cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laimis Vilkončius
Kūryba
L. Vilkončius – produktyvus ir įvairiapusis kompozitorius, sukūręs nemažai kūrinių chorui, orkestrui, ansambliams. Parašė operą vaikams „Paukštė", baletą „Piteris Penas“ (pagal V.Palčinskaitės libretą), roko operą „Eglė - žalčių karalienė“ (pagal S. Gedos libretą).
Eglė Mėlinauskienė
Biografija
1982 m. technikos mokykloje įgijo braižytojo–konstruktoriaus specialybę. 1983–1988 m. studijavo Kauno politechnikos institute Lengvosios pramonės fakultete. 1999–2001 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete įgijo nekilnojamo turto vadybos magistro laipsnį. 2001 m. A. Bagdonienės privačioje dizaino mokykloje išklausė fotografijos kursą. Nuo 2002 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narė. Fotografuoja gamtą, vėžiu sergančias moteris ir vaikus.
Laimis Vilkončius
Kūryba
Parašė muziką dvylikai tetaro spektaklių ir aštuoniems kino filmams („Turtuolis, vargšas...“, „Kelionė į rojų“, „Chameleono žaidimai“, „Amerikietiška tragedija“, animaciniai filmas „Baubas“, „Senelės pasaka“ ir kt.).
Eglė Mėlinauskienė
Biografija
Įveikusi krūties vėžį, moteris pasižadėjo atsidėkodama padėti kitiems žmonėms. Su Edita Jakutyte įkūrė „Juliuko fondą". Vadovauja Labdaros ir paramos fondui „Mamų unija“, 2008 metais įkurtam Mėlinauskienės, žurnalistės Rūtos Mikelkevičiūtės ir televizijos laidų vedėjos Laimos Kybartienės iniciatyva. Pagrindinis fondo siekis – surinkti pinigų trūkstamai medicininei įrangai Vilniaus universiteto vaikų ligoninės ir Kauno medicinos universiteto klinikų skyriams, kuriuose gydomi vėžiu sergantys vaikai iš visos Lietuvos.
Laimis Vilkončius
Kūryba
Organizavo festivalius „Sing group Jazz“ Panevėžyje ir „Baby Jazz“ Vilniuje, vadovavo ir dainavo vokaliniame trio (su dukromis). Įrašė autorinę plokštelę „Požeminės upės“, autorinį kompaktinį diską ir kasetę „Tau, mano meile“, su valstybiniu choru „Vilnius“ kompaktinę plokštelę „Neregėtas Vilkončius“.
Eglė Mėlinauskienė
Biografija
Ištekėjusi. Dukra Justina LSMU Veterinarijos akademijos studentė.
Laimis Vilkončius
Kūryba
L. Vilkončius parašė virš 90 dainų („Ar išsaugosi mano meilę“, „Laivas“, „O mes skubam“, „Dideli nykštukai“, „Mažos mašinėlės“, „Naktis bulvelėms žydint“ ir kt.)
Tinto Brass
thumb|Tinto BrassTinto Brass (g 1933 m. kovo 26 d. Milane, Italijoje) – vienas žinomiausių ir kontroversiškų italų režisierių. Laikomas erotinių filmų kūrėju.
Tinto Brass pagarsėjo savo filmu „Kaligula“ (Caligola, 1979), kuriame istorinius įvykius vaizdavo labai atvirai ir šokiruojančiai, nevengė žiaurių ir pornografinių scenų, dėl ko filmas daugelyje šalių buvo sutrumpintas, iškerpant iš jo kai kurias scenas, arba iš viso uždraustas.
1414 m.
1414 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Pasaulyje
Lapkričio 5 d. Konstance, Vokietijoje prasidėjo Visuotinis Bažnyčios suvažiavimas, vykęs  beveik 4 metus  iki  2018 m. balandžio 22 d.
Čiogjamas Trungpa
thumb|Čiogjamas Trungpa
Čiogjamas Trungpa (1940 m. vasario 28 d. – 1987 m. balandžio 4 d.) – budizmo mokytojas, mokslininkas, poetas, vienuoliktasis Trungpa tulku. Jo mokykla Vakaruose vadinama Šambalos budizmu. JAV įsteigė Naropos universitetą.
Vejuona
Vejuona – nedidelė Nevėžio baseino upė Kauno rajone, dešinysis intakas. Upės ilgis – 19,8 km. Įteka į Nevėžį jo dešiniajame krante 18,2 km atstumu nuo pastarojo žiočių. Prasideda Mozūriškių apylinkių (Batniavos sen.) aukštumose. Aukštupyje upelio vaga daugelyje vietų sureguliuota. thumb|left|200px|Vejuona ties [[Pavejuonis|Pavejuoniu]] Upė turi keletą bevardžių intakų, taip pat kairiajame krante įteka Berupė, Gudmėšla, Antnalupys.
Prie Vejuonos įsikūrusios gyvenvietės: Naujatriobiai, Pavejuonis.
Upėvardis kildinamas nuo žodžio veja („jauna pievelė, ganykla“, plg. „pievos“).
Nursultanas Nazarbajevas
Nursultanas Nazarbajevas (, g. 1940 m. liepos 6 d.) – Kazachstano prezidentas (1990–2019 m.).
Valdymo stilius ir politika
N. Nazarbajevas laikomas autoritarinio režimo šalininku. Jo politika orientuota į Azijos Rytus, Rusiją. Jo valdymo metais (1997 m.) sostinė Almata dėl ekonominių sumetimų perkelta į Astaną.
2000 m. apdovanotas Vytauto Didžiojo 1-ojo laipsnio ordinu.
Vecumniekų savivaldybė
Vecumniekų savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas pietų Latvijoje, Žiemgaloje. Administracinis centras – Vecumniekai. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Bauskės ir Aizkrauklės rajonų dalių. Buvo suskirstyta į 6 valsčius: Barbelės, Kurmenės, Skaistkalnės, Stelpės, Valės ir Vecumniekų. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Bauskės savivaldybės.
Vytenis Rudokas
Vytenis Rudokas (g. 1959 m. gruodžio 24 d. Utenoje) – Lietuvos architektas.
Biografija
1983 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultetą. Nuo 1983 m. architektas Šiauliuose.
Anglijos futbolo varžybos 1882–1883 m.
Anglijos futbolo varžybos 1882–1883 m.
Kauknoris (reikšmės)
Kauknoris yra:
Vilniaus universiteto Piešimo ir tapybos katedra
Piešimo ir tapybos katedra - Vilniaus universiteto padalinys, veikęs 1797–1832 m.
Įkurta 1797 m. 1803 m. – Skulptūros katedra (uždaryta 1826 m.), 1805 m. – Raižybos katedra (taip pat uždaryta 1832 m.). Katedra (kartais vadinta mokykla) buvo pagrindinė aukštosios mokyklos mokymo grandis. Savo struktūra tai nauja, demokratiška institucija. Katedrai vadovavo profesorius, renkamas viešu konkursu. Profesoriui dėstyti padėdavo adjunktai.
Su Vilniaus universitetu yra susijusi ir Lietuvos profesionaliosios dailės pradžia. Stojantieji į Dailės katedras turėjo atnešti savo piešinius, pagal kuriuos buvo nustatomi kandidato sugebėjimai. Pasiruošti stojimui buvo galima privačiose dailininkų dirbtuvėse, gimnazijose, pavietų mokyklose. Studentai buvo skirtingo išsilavinimo ir amžiaus, didžioji jų dalis – smulkių bajorų ir miestelėnų vaikai.
