cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Annette Haven
Kiti filmai
1979 m. Anetė kartu su Dorothy LeMay ir Serena atliko epizodinį vaidmenį romantinėje komedijoje „10“.
1984 m. Anetė buvo pretendentė pagrindiniam (pornografijos aktorės) vaidmeniui filme „Body Double“. Režisierius Brian De Palma prieš pradedant kurti filmą sakė: „- Jau galvojau apie bandomuosius filmavimus. Nežinau ar yra gerų jaunų porno aktorių, tačiau vyresniosios kartos atstovės – Anetė Heven, Seka – iš tiesų sugeba vaidinti. Ir Anetė Heven turi nuostabų kūną“.
Nepaisant to, kompanija „Coca Cola“, finansavusi šio „Columbia Pictures“ trilerio kūrimą, nesutiko, kad pornografinių filmų aktorė atliktų pagrindinį vaidmenį ir vietoje Anetės buvo pasirinkta Melani Grifit. Vis dėlto, Anetė liko filmo konsultante ir padėjo Melani sukurti realistišką vaidmenį.
Šeima
1985 m. balandžio mėn. Anetė ištekėjo už verslininko Billy Haveno. Po metų jie kartu nusifilmavo juostoje „Charm School“ ir tai vienintelis Billy vaidmuo pornografiniame filme. Šeima gyvena Mil Valyje, Kalifornijoje.
Apdovanojimai
Anetė Heven yra viena pirmųjų aktorių, įtrauktų į AVN ir XBIZ Šlovės galerijas.
Antanas Gudaitis (1904)
Antanas Gudaitis (1904 m. liepos 29 d. Šiauliuose – 1989 m. balandžio 20 d. Vilniuje) – dailininkas tapytojas.
Biografija
1922–1926 m. mokėsi Šiaulių mokytojų seminarijoje. 1926–1929 m. Lietuvos universitete studijavo literatūrą, Kauno meno mokykloje lankė Justino Vienožinskio studiją. 1929–1933 m. studijavo Paryžiaus nacionalinėje taikomosios dailės mokykloje bei įvairiose privačiose studijose.
1940–1941 m. dėstė Vilniaus dailės mokykloje, 1941–1943 m. – Vilniaus dailės akademijoje, 1945–1951 m. – Vilniaus dailės institute, nuo 1951 m. – Lietuvos dailės institute. 1947 m. suteiktas profesoriaus vardas.
LTSR nusipelnęs meno veikėjas (1961 m.), liaudies dailininkas (1964 m.). 1965 m. LTSR valstybinės premijos laureatas.
Kūryba
Pagrindiniai kūrybos žanrai: portretas, natiurmortas, peizažas. Sukūrė piešinių, teatro dekoracijų, parengė nemažai interjero projektų.
Žymiausi kūriniai: „Motina su vaiku“, „Žuvų pardavėjos pajūryje“, „Moteris su vaisiais“, „Naujakuriai“, „Moters aktas“, „Vyras prie lango“, „Lietuviškas peizažas“, „Gėlės“, „Baltijos žvejai“, „Vidudienis“, „Vakaras“, „Moteris su paukščiu“, „Nuotakos“, „Žmonės žiūri į žvaigždes“ (1973 m.), „Namelis Viekšniuose“ (1933 m.), „Nida“ (1937 m.), triptikas M. K. Čiurlioniui atminti (1961–1962 m.).
Šilalės šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia
'''Šilalės šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Šilalėje.
miniatiūra|180px|left|Pagrindinis altorius
Istorija
Dvarininkas Orvydas (Orvydavičius) 1533 m. pastatė Šilalėje bažnyčią ir ją išlaikė. Įkurta parapija. Šilalės klebonas Jonas Tartyla vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo propaguoti reformacines evangelikų liuteronų idėjas, todėl 1536 m. turėjo pasitraukti į Mažąją Lietuvą. Šilalės bažnyčia XVI a. pabaigoje priklausė protestantams. XVII a. pradžioje grąžinta katalikams. Pranas Pilsudskis 1769 m. pastatė naują mūrinę bažnyčią. 1792 m. Jonas Pilsudskis įsteigė altariją. 1829 m. bažnyčia gerokai apdegė. 1830 m. suremontuota. XIX a. veikė parapinė mokykla.
1850 m. parengtas bažnyčios padidinimo projektas neįgyvendintas. Architektas J. Dzekonskis 1897 m. suprojektavo mūrinę bažnyčią. 1900 m. projektas patvirtintas. 1903 m. nugriauta senoji bažnyčia. Klebono prelato B. Pacevičiaus ir kanauninko Pr. Kuodžio rūpesčiu bei parapijiečių lėšomis 1905–1909 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Statybos ir įrengimo išlaidas padengė vietos dvarininkai ir parapijiečiai. Vyskupas Gasparas Cirtautas pašventino statomos bažnyčios kertinį akmenį. 1909 m. lapkričio 8 d. kan. Pranciškus Pacevičius bažyčią pašventino. 1919 m. birželio 29 d. bažnyčią konsekravo žemaičių vyskupas Pranciškus Karevičius.
Nuo 2007 m. bažnyčioje tarnavo trys kunigai - kun. Kęstutis Motiejaitis, kun. Mindaugas Alekna ir Šilalės šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčios klebonas, bei Telšių vyskupijos jauniausias dekanas Stasys Toleikis.
Prie pagrindinių šventoriaus vartų 2014 m. atstatyta ir pašventinta lurdo grota. Ji buvusi įrengta 1941 m. tikintis apsaugoti bažnyčią nuo karo sugriovimų. Pokaryje sunaikinta. Šventykloje stovėjusi Marijos statula buvo išsaugota ir patalpinta vienoje iš bažnyčios navų. Naujajam lurdui buvo pagaminta kita statula.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, kryžminio plano, vienabokštė, su bokšteliais, siekianti beveik 60 m aukštį. Šilalės bažnyčiai būdingos išbaigtos formos, darnios proporcijos. Iš interjero puošmenų pirmiausia pažymėtini iki 1914 m. sukurti šešiolika vitražų su įvairių šventųjų atvaizdais. Bažnyčią puošia apie dvi dešimtis vertingų XVIII–XIX a. medinių skulptūrų. Įspūdingiausia - Nukryžiuotojo skulptūra. Virš zakristijos įrengtas nedidelis bažnytinio meno ir istorijos muziejėlis. Tarp jo eksponatų išsiskiria XIX a. tapytas šv. Onos paveikslas.
Bažnyčioje įrengti 1912 m. gamybos Karaliaučiaus meistro Bruno Gėbelio sukurti vargonai, pasižymintys profesionalumu. Jie yra romantinio stiliaus ir yra vienas didžiausių šio meistro darbų Lietuvoje. Instrumentas iki mūsų dienų išliko beveik nepakitęs, išsaugojęs originalų vamzdyną ir dispoziciją.
