cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dani California
Vokalistas Anthony Kiedis kuris ir parašė šios dainos žodžius joje pasakoja apie mergaitę Dani, kurią buvo paminėjęs savo ankstesnėse dainose kaip „Californication“ ir „By the Way“. Ilgai manyta, kad ši daina yra nukopijuota nuo Tom Petty dainos „Mary Jane's Last Dance“, tačiau Tom Petty pareiškė, kad grupės į teismą paduoti neketina.
Muzikinį klipą muzikos kanalas MTV pirmą kartą parodė balandžio 4 d. 2006. Jame grupė pamini įvairius roko muzikos laikotarpius, imituodami žymias roko personas kaip garsioji grupė „Nirvana“, „Cinderella“, „The Who“ ir kt.
Šis klipas MTV Video Music Awards konkurse nominuotas 7 kategorijose.
Bedugnis
Bedugnis tai:
Daukantai (Radviliškis)
Daukantai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vidurio rytinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Sidabravo.
Stanisław Leszczycki
Biografija
Nuo 1945 m. Jogailos universiteto (Krokuva), nuo 1948 m. Varšuvos universiteto profesorius. Jo iniciatyva įsteigtas geografijos institutas; 1951–1970 m. jam vadovavo Varšuvos universitete, kitas – Mokslų akademijoje; 1953–1977 m. jam vadovavo. Nuo 1952 m. Lenkijos mokslų akademijos narys. 1958–1982 m. Lenkijos mokslų akademijos teritorinio ekonominio šalies plėtojimo reikalų komiteto pirmininkas.
1964–1968 m. ir 1972–1976 m. Tarptautinės geografijos sąjungos viceprezidentas, 1968–1972 m. šios sąjungos prezidentas. Nuo 1952 m. žurnalo „Przegląd Geograficzny“, nuo 1964 m. „Geographia Polonica“ vyriausiasis redaktorius.
Naftali Amsterdam
Naftali Amsterdam (1832 m. Salantuose, Rusijos imperija – 1916 m. Jeruzalėje, Osmanų imperija) – rabinas ir visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė 1832 m. Salantuose, jaunystėje mokėsi Kauno ješivoje pas rabiną Izraelį Salanterį, kur įsitraukė į Musarų judėjimą. Baigęs mokslus dirbo rabinu Naugarduke. 1867–1875 m. buvo Helsinkio rabinas, 1876–1878 m. buvo Sankt Peterburgo rabinas, 1880 m. grįžo į Lietuvą ir dirbo rabinu Josvainiuose ir Aleksote. 1906 m. kartu su šeima išvyko gyventi į Jeruzalę, kur iki mirties gyveno atsiskyrėlio gyvenimą. Mirė 1916 m. Jeruzalėje, palaidotas Jeruzalės alyvų kalno kapinėse.
Pepis II
Pepis II (Neferkarė, Fiopsas, valdė apie 2221–2118(2150) m. pr. m. e.) – penktasis šeštosios Egipto dinastijos faraonas. Sosto vardas Neferkarė reiškia „gražus yra Ra ka“.
Pepis II buvo Pepio I ir Ankhesmerirės sūnus. Būdamas šešerių tapo Egipto valdovu, kas patvirtinama Harchufo, Asuano valdytojo kapo įrašuose. Kartu minimos Harchufo kelionės į Sudaną, kuriame jis įsigijo pigmėjų. Minimas Pepio II laiškas, kuriame jis liepė saugoti pigmėjų, kad jis neiškristų iš valties naktį, nes norėjo jį pats pamatyti. Iš įrašų matyti, kad Pepio II valdymo metu Egiptas turėjo ekonominės įtakos Žemutinėje Nubijoje. Pasak karalių sąrašų iš Naujosios karalystės laikų, Pepis II iš viso valdė 94-erius metus, apie 2221–2118 m. pr. m. e., ilgiau nei bet kuris kitas monarchas istorijoje. Istoriniais radiniais patvirtinti 62 ir 65 jo valdymo metai.
Pepis II buvo palaidotas piramidėje pietinėje Sakaros dalyje. Jo laidojimo komplekso struktūra iš liekanų yra gana aiškiai nustatyta. Komplekse rasti reljefai, vaizduojantys Pepį II sfinkso ir grifo pavidalu trypiantį priešus. Laidojimo šventykloje rasta surištų belaisvių statulų, kurios tikriausiai naudotos švenčiant faraono pergales svetur.
Ankstyvieji metai
Jo motina Ankhesenpepi II (jos vardas skirtingai tariamas) vadovavo kaip regentas (labiausiai tikėtina) jo viešpatavimo pradžioje. Statybinė statulėlė Bruklino muziejuje vaizduoja jauną Pepį II su karališkomis regalijomis, sėdintį ant motinos kelių. Nepaisant jo ilgo viešpatavimo, ši statulėlė yra vienas iš tiktai trijų žinomų 5-ojo VI dinastijos valdovo atvaizdų (t. y. skulptūrinis). Karalienei motinai galbūt padėjo valdyti savo ruožtu jos brolis Džau, kuris buvo viziris ankstesnio faraono dvare.
Reivyčiai (Mažeikiai)
Reivyčiai – šiaurinė Mažeikių miesto dalis, įsikūrusi prie kelio. Tai dalis Reivyčių kaimo, kuri buvo prijungta prie miesto.
Adenophyllum
Adenophyllum – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas sudarytas sujungus du graikų kalbos žodžius: aden- (liauka), phyllum (lapas).
Tai grupėmis augantys, į saulutes ar usnis panašūs augalai su geltonais arba rausvais žiedais. Auga JAV pietvakariuose, Meksikos šiaurėje ir Centrinės Amerikos šiaurinėje dalyje, dažniausiai dykumų regionuose. Kai kurios rūšys laikomos sinonimais Dyssodia gentyje ir gali būti vadinamos dyssodia.
Nemtjemsafas II
right|200px
Lamnamkoko nacionalinis parkas
Lamnamkoko nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Čiangrajaus provincijoje. Parkas įkurtas 2002 m. gegužės 10 d.
Nemtjemsafas II
Nemtjemsafas II (Merenrė II) – šeštasis šeštosios Egipto dinastijos faraonas. Minimas tik karalių sąrašuose, tiesioginių archeologinių radinių, patvirtinančių jo egzistavimą nebuvo surasta. Pagal Turino karalių sąrašą valdė mažiau negu metus. Nemtjemsafo II įpėdinė buvo jo sesuo ir žmona Nitikretė.
Lamnamkoko nacionalinis parkas
Vieta
Parkas užima 732,98 km² plotą Mueango (Mueang) apylinkėse. Parko teritorijoje teka Koko upė.
Flora ir fauna
Lamnamkoko nacionaliniame parke vyrauja: Iš retų augalų parke sutinkama: rudoji šorėja, (shorea siamensis), gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus), (Vietnamosasa ciliata), siauralapis podokarpas (Podocarpus neriifolius), michelija (Michelia floribunda), rododendras, didysis tikmedis (Tectona grandis), plaukuotasis viršūklis (Terminalia chebula), miletija (Millettia leucantha), baltažiedis sparnenis (Dipterocarpus turbinatus), briaunotasis sparnūklis (Anisoptera costata), aukštoji hopėja (Hopea ferrea) ir kt.
