cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Radomiras
Istorija
1488 m. pirmą kartą paminėtas dabartiniu pavadinimu.
Kralevas
Kralevas – miestas Serbijoje, apie 40 km į pietvakarius nuo Kragujevaco, Ibaro kairiajame krante, netoli jo santakos su Vakarų Morava. Raškos apygardos centras. 82,8 tūkst. gyventojų (2002 m.). Šalia miesto yra Žičos vienuolynas, kuriame karūnuoti 6 iš 7 Serbijos karalių. Vienuolynas pastatytas 1210 m., bizantiško stiliaus.
Radomiras
Istorija
Radomire 1918 m. buvo paskelbta apie Bulgarijos respublikos įkūrimą.
Kralevas
Nuorodos
thumb|left|250px|Magličiaus tvirtovės liekanos
Šiurkščioji kempė
Šiurkščioji kempė (Trametes hirsuta) - priklauso kempininių (Polyporaceae) šeimos grybų genčiai.
Vaisiakūniai vienmečiai, pusiau apskritų kepurėlių pavidalo, pavienių, rečiau suaugusių po kelias, čerpiškai viena virš kitos, kraštu priaugusių prie medžio žievės, 3-10 cm skersmens, iki 1 cm storio. Paviršius apaugęs tankiais plaukeliais, rievėtas, balkšvas, gelsvas, gelsvai rusvas. Himenoforas lygus, baltas, gelsvas, pilkas, poros apskritos. Cistidžių nėra, hifų sistema trimitinė. Sporos 6-8 x 2-2,5 μm.
Auga tik ant negyvos lapuočių, labai retai spygliuočių medienos. Auga ant beržų, lazdynų, liepų, drebulių, gluosnių, slyvų, obelų, vyšnių ir kt., pasitaiko ir ant pušų, eglių išvartų, stuobrių, šakų, kelmų, sukelia baltąjį medienos puvinį. Labai dažna. Gana dažna ir soduose ant negyvų ir nudžiūvusių slyvų, rečiau obelų, kriaušių.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 428
Šiuolaikinė penkiakovė olimpinėse žaidynėse
Šiuolaikinė penkiakovė yra sporto šaka specialiai sukurta olimpinėms žaidynėms. Pirmą kartą į olimpinių žaidynių programą įtraukta 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Sporto šaką sukūrė antikinių olimpinių žaidynių atkūrėjas Pierre de Coubertin. Šiuolaikinė penkiakovė paremta antikine penkiakove, kuri buvo vykdoma antikinėse olimpinėse žaidynėse, tik sumoderninta ir priderinta prie XIX a. kavalerijai reikalingų įgūdžių. Programą sudaro fechtavimasis, šaudymas, jojimas, plaukimas, bėgimas.
Liudas Skersys (1923)
Liudas Skersys (slap. Bronius Paliomskis; 1923 m., Daukšių k., Mosėdžio vls., Kretingos apskr. – 1947 m. kovo 18 d., ten pat) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Tautvaišos (Mosėdžio) kuopos 3-ojo (Paliomskio) būrio vadas.
Biografija
Valstietis. Nuo 1944 m. rudens Šatraminių–Peldžių miškuose slapstėsi nuo mobilizacijos į okupacinę sovietų kariuomenę. Nuo 1945 m. – Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos partizanas, nuo 1945 m. lapkričio 15 d. – Kardo rinktinės narys, nuo 1947 m. – Tautvaišos (Mosėdžio) kuopos 3-ojo (Paliomskio) būrio vadas. Žuvo 1947 m. kovo 18 d. Daukšiuose, besikaudamas su būrio stovyklą apsupusiais MGB vidaus kariuomenės kareiviais ir MGB Mosėdžio valsčiaus poskyrio stribais. Vardas įamžintas 1991 m. Mosėdžio ir 2004 m. Daukšių paminkluose pokariu žuvusiems Kardo rinktinės partizanams.
Kuzmiškė
Kuzmiške vadinami kaimai:
Salotė (Vilnius)
Salotė – vakarinė Vilniaus miesto dalis, esanti į pietvakarius nuo Pilaitės. Buvusi šiaurinė Salotės kaimo dalis. Yra tarp Pilaitės šiaurėje, Dvarykščių vakaruose, Salotės kaimo rytuose. Pietuose telkšo Salotės ežeras. Sparčiai besiplečiantis naujų gyvenamųjų namų rajonas.
Ukmergės Užupio pagrindinė mokykla
Ukmergės Užupio pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ukmergėje, Linų g. 4, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190342150.
Istorija
1918 m. susikūrė Ukmergės miesto 2-oji pradžios mokykla. 1939 m. mokykla turi 10 klasių, mokėsi 282 mokiniai. Rugsėjo mėnesį pradėjo veikti J. Basanavičiaus pradžios mokykla. 1944 metais, praūžus karui, mokyklos pastatas buvo beveik be langų, kuro žiemai nebuvo paruošta. Langai buvo užkalti lentelėmis, trūko priemonių. miniatiūra|250px|left
1958 m. išleidžiama 4-osios vidurinės mokyklos laida, o 1972 m. mokykla išsikėlė į naujas patalpas. 1989 m. pradedama sustiprintai dėstyti anglų kalba, atidarytas vienintelis Ukmergėje vidurinio mokymo vakarinis skyrius. 1992 m. įsteigta humanitarinio profilio klasė, 1994 m. išlyginamoji klasė vaikams su specialiais poreikiais. Pradėtas vaikų su specialiaisiais poreikiais integravimas į bendrojo lavinimo klases. 1995 m. organizuojamas kryptingas meninis ugdymas: sustiprintas muzikos mokymas ir etnokultūra. Įsteigtas Tėvų fondas.
1996 m. užmegzti ryšiai su JAV Kalifornijos Harbor koledžu. Įsteigta parengiamoji klasė. 1997 m. pradėtas suaugusiųjų neformalusis mokymas. 1999 m. visi mokyklos pedagogai įgijo kompiuterinio raštingumo pagrindus. 2000 m. įkurta skaitykla-informacijos centras. Mokykla turi turtingą biblioteką.
2002 m. įkurta antra kompiuterių klasė. 2012 m. mokykla tapo Užupio pagrindine mokykla. 2013 m. prijungta jaunimo mokykla.
2015 m. 9 klasių mokiniai pradėti mokyti pagal produktyviojo mokymosi programą – 3 dienas mokiniai mokosi mokykloje, 2 dienas praktinio mokymosi vietoje.
Tautos Santarvės partija
thumb|Tautos Santarvės partija Tautos Santarvės partija (latv. Tautas Saskaņas partija) – politinė partija Latvijoje.
Istorija
Tautos santarvės partija įkurta 1994 m., suskilus 5-tos Saeimos frakcijai „Santarvė Latvijai – atgimimas tautos ūkiui“ (Saskaņa Latvijai – atdzimšana tautsaimniecībai). 1998–2003 m. Tautos santarvės partija buvo sąjungos „Už žmogaus teises suvienytoje Latvijoje“ (Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā) nare, nuo 2005 m. priklauso sąjungai Santarvės centras.
Vadovybė
Tautos santarvės partijos pirmininkas nuo 2005 m. yra Janis Urbanovičas (1994–2005 m. – Janis Jurkanas). Partijos valdybos pirmininkas nuo 2006 m. yra Ivanas Ribakovas (anksčiau – Aivaras Datavas).