Stara Kamionka (Augustavo apskritis)
Stara Kamionka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurę nuo Barglavo, 13 km į pietvakarius nuo Augustavo ir 80 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
899 m.
899 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Msida Saint Joseph FC
Msidos „Saint Joseph“ – Maltos futbolo klubas iš Msidos.
Istorija
2022–2023 m. sezone rungtyniavo IZIBET Mėgėjų lygoje (III pakopa). Patyrę vos vieną pralaimėjimą tapo „B“ grupės nugalėtojais ir pateko į aukštesnį divizioną.
Rutkų valsčius
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 200,2 km², iš kurių: Valsčius sudaro 27,31 % Zambruvo apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1433,53 zlotai.
Administracinis suskirstymas
Čochane Gura, Dembnikai, Dobrochai, Duchni Vielunai, Gurskie Ponikli Stokas, Grondi Voneckas, Gronostaje Pušča, Javorkai, Javori Klepače, Kalenčin Valochai, Kalinuvka Basiai, Kalinuvka Bistrai, Kalinuvka Vieloborai, Kolomija, Kolomijka, Konopki Lešne, Kosaki Nadbielne, Kosaki Falkai, Kosaki Ostatkai, Menženinas, Miečkai, Modzele Gurkai, Nove Kževas, Nove Zalesiai, Nove Zambžice, Olševo Pžiborovas, Ožarki Olšanka, Ožari Vielkiai, Pensi Lipnas, Pruški Vielkiai, Rutki Jatkai, Rutki Kosakai, Rutki Novinai, Rutki Tartak Novai, Stare Zalesiai, Stare Zambžice, Šlasi Lipnas, Šlasi Lopienite, Šlasi Mieškai, Šlivovo Lopienite, Šviontki Viercice, Valochi Monkai, Vibranai, Zambžice Jankovas, Zambžice Kapustai, Zambžice Krule ir Zambžice Plevkai.
Steponas Ašmontas
Steponas Ašmontas (g. 1945 m. liepos 28 d. Auksoras, Klaipėdos apskr.) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1949 m. su tėvais buvo ištremtas į Sibirą. 1967 m. baigė Tomsko universitetą. 1972 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas, 1982 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras, 1992 m. profesorius.
Nuo 1968 m. dirba Puslaidininkių fizikos institute, 1989–2010 m. direktorius. Lietuvos mokslų institutų asociacijos prezidentas.
Vaikai Aistė, Gilija, Žemyna, Simonas, Astijus.
Mokslinė veikla
Darbai iš karštųjų krūvininkų sukeltų elektrogradientinių reiškinių vienalyčiame ir nevienalyčiame puslaidininkyje. 130 mokslinių publikacijų bei 18 išradimų autorius. Atrado elektronų šalimą kompensuotajame indžio stibide, esančiame stipriame elektriniame lauke, karštųjų krūvininkų Demberio reiškinį, fotogradientinę bei tarpslėninę elektrovarą, karštųjų krūvininkų Peltier reiškinį, 1970 m. – elektrovaros ir laidumo asimetrijos susidarymą vienalyčiame izotropiniame puslaidininkyje. Ištyrė mikrobangų ir infraraudonosios spinduliuotės sąveiką su puslaidininkiais.
KK212
KK212 – krašto kelias, jungiantis Radviliškį ir Pakruojį. Kelio ilgis – 23,11 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Maršrutas
Kelias prasideda Radviliškyje, Gedimino gatvėje, sankryžoje su. Eina Radviliškio ir Pakruojo rajonuose. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Aukštelkai, Kauksnujai, Šukioniai. Baigiasi 2 km į pietvakarius nuo Pakruojo, trišalėje sankryžoje su. Kelias tris kartus kerta Vėzgės upę.
Stare Novinai
Stare Novinai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Satyrai
Satyrai – pusiau žmonės, pusiau ožiai, gamtos dvasios graikų mitologijoje. Kartais laikomi vaisingumo demonais. Satyrai gyveno miškuose ir kalnuose. Kartu su silenais buvo Dioniso bei Pano palydovai.
Girių ir kalnų dvasia senovės graikų mitologijoje. Dažnai vaizduojamas kaip gašlus ir gerti mėgstąs padaras ožio kojomis, ragais ir uodega.
Aprašymas
thumb|left|Satyras (architektūrinė detalė iš Zvingerio rūmų Drezdene) Satyrai turi žmogaus liemenį ir galvą, tačiau su ragais, ožio kojomis ir uodega, kūnas padengtas kailiu, turi ilgą barzdą. Satyrai yra griaunamos ir pavojingos prigimties, tačiau drovūs ir bailūs. Jų begalinį vaisingumą simbolizuoja falas. Satyrai greitai įsimyli, įžūlūs ir kvailiojantys. Mituose persekioja nimfas ir menades. Jie mielai išgeria, mėgsta vyną, linksmybes, moteris ir vyrus. Klajoja su muzika, dažnai šokdami su nimfomis ar jas persekiodami, keldami siaubą vyrams. Yra labai muzikalūs, groja dūdelėmis, cimbolais, kastanjetėmis, dūdmaišiais. Turi specialų šokį – Sikinis. Satyrai yra instinktyviai pasiruošę bet kokiam fiziniam malonumui.
Satyrai yra mirtingi, minima mitiniame Indijos kare, kai į Indiją surengė kampaniją Dionisas. Taip pat minima istorija apie Marsijo žūtį.
Pumpuriukas
left|120px Pumpuriukas arba Pumpuris (kodas 14040072) – ežeras šiaurės Lietuvoje, Šiaulių rajone, apie 8 km į pietvakarius nuo Bubių, 1,2 km į pietus nuo kelio, Kurtuvėnų regioniniame parke, Dubysos baseinas. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,33 km, plotis – iki 0,24 km. Vandens paviršiaus altitudė – 126 m. Į ežerą vakaruose iš Pumpurio ežero įteka, o šiaurės rytinėje dalyje išteka bevardis upeliukas (Ventos-Dubysos kanalo intako Kurtuvos baseinas). Pasiekiamas nuo kelio į Ramučius Margėse pasukus į Laisvučius, toliau pėsčiomis miško taku į pietus. Tako dešinėje pusėje tvyro Pumpuris, kairėje – Pumpuriukas. Pakrantės sunkiai prieinamos, pelkėtos, iš vakarų prieina Laisvučių miškas, kitose pakrantėse plyti pievos. Pro ežerą veda Jautmalkės gamtos centro parengtas pažintinis maršrutas.
Vytautas Vigelis
Vytautas Vigelis (g. 1959 m. rugpjūčio 22 d. Telšiuose) – Lietuvos ir Švenčionių rajono kultūros, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1978 m. baigė Telšių vidurinę mokyklą, 1983 m. Lietuvos Valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetą, įgijo kultūros ir švietimo darbuotojo liaudies instrumentų orkestro vadovo kvalifikaciją. Lietuvos teisės universitete studijuoja teisę ir valdymą.
