cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slobožanščina
Antrinė kolonizacija
Kolonizacija vyko iš iš vakarų: čia kėlėsi Abiejų Tautų Respublikos kolonistai, kurie įkūrė Achtyrkos, Olešnios gyvenvietes. Tiesa, 1634 m. Polianovkos taika šios kolonizuotos žemės galutinai atiteko Maskvai. Tačiau gyventojų migracija iš ATR nesiliovė: po Chmelnickio sukilimo iš rytinių Lenkijos žemių plūdo kazokai. Jų įkurtos gyvenvietės buvo Sumai, Otrogožskas, Krasnokutskas, Charkovas, Balaklėja ir kt. thumb|Kazokų pulkai Slabadų Ukrainoje 1764 m. Siekdama pritraukti kolonistus ir taip sustiprinti retai gyvenamą, tačiau strategiškai svarbų regioną, Rusija jame vykdė palankią migrantams politiką: jie galėjo kurti gyvenvietes, kurios laikinai buvo atleidžiamos nuo mokesčių valstybei. Tos gyvenvietės vadinosi slabadomis, terminu, kildinamu iš slaviško žodžio svoboda („laisvė“). Politika buvo tokia patraukli, kad regionas netrukus tapo tirštai apgyvendintas, o iki XVIII a. pabaigos čia priskaičiuojamos 523 slabados. Gyventojų skaičius sparčiai augo: XVII a. čia buvo priskaičiuojama 16-30 tūkst. gyventojų, amžiaus pabaigoje – 120 tūkst., 1732 m. – 400 tūkst., 1773 m. – 660 tūkst.
Visa teritorija buvo suorganizuota į 5 kazokų pulkus (Ostrogo, Charkovo, Sumų, Achtyro ir Iziumo), kurie atitiko ir teritorinius vienetus. Pulkams vadovavo kazokų pulkininkai, pavaldūs Belgorodo vaivadai. Taigi, Slobožanščina buvo administruojama kaip Belgorodo razriado dalis.
Rusijos imperijoje
thumb|left|Charkovo universitetas 1764 m. Jekaterinos įsaku Slobožanščinos kazokai neteko visų turėtų privilegijų, jie priversti mokėti mokesčius, o regiono autonomija buvo panaikinta. Čia suformuota Slabadų Ukrainos gubernija. 1835 m. ji performuota į Charkovo guberniją. Jau tuomet įvyko politinis regiono padalinimas: šiaurinės ir rytinės jo dalys buvo perduotos Kursko ir Voronežo gubernijoms.
Kadangi gubernijoje didžiąją dalį gyventojų sudarė kazokai atsikėlėliai iš Kijevo žemių, Rusijos imperijoje Charkovo gubernija buvo įtraukta į Mažosios Rusijos sąvoką, kartu su kitomis ukrainietiškomis gubernijomis. Tai leido vietoje formuotis ukrainiečių tautybei. 1805 m. įkūrus Charkovo universitetą, pagerėjo regiono švietimo ir kultūros kokybė. 1816–1819 m. čia leistas mėnesinis žurnalas „Украинский вестник“ tapo pirmuoju žurnalu, kuris greta rusiškų straipsnių spausdindavo tekstus ir „Mažosios Rusijos tarme“ (taip tuo metu vadinta ukrainiečių kalba). Charkove kultūrinis gyvenimas buvo labai aktyvus, studentai būrėsi į bendruomenes, kuriose buvo kritikuojama Rusijos imperijos valdžia. Ne atsitiktinai būtent čia įkurta pirmoji ukrainiečių politinė partija – Revoliucinė Ukrainos partija.
Formuojantis ukrainietiškai tapatybei, didelė dalis regiono gyventojų ėmė laikyti save ukrainiečiais. 1897 m. gyventojų surašymas parodė, kad iš 2492316 Charkovo gubernijos gyventojų net 2009411 laikė save ukrainiečiais. Tiesa, pačiame Charkovo mieste vyravo rusai – jie sudarė net 63,2 % miesto gyventojų.
Ukrainoje
thumb|Donecko-Krivorogo Tarybų Respublika (šviesiai žalia) 1918 m. pradžioje 1917 m. ukrainiečių nacionalinis judėjimas pasiekė apogėjų. Po Vasario revoliucijos visoje Slobožanščinoje buvo skelbiamos ukrainietiškos valstybėlės, kurių niekas nepripažino. 1918 m. didžioji dalis Mažosios Rusijos (Kijevo Ukraina, Černigovščina, Podolė ir Voluinė) paskelbė nepriklausomybę nuo Rusijos kaip Ukrainos Liaudies Respublika. Charkovo ir dalies Naujosios Rusijos (Tauridės ir Jekaterinoslavo) gubernijos paskelbė komunistinę Donecko-Krivorogo Tarybų Respubliką. ULR siekė suvienyti ukrainiečių žemes, todėl laikė visą Slobožanščiną savo dalimi. Tais metais Ukrainai pavyko perimti regiono kontrolę padedant vokiečių ir austrų kariuomenei.
1919 m. pradžioje Rusija susigrąžino Slobožanščiną, bet tų pačių metų vasarą ją perėmė Baltagvardiečiai. Galutinai į TSRS Slobožanščina sugrįžo tų metų gruodžio mėn. Čia suformuota Ukrainos TSR, kurios sostine tapo Charkovas. Iki 1920 m. pabaigos prie jos prijungtos dauguma ukrainiečių žemių, t. y. Kijevo, Černigovo, Voluinės ir kitos teritorijos. Remiantis 1926 m. gyventojų surašymu, buvo patikslintos Ukrainos TSR sienos su Rusija. Tuo metu Slobožanščinos padalinimas įteisintas galutinai: šiaurinės ir rytinės teritorijos, kur vyravo etniniai rusai, buvo perduotos RTFSR. Tiesa, kai kurių ukrainiečių teigimu, padalinimas nebuvo teisingas, nes kai kurios kompaktiškai gyvenamos etninės ukrainiečių žemės liko Rusijoje.
Kurį laiką Slobožanščina buvo pagrindinė Ukrainos TSR teritorija, nes čia buvo sostinė. 1934 m. sostinę perkėlus į Kijevą, Slobožanščina neteko savo reikšmės. 1991 m. po Ukrainos nepriklausomybės, regionas priklauso jai.
Akseli Gallen-Kallela
Akselis Galen-Kalela (, tikr. Axel Waldemar Gallén, 1865–1931 m.) – Suomijos tapytojas, grafikas, dizaineris, architektas. Vienas iš svarbiausių Europos art nouveau ir simbolizmo srovių menininkų, garsus suomių epo „Kalevala“ iliustracijomis. Vertinamas iškiliausiu Suomijos dailininku.
Biografija
1897−1898 m. A. Galenas daug keliavo, pabuvojo Italijoje. 1900 m. prisidėjo prie Suomijos paviljono dekoravimo Pasaulinei parodai Paryžiuje. 1901−1904 m. dirbo gimtajame Poryje ties Juzelijaus mauzoliejaus dekoravimu freskomis, tačiau šios freskos greit sunyko ir pražuvo 1931 m. gaisre. 1907 m. dailininkas pakeitė savo pavardę į labiau suomiškai skambančią Galen-Kalelos. Jis buvo pakviestas prisijungti prie vokiečių dailininkų grupės „Tiltas“, su kuria eksponavo 2 kartus. 1908 m. įvyko A. Galen-Kalelos retrospektyvinė paroda Helsinkyje. 1909–10 m. dailininkas atliko kelionę iš Marselio Prancūzijoje į Nairobį Afrikoje. 1911−1913 m. dailininkas įsirenginėjo naują studiją Espo, 1914 m. dalyvavo Venecijos bienalėje.
