cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nerijus Numa
Verslas
2010 m. N. Numavičius perėmė brolio Juliaus Numavičiaus akcijas per kelis dovanojimo sandorius. Akcijos N. Numavičiui pateko per Numavičių tėvą: Julius Numavičius akcijas padovanojo tėvui, o šis jas padovanojo Nerijui Numavičiui. Dėl šio sandorio Julius Numavičius 2013 m. pateikė beveik 30 mln. litų ieškinį N. Numavičiui ir ginčijo 400 mln. litų vertės akcijų sandorių teisėtumą. J. Numavičius teismui teigė, kad dovanojimo sandoriai buvo apsimestiniai, o jų tikslas buvo laikinai perduoti akcijas valdyti broliui, kad jis galėtų įsikurti JAV ir išvengti dvigubo apmokestinimo. Po ilgo bylinėjimosi 2014 m. buvo pasiektas taikos susitarimas.
Po „VP dešimtuko" išsiskirstymo buvę jo nariai užsiėmė skirtingais savo investiciniais projektais ir verslais. 2013 m. N.Numavičius ir I. Staškevičius ėmėsi vystyti elektroninės prekybos verslą su prekės ženklu „Barbora", 2014 m. nusipirko prekybos centrą Airijoje. 2018 m. Nerijaus Numos kontroliuojamo holdingo „Primrose Heath Limited“ dukterinė įmonė „Lenus Trading Limited“ Jungtinėje Karalystėje atidarė convenience formato parduotuvę „Haute Spot".
Teisiniai ginčai ir bylinėjimasis su akcininkais
2015 m. kaltinimus žiniasklaidoje N. Numai dėl nesumokėtų mokesčių per įvairias mokesčių mažinimo schemas pareiškė kitas VP grupės akcininkas M. Marcinkevičius ir iškėlė ieškinį grupei dėl apsimestinių akcijų sandorių. Teismas 2015 m. rugpjūčio 26 d. areštavo 30 proc. N. Numos valdomų „Vilniaus prekybos" akcijų kaip laikinąsias apsaugos priemones. Spalį Lietuvos apeliacinis teismas neskundžiama nutartimi nusprendė panaikinti laikinųjų priemonių taikymą ir leisti parduoti prekybos ir pramogų centrus „Akropolis“.
Atitinkamai N. Numos atstovai apkaltino M. Marcinkevičių kenkimu verslui, piktnaudžiavimu teisiniais instrumentais ir pramoniniu šnipinėjimu. Kartu su kitais akcininkais N.Numa kreipėsi į teismą siekdamas, kad M. Marcinkevičiaus kaltinimai dėl mokesčių slėpimo būtų pripažinti neatitinkančiais tikrovės. M. Marcinkevičiaus ieškinys dėl iššvaistyto grupės turto „Klarus Group Houlding“ OÜ valdybos narių Margus Lentsio bei Ingridos Mikėnaitės, Nerijaus Numos ir jo akcijas valdančios „Setis Capital” OÜ atžvilgiu taip pat priimtas Estijoje. 2016 m. kovą Maltos teismas netenkino Mindaugo Marcinkevičiaus skundo ir leido tęsti derybas dėl gauto UAB „Vilniaus prekyba“ pasiūlymo įsigyti „Akropolius“.
Vykstant šiai akcininkų kovai buvo prisiminta ir 2002 m. istorija, kai pasinaudojus galiojančių įstatymų spragomis iš valstybės buvo susigrąžinta dešimtis milijonų litų pridėtinės vertės mokesčių, kurie atiteko "Vilniaus prekybos" akcininkams priklausančiam neįgaliųjų fondui. 2015 m. per savo atstovę N. Numa dėl tokių verslo grupės veiksmų 2002 m. atsiprašė Lietuvos, jos visuomenės ir neįgaliųjų organizacijų, kurių vardu buvo pasinaudota. Tokie vieši N.Numos pareiškimai yra labai reti, pvz., kai 2013 m. Rygoje sugriuvo Maximos parduotuvė, Maximos vadovybė kurį laiką nepripažino, kad sugriuvęs pastatas priklausė Nerijui Numai, tačiau ir paaiškėjus tam faktui Nerijus Numa nepadarė jokio viešo pareiškimo.
2017 m. Nerijus Numa bylinėjosi su buvusiais partneriais Mindaugu ir Gintaru Marcinkevičiais dėl jų išsakytų teiginių delfi.lt straipsnyje. 2017 m. gruodį Vilniaus miesto apylinkės teismas pripažino, kad dalis brolių Mindaugo ir Gintaro Marcinkevičių išsakytų teiginių neatitinka tikrovės bei žemina N. Numos garbę ir orumą.
Mėčionys
Gyventojai
1830 m. kaime buvo 9, 1855 m. – 8 sodybos. XIX a. antroje pusėje ir XX a. pradžioje Mėčionys išsiplėtė, 1939 m. buvo 24 sodybos.
Nerijus Numa
Teisiniai ginčai ir bylinėjimasis su akcininkais
M. Marcinkevičius su N. Numa ir jo kontroliuojamomis įmonėmis įvairiuose teismuose nuo 2015 m. bylinėjosi 26 kartus. Nei vienas M. Marcinkevičiaus ieškinys prieš N. Numą nuo 2015 m. teismo nebuvo tenkintas. 2019 m. Lietuvos Aukščiausiasis Teismas neskundžiama nutartimi konstatavo, kad kad M.Marcinkevičius neteisėtai ir nesąžiningai prašė sustabdyti prekybos centrų „Akropolis“ pardavimo sandorį ir įpareigojo pirmos instancijos teismą M.Marcinkevičiaus padarytos žalos dydžio klausimą nagrinėti iš naujo.
2021 m. Lietuvos apygardos teismas, o vėliau ir Lietuvos apeliacinis teismas nusprendė, kad M. Marcinkevičius "Vilniaus prekybai" turi atlyginti 81,25 mln. eurų žalą. 2022 m. sausio mėnesį "Vilniaus prekyba" pranešė ginčą su M. Marcinkevičiumi užbaigusi taikiai, pasirašydama taikos sutartį.
Akligatvis (2003 filmas)
Akligatvis – 2003 m. siaubo filmas, kurį režisavo Jean-Baptiste Andrea. Tai yra vienas sėkmingiausių komerciškai siaubo filmų, su 900 tūkst. JAV dolerių biudžetu iš DVD pardavimų jis uždirbo virš 77 milijonų JAV dolerių. Visame filme vaidina vos keli aktoriai ir didžioji jo dalis vyksta automobilyje, važiuojančiame tamsiu keliu per mišką.
Akligatvis yra laimėjęs šešis apdovanojimus (Briuselio tarptautiniame filmų festivalyje, Fant-Azijos filmų festivalyje ir kt.) ir nominuotas dar dviem.