Baltys (Ignalinos r., Ignalinos sen., Pabalčio km.)
left|120px
Baltys – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajono pietuose, Ignalinos seniūnijoje, 2 km į pietryčius nuo Šakarvos, 6,5 km į pietvakarius nuo Ignalinos. Įeina į Aukštaitijos nacionalinį parką. Ilgis šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi 0,88 km, plotis iki 0,44 km. Altitudė 140,8 m. Didžiausias gylis siekia 18,9 m. Krantai sausi, žemi. Ežerą iš visų pusių supa Šakarvos miškas. Dugnas padengtas sapropelingu dumblu, gėlavandene klintimi bei smėliu su žvyru. Rytuose išteka upokšnis į Balčiuko ežerą (Žeimenos baseinas). Į šiaurės rytus nuo Balčio įsikūręs Pabalčio kaimas.
846 m.
846 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Židininis nuplikimas
Židininis nuplikimas – plaukų iškritimas plotais įvairiose kūno vietose, dažniausiai ant galvos.
Priežastys
Židininis nuplikimas klasifikuojamas kaip autoimuninė liga. Organizmas klaidingai mano, kad plaukų folikulai yra svetimkūniai ir slopina ar sustabdo plaukų augimą. Liga neužkrečiama, bet gali būti paveldima – yra užfiksuota keletas atvejų, kai naujagimis gimė su įgimtu židininiu nuplikimu. Neįrodyta, kad stresas yra esminis ligą sukeliantis faktorius, tačiau dėl to dar ginčijamasi.
Diagnozė
Pirmi simptomai yra maži, lygūs, plikos odos lopai, kurie būna bet kokios formos, dažniausiai rutuliški. Maždaug 50 % atvejų liga prasideda vaikystėje, 80 % atvejų – iki 40 metų. Dažniausiai paveikia galvos odą, bet gali atsirasti bet kurioje plaukuotoje kūno vietoje. Tuo pačiu metu ant kūno gali būti keli odos plotai be plaukų ir su ataugančiais plaukais. Galima laikina ar ilgalaikė remisija. Kuo ilgiau plaukų praradimas tęsiasi, tuo mažesnė tikimybė, kad jie ataugs. 10–50 % sergančiųjų židininiu nuplikimu liga paveikia nagus.
Diagnozuojant židininį nuplikimą gali būti atliekama skalpo biopsija, taip siekiant atmesti kitas pagydomas ligas, kurios sukelia plaukų praradimą.
Gydymas
Jeigu nuplikimo vieta yra sąlyginai maža, gali būti sekamas ligos progresavimas, kadangi plaukai netikėtai atauga. 40 % pacientų, turinčių tik vieną nuplikimo židinį, per 6 mėnesius plaukai visiškai ataugs; 27 % tų pacientų, kuriems plaukai iškrito ne viename odos plote, plaukai visiškai ataugs per 12 mėnesių; 33 % pacientų nuplikimas yra lėtinis. Tais atvejais, kai nuplikimo židinių yra daugiau, arba liga daugiau progresavusi, galima gydyti injekcijomis arba išoriniais vaistais. Tačiau, kadangi ligos tikslus mechanizmas vis dar nėra išaiškintas, nėra šimtaprocentinio gydymo. Paprastai pacientams patariama įsigyti peruką, siekiant išvengti socialinio diskomforto.
Helsingborgas
Helsingborgas – miestas pietų Švedijoje, prie Eresuno sąsiaurio. Su Helsingioru (Danija) jungia geležinkelio ir automobilių keltas.
Istorija
Helsingborgas yra vienas seniausių dabartinės Švedijos miestų. Kaip gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1085 m. gegužės 21 d. Helsingborg geografinė padėtis tapo labai svarbus Danijai. Nuo 1429 m. Erikas VII Pamarėnas visiems prekybos laivams įvedė praplaukimo mokestį Eresundo sąsiauriu. Tai buvo vienas pagrindinių Danijos karūnos pajamų šaltinių. Po Danijos–Švedijos karo (1657-1658 m.) ir Roskildės taikos sutarties Danija turėjo atsisakyti visos teritorijos pietiniame Skandinavijos pusiasalyje. Taip Helsingborgas tapo Švedijos dalimi.
Danija du kartus atgavo itorinę Skonės žemes, bet nesugebėjo jos išlaikyti. Paskutinis danų bandymas susigrąžinti šią vietovę buvo 1710 m., kai 14 000 karių išsilaipino pakrandėje. Kovo 10 d. šalia miesto įvyko Helsingborgo mūšis. Miestas smarkiai nukentėjo ir ilgai neatsigavo. 1770 m. mieste gyveno tik 1 321 gyventojas.
1811 m. spalio 20 d. Prancūzijos maršalas Jean-Baptiste Bernadotte ir išrinktasis Švedijos karūnos princas (vėliau Švedijos karalius Karolis XIV Jonas), keliaudamas iš Paryžiaus į Stokholmą žengė pirmąjį žingsnį Švedijos žemėje būtent Helsingborge.
Nuo XIX a. vidurio Helsingborgas buvo vienas sparčiausiai augančių Švedijos miestų. Dėka industrializacijos gyventojų skaičius padidėjo nuo 4 tūks. 1850 m. iki 56 tūks. 1930-aisiai. Nuo 1892 m. pradėtas eksploatuoti traukinių keltas, jungiantis Helsingborgą su Danijos seseriniu miestu Helsingioru. Miesto tramvajų tinklas buvo atidarytas 1903 m. ir veikė iki uždarymo 1967 m.
Antrojo pasaulinio karo metais Helsingborgas buvo vienas iš svarbiausių krypčių Holokausto metu gelbėjant Danijos žydus. Danijos gyventojai suformavo savotišką požeminį geležinkelį, perkeliantį žydus nuo atidžiai stebimų Kopenhagos prieplaukų į tolimesnes vietas. Daug švedų paslėpė Danijos žydus savo namuose, palėpėse, ūkiniuose pastatuose ir bažnyčiose. Per tris naktis danai per Eresundo sąsiaurį perplukdė 7200 žydų ir 680 nežydų (žydų šeimos nariai ar politiniai aktyvistai).
Geografija
Helsingborgas – uostas rytinėje Eresundo sąsiaurio siauriausioje vietoje (apie 5 km). Kitoje sąsiaurio pusėje išsidėstęs Danijos miestas Helsingoras. Miestas matomas iš Danijos pakrantės. Tarp abiejų miestų kas 20 minučių kursuoja keltas. Helsingborgas yra Europos kelių E4 ir E55 pabaiga.
Klimatas
Klimatas jūrinis. Per metus iškrenta vidutiniškai 500-600 mm kritulių. Vidutinė sausio temperatūra: –0,1°C, liepos: 16,8°C.
Pramonė
Helsingborgas yra svarbus transporto, prekybos ir verslo centras. Helsingborge vystoma laivų statybos, spalvotųjų metalų metalurgija, elektros, chemijos, tekstilės, keramikos, maisto pramonė.
Demografija
Iki XIX a. vidurio Helsingborgas buvo mažas miestas, kuriame gyveno apie 1 000 žmonių. Tačiau antroje XIX a. pusėje, iš dalies dėl industrializacijos, miesto gyventojų skaičius pradėjo sparčiai augti. Iki 1900 metų čia gyveno apie 25 tūkst. Tačiau per sekančius dešimtmečius gyventojų skaičiaus augimas smarkiai sumažėjo. 2010 m., turėdamas 97 tūkst. gyventojų, Helsingborgas buvo aštuntas pagal gyventojų skaičių Švedijos miestas.
