cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Remigijus Osauskas
Vadybinė ir administracinė veikla
1994 m. įkūrė individualią įmonę, vertėsi mažmenine prekyba. „Remigijaus Osausko įmonės“ steigėjas ir savininkas. 2000 m. draudimo bendrovės UAB „DK LINDRA“ Jonavos agentūros vadybininkas. Nuo 2001 m. dirbo VĮ „Lietuvos paštas“, buvo Kauno apskrities centrinio pašto vadybininkas, nuo 2001 m. „Lietuvos pašto“ Rinkodaros ir komercijos skyriaus viršininkas.
2006–2009 m. Jonavos rajono savivaldybės administracijos Viešųjų pirkimų ir informatikos skyriaus vedėjas. Nuo 2009 m. vasario iki 2010 m. rugpjūčio mėnesio – Jonavos rajono savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2010 m. spalio iki 2011 m. vasario mėnesio – Jonavos rajono savivaldybės administracijos Viešųjų pirkimų skyriaus vedėjas. 2011–2015 m. Jonavos rajono savivaldybės mero pavaduotojas. Keleivių vežimo įmonės UAB „Jonavos autobusai“, valdančios Jonavos autobusų stotį, Stebėtojų tarybos narys. 2016 m. – 2017 m. LR Seimo nario Jono Liesio padėjėjas – sekretorius. Nuo 2017 m. rugpjūčio mėn. – UAB „Investicinių sprendimų grupė“ direktorius.
Politinė veikla
thumb|[[Jonavos rajono savivaldybės taryba|Jonavos rajono tarybos narys Remigijus Osauskas posėdžio metu, 2014 m.]] Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys. 2011 metais buvo pirmąkart išrinktas Tarybos 2011-2015 metų kadencijai. Priklausė valdančiajai daugumai. Nuo 2011 iki 2015 metų Jonavos rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2014 metų sausio mėn. laikinai ėjo Jonavos mero pareigas. Nuo 2011-06-05 iki 2015-05-20 d. Kauno regiono plėtros tarybos narys.
Dalyvavo 2015 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimuose. Juose pakartotinai buvo išrinktas į Jonavos rajono tarybą. Kaip kandidatas į Jonavos rajono merus tiesioginiuose rinkimuose užėmė 2-ąją vietą. Jonavos tarybos 2015-2019 metų kadencijos narys. 2015–2017 m. Liberalų sąjūdžio frakcijos seniūnas. 2019 m. buvo išrinktas Jonavos rajono savivaldybės tarybos nariu trečiai kadencijai. Išrinktas frakcijos "Auganti Jonava" seniūnu. Dirba savivaldybės tarybos opozicijoje.
2015 m. - 2018 m. buvo Jonavos rajono tarybos opozicijos lyderis. Veiklos metu inicijavo kelionės išlaidų kompensavimą į kaimus dirbti važinėjantiems pedagogams, sveikatos, kultūros, meno ir soc. darbuotojams. Taip pat pateikė vėliau įgyvendintą siūlymą Joninėse drausti prekybą stipriu alkoholiu ir jo įsinešimą Joninių slėnyje. 2016 metais į viešumą iškėlė Jonavos mokinių maitinimo problemą dėl užkertamo kelio konkursuose dalyvauti smulkioms įmonėms, kuomet Viešųjų pirkimų tarnyba, nustačiusi pažeidimus (neracionalų lėšų naudojimą, konkurencijos ribojimą ir kt.), įpareigojo tris Jonavos mokyklas nutraukti maitinimo paslaugų pirkimus. 2017 m. inicijavo Jonavos rajono gyventojų parašų rinkimą, siekiant Jonavoje pradėti baseino statybas. Surinkęs virš 2000 gyventojų parašų, užregistravo savivaldybės tarybos sprendimo projektą dėl baseino projektavimo. 2018 m. siūlė priimti Sodininkų bendrijų rėmimo tvarką.
Darbas Savivaldybės komitetuose
thumb|Remigijus Osauskas Tarybos narių pasitarime thumb|Jonavos vicemeras Remigijus Osauskas atidaro [[Upninkai|Upninkų sporto aikštyną, 2013 m.]]
Narystė partijose ir partinė veikla
Nuo 2000 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos narys.
Nuo 2010 m. - Lietuvos Respublikos Liberalų Sąjūdžio (LRLS) narys. Nuo 2011 m. LRLS Jonavos skyriaus pirmininkas. 2013 metais LRLS Skyriaus visuotiniame-rinkiminiame susirinkime buvo pakartotinai išrinktas pirmininku antrai 2 metų kadencijai, 2015 metais – trečiai kadencijai. Už aktyvią veiklą 2014 m. ir 2016 m. buvo apdovanotas ir pelnė nominaciją „Metų savivaldybės politikas“.
2013–2015 m. LR Liberalų sąjūdžio Valdybos narys. LRLS Kauno regiono koordinatorius. 2016–2017 m. LR Liberalų sąjūdžio Valdybos narys. 2019 m. savivaldybių tarybų rinkimuose dalyvavo kaip visuomeninio rinkimų komiteto "Su Sinkevičiumi ir Osausku" kandidatas.
Visuomeninė veikla
thumb|Remigijus Osauskas [[folkloras|folkloro renginyje, 2014 m.]] Dalyvauja visuomeninėje veikloje, rūpinosi kaimiškųjų vietovių plėtra. 2001 m. kraštiečių klubo „Žeimių ainiai“ steigėjas, klubo pirmininko pavaduotojas. Lietuvos Šaulių Sąjungos Jonavos šaulių skyriaus 11-osios kuopos narys, Jonavos bitininkų draugijos narys, Jonavos rajono ūkininkų sąjungos narys, folkloro grupės „Laduta" narys. Bendradarbiauja su įvairiais paramos fondais, Vaikų dienos centrais. Prisidėjo prie Paramos ir labdaros fondo „Gerumo sparnai“ įkūrimo.
2012 m. Sendaikčių turgaus Jonavoje steigimo iniciatorius. Nuo 2012 m. kasmėnesinio sekmadieninio „Blusų turgaus“, veikiančio Jonavoje šiltojo sezono metu, organizatorius. Šią iniciatyvą įgyvendino kartu su Jonavos liberalų skyriaus nariais. Nuo 2013 m. Jonavoje vykstančio dviračių žygio „Karūnuokime Jonavą“, skirto paminėti Valstybės dienai (liepos 6 d.), organizatorius. Nuo 2012 m. Menų plenero, vykstančio Jonavos Ramybės skvere ir aplink senojo parko erdves, globėjas. Diskusijos „Laisva Lietuva: mano įnašas į jos ateitį“ (laisvės, pažangos ir tobulėjimo temomis) Jonavos Kultūros centro Meno galerijoje organizatorius.
Tarptautiniame muzikos festivalyje „Rytų muzikos ir melodijos“ (SHARO TARONALARI), vykusiame Samarkande (Uzbekistanas), Lietuvos folkloro pristatymo projekto „Dijuta" delegacijos vadovas. 2014 m. Jonavos rajono savivaldybėje pravedė Pilietiškumo pagrindų pamoką „Jonava šiandien ir rytoj“ Jonavos gimnazistams. Prisidėjo prie fizinio aktyvumo skatinimo priemonių (pvz., šiaurietiško ėjimo pamokos senjorams ir jaunimui), taip pat per Miesto gimtadienį rengiant protmūšį „Mes – už Jonavą“ apie Jonavos kraštą. Vienas iš organizatorių Jonavos kultūros centre rengiant Padėkos renginį pažangių ir gabių Jonavos 1 –4 klasių mokinių tėvams. Dalyvavo respublikinėje akcijoje „Knygų Kalėdos“, padovanojo knygų Jonavos rajono kaimų bibliotekoms. Už nuolatinę paramą ir bendradarbiavimą buvo Labdaros fondo „Gerumo sparnai“ apdovanotas padėkos raštu.