Sada (Jemenas)
Sada' – miestas šiaurės Jemene. Sados gubernijos sostinė. 2004 m. Sadoje gyveno apie 52 000 žmonių.
Yra Sados Al-Hadi mečetė. thumb|left|Mečetė.
Ternopilio sritis
Geografija
thumb|left|145px|[[Strypa|Strypos upė]]
Plotas
Srities plotas 13823 km², kas sudaro 2,29 % Ukrainos teritorijos.
Vandens telkiniai
Ternopilio sritimi teka 120 ilgesnių nei 10 km upių. Pagal priklausomybę baseinui pasiskirsto santykiu 4/5 – Dniestro, ir 1/5 – Pripetės. Ilgiausios upės – Zbručė (244 km), Seretas (218 km), Dniestras (215 km), Strypa (135 km), Zolota Lypa (85 km).
Zalyščykų rajone išsidėstęs Červonohorodsko krioklys (16 m).
Reljefas
Regionas išsidėstęs vakarinėje Podolės aukštumos dalyje. Aukščiausias srities taškas – Popelychos kalnas (443 m virš jūros lygio) Berežanų rajone. Žemiausias – Zbručės ir Dniestro santaka (116 m).
Srityje yra vienas ilgiausių pasaulyje Optimistinis urvas.
Klimatas
Vidutinių platumų žemyninis klimatas. Sausio vidutinė temperatūra -5, liepos – 19 °C. Temperatūros rekordai – aukščiausia +38,8 °C užfiksuota Čortkive, žemiausia – 31,6°С – 1986–1987 m. Bilokrynycios kaime Kremenecio rajone. Per metus iškrinta 520–600 mm kritulių.
Augalija ir gyvūnija
Miškai užima apie 13.2% srities teritorijos. Didžiausi miškų masyvai regiono vakarinėje dalyje, Sereto, Zbručės, Strypos slėniuose. Miškus daugiausiai sudaro ąžuolai (50%), skroblai (18%), pušys (8,8%), eglės (6,5%).
Istorija
thumb|right|320px|Ternapolio srities Okopų kaimo bažnyčioje išlikusi polichrominė tapyba – [[Lietuvos herbas|Lietuvos Vytis ir Lenkijos Erelis]] Dabartinės srities teritorija priklauso trim istoriniams-kultūriniams regionams: didžiausios vakarinės ir vidurinės dalys – Haličui, rytinė (su Pidvoločysko, Borščivo, Husjatyno miestais) – Podolei, teritorijos į šiaurę nuo Horynės upės – Voluinei.
Po Abiejų Tautų Respublikos padalijimų ukrainiečių apgyvendintos vakarinės žemės atiteko Austrijos imperijai. Šiose žemėse išskirtinai nuo rytinių, atitekusių Rusijos imperijai, buvo puoselėjamos ukrainiečių tradicijos. Po Pirmojo pasaulinio karo Haličo žemėse įkuriama Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika, trumpą laiką Respublikos vyriausybė posedžiavo Ternopilyje. Pralaimėjus nepriklausomybės kovas vakarinės ukrainiečių žemės atitenka lenkams, įkuriama Ternopilio vaivadija. Po Ribentropo-Molotovo pakto vakarines ukrainiečių žemės okupuoja Raudonoji armija.
Ternopilio sritis įkurta 1939 m. gruodžio 4 d. Ukrainos Tarybinės Socialistinės Respublikos sudėtyje. Antrojo pasaulinio karo metu 1941–1944 m. teritorija buvo okupuota Trečiojo Reicho kariuomenės. Karo ir pokario metu aktyviai vykdytas partizaninis pasipriešinimas.
Administracinis suskirstymas
thumb
Gyventojai
thumb|250px|Berežanų miestas 2006-aisiais srityje gyveno 1 107 294 gyventojų ir tai sudarė 2,37 % visų Ukrainos gyventojų. Tarp jų:
Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
Srities vidutinis gyventojų tankumas – 83 žm./km².
Ekonomika
Žemės ūkis – tradiciškai svarbiausia srities ūkio šaka (sudaro virš 60% srities bendrojo vidaus produkto). Taip pat išvystyta maisto, mašinų gamybos, metalo apdirbimo, statybinių medžiagų bei lengvoji pramonė. Didžiausias pramoninis centras – Ternopilis.
Turizmas
thumb|300px|left|Počajivo lavra Ternopilio sritis turi išvystytą turizmo infrastruktūrą. Lankomi objektai: Počajivo lavros kompleksas, Podolės Skalos pilis, bažnyčia (kultūros paminklai XV–XVI a.), Skalato, Pidhaicių, Vyšneveco, Ternopilio miestai. Podolės Melnycia („Zbručė“), Skomorochų, gyvenvietėse veikia turistinės bazės.
Nuorodos
Oficiali srities svetainė (ukr., angl. k.)
Žėronys
Žėronys – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Rūdiškių, Rūdiškių miškų apsuptyje, prie kelio ir jo atšakos į Rūdiškes. Seniūnaitijos centras.
Daukšių apylinkė (Skuodas)
Daukšių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Mosėdžio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Skuodo rajonui. 1954 m. prijungta dalis Budrių apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras. 1977 m. balandžio 4 d. Daukšių apylinkė prijungta prie Skuodo apylinkės.
Terminas (mitologija)
Romėnų mitologijoje Terminas – ribų, sienų dievas. Buvo, manoma, kad jam buvo šventi akmenys, naudojami žymėti sienas.
Valerijus Briusovas
miniatiūra|TSRS pašto ženklas V. Briusovo 90-mečiui Valerijus Briusovas (, 1873 m. gruodžio 13 d. Maskva – 1924 m. spalio 9 d. Maskva) – rusų poetas simbolistas, literatūros kritikas, vertėjas.
Biografija
Brolis Aleksandras Briusovas. 1899 m. baigė Maskvos universitetą. Bendradarbiavo literatūrinėje spaudoje, žurnale „Russkij archiv“ (Русский архив), 1899 m. su S. Poliakovu įsteigė leidyklą „Skorpion“. 1904-1909 m. redagavo simbolistų žurnalą „Vesy“. 1914 m. kaip karo korespondentas lankėsi Lietuvoje. Po 1917 m. Spalio perversmo palaikė bolševikų politiką, dirbo kultūros įstaigose. 1920 m. įstojo į Rusijos komunistų partiją. 1921 m. suorganizavo Aukštąjį literatūros ir meno institutą, jo rektorius.