Stasys Paska
Stasys Paska (1920 m. spalio 24 d. Radviliškyje – 1981 m. lapkričio 25 d. Šiauliuose) – Lietuvos teatro ir kino aktorius bei režisierius.
Biografija
1937 m. baigė Radviliškio gimnaziją. 1940 m. baigė Panevėžio dramos teatro studiją, 1940–1945 m. vaidino šiame teatre. 1945–1949 m. Žemaičių dramos teatro aktorius Telšiuose. 1949 m. su žmona Ieva persikėlė į Šiaulius, nuo 1949 m. iki mirties dirbo Šiaulių dramos teatre. Aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje, buvo renkamas dramos teatro partinės organizacijos sekretoriumi, profsąjungos vietos komiteto nariu, daug dirbo su jaunaisiais aktoriais. Palaidotas Donelaičio kapinėse.
Vaidmenys
thumb|Ievos Gurinaitės ir Stasio Paskos kapas [[Donelaičio kapinėse]]
Režisūra
Šiaulių dramos teatre režisavo spektaklius:
Henrikas Giedraitis
Juozas Henrikas Giedraitis (1940 m. vasario 22 d. Kaune – 2022 m. vasario 22 d. ten pat ) – Lietuvos krepšinio žaidėjas ir treneris.
Biografija
Baigė Kauno 4-ąją vidurinę mokyklą. 1959–1963 m. studijavo Kūno kultūros institute. 1957–1972 m. rungtyniavo Kauno „Žalgiryje“. Vėliau ilgą laiką dirbo trenerio Vlado Garasto asistentu, jam padėjo treniruoti ir Lietuvos rinktinę. 1989–1990 m. ir 1992–1993 m. Kauno „Žalgirio“ vyr. treneris. 1996 m. vadovavo Lietuvos jaunimo rinktinei.
Medis (duomenų struktūra)
Medžiai – hierarchinės duomenų struktūros, juose tarp medžio elementų egzistuoja „tėvų - vaikų“ santykiai. Kiekvienas elementas yra susietas su vienu ar daugiau elementų. Medžio elementai yra vadinami medžio viršūnėmis. Kitaip nei gamtoje, ši duomenų struktūra dažniausiai vaizduojama iš viršaus į apačią, kai aukščiau esanti viršūnė vadinama tėvu. Elementas, kuris neturi tėvo, vadinamas šaknimi ar šakniniu elementu. Elementai neturintys vaikų vadinami lapais. Viršūnės, kurios nėra lapai, dar vadinamos vidinėmis viršūnėmis.
Medžio aukščiu vadinamas atstumas nuo šaknies iki toliausiai esančio lapo. Medžio viršūnės lygis nusako jos eilės tvarką skaičiuojant nuo šaknies (šaknis yra 0 lygio, jos vaikas 1…).
Dvejetainiai medžiai
Dvejetainis medis (binary tree) – tai toks medis, kurio kiekviena viršūnė turi ne daugiau kaip 2 vaikus, kurie vadinami dešiniuoju ir kairiuoju medžio pomedžiu.
right|192|thumb|Dvejetainio medžio pavyzdys
Pilnas h aukščio medis turi 2h-1 viršūnių, o bet kuris h aukščio dvejetainis medis turi ne daugiau nei 2h-1 viršūnių. Atitinkamai N viršūnių dvejetainių medžių minimalus aukštis yra.
Australijos lietuvių periodika
Lietuviai Australijoje
Pirmieji lietuviai į Australiją atvyko XIX a. pabaigoje. Brisbeno apylinkėse buvo susikūrusi lietuvių žemdirbių kolonija, kuri vėliau iširo. 1939 m. Australijoje gyveno apie 1000 lietuvių. Po Antrojo pasaulinio karo iš Vakarų Europos atvyko dar 8000 lietuvių. 1983 m. buvo beveik 10 000, 1995 m. – per 8000 lietuvių.
Medis (duomenų struktūra)
Dvejetainis paieškos medis
Dvejetainis paieškos medis (binary search tree) – tai dvejetainis medis, kuris surūšiuotas pagal reikšmes jo viršūnėse. Kiekvienai viršūnei jis tenkina tokias tris savybes:
Pasukimas
Medžio pasukimas tai operacija dvejetainiame paieškos medyje, skirta pakeisti viršūnių padėtį, nepažeidžiant medžio savybių. Yra du operacijos tipai: pasukimas į kairę ir į dešinę. Atliekant pasukimą viena medžio viršūnė kyla, kita – leidžiasi. Dažniausiai ši operacija reikalinga pomedžių aukščiams pakeisti.
Australijos lietuvių periodika
Lietuvių spauda
Pirmieji lietuviški periodiniai leidiniai Australijoje buvo 1947 m. pradėtas leisti skautų biuletenis „Žvalgas“, ėjęs iki 1948 m., bei rotatorinis leidinys „Australijos lietuvių bendruomenės informacijos“, ėjęs 1948–1951 m. 1948 m. Adelaidėje pasirodė ir pirmasis lietuviškas laikraštis „Australijos lietuvis“, leistas iki 1956 m., savaitraštis „Mūsų pastogė“, einantis iki šių dienų, bei mėnesinis žurnalas „Užuovėja“, ėjęs iki 1950 m. 1950 m. Adelaidėje įsteigtas parapijos informacinis laikraštis „Šventadienio balsas“, 1953–1955 m. Melburne ėjo religinis tautinis žurnalo formato laikraštis „Švyturys“. 1956 m. taip pat Melburne Australijos lietuvių katalikų federacijos valdyba įsteigė savaitraštį „Tėviškės aidai“. Kaip šio savaitraščio priedas 1962 m. pradėtas leisti lietuvių ateitininkų dvimėnesis laikraštis „Ateities žingsniai“, o 1965–1979 m. ėjo literatūrinis priedas „Verpetai“. Nuo 1960 m. Adelaidėje leidžiamas dvisavaitis informacinis biuletenis „Adelaidės lietuvių žinios“, nuo 1963 m. – iliustruotas žurnalas anglų kalba „News Digest“ (Naujienų apžvalga), nuo 1975 m. – trimėnesis žurnalas „Baltic News“ (Baltijos naujienos), nuo 1977 m. – skautų biuletenis „Tėvynės židinys“, nuo 1982 m. – Vytenio šaulių kuopos biuletenis „Lietuva – lietuviams“, nuo 1993 m. – vyresnio amžiaus lietuvių ketvirtinis žurnalas „Bičiulis“.
Medis (duomenų struktūra)
Pasukimas
Pavyzdžiui, jei turėtume tokį medį: D     / \ /  \    B     E   / \ A  C jis galėtų būti pasuktas ir atrodyti taip: B   / \ /  \  A     D       / \ C  E Tai būtų pasukimas į dešinę. Jei norėtume iš antro medžio pereiti prie pirmo, reikėtų atlikti pasukimą į kairę.