Šeima
Remigijus Osauskas gimė miškininko ir agronomės šeimoje. Tėvas dirbo Jonavos miškų ūkyje, Upninkų (Santakos) girininkijoje.
Žmona Ina Osauskienė, optometristė, korekcinių akinių gamybos-prekybos įmonės UAB „Ortoptikos centras“ vadovė; Jonavos rajono savivaldybės Visuomenės sveikatos biuro direktorė. Vyresnioji dukra Monika Osauskaite, baigusi Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Humanitarinių mokslų fakulteto romanų kalbų studijas. Mainų programos „Erasmus+“ stipendininkė ir dalyvė Triesto universitete. Šiuo metu dirba Vytauto Didžiojo Universitete. Jaunesnioji dukra Ringailė Osauskaitė.
Mėlynjuostis jūrų chirurgas
Mėlynjuostis jūrų chirurgas (Acanthurus nigroris) – chirurgžuvinių (Acanthuridae) šeimos žuvis.
Rudasis jūrų chirurgas
Rudasis jūrų chirurgas (Acanthurus nigrofuscus) – chirurgžuvinių (Acanthuridae) šeimos žuvų rūšis.
Gyvena koraliniuose rifuose Indijos ir Ramiajame vandenynuose, Raudonojoje jūroje, prie Didžiojo barjerinio rifo, pietų Afrikos ir kitur, paprastai 2-25 m gylyje. Užauga iki 21 cm ilgio, dažniausiai – apie 14 cm. Kūno forma panaši į kitų chirurgžuvinių. Maitinasi jūriniais dumbliais. Gyvena dažniausiai nedidelėmis grupėmis, tačiau kai kuriose vietovėse pastebėta ir didelių būrių.
Akvariumuose
Rudasis jūrų chirurgas yra populiari žuvis jūriniuose akvariumuose. Skirtingai, nei dauguma chirurgžuvinių, yra neagresyvi, gali būti laikoma kartu su kitomis panašaus dydžio neagresyviomis žuvimis. Taip pat, nereikalauja labai išskirtinių sąlygų ir sudėtingos priežiūros, skirtingai, nei daug kitų jūrų chirurgų.
Akvariume reikalingi apdumblėję paviršiai, pavyzdžiui, akmenų, nuo kurių ši žuvis galėtų valgyti dumblius. Tai ypač svarbu jaunikliams. Taip pat, galima prie akvariumo stiklo prisegti nori ar kitokių dumblių. Papildomai, maitinamos 2 - 3 kartus per dieną dumbliais, taip pat nelaisvėje valgo ir artemijų bei Mysida vėžiagyvių mėsą, kai kurie akvariumistai kartais maitina cukinijomis, brokoliais. Žuviai labai svarbu pakankamas vitamino C kiekis, jei jo neužtenka iš natūralaus maisto, rekomenduojama pridėti įmaišyto į maistą ar tiesiog į vandenį papildomai.
Juodiškis (reikšmės)
Juodiškiu vadinama:
Vakarų regionas
Western Region
Rasa Drazdauskienė
Rasa Drazdauskienė (g. 1964 m. rugpjūčio 14 d.) – lietuvių vertėja, žurnalistė, knygų apžvalgininkė, literatūros kritikė.
Labiausiai žinoma už Helen Fielding romano "Bridžitos Džouns dienoraštis" vertimą (Alma Littera, 2001).
Kiti svarbesni R. Drazdauskienės versti autoriai – K. Jerome, G. K. Chesterton, Nick Hornby, Peter Ackroyd, Dorothy l. Sayers.
R. Drazdauskienė veda kursus jauniems vertėjams, LTV padeda rengti Metų knygos rinkimus, rašo recenzijas ir kultūros apžvalgas spaudoje.
Kojos kalnas
thumb|300px|Dandžogaran, Kojos kalno centras. Kojos kalnas (高野山 Kōya-san) – keletas specifinių kalnų Vakajamos prefektūroje, į pietus nuo Osakos. Kōja-san yra Kongōbudži (金剛峰寺) modifikacija. Japonijoje yra ne vienas Kojos kalnas.
819 m. kalne įsikūrė Kūkai vienuolis ir dabar Kojos kalnas žinomas kaip Šingon, Japonijos budistų sektos, būstinė. Kojos kalne yra šios svarbios vietos:
2004 m. Kojos kalnas su kitais Ki pusiasalio objektais įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Gedrimų pagrindinė mokykla
Istorija
Mokykla 1936–1953 m. buvo pradinė, 1953–1993 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, vėliau pagrindinė. XXI a. pradžioje tapo „Džiugo“ vidurinės mokyklos skyriumi, 2012 m. perduota „Germanto“ pagrindinei mokyklai, vėliau išvis uždaryta.
Bingamtonas
Bingamtonas  – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės rytuose, Niujorko valstijoje, prie Saskuehanos ir Čenango santakos. Mieste gyvena beveik 50 tūkst. gyventojų, tačiau visoje Bingamtono priemiesčių srityje – virš 250 tūkst. Miestas yra strategiškai svarbus magistralių, plentų ir geležinkelių mazgas, yra vietinis oro uostas. Mašinų gamybos (ypač aeronautikos), elektronikos, odos ir avalynės, siuvimo, maisto pramonė. Veikia universitetas. Yra XIX a. pab. rotušė, teismo rūmai.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1802 m. ir pavadinta žemių savininko William Bingham garbei. XIX a. kaimą pasiekė geležinkelis ir kanalas, tai lėmė jo spartų augimą. 1867 m. Bingamtonas tapo miestu. Jis tapo svarbiausiu šalyje cigarų gamybos centru. Klestėjo tekstilės pramonė. Nuo XX a. vid. tapo IBM karinių technologijų centru. Pasibaigus Šaltajam karui miesto pramoninė reikšmė sumenko.
Rytų regionas (Kamerūnas)
Rytų regionas  – administracinė teritorija pietryčių Kamerūne. Ribojasi su Adamavos regionu šiaurėje, su Centrinės Afrikos Respublika rytuose, su Kongo Respublika pietuose, su Pietų ir Centriniu regionais rytuose. Administracinis centras – Bertua.
Geografija
Visą teritoriją užima 500–1000 m aukščio Pietų Kamerūno plokščiakalnis, tik pietuose paviršius nusileidžia iki 200 m. Atlanto vandenyno baseinui priklauso Niongo ir Lomo upės, o Dža, Kadėjus, Sanga priklauso Kongo baseinui. Du trečdalius regiono teritorijos dengia drėgnieji atogrąžų miškai. Likusioje teritorijoje auga miškingos savanos. Į regiono teritoriją įeina Dža biosferos rezervatas.
Gyventojai
Didesniąją gyventojų dalį sudaro bantų tautos: makai, badžviai, nzimiai, mpo, mpomamai ir kt. Adamavos-Ubangio tautoms priklauso gbetai ir gbajai bei pigmėjų gentis bakai. Dauguma gyventojų krikščionys (katalikai, presbiterionai), nemažai išpažįsta vietinius tikėjimus. Šiaurėje yra musulmonų.