Kūryba
Vienas žymiausių rusų simbolistų. Bendravo su J. Baltrušaičiu. 1894-1895 m. išleido tris rinkinius „Rusų simbolistai“ (Русские символисты), juos sudaro jo paties ir kitų poetų eilėraščiai. Tai pirmoji kolektyvinė rusų modernizmo deklaracija. Simbolizmą laikė literatūros mokykla, siekiančia tobula forma išreikšti subtiliausius žmogaus jutimus, atskleisti akimirkos grožį, skelbė radikalias literatūros atnaujinimo nuostatas, propagavo prancūzų simbolistus. Ankstyvieji eilėraščiai pasižymi šokiruojančiais alogiškais vaizdiniais, egzotika, ekscentriškumu. Vėlesnėje kūryboje vyrauja istoriniai, mitologiniai ir miesto motyvai, plastiški vaizdai, deklamacinis stilius derinamas su filosofiniais apmąstymais, ryški XX a. istorinės katastrofos nuojauta. Parašė istorinės tematikos romanų, futurologinių prozos kūrinių, dramų.
Apysakų ir novelių rinkinyje „Naktys ir dienos“ vyrauja kasdienybės motyvai, psichologiškumas. 1916 m. išleido karo tematikos ir peizažinių eilėraščių rinkinį „Septynios vaivorykštės spalvos“, jame išspausdinta ir eilėraščių apie Vilnių. Trečiojo dešimtmečio poetinėje kūryboje gausu eilėraščių, šlovinančių revoliuciją, jos vadus, tarybų valdžią. Paskelbė literatūrinių esė ir recenzijų, straipsnių apie A. Puškino kūrybą, parašė studiją „Trumpas eilėtyros kursas“ (1919 m.).
Išvertė J. V. Getės, D. Bairono, P. Verleno ir kitų poetų kūrinių, armėnų poetų eilėraščių (Antologija, 1916 m.). Su M. Gorkiu parengė ukrainiečių, latvių, suomių poezijos rinkinius. Lietuvių kalba jo eilėraščių vertimus periodinėje spaudoje pradėta skelbti 1909 m., 1961 m. išleistas rinkinys „Poezija“.
Lešnikai (Semiatičės apskritis)
Lešnikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Perlejevo valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į vakarus nuo Perlejevo, apie 32 km į šiaurės vakarus nuo Semiatičės ir apie 76 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 13 namų ir 115 gyventojų.
Vaistinė verbena
Vaistinė verbena (Verbena officinalis) – verbeninių (Verbenaceae) – žolinis, daugiametis išaugantis iki 1 m aukščio augalas.
Verbenos žiedai yra blyškiai rožinės arba šviesiai violetinės spalvos. Vaistinės verbenos vaisius yra sausas, suskylantis į 4 riešutėlius. Paplitusi Vidurio Europos pakalnėse, šalia vandens telkinių ir kelių. Vaistinė verbena žydi nuo gegužės iki rugsėjo mėnesio.
Vaistinės verbenos preparatai stiprina organizmo imuninę sistemą, mažina karštį, gydo uždegimines ligas bei patinimus.
thumb|left|180px|Žiedai
Magylų apylinkė
Magylų apylinkė (arba Mogylų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Anykščių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Anykščių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Ramaškonių apylinkės.
Areiniškiai
Areiniškiai – viensėdis Radviliškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Pakalniškių.
Dedugu
Dominuojančios tautos: markai, bva.
Paprastoji strėliukė
Paprastoji strėliukė (Lestes sponsa) – žaliųjų stėliukių (Lestidae) šeimos vabzdys. Pilvelis 25-30 mm ilgio, sparnų ilgis 18-22 mm. Patinas tamsiai metališkai žvilgantis.
Paplitęs Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje. Skraido augalais apaugusių vandens telkinių pakrantėse.
Laukiškės
Laukiškės – kaimas Prienų rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 2 km į rytus nuo Išlaužo. Kaime yra 15 namų.
miniatiūra|160px|left|Pakelės paminklas partizanams
Istorija
Kryžiuočių kronikose minimas Laukisken kaimelis.
Agnė Jonkutė
thumb|Agnė Jonkutė thumb|FACTS OF INEXISTENCE, 2005, 148 x 212, dr., al. Agnė Jonkutė (1974 m. rugpjūčio 5 d. Alytuje) – menininkė, daugiausia dirba tapybos, akcijų, instaliacijų srityje, taip pat domisi fotografija.
NUTS:SK
NUTS:ES – Slovakijos suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistema.
Agnė Jonkutė
A. Jonkutė mokėsi Alytaus 5-oji vidurinėje mokykloje (1988–1992), Alytaus muzikos mokykloje (fortepijono specialybę, 1983-1990). Vėliau studijavo Alytaus Dailiųjų Amatų mokykloje (siuvinėjimą, 1992-1993), pabaigė meninį rūbų modeliavimą Kauno S. Žuko dailės technikume (1993-1996), lankė Kauno A. Martinaičio dailės mokyklą (1996-1997). Studijų etapą vainikavo dailės studijos Vilniaus Dailės Akademijoje Kauno dailės institute (bakalauras(1997-2001) ir magistras (2001-2003) dailės pagrindų katedros tapybos studijoje).
NUTS:SK
NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūra – Europos Sąjungos unifikuota teritorijų skirstymo į regionus sistema, patvirtinta 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d. Jis buvo papildytas 2005 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1888/2005 į Europos Sąjungą įstojus Čekijos Respublikai, Estijai, Kiprui, Latvijai, Lietuvai, Vengrijai, Maltai, Lenkijai, Slovėnijai ir Slovakijai.
Slovakija apima visą NUTS 1 lygmenį. NUTS 2 lygmenyje šalis skirstoma į 4 žemes. NUTS 3 lygmenį atitinka kraštai, jie į smulkesnius administracinius vienetus toliau klasifikuojami pagal Bendrijos Vietinių administracinių vienetų sistemą LAU.
Agnė Jonkutė
Šiuo metu gyvena Kaune, aktyviai dalyvauja kūrybinėje veikloje Lietuvoje ir užsienyje.
Apdovanojimai
2005 laimėjo aukso medalį 5-osios Frankofonijos žaidynėse (Le Site Officiel des 5èmes Jeux de la Francophonie ).
Čekijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Čekijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Kerviai
Kerviai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 9 km nuo Aleksandrijos. Per kaimą teka Kaltis, o pro šiaurinį pakraštį teka Sartis, žymintis sieną tarp Lietuvos ir Latvijos respublikų. Kaimas ribojasi su Nuosamų, Detlaukės, Viršilų ir Juodkaičių kaimais. Pokario metais apylinkėse veikė Žemaičių apygardos, Alkos partizanų rinktinės, Ylakių partizanų būrio partizanai.
Ignacio Casale
thumb|right|220px|Ignacio Casale Ignacio Casale (g. 1987 m. balandžio 27 d.) – Čilės lenktynininkas, dalyvaujantis keturračių motociklų lenktynėse, tris kartus Dakaro ralio nugalėtojas.
Nuo 2010 m. jis dalyvauja Dakaro ralyje. Pirmais metais su savo tėvu jis lenktyniavo sunkvežimių kategorijoje. Dar po metų čilietis startavo motociklu. 2012 m. I. Casale perėjo prie keturračio ir finišavo 4-tas. 2013 m. jis laimėjo vieną greičio ruožą ir tapo pirmuoju savo šalies lenktynininku su keturračiu nugalėjusiu Dakaro etape. Šias lenktynes jis baigė antroje vietoje bendroje įskaitoje. 2014 m. iš 13 etapų čilietis laimėjo 7 ir tapo čempionu keturračių įskaitoje.
