cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Termometras
Reomiūro skalė
Dar viena skalė 1730 m. buvo sudaryta prancūzo mokslininko Reomiūro. Jis atlikinėjo eksperimentus su spiritiniu termometru ir priėjo išvadą, jog termometro skalę galima graduoti pagal spirito šiluminį plėtimąsi. Nustatęs, jog jo naudojamas spiritinis tirpalas, sumaišytas su vandeniu santykiu 5:1, plečiasi santykiu 1000:1080, kai temperatūra keičiasi nuo vandens užšalimo iki užvirimo, mokslininkas pasiūlė naudoti skalę, graduotą laipsniais nuo 0 iki 80. Šiuo atveju 0°R atitinka vandens užšalimo temperatūrą, o 80°R – virimo temperatūrą.
Celsijaus skalė
Švedų astronomas Andersas Celsijus 1742 m. pasiūlė skalę su fiksuotais atskaitos taškais. Joje vandens virimo taškas 0 °C, o užšalimo taškas 100 °C. Po metų prancūzas Jean Pierre Cristin šią skalę pakeitė į atvirkštinę (užšalimo taškas 0 °C, virimo taškas 100 °C). Toks žymėjimas išliko iki šiol. Šiuo metu pasaulyje paplitusi būtent ši skalė.
Kitos nepaplitusios skalės
M. V. Lomonosovas pasiūlė naudoti skalę, sugraduotą į 150 laipsnių tarp vandens šalimo ir virimo temperatūrų; I. G. Lambertas sukūrė orinį termometrą su skale 375 laipsniams – kur vienu laipsniu buvo laikoma 1/1000 oro tūrio išsiplėtimo dalis. Tokių skirtingų temperatūros skalių XVIII a. pab. buvo netoli 20. Tačiau jų visų bendras bruožas tas, jog atraminiai taškai pasirinkti laisvai kaip kažkokio proceso savybės, kol Kelvinas pasiūlė absoliutinę termodinaminę skalę.
Absoliuti Kelvino skalė
1848 m., Kelvinas iš Škotijos pasiūlė temperatūros skalę, kurioje 0 K laikomas absoliučiu nuliu, kai negalimas joks molekulių judėjimas.
Jis nesiūlė naujos gradacijos, tačiau pasiūlė perkelti Celsijaus skalės nulį. Vandens užšalimo temperatūra ~273 K, vandens virimo temperatūra ~373 K. Kelvinas yra standartinis SI sistemos temperatūros matavimo vienetas. Nurodant SI vienetus nenaudojami specifiniai ženklai, todėl Kelvinai žymimi raide „K“ ir nenaudojamas laipsnio ženklas „°“.
Mokslininkai naudoja Kelvino arba Celsijaus skalę. Temperatūrų skirtumas išmatuotas šiomis skalėmis sutampa.
Temperatūrų skirtumas: 1 °F = 0,56 °C = 0,56 K
Truškai (Piontnicos valsčius)
Truškai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Advokatas komercinės ir įmonių teisės specialistas
Advokatas komercinės ir įmonių teisės specialistas – advokatas specialistas (Fachanwalt) komercinės ir įmonių teisės srityje (komercinės ir įmonių teisės specializacijos advokatas; advokatas komercininkas); profesinis Vokietijos advokatų titulas. Vienas naujesnių oficialiai pripažįstamų advokatų specializacijų Vokietijoje. Įtvirtinta Advokatų specialistų nuostatuose (§ 14 i, Fachanwaltsordnung, FAO).
Mažosios akaros
Mažosios akaros (Nannacara) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis.
2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas/200 m vyrai
Vyrų 200 m bėgimo rungtis 2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionate vyko liepos 29 - 30dienomis Barselonoje, Ispanijoje.
1 raundas
Į kitą etapą pateko po tris greičiausius iš kiekvienos grupės (Q) ir 4 greičiausi pralaimėtojai (q).
Alfredas Franckaitis
Biografija
Gimė vokiškoje šeimoje, tačiau nuo kūdikystės gyveno Lietuvoje – Kybartuose, Virbalyje, nuo 1926 m. Kaune. 1940 m. Kaune baigė gimnaziją. 1941 m. sausio mėn. repatrijavo į Vokietiją. 1942–1944 m. tarnavo vermachte, triskart sužeistas, karo pabaigoje Čekoslovakijoje amerikiečių paimtas į nelaisvę, iš kurios greitai buvo paleistas. 1946–1952 m. studijavo evangelikų teologiją Erlangene, Fensteryje. 1952–1984 m. kunigavo Freištate (Žemutinė Saksonija). Nuo 1992 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Kūryba
Vaikystėje puikiai išmokęs lietuvių kalbą, dar gimnazijoje ėmė rašyti eilėraščius vokiečių ir lietuvių kalbomis, Vokietijoje ėmė skelbti juos nuo 1952 m., Lietuvoje – prasidėjus Atgimimui: „Poezijos pavasario“ almanachuose, „Literatūroje ir mene“, „Dienovidyje“ ir kituose leidiniuose. Nuo 1988 m. buvo nuolatinis „Poezijos pavasario“ festivalių dalyvis.
