cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tradicinė animacija
Rotoskopija
Veliau buvo išrastas artimas tradiciniam „rotoscoping” animacijos metodui metodas skirtas vientisiems negyviems objektams, tokiems kaip automobiliai, valtys ir durys. Mažas tikras reikalingo objekto modelis buvo sukuriamas ir nudažomas baltai, kampai apvedami juodomis linijomis. Tuomet objektas buvo filmuojamas taip, kaip to reikėjo animuojamai scenai, judinant modelį ar kamerą, ar net abu šiuos objektus, filmuojant realiu laiku arba naudojant stop kadro animaciją. Filmo kadrai buvo atspausdinami ant popieriaus. Tokiame popieriuje matydavosi pagaminto modelio juodai nuspalvintos linijos. Po to kai animatorius pridėdavo savo detalių prie vaizduojamo objekto jis būdavo patalpinamas ant celiulioido. Puikus pavyzdys Cruella de Vil personažo mašina „Disney“ animacijoje „101 dalmatinas”. 3D objektų perkėlimas į celiulioidus labai patobulėjo devintajame dešimtmetyje kai kompiuterinė grafika pažengė pakankamai, jog leistų 3D kompiuteriu generuotus objektus naudoti bet kokiu būdu kokiu animatorius nori. Ši technika buvo naudota ir Disney filmuose, tokiuose kaip „Oliveris ir kompanija“ (1988) ir „Mažoji undinėlė” (1989). Šis procesas dabar daugiau ar mažiau pakeistas anksčiau minėta technika, kuri animavimo filtrais ar apšvietimu 3D animaciją vaizduoja tarsi pieštą tradicine/celiuliodine animacija.
Taip pat „rotoscoping” artimas metodas yra realios medžiagos vektorizavimas, norint pasiekti, jog medžiaga atrodytų grafiškai, pavyzdys – Richard Linklater filmas „A Scanner Darkly”.
Gyvo/tikro veiksmo hibridai
Panašių kompiuterinės ir tradicinės animacijos hibridų, apibūdintų anksčiau, produkcija sukombinuoja abi, ir gyvą ir animuotą medžiagą. Gyvo veiksmo dalys dažniausiai nufilmuojamos pirma, aktoriai vaidina, jog jie bendrauja su animaciniais personažais, rekvizitais ar dekoracijomis, vaizdais, peizažais ir pan; po to animacija įdedama į filmuotą medžiagą taip tarsi ji ten visada ir būtų buvusi. Tokie metodai kaip „rotoscoping” yra retai naudojami, bet kai jie naudojami, gali sukelti nepaprastą efektą, įtraukdami auditoriją į fanatzijų pasaulį, kuriame žmonės ir animaciniai personažai egzistuoja drauge. Ankstyvi pavyzdžiai „Out of the Inkwell” (prasidėjo 1919), „Alice Comedies” (prasidėjo 1923). Gyvas veiksmas ir animacija sėkmingai buvo sukombinuoti tokiuose filmuose kaip: „The Three Caballeros” (1944), „Anchors Aweigh” (1945), „Song of the South” (1946), „Merė Popins” (1964), „Bedknobs and Broomsticks” (1971), „Heavy Traffic” (1973), „Coonskin” (1975) „Pete's Dragon” (1977), „Who Framed Roger Rabbit” (1988), „Rock-a-Doodle” (1992), „Cool World” (1992), „The Pagemaster” (1994) „Kosminis krepšinis” (1996), „Looney Tunes: „Back In Action” (2003), „The Spongebob Squarepants Movie” (2004) ir „Užkerėtoji” (2007). Kiti reikšmingi hibridai Paula Abdul muzikinis video „Opposites Attract”" ir nesuskaičiuojamas skaičius televizijos reklamų, ypač pusryčių dribsnių („Cereals”) reklamos vaikams. Taip pat ši technika neseniai buvo panaudota „Geico” reklamai.
Specialiųjų efektų animacija
Be tradicinės animacijos personažų, objektų ir fonų, daugelis kitų technikų naudojama sukurti specialius elementus, tokius kaip dūmai, šviesa, magijos elementai ir siekiat suteikti animacijai nykstančią animacinę išvaizdą.
Dėmesio verti pavyzdžiai gali būti rasti tokiuose filmuose kaip: „Fantazija”, „Wizards”, „Žiedų valdovas“, „Mažoji undinėlė”, „The Secret of NIMH” ir „The Thief and the Cobbler”. Šiandien specialūs efektai dažniausiai padaromi naudojant kompiuterius, bet anksčiau jie buvo daromi rankomis. Norėdamas pagaminti šiuos efektus animatorius naudojo skirtingas technikas, tokias kaip šiurkštus teptukas, vandenį purškiantis teptukas , apšvietimo efektas ar filmuojant, fotografuojant operatorius naudojo įvairius filtrus ir pan. Pavyzdžiui, „Nutcracker Suite” segmentas turi fėjų epizodą filme „Fantazija”, kuriame turi taškuotą celiulioidą, jis sukuria švelnų, pastelinį vaizdą.
Imbarės akmuo su dubenėliais
Imbarės akmuo su dubenėliais (saugotinas kultūros paveldo objektas, senas kultūros paminklo Nr. AV2033) – apeiginis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Imbarėje (Imbarės seniūnija), 2,5 km į pietvakarius nuo Salantų, kelio Salantai–Imbarė dešinėje pusėje, prie sodybos.
Akmuo
Akmuo rusvo stambiagrūdžio granito, netaisyklingo trikampio pavidalo, 1,66 m aukščio, nuo 0,5 iki 1,45 m pločio, 78–86 m storio. Link sodo pusės atsuktoje lygioje akmens plokštumoje yra 55 gludinti dubenėliai, kurių skersmuo 2–4 cm, gylis – 1–2 cm. Kitoje akmens pusėje yra natūralus, 30 cm ilgio, 10 cm pločio ir 30 cm gylio plyšys.
0,34 km į šiaurės vakarus - vakarus yra Imbarės akmuo (Laumės kūlis), 0,4 km į vakarus – Imbarės alka, 0,54 km į pietvakarius – Imbarės II akmuo su dubenėliais, 1,3 km į ta pačia kryptimi – Imbarės piliakalnis.
Istorija
Akmenį 1987 m. kaip kultūros paveldo objektą išaiškino, o 1999 m. žvalgė Julius Kanarskas, 1988 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (Bronius Dakanis, Gintautas Zabiela), 1992 m. – Kultūros paveldo centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 1993 m. – Vykintas Vaitkevičius.
Oral Fixation Vol. 2
Oral Fixation Vol. 2 - pirmasis Shakiros albumas tik anglų kalba, išleistas 2005 m. lapkričio 28 d. Debiutavo penktoje JAV Billboard 200-tuko vietoje. Vienas iš labiausiai perkamų albumų JAV 2006 metais. 2006 m. pradžioje buvo 13 kartų paskelbtas auksiniu įvairiose šalyse (Kanadoje, Meksikoje, Ispanijoje, Argentinoje, Čilėje, Indijoje, Vokietijoje, Austrijoje, Italijoje, Portugalijoje, Norvegijoje, Vengrijoje ir savo gimtinėje Kolumbijoje).
Įrašai
Originali versija
Versija skirta Pietų Amerikai
Bonus Track:
Versija JAV, Jungtinei karalystei ir Ispanijai Bonus Track:
Versija Europai Bonus Track:
Versija Japonijai Bonus Track:
Čelutajus
Čelutajus, „24 kilometr“  – gyvenvietė Cagan Dabano kalnagūbrio priekalniuose, Zaigrajevo rajonas, Buriatija. Miško pramonės ūkio centras.