Baigęs konservatoriją, atvyko į Švenčionių rajoną. 1983 m. kultūros namų meno vadovas, 1983–1986 m. Baliulių aštuonmetės mokyklos mokytojas, 1986 m. Reškutėnų aštuonmetės mokyklos direktoriaus pavaduotojas. 1987–1996 m. Švenčionėlių kultūros namų, Kultūros centro direktorius. 1996–2015 m. Švenčionių rajono savivaldybės meras.
2015 m. kultūros viceministras. 2015–2016 m. Seimo nario Kęstučio Daukšio padėjėjas-sekretorius. Nuo 2016 m. Pabradės socialinės globos namų direktorius.
1995–2019 m. Švenčionių rajono savivaldybės tarybos narys.
1993–1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 1999–2011 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys, tarybos ir prezidiumo narys, Švenčionių skyriaus pirmininkas. Nuo 2011 m. Darbo partijos narys, 2011–2017 m. Švenčionių skyriaus pirmininkas.
Euroregionų „Nemunas“ ir „Ežerų kraštas“, Vilniaus regiono plėtros tarybos narys. Žmona Danutė, duktė Simona, sūnus Laurynas.
Vokietijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Vokietijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Pakartotinis lietaus vandens naudojimas
Lietaus vandens pakartotinis panaudojimas – lietaus vandens surinkimas ir pakartotinis panaudojimas įvairiose srityse.
Tvenkiniai miestuose
Tai dirbtinai suformuoti tvenkiniai miesto teritorijose lietaus vandens išleidimui ir laikinam saugojimui. Lietaus vanduo Vanduo saugojamas tokiuose tvenkiniuose yra natūraliai apvalomas, nes jame susikaupusios dalelės ir įvairios priemaišos nusėda ant tvenkinio dugno. Dažniausiai vanduo iš tokių tvenkinių yra naudojamas irigacijai bei miesto gatvių plovimui. Tokie tvenkiniai dažnai yra svarbus ir netgi būtinas elementas miestų teritorijų planavimo planuose.
Panašiu būdu naudojamos ir pelkės, kuriuose lietaus vanduo kaupiamas ir vėliau naudojamas irigacijai. Dėl aukštesnės vandens išvalymo kokybės vanduo iš pelkių gali būti pumpuojamas į požeminius vandeninguosiuos sluoksnius.
Lietaus vandens išleidimas į požeminius vandens sluoksnius
Į požeminius vandens sluoksnius vandenį leisti, lietaus vanduo dažniausiai imamas iš pelkių, kuriuose lietaus vanduo yra kaupiamas, nes pelkėse dėl natūralių procesų vanduo yra gerai išvalomas. Tokio lietaus pakartotinio naudojimo būdo privalumai: mažinamas požeminio vandens druskingumas, lietaus vandens pumpavimas į požeminius sluoksniu kelia vandeningojo horizonto slėgį ir palengvina vėlesnį vandens išgavimą, padidina požeminio vandens atsargas, sumažina potvynių pavojus apgyvendintose teritorijos.
Lietaus vandens surinkimo talpos
Jos naudojamos lietaus vandens surinkimui nuo namų stogų. Dažnai naudojamos individualių namų kvartaluose. Gali būti suprojektuotos didesnės konstrukcijos rinkti vandenį nuo kelių namų stogų. Yra įvairių būdų įrengti tokias talpas priklausomai nuo nuo padėties. Tokios talpos dažniausiai įrengiamos iš geležies, betono arba plastiko. Yra įvairiausių pakartotinio lietaus vandens panaudojimo būdų naudojant surinkimo talpas: laistymas, teritorijos, automobilių plovimas, tualetų bakelių pildymas.
Lietaus vandens panaudojimas pramoniniams tikslams
Lietaus vanduo gali būti naudojamas pramonės įmonėse, kai vandens kokybė gali neatitikti geriamojo vandens kokybės reikalavimų, t. y. įvairių technologinių įrenginių aušinimui, vandens aušinimui katilinėse, technologinių įrenginių plovimui ir kitose panašiose srityse, kur nereikalinga aukšta vandens kokybė.
Geriamojo vandens suvartojimo sumažinimas
Aukštos kokybės geriamo vandens suvartojimą gyvenamųjų namų ūkiuose ženkliai galima sumažinti pakeičiant jį negeriamu lietaus vandeniu. Pavyzdžiui, vandens nuleidimas tualete gali sudaryti iki 25 procentų viso vandens suvartojimo. Tiek nuleidimui tualete, tiek augalų laistymui lietaus vanduo gali būti kaupiamas lietaus vandens kaupimo talpose.
Kruonis (reikšmės)
Kruoniu vadinamos gyvenvietės Kaišiadorių rajone:
Pakartotinis lietaus vandens naudojimas
Aplinkos apsauga
Lietaus vandens pakartotinas panaudojimas leidžia sumažinti potvynių mastus liūčių metu bei po sekančius žemų teritorijų užtvindymo ir žemės paviršiaus ar krantų erozijos atvejus.
Geriamo vandens infrastruktūros tausojimas
Geriamo vandens tiekimo ciklas neapsieina be vandens suvartojimo netolygumų: suvartojimo išaugimo ryte ir vakare. Pritaikant pakartotiną lietaus vandens panaudojimą būtų galima sumažinti šį netolygumą bei prailginti geriamo vandens infrastruktūros elementų gyvavimo laikotarpį.
Kaina
Pakartotiniam lietaus vandens panaudojimui reikalingos papildomos išlaidos. Net paprastas lietaus vandens kaupimo rezervuaras reikalauja išlaidų jo įrengimui bei infrastruktūros, kad būtų galima sėkmingai ji eksploatuoti, įrengimui.
Papildomi darbai susiję su eksploatacija
Reikalingas papildomas dėmesys ir išlaidos lietaus surinkimo sistemai prižiūrėti, pavyzdžiui, filtrų sulaikančių medžių lapus periodiškas valymas.
Vandens nuotėkio aspektas
Masiškas lietaus vandens kaupimas ir pakartotinas panaudojimas negali būti taikomas jautriose aplinkos pokyčiams teritorijose. Tokia strategija, dėl sumažėjusio vandens nuotėkio gali atvesti prie vandens telkinių padidėjusio druskingumo ir eutrofikacijos problemų.
Informacijos trūkumas
Lietaus vandens pakartotinas panaudojimas yra naujas reiškinys, todėl vartotojai, geriamo vandens tiekėjai ir savivaldybės gali žiūrėti į tai skeptiškai kol nebus atlikta pakankamai testų ir įgyvendinta projektų.
Naujų standartų ir praktinių gidų poreikis
Platus pakartotino vandens panaudojimo pritaikymo plitimas pareikalaus papildomų standartų ir instrukcijų vartotojams bei sistemų montuotojams.