Nuo 1956 m. leidžiamo metraščio „Heimatgruss“ („Tėviškės pasveikinimas“), kuriame būdavo skelbiami lietuvių rašytojų poezijos ir prozos kūrinių vertimai, sudarytojas, redaktorius ir leidėjas. Baltų draugijos Vokietijoje narys, jos vokiečių-lietuvių skyriaus pirmininkas. Išleido Jurgio Zauerveino poetinės kūrybos (rink. „Rūgštaus vyno eilėraščiai“ = Sauerwein-Gedichte 1993, vokiečių ir lietuvių k.). Vertė 332 lietuvių poetų kūrybą, tarp jų: Maironis, Vincas Mykolaitis-Putinas, Jurgis Baltrušaitis, Faustas Kirša, Salomėja Nėris, A. Jasmantas, Justinas Marcinkevičius ir kiti. Išvertė Juozo Grušo, Algirdo Landsbergio dramų.
Bibliografija
Vertimai
1961 m. Nobelio premijos laureatai
1961 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Thai League 1
Thai League 1 (Liga 1) – Tailando profesionalų futbolo lyga, oficialiai įkurta 1996 m.
Lygos varžybas organizuoja Tailando futbolo federacija.
Seirijų seniūnija
Seirijų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Lazdijų rajono savivaldybės vidurio rytuose.
Geografija
thumb|left|Seniūnijos žemėlapis
Seniūnija yra Sūduvos aukštumos vakaruose, ypač kalvotame krašte (iškilęs Šventežerio–Seirijų kalvagūbris). Gausu ežerų: telkšo Dusia, Metelys, Obelija, Seirijis, Sagavas, Gailiekas, Senkutis, Maušelis, Pirčiukas, dar keletas smulkių ežerėlių. Upeliai trumpi, teka daugiausia į ežerus. Pietuose teka Nemuno mažųjų intakų baseino upelis Seira. Šiaurinė seniūnijos pusė patenka į Metelių regioninį parką.
520 ha seniūnijos teritorijos sudaro miškai – Bijotų, Šilo, Ročkių, Šilaičių, Raganiškės, Trako miškai, Meilės miškelis ir kiti mažesni šilai. Didesni miškai: Trakas, Statiškės, Bijotų. Kitur vyrauja kultūriniai kraštovaizdžiai (pievos, ganyklos, dirbami laukai).
Istorija
XXI a. pradžioje dalis kaimų perimta iš Šlavantų seniūnijos, 2018 m. sausio 1 d. – dalis Šlavantų seniūnijos.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 8 seniūnaitijos:
Jolanta Širkaitė
Jolanta Širkaitė (g. 1958 m. liepos 5 d.) – menotyrininkė, dailėtyros mokslų daktarė. Lietuvos dailės istorikų draugijos narė, Kultūros paveldo departamento prie LR Kultūros ministerijos senosios tapybos ekspertė, metodinės tarybos narė. Lietuvos kultūros tyrimų instituto direktorė (2008–2018 m.).
Biografija
Studijavo dailės istoriją ir teoriją Leningrado (dabartinis Sankt Peterburgas) I.Repino tapybos, skulptūros ir architektūros institute. 1994 m. apgynė daktaro disertaciją „Vilniaus piešimo mokykla ir Lietuvos dailė 1866–1915 m.“ Nuo 1989 m. dirba tiriamąjį darbą Lietuvos istorijos instituto Menotyros skyriuje, nuo 1990 m. – Kultūros, filosofijos ir meno institute, Lietuvos kultūros tyrimų institute, nuo 2008 m. – šio instituto direktorė. Mokslinių interesų sritis – Lietuvos XIX a. – XX a. pradžios dailė, meninis ir kultūrinis šio laikotarpio gyvenimas, dvarų kultūra.
Bibliografija
Parengė ir išleido monografiją „Dailininkė Sofija Romerienė (Zofia Romer, 1885–1971)“ (2005), studiją „Dailininkai Romeriai“ (2006), straipsnių rinkinį "Romeriai Lietuvoje XVII–XX a. " (2008), išvertė ir redagavo Romerių giminės istoriją („Eugenijus Romeris. Lietuvos ir Lifliandijos Romerių giminės istorija“, 2009). „Lietuvos dailininkų žodyno“ 2 tomo sudarytoja ir autorė.
Karklas
Karklas (Salix subg. Caprisalix) – gluosnio genties pogentė. Skirtingai nuo gluosnio pogentės (Salix subg. Salix) medžių, dauguma karklų yra krūmai.
Grumbinai I
Grumbinai I – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kelpšiškių.
Red Hot Chili Peppers diskografija
Amerikiečių grupės „Red Hot Chili Peppers“ diskografiją sudaro trylika studijinių albumų, du koncertiniai, dvylika dainų rinkinių, vienuolika video albumų, penki EP, šešiasdešimt šeši singlai ir penkiasdešimt trys video klipai. Grupė yra pardavusi virš 120 milijonų įrašų visame pasaulyje. Taip pat grupė buvo nominuota devyniolikai „Grammy“ apdovanojimų, iš kurių šešis laimėjo.