Lankytinos vietos
Istorinę Helsingborgo dalį sudaro daugybė senų namų sąsiaurio pakrantėje. Ypač įdomus yra rotušės pastatas, Kernano bokštas (SV Kärnan), Šv. Marijos plytinės gotikos stiliaus bažnyčia, Fredriksdal muziejus po atviru dangumi ir Henry Dunckerio kultūros centras.
Futbolas
Helsingborge 1958 m. vyko VI pasaulio futbolo čempionatas.
Laurynas Stonkus
Laurynas Stonkus (g. 1992 m. sausio 18 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje. Atstovauja FK Jonava.
Karjera
Gimęs ir futbolą pradėjęs žaisti gimtame mieste (pirmasis treneris Gediminas Zdanevičius).
Laurynas išskirtiniu rezultatyvumu pasižymėjo dar žaisdamas Pirmoje lygoje. (Į lentelę šie metai neįtraukti.)
Nuo 2016 m. Jonavos klubas (tuo metu „Lietava“) pateko į A lygą. Tiesa, šiame sezone žaidėjas buvo gavęs traumą ir negalėjo žaisti antroje sezono pusėje (likus keliems turams grįžo į komandos rikiuotę). A lygoje pasižymėjo 7 įvarčiais.
2017 m. už „Lietavą“ žaidė 30 rungtynių ir pelnė šešis įvarčius. Šiame sezone klubas užėmė 4 vietą A lygoje. (Aukščiausias komandos pasiekimas per visą Jonavos klubo gyvavimo istoriją.)
2018 m. buvo vienas iš komandos lyderių ir vienas rezultatyviausių A lygos žaidėjų.
Marškinėliai pažymėti 11 numeriu.
Karjera nacionalinėje rinktinėje
2018 m. buvo pakviestas į rinktinės stovyklą. Registruotas rungtynėms su Lenkija, bet nežaidė.
Lietuvos rinktinę (Lietuva B) atstovavo Šri Lankoje vykusiose draugiškose rungtynėse su Šri Lankos futbolo rinktine, jose pasižymėjo įvarčiu.
Rezultatyvumas A lygoje
Pastaba. 2018 m. A lyga sezonas dar nesibaigė.
Vokietijos futbolo varžybos 1974–1975 m.
Vokietijos futbolo varžybos 1974–1975 m.
FK Baškimi Kumanovo
Kumanovo „Baškimi“ – buvęs Makedonijos futbolo klubas iš Kumanovo, kuriame žaidė albanai. 2008 m. pasitraukė iš lygos dėl finansinių sunkumų ir iširo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1947 m.
Mažeikių senamiestis
Senamiestis – centrinė Mažeikių miesto dalis, apie kurią kūrėsi miestas. Yra Mažeikių Senamiesčio pagrindinė mokykla.
Viduramžių islamo šalių mokslas
thumb|Al-Idrisio pasaulio žemėlapis
Islamo civilizacijos mokslininkai buvo skirtingos etninės kilmės. Daugelis buvo persai, nemažai arabų, asirų ir egiptiečių. Daugelis jų buvo musulmonai, tačiau tarp islamo pasaulio mokslininkų buvo ir krikščionių žydų ir nereligingų.
Gražina Baikštytė
Gražina Baikštytė (g. 1951 m. liepos 20 d. Vilniuje) – lietuvių kino ir televizijos aktorė, žurnalistė.
Biografija
1968–1971 m. šoko Kauno m. Profsąjungų Kultūros rūmų liaudies šokių ansamblyje „Suktinis“ (vad. A. Jurgelevičius) ir vaidino Kauno Statybos tresto Pantomimos teatre (vad. K.Adomaitis). 1971–1973 m. Vilniaus Modelių namų manekenė. 1977 m. baigė Sąjunginį valstybinį kinematografijos institutą, prof. S. Bondarčiuko ir I. Skobcevos aktorinio meistriškumo fakultetą.
1978-1987 m. Kauno dramos teatro aktorė. Nuo 1968 m. filmavosi Lietuvos ir TSRS kino studijų nuotykiniuose ir istoriniuose filmuose.
Nuo 1983 m. Lietuvos kinematografininkų sąjungos narė. 1993 m. tapo Rusijos Kino aktorių gildijos nare.
Nuo 2001 m. dirba žurnalistinį darbą žurnaluose „Kosmetik Baltikum“, „Vyras ir moteris“, „Veikli“, „Lilit“, „Ego“, „Geras žurnalas“, „Šeimininkė“.
2012 m. parašė knygą „Rimo Tumino sodas“ (leidykla „Tyto alba“).
2016 m. išleido knygą „Gyvenimas kaip teatras“ (Leidykla „Vaga“).
Leonardo Sandri
Leonardas Sandri (, g. 1943 m. lapkričio 18 d. Buenos Airėse, Argentinoje) – Katalikų Bažnyčios Romos kurijos kardinolas iš Argentinos, Rytų Bažnyčių kongregacijos prefektas. Buvo nuncijumi Venesueloje (1997–2000 m.) ir Meksikoje (2000 m.). Valstybės sekretoriaus pavaduotojas bendriesiems reikalams (2000-2007 m.). 2007 m. pakeltas į kardinolus.
Kilęs iš italų emigrantų šeimos. Vienas iš įtakingiausių hierarchų Jono Pauliaus II pontifikato metu. Būtent jis Šv. Petro aikštėje susirinkusiems žmonėms 2005 m. balandžio 2 d. pranešė apie popiežiaus Jono Pauliaus II mirtį.
Prieš 2013 m. konklavą laikytas vienu iš papabile kardinolų, realių kandidatų užimti popiežiaus sostą. Kardinolas laikomas gabiu administratoriumi ir patyrusiu diplomatu. L. Sandri kilmė leidžia jam užsitikrinti italų bei Pietų Amerikos kardinolų paramą. Be to, jis gali sutelkti kardinolus, kurie atstovauja vadinamajai „diplomatų“ grupei, nepatenkintai Benedikto XVI kadrų politika Vatikane.
Korg
Korg Corporation arba tiesiog Korg – japonų korporacija, veikianti tarptautiniu mastu, pagarsėjusi kaip elektroninių muzikos instrumentų gamintojas.
Kompanija buvo įkurta 1962 m. ir iš pradžių gamino elektroninius vargonus, po to perėjo prie analoginių sintezatorių. 1987 m. dalį kompanijos akcijų įsigijo „Yamaha Corporation“, tačiau po neįtikėtinos sintezatoriaus M1 sėkmės, akcijos po 5 metų buvo atpirktos. 1987 m. pasirodęs Korg M1 tapo populiariausiu visų laikų elektroniniu muzikos instrumentu (viso buvo parduota virš 200 000 vnt.), bei pirmu „Workstation“ tipo muzikos instrumentu (multitembrinis, su integruotu sintezatoriumi, sekvencoriumi ir praplėsta polifonija).
„Korg“ garsi Wavestation, Triton, microKorg sintezatorių linijomis. Tarp kitų gaminių – seimpleriai, gitarų tiuneriai, skaitmeniniai pianinai, audio mikseriai.
„Korg“ priklauso prekiniai ženklai:
Pikčiūnai (Jurbarkas)
Pikčiūnai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, šiauriau Klausučių, kairiajame Armenos krante.
Istorija
XX a. tarpukariu Pikčiūnų dvaras išparceliuotas.