2018 m. Dakare jis laimėjo 5 etapus ir tapo antrą kartą čempionu.
2020 m. Dakaro ralyje čilietis laimėjo 4 etapus ir tapo trečią kartą Dakaro ralio čempionu.
Dvidygliai gelminiai meškeriotojai
Dvidygliai gelminiai meškeriotojai (Diceratiidae) – velniažuvių (Lophiiformes) šeima. Paplitę Atlanto, Indijos ir Ramiojo vandenynų gelmėse. Patinai yra mažesni už pateles ir gyvena parazitiškai prisitvirtinę prie patelių.
Šeimoje 2 gentys, 6 rūšys.
Antanas Steponaitis (1908)
Antanas Steponaitis (1908 m. vasario 26 d. Ožkiniai, Vilkaviškio apskritis – 1941 m. Sverdlovsko sritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, prozininkas.
Algimantas Matusevičius
Algimantas Matusevičius (g. 1936 m. gegužės 20 d. Medvišiuose, Balbieriškio valsčius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, parazitologas helmintologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1965 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1986 m. veterinarijos mokslų daktaras.
Antanas Steponaitis (1908)
Biografija
Novelėms būdinga miesčioniškos moralės kritikos tema, satyrinė pasakojimo intonacija, reportažiškas stilius.
Algimantas Matusevičius
Biografija
Tyrinėjo mišrias helmintų invazijas kiaulininkystės ūkiuose, antihelmintinių vaistų taikymą. Paskelbė apie 130 mokslinių straipsnių. Užpatentavo 2 išradimus.
Dodge Journey
Dodge Journey yra vidutinės klasės CUV, kurį gamina koncerno „Chrysler LLC“ dukterinė markė „Dodge“. Automobilis pakeitė miniveno Dodge Caravan turmpają versiją. Pagal savo dydį Journey yra tarp kompaktinės klasės Dodge Nitro ir didelės klasės Dodge Durango automobilių. Journey buvo pristatytas 2007 metų Frankfurto automobilių parodoje, automobilis prekyboje pasirodė 2008 metų vasarį Šiaurės Amerikoje ir tų pačių metų vasarą Europoje.
3,5 litrų V6 variklis galimas tik Šiaurės Amerikoje, kartu su 6-pavarų automatine transmisija. Kitose rinkose automobilį galima įsigyti su 6-pavarų automatine transmisija ir 2,7 litrų E85 kurą palaikančiu V6 varikliu. Visų varomųjų ratų versija galima tik su galingiausiu varikliu (priklausomai nuo rinkos). Už Šiaurės Amerikos ribų Journey galima įsigyti su „Volkswagen“ gamybos dyzeliniu varikliu.
Magistralinis kelias A10 (Lietuva)
A10 – Lietuvos magistralinis kelias, jungiantis Panevėžį, Pasvalį ir Latvijos sieną. Kelio ilgis – 66,10 km. Šiame kelyje „juodųjų dėmių“ nėra. Kelias yra dalis  magistralės.
Kelias prasideda Panevėžyje, Smėlynės g. Eina Panevėžio ir Pasvalio rajonų savivaldybių teritorija. Svarbesnės gyvenvietės – Pumpėnai, Pasvalys, Saločiai. Kelias baigiasi ties Lietuvos valstybės siena su Latvija, nuo kurios kelias toliau veda į Rygą.
Istorija
Sovietmečiu (~1980-1990 m.), kelias buvo magistralinės reikšmės ir žymėtas M12 bei sudarė trasą „Minskas-Vilnius-Ryga-Talinas“.
Algimantas Vakarinas
Algimantas Vakarinas (g. 1959 m. kovo 13 d. Šakiuose, Vilkaviškio rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – mechanikas.
1992 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos Muzikos fondo direktorius, 1993 m. Lietuvos kultūros instituto direktoriaus pavaduotojas, 1994 m. viešbučio „Taffotel“ direktorius, 1995 m. UAB „Pasekmė“ direktorius, 1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės Naujamiesčio seniūnijos seniūnas, 1999 m. Vilniaus mero pirmasis pavaduotojas, 2003–2007 m. Vilniaus mero pavaduotojas. 2008–2010 m. LR vidaus reikalų viceministras. 2010 m. UAB „Dogas“ direktoriaus patarėjas.
1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Vilniaus miesto skyriaus narys, skyriaus pirmininkas, LiCS valdybos narys, nuo 2010 m. visuomeninio judėjimo „TAIP“ (Tėvynės atgimimas ir perspektyva) narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. su Artūro Zuoko ir Vilniaus koalicija – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Džibas
Džibas  – miestas šiaurės Burkina Fase, Sahelio regione, 203 km nuo Uagadugu, 45 km nuo Malio sienos. Sumo provincijos administracinis centras. Keliai į Uagadugu, Uahigują, Dorį. Veikia galvijų turgus.
Vyraujanti tauta – fulbiai.
Benita Laumanė
Benita Laumanė (, 1937 m. birželio 3 d. Daugpilis) – latvių kalbininkė.
Biografija
1960 m. baigė Liepojos pedagogikos institutą. 1993 m. habilituota daktarė. 1995 m. Latvijos mokslų akademijos narė korespondentė.
Mokytojavo Rygoje. 1962–1992 m. dirbo Latvijos mokslų akademijos Kalbos ir literatūros institute, 1984–1992 m. Dialektologijos skyriaus vadovė, 1992–1998 m. – Literatūros, tautosakos ir meno institute. 1977–1992 m. prisidėjo prie Europos kalbų atlaso (Atlas linguarum Europae 5 t. 1983–1997 m.) medžiagos rinkimo ir redagavimo. 1994–2006 m. dėstė Liepojos pedagogikos institute (nuo 1998 m. Liepojos pedagogikos akademija), nuo 1994 m. profesorė. 2002 m. latvių dialektologiją dėstė Klaipėdos universitete.
Mokslinė veikla
Tyrinėja dialektologiją, onomastiką, žvejybos leksiką. Parengė mokomųjų knygų studentams.
Povilas Alšėniškis
Biografija
thumb|left|150px|Paminklinė lenta prie Vilniaus Šv. Kryžiaus bažnyčios, žyminti, kad ją konsekravo vyskupas Povilas Alšėniškis
Kilęs iš XIII a.-XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės. Tėvas Aleksandras Alšėniškis, motina Sofija Sudimantaitė, (Zofia Sudymuntowiczówna) broliai Jonušas Alšėniškis, Jurgis Alšėniškis.
1504–1507 m. studijavo Krokuvos universitete. Nuo 1507 m. Lucko vyskupas. 1512 m. dalyvavo Katalikų bažnyčios visuotiniame susirinkime Romoje, susipažino su italų renesanso kultūra. Įsiteikdamas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Žygimantui Senajam, 1533 m. jo žmonai Bonai Sforcai užrašė Rokantiškių pilį, savo namus ir sklypus Vilniuje, pačiam valdovui po savo mirties – du dvarus, atsisakė Punios seniūnijos. Tai padėjo jam tapti Vilniaus vyskupu, nuo 1536 m. Vilniaus vyskupas.