Lietuviai
1948 m. birželio mėn. į Čelutajaus geležinkelio stotį atvežtas ešelonas tremtinių lietuvių ir lenkų iš TSRS okupuotos Lietuvos. Beveik pusė jų išskirstyta po gretimas miško kirtavietes palei geležinkelio atšakas, einančias Briankos ir Čelutajaus upelių krantais. Tremtiniai gyveno japonų karo belaisvių buvusio lagerio barakuose. 1956 m. Lietuvos lenkai išvyko į Lenkiją, 1957–1958 m. lietuviai grįžo į Lietuvą. Daugelio lietuvių palaikai iš Čelutajaus kapinių 1989–1991 m. parvežti į Lietuvą. 1990 m. Čelutajaus kapinėse buvusio tremtinio J. Lukšės rūpesčiu pastatytas paminklas. 1992 m. į Čelutajų buvo nuvykusi bendrijos „Lemtis“ ekspedicija.
Airijos futbolo varžybos 1966–1967 m.
Airijos futbolo varžybos 1966–1967 m.
Juozas Kalvaitis
Juozas Kalvaitis (1842 m. (?) Vištytyje, Vilkaviškio apskr. – 1895 ar 1900 m. Samaroje, Rusija) – vargonininkas, choro ir orkestro dirigentas, kompozitorius.
Biografija
Tėvai buvo sulenkėję valstiečiai. Pradinį mokslą įgijo Vištytyje. Paūgėjęs mokėsi Smalėnų bernardinų vienuolyne. 1863 m. iš vienuolyno išėjo ir stojo sukilėlių pusėn. Už tai buvo suimtas jo tėvas, kuris užstatė savo sūnų, todėl šis 11 mėnesių kalintas Kalvarijos kalėjime, paskui dar trejus metus buvo policijos prižiūrimas. Išėjęs iš kalėjimo, pas vietos vargonininką išmoko vargonuoti ir Bartininkuose (dab. Vilkaviškio raj.) gavo vargonininko vietą.
1868–1874 m. vargonų ir fortepijono mokslą studijavo Varšuvos muzikos institute, grojo restoranuose, kad užsidirbtų duonai. Grįžęs į Lietuvą, 1874–1880 m. Rietave vadovavo kunigaikščio Bogdano Oginskio įkurtai muzikos mokyklai. Iš mokinių ir dvaro tarnautojų suorganizavo 60 dalyvių chorą ir orkestrą, vargonininkavo bažnyčioje, rengė vargonininkus. 1880 m. persikėlė į Kauną ir užėmė vargonininko vietą Žemaičių katedroje ir kunigų seminarijos bažnyčioje, rengė vargonininkus, vadovavo berniukų, vyrų ir mišriajam chorams.
Juozui Naujaliui užėmus Katedroje vargonininko vietą, J. Kalvaitis 1892 m. vėl sugrįžo į Rietavą, bet 1893 m. buvo paralyžiuotas ir B. Oginskio išsiųstas gydytis į kurortus. Paskui nuvyko pas sūnų į Samarą; ten po ilgos ir sunkios ligos mirė.
Kūryba
J. Kalvaitis reiškėsi ir kaip kompozitorius. Jam priskiriama pirmųjų keturbalsių mišių autorystė. Kai kas abejoja, kad mišias „Pulkim ant kelių“ sukūrė J. Kalvaitis. Šios mišios kartais vadinamos „Prieš Sostą Tavo“. Jų pilnas pavadinimas „Miszios ant pamenklo sukaktuwiu penkių szimtu metu nuo apkriksztyjimo Lietuvos paskirtos kunigui Strazdeliui nabasznikui sudetojui „Pulkim ant keliu“. Mišios 1886 m. išleistos Tilžėje. Mišias chorai ėmė giedoti Lietuvos bažnyčiose ir tai išstūmė lenkiškąjį giedojimą. Dar sukūrė motetą mišriajam chorui „Regina coeli“, taip pat mazurkų ir valsų fortepijonui.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Čeremošnikai
Lietuviai
1948 m. sausio mėn. į Čeremošnikus iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 300 žmonių. Tremtiniai dirbo miško medžiagos krovimo kombinate: traukė iš vandens (žiemą – iš po ledo) upe atplukdytus rąstus, krovė į rietuves, vagonus, pjovė pabėgius, ramsčius šachtoms, dalis dirbo statybose. 1957 m. tremtiniai pradėjo grįžti į Lietuvą. Mirusieji buvo laidojami Tomsko kapinėse. 1989–1991 m. daug palaikų parvežta į Lietuvą, tuo metu dar gyveno lietuvių, sukūrusių mišrias šeimas.
Smilkalų kelias – Negevo dykumos miestai
Smilkalų kelias – Negevo dykumos miestai – istorinio Smilkalų kelio dalis, praeinanti Negevo dykumoje per senovės Avdato, Halucos, Mamšito ir Šivtos miestus dab. Izraelio Pietų apskrityje. Ši maršruto dalis 2005 m. buvo įtraukta į UNESCO saugomo pasaulio kultūros paveldo sąrašą.
Anapolis (Brazilija)
Anapolis  – miestas vidurio Brazilijoje, Gojaso valstijoje, 171 km į pietvakarius nuo Brazilijos miesto. Įsikūręs Brazilijos plokščiakalnyje, 1017 m aukštyje (vienas aukščiausiai esančių miestų šalyje). Yra oro uostas, geležinkelio stotis, pro miestą eina Brazilijos-Gojanijos greitkelis bei plentas į Beleną. Anapolis yra augantis industrinis centras. Maisto, chemijos pramonė. Apylinkėse išgaunamas nikelis, varis, deimantai, auksas. Vystoma žemdirbystė (cukranendrės, bananai, apelsinai). Veikia 2 universitetai. Yra karinė oro bazė.
Smilkalų kelias – Negevo dykumos miestai
Istorija
Keturi miestai Negevo dykumoje tiesiogiai susiję su Viduržemio jūros pakrantėje susiduriančiais prekybiniais Smilkalų ir Prieskonių keliais. Miestus įkūrė senovės arabų nabatėjų gentis, kurių sostine buvo Petra. Dykumos miestai Avdatas, Haluca, Mamšitas ir Šivta vaidino svarbų vaidmenį senovės prekyboje ladano ir miros smilkalais, kurie per šias vietas buvo gabenami iš pietų Arabijos į Viduržemio jūros uostus. Klestėjimo laikotarpiu tarp III a. pr. m. e. ir II a. m. e. prekybos maršrutas driekėsi pro iškilios architektūros miestus, tvirtoves ir karavansarajus, išplėtotas irigacines sistemas. Iki šiol matyti išlikusios šių miestų dalys, bylojančios dykumos panaudojimą prekybos ir žemės ūkio vystymo tikslams.
Anapolis (Brazilija)
Istorija
Anapolis susikūrė XIX a. pab. Miesto teisės suteiktos 1907 m.
Levydonys
Levydonys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Vilniaus, prie kelio Sudervė–Dūkštos. Netoli kaimo (link Adomčiškių) stovi gamtos paminklas – Ąžuolų karalienė (4,40 m apimties).
Huygens
Huygens – atmosferinis zondas, išsiųstas tirti Saturno palydovo Titano. Zondas priklauso Europos Kosmoso Agentūrai (ESA). Pavadintas XVII amžiaus olandų astronomo Kristiano Hiuigenso vardu. Šis zondas yra dalis Cassini-Huygens misijos, kurios metu kombinuotas Cassini-Huygens erdvėlaivis paleistas iš Žemės 1997 metų spalio 15 d., o zondas atskirtas nuo Cassini 2004 m. gruodžio 25 d. ir 2005 m. sausio 14 d. sėkmingai nusileido ant Titano paviršiaus. Žemėje gautos pirmos planetos paviršiaus, padengto ledo blokais, nuotraukos.
thumb|Pirma nusileidusio zondo nuotrauka
Huygens zondas buvo sukonstruotas taip, kad atsiskyręs nuo Cassini, galėtų parašiutu leistis per Titano atmosferą ir nusileisti ant paviršiaus. Planuojant misiją, dar nebuvo aišku ar zondo nusileidimo vieta bus kalnuose, lygumoje, vandenyne ar kitokioje vietoje. Tikėtasi tai išsiaiškinti analizuojant Cassini teikiamus duomenis.