Šingo La
thumb|right|250px|Ežeras Šingo La kalnų perėjoje Šingo La – kalnų perėja Indijoje, esanti ant sienos, kuri skiria Džamu ir Kašmyrą ir Himačal Pradešą. Dvidešimt metrų žemiau perėjos yra nedidelis ledyninis ežeras. Per perėją eina kieto grunto kelias, jungiantis Zanskarą ir Lahaulą. Šį kelią dažnai naudoja vietiniai gyventojai ir keliautojai. Šią, 5 000 m Indijos Himalajų perėją keliautojai įveikia gana lengvai, kadangi nėra apledėjusių ruožų bei stačių pakilimų. Didžiąją metų dalį perėja padengta sniegu, bet vasarą, nors ir trumpai, sniegas būna nutirpęs.
Perėją galima laikyti kraštiniu Lugnako slėnio (Zanskaras) tašku. Artimiausias Zanskaro pusės kaimas – Kuraighas, o Lahaulo pusės – Čaki. Nuo perėjos iki kiekvieno kaimo – 8-10 valandų kelio.
Indijos vyriausybė planuoja nutiesti kelią per kalnų perėją. Iki šiol nėra kelio vedančio į pietus nuo Zanskaro. Šešios valandos kelio nuo perėjos yra gruntinis kelias, nuo Darčos pusės vedantis į Zanskar Sumo. Transportas gali privažiuoti iki Palamao, tai yra 16 km nuo Zanskar Sumo, Darčos kryptimi.
Emanuel Ginóbili
Emanuelis Davidas Chinobilis, pagal itališką tarimą Žinobilis (Emanuel David Ginóbili, dar vadinamas Manu; g. 1977 m. liepos 28 d. Bahija Blankoje) – vienas žymiausių visų laikų Argentinos krepšininkų.
Jis buvo ilgametis Argentinos nacionalinės krepšinio rinktinės ir San Antonijo „Spurs“ klubo žaidėjas.
Chinobilis – italų imigrantų palikuonis. Tėvas Chorchė buvęs Bahija Blankos klubo treneris, vyresnieji broliai Sebastianas ir Leandras taip pat krepšininkai. Kaip profesionalas debiutavo Argentinos lygoje 1995–1996 m. sezone La Riochos „Andino Sport Club“ komandoje. Kitą sezoną persikėlė į Bahija Blankos „Estudiantes“, kurioje žaidė iki 1998 m., kai jį pakvietė Italijos Redžo di Kalabrijos „Basket Viola“ komanda. 2001 m. pasirašė kontraktą su Bolonijos „Kinder“, su kuria laimėjo Italijos taurę, Italijos čempionatą ir Eurolygą, bei tapo pastarosios lygos MVP. 1999 m. NBA naujokų biržoje „Spurs“ pasirinko Chinobilį 57-uoju šaukimu, tačiau į komandą atėjo tik 2002 m. Nors Manu komandoje buvo atsarginiu žaidėju, nemažai pagelbėjo komandai. 2004–2005 m. sezone tapo starto penketo žaidėju. 2004 m. su Argentinos rinktine tapo olimpiniu čempionu. 2005 m. pateko į NBA Visų Žvaigždžių dieną (vienas iš 2 Lotynų Amerikos krepšininkų, kurie ligtol žaidė Visų Žvaigždžių dienoje) ir žaidė Vakarų konferencijos rinktinėje. E. Chinobilis svariai prisidėjo prie „Spurs“ klubo pergalės NBA čempionate.
2008 metais išrinktas geriausiu lygos atsarginiu krepšininku.
Tai geriausią pergalių/pralaimėjimų santykį turintis krepšininkas NBA lygos istorijoje iš tų kurie sužaidė bent 1000 rungtynių. 762 pergalės, 295 pralaimėjimai (70,2% pergalių).
E. Chinobilis ištobulino vadinamąjį „euro step“ judesį, kurį vėliau dažnai pradėjo naudoti ir lygos žvaigždės.
Novini Barglovskiai
Novini Barglovskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Barglavo, 10 km į pietvakarius nuo Augustavo ir 79 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Amsterdamo uostas
Uostas pradėtas naudoti XIII a. Buvo svarbiausias Olandų Rytų Indijos bendrovės uostas XVII a. Šiuo metu Amsterdamo uostas yra antras pagal dydį šalyje po Roterdamo uosto. 2008 m. Amsterdamo uostas perkrovė 75,8 milijonų tonų krovinių ir uždirbo 125,3 milijonų € pajamų. Uoste dirba apie 360 darbuotojų. Jis taip pat aptarnauja ir keleivinius laivus bei per metus perplukdo daugiau nei 300 tūkstančių keleivių.
847 m.
847 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Balandis
Nitikretė
Nitikretė (Nitokris, gr. Νίτωκρις) – septintoji ir paskutinė šeštosios Egipto dinastijos karalienė. Viena iš keturių minimų Egipto karalienių-faraonių. Kitos Egipto karalienės buvo Sobekneferu, Hatšepsuta ir Kleopatra VII. Ją mini Herodotas ir Manetonas savo užrašuose. Pagal Herodotą, ji pakvietė savo brolio, Egipto karaliaus, žudikus į banketą, tada uždarė kambario duris ir užtvindė kambarį Nilo vandeniu, žudikai nuskendo. Vėliau stengdamasi išvengti kitų sąmokslininkų nusižudė (manoma, nubėgusi į deganti kambarį). Manetonas tvirtino, kad ji pastatė trečiąją Gizos piramidę, kuri yra pastatyta Mikerino laikais.
Šilalės akmuo (Didysis kūlis)
Šilalės akmuo, vad. Didžiuoju kūliu, Šilalės kūliu (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas -, senas registro kodas - M253) – mitologinis akmuo pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Šilalėje (Mosėdžio seniūnija), 0,28 km į pietryčius nuo Šakalės upelio, 0,15 km į vakarus nuo kelio Skuodas–Plungė.
Apibūdinimas
Riedulys gamtinės kilmės, apzulintas, netaisyklingos pailgos formos, 3,66 m aukščio, 7,48 m ilgio, 5,4 m pločio. Didžiausia horizontali apimtis 18,33 m. Jį sudaro biotitinis-amfiobolitinis granitas (rapakivis), kuris rausvai rudas, porfyriškas, gigantiško, stambaus ir vidutinio grūdėtumo, feldšpatų ovoidai iki 5–6 cm skersmens.
Akmuo guli atviroje, 13–16 m skersmens ir 2 m gylio iškastoje duobėje, kurios šlaituose įrengti akmeniniai laipteliai.
Jonas Jonušys
Jonas Jonušys (g. 1950 m. gegužės 5 d.) – Lietuvos politinis veikėjas.
Šilalės akmuo (Didysis kūlis)
Apibūdinimas
Teritorijos plotas – 0,002 ha.
Jonas Jonušys
Biografija
1990–1994 m. Biržų rajono valdytojas.
Šilalės akmuo (Didysis kūlis)
Istorija
Didysis Kūlis – penktas pagal dydį riedulys Lietuvoje. Vietos gyventojai akmenį vadina Šilalės kūliu, Didžiuoju kūliu (🇬🇸 – ). Padavimai mena, kad po akmeniu miega vėjo sūnus.
Jonas Jonušys
Biografija
Nuo 1990 m. LDDP, nuo 1996 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys.
Šilalės akmuo (Didysis kūlis)
Istorija
Akmuo guli kalvelėje, kurioje augo senas ąžuolynas, o iki XVII a. veikė pagonių šventykla. Kalvelę supo pelkė, per kurią link kaimo vedė kūlgrinda. Prieš Antrąjį pasaulinį karą prie akmens jaunimas rengdavo gegužines.
