cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vandenilis
Vandenilis yra plačiausiai paplitęs cheminis elementas Visatoje. Žvaigždės pagrindinėse sekose daugiausia sudarytos iš vandenilio, kuris čia randamas plazmos pavidalu. Tačiau elementinis vandenilis yra palyginti retas Žemėje, pvz., vandenyje vandenilio yra 11,1 %, o molyje – 1,5 %. Pramoniniu būdu šis elementas gaunamas iš angliavandenilių, tokių kaip metanas, kurio daug randama gamtinėse dujose ir naftoje. Taip pat vandenilį galima gauti elektrolizuojant vandenį, tačiau tokia gavyba kainuoja daug brangiau nei gavimas iš gamtinių dujų.
Izotopai
thumb|150px|right|Protis, paprasčiausias vandenilio izotopas, turi vieną protoną ir vieną elektroną. Tai bene vienintelis stabilus izotopas, neturintis neutronų. Vandenilis yra vienintelis cheminis elementas, kurio izotopai turi nuosavus pavadinimus. Gamtoje randami trys izotopai, žymimi 1H, ²H ir ³H. Kiti labai nepatvarūs branduoliai (nuo 4H iki 7H) buvo susintetinti laboratorijoje, bet gamtoje nepastebėti. Deuteris ir tritis naudojami termobranduoliniuose ginkluose, branduoliniuose reaktoriuose.
Protis
1H yra labiausiai paplitęs vandenilio izotopas, turintis 1 protoną. Gali būti nagrinėjamas, kaip atskiras protonas, pasigavęs 1 elektroną. Pročio atominė masė lygi 1.
Deuteris
²H – deuterio branduolys susideda iš vieno protono ir vieno neutrono. Deuterio atominė masė lygi 2. Pavadinimas kilo iš graikų kalbos: deuteron – antrasis (izotopas). Gamtiniame vandenilyje visada yra 0,02 % šio izotopo.
Tritis
³H Tričio branduolys susideda iš vieno protono ir dviejų neutronų. Tričio atominė masė lygi 3. Pavadinimas kilo iš graikų kalbos: tritos – trečiasis (izotopas). Tritis yra radioaktyvus izotopas, jo pusėjimo trukmė – 12,32 metai.
Saulėje (ir kitose žvaigždėse) vyksta šio nepatvaraus vandenilio izotopo virtimo heliu (He) branduolinės reakcijos. Joms vykstant, išsiskiria nepaprastai daug energijos, šildančios Žemę ir kitas Saulės sistemos planetas. Per tokią reakciją iš 1 g vandenilio gaunama tiek energijos, kiek jos susidarytų sudeginus 20 t anglių. Žmonijos sukurtų atominių (vandenilinių) bombų veikimas taip pat pagrįstas šiomis tričio savybėmis. Pasaulio mokslininkai tyrinėja, kaip būtų galima valdyti šią reakciją.
Vandenilio elektrodas
Tai elektrodas, kurio potencialas priklauso nuo vandenilio ir vandenilio jonų koncentracijos. Tokio elektrodo potencials (φH+) yra proporcingas vandenilio jonų aktingumo (koncentracijos)(aH+) ir vandenilio slėgio (pH 2 ) tirpale logaritmų skirtumui:
Vandenilio elektrodą sudaro platinos juodžiais aptrauktos platinos elektrodas, kurio paviršius prisotintas vandenilio. Pagal vandenilio elektrodą kalibruojami stiklo elektrodai; vandenilio elektrodas naudojamas vandenilio jonų aktingumui nustatyti ir kaip lyginamasis elektrodas.
Pavadinimo kilmė
Vandeniliui jo lotynišką pavadinimą Hydrogenium davė Antuanas-Loranas de Lavuazjė, o terminą vandenilis lietuvių kalboje įvedė Jonas Jablonskis. Apskritai, daugelyje kalbų šis elementas turi kaip žodžio šaknį vandenį ( <- hydor; <- Wasser ir kt.), kadangi vandenilis, susijungęs su deguonimi, sudaro vandenį.
Kossakowski
Kossakowski − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Džozefina Bachita
Džozefina Bachita (Giuseppina Bakhita; g. 1869 – m. 1947 m. vasario 8 d.) – Romos katalikų šventoji.
Džozefina gimė Sudano Darfuro regione, jos tėvas buvo kaimo seniūnas.
Vergija
Šešerių metų Džozefiną Bakhitą pagrobė arabų vergų pirkliai ir ją 8 metus pardavinėjo El Obeido ir Chartumo turguose. Pagrobimo tragedija ir vergystė atėmė iš mergaitės bet kokią atmintį, dėl ko ji nebegalėjo prisiminti net savo tikro vardo. Vergų pirkliai ją pavadino bakhita, kas arabų kalboje reiškia 'laiminga'.
Vergystėje Džozefina Bachita patyrė, fizinį, ir psichologinį smurtą. Labiausiai vergystėje ją kankino esant osmanų armijos karininko žmonos verge. Ji liepė ją ir kitas savo verges „pažymėti“. Vergių kūną išraižė randais (skarifikacija). 114 atžymų krūtyse, rankose ir ant pilvo buvo įrėžtos aštriu peiliu, o vėliau į tuos pjūvius prikišdavo druskos.
Priešpaskutinis jos vergvaldys buvo Italijos vicekonsulas Callisto Legnani, kuris, 1885 m. į Italiją atvežtą Džiozefiną padovanojo savo draugo Augusto Michieli žmonai Turinai. Džiozefina turėjo auginti jų dukrą Miminą (Mimmina). 1888 m. Bachita ir Mimina buvo paliktos Kanosos seserų (Canossian Sisters) mokyklos bendrabutyje Venecijoje, nes Michielio žmona tuo metu turejo keliauti į Raudonosios jūros regioną.
Iš kelionės 1889 m. grįžusi Michieli norėjo atsiimti Džozefiną ir dukrą, bet Bachita atsisakė palikti mokyklą. Sinjora Michieli bandė priversti ją, bet mokyklos, kurią Bachita lankė vyresnybė pasiskundė valdžiai. Italijos teismas nutarė, kad Bachita niekada negalėjo būti vergė, kadangi Sudane vergovė buvo uždrausta dar prieš Džozefinai gimstant, o Italijos įstatymai vergijos išvis nepripažįsta. Tuo metu Bachita jau buvo pilnametė, todėl gali pati pasirinkti, ką gyvenime darys. Džozefina nutarė pasilikti su kanosietėmis.
Vienuolės gyvenimas
1890 m. Džozefina buvo pakrikštyta. 1896 metais ji įstojo į vienuolyną ir tapo vienuole. 1902 m. buvo paskirta į Skijo (Schio) vienuolyną Vičencos provincijoje (Šiaurinė Italija), kur ji pragyveno didžiąją dalį savo gyvenimo. Iš Skijo ji buvo išvykusi tik 1935–1938 m., kai padėjo ruošti jaunas seseris darbui Afrikoje.
Per 45 gyvenimo Skijuje metus Džozefina dažniausiai dirbo vienuolyno durininke, todėl dažnai bendravo su vietine bendruomene. Jos švelnumas, raminantis balsas ir nuolatinė šypsena vietinių buvo gerai žinomi, Vinčencos gyventojai ją vadino la nostra madre moretta 'mūsų mažoji juodoji motina'. Jos patrauklumas ir šventumo reputacija buvo kanosiečių ordino įvertinti, jai buvo pasiūlyta paskelbti savo memuarus ir pasakoti apie savo gyvenimo patirtį. Tai ją išgarsino visoje Italijoje.