Katedrų pedagoginės veiklos programoje buvo numatytas plataus profilio ugdymas. Į programą įėjo ne tik tapybos, piešimo, kompozicijos, anatomijos pamokos, bet ir vokiečių bei prancūzų kalbų mokymas, dailės istorijos ir teorijos paskaitos, taip pat visuotinės istorijos, mitologijos, archeologijos, iškalbos ir poezijos studijos.
XIX a. pr. Vilnius tapo svarbiausiu dailės centru buvusiose Abiejų Tautų Respublikos žemėse. Akademinė mokymo sistema, pirmos universiteto organizuotos parodos, dailės kritikos atsiradimas – visa tai kūrė sąlygas normaliai dailės plėtotei.
Nova Zagora
Nova Zagora  – miestas Sliveno srityje, Bulgarijoje. Nova Zagoros savivaldybės administracinis centras. 23 992 gyventojai (2014 m. duomenys). Nutolęs 35 km į rytus nuo Stara Zagoros ir 30 km į vakarus nuo Sliveno. Per miestą eina Sofija–Plovdivas–Burgasas geležinkelio linija, taip pat Trakijos automagistralė, jungianti Sofija su Burgasu. Nova Zagoroje gyvena čigonų ir turkų mažumos.
Išvystyta tekstilės, žemės ūkio įrangos, žemės ūkio pramonė. Auginami vaisiai ir daržovės: vynuogės, saulėgrąžos, grūdai ir kt. Veikia staklių gamykla. Mieste yra teniso kortai, futbolo ir lengvosios atletikos stadionas.
Istorija
Dabartinio miesto teritorijoje žmonės apsigyveno akmens amžiuje, tai liudija archeologų rasti radiniai. Šie radiniai yra saugomi ir eksponuojami Nova Zagoros istorijos muziejuje.
Šalčininkų rajono savivaldybė
Šalčininkų rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje, pasienyje su Baltarusija. Administracinis centras – Šalčininkai.
Geografija
Rytinė rajono dalis yra Ašmenos aukštumoje, pietvakarius užima Eišiškių plynaukštė, o vakarus – Pietryčių lyguma. Aukščiausia vieta (265 m) yra rytuose, ties Katkuškėmis, žemiausia (129 m) – šiaurės vakaruose, prie Merkio. Pro rajoną teka Merkys ir jo intakas Šalčia, taip pat Nemuno intakas Gauja. Telkšo 5 Šalčininkų rajono ežerai, 5 tvenkiniai. Yra Merkio ichtiologinio draustinio dalis, Dieveniškių istorinis regioninis parkas.
Miškingumas 43,7 %. Didžiausias miškas yra Rūdninkų giria. Vyrauja pušynai, yra eglynų, beržynų, mišriųjų miškų.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš Vilniaus apskrities 34 apylinkių. Iki 1953 m. rajonas priklausė Vilniaus sričiai. 1962 m. gruodžio 8 d. Šalčininkų rajonas prijungtas prie Eišiškių rajono. 1972 m. Eišiškių rajonas pavadintas Šalčininkų rajonu. 1975 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos, 1 apylinkė panaikinta, 4 apylinkės sujungtos į dvi.
1995 m. įsteigta Šalčininkų rajono savivaldybė, pavaldi Vilniaus apskričiai. 2008 m. gruodžio 23 d. savivaldybės tarybos nutarimais nuo 2009 m. sausio 1 d. įsteigtos 110 seniūnaitijų.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
Atstovaujamoji valdžia – Šalčininkų rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Šalčininkų rajono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
thumb|350px|Savivaldybės seniūnijos
Savivaldybėje yra 13 seniūnijų (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Partnerystės ryšiai
Miestai, su kuriais Šalčininkų rajonas rajonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Benediktas Jasiulionis
Benediktas Jasiulionis (1943 m. lapkričio 13 d. Šišniškės k., Švenčionių rajonas), muzikos mokytojas ir chorvedys, Lietuvos ir Ignalinos rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1959–1960 m. mokėsi vienerių metų chorvedžių kursuose prie Švenčionių muzikos mokyklos (vadovas Jonas Čiulada). 1960–1970 m. su pertrauka, kai 1963–1965 m. tarnavo armijoje, neakivaizdiniu būdu Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje mokėsi choro dirigavimo (dėstytojai Lionginas Abarius ir Juozas Talžūnas).
1960–1969 m. su pertrauka Ropiškės (Švenčionių raj.) kaimo kultūros namų meno vadovas, 1965–1969 m. ir Vidutinės aštuonmetės mokyklos muzikos mokytojas bei vaikų choro vadovas. Nuo 1969 m. Ignalinos vaikų muzikos mokyklos mokytojas, 1988–2004 m. direktorius, daugiametis jaunių choro vadovas. Chorą rengė Ignalinos rajono ir nuo 1975 m. – respublikinėms dainų šventėms bei 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
1995 m. mokykloje įkūrė chorinio dainavimo skyrių. Mokyklos chorai dalyvauja koncertuose ir gieda bažnyčiose. 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei (kartu su D. Zlatkauskiene) parengė Ignalinos kultūros namų mišrųjį chorą ir Statybos organizacijos liaudišką kapelą. Ignalinos rajono dainų švenčių dirigentas.
Visuomeninė ir politinė veikla
1990 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, Ignalinos skyriaus pirmininkas.
1995–1997 m., 1997–2000 m. ir nuo 2007 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Česlava, vaikai Raimondas, Laima.
Jošikacu Kavaguči
Jošikacu Kavaguči (川口 能活; g. 1975 m. rugpjūčio 15 d.) – futbolininkas, Japonijos rinktinės ir Jubilo Iwata klubo vartininkas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1997 m. vasario 13 d. Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per trejas rungtynes praleido 7 įvarčius, 21 kartą apsaugojo vartus, 1 kartą sulaikė 11 m baudinį.
Skalmantas (Gediminaičių protėvis)
Skalmantas (kiti galimi rekonstrukciniai variantai: Komantas, Gomantas, Kalmantas, Galmantas ir pan.; g. apie 1210 m. – m. po 1285 m.) – Gediminaičių protėvis (pasak S. Rouvelo, šis asmuo gali būti tapatus Sūduvos kunigaikščiui Komantui).
Minimas tik rusų poemoje „Zadonščina“ („Uždonė“; XIV a. pab.). Joje Kulikovo mūšio (1380 m.) dalyviai Andriejus ir Dmitrijus Algirdaičiai pirmojo šių brolių lūpomis įvardyti kaip Skalmanto provaikaičiai (pravnuki Skolomendovy; kt. poemos nuoraše − Skoldimerovy :
„Patys sau esame du broliai, Algirdo sūnūs, o anūkai mes − Gedimino (Domentovy, Jedimentovy), o provaikaičiai esame Skalmanto“.