Birdmoro ledynas
thumb|250px|Birdmoro ledynas 1956 m.
Birdmoro ledynas  – vienas didžiausių slėninių ledynų pasaulyje. Slūgso Vakarų Antarktidoje, leidžiasi 2200 m nuo Antarkties plokščiakalnio link Roso šelfinio ledyno; ribojamas iš rytų Karalienės Modos kalnagūbrio, iš vakarų – Karalienės Aleksandros kalnagūbrio. Ledyno ilgis – 201 km, plotis – 40 km. Šis ledynas yra vienas svarbiausių perėjimų per Transantarktinius kalnus, juo keliavo pirmosios ekspedicijos, bandžiusios pasiekti Pietų ašigalį.
Birdmoro ledynas atrastas 1908 m. anglų ekspedicijos, vadovautos Ernesto Šekltono. Keliautojas pavadino ledyną ekspedicijos rėmėjo, pramonininko lordo William Beardmore garbei.
Darius Aučyna
Darius Aučyna (g. 1989 m. gegužės 7 d.) – Lietuvos lengvosios atletikos sportininkas, kuris specializuojasi šuolio į tolį, trišuolio rungtyje. Daugkartinis Lietuvos čempionato prizininkas ir nugalėtojas įvairiose amžiaus grupėse.
Šiuo metu gyvena Vilniuje. 2014 m. VGTU įgijo nekilnojamo turto valdymo magistro laipsnį.
Pietų regionas
Pietų regionas reiškia šiuos administracinius vienetus:
Lenny
Lenny – 6-as studijinis Lenny Kravitz albumas išleistas 2001 m. spalio 30 d. Albumas Billboard 200 tope pasiekė 12 vietą.
Pagrindinis albumo singlas „Dig In“ pasiekė JAV 31 vietą pagal pardavimus ir lėmė, kad Kravitz ketvirtą kartą iš eilės laimėjo Grammy apdovanojimą geriausio roko atlikėjo kategorijoje.
Karpinės čiulpikės
Karpinės čiulpikės (Carpiodes) – čiulpikinių (Catostomidae) šeimos žuvų gentis.
Stemplės vėžys
Stemplės vėžys – piktybinis iš stemplės gleivinės kilęs navikas. Pirmą kartą stemplės vėžys aprašytas dar XIX amžiaus pradžioje, o pirmoji chirurginė auglio pašalinimo operacija atlikta 1913 m.
Yra du pagrindiniai stemplės vėžio histologiniai tipai: plokščiųjų ląstelių karcinoma ir adenokarcinoma. Pagrindinės ligos priežastys yra rūkymas, alkoholio vartojimas, blogas dietos režimas, genetiniai faktoriai.
Epidemiologija
Stemplės vėžys pasitaiko gana dažnai. Pasaulyje tai yra didžiausią geografinio paplitimo įvairovę turintis navikas. Liga labiausiai paplitusi Kinijoje, Puerto Rike, Singapūre, Rusijoje, Kaspijos jūros baseine. Maždaug 7 kartus dažniau serga vyrai, apie 3 kartus dažniau - juodaodžiai. Lietuvoje pasitaiko vidutiniškai dažnai – iš 100 000 gyventojų serga 4,7 procento.
Lenktašakė araukarija
Biotopas
Auga drėgnuosiuose atogrąžų miškuose, ypač rūko miškuose, dažniausiai sudarydamos miško skliautą.
Aukštis, kamieno storis
Tai gana stambus, bet lėtai augantis medis. Greičiausiai auga, kai jų šaknims nesudaro kliūčių šalia augantys medžiai ir šaknys gauna pakankamai drėgmės bei trąšų. Užauga iki 60, rečiau 70 m aukščio. Kamienas iki 2, rečiau iki 4 m skersmens. Porūšis ''Araucaria cunninghamii var. papuana'' užauga 22-60 m aukščio, kamieno skersmuo iki 1 m.
Pavadinimas
Dabar anglų kalboje su skoliniais iš Australijos aborigenų kalbų yra nemažai vartojamų pavadinimų, kaip kad – Hoop pine, Moreton Bay pine, colonial pine, Richmond River pine, Dorrigo pine, Queensland pine, Brisbane pine, cumburtu, kum’barchu, coorong, coonam, arakaria, gunami, warrall, Australian araucaria.
Turi šiuos sinonimus:
Panaudojimas
Praeityje šios rūšies medžio sakus kaip cementą naudojo Australijos aborigenai. Atradus Australiją ir keliantis kolonistams, dėl vertingos medienos daug lenktašakių araukarijų buvo iškirsta, todėl daugelis Brisbeno namų yra pastatyti iš šios rūšies augalo medienos. Vėliau plačiai buvo išplatinta per pasaulį. Dabar sodinama kaip dekoratyvinis medis, bet dėl savo didelių matmenų mažuose soduose ji netinkama.
Five Ways geležinkelio stotis
thumb|250px|Five Ways geležinkelio stotis
Five Ways geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Birmingamo mieste (JK, Anglija), aptarnaujanti Five Ways ir Lee Bank rajonus. Isikūrusi prie Cross-City linijos (Redičas-Birmingham New Street-Ličfildas). Aptarnaujanti bendrovė – London Midland.
Stotis atidaryta 1978 m. Yra 2 platformos.
Birmingham New Street geležinkelio stotis
thumb|250px|New Street stotis Birmingham New Street geležinkelio stotis  – pagrindinė Birmingamo miesto (JK, Anglija) geležinkelio stotis. Įsikūrusi miesto centre prie Vakarų Pakrantės pagrindinės linijos ir vietinių linijų mazgo. Iš stoties vyksta reisai į didžiuosius šalies miestus – Londoną, Liverpulį, Mančesterį, Škotijos miestus, Kardifą, Bristolį, Penzasą, Notingamą, Lesterį, Šriusberį, Niukaslį. Taip pat aptarnauja Vakarų Midlandso konurbaciją (iki Ličfildo, Redičo). Stotį aptarnauja šios geležinkelio bendrovės: Arriva Trains Wales, CrossCountry, London Midland, Virgin Trains.
Yra 13 platformų. Stoties pastate įrengtas didelis prekybos centras.
Pranas Vaičaitis
Pranas Vaičaitis (1876 m. vasario 10 d. Santakuose, dab. Šakių raj. – 1901 m. rugsėjo 21 d. ten pat) – lietuvių poetas, vertėjas.
Šilalės rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Šilalės rajono savivaldybės taryba – Šilalės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Pranas Vaičaitis
Biografija
P. Vaičaitis gimė Santakų kaime, netoli Sintautų. Nors tėvai Juozas ir Marijona valdė nemažą žemės sklypą, bet lepinti pirmagimio neturėjo iš ko: išmokėjus tėvo seserims dalis, namai gerokai ištuštėjo. O čia vienas po kito gimė dar du vaikai – Jonas ir Juozas.
Prano vaikystė niekuo nesiskyrė nuo kitų kaimo vaikų. Skyrėsi tik jis pats: buvo silpnokos sveikatos ir uždaro būdo. Žaisdavo atokiai, laikėsi tyliai, jo dažnai tekdavo ieškoti. Svajingą vaiko natūrą veikė folkloro pasaulis, juo labiau, kad motina apylinkėje garsėjo skambiu dainininkės balsu.
Šilalės rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Veikla
Rajono meru išrinktas Osvaldas Šarmavičius, jį paskyrus Tauragės apskrities viršininko pavaduotoju meru išrinktas Steponas Norbutas.
