cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Filadelfijos 76ers
76ers kritimas ir atgimimas
1967-1968 metų sezone, Sixers žaidė naujoje Spektro (The Spectrum) aikštėje bandydami išsaugoti čempionų vardą. Komanda iškopė į NBA atkrintamąsias varžybas, Rytų Konferencijos finale vėl susitikdami su Bostono „Celtics“. 76ers pirmavo serijoje iki keturių pergalių rezultatu 3-1, tačiau savanaudiškas žaidimas pakišo koją, ir Celtics septintosiose rungtynėse išplėšė Rytų Konferencijos čempionų vardą ir teisę žaisti NBA finale. Sezonui pasibaigus, „76ers“ kažkodėl iškeitė legendinį Wilt Chamberlain į Los Anždelo Lakers ginčytinos vertės žaidėją Archie Clark ir du vidutiniokus Darrell Imhoff ir Jerry Chambers. Keitimas tikriausiai buvo pats neefektyviausias NBA istorijoje, „Sixers“ komandos šlovė greitai pradėjo blėsti. Šį procesą smarkiai pagreitino komandos pagrindinis vadovas Jack Ramsy tiesiog visai nesuprantamai iškeisdamas dar ir tuometinę įžymybę, puolėją Chet Walker į kelis visiškai nepajėgius žaidėjus.
Smarkiai praretinti „76ers“ dar tris sezonus bandė kovoti, tačiau nebuvo iškopę aukščiau nei į atkrintamųjų varžybų antrajį ratą. O 1971-1972 metų sezone, kai buvo praėję vos penkeri metai po Sixers triumfo NBA finale, komanda baigė sezoną su vos 30 pergalių ir net 52 pralaimėjimais. Filadelfijos 76ers pirmą kartą nepateko į atkrintamąsias varžybas per visą komandos gyvavimo istoriją.
Sekančiame, 1972-1973 metų sezone, Filadelfija pasiekė patį dugną pradėdami sezoną 15 pralaimėjimų iš eilės. Po kelių mėnesių „76ers“ netgi sumušė lygos anti - rekordą pralaimėdami net 20 rungtynių iš eilės, savo „sąskaitoje“ turėdami 4 pergales ir net… 58 pralaimėjimus! Būtent tada jie buvo pralaimėję 34 iš 35 susitikimų. „76ers“ sezoną baigė gėdingai - 9 pergalės ir 73 pralaimėjimai. Filadelfijos spauda pagal šį pergalių - pralaimėjimų santykį jiems prilipdė naują pravardę - Devintukas ir „73ers“. Tuo metu komandai vadovao treneris Roy Rubin, su juo Sixers iš tų 9 pergalių pasiekė „net“ 4, o pralaimėjo 47 kartus. Tai buvo pirmas ir paskutinis šio trenerio darbas NBA. Būtent esant rezultatui 4-47 komandos vadovybė pakeitė Roy Rubin žaidžiančiu treneriu Kevin Loughery, bet ir šis niekuo nebegalėjo padėti - su juo komandą iškovojo dar 5 pergales, bet pralaimėjo 26 kartus. Nuo Atlanto Diviziono čempionų Bostono „Celtics“ „76ers“ atsiliko net 59 pergalėmis. Mažiau pergalių sezone yra pasiekusi tik viena komanda NBA istorijoje - tai Providenso „Steamrollers“ 1947-1948 metais, tiesa, tuo metu ir visą sezoną sudarė tik 48 rungtynės. O štai 73 pralaimėjimus yra patyrusios dar kelios NBA komandos, tačiau 73 tarsi magiškas skaičius - niekas nėra pralaimėjęs daugiau kartų. Negana to, nepaisant, kad prieš šešerius metus Filadelfijos 76ers sumušė lygos rekordą su daugiausia pergalių sezone, dabar jie sumušė lygos anti - rekordą, kuris nėra „pagerintas“ iki šiol - jų pergalių - pralaimėjimų santykis siekė vos 0,11 %.
Kitame sezone Sixers į vyriausiojo trenerio postą priėmė Gene Shue ir komanda pradėjo pamažu atsigauti. 1975-1976 metų sezone 76ers iš Indianos „Pacers“, tuomet dar žaidusios ABA (American Basketball Association) įsigijo George McGinnis ir kartu su juo, po penkerių metų pertraukos, vėl pateko į atkrentamąsias varžybas. Ir nepaisant to, kad po trejų rungtynių jie turėjo nusileisti Bafalo Braves komandai, „76ers“ ilgam užsitikrino vieno iš lygos lyderių pozicijas.
Įamžinti marškinėliai
Klubas yra įamžinęs garsiausių savo krepšininkų marškinėlius. Numeriai marškinėlių, kuriuos jie nešiojo, daugiau niekada nebus naudojami komandoje. Į šį sąrašą įeina:
Pranas Radzevičius
Biografija
1900–1902 m. mokėsi Virbalio dviklasėje mokykloje. 1905-1907 m. revoliucijos įvykių dalyvis. 1908 m. Vilniaus vyrų gimnazijoje išlaikė 7 klasių egzaminus, 1918–1919 m. studijavo Odesos komercijos institute.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos frakcijai, įėjusiai į LSLDP ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. 1923 m. birželio 5 d. – 1925 m. Antrojo Seimo atstovas, jį pakeitė Julius Švambarys.
Bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje, rašė straipsnius laikraščiams „Lietuvos ūkininkas“, „Lietuvos žinios“.
Mirties data nežinoma.
Dumblelis (Lazdijų r.)
left|120px
Dumblelis – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, 4,5 km į šiaurės rytus nuo Kapčiamiesčio. Išsidriekęs iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,05 km, didžiausias plotis 0,21 km. Altitudė 110,6 m. Krantai daugiausia statūs, aukšti, daugiausia apaugę medžiais. Iš pietų prieina Ilgininkų miškas, iš vakarų – Dzelkų miškas. Aplink šiaurines pakrantes vietomis plyti dirbami laukai. Šiaurėje įteka Ilgio upelis iš Ilgio ežero, o pietuose išteka Rietaviškės upelis į Dumblinio ežerą (Baltosios Ančios baseinas).
Prie Dumblelio įsikūręs Juškonių kaimas.
Cosimo Rosselli
right|thumb|180px| Cosimo Rosselli portretas (iliustracija 1568 m. [[Giorgio Vasari autobiografijose)]] Kozimas Roselis (it. Cosimo Rosselli, 1439 – 1507 m.) – italų Renesanso dailininkas iš Florencijos. Šiuo metu žinomas dėl freskų Siksto koplyčioje.
Biografija
Kozimas Roselis gimė menininkų, akmens apdirbėjų ir dailininkų, šeimoje Florecijoje apie 1439 m. 1453 − 1456 m. jis dokumentuotas dailininko Neri di Bicci dirbtuvėse. Spėjama, kad jis galėjo būti susijęs su Benozzo Gozzoli dirbtuvėmis, gal buvo jo mokiniu. Be Benozzo Gozzoli, jo kūryboje pasireiškia bene visų to meto Florencijos dailininkų įtakos: Alesso Baldovinetti, Andrea del Verrocchio ir brolių Pollaiolo. Pirmieji darbai dokumentuoti Sant'Ambrogio bažnyčioje. Joje jis sukūrė freską, kurioje vaizduojamas Pikas dela Mirandola. Darbą, kurį pagyrė Giorgio Vasari. Be darbų Sant'Ambrogio, Kozimas Roselis dirbo Santissima Annuziata bažnyčioje, Fjezolės St. Girolamo bažnyčioje ir Lukos miesto bažnyčiose.
1480 m. popiežius Sikstas IV pakvietė Kozimą, kartu su kitais Florencijos dailininkais, darbams Siksto koplyčioje. Siksto koplyčioje Kozimas atliko 3 darbus: „Nusileidimas nuo Sinajaus kalno“, „Paskutinė vakarienė“ ir „Kalno pamokslas“. Ketvirtojo, „Raudonosios jūros perėjimo“, autorystė ginčytina. Manoma, kad jis irgi galėjo būti atliktas Kozimo Roselio. Giorgio Vasari mini tris darbus ir pateikia argumentą, kodėl Kozimui Roseliui, palyginti neįspūdingo talento dailininkui, buvo leista atlikti tiek darbų koplyčioje, lyginant su tikrais meistrais, kaip Pietras Perudžinas, Sandras Botičelis, Domenikas Girlandajas. Esą popiežius Sikstas IV nelabai nusimanė mene ir Kozimas Roselis siekė įsiteikti popiežiui naudodamas freskose didelius kiekius labai brangių ultramarino mėlynojo dažų, bei aukso. Tokiu būdu, anot Giorgio Vasari, beveik visos jo freskų detalės buvo iliuminuotos (šiuo metu mėlynos spalvos išblukusios, o auksas nusitrynęs). Nors kiti dailininkai juokėsi iš Kozimo, tačiau popiežius buvo kitokios nuomonės − jis skyrė apdovanojimą dailininkui, kaip geriausiam iš dirbusiųjų Siksto koplyčioje. Anot Giorgio Vasari vertinimo, peizažas „Kalno pamokslo“ freskoje, kurį tapė tuo metu Kozimo Roselio mokinys Piero di Cosimo, yra geriausias dailės epizodas Roselio freskose.
El Pinakatės ir Didžiosios Altaro dykumos biosferos rezervatas
El Pinakatės ir Didžiosios Altaro dykumos biosferos rezervatas  – biosferos rezervatas ir UNESCO pasaulio paveldo objektas (nuo 2013 m.) šiaurės vakarų Meksikoje, Sonoros valstijoje, JAV pasienyje. Rezervatas apima plotus Sonoros dykumoje, į rytus nuo Kalifornijos įlankos. Pagrindinis objektas – Didžioji Altaro dykuma.
Vietovėje driekiasi vulkaninis skydas su senovinių ugnikalnių kūgiais, vadinamais Pinakatės kalvomis. Šie kūgiai ir krateriai susidarė kaip vulkaninių vyksmų, prasidėjusių prieš 4 milijonus metų ir paliovusių maždaug prieš 11 tūkst. metų, pasekmė. Rezervate auga ~540 augalų rūšių, sutinkama 40 žinduolių, 200 paukščių, 40 roplių rūšių. Čia gyvena endeminis šakiaragio porūšis Antilocapra americana sonoriensis, snieginiai avinai, šiurpieji nuodadančiai, dykuminiai vėžliai, endeminiai Pinakatės juodvabaliai (Eleodes).
Pirmieji šios vietovės gyventojai buvo San Diegito kultūros nešėjai, čia pasirodę ledynmečio pradžioje. Dabartiniai vietos gyventojai yra indėnai papagai. 1540 m. kraštą tyrė ispanas Melčioras Diasas, o 1698 m. – jėzuitų vienuolis Eusebijus Kinas. Iki pat XX a. vid. tai buvo labai atokus ir retai pašaliečių lankomas kraštas.
Liaudies universitetas
thumb|Nikolajus Frederikas Severinas Grundtvigas Liaudies universitetas – neformaliojo švietimo įstaiga, skirta tęstinėms suaugusiųjų studijoms.
Studijos
Liaudies universitete sudaromos sąlygos lavintis visiems norintiems, būsimiesiems studentams nekeliami akademiniai ar kiti reikalavimai, nėra formalių atrankos procedūrų, priimami visi, neatsižvelgiant į išsilavinimą, neribojamas mokymosi laikas, sparta, besimokančiojo amžius. Studijos įvairių formų – ilgalaikiai arba trumpalaikiai kursai (įvairių mokslų, kalbų, dailės, muzikos, etninės kultūros, sveikos gyvensenos ir kiti), seminarai, paskaitų ciklai.
Istorija
Liaudies universitetai pradėti kurti XIX a. viduryje. Pirmąjį liaudies universitetą (Aukštesnioji liaudies mokykla), skirtą suaugusiųjų švietimui, 1844 įkūrė danų rašytojas, pedagogas, istorikas Nikolajus Frederikas Severinas Grundtvigas (1783-1872) Rodingo (Danija) kaime. 1864 m. liaudies universitetų įkurta Norvegijoje, 1868 m. – Švedijoje. 1867 m. Didžiosios Britanijos Kembridžo ir Oksfordo universitetų dėstytojai parengė liaudies universitetų nuostatus; jais rėmėsi ir JAV, Vokietijos, Belgijos liaudies universitetai. Prancūzijoje liaudies universitetai buvo organizuojami kaip diskusijų klubai.
Rusijos imperijoje pirmąjį liaudies universitetą įsteigė generolas, Tolimųjų Rytų užkariautojas, vėliau aukso pramonininkas Alfonsas Šaniavskis (1837–1905 m.), testamentu palikęs visą turtą liaudies švietimo reikmėms. Bet tik 1908 m. jo name Arbate atvėrė duris Maskvos miesto Šaniavskio liaudies universitetas, jau pirmaisiais metais surinkęs 400 klausytojų. Universitete studijavo ir lietuviai Adolfas Klimas, Adomas Lastas, Ignas Šeinius bei kiti.
Lietuvoje
Lietuvoje liaudies universitetai pradėti kurti XIX a. pradžioje. 1915 m. Vokietijai okupavus Lietuvą lietuviai, žydai ir lenkai ėmė steigti kursus Vilniuje tikėdamiesi, kad iš jų išsiplėtos aukštoji mokykla. 1916 m. Lenkų profsąjungų draugijos iniciatyva buvo įsteigtas Adomo Mickevičiaus liaudies universitetas. Lietuvos švietimo Vinco Kudirkos draugija, įkurta 1923 m. Kaune, 1924 m. įsteigė Vinco Kudirkos liaudies universitetą. Jame buvo skaitomos gamtos, istorijos, medicinos, literatūros, psichologijos, meno ir kitos paskaitos. Jas skaitė Lietuvos universiteto profesoriai Pranas Augustaitis, Vaclovas Biržiška, Tadas Ivanauskas, Vladas Lašas, Antanas Purėnas, Kazys Sleževičius, Jonas Gudaitis-Vabalas, Zigmas Žemaitis, gydytojai, mokytojai, studentai ir kiti mokslininkai, menininkai ir visuomenės veikėjai. Į paskaitas susirinkdavo 400–500 klausytojų.
1925 m. gegužės 26 d. Lietuvių katalikų jaunimo federacija „Pavasaris“ įkūrė Motiejaus Valančiaus liaudies universitetą Kaune, vėliau jo filialai įsteigti Leipalingyje, Šiauliuose, Šilalėje, Tauragėje, Telšiuose ir kitur. Prie jų veikė raštingumo kursai. 1926 m. Tauragėje atidarytas Dionizo Poškos liaudies universitetas. 1920 m. Šiauliuose įkurta Knygų leidybos ir kultūros bendrovė „Kultūra“ steigė įvairius kursus, organizavo mokslo populiarinamąsias paskaitas. 1926 m. atidarytas Povilo Višinskio liaudies universitetas. „Kultūros“ būreliai 1925–1926 m. organizavo liaudies universitetus Pasvalyje, Pilviškiuose, Tauragėje ir kitur. Jų veikloje daugiausia dalyvavo mokytojai.
TSRS okupavus Lietuvą 1941 m. liaudies universitetai organizuoti naujais pagrindais. Jų veiklai vadovavo Švietimo liaudies komisariato Suaugusiųjų švietimo valdyba. 1940–1941 m. veikė 8 liaudies universitetai Vilniuje, Kaune, Marijampolėje, Mažeikiuose, Tauragėje, Vilkaviškyje, Kėdainiuose ir Lazdijuose. Juose buvo socialinių ir ekonominių mokslų, gamtos, agronomijos, literatūros ir meno skyriai. Juos lankė apie 6000 studentų, dirbo 170 lektorių. 1941 m. Lietuvą okupavus Vokietijai liaudies universitetai uždaryti, vėl pradėti steigti 1958 m.
Kultūros ministerijos įsteigtuose liaudies universitetuose buvo skaitomos paskaitos, daugiausia literatūros, meno, marksizmo–leninizmo temomis. 1960 m. patvirtinti respublikiniai liaudies universitetų nuostatai. Jų darbą kontroliavo Respublikinė liaudies universitetų taryba, įkurta 1964 m. prie „Žinijos“ draugijos valdybos. 1964 m. Vilniuje įsteigta 18 bazinių liaudies universitetų, kurie teikė metodinę medžiagą kitiems. Miestuose ir rajonuose veikė po vieną liaudies universitetą su tam tikrais fakultetais (valstybės ir teisės, ateizmo, sveikatos apsaugos, pedagogikos, literatūros, meno, žemės ūkio, karinio patriotinio auklėjimo, buities kultūros ir kt.). Įmonėse, įstaigose, kaimo vietovėse buvo steigiami fakultetų filialai. Paskaitos truko 1–3 m. du kartus per mėnesį.
Atkūrus nepriklausomybę liaudies universitetai uždaryti, vietoj jų mokslo, kultūros ir visuomeninės organizacijos, muziejai, bibliotekos organizuoja edukacinę veiklą, paskaitas, seminarus, konferencijas. 1992 m. įsteigta Lietuvos suaugusiųjų švietimo asociacija, kuri turi regioninius suaugusiųjų švietimo informacinius centrus Alytuje, Kaune, Klaipėdoje, Panevėžyje, Šiauliuose, Tauragėje, Telšiuose, Utenoje, Vilniuje. Ji kartu su Lietuvos liaudies buities muziejumi 2000 m. įsteigė „Rumšiškių muziejaus dvaro akademiją“. 1995 m. Vilniuje įkurtas Trečiojo amžiaus universitetas, jame veikia Chorinio dainavimo, Dvasinio tobulėjimo, Kraštotyros, Literatūros, Religinių studijų, Sveikatos, Tautodailės, Turizmo fakultetai. Turi filialus Dotnuvoje, Kaune, Klaipėdoje, Marijampolėje, Panevėžyje, Prienuose, Šiauliuose, Telšiuose, Ukmergėje, Visagine su daugiau kaip 2000 studentų (2007 m.).
Valdžių padalijimo principas
thumb|200px|Vienas valdžių padalijimo principo pagrindėjų – [[Montesquieu]] Valdžių padalijimo principas – valstybės valdžios galių paskirstymas skirtingoms institucijoms, siekiant apriboti valdžią ir išsaugoti laisvę bei lygybę.
Valdžių padalijimo principu demokratinėje valstybėje turi būti grindžiama valdžios organizacija ir veikla. Taip siekiama garantuoti asmens teises ir laisves, išvengti valdžios sutelkimo vienose rankose, despotizmo, diktatūros.
Atsižvelgiant į pagrindines valstybės valdžios vykdomas funkcijas – įstatymų leidyba, jų vykdymas ir ginčų, kilusių šioje veikloje, taip pat privatinėje asmenų srityje (visuomeniniuose santykiuose), sprendimas, – valstybės valdžios skirstomos į įstatymų leidžiamąją, vykdomąją ir teisminę. Šias valstybės valdžias įgyvendinančios institucijos vykdo svarbiausias valstybės funkcijas.
Istorija
Valdžių pasidalijimo arba atskyrimo principas į atskiras šakas, rūšis yra gana sena teisinė politinė problema, kurios kilmės šaknų reikia ieškoti ne naujojoje arba naujausioje istorijoje, o žiloje senovėje.
Paveldimumas
Paveldimumas – organizmo gebėjimas perduoti genetinę informaciją, koduojančią organizmo požymius, palikuonims. Dėl šio gebėjimo visi gyvieji organizmai (augalai, grybai ar bakterijos) savo palikuonims perduoda rūšiai būdingus bruožus.
Valdžių padalijimo principas
Istorija
Tačiau tikrasis, šiandieninis, valdžių padalijimo principas aptinkamas XVIII a. Dž. Loko darbuose. Džonas Lokas (1632‒1704) yra vienas iš iškiliausių Švietimo epochos teoretikų ir ideologų. Savo veikaluose jis grindė mintį, kad norint turėti bendruomenės valdžią, reikia susivienyti į visuomenę. Panaudojus turimą valdžią, galima kurti bendruomenei įstatymus per jos paskirtus pareigūnus. Dž. Loko koncepcijoje išskiriamos trys valdžios „šakos“: įstatymų leidybos, kuri suteikiama parlamentui; vykdomoji, kuria disponuoja vyriausybė; federalinė, kuriai priskiriami tarptautiniai įgaliojimai. Teisinė valdžia Dž. Loko koncepcijoje nėra savarankiška, ji priskiriama vykdomajai valdžiai. Jis manė, jog kertinis visų valstybių pozityvus įstatymas yra įstatymų leidimo valdžios įkūrimas. Ji turi teisę nurodyti, kaip bus naudojama valstybės jėga saugant bendruomenę ir jos narius. Kadangi įstatymai, turi pastovią ir nuolatinę galią ir turi būti nepaliaujamai vykdomi bei prižiūrimi, būtina turėti visą laiką veikiančią valdžią, kuri garantuotų, kad priimti ir galiojantys įstatymai būtų vykdomi. Štai kodėl Dž. Lokas atskyrė leidžiamąją ir vykdomąją valdžias. Federalinei valdžiai priskiriama: karo ir taikos teisė, koalicijų ir sąjungų teisė bei visi santykiai su užsienio asmenimis ir bendruomenėmis. Dž. Lokas teigė, kad nėra būtina, kad įstatymų leidžiamoji valdžia veiktų nuolat, tačiau labai svarbu, kad nuolat veiktų vykdomoji valdžia, nes poreikis kurti naujus įstatymus ne visada yra, bet visada yra poreikis vykdyti sukurtuosius, todėl jis teisminės valdžios neatskyrė nuo vykdomosios valdžios.
Kitas žymus valdžių padalijimo principo tyrėjas – prancūzų filosofas bei švietėjas Šarlis de Monteskjė (1689–1755 m.). Jis mums svarbus tuo, kad plėtojo valdžių padalijimo koncepciją (kurios pradininkas buvo Dž. Lokas) ir jo darbai turėjo didelės reikšmės vėlesnėms Vakarų valstybių Konstitucijoms. 1748 m. Š. Monteskjė išleido veikalą „Apie įstatymų dvasią“. Šioje knygoje Š.Monteskjė siekė įrodyti, kad pasaulį valdo ne dievo valia ir ne likimas, bet valstybėje egzistuojančios taisyklės – nusistovėję tarpusavio santykiai. Jis teigė: „Tik protaujančios būtybės gali kurti įstatymus pačios sau, bet ir jos turi įstatymus, kuriuos sukūrė kiti. Be to savo knygoje „Apie įstatymų dvasią“ Š. Monteskjė skiria tris valdžios rūšis: įstatymų leidžiamąją, įstatymų vykdomąją, teisminę. Įstatymų leidžiamosios valdžios funkcijos – leisti, atšaukti, keisti įstatymus. Vykdomoji valdžia vykdo įstatymų leidžiamosios valdžios išleistus įstatymus, saugo taiką, skelbia karą, užtikrina piliečių ramybę. Teisminė valdžia baudžia nusikaltėlius, sprendžia piliečių tarpusavio ginčus. Jis išskyrė šiuos tris valdžios padalijimo principus, nes manė jei valstybinė valdžia bus sukoncentruota vieno asmens rankose arba valstybės institucijoje, tai valdžia bus neteisiška, o valdžių paskirstymas prilaiko atskiras valdžias, apsaugo nuo galimo piktnaudžiavimo. Jis rašė: „daugelio metų patyrimas rodo mums, jog kiekvienas valdžią turintis žmogus, linkęs ja piktnaudžiauti… Siekiant išvengti tokio piktnaudžiavimo valdžia, viena valdžia turi atsveri kitą… Kai įstatymų leidybos ir vykdomoji valdžios susilieja vienoje institucijoje…negali būti laisvės… Antra vertus, negali būti laisva teisminė valdžia, jeigu ji neatskirta nuo įstatymų leidybos ir vykdomosios valdžios… Ir viskas ateis galas, jeigu vienas asmuo arba institucija, aristokratinė arba liaudinė savo prigimtimi, pradės aprėpti visas tris valdžias.“ (Montesquieu „Apie įstatymų dvasią“). Šios priežastys paskatino Š. Monteskjė ieškoti būdų, kaip padalinti valdžias. Šarlis de Monteskjė buvo įsitikinęs, kad įstatymų leidžiamoji valdžia turi priklausyti tautai, tačiau tai sunku realizuoti praktiškai, ypač didelėje valstybėje, todėl įstatymų leidžiamąją valdžią pavedama vykdyti tautos atstovams, tauta turi valdyti per atstovus. Š. Monteskjė sako, kad vykdomosios valdžios sprendimai turi būti greiti ir staigūs, todėl įstatymų vykdomoji valdžia turi būti vieno asmens rankose. Be to, vykdomoji valdžia turi turėti teisę sušaukti ir paleisti įstatymų leidžiamąją valdžią, sustabdyti įstatymų leidžiamosios valdžios priimtų sprendimų vykdymą, priešingu atveju, įstatymų leidžiamoji valdžia taptų nekontroliuojama, despotiška. Teisminę valdžią, Šarlio de Monteskjė požiūriu, turi vykdyti įstatymų nustatyta tvarka išrinkti asmenys. Š. Monteskjė teigė, kad – teismų sprendimai turi būti pagrįsti įstatymais. Priešingu atveju, jei teisėjo sprendimai būtų pagrįsti ne įstatymais, o teisėjo nuomone, būtų gyvenama tokioje valstybėje, kurioje nėra aiškios teisės, laisvės ir pareigos.
Paveldimumas
Bet kuris gyvas organizmas, atsiradęs lytinio dauginimosi būdu, paveldi unikalų genetinės informacijos rinkinį. Tai reiškia, kad kiekvienos rūšies individui būdingi tam tikri saviti bruožai. Spalvą, dydį ir formą lemia tai, kaip genai perduodami iš vienos kartos į kitą. Požymis, kuris gali būti šitaip perduotas, vadinamas paveldėtu požymiu.
Valdžių padalijimo principas
Valdžių padalijimo principas konstitucinėje teisėje
Valdžių padalijimas ir asmens laisvės bei teisės yra pagrindiniai konstitucionalizmo elementai. Teisinėje literatūroje dažnai teigiama, kad demokratinės valstybinės organizacijos veikla turi būti paremta valdžių padalijimo principu. Šio principo tikslas – padėti užtikrinti žmogaus teises bei laisves ir apginti piliečius nuo valdžios savivalės. Principo esmė – nors įstatymų leidžiamoji, vykdomoji ir teisminė valdžios turi būti atskirtos ir dalinai savarankiškos, tačiau tarp jų turi vyrauti pusiausvyra. Įvairių valdžios institucijų sudarymas, jų veiklos materialus pagrindas leidžia institucijoms būti savarankiškoms savoje srityje, tačiau valdžių savarankiškumas nereiškia, kad jos gali daryti bet ką. Savo uždavinius įgyvendinti jos gali tik pasiremdamos konstituciniais įgaliojimais, bei bendradarbiaudamos su kitomis institucijomis. Teisinėje literatūroje pabrėžiama: „Valdžių padalijimo esmė – ne formalus, schematiškas atskirų valdžios šakų galių diferencijuotas išvardijimas, bet visų pirma tam tikras svertų ir atsvarų mechanizmas, garantuojantis jų santykinį autonomiškumą ir pusiausvyrą“. Taigi susiduriama su valdžių konstitucinės pusiausvyros problema, su „svertų ir atsvarų“ klausimu.
Paveldimumas
Kintamumas
Lytinis kintamumas – įvairovė tarp organizmų, atsirandanti lytinio dauginimosi dėka.
Valdžių padalijimo principas
Valdžių padalijimo principas Lietuvoje
Pagal 1992 m. spalio 25 d. priimtą Lietuvos Respublikos Konstituciją 5 straipsnio 1 dalyje yra įtvirtinta valdžių pasidalijimo samprata, kad valstybės valdžią Lietuvoje vykdo Seimas, Respublikos Prezidentas, Vyriausybė, Teismas. Be to valdžios galias riboja Konstitucija, tai reiškia, kad kiekviena šių institucijų turi tik tiek galių, kiek jų suteikia Valstybės Konstitucija. Taigi, Lietuvoje įstatymų leidžiamoji valdžia yra Seimas, kurį sudaro tautos atstovai – Seimo nariai, kurie leidžia įstatymus, prižiūri Vyriausybės veiklą, tvirtina valstybės biudžetą ir prižiūri jo vykdymą. Įstatymų vykdomoji valdžia: Vyriausybė ir Respublikos Prezidentas. Respublikos Prezidentas – valstybės vadovas – atstovauja valstybei ir daro visa, kas jam pavesta Konstitucijos ir įstatymų. Vyriausybė yra vykdomoji tvarkomoji šalies institucija. Ji vykdo įstatymus ir kitus teisės aktus, tvarko krašto reikalus. Įstatymų teisminė valdžia yra teismai, kurie vykdo teisingumą. Lietuvoje valdžių padalijimo principo esmė – visos šios institucijos savo uždavinius gali vykdyti tik konstitucinių įgaliojimų ribose, gerbdamos kitų valstybės valdžios institucijų teises ir veikdamos kartu su kitomis institucijomis.
Paveldimumas
Kintamumas
Daugelis gyvų organizmų atrodo panašūs, pvz., vienas žvirblis į kitą. Tačiau gyvūnai ir augalai, atsiradę lytinio dauginimosi būdu, visada skiriasi nuo savo giminaičių. Tai sukuriama kelių procesų pagalba: mejozės, nes susidarant lytinėms ląstelėms į jas patenka atsitiktinės chromosomos su savo aleliais, taip pat labai svarbus atsitiktinis ląstelių susiliejimas apvaisinimo metu – niekas negali nuspėti, pvz., kuris spermatozoidas su kuriuo alelių rinkiniu susijungs su kiaušialąste, kurios alelių rinkinys taip pat atsitiktinis, krosingoveris – chromosomų apsikeitimas fragmentais mejozės metu, dėl kurio sukuriama dar didesnė genų rinkinių įvairovė, platinimasis – paprastai organizmai siekia „pasėti“ savo rūšį plačiam areale, kad būtų sudaromos sąlygos poruotis su kuo didesne įvairove tos pačios rūšies organizmų, taip didėja tikimybė išplatinti naudingus rūšiai požymius, kurie galėjo nepriklausomai atsirasti vienuose ar kituose organizmuose. Kintamumas yra būtinas rūšiai egzistuoti, nes tik sukuriant didesnę organizmų įvairovę sudaroma galimybė rūšiai išlikti kintant aplinkos sąlygoms. Evoliucija – procesas, kuris be lytinio kintamumo nevyktų.
Valdžių padalijimo principas
Valdžių padalijimo privalumai
Konstitucijoje įteisintas valdžių padalijimo principas teisiškai įtvirtina valstybės demokratinį režimą, lemia valstybės organizacinį modelį ir yra vienas iš svarbiausių demokratijos veiksnių. Jis apibrėžia kiekvienai iš valdžių ne tik skirtingas galias ir kompetencijas, bet ir tam tikrus įgaliojimus viena kitos atžvilgiu. Tokio pobūdžio įgaliojimai užtikrina jų veiklos teisėtumą ir kiekvienai iš valdžių sudaro galimybę sulaikyti vienai kitą nuo bandymų peržengti savo įgaliojimus. Valdžių padalijimo principas taip pat garantuoja žmogaus ir piliečio teises bei laisves, kurios Konstitucijoje yra vertinamos kaip viena iš svarbiausių demokratijos vertybių. Taigi valstybės valdžios organizavimas remiasi valdžių padalijimo principu, kuris yra grindžiamas valstybės privalomumu vykdyti ar privalėti vykdyti tris funkcijas: leisti įstatymus, juos vykdyti ir spręsti ginčus.
Etiopijos herbas
right|thumb|200px|Oficialus [[Etiopija|Etiopijos herbas]]
Paveldimumas
Alelis
Alelis – viena iš kelių tos paties DNR (arba RNR) sekų formų.
Etiopijos herbas
Etiopijos herbas – Etiopijos valstybės simbolis, patvirtintas 1996 m.
Paveldimumas
Alelis
Dauguma žmogaus ląstelių turi du poras sudarančių, arba homologinių, chromosomų rinkinius. Juose yra sekos (kartu ir genai), kurios išsidėsčiusios atitinkamomis poromis – vadinamaisiais aleliais. Aleliai yra alternatyvios tos paties sekos atmainos. Jie visada būna toje pačioje homologinių chromosomų vietoje, arba lokuse. Aleliai yra kelių tipų: dominantinis, recesyvinis, neutralus.
Algimantas Janavičius
Algimantas Janavičius (g. 1952 m. liepos 30 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Kaišiadorių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Paveldimumas
Dominuojantis alelis
Dominantinis alelis – geno alelis, lemiantis dominuojančio požymio susidarymą. Jis nustelbia recesyvinį alelį. Žymimas didžiąja raide, jis paprastai pasireiškia gyvo organizmo fenotipe. Genai egzistuoja daugiau negu viena forma. Kiekviena forma, arba alelis, gali turėti skirtingą poveikį gyvo organizmo požymiams, arba fenotipui. Pavyzdžiui, akių spalvą kontroliuojančiame lokuse vienas alelis gali nulemti mėlynas akis, o kitas – rudas. Daugeliu atvejų veiklus, arba ekspresuotas, būna tik vienas iš dviejų alelių. Jis vadinamas dominantiniu aleliu.
Recesyvinis alelis
Recesyvinis alelis – alelis, lemiantis nustelbiamojo požymio susidarymą. Jį nustelbia dominantinis alelis. Jeigu recesyvinis alelis pateks į porą su dominantiniu aleliu, jis bus neveiklus. Tačiau recesyvinis alelis vis tiek yra genetinės informacijos, arba genotipo, dalis. Tai reiškia, kad jis gali būti perduotas kitai kartai. Jis pasireikš tik tada, kai susiporuos su identišku recesyviniu aleliu.
Etiopijos herbas
Herbą sudaro apvalus skydas, kurio žydrame lauke auksinė pentagrama, iš kurios spindulių tarpų išeina penki auksiniai spinduliai. Pentagrama simbolizuoja Etiopijos gyventojų vienybę bei tautą.
Darbas (žurnalas)
„Darbas“ – JAV lietuvių dešiniųjų socialdemokratų Amerikos lietuvių socialistų sąjungos žurnalas, leistas 1947–1960 m. Bostone.
Istorija
Leido Lietuvių darbininkų draugija. Išėjo 45 numeriai.
Kaltė
Sąvoka kaltė gali turėti skirtingas reikšmes:
Etiopijos herbas
Etiopijos herbas pavaizduotas ir Etiopijos vėliavos centre. thumb|left|200px|Etiopijos vėliava
Algimantas Janavičius
Biografija
1995–2003 m., 2004–2011 m. ir nuo 2014 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys.
2015 m. tapo Kaišiadorių rajono savivaldybės vicemeru. 2018 m. savivaldybės taryba A. Janavičių atleido iš pareigų.
Tėvynės sąjungos Kaišiadorių rajono skyriaus narys.
Sutuoktinė Margarita, vaikas Ramūnas.
Paveldimumas
Mendelio nustatytas požymių paveldėjimas
right|thumb|150px|Gregoras Johanas Mendelis Mendelio nustatytas požymių paveldėjimas – skirtingų fenotipų santykis, gaunamas kryžminantis gyviems organizmams.
Mendelio dėsniai
1.Požymių vienuodumo dėsnis- kryžminant homozigotines tėvinės ląsteles formas F1 kartos hibridai visi vienodi tiek pagal genotipą, tiek pagal fenotipą.
2.Požymių išsiskyrimo dėsnis- toliau kryžminant F1 kartos hibridus tarpusavyje- F2 kartoje palikuonys pagal fenotipą ir genotipą susiskirsto į grupes, kurių skaičius priklauso nuo to, pagal kelis požymius F1 kartos hibridai buvo heterozigotiniai.
Heterozigotinė ląstelė
Heterozigotinė ląstelė – ląstelė su skirtingais aleliais: tame pačiame homologinių chromosomų lokuse turi du skirtingus alelius: vieną dominantinį, kitą recesyvinį.
Sukibę aleliai
Sukibę aleliai – aleliai, kurie paveldimi kartu. Per lytinį dauginimąsi aleliai sukeičiami tarsi kortos kaladėje. Tačiau šis sukeitimas ne visada būna labai kruopštus. Aleliai, esantys arti vienas kito toje pačioje chromosomoje, dažnai pasilieka kartu, taigi yra perduodami kaip viena grupė. Tokie aleliai vadinami sukibusiais.
Su lytimi sukibęs alelis
Su lytimi sukibęs alelis – alelis, kurį turi lytinė chromosoma. Lytinėse chromosomose yra daug alelių, tarp jų ir lytį nulemiančių alelių. Tai reiškia, kad kai kurie požymiai yra būdingi vienai lyčiai, bet būna reti arba išvis nepasireiškia kitoje lytyje. Pavyzdžiui, raudonos ir žalios spalvos aklumas labiau būdingas vyrams negu moterims.
Mutacija
Mutacija – paveldimas genetinės medžiagos pokytis. Krosingoveris mejozės metu pergrupuoja genomo sekas. Tai įvyksta atsitiktinai – atsitiktiniu DNR molekulės pertvarkymu arba chromosomų skaičiaus ar formos pakitimu. Tokie pokyčiai vadinami mutacijomis. Jeigu mutacija įvyksta lytinėje ląstelėje, ji gali būti perduota iš vienos kartos į kitą. Mutacijos yra gyvų organizmų kintamumo šaltinis. Jų dėka gali vykti evoliucija.
Genetika
Genetika – mokslas apie paveldimumą: apie tai, kaip perduodami požymiai. Mokslininkai dažnai atlieka bandymus, per kuriuos užauginama daug bakterijų, augalų arba gyvūnų kartų. Genetiniams bandymams labai tinka bakterijos ir vaisinės muselės, nes jos greitai dauginasi ir jas nesunku laikyti.
Genetinė inžinerija
Genetinė inžinerija – dirbtinis gyvo organizmo fenotipo pakeitimas. Genetinėje inžinerijoje mokslininkai sąmoningai pakeičia genotipus, perkeldami genus iš vieno organizmo į kitą. Šitaip genetikai inžinieriai gali suteikti organizmui požymius, kurių šis paprastai neturi. Bakterijos, gautos genetinės inžinerijos būdu, gali būti panaudotos gaminti tokioms medžiagoms kaip žmogaus hormonai. Pagamintas hormonų insulinas naudojamas diabetui gydyti.
Raudonoji ara
Raudonoji ara (Ara macao) – papūginių (Psittacidae) šeimos paukštis. Tai viena didžiausių papūgų pasaulyje. Kaip ir kitos aros, ji minta daugiausia vaisiais ir riešutais aukštai miško skliaute ir retai kada matoma arti žemės. Tai draugiją mėgstantys paukščiai. Raudonosios aros skraido poromis arba mažomis grupelėmis ir skrisdamos dažnai garsiai rėkauja. Dėl gaudymo ir miškų kirtimo ši rūšis pasidarė reta.
thumb|left|210px|Raudonoji ara (Ara macao)
Ineta Radēviča
Ineta Radēviča (g. 1981 m. liepos 13 d.) – buvusi Latvijos lengvaatletė, kuri specializavosi šuolio į tolį ir trišuolio rungtyse. Europos čempionė ir šalies rekordininkė.
2011 m. Radēviča iškovojo bronzos medalį pasaulio čempionate ir tapo pirmąja nepriklausomos Latvijos lengvaatlete pelniusią medalį pasaulio čempionatų istorijoje.
Citrozė
miniatiūra|Citrozės struktūrinė formulė Citrozė (arba neohesperidinas DC – NHDC) – natūralus saldiklis. Gaunamas iš kai kurių citrusinių vaisių luobelių.
Saulės šviesis
Saulės šviesis – nesisteminis šviesio vienetas, dažnai naudojamas astronomijoje. L_\odot Tai yra Saulės visuose elektromagnetinio diapazono dažniuose išspinduliuotas galingumas.
Saulės šviesis yra lygus 3,827 × 1026 W arba 3,827 × 1033erg/s.
Ralf Mackenbach
Ralf Mackenbach (g. 1995 m. spalio 4 d. Beste, Šiaurės Brabante) – olandų dainininkas ir šokėjas, 2009 metais su kūriniu „Click Clack“ užėmęs pirmą vietą 2009 m. vaikų Eurovizijos dainų konkurse.
2010 m. atlikėjas išleido debiutinį albumą „Ralf“.
Biografija
Nuo 2009 m. lanko Lucia Marthas šokių akademiją Amsterdame. Vaidino tokiuose miuzikluose, kaip „Tarzanas“ ir „Gražuolė ir pabaisa“, be to, jis vaidino keliose televizijos reklamose.
Elatas
Elatas – piečiausias Izraelio kurortinis uostamiestis, įsikūręs šiauriausiame Raudonosios jūros taške, Elato įlankoje. Miestas priklauso pietiniam Negevo dykumos regionui.
Elatas yra tropikų miestas, vasaromis temperatūros dažnai viršija +44 °C, o žiemomis +20 °C. Vandens temperatūra svyruoja tarp +25-32 °C. Elato ekonomika remiasi turizmu.
Netoli Elato esančiame Timnos slėnio parke yra seniausios pasaulio vario rūdos kasyklos.
Korongas
Korongas  – miestas Peru, Ankašo departamento šiaurėje, 3141 m aukštyje. Provincijos centras. Per miestą teka Korongo upė. Apylinkėse gausu ežerų. Keliai į Kabaną, Karasą.
Dygieji karšiai
Dygieji karšiai (Acanthobrama) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Kaltė (teisė)
Kaltė – psichinis asmens santykis su veika.
Teisėje asmuo pripažįstamas kaltu padaręs teisės pažeidimą, jeigu jis yra kaltas, tai yra veiką padarė tyčia ar dėl neatsargumo.
Skirtingose teisės šakose bei teisinėse sistemose kaltė apibrėžiama įvairiai.
Plačiau – kaltė (baudžiamoji teisė), kaltė (civilinė teisė).
Formos
Kaltės formos – tyčia ir neatsargumas. Tyčios formos – tiesioginė ir netiesioginė tyčia. Neatsargumas kaip kaltės forma turi 2 porūšius – nusikalstamas pasitikėjimas ir nusikalstamas nerūpestingumas.
Mens rea
Knišino miesto sinagoga
Knišino miesto sinagoga  – Knišino mieste, Tykockiej gatvėje stovėjusi medinė sinagoga. Sinagoga buvo pastatyta XVIII a. 1915 m. sinagoga sudegė.
Karneolis
Karneolis – mineralas, rausva, geltonai raudona ar oranžinio raudonumo chalcedono atmaina. Nuspalvintas geležies oksido priemaišomis. Paprastai naudojamas kaip pusbrangis akmuo.
Į karneolį panaši kita chalcedono atmaina sardoniksas, kuri yra kietesnė ir tamsesnė. Šios atmainos neturi ryškios skiriamosios ribos, todėl neretai šiuos pavadinimus vartoja kaip sinonimus.
Savybės
Karneolio spalvą lemia priemaišų sudėtis ir pasiskirstymas. Pagrindinis karneolio chromoforas yra mineralas hematitas, kuris karneolyje tolygiai pasklidęs smulkių mikrodalelių pavidalu. Plonos karneolio skeveldros prasišviečia.
Panaudojimas
Iš karneolio gaminami juvelyriniai dirbiniai. Tai palyginus nebrangus juvelyrinis akmuo, tačiau tiek jis, tiek jo atmaina sardoniksas vertinami kaip tradicinė žaliava kamėjų ir kitų raižyto akmens dirbinių gamyboje.
Senovės Egipte karneolis buvo akmuo, susijęs su deive Izide, ir pasiturintys egiptiečiai nešiodavo papuošalus iš karneolio su deivės simboliu, primenančiu trilapį dobilą. Tai reiškė, kad žmogus atsiduoda „dievų motinos“ globai. Buvo tikimasi, kad karneolio amuletai stabdo kraujavimą ir malšina įniršį.
Radavietės
Žinomos radavietės yra Brazilijoje, Sibire, Vokietijoje. Taip pat Indijoje (Gudžaratas), JAV (Montana), Kryme (Karadago kalne).
Indijoje išgaunami vieni gražiausių karneolių, kurie ilgai pabuvę šviesoje keičia spalvą – rudi karneoliai tampa sodriais oranžiškai raudonais.
Etimologija
thumb|250px|Šis egiptietiškas vėrtinys sudarytas iš dvikūginių karneolio karoliukų, karoliukų iš aukso lakšto ritinėlių ir dešimties amuletų. The Walters Art Museum.
Dabartinis terminas atsirado XVI a. iškraipius XIV a.  (jo variantai buvo ). Žodis (ir jo atitikmenys keliose romanų kalbose) kilęs iš viduramžių, o šis kilo iš  'sedula', kurios raudoni kaulavaisiai primena mineralą karneolį. Hipotezė, pateikta „Oxford English Dictionary“, teigia, kad kilo iš  iškraipant pagal  'mėsa'.
Istorija
Žinoma, kad dar 4–5 tūkstantmečiais pr.m.e. Mergarhoje lankiniais gręžtuvais karneolyje gręždavo skylutes Bronzos amžiaus laikų Mino laikų sluoksniuose Knose (Kreta) aptikti karnelio dirbiniai rodo, kad jis buvo naudojamas puošyboje. Šie dirbiniai datuojami maždaug 1800 m. pr. m. e.
Karneolis buvo plačiai naudojamas senovės Romos valstybėje gaminti gemoms, kurias dėdavo kaip akis į žiedus antspaudus. Šiais antspaudais paprastai darydavo atspaudus vaške, kuriuo uždarydavo laiškus ar kitus svarbius dokumentus. Karneolis tam buvo patogus, kadangi išlydytas vaškas prie jo nelimpa. thumb|250px|Vėrinys iš auksinių ir karneolio karoliukų (padarytas [[Kipras|Kipre, imituojant Mikėnų stilių). Apie 1400–1200 m. pr. m. e.]]
Ciklamatas
thumb|250px|Ciklamato struktūra
Ciklamatas E952 – dirbtinis saldiklis.
Susintetintas 1937 metais. Paros norma - apie 7 mg/1 kūno kg.
Maisto priedas
Dirbtinis saldiklis - Europos Sąjungos E numerių sąraše esantis E952.
Ciklamatas 30 kartų saldesnis už cukrų, patvarus aukštoje temperatūroje. Saldaus skonio, be kartumo prieskonio. Dažnai naudojamas maisto produktų, gerimų, vaistinių preparatų saldinimui.
Saugos klausimai
Leidžiamas daugiau kaip 55 šalių, įskaitant ir Europos Sąjungą. 1969 m. buvo uždraustas vartoti JAV.
Šiuo metu vieningos nuomonės apie ciklamatų toksiškumą nėra. Dalis mokslinių tyrimų rodo, kad šios medžiagos yra mutageniškos, pažeidžia chromosomas bei sukelia teratogeninius efektus. Nustatyta, kad ciklamatai gali prasiskverbti per placentos sienelę ir pažeisti embriono medžiagų apykaitą, dėl to jis nerekomenduotinas nėščioms moterims ir vaikams.
Ary Scheffer
thumb|right|200px| A. Šeferio „Autoportretas“, 1838 m. Aris Šeferis (, 1795–1858 m.) – XIX a. olandų tapytojas, kūręs Prancūzijoje.
Biografija
Aris Šeferis gimė 1795 m. vasario 10 d. Dordrechte, Nyderlanduose. Jį tapybos apmokė tėvas, kuris buvo tapytojas. Po ankstyvos tėvo mirties motina su sūnumi 1811 m. persikėlė į Paryžių, kur Aris mokėsi pas Pierre-Narcisse Guérin, nuo 1812 m. pradėjo eksponuoti savo paveikslus Paryžiaus salone. Tuo metu dailėje pradėjo plisti romantizmas, tačiau A. Šeferis prisilaikė savo mokytojo vėlyvojo klasicizmo stiliaus, kuris pasireiškė pabrėžtinai realistinių ir glotnių paviršių vaizdavimu.
Purviai
Purviai (anksčiau Purviai I, Dvariškiai) – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Ventos miesto, šalia Ventos upės. Apylinkėse įkurtas Purvių botaninis draustinis (spanguolynas).
Ary Scheffer
Biografija
Tapytojas daugiausiai tapė portretus ir literatūrinėmis temomis, atsiliepė į Graikijos nepriklausomybės karo įvykius (paveikslas „Graikų moterys, prašančios Mergelės Marijos pagalbos“). Kai kurie A. Šeferio paveikslai, pavyzdžiui, „Kristaus gundymas“, buvo moralizuojančio pobūdžio. A. Šeferis buvo sėkmingu tapytoju iki 1848 m. Liepos revoliucijos, po kurios pasikeitė publikos skonis, jis nebeišstatinėjo paveikslų parodose. Aris Šeferis mirė 1858 m. birželio 15 d. Aržantėjuje. Palaidotas Paryžiaus Monmartro kapinėse. Jis taip pat dirbo iliustratoriumi, grafiku.
Purviai
Istorija
thumb|left|Kryžius iš arčiau
Anksčiau vadinosi Dvariškiais, Purviais I. Sovietmečiu buvo Pavenčių kolūkio centrinė gyvenvietė.
Rankpinigiai
Rankpinigiai yra vienas iš prievolių įvykdymo užtikrinimo būdų, kurį gali pasirinkti sutarties šalys. Rankpinigiais gali būti užtikrinamas tik galiojantis reikalavimas, nes jie yra papildomo pobūdžio prievolė prie pagrindinės.
Ožininkai (Geldapės apskritis)
Ožininkai arba Karpinskojė (, nuo 1936 m. Oszeningken, nuo 1938 m. liepos 16 d. Pfalzrode, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Geldapės apskrities kaimas. 1947–2008 m. Čistyje Prudų apylinkės kaimas.
Darbininkų žodis (Marijampolė)
„Darbininkų žodis“ – Lietuvos socialdemokratų partijos laikraštis, 1908–1909 m. ėjęs Marijampolėje.
Istorija
Pirmasis numeris išėjo 1908 m. gruodžio mėn. Išėjo 5 numeriai.
Redagavo ir nelegalioje spaustuvėje spausdino Zigmontas Antanas Aleksa. Jį areštavus, Nr. 5 ir 6 redagavo Pranas Lingis, jis spaustuvę iškėlė į Rymančių k. (Kvietiškio valsčius) ir Pirmojo pasaulinio karo metais spausdino atsišaukimus prieš vokiečius.
Paiza
thumb|right|150px|[[Juan dinastija|Juan dinastijos (1279–1368 m.) ketinė paiza, inkrustuota sidabru. Užrašas: „Amžinojo tengri valdžia. Imperatoriaus įsakas. Tas, kuris nesielgs pagarbiai, bus kaltas.“ 155×120 mm.]] Paiza  – lentelė, patvirtinanti Mongolų imperijos valdininko ar kurjerio statusą ir suteikianti teisę reikalauti iš civilių gyventojų paslaugų ir aptarnavimo.
Paprastai tik asmenys su paizomis turėdavo teisę naudotis jamų sistema ir gauti jamuose pakaitinius arklius ir specialius maisto davinius. Gana dažnai Mongolų imperijos valdininkai ir didikai paizas išduodavo nepagrįstai ir taip sudarydavo sąlygas išnaudoti civilius. Todėl chanas Ugedėjus (valdęs 1229–1240 m.) uždraudė didikams išduoti paizas ir jarlikus.
Siekdami pritraukti svetimšalius pirklius ir specialistus didieji chanai jiems išduodavo paizas, atleidusias nuo mokesčių ir leidusias naudotis jamais. Vėliau chanas Monkė (valdęs 1251–1259 m.) apribojo piktnaudžiavimą ir pasiuntė imperinius tyrėjus patikrinti prekybininkų, kuriuos rėmė mongolai, verslą. Jis uždraudė pirkliams naudotis imperijos jamų sistema ir paizomis.
Markas Polas, kuris valdant chanui Chubilajui (valdė 1260–1294 m.) lankėsi Kinijoje, aprašė paizą.
Kardiolita
Kardiolita – privati chirurginio ir terapinio gydymo ligoninė ir poliklinika, esanti Vilniuje, Laisvės pr. 64A.
Istorija
1998 m. Vilniuje buvo įkurtas Širdies chirurgijos centras. 2011 m. centras tapo privačia ligonine ir poliklinika „Kardiolita“.