Jonavos rinkimų apygarda
Jonavos rinkimų apygarda – rinkimų apygarda (Nr. 60), apimanti Jonavos rajoną. Sudaro 27 rinkiminės apylinkės.
Povilas Alšėniškis
Biografija
XVI a. italui dailininkui Džovaniui dal Montei priskiriamas Vilniaus vyskupo kunigaikščio Povilo Alšėniškio portretas yra Lietuvos dailės muziejuje. Tačiau kai kurie menotyrininkai šio portreto tapatybę neigia.
Jonavos rinkimų apygarda
Pirmininkas – Romas Montvilas, pavaduotojas – Danutė Ona Petronienė (2008 m.).
Buveinės adresas – Žeimių g. 13, LT-55158, Jonava.
Statistika
1996 m. Jonavos rinkimų apygardoje išrinkta Jūratė Matekonienė (Lietuvos demokratų partija), 2000 m. – Rimantas Sinkevičius (LDDP), 2004 m. – Juozas Jaruševičius (Darbo partija), 2008 m. – Rimantas Sinkevičius (LSDP), 2012 m. – Rimantas Sinkevičius (LSDP).
Rinkimų apylinkės
Rinkimų apylinkės:
Jonas Matusas
Jonas Matusas (1899 m. spalio 26 d. Vaiguviškiai, Plokščių valsčius – 1962 m. birželio 29 d. Niujorkas) – Lietuvos istorikas, kunigas.
Biografija
1924 m. Gižuose baigė Seinų kunigų seminariją, 1930 m. – Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Teologijos-filosofijos fakultetą. 1936 m. istorijos daktaras. Kaip nemaža Lietuvos istorikų grupė (Bronius Dundulis, Kučinskas, Zenonas Ivinskis, Povilas Pakarklis, Remeika, Adolfas Šapoka, Simas Sužiedėlis ir Šležas, dauguma jų studijavo VDU TFF) priklausė aktyviai visuomeninei katalikų organizacijai – ateitininkams.
1936–1940 m. VDU dėstytojas; nuo 1940 m. docentas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1946 m. mokytojavo Regensburgo lietuvių tremtinių gimnazijoje. Nuo 1948 m. gyveno JAV, įvairiose vietose dirbo pastoracinį darbą.
Mokslinė veikla
Išsamiai nagrinėjo pirminius šaltinius. Pripažino, kad Vokiečių ordino svarbiausias tikslas buvo ne skleisti krikščionybę, o užkariauti baltų žemes ir jose sukurti savo kolonijinę valstybę. Pabrėžė, kad ordino jėgas sutelkė krikščionybės idėja.
Parašė straipsnių iš lietuvių kultūros istorijos, etnografijos, apie istoriką Albertą Kojalavičių-Vijūką, Motiejų Valančių kaip istoriką, apie Lietuvos rusinimą per pradžios mokyklas nuo XIX a., apie Lietuvos kariuomenę.
Saulius Urbonas (1970)
Saulius Urbonas (g. 1970 m. rugpjūčio 3 d. Telšiuose) – Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Baigiau Telšių „Atžalyno“ vidurinę mokyklą. 1993 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, įgijo mechanikos inžinieriaus kvalifikaciją. 2003 m. Vilniaus universitete įgijo teisės magistro kvalifikacinį laipsnį.
1993–1999 m. AB „Žemaitijos pienas“, 1999–2000 m. Telšių rajono savivaldybės administracijos vyriausiasis specialistas civilinei ir darbų saugai, 2000–2001 m. Telšių rajono savivaldybės administracijos vyriausiasis juristas, 2001–2005 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės atstovo tarnybos Telšių apskrityje vyriausiasis specialistas, 2005–2008 m. Valstybinės vartotojų teisių apsaugos tarnybos Telšių apskrities skyriaus vedėjas, nuo 2008 m. gruodžio 31 d. Telšių apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos viršininko pavaduotojas. Nuo 2002 m. Socialinių mokslų kolegijos Telšių filialo, nuo 2005 m. Žemaitijos kolegijos Telšių fakulteto dėstytojas.
Nuo 2006 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Telšių rajono skyriaus narys.
2011 m. (atsistatydino) Telšių rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos teisininkų draugijos ir Žemaitijos teisininkų asociacijos narys.
Žmona Daiva, dukra Gabrielė, sūnus Arnas.
Mazovijos Vysokio Senosios žydų kapinės
Mazovijos Vysokio Senosios žydų kapinės - žydų kapinės egzistavusios Mazovijos Vysokio mieste, ''ul. Białostocki'' gatvėje. Nėra tiksliai žinoma kada buvo įkurtos kapinės. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos. Nėra išlikę jokių antkapių. Kapinės aptvertos, plotas 1,7 ha.
Hmongų-mienų kalbos
Hmongų-mienų kalbos, arba Miao-jao kalbos  – kalbų šeima, kurią sudaro apie 38 Pietų Kinijoje ir Pietryčių Azijoje vartojamos kalbos. Pagrindinė šiomis kalbomis kalbančių gyventojų sankaupa yra pietinė Kinija, šiaurės Vietnamas, šiaurės Laosas, šiaurės Tailandas, šiaurės rytų Mianmaras. Nepaisant didelės lingvistinės ir kultūrinės įvairovės, jomis kalbantys žmonės dažniausiai klasifikuojami į tris etnines grupes: jie žinomi kaip hmongai (miao), jao ir še.
Hmongų-mienų kalbomis kalbėję gyventojai buvo vieni seniausių gyventojų Kinijos teritorijoje, susiformavę tikriausiai Jangdzės upės baseine, ir kinų šaltiniuose jie minimi jau nuo II tūkst. pr. m. e. Vėliau, III a. pr. m. e. jų gyvenamas teritorijas įtraukus į Kinijos imperiją, jie buvo masiškai asimiliuojami ir stumiami į kalnuotas vietoves, į pietus. Jų kalbos įtakojo pietinės Kinijos sinitines kalbas: pirmiausia šiangų ir ganių. Dėl geografijos ir gamtos sąlygų įvairumo susiformavo daug smulkių kalbelių. Per pastaruosius 300–400 metų dėl nuolatinių persekiojimų dalis hmongų-mienų migravo į kalnuotas dabartinio Vietnamo, Laoso, Tailando teritorijas.
Raudonakė strėliukė
Raudonakė strėliukė (Erythromma najas) – strėliukių (Coenagrionidae) šeimos vabzdys. Išskėsti sparnai – apie 55 mm ilgio.
Hmongų-mienų kalbos
Savybės
Kaip ir dauguma kitų Rytų ir Pietryčių Azijos kalbų, hmong-mienų kalbos yra vienskiemenės. Jų skiemenyje yra išvystytas pradinis priebalsis (gali būti iki 4 priebalsių kartu) ir balsiai-dvibalsiai, tačiau beveik nėra baigiamojo balsio (išskyrus neryškų ng). Kalboms būdingas ypač išvystytas tonalumas: kai kuriose kalbose jis siekia 12 tonų. Yra iškelta hipotezė, kad būtent ši hmongų-mienų kalbų savybė persidavė aplinkinėms kalboms (kai kurioms kinų-tibetiečių, tajų-kadajų, austroazijiečių), kurios senovėje tonų neturėjo.