Siužetas
Kalėdų išvakarėse šeima (Frank Harrington (Ray Wise), jo žmona Laura (Lin Shaye), sūnus Richard (Mick Cain), duktė Marion (Alexandra Holden) ir jos vaikinas Brad (Billy Asher)  važiuoja į svečius pas Lauros tėvus sutikti Kalėdas. Frankas nusprendžia pasukti trumpesniu, bet gerai nežinomu keliu, kur užsnūdęs prie vairo vos neatsitrenkia į priešpriešais atvažiuojantį automobilį. Kuo toliau važiuojant, tuo keistesni įvykiai pradeda dėtis. Iš pradžių šeima miške sutinka vienišą moterį su kūdikiu, kurią pasiūlo pavežėti, vėliau aktoriai pradeda mirti neaiškiomis aplinkybėmis, ir po kiekvieno mirties likę mato pravažiuojantį juodą automobilį, kažką panašaus į katafalką, kuris nusiveža mirusįjį šeimos narį (automobilyje jis matomas vėl (dar?) gyvas). „Trumpesnis“ kelias niekada nesibaigia, nors juo važiuoja jau daug valandų, nesimato nei jokių kraštovaizdžio pasikeitimų. Šeima pamažu pradeda eiti iš proto. Galiausiai vienintelė gyva lieka Marion, kuri prabunda ligoninėje. Gydytojas papasakoja, kad įvyko eismo nelaimė, Marion šeimos automobilis susidūrė su atvažiuojančiu iš priekio automobiliu ir visi abiejų mašinų žmonės žuvo, išskyrus Marion. Išėjęs iš palatos gydytojas susitinka su juodai apsirengusiu vyriškiu, kuris kelyje rado Marion ir atvežė ją į ligoninę. Jis pasisiūlo pavežėti gydytoją, ir aikštelėje matomas jo automobilis – toks pats juodasis, kuris Marion sapne (?) išveždavo mirusiuosius. Gydytojas susižavi automobiliu ir sutinka pavažiuoti. Vyriškis prisistato esąs „kolekcionierius“.
Zigopetalas
Augalai paplitę Pietų Amerikos drėgnuose miškuose, daug rūšių auga Brazilijoje.
Gentyje yra 14 rūšių.
Vatikano radijas
Istorija
Įsteigti radijo stotį popiežius Pijus XI nusprendė tuoj pat po Laterano sutarčių pasirašymo. Jau 1929 m. birželio 11 d., praėjus keturioms dienoms po pasikeitimo Laterano sutarčių ratifikavimo dokumentais, pats radijo išradėjas Guljelmas Markonis buvo pakviestas į Vatikaną. Jo vadovaujama bendrovė ir sumontavo naują stotį – 10 kW siųstuvą. Iškilminga Vatikano radijo stoties inauguracija įvyko 1931 m. vasario 12 d. Po pietų, 16:49, Pijus XI pasakė pirmąją kalbą per Vatikano radiją. Joje popiežius sakė, jog visos žmogaus sukuriamos naujos komunikacijos ir informacijos priemonės turi tarnauti taip pat ir Gerosios Naujienos skelbimui: „Noriu, kad radijo – šio nuostabaus žmogaus darbo rankų įrankio pagalba, guodžiantis ir stiprinantis Petro Įpėdinio balsas pasiektų viso pasaulio tikinčiuosius.“
Zigopetalas
Priežiūra
Šie augalai auginami giliuose vazonuose, nes jų šaknų sistema labai vešli. Jie tinka vidutinio dydžio medžio žievės gabaliukai, 20% perlito ir turėtų būti persodinami kas 2-3 metai pavasarį. Jiems patinka šiek tiek rūgštokas substratas. Cimbidiams skirtas substratas puikiai tiks ir zigopetalams.
Vatikano radijas
Istorija
Popiežius Pijus XII netaisydamas patvirtino savo pirmtako pasirašytus radijo modernizavimo projektus. 1939 m. vasarą buvo pertvarkyta visa radijo stoties įranga, nutiestas ryšys su popiežiaus butu, Šv. Petro bazilika, kitomis Vatikano patalpomis ir įstaigomis. Antrojo pasaulinio karo išvakarėse, 1939 m. rugpjūčio 24 d., Vatikano radijas iš Kastelgandolfo vasaros rūmų transliavo Pijaus XII kreipimąsi į valstybių vadovus: „Taika nieko neprapuldina; viską gali sužlugdyti karas“. Bet popiežiaus raginimas nebegalėjo paveikti jau nulemtos tolimesnių įvykių raidos.
Zigopetalas
Priežiūra
Zigopetalams reikalingas 50-60% drėgmė. Saulėta, bet nuo tiesioginės saulės šviesos apsaugota vieta. Lapai dažniausiai būna gelsvai žali jei augalas gauna pakankamai šviesos. Tačiau jiems reikia mažiau šviesos nei cimbidžiams. O jei šviesos gauna per daug- jų lapai pagelsta ir nudega. Augalai taip pat nekraus žiedų jei negaus pakankamai šviesos. Tamsiai žali lapai rodo, jog augalas negauna pakankamai šviesos. Senų lapų galiukai dažniausiai paruduoja- tai yra visiškai normalu.
Vatikano radijas
Istorija
1941 m. pavasarį Vatikano radijas transliavo 57 reguliarias laidas per savaitę 11 kalbų, tarp jų ir lietuvių kalba. 1948 m. pradžioje atsirado naujos programos: latvių, rusų, slovėnų kalbomis. 1950 m. – bulgarų, kroatų, baltarusių kalbomis. Trumpabangiame eteryje atsirado iki šios dienos naudojamas Vatikano radijo šaukinys – čekų kompozitoriaus Jano Kunco giesmės „Christus vincit“ motyvas.
Zigopetalas
Priežiūra
Šios orchidėjos gali pakęsti ir 40 °C karštį jei yra sudarytos pakankamos drėgmės sąlygos. Optimali temperatūra, kurioje auginamas zigopetalas yra 21-26 °C dienos metu ir 6-8 °C nakties metu. Kai kurie augintojai teigia, jog jie gali ištverti ir temperatūrą netolimą nuliui. Tačiau esant itin dideliam karščiui- augalas gali numesti žiedų pumpurus. O toks dienos temperatūrų skirtumas yra būtinas, kad augalas galėtų krauti žiedus ir žydėti. Esant pastoviai temperatūrai augalas paprasčiausiai nežydės.
Vatikano radijas
Struktūra
Visam radijui vadovauja generalinis direktorius, šiuo metu – italas jėzuitas kun. Federikas Lombardis.
Lietuvių redakcija
Vatikano radijo laida lietuvių kalba priklauso pirmajam kalbinių laidų dešimtukui. Jos atsiradimą tuojau po pirmosios TSRS okupacijos paskatino to meto Lietuvos padėtis. Pagrindinis Vatikano radijo lietuviškos programos sumanytojas ir iniciatorius buvo Marijonų vienuolijos vadovas vyskupas Pranciškus Būčys. Oficialų prašymą pradėti transliuoti radijo laidas lietuvių kalba Vatikanui įteikė Lietuvos ministras prie Šv. Sosto Stasys Girdvainis. Leidimas buvo gautas 1940 m. lapkričio mėn., o jau lapkričio 27 d. pradėta transliuoti reguliarias laidas (Italijoje prasidėjus karui, 1940 birželio 10 d. Vatikano radijas perdavė laidą dešimčia kalbų – pirmąkart ir lietuvių). Vatikano radijuje bendradarbiavo: kun. Juozas Vaitkevičius, Juozas Beleckas SJ, Lietuvos ministras Italijoje Stasys Lozoraitis.
1941 m. laidos nutrūko, pokario metais, Romoje atsiradus gana dideliam iš Lietuvos pasitraukusių kunigų būriui, Vatikano radijo lietuviška laida buvo atgaivinta. Transliacijos prasidėjo 1946 m. birželio 8 d. Iki 1949 m. pabaigos rengiant radijo laidas bendradarbiavo beveik visi tuo metu prie Lietuvių Šv. Kazimiero Kolegijos susitelkę kunigai. 1950 m. į Vatikano radijo lietuvių skyriaus darbą įsijungė kunigas Vytautas Kazlauskas, vėliau tapęs programos vedėju ir dirbęs radijuje net 38 metus, iki 1988 m. Susiformavo nuolatinė redakcija ir pastovesnių bendradarbių ratas. 1972 m. pradėjo eiti „Lietuvos Katalikų Bažnyčios Kronika“. Kai tik pirmieji jos numeriai pasiekė Vakarus, radijo laidose atsirado nauja skiltis – „Žinios iš Vyskupijų“. 1972–1988 m. Vatikano radijo laidose buvo perskaityti beveik visi Kronikos numeriai.