Piroksenas
Piroksenas – silikatų klasės mineralas. Cheminė formulė XY(Si, Al)2O6 (X reiškia kalcį, natrį, geležį+2, magnį ir rečiau cinko, magnio ar ličio jonus, Y – mažesnio dydžio jonai, tokie kaip chromas, aliuminis, geležis+3, magnis, manganas, skandis, titanas ar vanadis, o kartais ir geležies+2).
Piroksenų pavadinimas kilo nuo graikiškų žodžių „ugnis“ ir „keistas“, reiškiančius keistus kristalus, įsiterpusius vulkaninėje lavoje.
Piroksenai svarbi uolienas formuojančių silikatinių mineralų grupė, randama magminėse ir metamorfinėse uolienose. Jų forma sudaryta iš silikatinio tetraedro ir kristalizuojasi monoklyninėje ir ortorombinėje sistemoje.
Olivinas ir piroksenas yra pagrindiniai mineralai sudarantys viršutinę Žemės mantijos dalį.
Dobet Gnahoré
Dobė Gnaorė (Dobet Gnahoré; g. 1982 m. liepos 17 d.) – Dramblio Kaulo Kranto dainininkė, atliekanti daugiausia tradicinę afrikietišką muziką.
Gimė perkusionisto, grupės „Ki Yi M’Bock“ nario Boni Gnahoré šeimoje. Sulaukusi 12 metų Dobė Gnaorė metė mokyklą ir ėmė su tėvu ir grupe mokytis muzikos, teatro, šokių meno. 1996 m. ištekėjo už prancūzų gitaristo Colin Laroche de Félin. 1999 m. dėl karo išvyko į Prancūziją (Marselį) ir su vyru sukūrė grupę „Ano Neko“. 2003 m. prie jų prisidėjo tunisiečių bosistas Nabil Mehrezi ir perkusionistas iš Dramblio Kaulo Kranto Miko Dibo.
2006 m. nominuota BBC Radio 3 World Music apdovanojimuose, metų naujoko nominacijoje. 2010 m. Grammy apdovanojimuose laimėjo apdovanojimą už geriausią Urban/Alternative pasirodymą, už dainą „Pearls“, kurią sudainavo kartu su India.Arie.
Klemensas Popeliučka
thumb|K. Popeliučka su Lietuvos kariuomenės brigados generolo uniforma ir valstybiniais apdovanojimais tarpukariu thumb|K. Popeliučka su žmona Vanda Klemensas Popeliučka (1892 m. birželio 29 d. Bučiūnai, Pašvitinio valsčius, Šiaulių apskritis – 1948 m. spalio 25 d. Oberammergau, palaidotas Augsburge, Vokietija) – Lietuvos karinis veikėjas, brigados generolas.
Nepriklausomybės kovose
1919 m. rugpjūčio 1 d. paskirtas Atskirosios geležinkelio kuopos vadu. Rugpjūčio pabaigoje kuopa persikėlė į Rokiškį, nuo rugsėjo 1 d. iki spalio 22 d. eksploatavo siaurąjį geležinkelį Eglaitė-Zarasai bei Obelių ir Eglaitės geležinkelio stotis. Ruošiantis kovai su bermontininkais ir gavusi Susisiekimo dalies vedėjo 1919 m. spalio 8 d. įsakymą Nr. 1447, kuopa atvyko į Baisogalą. Lapkričio 23 d. pasibaigus kovoms, kuopa iš Radviliškio išvežė 30 lėktuvų, 39 lėktuvų variklius, 8 artilerijos pabūklus, 1 zenitinę bateriją, 8 sunkvežimius, 10 minosvaidžių, per 50 tūkstančių artilerijos sviedinių, apie 75 tūkstančius šautuvų šovinių ir daug kitų iš bermontininkų atimtų trofėjų.
1919 m. gruodžio 9 d. kuopa perkelta į Šiaulius, kur prižiūrėjo geležinkelio ruožus Šilėnai-Tauragė ir Šiauliai – Joniškis. 1920 m. vasario 3 d. geležinkelio kuopa perkelta į Radviliškį, o kovo 1 d. pertvarkyta į Atskirąjį geležinkelių batalioną, kurio vadu paskirtas majoras K. Popeliučka. Dalis bataliono karių tvarkė geležinkelio ruožą Eglaitė – Kalkūnai, atstatė lenkų sudegintą tiltą per Padugnės upę. 1920 m. rugpjūčio 6 d. Lietuva ir Sovietų Rusija pasirašė teritorijų perdavimo sutartį. Rugpjūčio 10 d. vienas Geležinkelių bataliono būrys užėmė Švenčionėlių geležinkelio stotį, kur tuo metu dirbo Lietuvos ir Sovietų Rusijos komisija, turėjusi padalinti geležinkelio turtą. Jos pirmininko K. Popeliučkos sumanumo dėka Lietuvai atiteko daugiau garvežių, riedmenų ir kitokio turto.