Seniau virš žemės kyšojo 2,5 m aukščio akmens dalis. Apatinė dalis išryškėjo 1970 m. riedulį atkasus.
2003 m. įrašytas į kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą, 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Tyrimai
Tiriant šlifą, nustatyti šie mineralai: kalio feldšpatas, plagioklazas, kvarcas, biotitas, raginukė, cirkonas; kristalinių grūdelių dydis: kalio feldšpato – mažiau kaip 15 mm, plagioklazo – mažiau kaip 10 mm; struktūra – porfyriška (kalio feldšpatas, plagioklazas), poikilitinė („pripildyti plagioklazo“, kvarco intarpai raginukėje), kalio feldšpatas mikropertitinis; tekstūra masyvi.
Pranas Jucaitis
Biografija
Tėvo brolis skulptorius Antanas Jucaitis. Pradžios mokslą Pranas išėjo Sintautų mokykloje, kur 1905 m. revoliucijos metu mokslas buvo einamas lietuvių kalba, vadovėliais buvo vartojami Amerikoje paruošti „rankvedėliai“. 1907 m. įstojo į Vilkaviškio gimnaziją, o 1913 m. perėjo į Suvalkų gimnaziją. Ją 1915 m. baigė medaliu Varšuvoje, kur gimnazija buvo perkelta dėl prasidėjusio Pirmojo pasaulinio karo. 1915 m. dirbo Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti Vilniaus komitete. Tų pačių metų rudenį mokytojavo M. Biržiškos įsteigtoje lietuvių gimnazijoje Vilniuje, o 1916 m. pradžioje kunigo dr. J. Galdiko suorganizuotoje gimnazijoje Šiauliuose, kurią dėl lietuviškos veiklos vokiečiai 1917 m. uždarė. 1917–1918 m. Lietuvos Tarybos Tremtinių ir belaisvių grąžinimo sekcijos sekretorius Vilniuje, 1919 m. Lietuvos pasiuntinybės Šveicarijoje sekretorius. Studijavo Berno, Fribūro, nuo 1920 m. Miunsterio universitetuose. 1930 m. chemijos daktaras.
1924–1941 m. dėstė Žemės ūkio akademijoje Dotnuvoje; 1932 m. profesorius. 1941–1942 m. Vytauto Didžiojo universiteto Fizikinės chemijos katedros vedėjas ir Technologijos fakulteto dekanas. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1948–1951 m. dėstė Ganono kolegijoje Eryje, 1951–1958 m. Ilinojaus technologijos instituto Čikagoje Biochemijos ir maisto technologijos skyriaus vedėjas. 1952–1954 m. Amerikos lietuvių profesorių draugijos, nuo 1954 m. Ateitininkų sendraugių sąjungos pirmininkas. 1958–1961 m. dirbo tirpios kavos bendrovėje „Linden“, 1961–1970 m. „Owens-Illinois Co“ Mokslinių tyrimų centre.
Paskelbė mokslinių straipsnių, padarė išradimų, bendradarbiavo Lietuviškojoje enciklopedijoje, jos Chemijos skyriaus redaktorius.
Kovo 5
Kovo 5 yra 64-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 65-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 301 diena.
Vardadieniai
Aurora – Austra – Giedra – Giedrė – Giedrius – Girmantas – Klemensas – Liucijus – Olivija – Virgilijus – Vydotas
Stanislovas Blinstrubas (1901)
Stanislovas (Stasys) Blinstrubas (1901 m. gruodžio 20 d. Šiauliai – 1969 m. balandžio 19 d. Vilnius, palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse) – Lietuvos mokslininkas, radijo inžinierius, geologas, magnetinės ir gravimetrinės naudingųjų iškasenų paieškos pradininkas.
Biografija
1910–1921 m. su tėvais gyveno Ukrainoje. 1918 m. Berdianske baigė 8 klasių komercinę mokyklą. 1921 m. sugrįžęs į Lietuvą įstojo į Kauno universiteto Technikos fakultetą. 1923 m. tęsti studijų išvyko į užsienį, studijavo geologiją Lježo universitete (Belgija), 1929 m. baigė Aukštąją elektrotechnikos mokyklą Paryžiuje.
1926 m. Kauno radijo stoties inžinierius, 1936–1939 m. Klaipėdos radijo stoties viršininkas, 1939–1945 m. Vilniaus radijo stoties viršininkas. 1949–1963 m. dirbo Geologijos ir geografijos, nuo 1963 m. – Geologijos institute.
Mokslinė veikla
Nuo 1949 m., atėjęs dirbti į Lietuvos mokslų akademijos Technikos mokslų institutą, susidomi magnetine ir gravimetrine naudingųjų iškasenų žvalgyba. 1952 m. pradeda dirbti Lietuvos TSR Mokslų Akademijos Geologijos ir geografijos instituto geofizikos sektoriuje. 1954 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją, o 1964 m. – mokslų daktaro disertaciją tema „Magnetinių anomalijų kiekybinio interpretavimo metodas” ir gavo technikos mokslų daktaro laipsnį. 1950–1960 m. vadovavo Lietuvos gravimetriniam kartografavimui. Nuo 1963 m. reorganizavus Mokslų akademijos institutus, dirbo Geologijos institute, o nuo 1965 m. – Mokslų akademijoje.
Svarbiausi moksliniai darbai yra apie magnetinių anomalijų interpretavimą. Domėjosi teoriniais ir praktiniais magnetinės žvalgybos klausimais. Jam vadovaujant ir pačiam aktyviai dalyvaujant, buvo atlikta tiksli magnetinė ir gravimetrinė kai kurių Lietuvos rajonų žvalgyba. Jis atrado ir ištyrė eilę magnetinių ir gravimetrinių anomalijų Lietuvoje, sukūrė originalią metodiką magnetinėms anomalijoms interpretuoti ir pasiūlė paprastą bei aiškų metodą iškasenų klodų formai ir gyliui nustatyti, domėjosi magnetinių reiškinių ryšiais su žmonių sveikata. S. Blinstrubas vienas pirmųjų šalyje tyrė blokinę kristalinio pamato sandarą, pagal matematinių anomalijų išsidėstymą gravitaciniame lauke analizavo anomalijų ir tektoninių lūžių ryšį.
Mykolas Požarskas
Mykolas Požarskas (1927 m. vasario 20 d. Panoteriuose, Ukmergės apskritis – 1986 m. birželio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, leidybos ir spaudos darbuotojas, sovietinis partinis veikėjas.
Biografija
1951 m. VU Teisės fakultete baigė teisės mokslus. 1954–1956 m. Politinės ir mokslinės literatūros leidyklos vyriausias redaktorius. 1958 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1958–1961 m. LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1961–1963 m. LSSR kultūros ministro pavaduotojas. 1963–1986 m. Valstybinio leidyklų, poligrafijos ir knygų prekybos reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas. 1965–1969 m. dar ir Mažosios lietuvių tarybinės enciklopedijos vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1974 m. teisės mokslų kandidatas. Nuo 1974 m. VU dėstytojas, 1983 m. docentas.
Pieštvėnai
Pieštvėnai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Seredžiaus.
Istorija
Kaimo apylinkėse XIV a. stovėjo Pieštvės pilis.
Alytaus Dzūkija 2014–15 m. sezonas
2014–2015 metų sezonas – 3-asis Alytaus „Dzūkija“ krepšinio klubo sezonas. Komanda rungtyniavo LKL – pajėgiausiose šalies krepšinio pirmenybėse.