Kanonizacija
Siūlymai ją kanonizuoti pasigirdo išsyk po jos mirties. Procedūros pradėtos 1959 m., praėjus 12 m. po mirties.
1978 m. gruodžio 1 d. Jonas Paulius II Džozefiną Bachitą paskelbė garbiąja (Venerabilis).
1992 m. gegužės 17 d. ji buvo paskelbta palaimintąja, vasario 8 d. paskelbta jos švente.
2000 m. spalio 1 d. ji paskelbta šventąja Džozefina Bachita.
Džozefina Bachita yra garbinama kaip šiuolaikinė Afrikos šventoji, glaudžiai susijusi su priespauda ir vergove. Jis paskelbta šventąja Sudano globėja.
Warhammer
Warhammer (liet. čekanas) dar gali reikšti:
Dievetiškė
Dievetiškė – lietuviškas kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietryčius nuo Punsko, apie 9 km į šiaurę nuo Seinų ir 120 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Ka
KA gali reikšti:
Ka gali reikšti:
kA gali reikšti:
ka gali reikšti:
Rafinavimas
Rafinavimas – technologinis apdorojimo procesas, kurio metu objektas ar žaliava valoma bei gryninama siekiant atskirti tik pageidaujamą medžiagą bei jos pavidalą.
Plačiausiai žinomi bei naudojami rafinavimo būdai – distiliacija, tirpinimas, frakcionavimas, kristalizacija, redukcija, filtravimas, mechaninis atskyrimas.
Rafinavimo procesas plačiai taikomas gryninant metalus, aliejus, kurus, cukrus, druskas, alkoholius, dujas, stiklą, silikoną.
Žirmūnų ąžuolas
thumb|200px|Žirmūnų ąžuolas Žirmūnų ąžuolas – išskirtinis ąžuolas, augantis Vilniuje, Žirmūnų pakraštyje, šalia Neries upės kranto, prie Neries pėsčiųjų gatvės, netoli Verkių regioninio parko.
Medis – paprastasis ąžuolas. Jo aukštis 30 m, kamieno apimtis 4,70 m, amžius – 150–200 metų.
thumb|left|240px|Duomenų lentelė apie medį
The Beatles
„The Beatles“ (lietuviškai žinomi kaip Bitlai) – roko ir pop muzikos grupė iš Anglijos miesto Liverpulio. Iš pradžių jų muzikos stilius priminė rokenrolą ir skiflle, vėliau grupė išbandė daugybę skirtingų muzikos stilių. Po iširimo 1970 m., visi keturi grupės nariai pradėjo sėkmingas solo karjeras.
Istorija
miniatiūra|kairėje|175px|Naktinis klubas Hamburgo rajono St Pauli gatvėje Reeperbahn, kur „The Beatles“ plačiai koncertavo nuo 1960 iki 1962 m. (nuotrauka daryta 2006 m.) miniatiūra|kairėje|175px|[[Brian Epstein, pirmasis oficialus „The Beatles“ vadybininkas, labai prisidėjęs prie grupės sėkmės visame pasaulyje. Dažnai vadinamas „penktuoju bitlu“.]]
1957–1962: iki išgarsėjimo
1957 m. septyniolikmetis Džonas Lenonas su keliais draugais iš mokyklos įkūrė mėgėjišką skiffle grupę. Jie grojo vakarėliuose, mokyklos šokiuose, kino teatruose ir skiffle konkursuose. Tais pačiais metais Lenonas sutiko Polą Makartnį ir po kelių dienų priėmė jį į grupę. 1958 m. į grupę buvo priimtas ir keturiolikmetis gitaristas Džordžas Harisonas. Iš pradžių Lenonas priešinosi Dž. Harisono priėmimui dėl jo jauno amžiaus, bet P. Makartnis to primygtinai reikalavo. Grupės pavadinimas ir sudėtis tuo metu nuolat kaitaliojosi. Sunkiausiai jiems sekėsi surasti gerą būgnininką. 1960 m. likus vos keturioms dienoms prieš išvyką į Hamburgą Vokietijoje grupė priėmė būgnininką Pytą Bestą. Hamburge jie pasirašė kontraktą su klubu ir koncertavo jame 6-7 valandas per dieną, 7 dienas per savaitę. Po kelių mėnesių Harisonas buvo deportuotas iš Vokietijos, nes buvo sužinota, jog jis pamelavo Vokietijos valdžiai apie savo amžių. Dar po savaitės Bestas ir Makartnis sukėlė nedidelį gaisrą ir buvo apkaltinti tyčiniu padegimu, todėl taip pat buvo deportuoti. 1961 m. Bitlai grįžo į Hamburgą ir grojo kitame klube. Tuo metu jie įrašė albumą su Toniu Šeridanu kaip jo pritariamoji grupė. Tais pačiais metais grįžę į Liverpulį jie nuolat koncertavo „The Cavern“ klube, kur juos atrado įrašų parduotuvės savininkas Brianas Epsteinas, kuris po kelių mėnesių tapo „The Beatles“ vadybininku. Jis aktyviai bandė gauti grupei kontraktą su įrašų studija, bet tuo metu visi Bitlus atstūmė. Viena iš didžiausių studijų jam pasakė „gitarų grupės greitai išnyks, pone Epsteinai“. Galų gale Džordžas Martinas pasirašė su Bitlais vienerių metų sutartį. Jam grupė neatrodė daug žadanti, bet patiko jų asmenybės. Martinas buvo nepatenkintas būgnininku Petu Bestu, todėl jis buvo pakeistas Ričardu Starkiu (žinomu kaip Ringo Starr), kuris retkarčiais koncertuodavo su Bitlais Hamburge.
1962–1966: šlovė
Pirmasis Bitlų singlas „Love Me Do“ pasiekė 17-ą UK Singles Chart topo vietą, o „Please Please Me“ – antrą. 1963 m. kovą buvo išleistas pirmasis jų albumas „Please Please Me.“ Netrukus grupė išgarsėjo ir prasidėjo reiškinys vadinamas „bitlomanija“.thumb|right|„The Beatles“ koncertuoja „The Ed Sullivan Show“ metu 1964 m. vasarį „The Beatles“ pirmą kartą išvyko į JAV. Ten jie pasirodė laidoje „The Ed Sullivan Show“, kur jų pasirodymą žiūrėjo apie 74 milijonai žmonių – maždaug pusė tuometinės JAV populiacijos. Išpopuliarėję Bitlai šiuo laikotarpiu koncertavo visame pasaulyje, išleido daug albumų ir du filmus. 1965 m. jie susitiko ir kartu praleido dieną bekalbėdami ir beimprovizuodami su savo jaunystės dievaičiu Elviu Presliu. 1966 m. per interviu Džonas Lenonas pasakė, kad krikščionių religija miršta ir kad Bitlai „dabar yra populiaresni už Jėzų“. Pareiškimą palydėjo tikinčiųjų nepasitenkinimo banga ir kai kuriuose miesteliuose žmonės netgi pradėjo deginti Bitlų įrašus. Džonas Lenonas atsiprašė už savo komentarus.