Kalboms būdinga SVO žodžių tvarka, ir pažymimieji žodžiai dažniausiai eina už daiktavardžio. Kalbose beveik nėra prielinksnių ir polinksnių, o jų funkciją atlieka būdvardžiai ir veiksmažodžiai. Ypač išvystyta skaitinių klasifikatorių įvairovė.
Klasifikacija
Hmongų-mienų kalbų klasifikacija nėra nusistovėjusi, nors aiškiai išskiriamos hmonginės, mieninės kalbos, ir diskutuotinos klasifikacijos še kalba. Pastaruoju metu kalbas yra linkstama skirstyti taip:
Kutai
Kutai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Sintautų, prie kelio.
Kaa
Kaa – paskutinis pirmosios Egipto dinastijos faraonas. Palaidotas Abydose, turėjo didelį kapą. Pagal Manetoną, Kaa valdė 26 metus.
Kaa kapą Um el Kaabo nekropolyje Abydose apie 1900 m. kasinėjo Émile Amélineau ir Flindersas Pytris, 1991−1992 m. kasinėjimus pakartojo Werner Kaiser ir Günter Dreyer. Kapo rytinėje pusėje rastos dvi tradicinės kapo žymėjimo stelos. Kapo tyrimai parodė, kad kapas statytas keliais etapais. Jame rasti objektai su pirmojo antrosios dinastijos karaliaus Hetepsechemvio užrašytu vardu, kas gali rodyti, kad nebuvo ženklios atskirties tarp pirmosios ir antrosios dinastijų valdymų.
Sakaroje keturios mastabos priskiriamos Kaa valdymo laikotarpiui, tarp jų labai didelės Nr. 3500 ir 3505. Dviejų valdininkų, Merkos ir Sabefo, stelų įrašai rodo sudėtingėjantį egiptietiškų hieroglifų naudojimą. Iš Sakaroje rasto antrosios Sed šventės paminėjimo galima spėti, kad Kaa valdė ilgai. Įrašai su karaliaus vardu rasti toli Egipto pietuose, Elkabe. Rasti keli radiniai su prie Kaa būdingų užrašų prirašytais Ba ir Sneferkos vardais, kas gali nurodyti, kad tai buvo jo sosto uzurpatoriai po Kaa mirties. Vėlesniuose karalių sąrašuose jie neminimi ir galėjo būti paties Kaa prisiimti vardai ar nauji titulai.
Lisgaro rinkimų apygarda
Lisgaro rinkimų apygarda - nuo 1871 m. iki 1988 m. buvusi rinkimų apygarda Kanadoje (Manitobos provincija), renkant žemutinius Kanados parlamento rūmus. 1870 m. Manitobos aktu (Manitoba Act) įkūrus naują provinciją, jos pirmasis vicegubernatorius Adams George Archibald 1871 m. pagal Akto nuostatas patvirtino 4 rinkimines apygardas Žemiesiems rūmams, , Lisgaro buvo viena iš jų. Pirmuosius rinkimus laimėjo John Christian Schultz, Archibald priešininkas. 1987 m. apygarda panaikinta, 1988 m. pateko į kitų apygardų (Brandon-Souris, Lisgar-Marquette ir Provencher) sudėtį.
Puodžių apylinkė (Anykščiai)
Puodžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Debeikių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Anykščių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Rubikių apylinkės.
LOT Polish Airlines
thumb|right|Bendrovės logotipas
LOT, Polskie Linie Lotnicze LOT – Lenkijos oro linijų bendrovė. Priklauso Star Alliance.
Istorija
Kompanija įkurta 1928 m., kai privačios avialinijos buvo sujungtos į valstybinę kompaniją '''Linje Lotnicze LOT Sp. z o.o.'''
1929 m. pradėta skraidyti į Vieną.
1939 m. kompanija buvo panaikinta, o 1944 m. ji buvo atkurta. Naudoti Lisunov Li-2 ir Douglas C-47 lėktuvai.
1989 m. daugelis TSRS pagamintų lėktuvų buvo pakeisti „Boeing“ lėktuvais.
2003 m. prisijungė prie „Star Alliance“.
Flotilė
thumb|Boeing 787 Dreamliner LOT
Čekijos futbolo varžybos 1938–1939 m.
Čekijos futbolo varžybos 1938–1939 m.
Ilgameškeriai jūrų velniai
Ilgameškeriai jūrų velniai (Gigantactinidae) – velniažuvių (Lophiiformes) šeima. Paplitę Atlanto, Ramiajame ir Indijos vandenynuose. Patelės kūnas pailgas. Meškere virtusio peleko ilgis toks kaip kūno. Šeimoje 2 gentys, 23 rūšys.
Valengiškės
Valengiškės – kaimas Prienų rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Pakuonio.
Žiaukos
Žiaukos (arba Žiaukai) – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Priekulės, Šernų miške, netoli kairiojo Minijos kranto, prie Kisupės upelio.
Vidurinės smegenys
thumb|Vidurinės smegenys pažymėtos Nr. 3 Vidurinės smegenys – galvos smegenų dalis, esanti į priekį nuo tilto ir smegenėlių. Jos sudarytos iš keturkalnio (lamina tecti) ir smegenų kojyčių (pedunculi cerebri).
Keturkalnį sudaro dvi poros kalnelių: du viršutiniai ir du apatiniai. Iš kiekvieno jų išeina keturkalnio kojytė. Viršutiniuose keturkalnio kalneliuose yra vienas iš požievinių regos centrų, o apatiniuose kalneliuose – klausos centras.
Gaua
Gaua  – miestas Burkina Faso pietvakariuose. Pietvakarių regiono ir Ponio provincijos administracinis centras. Keliai į Diebugu, Banforą, Buną. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Yra mečetė, katalikų bažnyčia, muziejus.
Mieste vyrauja lobių tauta.
Padavimas
thumb|right|250px| Padavimas – istorinė sakmė, kūrinys, vaizduojantis tam tikrų konkrečių istorinių arba geografinių objektų atsiradimą, jų pavadinimų kilmę ir pan. Tai pasakojamosios tautosakos žanras, kurio kūriniuose meniniais vaizdais aiškinama gamtos ir istorijos paminklų kilmė, pasakojama apie praeities įvykius, siejamus su ypatingomis vietomis arba su mitinių protėvių bei istorinių asmenybių veikla.
Istorinės tematikos padavimai tam tikrą vietovę sieja su svarbiais istoriniais įvykiais. Tarp padavimų savitą teminę grupę sudaro aiškinimai, kaip atsirado kaimo, miestelio, kitų svarbesnių vietų vardai.
Andrius Matusevičius
Andrius Matusevičius (, 1760 m. Gardinas – 1816 m. balandžio 6 d. Vilnius) – Vilniaus universiteto profesorius, akušeris, ginekologas, medicinos daktaras.
Biografija
Buvo kilęs iš Gardino karališkosios ekonomijos valstiečių.
1777–1781 m. mokėsi Gardino medicinos mokykloje, ją uždarius studijas tęsė Vilniaus universitete, kurį baigė 1785 m. 1797 m. tapo medicinos daktaru.