Joga
Joga – indų filosofijos mokymas, apimantis įvairius fizinius ir mentalinius pratimus kaip asanas, pranajama, meditaciją arba askezę.
Jogos teorinis pagrindas – Samkhja, o joga – praktinis išsivadavimo metodas. Kitaip nei samkhja, joga išpažįsta asmenišką aukščiausiąjį Dievą. Joga grindžiama idėja, kad koncentracija, meditacija bei askeze žmogus gali nuraminti dvasią, pasiekti gilesnę įžvalgą ir išsivaduoti iš materialiosios prakriti.
Istorija
Seniausi archeologiniai jogos egzistavimo įrodymai – maždaug 3000 metų pr. m. e. senumo akmeninės figūrėlės, vaizduojančios, kaip spėjama, žmones jogos pozomis (Pašupačio antspaudas).
Vakaruose joga pradėjo plisti tik XIX amžiaus pradžioje ir iš pradžių buvo studijuojama kaip dalis rytų filosofijos. Nuo 1980 metų joga išpopuliarėjo vakaruose, kaip hatha jogos atmaina. Šiuo metu susidomėjimas joga neblėsta, atsiranda naujų atmainų, tokių kaip akrojoga. 2015 m. birželio 21 d. visame pasaulyje (taip pat ir Lietuvoje) pirmą kartą buvo paminėta Tarptautinė jogos diena.
Jogos kryptys
Bhagavadgitoje minimi trys jogos keliai:
Joga ir kitos religijos
Daugelis jogos mokytojų Vakaruose stengiasi nebrukti Hinduizmo mokymų kartu su jogos kūno lavinimo ir proto nuraminimo pratimais, tačiau yra ir tokių, kurie siekia jogos praktikus privesti prie samadhi meditacinės būsenos.
Krikščionybės ir Islamo dvasininkams joga kelia prieštaringus jausmus. Vieni draudžia visiškai praktikuota jogą, kiti į tai žiūri kiek atlaidžiau ir leidžia savo pasekėjams daryti fizinius pratimus, bet laikytis krikščioniško, islamiško tikėjimo žodžio.
Vilius Rudra Dundzila, vienas iš Romuvos vaidilų, neatmeta galimybės baltų tikėjimą papildyti tam tikrais hinduizmo filosofiniais ir religiniais elementais, įvesti tokias dvasines praktikas kaip meditacija ir joga.
Renversas
Renversas – Žirginio sporto pratimas. Judėjimas šonu, kai arklys juda uodega į sienelę ne didesniu kaip 30 laipsnių kampu. Arklio kūnas išlenkiamas aplink dešinę raitelio koją. Kaip ir jojant traversu, lieka keturios eilės pėdsakų, tik šį kartą arklio galva atsukta į maniežo vidų.
Renversas yra aukštesniojo išjodinėjimo lygio pratimas.
Tatjana Babuškinaitė
Tatjana Babuškinaitė-Vasiliauskienė (1912 m. vasario 9 d. Kazanė – 1990 m. lapkričio 26 d. Gilbertovnas, Alabamos valstija, palaidota Bostone) – lietuvių baleto artistė.
Biografija
1930 m. baigė Valstybės teatro baleto studiją. 1930–1944 m. Valstybės teatro baleto trupės solistė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Vėliau persikėlė į JAV. 1952–1953 m. Meno centro Plymute baleto vadovė. 1959–1967 m. dėstė Muzikos konservatorijoje Cape Code, buvo baleto studijos Sharone direktorė. Nuo 1968 m. dėstė baleto mokykloje Kembridže, vadovavo 1950 m. įsteigtai savo baleto studijai Bostone.
Vaidmenys
Sukūrė vaidmenų baletuose:
Biržų pilis
Biržų pilis (arba Biržų tvirtovė) – pilis Biržuose, Širvėnos ežero pietinėje pakrantėje. Pilies rūmuose įrengtas Biržų krašto muziejus „Sėla“ ir Biržų biblioteka. Pilis yra bastioninio tipo tvirtovė, geriausiai išsilaikiusi šiaurės rytų Europoje ir vienintelė Lietuvoje. Renesansinė bastioninė pilis, istorijos ir architektūros paminklas.
Statyba
Pilis pradėta statyti apie 1586 m. Kristupo Mikalojaus Radvilos Perkūno iniciatyva pagal italų bastioninių pilių planą. Pilis apjuosta gynybiniais grioviais su vandeniu, kuriuo jie užsipildė iš užtvenkus Apaščios ir Agluonos upes suformuoto 400 ha tvenkinio (dab. Širvėnos ežeras). Aukštutinis ir žemutinis pylimai su bastionais kampuose. Bastionų ir kiemo išoriniai šlaitai buvo statūs, sutvirtinti mūro kiautu iš gotiškai rištų plytų ir akmenų.
Į pilies vidų buvo patenkama lenktu tiltu per dviaukštį mūrinį vartų pastatą prie rytinio pylimo. Iki 1589 m. kieme buvo pastatyta mūriniai triaukščiai pilies rūmai, arsenalas, arklidės, maisto sandėliai, kiti pastatai.
Karų metai
250px|thumb|right|1704 m. apšaudoma Biržų pilis. Per 1600–1629 m. Abiejų Tautų Respublikos karą su Švedija ir per 1655–1660 m. Švedų tvaną Biržų pilis buvo svarbi Lietuvos tvirtovė.
1625 m. rugpjūčio 7 d. pilis buvo apgulta apie 8000 žmonių Švedijos kariuomenės, kuriai vadovavo pats Švedijos karalius Gustavas II Adolfas. Po antrojo šturmo rugsėjo 7 d. pilies įgula pasidavė, pilis buvo sugriauta. Švedai išsivežė 60 patrankų. Pagal 1627 m. sausio 19 d. sutartį pilis grąžinta Radviloms.
1637–1682 m. pilis buvo atstatinėta. 1637–1652 m. pagal nyderlandiškų bastioninių pilių planą architektas G. Pirkas pradėjo perdaryti pylimus. Atsisakyta mūrinio sutvirtinimo. Pagal magistro Jono Ulricho (projektavo ir Radvilų rūmus Vilniuje) projektą pastatyti nauji rūmai, o senieji rūmai buvo nugriauti.
Pagal 1655 m. rugpjūčio 10 d. Radvilų ir švedų Rygos sutartį nebaigta rekonstruoti Biržų pilis vėl atiteko švedams.
1657 m. sausio 24 d. 190 žmonių švedų įgula pasidavė LDK lauko etmono Vincento Gosievskio vadovaujamai kariuomenei, kuri apgriovė pilį, sudegino miestą. 1659 m. rugpjūčio 20 d. pilį atsiėmė Boguslavo Radvilos dragūnai. 1659–1669 m. pagal architektas T. Krel-Spinovskio projektą pataisyti pylimai, užtvanka, pastatyti rūmai, kareivinės, arsenalas, vartų bokštas (inžinierius S. Arciševskis).
Per 1700–1721 m. Šiaurės karą, 1701 m. vasario 26 d. pilyje Abiejų Tautų Respublikos valdovas Saksonijos kurfiurstas Augustas II ir Rusijos caras Petras I pasirašė antišvedišką Biržų sutartį. 1704 m. rugsėjo 14 d. pilį vėl užėmė švedai, susprogdino rūmus ir kitus pastatus.
Architektūra
alt=Biržų pilis žiema.|left|thumb|250x250px|Biržų pilis žiema. XVI–XVII a. Biržų pilis yra reikšmingas Lietuvos ir šiaurės rytų Europos civilinės bei karinės statybos pavyzdys.