Nuorodos
Datenstruktur
Aušra (spaustuvė)
Istorija
1948–1989 m. vadinosi „V. Mickevičiaus-Kapsuko spaustuvė“. Jos pirmtakas buvo leidybinės organizacijos „Spaudos fondas“ dirbtuvės, nuo 1939 m. veikusios kartu su spaustuve „Ateitis“, sukurta 1940 m. pabaigoje iš kelių privačių nacionalizuotų spaustuvėlių. „Aušros“ spaustuvė įsteigta vietoj veikusios spaustuvės „Šviesa“, popieriaus gaminių fabriko ir litografijos „Aušra“. 1952 m. ji tapo pagrindine pedagoginės literatūros leidyklos užsakymų vykdytoja. Buvo spausdinami mokykliniai vadovėliai, metodinė literatūra. 1972 m. įrengtas ofsetas, pastatytas administracinis ir gamybinis korpusas. 1983 m. spaustuvė rekonstruota, išplėstos gamybinės ir buitinės patalpos, įrengtos ofsetinės ir iškiliosios spaudos, dvispalvės ir keturspalvės mašinos.
Spausdina knygas, daugiausia vadovėlius, brošiūras, laikraščius, plakatus. 1989 m. spaustuvė susigrąžino „Aušros“ vardą. 2003 m. AB „Aušra“ tapo koncerno „Achemos grupė“ dalimi.
Jonas Kievišas
Jonas Kievišas g. 1941 m. vasario 5 d. Ožkėnų k., Šiaulių r.), muzikos pedagogas, socialinių (edukologijos) mokslų daktaras, choro dirigentas.
Biografija
Baigęs Kuršėnų vidurinę mokyklą, 1959–1963 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. V. Žvirblis). Mokyklą baigęs su pagyrimu, kurį laiką dirbo Kuršėnų kultūros namų meno vadovu, suorganizavo mišrųjį chorą ir parengė 1965 respublikinei dainų šventei, dalyvavo konkurse. 1965–1970 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė). 1972–1975 muzikos pedagogiką ir metodiką studijavo TSRS Pedagogikos mokslų akademijos Meninio ugdymo mokslinio tyrimo instituto aspirantūroje Maskvoje. 1978 apgynė pedagogikos mokslų kandidato disertaciją.
1965–1970 Šiaulių miesto dainų ir šokių liaudies ansamblio „Jovaras" meno vadovas ir dirigentas. Ansamblis koncertavo Lietuvoje, Baltarusijoje, Ukrainoje, Rusijoje, Bulgarijoje, dalyvavo radijo ir televizijos laidose.
Nuo 1968 Šiaulių pedagoginio instituto Muzikos pagrindų katedros dėstytojas, nuo 1975 vyr. dėstytojas, nuo 1979 e. doc. pareigas, nuo 1984 docentas. 1968–1972 instituto studentų dainų ir šokių ansamblio vadovas, mieste suorganizavo berniukų chorą. 1992–1995 instituto Meno pedagogikos katedros vedėjas. 1988–1993 vadovavo merginų choro „Pavasaris" kamerinei grupei (24 merginos), su kuria daug koncertavo Lietuvoje ir užsienyje, dalyvavo tarptautiniuose religinės muzikos festivaliuose, giedojo bažnyčiose.
1976–1982 Šiaulių mokytojų namų mišriojo choro „Varsa" meno vadovas ir dirigentas. Parengė F. Schuberto Mišias G-dur, kurios 1978 m. kovo 4 d. buvo atliktos ir Vilniaus Arkikatedroje. Chorą parengė 1980 respublikinei dainų šventei ir konkursui, 1981 V Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje choras pelnė prizą už geriausiai atliktą šiuolaikinio kompozitoriaus dainą, surengė koncertų Šiauliuose ir kitur. 1987 respublikinei moksleivių dainų šventei paruošė Šiaulių 16-osios vidurinės mokyklos jaunučių chorą ir Mokytojų namų jaunių chorą. 1987–1994 vadovavo Kuršėnų kultūros namų mišriajam chorui, kurį parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje, nemažai su juo koncertavo.
Nuo 1987 vadovauja Šiaulių rajono kultūros darbuotojų moterų chorui. Choras buvo parengtas 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, dalyvauja koncertuose ir kituose kultūros renginiuose. J. Kievišas – Šiaulių rajono dainų švenčių dirigentas ir įvairių kultūros renginių organizatorius, bendrojo lavinimo mokyklų muzikos mokytojų konsultantas, dėsto respublikiniuose muzikos mokytojų kvalifikacijos kėlimo kursuose, dalyvauja įvairiose mokslinėse konferencijose ir skaito pranešimus. Pedagogas ir toliau dirba mokslo tiriamąjį darbą, parengė ir išleido nemaža muzikos mokymo priemonių. Tai „Dainų mokymas solfedžiuojant“ (1990), dainų rinkinys „Žalias ąžuolėli“ (1989), straipsnių rinkinys „Mokykimės dainuoti“ (1993 I ir 1995 II), „Daina ir solfedžio“ (1995), „Vaiko muzikinė raiška" (1997). Paskelbė straipsnių vaikų muzikinio auklėjimo ir kitais klausimais.
Petkeliškių apylinkė
Petkeliškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Veiverių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kazlų Rūdos rajonui. 1954 m. prijungtos Mozūriškio apylinkė ir Pakaklės apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Petkeliškių apylinkė prijungta prie Skriaudžių apylinkės ir Veiverių apylinkės.
Valerija Armonienė
Valerija Armonienė (g. 1945 m. balandžio 24 d. Kaunas) – Lietuvos dailininkė keramikė.
Kūryba
Sukūrė dekoratyvinės keramikos („Susitikimas su kometa I–II“ 1986 m., „Servizas“ 1988 m.), smulkiosios skulptūrinės molio („Mintis“ 1989 m.), porceliano („Augalinis motyvas“ 1986 m., „Atsisveikinimas su vienaragiu“ 1989]] m.) plastikos, originalių kaulinio porceliano kompozicijų („Išsaugosim paukščio namus“ 1984 m., „Nebūties laivas“ 1986 m., „Objektas I“ 1992 m.). „Jiesios“ dailiosios keramikos gamykloje kūrė gaminių modelius tiražavimui.
Kūriniams būdingas konceptualumas, konstruktyvumas, lietų ir lipdytų motyvų, realumo ir abstrakcijos jungtis, saikingas tonavimas, ažūriškumas. Nuo 1984 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje; individuali paroda Kaune – 1987 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
Limos provincija
Limos provincija  – provincija Peru, neįeinanti į jokio departamento sudėtį. Iš rytų apsupta Limos departamento, o vakaruose skalaujama Ramiojo vandenyno bei ribojasi su Kaljao departamentu. Apima šalies sostinę Limą (sutampa su Limos metropoline savivaldybe).
Istorija
Limos provincija sudaryta 1821 m., pradžioje ji priklausė Limos departamentui, į jos sudėtį pateko Kaljao uostamiestis. Sparčiai augant Limos miestui, buvo nuspręsta sudaryti atskirą administracinę teritoriją. 2002 m. Limos provincija atskirta nuo Limos departamento.
Geografija
thumb|left|240px|[[Huaka Pukljana archeologinė vietovė Miraflorese]]
Provincija yra sausringoje Peru Kostoje, išvagotoje Čiljono, Rimako ir Lurino upių. Dabar didžioji dalis teritorijos urbanizuota, laukinės gamtos yra išlikę tik vandenyno pakrantėje ir Pantanos de Viljos laukinės gamtos draustinyje.