Lenkų istorikas J. Ochmanskis (Jerzy Ochmański), „Zadonščinos“ informaciją apie Gediminą kaip Skalmanto sūnų bandydamas suderinti su tradiciniu Gediminaičių kildinimu iš Butvydo, aukščiau pateikto fragmento žodį pravnuki verčia platesne prasme − „protėvis“, ir Skalmantą siūlo laikyti Gedimino seneliu. T. Baranauskas tokiai interpretacijai prieštarauja, − esą Andriejus Algirdaitis nuosekliai „žingsniuoja“ į savosios giminės praeitį: nusakęs savo paties ir savo brolio tarpusavio giminystę („Patys sau esame du broliai“), po to jis įvardija savo ir Dmitrijaus tėvą Algirdą, po jo − savo ir Dmitrijaus senelį Gediminą, o iškart po pastarojo − savo ir Dmitrijaus prosenelį Skalmantą; kadangi tokiame kontekste Algirdaičio pasakojimo „peršokimas“ per vieną dinastijos kartą mažai tikėtinas, „Zadonščinos“ Skalmantą, pasak T. Baranausko, adekvačiausia būtų laikyti Gedimino tėvu.
Filipininis kaguanas
Filipininis kaguanas (Cynocephalus volans) – kaguanų (Dermoptera) būrio žinduolis.
Kūnas apie 40 cm, uodega – 27 cm ilgio. Galūnės penkiapirštės. Ant krūtinės yra dvi poros spenių. Turi 34 dantis.
Paplitęs Filipinuose.
MetLife
MetLife yra didžiausia draudimo bendrovė JAV, turinti daugiau nei $3,3 trilijonus vertės galiojančių gyvybės draudimo liudijimų. MetLife pirmauja taupymo ir pensijų paslaugų srityje, be kita ko ji pirmauja ir smulkaus verslo bei stambių įstaigų aptarnavime. Aptarnauja 90% Fortune JAV stambiausių ir labiausiai klestinčių bendrovių.
Livas
Livas  – kaimas Lenkijos rytuose, Livo valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Vengruvo ir apie 68 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Kaimas įsikūręs kairiajame Liveco upės krante.
Pavadinimo kilmė
Manoma, kad gyvenvietės pavadinimas ir šalia tekančios Liveco upės pavadinimas yra baltiškos kilmės, kilęs nuo žodžio reiškiančio šlapią, pelkėtą, klampią vietą. Tai atspindi ir aplink šią vietovę esančios pelkės. Panašią upės pavadinimo kilmę turi ir Lietuvoje tekanti upė Lėvuo.
Istorija
Gyvenvietė šioje vietoje pradėjo kurtis dar XIII amžiuje. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose gyvenvietė minima 1304 metais. Tuo metu tai buvo vienas iš ryčiausių Mazovijos kunigaikštystės taškų, kuris ribojosi su Lietuvos Didžiąja kunigaikštyste ir Haličo-Volynės kunigaikštyste.
Apie 1350 m. įkurta Livo Šv. Leonardo parapija. 1421 m. gyvenvietei suteiktos miesto teisės ir buvo pradėta statyti Livo pilis. Tuo metu gyvenvietė tapo Mazovijos kunigaikštystei priklausiusių Livo žemių centru. Nuo 1493 m. iki 1789 m. miestą sudarė du atskiri miestai Liw Stary („Senasis Livas“) ir Liw Nowy („Naujasis Livas“).
1631 m. ir 1652 m. mieste buvo kilęs maras. 1657 m. mieste buvo kilęs gaisras, o vėliau ir 1700 m. ir 1703 metais. Švedų tvano metu 1655–1660 m. miestas buvo labai sugriautas. 1782 m. šalia pilies pastatyti miesto seniūno rūmai. 1831 m. balandžio mėnesį vykstant 1831 m. sukilimui šalia miesto įvyko Livo mūšis tarp sukilėlių ir Rusijos kariuomenės. 1866 m. carinė valdžia panaikino miesto teises. 1905–1907 m. pastatyta neogotikinė ''Šv. Leonardo'' bažnyčia.
Dominykas Jėčys
Dominykas Jėčys (kovos vardas Ąžuolis, 1896 m. spalio 20 d., Medžiūnai, Vabalninko valsčius, Biržų apskritis – 1947 m. rugpjūčio 11 d., Punios šilas, Butrimonių valsčius, Alytaus apskritis) – Lietuvos partizanas, kapitonas.
Tarpukaris
1914 m. baigė Panevėžio realinę mokyklą. 1919–1920 m. dalyvavo Lietuvos nepriklausomybės kovose. Netoli Vilniaus pateko į lenkų nelaisvę, tačiau pabėgo ir perėjęs fronto liniją grįžo į Lietuvos kariuomenę. 1920 m. spalio 17 d. baigė Karo mokyklą (III laida). Jam suteiktas leitenanto laipsnis. Tarnavo 12-ajame pėstininkų, nuo 1923 m. gruodžio 31 d. – 1-ajame pėstininkų pulke. 1925 m. sausio 8 d. pakeltas į vyr. leitenantus. 1925 m. liepos 15 d. baigė Aukštųjų karininkų kursus (V laida) ir tų pačių metų gruodžio 12 d. buvo perkeltas į Lietuvos šaulių sąjungą. Ėjo Tauragės, vėliau – Zarasų šaulių rinktinių vado pareigas. 1926 m. vedė. 1928 m. lapkričio 23 d. pakeltas į kapitonus. 1932 m. buvo Utenos brandmajoras (miesto ugniagesių komandos viršininkas), 1933 m. – Utenos ir Zarasų brandmajoras. 1935 m. rugsėjo 28 d. perkeltas į Utenos komendantūrą ir paskirtas II Utenos šaulių sąjungos rinktinės vado padėjėju, 1936 m. vasario 24 d. – Alytaus rinktinės komendanto pavaduotoju, kartu ėjo intendanto-raštvedžio pareigas.
Veikla Tarybinės okupacijos metais
Tarybų Sąjungai okupavus Lietuvą, 1940 m. birželio 28 d. perkeltas į Seinų komendantūrą ir paskirtas Seinų apskrities kariniu viršininku. Atsisakęs Lazdijų apskrities Lietuvos komunistų partijos komitetui perduoti šaukiamojo amžiaus vyrų sąrašus ir dėl to pajutęs pavojų, 1941 m. gegužės 15 d. iš karinės tarnybos pasitraukė į Alytų ir slapstėsi, atnaujino ryšius su šauliais. Vėliau atgaline data nuo 1940 m. gruodžio 11 d. iš kariuomenės buvo atleistas. 1941–1944 m. dirbo Alytaus socialinio aprūpinimo skyriaus vedėju.
1944 m. pavasarį, generolui Povilui Plechavičiui organizuojant Vietinę rinktinę, paskirtas šios rinktinės dalinio vadu Alytuje. 1945 m. balandžio-gegužės mėn. užmezgė ryšį su kai kuriomis Alytaus apskrities partizanų grupėmis. 1945 m. birželio mėn. Punios šile bendrame pasitarime su Dzūkijoje veikusių Margio, Vaidoto, Kęstučio ir Geležinio Vilko partizanų grupių vadais įkūrė Dzūkų rinktinę ir buvo išrinktas jos vadu. Parengė ir išsiuntinėjo „Dzūkijos partizanų veiklos taisykles“, kuriose buvo apibrėžti partizanų kovos tikslai, organizacija, partizanų teisės ir pareigos. 1946 m. balandžio 23 d. Dzūkų rinktinė buvo įtraukta į A apygardą, kuri netrukus pervadinta Dainavos apygarda. 1946 m. gegužės mėn. D. Jėčys tapo Dainavos apygardos vadu. Daug darbavosi kurdamas apygardą ir įvesdamas joje karinę drausmę. Jam vadovaujant buvo įvykdyta nemažai struktūrinių pakeitimų: išformuota Geležinio Vilko rinktinė, likę gyvi jos partizanai įtraukti į Merkio ir Dzūkų rinktines.