Statistika
LKL (Reguliarusis sezonas)
LKL (Atkrintamosios varžybos)
Stagarinukai
Stagarinukai (Agapanthia) – ūsuočių (Cerambycidae) vabalų gentis.
Lietuvoje aptiktos 2 rūšys:
Taip pat viena rūšis ieškotina:
Vidurio Suomija
Vidurio Suomija (SV Mellersta Finland) – Suomijos regionas, besirobojantis su: Peijet Hemė, Pirkanmaa, Pietų Ostrobotnija, Vidurio Ostrobotnija, Šiaurės Savonija ir Pietų Savonija. Regiono centras ir didžiausias miestas yra Juveskiulė.
Savivladybės
Vidurio Suomijoje yra 23 savivaldybės. Miestai ir miesteliai paryškinti.
Bedugnis (Zarasų r., Turmanto sen., Barteliškės km.)
Bedugnis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 10 km į pietryčius nuo Turmanto. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,27 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 141,5 m. Krantai žemi, pelkėti, daugiausia apaugę medžiais ir krūmais. Iš šiaurės ir vakarų ežerą supa Skirnos miškas, rytinėje ir pietrytinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Pietvakariuose išteka upelis link Čeimuškos ežero (Drūkšių ežero baseinas). Šalia įsikūręs Mištautų kaimas.
Lopaičių piliakalnis
Lopaičių piliakalnis, Leibiškiai, Tverai (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A657KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR802) – piliakalnis Rietavo savivaldybės teritorijoje, prie Lopaičių kaimo, Tverų seniūnijoje, Ruškio kraštovaizdžio draustinyje. Pasiekiamas iš senojo plento ties jo žymesniu posūkiu į dešinę, kairėje prasidėjus miškui, pasukus į kairę šiaurės kryptimi pro sodybą ir paėjus 300 m – yra 200 m į šiaurę už sodybos, kalne, dešiniau.
Piliakalnis
thumb|left|240px| thumb|left|240px|Piliakalnis iš pietryčių Piliakalnis įrengtas aukštumos (aukštis 211 m) pakraštyje, Aitralės dešiniajame krante. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 25x13 m dydžio, 2 m aukštesniu šiauriniu galu, iki 0,7 m aukščio iškilusiu viduriu. Jos šiaurės vakarų kraštuose supiltas 50 m ilgio, 1 m aukščio, 15 m pločio lanko formos pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 12 m pločio, 1 m gylio griovį. Šlaitai statūs, iki 27 m aukščio.
Vakariniame šlaite rasta lipdytos keramikos. Rytinis aikštelės kraštas nuvirtęs į Aitrą. Nuo piliakalnio nukirsta dauguma medžių. Piliakalnis ir jo prieigos pritaikytos turistams – įrengti laipteliai, takai. Netoli piliakalnio yra menama senovės žemaičių šventvietė.
Į šiaurę nuo piliakalnio, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1901 m. atliko Liudvikas Kšivickis, 1964 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.
Istorija
Manoma, kad ant šio piliakalnio XIII a. stovėjo žemaičių kunigaikščio Vykinto pilis. Į Vykinto pilį-tvirtovę (Hipatijaus metraštyje vadintą Tviriment), buvo atvykęs būsimasis Lietuvos karalius Mindaugas, kuris kovoje buvo sužeistas strėle į šlaunį ir atsitraukė į savo pilį Vorutą.
Katmajaus nacionalinis parkas
Katmajaus nacionalinis parkas ir draustinis  – nacionalinis parkas JAV, pietinėje Aliaskoje. Užima 19 120 km² plotą. Įkurtas JAV Kongreso sprendimu 1980 m.
Parkas yra išsidėstęs Aliaskos pusiasalyje, aplink Katmajaus ugnikalnį. Parko kraštovaizdis susidarė po labai smarkaus 1912 m. Novaruptos ugnikalnio išsiveržimo. Pagal vulkaninio aktyvumo skalę išsiveržimui priskirta 6 kategorija. Vienas įspūdingiausių susidariusių parko objektų – Dešimties Tūkstančių Dūmų slėnis. Parko teritorijoje iš viso yra bent 14 aktyvių ugnikalnių.
Katmajaus nacionaliniame parke gyvena didelė rudųjų lokių populiacija, o upėse gausu lašišų.
Remigijus Sabulis
Remigijus Sabulis (1954 m. rugpjūčio 29 d. Kaune – 2019 m. gruodžio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos kino ir teatro aktorius, režisierius.
Biografija
1976 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją, aktorinio meistriškumo studijas. 1976–1989 m. Kauno dramos teatro aktorius. Kine vaidino nuo 1979 m.
1992 m. baigė Aukštuosius kino režisūros kursus (Arūno Žebriūno studija).
1986 m. suteiktas Lietuvos TSR nusipelniusio artisto vardas.
Orko Sołowiejczyk
thumb|250px|O. Soloveičiko kapas Orko Soloveičikas (1865 m. spalio 20 d. Marijampolėje, Rusijos imperija - 1942 m. spalio 31 d. Varšuvoje, Trečiasis Reichas) – Lietuvos žydų kilmės Lenkijos chirurgas.
Biografija
Gimė 1865 m. spalio 20 d. Marijampolėje. Tėvai Chaimas ir Basia Soloveičikai. Studijavo mediciną Varšuvos universitete, 1893 m. sausio 26 d. įgijo gydytojo kvalifikaciją. Nuo 1893 m. vasario 15 d. dirbo asistentu privačioje Aleksandro Tauberio chirurgijos klinikoje. Nuo 1898 m. dirbo žydų ligoninėje, 1898 m. lapkričio 27 d. įgijo daktaro laipsnį. Žydų ligoninėje dirbo iki 1934 metų.
1907 m. atidarė savo privačią kliniką. I pasaulinio karo metu dirbo karo lauko ligoninėje. Vokiečiams okupavus Lenkiją, perkraustytas į Varšuvos getą, kuriame mirė 1942 m. spalio 31 dieną.
Audrius Klimas
200px|thumb|Prof. Audrius Klimas
Audrius Klimas (g. 1956 m. balandžio 15 d. Klaipėdoje) – lietuvių grafikos dizaineris, Vilniaus dailės akademijos Grafinio dizaino katedros profesorius. 2011 – 2019 m. ėjo Vilniaus dailės akademijos rektoriaus pareigas.
Profesionali veikla
1981–1985 m. dirbo Liaudies meno draugijos Meno verslų skyriaus vedėju, 1986–1989 m. – leidyklos „Vyturys“ meno redaktoriumi. Buvo vienas iš dizaino kompanijos „NaDa“ (veikė 1990–1993 m.) įkūrėjų. 1989–2002 m. dirbo UAB „GTech“ dizaineriu, o nuo 2002 m. – UAB „Olifėja“ dizaineris.
Vienas Lietuvos grafino dizaino asociacijos įkūrėjų, kuriai vadovavo dešimt metų (1996–2006 m.). Dirba knygos, plakato, ženklodaros (brandingo) srityse. Tarp reikšmingesnių darbų – Aukščiausiosios Tarybos apsaugos skyriaus (1991 m.), „Mis Lietuva“ (1989 m.), „Bravaria“ (2006 m.), Nuosaikiųjų konservatorių partijos (2002 m.) logotipai, festivalio „Neringos vasara“ (2004, 2005 m.), „Pirmosios Lietuvos meno bienalės“ (2005 m.), LR Aplinkos ministerijos (2004 m.), Valdovų rūmų ( 2013 m.) vizualiniai stiliai, „Pasaulinės lietuvių dainų šventės“ plakatas (2002 m.). Apipavidalino „Vyturio“ leidyklos, „Tėviškės“ serijos knygų, A. Rimšos knygą „Lietuvos vėliavos ir herbai“. 2001 m. dalyvavo tarptautinėje plakatų parodoje „Golden Bee“ Maskvoje. 2008 m. išleido knygą „Lietuvos prekių ženklai. Istorija, funkcija, komunikacija“. Lietuvos grafinio dizainerių sąjungos ir Lietuvos grafinio dizaino asociacijos valdybos narys.