Gyventojai
Lima yra didžiausias šalies miestas, sutraukiantis gyventojus iš visos Peru, todėl pasižymi didele etnine įvairove. 92 % provincijos gyventojų yra ispanakalbiai (metisai, baltieji, mulatai, juodaodžiai), 7 % gyventojų yra indėnai (daugiausia kečujai), yra kinų, japonų, libaniečių ir kitų tautybių žmonių.
Administracinis skirstymas
Limos provincija administraciškai padalinta į 43 apygardas:
Kęstutis Kepežinskas
Kęstutis Kepežinskas (1945 m. sausio 1 d. Kaune – 2021 m. sausio 10 d.) – choro dirigentas ir muzikos mokytojas.
Biografija
1959–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Jonas Januškevičius). Atlikęs karinę tarnybą, 1967–1972 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Povilo Bekerio klasė).
1962–1964 m. – Kauno 1-osios vidurinės ir Linkuvos aštuonmetės mokyklos muzikos mokytojas ir vaikų chorų vadovas. Linkuvos mokyklos jaunučių chorą (80 dalyvių) parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei.
Nuo 1967 m. – Kauno pagalbinės mokyklos – internato (vaikų pensionato) muzikos ir dainavimo mokytojas, nuo 1996 m. – vyresnysis mokytojas. Vaikų choras dalyvauja tarptautiniuose specialiųjų mokyklų meno saviraiškos konkursuose ir pelno prizines vietas, gerai pasirodo Baltijos šalių specialiųjų mokyklų sporto ir meno šventėse.
1967–1970 m. – Kauno politechnikos instituto dėstytojų mišriojo choro vadovas, 1974–1975 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos mišriojo choro „Daina“ meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei, koncertavo Kaune, Vilniuje, Estijoje, Baltarusijoje ir Lenkijoje.
1973–1987 m. – Kauno prekybos darbuotojų mišriojo choro (60 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Šis choras Kauno miesto ir respublikinėse apžiūrose laimėjo prizinių vietų, nemažai koncertavo Lietuvoje ir svetur, dalyvavo 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėse dainų šventėse.
Nuo 1989 m. – Kauno kultūros rūmų pagyvenusių žmonių mišriojo choro „Ainiai“ vadovas. Koncertų surengė Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje ir Baltarusijoje, dalyvavo 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Kaune ir Vilniuje. Dirigavo Kauno miesto ir rajono dainų šventėse.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Taujėnų seniūnija
Taujėnų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Ukmergės rajono savivaldybės šiaurėje.
Istorija
XXI a. pradžioje dalis Vidiškių seniūnijos kaimų perduota Taujėnų seniūnijai.
Jolanta Kisielytė
Jolanta Kisielytė (g. 1968 m. spalio 25 d. Panevėžyje) – Lietuvos choro dirigentė, dainininkė (sopranas).
Biografija
1983–1987 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio Jono Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. Birutė Abromavičienė). 1987 m. respublikinio jaunųjų dirigentų konkurso Klaipėdoje laureatė. 1987–1992 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos muzikos akademijoje (vyr. dėst. Česlovo Radžiūno klasė). Studijų metais dainavo akademijos kameriniame chore, su kuriuo dalyvavo tarptautiniuose konkursuose Italijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje ir kitur.
1991–1993 m. dainavo Lietuvos radijo ir televizijos mišriajame chore, dažnai atlikdavo ir solo partijas. 1993–1994 m. Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos mišriojo choro „Vilnius“ artistė, nuo 1993 m. Vilniaus savivaldybės kamerinio choro „Jauna muzika“ dainininkė.
1992–1996 m. Vilniaus pedagoginio universiteto studentų dainų ir šokių ansamblio „Šviesa“ chormeisterė, nuo 1996 m. rudens meno vadovė ir dirigentė. Su šiuo kolektyvu parengė įdomių koncertinių programų, dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose Lenkijoje, Rumunijoje, Vokietijoje ir Ispanijoje. Ansamblis – 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių Lietuvoje dalyvis. J. Kisielytė buvo pastarosios dainų šventės Ansamblių vakaro Vilniaus Kalnų parke dirigentė.
Saris
Saris gali reikšti:
Peršėkė
Peršėkė – upė pietų Lietuvoje; kairysis Nemuno intakas. Prasideda Gervėnų kaimo apylinkėse Lazdijų rajone. Aukštupyje prateka Obelijos ežerą, toliau teka į šiaurės vakarus. Už Gluosinės žiočių pasuka į šiaurės vakarus. Pačiame žemupyje teka į šiaurę, įteka į Nemuno kilpą ties Balbieriškiu.
Intakai: Metelytė, Atesė, Gluosinė, Varputys, Rudė, Kamaria, Vaičiukupis (kairieji), Paežerėlė, Rudė II, Dūmė (dešinieji).
Peršekės baseine telkšo nemažai ežerų – Obelija, Metelys, Atesys, Angininkų ežeras. Būdingas slėnio plotis 200–300 m, slėnio šlaitų aukštis 9–12 m. Vagos plotis aukštupyje 3–5 m, vidurupyje ir žemupyje 6–8 m. Srovės greitis 0,2-0,4 m/s. Vagos nuolydis – 120 cm/km. Pavasariniai potvyniai trumpi, staigūs, vandens lygis žemupyje pakyla 3 m. Peršėkė ties Krokialaukiu patvenkta 78 ha tvenkiniu. thumb|180px|left|Peršėkės aukštupys prie [[Cigoniškiai|Cigoniškių]]
Upės aukštupys įeina į Metelių regioninį parką, žemupys – Nemuno kilpų regioninį parką. Prie Peršėkės esančios didesnės gyvenvietės: Cigoniškiai, Parėčėnai, Remeikiai, Kaukai II, Peršėkininkai, Angininkai, Krokialaukis (Alytaus raj.), Sūkuriai, Mackiai, Kieliškas, Balbieriškis (Prienų raj.).
Upėvardis kildinamas nuo šaknies perš-: pra-paršas, pro-perša, pra-perša („neužšalusi vieta lede, miško retesnė vieta“, plg. „praraja, bedugnė, tarpeklis“).
Upės aukštupys iki Metelytės intako anksčiau (iki sovietmečio) buvo vadinamas Obelyte. Prie jos buvo įsikūrę Obelytės-Peseckų dvaras ir Obelytės-Peseckų kaimas, už Kaukų piliakalnio Obelytės-Pranevičių dvaro palivarkas.
Pagal seną legedą, kur Obelytės upelis susijungia su Metelytės upeliu, nusiprausus susimaišiusiu upelių vandeniu peršėdavo veidą, todėl ten ir prasideda Peršėkės upė ir Peršėkininkų kaimas.
miniatiūra|240px|Peršėkė už [[Mergalaukis|Mergalaukio]]
Lydekinis ežeras
Lydekinis ežeras – ežeras, kurio žuvų bendrijoje vyraujanti žuvų rūšis yra lydeka.
Tai seklūs, dažniausiai eutrofiniai ežerai (pvz., Apvardai, Draudenių ež., Grūda, Lakaja, Kilučiai, Obelių ež. ir kt). Jų pakrantės lėkštos, pavasarį užliejamos, gali būti užpelkėjusios, apaugusios šlapiu lapuočių mišku. Tokių ežerų vidutinis gylis iki 2-3 m (minimalus vidutinis gylis – 1,5 m). Pratakumas mažas ar vidutinis. Aukštųjų helofitų zona plati, iki 50-100 m pločio. Limneidų zona sudaro virš 50-60 % viso dugno ploto. Dugnas labai dumblingas.
Rūšinė zooplanktono įvairovė didelė, jo biomasė sudaro daugiau kaip 4 g/m³. Vandens skaidrumas ne didesnis kaip 3-4 m, sekliuose ežeruose gali būti matomas dugnas. Zoobentoso (išskyrus dvigeldžius) biomasė viršija 4 g/m³.
Šių ežerų vyraujančios bentofaginės žuvys – kuojos.
Sargaso jūra
thumb|right|Sargaso jūra thumb|right|Sargaso jūroje augantys [[Sargasai|sargasų (Sargassum) genties sąžalynai gali tęstis išilgai jūros paviršiaus daugelį kilometrų.]] Sargaso jūra  – šiaurės vakarinė Atlanto vandenyno dalis, vienintelė pasaulio jūra atvirame vandenyne, nesiribojanti su sausuma. Jos plotas vertinamas pagal Atlanto vandenyno srovių sezoninę kaitą esantis 6–7 mln. km², o pagal kitus šaltinius, nemažesnis nei 4 mln. km².
Geografija ir klimatas
Sargaso jūrai būdingos silpnos srovės, mažas kritulių kiekis, didelis garavimas, silpni vėjai ir šiltas bei sūrus vanduo (36 % druskingumas). Jūros vanduo išsiskiria tamsiai mėlyna spalva ir išskirtiniu skaidrumu, o matomumas po vandeniu siekia iki 61 m. Jūros vidutinis gylis – 5000 m, didžiausias – 6995 m, minimalus – 1500 m.
Sargaso jūros eufotinės zonos vandens temperatūra vėsiausia būna kovo mėnesį – vidutiniškai +21,4 °C	(vėsiausias vanduo +19,7 °C, šilčiausias +24,1 °C). O šiaurinėje Sargaso jūros dalyje eufotinės zonos vandenys kiekvieną žiemą atvėsta iki maždaug +18 °C temperatūros ir sudaro daugiau kaip 350 m gylio izoterminį sluoksnį. Rugpjūčio mėnesyje vandenys būna labiausiai įkaitę, jų vidutinė temperatūra siekia +28,8 °C (minimali iki +27,5 °C, maksimali iki +30 °C).
Virš Sargaso jūros nuolat tvyro anticiklonai.
Jūros vakarinėje dalyje yra vienintelis salynas – Bermudai. Į pietus nuo salų – mistika apipinta Bermudų trikampio šiaurinė dalis, apie kurį nuo XIX a. vidurio sklinda pranešimai apie nepaaiškinamus įvykius susijusius su laivų paskendimais, laivų įgulų dingimais, dingusiais ir nukritusiais lėktuvais.
Flora ir fauna
thumb|right|[[Histrio histrio rūšies žuvis gyvenanti tarp plūduriuojančių sargasų jūržolių]] Sargaso jūros 32° šiaurės platumoje yra Bermudų salų koraliniai rifai, unikalūs tuo, kad yra labiausiai į šiaurę Atlanto vandenyne nutolę masyvūs koraliniai rifai.
Nors visame pasaulyje vandenynuose plūduriuoja daug įvairių rūšių jūržolių, Sargaso jūra unikali tuo, kad joje aptinkama sargasų (Sargassum) genties rūšių, kurios yra holopelaginės, tai yra ne tik laisvai plūduriuoja vandenyne, bet ir vegetatyviai dauginasi atviroje jūroje. Sargasų (Sargassum) genties rudąsias jūržoles paviršiuje išlaiko mažos, į uogas panašios pūslelės. Vėliau jos keliauja su vėju ir vandenyno srove bei šiek tiek pasipildo iš pietvakarių atplaukiančiais pakrantės augalais. Kitos įprastos jūržolės dauginasi ir pradeda vegetuoti vandenyno dugne.
Sargasai yra prieglobstis daugybei jūrinių rūšių gyvūnų. Sargaso jūroje šios jūržolės palaiko prisitaikiusią tokioms sąlygoms jūrinę gyvūniją, kurios didžioji dalis būdinga pakrančių zonoms, tačiau kai kurie iš jų aptinkami tik šiose vietovėse. Jūrų vėžliai Caretta caretta sargaso jūržolių „kilimėlius“ naudoja kaip „lopšelius“, kuriuose išsiritę jaunikliai turi prieglobstį ir randa maisto.
Sargasai taip pat yra svarbi buveinė krevetėms, krabams, žuvims ir kitiems jūrų gyviams, kurie specialiai prisitaikė prie šių plūduriuojančių jūržolių. Čia gyvena Latreutes fucorum, Portunus sayi krabų rūšis, Syngnathus pelagicus, buriažuvinių (Istiophoridae) šeimos žuvys, tarp kurių atlantinės buriažuvės (Istiophorus albicans), atlantiniai marlinai (Makaira nigricans), žuvų skraiduolių (Exocoetidae) šeimos rūšys Histrio histrio žuvys, Planes minutus krabai. Čia aptinkami kašalotai (Physeter macrocephalus), bangininiai rykliai (Rhincodon typus), ilgapelekiai pilkieji rykliai (Carcharhinus longimanus), floridiniai šilkiniai rykliai (Carcharhinus falciformis), galapaginiai pilkieji rykliai (Carcharhinus galapagensis), atlantiniai pilkšvieji rykliai (Isurus oxyrinchus), melsvieji rykliai (Prionace glauca), bronziniai kūjarykliai (Sphyrna lewini), tigriniai rykliai (Galeocerdo cuvier), iš vėžlių – Chelonia mydas, Eretmochelys imbricata, Lepidochelys kempi ir Dermochelys coriacea rūšys, iš paukščių – bermudiniai audrašaukliai (Pterodroma cahow).
Į Sargaso jūrą neršti migruoja retos upinių ungurių (Anguilla) rūšys – amerikiniai upiniai unguriai (Anguilla rostrata), europiniai upiniai unguriai (Anguilla anguilla), kuriems gręsia išnykimo pavojus, taip pat Kajikia albida žuvys, atlantiniai silkiarykliai (Lamna nasus) ir didžiosios auksinės skumbrės (Coryphaena hippurus). Per Sargaso jūrą kasmet migruoja kuprotieji banginiai (Megaptera novaeangliae), verslinės žvejybos žuvų rūšys, pavyzdžiui, paprastieji tunai (Thunnus), ir paukščiai, kurie priklausomi nuo Sargaso jūroje esamų jiems maisto šaltinių. Bet dėl specifinio Sargaso jūros klimato, planktono – pagrindinio žuvų maisto šaltinio, šioje jūroje nedaug.
Istorija
Sargaso jūrai būdingi plūduriuojantys sargasų (Sargassum) genties jūržolių sąžalynai, pavadinti sargasais portugalų jūreivių, kurie šią vandens piktžolę ir jos oro pripildytas pūslių kekes lygino su vynuogėmis, arba nuo ispaniško žodžio sargazzo, reiškiančio rudadumblius. Sargaso jūrą pirmą kartą paminėjo Kristupas Kolumbas, kuris ją perplaukė 1492 m. per savo pirmąją kelionę. Jūros dumblių gausa rodė, kad netoli yra sausuma, ir skatino Kristupą Kolumbą tęsti kelionę, tačiau daugelis ankstyvųjų jūrininkų baiminosi (ir nepagrįstai), kad gali įsipainioti plūduriuojančios augmenijos masėje.