Injotefas I
right|250px|
Jis buvo pirmasis vienuoliktos dinastijos faraonas, kuris prisiėmė faraono vardą, tačiau laikomas antruoju jos karaliumi. Horo vardas Sehertavi reiškia „tas, kuris ramina du kraštus“. Dėl valdžios Egipte Injotefas I varžėsi su kitais Egipto nomarchais. Užėmęs sostą Infotefas I greičiausiai valdė tik truputį daugiau žemių nei tik aplink savo sostinę, tačiau vėliau užvaldė didesnę teritoriją. Injotefas I buvo Mentuhotepo I sūnumi. Jo įpėdiniu tapo Injotefas II, jo brolis.
Duobelės pilis
thumb|Duobelės pilis Duobelės pilis – pilis Bėrzės upės dešiniajame krante, 15 m aukščio Duobelės piliakalnyje.
Istorija
Pirmąkart Duobelė dokumentuose paminėta 1254 m. XIII a. šioje vietoje buvo įtvirtinta žiemgalių pilis. Tuo metu Duobelės apylinkėje vyko įnirtingos kovos su vokiečių kryžiuočiais. Žiemgaliai labai priešinosi vokiečiams, kurie nepajėgė pilies užimti. Kai visa vietovė praktiškai buvo suniokota, žiemgaliai patys savo pilį 1289 m. sudegino ir nenugalėti pasitraukė link Lietuvos.
Reikia pridurti, kad Duobelės pilis nuo 1279 iki 1289 m. išlaikė šešias Livonijos ordino apsiaustis ir nebuvo užimta.
Nuo 1335 iki 1347 m. ordinas sudegintosios žiemgalių pilies vietoje statė mūrinę pilį, apie kurią kūrėsi amatininkų ir pirklių gyvenvietė.
1579, 1613, ir 1628 m. – pilyje priimami Kuržemės landtagai.
Keliuose istoriniuose šaltiniuose minimi įdomūs faktai apie istorinius procesus, kurie susiję su ordino pilimi. 1621(1620) ir 1625 m. Duobelę apsupo ir užėmė Gustavo Adolfo kariuomenė.
Nuo 1643 iki 1649 m. pilyje apsigyveno hercogo Fridricho našlė Elizabetė Magdelana su įsūniu princu Jekabu (vėliau hercogas Jekabas). 1658 m. hercogas Jekabas pilį atidavė švedams. Tais pačiais metais kuršiai kartu su lenkais pilį atkariavo, bet neišlaikė ir buvo iš naujo išvaryti.
1660 m. po Olivos taikos sutarties hercogas atgavo žemes Žiemgaloje ir pilį. Hercogo Jekabo laikais buvo pastatytas papildomas pastatas prie pilies rytinės sienos, tačiau pilies įtvirtinimai nebuvo atnaujinti, ir pilis pamažu virto griuvėsiais.
1701 m. pilį vėl užėmė švedai ir pilyje 6 dienas buvo Švedijos karalius Karolis XII. Karo metu miestas ir pilis buvo stipriai nuniokoti. XVIII a. pirmąjį ketvirtį Duobelėje ir jos apylinkėje siautė maras, kuris gerokai sumažino gyventojų skaičių.
Pilyje gyventa iki 1736 m., kai jai įgriuvo stogas.
1870 m. birželio 24 d. prie Duobelės pilies griuvėsių įvyko Kuržemės regiono dainų šventė – viena iš pirmųjų Latvijoje, nes pirmoji visuotinė dainų šventė įvyko tik 1873 m.
1915 m. pilies papėdėje paradą priėmė Vokietijos kaizeris Vilhelmas II.
Fuentealbilija
Fuentealbilija – gyvenvietė Ispanijoje, Albasetės provincijoje, į šiaurės rytus nuo Albasetės miesto. 2009 metais jame gyveno 2071 žmonės.
Žymūs žmonės
Fuentealbilijoje gimė žymus Ispanijos futbolininkas Andresas Injesta.
Ropiškės apylinkė
Ropiškės apylinkė sovietmečiu buvo:
Pauliaus Širvio literatūrinė premija
Pauliaus Širvio literatūrinė premija inicijuota 1995 m. minint poeto Pauliaus Širvio 75-ąsias gimimo metines ir teikiama kas dveji metai. Nuo 2008 m. jubiliejinė Pauliaus Širvio premija teikiama kas penkerius metus poeto gimimo dieną − rugsėjo 6-ąją.
1995 m. Pauliaus Širvio premiją inicijavo Zarasų rajono savivaldybės viešoji biblioteka poeto atminimui saugoti ir teikė ją kas dveji metai. Nuo 2005 m. šia premija rūpinasi Zarasų rajono savivaldybės taryba, įsteigusi specialią rajono kultūros ir meno premijų vertinimo komisiją.
Kandidatams jubiliejinei Pauliaus Širvio premijai taikomi šie atrankos kriterijai, apibrėžti premijavimo nuostatuose: pastarųjų penkerių metų poetinė kūryba, jos reikšmingumas Lietuvos poezijoje, meistriškumas poetinėmis priemonėmis aukštinti gamtos grožį bei žmogaus prigimtį, Zarasų krašto populiarinimas savo kūryba bei kūrybine veikla.
Tajasalis
Tajasalis  – senovės majų (icų) miestas ir to paties pavadinimo valstybės sostinė Gvatemaloje, Peten Icos ežero saloje. Miesto vietoje dabar yra Floreso gyvenvietė.
Miestas vietos gyventojų buvo vadinamas Noh Peten, kas reiškė „miesto sala“. Kitas jo pavadinimas buvo Tah Itzá („icų vieta“).
Tajasalis svarbus tuo, kad tai buvo viena paskutinių nepriklausomų majų valstybių, klestėjusi kolumbiniame laikotarpyje ir žlugusi tik XVII a. pabaigoje.
Istorija
240px|thumb|left|Tajasalio sostinė buvo pietinėje Peten Icos ežero pakrantėje
Miestas įsikūrė labai seną istoriją turinčioje teritorijoje – klasikinių majų zonoje (pietinėse Majos regiono žemumose). Palyginti netoli yra Tikalio, Jašha, Narancho ir kitų klasikinių majų miestų griuvėsiai.
Tačiau Tajasaliui kuriantis XIII a., regionas buvo jau 300 metų ištuštėjęs, kadangi klasikiniai majai X a. buvo apleidę savo miestus. Tajasalio susikūrimas siejamas su icų tautos migracija. Šie, po istorinių kataklizmų, susijusių su Čičen Icos Jukatano šiaurėje, paliko savo miestą ir migravo į pietus. Galiausiai įsikūrė prie Peteno ežero, kur atgaivino majų kultūrą. Jie kontroliavo teritoriją į pietus ir vakarus nuo ežero.