1920 m. spalio 3 d. lenkams pradėjus pulti Varėną, bataliono statybos kuopos 1-asis būrys išardė geležinkelį Varėna-Valkininkai. Čia nuvirto iš Lietuvos kariuomenės atimtas šarvuotasis traukinys „Gediminas“, kuris tik po pusės paros vėl buvo užkeltas ant bėgių. Lenkų puolimo metu Geležinkelių bataliono Sprogdintojų komanda išardė geležinkelį tarp Varėnos ir Artilerijos stoties, užminavo tiltą per Nemuną.
1921 m. Geležinkelių batalionas tarp Radviliškio ir Šilėnų nutiesė 3,5 km geležinkelio ir supylė pylimą. Vėliau Alytaus prieigose išardė 4 km geležinkelio, sutaisė tiltą per Bražuolės upelį prie Vievio, nutiesė 805 m siaurojo geležinkelio, atliko kitus darbus. 1922 m. batalionas išardė po pusę kilometro geležinkelio abipus tilto per Varėnę, paruošė sudeginti geležinkelio tiltus per Nemuną prie Alytaus, per Kirsną prie Šeštokų, keturiose vietose išardė geležinkelį Šeštokai-Suvalkai. Tais pačiais metais kariai pastatė 15 medinių tiltų ir nutiesė 26 km geležinkelio Marijampolė – Kazlų Rūda. 1923 m. dvi Geležinkelio bataliono karininkų komandos ištyrė galimybę pratęsti siaurąjį geležinkelį nuo Ukmergės iki Molėtų ir 169 km liniją Ukmergė – Utena-Zarasai, parengė projektą ir brėžinius. Jie atliko Nemuno vagos tyrinėjimo darbus projektuojamam geležinkelio tiltui ties Jurbarku. Remiantis šiais tyrimais, vėliau buvo suprojektuoti geležinkeliai ir tiltai.
Tarnyba Tėvynei
1924 m. lapkričio mėn., vadovavimą batalionui perdavęs kapitonui Ežerskiui, išvyko mokytis į Aukštuosius karininkų kursus. Baigus juos, 1925 m. gegužės 30 d. jam pavesta laikinai eiti Karo technikos viršininko pareigas. Vietoje buvusios Karo technikos valdybos įsteigus Karo technikos inspekciją, pavaldžią Vyriausiojo štabo viršininkui, paskirtas Karo technikos inspektoriumi. Inspekcija rūpinosi technikos dalių kareivių mokymu, mokslo planų, programų, vadovėlių rengimu. Nuo 1927 m. birželio 15 d. jam pavaldūs tapo Technikos pulkas ir Šarvuočių rinktinė, perduota Aukštųjų karo technikos kursų biblioteka. Jis tapo Aukštųjų karo technikos kursų pedagogų tarybos nariu. 1927 m. liepos 28 d. paskirtas Karo technikos viršininku, tačiau tų pačių metų rugpjūčio 26 d. išvyko mokytis į Prancūzijos Aukštąją karo mokyklą. Ją baigęs 1929 m. balandžio 17 d. pulkininkas K. Popeliučka paskirtas Karo technikos štabo viršininku, o nuo rugpjūčio 14 d. vėl tapo Karo technikos viršininku. 1933 m. rugpjūčio 1 d., reorganizavus Vytauto Didžiojo aukštuosius karininkų kursus, Inžinerijos ir technikos skyriai perėjo Karo technikos viršininko žinion. 1933 m. rugsėjo 14 d. Karo technikos skyrius įjungtas į Karo technikos štabą. 1935 m. vasario 14 d. Prezidento aktu Nr. 111 suteiktas generolo leitenanto laipsnis.
1935 m. rugpjūčio 1 d. tapo Karo technikos valdybos vadovu, nors oficialios pareigos liko tos pačios – Karo technikos viršininkas. Į Karo technikos valdybą įėjo Karo technikos štabas ir Karo technikos tiekimo skyrius. Karo technikos štabas tvarkė visos Lietuvos kariuomenės technikos dalių reikalus, organizavo karių mokymą, inspektavo technikos dalis bei technikos dalinius junginiuose ir pulkuose. Karo technikos tiekimo skyrius rūpinosi karo technikos tiekimu bei paskirstymu karinėms dalims, prižiūrėjo, kaip naudojama technika, tvarkė karinės technikos motorizuotų priemonių registraciją, rūpinosi karinės technikos gamybos organizavimu. Karo technikos valdybos viršininko K. Popeliučkos žinioje buvo 1-asis inžinerinis batalionas Kaune, 2-asis inžinerinis batalionas Radviliškyje, Ryšių batalionas ir Autorinktinė Kaune, Šarvuočių rinktinė Radviliškyje ir mokomasis karo laivas „Prezidentas Smetona“ Klaipėdoje, nuo 1939 m. Šventosios uoste. 1936 m. gruodžio 28 d., remiantis Karinės tarnybos įstatymu, generolo leitenanto laipsnis pakeistas į brigados generolo laipsnį.
Jis daug rašė aktualiais karinės technikos klausimais leidiniuose „Karys“, „Mūsų žinynas“, „Jūra“ ir kituose to meto žurnaluose.
Rankinė granata
thumb|Granata F1
Rankinė granata – mažas, rankinis sprogmuo, skirtas naikinti žmones, techniką (šarvuotąją techniką – prieštankinė granata) iš pakankamai artimo nuotolio. Žodis kildinamas iš granatmedžio vaisiaus prancūziško ar ispaniško pavadinimo. Šio augalo vaisius priminė ankstyvus granatų modelius. Dažniausiai granatos į taikinius mėtomos rankomis, tačiau egzistuoja ir specialūs įrenginiai ar ginklai, kurie palengvina ir patolina granatų mėtymą.
Etimologija
Žodis kilęs iš italų kalbos. Granata taip pavadinta dėl to, kad panaši į granato vaisių.
Istorija
Kada buvo sumanyta, kad į priešą galima sviesti šį tą daugiau nei paprastą akmenį tiksliai nežinoma. Manyti, jog granatos istorija prasidėjo ėmus naudoti paraką, – netikslu.
Antikos jūrų mūšiuose ant priešo laivo denio švystelta amfora su negesintomis kalkėmis ar nafta laikomas argi ne cheminių ar padegamųjų granatų prototipi. bizantiečių naudoti indai su „graikiškosios ugnies“ mišiniu.
Į delną telpantį svaidomą sprogmenį detaliau aprašė L. da Vinčis. Tai atspindi svarbius pokyčius: viduramžiais baimę kėlę dalykai Renesanso žmogui tapo susidomėjimo objektais. Monos Lizos autoriaus amžininkams toks sprogmuo asocijavosi su Viduržemio jūros regione paplitusių granatmedžių vaisiais – ne tik dėl dydžio, formos, bet ir dėl ypatybės nukritus plyšti bei išbarstyti sėklas. XVI a. ginklininkas S. Helė iš Zalcburgo įtvirtino iš už Alpių atėjusį pavadinimą. Svaidomus sprogmenis jis vadina granadomis arba grenadinomis. Užsimenama ir apie skeveldrinių granatų gamybą – tam sprogmens korpusą esą būtina padengti vašku, į kurį įspaudžiamas sluoksnis metalinių šratų.
Nuo kolegų neatsiliko kiek šiauriau gyvenęs jų amžininkas. „Karo knygos“ (1559 m.) autoriui Solmso grafui Reinhartui egzotinio vaisiaus pavadinimas galbūt nebuvo žinomas (ar bent jau nesietinas su mirtį nešančiais sprogmenimis). Tačiau kilmingas karo ekspertas savo knygoje mini paraku užpildytus molinius rutulius su ilgu kakleliu ir dviem ąsomis, per kurias perveriama virvė, kad būtų patogiau mesti juos į priešų minią. Ten pat pastebimas ir fugasinis veiksnys: ...jei minėtojo rutulio sienelės nepakankamai storos, sprogimo smūgis bus silpnas.
Galima tvirtinti, kad pirmasis lietuvis, vartojęs „rankinių granatų“ terminą, buvo Kazimieras Simonavičius. Jo 1650 metų veikale Didysis artilerijos menas granatos apibūdinamos taip: Tai visiškai apvalūs rutuliai, vadinami granatae manuales (liet. rankinės granatos), nes į priešą jos svaidomos daugiausia rankomis. Čia pat paaiškinama pavadinimo kilmė ir patikslinama, kad dydžiu granatos prilygsta 4–6 ar net 8 svarų patrankų sviediniams, bet sveria dukart mažiau. Autorius siūlė daryti svaidomuosius sprogmenis ne tik iš metalo, bet ir iš stiklo, keramikos ir pan.
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karininko knyga atspindėjo pažangiausias to meto karybos technologijas. Baroko epochos granatos buvo gana sunkios. Norint panaudoti 1–1,5 kilogramo sprogmenis mūšyje, reikėjo nemažų fizinių pastangų – ne tik mėtant, bet ir nešant pilną krepšį tokių granatų. Be to, derėjo greitai priartėti prie priešų pozicijų, uždegti dagtį, apskaičiuoti jo degimo laiką švilpiant kulkoms, paskui būti apkurtintam netolimų sprogimų – visam tam reikėkėjo savitvardos ir specialaus pasirengimo.
Liudviko XIV gvardijos pulke kiekvienoje kuopoje į grenadierius buvo atrenkama po keturis augaločiausius vyrus, o 1670 metais grenadierių mokymo metodai leidžia suformuoti pirmąjį atskirą grenadierių būrį.
XVIII a. vidurys tapo grenadierių ir granatų aukso amžiumi. Deja, po Napoleono karų puolamoji šio ginklo reikšmė pradėjo blėsti. Patobulėjus šaunamiesiems ginklams, dagtinės granatos tapo mažiau efektyvios.