Lietuvos Bažnyčiai atgavus laisvę, prasidėjo normalūs kasdieniai ryšiai su Bažnyčia Lietuvoje, o radijo laida, buvusi persekiojamos Bažnyčios pagalbininke jos kovoje už išlikimą, virto informacijos apie popiežių, Šventąjį Sostą ir visuotinę Bažnyčią šaltiniu.
Luiz Ejlli
Luiz Ejlli (g. 1985 m. liepos 12 d. Škoderyje) – albanų dainininkas.
Viršilai (Rokiškis)
Viršilai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Panemunio, prie Vyžuonos upės.
Luiz Ejlli
Biografija
Scenoje debiutavo 2004 metais, kai dalyvavo Festivali i Këngës konkurse, kur su daina „Hëna dhe yjet dashurojnë“ finale liko antroje vietoje, pralaimėjęs tik nugalėtojai Ledina Çelo. Kitais metais atlikėjas dar kartą dalyvavo Festivali i Këngës, šį kartą su daina „Zjarr e ftohtë“ užėmė pirmą vietą. 2006 metais Luiz su šiuo kūriniu, kaip Albanijos atstovas, pasirodė 2006 m. „Eurovizijos“ konkurse, tačiau atlikėjas pusfinalyje užėmė keturioliktą vietą ir į finalą nepateko. Vėliau Luiz konkurse Festivali i Këngës dalyvavo 2008 ir 2013 metais.
Natasha Nice
Nataša Nais (, tikrasis vardas – Tatiana Laurent; 1988 m. liepos 28 d. Fontenė-sous-Boisas, Prancūzija) – amerikiečių fotomodelis, pornografijos aktorė.
Biografija
1991 m. su tėvais persikėlė gyventi į Los Andželą, JAV. Pornografijos aktore pradėjo dirbti būdama 18 m., baigusi privačią mokyklą Holivude, kuriame taip pat dirbo hamburgerių užkandinėje.
2011 m. lapkritį, žurnalas „Penthouse“ anonsavo Natašą, kaip 2011 m. gruodžio mėn. „Penthauso merginą“.
Nataša Nais buvo rodoma vienoje iš komedijos „Amerikietiškas pyragas 4“ scenų, kai pagrindinis veikėjas Džimas (akt. Jason Biggs) žiūri ištrauką iš filmo „POV Pervert 8“, kuriame ji vaidino.
Iki 2013 m. Nataša nusifilmavo 229 pornografiniuose filmuose.
Granatas
327x327px|thumb|Almandinas Granatas ( 'grūdėtas') – silikatų klasės mineralas, nesosilikatas.
Granatų grupė skirstoma:
Granatas būna įvairių spalvų: raudonas (piropas), rudai raudonas (spesartinas andraditas), violetiškai raudonas (almandinas, rodolitas), rausvas (rodolitas), žalias (grosuliaras, andraditas, uvarovitas), geltonai žalias (grosuliaras), juodai rudas, juodas (melanitas), bespalvis (grosuliaras).
Radavietės
Piropai randami daugelyje pasaulio šalių. Tradicinės kasyklos ir apdirbimo vietos yra Čekijoje Bohemijoje („Bohemijos granatai“), kur sąnašynų telkiniai užima maždaug 70 km² plotą. Kitos žymios radavietės – Pietų Afrikos Respublikoje, ypač Kapo provincijoje („Kapo rubinai“). Nedidelių telkinių yra Rusijoje, ypač Jakutsko regione, kur jie randami kartu su deimantais. JAV daugiausia piropų aptinkama Kolorado ir Arizonos valstijose, žymiausias – „Arkanzaso rubinas“. Piropų rasta Brazilijoje, Argentinoje, Australijoje, Tanzanijoje, Zaire, Zimbabvėje, Mongolijoje, dideli telkiniai aptikti Nigerijoje.
Vašingtono Smitsono muziejuje saugoma daug įvairių šlifuotų granatų: 174 ir 67,3 karatų almandinai (iš Aidaho), 64,2 karatų grosuliaras (iš Šri Lankos), 10,4 ct sveriantis andraditas (iš Rusijos), 74,3 ct rodolitas (iš Tanzanijos), 109 ct spesartinas (iš Brazilijos). Didžiausias šlifuotas piropas sveria 633,4 karatų (rastas Bohemijoje). Ulrike von Lowitzow granatų kolekcijoje yra didžiausias, 13,2 karatų sveriantis piropas (iš Bohemijos).
FK Ústí nad Labem
Ūsčio prie Labės FK – Čekijos futbolo klubas iš Ūsčio prie Labės.
Okeanijos lengvosios atletikos čempionatas
Okeanijos lengvosios atletikos čempionatas – tarptautinis Okeanijos salų ir Australijos žemyno lengvosios atletikos čempionatas, vykstantis kas dvejus metus. Čempionatą rengia ir koordinuoja Okeanijos lengvosios atletikos asociacija. Nuo 2000 m. suagusiųjų profesionalų čempionatas vyksta kartu su Okeanijos jaunimo čempionatu.
Pandija (mitologija)
Pandija (reiškia „visa šviečianti“) graikų mitologijoje – ryškumo personifikacija. Ji buvo Dzeuso ir Selenos dukra. Taip pat būtent dėl savo grožio ji buvo išgarsėjusi dievų tarpe.
Šaltėnai
Šaltėnai – lietuviškas kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į vakarus nuo Punsko, apie 21 km į šiaurės vakarus nuo Seinų ir 126 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. 1983 m. buvo 66 gyventojai, iš jų trečdalis – lietuviai. Upė Šalčia. Valsčiaus kelias Punskas – Suvalkai. Valstybės saugoma 24 m aukščio ir 3,7 m apimties mažalapė liepa. Kaimas kilo XVI a., iš buvusios eiguvos. Punsko bibliotekos filialas su lietuviškomis ir lenkiškomis knygomis. Autobusų stotelė su išmūrytais Gedimino stulpais.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Po Pirmo pasaulinio karo dvaras buvo išdalintas lenkų legionieriams. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 152 žmonės, iš kurių 150 lenkų ir 2 lietuviai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Vapišanai
Vapišanai (Wapisiana, Wapitxana, Vapidiana) – indėnų aravakų tauta gyvenanti Brazilijos Roraimos valstijoje ir pietų Gajanoje. Populiacija – ~7000 žmonių. Brazilijoje gyvena palei Araišo, Surumu ir Kitautau upes, Gajanoje – Aukštutinio Takutu-Aukštutinio Esekibo regione. Arealas iš dalies sutampa su karibų makušių, kurie padarę nemažą įtaką vapišanams.
Gyvena Rupununio savanoje, tropiniuose miškuose. Verčiasi žvejyba, medžiokle, lydimine žemdirbyste (pupos, manijokas, kukurūzai), galvijų auginimu. Garsėja, kaip geri audėjai. Gimininė santvarka – matriarchatas. Išsilaikę vietiniai tikėjimai, šamanizmas.
Atminties namai
miniatiūra|Holokausto ir žydų kultūros Lietuvoje studijų centro „Atminties namai“ logotipas. Holokausto ir žydų kultūros Lietuvoje studijų centras Atminties namai – privatus muziejus Vilniuje, kurį 2000 m. įsteigė Linas Vildžiūnas. 2003 m. išleido knygą „Mano senelių ir prosenelių kaimynai žydai“, skirtą to paties pavadinimo moksleivių rašinių konkursui, kurioje buvo geriausi moksleivių darbai.
2001 m. surengtame pirmajame konkurse dalyvavo 238 moksleivių iš 56 Lietuvos mokyklų, o antrajame (2002 m.) – 280 moksleivių iš 69 mokyklų.