1946 m. lapkričio 1 d. perėmė Pietų Lietuvos (Nemuno) partizanų srities vado pareigas, tačiau beveik niekada nepalikdavo savo vadavietės Punios šile ir nevizituodavo tolimesnių apygardos organizacinių vienetų. Rinktinių ir grupių vadams vadovavo raštu parengtais įsakymais. 1947 m. balandžio 22-24 d. štabo bunkeryje surengė visų Dainavos apygardos grupių ir būrių vadų pasitarimą, kuriame buvo aptarti opūs organizaciniai partizanų veiklos klausimai – bandyta išspręsti apygardos vado konfliktus su iš apygardos pasitraukusių grupių vadais, nutarta suaktyvinti veiksmus prieš okupacinę valdžią, aptarti kiti aktualūs klausimai – ryšiai, disciplina ir t. t.
Mirtis
1947 m. rugpjūčio 10 d. NKVD gavo agento pranešimą apie apytikslę Dainavos štabo vadavietę. Jau vakare MGB vidaus kariuomenės 34-ojo šaulių pulko kareiviai apsupo Punios mišką. Operacijai vadovavo pats LTSR NKGB ministro pavaduotojas pulkininkas Leonardas Martavičius. Kitą dieną, rugpjūčio 11 d., šukuodami Punios šilą sovietų kareiviai jame aptiko ir apsupo Dainavos apygardos vadavietę. Prasidėjo kautynės. Pirmas, nenorėdamas gyvas pasiduoti, nusišovė Tauro apygardos Šarūno rinktinės vadas Jonas Pilinskas-Krūmas. Kiti partizanai naikino dokumentus ir buvusį bunkeryje inventorių. Kautynėse, trukusiose apie pusantros valandos, žuvo Dainavos apygardos vadas D. Jėčys, jo įgaliotinis Vaclovas Kavaliauskas-Juodvarnis ir Dzūkų rinktinės Margio grupės štabo viršininkas Mykolas Petrauskas-Aras. Žuvusiųjų palaikai buvo niekinti MGB Alytaus apskrities skyriaus kieme.
2012–2013 m. Lietuvos Nacionalinio muziejaus archeologas Gediminas Petrauskas ir Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro Specialiųjų tyrimų skyriaus darbuotojai atliko kelias ekspedicijas ieškant D. Jėčio–Ąžuolio ir kartu žuvusių bendražygių palaikų. Buvo remiamasi kraštotyrininko Gintaro Lučinsko Lietuvos Ypatingajame archyve rastu palaikų užkasimo aktu. Palaikų ieškota prie senų apkasų, netoli senųjų Alytaus miesto žydų kapinių. Palaikų rasti nepavyko.
1415 m.
1415 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Ksenži Mostekas
Ksenži Mostekas – maža gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Plaskų valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Plaskų, 24 km į šiaurės rytus nuo Augustavo ir 93 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Augustavo girioje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Kučkuriškių piliakalnis
Kučkuriškių piliakalnis arba Naujosios Vilnios piliakalnis, Barsukynės kalnas – piliakalnis Vilniuje, Naujosios Vilnios seniūnijoje, Kučkuriškėse, iš pietų juosiamas Vilnios slėnio. Stūkso Pavilnių regioniniame parke, Ancučių kraštovaizdžio draustiniame, kalvotame paviršiuje (aukščiausia apylinkių kalva).
Aikštelė netaisyklinga, keturkampė, išsidriekusi rytų–vakarų kryptimi, kiek lenkta ties viduriu. Ilgis apie 55–60 m, plotis 10 m. Paviršius nelygus, susideda tarsi iš 2 dalių: vakaruose 50x20 m ilgio, su iki 2 m natūraliu įdubimu, bei rytuose 38x17 m dydžio, 2 m žemesniu rytiniu galu ir 1,5 m pietiniu šonu. Aikštelę dengia lapuočių ir spygliuočių miškas, ji kiek apardyta geodezinio reperio ir 1919–1921 m. karinių įtvirtinimų. Rytinėje piliakalnio pusėje sudaryti 4 pylimai: pirmas 12 m pločio, 0,4 m aukščio, antras – 9 m pločio ir iki 1,7 m aukščio, trečias – 11 m pločio ir iki 2 m aukščio, lenktas, galuose pereinantis į visą piliakalnį maždaug 5-7 m žemiau aikštelės kraštų juosiančią terasą, ketvirtas – 5 m pločio ir 1-1,5 m aukščio. Iš vakarų juosia du pylimai – vienas 16 m pločio ir iki 0,5 m aukščio, kitas – iki 0,5 m aukščio. Kučkuriškių piliakalnį juosia keleto griovių juostos. Terasa apslinkusi, apaugusi medžiais ir krūmais, jos plotis 3-5 m, aukštis 1,5-2 m, juosia visą piliakalnį maždaug 5-7 m žemiau jo aikštelės kraštų.
Kučkuriškių piliakalnis datuojamas 1 tūkstantmečio pr. m. e. pab. – 1 tūkstantmečio m. e. pr.
Tai vienas iš neseniai atrastų Vilniaus piliakalnių. Į paveldo objektų registrą įtrauktas 2009 m. rugsėjo 11 d.
Balčikas
Balčikas  – miestas prie Juodosios jūros, Dobričo srityje, šiaurės rytų Bulgarijoje. Nutolęs 42 km į šiaurės rytus nuo Varnos. 12 730 gyventojų (2014 m. duomenys).
Istorija
Gyvenvietę įkūrė trakai. Vėliau buvo apgyvendintas jonėnų. Jie vadino gyvenvietę Krunais (Krounoi). Atradus jūroje Dionizo statulą, pervadintas į Dionizopolį (Dionysopolis). Valdant osmanams, gavo dabartinį pavadinimą, kaip manoma, kilusį iš gagaūzų žodžio, reiškiančio mažą miestelį.
1913 m., po Antrojo Balkanų karo tapo Rumunijos karalystės dalimi.
Upytė (Naujieji Bernatoniai)
Upytė – nedidelė upė Kauno rajone, Nevėžio dešinysis intakas. Vandentakio kodas – 13011280, ilgis – 5,9 km. Įteka Nevėžio kraštovaizdžio draustinyje jo dešiniajame krante 11,9 km atstumu nuo žiočių. Priklauso Nevėžio baseinui. Prasideda Lomankos miško apylinkėse (Raudondvario sen.). Aukštupyje vaga sureguliuota. Šalia kelio upelis užtvenktas, telkšo du Bernatonių tvenkiniai. thumb|left|250px|Bernatonių tvenkinys
Prie Upytės įsikūrusios gyvenvietės: Senieji Bernatoniai, Upytė.
Upėvardis kildinamas nuo žodžio upė („vandens srautas“).