Pamažu jos pasitraukė iš mūšių laukų ir tapo gynybiniu ginklu, daugiausia skirtu tvirtovių apguloms atremti.
Atrodė, kad karių dėmesys šiai ginklo rūšiai nublanko, o rutulys su degančia virvele tapo kone išimtinai XIX–XX amžių sandūros gatvės anarchistų teroro simboliu. thumb|Vokietijos armijos kareiviai metantys granatas [[1PK|Pirmojo pasaulinio karo vakarų fronte, prie Sedano.]] Tačiau, netrukus prasidėjęs I pasaulinis karas parodė, kad laidoti granatas dar anksti. 1915 metais britas V. Milsas sukonstravo ir užpatentavo saugią granatą. Ji tuoj pat pradėta naudoti fronte. Tai buvo tobulas praėjusio šimtmečio granatos etalonas. Lietas ananaso formos korpusas, spyruoklinis dūžiklis, saugos svirtis ir žiedas – tiesiog „žanro” klasika. Nenuostabu, kad šiuo pavyzdžiu sekama iki šiol, o pati Milso granata nustota naudoti tik apie aštuntąjį praeito amžiaus dešimtmetį.
Klasifikacija
Pagal paskirtį granatos skirstomos į:
Hercogas
Hercogas  – didiko, valdančio hercogiją, titulas, pagal padėtį aristokratų hierarchijoje žemesnis už karalių, bet aukštesnis už markizą bei grafą. Paprastai būdavo laikoma, kad hercogas pagal savo padėtį lygus paprastam kunigaikščiui.
Šiais laikais hercogo titulas yra nominalus, jį turintis žmogus nieko nevaldo. Tai aukščiausias pero titulas Prancūzijoje, Portugalijoje, Ispanijoje, D. Britanijoje, Italijoje.
Etimologija ir susiję terminai
Angliškas žodis duke 'hercogas' ir kiti šios šaknies pavadinimai yra kilę iš 'karo vadas' – senovės Romoje šiuo žodžiu vadino germanų karo vadus, tarnaujančius Romos kariuomenėje.
Hercogystė (hercogo padėtis – privilegijos ir teisės) angliškai vadinama dukedom. D. Britanijoje hercogai niekada neturėjo hercogijų (valdomos srities), kurios angliškai vadinamos duchy arba dukedom.
Istorija
Hercogo titulas susiformavo germanų žemėse, kur hercogais tapo genčių ir genčių sąjungų kariniai vadai, kurie pradžioje buvo renkami, o vėliau šis titulas tapo paveldimu. Feodalinio susiskaldymo laikotarpiu hercogai dažnai būdavo visiškai savarankiški siuzerenai, nesantys niekieno vasalai. Kadangi hercogijos dažniausiai kūrėsi genčių pagrindu, dažnai jų gyventojai etniniu požiūriu daugiau ar mažiaus skyrėsi nuo gretimų žemių gyventojų.
Vėliau daugelis hercogysčių buvo prijungtos prie karalysčių, o jų hercogai tapo karalių vasalais, o hercogo titulas pasidarė aukščiausių didiko titulu.
Lombardų hercogai
Lombardams įžengus į Italiją lombardų karo vadai buvo vadinami senoviškai dux. Jie tapo provincijų valdytojais, kurie turėjo būti lojalūs lombardų karaliui, tačiau lombardų hercogai buvo labai nepriklausomi. Centrinėje ir Pietų Italijoje buvusių Spoleto ir Benevento hercogijų hercogai iš tiesų buvo nepriklausomi siuzerenai. 575 m. mirus lombardų karaliui Klefui (Cleph) hercogai neišsirinko naujo karaliaus ir apie 10 m. valdė kiekvienas nepriklausomai. Apie 585 m., kai pamatė, kad susiskaldę jie pralaimi karus su kaimynais, jie vėl išsirinko karalių, dalį savo valdų atidavė, kad sudarytų nuosavą karaliaus valdą. Išrinktasis karalius Autaris (Authari) suvienijo lombardus ir atlaikė išorinių priešų puolimus.
Frankų hercogai
Frankų valstybėje germanų hercogai valdė dideles teritorijas (sutapusias su buvusiomis Romos provincijomis), jiems pavaldūs buvo mažesnių sričių valdytojai grafai. Hercogai paprastai būdavo frankai, tuo tarpu grafai dažnai buvo vietiniai galų – romėnų kilmės kilmingieji. Kiekvienais metais gegužės mėnesį hercogai susitikdavo su karaliumi, kad aptartų ateinančių metų politiką.
Imperatorius Karolis Didysis (768–814), mažindamas susiskaldymą, hercogų valdžią panaikino, bet po jo mirties jie dabartinių Prancūzijos, Italijos, Austrijos ir Vokietijos žemėse valdžią vėl atgavo. Naujai sukuriamas plačias valdas valdę feodalai dažnai pasiskelbdavo hercogais.
Anglijos hercogai
Anglijoje karalystė buvo padalintas į sritis (ealdormanry), kurias valdė eldormanai (ealdorman). Kronikose eldormanus lotyniškai vadino dux (dgs. duces), tačiau pagal kontekstą galima spręsti, kad eldormanai atitinko ne hercogus, o erlus, kadangi vėliau, dalį Anglijos užkariavus danams, eldormanus pakeitė danų eorlai (eorl, kuris vėliau virto erlu).
1337 m. Anglijoje pirmas žmogus (Juodasis Princas) iš Anglijos karaliaus gavo Kornvalio hercogo (Duke of Cornwall) titulą.
Kitų kraštų hercogų kilmė
Skandinavijoje, Anglijoje, Pirėnų pusiasalyje gentinių hercogijų nebuvo, todėl tenai hercogai atsirado kitokiu būdu. Jose pirmaisiais hercogais tapo stambias karalysčių dalis valdę karalių giminės atstovai ar įtakingi karo vadai. Pvz., Skandinavijoje hercogais tapo jarlai, Škotijoje – mormaerai.
Dabartiniai laikai
XIX a. pradžioje, Napoleono užkariavimų ir jo vykdyto Europos reorganizavimo metu kai kurios suverenios hercogijos išliko:
Helmholco laisvoji energija
Termodinamikoje Helmholco energija – termodinaminis potencialas, kuris matuoja naudingą darbą gaunamą iš uždarų termodinaminių sistemų esant pastoviai temperatūrai.
Apibrėžimas
Helmholco energija apibrėžiama:
kur
Yasmina Khadra
Jasmina Kadra (, reiškia „žaliasis jazminas“; tikr. Mohamedas Muleseulas (Mohammed Moulessehoul) g. 1955 m. sausio 10 d.) – Prancūzijoje gyvenantis Alžyro rašytojas.
Biografija
Jasmina Kadra yra iš Alžyro kilęs prancūzų kalba rašantis arabų rašytojas. Jo tėvas, buvęs Alžyro išsivadavimo armijos karininkas, būsimąjį rašytoją, vos 9-erių metų berniuką, pasiuntė į karo mokyklą. Karo mokyklose ir karinėje tarnyboje rašytojas išbuvo 36 metus. Būdamas Alžyro armijos kariškis, dalyvavo kare prieš terorizmą. 2000 metais metė tarnybą, turėdamas majoro laipsnį, ir atsidėjo savo pašaukimui – literatūriniam darbui. Pirmasis novelių rinkinys „Chūrija“ pasirodė dar 1984 m. Tačiau jis išgarsėjo 1997-aisiais, išėjus knygai „Morituri“, kurią pasirašė slapyvardžiu, sudarytu iš dviejų žmonos vardų – Jasmina Kadra. Taip norėdamas išreikšti pagarbą jai ir visoms Alžyro moterims. Tai, kad Jasmina Kadra rašytojas, o ne rašytoja, autorius atskleidė 2001 m. pasirodžius autobiografinei knygai „Rašytojas“.
Jasmina Kadra knygos, išverstos į 48 kalbas ir išleistos 56 pasaulio šalyje, pelniusios daugybę premijų ir apdovanojimų, puikiai vertinamos ir skaitytojų, ir literatūros kritikų. 2003 m. Nobelio literatūros premijos laureatas J. M. Coetzee Jasmina Kadra laiko vienu didžiausių šių dienų rašytojų. Romanas „Kerštas“ 2006 m. pelnė „Prix des Libraires“ ir „Tropiques“ premijas, „Kabulo kregždės“ – JAV pripažintos geriausiu metų romanu. „Ką nakčiai skolinga diena“ literatūrinio žurnalo „Lire“ buvo išrinkta geriausia 2008 m. knyga ir pelnė literatūrines premijas Prancūzijoje, Kanadoje ir Vokietijoje.
Jasmina Kadra literatūrai būdingas humanizmas, jo kuriamų herojų veiksmo vieta ten, kur vyksta karas, nesantaikos ir konfliktų draskomose šalyse. Rašytojas su jam būdingu nešališkumu, pasitelkdamas veikėjų likimus, nagrinėja taikos, atleidimo ir susitaikymo klausimus.
Kūryba
„Kabulo kregždės“ – tai himnas moterims, gyvenančioms mieste, kur nebėra vilties, ir vis tiek mėginančioms įpūsti bent jos kibirkštėlę. Šiame puikiame romane autorius, kaip jautrus psichologas, perteikia veikėjų jausmus, pastangas išsaugoti žmogiškąjį orumą ir elgesio motyvus, kartais protu nesuvokiamus, bet vis dėlto įmanomus talibų valdomoje musulmonų visuomenėje, besiblaškančioje tarp feodališkų tradicijų ir šiuolaikiškų pažiūrų.
Romano „Bagdado sirenos“ veiksmas vyksta Irake. Amerikiečių armija įsiveržia į šalį, draskomą vidinių konfliktų. Toli nuo karo baisumų lėtai slenka nuošalaus dykumos kaimelio Kafr Karamo gyvenimas. Tačiau karas paliečia ir jį, sukeldamas sumaištį ir skausmą. Patirtas pažeminimas, nuplėšta garbė, papročių išniekinimas skatina Kafr Karamo jaunuolius stoti į kovą, bet darosi neaišku, kas yra pasipriešinimo kova, o kas – teroristiniai išpuoliai.