Brusavanka
Brusavanka – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Smalvų.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Vytautas Damaševičius
Vytautas Damaševičius (1944 m. vasario 11 d. Skomaičiuose, Gudžiūnų valsčiuje – 2021 m. gruodžio 9 d. Vilniuje ) – Lietuvos kino režisierius, operatorius.
Biografija
Nuo 1963 m. dirbo Lietuvos kino studijoje. 1980 m. baigė Teatro, muzikos ir kinematografijos institutą Leningrade. 1980–1992 m. Lietuvos kino studijos dokumentinių filmų režisierius. Nuo 1993 m. su J. Matoniu kuria televizijos dokumentinius filmus. Sukūrė filmų portretų, istorinių, buitinės ir socialinės tematikos filmų. Didžiąją kūrybos dalį sudaro kultūros tematikos filmų ciklai („Menininkų portretai“, nuo 1994 m., daugiau, kaip 60 filmų, „Lietuvos kultūros paveldas“, nuo 1996 m., „Repeticija: Teatro pulsas“, nuo 1997 m.). 2004 m. įteiktas LDK Gedimino ordinas Riterio Kryžius. 2018 m. spalio 24 d., 18 val. vyko Vytauto Damaševičiaus dokumentinio filmo „Vilnietės“ (2018) peržiūra. Istoriniame archyve laikomi visi Vytauto Damaševičiaus filmai.
Mirė 2021 m. gruodžio 9 d. Buvo 77-ių metų.
Kuzmiškė (Elektrėnai)
Kuzmiškė – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 7 km nuo Laičių.
Adjutantas
Adjutantas (iš, veiksmažodžio adiuvare 'padėti' esamojo laiko dalyvis) – karininkas, kuris padeda aukštesnio laipsnio karininkui, paprastai vadovaujančiam daliniui ar junginiui. Kai kuriose kariuomenėse adjutantas yra laipsnis, analogiškas štabo seržantui (staff sergeant) ar puskarininkiui (warrant officer).
Anglijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Anglijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Pieštuvėnų apylinkė
Pieštuvėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Stakliškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jiezno rajonui. 1954 m. prijungta Alšininkų apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Pieštuvėnų apylinkė prijungta prie Stakliškių apylinkės.
Rumšai
Rumšai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Juknaičių, į šiaurės rytus nuo Tarvydų, kairiajame Šyšos krante. Seniūnaitijos centras.
Etimologija
Vietovardis kilęs nuo pavardės Rumša (ar Rumšas, Rumšys).
Maišos lentelė
thumb|Nedidelei telefonų knygai skirta maišos lentelė. Šiuo atveju visoms galimoms pavardėms apskaičiuojama tik 15 skirtingų maišos kodų, paieška pagal kuriuos ilgai netrunka. Vėliau lyginamos tik tą patį maišos kodą turinčios pavardės. Maišos lentelė – duomenų struktūra, kurioje pagal sutartą trumpą nuorodą (raktą) galima greitai rasti su tuo raktu susietą įrašą, kuriame yra daugiau duomenų.
Raktas, pagal kurį reikia rasti susijusią duomenų struktūrą, gali būti žodis (tekstas), daug galimų reikšmių turintis skaičius ar sudėtingesnė duomenų struktūra (pavyzdžiui, geografinės koordinatės). Naiviai parašytas kodas lygintų pateikiamą raktą su visų duomenų struktūroje saugomų įrašų raktais. Jei struktūra iš tiesų didelė, tai užtrunka pernelyg ilgai.
Maišos lentelėje kiekvienam įrašo raktui apskaičiuojamas pagalbinis maišos kodas. Jis trumpas, nesunkiai apskaičiuojamas, bet keletui galimų raktų yra (ir turi būti) toks pats. Ieškant pirmiausia randamas paieškos rakto maišos kodas. Pagal jį greitai randami keli galimi kandidatai, tarp kurių jau ieškoma lyginant raktus, kurie kiekvienam lentelės įrašui turi skirtis.
Maišos kodai yra nedideli skaičiai, su kuriais susijusius lentelės raktų sąrašus galima rasti labai greitai. Jie neturi daug ryšio su logišku rakto turiniu (iš čia — daržovių ar mėsos kapojimas mažais gabalėliais, juos paskui išmaišant). Pavyzdžiui, telefono numerio maišos kodas gali būti jo skaitmenų suma, kad ir atitinkanti anaiptol ne vieną numerį. Svarbu, kad tokių maišos kodų daug mažiau nei galimų telefonų numerių, ir tarp jų ieškoti daug greičiau. Kiekvienam skirtingam maišos kodui priskiriamas „kibiras“, kuriame saugomi visi tą maišos kodą turintys įrašai. Jei galimų maišos kodo reikšmių daugiau nei norima turėti kibirų, intervalą nesunku susiaurinti dalijant iš norimo kibirų skaičiaus ir galutiniu maišos kodu panaudojant gaunamą liekaną.
Gerai parašytoje maišos lentelėje įrašas randamas per trumpą laiką, beveik nepriklausantį nuo lentelės dydžio. Naiviai parašytoje lentelėje paieškos laikas proporcingas lentelėje saugomų įrašų skaičiui.
Tokioje lentelėje nėra jokio „natūralaus“ rūšiavimo – įrašų seka nepriklauso nei nuo raktų turinio (kaip žodyne), nei nuo to, kokia tvarka tie įrašai buvo pridėti. Lentelė taip pat blogai tinka ieškoti pagal raktus, kurie atitinka tik apytikriai (pavyzdžiui, pagal žodžius su galimomis rašybos klaidomis).
Klemas Inta
Klemas Inta (g. 1941 m. lapkričio 23 d. Viliotėje, Mažeikių raj.) – Lietuvos ir Akmenės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1959 m. baigė Židikų vidurinę mokyklą, dirbo Židikų Mičiurino kolūkio sąskaitininku. 1965 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Mechanizacijos fakultetą, įgijo inžinieriaus – mechaniko specialybę. Studijuodamas susidomėjo Kauno aviacijos sporto klube propaguojamu sklandymo sportu. 1966 m. atliko privalomąją karinę tarnybą, 1971 m. baigė Kalugos aviacijos mokyklą, lakūnas – instruktorius.
1967–1968 m. Viekšnių profesinės technikos mokyklos dėstytojas, 1968–1987 m. Akmenės aviacijos sporto klubo viršininkas, 1977 metais buvo suteiktas sklandymo sporto meistro vardas ir lakūno instruktoriaus pirmoji klasifikacija. 1987–1988 m. Akmenės 2-os vidurinės mokyklos mokytojas.
1988 m. spalio mėn. išrinktas Nau­jo­sios Ak­me­nės miesto Tarybos Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotoju, 1989–1990 m. pirmininkas. 1989 m. Akmenės rajono Sąjū­džio tarybos narys. Padėjo organizuoti rajono mokytojų ir žemdirbių sąjūdį, kūrė Ak­me­nės ra­jono Tremtinių ir politinių kalinių klubą, jo Tarybos narys, 1990 m. šis klubas K. Intą iškėlė kandidatu į Aukš­čiau­si­ą­­ją Ta­ry­bą, išrinktas po pakartotinių rinkimų 1990 m. gegužės 15 d.