Veikšiai
Veikšiai – kaimas šiaurės rytinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietryčius nuo Kriukų.
Luis de Bolaños
Brolis Luisas de Bolanjosas (fray Luis de Bolaños; g. 1549 m. (?) – m. 1629 m. spalio 11 d.) – pranciškonų kunigas, misionierius, misijų (redukcijų) steigėjas dabartinės Argentinos ir Paragvajaus teritorijose.
Gimė Andalūzijoje, Marčenos mieste. Jaunystėje įstojo į pranciškonų ordiną, tapo diakonu. 1572 m. kartu su Alonso de San Bonaventuros misionierių grupe išvyko į Pietų Ameriką. Šie 22 pranciškonai vyko drauge su naujuoju La Platos gubernatoriumi Chuanu Ortisu de Sarate. 1575 m. misionieriai atvyko į Asunsjoną.
1585 m. Bolanjosas įšventintas kunigu, evangelizavo vietines gvaranių gentis. Jis kūrė pranciškonų misijas, aplink kurias statėsi naujatikių gyvenvietės, prižiūrimos kunigų. Ten gvaraniai buvo mokomi tikėjimo tiesų, rašto, amatų, žemės ūkio. Luisas de Bolanjosas kūrė tokias redukcijas visame regione abipus Paranos upės ir giliau Paragvajuje.
Luisas de Bolanjosas žymus tuo, jog sudarė pirmąją gramatiką ir žodyną gvaranių kalba. Jo išverstas katekizmas buvo pripažintas Limos trečiojo susirinkimo ir kelis šimtmečius naudotas gvaranių mokymui. Būtent Bolanjoso dėka susidarė norminė gvaranių kalba, kuri vėliau ir jėzuitų dėka paplito visame regione kaip lingua franca. 1607 m. misionierius įkūrė Kaasapos miestą, kuriame yra šventasis šaltinis.
Senatvėje Bolanjosas išvyko į Buenos Aires, Šv. Pranciškaus konventą, kur ir mirė.
Paprastoji marmozetė
Paprastoji marmozetė (Callithrix jacchus) – kabiauodegių beždžionių (Cebidae) šeimos primatas. Tai dieninis gyvūnas. Kūnas pilkas, 14-18 cm ilgio ir apie 400 g svorio. Aplink akis išsiskiria baltų plaukelių kuokštas. Veidas ir kakta su baltų plaukelių dėme.
Lova
thumb|right|260px|Aukštaičių lovos, XIX a. pab. Lova – baldas, skirtas gulėjimui ir miegojimui, tačiau taip pat naudojamas sėdėjimui. Lova dengiama paklode, pagalve ir kokiu nors užtiesalu, skirtu užsiklojimui.
Paprastoji marmozetė
Minta vabzdžiais, vorais, smulkiais stuburiniais, paukščių kiaušiniais ir augalų sultimis. Gyvena nedidelėmis, iki 15 individų grupėmis. Paplitusi Brazilijos šiaurės rytinėje ir pietrytinėje dalyje. Gyvena iki 10 metų.
Lova
Istorija
Romos imperijos didikai turėjo įvairių paskirčių lovų – valgymo, rašymo, pokalbių, skaitymo, vedybinė lova, net pomirtinė (pastarąją pasigamindavo dar būdami gyvi).
Ankstesnių epochų guoliai buvo labai paprasti, tik XII a. jie pradėti puošti, tačiau dar tebebuvo kieti.
Feodalizmo laikais Anglijoje lovos buvo tuo didesnės, kuo svarbesnė valstybės figūra joje miegodavo. Elžbietos I laikais suręsta lova, kurioje laisvai tilpo 24 žmonės.
Yra išlikę žinių, kad prancūzų karalius Liudvikas XIV buvo įvedęs oficialų priėmimų madą miegamuosiuose, o svarbius nutarimus priimdavo tik gulėdamas savo prabangioje lovoje. Tik po prancūzų revoliucijos lova pradėjo tenkinti natūralius žmogaus poreikius.
Tik 1820 m. atsirado spyruoklinės lovos. XX a. pr. pradėta gaminti viengules lovas.
Lietuvoje
Iki atsirandant lovoms, Lietuvoje miegota ant suolų, krosnių. Lovos Lietuvoje skirstomos į nekilnojamas ir kilnojamas.
Bartkelevičizna
Bartkelevičizna – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Ukmergės.
Urvelinukinės
Urvelinukinės (Creediidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios Indijos ir Ramiojo vandneyno priekrančių zonoje. Dydis 3-7 cm. Įsirausia į smėlėtą dugną.
Šeimoje 7 gentys ir 17 rūšių.
Leuvardenas
Leuvardenas – miestas šiaurės Nyderlanduose, Fryzijos provincijos ir Leuvardeno savivaldybės administracinis centras.
2018 m. miestas buvo išrinktas Europos kultūros sostine (kartu su Valeta Maltoje).
Gdynė
Gdynė (arba Gdynia) – miestas-apskritis, uostamiestis šiaurės Lenkijoje netoli Gdansko, prie Baltijos jūros.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėta 1253 m. Iki Pirmojo pasaulinio karo daugelis Lenkijos laivų plaukė į Gdanską, tuomet turėjusį laisvojo miesto statusą. Todėl 1924 m. Lenkija, norėdama mažiau priklausyti nuo Vokietijos, ėmė statyti savo uostą Gdynėje, tuo metu buvusioje maža žvejų gyvenviete (1500 gyv.). Jau 1934 m. Gdynė tapo vienu svarbiausių Rytų Europos uostų, galinčių priimti ir vandenyno laivus. 1939 m. rugsėjį, Vokietijai okupavus Lenkiją, Gdynėje gyveno jau 120 tūkst. žmonių, ir vokiečiai ją pervadino Gotenhafen (anksčiau vokiečiai ją vadino Gdingen). Raudonoji armija į miestą įsiveržė 1945 m. kovą.
Sotirios Kyrgiakos
Sotiris Kirijakas (g. 1979 m. liepos 23 d.) – buvęs Graikijos futbolininkas (gynėjas), atstovavo Graikijos futbolo rinktinei.
Karjera
2009 m. rugpjūčio 21 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Liverpulio klubu.
2011 m. rugpjūčio 2 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Vokietijos VfL Wolfsburg klubu.
2012 m. sausio 31 d. iki sezono pabaigos buvo paskolintas Anglijos Sunderland klubui.
Su Graikijos futbolo rinktine žaidė 2008-ųjų Europos futbolo čempionate.
2010 m. rugpjūčio 13 d. paskelbė pasitraukiantis iš nacionalinės rinktinės.
Puerto Deseadas
Puerto Deseadas – miestas Argentinoje, Santa Kruso provincijos rytuose, prie Argentinos jūros ir Deseado upės estuarijos. Departamento centras. 10,2 tūkst. gyventojų.
Istorija
1520 m. dabartinio miesto apylinkėse buvo apsistojusi Ferdinando Magelano ekspedicija. 1586 m. gruodžio 17 d. korsaras Tomas Kavendišas įplaukė ir apsistojo Deseado upės žiotyse. Vietovę pavadino pagal vieno iš laivų pavadinimą – Port Desire („troškimų uostas“, iš to kilo dabartinis pavadinimas). Išbuvęs 10 dienų grįžo atgal į Angliją. 1591 m. Kavendišas surengė antrą ekspediciją į Puerto Deseadą. 1670 m. pakrantę pasiekė Džonas Narbrougas ir paskelbė ją JK valda. 1833 m. Byglio kelionės metu Puerto Deseado uoste sustojo Čarlzo Darvino ekspedicija.
Ekonomika
Jūrų uostas. Žvejyba ir žuvies perdirbimas. Apylinkėse auginamos avys. Puerto Deseadas keliu sujungtas su Viedmos-Ušuajos plentu.
Turizmas
Puerto Deseadas vienas iš svarbesnių provioncijos turistinių objektų. Mieste galima stebėti tipiška šiaurietiškos gyvenvietės architektūrą. Yra bažnyčia, švyturys, du muziejai (karavelės Swift liekanos). Apylinkių pakrantėse galima stebėti paukščių, jūrų liūtų, pingvinų kolonijas. Į šiaurės vakarus nuo miesto, ties Jaramillo yra suakmenmėjęs miškas. Apylinkėse taip pat yra archeologinių senųjų indėnų urvų. Plaukiojimas kajakais Deseado upe.
Leviatanas
right|250px|thumb|„Leviatano sunaikinimas“ Gustave Doré pvsk. Leviatanas (hebr. לִוְיָתָן – „susuktas, vingiuotas“) – mitinė didžiulė jūrų gyvatė. Paminėtas Biblijoje, Senajame Testamente. Siejamas su piktąja dvasia, Šėtonu. Izaijo knygoje jo vardas – Rahabas. Vėliau jis siejamas su žalčiu. Modernioje hebrajų kalboje Leviatanas reiškia jūrų pabaisą.
Mažasis nandas
Mažasis nandu (Rhea pennata) – neskraidantis paukštis, priklausantis nandinių (Rheidae) šeimai. Gyvena Altiplano ir Patagonijos teritorijose Pietų Amerikoje.
Leviatanas
Senovės Kanaano gyventojai turėjo mitą apie dievo Baalo kovą su septyngalviu slibinu.
Babiloniečiai turėjo mitą apie dievo Marduko kovą su deive Tiamat, kuri buvo vaizduojama kaip jūros pabaisa. Jos prototipu galėjo būti krokodilas, banginis ar begemotas.
Kai kurie kreacionistai biblinius pasakojimus apie leviataną sieja su tuo metu dar neišnykusiais pleziozaurais, kurie kartais pasitaikydavo žmonėms jūrose.
Mažasis nandas
Aprašymas
Mažojo nandu ūgis siekia maždaug 90–100 cm, svoris nuo 15 iki 28,6 kg. Kaip ir daugumos nandinių, mažojo nandu galva ir snapas nedideli. Snapo ilgis būna nuo 6,2 iki 9,2 cm. Kaklas ištįsęs, kojos ilgos. Ši rūšis turi santykinai didesnius sparnus nei kiti nandiniai, todėl bėga itin greitai, gali pasiekti 60 km per valandą greitį. Nuo plėšrūnų ginasi aštriais pirštų nagais.
Mažasis nandu dažniausiai minta žole, kartais neatsisako ir mažų gyvūnų (driežų, vabalų, žiogų).
Tilžės-Ragainės apskritis
Tilžės-Ragainės apskritis buvo 1922–1945 m. Vokietijos rytuose.
Istorija
Apskritis sudaryta 1922 m. liepos 21 d. Veimaro respublikos įstatymu dėl bendruomenių sudarymo ir administravimo naujos tvarkos Rytų žemėse (Ostmarke) iš Vokietijai likusios Ragainės apskrities dalies ir dalies Tilžės apskrities. Per 1938 m. liepos 16 d. teritorinę reformą pakeistos kai kurių savivaldybių ribos ir vietovių pavadinimai. Vokietijai vėl okupavus dešinįjį Nemuno krantą, 1939 m. rugpjūčio 24 d. prijungta Pagėgių apskritis.
Tilžės-Ragainės apskrities lietuviai išsirinkdavo savo atstovus į Prūsijos landtagą ir Vokietijos Reichstagą.
Semionas Budionas
Semionas Budionas (1883 m. kovo 25 d. Rostovo srityje – 1973 m. spalio 26 d. Maskvoje) – tarybinis karinis veikėjas, vienas pirmųjų Tarybų Sąjungos Maršalų, triskart Tarybų Sąjungos didvyris.
Tilžės-Ragainės apskritis
Istorija
1939 m. jungtinėje apskrityje buvo 271 gyvenvietė. Visa apskritis išsidėsčiusi žemoje lygumoje, beveik nėra ežerų, bet daug upelių, miškų. 1939 m. apskrities plotas buvo 98 486 ha, gyveno 56 717 žmonių, 51 gyv./km². Prijungus teritorijas į šiaurę nuo Nemuno gyventojų padaugėjo iki 84 723.
1944 m. rudenį apskritį okupavo TSRS kariuomenė. Po Antrojo pasaulinio karo sudaryta Potsdamo sutartis 50 metų kraštą perdavė valdyti Tarybų Sąjungai. Buvo sudaryta Kaliningrado sritis, joje – Nemano rajonas, apėmęs beveik visą apskritį.
Semionas Budionas
1958, 1963 ir 1968 m. suteiktas Tarybų Sąjungos didvyrio vardas. Buvo tik trys asmenys, kuriems šis vardas suteiktas triskart: S. Budionas, Ivanas Kožedubas bei Aleksandras Pokryškinas.
Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.
Pepe Lienhard
220px|miniatiūra|Pepe Lienhard 2015 m.
Pepe Lienhard (tikrasis vardas Peter Rudolf Lienhard, g. 1946 m. kovo 23 d. Lencburge, Argau kantonas) – Šveicarijos muzikantas.
Savo pirmąją grupę „The College Stomper“s įkūrė dar mokykloje. Baigęs mokyklą jis studijavo teisę, tačiau nebaigė. 1969 m. subūrė bigbendo muzikos grupę „Pepe Lienhard Band“, išleidusią daugybę albumų. Su ja 1977 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse atlikę dainą „Swiss Lady“ užėmė 6-ą vietą. 1980 m. gastroliavo su Austrijos dainininku Udo Jürgens.
Baltieji Smėlynai
Baltieji smėlynai – smėlio dykuma, esanti JAV, Naujosios Meksikos valstijoje. Dykumos plotas apie 710 km². Dalis Baltųjų smėlynų 1933 metais paskelbta JAV gamtos paminklu. Ši vieta įdomi tuo, kad tai įspūdingiausia gipso smėlio kopų vieta pasaulyje. Paprastai gipso kristalai nesudaro tokių darinių, nes gipsas yra tirpus vandenyje. Tačiau Baltuosiuose smėlynuose yra pakankamai sausas klimatas ir krituliai neišneša ištirpinto gipso, o kaip tik atneša į Lucerio ir Otero ežerus. Vėliau vanduo išgaruoja, o likęs gipsas vėjo supustomas į iki 30 m aukščio kopas. Vėjas pamažu gena kopas šiaurės rytų kryptimi. Kopų slinkimo greitis siekia 6 km per metus. Nors gipso daug, jis Baltuose smėlynuose niekada nebuvo eksploatuotas.
Pranas Budrys
Pranas Budrys (slap. Šarūnas, 1920 m. Kretingoje, Kretingos vls., Kretingos apskr. – 1949 m. vasario 7 d., Žibininkų k., Palangos vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Narimanto kuopos būrio vadas. thumb|left|300px|[[2009 m. atstatyta partizanų žeminė Žibininkuose – paskutinė Kardo rinktinės štabo viršininko A. Knistauto, jo adjutanto S. Lisausko, Narimanto kuopos būrio vado P. Budrio slėptuvės 1949 m. vieta]]
Biografija
Baigė Kretingos pradžios mokyklą ir Šventosios gimnazijos Kretingos skyrių. 1946 m. vasario 15 d. suimtas, kalintas Kretingoje. Byla nutraukta 1946 m. birželio 24 d., paleistas.
2003 m. vasario 3 d. jam pripažintas Kario savanorio statusas.
Atminimo vietos
Vardas įamžintas Kretingos senųjų kapinių (1992 m.) ir Žibininkų miško (1995 m.) paminkluose žuvusiems partizanams atminti.
Viršilai (Skuodas)
Viršilai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Aleksandrijos, netoli Latvijos sienos. Praeina kelias.
Gintautas Galvanauskas
Gintautas Galvanauskas – lietuvių vadybininkas, Danske banko generalinis direktorius.
Biografija
Baigė finansų vadybos studijas universitete. 1980–1995 m. ėjo įvairias pareigas Kauno politechnikos instituto, vėliau KTU administracijoje. Lietuvos banko Tarptautinių ryšių departamento direktoriaus pavaduotojas, Pasaulio Banko paskolų valdymo skyriaus viršininkas (1995–1998 m.), banko Hermis Valdybos pirmininko pavaduotojas (1998–2000 m.), Vilniaus banko Pardavimų kanalų departamento direktorius (2000–2001 m.).
Nuo 2001 m. Sampo banko valdybos pirmininkas, administracijos vadovas. 2007 m. sausio 15 d. banko valdybos nutarimu paskirtas į administracijos vadovo pareigas (2007 m. sausio 12 d. – 2009 m. sausio 11 d. kadencijai).
Vadimas Manzonas
Vadimas Manzonas (Вадим Аркадьевич Манзон; g. 1994 m. gruodžio 5 d.) – Rusijos futbolininkas, puolėjas.
Žaidė įvairaus amžiaus Rusijos jaunimo rinktinėse.
Karjera Lietuvoje
2018 m. rugpjūtį tapo FK Trakai nariu. Jau pirmose žaistose rungtynėse pasižymėjo įvarčiu. Po to sekė greitas „sėdimas“ ir prarado vietą starte. Po 2018 m. sezono su futbolininku buvo atsisveikinta.
Černigovo kunigaikštystė
Černigovo kunigaikštystė (ukrainiečių kalba: Чернігівське князівство) – Rusios kunigaikštystė, gyvavusi XI-XIV amžiais dabartinės Ukrainos šiaurinėje teritorijoje ir gretimose teritorijose Rusijoje, Baltarusijoje.
Teritorija
Kunigaikštystės branduolinės teritorijos bendrai vadinamos Černigovo žeme. Šis istorinis regionas, dabar vadinamas Severščina, apėmė rytinę Polesės dalį, esančią į rytus nuo Dniepro, t. y. Desnos ir Seimo upės baseinuose. Jai priklauso Černigovo sritis ir Sumų srities šiaurinė dalis dabartinėje Ukrainoje, Gomelio srities rytinė dalis Baltarusijoje, Briansko ir Kursko sritys Rusijoje.
Šiaurėje Černigovo žemė ribojosi su Smolensko (Starodubščina), pietuose – su Perejeslavlio, vakaruose – su Kijevo žemėmis. Į šiaurės rytus nuo šios teritorijos buvo Okos aukštupis (etninės viatičių žemės), į vakarus - Turovo-Pinsko žemė (Vakarų Polesė).
Didžiausio išsiplėtimo laikais Černigovo kunigaikštystė be Černigovo žemės dar valdė Okos aukštupį (Kalugos, Oriolo, Tulos sritys Rusijoje) ir Riazanės-Muromo žemę (Lipecko, Riazanės, Vladimiro sritys Rusijoje).
Černigovo žemė
Černigovo kunigaikštystė formavosi severianų gyvenamose žemėse, o vėliau plėtėsi į viatičių, radimičių, dregovičių, muromų gyvenamas žemes. Nuo X a. ši teritorija priklausė Kijevo Rusiai, ir ją valdė Kijevo vietininkas, kuris rinkdavo duoklę. Vietos gyventojai atliko svarbią funkciją ginant Rusią nuo nomadų iš Ponto stepės antpuolių.
Pirmasis Černigovo valdovas buvo Mstislavas Drąsusis, Kijevo kunigaikščio Vladimiro Krikštytojo sūnus. Jis, ilgai kovojęs su nomadais rytuose, pasinaudojęs proga po tėvo mirties pradėjo karą su savo broliu Kijevo kunigaikščiu Jaroslavu. Šis karas laikinai padalijo Rusią į dvi dalis, kurios rytinę dalį užvaldė Mstislavas (1024–1036), savo sostine paversdamas Černigovą. Tačiau po jo mirties Rusia buvo vėl suvienyta po Kijevo valdžia.
Černigovo kunigaikštystė vėl įsikūrė po Jaroslavo mirties Rusią padalinus tarp sūnų. Sviatoslavas Jaroslavičius oficialiai tapo pirmuoju Černigovo kunigaikščiu (1054–1073) ir Riurikaičių Černigovo linijos pradininku.
Susiskaldymas
1097 m., labai greitai po kunigaikštystės susikūrimo nuo Černigovo atsiskyrė Naugardas-Severskis. 1127 m.dėl dinastinių vaidų atskilo rytinės dalys, kur susiformavo Riazanės kunigaikštystė ir Muromo kunigaikštystė.
Antroji kunigaikštystės skilimo banga įvyko 1246 m., mirus Michailui Vsevolodovičiui. Tuo metu keturi vaikai paveldėjo keturias dalis, kurios tapo keturiomis kunigaikštystėmis. Tai buvo Briansko, Novosilsko, Karačevo, Taruskos kunigaikštystės. Tuo metu pagrindinė sostinė iš Černigovo perkelta į Brianską, o titulas Černigovo didysis kunigaikštis tapo tik nominalus.
LDK sudėtyje
1357 m. Brianską užėmė Algirdas, kuris prijungė ją prie LDK. Nepaisant to, dauguma stambesniųjų vietos kunigaikščių išlaikė autonomiją ir savo dinastijas per XIV a. Paskutinis Brinsko kunigaikštis ir Černigovo didysis kunigaikštis buvo Romanas Michailovičius, kartu ėjęs ir vietininko pareigas Smolenske. Jam mirus, Černigovas tapo LDK vietininkyste. Ši tendencija reiškėsi ir aplinkinėse kunigaikštystėse, kur vietinės dinastijos buvo naikinamos per visą XV a.
Tačiau XV a. viduryje egzistavo ir tendencija skirti Černigovo žemės kunigaikštysčių vietininkais iš Maskvos pabėgusias didikų gimines. 1503 m. Černigovo žemę užkariavo Maskvos Didžioji kunigaikštystė.
Anterotas
Anterotas – Eroto priešininkas graikų mituose, baudžiantis už paniekintą meilę.
Algis Mickis
Algis Mickis (1927 m. gegužės 3 d. Kaune – 2006 m. rugsėjo 7 d. ten pat) – Lietuvos farmakologas, visuomenės veikėjas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, LMA narys korespondentas.
Biografija
Tėvas Matas Mickis, brolis Rimvydas Mickis. 1945 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1950 m. su pagyrimu baigė Kauno universiteto Medicinos fakultetą. 1953 m. Maskvos medicinos institute apgynė daktaro disertaciją, 1968 m. apgynė habilituoto daktaro disertaciją.
Bandos salos
thumb|250px|Gunung Apio ugnikalnis Bandos salose
Algis Mickis
Biografija
1953–2006 m. Kauno medicinos universiteto (1950–1989 m. Kauno medicinos institutas, 1989–1998 m. Kauno medicinos akademija) dėstytojas, 1956–1992 m. Farmakologijos katedros vedėjas; 1959 m. docentas, 1971 m. profesorius. Jo iniciatyva Kauno medicinos universitete 1957 m. įkurtos Elektroencefalografijos (pirmoji mokslinio tyrimo laboratorija Kauno medicinos institute), Organinės sintezės ir eksperimentinės farmakologijos, Neurono fiziologijos ir neurokibernetikos laboratorijos. Lietuvoje įdiegė klinikinės elektroencefalografijos tyrimo metodų. Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – neurofarmakologija.
Mongolų imperija
Mongolų imperija (mongol. Их Монгол Улс „Didžioji Mongolų tauta“) – didžiausia vienalytė imperija pasaulio istorijoje, gyvavusi 1206–1368 metais, savo klestėjimo laikais užėmusi daugiau nei 36 milijonus km² ir turėjusi apie 100 milijonų gyventojų. Imperija byrėti ėmė nuo 1259 m., ir 1271 m. Didieji chanai valdė tik rytines buvusios imperijos teritorijas, todėl nuo tada jos istorija siejama su Juan dinastijos istorija. Oficiali imperijos pabaiga buvo 1368 m., siejama su Juan dinastijos pabaiga.
Algis Mickis
Biografija
Nuo 1980 m. LSSR farmakologų mokslinės draugijos pirmininkas. Aktyviai dalyvavo Sąjūdžio veikioje, 1989–1990 m. SSRS liaudies deputatas. 1990 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. Lietuvos mokslo tarybos narys, 1991–1999 m. jos Atestacinės komisijos pirmininkas. Prisidėjo prie Vytauto Didžiojo universiteto atkūrimo, buvo išrinktas jo Atkuriamojo senato nariu. 1995–1998 m. Lietuvos gydytojų sąjungos prezidentas. Vienas „Medicinos enciklopedijos“ redaktorių ir bendraautorių, Visuotinės lietuvių enciklopedijos mokslinės redakcinės tarybos narys.
Bandos salos
Bandos salos – vulkaninės kilmės dešimties salų grupė Bandos jūroje, apie 140 km nuo Seramo salos ir apie 2000 km į rytus nuo Javos. Priklauso Indonezijos Molukų provincijai. Pagrindinis miestas ir administracinis centras yra Bandanaira, esantis to paties pavadinimo saloje.
Algis Mickis
Biografija
Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių, 1 išradimo autorius. Dalyvavo įkuriant Vaistų kontrolės tarnybą, vadovavo Vaistų registracijos skyriui.
Mongolų imperija
Mongolų imperiją 1206 m. įkūrė Čingischanas, suvienijęs mongolų – tiurkų gentis. Daugybės užkariavimų, prasidėjusių XI a. vakarų šiaurės žemės Kinijoje bei Chorezmidų imperijos Persijoje užgrobimu, dėka imperija nusidriekė išilgai Eurazijos žemyno. Klestėjimo metu ji apėmė didžiąją dalį teritorijų nuo Pietryčių Azijos iki Centrinės Europos. Jos egzistavimo metu, XIII−XIV a., „Mongolų taika“ (Pax Mongolica) palengvino kultūrinius mainus bei prekybą tarp Rytų, Vakarų ir Viduriniųjų Rytų. Šie mongolų viešpatavimo šimtmečiai paliko gilią žymę Eurazijos demografijoje ir geopolitikoje bei paspartino šiuolaikinių valstybių, pvz., Rusijos, Turkijos, Kinijos, Irano ir Indijos, susiformavimą.
Bandos salos
Pirmieji europiečiai atradę salas 1511 m. buvo portugalai (Antonio d'Abreva). 1599 m. juos iš salų išvarė olandai. Vietiniams gyventojams alfurams nužudžius admirolą Verhoesveną, iki 1626 m. olandai išžudė salų gyventojus ir galutinai užvaldė Bandos salas. Didžiulius muskatinių riešutų medžių plotus olandai išnuomojo perkeneriams (plantacininkams), kurie darbui atsivežė vergų. 1860 m. vergija buvo panaikinta.
Mongolų imperija
Mongolų imperiją valdė didysis chanas.
Bandos salos
Salų gyventojai alfurai ir amboniečiai, iš įvairių Indonezijos salų atvežtų vergų palikuonys. Tarpukaryje buvo apie 7000 gyv., dabar - 15 000 gyv.
Mongolų imperija
Čingischano užkariavimai
Pirmasis imperatorius buvo Čingischanas (Temüjin). Išsikovojęs valdžią savo gentyje, tuo metu nominaliai valdytoje džurdžėnų Dzin dinastijos, Temüjinas ėmė puldinėti gretimas gentis. Derindamas diplomatiją, karinę jėgą, žmonių valdymą, Temüjinas suvienijo paskiras gentis į vieną tautą. Tuomet jis gavo vardą Čingischanas – „Visuotinis valdovas“.
Po Čingischano mirties
thumb|300px|left|Mongolų imperija 1300−1400 m. Po Čingischano mirties 1227 m. imperija buvo padalinta į 4 administracinius vienetus − ulusus, pavadintus sūnų vardais. Trečiasis sūnus Ugedėjus valdė žemes į rytus nuo Balchašo iki pat Mongolijos. Tolujus, jauniausiasis, valdė šiaurinę Mongoliją. Čagatajus, antrasis sūnus, gavo Transoksianą (žemes tarp Amudarjos ir Syrdarjos šiuolaikiniame Uzbekistane) bei Rytų Turkestaną. Savo sostine jis padarė Almaliką dabartinėje šiaurės rytų Kinijoje. Čingischano sūnus Džučis gavo teritorijas šiaurės vakaruose, ir toliau plėtė savo uluso teritoriją į Vakarus.
Nepaisant šio padalinimo, vieningos imperijos idėja buvo išlaikyta. Iš keturių chanų didžiuoju chanu buvo paskelbtas Udegėjus. 1231 m. mongolai užėmė Korėją. 1234 m. galutinai įveikta Dzin dinastija (džurčenų valstybė), nuo 1235 m. − karai su Pietų Song dinastijos Kinija. 1237 m. užkariavo dabartinės Rusijos ir Kijevo Rusios slavų kunigaikštystes, įkurdami Kipčiakų chanatą. Tai sudarė sąlygas pirmiesiems tiesoginiams kontaktams tarp totorių ir lietuvių 1237–1240 m. laikotarpiu.
1241 m. Ugedėjui mirus nespėjus įgyvendinti savo svajonės užkariauti visą Kiniją, valdžia turėjo pereiti jo sūnui Gujukui, tuo tarpu penkeriems metams po Ugedėjaus mirties regente tapo Ugedėjaus žmona Tioregenė. Valdžios perdavimą turėjo patvirtinti kurultajus, kuris tai ir padarė, tačiau jame nedalyvavo Džučio uluso chanas Batijus. Po Gujuko mirties susirinkusiame kurultajuje (1253 m.) valdžia buvo perduota iš Ugedėjaus linijos Tolujaus sūnui Monkei, kuris kaip manoma buvo palankus nestoriečių tikėjimui. Ugedėjaus ulusas buvo panaikintas, o Ugedėjaus palikuonys, kurie nesipriešino šiems pasikeitimams, gavo nedideles valdas.
Möngke chanas užėmė Junaną, įsiveržė į Indokiniją. Taip pat, siekdami užsitvirtini savo pozicijas imperijoje Tolujaus sūnūs Monkė ir Chubilajus 1255 m. pasiuntė savo brolį Chulagų užkariauti teritorijų imperijos pietvakariuose. Tai jis ir padarė, išplėsdamas Imperijos teritorijas iki Viduržemio jūros. Jis įkūrė atskirą imperijos vienetą Ilchanatą, tačiau liko lojalus Didžiajam Chanui. 1258 m. Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė (LDK) buvo nusiaubta Burundajaus vadovautų mongolų-totorių žiemos žygio. Metraščiuose minima, kad žygis laikomas bene vienu baisiausių XIII a. žygiu, palietusių Lietuvą, tačiau nors LDK patyrė „didžiulius nuostolius“, mongolų pajėgoms „atsilaikė“. Tačiau būtent šis žygis labai susilpnino Mindaugo pozicijas, kuris 1263 m. buvo nužudytas.