Pirmosios pilies fortifikacijos
thumb|right|Biržų pilis ir miestas XVII a. pradžioje ([[Tomašas Makovskis)]] Biržų pilis buvo statyta ir fortifikuota, atsižvelgiant į naujus kariavimo būdus ir efektyvią gynybą nuo ištobulėjusios artilerijos. Buvo atsisakyta tuo laiku statytų Lietuvoje, kitose šiaurės Europos šalyse uždarų mūrinių pastatų ir gynybinių sienų su kampiniais bei tarpiniais bokštais. Vietoj jų buvo įrengti itališkų bastioninų pilių pavyzdžiu žemės bastionai, o apsauginių žemės pylimų šlaitai iš lauko pusės apmūryti plytomis ir akmenimis. Pylimų aukštis 3–5 m. Šlaitų kiautas 2,5–3,0 m storio, iš lauko pusės 10–12 m aukščio; visas pylimų ilgis buvo 900 m. Mūru buvo sutvirtinti ir kai kurių bastionų bei perkasų šlaitai. Smailiakampiai bastionai buvo įrengti visuose keturiuose pilies kiemo kampuose. Apsauginis perkasas supo bastionus ir juos jungusius pylimus. Kiemo vakariniame pakraštyje buvo sumūrytas pailgas trijų aukštų rezidencinis korpusas, o šalia jo – evangelikų reformatų bažnyčia su aukštu bokštu. Bastionų susiaurėjimuose įrengti 2–3 aukštų kazematai su langais ir šaudymo angomis. Kazematų viršuje buvo gynybinės aikštelės su dantytais brustverais. Bastionų kampuose po pylimais įrengti parako ir ginklų rūsiai, viršuje pastatyti nedideli stebėjimo bokšteliai, vakariniame pilies šone – dviaukštės kareivinės.
Labai svarbus ne tik gynybinis statinys, bet ir architektūros akcentas – pilies vartų dviaukštis mūrinis bokštas, pastatytas teritorijos simetrijos ašyje, rytinėje kiemo pusėje, priešais vienintelį kelią į pilį – medinį tiltą. Bokštas stovėjo išilgai rytinio pylimo. Į pilies kiemą buvo galima patekti per koridorių vartų pastate; 16 m ilgio, 4,5 m pločio koridorius ėjo lygiagrečiai su pylimu. Nei vartų, nei kitų pirmosios pilies pastatų neišliko: mūriniai rūmai ir įtvirtinimai 1625 m. švedų kariaunos buvo gerokai apgriauti. Rasti tik stačiakampio vartų statinio pamatai (19,5×11,7 m).
Pilis po rekonstrukcijos
thumb|right|Biržų pilis [[XVI a.]] 1626 m. pradėtus Kristupo Radvilos rekonstrukcijos darbus tęsė Jonušas Radvila, kuris siekė sumoderninti fortifikaciją pagal Nyderlandų bastioninių pilių tipą. Kai kuriuos projektavimo darbus atliko Adomas Freitagas. Buvo įrengti nauji bastionai su pylimais ir perkasais, supilti keturi redutai. Vietoj buvusio pylimo su mūro kiautu ir perkasų iškilo 5–7 m aukščio, 19,4 m (dabar 21–23 m) pločio pylimas, iškastas 4–7 m gylio ir 31,4 m (dabar 30–37 m) pločio perkasas.
Pilis po atstatymo
Po karo su švedais pilies atstatymą organizavo Boguslavas Radvila. Jo pavedimu architektas Teofilis Spinovskis ir inžinierius Samuelis Arciševskis ruošė Biržų miesto planą, kareivinių, vartų pastato ir kitų statinių brėžinius, prižiūrėjo statybos darbus. Pilį statė mūrininkai iš Biržų, Kėdainių ir Vilniaus. Perstatytoji Biržų pilis buvo gerokai didesnė už pirmąją ir užėmė 13 ha plotą. Joje buvo daug įvairių mūrinių ir medinių pastatų, iš kurių ypač išsiskyrė rezidenciniai rūmai bei senųjų vartų vietoje pastatytas naujas vartų pastatas.
thumb|left|Biržų pilis XIX a. [[Napoleonas Orda|Napoleono Ordos graviūra]] Biržų pilies rūmų planas simetriškas, stačiakampis – 24,9 m pločio ir 71,1 m ilgio. Rūmus sudarė trys pagrindinės dalys: triaukščiai galai, dviaukštė vidurinė dalis. Vidurinės dalies fasade į kiemo pusę abiejuose aukštuose buvo atviros arkadų galerijos. Tokia vidurinės rūmų fasado dalies kompozicija yra unikalus reiškinys Lietuvos renesanso architektūroje. Greta abiejų triaukščių rizalitų, turėjusių keturšlaičius stogus ir paauksuotus šalmus su herbais, buvo įrengti dveji puošnūs vidiniai laiptai. Pastate buvo apie keturiasdešimt patalpų: erdvių salių ir svetainių, gyvenamųjų kambarių. Patalpos buvo stačiakampės arba beveik kvadratinės su 1,3 m storio išorinėmis ir 1,2 m vidinės sienomis.
Interjeras
Interjero įranga buvo puošni, ištaiginga: kai kurių patalpų sienos aptaisytos medžio buazerijomis, lubos papuoštos ornamentinėmis bei figūrinėmis gipsatūromis, tapytomis kompozicijomis. Kambariuose stovėjo krosnių iš glazūruotų koklių su ornamentiniais motyvais ir Radvilų heraldiniais ženklais. Rūmuose buvo daug (apie 1000) paveikslų ir skulptūrų. Ypač meniškai buvo įrengtas valgomasis – didelė salė, kurios sienos išklotos buazerijomis, o lubos dekoruotos karinės tematikos tapyba. Sienose ir laiptinėse buvo renesansiniais apvadais apjuostų nišų dekoratyvinėms skulptūroms. Abiejų aukštų patalpos buvo dengtos skliautais.
Rūmų architektūros kompozicijoje ryškūs vėlyvojo renesanso bruožai: simetriškas ir aiškus planas, paprastos sienų plokštumos, ilgos tiesios tarpaukštinių karnizų juostos, griežtai simetriškas langų ritmas, rustuoti triaukščių galinių rizalitų kampai, laužyti langų apvadai, atvira arkadų galerija, vietines klimato sąlygas atitinkantis stogo siluetas. Tačiau kai kur (lipdiniuose, plokštėse ir skyduose) pasitaiko ir manieristinių elementų.
Originalus buvo vartų pastato dekoras ir išdėstymo kompozicija. Vartai dviejų aukštų, trijų dalių, stačiakampio (32x22 m) formos pastatas su dviem bokštais. Pilies statybos metu jame buvo Radvilų gyvenamieji kambariai. Priekinė vartų pastato dalis buvo išpuošta dekoratyviais skydais, akmens skulptūromis. Daug vartų pastato ir rūmų dekoro detalių, skulptūrų iškalta iš vietinės medžiagos: smiltainio, dolomito, gipso luitų. Minima, kad kai kuriuos dekoravimo darbus pilyje (arsenalo lubas, vartų fasadą ir kt.) atliko vietinis dailininkas Jonas Bodašauskas. thumb|Biržų pilies vartai
Tiltas
Labai svarbus inžinerinis ir gynybinis pilies įrenginys buvo 41 m ilgio tiltas per platų apsauginį griovį. Tiltas turėjo ketverius vartus. Jo viršus buvo medinis, turėjo du keltuvus, važiuojamąją dalį ir pėsčiųjų takus. Tiltą laikė aštuonios poros mūrinių aštuoniakampių stulpų. Miesto pusėje už ravelino buvo antras apie 15 m ilgio tiltas su vartais ir pakeliamąja dalimi. Ravelinas, abu tiltai ir vartų pastatas sudarė stiprų priekinį gynybinį pilies kompleksą.