Max Horkheimer
miniatiūra Maksas Horkheimeris (, 1895 m. vasario 14 d. – 1973 m. liepos 7 d.) – žydų kilmės vokiečių filosofas ir sociologas, neomarksistinės Frankfurto mokyklos įkūrėjas.
Svarbiausias veikalas – „Proto užtemimas“ (1947).
Dumblis (Lazdijų r., Kapčiamiesčio sen.)
Dumblis – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, Kapčiamiesčio seniūnijoje, apie 2 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 1,3 km, plotis – iki 0,5 km. Altitudė 111,1 m. Kranto linija vingiuota, ežero šiaurinė dalis išplatėjusi. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti, apaugę mišku. Šiaurinis krantas žemas, pelkėtas. Aplink šiaurinius krantus plyti pievos ir dirbami laukai. Pietuose ežeras jungiasi protaka su Niedaus ežeru. Prie ežero įsikūrę Alekniškių, Padumblių ir Nasūtų kaimai. Ežeras priklauso Baltosios Ančios intako Niedos baseinui.
Duobelės
Duobelės – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio, tarp Baltojo Kauknorio ir Juodojo Kauknorio miškų. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,48 km, plotis – iki 0,32 km. Altitudė 112,9 m. Šiaurvakarinis ir pietrytinis krantai aukšti, šiaurinis ir pietvakarinis krantai žemi ir pelkėti. Šiaurėje įteka upelis iš netoliese telkšančio Balto Kauknorio ežero. Pietvakariuose ežeras protaka jungiasi su Finagiejo ežeru, iš kurio išteka J.K.-1 upelis link Juodo Kauknorio ežero (Niedos upės baseinas).
Ugnius Vaiginis
Ugnius Vaiginis (g. 1968 m. balandžio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikantas.
Veikla
2006 m. dirigavo Trimitui tarptautiniame pučiamųjų orkestrų festivalyje Gulianovoje (Italija), kur kolektyvas tapo laureatu. Nuo 2008 m. nuolatinis Vokietijos tarptautinio festivalio „Musikparade“ dalyvis. 2010 m. pasaulio orkestrų festivalio „Berlin Tatoo“ Vokietijoje vyriausiasis dirigentas. 2010 m. „Trimitas“ (vyr. dir. U. Vaiginis) laimėjo Grand prix Lenkijoje vykusiame tarptautiniame F. Šopeno muzikos festivalyje. 2011 m. sėkmingi pasirodymai Norvegijos tarptautiniame orkestrų festivalyje. Nuo 2010 m. tarptautinio VPIO Trimito festivalio Skambėkite trimitai iniciatorius, koordinatorius ir dalyvis.
Su Trimitu parengė originalias klasikinės, šiuolaikinės, sakralinės, džiazo ir populiarios muzikos programas su James Morrison (Australija), Steven Mead (Didžioji Britanija), Sergei Nakariakov (Prancūzija), Johnatan Warburton (Didžioji Britanija). Bendradarbiavo su kompozitoriais bei dirigentais Jacob de Haan (Nyderlandai), Jan van der Heide (Nyderlandai), John Linch (JAV), Bert Langeler (Nyderlandai), Janis Purins (Latvija), Thomas C. Duffy (JAV), Večeslav Michnovič (Baltarusija), Jorgen Jansen (Danija).
Parengė bendrus projektus su ryškiausiais Lietuvos atlikėjais: Virgilijus Noreika, Vladimiras Prudnikovas, Vytautas Juozapaitis, Algirdas Budrys, Asta Krikščiūnaitė, Eduardas Kaniava, Rasa Juzukonytė, Judita Leitaitė, Edmundas Seilius, Merūnas Vitulskis, Vaidas Vyšniauskas, Marius Balčytis ir kt. Bendradarbiavo su kompozitoriais: Algimantas Raudonikis, Teisutis Makačinas, Mikalojus Novikas, Rimantas Giedraitis, Zita Bružaitė, Antanas Kučinskas, Loreta Narvilaitė, Linas Rimša ir kt.
Diriguojant Ugniui Vaiginiui, Trimitas įrašė šiuolaikinių lietuvių kompozitorių kūrinių kompaktinę plokštelę. 2013 m. diriguojant Ugniui Vaiginiui, Trimitas lydimas garsiausių šalies atlikėjų įrašė kompozitoriaus Algimanto Raudonikio Algimantas Raudonikis gražiausių dainų kompaktinę plokštelę "Kur aukštas klevas".
Dalyvauja tarptautiniuose seminaruose, meistriškumo kursuose. Diriguoja Lietuvoje, Estijjoje, Olandijoje, Vokietijoje, Šveicarijoje, Austrijoje, JAV ir kt. Yra Lietuvos muzikų sąjungos, World Association for Symphonic Bands and Ensembles asociacijos ir Lietuvos muzikų sąjungos narys.
Pedagoginė veikla
1999–2001 m. Vilniaus B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos moksleivių simfoninio orkestro meno vadovas ir dirigentas.
Inicijuoja ir rengia edukacinius koncertus, kūrybines stovyklas ir laboratorijas kūrybingiems Lietuvos vaikams ir jaunimui. Dėl to Vilniaus vaikų ir jaunimo orkestras pasiekė reikšmingų laimėjimų:
Anglijos futbolo varžybos 1883–1884 m.
Anglijos futbolo varžybos 1883–1884 m.
Verslo liudijimas
Verslo liudijimas – pažyma, suteikianti teisę verstis joje nurodytu laikotarpiu gamyba ar prekyba.
Verslo liudijimai išduodami asmenims, norintiems verstis gamyba ar prekyba. Asmuo, įsigijęs verslo liudijimą jame nurodytu laiku gali teikti paslaugas, gaminti gaminius ir juos pardavinėti ar prekiauti. Verslo liudijime nurodoma, kokia būtent veikla asmuo gali užsiimti. Jei asmeniui verstis ūkine veikla padeda kiti jo šeimos nariai, tai ir juos galima įrašyti į jį. Paprastai asmenims, turintiems verslo liudijimą, neprivaloma vesti apskaitą. Už verslo liudijimą yra mokama neatsižvelgiant į asmenų apyvartą ir pelną, atsižvelgiama į asmens amžių, darbingumą, veiklos pobūdį, veiklos vietą. Pasibaigus verslo liudijimo galiojimo laikui ir asmeniui neįsigijus naujo ar nepratęsus jo galiojimo, laikoma, kad asmuo nutraukė savo veiklą.
Verslo liudijimai Lietuvoje
Verslo liudijimas yra patogus tuo, kad nereikia registruoti įmonės, taip pat norint nutraukti veiklą nereikia įmonės išregistruoti. Jei asmuo ne pensinio amžiaus, jam reikia papildomai mokėti socialinio draudimo mokestį. Be to, jei jo apyvarta per 1 metus viršija daugiau kaip 100 tūkst. Lt., jis turi tapti pridėtinės vertės mokesčio mokėtoju. Toks apmokestinimas patogus ir Valstybinei mokesčių inspekcijai, nes asmuo turi sumokėti mokestį prieš gaudamas Verslo liudijimą ir jei jis nėra pridėtinės vertės mokesčio mokėtojas, iš jo nereikia išieškoti jokių nesumokėtų mokesčių.