1541 m. miestą pasiekė Kortesas, kuris dėl atkaklaus majų priešinimosi, jo nesugebėjo paimti. Tajasalis paliktas ramybėje iki XVII a. jėzuitai, lankęsi valstybėje 1618 m., pasakojo, kad vietos žmonės garbino Korteso ekspedicijos metu pagautą žirgą.
Valstybė buvo užkariauta 1697 m., ispanams surengus ekspedicijas iš trijų pusių: iš Meksikos, Belizo ir Gvatemalos. Paskutinis Tajasalio valdovas buvo Ah Kaan Ek.
Vilniaus kredito unija
Vilniaus kredito unija – kooperatiniais pagrindais sukurta kredito įstaiga, kuri teikia įvairias finansų paslaugas savo nariams.
Šilavoto Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia
'''Šilavoto Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Šilavoto kaime, 12 km į šiaurės vakarus nuo Prienų. Istoristinė, dominuoja neogotikos bruožai.
Parapijoje stovi Žarstos ir Klebiškio koplyčios.
Istorija
1806 m. Šilavote pastatyta medinė koplyčia. Iš Prienų atvykę kunigai joje kartais laikydavo pamaldas. 1895 m. Skriaudžių vikaro Antano Radušio rūpesčiu įkurta parapija. Jis suremontavo koplyčią, pastatė kleboniją ir ūkinius pastatus.
1898–1902 m. kunigo A. Radušio (Šilavote kunigavo 22 metus; čia ir palaidotas) pastangomis pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia.
1907 m. įsteigtas „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Juozas Vaičaitis), įkurta biblioteka-skaitykla. Iki 1935 m. bažnyčioje klebonavo (vėliau buvo altarista) Vilniaus konferencijos dalyvis Adomas Lastauskas.
Bažnyčioje sumontuoti garsaus lietuvių meistro Jono Garalevičiaus pagaminti vargonai.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, dominuoja neogotikos bruožai. Ji stačiakampio plano, su apside, dvibokštė. Vidus 3 navų.
Lietuvių terminologijos forumas
Lietuvių terminologijos forumas (LTF, pilnasis pavadinimas – Europos Sąjungos ir Lietuvos Respublikos institucijų bei įstaigų terminologijos forumas) – ES ir Lietuvos institucijų bei įstaigų specialistų tinklas, kuriuo siekiama geriau derinti ES teisės aktų ir LR teisės aktų lietuvių kalbos terminiją ir gerinti jos kūrimo bei tvarkymo sąlygas.
Svarbiausias LTF tikslas – sutelkti į vieną vietą žmones, dirbančius lietuvių terminologijos srityje, ir suteikti jiems galimybę dalytis profesine informacija ir gerąja patirtimi.
Pagrindinis tinklo valdymo organas – kasmetinė dalyvių konferencija. Tarp konferencijų tinklo veikla koordinuoja koordinavimo grupė, sudaryta iš 8 forumo narių – 4 iš ES institucijų ir 4 iš LR institucijų bei įstaigų, kuriai vadovauja Europos Komisijos atstovas. Praktinius LTF reikalus tvarko sekretoriatas, tuo rūpinasi Europos Komisijos Vertimo raštu generalinio direktorato Lietuvių kalbos departamentas.
Lietuvių terminologijos forumas įkurtas 2011 m. birželio 3 d. per steigiamąją konferenciją, kurią inicijavo Europos Komisijos Vertimo raštu generalinio direktorato Lietuvių kalbos departamentas ir Valstybinė lietuvių kalbos komisija. Partneriai – LR Seimas, Lietuvių kalbos institutas ir Europos Sąjungos Taryba.
Tanzanijos šilingas
Tanzanijos šilingas – Tanzanijos valiuta. ISO 4217 kodas – TZS. Šilingas padalintas į 100 centų. Simbolis – x arba y (abu naudojami). 1966 m. pakeitė Rytų Afrikos šilingą, bet iš esmės pasikeitė tik pavadinimas.
Lietuvių terminologijos forumas
2018 m. gegužės pradžioje tinke buvo 120 registruotų dalyvių. Dalyvavimas LTF yra savanoriškas ir neatlygintinas.
Didžiausias forumo renginys – kasmetinė konferencija. LTF konferencijos rengiamos LR Seime birželio pirmą penktadienį ir vyksta daugmaž tokiu pačiu formatu: iš ryto skaitomi plenariniai pranešimai, popiet diskutuojama aktualiais ES ir LR terminologijos ir terminijos klausimais.
Nuo 2013 m. per konferenciją veikia vaizdo tiltas su Briuseliu.
Janina Adomonytė
Janina Adomonytė (g. 1928 m. lapkričio 11 d. Užuguosčio k., Prienų r.) – muzikos mokytoja ir dirigentė.
Biografija
1949 m. baigusi Jiezno gimnaziją, mokytojavo Mackonių pradinėje, Užuguosčio septynmetėje, Jiezno pradinėje ir vakarinėje mokyklose. 1954 m. Seirijų vidurinėje mokykloje pradėjo dėstyti matematiką ir vadovauti tautinių šokių būreliui.
1956–1958 m. neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus pedagoginiame institute matematiką, o 1959–1964 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. L. Abarius ir J. Talžūnas).
Seirijuose pradėjo dirbti ir su moksleivių chorais. 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei parengė tris chorus: jaunučių, jaunių ir vyresniųjų klasių merginų – visi chorai dalyvavo konkurse ir pelnė prizines vietas. Jaunių chorą parengė ir 1965 m. respublikinei dainų šventei.
1965–1970 m. Alytaus 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, moksleivių ir suaugusiųjų chorų bei vokalinių ansamblių vadovė. Mokyklos vaikų chorą parengė 1970 m. respublikinei dainų šventei ir konkurse laimėjo pirmąją vietą. Taip pat vadovavo Alytaus mokytojų mišriajam chorui ir kultūros namų moterų chorui, kuris zoninėje apžiūroje pelnė pirmąją vietą, o 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse antrąją.
1970–1978 m. buvo Prienų 1-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Jos parengti jaunučių ir vyresniųjų klasių moksleivių mišrusis chorai 1977 m. buvo respublikinės moksleivių dainų šventės konkurso laureatai, vaikų ir vyresniųjų klasių vokaliniai ansambliai – 1974, 1976 ir 1978 m. respublikinių „Dainų dainelės" konkursų laureatai.
1971–1978 m. vadovavo Prienų rajono mokytojų mišriajam chorui, kurį parengė dainų šventėms, festivaliams ir konkursams – 1978 m. J. Naujalio konkurso Raudondvaryje laureatas.
1996 m. gegužės 12 d. choras dainavo Vilniaus jaunimo menų šventėje Kalnų parke ir Žemaičių bei Pamario krašto vaikų ir jaunimo šventėje „Mes Lietuvos vaikai" Klaipėdoje – koncertavo universiteto Menų fakulteto salėje. Muzikos mokyklos jaunučių ir jaunių chorus parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei, o jaunių chorą – 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Be koncertų, jaunių choras gieda bažnyčiose šv. Mišių metu. Nemaža buvusių pedagogės mokinių tapo muzikais profesionalais.