2022 m. Tarptautinė dizaino taryba (ICoD) skyrė kasmetinį apdovanojimą už visos karjeros nuopelnus.
Nuorodos
A. Klimo portfolio Lietuvos grafinio dizaino asociacijos internetinėje svetainėje.
848 m.
848 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Povilas Červinskis
Povilas Červinskis (slapyvardis Sova, 1840 m. Vitebsko gubernija – 1864 m. kovo 19 d. Užpalių valsčius) – Lietuvos 1863 m. sukilimo veikėjas.
Vokietijos futbolo varžybos 1975–1976 m.
Vokietijos futbolo varžybos 1975–1976 m.
Charles Baudelaire
Šarlis Pjeras Bodleras ( 1821 m. balandžio 29 d. Paryžius, Prancūzija – 1867 m. rugpjūčio 31 d. Paryžius, Prancūzija) – prancūzų poetas, meno kritikas, filosofas, dekadentizmo atstovas, pirmasis Prancūzijoje išvertęs Edgaro Aleno Po kūrinius.
Garsiausias Šarlio Bodlero kūrinys - tai lyrinės poezijos knyga, pavadinta „Piktybės gėlės“, išleista 1857 metais. Originalus Bodlero proza parašytos poezijos stilius paveikė visą būrį poetų, įskaitant Polą Verleną, Artūrą Rembo ir Stephane Mallarmé. Bodlero poezijai priskiriamas termino „modernumas“ („modernité“) sukūrimas, siekiant apibūdinti trumpalaikį, efemerišką gyvenimo didmiesčio metropolyje potyrį.
Ankstyvieji gyvenimo metai
Kitais metais Šarlio motina Karolina ištekėjo už pulkininko leitenanto Žako Aupiko, kuris vėliau tapo Prancūzijos ambasadoriumi įvairiose diplomatinėse misijose. Berniuko santykiai su patėviu nebuvo sklandūs. Bodlero biografai tai vertino kaip lemiamą momentą, manydami, kad motinos meilės stoka ir jos antroji santuoka berniukui padarė traumą, kuri paaiškina vėliau atsiradusius tam tikrus šokiruojančius jo gyvenimo poelgius. Bodleras jau ir suaugęs pastoviai prašydavo iš motinos pinigų vis žadėdamas, jog tuoj sudarys pelningą leidybos sutartį.
Bodlero vaikystėje jo motina su patėviu ir šeima persikėlė gyventi į Lioną, kur berniukas įgijo mokyklos išsilavinimą. Besimokydamas Lione jaunasis Bodleras buvo linkęs į kraštutinumus, tai tingėjo ir buvo išsiblaškęs, tai linko į susikaupimą ir kruopštumą, tuo stebindamas mokytojus. Be to jam buvo būdinga gili melancholija. 1836 metais šeima grįžo į Paryžių ir jaunasis Šarlis tęsė mokslus Louis-le-Grand licėjuje, kur studijavo teisę, t. y. populiarų kursą tiems, kas nebuvo pasirinkęs ar nusprendęs dėl jokios konkrečios karjeros. Besimokydamas licėjuje dažnai lankydavosi pas prostitutes, kur, taip manoma, užsikrėtė venerine liga, taip pat prisikaupė skolų dėl nuolatos perkamų madingų drabužių. 1839 m. su dideliu vargu baigęs licėjų ir gavęs teisės bakalauro laipsnį, Šarlis Bodleras išsitarė savo broliui: „Aš nejaučiu, kad turėčiau kokį nors pašaukimą“. Jo patėvis norėjo, kad Bodleras darytų karjerą teisėje ar diplomatijoje, tačiau šis pareiškė, jog pradės literatūrinį kelią.
Bodlero patėvis ir motina 1841 m. išsiuntė jį į kelionę į Kalkutą, Indiją, tikėdamiesi, kad jaunuolis atsisakys klaidingo gyvenimo pasirinkimo ir siekdami jį apsaugoti nuo blogos Lotynų kvartalo įtakos. Kelionė poetui davė stiprų rytų įspūdį, t. y. jūros, egzotinių uostų. Matytus kelionėje vaizdus vėliau Bodleras panaudojo savo poezijoje.
Grįžęs į Paryžiaus smukles jis pradėjo kurti keletą „Piktybės gėlės“ eilėraščių. Būdamas 21 metų, Bodleras tapo pilnamečiu ir įgijo nemažą palikimą, tačiau per keletą metų iššvaistė didesnę palikimo dalį. Jo šeima buvo padavusi ieškinį teismui, kad būtų paskirtas Šarlio globėjas, kuriam Bodleras galėtų pavesti tvarkyti savo turtą, tačiau Bodleras tvirtino, kad leisti jam žlugti finansiškai būtų buvęs vienintelis būdas išmokyti jį tvarkyti savo finansus.
Meno pasaulyje tuo laikotarpiu Bodleras išgarsėjo kaip dendis, per trumpą laiką praradęs didžiąją dalį palikimo ir gyvenęs iš pašalpų. Šiuo metu jis susipažino su balerina Žana Duval, kreole iš Taičio, kuri nepatiko jo šeimai. Poeto motina manė, kad Žana yra „Juodoji Venera“, kuri „visaip poetą kankino“ ir, naudodama kiekvieną galimybę, išleisdavo jo pinigus. Kilus tarpusavio skandalams su Žana, Bodleras netgi bandė žudytis
Bodleras dalyvavo 1848 m. revoliuciniuose įvykiuose ir rašė straipsnius į revoliucinius laikraščius. Tačiau jo susidomėjimas politika buvo praeinantis.
1850 m. pradžioje Bodleras kovojo su prasta sveikata, neatidėliotinomis skolomis. Jis dažnai persikeldavo iš vieno namo į kitą, kad išvengtų kreditorių. Bodleras ėmėsi daugelio projektų, kurių nesugebėjo įvykdyti, nors kaip tik tuo metu baigė Edgaro Alano Po pasakojimų vertimus.
1857 m. mirus patėviui, Bodleras testamente nebuvo paminėtas, tačiau vis dėl to jis džiaugėsi tuo, jog galėsiantis sulaukti didesnio motinos dėmesio. Jo motina mirė 1871 m. rugpjūčio 16 d., išgyvenusi tik ketverius metus ilgiau nei jos sūnus Šarlis Bodleras.
Paskutiniai gyvenimo metai
1865 m. Bodleras išvyko į Belgiją, kur praleido dvejus su puse metų, nepaisydamas nuobodaus belgų gyvenimo ir greitai blogėjančios sveikatos.
Būdamas Namiūre, Bodleras ėjo pro bažnyčią ir nukrito tiesiai ant akmens laiptelių.
Bodlero kūryba
1846 m. Bodleras parašė savo antrąją apžvalgą apie salonus, ir jau buvo žinomas kaip romantizmo šalininkas bei kitų meno srovių kritikas. Jis palaikė Eženą Delakrua ir ši jo publikacija neliko nepastebėta. Kitais metais buvo išleistas Bodlero romanas „La Fanfarlo“.