1993–1995 m. Akmenės vidurinės mokyklos mokytojas, 1995–1997 m. Akmenės rajono meras, 1997–2000 m. Akmenės rajono savivaldybės sekretorius. 2000–2007 m. Akmenės rajono savivaldybės administracijos Naujosios Akmenės miesto seniūnijos seniūnas, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos tarybos narys.
Nuo 1991 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narys, 2003–2005 m. LTS pirmininkas, nuo 2005 m. pirmininko pavaduotojas.
1995-1997 m., 1997-2000, 2000-2001 m., ir 2007 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys.
1990–1992 m. Lietuvos aeroklubo prezidentas, Akmenės aeroklubo valdybos pirmininkas, Kredito unijos „Tikroji viltis“ valdybos pirmininko pavaduotojas, signatarų klubo narys. Ap­do­va­no­tas Kū­no kul­tū­ros ir spor­to de­par­ta­men­to me­da­liu “Už nuo­pel­nus Lie­tu­vos spor­tui“ (1991 m.) ir Lie­tu­vos Res­pub­li­kos Da­riaus ir Gi­rė­no me­da­liu, Lietuvos pakvietimo į NATO proga apdovanotas atminimo ženklu (2002 m.). Sutuoktinė Vanda, vaikai Nerijus, Renata Veržukauskienė.
ANSMET
ANSMET – meteoritų paieškos Antarktidoje programa.
Antarktidoje ieškoti meteoritų yra labai patogu dėl dviejų priežasčių. Pirmoji priežastis yra baltas ledas. Kai aplink tėra baltas ledas ir mėlynas dangus, jokių uolų ir žemių, labai lengva tampa pastebėti akmenukus ledo paviršiuje ir didelė tikimybė, kad jie yra nukritę iš dangaus.
Iš viso ANSMET programos metu atrasta daugiau nei 10 000 meteoritų.
Kristina Tučkutė
Kristina Tučkutė (g. 1983 m. spalio 18 d. Klaipėdoje) – Lietuvos modelis.
Biografija
Gimė pasieniečių Romo ir Alos šeimoje. Vaikystėje lankė baleto ir muzikos mokyklą, vėliau lankė šuolio į aukštį treniruotes. Nuo 14 metų pradėjo modelio karjerą. Po metų buvo pakviesta į Paryžiaus modelių agentūrą “Metropolitan”. Po dar vienerių metų buvo pakviesta agentūros “Major model management” į Milaną, kur 10 metų dirbo su tokiais drabužių dizaineriais kaip Roberto Cavalli, Blumarine, la Perla, Parah, Wolford, Triumph, Giorgio Armani, Gian Franco Ferre, Guess. Vėliau išvyko dirbti į Niujorką, dar po kiek laiko grįžo į Lietuvą, kur pradėjo užsiiminėti kosmetikos verslu.
Antanevičius
Biografija
Prieš sukilimą buvo ištremtas į Kaukazą, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje: majoras. 1863 m. pavasarį su Z. Sierakausku suorganizavo sukilėlių rinktinę, balandžio 21 d. kovėsi prie Raguvos, balandžio 26 d. prie Karsakiškio. Andrioniškio miškuose (netoli Anykščių) pertvarkius sukilėlių pajėgas paskirtas Ketvirtojo bataliono vadu. Gegužės 7 d. kovėsi Biržų kautynėse prie Medeikių (Biržų valsčius), gegužės 8 d. – prie Gudiškio. Žuvo kautynėse.
Skristukas
thumb|right|260px|[[Kiaulpienės skristukas]] Skristukai – augalo vaisių specialūs plaukelių kuokštai, palengvinantys vaisių išplitimą. Vėjas lengvai išnešioja tokius vaisius. Pienių, usnių skristukai yra kilę iš žiedų taurelių, šilagėlių – iš plaukuotų liemenėlių.
Skristukai sudaryti iš paprastų, dantytų ar plunksniškų plaukelių, šerelių, arba iš žvynelių, su įvairaus ilgio snapeliu, arba skristukas betarpiškai prisitvirtinęs prie vaisiaus.
Algirdas Landsbergis
Algirdas Landsbergis (1924 m. birželio 23 d. Kybartai – 2004 m. balandžio 4 d. Fryportas, Niujorko valstija) – Lietuvos dramaturgas, prozininkas, žurnalistas.
Biografija
1941–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo lituanistiką. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, Mainco universitete studijavo anglistiką ir romanistiką. Mokytojavo Visbadeno ir Kaselio lietuvių gimnazijose, lietuvių spaudoje skelbė noveles, kritikos straipsnius, grožinės literatūros vertimus iš anglų kalbos. Avangardinio žurnalą „Žvilgsniai“ (1946–1948 m.) vienas bendradarbių ir redaktorių. 1949 m. išvyko į JAV. 1949–1953 m. dirbo knygyne Brukline, 1956–1966 m. – Pavergtųjų Europos tautų sekretoriate. 1957 m. Kolumbijos universitete baigė lyginamosios literatūros studijas. 1965–1992 m. Ferli Dikinsono universiteto (Niu Džersio valstija) profesorius. Bendradarbiavo stočių Amerikos balsas ir Laisvosios Europos radijas redakcijose.
Kūryba
Literatūros kritikos straipsnius skelbė žurnale „Literatūros lankai“, laikraštyje „Darbininkas“. Debiutinis romanas „Kelionė“ – vienas pirmųjų moderniosios pokario prozos pavyzdžių lietuvių literatūroje. Jame modernistine stilistika vaizduojama Antrojo pasaulinio karo pabaigos laikotarpis. Parašė novelių, joms būdinga temų įvairovė: rezistencija, išeivijos gyvenimo problematika, gausu netikėtų sugretinimų, paradoksalių situacijų, simbolių. Sukūrė pjesių, jose ryški modernistinė stilistika: įvykis vaizduojamas iš kelių perspektyvų per paradoksalų sugretinimą arba priešpriešą, simbolinamas. Kai kurios pjesės išverstos į anglų kalbą, statytos JAV, Kanados, Slovėnijos teatruose. Dalia Kuizinienė.
Tarptautinio PEN klubo rašytojų tremtyje centro prezidentas, JAV Dramaturgų gildijos narys, nuo 1992 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Bibliografija
Pjesės:
Visatos plėtimasis
Visatos plėtimasis – nuolatinis atstumo tarp toli vienas nuo kito esančių kosminių objektų didėjimas.
Pagal Hablo dėsnį, objekto tolimo greitis yra proporcingas jo nuotoliui nuo stebėtojo.
Neseniai buvo atrasta, kad Metagalaktika (stebimoji Visatos dalis) plečiasi greitėdama. Vienas iš pirmųjų greitėjančio plėtimosi aiškinimų yra tamsiosios energijos hipotezė. Neseniai grupė amerikiečių ir vengrų mokslininkų N-kūnų modeliavimo metodu parodė, kad greitėjimo efektą galima paaiškinti be tamsiosios energijos, iš skaičiavimų išmetus prielaidą apie tolygų visos Visatos plėtimąsi. Naudojant modelį, kuriame skirtingi Visatos regionai plečiasi besiskiriančia sparta, galima gauti dabar mūsų stebimą greitėjančio plėtimosi reiškinį.
Bruškiškės
Bruškiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Savičiūnų, Rukainių miške, prie Vaičios upelio.