Nuolat dirbdama su chorais, 1988–1990 m. neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė S. Kačinskienė).
J. Adomonytė 1984–1991 m. vadovavo Alytaus rajkoopsąjungos moterų vokaliniam ansambliui „Goda“. Kolektyvas daug koncertavo, dalyvavo radijo ir televizijos laidose, prizinių vietų pelnė „Sidabrinių balsų" ir kituose konkursuose. Mokytoja yra daugelio rajonų ir zonų dainų švenčių bei festivalių dirigentė Alytuje, Prienuose, Lazdijuose, Veisiejuose ir Vilniuje, mokyklinių chorų konsultantė ir metodininkė.
Pridotkų piliakalnis
Pridotkų piliakalnis su gyvenviete, Žukų piliakalnis – piliakalnis ir senovės gyvenvietė Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Pridotkų kaime, Žiežmarių apylinkės seniūnija. Pasiekiamas plentu Žiežmariai – Kruonis, iš jo pasukus į kairę rytų kryptimi link Kairiškių, pavažiavus 450 m ir pervažiavus Vajos upelį -­ į dešinę pietvakarių kryptimi 50 m – yra už 50 m dešinėje, šiaurėje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumėlėje, Vajos dešiniajame krante. Išlikusi aikštelės dalis apvali, vos 2 m skersmens, iš visų pusių apjuosta 1,5 m aukščio, 6 m pločio pylimu, kuris šiaurės vakarų dalyje, kaip ir didžioji dalis aikštelės nuplautas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais, pietrytinis šlaitas dirvonuoja.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu -­ II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 7000 m².
Tyrimai
1953 m. ir 1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Rytinėje papėdėje 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos ir žiestos keramikos, verpstukas.
Carmine Persico
Carmine Persico (dar žinomas pravardėmis Gyvatės, ; Jaunėlio, ar Nemirtingojo, ; 1933 m. rugpjūčio 8 d. – 2019 m. kovo 7 d.) – Niujorko Colombo mafijos šeimos bosas.
1985 m. vasario 15 d. C. Persico buvo areštuotas ir 1986 m. nuteistas už žmogžudystes, reketą, narkotikų prekybą ir kitus nusikaltimus, susijusius su azartiniais lošimais, finansais. Jam buvo paskirta atlikti 100 metų laisvės atėmimo bausmę. C. Persico mirė kalėjime, nuo diabeto komplikacijų.
C. Persico bandymas išlaikyti valdžią iš kalėjimo baigėsi skilimu ir vidiniais karais, labai susilpninusiais mafijos šeimą.
900 m.
900 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Vasaris
Gimtadieniai
Nedatuota
Fortaleza
Fortaleza ( – 'tvirtovė') – miestas Brazilijos šiaurės rytuose, prie Atlanto vandenyno; Searos valstijos adm. centras. 2,68 mln. gyventojų (2020 m.). Didelis jūrų uostas, yra tarptautinis oro uostas. Išvystyta maisto, tekstilės, odos, avalynės pramonė. Yra keli universitetai, daug muziejų.
Istorija
Fortaleza oficialiai buvo įkurta kaip kaimas 1726 m., o 1799 m. tapo Searos provincijos sostine. XIX a. miestas išsiplėtė dėl medvilnės pramonės. Dėl jos tiesioginio eksporto į Europą Fortalezoje buvo pastatyta muitinė 1812 m.
thumb|200px|left|Fortaleza
Stare Tainas
Stare Tainas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
UEFA taurė 1998–1999 m.
UEFA taurė 1998-1999 m. – 28-asis UEFA taurės turnyras (41-asis įskaitant ir Mugių taurę). Prasidėjo 1998 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, 1999 m. gegužės 12 d. finale nugalėjęs  klubą.
Aniello Dellacroce
Aniello „Neilas“ Dellacroce (1914 m. kovo 15 d. – 1985 m. gruodžio 2 d.) – buvo žemesnysis bosas (it. Capo Bastone arba ) Gambino mafijos šeimoje, Niujorke.
Teisėsaugos suklaidinimui Dellacroce kartais vaikščiodavo persirengęs kunigu ir prisistatinėdavo kaip Tėvas O’Neilas.
Areštuotas pagal RICO kaltinimus, jis netrukus mirė nuo vėžio dar neprasidėjus teismui.
Kininis muntjakas
Kininis muntjakas (Muntiacus reevesi) – elninių (Cervidae) šeimos žinduolis. Kūno ilgis 75-95 cm, svoris – 10-18 kg. Išgąsdintas garsiai loja. Patinai su nedideliais smailiais ragais ir į iltis panašiais viršutiniais iltiniais. dantimis, kuriais gali smarkiai sužeisti savo varžovą.
Gyvena Rytų Azijoje. Minta sultingais ūgliais, žolėmis, riešutais.
Grosuliaras
150px|thumb| 150px|thumb
Grosuliaras, viluitas – Ca3Al2(SiO4)3, granatų grupės silikatas, brangakmenis.
Pagal Moso skalę kietumas apie 7.
Žodis grosuliaras kilo iš lotyniško agrasto pavadinimo grossularia, pirmąkart rastas Sibire.
Spalvos – bespalvė, žalia, geltonai žalia, geltona, balta, ruda, oranžinė, raudonai oranžinė. Stambesni grosuliarai būna daugiaspalviai.
Radimvietės
Šri Lanka, Rusija (Viliujaus upėje), Tanzanija (Umba upėje), Kenija, Meksika ir JAV, (Kalifornija, Vašingtonas). Pietų Afrikos Respublikoje rasti grosuliarai vadinami „Transvalio žadeitais“.
Vašingtone Smitsono muziejuje saugomas 64,2 karatų svorio grosuliaras.
Panaudojimas juvelyrikoje
Plačiausiai gemoms naudojami tsavoritas ir hesonitas.
Pilsupių piliakalnis
Pilsupių piliakalnis arba Bakanas – piliakalnis Kėdainių rajone, Krakių seniūnijoje, Pilsupių kaime, Angirių tvenkinio (Šušvės) kairiajame krante, šalia Pilsupio upelio žiočių. Pasiekiamas važiuojant Josvainių-Krakių keliu, prie Pilsupio upelio pasukus į kairę. Aikštelė keturkampė, 45 m ilgio ir 37 m pločio. Jos šiauriniame krašte supiltas 2 m aukščio, 53 m pločio pylimas, už kurio buvęs griovys (dabar užlygintas). Pylime būta daug akmenų. Šlaitai statūs, 17­-18 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmetyje – II tūkstantmečio pradžioje.
Piliakalnis gan apleistas – apardytas arimų, aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę medžiais, link Pilsupio besileidžiantis šlaitas paveiktas erozijos. 1 km į šiaurę nuo piliakalnio būta papėdės gyvenvietės, kur rasta lygiosios keramikos liekanų.