Pranas Vaičaitis
Biografija
Pranas ėmė lankyti Sintautų pradžios mokyklą, bet mokytis nemėgo ir mokyklos nebaigė. Tėvai savo planų neatsisakė ir 1887 m. silpnai pasiruošusį sūnų per vargą įtaisė į Marijampolės gimnaziją. Čia P. Vaičaitis drauge su kitais moksleiviais skaitė draudžiamą lietuvišką spaudą, vengdavo pamaldų cerkvėje. Dvasią ugdė skaitoma klasikinė rusų literatūra, lietuviškieji Antano Baranausko, Simono Daukanto tekstai. Gimnazijoje ėmė ryškėti literatūriniai jo polinkiai. Trylikos metų gimnazistas pats ėmė eiliuoti.
Tolesnis Vaičaičio gyvenimo posūkis būdingas XIX a. pabaigai: tėvų noras matyti sūnų kunigą susikerta su jaunuolio siekiais. Švelnindamas situaciją, sūnus neišdrįsta atvirai pareikšti savo apsisprendimo, o nuvykęs į Seinus rektoriui pasisako nejaučiąs pašaukimo ir į seminariją nepriimamas. Tėvas išplūdo sūnų, jo išsižadėjo ir vienas grįžo iš Seinų namo. Nuo to laiko santykiai su namais atvėso ir nepasitaisė iki mirties. Motiną Pranas ir toliau mylėjo, jos paveikslas iškildavo jo dainose, bet su tėvu dvasinis ryšys nutrūko. Kartu nutrūko ir materialinė parama.
Jautrus, melancholiškas, prisirišęs prie artimųjų jaunuolis išgyveno kilusį su namiškiais konfliktą, tačiau valingai veržėsi į mokslus – 1895 m. rugpjūčio 16 d. įstojo į Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetą. Nepaisydamas sunkių materialinių sąlygų, Peterburge P. Vaičaitis aktyviai dalyvavo lietuvių draugijų veikloje, intensyviai lavinosi, rašė ir vertė, sekė draudžiamą lietuvių spaudą ir pats joje bendradarbiavo, domėjosi Lietuvos praeitimi ir kalba. Teisės disciplinos jam sekėsi gerai – baigdamas gavo pirmojo laipsnio diplomą.
thumb|P. Vaičaičio kapas [[Sintautų kapinėse]]
1897 m. rudenį prasidėjo poeto politinis persekiojimas. Varšuvos prokuroras jam uždėjo mėnesį policinio arešto, Teisingumo ministras sustiprino bausmę iki mėnesio kalėjimo. P. Vaičaitis, prasikankinęs pusantrų metų ypatingoje policijos priežiūroje be stipendijos ir privačių pamokų, 1899 m. vasario 3 d. kartu su savo tėvu ir kitais sietyniečiais buvo nubaustas administracine tvarka. Atlikti bausmės iš Peterburgo jis turėjo vykti į Kalvariją. Po to negalėjo gauti liudijimo apie nepriekaištingą elgesį, ir baigiamuosius egzaminus teko atidėti kitiems metams. Visa tai P. Vaičaitį be galo išvargino, išvedė iš pusiausvyros.
Besimokydamas Peterburge P. Vaičaitis pamilo ten besimokančią Juliją Pranaitytę, giliai religingą merginą, kurios vienas brolis dėstė Dvasinėje akademijoje, o antras vargoninkavo ir vadovavo Peterburgo lietuvių chorams.
Teisininko karjera P. Vaičaičio neviliojo. Jis planavo baigęs mokslus vykti į Belgiją studijuoti komercijos, bet pradžiai nebuvo lėšų. 1900 m. gavęs diplomą ir vasarą namie pailsėjęs pradėjo dirbti Peterburgo Mokslų akademijos bibliotekoje, bet greit susirgo džiova ir grįžo tėviškėn. Sirgdamas nemažai rašė, svajojo išvykti gydytis į džiovininkų sanatoriją, bet pinigų neturėjo, o tėvas sūnumi susirūpino tik paskutinėm dienom, kai jau buvo pavėluota.
P. Vaičaitis mirė 1901 m. rugsėjo 21 d. Apylinkės žmonės pasakojo apie graudžias iškilmingas laidotuves, į kurias atvyko iš Peterburgo poeto draugai ir nešė karstą iš pat namų į Sintautų kapines.
Kūryba
P. Vaičaitis parašė eilėraščių, elegijų, sonetų, baladžių, eiliuotų satyrų, epigramų, iš viso 98 originalius eilėraščius (iš jų – 10 trumpų epigramų), 21 vertimą bei sekimą (jų tarpe – dviejų Aleksandro Puškino mažųjų dramų vertimus).
Eilėraščiai buvo spausdinami „Varpe“, „Vienybėje lietuvninkų“, „Ūkininke“. Pirmas rinkinys išleistas 1903 m. Amerikoje (parengė J. Mačys-Kėkštas ir J. Pranaitytė). Pasirašinėjo slapyvardžiu Pranciškus Sekupasaka. Pačiam poetui šlovė, regis, mažai rūpėjo. Jis siuntė eilėraščius ten, kur jie buvo spausdinami, kaip ir tautosakos kūrėjai, mažai galvodamas apie save.
Poezijai būdingi jaunystės svajonių, meilės, tėvynės ilgesio motyvai. Joje poetizuojama gimtojo krašto gamta, aukštinama Lietuvos praeitis, žadinami tautinio orumo jausmai. Kai kurie eilėraščiai virto liaudies dainomis.
Valdburgas
Valdburgas arba Nikolajevka (, nuo 1929 m. Waldburg, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Николаевка) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities dvaras, nuo 1874 m. Kurkenfeldo valsčiaus kaimas. Priklausė Karpavos parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nekrasovo apylinkės kaimas.
William David Ross
Etinės pažiūros
W. D. Roso pažiūras galima apibūdinti kaip „pliuralistinę deontologiją“. Jis manė, kad utilitarizmas (viena iš populiariausių pasekmizmo formų) yra nepilnavertė etinė teorija, nes ji pernelyg supaprastina mūsų ryšį su aplinkiniais. Pasak Roso, žiūrėti į kitus žmones tik kaip į naudos iš mūsų veiksmų gavėjus yra negerai, nes žmones sieja ir kitokie ryšiai (pvz., skolininkas ir skolintojas) iš kurių ir kitokios pareigos (pvz., gražinti skolą). Iš viso jis išskyrė septynias pareigas, į kurias turėtume atsižvelgti darydami sprendimą:
Pasak Roso, papuolęs į situaciją, kurioje pareigos viena kitai prieštarauja, žmogus turi nuspręsti, pagal kurią pareigą elgtis. Pavyzdžiui, žmogus pažada draugui su juo pažiūrėti filmą. Tada jis turi pareigą tą pažadą tesėti. Bet beeinant pas draugą žmogus pamato automobilių avariją. Aiškus avarijos kaltininkas apkaltina nekaltą vairuotoją. Dabar pas draugę ėjęs žmogus turi dar ir pareigą „pasirūpinti, kad žmonės gautų tai, ko nusipelno“, pagal kurią jis turėtų palaukti, kol atvažiuos policija ir papasakoti, ką jis matė. Rosas tikriausiai sakytų, kad ši pareiga yra svarbesnė už pareigą tesėti pažadą draugui, todėl jis turėtų palaukti policijos net jei tai reikštų, kad negalės kartu su draugu pažiūrėti filmo. Po to žmogus turėtų paaiškinti savo draugui situaciją ir kaip nors jam atsilyginti, taip įvykdydamas pareigą „atlyginti žmonėms, su kuriais elgeisi neteisingai“. Kitokioje situacijoje pažado tesėjimo pareiga gali būti svarbesnė už pareigą „pasirūpinti, kad žmonės gautų tai, ko nusipelno“.