Restauracija
1811 m. Biržų pilis atiteko grafams Tiškevičiams. 1822 m. Rusijos imperijos imperatorius Aleksandras I įsakė saugoti pilies liekanas. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje pilies kieme užveistas sodas. 1931 m. kieme pastatytas Jonušo Radvilos skulptūrinis biustas (skulptorius Juozas Zikaras).
thumb|right|Biržų pilis [[1954 m.]] Išliko pylimų ir vandens griovių gynybinė sistema, 1955–1962 m. rūmų liekanos konservuotos. 1984 m. ir 1994 m. atstatytos rytinio bastiono parakinės, vartų pastato griuvėsiai. 1970 m. atstatytas, o 2001 m. perstatytas pilies tiltas (architektas Napalys Kitkauskas). 1978–1986 m. atstatyta rūmų centrinė dalis ir vakarinė siena (architektas Evaldas Purlys).
1989 m. pilies rūmuose atidarytas Biržų krašto muziejus „Sėla“.
2011–2013 m. po kelerius metus trukusių archeologinių kasinėjimų atstatytas pilies arsenalas. Jame įrengta XVII–XVIII a. karybos ekspozicija.
Tyrimai
thumb|left|Biržų pilies atstatymas 1985 m. Pilies teritoriją 1884 m. kasinėjęs Biržų dvaro savininkas M. Tiškevičius surado šovinių, auksinių ir sidabrinių statulėlių. Nuo 1930 m. su pertraukomis pilį tiria Paminklų restauravimo institutas, Biržų krašto muziejus „Sėla“. Ištirti sklypai prie rūmų fasadų, vartų pastatas, redutas, priešpilis, rūmų rūsiai, arsenalas, pilies teritorija šiaurės vakarų pusėje, pietų pusės parakinė (dab. atstatyta), dalis kareivinių. Atkasta pirmosios pilies rūmų, trečiosios pilies kareivinių, parakinių ir kitų statinių liekanų.
Daugėlaičių seniūnija
Daugėlaičių seniūnija (arba Daugėlaičių apylinkės seniūnija) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Radviliškio rajono savivaldybės šiaurės vakaruose.
Biržų pilis
Tyrimai
Rasta daug įvairių laikotarpių neglazūruotų ir polichrominių koklių, tarp jų su Liudvikos Karolinos Radvilaitės ir Kristupo Mikalojaus Radvilos Perkūno herbais, sviedinių, keramikos šukių, architektūrinių detalių iš smiltainio ir dolomito. 2009–2010 m. archeologė Roma Songailaitė atliko Biržų tvirtovės teritorijoje buvusio Arsenalo pastato teritorijos archeologinius tyrimus. Ištirtas visas 700 m² buvusio pastato plotas. Po tyrimų pradėtas atstatinėti Arsenalo pastatas, kurį numatoma baigti 2014 m.
Amirani Oč'amč'ire
Amirani Očamčira – Gruzijos futbolo klubas iš Očamčiros (Abchazija).
Daugėlaičių seniūnija
Istorija
2004 m. sausio 1 d. Daugėlaičių seniūnija buvo prijungta prie Radviliškio seniūnijos.
Amirani Oč'amč'ire
Istorija
Nuo 1990 m. rungtyniavo Gruzijos futbolo čempionate. Aukštais pasiekimais negali pasigirti.
Daugėlaičių seniūnija
Gyvenvietės
2001 m. buvusios gyvenvietės:
Amirani Oč'amč'ire
Istorija
1993 m. pasitraukė iš Gruzijos varžybų dėl politinių priežasčių.
Pau Gasol
Pau Gasolis Saesas (Pau Gasol Sáez, g. 1980 m. liepos 6 d.) – buvęs Ispanijos krepšininkas.
Ankstyvoji karjera
Pau Gasolis krepšinį pradėjo žaisti savo mokyklos komandoje Alvirne. Būdamas 16-os metų priimtas į Barselonos jaunių ekipą, kuri 1998 m. laimėjo Albert Schweitzer Tournament bei FIBA Europe Under-18 Championship turnyrus. Per savo paskutinįjį sezoną Europoje P. Gasolis per rungtynes pelnė vidutiniškai 11,3 taško ir atkovojo 5,2 kamuolius. 2001 m. Barcelona tapo Ispanijos Nacionalinės taurės nugalėtoja, o Pau Gasolis pripažintas naudingiausiuoju žaidėju. Tuomet P. Gasolis buvo pasirinktas trečiuoju šaukimu NBA naujokų biržoje ir tapo Atlanta Hawks komandos žaidėju, kuri perleido krepšininką Memphis Grizzlies ekipai, iškeisdama jį į Shareef-Abdul-Rahim.
2001–2005
Per pirmąjį savo sezoną Memphis Grizzlies komandoje P. Gasolis laimėjo metų naujoko NBA apdovanojimą. Per rungtynes jis vidutiniškai pelnydavo po 17,6 taško ir atkovodavo 8,9 kamuolius. Taip pat jis buvo vienintelis komandos žaidėjas, rungtyniavęs visuose 82-iuose to sezono mačuose. Nė vienerių rungtynių P. Gasolis nepraleido ir kitų metų sezone, tik jame pelnydavo jau vidutiniškai 19,0 taškų. Pirmąsias savo rungtynes NBA lygoje P. Gasolis praleido trečiajame sezone – 2004 m. balandžio 5 d. – dėl kojos traumos. 2003 m. lapkričio 12 d. krepšininkas atkovojo 1500-ąjį kamuolį savo karjeroje (rungtynėse su Orlando Magic ir pelnė 3000-ąjį tašką 2003 m. spalio 31 d. (žaisdamas su Boston Celtics). 2005 m. sausio 11 d. rungtynėse su Indiana Pacers P. Gasolis pelnė 5000-ąjį tašką ir blokavo 500-ąjį metimą karjeroje, tapdamas dešimtuoju žaidėju, greičiausiai pasiekusiu tokius rezultatus nuo 1947–1954 m. sezono.
Ungudža
thumb|right|200px|Topografinis Ungudžos salos žemėlapis Ungudža, taip pat žinoma kaip Zanzibaras – Zanzibaro salynui (Tanzanija) priklausanti sala, išsidėsčiusi Indijos vandenyne.
Pau Gasol
2005–2006
Penktaisiais karjeros NBA lygoje metais jis tapo geriausiu visų laikų kovotoju dėl atšokusių kamuolių. 2005 m. kovo 24 d. rungtynėse su New York Knicks P. Gasolis sugriebė savo 3072-ąjį kamuolį.
Ungudža
Geografija
Išsidėsčiusi 35 km į rytus nuo Rytų Afrikos krantų. Apie 50 km į šiaurę yra antra pagal dydį salyno sala Pemba. Ungudžos salą taip pat supa daug kitų mažesnių salelių, iš kurių tik Tumbatu ir Uzi yra gyvenamos. Salą nuo žemyninės Tanzanijos skiria Zanzibaro kanalas. Didžiausios įlankos – Menai, Chwakos, Kiwani.
Pau Gasol
Pirmosios Visų žvaigždžių rungtynės
2006 m. vasario 9 d. P. Gasolis dalyvavo savo pirmosiose Visų žvaigždžių rungtynėse Hiustone, Teksaso mieste. Jis buvo parinktas kaip atsarginis centro puolėjas ir atstovavo Vakarų konferencijos ekipai. Tuo metu jis buvo vienas iš keturių žaidėjų Vakarų konferencijoje, kurie buvo pirmajame dešimtuke pagal pelnamus taškus, atkovotus kamuolius, rezultatyvius perdavimus bei blokuotus metimus. Taip pat jis buvo pirmasis ispanų bei Memphis Grizzlies žaidėjas, patekęs į Visų žvaigždžių rungtynes.
2006–2007
Šiame NBA sezone P. Gasolis praleido pirmąsias savo 23 rungtynes. Tai atsitiko dėl kojos traumos, kurią žaidėjas patyrė 2006 m. pasaulio čempionate pusfinalio rungtynėse su Argentina. Trauma taip pat sutrukdė P. Gasoliui tapti naudingiausiuoju turnyro žaidėju. 2007 m. sausio 24 d. krepšininkas pasiekė antrąjį savo karjeroje trigubą dublį. Tai įvyko rungtynėse su Utah Jazz. P. Gasolis tuomet pelnė 17 taškų, atkovojo 13 kamuolių ir atliko 12 rezultatyvių perdavimų. Taip pat šiose rungtynėse jis blokavo 2 varžovų metimus bei vieną kartą perėmė kamuolį.
Ungudža
Geografija
Salos ilgis siekia 85 km, plotis – 30 km, plotas – 1660 km². Sala koralinės kilmės, sudaryta iš rifinių klinčių. Reljefas lygus, žemas. Krantai vingiuoti, juos supa koralų rifai. Vietomis priekrantėse auga mangrovės. Klimatas subekvatorinis musoninis.
Pau Gasol
2007–2008
2008 m. vasario 1 d. P. Gasolis buvo išmainytas į Los Angeles Lakers klubą. Per pirmąsias savo rungtynes šiame klube su New Jersey Nets jis pelnė 24 taškus ir atkovojo 12 kamuolių. Kovo 14 d. rungtynėse su New Orleans Hornets P. Gasolis pasitempė kulkšnį ir turėjo praleisti artimiausias rungtynes. Į startinį penketą žaidėjas sugrįžo balandžio 2 d. ir mače su Portland Trail Blazers sužaidė beveik 32 minutes, pelnė 10 taškų, atkovojo 6 kamuolius ir atliko 7 rezultatyvius perdavimus. Tačiau patirtos traumos pasekmes P. Gasolis jaučia iki šiol.
Ungudža
Geografija
Salos drėgnieji atogrąžų miškai paskelbti saugomais, įsteigti Kičvelės ir Džozani miškų rezervatai, Džozani Čvakos nacionalinis parkas.
Pau Gasol
2007–2008
2009 m. sausio 2 d. rungtynėse su Utah Jazz P. Gasolis pelnė savo 10000-ąjį tašką NBA lygoje.
Ungudža
Istorija
1964 m. kartu su kaimynine Pembos sala ji sudarė Zanzibaro ir Pembos Liaudies Respubliką. Nuo 1964 m. priklauso Tanzanijai.
Pau Gasol
2007–2008
2021 m. vasario pabaigoje sugrįžo į Barcelonos klubą ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos.
Ungudža
Administracinis suskirstymas
Ungudža ir ją supančios salos padalintos į tris regionus: Pietinis-centrinis Zanzibaras (sostinė: Koanis), Šiaurinis Zanzibaras (sostinė: Mkokotonis) ir Vakarinis Zanzibaras (sostinė: Zanzibaro miestas). Su Pemba ir kitomis mažomis salomis sudaro Zanzibaro pusiau autonominį administracinį vienetą.
Gyventojai
Saloje gyvena apie 900 tūkst. žmonių (2012 m. duomenys), kurių dauguma susitelkę Zanzibaro miesto regione. Kalbama kjungudžos kalba, kuri yra svahilių kalbos dialektas.
Vystomas turizmas, verčiamasi žemdirbyste (auginami kvapnieji gvazdikmedžiai, ryžiai, kopra, kokosai, manijokai, batatai), gyvulininkyste, žvejyba. Daugumoje gyvenviečių palei salos pakrantę auginamos jūržolės.
Pau Gasol
Asmeninis gyvenimas
Abu P. Gasolio tėvai yra medikai. Jis gimė Barselonoje, Sant Pau ligoninėje, kur dirbo jo tėvai. P. Gasolis niekada nesidomėjo futbolu, bet dievino krepšinį. Prieš pradėdamas lankyti krepšinio treniruotes žaidė regbį. Buvo apibūdinamas kaip šeimos vaikas, puikus mokinys, šiek tiek drovus, šiek tiek pokštininkas. Jo jaunesnysis brolis Markas Gasolis taip pat profesionalus krepšininkas, pastaruoju metu žaidžiantis Los Angeles Lakers komandoje.
Pontiac G5
Pontiac G5 yra kompaktinės klasės automobilis, kurį gamina Pontiac. Automobilis buvo pristatytas 2004 metais kaip 2005 metų modelis Kanadoje ir Meksikoje. 2006 metais G5 buvo pristatytas kaip 2007 metų modelis JAV rinkai. Automobilis naudoja GM Delta platformą, kuria dalinasi su Chevrolet Cobalt, Chevrolet HHR, Saturn ION, bei europietiškuoju Opel Astra (JAV ir Kanadoje geriau žinoma kaip Saturn Astra).
Blackstar
Blackstar (rašoma ★) – dvidešimt šeštasis ir paskutinis studijinis britų atlikėjo David Bowie albumas išleistas per 69-ąjį atlikėjo gimtadienį, 2016 m. sausio 8 d., likus vos dviem dienom iki jo mirties.
Mononatrio glutamatas
Mononatrio glutamatas – glutamo rūgšties natrio druska, skonio ir aromato stipriklis. Europos Sąjungoje žymimas maisto priedo numeriu E621. Didesnėmis koncentracijomis natūraliai aptinkamas įvairiuose maisto produktuose: bręstančiame sūryje, piene, pomidoruose, sardinėse, jūržolėse ir kt. Pramoniniu būdu gaunamas iš melasos bakterinės fermentacijos būdu arba augalinių baltymų, pvz., glitimo ar sojų.
Blackstar
Albumo titulinė daina „Blackstar“ 2015 m. lapkričio 19 d. buvo išleista kaip pirmasis singlas, taip pat panaudota kaip TV serialo „The Last Panthers“ įžanginė daina. Tų pačių metų gruodžio 17 d. buvo išleistas antrasis singlas „Lazarus“. Pats albumas sulaukė labai gerų kritikų įvertinimų ir pasiekė pirmąją vietą daugelio šalių reitinguose, tarp jų ir Jungtinės Karalystės bei JAV.
Mononatrio glutamatas
Mononatrio glutamatas buvo atrastas 1908 m. japonų mokslininko Kikunae Ikeda, kuris jį išskyrė iš jūržolės Saccharina japonica. Ikeda mononatrio glutamato suteikiamą unikalų skonį pavadino umami. Naujai atrasta medžiaga buvo užpatentuota ir sekančiais metais Japonijos kompanija Suzuki Seiyakusho (dabartinė Ajinomoto) pradėjo jos komercinę gamybą.
Glutamo rūgštis ir glutamatai sustiprina daugelį kitų skonių, tuo pačiu sumažindami druskos poreikį produktuose. Jis naudojamas įvairių produktų pagardinimui. Vartojimo paros norma nėra nustatyta. Nors kai kuriems žmonėms mononatrio glutamatas gali sukelti pašalinį poveikį ir jo neigiama įtaka žmonių sveikatai yra kontroversiškas klausimas, JAV ir ES maisto saugos institucijos yra pripažinę šį maisto priedą saugiu.
Blackstar
Įrašymas
Kaip ir ankstensysis albumas „The Next Day“, „Blackstar“ buvo įrašinėjamas slaptai Niujorke. Bowie albumo dainas pradėjo kurti vos išleidus ankstesnįjį albumą. Albume esančios dainos „Sue (Or in a Season of Crime)“ ir „Tis a Pity She Was a Whore“ jau buvo išleistos anksčiau, tačiau šįkart jos buvo perrašytos. Didžioji albumo muzikantų dalis nežinojo apie Bowie sveikatos būklę.
Skambesys
„Blackstar“ skambesį sudaro art rock, eksperimentinio roko bei avangardinio džiazo mišinys. Anot prodiuserio Tony Visconti, didžiausią įtaką skambesiui turėjo JAV reperio Kendrick Lamar albumas „To Pimp a Butterfly“, taip pat elektorninės muzikos grupė „Boards of Canada“ bei eksperimentinio hiphopo grupė „Death Grips“. Visconti taip pat atskleidė, jog Bowie jau buvo suplanavęs albumą paversti savotišku savo atsisveikinimo kūriniu.
2017 m. albumas laimėjo „Grammy“ apdovanojimus geriausio alternatyvios muzikos albumo ir geriausios ne klasikinės muzikos inžinerijos albumo nominacijose, o daina „Blackstar“ laimėjo apdovanojimus geriausios roko dainos ir geriausio roko atlikimo nominacijose.
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
Dizainas
Ricardo Carvalho
Rikardas žaidė Portugalijos „FC Porto“ klubo komandoje, kuriai vadovavo ir vėliau „Chelsea“ treneriu tapęs Jose Mourinho, kuris ir atsivedė Rikardą į Anglijos klubą. 2010 m. už 8 milijonus svarų perėjo į Madrido „Real“ klubą, kuriam tuo metu taip pat vadovavo Mourinho.
Su FC Porto 2004 m. laimėjo UEFA Čempionų lygą.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2003 m. spalio 11 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate ir 2010 m. pasaulio čempionate. Būdamas 38-erių metų buvo pakviestas į rinktinę dalyvauti 2016 m. Europos čempionate, kuriame laimėjo aukso medalius.
Anglijos futbolo varžybos 1935–1936 m.
Anglijos futbolo varžybos 1935–1936 m.
Van Erewan
Jerevano „Van“ – buvęs Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1990 m. Atkūrus nepriklausomybę žaidė aukščiausioje lygoje. Nutraukė veiklą 1997 m.
Sezonai
Šaltiniai:
Lietuvių raštų kalba
Lietuvių raštų kalba – sąlyginis kelių senosios lietuvių bendrinės kalbos variantų pavadinimas.
Nuo XVI a. pab. iki XVIII a. pradžios, leidžiant LDK ir Prūsijos lietuviams skirtas knygas bei kai kuriuos dokumentus, vartoti trys lietuvių raštų kalbos variantai:
XVIII a. pradžioje Mažojoje Lietuvoje Gumbinės šnektos pagrindu buvo sukurta Prūsijos lietuvių bendrinė raštų kalba, o Didžiojoje Lietuvoje beveik tuo pat metu vidurietiškojo lietuvių raštų kalbos varianto (vad. „žemaičių kalbos“, arba „kėdainiškių tarmės“) pagrindu susiformavo pirmoji LDK lietuvių bendrinė raštų kalba (vad. „bažnytinė bendrakalbė“), – šia bendrine lietuvių raštų kalba, kuri taip pat vadinta „žemaičių kalba“, parašytos beveik visos nuo XVIII a. pradžios iki XX a. pradžios išleistos lietuviškos knygos; aukštaitiškoji „lietuvių kalba“ nuo XVIII a. pradžios lietuvių rašytojų beveik nebevartota.
Appuyement
Appuyement yra aukštesniojo išjodinėjimo lygio pratimas.
Audronė Kiršinaitė
Audronė Kiršinaitė (g. 1960 m. sausio 10 d. Kurtuvėnuose, Šiaulių rajonas) – Lietuvos bibliotekininkė, kraštotyrininkė, pedagogė.
Biografija
1984 m. baigė Vilniaus universitetą. 1977–1983 m. Šiaulių rajono centrinės bibliotekos ir šios bibliotekos Kurtuvėnų filialo bibliotekininkė. Nuo 1984 m. Šiaulių P.Višinskio viešosios bibliotekos vyr. metodininkė, nuo 2001 m. Metodikos centro vedėja. Šiaulių kolegijos Humanitarinių mokslų studijų katedros lektorė.
Lietuvos bibliotekininkų draugijos, Lietuvos kraštotyros draugijos narė.
Kurtuvėnų klojimo teatro režisierė, artistė. Dalyvavo respublikinėse Kraštotyros draugijos ekspedicijose (Ylakiai, Kurtuvėnai, Šakyna, Žarėnai, Šaukėnai), „Versmės“ ekspedicijose (Tauragnai, Griškabūdis, Papilė, Rumšiškės, Kriukai, Plungė) ir kt. Viena iš pagrindinių „Versmės“ leidyklos autorių. Paskelbė apie 30 straipsnių, pranešimų tekstų etnografijos, skaitybos klausimais monografijose Kuršėnai, Tauragnai, Papilė, Šiaulių universiteto leidiniuose „Mergaitė, jaunuolė šeimoje ir visuomenėje“, „Ragana lietuvių kultūroje“ ir kt.
Stasys Kalvaitis
Stasys Kalvaitis (1890 m. kovo 17 d. Svėdasuose, Rokiškio apskr. – 1976 m. vasario 23 d. Long Byčas, Kalifornija, JAV) – pianistas, pedagogas, chorvedys, visuomenės veikėjas.
Biografija
Pasimokęs Pajevonių bažnytkaimio ir Kybartų mokyklose, 1908 m. išvyko į Petrapilį, kur Imperatoriškojoje konservatorijoje lankė vargonų ir fortepijono klases. 1914 m. baigęs studijas, liko gyventi Rusijoje. Vertėsi muzikos pamokomis, dirbo teatruose, koncertavo kaip pianistas ir koncertmeisteris.
Yra gyvenęs Filipinų salose, Javoje, Japonijoje. 1925 m. apsigyveno Kinijoje, dirbo viename iš didžiausių Pekino teatrų, vėliau dėstė muziką Dailiųjų menų institute, privačiai vertėsi pedagogine praktika, dalyvavo Grand Hotel koncertų programose kaip pianistas.
Grįžęs į Lietuvą, 1937–1944 m. dirbo Valstybės teatre Kaune pianistu ir koncertmeisteriu.
Pasitraukęs į Vokietiją, 1944–1949 m. nemažai koncertavo kaip pianistas, tremtinių stovyklose akompanavo solistams, nuo 1947 m. kurį laiką buvo lietuvių ansamblio „Sietynas“ muzikos vadovas.
1949 m. kovo 17 d. atvykęs į JAV, įsikūrė Los Andžele ir įsitraukė į muzikinę veiklą. 1950 m. ėmė vadovauti Čikagos Suvalkiečių draugijos chorui, dirbo baleto studijos pianistu, o 1951 m. suorganizavo profesionalų orkestrą „Atžala“ ir jam pats vadovavo. Išeivijoje buvo vertinamas kaip subtilus koncertmeisteris, išprusęs žmogus. Senatvėje gyveno Long Beache, dėstė fortepijoną muzikos studijoje, dalyvavo Lietuvių bendruomenės koncertuose ir kituose kultūriniuose renginiuose.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Liaxvi Tamarašeni
Liaxvi Tamarašeni – Gruzijos futbolo klubas iš Cchinvalio.
Juan Carlos Navarro
Chuanas Karlosas Navaras Feicho (g. 1980 m. birželio 13 d.) – Ispanijos krepšininkas, gynėjas.
Dusyk „Eurolygos“ čempionas, buvęs Ispanijos rinktinės kapitonas, su ja tapęs pasaulio ir dusyk Europs čempionu.
Ilgametis „Barselonos“ klubo žaidėjas, tik 2007–2008 m. sezone išvykęs į JAV. 2008 m. vasarą Chuanas iš NBA sugrįžo atgal į savo buvusį klubą Regal FC Barcelona ir pasirašė penkerių metų sutartį.
1476 m.
Mirtys
Nedatuota
Schalten
Schalten – tai jojimas atbulomis (atsitraukimas).