1966–1970: vėlyvasis laikotarpis, iširimas
1966 m. Bitlai nusprendė susikoncentruoti į kūrybą ir nustojo koncertuoti. Tai atsispindėjo jų muzikoje, kuri tapo sudėtingesnė, brandesnė. 1967 m. pabaigoje Bitlai susilaukė pirmų didelių neigiamų atsiliepimų iki tol juos tik gyrusioje Jungtinės Karalystės spaudoje, kai išleido siurrealistinį filmą „Magical Mystery Tour“. 1968 m. pradžią grupė praleido Indijoje studijuodama transcendentinę meditaciją su Maharishi Mahesh Yogi. Šis laikotarpis pasižymėjo kūrybiniu produktyvumu. 1968 m. viduryje, įrašinėjant dvigubą albumą „The Beatles“ (dar žinomą kaip „The White Album“) prasidėjo Bitlų dalijimaisi ir nesutarimai. Ringo Starr, nepatenkintas savo vaidmeniu grupėje, laikinai ją paliko. Jį prie būgnų pakeitė Makartnis. Naujoji Lenono mergina Yoko Ono nuolat būdavo šalia įrašinėjimų metu, kas nepatiko kitiems grupės nariams. Bitlai taip pat jautė, kad Makartnis pradėjo per daug dominuoti. 1969 m. rugsėjį Lenonas pasitraukė iš grupės, bet viešai apie „The Beatles“ iširimą buvo paskelbta tik 1970 m. balandį, savaitė prieš išleidžiant pirmą Makartnio solinį albumą.
Įtaka
Bitlų įtaka roko muzikai ir populiariajai kultūrai buvo ir tebėra didžiulė. Iš dalies jų dėka albumai tapo svarbesni už singlus, grupės pradėjo dažniau pačios kurti dainas, o ne naudoti parašytas profesionalių kūrėjų. Pirmieji pradėjo koncertuoti stadionuose. Septintajame XX amžiaus dešimtmetyje Bitlai savo drabužiais ir stiliumi nustatinėjo madas. Išpopuliarino savo kuokštiškas šukuosenas ir juodus (arba pilkus) paprastus švarkus. Kadangi dėl populiarumo Bitlams buvo leista dirbti „Abbey Road“ studijose neribotą laiką, jie turėjo galimybę daug eksperimentuoti su studijos įranga. Tuo pasinaudoję, Bitlai sugalvojo ir išpopuliarino daug naujų muzikos įrašinėjimo būdų ir efektų. Taip pat įnešė daug svarbių naujovių į muzikinius vaizdo klipus. Daugybė muzikantų yra įrašę Bitlų dainų koverių.
Tibetiečių-mianmariečių kalbos
Tibetiečių-mianmariečių kalbų šeima, taip pat žinoma tibetiečių-mjanmų vardu, dar vadinta tibetiečių-birmiečių kalbomis, – dažniausiai laikoma Kinų-tibetiečių kalbų šeimos grupe. Yra šnekama daugelyje centrinės ir pietinės Azijos šalių: Mianmare, Kinijoje (Tibeto, Guidžou, Hunano regionuose), šiaurės Tailande, Vietname, Laose, šiaurės Nepale, Butane, vakarų Pakistane (Baltistane) ir įvairiuose Indijos regionuose.
Kalbų grupėje priskaičiuojama apie 350 kalbų, iš kurių labiausiai šnekama ir paplitusi – mjanmų kalba (apie 40 mln. šnekančiųjų), vartojama Mianmare. Apie 7 mln. Kinijos regiono Tibeto gyventojų ir kitų tautų šneka tibetiečių kalba ir jos dialektais.
Neseniai nyderlandų lingvistas George van Driem apgynė tibetiečių – mianmariečių kalbų iškėlimą į priekį, išstumiant kinų – tibetiečių kalbas iš aukštesniosios eilės statuso. Pagal jo siūlymą kinų kalba turi būti klasifikuojma kaip kalbų grupė tibetiečių – mianmariečių/sinų (kinų) – tibetiečių kalbų šeimoje. Tačiau šis pasiūlymas nebuvo plačiai pripažintas.
Klasifikacija
Iki šiol buvo dvi pagrindinės klasifikacijos: Shafer‘io (1966) ir Benedict‘o (1971). Toliau pateikiama Benedict klasifikacija:
Nuo tada, dauguma kalbų, prieš tai nepakankamai pagrįstų, gavo daugiau dėmesio dėl naujų gramatikų ir žodynų išleidimo. Visi šie atradimai atvedė prie naujo mokslinio darbo: Bradley‘io (1997) klasifikacija naujesnė ir įtraukia naujus duomenis.
Nepaisant to, nusistovėjusi ir visuotinai pripažinta klasifikacija neegzistuoja iki dabar.
Vilkpėdės seniūnija
Vilkpėdės seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto savivaldybėje, į vakarus nuo miesto centro ties Vilkpėde.
Vilkpėdės seniūnijos šiaurinėje dalyje yra Vingio parkas.
Kibucas
thumb|right|200px|Yad-Mordechai kibucas. thumb|right|200px|Revivimo kibuco pagrindinė gatvė, vedanti į valgyklą. thumb|right|200px|Dumblių auginimo (algokultūros) kompleksas Keturos kibuce.
Kibucas – Izraelyje žemės ūkiu užsiimantis ūkis, kuriame visa žemė ir gamybos priemonės yra bendra nuosavybė.
Nei vienoje valstybėje bendra nuosavybė žemės ūkyje nebuvo taip išvystyta, kaip Izraelio kibucuose. Kibucai suvaidino svarbų vaidmenį kuriant Izraelio valstybę. Svarbų vaidmenį Izraelio žemės ūkyje vaidina iki šiol. Ideologinį jų pagrindą sudarė sionizmas ir socializmas. Tarp kibucų tikslų buvo žydus pripratinti prie fizinio darbo, taip pat išmokyti kovoti už savo šalį.
Iskelės apygarda
thumb|Iskelės apygarda išskirta raudona spalva. Iskelės apygarda  – nepripažintos Turkų Kipro respublikos apygarda, esanti šiaurrytinėje Famagustos apygardos dalyje. Teritorija užima didžiąją Karpazo pusiasalio dalį ir beveik iš visų pusių supama Viduržemio jūros, o pietvakarinėje dalyje ribojasi su Famagustos rajonu. Administracinis apygardos centras – Iskelė. Apygardai taip pat priklauso nemaža Rizokarpazo gyvenvietė, kurioje yra pati didžiausia Turkų Kipro graikų bendruomenė (apie 250 Kipro graikų).
Kibucas
Izraelio valstybės visuomeninėje, kultūrinėje ir auklėjamojoje gyvenimo srityse kibucai pripažinti ir įtvirtinti kaip savarankiškos organizacijos. Komuninės gyvenvietės rėmuose vykdant municipalinę veiklą, įkuriamas vietinis valdžios organas; kibucui vadovaujama bendru narių susirinkimu, kuris išrenka sekretoriatą ir keletą komisijų, skirtų vadovauti einamiesiems reikalams.
Iskelės apygarda
Apygardos teritorijoje yra apaštalo Andriejaus kyšulys – pats šiaurryčiausias Kipro salos taškas, kuriame stovi apaštalo Andriejaus vienuolynas.
Kibucas
Kibucai organizuoti bendro darbo ir bendro vartojimo pagrindu. Stojantis į kibucą atiduoda visus savo pinigus ir daiktus į bendrą fondą. Komuna pagal nuostatus prisiima visą atsakomybę už paimtą turtą. Kibuco nuosavybė priklauso visam kolektyvui ir negali būti padalinta, taip kaip ir pelnas, gautas naudojant šitą nuosavybę bei iš kibucų darbuotojų darbo.
Iskelės apygarda
Apygardoje gyvena 21 978 žmonės (2006 m.), iš kurių 3 977 gyvena Iskelėje.