Nuorodos
thumb|left|250px|Vaizdas nuo piliakalnio į Angirių tvenkinį
KK213
Maršrutas
Kelias jungia krašto kelią ir magistralinį kelią. Į vakarus nuo kelio telkšo Ginkūnų ežeras.
Kruopainiai
Kruopainiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 10 km nuo Užvenčio.
Tarybų Sąjungos komunistų partija
Tarybų Sąjungos komunistų partija arba sutrumpintai TSKP – komunistinė Rusijos ir TSRS partija, gavusi valdžią per Spalio revoliuciją. 1912 m. Prahos partinėje konferencijoje nuo Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos atsiskyrė Lenino vadovaujama bolševikų frakcija ir įkūrė Rusijos socialdemokratų darbininkų (bolševikų) partiją. 1918 m. Rusijos socialdemokratų darbininkų partija pakeitė pavadinimą į „Rusijos komunistų (bolševikų) partija“. 1925 m. pervadinta į Visos Sąjungos komunistų (bolševikų) partiją. 1952 m. pavadinimas pakeistas į „Tarybų Sąjungos komunistų partija“.
Ideologija
TSKP ideologija buvo marksizmas-leninizmas.
Vidurinės grandies valdymo organai
TSKP vidurinės grandies valdymo organai atitiko TSRS administracinį suskirstymą. Kiekviename administraciniame vienete aukščiausias partinės valdžios organas buvo: Iki senųjų administracinio suskirstymo vienetų panaikinimo (1923–1929 m.) dar buvo šie partinės valdžios organai:
Pagal partijos įstatus kiekvieno lygmens aukščiausiasis valdymo organas buvo suvažiavimas (respublikos lygmeniu) arba konferencija, kurie rinkdavo komitetą, kuris, savo ruožtu, rinkdavo biurą ir sekretoriatą. Be to, pagal partijos įstatus žemesniojo lygio suvažiavimai ar konferencijos rinkdavo atstovus į aukštesniojo lygmens suvažiavimą ar konferenciją. Tačiau faktiškai visi šie rinkimai iš esmės buvo tik formalumas, nes kiekvieno lygio suvažiavimo ar konferencijos delegatai bei žemesnio lygio valdymo organai buvo parenkami atitinkamo lygio partijos vadovybės.
Pirminės partinės organizacijos
Žemiausias TSKP struktūrinis lygmuo buvo pirminės partinės organizacijos. Jos buvo kuriamos gamyklose, kolūkiuose, kariniuose daliniuose, įstaigose, kuriose dirbo bent trys TSKP nariai. Pagal partijos įstatus, aukščiausias pirminės partinės organizacijos valdymo organas buvo susirinkimas, kuriame dalyvavo visi pirminės partinės organizacijos nariai.
Misterbjankas
Misterbjankas – Italijos miestas Sicilijoje, Katanijos provincijoje. Miestas yra 160 km į pietryčius nuo Palermo ir 6 km į vakarus nuo Katanijos.
Ugandos demografija
Ugandos gyventojai – asmenys, kurių gyvenamoji vieta yra Ugandos valstybės teritorijoje.
Gyventojų skaičius
Pagal surinktus duomenis, 2010 m. bendras gyventojų skaičius buvo apie 33 425 000, lyginant su 1950 m. tik 5 158 000. 2010 m. gyventojai, jaunesni nei 15 metų amžiaus, sudarė 48,4 proc., 15 ir 65 metų – 49,1 proc., o 65 metų ir vyresni – 2,5 proc.
JT gyventojų prognozės
JT apytikslinės prognozės
Duomenys iš CŽV pasaulio faktų knygos
Gyventojų skaičius: 35 873 253 (2012 m. apskaičiavimai) thumb|300px|right|Ugandos demografijos kitimas
Povilas Sapiega
Povilas Ivanovičius Sapiega (iki 1546–1580) – ATR valstybės veikėjas. Kijevo kaštelionas nuo 1566 metų.
Biografija
Sapiegų giminės, herbo „Lapė“ atstovas, Ivano Sapiegos ir Anos Sanguškos sūnus.
Nuo 1560 metų valdė Liubečiaus pasienio tvirtovę, skirtą kovai su totorių reidais. 1566 metų kovą tapo Kijevo kaštelionu. 1569 metais pagal Liublino unijos sąlygas Kijevo vaivadija atiteko Lenkijai, Povilas Sapiega tapo senatoriumi, tačiau jis ir toliau veikė LDK interesams. 1569 metais, dar prieš Žygimanto Augusto mirtį, vedė derybas su Prancūzijos pasiuntiniais dėl Braclavo, Kijevo, ir Voluinės vaivadijų grąžinimo į LDK sudėtį, jei karaliumi bus išrinktas Henrikas Valua.
Jis dalyvavo Livonijos kare su Rusija. Mirė 1580 metų gruodžio pradžioje.
Šeima
Vedybose su Ana Chodkevičiūte (vedė iki 1562 m.) turėjo sūnus: Joną ir Povilą, taip pat dukteris: Sofiją, Elžbietą ir Aną.
Ugandos demografija
Duomenys iš CŽV pasaulio faktų knygos
Pasiskirstymas pagal lytis :
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Religijos:
Romos Katalikų Bažnyčia 41,9%, Anglikonų bažnyčia 35,9%, Sekmininkai 4,6%, Septintosios dienos adventistai 1,5%, kitos religijos 15,5%, ateistai 0,9% (2002 duom.).
Redersdorfas
Redersdorfas arba Novosiolovas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pograničnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Varmės žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities dvaras, nuo 1928 m. kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Piatidorožnojės apylinkės kaimas.
Vokietijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Vokietijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
902 m.
902 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Maneto
Manetonas gyveno apie 305−285 m. pr. m. e. Apie jį žinoma labai mažai. Nėra tikra, kur jis gimė, Mendese ar Heliopolyje. Jis neabejotinai buvo egiptietis ir mokėjo senovės egiptiečių raštą, tačiau rašė graikiškai. Jis tarnavo Ptolemėjui I Soterui ir tikriausiai buvo atsakingas už Serapio kulto įvedimą į Egiptą. Būdamas žyniu Manetonas turėjo prieigą prie šventyklų archyvų.
Manetonas parašė „Egiptiaką“ (Aegyptiaca), Egipto istoriją, ir „Sočio knygą“ (Book of Sothis), astronominę knygą (yra nuomonių, kad ji jam priskiriama klaidingai). „Egiptiaka“ susilaukė didelio egiptologų dėmesio, kadangi joje aprašyta faraonų valdymo chronologija. Pati knyga neišliko ir žinoma iš vėlesnių autorių fragmentų perrašymų: žydų istoriko Juozapo (I a.), krikščionių: Julijaus Afikiečio (apie 220 m.), Eusebijaus (apie 320 m.) ir Bizantijos autoriaus Georgijaus Sinkelo (VIII a. pb.). Manetonui priskiriamos kai kurios kitos knygos.