Š. Bodleras laikomas vienu žymiausių europinės depersonalizuotos lyrikos kūrėjų. Ne tik dėl kūrybos, bet ir dėl gyvenimo būdo įgijo „dekadanso genijaus“ pravardę. Jis sukūrė visiškai naują lyrikos stilių, jungiantį konkretumą ir simboliką, intymią šilumą ir kontempliaciją, rimtumą ir skeptišką kartėlį, gilią mintį ir nepaprastai intensyvų vidinį judesį, formos discipliną ir spontanišką vaizdo netikėtumą (menas, anot poeto, turi nustebinti).
Š. Bodlero poezija – tai klajonės po didmiesčio dykynę it po žlungančios civilizacijos pragaro prieangį. Vis dėlto jo posmai nebuvo beprasmiai – visa tai kartu paėmus, atrodė netgi gražu. Tapęs meno kritiku, jis atrado keletą talentingų dailininkų anksčiau, nei šie išgarsėjo. Š. Bodlerą žavėjo ydų bei bjaurumo bedugnė. Nors jam buvo priekaištaujama dėl papročių niekinimo, jis savo amžininkams turėjo didelės įtakos. Ilgainiui imta vertinti jo kūrybą.
Bodlero kūrinys „Piktybės gėlės“
Bodleras kūrė lėtai, dėmesingai, tačiau jo kūrybingumą dažnai sekino nejaukumas, emocinis sielvartas ir ligos, ir tik 1857 m. jis išleido savo pirmąjį ir garsiausią eilėraščių rinkinį „Piktybės gėlės“. Kai kurie iš šio rinkinio eilėraščių jau buvo paskelbti anksčiau prancūzų kultūros, literatūros ir politikos mėnesiniame žurnale „Apžvalga apie du pasaulius“ (Revue des deux mondes) 1855 m., kai juos publikavo Šarlio Bodlero bičiulis Augustas Pulė Malasis.
Kai kurie eilėraščiai taip pat anksčiau buvo publikuoti įvairiuose prancūzų žurnaluose.
Bodlero išleisti eilėraščiai minėtame rinkinyje rado nedidelę skaitytojo auditoriją, tačiau jų tematikai ir aptarimui buvo skirtas didžiulis visuomenės dėmesys. Kaip teigė prancūzų rašytojas ir poetas, simbolizmo šalininkas Teodoras de Banvilis, kolegų menininkų reakcija buvo: „tokia didžiulė, nepaprasta, netikėta, susimaišiusi su susižavėjimu ir su neapibrėžta nerimo baime“.
Gustavas Floberas sužavėtas Bodlero poezijos parašė šiam, jog: „Jūs atradote būdą, kaip atgaivinti romantizmą.“ Rinkinio „Piktybės gėlės” eilėraščiuose Šarlis Bodleras analizavo sekso ir mirties temas, kurios tuo laikotarpiu buvo laikomos skandalingomis. Poetas eilėraščiuose palietė lesbo, šventos ir profaniškos meilės temas. Kalbėjo apie metamorfozes, melancholiją, miesto korupciją, prarastą nekaltumą, gyvenimo priespaudą ir vyną. Pažymėtina, kad kai kuriuose eilėraščiuose Bodleras naudoja kvapų vaizdinius, kurie jo pavartoti nostalgijos jausmui ir intymumo pojūčiui sukelti.
Bodlero poezijos knyga greitai tapo pagrindiniu kritikų skausmu. Kai kurie kritikai keletą eilėraščių pavadino „aistros, meno ir poezijos šedevrais“, tačiau visumoje buvo manoma, kad kiti eilėraščiai yra mažiau vertingi ir reikėtų imtis teisių veiksmu, juos užgniaužti. Bodlerui, jo leidėjui ir spaustuvei dėl griežtai architektonikai komponuotų eilėraščių rinkiniui „Piktybės gėlės“ (1857 m.) iškelta byla ir jie buvo patraukti baudžiamojon atsakomybėn už visuomenės moralės pažeidimą. Jiems buvo skirta bauda, tačiau Bodleras nebuvo įkalintas. Poemoje „Skaitytojui“ („Au lecteur“), pratęsiančioje „Piktybės gėlės“, Bodleras kaltina savo skaitytojus veidmainiavimu, nuodėmėmis bei melu:
Šiaurės vakarų jūrų kelias
thumb|300px|Šiaurės vakarų jūrų kelias Šiaurės vakarų jūrų kelias – maždaug 5780 km ilgio jūrų kelias, kuris per Amerikos žemyno šiaurę jungia Atlanto ir Ramųjį vandenynus. Kelias eina Arkties vandenynu ir jo jūromis bei Kanados arktinio archipelago salų sąsiaurius.
Charles Baudelaire
Bodleras ir muzika
Bodleras, kaip meno kritikas, paliko reikšmingą įspaudą Prancūzijos meno istorijoje. Jis parašė puikių straipsnių apie tapytojus, muzikus, kompozitorius. Savo eseistikoje ir poezijoje pagrindė meno srovių atitikimo principą (žr. sonetą „Korespondencija“). Jis buvo žinomas muzikos žinovas. Bodleras pirmasis Prancūzijoje atrado Ričardo Vagnerio talentą, parašęs puikų esė „Ričardas Vagneris ir „Tannhauseris“ Paryžiuje“ (1861).
Šiaurės vakarų jūrų kelias
Ankstyvosios kelionės į poliarines jūras
Nuo to laiko, kai Ferdinandas Magelanas 1520 m. atrado kelią aplink Pietų Ameriką į Aziją, geografai, jūrininkai ir tyrinėtojai spėliojo apie galimą jūrų kelią Amerikos šiaure. Kadangi toks kelias gerokai sutrumpintų keliones laivais tarp Europos ir Rytų Azijos, įvairių šalių jūrininkai daugiau nei 400 m. ieškojo kelio per Arkties vandenyną aplink Ameriką.
Charles Baudelaire
Bodleras ir muzika
Pagal Bodlero eiles muziką kūrė nemaža dalis kompozitorių.
Šiaurės vakarų jūrų kelias
Ankstyvosios kelionės į poliarines jūras
Galbūt jau 1473 m., taigi 19 metų prieš Kristupo Kolumbo keliones, danų ekspedicija, vadovaujama iš Hildesheimo kilusio Didrik Pining (lydimo portugalo João Vaz Corte-Real) iš Grenlandijos pasiekė Niufaundlendą. Apie 1480 m. portugalai prie Niufaundlendo pradėjo žvejybą. Apie 1500 m. jais pasekė baskai ir bretonai. Tarp 1492 ir 1495 m. João Fernandes Lavrador su Pedro de Barcellos plaukiojo vandenyse tarp Niufaundlendo, jo vardu pavadinto Labradoro ir Grenlandijos. Galiausiai ekspedicijos palaipsniui skverbėsi vis tolyn į šiaurės vakaruose esančius Arkties salynus.
Jūrų kelio paieškos
Jau 1524 m. Prancūzijos karalius siuntė italų kapitoną Giovanni da Verrazano ieškoti „šiaurinio kelio“ į Indiją šiauriau tuomet Ispanijos ir Portugalijos dominuojamų Atlanto kelių. Tokio kelio beieškant 1534 m. prancūzų kapitonas Jacques Cartier apiplaukė Niufaundlendą iš šiaurės ir įplaukė į Šventojo Lauryno įlanką.