Arklys juda nustatytą žingsnių kiekį į priekį, o po to tiek pat žingsnių atgal. Perėjimas iš jojimo pirmyn į jojimą atbulom ir atvirkščiai turi būti sklandus, be trūkčiojimo.
Juozas Kamaitis
Juozas Kamaitis (1893 m. rugsėjo 28 d. Sintautuose, Šakių raj. – 1957 m. rugsėjo 14 d. Marijampolėje) – vargonininkas, pedagogas, chorvedys, kompozitorius.
Biografija
Išmokęs vargonuoti pas J. Domeiką, 1905 m. atvyko į Kauną ir ketverius metus mokėsi Juozo Naujalio vargonininkų kursuose ir gimnazijoje. Paskui kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo chorui Sintautuose. 1910–1914 m. vargonavimo ir kompozicijos mokėsi Varšuvos muzikos institute. Baigęs studijas, vėl sugrįžo į Sintautus, kur vargonininkavo ir vadovavo parapijos chorui.
Nuo 1924 m. Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijos muzikos mokytojas ir chorų vadovas. Daug metų dirbo ir Marijampolės mokytojų seminarijoje, vadovavo vakariniams muzikos kursams. 1926 m. lankėsi JAV, Vokietijoje ir Nyderlanduose, aktyviai dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje. Jo parengtas berniukų choras 1937 m. Lietuvos gimnazijų baigiamosiose varžybose Klaipėdoje pelnė antrą vietą. 1938 m. Klaipėdoje vykusiai dainų šventei parengė Marijampolės jaunalietuvių 38 dalyvių chorą.
Pokario metais J. Kamaitis vienas iš pirmųjų muzikų Marijampolėje organizavo chorus ir orkestrus, rengė koncertus ir dainų šventes, buvo jų dirigentas. Chorus parengdavo ir respublikinėms dainų šventėms, gerai pasirodydavo apžiūrose ir konkursuose. Sukūrė dainų ir giesmių chorams, harmonizavo lietuvių liaudies dainų, parašė muziką lietuvių liaudies pasakai „Eglė žalčių karalienė“, išleido savo kūrinių rinkinį „Dainos chorui“ (1929 m.), įvairiais muzikos klausimais paskelbė nemaža straipsnių. 1955 m. suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas.
Geležinio Vilko rinktinė
Geležinio Vilko rinktinė – Lietuvos partizanų rinktinė, veikusi Suvalkijos šiaurės rytų dalyje. Įsteigta 1945 m. balandžio mėn.(?) Nuo 1945 m. rugpjūčio mėn. priklausė Tauro apygardai. Veikė Marijampolės, Prienų ir Kauno apsk. (tarp Kauno–Suvalkų plento ir Nemuno, pietuose − iki Marijampolės−Alytaus kelio.
Airijos futbolo varžybos 1967–1968 m.
Airijos futbolo varžybos 1967–1968 m.
Šyvio šokdinimas
right|280px|thumb|Šyvio šokdinimo personažai prie [[Gražiškiai|Gražiškių miestelio paminklo.]] Šyvio šokdinimu vadinama Gražiškiuose tarp Kalėdų ir Trijų Karalių švenčiama šventė, kurios metu įvairūs persirengėliai lanko gyventojų sodybas ir atlieka jiems būdingus vaidmenis. Šyvio šokdinimas priskiriamas Užgavėnių švenčių ciklui.
Šventė buvo du kartus nufilmuota Lietuvos televizijos (1974 ir 2000 m.), apie ją sukurtas dokumentinis filmas. Šyvio šokdinimas laimėjo pirmą vietą 2003–2004 m. Kultūros ministerijos ir Lietuvos liaudies kultūros centro konkurse „Tradicija šiandien“.
Šyvio šokdinimo šventė yra švenčiama ir kai kuriose kitose Europos šalyse.
Istorija
Šyvio šokdinimas pirmą kartą minimas XVIII a. rašytiniuose šaltiniuose. Anksčiau šį paprotį praktikavo daug Pietvakarių Lietuvos kaimų, tačiau iki šių dienų jis išlikęs tik Gražiškiuose. Manoma, jog šyvio šokdinimas yra kilęs iš Prūsijos.
Šventės eiga
Šyvio šokdinime dalyvauja 16-20 personažų: šyvis, vadas, 4 kareiviai, šlavėjas, skambintojas, 2 muzikantai, keli čigonai, vedlys su meška, gandras, velnias, daktaras, kasininkas, žydas.
Itakė
200px|right|thumb|Itakės vieta Graikijoje thumb|Šiaurės Itakė
Šyvio šokdinimas
Šventės eiga
Žygiuojant eisenai per kaimą, priekyje žengia kareiviai, vedini savo vado. Jis, užėjęs į namus, pasisveikina, palinki gerų metų ir paklausia, ar šeimininkai priima, ar norės pasižiūrėti kaip šoka šyvis. Jei atsakymas teigimas, ženklą duoda skambintojas, kelią pašluoja šlavėjas, kareiviai sutraukia dainą. Tada, kol šoka šyvis, kiekvienas kaukės herojus atlieka savo vaidmenį. Pabaigus šokį, šeimininkai duoda lauktuvių, visi atsisveikina. Paskutinis namą palieka vadas.
Kaimo gyventojas Kazys Bakūnas taip prisimena šventę: left|260px|thumb|Šyvis su savo palyda gyventojo kieme.
1791 m.
1791 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Itakė
Itakė  – viena iš Jonijos salų priešais vakarinę Graikijos pakrantę, Kefalonijos prefektūroje. Plotas 96 km². Aukščiausias taškas – Niritos (809 m). Pagrindinė gyvenvietė ir svarbiausias uostas – Vatis. Didelė dalis salos sugriauta per 1953 m. žemės drebėjimą.
1791 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Itakė
3084 gyventojai. Dėl savo istorinės reikšmės labai lankoma turistų.
Istorija
Itakė apgyvendinta nuo II tūkst. pr. m. e. Tai buvo Kefalonijos sostinė Mikėnų laikotarpiu. Romėnai užėmė Itakę II a. pr. m. e., o vėliau ji priklausė Bizantijai. Normanai valdė Itakę XII ir XIII a., o po trumpos turkų okupacijos sala atiteko Venecijos respublikai.
Dicrossus
Dicrossus – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis.
1477 m.
1477 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Bonkiškė
Bonkiškė – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Dabitų, šalia kelių ir  sankirtos.
Sulori Vani
Vanio „Sulori“ – Gruzijos futbolo klubas iš Vanio.
Rodezija ir Njasalendas
Rodezijos ir Njasalendo Federacija arba Centrinės Afrikos Federacija – 1953–1963 m. egzistavusi valstybė (britų kolonija) pietinėje Afrikoje, dabartinėse Zimbabvės Zambijos ir Malavio teritorijose. Sostinė buvo Solsberis.
Istorija
Valstybė susikūrė iš trijų buvusių britų kolonijų: Pietų Rodezijos, Šiaurės Rodezijos ir Njasalendo.
Politinė sistema
Valstybės politinėje sistemoje buvo trys valdovai. Monarchas (Elžbieta II), vyriausybės pirmininkas (John Jestyn Llewellin 1953–1957,Simon Ramsay 1957–1963, Humphrey Gibbs 1963) ir premjeras (Godfrey Huggins 1953–1956, Roy Welensky 1956–1963).
Jotaelvenas
Jota, Jotaelvenas (SV Göta älv) – upė pietvakarių Švedijoje. Išteka iš Venerno ežero, teka į pietus. Įteka į Šiaurės jūros Kategato sąsiaurį Geteborge. Ties Kungälv miesteliu upė išsišakoja, šiaurinė atšaka vadinama Nordre älv. Ties Trolhetanu Jotoje yra krioklių ir slenksčių, įrengtos dvi užtvankos hidroelektrinėms. Laivyba vyksta aplinkiniais kanalais. Upė yra Jotos kanalo dalis.