Kauno Dainavos progimnazija
Kauno Dainavos progimnazija – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Partizanų g. 118, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Buvęs įstaigos kodas 190137793.
Istorija
Kauno 34-oji vidurinė mokykla pastatyta 1973 m. 1976 m. birželio 19 d. į gyvenimą palydėta pirmoji 33 abiturientų laida. 1977 m. mokinių skaičius pasiekė 1971. 1992 m. gegužės 8 d. mokyklai suteiktas Dainavos vardas šioje vietoje buvusiam kaimui atminti.
Iki 1992 m. 12 abiturientų baigė aukso, 31 – sidabro medaliais, 11 – su pagyrimu. 2013 m. mokykla tapo pagrindine. 2021 m. rugpjūčio 31 d. reorganizuota sujungimo būdu, sujungiant su Kauno Šančių mokykla-daugiafunkciu centru į vieną juridinį asmenį – VDU klasikinio ugdymo mokyklą.
Mokiniai
Mokyklą baigė krepšininkai:
Didžioji Niufaundlando banka
thumb|240px|Didžioji Niufaundlando banka
Didžioji Niufaundlando banka  – milžiniška sekluma (banka) Atlanto vandenyne, į pietryčius Niufaundlando salos (Kanada), Šiaurės Amerikos žemyniniame šelfe. Vyraujantis gylis siekia mažiau nei 100 m, o sekliausia vieta – 5,5 m. Ties sekluma susikerta šaltoji Labradoro srovė ir šiltoji Golfo srovė. Dėl to Didžioji Niufaundlando banka yra viena žuvingiausių pasaulio sričių (silkės, menkės, durklažuvės, stintenės). Čia sutinkami įvairūs jūriniai paukščiai, ruoniai, delfinai, banginiai.
Virš seklumos dažnai tvyro rūkas, iki čia atplaukia ledkalniai.
Dūseikiai
Dūseikiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 13 km į rytus nuo Telšių, prie geležinkelio Šiauliai-Kretinga. Dūseikių seniūnaitija. Yra Dūseikių geležinkelio stotis, Dūseikių socialinės globos namai. Geležinkelio bėgiai skiria kaimą į dvi dalis: pirmoji gyventojų vadinama Durpynu ir Plytine, o antroji dalis – Pensionatu. Tai kaimo centras: parduotuvės, autobusų stotelės, darbovietės.
Istorija
1941 m. buvusio dvarininko Budzerskio dvare buvo įkurti Dūseikių invalidų namai. 1945–1955 m. įstaiga vadinosi senelių invalidų namais, vėliau Dūseikių psichochronikų invalidų namai, o nuo 1990 m. vadinama Dūseikių pensionatu. Sovietinės okupacijos metais Dūseikiai buvo kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Machnačo geležinkelio stotis
Machnačo geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Machnačo kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Čarna Bialostockos valsčiuje. Stotis buvo atidaryta 1862 m. kai buvo pradėtas naudoti Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis. Stotis priklauso Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linijai. Nuo stoties iki Čarna Bialostockos geležinkelio stoties yra 3,9 km ir iki Rozedrankos geležinkelio stotelės yra 4,4 km.
Vytautas Gruodis
Prieš grįždamas į Lietuvą, V. Gruodis daugiau nei 30 metų dirbo aukščiausio lygio vadovu įvairiose plataus vartojimo prekių ir pramonei skirtų produktų gamybos sektoriaus įmonėse.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, V. Gruodis grįžo į Lietuvą. Nuo 1993 iki 1997 metų jis vadovavo Atviros Lietuvos fondui.
Vytautas Gruodis buvo ilgametis Lietuvos Eksporto ir importo plėtros agentūros (LEPA) vadovas. Vėliau – „Baltic Management Institute“ (BMI) generalinis direktorius ir valdybos pirmininkas. Nuo 2006 m. rugpjūčio mėn. „Vilniaus Akropolis“ valdybos narys
2001–2005 metais V. Gruodis dirbo Vytauto Didžiojo universiteto taryboje. 2009 metais jam suteiktas VDU garbės daktaro vardas. 2002 metais prezidentas Valdas Adamkus V. Gruodį apdovanojo LDK Gedimino ordino Komandoro kryžiumi.
Jūratė Paulėkaitė
Jūratė Paulėkaitė (g. 1962 m. liepos 8 d., Ignalina – m. 2011 m. lapkričio 4 d., Vilnius) – dailininkė, scenografė.
Biografija
Gimė 1962 m. liepos 8 d. Ignalinoje.
1990 m. Vilniaus dailės akademijoje baigė scenografijos specialybę.
1987 m. buvo įvertinta Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos premija už scenografiją Sauliaus Šaltenio pjesei „Duokiškis“. 1994 m. menininkė gavo Kristoforo prizą už darbą Jono Vaitkaus režisuotame spektaklyje „Persona“. 2003-aisiais scenografei buvo įteiktas Auksinis scenos kryžius už scenografiją Oskaro Koršunovo spektakliui „Įstabioji ir graudžioji Romeo ir Džiuljetos istorija“. 2004 m. dailininkė pelnė Nacionalinę kultūros ir meno premiją už „įspūdingą, teatro meno autoritetą keliančią moderniųjų spektaklių scenografiją“. 2006 m. J.Paulėkaitės apdovanojimų sąrašą papildė Norvegijoje pelnytas Hedda Award apdovanojimas už scenografiją spektakliui „Kelionė į Damaską“.
Buvo ištekėjusi už Martyno Budraičio.
2011 m. lapkričio 4 d., penktadienį apie 10.30 val. 49-erių metų dailininkė rasta negyva savo namuose Vilniuje, Pamėnkalnio gatvėje.
Jadvyga Godunavičienė
Jadvyga Giedraitė-Godunavičienė (1932 m. spalio 7 d. Klaipėdoje – 2019 m. lapkričio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, poetė.
Biografija
1958–1960 m. mokėsi Palangos vakarinėje vidurinėje mokykloje. 1958–1964 m. dirbo buhaltere Palangos prekybos valdyboje. 1960–1966 m. Vilniaus valstybinio Vinco Kapsuko universiteto neakivaizdiniame skyriuje studijavo žurnalistikos specialybę. 1964–1965 m. Kretingos rajono laikraščio „Švyturys“ redakcijos korektorė ir žurnalistė. Nuo 1965 m. gyveno Vilniuje, dirbo laikraščio „Vakarinės naujienos“ redakcijos naujienų skyriuje, nuo 1967 m. šio laikraščio kultūros skyriaus darbuotoja. 1999–2007 m. Lietuvos nacionalinio muziejaus atstovė spaudai.
1988 m. dalyvavo kuriant Vilniaus politinių kalinių ir tremtinių bendriją, iki 1995 m. jos valdybos narė, nuo 2006 m. etikos komisijos narė.
Parašė daug reportažų, teatro spektaklių, knygų, dailės parodų anotacijų ir recenzijų, apybraižų apie kultūros žmones. Taip pat rašė apie Sibiro tremtį, žmones, kalėjusius lageriuose. 1994 m. „Vyturio“ leidyklos išleistoje keleto autorių knygoje „Ešelonų sesės“ išspausdintos Sibire rašyto dienoraščio ištraukos „Ar grįšim kada?“.