Šilėnų Švč. Mergelės Marijos bažnyčia
'''Šilėnų Švč. Mergelės Marijos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Šilėnų kaime, 16 km į vakarus nuo Vilniaus. Liaudies architektūros formų. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.
Istorija
Šilėnai iki 1500 m. paskirti Vilniaus kapitulai. 1725 m. pastatyta medinė bažnyčia. 1765 m. Šilėnų altarijai paskirta turto. 1855 m. ir 1962 m. bažnyčia atnaujinta. 1922 m. įkurta parapija. Garsėja Švč. Trejybės ir Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų atlaidais.
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su 2 bokšteliais, siaura trisiene apside, žema zakristija. Bažnyčia vienanavė, turi 3 altorius. Šventoriuje yra kapinės, lurdo grota. Jo tvora akmenų mūro.
KK214
Maršrutas
Kelias prasideda Trakuose, viadukinėje sankryžoje su magistrale. Eina Trakų rajone. Baigiasi Senųjų Trakų geležinkelio stotyje. Į vakarus nuo kelio visą maršrutą eina geležinkelis, jungiantis Trakus su geležinkelio linija Vilnius – Varėna.
FK Vardarski Bogdanci
Bogdancų „Vardarski“ – Makedonijos futbolo klubas iš Bogdancų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1969 m.
Ben Arusas
Ben Arusas  – miestas šiaurės Tunise, Tuniso įlankos pakrantėje; vilajeto centras. Maisto, chemijos pramonė. Geležinkelių priežiūra. Žemdirbystės regiono prekybinis centras.
Istorija
Prancūzų valdymo metais miestas vadintas Fošviliu.
Sakpetenas
Sakpetenas  – senovės majų (kovojų) miestas ir to paties pavadinimo valstybės sostinė Gvatemaloje, Salpetén ežero saloje (tai – nedidelis ežeras iš karto į rytus nuo Peten Icos ežero).
Sakpetenas svarbus tuo, kad tai buvo viena paskutinių nepriklausomų majų valstybių, klestėjusi kolumbiniame laikotarpyje ir žlugusi tik XVII a. pabaigoje.
Istorija
thumb|left|240px|Zakpetenas buvo iš karto į rytus nuo Peten Icos ežero Miestas įsikūrė labai seną istoriją turinčioje teritorijoje – klasikinių majų zonoje (pietinėse Majos regiono žemumose). Palyginti netoli yra Tikalio, Jašchos, Narancho ir kitų klasikinių majų miestų griuvėsiai. Tačiau Sakpetenui kuriantis XIII a., regionas buvo jau seniai ištuštėjęs, kadangi klasikiniai majai X a. buvo apleidę savo miestus.
1541 m. miestą pasiekė Kortesas, kuris dėl atkaklaus majų priešinimosi, jo nesugebėjo paimti. Valstybė buvo užkariauta tik 1697 m., kartu su Tajasaliu ir Keišiliu, ispanams surengus ekspedicijas iš trijų pusių: iš Meksikos, Belizo ir Gvatemalos.
Nuorodos
Paskutiniosios majų valstybės
Džango (1966 filmas)
Džango  – Italijoje 1966 metais sukurtas vesternas. Dėl gausių susišaudymo scenų filmas Didžiojoje Britanijoje iki 1993 metų buvo priskirtas kategorijai, kuriuos gali žiūrėti tik 18 metų sulaukę asmenys.
Džango, kaip personažas, tapo bendriniu, dažnai sutinkamu Italijoje arba Vokietijoje sukurtuose vesternuose. Viso skaičiuojama 31 filmas, kuriame yra veikėjas vardu Džango . 2012 metais Kventino Tarantino filmas „Ištrūkęs Džango“ nepatenka į šį sąrašą, nes jį su kitais sieja tik pagrindinio herojaus vardas. Beje, šiame filme epizodinį vaidmenį atliko ir pirmasis Džango – Franco Nero, o filmo pradžioje skamba ta pati daina, parašyta Luis Enríquez Bacalovo.
Vieninteliu oficialiu tęsiniu gali būti laikomas tik 1987 metais sukurtas filmas „Džango 2“, kuriame pagrindinį vaidmenį vėl atliko Franco Nero.
Lietuvos meno kūrėjų asociacijos premija
Lietuvos meno kūrėjų asociacijos premija skiriama Lietuvos menininkams už išskirtinius profesionalaus meno kūrinius, paskelbtus per pastaruosius dvejus metus.
Skyrimas
Premijos kandidatus gali siūlyti Lietuvos meno kūrėjų organizacijos, universitetai, kultūros ir meno institucijos bei patys autoriai. Premijos kandidatus svarsto ir sprendimą dėl laureato vardo suteikimo ir prizo skyrimo priima Lietuvos meno kūrėjų asociacijos taryba. Ši premija tam pačiam menininkui antrąsyk neskiriama.
Tajenkas
Tajenkas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietryčius nuo Barglavo, 18 km į pietus nuo Augustavo ir 68 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Asmenybės psichologija
Asmenybės psichologija – psichologijos mokslo šaka, kuri tiria asmenybę ir jos asmeninius skirtumus. Šios krypties nagrinėjamos sritys: aiškaus asmenybės paveikslo sudarymas ir jo ar jos pagrindinių psichologinių vyksmų nustatymas, asmeninių skirtumų bei žmogaus prigimties nagrinėjimas.
Asmenybę galime apibrėžti kaip dinamišką bei organizuotą būtybę turinčią savybių rinkinį, kurie iškirtiniu būdu paveikia jo ar jos tikrovės suvokimą, nulemia žmogaus elgseną bei paskatas įvairiose situacijose.
Pagrindinės asmenybės teorijos: bruožų, psichoanalitinės, humanistinės, biologinės, bihevioristinės (elgesio) ir kognityvinės (pažinimo). Iki šiol nėra vienintelio asmenybės apibrėžimo. Dažniausiai tyrėjai ir psichologai nesiremia griežtai vienu apibrėžimu, o laikosi eklektinio požiūrio. Kai kurie tyrimai yra empiriniai pav. didžiojo penketo modelis, kiti pabrėžia teorijos plėtrą, pav. psichodinamika. Daug dėmesio skiriama taikomajai asmenybės tyrimų sričiai.
Filosofinės prielaidos
Daug idėjų, kurias išvystė praeities ir šiuolaikiniai asmenybės teoretikai, kilo iš pagrindinių filosofinių prielaidų. Asmenybės tyrinėjimas - tai ne vien empirinė disciplina, kadangi norėdama pateikti bendrąsias išvadas ji dažnai remiasi meno, mokslo ir filosofijos elementais. Žemiau įšvardytos penkios pagrindinės filosofinės prielaidos, dėl kurių iki šiol ginčijasi mokslininkai: