cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sarpanitu
Babilone, Marduko šventykloje Esagiloje, buvo ir Sarpanitu skirta šventoji vieta.
Atžalynas
miniatiūra|240px|right|Nupjautas [[Kaštainis|kaštainio atžalynas (Anglija)]] miniatiūra|240px|right|„Daugiavaikė“ liepa ([[Renavo dvaras)]]
Atžalų sužėlimas yra medžio reakcija į jam padarytą žalą ir gali vykti natūraliai. Medžius dažnai pažeidžia ar nulaužia dideli žolėdžiai gyvūnai (galvijai, drambliai), išverčia stiprūs vėjai, nugraužia bebrai. Kai kurie medžiai, pavyzdžiui, liepa, iš nukritusio kamieno gali išauginti ūglių liniją, kuri kartais virsta subrendusių medžių eile.
Ūkinė reikšmė
Atžalų auginimas yra vienas iš tradicinių atsinaujinančio miško tvarkymo būdų, siekiant gauti reikalingą miško produkciją. Jauni, smulkesni atžalynai pritaikomi tradicinių krepšių, tvorų pynimui (karklai, lazdynai), stambesni naudojami gauti energetinei medienai, malkoms. Taip pat jie gali būti išauginami iki polinių rąstų apimties medžių (ąžuolai, uosiai). Pastarieji iš atžalų išsivysto ilgesni ir tiesesni, bešakiai, palyginus su natūraliai išaugusiais medžiais. Atžalyno pjaustymu išgaunamos dekoratyvinės medžių formos. Atžalynas visada išlieka jaunas, nesusensta, nes reguliariai nukertamas. Kai kurie atželiantys kelmai pasiekia įspūdingą amžių, kuris gali būti nustatomas pagal jų diametrą, kartais siekiantį daugiau kaip 5 m, taigi, mediena iš jų buvo gaunama šimtmečiais.
Paprastai kertamas tam tikrų rūšių medžių atžalynas nuo kelmo ar šaknų. Atžėlusių jaunų medžių stiebai pakartotinai nupjaunami beveik nuo žemės paviršiaus lygio. Pradeda augti naujas atžalynas, kuris po kelerių metų vėl kertamas. Gavus medieną ciklas prasideda iš naujo. Panašūs atžalynai formuojami ir ant kai kurių rūšių medžių kamienų viršaus – nupjaunant šakas.
Paprastai miškas atželdinamas ir nukertamas sulaukęs tinkamos brandos ir tam tikruose plotuose rotacijos būdu. Taip visame tokio tipo miške kasmet galima nuimti derlių. Skirtingo amžiaus medynų ugdymas gretimuose plotuose suteikia buveines daugeliui įvairių rūšių, pasitarnauja biologinei įvairovei. Ciklo trukmė priklauso nuo medžių ar krūmų rūšies, vietinių papročių ir užaugintos medienos panaudojimo srities.
Palentinio tvenkinys
Palentinio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šilalės rajone, 8,5 km į šiaurę nuo Kaltinėnų, Palentinio kaime. Sudarytas užtvenkus Raudžio upę (Akmenos intakas, Jūros upės baseinas) 6,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis pietų-šiaurės-rytų kryptimi – 0,35 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 165 m. Krantai apaugę pavieniais medžiais, pietinis krantas aukštokas ir status. Vakarinėje pakrantėje plyti dirbami laukai, pietinėje auga medžiai ir krūmynai. Tvenkinio užtvanka nutiestas kelias.
Onsenas
miniatiūra|Gonkoyu onsenas miniatiūra|Noboribetsu onsenas Onsenas – japoniškos karštosios versmės, susidariusios dėl vulkaninių reiškinių kalnuotose vietovėse. Išvertus iš japonų kalbos onsen reiškia karštas vanduo. Japonija turi nemažą salyną, kurį sudaro apie 6852 salos. Šalies archipelagas labai jaunas ir tik 25 vulkanai yra veikiantys. Vulkanines sritis supa didelis skaičius geizerių ir prie jų esančias versmes japonai pradėjo naudoti kaip viešąsias pirtis bei baseinus. Šiais laikais onsenai yra svarbi Japonijos turizmo ir rekreacijos dalis.
Onsenų kilmė
Terminių vandenų pirtys Japonijoje pradėtos naudoti jau nuo VII a. Atviras karšto vandens baseinas esantis kalnuose yra vadinamas rotenburo (露天風呂). Iš pradžių onsenai turėjo didelę religinę reikšmę ir prie karštųjų versmių pradėtos statyti budistinės šventyklos. Prie besikuriančių kultūrinių bei religinių centrų plito gyvenvietės. Statėsi nedideli miesteliai su mediniais namais kalnų papėdėse vadinamais riokanais (ryokan - 旅館). Tai mažos kvadratūros statinys su kambaryje esančiais tradiciniais tatamiais. Riokanus dabar galima rasti atokiau nuo didmiesčių, Japonijos provincijose. Prie daugiausiai lankomų onsenų yra pastatyti modernūs viešbučių kompleksai ir įkurtos poilsinės vietos. miniatiūra|Dogo onsen
Onsenų paplitimas
Japonija turi vieną didžiausių tiek karštųjų, tiek šaltųjų versmių koncentracijų. Skaičiuojama tūkstančiai dar ir dabar veikiančių terminių vandenų baseinų. Manoma, kad vienas seniausių Dogo onsenų (道後温泉) yra įsikūręs šiaurės vakarinėje Šikoku (Shikoku - 四国)saloje, Ehimė (愛媛県) prefektūroje. Jo egzistavimą patvirtina rašytiniai šaltiniai, kuriuose minima imperatorių kelionės prie Dogo onsen. Dėl didelio karštųjų versmių paplitimo priemiesčiuose ir miestų ribose, onsenas yra viena populiariausių vandens pramogų. Taip pat terminių baseinų išsidėstymą lemia seisminės sritys. Vietose, kuriose daugiausia vulkaninių reiškinių Japonijoje yra pietvakarinė, centrinė bei šiaurės rytinė archipelago dalys. Pietvakariniame salyno regione yra Kiušiū (Kyushu - 九州), Šikoku (四国)ir Honšiu (Honshu - 本州), kurias jungia Asos ir Kirišimos vulkaninės sritys. Šiame regione yra Dogo ir Bepu onsenai. Centriniame archipelage yra Šidzuokos (Shizuoka - 静岡県) ir Naganos ( Nagano- 長野県) prefektūros. Jos priklauso Norikuros vulkaninei sričiai. Naganos prefektūra yra laikoma daugiausiai turinti karštųjų versmių baseinų, joje galima aptikti virš šimto onsenų. Šiaurės rytuose yra Nasu, Čokai ir Čišima vulkaninės grandinės. Šiaurinėje Japonijos archipelago dalyje žmonių kultūrinė bei socialinė veikla padarė nemažą įtaką kraštovaizdžiui ir sritims, kuriose randama onsenų. thumb
Teófilo Cubillas
Teofilas Chuanas Kubiljasas Arisaga (Teófilo Juan Cubillas Arizaga; g. 1949 m. kovo 8 d.) – buvęs Peru futbolininkas, rungtyniavęs puolančiojo saugo padėtyje. Pasižymėjo technišku žaidimu, stipriais tolimais smūgiais, laikomas vienu geriausių visų laikų Peru futbolininkų. Jis buvo išrinktas Pietų Amerikos metų futbolininku, įtrauktas į FIFA šimtmečio geriausių žaidėjų sąrašą, be to, jis yra tik vienas iš trijų futbolininkų, mušusių daugiau nei 5 įvarčius skirtinguose pasaulio futbolo čempionatuose.