Kibucas
Kibucai turi teisę į lengvatines finansines sąlygas. Žemė negali būti padalinta tarp kibucų narių ir esant ekonominiams sunkumams žemė negali būti užstatyta. Jei kibucas paleidžiamas, visos pagrindinės priemonės ir žemė atitenka Žydų agentūrai, kuri juos perduoda vėl kuriamam kibucui.
Kibucų gyventojai neturi nuosavybės, turi vienodas teises ir pareigas, apie ūkio strategiją ir pajamų pasidalinimą sprendžia laisvas kibucų susirinkimas, jis taip pat išrenka kibucų valdymo komitetą. Dalyvavimas bendruomenėje yra savanoriškas.
Žinoma, žemės ūkio mechanizacija kelia žemės ūkio produkcijos savikainą, todėl kibucai gauna pagalbą iš valstybės, kad galėtų konkuruoti su iš mažiau išsivysčiusių valstybių importuojama žemės ūkio produkcija.
Istorija
Kibucų kūrimo idėjos autoriumi laikomas Lietuvoje gimęs matematikas Hermanas Šapira. Pirmas kibucas – Degania – buvo įkurtas 1910 m. prie Tiberiados ežero Galilėjoje.
Prie garsiausių priklauso 1949 m. balandžio 19 d. įkurtas „Geto didvyrių“ vardu pavadintas kibucas. Jį įkūrė žmonės, išgyvenę po Varšuvos geto sukilimo.
Dabartis
1990 m. buvo 270 kibucų, kiekviename iš jų gyveno apie 200–700 žmonių; bendrai kibucuose gyveno apie 125 tūkst. žmonių (2,6 % Izraelio gyventojų). Dabar daug kibucų be žemės ūkio dar užsiima ir kitokia gamyba. Be kibucų Izraelyje žemės ūkio produkcija dar auginama ir mošavuose, kurių nariai turi nuosavybės teisę.
Bargavonės (Rudiškiai)
Bargavonės – viensėdis pietvakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, į šiaurę nuo Stanelių.
Alasdair MacIntyre
miniatiūra|232px|dešinėje|Alasdair MacIntyre
Alasdair Chalmers MacIntyre (g. 1929 m. sausio 12 d., Glazge, Škotija) – moralės ir politikos filosofas, taip pat žinomas savo darbais filosofijos istorijos ir teologijos srityse.
MacIntyre veiklos temos – ideologijos kritika, psichoanalizė, moralės istorija; vėliau moralės filosofija. Pagrindinis veikalas – „After Virtue. A Study in Moral Theory“, kuriame kritikuojama „racionalistinė“ Švietimo moralė nuo Kanto, nesuteikianti žmogui jokių pamatų, šaknų. Sąsajos su Nikomacho etika (Aristotelis), norima atgaivinti etinių vertybių tradicijas.
Bibliografija
Veikalai originalo kalba
Vertimai į lietuvių kalbą
Moz5a
thumb|Horizons (2016) Modestas Mankus, labiau žinomas savo sceniniu vardu Moz5a. Jis yra Lietuvoje gimęs elektroninės muzikos prodiuseris bei filmų kūrėjas. Šiuo metu gyvena Kembridže, Jungtinėje Karalystėje. Moz5a turi sutartį su Italijos muzikos įrašų leidėjų firma Carlo Cavalli Music Group.
Muzikantas karheros pradžioje gavo daug pagalbos iš techno muzikos pionierių, tokių kaip DJ Rush. Moz5a išgarsėjo savo debiutiniu albumu EP Infinity. Jo daina Best Things pasiekė 21 vietą, Tech House top 100-uke. Dar didesnę sėkmę atnešė daina New Rain, jipasiekė pirmą vietą, TrackItDown Top 100 Electronica.
Daina No Fool buvo leista „Power Hit Radio“ eteryje.
Biografija
Modestas gimė Lietuvoje, iki devynerių metų gyveno, Tauragėje. Vėliau jis persikėlė gyventi į Angliją. Ten pradėjo savo muzikinę karjerą būdamas 14 metų. Po metų išleido ir pirmąjį singlą Sunset.
Būdamas šešiolikos, jau buvo pasirašęs kontraktą su Italijos įrašų kompanija Menny Fasano Records. Tuo metu jis parašė dainas Best Things ir New Rain.
Dabar turi ir savo įrašų kompaniją Our Cutlrue Records, kuri įsikūrusi Jungtinėje Karalystėje, Kembridže. Būtent ten jis išleido dainą If All Ends, kurią grojo Trevor Nygaard’s 3dektek_218 mix. Jo parašyta daina Piano Master buvo grojama DJ Rush Apokalypto FM Radio Hours RadioShow. Modestas rengė taip pat ir kino filmų muziką, jo kūrybą galima išgirsti En Annan Man filmo anonse.
Floido Beneto Fyldo oro uostas
Floyd Bennett Field – istorinis (pirmasis) Niujorko miesto oro uostas, šiandieną priklausantis rekreacinei teritorijai „Gateway National Recreation Area“. Oro uostas pavadintas amerikiečių aviacijos pionieriaus Floydo Bennetto vardu, kuris kartu su Richardu Byrdu 1926 m. lėktuvu pasiekė Šiaurės ašigalį.
Istorija
Kai 1927 m. JAV Pašto tarnyba perdavė oro siuntų pristatymą į komercinių avialinijų rankas, šios paslaugos populiarumas siuntėjų tarpe padidėjo, tuo pačiu augo ir netoli didmiesčių išsidėsčiusių oro uostų poreikis. Niujorkas šią situciją prasnaudė, todėl JAV prekybos ministras (o vėliau tapęs JAV prezidentu) Herbertas Huveris suskubo padėtį taisyti. Sudaryta 23 asmenų komisija 1927 m. lapkričio 29 d. parinko net šešias aerouostui tinkamas vietas, jų tarpe ir dabartinę Floyd Bennett Field teritoriją. . thumb|left|[[Lituanica|S.Dariaus ir S.Girėno skrydžio paramos komiteto nariai prie Floyd Bennett Field oro uosto Septinto angaro, 1933 m.]] left|thumb|Septintas ir Aštuntas angarai 2008 metais Pastarąjį variantą parėmė ir aviacijos pionierius, Niujorko miesto patarėjas Clarence D. Chamberlainas. Vietos privalumai: arti miesto, palankios meteorologinės sąlygos ir galimybė orlaiviams leistis ant vandens paviršiaus gretimoje Džamaikos įlankoje. Už sklypą mokėti nereikėjo – jis jau priklausė miestui. 1928 m. prasidėjo statybiniai darbai, buvo nutiesti kilimo–tupimo takai ir angarai lėktuvams. 1930 m. pradėjo veikti oro uosto direkcija, nors oficialus atidarymas įvyko kiek vėliau – 1931 m. gegužės 23 d. Netrukus paaiškėjo, kad naujasis oro uostas konkurencinėje kovoje pralaimi 1928 m. Naujojo Džersio valstijoje atidarytam Niuarko aerouostui – pastarasis greitkeliu iš Niujorko centro pasiekiamas žymiai greičiau. Niujorko miesto valdžia bandė administraciškai įtakoti, bet JAV Pašto tarnyba liko neperkalbama: „Niuarko aeorouostas yra komerciškai patrauklesnis, todėl oro siuntos bus gabenamos iš jo!“. Verslo Fortūnai nusisukus nuo Floyd Bennett Field aeorouosto, jis visgi išliko aviatorių dėmesio centre ir XX a. trečiame dešimtmetyje čia buvo pasiekta nemažai aviacijos rekordų.