Laivyno admirolas (TSRS)
Laivyno admirolas (TSRS)  – aukščiausias TSRS Karinio jūrų laivyno laipsnis 1940–1955 m. ir antras pagal aukštumą 1962–1991 m.
Laipsnio istorija
thumb|100px|Laivyno admirolo (TSRS) paradinis antpetis Laipsnis buvo įsteigtas 1940 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo nutarimu kaip ekvivalentas armijos generolui. 1940–1945 m. laivyno admirolo antpečiuose buvo keturios žvaigždės.
Pirmieji laivyno admirolais 1944 m. tapo Karinio jūrų laivyno Vyriausiojo štabo viršininkas Ivanas Isakovas ir Karinio Jūrų laivyno liaudies komisaras Nikolajus Kuznecovas.
1940–1945 m. admirolų ir generolų laipsnių atitiko taip:
! armija ! laivynas
1945–1955 m. laivyno admirolo laipsnis buvo prilygintas Tarybų Sąjungos maršalo laipsniui. Tuo metu (1945–1962 m.) TSRS laivynas neturėjo laipsnio, lygaus armijos generolui. Laivyno admirolo antpečiuose buvo po vieną stambią žvaigždę, panašiai kaip maršalo antpečiuose. Jie taip pat gavo didžiąsias maršalo žvaigždes.
1955 m. laivyno admirolo laipsnis pervadintas į Tarybų Sąjungos laivyno admirolas.
1962 m. atkurtas laivyno admirolo laipsnis, dabar jau antras pagal aukštumą, tarpinis tarp Tarybų Sąjungos admirolas ir admirolas. Antpečiai su viena didele žvaigžde. Kaip atskyrio ženklas laivyno admirolams įteikiama ir mažoji maršalo žvaigždė. Taip norėta sulyginti laivyno admirolus su kariuomenės rūšių maršalais.
1962–1991 m. admirolų ir generolų laipsnių atitiko taip:
Po 1991 m. įvykusio TSRS suirimo laivyno admirolo laipsnį perėmė Rusijos Federacijos karinis jūrų laivynas.
Gelblumas
Gelblumas arba Trubkinas (, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. Трубкино ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras. 1895 m. buvo 32 gyventojai. 1903 m. prijungtas prie Pagaujų. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės apylinkės kaimas.
Jyrki Katainen
2014 m. birželio mėn. paskirtas EK nariu, atsakingu už finansus, o nuo lapkričio 1 d. Ž.K. Junkerio komisijoje yra vicepirmininkas bei užimtumo, investicijų, ekonomikos ir konkurencingumo komisaras
Biografija
Anksti pradėjo dalyvauti politinėje veikloje: 1993 m. tapo Silinjervio savivaldybės tarybos nariu. 1998 m. baigė Tamperės universitetą, stažavosi Suomijos ambasadoje Londone. 1998–2000 m. buvo Europos liaudies partijos jaunimo organizacijos pirmininko pavaduotojas.
2007–2011 m. buvo vicepremjeras ir finansų ministras Matti Vanhaneno ir Mari Kiviniemi vyriausybėse.
2011 m. birželio 22 d. paskirtas 72-tros Suomijos vyriausybės ministru pirmininku (63-čias šalies ministras pirmininkas). Vyriausybę sudarė šešios partijos. Šalies ministru pirmininku buvo iki 2014 m. birželio 24 d.
Titanomyrma
Titanomyrma (, – „skruzdėlė“) – tai priešistorinė skruzdėlių milžinių gentis. 2020 m. yra apibūdintos trys šiai genčiai priklausančios išnykusių skruzdėlių rūšys:
Taip pat yra atrasta dar viena, tikriausiai gimininga, bet kol kas neapibūdinta rūšis.
Paskutinė atrasta rūšis yra Titanomyrma lubei, 2011 m. Vajomingo valstijoje, JAV. Jos kūno ilgis yra apie 5 cm ir gali būti palyginamas su kolibriu. Tai viena iš stambiausių kada nors rastų skruzdėlių. Pavadinta jos atradėjo kolekcininko Louis Lube garbei. Ši rūšis gyveno dabartinės Šiaurės Amerikos teritorijoje prieš 50 mln. metų. Rastasis pavyzdys – sparnuota skruzdėlė motinėlė. Spėjama, kad iš Europos į Šiaurės Ameriką ji galėjo patekti perskrisdama nuo vienos salos prie kitos per poliaratį, kai tuomet – eoceno geologinėje epochoje – tose platumose vešėjo subtropiniai miškai.
Formicium giganteum ir Formicium simillimum rūšys buvo atrastos 1986 m. netoli Frankfurto prie Maino, Vokietijoje.
Pampliškė
Pampliškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Pajūralio.
Ventspilio savivaldybė
Ventspilio savivaldybė  – administracinis vienetas vakarų Latvijoje, Kurše, prie Baltijos jūros. Ribojasi su Talsų, Kuldygos ir Pietų Kuršo savivaldybėmis. Plotas 2458,6 km², 10 777 gyventojai (2021 m.). Administracinis centras – Ventspilis (tačiau į savivaldybės sudėtį neįeina).
Istorija
Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš visų Ventspilio rajono administracinių vienetų.
Suskirstymas
Savivaldybė skirstoma į 1 miestą ir 12 valsčių:
Tenisas
thumb|200px|Šiuolaikinė teniso raketė ir kamuoliukai thumb|200px|Teniso korto išmatavimai thumb|185px|left|Tenisininkas, [[2006 m.]] thumb|200px|Vilniaus SEB teniso arena, atitinkanti ATP varžyboms keliamus reikalavimus thumb|200px|
Tenisas, lauko tenisas – XIX a. pradėtas žaisti rakečių sportas. Jį žaidžia 2 arba 4 žaidėjai. Tikslas yra rakečių pagalba pasiųsti kamuoliuką į priešininko pusę taip, kad jis negalėtų jo atmušti. Pagrindiniai tenise yra Didžiojo kirčio turnyrai.
Istorija
Graikijoje tai buvo gimnastikos žaidimas. Kamuoliukai buvo odiniai, prikimšti vilnų, plaukų, plunksnų ar smėlio. Retkarčiais pasitaikydavo ir pripučiamų kamuoliukų. Jie buvo atmušinėjami delnu.
Raketė atsirado tik XV a. 1427 m., kai į Paryžių atvyko 28-erių metų moteris (žinomas tik vardas – Margo), puikiai mokėjusi mušti ir atmušti kamuoliukus. Ji žaidė ne pliku ar oda aptemptu delnu, o medine rakete, aptraukta pergamentu. Po 100 metų Erazmas Roterdamietis vadino raketę reticulum – lizdeliu. XVIII a. raketė įgavo dabartinę formą – 18 išilginių ir 33 skersines stygas.
1874 m. Didžiosios Britanijos karininkas, majoras Volteris Kloptonas Vigfildas užpatentavo sporto žaidimą sferistiką, vėliau pervadintą laun – tenisu, o ilgainiui tiesiog tenisu. Žaidimas paplito Vokietijoje, Švedijoje, Prancūzijoje, Italijoje, o netrukus pasiekė Ameriką, Indiją ir Australiją.
Teniso kortas
Tenisas žaidžiamas stačiakampiame korte, kurios paviršius yra lygus, dažniausiai tai būna žolės, grunto arba kietas paviršius, kaip asfaltas arba betonas. Aikštės ilgis yra 23,77 m, plotis vienetų varžybose siekia 8,23 m, dvejetų – 10,97 m.
Raketė ir kamuoliukas
Teniso raketės masė svyruoja tarp 340 g ir 400 g. Jos ilgis siekia 81,3 cm, plotis – 31, 7 cm. Šiuolaikinių rakečių rankenos gaminamos iš kompozitinių medžiagų, jų stygos būna dirbtinės arba iš natūralių medžiagų. Kamuoliuko masė siekia tarp 56 g ir 59 g, o skersmuo sudaro apie 6,5 cm. Kamuoliukas būna guminis, padengtas veltiniu. Rakete reikia kamuoliuką permušti per tinklą tokiu būdu, kad varžovas jo pagal taisykles nesugebėtų atmušti atgal. Kamuoliuką galima atmušti tik kartą atšokusį nuo korto ar dar nepasiekusį jo.
Svarbiausi turnyrai
Tenise rengiami vyrų ir moterų turnyrai. Jų laimėtojai gauna reitingo taškus ir piniginius prizus. Vyrų turnyrus organizuoja Teniso profesionalų asociacija, moterų – Moterų teniso asociacija. Svarbiausi ir prestižiškiausi keturi teniso Didžiojo kirčio individualūs tarptautiniai turnyrai: nuo 1877 m. ant vejos dangos rengiamas Vimbldono; atviras Jungtinių Amerikos Valstijų čempionatas žaidžiamas ant kietos dangos, Prancūzijos atvirasis teniso čempionatas ant grunto dangos bei Australijos atvirasis teniso čempionatas ant sintetinės dangos. Tarptautinė teniso federacija kasmet rengia vyrų komandinį Deiviso taurės turnyrą, Moterų teniso asociacija – analogišką Federacijos taurės turnyrą.
Tenisas Lietuvoje
Lietuvoje pirmoji teniso aikštelė buvo įrengta apie 1900 metus Astravo dvare, grafo Tiškevičiaus pageidavimu. Po keleto metų teniso aikštelių atsirado dar keliuose miesteliuose dvaruose. Tačiau tik 1919 metais Kaune buvo atidaryta pirmoji teniso sekcija. Ir nors teniso mėgėjų Kaune nebuvo daug, jų entuziazmas ir organizuotumas populiarino šią sporto šaką visoje Lietuvoje. Šiandien Lietuvos teniso sąjunga vienija daugiau nei 30 teniso klubų visoje šalyje. Juose žaidžia daug jaunimo ir vyresnio amžiaus žmonių.
Garsiausias lietuvių kilmės tenisininkas, atstovavęs JAV, yra buvusi 3 pasaulio raketė Vitas Gerulaitis. Geriausias tenisininkas, atstovaujantis Lietuvai, yra Ričardas Berankis.
Baruvka (Molėtai)
Baruvka – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Suginčių, prie kelio. Yra dvi sodybos, trys valakai žemės. Seniau Baruvkoje augusi didelė pušis.
Etimologija
Baruvkos vardą vietai davė dvaras. Toje vietoje nuo Želvų iki Loluičių XIX a. pradžioje augęs miškas, kurį vietos žmonės vadinę Šileliu. Dalis to miško prie Želvų ežero (netoli Melninkų) XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje buvo iškirsta ir dalis medienos panaudota trečiosios Suginčių bažnyčios statybai.
Istorija
XIX a. du Suginčių dvaro vienkiemiai. Senoji Baruvka yra tarp Loluičių ir Kazariezos. Senoji Baruvka 1856 metais buvo išnuomota Jokūbui Bikerui, kuris po baudžiavos panaikinimo iki 1868 m. bylinėjosi su Suginčių dvarininke Michailovska dėl teisės ten gyventi. 1882 m. Senąją Baruvką iš dvaro nuomojo Matijošius. Naujoji Baruvka yra tarp Melninkų ir Želvų kaimų. Vienas Suginčių dvaro žemės sklypų 1882 ir 1896 m. vadinamas Naująja Baruvka arba Suražka. XIX a. pabaigoje, Naujojoje Baruvkoje 3 valakus žemės pirko J. Putna, Kulionių kaimo valstietis.
XX a. pokariu, 1945–1949 m. dauboje, vadinamoje Klanu, lietingą naktį buvo laikyti keli šimtai apylinkės žmonių, kurie paryčiui išgabenti į Švenčionėlius, o iš ten į Sibirą. 1990 ir 1993 m. toje vietoje pastatyti kryžiai tiems tremtiniams atminti.
1416 m.
Mirtys
Nedatuota
Kalle Grundel
Karlas-Erikas „Kalle“ Grundelis (SV Karl-Erik "Kalle" Grundel; 1948 m. spalio 2 d. Stokholmas, Švedija) – buvęs švedų ralio pilotas. Tarptautinėse varžybose išgarsėjo 1982 m. „Volkswagen“ gamyklinėje komandoje, vairuodamas „Volkswagen Golf GTi“. Pirmąjį ir vienintelį Pasaulio ralio čempionato podiumą pasiekė 1986 m. „Švedijos ralyje“, vairuodamas Ford RS200 užėmė trečiąją vietą.
Šarūnas Sabaliauskas
Šarūnas Sabaliauskas (g. 1971 m. balandžio 27 d. Šiauliuose) – Lietuvos architektas.
Biografija
1994 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universiteto Architektūros fakultetą. 1995-2001 m. UAB „Projektavimo centras“ architektas. Nuo 1996 m. individualaus projektavimo biuro savininkas.
Lietuvos architektų sąjungos narys, 1999-2003 m. Lietuvos architektų sąjungos Šiaulių skyriaus atsakingasis sekretorius, 2003-2015 m. skyriaus pirmininkas.
Šiaurės Fryzų salos
thumb|Šiaurės Fryzų salų žemėlapis Šiaurės Fryzų salos – grupė salų Vatų jūroje, prie vakarinės Šlėzvigo-Holšteino pakrantės, Vokietijoje. Salos Vokietijos teritorijoje yra Šiaurės Fryzijos regione ir yra dalis Šlėzvigo-Holšteino Vatų jūros nacionalinio parko. Retkarčiais į šią salų grupę taip pat įtraukiama Helgolando sala.
Kartais šioms saloms priskiriamos ir Danijos Fryzų salos, kurios yra vakarinėje Jutlandijos pakrantėje, Danijoje.
Istorija
Po fryzų ir danų salų kolonizacijos VIII a., šios salos priklausė Danijai ir buvo valdomos jo karaliaus. Tada salos buvo vadinamos „Karaliaus Fryzų salomis“. Šiek tiek vėliau jos buvo perduotos Vokietijai, išskyrus kelias karališkas Danijos grupes. Po vokiečių-danų karo 1886 m., kai kurios salos atiteko Prūsijai. 1920 m. salos buvo padalintos dviem šalims – Danijai ir Vokietijai.
Nandorin
Nandorin yra dirbtinė kalba sukurta J. R. R. Tolkino. Tai viena iš Tolkino sukurtų kalbų, vartojamų jo fantastiniame Viduržemio pasaulyje.