Teofilas Kubiljasas karjerą pradėjo Limos „Alianza“ klube, su juo 1966 ir 1970 m. tapo rezultatyviausiu Peru čempionato žaidėju. 1973 m. išvyko į Šveicariją, vėliau rungtyniavo Portugalijoje, bet nuo 1977 m. žaidė Amerikoje – tai Peru, tai JAV. 1987 m. aviakatastrofoje pražuvus Limos „Alianza“ komandai, Kubiljasas grįžo į savo gimtąjį klubą ir žaidė jame be algos, kurį laiką buvo jo treneriu.
Teofilas Kubiljasas su Peru rinktine dalyvavo 3 pasaulio futbolo čempionatuose, be to, 1975 m. laimėjo „Copa América“ čempionatą.
Onsenas
Onsenų tipai
Onseno pirtys gali būti natūralios, gamtinės kilmės, esančios atviroje erdvėje. Taip pat yra dirbtiniai onsenai, kurie yra įrengiami uždarose patalpose. Jie statomi privačiuose teritorijose, viešbučiuose, specialiai tam skirtuose kurortuose. Atskiri Japonijos regionai turi specifinius onsenus. Natūralūs terminių vandenų baseinai skiriasi savo chemine vandens sudėtimi. Nuo geografinės padėties skiriasi ir onsenų temperatūra. Japonija išsiskiria savo klimatine įvairove. Archipelago šiaurinėje dalyje onsenai yra prie kalnų slidinėjimo kurortų, kur oro temperatūra yra žemiau nulio. Japonija patenka į tektoniškai aktyvią zoną, kuriai būdingi žemės drebėjimai, ugnikalnių įsiveržimai bei cunamiai. Onsenų paplitimą lemia seisminės sritys. Natūralūs terminių vandenų baseinai arba rotenburo gali būti skirti tik moteriškos lyties arba vyriškos lyties atstovams. Viešuose, bendruose baseinuose procedūra naudotis gali kartu vyrai ir moterys. Ši bendrų terminių baseinų tradicija buvo paplitusi iki amerikiečių okupacijos. Okupacinei valdžiai tokios abiejų lyčių maudynės pasirodė nepadorios ir japonai didžioje šalies dalyje atsisakė tokio tipo onseno pirčių. Bendri onsenai dažniausiai randami šiaurinėje Japonijoje arba provincijose. Dirbtinės kilmės onsenai yra lyg vidaus baseinai. Juose naudojamas geoterminis vanduo, kuris nuolat šildomas. Svarbus aspektas onsene palaikyti tinkamą temperatūra, kad viešasis baseinas primintų natūralias karštąsias versmes. Japonija yra gerai išvysčiusi paslaugų įvairovę, kurią galima pasinaudoti apsigyvenus kurorte su jame esančiais terminių vandenų baseinais bei viešosiomis pirtimis. Vidaus baseinai statomi iš keramikinių plytelių arba vienam asmeniui skirtas onsenas gali būti medinis kubilas. Bruožai, kurie vienija tiek lauko, tiek vidinius onsenus yra aukšta vandens temperatūra, cheminės medžiagos naudingos žmogaus sveikatai ir pagrindinis tikslas – atsipalaiduoti ir suteikti pramogą.
Religinė onsenų reikšmė
Japonijoje yra didelė įvairovė vandens telkinių, kurie skiriasi ne tik susidarymo būdais, bet ir vandens savybėmis. Tikima, kad karštosios versmės ne tik nuplauna kūną, bet kartu valo sielą. Jau viduramžių laikais buvo manoma, jog terminiai vandenys turi ryšį su gydomąja galia ir dievybėmis. VI a. pabaigoje onsenai buvo ritualinių apeigų vieta, kurioje buvo nuprausiamas kūnas ir bloga energija. Apeiginį dvasios ir fizinio kūno valymą karštose versmėse pirmieji pradėjo taikyti budizmo vienuoliai. Pagal juos vanduo yra lyg dieviškosios informacijos skleidėjas ir nusiprausus onsene žmogus gali išgydyti ne tik fizinius negalavimus, bet ir sielos ligas. Per budistų ritualus terminis vanduo buvo kaitinamas didžiuliame katile iš kurio vanduo buvo perpilamas į mažesnes medines talpas. Šis metodas dar ir dabar yra taikomas Japonijos budistų mokyklose. Tačiau onsen reikšmės japonams negalima sugretinti tik su religija. XII a. Japonijoje religiją bei japonų žodžių meną, prozą, vienijo bendra tema t. y. karštosios versmės. Apeiginius onsenus ir tuos, kurie buvo skirti bendruomeniniams tikslams siejo bendras tikslas – atgauti sveikatą bei jėgas. Budistų vienuoliai taip bendrauja su dievais ir bando pasiekti nirvaną. Paprasti japonai stiprina imunitetą ar siekia pagydyti įvairius organizmo sutrikimus. Vėlyvajame VII a. onsenai bei prausimosi kultūra tapo stipriai susieta su religiniais aspektais. Terminių vandenų naudojimas buvo priskiriamas prie turtingųjų sluoksnio, kuriame onsenus naudojo savo karmai išvalyti ir sėkmei pritraukti. Naros (奈良) periode budizmo ideologija pradėjo plisti ir įgavo didelę reikšmę. Taip pat su budizmu vystėsi ir onsenų kultūra Japonijoje. miniatiūra|Imperatorius Šiomu
Labdaringosios vonios
Imperatoriaus Šiomu (Shomu - 聖武) žmona Komio (Komyo - 光明), kad užsitikrintų palankumą įsteigė labdaringąsias terminių vandenų vonias. Imperatorė pasižadėjo savo rankomis nuprausti tūkstantį elgetų vienoje iš šventyklų Naroje. Nuo to laiko atsirado viešosios pirtys, kurios labdaringais tikslais leisdavo nusiprausti neturtingiems žmonėms. Kamakuros (鎌倉) laikotarpiu labdaringos vonios buvo labiau laikomos kaip priemonė išreikši mirusiems protėviams nuolankumą bei malonę. Pamaldus žmogus išreiškiantis pagarbą mirusiems turėjo pasiūlyti kažkam pasinaudoti karštųjų versmių vonia, nepaisant nei amžiau, nei lyties ar tarpusavio santykių. Galimybė naudotis onsenais beveik visų sluoksnių atstovams subrandino tradiciją, kuri yra gyva ir šiais laikais tarp įvairaus amžiaus japonų. Kitas labdaringų vonių infrastruktūros kurimo variantas buvo, kai turtingi mecenatai paskirtose šventyklose turėjo paremti vonių išlaikymą neturtingiems žmonėms. Turtingesni remėjai duodavo medienos arba degalų, kurie buvo naudojami onsenų pirčių vandeniui šildyti. Mecenatai geranoriškai aukojo vargšams dėl vienos esminės priežasties, jie buvo įsitikinę, kad labdara suteiks jiems gerą pomirtinį gyvenimą. Japonai skirdami aukas taip išugdė meilę karštosioms versmėms, kad tai tapo lyg pagarbos simboliu. Malonė yra suteikti galimybę neturtingam žmogui pasinaudoti onsenu, bet didelė prasmė ir asmeniškai naudotis vandens procedūromis. Labdaringos vonios turi ne tik religinį aspektą, tačiau taip pat jos yra ir politinių santykių priemonė. Imperatoriai feodalinėje visuomenėje norėjo užsitikrinti sau palankumą visuose sluoksniuose. Didesnę dalį visuomenės sudarė neturtingasis sluoksnis, kuris tarnavo ir dirbo kilmingiesiems. Tai leido sumažinti sukilimų riziką.
Sveikata
miniatiūra|Japonų žmogaus anatomijos figūrėlė
Onsenų nauda sveikatai
Pasak japonus, sergantis žmogus turi savyje sergančią bei užnuodytą dvasią. Pirmiausia reikia valyti sielą, o tik paskui gydyti kūną. Karštosios versmės buvo manoma yra geresnis gydymo būdas, negu geriami vaistiniai preparatai. Muromačio (Muramachi - 室町)periode gyvavo nuostata, kad onsenai turi stiprių gydomųjų galių. Karštosios versmės yra plačiai paplitusios geografiniu atžvilgiu po Japoniją, tai taip pat sustiprino vietinių gyventojų domėjimąsi ir terminiai vandenys kaip gydomoji priemonė pradėta taikyti jau apie VII – IX amžių. Onsenas gerina kraujo apytaką ir cirkuliaciją žmogaus kūne. Natūraliai susidariusiame onsene. esantis vanduo turi įvairių jame ištirpusių mineralinių medžiagų. Daugiausiai karštose versmėse yra kalcio ir natrio bikarbonato. Dėl esančios temperatūros onsene, kuri gali siekti iki 42 laipsnių pagal Celsijų, padidėja slėgis žmogaus kūne ir kraujo apytaka pagreitėja. Taip stiprinama širdis ir kiti vidaus organai. Tačiau procedūra ilgiausiai gali trukti iki pusvalandžio. Neretai žmogus onsene gali išbūti tik kiek daugiau nei 5 minutes. Taip pat karštosios versmės padeda žmogui kovoti su stresu ir atpalaiduoti kūną. Tai svarbu individo nervų sistemai. Terminis vanduo sušildo kūną, atpalaiduoja raumenis. Onsenai veikia raminančiai bei padeda sureguliuoti žmogaus miegą. Dar viena svarbi karštųjų versmių savybė – vanduo gydo raumenų ligas, pavyzdžiui, artritą. Onsenų vanduo sumažina raumenų sistemos skausmą. Karštosios versmės ya labai naudinga priemonė ligų prevencijai ir reabilitacijos procesui.
Onsenai dabartiniais laikais
Onsenų infrastruktūra nuo XVII a. žymiai pasikeitė. Tai lėmė aplink karštąsias versmes besikuriantys kurortai bei miestai. Išaugęs lankytojų skaičius pradėjo stipriai eikvoti gamtinius išteklius. Prie to prisidėjo didėjanti urbanizacija. Šalia onsenų yra pastatytos šventyklos, turinčios didelę kultūrinę svarbą Japonijai. Siekiant išsaugoti budistines šventyklas ir natūraliai gamtoje susidariusius terminių vandenų baseinus – rotenburo, pradėti rinkti vienkartiniai mokesčiai už apsilankymą. Dažniausiai tik per šventyklų teritoriją galima patekti prie karštųjų versmių. Renkami mokesčiai nesumažino žmonių susidomėjimo onsenais. Už surinktas lėšas buvo atnaujinama šventyklų infrastruktūra. Atsirado konkurenciniai santykiai tarp kurortų, kuriuose yra terminiai lauko baseinai. Padidėjo susidomėjimas toliau nuo pagrindinių centrų įsikurusiems onsenams. Juose renkami mažesni mokesčiai. Atsirado tvirtesni vidinio turizmo ryšiai bei padidėjo užsienio turistų susidomėjimas poilsiui karštųjų versmių kurortuose. Efektyviai renkami mokesčiai leido didinti Japonijos ekonomiką. Šiais laikais sakralinę onsenų reikšmę primena tik budizmo istorinis bei kultūrinis palikimas – šventyklos. Japonijos kaip ir kitų valstybių neaplenkė kultūrinio paveldo komercializacija. Pradėta rengti šventes bei festivalius. Pramogų gausa – puikus rinkinys poilsiautojui. Kiekvienas kurortas kartu su onsenais bando išsiskirti savitumu bei teikiamomis paslaugomis. Pasaulyje didėja sveikatingumo turizmas, kai asmenys mėgstantis išmėginti skirtingo pobūdžio pirtis keliauja po pasaulį. Onsenai yra vieni populiariausių vietų, kur lankosi užsienio turistai, norintys išmėginti vandens pramogas Japonijoje. Vietiniai gyventojai laikosi senų tradicijų lankytis prie karštųjų versmių.
Onsenai
miniatiūra|317x317px|Kinosaki onsen
Takaragava onsen
Takaragava (Takaragawa - 宝川) yra kurortas esantis netoli Japonijos sostinės Tokijo. Ši vieta garsėja rotenburo baseinais kalno tarpeklyje. Kurorte yra 4 karštosios versmės, 3 skirtos bendram naudojimui, o 1 rotenburo tik moteriškos lyties atstovėms.
Nidžimos onsen
Nidžima (Nii-jima - 新島) yra Idzu erchipelago sala. Tai vulkaninės kilmės sala su joje esančiai nedideliais žvejų kaimeliai, nedideliais kurortais bei viešbučiais ir geros kokybės paplūdimiais. Taip pat sala garsėja koraliniais rifais. Nidžimos onsenas išsiskiria savo architektūriniu sprendimu, nes jo išvaizda panaši į Panteono griuvėsius. miniatiūra|264x264px|Zao kalno panorama
Zao onsen
Zao (蔵王) yra kalnų slidinėjimo kurortas, esantis Jamagatos (Yamagata - 山形) prefektūroje. Vietovė gavo savo pavadinimą nuo Zao kalno. Kurorte teka versmė, jos vandens sudėtyje yra sieros. Upės vagoje yra pastatytas medinis onsenas.
Papildoma medžiaga
1. Japonijos onsenai http://pirtis.lt/lt/pristatome/pasaulio-pirtys/japoniska-pirtis/onsenas-siltuju-versmiu-pirtis
2. Onsenų naudojimas http://notesofnomads.com/faqs-using-japanese-onsen/
3. Travelience.com http://travelience.com/blog/top-10-recommended-onsen-hot-springs-to-visit-in-japan/
4. Onsenų etiketas http://www.onsenjapan.net/onsenbasics.php
Skroblynas
Skroblynas – medynas, kuriame vyrauja skroblai. Dažniausiai auga derlinguose drėgnokuose priemolių ir molių dirvožemiuose, rečiau dvinariuose lengvuose ant sunkaus podirvio, smėlio ir žvyro dirvožemiuose. Skroblynai būna gryni, bet dažniausiai auga su kitais medžiais (eglėmis, ąžuolais, liepomis, klevais, uosiais, drebulėmis, guobomis, rečiau juodalksniais). Skroblynai paplitę Vakarų, Vidurio ir Rytų Europoje, vietomis Rytų Azijoje (Kinijoje, Korėjoje, Japonijoje), Šiaurės Amerikoje.
Per Lietuvą eina skroblynų arealo šiaurės rytinė riba. 2017 m. Lietuvoje buvo 3200 ha skroblynų (0,2 % visų medynų). Labiausiai paplitę skroblynų tipai: žibuoklinis‑kiškiakopūstinis (sausgirio augavietė) ir garšvinis (baltamiškio augavietė).
Daugiausia skroblynų yra Marijampolės (Vištytgirio, Virbalgirio, Grybingirio, Buktos, Šunskų ir Ivoniškio miškuose), Alytaus (Varčios, Dzimiškės, Kalesninkų, Pivašiūnų miškuose), Veisiejų (Ringeliškių, Kalniškės, Trako, Kleboniškės miškuose), Prienų (Balbieriškio miške), Kaišiadorių (Būdos, Beištrakių miškuose) miškų urėdijose.
Reputation
Reputation – šeštasis studijinis amerikiečių atlikėjos ir dainų autorės Taylor Swift albumas, išleistas 2017 m. lapkričio 10 d. Pirmasis albumo singlas „Look What You Made Me Do“ sulaukė didžiulio pasisekimo visame pasaulyje, pasiekdamas daugelio reitingų viršūnes. Antrasis singlas „…Ready for It?“ taip pat buvo itin populiarus ir pasiekė daugelio reitingų dešimtukus.
„Reputation“ pasiekė daugelio šalių albumų reitingų viršūnes, tarp jų – ir JAV ir Jungtinės Karalystės. Per pirmąją pardavimų savaitę, JAV buvo parduota 1,216 milijono albumo kopijų, o visame pasaulyje – 2 milijonai. 2017 m. gruodžio mėnesio duomenimis, JAV parduota per tris milijonus „Reputation“ kopijų ir albumas tapęs triskart platininiu.
2019 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose albumas nominuotas geriausio vokalinio pop albumo kategorijoje.
Carlos Valderrama
Karlosas Albertas Valderama Palasijus (, g. 1961 m. rugsėjo 2 d.) – buvęs Kolumbijos futbolininkas, saugas.
Valatkiškės
Valatkiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Poškonių.
Carlos Valderrama
Karjera
Kitados buvo vienas geriausių Kolumbijos ir visos Pietų Amerikos futbolininkų, pasižymėjęs kūrybišku, technišku žaidimu. Jis buvo 2 kartus išrinktas geriausiu Pietų Amerikos futbolininku ir įtrauktas į FIFA šimtmečio geriausių žaidėjų sąrašą.
Karjerą pradėjo Kolumbijos klubuose, 1988 m. persikėlė į Europą – rungtyniavo Prancūzijoje, Ispanijoje, su „Montpellier HSC“ klubu laimėjo Prancūzijos taurę.
Su Kolumbijos rinktine Karlosas Valderama dalyvavo 3 pasaulio ir 5 Pietų Amerikos čempionatuose. Ypač ryškiai saugas žaidė 1990 m. pasaulio čempionate Italijoje. Baigęs karjerą rinktinėje 1998 m., Karlosas Valderama su 111 rungtynių pasiliko daugiausiai Kolumbijos rinktinę atstovavęs žaidėjas.
2006 m. žaidėjui gimtajame Santa Martos mieste pastatytas paminklas. 2007 m. kurį laiką buvo „Atlético Junior“ komandos trenerio padėjėju.
Skverbų pilkapynas
miniatiūra|348x348px|Sverbų pilkapio apylinkės Skverbų pilkapynas – I tūkst. 1-sios pusės, esantis Skverbų kaime (Subačiaus sen., Kupiškio r.)
Istorija
Antroji Milžinų kapais vadinama grupė buvo 0,3–0,4 km į V nuo pirmosios Antano ir Kazio Šimonių sklypuose. Joje buvo žymūs dviejų pilkapių su stambiais vainikų akmenimis pėdsakai, viename jų rasta žmogaus kaukolė. Trečioji trijų pilkapių grupė buvusi Pakapiu vadinamame lauke, 0,15 km į ŠV nuo kaimo kapinių ir maždaug 1 km nuo pirmosios pilkapių grupės. 1969 m. Adolfo Tautavičiaus ir Vytauto Daugučio ekspedicijos metu nė vienos šios pilkapių grupės nebeaptiko.
2002 m. platinant Rokiškio-Kupiškio-Panevėžio kelią, 71,8 – 82,1 km ruože buvo atliekami žvalgomieji archeologiniai tyrimai (tyrimų vadovė Rėda Nemickienė). Jų metu įvairiose trasos vietose buvo kasami 1x1 m. dydžio šurfai, iš viso ištirtas 21 šurfas (bendras ištirtas plotas 21 m².). Tačiau nei kultūrino sluoksnio, nei archeologinių radinių nerasta.
Lokalizacija
Pilkapynas yra 4,5 km į R nuo Subačiaus geležinkelio stoties, Lėvens kairiajame krante, 0,1–0,15 km nuo upės, 300 m. į ŠV nuo Stirniškių piliakalnio, už Pilupio upelio.
Radiniai
Kupiškio etnografijos muziejuje saugoma keletas atsitiktinių radinių iš Skverbų pilkapių: IV–V a. apyrankės trikampio pjūvio lankeliu, puoštu eglutės ornamentu, VI–VII a. apyrankės fragmentas, puoštas keliomis skersinių linijų grupelėmis.
Padavimai, pasakojimai
Vietos žmonės kalbėdavo, kad tose vietose vaidenasi, dega pinigai.
Kalniškiai I (Geldapė)
Aprašymas
Kaimas nutolęs šeši kilometrai į rytus nuo apskrities centro Geldapės. Jis pasiekiamas iš vaivadijos kelio Nr.27px išsukus į Butkūnų šalutinį kelią, vedanti į Gurnius  arba iš krašto kelio Nr.27px ties Kozakais  laukų keliu pasukus į Kalniškius. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos laukais ėjo geležinkelio linija Elkas–Įsrutis, pokaryje ja iki 1993 m. veždavo ir keleivius, dabar tik retkarčiais transportuojami kroviniai iki Geldapės. Apylinkėse gausu nedidelių ežeriukų.
Kalniškiai žinomi nuo 1500 m., apie 1570 m. suteiktas oficialus bažnytkaimio statusas (nuo 1591 m. priklausė Senajai bažnyčiai Geldapėje). Didžiojo maro metu 1709–1711 m. stipriai ištuštėjo ir dar 1719 m. iš buvusių 60 hufų dirbamos žemės ariami tik 2,5 hufai. Į kaimą, kaip ir į visą kraštą, kėlėsi zalcburgiečiai. Nuo 1801 m. Kalniškiai turėjo savo mokyklą, mokytojas Lottermoser’is pradėjo rašyti kaimo kroniką, kurią mokyt. Krausė 1944 m. pasiėmė į evakuaciją, taip ją išgelbėdamas. XIX a. pab. Kalniškiai atsigavo: 1895 m. buvo suskaičiuoti 430 gyventojų, bet 1910 m. jų vėl sumažėjo – 360 gyv.
XX a. pr. Kalniškiuose siautėjo skarlatinos epidemija, 1901 m. mirė 17 vaikų. Pirmojo pasaulinio karo metais kaimą užėmė carinės Rusijos kariuomenė. Gyventojai buvo išsislapstę apylinkėje ir tik 1915 m. kovo mėn vėl sugrįžo į išplėštas sodybas. Prieš prasidedant Antrajam pasauliniam karui Kalniškiuose gyveno 431 kaimietis. Karo pabaigoje dauguma kalniškiečių pasitraukė į vakarinę Vokietijos dalį. Pokaryje įsikūrė PGR (atitinka tarybinio ūkio sąvoką Tarybų Sąjungoje), dabar valdos privačiuose rankose.
METAR
METAR (, Oro uosto metereologinis pranešimas) − pranešimo forma apie metereologines sąlygas oro uostuose. Su METAR orų pranešimais susipažįsta orlaivių pilotai pasirengimo skrydžiui metu. Taip pat METAR pranešimai yra naudojami meteorologų, kurie naudoja apibendrintą METAR informaciją orų prognozių sudarymui.
Kodinė METAR informacija yra labiausiai paplitęs faktinių oro sąlygų duomenų perdavimo būdas. Ji yra standartizuota ICAO, kas leidžia šiuos pranešimus suprasti visame pasaulyje.
Pavadinimas
Jungtinių Valstijų  Federalinė aviacijos administracija (FAA) METAR apibrėžimą išdėstė „Aeronautikos informacijos vadove“ kaip aviacijos rutinos orų pranešimas.
Kilmė
METAR duomenys paprastai ateina iš oro uostų ir nuolatinių orų stebėjimo stočių. Duomenys generuojami kas pusvalandį arba kas valandą. Jeigu oro sąlygos stipriai keičiasi, papildomi duomenys pateikiami atskiri METAR pranešimai, su specialiu (SPECI) ženklu. Kai kurie METAR duomenys sugeneruojami automatiškai. Jie yra sugeneruojami automatinėse oro uostų meteorologinėse stotyse, įsikūrusiose oro uostuose, karo bazėse ir kitur. Pranešimai gali būti pateikiami rankiniu būdu, stebint profesionaliems stebėtojams arba sinoptikams.
Istorija
METAR formatas buvo pristatytas 1968 m. sausio 1 d. tarptautiniu mastu ir nuo tada buvo ne kartą modifikuotas. Šiaurės Amerikos valstybės liko naudoti nuosavą matavimų metodiką, vadinamą Surface Weather Observation (SAO) iki 1996 m. birželio 1 d. Pereiti prie pasaulinio standarto buvo sutarta 1989 m. Ženevos susitarimu.
METAR pateikiama informacija
Paprastai METAR pranešimą sudaro temperatūros, rasos taško, vėjo krypties ir greičio, kritulių, debesuotumo, debesų aukščio, matomumo ir atmosferos slėgio duomenys. METAR pranešime taip pat gali būti pateikiami kritulių kiekio, žaibavimų ir kita susijusi informacija, kuri gali būti naudinga pilotams.
Papildomai, nedidelio periodo orų prognozė, pavadinimu TREND, gali būti pateikiama METAR pranešimo gale, apimant galimus orų pasikeitimus per ateinančias dvi valandas nuo pranešimo paskelbimo. Jie būna tokio pat formato kaip ir TAF formatas.
METAR konvencijos
Nors METAR pranešimų bendrasis formatas yra pasaulinis standartas. Šiaurės Amerikoje pateikiami formatai kiek skiriasi. Žemiau pateiktuose pavyzdžiuose pateikiami šie skirtumai.
Tarptautiniai METAR kodai
Toliau pateikiamas METAR pavyzdys yra iš Burgaso oro uosto Bulgarijoje. Duomenys buvo pateikti 2005 m. vasario 4 d. 16:00 pasauliniu koordinuotoju laiku (UTC).
METAR LBBG 041600Z 12012MPS 090V150 1400 R04/P1500N R22/P1500U +SN BKN022 OVC050 M04/M07 Q1020 NOSIG 8849//91= Kai kurios vietovės praneš apie pakilimo taką, naudojant 3 vertes (pvz., 25L)
Pranešimai apie debesis
Debesuotumas yra matuojamas oktomis (aštuntosiomis dalimis), kiek debesys yra užėmę giedro dangaus.
Pranešama kaip:
METAR WX kodai
METAR santrumpos, naudojamos WX skyriuje. Pastabos skirsnyje, taip pat bus įtrauktas pradžios ir pabaigos laikas, meteorologiniai reiškiniai.
Kodai prieš pastabą turi būti nurodytas kaip „-RA“, „nedidelis lietus“. Kodai išvardyti po pastabų gali būti išvardyti kaip „RAB15E25“ kaip "Lietus prasidėjo prieš 15 minučių, nuo paskutinės valandos pabaigos ir baigėsi, esant 25 minutes pasibaigus paskutinei valandai. "
PMO kodai debesų tipams
Šie kodai, skirti nustatyti debesų tipams, naudojamų 8/nnn dalyje.
Valčiuva
Istorija
Sasnavos apylinkės Valčiuvos kaimas 1984 m. liepos 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Armėnijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Armėnijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Poškakaimio tvenkinys
Poškakaimio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šilalės rajone, 7 km į šiaurę nuo Skaudvilės, Bijotų kaimo šiaurrytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Pelos intakas, Ančios upės baseinas) 0,55 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,28 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 141,2 m. Krantai žemi. Pietinis krantas apaugęs medžiais ir krūmais. Rytinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Vakarinėje pakrantėje yra apie 1825 m. įkurtas Norberto Paškevičiaus parkas, kiek šiauriau – Poškakaimio kaimas.
Išgelbėti bosą (komedija)
Išgelbėti bosą  – ukrainietiškas komedijinis serialas, kuris pasirodė 2012 m. Jį sudaro 24 serijos.
Siužetas
Pasakojama apie jauną turtingą paveldėtoją Sašą, kuris vaidina bosą, bet niekas jo nemėgsta. Ženia, paprasta mergina, gauna darbą jo tėvo kompanijoje. Saša galvoja, kad ji šnipinėja, nepasitiki ja, duoda pačias sunkiausias užduotis, o naujoji sekretorė viską išpildo nepriekaištingai. Tiesa, jie jau buvo susitikę anksčiau, tik bosas to nepamena. Jis ieško merginos, dėl kurios gavo mušti (neva ją užstojo prieš chuliganus). Vyrukas nori jai atkeršyti ir nė neįtaria, kad jo naujoji pagalbininkė ir yra ta pati „baidyklė“. Maža to, sekretorei paveda aiškintis, kas toji paslaptinga mergina. Vienintelis jo turimas įkaltis, tai raudonas batelis.
Diurando linija
thumb|right|220px| Diurando linija (raudonai), pažymėta šiame žemėlapyje Diurando linija – 2640 km ilgio faktinė tarpvalstybinė siena tarp Afganistano ir Pakistano.
Valdeikiai (Pasvalys)
Valdeikiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Joniškėlio.
Diurando linija
Istorija
Diurando linija buvo nustatyta derybomis tarp Afganistano emyro Abdur Rahmano ir Britų Indijos vyriausybės sekretoriaus Henrio Mortimero Diurando. Susitarimas pasirašytas 1893 m. lapkričio 12 d. Kabule.
1849 m. britai nukariavo Pandžabą. Tarp neaiškių Pandžabo vakarinių sienų ir Afganistano gyveno puštūnų gentys, tad tapo neaiškus jų administravimo ir gynybiniai klausimai šioje teritorijoje. Tarp britų buvo dviejų politikos krypčių šalininkai: vieni siūlė laikytis Indo slėnio ribų, kiti siūlė sieną nustatyti toliau į vakarus, Kabulas–Kandaharas linijoje. Laimėjus antrosios pozicijos šalininkams prasidėjo Antrasis anglų-afganų karas, vykęs 1878–80 m., kurio britai nelaimėjo ir įtaka puštūnų teritorijoje buvo paskirstyta apylygiai tarp Afganistano ir Britų Indijos. Ilgainiui britai per genčių karus įtvirtino įtaką savo teritorijose, Afganistano įtakos pusėje padėtis nepakito.
1947 m. Pakistanas tapo nepriklausoma valstybe ir Diurando linija tapo nepažymėta siena tarp Pakistano ir Afganistano. 85 % sienos eina upėmis ir kitais fizinio reljefo žymenimis ir neseka etninėmis ribomis. Tokiu būdu puštūnų gentys tapo atskirtos Pakistano-Afganistano sienos. Religiškai pandžabai ir puštūnai yra sunitai, tačiau tarp jų vyksta konfliktai. Puštūnai turi įtaką Afganistane, o Pakistane dominuoja pandžabai. Nei Afganistanas, nei Pakistanas nepripažino Diurando linijos valstybine siena. Nors Afganistano emyrai yra patvirtinę ją siena su Britų Indija, tačiau argumentuojama, kad šis susitarimas buvo su britais, ne su Indija ar Pakistanu. Tarp puštūnų yra pasisakančių už atskiros jų valstybės, Puštūnistano sukūrimą.