Nuo 1800 m. Andrius Matusevičius tapo teorinės chirurgijos ir akušerijos profesoriumi.
1798–1799 m. tobulinosi Vienoje. 1803 m. Vilniaus universitete įsteigė Akušerijos katedrą, 1815 m. – Akušerijos kliniką. Vilniaus medicinos draugijos narys.
Mikovas
Mikovas  – negyvenama sala Kandalakšos įlankoje (Baltoji jūra), priklausanti Murmansko srities Kandalakšos rajonui (Rusija).
Kęsai
Kęsai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 10 km į pietryčius nuo Varnių, prie pietinių Girgždūtės šlaitų, šalia Nevardos upelio. Praeina kelias. Kaime aptiktas kapinynas (Didvyrių kapai).
Mikovas
Padėtis
Sala yra centrinėje Kandalakšos įlankos dalyje, prie įėjimo į Kovdos užutėkį. Nuo Mikovo iki Kandalakšos kranto Kolos pusiasalyje šiek tiek daugiau kaip 2,5 km. Iki Kovdos kaimo yra 4,6 km, o iki Zelenoborskio gyvenvietės – 5,5 km. Salos ilgis apie 1,6 km, o plotis – iki 850 m plačiojoje vakarinėje dalyje.
Kęsai
Etimologija
Kaimo pavadinimas žemaitiškai reiškia „krūmai, kupstai“.
Šaltiniai
thumb|left|245px|Troba Kęsų kaime
Mikovas
Padėtis
Į pietus, vakarus ir šiaurvakarius nuo Mikovo yra daug kitų salų, daugelis kurių yra bevardės ir visai nedidelės. Didžiausios gretimos salos yra Jelovecas (Еловец), Beriozovecas (Березовец), Beriozovis (Берёзовый 'Beržinė'), Krivojus (Кривой 'Kreivoji'), Vysokis (Высокий 'Aukštoji'), Marfica (Марфица). Į pietus ir vakarus nuo Mikovo salos prasideda plati smėlinė sekluma, jungianti Mikovą su gretimomis salomis.
Aprašas
Sala netaisyklingos formos, pailga iš šiaurės vakarų į pietryčius, į rytus platėjanti. Turi dvi įlankas, vieną pietų pusėje, kitą – šiaurės pusėje, kurios beveik dalina salą į dvi dalis. Sąsmauka keliasdešimties metrų pločio.
Didžiąją dalį salos dengia miškas, kurio nėra tik šiaurės vakarų gale ir sąsmaukoje centre. Mikovo sala turi tris nedideles lėkštas aukštumas (iki 9 m šiaurės vakarų dalyje). Šiaurės vakarų dalyje įrengtas geodezinis punktas.
Kalnijos
Kalnijos – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Sedos, prie Beržupio (sudarytas Kalnijų tvenkinys). Seniūnaitijos centras. Praeina kelias.
Liberijos vėliava
Vienuolika horizontalių juostų simbolizuoja vienuolika signatarų, pasirašiusių Liberijos nepriklausomybės deklaraciją, taip pat ir šalies konstituciją. Mėlynas laukas simbolizuoja Afrikos kontinentą; penkiakampė žvaigždė vaizduoja Liberiją, kaip pirmąją Afrikos nepriklausomą valstybę; raudona – narsą; balta – tyrumą; mėlyna – ištikimybę.
Šiais laikais daugelis laivų plaukioja su Liberijos vėliava, kadangi ši šalis laivybos kompanijoms siūlo geras mokesčių bei labai supaprastintas administravimo bei registravimo sąlygas. Yra manoma, kad šiuo metu nuo 1500 iki 2000 laivų plaukioja su šios respublikos vėliava.
Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institutas
(VU TSPMI) – fakulteto statusą turintis Vilniaus universiteto kamieninis akademinis padalinys, kurio specializacija – politikos mokslai.
Genezė
1992 m. vasario 7 d. įkurtas institutas pedagoginę veiklą pradėjo dvejų metų Tarptautinių santykių programa.
1992 m. birželio 8 d. Vilniaus universitetas pasirašė Vyriausiojo Lietuvos Išlaisvinimo Komiteto pareiškimą ir protokolą dėl paramos VU TSPMI kūrimui.
Buveinės
1992–2003 m. instituto buveinė buvo Baltupiuose (adresu Didlaukio g. 47, dabar VU MIF).
2000 m. Vilniaus miesto savivaldybė perdavė Vilniaus universitetui pastatą Vokiečių g. 10.
Vykdant rekonstrukcijos darbus bei kuriant pastato interjerą atsižvelgta į pastato istoriją: visuose aukštuose palikti autentiški raudono mūro fragmentai, kiemo flygelio patalpose renovuotos freskos, atnaujinti skliautuoti rūsiai.
2003 m. vasario mėn. pastate įsikūrė institutas.
Vildiškių apylinkė
Vildiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institutas
Buveinės
VU TSPMI buveinės pastatas yra įrašytas į Kultūros vertybių registrą.
Vildiškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Skiemonių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Anykščių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Skiemonių apylinkės.
Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institutas
Studijos
thumb|260px|Rugsėjo 1-osios šventė (2013 m.)
Institutas vykdo trijų pakopų studijas.
Mokslas
Institute yra biblioteka su daugiau nei 42000 leidinių, įskaitant Atviros Lietuvos fondo padovanotą fondo biblioteką.
Vadovai
miniatiūra|prof. [[Margarita Šešelgytė]]
Institute VU fakulteto vadovo (dekano) pareigos vadinasi direktorius. Tokias pareigas ėjo:
Dramblio Kaulo Kranto transportas
thumb|250px|Miškavežis šalies keliuose thumb|250px|Keltas Žakvilyje
Dramblio Kaulo Kranto transporto sistema:
Traukiniai
Šalyje veikia valstybės prižiūrima 660 km ilgio 1 000 mm pločio bėgių tinklas. Traukinių tinklu Dramblio Kaulo Krantas sujungtas su Burkina Faso (1 000 mm pločio), Gana (1 067 mm) ir Liberija (1,067 mm).
Buvusi šalies sostinė Abidžanas yra pagrindinis traukinių eismo tinklo centras.
Sausumos keliai
Iš viso šalyje yra 50 400 km ilgio greitkelių tinklas. Iš jų tik 4 889 km yra asfaltuoti (1996).
Vandens keliai
Šalis turi 980 km ilgio vandens transportui tinkamus kanalus, upes ir jūrų uostus.
Abidžanas yra didžiausias vakarų Afrikos krovinių uostas.
Oro uostai
Iš viso šalyje yra 36 oro uostai (1999). Iš jų 7 yra su padengtu kilimo tūpimo takeliu.
Pagrindinės šalies oro linijos yra Air Ivoire, o oro uostas – Port-Bojet oro uostas.
Gruzijos vyrų krepšinio rinktinė
Gruzijos (Sakartvelo) vyrų krepšinio rinktinė – Gruzijai tarptautinėse krepšinio varžybose atstovaujanti komanda.
Pirmą kartą Europos krepšinio čempionate dalyvavo 2011 m. Lietuvoje, o pasaulio čempionate debiutavo 2023 m. Didesnių pasiekimų neturi.