Surchandarjos vilajetas
Surchandarjos vilajetas, kitaip Surchandarjos sritis − Uzbekijos vilajetas, esantis šalies pietuose.
Vilajeto centras − Termezas (140 404 gyv. 2007 m.) Vilajeto plotas − 7 900 km², gyventojų skaičius − 1,518 mln. (2008 m. liepos 1 d.) 80 % gyventojų yra kaimo gyventojai.
Surchandarjos sritis Uzbekijos TSR buvo įkurta 1925 m., o 1926 m. panaikintos visos Uzbekijos sritys. Vietoj Surchandarjos srities įkurta Surchan-Darjos apygarda. 1930 m. buvo panaikintos ir apygardos.
1938 m. sausio 15 d. vėl įkurta Bucharos sritis, į kurią įtraukta iš būsima Surchandarjos sritis. 1941 m. kovo 6 d. įkurta Surchan-Darjos sritis. 1964 m. vasario 7 d. Surchan-Darjos sritis imta vadinti Surchandarjos sritimi. Vėliau Surchandarjos sritis imta vadinti vilajetu.
Geografija
Centrinė ir pietinė vilajeto dalys yra lygumos. Šiaurėje yra Gisaro kalnagūbris, vakaruose ir šiaurės vakaruose – Gisaro atšakos. Tai Baisuntau kalnas (4 425 m) ir Kugitangau (3 139 m). Rytuose yra Babatajo kalnagūbris (iki 2 290 m), pietuose – Amudarjos slėnis.
Vilajeto klimatas kinta nuo sauso dykuminio pietuose iki subtropinio šiaurėje. Vidutinė sausio temperatūra − +3 °C, o liepos − +30 °C. Lygumose kritulių kiekis svyruoja nuo 130 mm iki 360 mm per metus, o priekalnėse − nuo 440 iki 620 mm..
Vilajete yra naftos, gamtinių dujų, akmens anglies, akmens druskos, gipso ir kitų naudingųjų iškasenų telkinių.
Etninė sudėtis
Surchandarjos vilajete gyvena įvairių tautybių atstovai – uzbekai, tadžikai, rusai, totoriai, korėjiečiai, afganai ir kt. Vilajete gyvenantys tadžikai priklauso keliems tadžikų klanams – Pandžobi, Darbandi (Дарбанди), Sairobi (Сайроби) ir Baisuni (Бойсуни).
Ribos
Su Surchandarjos vilajetu ribojasi:
Administracinis suskirstymas
Vilajeto centras − Termezo miestas. Vilajete yra viso 3 miestai, 7 miesto tipo gyvenvietės ir 612 smulkesnių gyvenviečių.
Chorezmo vilajetas suskirstytas į 14 kaimiškųjų rajonų tumanų (numeris lentelėje rodo rajono numerį žemėlapyje): thumb|right|450px
! Rajonas ! Nr. ! Centras ! Centro pavadinimas uzbekiškai
Ekonomika
Vilajeto ekonomika pagrįsta žemės ūkio kompleksu. Auginamos plonapluoštės medvilnės veislės.
Vilajete veikia 26 stambios pramonės įmonės. Dvi svarbiausio pramonės šakos – lengvoji ir maisto. Svarbi ir kalnakasybos pramonė – vilajete veikia keletas naftos ir dujų verslovių.
Jena (reikšmės)
Žodis Jena turi keletą reikšmių:
Hedda premija
Hedda premija (Heddaprisen) – Norvegijos teatro prizas, įsteigtas 1998 m. ir skiriamas už nuopelnus režisūroje, vaidyboje, scenografijoje ir kt.
Pavadinimas kilęs nuo norvegų scenaristo, režisieriaus ir poeto Henrik Ibsen veikalo „Hedda Gabler“ pavadinimo.
Lietuvoje
Hedda premija 2006 m. apdovanota dailininkė, scenografė Jūratė Paulėkaitė (1962–2011) už scenografiją spektakliui „Kelionė į Damaską“.
George Canning
Džordžas Kaningas (1770 m. balandžio 11 d. – 1827 m. rugpjūčio 8 ) – britų valstybės ir politinis veikėjas, valdant karaliui Jurgiui IV, torių liberaliojo sparno atstovas. Jungtinės Karalystės užsienio reikalų sekretorius (1807–1809 m., 1822–1827 m.), premjeras (1827 m.), pastarajame poste teišbuvęs kelis mėnesius iki savo mirties.
1807–1809 m. buvo atsakingas už Didžiosios Britanijos vaidmenį Napoleono karų Europoje metu. Vienas iš pagrindinių Šventosios sąjungos oponentų.
Biografija
thumb|left|180px|Paminklas D. Kaningui Parlamento aikštėje Londone D. Kaningo tėvas, turtingas Airijos žemvaldys, vesdamas vargšę airių merginą, rašytojo ir politiko Brinslio Šeridano giminaitę, užsitraukė savo giminės nemalonę. Vos praėjus metams po sūnaus gimimo, jis pasimirė, todėl jauna našlė su kūdikiu ant rankų liko be pragyvenimo šaltinio. Ji buvo priversta susirasti darbą ant scenos, kur būdama susipažino su vienu aktoriumi ir netrukus už jo ištekėjo. Berniuko likimu susidomėjo jo dėdė, turtingas bankininkas Stratfordas Kaningas (diplomato Stratfordo de Redklifo (Stratford de Redcliffe) tėvas), paimdamas globoti aštuonmetį našlaitį. Jis buvo išleistas į Itono mokyklą, kur pasirodė kaip gabus mokinys, toliau mokėsi Oksfordo universitete. Į jaunuolį atkreipė dėmesį Ričardas Šeridanas, Čarlzas Foksas ir Edmundas Berkas, tačiau jis anksti pateko į Viljamo Pito jaunesniojo įtaką. Su jo pagalba 1793 m. Džordžas Kaningas tapo Bendruomenių rūmų nariu. 1796 m. jis buvo paskirtas užsienio reikalų sekretoriaus padėjėju. Uoliai palaikydamas V. Pito politiką Parlamente, jis pasirodė ir kaip talentingas užtarėjas spaudoje, dalyvaudamas torių žurnalo „Anti-Jacobin“ veikloje.
Prieš tapdamas 1807 m. torių užsienio reikalų sekretoriumi, ankstesnėje vigų vyriausybėje, kuriai vadovavo Viljamas Grenvilas, buvo opozicijos lyderis. Jau būdamas ministru ėmė vykdyti suartėjimo politiką su Ispanija, besipriešinančia Napoleonui Bonapartui. Jis matė Pirėnus kaip karo teatro vietą, o karo ministras Robertas Stiuartas stengėsi atidaryti antrąjį frontą Nyderlanduose. Ginče D. Kaningą palaikė Arthur Wellesley. Prieštaravimai tarp ministrų stiprėjo, dėl to buvo paralyžiuojamas vyriausybės darbas. Galiausiai 1808 m. šalys nutarė išsiaiškinti santykius tarpusavio dvikovoje, kurioje D. Kaningas buvo sužeistas. Tai ministrų kabinete sukėlė krizę. Naujuoju jo vadovu tapo Spencer Perceval. Šio kabineto darbe D. Kaningas atsisakė dalyvauti, negavęs torių vadovo vietos Žemuosiuose rūmuose.
1822 m. buvo numatyta jį paskirti Indijos generalgubernatoriumi, tačiau netikėtai tuometinis užsienio reikalų sekretorius gyvenimą baigė savižudybe, todėl šį postą skyrė D. Kaningui. Šiose pareigose jis išbuvo iki 1827 m., kuomet tapo ministrų kabineto vadovu.
1822–1827 m. laikotarpyje jis pasirodė kaip labiausiai matomas Anglijos valstybės veikėjas, šaliai ypatingai pasitarnavęs savo tvirta politika, davusia Anglijai įtakingą tarptautinį vaidmenį. Jam vadovaujant, Didžioji Britanija viena iš pirmųjų pripažino ispaniškųjų kolonijų Lotynų Amerikoje nepriklausomybę, taip pat prisijungė prie graikų jų nepriklausomybės kare su osmanais.
Peloponesas
Geografija
left|149px|thumb|Peloponesas iš kosmoso Pusiasalio plotas apie 21 549 km², ir tai yra labiausiai į pietus nutolusi Graikijos žemynininė dalis. Nors formaliai Peloponesą galimą laikyti sala nuo Korinto kanalo atidarymo 1893 m., tačiau dėl tokio atskyrimo dirbtinio pobūdžio sala Peloponesas praktiškai nevadinamas. Peloponesas turi dvi jungtis su žemynu: dirbtinis – Rio-Antirio tiltas, užbaigtas 2004 m., ir natūrali Korinto sąsmauka.
Prie Peloponeso krantų yra dvi salų grupės: Argosaroninės rytuose ir Jonijos vakaruose. Kytiros sala į pietus nuo Epidauro Limeros priskiriama Jonijos saloms. Peloponese yra daug antikinių ir viduramžių griuvėsių. Peloponese tebevyrauja žemės ūkis. Jame yra vienintelis didelis miestas Patra. Pusiasalyje dominuoja miškingi kalnai. Vakarinėje pakrantėje tarp Patros ir Methoni driekiasi keletas geriausių Viduržiemio jūros paplūdimių.
Istorija
thumb|400px| [[Antika|Antikos laikų Peloponeso žemėlapis.(interaktyvus žemėlapis)]] Pusiasalis apgyventas nuo priešistorinių laikų. Jo pavadinimas graikų mitologijoje kildinamas nuo Pelopso, kuris, pasak legendos, užkariavo visą regioną. Peloponnesos reiškia „Pelopso sala“. Viduramžiais pusiasalis buvo vadinamas Morėja. Pagal liaudies etimologiją, pavadinimas atsirado, nes kryžiuočiai čia rado tankiai prisodinta šilkmedžių (graikiškai moreai), kurių lapai buvo naudojami šilkui gaminti.
Graikijos žemyninės dalies pirmoji žinoma išsivysčiusi civilizacija buvo Mikėnų kultūra, kuri valdė Peloponesą bronzos amžiuje iš centro Mikėnuose, šiaurės rytinėje pusiasalio dalyje. Klasikinės antikos laikais pusiasalis buvo reikšmingas kultūros centras ir svarbių istorinių įvykių liudininkas. Peloponese iškilo ir žlugo Sparta, Korintas, Argas ir Megalopolis, čia buvo įkurta Peloponeso lyga. Pusiasalis dalyvavo Persų karuose ir jame vyko Peloponeso karas 431–404 m. pr. m. e. 146 m. pr. m. e. jį užėmė Romos respublika ir pavertė Achajos provincija.
Vėliau pusiasalį iki Ketvirtojo kryžiaus žygio 1204 m. valdė Bizantija (nors kai kurias teritorijas 618–805 m. valdė slavai). Po to Peloponesas atiteko Venecijai ir frankams. Tais metais frankai įkūrė Achajos kunigaikštystę šiaurinėje pusiasalio dalyje, o Venecija užėmė pakrantės uostus, tokius kaip Monemvasija, Pylas ir Koronai, kuriuos išlaikė iki XV a. Bizantija atgavo pietrytinės pusiasalio dalies kontrolę ir valdė ją iš įtvirtinto Mystro miesto šalia Spartos. Bizantijos įkurtas Morėjos despotatas varžės su Venecijos teritorijomis XIII–XV a., kol Osmanų imperija užėmė pusiasalį 1458–1460 m. Venecija okupavo Peloponesą 1685–1718 m. po sėkmingo Morėjos karo, bet turkai vėl susigrąžino valdžią. XVIII a. turkų valdžia buvo tvirta ir jiems priešinosi tik Mani pusiasalio maištininkai ir plėšikai. Rusijos inspiruotas Orlovo maištas 1770 m. iškėlė grėsmę Otomanų valdymui, bet buvo greitai ir brutualiai nuslopintas.
Peloponese prasidėjo Graikijos nepriklausomybės karas, kai maištininkai užėmė Kalamatą 1821 m. kovo 23 d. Lemiamas Navarino mūšis įvyko netoli Pylo, vakarinėje Peloponeso pakrantėje, o Nauplijos mieste rytinėje pakrantėje susirinko pirmasis nepriklausomos Graikijos parlamentas. left|250px|thumb|2007 m. miškų gaisrai iš kosmoso. XIX–XX a. pusiasalis tapo skurdžiu užkampiu, gyventojai emigravo į didelius miestus, ypač Atėnus ir į kitas šalis, daugiausiai JAV ir Australiją. Pusiasalį nusiaubė Antrasis Pasaulinis karas ir Graikijos pilietinis karas. Gyvenimo sąlygos labai pagerėjo Graikijai įstojus į Europos sąjungą 1981 m. Peloponeso kaimiškos vietovės žinomos kaip vienas konservatyviausių Graikijos regionų ir yra svarbiausias dešiniosios krypties Naujosios Demokratijos partijos rėmėjas. O stambūs miestai, kaip Kalamata ir ypač Patra, yra centristinių pažiūrų Panhelenistinio Socialinio Judėjimo bastionai.
Janapolės pagrindinė mokykla
Telšių rajono Janapolės pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Telšių raj., Janapolėje, Viržuvėnų g. 23, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190558041. Steigėjas Telšių rajono savivaldybės taryba. miniatiūra|250px|left|2015 m. vasarą
Istorija
Mokykla Janapolėje įkurta XIX a. pradžioje, 1823 m. joje mokėsi 5 mokiniai. XX a. pradžioje Janapolėje įsteigta pradinė mokykla. 1952–1968 m, veikė septynmetė, aštuonmetė, o 1968–2001 m. vidurinė mokykla. Po to pertvarkyta į pagrindinę.
2019 m. rugpjūčio 30 d. Janapolės pagrindinė mokykla panaikinta. Paskutiniais mokslo metais joje mokėsi 37 mokiniai.
Andronikas II Paleologas
thumb|250px Andronikas II Paleologas (, 1259 m. kovo 25 d. Nikėja – 1332 m. vasario 13 d. Konstantinopolis) – 1282–1328 m. Bizantijos imperatorius.
Biografija
Kilęs iš Paleologų dinastijos. Tėvas Mykolas VIII Paleologas, motina Teodora Dukaina Vatacina.
1274 m. vedė Vengrijos karaliaus Stepono V dukterį Oną Vengrę. Su ja vaikai:
Po žmonos mirties 1281 m. 1284 m. vedė Monferato markizo Viljamo VII dukterį Jolantą Ireną Monferat. Su ja vaikai:
Valdymas
Andronikas II mokesčių reforma padidino iždo įplaukas, nuskurdino gyventojus. Valdymo pradžioje buvo atnaujinęs uniją su Romos bažnyčia, tačiau rėmė ir savo šalies ortodoksus. Siekdamas išlaikyti įtaką Balkanuose ir atremti tiurkų seldžiukų veržimąsi į Mažąją Aziją Andronikas II pasitelkė Venecijos laivyną ir užsienyje samdomus karinius dalinius.