Čia skraidė pirmasis įveikęs Atlantą Čarlzas Lindbergas, o 1933 m. liepos 15 d. 6 val. 24 min. skrydžiui į Kauną pakilo „Lituanica“ su Steponu Dariumi ir Stasiu Girėnu. Pastarųjų lakūnų atminimui oro uoste 2008 m. atidengta memorialinė lenta, o 2013 m. pasodintas medelis su šalia įrengta atminimo lenta (autoriai Julius Ludavičius ir Laura Zaveckaitė).
Į netoli Atlanto vandenyno išsistačiusį oro uostą atkreipė dėmesį amerikiečių karo jūrininkai. Jau nuo 1931 m. jie nuomojosi lėktuvų angarus, vėliau savo veiklą plėtė, o 1941 m. birželio 2 d. oficialiai įsigijo Floyd Bennett Field aerouostą. Kariškiai galutinai perėmė valdymą 1942 m. pradžioje. Netrukus Jungtinių Valstijų karinės jūrų pajėgos šioje vietoje pasistatė naujas kareivines ir angarus, o aerodromą išplėtė nuo 1,57 km² iki 5,2 km². Antrojo pasaulinio karo metais Floyd Bennett Field tapo pilotų ruošimo centru ir aviacijos baze kovojant su priešų povandeniniais laivais Šiaurės Atlante. Be to, per šį oro uosto į Europos karo laukus buvo transportuojami kariškiai ir kroviniai. Vėliau Floyd Bennett Field aerouostas buvo išnaudojamas per Vietnamo ir Korėjos karus, po to kiek primirštas. Buvo atsiradę planų jo teritorijoje pastatyti butus 180 000 žmonių, bet tai įgyvendinta nebuvo. 1971 m. karo jūrininkai paliko oro uosto teritoriją. Didžioji jos dalis buvo įjungta į rekreacijos parką, o nedideliame plotelyje įsikūrė Pakrančių apsaugos tarnyba.
Jurkiškis
Jurkiškiu vadinami kaimai:
Baldinka
Baldinka – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės pietryčiuose, 1 km į šiaurę nuo Beinaičių, už buvusių kolūkio statinių. Kaimas išsidėstęs tarp dviejų Obels intakų – Gegužinės ir Aukupės, iš šiaurės juosiamas Bublelių ir Bajėniškio miškų. Toliau pietvakariuose – buvęs Šilainių smėlio karjeras. Yra stogastulpis.
thumb|left|180px|Stogastulpis įvažiuojant į Baldinką thumb|left|150px|Aukupė Baldinkos apylinkėse
Samarkando vilajetas
Vilajeto centras − Samarkandas (402 300 gyv. 2010 m.) Vilajeto plotas − 16 400 km², gyventojų skaičius − 2,8 mln. (2007 m.) 75 % gyventojų yra kaimo gyventojai.
Samarkando vilajetas yra antras Uzbekijoje savo ekonomine, moksline ir kultūrine reikšme po Taškento vilajeto. Dalis vilajeto architektūrinių paminklų yra Pasaulio paveldo objektai, jų dėka Samarkandas yra tarptautinio turizmo centras šalyje.
Istorija
Samarkando sritis Uzbekijos TSR buvo įkurta 1925 m., o 1926 m. panaikintos visos Uzbekijos sritys. Vietoj Samarkando srities įkurta Samarkando apygarda. 1930 m. buvo panaikintos ir apygardos.
Geografija
Samarkando sritis yra Uzbekistano centre, Zeravšano upės baseine.
Klimatas žemyninis, sausringas. Lygumose žiema švelni. Vidutinė sausio temperatūra šiaurėje – -2 °C, pietuose – 0 °C, kalnuose – -4,8 °C; vidutinė liepos temperatūra – +24–28 °C. Vakaruose iškrenta 100–200 mm kritulių, o kai kur kalnuose – virš 800 mm.
Ribos
Su Samarkando vilajetu ribojasi:
Administracinis suskirstymas
Vilajeto centras − Samarkando miestas. Vilajete yra viso 4 srities pavaldumo miestai.
Chorezmo vilajetas suskirstytas į 14 kaimiškųjų rajonų tumanų (numeris lentelėje rodo rajono numerį žemėlapyje): thumb|right|450px
! Rajonas ! Nr. ! Centras ! Centro pavadinimas uzbekiškai
Ekonomika
Pagrindinės pramonės šakos – metalo pramonė (atsarginės automobilių ir žemės ūkio technikos dalys), maisto pramonė, tekstilė, keramika.
Pagrindinės žemės ūkio šakos – medvilnės ir grūdinių kultūrų auginimas, šilkininkystė, vyno gamyba.
Guzeljurto apygarda
Apygardai taip pat priklauso Kokinos anklavas, kuris tęsiasi į vakarus nuo pagrindinės teritorijos.
Apygardoje 2006 m. gyveno 31 116 žmonių, iš kurių 13 334 buvo Guzeljurto gyventojai.
Jurkiškės (Vilnius)
Jurkiškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Sudervės. Yra kaimo turizmo sodyba, įsikūrusi buvusiame daktaro Ipolito Jundzilo (Hipolit Jundziłł, 1846–1898) – pirmojo chirurgo Vilniuje, pradėjusio taikyti aseptiką ir antiseptiką – dvare. Sodyboje yra svečių namai, kavinė, tvenkinys. Pietrytinėje kaimo dalyje išlikę senosios kryžkelės kryžiaus pamatai ir XIX–XX amžiaus neveikiančios kapinaitės.
Gyventojai
thumb|left|210px|Jurkiškės thumb|left|210px|Jurkiškės. Kaimo turizmo sodyba
Vilja Soldatis
Vilja Soldatis – kvartalas, esantis pietinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje.
Kvartalas apribotas ''27 de Febrero, Cnel. Esteban Bonorino, Gral Francisco Fernández de la Cruz, Varela, Perito Moreno, Castañares, Escalada'' gatvių.
Karsava
Karsava  – miestas rytų Latvijoje, Ludzos savivaldybėje, netoli Rusijos sienos. 2008 gyventojai (2021 m.). Yra geležinkelio stotis. Metalo apdirbimo pramonė.
Poniabudė
Poniabudė (Phallus) – poniabudinių (Phallaceae, ) šeimos grybų gentis.
Karsava
Istorija
Miesto teisės nuo 1928 m. 2009–2021 m. buvo Karsavos savivaldybės administracinis centras.
Poniabudė
Iš pradžių grybas išaugina vištos kiaušinio pavidalo vaisiakūnį, kuris būna pusiau išlindęs iš žemės. Trūkus luobelei, labai greitai išauga kotas su kepurėle. Kepurėlė 3-4 cm aukščio, nukirsta viršūne, smulkiai raukšlėta ir padengta storu žalių gleivių sluoksnių su sporomis. Gleivės nemalonaus dvėsenos kvapo ir privilioja vabzdžius, kurie išnešioja grybo sporas. Grybo koto apatinį galą gaubia išnara. Auga lapuočių ir mišriuose miškuose, parkuose. Grybai nevalgomi, nors mažai kas ryžtųsi valgyti šiuos dvokiančius grybus. Grybas savo išvaizda labai panašus į vyrišką lyties organą (penis), todėl toks jo lotyniškas pavadinimas – Phallus.
Lietuvoje auga šios poniabudžių genties rūšys:
Pasakojama, kad Č. Darvino dukra keldavosi anksti ryte su tikslu išnaikinti visas prie namų išdygusias poniabudes, siekdama apsaugoti tarnaičių moralę.
Kovaliovas
Kovaliovas − pavardė.
Liudas Vaineikis
Liudas Vaineikis (1869 m. rugpjūčio 31 d. Svirpliuose, Joniškio raj. – 1938 m. sausio 17 d. Kaune) – knygnešys, gydytojas, savivaldybininkas, Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
Baigęs Joniškio pradžios mokyklą 1881–1889 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje. Dalyvavo „Kūdikio“ draugijos veikloje, kūrė jaunimo draugiją „Atgaja“. 1890 m. įstojo į Maskvos universiteto Medicinos fakultetą. Studijuodamas dalyvavo lietuvių studentų draugijos veikloje. Svirplio slapyvardžiu rašė laikraščiams „Varpas“ ir „Ūkininkas“, organizavo „Ūkininko“ paramos draugiją. Dalyvavo revoliuciniame judėjime. 1895 m. gegužės 23 d. jo tėvų namuose žandarams atlikus kratą ir radus draudžiamos literatūros, liepos 6 d. suimtas ir už lietuviškos spaudos platinimą uždarytas į Šiaulių kalėjimą. Paleistas už 500 rublių užstatą, bet 1896 m. vis tiek pašalintas iš Maskvos universiteto ir ištremtas į Kazanę, kur ir baigė universitetą.
1896 m. persikėlė į Mintaują ir parašė carui malonės prašymą sutrumpinti tremties laiką. 1897–1900 m., policijai prižiūrint, dirbo gydytoju Palangoje. Tačiau, susipažinęs su pasienio sargybiniais, organizavo lietuviškų knygų kontrabandą iš Mažosios Lietuvos. Padėjo gabenti politinę spaudą ne tik lietuvių, bet ir latvių bei rusų socialdemokratams. Po „Sietyno“ bylos įėjo į varpininkų komitetą, bendradarbiavo su Andrium Domaševičium ir Vincu Kapsuku.
1899 m. rugpjūčio 8 d. jo pastangomis Palangoje pastatytas pirmasis Lietuvoje viešas Antano ir Juozo Vilkutaičių, žinomų Keturakio slapyvardžiu, lietuviškas spektaklis „Amerika pirtyje“, kurį režisavo Povilas Višinskis, vaidino Vladas Mongirdas, Augustinas Janulaitis, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Stanislava Jakševičiūtė ir kiti Palangoje poilsiavę lietuvių inteligentai.
1905 m. Tilžėje su A. Domaševičiumi leido socialdemokratinę spaudą. Tačiau, pralaimėjus 1905–1907 m. revoliucijai, nuo politinės veiklos nutolo.
1919 m. paskirtas Joniškio ligoninės vedėju, bet 1920 m. grįžo į Palangą, dirbo gydytoju ir vidurinės mokyklos mokytoju. Po 1926 m. valstybės perversmo persekiotas už ateistinę veiklą. 1928 m. dėl politinių priežasčių priverstas persikelti į Alsėdžius, nors ką tik paskirta 380 Lt visuomenės veikėjo pensija ir apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordinu.
Vėliau leista grįžti į Palangą, paskirtas kurorto gydytoju. 1933 m. išrinktas Palangos burmistro pavaduotoju, bet Kretingos apskrities viršininkas jo netvirtino neva dėl senyvo amžiaus. Urna su jo pelenais saugoma Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Anatomijos muziejuje.
Smiltpelės mažylės
Smiltpelės mažylės (Gerbillus) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Kailis ilgas ir minkštas. Nugara šviesiai geltona, pilka, smėlio spalvos ar tamsiai ruda. Išilgai nugaros eina tamsesnė juosta. Šonai šviesesni už pilvą. Pilvas balsvas ar kreminės spalvos, kartais šviesiai pilkas. Daugelio rūšių virš akies ar už ausies abiejose pusėse yra šviesios dėmė.
Kūnas 8-13 cm, uodega – 7,5-12 cm ilgio. Užpakalinės kojos ilgesnės. Jų letenėlių pagalvėlės plikos. Turi stambias ausis ir dideles akis. Užpakalinių kojų pirmasis ir penktasis pirštai ilgesni. Priekinių galūnių piršų nagai gerai išvystyti. Uodega apaugusi ilgais tankiais plaukais, kurie gale ilgesni ir sudaro nedidelį teptukėlį. Daugumos rūšių uodegos viršuje yra išilginė skiauterė iš pailgėjusių plaukų.
Paplitusios Afrikoje ir į rytus per Palestiną, Siriją, Iraką iki Pakistano. Apsigyvena atvirose sausos smėlingose vietose. Aktyvūs naktį. Dieną slapstosi urvuose, kuriuos išsirausia negilius, paprastus. Dažnai gyvena grupėmis, išsirausdami šalia vienas kito savo urvus. Minta įvairiomis antežminėmis ir požeminėmis augalų dalimis, taip pat ėda ir vabzdžius. Turi 3-4 spenelių poras. Nėštumas trunka 20-21 dieną. Per metus atsiveda 2-4 vadas, kurių kiekvienoje 1-7 jauniklliai. Nelaisvėje gyvena iki 5 metų.
Gentyje yra apie 60 rūšių:
'''Pogentė. Handecapleura''' '''Pogentė. Dipodillus''' '''Pogentė. Gerbillus'''
Jongsan-gu
thumb|300px|Jongsan-gu vieta Seule Jongsan-gu – vienas iš 25 Seulo rajonų. Jis yra centrinėje miesto dalyje, šiaurinėje Han upės pakrantėje. Plotas – 21,87 km², gyventojų skaičius – 239 000.
Suskirstymas
Rajonas yra padalintas į 20 mažesnių vienetų, vadinamų dong.
Filipo K. Diko premija
Filipo K. Diko premija – kasmetiniai mokslinės fantastikos apdovanojimai, teikiami konvente „Norwescon“. Apdovanojimus remia Filadelfijos mokslinės fantastikos draugija ir (nuo 2005 m.) Filipo K. Diko globos fondas. Premija pavadinta mokslinės ir maginės fantastikos rašytojo Filipo K. Diko garbei. Apdovanojimai teikiami nuo 1983 m., metai po rašytojo mirties. Premija įteikiama už geriausią praėjusiais metais JAV išleistą originalios kūrybos knygą minkštu viršeliu.
Premiją su David G. Hartwell, Paul S. Williams ir Charles N. Brown pagalba įsteigė Thomas Disch. Nuo 2016 m. premijos skyrimu rūpinasi Gordon Van Gelder, iki jo – Algis Budrys, David G. Hartwell ir David Alexander Smith.
MTV Afrikos muzikos apdovanojimai 2010
MTV Afrikos muzikos apdovanojimai 2010 įvyko Lagose, Nigerija. Ceremonija vyko gruodžio 11 d.
Pelenai
Pelenai – nebedegantis likutis, liekąs visiškai sudegus kurui ar degiai medžiagai, degiam objektui. Pelenus sudaro nedegios ir nelakios (neišgaravusios degimo metu) mineralinės medžiagos.
Peleningumas
Susidarančių pelenų kiekį nurodo medžiagos savybė peleningumas. Akmens ir rudosios anglies peleningumas yra nuo 1 iki 45 %, degiųjų skalūnų – nuo 50 iki 80 %, durpių – nuo 2 iki 30 %, malkų – paprastai mažiau kaip 1 % (0.43 – 1.82 %), mazuto – paprastai mažiau kaip 0,15 %.