Čiurlionio meno mokykla (reikšmės)
miniatiūra|250px|right|Mokykla Vilniuje
Čiurlionio meno mokykla – Mikalojaus Konstantino Čiurlionio vardu pavadintos mokyklos:
Pirmieji šaunamieji ginklai Japonijoje
Dar XIII amžiuje šaunamųjų ginklų Japonijai pristatydavo kinai, bet tai nedavė pastebimos naudos. Europietiškieji šaunamieji ginklai pasirodė 1543 metais. Nuo tada Japonijoje buvo pastebėtas staigus jų gausėjimas, prasidėjo masinė šaunamųjų ginklų gamyba. Sakoku valdymo periodu Japonija vos neapleido tolimesnio ginklų gamybos vystymo. Šaunamųjų ginklų atgimimas Japonijoje prasideda 1545 metais, kai šalis įsitraukia į nuolatinius konfliktus su Vakarais. Sengoku (戦国時代) valdymo periodu, apie 1545 metus, Japonija susirado prekybos partnerių Europoje. Pradžią davė ispanų ir portugalų jūreiviai, plaukę per Indijos ir Azijos vandenynus, kurie turėjo avariniu būdu prisišvartuoti mažoje Tanegashima (種子島?) saloje 1543 m. Portugalai vietiniam valdovui tuomet padovanojo titnaginį šaunamąjį ginklą. Netrukus portugalai pradėjo atvirus mainus ir kituose Japonijos miestuose. Nagasaki (長崎市) tapo didžiausiu mainų uostu. Prekybininkai į Japoniją atgabeno vilną, aksomą, tabaką, laikrodžių, net akinius, bet populiariausia preke tapo, nors ir mažiau naujoviškas,  europinis  titnaginis šaunamasis ginklas. Pamatę europietišką ginklą, tuometiniai feodalai (大名) buvo sužavėti, todėl dauguma jų apie 1549 metus įsakė savo kalviams kopijuoti šiuos pažangius ginklus ir buvo pradėta juos masiškai gaminti. Vienas iš tų ypatingųjų feodalų, supratusių šio ginklo potencialą ir galimybes, buvo Oda Nobunaga. Jis užsakė 500 šių ginklų. Japonai ne tik greitai perėmė kitų šalių šaunamųjų ginklų gamybos patirtį, bet ir sugebėjo juos patobulinti. Šis ginklas buvo gerokai galingesnis už lanką, ir jo naudojimas buvo paprastesnis. Titnaginis šautuvas gavo japonišką pavadinimą Tanegashima. Tanegashima galiausiai pakeitė japoniškus lankus.
= Titnaginis šautuvas =
Titnaginio šautuvo pavadinimas Tanegashima kilo iš Japonijos salos Tanegashimos pavadinimo, kur avariniu būdu, dėl kilusios audros, 1543 metais prisišvartavo portugalų jūreiviai. Tuometinis salos valdovas Tanegashima Tokitaka (1528-1579) iš portugalų nusipirko du šaunamuosius Muskets ginklus ir įsakė kalviui nukopijuoti šautuvo vamzdį ir šaunamąjį mechanizmą. Kalviui nebuvo sudėtinga nukopijuoti didžiąją ginklo dalį, tačiau problema kilo gaminant šautuvo vamzdį, nes reikėjo padaryti taip, kad jis įsitvirtintų į alkūnę. Dėl to po metų sugrįžę portugalai atsiplukdė savąjį ginklų kalvį ir taip problema buvo išspręsta. Per 10 metų nuo šio šaunamojo ginklo pristatymo buvo pagaminta apie 300 tūkstančių Tanegashima šautuvų. Tanegashima ginklo gamyba buvo labai paprasta. Šautuvo vamzdis buvo gaminamas iš karštos geležies, kuri buvo lenkiama aplink strypą ir įtvirtinama į šautuvo rankeną. Šautuvo šaunamasis mechanizmas buvo gaminamas iš žalvario. Japoniškąjį Tanegashima buvo lengva ne tik sukonstruoti, bet ir naudoti. Šaulys laikydavo Tanegashima taip, kad petį panaudotų kaip atramą. Atlenkus skiltuvą ir paspaudus gaiduką, spyruoklė įskeldavo dagtyje liepsną, kuri spiraliniu būdu pasiekdavo skiltuvą,  pilną parako. Taip šautuvas iššaudavo. Aplink ginklo rankeną būdavo laikomos papildomos dagtys, kurios buvo išmirkomos degiame skystyje. Lyginant japoniškąjį lanką su Tanegashima, pastarasis turėjo didesnę šaunamąją galią, didesnį šaunamosios galios žudymo diapazoną: nuo minimalios 50 metrų iki 500 metrų maksimalios galios (lanko žudymo diapazonas buvo  nuo 30 metrų iki 380 metrų maksimalios galios). Tanegashima amunicija buvo įvairių dydžių ir buvo matuojama pagal svorį, o ne pagal diametrą. Dydžiai svyravo nuo mažiausio - 8,5 mm, iki dižiausio - 48 mm, daugiau nei 5 cm diametro. Dauguma stambaus kalibro Tanegashima ginklų turėjo didelę atatranką, todėl iš ryžių buvo gaminamos šaulio apsaugos, naudojamos ir kaip atrama. Ginklai buvo gaminami iš gryno švino. Švinas dideliais kiekiais buvo importuojamas iš Europos. Dėl švinui būdingo lankstumo ir didelio tankio tai buvo puikus metalas ginklų gamybai. Šiomis dienomis Tanegashima ginklai yra lengvai prieinami pirkėjams. Šių ginklų galima nesunkiai įsigyti iš antikvariatinių ginklų pardavėjų arba samurajų antikvariatų parduotuvėse tiek Japonijoje, tiek Vakarų šalyse. Šiuolaikiniai kariai atnaujina Tanegashima ginklų naudojimą kovose, taip pat juodojo parako mėgėjai praktikuojasi naudodami Tanegashima ginklus šaudymui į taikinius.
= Pritaikymas kovose = Sengoku(戦国時代) valdymo periodu Tanegashima tapo universaliu ginklu. Šį ginklą buvo galima naudoti puolant ir ginantis tiek atvirose kovose, tiek pilyse. Daugumoje modernių pilių sienų buvo paliekamos kvadratinės ar trikampio formos angos, kurios prireikus leido kareiviams šaudyti ir iš lankų, ir iš Teppo. Taip buvo lengviau sunaikinti snaiperius. Pavyzdžiui, Nodos (野田城 ) apgultyje, 1573 metais, Takeda Shingen (武田信玄) buvo nušautas snaiperio tuo metu, kai klausėsi fleitos muzikos. Atakuojant fortus ir pilis, šauliai pasidarydavo laikinas gynybos pozicijas. Jie surasdavo apsaugą už barjerų, pripildytų smėlio ar pagamintų iš ryžių, už bambuko ryšulių. Jie taip pat turėjo nešiojamus medinius skydus. Jei sugebėdavo užimti išorinį pilies bokštą, jį taip pat panaudodavo prieš priešininkus. Mūšio lauke Tanegashima būriai savo gretas išstatydavo armijos priekyje, šalia lankininkų. Tanegashima būriai gaudavo įsakymus iš Tanegashima-Taisho – vyresniojo kapitono bei nurodymus, kada šauti ir kada iš naujo užsitaisyti ginklus. Pagrindinis Tanegashima-Taisho uždavinys buvo palaikyti nenutrūkstamą šaudymo ugnį. Taip pat buvo suformuojamos pagalbinės karių pajėgos, stovinčios už šaulių, kurios tiekdavo nenutrūkstančias amunicijos bei parako atsargas. Dėl puikaus Tanegashima šaunamųjų ginklų diapazono ir jų galios priešininkams dažnai būdavo sunku apsiginti. Tikimybė kareiviams išlikti gyviems buvo tik tuomet, jei jie nebūdavo patekę į ugnies liniją. Kulkos galėdavo laisvai pramušti lengvus ir prastai pagamintus šarvus. Kad padidintų savo apsaugą nuo šaunamųjų ginklų, kareiviai gamindavosi apsaugas iš bambuko. Dar viena gynybos galimybė prieš šį šaunamąjį ginklą buvo naujesni šarvai, todėl dėl šautuvų atsiradimo prasidėjo ir karių šarvų tobulinimas. Nauja šarvų forma buvo vadinama okegawa-do. Šarvų krūtinės dalis buvo gaminama pagal europietiškus šarvus, kur kietos plokštelės buvo sukniedytos kartu. Naujieji šarvai buvo tvirtesni negu senesnės formos japoniškieji šarvai, taip pat jie galėjo labiau amortizuoti atskriejusios kulkos jėgą.