1259 m., po Monkės mirties, prasidėjo nesutarimai tarp atskirų ulusų ir galimų įpėdinių. Galiausiai naujuoju Didžiuoju Chanu buvo išrinktas Monkės brolis Chubilajus. Tai vedė į imperijos dezintegraciją ulusų pagrindu. Imperijos šiaurės vakaruose, valdant chanui Berkei, atskilo Džučio ulusas (Aukso orda), kuris tapo nepriklausomas nuo Didžiojo chano valdžios. Tuo pat metu, valdant chanui Alghu, pietuose valdžią konsolidavo Čagatajaus ulusas. Nors dėl giminystės ryšių Ilchanatas nominaliai pripažino Didžiojo Chano valdžią, dėl geografinio atskirtumo ir didėjančių kultūrinių skirtumų jis jau nebuvo pavaldus imperijai. Tokiu būdu XIII a. 7-ajame deš. Mongolų imperija valdė tik rytines buvusios imperijos teritorijas.
1271 m. Chubilajus užkariavo pietinę Kiniją ir ten įkūrė Yuan dinastiją. Nors jo palikuonys ir toliau titulavosi Didžiaisiais chanais iki pat 1368 m., mongolų imperijos vienybė nebeegzistavo. Mongolų imperija davė pradžią keturioms didelėms mongolų imperijoms. Tai buvo Juanių dinastija, Ilchanatas, Čagatajaus chanatas ir Aukso Orda.
Mongolų kardai buvo pusmėnulio formos.
Karinė organizacija
thumb|Mongolo kario rekonkstrukcija
Tarp mokslininkų nėra sutariama, kokio dydžio kariuomenę galėjo turėti mongolai, tačiau skaičiuojama, kad 1206 m. imperija turėjo bent 105 000 karių. Mongolų kariuomenė buvo suskirstyta grupėmis, naudojantis dešimtaine sistema. Dešimtis karių sudarė arbaną, dešimt arbanų sudarė zuutą, dešimt zuutų – minghaną, dešimt minghanų – tumeną. Tumenų ir minghanų vadai būdavo vadinami nojonais. 2–5 tumenai sudarydavo hordu – ordą. Armijai vadovaudavo pats chanas ar jo karvedžiai – bojonai.
Mongolai garsėjo kaip įgudę raitieji lankininkai, tačiau ietimis ginkluoti daliniai taip pat būdavo gerai paruošti, o kariniai specialistai neretai būdavo imami iš jų nukariautų žemių. Kita vertus, mongolai retai kariaudavo jūrose. Nors 1279 m. jiems pavyko nukariauti songų dinastiją du mėginimai užkariauti Japoniją nebuvo sėkmingi.
Įstatymai
Mongolų imperijos kodeksas buvo paremtas jasa, Čingischano įvestais sakytiniais įsakymais ir dekretais. Buvo įprastos kolektyvinės bausmės tiek civiliams, tiek kariams. Pastarųjų atveju, už vieno kario nusižengimus dažnai būdavo baudžiamas visas jo arbanas, sudarytas iš dešimties narių.
Religija
Mongolų imperija pasižymėjo religijų įvairove. Nors tengrizmas ir šamanizmas buvo tradiciniai mongolų tikėjimai, vis daugiau mongolų atsiversdavo į budizmą, krikščionybę, manicheizmą ar islamą. Čingischano, kuris pats buvo šamanistas, valdymo laikotarpiu buvo įkurta institucija, prižiūrėjusi, kad imperijoje būtų tikėjimo laisvė ir visi religiniai vadovai būtų atleisti nuo mokesčių ir viešosios tarnybos.
XIII a. pabaigoje imperijai suskilus, naujos valstybės teikdavo pirmenybę vienai ar kitai religijai. Taip mongolų valdomai Kinijos juan dinastijai rytuose dominuojančias pozicijas užėmė budizmas ir šamanizmas, o vakariau esančiuose chanatuose įsigalėjo islamas.
Menas
Seniausias išlikęs rašytinis veikalas mongolų kalba yra Slaptoji mongolų istorija. Ji buvo parašyta po Čingischano mirties XIII a. pirmoje pusėje ir skirta karališkajai šeimai. Veikale aprašytas Čingischano gyvenimas ir genealogija, pasakojama apie kilmę ir vaikystę, taip pat Mongolų imperijos įkūrimą ir sūnaus Ugedėjaus valdymą.
Dar XIV a. raštuose mongolai klaidas tekste taisydavo mišiniu, padarytu iš sakų ir augalų pigmentų. Gali būti, kad tai pirmas korekcinio skysčio panaudojimas.
Manuel Almunia
Manuelis Almunia (g. 1977 m. gegužės 19 d.) – Ispanijos futbolininkas, žaidžiantis Londono „Arsenal“ klube. Yra pagrindinis šio klubo vartininkas nuo 2008–2009 sezono, kai į „Stuttgart“ persikėlė Jensas Lemanas.
Karalgirio akmuo
Karalgirio akmuo – masyvus riedulys, geologinis gamtos paveldo objektas. Riedulys guli Kauno rajone, Babtų seniūnijoje, Karalgirio kaime, prie kelio, 2,3 km į vakarus nuo Cinkiškių kryžkelės.
Akmuo
Riedulys turi suapvalintą daugiasienę formą su viena nulyginta sienele. Riedulio matmenys (virš žemės paviršiaus esančios jo dalies): aukštis – 1,88 m; ilgis – 3,45 m; plotis – 3,1 m; didžiausia horizontali apimtis – 10,1 m. Riedulį sudaranti uoliena – granitas pegmatitas su biotitu, rausvas, leukokratiškas, su pegmatitinės (rašmeninės) struktūros požymiais. Tiriant šlifą, kurį sudaro gigantiškas (kelių cm skersmens) mikroklino grūdas su kvarco įaugimais, sudarančiais pegmatitinę (rašmeninę) struktūrą, nustatyti dar kiti mineralai: biotitas, plagioklazas, chloritas, sericitas.
Xenoblade Chronicles X
Xenoblade Chronicles X – atviro pasaulio veiksmo–nuotykių kompiuterinis vaidmenų žaidimas, skirtas „Nintendo Wii U“ žaidimų konsolei. Sukurtas Japonijos studijos „Monolith Soft“ ir 2015 m. balandžio 29 d. išleistas „Nintendo“.
Metacritic suvestinės duomenimis, žaidimą kritikai įvertino 85 balų iš 100 vidurkiu.
Siužetas
Karo tarp nežemiškųjų civilizacijų metu 2054 m. Žemės planeta buvo sunaikinta. Žmonės pasistatė milžiniškus kosminius laivus, kuriais leidosi į kelionę po kosmosą. Amerikiečių kosminis laivas „White Whale“ ('Baltasis banginis') po dvejų metų klajonių po kosmosą buvo pasivytas ir atakuotas priešiškų ateivių pajėgų. Praradus kontrolę laivas pasuko į gretimą Miros planetą ir suiro jos atmosferoje dėl gravitacijos jėgų.
Žaidimo pradžioje žaidėjas pradeda valdyti veikėją, pažadintą iš miego stazės būsenos vienoje į planetą Mira nukritusių laivo kapsulių. Jį pažadina veikėja, vardu Elma, ir parveda į žmonių koloniją, pavadinimu Naujasis Los Andželas, praėjus dviem mėnesiams po laivo sudužimo. Žaidėjas gali parinkti pagrindinio veikėjo lytį, veido bruožus, ūgį, plaukų spalvą ir pan. Pagrindinis veikėjas, įstoja į žmonių kolonijos sukarintą organizaciją BLADE ir kartu su bendražygiais turi atlikti misijas ieškant Miros planetoje nukritusių kosminio laivo dalių su kapsulėmis, kuriose gali būti išlikusių miego stazės būsenoje gyvų žmonių.