Peleningumas neretai yra savybė, lemianti kuro panaudojimo galimybes. Kuo daugiau pelenų, tuo prastesnis kuras. Deginant kurą dalį šilumos sulaiko pelenai (šiluma prarandama su pelenais). Išsilydę pelenai sudaro šlaką, kuris aplimpa deginimo įrenginio dalis. Katilinėse pelenų ir šlako sluoksnis gali apnešti šilumokaičius ir trukdyti efektyviai pernešti šilumą į šilumos panaudojimo vietas. Su degimo dujomis išlekiantys pelenai dilina dūmtraukių paviršius, patekę į atmosferą – ją užteršia.
Marcinkonių pagrindinė mokykla
Varėnos rajono Marcinkonių pagrindinė mokykla – buvusi bendrojo lavinimo mokykla Varėnos raj. Marcinkonyse, Miškininkų g. 53, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190109281. Steigėjas Varėnos rajono savivaldybės taryba. Anksčiau veikė filialas – Varėnos r. Marcinkonių pagrindinės mokyklos Kabelių pradinis skyrius (buvusi Kabelių pagrindinė mokykla).
Tame pačiame pastate įsikūrusi ir Marcinkonių seniūnijos administracija, nuo 2020 m. įsteigtas daugiafunkcis centras.
Istorija
1943 m. įsteigta pradžios mokykla, 1944–1949 m. progimnazija, 1949–1954 m. septynmetė, 1954–2001 m. vidurinė, nuo 2001 m. Marcinkonių pagrindinė mokykla. 2020 m. rugsėjo 1 d. mokykla uždaryta.
Raudonasis vilkas
Raudonasis vilkas (Cuon alpinus) – šuninių (Canidae) šeimos žinduolis. Kaip ir pilkasis vilkas, raudonasis vilkas yra bendruomeninis medžiotojas. Gyvena pietryčių Azijoje ir Malaizijoje.
Išvaizda
Raudonasis vilkas, pagal kūno sandarą, turi bendrų bruožų su hieniniu šunimi, nors iš išvaizdos visai į jį nepanašus. Kailis gali būti įvairių spalvų, priklausomai nuo porūšio, tačiau dominuoja rausvai ruda spalva. Ausys apvalios, uodega ilga, pūkuota. Kiek skiriasi Kinijoje ir Indijoje gyvenantys vilkai: kiniškasis vilkas turi tamsesnį ir tankesnį kailį
Porūšiai
Yra 11 rudojo vilko porūšių. 2 iš jų – ties išnykimo riba.
Jūratė Jankauskaitė
Jūratė Jankauskaitė-Stonkienė (g. 1936 m. spalio 19 d. Kaune) – Lietuvos teatro aktorė.
Biografija
1959 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1959–1963 m. Kapsuko dramos teatro, nuo 1963 m. Klaipėdos dramos teatro aktorė. Sukūrė apie 130 vaidmenų. Vaidino pirmajame lietuviškame meniniame filme „Ignotas grįžo namo“ (1957 m.), filme „Mažos mūsų nuodėmės“, (1979 m., rež. Henrikas Šablevičius).
Duktė Rasa Paukštytė.
Šimkūnai (Joniškis)
Šimkūnai – kaimas pietvakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pamūšio.
Antanas Grigutis
Antanas Grigutis (1924 m. birželio 11 d. Klevuose, dab. Seinų valsčius – 2008 m. spalio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos veikėjas, socialinių mokslų daktaras.
Biografija
Gimė ūkininkų šeimoje, mokėsi Klevų pradinėje mokykloje. Iki 1940 m. tar­na­vo pas vie­ti­nius ūki­nin­kus, vo­kie­čių oku­pan­tų bu­vo iš­vež­tas dar­bams į Vo­kie­ti­ją. 1941 m. pavasarį kartu su tėvu (motina mirė 1933 m.) repatrijavo į Lietuvą, apsigyveno Šunskų kaime (Marijampolės apskritis). Tų pačių metų rugsėjo mėnesį, neatsargiai elgdamasis su rasta granata, sunkiai susižeidė ir prarado regėjimą.
1944 m. rudenį pradėjo mokytis Kauno aklųjų mokykloje-internate, vėliau tęsė mokslus Leningrade, kur 1952 m. baigė suaugusių aklųjų vidurinę mokyklą. 1953–1955 m. Lietuvos aklųjų draugijos (LAD) Kauno gamybinio mokymo kombinato direktorius. 1955–1962 m. LAD centro valdybos pirmininkas. 1962–1965 m. LAD Vilniaus gamybinio mokymo kombinato direktorius. 1967–1973 m. eksperimentinės įmonės skyriaus viršininkas. Nuo 1973 m. LAD centro valdybos darbingumo atkūrimo ir įdarbinimo skyriaus viršininkas.
1974 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Defektologijos fakultetą, įgijo pagalbinės mokyklos mokytojo ir logopedo specialybes. 1979 m. Maskvoje, SSRS defektologijos mokslinio tyrimo institute, apgynė disertaciją „Sutrikusios regos asmenų profesinės darbinės veiklos išplėtojimas materialinės gamybos sferoje“. 1983 m. LTSR nusipelnęs socialinio aprūpinimo darbuotojas. Prieš išeidamas į pensiją 1987–1998 m. vadovavo Lietuvos aklųjų istorijos muziejui. 1993 m. jam suteiktas socialinių mokslų daktaro laipsnis.
Pasaulio vandens sporto čempionatas
Pasaulio vandens sporto čempionatas – kas dvejus metus vykstantis vandens sporto čempionatas, rengiamas pasaulinės vandens sporto asociacijos FINA. Pirmasis čempionatas įvyko 1973 m. Belgrade, Jugoslavijoje. Lietuva čempionato istorijoje yra iškovojusi 7 medalius: 2 aukso, 2 sidabro ir 3 bronzos.
Rungtys
Visose rungtyse dalyvauja ir vyrai ir moterys išskyrus sinchroninį plaukimą, kuriame dalyvauja tik moterys.
Jurkiškis (Rokiškis)
Jurkiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kamajų.
Tikrieji agučiai
Paplitę Centrinėje Amerikoje, Pietų Amerikoje iki pietų Brazilijos, taip pat sutinkami Mažųjų Antilų salose. Gentyje yra 11 rūšių.
ir kt.
Kovač
Kovač − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vilkuočiai
Vilkuočiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Rimšės.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).
Beketeriai paukščiai
Beketeriai arba bėgiojantieji paukščiai (Palaeognathae) – paukščių (Aves) infraklasė.
thumb|right|250px|Beketerių paukščių dydžio palyginimas tarp: [[Kiviai|kivių ((Apteryx)), stručių (Struthio), didžiųjų moa (Dinornis) genčių ir jų kiaušinių]]
Apibūdinimas
Tai neskraidančių paukščių grupė su labai stipriomis kojomis, kurios turi 3 arba 2 pirštus. Raktikauliai rudimentiniai arba visai sunykę. Plunksnos nediferencijuotos į grupes, šoninės šakelės nesukibusios į vėtykles. Ant krūtinės yra raginė trynė. Tokią trynę turėjo ir dinozaurai. Patinai turi kopuliacijos organą. Jaunikliai viščiukinio tipo.
Egzistuojantys būriai
Šiandienėje, 2021 m. mokslinėje klasifikacijoje šis antbūris dažniausiai išskiriamas į šiuos penkis gyvuojančius būrius, su gyvuojančiomis rūšimis (Šalia būrių, laužtiniuose skliausteliuose ([]) nurodomas rūšių skaičius) :
Sena arba tradicinė mokslinė klasifikacija išskiria tik strutinių paukščių būrį, kuriam priskiria 4 – strutinių, nandinių, kivinių, kazuarinių šeimas. HBW & BirdLife Int. 2018 klasifikacija strutinių paukščių būriui priskiria strutinių, tinaminių, nandinių, kivinių, kazuarinių šeimas.