Nandorin kalbą vartojo Nandore gyvenanti Elfų gentis. Pirmojo Amžiaus pabaigoje ji pamažu išnyko iš Viduržemio, kai Sindarų Elfai susiliejo su Nandoro gyventojais. Šios dvi kalbos vieną kitą veikė tol, kol Nandorin kalba buvo visiškai užmiršta – išlikę tik kai kurie vietovių pavadinimai, pavyzdžiui, Laurelindórinan/Lindórinand (senasis Lórieno pavadinimas) ir kai kurie vardai, pavyzdžiui, Amroth. Nandorų (kartais vadinamų Silvanų) kalba palaipsniui pasikeitė į Sindarin kalbą, kuri turėjo labai nežymių senosios Nandorin kalbos atspindžių.
Nandorin
Albinas Kaminskas
Albinas Kaminskas (g. 1933 m. rugpjūčio 4 d. Puziškėse, Šilavoto valsč. - mirė 2015 m. lapkričio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas, inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1956 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą. 1966 m. Maskvos rentgeno-radiologijos mokslo tyrimų institute apgynė technikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Seleninių elektrorengenografinių plokštelių fotojautrumo ir jų panaudojimo“. Apgynė dvi technologijos mokslų daktaro (dabar – habilituoto daktaro) disertacijas: 1981 m. Maskvos D. Mendelejevo cheminės technologijos institute – chemijos inžinerijos, tema „Autoklavinių ir termoizoliacinių medžiagų technologija gamtinių ir technogeninių magnezinių žaliavų pagrindu“ ir 1987 m. Maskvos energetikos institute – elektros ir elektronikos inžinerijos, tema „Seleninių elektroradiografinių plokštelių – besidabrinio puslaidininkinio informacijos nešėjo tyrimas, sukūrimas ir įdiegimas“.
1957–2002 m. buvo Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto laboratorijos vedėjas, sektoriaus viršininkas.
Mokslinė veikla
Pagrindinės mokslinių tyrimų kryptys – elektrografinių sluoksnių radiacinis jautris ir nuovargis, jų fizikinis mechanizmas ir praktinis pritaikymas, elektrorentgenografinių plokštelių panaudojimo galimybės medicininėje rentgeno diagnostikoje ir pramoninėje defektoskopijoje.
Hengduano kalnai
thumb|right|150px|Kačinų provincija, kur yra Hengduano Šano kalnai
Hengduano Šano kalnai yra kalnų virtinė Pietryčių Azijoje, sudaranti ribą tarp Mianmaro ir Junnanno, Kinijoje. Hengduano Šano kalnų grandinė tęsiasi iš šiaurės į pietus, sudarydama rytinį Tibeto kalnyno kraštą.
Kalnai daugiausia padengti subalpiniais spygliuočių miškais. Aukštis svyruoja nuo 1300 iki 4000 metrų. Tai yra arealas su didele biologine įvairove, kuri susidarė dėl tankaus, pirmykščio miško, santykinės izoliacijos ir dėl to, kad beveik visa teritorija neapledėdavo per ledynmetį. Šis kalnuotas regionas yra namais retai ir nykstančiai didžiajai pandai. Kitos vietinės rūšys yra kiniški krūmai (Taxus chinensis) ir įvairūs kiti reti augalai, elniai ir primatai.
Aplinkosauginės grupės nurodo, kad šiam ekologiniam regionui kelia grėsmę „augantis gyventojų skaičius ir iš to sekantis laukinių gyvūnų produktų, ir miškų ne medienai, poreikis medicinai ir kitiems tikslams“.
Al Bahos emyratas
Al Baho emyratas (arab. الباحة, ) – Saudo Arabijos emyratas pietvakarinėje šalies dalyje, netoli Mekos, prie Raudonosios jūros. Emyrato sostinė – Al Bahas. Plotas – 15 000 km², gyventojų – 459 200 (1999). Emyrate be Al Baho miesto yra ir Baldžurašio miestas, žinomas kaip „šeštadieninio turgaus“ (sooqe as-sabt) miestas, garsėjantis rankdarbiais. Emyrate gyvena dvi arabų gentys – hamidai ir zahraniai.
Etimologja
Al-Bahah arabų kalboje turi daug reikšmių: tai ir „vanduo“, „potvynis“, „namo kiemas“, „aukšta palmė“.
Geografija
Vakaruose, pakrantėje yra Tihamos lyguma, rytuose – Al Saravato (al-Sarawat, al-Sarat) kalnynas, nuo 1500 iki 2450 m aukščio.
Problematika
Problematika ( – susijęs su uždaviniu) – kurios nors srities problemų, neišspręstų uždavinių, visuma. Pati problemos sąvokos traktuotė gali būti susijusi ir su neapibrėžta, tačiau intuityviai jaučiama problema, ir su gan aiškiai suvoktu ar suformuluotu uždaviniu. Problemos objektyvus buvimas, paprastai, suponuoja dar vieną – jos sprendimo problemą. Problemų sprendimui kuriami teoriniai situacijų modeliai, besiremiantys atitinkamomis mokslinėmis kategorijomis, sudaromi planai ir programos. Problemų egzistavimui objektyvų pagrindą sudaro reiškinių, procesų prieštaringumas ir sudėtingumas pasireiškiantis realiai egzistuojančiose sistemose. Sistemų identifikavimo, poveikio joms, jų valdymo, kai siekiama sistemai pasiekti tam tikrą būseną, atitinkančią problemos sprendinį – modelius tiria kibernetika. Skiriamos sistemos vidinės problemos bei išorinės, kurios paprastai būna susijusios. Problemų sprendimą, kai konkuruoja bent keletas pusių, formaliai aprašo matematikos sritis – lošimų teorija. Neapibrėžtumas aprašyti naudojamos tikimybinės, arba neryškių aibių (fuzzy) logikos. Siekis spręsti problemą paprastai būna susijęs su tam tikru blogybės, pavojaus ar grėsmės konstatavimu, bei kelių jai įveikti numatymu. Problemas gali sukurti pati gamta – tada, paprastai, apeliuojama į jų objektyvumą, arba konkretus žmonės, ar jų grupė. Galimas ir mišrus variantas – pvz., ekologinės problemos. Problemos gali kilti mokslinėje, politinėje, ekonominėje, socialinėje, buitinėje, organizacinėje, asmeninėje plotmėse ir būti viena su kita susijusios į problemų seką, ratą ar sudėtingesnės konfigūracijos darinį.
Saint Patrick FC
Zabaro „Saint Patrick“ – Maltos futbolo klubas iš Zabaro.
Angliškuose šaltiniuose žinomas Żabbar Saint Patrick Football Club, o trumpai Żabbar Saint Patrick FC pavadinimais.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1912 m. Kitados rungtyniavo stipriausioje šalies lygoje. Joje debiutavo 195 0m., tačiau ilgam joje įsitvirtinti nepavykdavo. Dešimtmečius praleido žemesniuose divizionuose.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo IZIBET Amateur League (III pakopa) ir A grupėje liko trečioje vietoje. Dėl galimybės kilti į aukštesnį divizioną, kovojo pereinamųjų rungtynių cikle. Po sezono perkelti į aukštesnį divizioną.
2023–2024 m. sezone rungtyniavo Challenge League (II pakopa).
Beriozovka (Parabelis)
Beriozovka  – gyvenvietė Ketės dešiniojo intako Paiduginos dešiniajame krante, Parabelio rajonas, Tomsko sritis. Buvusi TSRS tremties vieta.