cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konstantinopolio žlugimas
Pajėgų telkimas
Mehmedas prieš puldamas miestą nusprendė jį izoliuoti, pastatydamas tvirtovę. Statybos darbai prasidėjo 1451 metais ir truko iki 1452 metų. Tvirtovė buvo statoma europinėje Bizantijos teritorijoje, svarbiausia naujosios tvirtovės paskirtis buvo blokuoti Konstantinopolio aprūpinimą jūros keliu prasidėjus miesto apsiausčiai. Konstantinas protestavo prieš tvirtovės statybą, kurios statyba prilygo karo paskelbimui, bet Mehmedas atsakė, kad imperatoriui niekas nepriklauso už Konstantinopolio sienų. thumb|200px|Osmanų pastatyta tvirtovė, turėjusi blokuoti susisiekimą su Konstantinopoliu.thumb|200px|Mehmedas II veda osmanų kariuomenę (nutapyta 1903 m.) Nepavykus susitarti su Mehmedu, Konstantinas išsiuntė pagalbos prašymus į kaimynines šalis. 1452 metais Venecijos senatas aptarė Konstantino prašymą dėl karinės pagalbos suteikimo. Manoma, kad senatas Bizantijos situaciją tada laikė beviltiška, todėl vengė didelių įsipareigojimų. Tuo pat metu Konstantinas mieste pradėjo telkti maisto ir kitas atsargas. Pritrūkus iždo lėšų, buvo naudojamas bažnyčių turtas. Mehmedas tuo pat metu telkė laivyną, skirtą blokuoti Konstantinopolio susisiekimą jūra. Osmanų pastatyta tvirtovė bei telkiamas karinis laivynas vertė susirūpinti Venecijos pirklius, kadangi tai galėjo nutraukti jų prekybos viešpatavimą Viduržemio jūros regione. Šie būgštavimai sustiprėjo, kai osmanai nuskandino Venecijos pirklių laivą. Šis įvykis paskatino Venecijos senatą apsispręsti dėl kariuomenės pasiuntimo Konstantinopoliui ginti. Senatas pasiuntė du karo laivus, kurių kiekvienas gabeno apie 400 karių, iš Kretos salos buvo paskirti dar du panašūs karo laivai. Popiežius tuo metu manė, kad pasitaikė gera proga įgyvendinti bažnytinę uniją su stačiatikiais, dėl to jo prašymu į Konstantinopolį buvo pasiųstas vienas karo laivas, atvykęs į miestą 1452 m. lapkritį. Tų pačių metų lapkričio mėnesį Genujos vadovai nusprendė taip pat prisidėti prie Konstantinopolio gynybos, pasiųsdami 700 karių, vadovaujamų Džiovanio Džiustinianio. Amžininkai Džiustinianio kariuomenę apibūdino kaip labai gerai ginkluotą bei parengtą. Džiustinianis, atvykęs į Konstantinopolį, buvo paskirtas vienu iš jungtinės kariuomenės vadų.
Mehmedas planavo Konstantinopolio užėmimą pradėti kuo greičiau, nes buvo grėsmė, kad Vakarų krikščioniškosios šalys gali pasiųsti savo pagrindines pajėgas pulti Osmanų imperiją. Tuo tarpu Konstantinopolio gynėjai tikėjosi kuo ilgiau atlaikyti puolimą, kol galiausiai bus sutelktos pakankamos krikščionių pajėgos pulti osmanus. 1453 m. pradžioje osmanai pradėjo paskutinius pasiruošimo darbus, o kovo mėnesį pagrindinės Mehmedo pajėgos pajudėjo Konstantinopolio link. Osmanų laivynui taip pat buvo duotas įsakymas plaukti link Konstantinopolio. Miesto gynėjai, norėdami sumažinti priešo laivyno pajėgumą, ištempė per sąsiaurį plūduriuojančią užtvarą, tokiu būdų osmanai negalėjo apsupti miesto, pasinaudodami laivynu. Netrukus Mehmedas su kariuomene prie Konstantinopolio priartėjo 4 kilometrų atstumu. Europą pasiekusi žinia, kad osmanai pradėjo puolimą, sukėlė paniką, paskubomis buvo išsiųstas pastiprinimas, bet blogi orai sutrukdė greitai pasiekti tikslą. Balandžio mėnesį osmanų pajėgos užėmė kovines pozicijas.
Mūšis
Osmanų kariuomenė išsirikiavo už puolimui skirtų įtvirtinimų, kurių ilgis siekė apie 4 kilometrus, o balandžio 6 dieną prasidėjo artilerijos apšaudymas. Liudininkai nurodo, kad osmanų kariuomenė turėjo apie 200 įvairaus kalibro šaunamųjų pabūklų, iš kurių didžiausias šaudė apie 850 kilogramų sviediniais, o patį pabūklą aptarnavo per 150 žmonių. Miesto apšaudymas tęsėsi ir kitą dieną, manoma, kad per dieną į miesto gynybines sienas buvo iššaunama per 100–120 kartų. Tikriausiai osmanų kariuomenė pabandė šturmuoti miestą dar balandžio 7 dieną, bet miesto gynėjai be didesnių pastangų apsigynė, o pažeistas miesto sienas sustiprino nakčia. Mehmedas, matydamas, kad artilerija nepasiekia planuoto efekto, liepė ją perdislokuoti ir balandžio 11-12 dienomis atnaujino miesto apšaudymą. Tuo pat metu osmanų laivynas pabandė prasiveržti pro gynėjų paruošta sąsiaurio užtvarą, bet buvo atmuštas. thumb|250px|Konstantinopolio šturmas (1499 m. miniatiūra) Balandžio 17-18 osmanų pajėgos surengė netikėtą antpuolį prisidengdamos tamsa, bet po keturias valandas trukusių kautynių buvo priverstos pasitraukti. Osmanams nesisekė kovoti ir jūroje, nes po dviejų dienų dalį jų laivyno išsklaidė atvykęs krikščionių pastiprinimas. Besitęsiančios karinės nesėkmės Mehmedą privertė keisti puolimo taktiką. Pirmiausiai jis įsakė iš dalies laivų išmontuoti artileriją ir ją nukreipti į miesto šturmą, o lengvesnius laivus perkelti sausuma, taip apeinant miesto gynėjų vandenyje ištemptą užtvarą, kurią nesėkmingai buvo bandoma sunaikinti. Musulmonams laivų perkėlimas sausuma buvo labai gerai pažįstama taktika, kadangi dar XII amžiuje Saladinas perkėlė savo laivus iš Nilo į Raudonąją jūrą.
Perkėlimui reikalingi pasiruošimai, įskaitant patį kelią, buvo pabaigti gegužės 22 dieną, ir galiausiai laivai buvo perkelti sausuma, užnugaryje paliekant tik didžiausius laivus. Tokiu būdu miesto gynėjai prarado iškyšulio kontrolę ir turėjo perdislokuoti savo pajėgas kitiems miesto sienos sektoriams ginti. Miesto gynėjai dar bandė nuskandinti likusius Osmanų imperijos laivus, bet po įnirtingų kautynių buvo priversti pasitraukti.
Toliau buvo tęsiamas miesto apšaudymas, bet osmanų bandymai šturmuoti miesto sieną buvo atmušti. Stiprėjantys apšaudymai vis labiau ardė sienas, bet osmanų bandymai išsprogdinti sieną pasikasus po žeme buvo nesėkmingi, kadangi miesto gynėjai sėkmingai perimdavo iškastas šachtas, o vėliau jas užtvindydavo. Gegužės 23 dieną buvo paimti į nelaisvę keletas šachtas kasančių darbininkų, kurie vėliau išdavė likusių iškastų šachtų vietas. 25 dieną visos osmanų šachtos buvo sugriautos.
Netrukus Mehmedas pasiuntė į Konstantinopolį pasiuntinius, kurie išdėstė savo sąlygas, tarp kurių buvo ir reikalavimas, kad Konstantinas perduotų miestą osmanams, o pats pasitrauktų į vieną iš salų. Anot amžininkų Konstantinas atsakė:
thumb|left|250px|Konstantinopolio puolimas jūra Žlugus deryboms Mehmedas sukvietė karo tarybą, buvo nuspręsta organizuoti lemiamą miesto ataką. Prieš puolimą osmanai surengė pokylį. Tuo tarpu miesto gynėjai tvirtino sienų pažeidimus. Galiausiai gegužės 29 dieną Mehmedas davė paskutinius nurodymus. Džiovanis Džiustinianis dar prašė, kad ant miesto sienų būtų sutelkta papildomos artilerijos, bet Loukas Notaras atsisakė tai padaryti ir taip sukėlė įtampą tarp gynėjų. Pagaliau vidurdienį osmanai pritraukė artileriją kiek galima arčiau miesto sienų, o jų laivai persigrupavo. Netrukus sausumoje prasidėjęs puolimas buvo sukoncentruotas į tą miesto sienos dalį, kurią gynė Džiovanis Džiustinianis su 3 000 žmonių. Po kelias valandas trukusių įnirtingų kautynių osmanai pasitraukė, jų laivynui taip pat nepavyko įvykdyti keliamų tikslų.
Buvo duotas įsakymas antrajai sausumos pajėgų bangai pulti miestą. Periodiškai atsitraukdami, kad artilerija galėtų susilpninti gynėjų pozicijas, puolėjai padarė žymių nuostolių gynėjams, bet po kelias valandas trukusių kautynių jie buvo atstumti. Po šio pasitraukimo Mehmedas įsakė miestą pulti jo elitiniams pulkams, kurie garsėjo savo disciplina ir kovingumu. Elitiniai pulkai kovėsi apytikriai valandą, kol buvo aptikti blogai uždaryti vieni iš miesto vartų. Netrukus būrys osmanų prasiveržė pro juos ir iškėlė savo vėliavą. Nors jie greitai žuvo, bet tuo metu Džiovanis Džiustinianis buvo stipriai sužeistas ir skubiai evakuotas iš mūšio lauko. Likę gynėjai pamanę, kad jų vadas bėga, sukėlė paniką, ir netrukus osmanai vieną po kitos užėmė miesto sienas. Dalis likusių gynėjų atsidūrė apsuptyje, kai osmanai užėmė vidines miesto sienas. Netrukus miesto gynyba žlugo. Dalis gynėjų traukėsi prie miesto uosto, tikėdamiesi sėkmingai evakuotis jūra. Džiovanis Džiustinianis buvo perkeltas į vieną iš laivų, o pakeliui jūra į namus Džiustinianis mirė nuo sužeidimų. thumb|200px|Triumfuojantis Mehmedas įžengia į miestą (1876 m.) Pagal vieną iš versijų imperatorius Konstantinas su likusiais ištikimais kariais stojo į paskutinį mūšį ir, ištaręs žodžius: „Ar yra čia bent vienas ne krikščionis, pasirengęs paimti mano galvą?“, buvo nužudytas. Pasak amžininkų, jo kūnas buvo atpažintas pagal purpurinius batus. Taip žuvo paskutinis Bizantijos imperatorius.
Pasekmės
Po mūšio Mehmedas įžengė į miestą ir nuvyko prie Šv. Sofijos soboro, kurį iš krikščioniškos šventovės pavertė mečete, joje ir surengė pirmąsias pamaldas. Po mūšio miestą siaubė tiek osmanų kareiviai, tiek ir likę vietiniai gyventojai, todėl Mehmedas įsakė apsaugoti svarbiausius objektus, o didžiąją dalį kariuomenės išsiuntė už miesto sienų.
Diduma Bizantijos imperijos pareigūnų, įskaitant ir Louką Notarą, buvo nužudyti. Mehmedas iš miesto išvyko birželio 18 dieną. Netrukus Konstantinopolis buvo paskelbtas Osmanų imperijos sostine Stambulu. Buvo atstatytos sugriautos miesto sienos, į sostinę perkelta įvairių etninių grupių gyventojų. Mehmedas manė, kad Konstantinopolis turi tapti įvairių konfesijų centru. Pats Mehmedas pasiskelbė Cezariu, tokiu būdu norėdamas įteisinti savo valdžią užkariautose teritorijose. Po Konstantinopolio užėmimo Osmanų imperija sujungė savo teritorijas kontinentinėje Europoje ir Azijoje.
Bizantijos imperijos žlugimas paskatino Ivaną III paskelbti jo valdomas teritorijas Trečiąja Roma ir spartinti rusų žemių konsolidavimą, skatinusį nuolatinius karus su Lietuvos Didžiąją Kunigaikštyste. Nors Mehmedas leido mieste išpažinti įvairias religijas, daugelis žymių mokslininkų, visuomenės veikėjų emigravo iš miesto į krikščioniškąsias šalis, visų pirma, į Italijos miestus, tokiu būdu prisidėdami prie Renesanso susiformavimo.
Pastabos
a. Terminas Bizantijos imperija nebuvo vartotas per visą imperijos gyvavimo laikotarpį, jis nebuvo žinomas jos gyventojams. Pirmą kartą šis terminas pavartotas 1557 metais ir tik nuo XIX amžiaus jį buvo visuotinai priėmė mokslo bendruomenė. Imperijos gyventojai savo valstybę tiesiog vadino Romos imperija. b. Mokslininkai nesutaria dėl Bizantijos imperijos įkūrimo datos. Vieni mano, kad imperijos pradžia reikėtų laikyti Konstantinopolio paskelbimą sostine (330 m.), valdant Konstantinui Didžiajam, kiti – Teodosijaus mirties metus (395 m.) ar Justiniano valdymo pradžią (527 m.) ir kt.
Šalčininkų rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Šalčininkų rajono savivaldybės taryba – Šalčininkų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis posėdis įvyko 2007 m. balandžio 5 d. Meru išrinktas Leonard Talmont, mero pavaduotoju – Zdzislav Palevič. Administracijos direktoriumi paskirtas Boleslav Daškevič, direktoriaus pavaduotoju – Josif Rybak.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Marso sfinksas
thumb|250px|right|1976 metų nuotrauka, davusi pradžią mitui (fotografavo „Viking I“) Marso sfinksas, Marso veidas – 1976 m. Marso regione Cidonijoje zondo „Viking Orbiter“ darytoje nuotraukoje matomas į žmogaus veidą panašus darinys. Jo skersmuo apie 1,5 km. Netoli matomi ir šiek tiek Egipto piramides primenantys dariniai. Šioje vietoje daug kraterių turinti teritorija pereina į lygumą, kuri praeityje galėjo būti vandenyno dugnas, taigi „sfinkso“ vieta galbūt buvo jūros krantas. Pirmoji gauta nuotrauka buvo nedelsiant atmesta kaip šviesos ir šešėlių žaismas. Tačiau po 35 orbitų buvo gauta dar viena nuotrauka, kurioje veidas buvo aiškiai matomas jau esant kitokiam apšvietimui ir kitai šešėlių krypčiai.
Iš viso „Viking“ nufotografavo veidą septynis kartus, visose jis atpažįstamas, tačiau „Viking“ raiška fotografuojant palyginus nedidelė. Vėliau gautose geresnės raiškos nuotraukose („Mars Global Surveyor“) veidas panašesnis į natūralų kalną. Tokių gamtos sukurtų veidų, sfinksų pasitaiko ir kosminėse Žemės nuotraukose.
ACC
thumb|right|200px thumb|200px
ACC pagrindą sudaro trys parametrai:
Šią sistemą galima suprasti naudojant trimatį cilindro modelį, kuriame atspalviai išdėstyti pagal visus tris jų parametrus.
Sistemos privalumas yra galimybė labai paprastai rodyti ja užkoduotą spalvotą vaizdą tik pilkus atspalvius atvaizduoti sugebančiame ekrane. Šviesumo signalas paliekamas „kaip yra“ – „juodai balti“ televizoriai jį tiesiogiai priima ir be jokių pakeitimų gali rodyti nespalvotą vaizdą. Spalvoti televizoriai priima ir kitus du signalus, pateikdami taip pat ir spalvas.
Marso sfinksas
thumb|left|200px|2001 metų nuotrauka – mažai teprimena veidą (fotografavo „[[Mars Global Surveyor“)]] thumb|right|200px|Piramidės.
Labiausiai tikėtinas paaiškinimas, kad veidas ir piramidės yra natūralios uolų formacijos, atsiradusios dėl vėjų ir kitų natūralių gamtinių jėgų, tačiau neištyrus vietoje dirbtinės kilmės alternatyvą galutinai atmesti labai sunku. Objektai net pačiu geriausiu atveju panašūs tik į labai senus griuvėsius.
2006 metais metu gauta daugiau šio darinio nuotraukų, geriau rekonstruotas trimatis vaizdas. Šių nuotraukų aptarimuose minima, jog darinys atrodo tarsi turėtų akis ir šnerves. Trisdešimt metų po atradimo, formacija ir toliau skatina mitų ir konspiracijos teorijų kūrimą.
Knygų lentyna (JAV)
Knygų lentyna – Lietuvių bibliografinės tarnybos biuletenis, ėjęs 1948–1949 m. Memingene (Vokietija), 1949–1966 m. Denvilyje (JAV).
Istorija
Pavadintas iki karo Kaune leisto biuletenio „Knygų lentyna“ vardu. Iš pradžių spausdintas dauginimo priemonėmis, vėliau rotatoriumi, o nuo 1951 m. – spaustuvėje. Nuo 1967 m. vietoj „Knygų lentynos“ pradėtas leisti „Lietuvių išeivių spaudos metraštis“.
Lengvatinio apmokestinimo bendrovė
Lengvatinio apmokestinimo bendrovė – užsienio kapitalo bendrovė, įregistruota lengvatinio apmokestinimo zonoje. Pasižymi ypatingu organizaciniu bei juridiniu įmonės statusu, kuris padeda sumažinti mokesčius. Paprastai toks statusas yra susijęs su griežtais reikalavimais vykdyti gamybinę, prekybinę, paslaugų ar kitą veiklą už tos jurisdikcijos (teritorijos), kurioje ši lengvatinio apmokestinimo bendrovė yra registruota, ribų.
Knygų lentyna (JAV)
Istorija
Spausdino tremtyje išleistų Lietuvių periodinių ir neperiodinių leidinių aprašus, periodikoje paskelbtus žymesniuosius straipsnius.
Karvingiai
Karvingiai arba Olchovojė (, nuo 1939 m. Korwingen, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Knygų lentyna (JAV)
Istorija
Leido ir redagavo Aleksandras Ružancovas. Talkino Vaclovas Biržiška, Zenonas Ivinskis, Balys Jacikevičius, Bronius Kviklys, Vincas Maciūnas, Vladas Lišauskas, N. Ružancovienė, A. Simutis.
Lengvatinio apmokestinimo bendrovė
Lengvatinio apmokestinimo bendrovė veikia neturėdama realiai egzistuojančio biuro. Dažniausiai tai būna tiesiog adresas, kuriuo valdžios institucijų atstovai ar kiti asmenys gali susisiekti su lengvatinio apmokestinimo bendrovės atstovu. Jų savininkams užtikrinamas konfidencialumas nurodant ne tikruosius, bet nominaliuosius akcininkus ir vadovus, kurie valdo bendrovės akcijas ir vadovauja jos veiklai už sutartą užmokestį tikrųjų savininkų vardu.
Lengvatinio apmokestinimo bendrovės dažniausiai teikia finansines, investicines, nekilnojamojo turto valdymo, tarptautinės prekybos, konsultacijų, laivininkystės, rinkodaros, darbuotojų samdos paslaugas. Neretai pastarosios bendrovės, neskaitant teisėtos mokesčių planavimo veiklos (vertinama prieštaringai, nes kitos valstybės netenka biudžetinių mokestinių pajamų), užsiima pinigų plovimu, finansiniu sukčiavimu, neteisėta bankų ar draudimo veikla, indėlių rinkimu ar loterijų organizavimu neturint tam būtinų licencijų ar leidimų. Taip pat vykdoma prekyba narkotikais, ginklais, žmonėmis, finansuojamas terorizmas.
Interglosa
Interglosa (Interglosa) – tarptautinės dirbtinės kalbos projektas, sukurtas 1943 metais Lanseloto Hogbeno (Lancelot Hogben). Ši kalba yra dirbtinės kalbos Glosa pirmtakė.
Paprūdžiai (Tauragė)
Paprūdžiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Skaudvilės, prie magistralinio kelio.
Arabų kultūra
thumb|250|right|[[Masjid al-Nabawi yra pranašo Mahometo kapas, esantis Medinoje .]] Arabų kultūra – arabų ir jų nukariautų Artimųjų bei Vidurinių Rytų, Šiaurės Afrikos ir Pietvakario Europos tautų.
Istorija
Dar iki islamo VII a. Arabijos gyventojai turėjo savitą kultūrą, tačiau dabartine prasme arabų kultūra pradėjo formuotis VII–X a. arabų valstybėje – Kalifate. Dalis arabų užkariautų kraštų – Sirija, Palestina, Egiptas, Irakas, Šiaurės Afrika – perėmė arabų kalbą ir religiją. Arabai perėmė senovės graikų, romėnų, indų, kinų ir užkariautųjų kraštų kultūrą ir, jos veikiami, kartu su nukariautomis tautomis sukūrė naują savarankišką kultūrą, turinčią pasaulinę reikšmę.
Nuo VII a. pab. iki VIII a. vid. arabų kultūros centrai buvo Omejadų dinastijos sostinė Damaskas (Sirijoje), Meka ir Medina (Arabijos pusiasalyje), Kufa ir Basra (Irake). Šiuose centruose susiformavo religijos, filosofijos idėjos, pirmieji mokslo ir architektūros laimėjimai. Arabų poezija plito ir toliau vystėsi Kalifato provincijose nuo Pirėnų iki Indo. Nuo VIII a. vid. beveik 300 metų arabų kultūros centras buvo Abasidų dinastijos sostinė Bagdadas. Abasidų dinastijos laikai buvo arabų kultūros didžiausio klestėjimo laikotarpis. X a. vid. Kalifatas suskilo ir arabų kultūra pradėjo smukti. X–XV a. ji tebeklestėjo tik Šiaurės Afrikoje ir Kordobos kalifate. XVI a., po turkų užkariavimų, arabų kultūra ir čia apmirė.
Naujas arabų kultūros pakilimas prasidėjo XIX a. I pusėje, sustiprėjus nacionaliniam išsivadavimo judėjimui.
Kalba
Arabų kalba – semitų kalbų grupės kalba, priklausanti Afro-Azijos kalbų šeimai, ir yra glaudžiai susijusi su hebrajų ir aramėjų kalbomis. Vartojama arabų šalyse, iš dalies Irane, Turkijoje, Afganistane, Izraelyje, Palestinoje, Indonezijoje, Etiopijoje, Somalyje, Čade, Tanzanijoje. Arabų kalba gimtoji yra daugiau nei 280 milijonų žmonių, o kaip antroji – daugiau nei 250 milijonų.
Dabartinė šnekamoji arabų kalba susiskirsčiusi į daugybę tarmių, kuriomis kalbantys kartais sunkiai tarpusavyje susišneka. Rytų stačiatikių vartojama arabų kalba labai skiriasi nuo šnekamosios arabų kalbos. Šnekamoji kalba skiriasi nuo literatūrinės, kuri yra formalesnė ir griežtesnė, dažnai vartojami tik tam tikroms situacijoms būdingi terminai.
Religija
Prieš įsivyraujant islamui tarp arabų buvo palitusios vietinės pagoniškos religijos. Kai kurios gentys rinkosi krikščionybę ar judaizmą.
Vėliau atsiradęs islamas plėsdamasis tapo vyraujančia religija tarp arabų tautų. Daugumoje arabų šalių vyrauja sunitai. Šiitai paplitę Bahreine, Irane, Pietų Irake, dalyje Saudo Arabijos, pietų Libane, dalyje Sirijos ir Šiaurės Jemene. 9,2 % gyventojų Artimųjų Rytų gyventojų yra krikščionys. Libane krikščionys sudaro 39 % visų gyventojų, Sirijoje - 15 %.
Filosofija
Atsiradus islamui pradėta kurti šios religijos filosofija. VIII a. II pusėje atsiradę mutazilitai, racionaliosios islamo teologijos šalininkai, ėmė skelbti vieno dievo ir teisingumo principus.
Literatūra
thumb|right|Koranas yra svarbiausia arabų ir musulmonų knyga.
Arabų literatūra atsirado VI amžiuje. Prieš tai buvo tik rašytiniai fragmentai. VII amžiuje parašytas Koranas yra arabų pasaulyje įtakingiausia kultūros, religijos ir literatūros knyga. Korane vartojama kalba yra klasikinė arabų kalba. Ji šiek tiek skiriasi nuo šiuolaikinės arabų kalbos, bet yra suprantama. Kitas ypač reikšmingas kūrinys yra pasakos Tūkstantis ir viena naktis. Tai arabų pasakų rinkinys, kurio šaltinis – IX a. persų pirklio „Tūkstantis pasakų“ vertimas. Pasakų rinkinys turėjo įtakos daugelio Azijos ir Europos tautų tautosakai bei literatūrai. Manoma, kad rinkinio jungianti istorija apie Šacherezadą sugalvota tik XIV amžiuje.
Muzika
Arabų muzika susiformavo VII–X a. iš beduinų muzikos. Ji buvo veikiama kitų tautų: graikų ir persų muzikos tradicijų. Ji daugiausia buvo vienbalsė vokalinė. Melodijos pagrįstos septynialaipsnėmis dermėmis, kuriose tarp pagrindinių laipsnių vartojama pusė tono ir mažesni intervalai.
Arabų muzikos pasaulyje jau seniai dominuoja Kairas. Šiuo metu populiarėja Beirutas, kuris tampa pagrindiniu arabų muzikos kultūros centru. Klasikinė arabų muzika labai populiari tarp gyventojų. Arabų pasaulio muzika galima vadinti regionine, nes už arabų pasaulio sienų yra labai silpnai žinoma ir retai klausoma.
Arabų muzikos kultūra turėjo įtakos ispanų, portugalų muzikai ir kai kurių europietiškų muzikos instrumentų raidai.
Styginiai:
Pučiamieji:
Mušamieji:
Gamtos mokslai ir technika
Kalifato gamtos mokslų centrai iš pradžių buvo Sirija ir iš dalies pietvakarių Iranas. Čia pradėta versti antikinius veikalus į arabų kalbą ir juos komentuoti. Vertimai iš graikų ir sirų kalbos vėliau dažnai buvo vienintelis šaltinis, iš kurio Vakarų Europa pažino antikos mokslo veikalus.
Per arabus Europoje paplito dauguma technikos naujovių, tokių kaip kompasas, trikampė burė ir kiti. Dauguma naujovių arabai perėmė iš Kinijos ir Indijos.
IX a. svarbiu mokslo centru tapo Bagdadas. Jame formavosi mokslo kryptis, padedanti spręsti praktinius statybos, geodezijos ir prekybos uždavinius. Intensyviai vystėsi astronomija ir matematika, mineralogija, aprašomoji geografija. Suskilus Kalifatui į atskiras valstybes atsirado ir naujų mokslo centrų: Damaskas ir Chalebas, Kairas, Maraga, Samarkandas, Gaznis, Kordoba, Sevilija ir Granada. Dideli mokslo centrai buvo Buchara ir Isfahanas, kuriuose nuo XI a. pabaigos observatorijoje dirbo persų poetas ir mokslininkas Omaras Chajamas, rašęs mokslinius traktatus arabų kalba.
Matematikos raidai islamo šalyse didelį poveikį turėjo Indijos mokslo tradicijos. Paplito iš indų matematikų perimta dešimtainė pozicinė skaičiavimo sistema su nuliu. Daug nuveikė arabų astronomai. Buvo išversti ir komentuoti Ptolemėjaus darbai ir indų astronomijos veikalai. Remdamiesi graikų dangaus kūnų modeliavimo metodais ir indų skaičiavimo taisyklėmis, arabų astronomai sudarė zidžų – sferinės astronomijos lentelių ir skaičiavimo taisyklių rinkinių. Šiuo metu yra išlikę 100 vienetų. Ibn al Haitemo „Optika“ buvo plačiai žinoma Vakarų Europoje. Ibn Sinos „Medicinos kanonu“ gydytojai ilgai naudojosi vid. amžių Rytuose ir Vakarų Europoje. Svarbus al Birunijaus farmakologijos traktatas. Šiek tiek vystėsi chemija ir botanika.
Arabų geografai ir keliautojai aprašė visus musulmoniškuosius Rytus, be to, Europą, Šiaurės ir Centrinę Afriką, Rytų Afrikos ir Azijos pakrantes ligi pat Korėjos, Malajų salyną. Kartografai atgamino Ptolemėjo žemėlapius ir kai kuriuos scheminius senovės Irano žemėlapius. Susipažinę su Ptolemėjo ir kitų antikos mokslininkų veikalais, arabai toliau plėtojo matematinę geografiją. IX a. pasirodė pirmieji aprašomosios geografijos veikalai su fantastinėmis ir realiomis žiniomis apie svetimas šalis ir tautas. Ypač žinomas Europoje buvo al Idrisijus. Jo veikale su 70 žemėlapių aprašyta, be musulmoniškųjų Rytų, daugelis Vakarų ir Rytų Europos šalių, tautų ir miestų. Vasko da Gamos locmano Ibn Madžido ir al Mehrijaus darbai apibendrino daugiaamžę arabų jūreivystės praktiką.
Maistas
thumb|250|right|Arbatos patiekimas Tunise
Arabų kultūroje yra nemažai valgymo ir gaminimo normų, taisyklių. Dalis maisto kultūros tradicijų atsirado dėl jų aplinkoje vyraujančių maistinių kultūrų - datulių, kviečių, miežių, ryžių. Šiuolaikinė arabų virtuvė susideda iš labai įvairių kultūrų, aprėpiančių Iraką, Maroką, Libaną, Egiptą ir kt. Patiekalai dažnai sudaryti iš ryžių. Šalia jų patiekiama ėriena arba vištiena. Taip pat kvapnios troškintos daržovės, dažnai su pomidorų padažu. Geriama kava ar arbata su miltais.
Arabų virtuvės skirstomos į Magrebo, Levanto, Arabijos.
Žvaigždžių vartai (reikšmės)
Žvaigždžių vartai gali reikšti:
Pigou efektas
Pigou efektas – reiškinys, kai realaus turto ir tiesioginio vartojimo augimas daro įtaką ūkio augimui.
Mažėjant vartojimui mažėja kainos. Tai leidžia padidinti vartojimą. Padidėjus išlaidoms auga vartojimas ir taip auga ūkis, kol susibalansuoja.
Saulius Leonavičius
Saulius Leonavičius (g. 1973 m. kovo 26 d. Marijampolėje) – Lietuvos lengvaatletis, aklųjų riedulininkas. Silpnaregis (B2).
Biografija
2005 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą.
Įvertinimas
1996 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas
Liuksemburgo futbolo varžybos 1983–1984 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1983–1984 m.
Gloria Gaynor
Gloria Gaynor (g. 1949 m. rugsėjo 7 d. Niuarke, Niudžersis) – JAV dainininkė, išgarsėjusi savo disko eros hitais „I Will Survive“, „Never Can Say Goodbye“, „Let Me Know (I Have A Right)“ ir „I Am What I Am“.
Ankstyvoji karjera
Penktajame dešimtmetyje Gaynor dainavo grupėje „The Soul Satisfiers“. Pirmasis dainininkės solo singlas vadinosi „She’ll Be Sorry/Let Me Go Baby“ (1965).
Tačiau tai buvo tik pradžia. Tikroji sėkmė Gaynor aplankė 1975 metais, kai prekyboje pasirodė albumas „Never Can Say Goodbye“, kuris įtvirtino ją pasaulio rinkoje kaip disko dainininkę. Pirmąją albumo dalį sudaro be tarpų įrašytos trys dainos: „Honey Bee“, „Never Can Say Goodbye“ ir „Reach Out, I’ll Be There“. Šis 19 minučių trukmės šokių muzikos takelis tapo itin populiarus naktiniuose šokių klubuose. Visos trys minėtos dainos vėliau buvo išleistos kaip singlai, sukurtos ir radijui skirtos versijos. Vėliau jos tapo visų laikų hitais. Muzikos kritikai netgi ėmė vadinti Gloria Gaynor pirmąja disko muzikos atlikėja ir diktatore. „Never Can Say Goodbye“ atsidūrė pirmojoje žurnalo „Billboard“ sudaryto šokių muzikos reitingo vietoje. Pasidžiaugusi pirmojo albumo sėkme, Gloria tuoj pat išleido antrąją savo plokštelę, kuri buvo pavadinta „Experience Gloria Gaynor“. Pastarasis albumas taip pat buvo populiarus, tačiau ne tiek, kiek pirmasis.
Vėliau pasirodė singlai „Honey Bee“ (1974), „Casanova Brown“ (1975) ir „Let’s Make A Deal“ (1976). Po pastarojo singlo išleidimo Gaynor pakeitė leidybinę kompaniją. Iš pradžių tai buvo vertinama kaip geras žingsnis jos karjeroje, tačiau vėliau pasirodė priešingai. Nauji dainininkės albumai „Gloriuos“ ir „Park Avenue Sound“ kritikų vadinami gerais, bet toli gražu ne puikiais.
Tolesni pasiekimai
Po nedidelių nesėkmių Gloria Gaynor įrašė vos keletą dainų. Štilis truko neilgai. 1978 metų pabaigoje moteris išleido naują albumą pavadinimu „Love tracks“ ir vėl užkopė į pop muzikos reitingų viršūnes. Ažiotažą pasaulio muzikos istorijoje sukėlė jos daina „I Will Survive“ („Aš išgyvensiu“). Šios dainos herojė – su vyru išsiskyrusi moteris, bandanti buvusiam meilužiui pasakyti, jog jai jo nebereikia ir ji net neketina dėl jo žemintis. „I will Survive“ tapo tarsi emancipuotos moters simboliu, ir dar dabar ją galima išgirsti karaokė vakarėliuose ar kitokioje linksmoje aplinkoje visame pasaulyje. Keista, bet daina yra gavusi tik vieną rimtą apdovanojimą – „Grammy“ už „Geriausią disko įrašą“.
1979 metų pabaigoje Gloria Gaynor išleido albumą „I Have A Right“. Jame buvo naujo jos hito „Let Me Know“ įrašas. Kitais metais – vėl nauja daina. Šįkart – „Love Is Just A Heartbeat Away“. „Love Is Just A Heartbeat Away“ buvo įrašyta specialiai kino juostai apie vampyrus, pavadinimu „Nocturna“.
Karjeros JAV nuosmukis
1980 ir 1981 metais pasirodė dar du Gloria albumai, tačiau JAV klausytojų jie buvo ignoruojami dėl 1979 metais netikėtai prasidėjusio protesto prieš disko muziką. Gloria Gaynor buvo ignoruojama netgi tų radijo stočių, kurios vis dar transliavo jos atliekamo žanro muziką. 1982 metais Gaynor priėmė krikščionybę ir bandė atsiriboti nuo praeities, kuri dainininkei ėmė atrodyti nuodėminga. 1983 metais pasirodė naujas atlikėjos albumas „Gloria Gaynor“. Naujajame savo darbe Gloria dainos nebebuvo disko stiliaus. Moteris ėmė dainuoti pop ir R&B stilių kūrinius. Albume buvo patriotinė daina „America“ ir nauja kūrinio „I will Survive“ versija. Pastaroji ypač nustebino klausytojus pakeistu tekstu. Norėdama parodyti visuomenei, kad yra krikščionė dainos eilutę „It took all the strength I had not to fall apart“ („Man prireikė visų jėgų, kad nepalūžčiau“), dainininkė pakeitė eilute „Only the Lord could give me strength not to fall apart“ („Tik Dievas galėtų man suteikti jėgų, kad nepalūžčiau“). Deja, albumo pardavimai nebuvo sėkmingi. Gerbėjai gavo ne tai, ko iš dainininkės tikėjosi.
Paskutinė atlikėjos sėkmė – albumas drąsiu pavadinimu „I Am Gloria Gaynor“. Manoma, kad jo pardavimai išaugo dėl dainos „I Am What I Am“, kuri buvo itin populiari klubuose ir radijo eteryje. Po šio hito Gloria šlovė ėmė po truputį blėsti. 1986 metais pasirodęs albumas „The Power of Gloria Gaynor“ buvo sudarytas beveik vien iš perdainuotų kūrinių, kurie puikavosi reitingų viršūnėse prieš keletą dešimtmečių. Albumas susilaukė kritikų papeikimo ir visiškos komercinės nesėkmės.
Karjeros atgimimas
1990 metais, kai pasaulyje iš naujo išpopuliarėjo disko muzika, sugrįžo ir Gloria Gaynor. Moteris šiek tiek užsiėmė vaidyba. Iš pradžių kaip kviestinė aktorė pasirodė kelete juostų, vėliau ėmė rengti pasirodymus Brodvėjaus teatre.
Į įrašų studiją dainininkė sugrįžo 2002 metais ir po penkiolikos metų pertraukos įrašė naują albumą „I Wish You Love“.
Nors nuo dainos „I Will Survive“ išleidimo jau praėjo beveik trys dešimtmečiai, ji vis dar yra dainininkės „arkliukas“. Gloria Gaynor aktyviai koncertuoja JAV ir visame pasaulyje. Svarbiausia kiekvieno pasirodymo daina – būtent „I Will Survive“, atliekama ir koncertuose, ir televizijos šou. „I Will Survive“ perdainavo ir kitaip aranžavo tiek muzikantų, kad kūrinio tiesiog neįmanoma pamiršti. Turbūt tai ir išsaugojo Gloria Gaynor, pirmojo „I Will Survive“ sudainavusio balso savininkę.
2004 metais Gaynor dar kartą išleido savo 1998 metais įrašytą albumą „The Answer (Gloria Gaynor album)“. Albume – populiarus klubuose hitas „Oh, What A Life“.
Lisiškė I
Lisiškė I – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Griškiškės.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius). 1921 m. surašymo duomenimis čia gyveno 11 lenkai.
Liudas Mažylis
Liudas Mažylis (g. 1954 m. gegužės 19 d. Kaune) – Europos Parlamento narys, Lietuvos mokslininkas, Kauno Vytauto Didžiojo universiteto profesorius, politikos ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1972 m. baigė Kauno 5-ąją vidurinę mokyklą, 1977 m. Vilniaus universitetą. Chemijos mokslų daktaras, habilituotas daktaras vadybos ir administravimo srityje (2007), Vytauto Didžiojo universiteto profesorius.
Pomėgiai – senovinių atvirukų kolekcininkas, Kauno „Žalgirio“ krepšinio komandos gerbėjas.
Šeima
L. Mažylis yra kilęs iš žinomos prieškario Kauno inteligentų šeimos. Prosenelis iš motinos pusės Jonas Bliūdžius - Marijampolės krašto knygnešys ir visuomenės veikėjas. Jo senelis iš tėvo pusės – tarpukario Lietuvos akušerijos sistemos kūrėjas Pranas Mažylis. Žmona Aldona, duktė Liucija.
Mokslinė veikla
1977–1990 m., dirbdamas Kardiologijos institute, paskelbė 15 straipsnių recenzuojamuose periodiniuose moksliniuose leidiniuose apie indolo klasės heterociklinių junginių sintezę ir tyrimą, vykdė naujų biologiškai aktyvių šios klasės junginių paiešką. 6 išradimų bendraautoris. Disertacijos tema „Indolin-2-ono ir benzindolin-2-onų 3-pakeistų darinių sintezė ir savybės“ (1985 m.).
Nuo 1997 m. dėsto Kauno Vytauto Didžiojo universitete, Politikos mokslų ir diplomatijos fakultete. Stažuotė Kembridžo universitete (2002 m.). Docentas (2000 m.), habilitacija (2007 m., vadyba ir administravimas), profesorius (2008 m.).
Paskelbė 20 straipsnių recenzuojamuose periodiniuose moksliniuose leidiniuose Europos integracijos, savivaldos politikos ir administravimo temomis.
2017 m. kovo 29 d. Vokietijos užsienio reikalų ministerijos diplomatiniame archyve surado nutarimo dėl Lietuvos Vasario 16-osios Nepriklausomybės paskelbimo originalą.
Politinė veikla
1990-1995 m. Kauno miesto tarybos deputatas. 1990–1995 m. Mandatų ir etikos komisijos pirmininkas, 1990–1992 m. Ekologijos, 1992–1995 m. Savivaldos reikalų nuolatinės komisijos narys.
Krikščionių demokratų frakcijos narys. Kandidatas į Lietuvos Respublikos Seimą 1996 m. ir 2000 m. rinkimuose Lietuvos Sąjūdžio Seimo (1990–1992 m.) narys. Nuo 1995 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys (nuo 2008 m. Tėvynės Sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų); 1998–1999 m. ir 2005–2006 m. partijos valdybos narys.
2019 m. išrinktas į Europos Parlamentą.
Žurnalistinė veikla
1990–1993 m. dienraščio „Kauno laikas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Publikacijos leidiniuose „Kauno aidas“, „Lietuvos aidas“, „Tėvynės sargas“, „Apžvalga“, „Savivaldybių žinios“, „Veidas“ ir kt.
Noto ežeras
Noto ežeras  – ežeras Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalio šiaurės vakaruose. Į ežerą suteka Notos ir Lotos upės, pasidedančios Suomijoje, išteka Tulomos upė, nešanti savo vandenis į Barenco jūrą. Rytinėje ežero pakrantėje iškilęs Tuadaš Tundrų masyvas (aukštis 907 m).
1965 m. Tuloma buvo patvenkta, ežeras susijungė su Aukštutinės Tulomos tvenkiniu ir prasiplėtė 10 kartų.
Dykuminis zebras
Dykuminis zebras (Equus grevyi) – arklinių (Equidae) šeimos neporakanopis žinduolis. Stambiausia zebrų rūšis, gyvena Etiopijos ir Somalio pusdykumėse.
Varva
Varva (Baccharis) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Gentyje yra apie 250–400 rūšių.
Gruodžio 14
Gruodžio 14 yra 348-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 349-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 17 dienų.
Vardadieniai
Alfreda – Alfredas – Augeda – Augedas – Augenė – Augenis – Fredas – Kintibutas – Kintrimas – Kintrimė – Kintvilas – Kintvilė – Tarvainas – Tarvainė
Knygų lentyna (Kaunas)
Knygų lentyna – knygyno „Mokslas“ informacinis biuletenis, ėjęs 1939–1940 m. Kaune.
Istorija
Leido „Mokslo“ knygynas, prekiavęs TSRS spaudos leidiniais. Spausdino S. Joselevičiaus, E. Norkienės spaustuvė Kaune. Išėjo 10 numerių.
Rašyta apie knygų reikšmę, literatūrinio pasaulio gyvenimą, spausdintos recenzijos, anotacijos, žinios apie autorius, jų kūrybos ypatumus. Bendradarbiavo Kostas Korsakas, Jonas Narbutas, Izidorius Rudaitis, Antanas Venclova ir kt.
Redagavo Zacharijus Margolinas.
Išeivijos bibliografai tuo pačiu pavadinimu leido biuletenį Vokietijoje, nuo 1949 m. JAV.
Vaivorykštės tiltas (Kėdainiai)
Vaivorykštės tiltas – arkinis pėsčiųjų tiltas per Nevėžį Kėdainiuose. Tiltas jungia miesto centrą su kairiajame Nevėžio krante esančia miesto dalimi, kurioje yra didžiausios Kėdainių kapinės.
75 metrų ilgio ir 3,2 metrų pločio tiltas kartu su 800 metrų pėsčiųjų taku, besidriekiančiu nuo Josvainių g. iki Kauno g., pastatytas per pusantrų metų. Statinys savo išraiškinga architektūra įsilieja į bendrą Kėdainių urbanistinį vaizdą ir puikiai tarnauja gyventojų poreikiams. Dėka originalių ir tik šiam tiltui būdingų arkų tiltas primena vaivorykštės lanką Nevėžio pievose. Atidarius tiltą, buvo paskelbtas konkursas tinkamiausiam tilto pavadinimui sugalvoti. Du mėnesius kėdainiškiai aktyviai rinko pavadinimą naujajam tiltui, konkurso organizatoriams parašydami per 150 elektroninių laiškų bei skambindami telefonu. Daugiausiai kėdainiškių pasiūlė tiltą pavadinti „Vaivorykštės“ vardu. Tarp siūlytų pavadinimų antroje vietoje pagal populiarumą buvo „Ramybės“, trečioje – „Svajonių“ pavadinimai.
Tilto statybas lydėjo projektuotojų klaidos ir savivaldybės darbuotojų neatidumas. Prasidėjus tilto statyboms iš savivaldybės biudžeto buvo skirta apie 2,27 mln. litų, o įpusėjus darbams paaiškėjo, kad dėl projektuotojų klaidų ir neteisingai numatytos objekto sąmatos, pritrūkta virš 280 tūkst. litų. Trūkstamus pinigus rajono taryba atriekė iš savivaldybės biudžeto.
Tiltą pastatė susisiekimo infrastruktūros bendrovės „Tiltra Group“ valdomos įmonės „Kauno tiltai“ ir „Kėdainių automobilių keliai“. Statinio architektūrinės idėjos autorius – Kėdainių rajono savivaldybės architektas Vytautas Kundrotas.
Aleksandro I Žemė
thumb|250px|Aleksandro I Žemės padėtis
Aleksandro I Žemė – didžiausia sala Antarktyje. Yra Belingshauzeno jūroje, šalia vakarinio Antarktidos pusiasalio kranto, nuo jo atskirta Margaritos įlanka ir Jurgio VI sąsiauriu. Su žemynu jungia ledo šelfas. Plotas 43 250 km². Salos ilgis 435 km, plotis iki 200 km. Aleksandro I Žemėje iškilęs Daglaso kalnagūbris, kuriame yra aukščiausia salos vieta – Stefensono kalnas (2987 m).
Salą 1821 m. sausio 28 d. atrado Fadėjaus Belingshauzeno ekspedicija ir pavadino Rusijos caro Aleksandro I garbei. Ilgai buvo manoma, kad Aleksandro Žemė yra Antarktidos dalis, tačiau 1940 m. įrodyta, kad tai – sala.
GM V platforma (FWD)
GM V platforma buvo automobilinė platforma skirta priekiniais ratais varomiems kompaktinės klasės sportiniams automobiliams. Platforma buvo gaminama tarp 1987 ir 1993 metų, abiem ją naudojusiems automobiliams tai buvo pirmoji ir paskutinė platforma, kuri tebuvo sumažinta GM E platformos versija.
Automobiliai naudoję platformą:
Dievų miestas (filmas)
Dievo miestas  – Oskarams nominuotas 2002 m. brazilų filmas, režisuotas Fernando Meireleso ir Katios Lund. Filmas pastatytas pagal 1997 m. Paulo Linso romaną tokiu pat pavadinimu, kurie abu paremti tikrais faktais.
Filmas buvo nominuotas 4 Oskarams 2004 m.: už geriausią kinematografiją (César Charlone), už geriausią režisierių (F. Meirelles), už geriausią montažą (Daniel Rezende) ir už geriausią adaptuotą scenarijų (B. Mantovani).
Istorija
Filmo veiksmas vyksta XX a. šeštajame dešimtmetyje, Cidade de Deus, viename iš skurdžiųjų Rio de Žaneiro kvartale. Filme pasakojama garsiųjų to meto gangsterių istorijos.
Druciškiai
Druciškiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kriklinių.
Robert Enke
Robertas Enkė (1977 m. rugpjūčio 24 d. – 2009 m. lapkričio 10 d.) – buvęs Vokietijos futbolininkas, vartininkas.
Biografija
Rungtyniavo tokiuose klubuose kaip FC Barcelona, SL Benfica ir Fenerbahçe SK, bet savo karjeros aukštumas pasiekė klube Hannover 96. Nuo 2007 m. buvo kviečiamas į Vokietijos nacionalinę rinktinę. Su ja dalyvavo 2008 m. Europos futbolo čempionate ir buvo realiausias kandidatas į pagrindinio rinktinės vartininko poziciją 2010 m. pasaulio futbolo čempionate.
Buvo vedęs Teresa Enke, turėjo dukterį Larą, kuri mirė sulaukusi vos 2 metų. Enke su žmona buvo gyvūnų teisių aktyvistai, dalyvavo PETA judėjime. Dukters netektis smarkiai paveikė futbolininką, jis kentėjo nuo psichologinių problemų ir 2009 m. lapkričio 10 d. nusižudė palindęs po traukiniu ties Eilvese geležinkelio pervaža.
Šeduikių ežeras (Anykščių r.)
Šeduikių ežeras – ežeras Lietuvoje, Anykščių rajone, 3 km į pietvakarius nuo Duokiškio miestelio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,26 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 131,3 m. Krantai žemi, pelkėti – ežeras telkšo ~ 22 ha dydžio Šeduikių pelkėje. Pakrantės apaugę krūmynais, į pietus ir rytus stūkso miškeliai, kitur plyti dirbami laukai. Šiaurėje išteka Šeduikių upelis link Uosijos upės (Jaros-Šetekšnos intakas). Ežeras labai užžėlęs vandens augalija, užankantis. Į vakarus įsikūręs Netikiškių kaimas, kiek atokiau į šiaurę ir rytus – Šeduikių kaimas.
Vilnius-MRU
Vilniaus „Vilnius-MRU“ – Vilniaus krepšinio klubas, įkurtas 2013 m. Žaidžia Nacionalinėje krepšinio lygoje. Klubas įkurtas anksčiau egzistavusio krepšinio klubo Vilniaus „Perlas-MRU“ pagrindu ir perėmė jo vietą antroje pagal stiprumą krepšinio lygoje. Nuo 2014–2015 m. sezono klubas pakeitė pavadinimą – vėl vadinasi Vilniaus „Perlas-MRU“.
Istorija
2013–2014 m. sezono debiutas buvo nesėkmingas – išvykoje nusileista Šilutės „Šilutės“ komandai rezultatu 61:63. Pirmąją pergalę rezultatu 87:63 klubas pasiekė 2013 m. spalio 11 d., žaisdamas namuose prieš Plungės „Olimpo“ komandą; didžiausia 2013–2014 m. sezono pergalė rezultatu 91:47 buvo pasiekta namuose, varžybose su Kauno „Jazz-KTU“ komanda. Reguliariajame sezone komanda užėmė 6 vietą – iš 28 rungtynių laimėtos 15, pralaimėtos 13 (+149 taškai). Aštuntfinalyje susitiko su reguliariajame sezone 11 vietą užėmusia Klaipėdos „Nafta-Universitetas“ komanda ir užtikrintai laimėjo seriją iki 3 pergalių 3:0 (90:68, 92:82, 72:66). Ketvirtfinalyje iki trijų pergalių susitiko su Joniškio „Delikatesu“. Pirmąsias dvejas varžybas laimėjo Joniškio „Delikatesas“ 67:62 ir 90:79, trečiąsias ir ketvirtąsias varžybas – „Vilnius-MRU“ rezultatu 83:75 ir 67:51. Penktąsias lemiamas varžybas rezultatu 80:60 laimėjo ir serijoje 3:2 nugalėjo Joniškio „Delikatesas“.
Malūnėlis
Malūnėlis – vaikų tautinių šokių kolektyvas, įkurtas 1951 metais Kaune.
Istorija
Vaikų tautinių šokių kolektyvas. 1951m. choreografė Genovaitė Montvilaitė subūrė tautinių šokių ratelį, kuris buvo vienas iš nedaugelio Kauno mieste. Tai buvo nedidelis tautinio meno ugdymo židinys tuometiniu sudėtingu pokario laikotarpiu. 1976m. kolektyvui pradėjo vadovauti choreografė Birutė Brazdžiūtė. Jai vadovaujant šokių ratelis išaugo į vaikų tautinių šokių ansamblį, jungiantį apie du šimtus dalyvių: šešias skirtingo amžiaus šokėjų grupes, liaudies instrumentų orkestrą ir kaimišką kapelą. Dalyvių amžius nuo 4 iki 18 metų. Ansamblis tituluojamas vienu geriausiu Lietuvos vaikų šokių kolektyvu. Kolektyvo repertuaras itin platus, įvairus ir nuotaikingas. Pasipuošęs lietuviškais tautiniais kostiumais kolektyvas daug koncertuoja Kaune ir kitose Lietuvos vietose, dalyvauja respublikiniuose renginiuose ir konkursuose bei įvairiuose festivaliuose užsienio šalyse: Latvijoje, Švedijoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Turkijoje, Brazilijoje, Prancūzijoje, Graikijoje, Vengrijoje, Ukrainoje, Kroatijoje, Bulgarijoje. 2000 m. kolektyvas respublikiniame vaikų tautinių šokių konkurse "Aguonėlė" buvo pripažintas profesionaliausiu vaikų tautinių šokių ansambliu visoje respublikoje, 2004 m. "Malūnėlis" tame pačiame konkurse pelnė laureato vardą. 2001 m. kolektyvas apdovanotas "Aukso paukštės" prizu kaip geriausias vaikų tautinių šokių kolektyvas šalyje bei už nuopelnus Lietuvos liaudies menui.
Dabar jau profesionalaus vaikų kolektyvo meno vadove ir baletmeistere ketvirtą dešimtį dirba Birutė Brazdžiūtė. Groti originaliais liaudiškais ir klasikiniais muzikos instrumentais vaikus moko: Zita Labutienė, Danutė Šimakauskaitė, Vincentas Kurša, Audronė Ravkienė ir Alfonsas Ūsas. Koncertmeisterė - Zita Dirgėlienė.
Plautviniai
Plautviniai arba Rakitnojė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Druktainīs prūsiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities Kramavos dvaro kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Šatrovo apylinkės kaimas.
Kitaip mes supyksim!
Kitaip mes supyksim!  – 1974 metais sukurta komedija, kurioje pagrindinius vaidmenis atliko Terensas Hilas ir Badas Spenceris.
Pagrindiniai aktoriai
left |thumb|160px
Santrauka
Du draugai ir konkurentai Benas ir Kidas dalyvauja ralio lenktynėse, kuriose pagrindinis prizas – raudonas bagis. Kadangi jie finišuoja vienu metu, prizas atitenka abiem. Nežinodami kaip jį pasidalinti, jie nutaria surengti alaus ir dešrelių varžybas, kurių laimėtojui atiteks mašina.
Vykstant varžyboms, barą užpuola ir sugriauna gauja gangsterių, kurių bosas nori šioje vietoje nupirkti žemę ir pastatyti dangoraižį. Užpuolimo metu gangsteriai sudegina ir laimėtąjį bagį, todėl bičiuliai patraukia pas jų bosą ir pareikalauja atlyginti nuostolius – nupirkti tokią pat mašiną.
Gangsteriai to daryti neketina ir pasiunčia prieš juodu gaują motociklininkų, tačiau Kidas ir Benas juos išvaiko. Tada bosas nusamdo garsų žudiką Paganinį, tačiau ir jis pasirodo besantis bejėgis įvykdyti užduotį.
Galiausiai jie užpuola Beno dirbtuves ir sumuša jo seną pagalbininką.
Tada Kidas su Benu galutinai supyksta...
Apdovanojimai
Filmas 1975 metais laimėjo po vieną Golden Screen ir „Bambi“ apdovanojimus.
Beresniškė
Beresniškė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje.
49er
Istorija
„49er“ pavadinimas kilo nuo laivo korpuso ilgio, kuris yra 4,99 m. Dizainą sukūrė Julian Bethwaite. Ši klasė išsiskyrė iš kitų burluočių savo manevringumu. Taip pat tai − greičiausia monokorpusinė dvivietė burvaltė. 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse „49er“ klasė pirmą kartą buvo įtraukta į olimpinę programą.
Pavelas Gračiovas
Pavelas Gračiovas (1948 m. sausio 1 d. Rvy kaimas, Tulos sritis – 2012 m. rugsėjo 23 d. Maskvoje) – TSRS ir Rusijos karinis veikėjas, armijos generolas.
Biografija
Nuo 1965 m. tarnavo TSRS ginkluotosiose pajėgose. 1969 m. su pagyrimu baigė Riazanės aukštąją oro desanto vadų mokyklą. 1969–1971 m. Kaune dislokuotos 7-osios oro desanto divizijos žvalgybos kuopos skyriaus vadas. 1971–1975 m. Riazanės aukštosios oro desanto vadų mokyklos skyriaus, kuopos vadas. 1978 m. mokomojo parašiutų desantinio bataliono vadas.
1978–1981 m. su pagyrimu baigė Frunzės karo akademiją. Nuo 1981 m. Afganistano karo dalyvis, 1982 m. atskirojo 345-ojo parašiutų desantinio pulko vado pavaduotojas, 1982–1983 m. pulko vadas. 1983 m. 7-osios oro desanto divizijos štabo viršininkas – divizijos vado pavaduotojas Kaune. 1985–1988 m. 103-osios Vitebsko oro desanto divizijos vadas Afganistane. Jo kariai pasižymėjo ypatingu žiaurumu, susidorojant su kalnų kaimų gyventojais. Buvo ir pats sužeistas, 8 kartus kontūzytas. 1988 m. Tarybų Sąjungos didvyris (medalio Nr. 11573).
1988–1990 m. baigė TSRS ginkluotųjų pajėgų Generalinio štabo akademiją. Nuo 1990 m. birželio mėn. TSRS oro desanto pajėgų vado pirmasis pavaduotojas, nuo 1990 gruodžio mėn. oro desanto pajėgų vadas. 1991 m. rugpjūčio 18 d. rugpjūčio pučo metu, paklusdamas pučistų reikalavimams, įvedė į Maskvą 106-ąją Tulos desanto diviziją, bet, gavęs įsakymą šturmuoti Rusijos Aukščiausiąją Tarybą, perėjo į Rusijos vadovybės pusę ir ginti Rusijos parlamento pasiuntė tankus.
Rusijos prezidentas Borisas Jelcinas 1991 m. rugpjūčio 23 d. jį paskyrė RTFSR valstybinio gynybos komiteto pirmininku. TSRS prezidentas Michailas Gorbačiovas suteikė generolo pulkininko laipsnį ir paskyrė TSRS gynybos ministro pirmuoju pavaduotoju. 1992 m. armijos generolas. 1992–1996 m. Rusijos Federacijos gynybos ministras. Dėl aistros „Mercedes-Benz” markės automobiliams Maskvos žiniasklaidos pramintas „Paša mersedesu“.