2015 m. pavadinimas pakeistas į „Kardiolitos“ klinikas. 2017 m. susijungta su Kaune esančiomis „Bendrosios medicinos praktika“ klinikomis ir Šiauliuose esančia Svalbono klinika.
Eržvilko valsčius
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 7491 žmogus:
Karso sutartis
Karso sutartis buvo sudaryta 1921 m. spalio 13 d. Karso mieste tarp Armėnijos TSR, Azerbaidžano TSR ir Gruzijos TSR iš vienos pusės ir Turkijos iš kitos pusės. Sudarant sutartį dalyvavo Rusijos TSFR, ji parengta pagal 1921 m. kovo 16 d. pasirašytą RTFSR ir Turkijos Maskvos sutartį sušauktoje konferencijoje. Sutartis susideda iš preambulės, 20 straipsnių ir 3 priedų.
Lėkščiasvydis
Lėkščiasvydis, dar vadinamas ultimeitu arba frisbiu  – bekontaktis komandinis žaidimas, žaidžiamas su 175 gramų skraidančiuoju disku.
Lėkščiasvydis – tai greitas, techniškas, reikalaujantis taktinių įgūdžių žaidimas su pagrindine garbingo žaidimo taisykle.
Žaidimo tikslas – pelnyti taškus perdavinėjant diską savo komandos nariams. Taškai pelnomi pagavus diską taškų pelnymo zonoje, panašiai kaip amerikietiškajame futbole arba regbyje, tačiau čia priešingai, diską turintis žaidėjas bėgti negali.
Lėkščiasvydžio sporte nėra fizinio kontakto ir jame nėra teisėjų. Didžiojoje daugumoje turnyrų ar čempionatų teisėjai nedalyvauja ir visus žaidime iškilusius taisyklių pažeidimus skelbia ir sprendžia patys žaidėjai. Tik keliose lygose ir pasaulio čempionatuose dalyvauja stebėtojai. Stebėtojai įsikiša tik kai taškų pelnymo metu įvyksta taisyklių pažeidimas ir komandos nesutaria dėl to, kuri pusė teisi.
Nojus Žordanija
Nojus Žordanija (, Noe Zhordanija, 1868 m. sausio 2 d. Lančhutyje – 1953 m. sausio 11 d. Levilyje, Prancūzija) – gruzinų žurnalistas, Rusijos ir Gruzijos politinis veikėjas.
Lėkščiasvydis
2015 rugpjūčio 2 dieną Tarptautinis olimpinis komitetas (TOK), vykusioje 128-ojoje TOK sesijoje Kvala Lampūre, pripažino pasaulinę skraidančiojo disko federaciją (WFDF) ir jos kuruojamas skraidančiojo disko disciplinas kaip atskiras sporto šakas.
Nojus Žordanija
Biografija
1890 m. vienos iš pirmųjų Gruzijos socialdemokratų grupių Mesame-Dasi, steigėjas Tbilisyje. Nuo 1901 m. Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos narys ir Gruzijos socialdemokratų darbininkų partijos pirmininkas. 1906 m. išrinktas į Rusijos I Valstybės Dūmą, dirbo menševikų frakcijoje.
Lėkščiasvydis
Lėkščiasvydis Lietuvoje pradėtas kultivuoti nuo 2000 metų. Aukščiausias Lietuvos ultimeito rinktinės pasiekimas pasaulio čempionate — 15 vieta, o Europos klubų čempionate – 11 vieta.
Up All Night
Up All Night yra debiutinis anglų indie rock grupės Razorlight albumas, išleistas 2004 m. birželio 28 d. Jungtinėje Karalystėje jam pavyko pasiekti 3-ią savaitinio albumo topo vietą.
Nojus Žordanija
Biografija
1918 m. gegužės 26 d. išrinktas Gruzijos demokratinės respublikos Ministru pirmininku. Jam vadovaujant buvo pradėta žemės reforma. Gruziją pripažino Japonija, Belgija, Vokietija, Italija, Didžioji Britanija, Turkija, Prancūzija, o 1920 m. ir Rusija. Tačiau 1921 m. vasario 25 d. Rusijos kariuomenė užėmė Tbilisį ir okupavo Gruziją.
Lėkščiasvydis
2022 m. gruodžio 11 d. Lietuvos moterų lėkščiasvydžio rinktinė Europos uždarų patalpų čempionate pelnė bronzos medalius.
Nojus Žordanija
Biografija
N. Žordanijai pavyko pabėgti nuo susidorojimo. Jis emigravo į Prancūziją, kur parašė atsiminimus „Mano gyvenimas“, kuriuos 1968 m. išleido Huverio institutas. Palaidotas gruzinų kapinėse Levilyje.
Lėkščiasvydis
Istorija
Pirmasis skraidantis diskas buvo pagamintas Volterio Morisono (Walter Morrison) 1948 metais JAV. 1957 m. sausio 23 d. „Wham-O“ žaislų kompanija nupirko išradimo teises ir pradėjo skraidančių diskų gamybą su prekinio ženklo pavadinimu „Frisbee“. thumb|left|180px|„Frisbee“ pyrago lėkštė. 1968 m. rudenį Džoelis Silveris (Joel Silver), Kolumbijos universiteto, esančio Meiplvude, Naujajame Džersyje, studentas pasiūlė universiteto studentų bendruomenei idėją įkurti studentų „frisbio“ komandą. Jau kitą vasarą grupelė studentų pradėjo kartu žaisti tai, ką Silveris vadino „geriausiu žaidimu“. Taisyklės sukurtos amerikietiško futbolo, kurį išmoko iš Džeredo Kaso (Jared Kass) vasaros stovyklos metu, žaidimo pagrindu, bet pritaikytos žaisti su skraidančiu disku. Žaidimo taisykles vėliau Kasas ir Silveris patobulino.
Pačioje pradžioje šį žaidimą žaidė ir taisykles tobulino įvairūs Kolumbijos universiteto studentai ir akademinės bendruomenės nariai, įskaitant studentų laikraščio atstovus, politikos mokslų ir aktorystės studentus. Prie pagrindinių žaidimo kūrėjų ir populiarintojų Silverio ir Kaso prisidėjo Bernardas Helringas (Bernard Hellring) ir Džonis Hainsas (Jonny Hines). Dar vienas pirmosios komandos narys buvo Volteris Sabo (Walter Sabo), kuris tapo labai svarbiu „American Business“ radijo stoties darbuotoju. Šis sportas buvo identifikuojamas kaip kontrkultūrinė veikla.
Pirmoji šį sportą ir jo atsiradimo istoriją aprašanti knyga buvo išleista 2005 metų gruodį, pavadinta „Ultimate: The First Four Decades“.
Pagrindinės žaidimo taisyklės (taškų pelnymo ir judėjimo) nesikeitė ir pirmuose žaidimuose atsarginių žaidėjų skaičius būdavo neribojamas. Pražangomis buvo laikomas tyčinis kontaktas. Žaidžiama buvo be teisėjų – ši taisyklė išliko ir iki šių dienų: daugumoje lėkščiasvydžio varžybų (net ir aukšto lygio turnyruose) pažeidus taisykles patys žaidėjai sprendžia kilusius ginčus.
Žaidimo taisyklės
Dešimt nesudėtingų lėkščiasvydžio taisyklių : thumb|300px|Lėkščiasvydis, [[JAV–Australija, 2005 m. pasaulio ultimeito čempionate]] thumb|300px|Lėkščiasvydžio aikštės išmatavimai žaidžiant lauke
Lėkščiasvydžio variacijos
thumb|right|200px|Lėkščiasvydžio (Ultimeito) diskas (vidinė pusė)