= Sengoku valdymo periodas =
Sengoku valdymo periodu, 1467 ir 1590 m. Japonijos feodalai kariavo tarpusavyje dėl viršenybės. Tuo metu imta plačiai naudoti graižtvus. Jie kare ėmė vaidinti svarbų vaidmenį. 1549 metais Oda Nobunga užsakė savo kariams specialiai pagaminti 500 graižtvų. Šaunamųjų ginklų nauda tuo laikotarpiu vis dar buvo neaiški, lyginant su kitais ginklais, nes šaunamieji ginklai tuo metu vis dar buvo labai primityvūs ir gremėzdiški. Apskaičiuota, kad XVI a. Japonijoje lankininkas galėdavo iššauti 15 strėlių, kol šaulys užsitaisydavo šaunamąjį ginklą, pasiruošdavo ir iššaudavo. Taip pat šaudymo efektyvumas buvo tik nuo 80 iki 100 metrų, o tuo atstumu kulka galėdavo laisvai atšokti nuo šarvų atgal. Taip pat graižtvo efektyvumas buvo labai priklausomas nuo oro sąlygų, kadangi lyjant ar esant drėgnam orui sušlapdavo parakas. Tačiau, siekdami pagerinti šaunamųjų ginklų efektyvumą, japonai labai greitai pradėjo taikyti įvairias naujas technologijas ir sukūrė keletą šaudymo technikų, skirtų palaikyti nenutrūkstantį kulkų lietų, kovojant su priešu. Taip pat siekdami padidinti šaunamųjų ginklų daromą mirtiną žalą sukūrė didesnio kalibro šautuvų. Kad būtų galima juos naudoti ir per lietų, buvo sukurtos apsauginės lakuotos dėžės, taip pat sugalvota ir kaip iš šių ginklų šaudyti naktį. Šalyje kilo tokia entuziastinga naujų ginklų kūrybos banga, kad pagamintų šautuvų skaičiumi Japonija beveik pralenkė europietiškas šalis. 1592 m. Japonija šaunamuosius ginklus panaudojo invazijai į Korėją. Tuomet ketvirtį, 160 tūkstančių kariuomenės pajėgų, sudarė šauliai. Japonams iš pradžių labai sekėsi: po 18 dienų įsiveržimo į Pusan, jie užėmė Seoul.
Vidinis karas Japonijoje buvo laimėtas Tokugawa Ievasu. Šis įkūrė Tokugawa Shogunate, galingą organizaciją, kuri prižūrėjo taiką ir gerovę Japonijoje 250 metų. XVII a. viduryje Japonija dėl Sakoku politikos nusprendė nepalaikyti ryšių su kitomis Vakarų šalims. Šaunamieji ginklai Edo periodu buvo mažai naudojami, nes nevyko jokių didelių konfliktų, kuriuose reikėtų juos naudoti. Mažiems konfliktams išspręsti dažniausiai buvo naudojami kardai, tačiau vis tiek ginklų gamyba Edo laikotarpiu išliko.
= Vėlyvasis Edo periodas =
Kadangi XIX a. reikėjo atremti vakariečių laivų invazijas (tokias kaip Britų fregatą HMS Phaeton 1808 metais), keletas japonų pradėjo ieškoti naujų ginklų ir eksperimentuoti su jais. Nuo 1840 metų Nagasaki samurajus Takashima Shūhan (高島秋帆) pradėjo importuoti titnaginiai pistoletai ,,Gewehr“ iš Nyderlandų. 1841 metais birželio 27 dieną jis parodė pirmą modernią vakarietiškų ginklų demonstraciją Tokugawa Shogunate būriui Tokumarugaharoje. 1854 m. su Commodore Perry atvykimu Japonijos atsivėrimas vakarietiškoms šalims tapo neišvengiamas. Dėl žymiai padidėjusių prekių mainų didelės pastangos buvo dedamos ir naujų ginklų importavimui. Senieji titnago principu veikiantys ginklai buvo keičiami į pistoletus.
= Bošino karas =
= Naujieji laikai =
Po Meidži (明治時代 )valdymo atkūrimo  Japonija toliau importavo ginklus. Naujai sukurta imperatoriškoji armija aktyviai naudojo šaunamuosius ginklus prieš to meto samurajus. Per Satsuma maištą, 1877 metais, kiekvieną dieną vykstant konfliktui, buvo naudojama 320 tūkstančių šautuvų. Japonija pagaliau pagamino pačių sukurtą šaunamąjį ginklą Murata (村田銃) graižtvą, kuris buvo kilęs iš prancūzų Fusil Gras mle. Norint gaminti tokius ginklus, buvo sukurtas Koishikawa arsenalas. Tai buvo pirmasis vietoje pagamintas ginklas, kuris buvo naudojamas nuo 1880 iki 1898 metų. Vėliau Japonija taip pat sukūrė Arisaka (有坂銃) graižtvų seriją, kuri buvo naudojama iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Per karą japonai dirbo prie amerikiečių M1 Garand ginklo kopijavimo, tačiau iki karo pabaigos buvo padaryta tik keletas šimtų kopijų ir tie ginklai liko nepanaudoti. Po karo, 1947 metais, buvo panaikinta Japonijos Imperatoriškoji armija ir savigynos pajėgos. Japonija pasikliovė M1 Garand šautuvais, tiekiamais Jungtinių Amerikos valstijų. Tačiau 1950 m. viduryje Japonijos Gynybos agentūra pradėjo vėl kurti savuosius ginklus Howa 64 ir Howa 89, kurie po truputį pakeitė turėtus ginklus.
= Murata =
Prieš pradedant gaminti vietinius ginklus, Japonijos Imperatoriškoji armija naudojo Boshin karui importuotus ginklus, tokius ginklus kaip prancūziškas Chassepot, britiškas Sinder-Enfiel ir Spencer. Tai buvo 300 metų po to, kai Japonija patobulino gautus iš portugalų Tanegashima ginklus. Dėl atsiradusios patirties Boshin kare reikėjo labiau standartizuoti ginklo dizainą, Japonijos armija susižavėjo metaliniu pracūzų Gras šautuvu. Dizainas buvo sukurtas Japonijos Imperatoriškos armijos pėstininko majoro Murata Tsuneyoshi. 1880 metais buvo imtas kurti 11 mm vieno šūvio modelis. Murata buvo standartinis japoniškosios imperatoriškosios kariuomenės pėstininkų ginklas per pirmąjį Sino-Japonijos karą 1894-1895 m., taip pat per Boxer perversmą. Imperatoriškoji kariuomenė pastebėjo, kad net patobulinto dizaino Murata 22 versija turi daug techninių trūkumų. Įgijus pirmojo Sino-Japonijos karo patirį buvo nuspręsta Murata pakeisti Arisaka 30, kuris buvo sukurtas 1989 metais. Šiam ginklui buvo naudojamas modernesnis nedūminantis parakas. Naujasis šaunamasis ginklas gerai veikė bet kokiomis oro sąlygomis, tačiau dėl nepakankamo jo produkcijos kiekio dauguma atsarginių pėstininkų, išsiųstų į frontą per Rusijos-Japonijos karą 1904-1905 m., buvo aprūpinami Murata 22 šautuvais.