Juodaraisčio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šilavoto valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Prienų rajonui. 1954 m. prijungtos Prienlaukio apylinkė, Pakampiškių apylinkė, Pakiauliškio apylinkė, Naujojo Klebiškio apylinkė ir dalis Šiauliškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Juodaraisčio apylinkė prijungta prie Šilavoto apylinkės.
Kislusis nuosėdis
Kislusis nuosėdis (Cortinarius multiformis) – nuosėdinių šeimos valgomas grybas, turintis vidutiniškas maistines savybes.
Išvaizda
Kepurėlė 5-10 cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia, su buku gūbreliu ir žemyn užsilenkusiais kraštais, ochros geltonumo arba gelsvai rudos spalvos, vidurys tamsesnis. Luobelė lygi blizganti, truputį lipni. Kotas trumpas 5-7 cm ilgio, labai drūtas, ties pagrindu pastebimai gumbiškai storėjantis. Lakšteliai tankūs priaugintiniai, gelsvai baltos spalvos. Trama kompaktiška balta, salsvo medaus kvapo ir salsvo skonio.
Spalvos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo geltonos iki gelsvai rudos, vidurys visuomet šiek tiek tamsesnio atspalvio. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau ochros geltonumo. Senų grybų baltas kotas prie pagrindo įgauna gelsvą atspalvį.
Augavietė
Šis grybas auga didelėmis grupėmis dažniausiai spygliuočių miškuose, po pušimis ir eglėmis. Mėgsta rūgštų dirvožemį.
Sezonas: rugpjūtis-spalis.
Kuzmiškė (Dūkštas)
Kuzmiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Dūkšto.
Krikščionybė Lietuvoje
Krikščionybės, plačiausiai paplitusios religijos Lietuvoje, istorija oficialiai skaičiuojama nuo 1387 m.
Krikščionybės pradžia
Nežymus krikščionybės skverbimasis į Lietuvos kraštą prasidėjo dar X a., tačiau sustiprėjo XIII a., kartu su Lietuvos valstybės iškilimu. Siekiant apkrikštyti baltų kraštus, buvo įkurti kryžiuočių ir kalavijuočių(Livonijos) ordinai. Prisidengdami krikščionybės platinimu, šie ordinai nuolat užpuldinėjo ir Lietuvą. 1236 m. Saulės mūšyje lietuviai skaudžiai sumušė kalavijuočius. Norėdamas išsilaikyti, kalavijuočių ordinas susijungė su kryžiuočių ordinu Prūsijoje. Europos riteriai kryžiuočiams padėjo užimti prūsus, tad juos nugalėjęs, kryžiuočių ordinas kartu su Livonijos ordinu stengėsi užimti ir Lietuvą.
Krikščionybės įsitvirtinimas
Galutinis Lietuvos krikštas įvyko tik atėjus į valdžią Jogailai, kuris, vesdamas Lenkijos karalaitę Jadvygą, pažadėjo apsikrikštyti pats, bei apkrikštyti visą Lietuvą. Krikštą jis su savo broliais priėmė 1386 m. vasario 15 d. Kitais metais Jogaila atvyko į Vilnių su būriu lenkų ponų ir kunigų krikštyti Lietuvą. Kelis kartus vadovas nuvyko į šalies gilumą, kur irgi krikštijo žmones. Ilgiausiai - iki 1413 m. liko neapkrikštyti žemaičiai. Vytautas ir Jogaila, susirūpinę žemaičių krikštu, patys nuvyko į Žemaitiją, kur dalyvavo krikštijant būrius žmonių bei aiškinant jiems tikėjimo tiesas.
Prieš pradedant krikštyti buvo sugriautos senovės lietuvių tikėjimo šventyklos, užgesinta amžinoji ugnis, iškirsti šventais laikomi medžiai, giraitės ir išnaikinti namie gerbti žalčiai. Sunaikinus buvusio tikėjimo šventoves ir kultą, pradėtos steigti katalikiškos parapijos, vyskupijos. Vytautas, likęs vieninteliu Lietuvos valdovu ir toliau rūpinosi stiprinti krikščionybę Lietuvoje. Etnografinėje Lietuvoje jis pastatė apie 26 bažnyčias, o kitose vietose apie 7. Nors pakrikštyti, žmonės kreipdavosi ir į ankstesniuosius dievus. Iki pat XVI a. katalikų bažnyčios padėtis LDK nebuvo gera. Didžiausia problema vis dar išliko lietuviškai kalbančių kunigų, žinių ir lietuviškų pamokymų apie naująjį tikėjimą trūkumas, nepakankamas bažnyčių ir parapijų tinklas, netinkama dvasiškių skyrimo tvarka, kadangi iki pat 1795 m. Lietuvos vyskupijos administraciniu požiūriu buvo pavaldžios Gniezno bažnytinei provincijai.
Protestantizmo įtaka
miniatiūra|Radvilų Biblijos (1563 m.) titulinis puslapis Protestantizmas, nuo 1517 m. plitęs Vokietijoje, greitai pasirodė ir Lietuvoje. Protestantizmo pradininkas Martynas Liuteris propagavo Biblijos skaitymą balsu, psalmių giedojimą, liturgiją liaudies kalba. Tai paskatino Biblijos ir kitų religinių tekstų vertimus į vietinių tautų kalbas. Žymiausia reformacijos rėmėja Lietuvoje buvo kunigaikščių Radvilų giminė. Mikalojaus Radvilos Juodojo rūpesčiu visa Biblija, vadinamoji Biržų Biblija, dedikuota Karaliui Žygimantui Augustui, pirmą kartą buvo išversta į lenkų kalbą ir išspausdinta 1563 m. Brastoje (Breste). Kartu imta rūpintis ir nekilmingųjų raštingumu, lietuvių kalba. Čia pasidarbavo Abraomas Kulvietis ir Martynas Mažvydas, pirmosios lietuviškos knygos - Katekizmo autorius. Pirmasis visą Bibliją į lietuvių kalbą 1579 - 1590 m. išvertė liuteronų kunigas Jonas Bretkūnas (1536-1602).
Radvilos ir kiti bajorai buvo kalvinizmo atšakos išpažinėjai. Protestantizmas pirmiausia plito tarp didikų ir bajorų - raštingos visuomenės dalies. Juos protestantizmas traukė sąžinės laisve, didesne asmens atsakomybe ir teisėmis, kritiniu mąstymu. Menkai išsilavinę lenkakalbiai LDK katalikų kunigai buvo nepajėgūs nei intelektualiai patarnauti išsilavinusiai, europietiškų pažiūrų ir užmojų LDK diduomenei, nei dvasiškai - lietuviakalbiams valstiečiams. Antroje XVI a. pusėje beveik visi bajorai ir didikai tapo protestantais. Protestantizmą vis dėlto silpnino susiskaldymas. LDK būta liuteronų, kalvinistų ir arijonų, bei mažesnių pakraipų protestantų.
Kontrreformacija
Protestantizmas palaipsniui plėtėsi, tačiau jo įsigalėjimą sutrukdė kontrreformacija. Katalikybės persvarai reikšmės turėjo keli veiksniai:
Tarp katalikų ir protestantų Lietuvoje kova vyko apie 150 m. Bet čia ji nebuvo tokia arši ir kruvina, kaip kituose kraštuose.