Beketerių paukščių klasifikacija
Kladograma paremta Mitchell (2014) sistematika, o kladų pavadinimai pagal ''Yuri et. al (2013)''. Remdamasis molekulinės biologijos tyrinėjimais, 'Cloutier, A. et al''. (2019)''' strutinius paukščius laiko pirmine grupe, greta jų pridėdamas nandinius paukščius.
Vladimiras Jermošinas
Vladimiras Jermošinas (, g. 1942 m. spalio 26 d. Riazanės srities Pronsko mieste) – baltarusių politikas, buvęs Baltarusijos Ministras pirmininkas.
Biografija
1964 m. baigė Novočerkasko politechnikos institutą, 1989 m. – Leningrado civilinės aviacijos akademiją.
1965–1990 m. dirbo Minsko aviacijos gamykloje Nr.407 : buvo inžinierius, vyr. mechanikas, direktoriaus pavaduotojas.
1990 m. tapo Minsko Spalio rajono liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininku. 1990–1992 m. buvo Minsko miesto vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas, 1992–1995 m. – pirmasis pavaduotojas, 1995–2000 m. – pirmininkas. 1996–2000 m. – Baltarusijos Nacionalinio susirinkimo deputatas.
Nuo 2000 m. vasario 18 d. iki 2001 m. rugsėjo 21 d. buvo Baltarusijos ministras pirmininkas. Šių pareigų neteko po A.Lukašenkos perrinkimo prezidentu.
2002–2003 m. buvo bendrovės „Mobilios telesistemos“ atstovybės Baltarusijoje vadovas. 2004 m. išvyko gyventi į Maskvą.
Ivaniškiai (Pelėdnagiai)
Istorija
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Stašaičių.
Kočetkovas
Kočetkovas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Daufinas
Daufinas  – buvęs kvartalas Sent Lusijoje, šiaurės rytinėje salos pakrantėje, prie Atlanto vandenyno. Yra indėnų karibų, čia gyvenusių iki salos kolonizacijos, pastatų liekanos.
Kočetkovas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kočetkovienė (ištekėjusi moteris) ir Kočetkovaitė (mergautinė pavardė).
Daufinas
2014 m. panaikintas.
Kočetkovas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pneumosklerozė
Šia liga dažniausiai susergama dėl ilgalaikio žalingų medžiagų patekimo į plaučius. Susidaręs jungiamasis audinys alveolėse apsunkina deguonies patekimą į plaučius, sutrinka vidinis audinių kvėpavimas.
Ligonis skundžiasi dusuliu, skausmais už krūtinkaulio. Dusulys po bet kokio fizinio krūvio pastovus. Liga tęsiasi daugelį metų.
Plokščiasnapis bėgikas
Plokščiasnapis bėgikas (Limicola falcinellus) – tilvikinių (Scolopacidae) šeimos paukštis. Kūno viršutinė pusė juosvai ir rudai marga. Krūtinė ruda su dėmelėmis. Pilvas baltas. Virš akies 2 balti brūkšneliai. Sparne 2 baltos juostelės. Snapas ilgas, galas šiek tiek nulinkęs ir plokščias. Kojos trumpos, juodos. Krūtinė tamsiai dėmėta. Pilvas baltas.
Lietuvoje labai retas, aptinkamas traukimo metu.
Plakbūdžiai
Plakbūdžiai arba Uzlovojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Узловое) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities, nuo 1874 m. valsčiaus centras. Priklausė Karpavos parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nekrasovo apylinkės kaimas.
Kaime buvo vienos klasės mokykla, kurioje iki 1921 m. mokė Augustas Mackaitis (August Matzkeit), 1921–1944 m. Paulius Mackaitis (Paul Matzkeit). Paskutinis burmistras Emil Hermann.
Bedžai
Bedžai (antikiniais laikais vadinti blemijais) – tauta, gyvenanti rytų Sudane bei Egipte ir šiaurės Eritrėjoje. Bedžų kalba priklauso semitų-chamitų kalbų šeimai ir sudaro savarankišką grupę, nors daug kas linkę ją priskirti kušitų kalbų grupei.
Kultūra
thumb|150px|left|Bedžas XIX a. Bedžai yra paplitę dideliame dykumingame regione tarp Nilo ir Raudonosios jūros. Daug bedžų yra klajokliai.
Bedžai ypatingą dėmesį skiria savo plaukams. Jų stereotipinis vaizdinys yra puri plaukų kupeta, vadinama tiffa.
Šiuo metu dauguma bedžų išpažįsta islamą.
Bedža dalijami į daugybes genčių. Penkios gentys yra laikomos pagrindinėmis. Iš šiaurės į pietus jos yra: ababda, bišarin, hadendova (prie Kasalos ir Port Sudano), amarar, beni amir. Kitos, smulkesnės gentys yra hedarev, šukuria, halenga, hamran ir kt.
Senovė
Senovėje bedžus stipriai veikė Egipto ir Kušo kultūra. Jie išpažino egiptietiškus dievus, garbino Izidę Filų mieste.
Apie mūsų eros pradžią atntikiniame pasaulyje vietos tautoms, tikriausiai bedžams, prigijo pavadinimas blemijai (Blemmyae). Apie juos buvo pasakojama daug paslaptingų legendų, pvz., kad tai buvo žmonės be galvos. Jie nuolat siaubė pietinius Romos imperijos pakraščius, t. y. Aukštutinį Egiptą, ir romėnai ne kartą prieš juos vedė savo armijas. Aksumo imperijos metraščiuose irgi minimi žygiai prieš šias gentis.
Viduramžiai
Apie VI a. Nubijos valdovas Silko galiausiai sunaikino blemijų konfederaciją. Uždarius Filų šventyklą, bedžai iš Bizantijos priėmė krikščionybę. Nuo tada jie palaikė artimus ryšius su gretimomis krikščioniškomis nubų valstybėmis Nobatija, Makurija ir Alodija bei Aksumo imperija pietuose.
Iki pat VIII a., silpstant Aksumui, bedžai migravo į pietus ir apgyvendino dabartinės Eritrėjos šiaurines teritorijas, ypač pajūrio lygumas iki pat Arkiko, Barkos ir Ansebos upių slėnius. Savo teritorijose bedžai įkūrė penkias nepriklausomas krikščioniškas valstybes: Naqis, Baziną (dab. Vakarų Eritrėjoje ir gretimose teritorijose Sudane, gyventojų dauguma čia buvo kunamai), Jariną (dab. Sudano pakrantė su uostais Suakinu ir Aidhabu), Bakliną (dab. Eritrėjoje į šiaurę nuo Masavos, karalystės gyventojų dauguma buvo dabartinių tigrajų protėviai habešai) ir Qata (kontroliavo teritorijas dab. Eritrėjoje į pietus nuo Masavos, karalystės gyventojų dauguma buvo sahai). Arabų geografas Al Ya’qubi jas kruopščiai aprašo. Bedžų karalystės garsėjo aukso turtais.
Islamizacija
XIII a. vykstant beduinų migracijoms į bedžų teritorijas, krikščioniškos Nubijos valstybės buvo galutinai sunaikintos, o bedžų karalystės priėmė islamą, kurį išpažįsta iki šiol. Jos tapo sultonatais.