Plokščių apylinkė
Plokščių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Plokščių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šakių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Voniškių apylinkės, dalis Bundzų apylinkės ir dalis Pakalniškių apylinkės, o dalis Plokščių apylinkės prijungta prie Naujeliškių apylinkės. 1963 m. prijungta Naujališkių apylinkė. 1977 m. balandžio 4 d. Plokščių apylinkė prijungta prie Gelgaudiškio apylinkės.
Argirdiškė
Argirdiškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Švenčionėlių. Saugoma Argirdiškės pušis.
Tuniso įlanka
thumb|250px|Tuniso įlanka topografiniame žemėlapyje Tuniso įlanka − įlanka Viduržemio jūroje, skalaujanti šiaurės Afrikos krantus.
Pietiniame Tuniso įlankos krante, kur anksčiau buvo Kartagina, dabar išsidėstęs Tuniso miestas. Iš vakarinės pusės į įlanką įteka Medžerdos upė, o iš rytinės pusės įlanka atskirta Et Tibo kyšuliu, kuris ją skiria nuo Hamameto įlankos. Šalia kyšulio yra Zembros ir Zembretos salos. Toliau į šiaurę yra Tuniso arba Sicilijos sąsiauris.
Retro Studios
Retro Studios, Inc – JAV kompiuterinių žaidimų studija, priklausanti Japonijos „Nintendo“ kompanijai. Geriausiai žinoma dėl „Metroid Prime“ trilogijos žaidimų ir „Donkey Kong“ žaidimų serijos atnaujinimo.
E009
Europos kelias E009 – 700 km ilgio greitkelis Tadžikijoje, jungiantis Žirgitalą ir Kinijos sieną. Kelias visiškai nesusijęs su keliu E9.
Retro Studios
Istorija
„Retro Studios“ buvo įkurta 1998 m. Jeff Spangenberg Teksaso Ostino mieste. Iš pradžių įmonės veikla nebuvo sėkminga, daugelis žaidimų projektų buvo atšaukti. 2000 m. su „Retro Studios“ susisiekė Japonijos „Nintendo“ kompiuterinių žaidimų kompanija, kuri pasiūlė kurti naująjį „Metroid“ serijos žaidimą. „Metroid Prime“ žaidimas buvo išleistas 2002 m. „GameCube“ konsolei ir susilaukė komercinės sėkmės bei aukšto kritikų įvertinimo. Po jo išleidimo Jeff Spangenberg pasitraukė iš „Retro Studios“ ir pardavė savo akcijų dalį „Nintendo“. 2009 m. pradžioje iš studijos pasitraukė grupė darbuotojų, kurie buvo nepatenkinti veiklos kryptimi ir, kad kuria žaidimus tik „Nintendo“ platformoms. 2010 m. „Retro Studios“ atnaujino „Donkey Kong Country“ žaidimų seriją, kurią anksčiau kūrė britų „Rare“ kompanija. „Donkey Kong Country Returns“ tapo kol kas komerciškai sėkmingiausiu studijos žaidimu su 6,39 mln. išplatintų kopijų „Nintendo Wii“ konsolei ir daugiau nei 1,6 mln. vnt. „Nintendo 3DS“ delninei konsolei.
„Retro Studios“ žaidimai
„Retro Studios“ sukurti žaidimai: „Retro Studios“ bendradarbiavo kuriant šiuos žaidimus:
Žagarės ozas
left|150px miniatiūra|250px|right|Žagarės ozas
Žagarės ozas – stačiašlaitis vingiuotas gūbrys, žvyringas fliuvioglacialinis ozas, iškilęs plokščioje lygumoje Žagarės miestelio prieigose iš rytų, ties Žvelgaičių tvenkiniu. Seniau buvęs vientisas kalvagūbris driekiasi pietvakarių kryptimi į rytus nuo kelio palei Švėtės upelį, per Aleksandravo, Strėlių, Naugardėlių kaimus. Nuo 1964 m. 830 m ilgio ozo dalis paskelbta valstybiniu gamtos paminklu. Patenka į Žagarės regioninio parko teritoriją.
Viso ozo pradžia Latvijoje, o užsibaigia jis apie 10 km į pietvakarius nuo miestelio vėduoklės pavidalo delta. Ši žymi buvusį ledyno pakraštį. Žagarės ozo ilgis Lietuvoje yra 17 km. Jis yra vienas ilgiausių ir ryškiausių ozų Lietuvoje. Matuojant visą ozo ilgį – 50 km – galima manyti jį esant ilgiausiu ozu Baltijos šalyse.
Dėl neapgalvotos žmonių veiklos ozas buvo tarsi išskaidytas ir prarado vieningo kalvagūbrio vaizdą. Sovietmečiu atlikus geologinius tyrimus, nustatyta, kad čia slūgsantis žvyras tinka statyboms, kelių tiesimui. Daug žvyro iškasta, dėl šios priežasties kalvagūbryje (oze) radosi nemažai iškasų, o gilesniuose karjeruose savaime susitelkė vanduo. Apysveikis ozas, galutinai nepraradęs savo formos, išliko tik arčiausiai Žagarės miesto esančioje dalyje su Žvelgaičio piliakalniu ir kapinaitėmis. Būtent ši Žagarės ozo dalis laikoma geologiniu paminklu. Išlikusi nenukasta Žagarės ozo gūbriuota dalis dabar yra maždaug 830 m ilgo, iki 100–130 m pločio, daug kur statūs šlaitai.
Iškiliausia ozo vieta – Žvelgaičio piliakalnis, nuo Švėtės upės pusės pakilęs į maždaug 20 m aukštį, plotis pamate – 100–130 m. Žvyro klodo didžiausias storis – 14 m. Buvo suplautas išgraužtame ledyno plyšyje ir pamato uolienose. Vandeniu užlietų karjerų gylis – 8 m.
Žagarės oze įrengtas pažintinis takas, nes tai yra viena Natura 2000 teritorijų. Take įrengta rekreacinė infrastruktūra: pavėsinės, apžvalgos bokštai, informaciniai stendai, laužavietės, automobilių stovėjimo aikštelės ir kt. Keliaujant šiuo maršrutu galima stebėti gamtą (paukščius, gyvūnus ar vabzdžius), pastovyklauti.
Geologija
Žagarės ozas yra tipinė geomorfologinė reljefo forma, susidariusi dėl ledyno suformuotos radialinės tuštumos, kuri vėliau užsipildė stambiagrūdėmis nuosėdomis. Žagarės ozas susidarė paskutinio apledėjimo Šiaurės Lietuvos fazės laikotarpiu. Tuo metu ledynas dengė visą Žiemgalos lygumą ir kita ženkli reljefo forma – Linkuvos gūbrys – buvo ledyno sustumtas į šios lygumos pakraštį. Ledyno tirpsmo vandenų srautai iš centrinės ledyno dalies radialiniais kanalėliais tekėjo į jo pakraštinę dalį, išgrauždami kanalus ne tik pačiame ledyne, bet ir po juo slūgsančiose uolienose. Vėliau šios siauros, kanjono tipo upės buvo užpildytos smėlio ir žvirgždo sąnašomis. Klimato atšilimo metu ištirpus ledo suformuotiems upės krantams, kanjonas pavirto siauru, vingiuotu ir ištęstu pylimu.