= Arisaka =
Ginklas Arisaka buvo sukurtas pulkininko Arisaka Nariakira (有坂 成章; 1852–1915). Šis karys vėliau buvo paaukštintas, suteikiant jam generolo leitenanto laipsnį. 1907 m. iš imperatoriaus Meidži jis gavo barono titulą. Per įvairius karus buvo pagaminta įvairių Arisaka ginklų variantų, pereita nuo 6,5 mm  prie didesnio, 7,7 mm kalibro. Taip pat šis ginklas buvo padarytas taip, kad jį būtų galima išmontuot į dvi dideles dalis. Arisaka serijos ginklai buvo plačiai naudojami imperatoriškoje Japonijos armijoje ir imperatoriškame Japonijos laivyne. Iki Antro Pasaulinio karo Arisaka buvo naudojama ir Didžiosios Britanijos laivyne, Rusijos armijoje, Suomijoje ir Albanijoje. Čekijos legionai, kovoję Rusijos revoliucijoje, buvo beveik pilnai apginkluoti 30 ir 38 Arisaka ginklų tipais. Per Antrąjį Pasaulinį karą ir po jo dauguma pasisavintų Arisaka tipo šautuvų buvo naudojami kaimyninėse šalyse, tokiose kaip Kinija, Tailandas, Kambodža. Tačiau po to, kai Japonija 1945 m. vasarą pasidavė, visa šautuvų bei amunicijos gamyba staiga sustojo, Arisaka ginkluotė greitai morališkai paseno. Kadangi Japonijos imperatoriškoji armija pasirašė kapituliaciją, papildoma amunicija kariams tapo nereikalinga. Papildoma 6,5x50 mm amunicija buvo gaminama tik Kinijai, pasisavinusiai ginklus.
= Literatūra =
Songs of Experience
Songs of Experience – keturioliktasis studijinis airių roko grupės „U2“ albumas, išleistas 2017 m. gruodžio 1 d. Anot grupės, albumas yra ankstesniojo, 2014 m. išleisto grupės albumo „Songs of Innocence“ tęsinys. Albumo singlas „You're the Best Thing About Me“ pasiekė penktąją vietą JAV „Billboard“ roko dainų reitinge.
Albumas sulaukė skirtingų kritikų nuomonių. Nepaisant to, per pirmąją pardavimų savaitę JAV buvo parduota 186 tūkstančiai kopijų ir „Songs of Experience“ pasiekė pirmąją vietą „Billboard 200“ albumų reitinge, tapdamas aštuntuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Čitipa
Čitipa  – miestas Malavio šiaurėje, Čitipos rajono administracinis centras. Gyvenvietėje įsikūrusi šalia Tanzanijos ir Zambijos sienų. Miestas žinomas dėl stūksančio Hilo forto.
What Makes You Country
What Makes You Country – šeštasis studijinis amerikiečių kantri atlikėjo Luke Bryan albumas, išleistas 2017 m. gruodžio 8 d. Albumo singlai „Light It Up“ ir „Most People Are Good“ abu pasiekė ketvirtąją vietą „Billboard“ kantri dainų reitinge.
Žeimelio miškas
Žeimelio miškas (Glebavos miškas, Glėbavo miškas) – miškas šiaurės Lietuvoje, Pakruojo rajone, 3 km į rytus nuo Žeimelio, šalia Latvijos sienos. Priklauso Pakruojo miškų urėdijos Žeimelio girininkijai. Apima 16,3 km² plotą.
What Makes You Country
Albumas sulaukė skirtingų kritikų įvertinimų. Nepaisant to, per pirmąją pardavimų savaitę JAV buvo parduota 108 tūkstančiai albumų kopijų ir „What Makes You Country“ pasiekė pirmąją vietą „Billboard 200“ reitingo vietą, tapdamas ketvirtuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
2019 m. kovo mėnesio duomenimis, JAV parduota virš 500 tūkstančių albumo kopijų ir jis tapęs auksiniu.
Žeimelio miškas
Paviršius lygus. Būdingi velėniniai glėjiški sujaurėję ir velėniniai karbonatiniai priemoliai. Prateka Yslykio baseino upeliai – Svirkalnis ir Marčiupys.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 25 % medynų, pusamžiai medžiai 36 %, pribręstantys 20 %, brandūs 19 %. Tai didžiausias Lietuvos miškas, kuriame vyrauja uosynai. Įsteigtas Glėbavo pedologinis draustinis.
Žeimelio miške gyvena stambieji kanopiniai žvėrys (šernai, stirnos, briedžiai ir kt.).
Per mišką eina kelias. Šalia esantys kaimai: Gedeikoniai, Rozentalis, Pagiriai, Balanėliai, Noreikai.
Druskininkų Mikalojaus Konstantino Čiurlionio meno mokykla
Istorija
Mokykla atidaryta 1960 m. spalio 1 d. Pirmasis mokyklos direktorius ir įkūrėjas buvo chorvedys, pedagogas Apolinaras Likerauskas. Pirmaisiais metais mokykloje dirbo penki mokytojai, muzikos meno mokėsi 60 mokinių. 1976 m. naujai pastatyta muzikos mokykla.
1978 m. miesto dailininkų dėka Druskininkuose atidaryta dailės mokykla, kuriai dešimt metų vadovavo Liucija Vrubliauskienė. Pirmaisiais metais į ją priimti 38 mokiniai, dirbo 8 mokytojai.
1995 m. muzikos mokyklai suteiktas Mikalojaus Konstantino Čiurlionio vardas. 1997 m. dailės mokykla pavadinta Vytauto Kazimiero Jonyno vardu. 2010 m. muzikos ir dailės mokyklos buvo sujungtos į vieną Druskininkų M. K. Čiurlionio meno mokyklą.
Šiauduvos I tvenkinys
Šiauduvos I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šilalės rajone, 5 km į pietus nuo Laukuvos, Šiauduvos gyvenvietės rytinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Yžnės intakas, Akmenos upės baseinas) 0,13 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,45 km, plotis – iki 0,14 km. Yra 6 a sala. Altitudė 159,6 m. Vakarinis ir pietrytinis krantai aukštoki. Tai vienas iš 5 Šiauduvos tvenkinių kaskados. Priešsroviui iškart telkšo 0,49 ha tvenkinys, dar aukščiau - Šiauduvos II tvenkinys, pasroviui – 1,26 ha tvenkinys. Rytinėje tvenkinio pakrantėje stūkso Padievyčio miškas, pietine pakrante eina kelias Nr.4115 (Šiauduva - Rudiškė - Laukdvariai).
Armėnijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Armėnijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Armėnijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Armėnijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Spygliuočių miškai
thumb|230px|Rytų Sibiro taiga thumb|230px|Pušynas Himalajuose
Spygliuočių miškai – miškai, kuriuose vyrauja spygliuočių medžių medynai. Kartais gali būti su didesne ar mažesne lapuočių medžių rūšių priemaiša. Paplitę beveik visuose žemynuose, daugiausia Šiaurės pusrutulio subarktinio ir vidutinių platumų klimato juostose. Dažnai sudaro didelius miškų masyvus. Pagrindinis spygliuočių miškų arealas vadinamas taiga. Ji driekiasi per visą šiaurinę Euraziją bei Šiaurės Ameriką. Piečiau spygliuočių medynai dažnai auga pramaišiui su lapuočiais, daug kur sudaro mišrius miškus. Atogrąžų kraštuose spygliuočių miškai veši daugiausia kalnuose.