1303 m. katalonų samdiniai karą su turkais pavertė maištu prieš Bizantiją, 1305–1307 m. nuniokojo Trakiją, vėliau – Makedoniją ir dalį Graikijos. Sustiprėjo Graikijos valstybėlių separatizmas ir Serbijos įtaka.
Bizantijos viduje išaugo naujos aristokratų kartos opozicija. 1321–1328 m. pilietiniai karai galutinai susilpnino valstybę. Padažnėjo svetimtaučių veržimasis į Balkanus ir Mažąją Aziją. Atsisakęs sosto, mirė vienuolyne.
Ročesteris
Ročesteris – miestas JAV, Niujorko valstijos vidurio vakaruose. Įkurtas 1803 m. Mieste gyvena 210 565 gyventojų (2010 m.).
Ročesteryje įsikūrusios įžymios įmonės „Kodak“, „Xerox“, „Bausch & Lomb“. Šis miestas taip pat garsėja savo mokslo institucijomis: Ročesterio universitetu su žymiu Simono verslo mokyklos fakultetu magistrantams ir Eastmano muzikos mokykla, kuri laikoma viena iš dviejų geriausių JAV muzikos mokyklų. Taip pat turi profesionalaus futbolo, krepšinio, beisbolo, lacrosse ir ledo ritulio komandas.
Ročesteryje gyvuoja negausi lietuvių bendruomenė. Veikia lietuviška Švento Jurgio Parapija, kuri 2008 m. spalio mėn. šventė savo 100 metų jubiliejų.
Paprastasis raudonėlis
Paprastasis raudonėlis (Origanum vulgare) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos augalų rūšis, priklausanti raudonėlio (Origanum) genčiai.
Daugiametis, 30-80 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas status, su 1-2 atšakomis prie pamato arba šakotas tik žiedyno srityje, beveik apvalus, iš priešingų pusių plaukuotas, dažnai rausvas. Lapai priešiniai, kotuoti, 2-5 cm ilgio, nusmailėjusia viršūne, skėtiškoje šluotelėje. Vainikėlis rausvai violetinis arba šviesiai purpurinis, rečiau baltas. Vaisius – 0,75-1,0 mm ilgio riešutėlis.
Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Sėklos subręsta rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis ir šakniastiebiais. Auga saulėtuose šlaituose, krūmuose, retuose miškuose, sausose pievose.
Vaistams vartojama žolė, nupjauta žydėjimo pradžioje ir išdžiovinta. Žolėje yra 0,12-1,2 % eterinio aliejaus, kurio pagrindinę dalį sudaro fenoliai (iki 40 %), seskviterpenai (12,5 %), laisvi alkoholiai ir iki 5 % geraniolio acetatas, taip pat rauginių medžiagų, lapuose – 565, žiedynuose – 166, ir stiebuose – 58 mg% askorbino rūgšties. Paprastajame raudonėlyje yra flavonoido Apigenino pasižyminčio antivėžiniu veikimu. Sėklose yra iki 28 % greitai džiūstančio aliejaus.
Raudonėlis yra dekoratyvus, medingas ir prieskoninis augalas, tinka kaip arbatos pakaitalas. Vartojamas parfumerijoje, vyno – likerių gamyboje, liaudies medicinoje. Galima panaudoti ir dažymui, nes žolė dažo juoda bei tamsiai ruda spalva, žiedai dažo vilną oranžiškai raudona spalva.
Juodiškis (Utena)
Juodiškis – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Vyžuonų.
Siamo krokodilas
Siamo krokodilas (Crocodylus siamensis) – krokodilų būrio atstovas, viena labiausiai gamtoje nykstančių krokodilų rūšių, tačiau plačiai auginama nelaisvėje krokodilų fermose. Gyvenęs daugumoje Pietryčių Azijojos regiono valstybių, tačiau šiuo metu daugumoje šalių gamtoje jau išnykęs.
Išvaizda, gyvenimo būdas
Patinai užauga iki 3 metrų ilgio, nors nelaisvėje, ypač hibridai su pelkiniu krokodilu (Crocodylus palustris), gali pasiekti ir 4m ilgį. Patelės mažesnės.
Paplitimas
Mažomis populiacijomis gyvena Laose, Vietname, ir Indonezijoje (Borneo ir, galbūt, Javos salose). Tailande laisvėje jau beveik išnykę. Manoma, kad dar gali gyventi ir Mianmare.
Nykimas
Laisvėje gyvenančių krokodilų skaičius nesiekia 5000. Tačiau apie 700 000 krokodilų auginami krokodilų fermose.
Pagrindinės nykimo priežastys - tinkamų buveinių nykimas ir nelegali medžioklė. Taip pat žalą daro ir vandens telkiniuose, kuriuose gyvena krokodilai, žuvų žvejybą su tinklais. Labai pažeidžiama rūšis dėl savo nedidelės populiacijos.
1992 m. IUCN Siamo krokodilą įtraukė į grėsmingai nykstančių rūšių kategoriją. Tačiau nuo 1992-ųjų krokodilų padėtis gerėja dėl vykdomų reintrodukacinių (populiacijos atkūrimas apgyvendinant nelaisvėje užaugintus krokodilus natūralioje gamtoje) programų.
Didžiažemė tundra
thumb|250px|Didžiažemė tundra [[Vorkuta|Vorkutos apylinkėse]]
Didžiažemė tundra  – šiaurinės Pečioros žemumos dalis, besidriekianti iki Barenco jūros krantų. Plyti Rusijoje, Komijoje ir Nencų autonominėje apygardoje. Iš vakarų ir pietų ribojama Pečioros ir Usos upių, iš rytų – Poliarinio Uralo ir Paj Chojaus.
Būdingos kalvos ir moreniniai gūbriai, vadinami musiurais (pvz., Janeimusiuras, Vangureimusiuras ir kt.). Vyraujantis aukštis 100–150 m, didžiausias – 250 m. Išplitęs amžinasis įšalas. Būdinga samanų ir krūmokšnių tundra bei miškatundrė (eglės, beržai). Didžiažemę tundrą kerta Šapkinos, Kolvos, Adzvos upės, gausu ežerų.
Didžiažemėje tundroje yra Pečioros anglies baseino dalis, naftos, gamtinių dujų telkiniai. Verčiamasi elnininkyste, medžiokle.
Švienta Voda
Švienta Voda  – Vasilkuvo miestui priklausanti gyvenvietė, kuri yra Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Gyvenvietė įsikūrusi Knišino girioje. Į gyvenvietę važinėja Balstogės miesto autobusai. Gyvenvietė yra gausiai lankoma piligrimų, dėl šalia sanktuariumo esančių "gydančių" vandens šaltinių.
Istorija
Manoma, kad gyvenvietė įkurta dar viduramžiais. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą minima 1719 metais, kai šioje vietovėje buvo pastatyta koplyčia. Gyvenvietėje yra įkurtas kryžių kalnas panašus į Kryžių kalną esantį Lietuvoje. 1876 m. pastatytas Vasilkuvo Švienta Vodos Rūpestingosios Dievo Motinos sanktuariumas.
Vigoda (Palenkės Januvo valsčius)
Vigoda  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Januvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Januvo, apie 21 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 116 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.