Romane „Kerštas“ autorius pasakoja apie Palestinos ir Izraelio konfliktą. Nagrinėdamas tragiškus veikėjų likimus, rašytojas nešališkai mėgina atskleisti dviejų kariaujančių pusių motyvus. Izraelio pilietybę turintis palestinietis Aminas dirba chirurgu vienoje Tel Avivo ligoninėje. Atkakliai laikydamasis savo įsitikinimo – gelbėti žmonių gyvybes, jis stengiasi nesikišti į abi tautas draskančią nesantaiką. Būdamas talentingas chirurgas, jis pelno gerą vardą Tel Avive, susikuria puikų, ištaigingą gyvenimą. Tačiau vieną dieną jo pasaulis sudrebinamas iš pamatų. Jis sužino, kad jo mylima žmona Sihem yra palestiniečių savižudė.
Romane „Ką nakčiai skolinga diena“ pasakojama Alžyro istorija nuo 1930 m. iki mūsų dienų. Tai įvykių ir permainų kupinas Alžyro laikotarpis: Antrasis pasaulinis karas Europoje, sukrėtęs ir Šiaurės Afriką, arabų tautinis judėjimas, kova už nepriklausomybę, dekolonizacija… Į šį įvykių sūkurį, į didžiosios istorijos verpetus autorius įmeta mažę berniuką Junį. Žemes praradęs Junio tėvas su šeima atvyksta į Oraną ieškoti darbo. Tačiau prasigyventi nepavyksta. Tėvas atiduoda sūnų auginti pasiturimai gyvenančiai bevaikei brolio šeimai, kuri gali suteikti berniukui kitokį gyvenimą. Šioje arabo musulmono ir prancūzės krikščionės šeimoje Junis tampa Žonu, įgyja išsilavinimą, įsilieja į „pied-noirs“ bendruomenę. Tačiau ramią gyvenimo tėkmę suardo šalyje įsiplieskęs konfliktas, aidu atsikartojantis Junio-Žono širdyje. Junis mėgina įveikti vidinius prieštaravimus ir surasti savo tapatumą.
Literatūriniai apdovanojimai
Pateikiamas apdovanojimų sąrašas nėra išsamus, paminėti daugiausia Prancūzijoje pelnyti apdovanojimai. Už kūrinių visumą Prancūzijos akademija (l’Académie française) įteikė Henrio Galo (Henri Gal) literatūrinės premijos „Grand Prix“ apdovanojimą, Prancūzijos instituto 2011 metų premiją.
Kiti apdovanojimai
Jasmina Kadra yra Garbės legiono riteris bei Meno ir literatūros ordino kavalierius, Henri Gal literatūrinės premijos „Didžiojo prizo“ laureatas, Prancūzijos akademijos (l’Académie française) Prancūzijos instituto (Institut de France) laureatas (2011), „Laikas taikai“ literatūrinės premijos laureatas (2012).
Gabriella Cilmi
Gabriella Lucia Cilmi (g. 1991 m. spalio 10 d. Melburne, Australijoje) – australų dainininkė ir dainų autorė. Išgarsėjo 2008 m. išleidusi didžiausio pasisekimo sulaukusį savo singlą "Sweet About Me".
Rūpintojėlis
Dažniausiai skulptūra skaptuojama iš medžio, tačiau yra ir akmeninių meno darbų. Lietuvoje Rūpintojėliai vaizduoti tiek paprastose, tiek miškų koplytėlėse, įkeltose į medžius. Bažnyčiose nesutinkamas (žinomas tik vienas atvejis, kai 1818 m. stebuklais pagarsėjusią Kristaus Rūpintojėlio stovylą perkėlė į Laukiemio bažnyčią).
Rūpintojėlio siužetas menotyrininkų teigimu greičiausiai pasiskolintas iš lenkų arba vokiečių: jau XV a. vakarų Europoje sutinkamas berymančio pasirėmusio alkūne ant kelio ir giliai susimąsčiusio Kristaus vaizdavimas. Vokietijoje jis vadinimas Der Schmerzensmann, Prancūzijos Bretanėje – Penseur, Lenkijoje – Chrystus Frasobliwy, Boleściwy, Bolejący, Dumający, Święta Turbacija. Rūpintojėlio motyvas žinomas ir Podolėje, Gudijoje, vietomis Rusijoje (ypač šiauriniuose kraštuose).
Lietuvių (ypač žemaičių) tautodailė pasižymi itin didele Rūpintojėlių gausa ir siužetine įvairove. Rūpintojėlį galima laikyti, anot Pauliaus Galaunės, simbolinančiu kontempliacinę tautos susikaupusią nuotaiką ir jos būdą.
Saladinas
Saladinas (,, jo tikrasis vardas buvo Salach ad Din Jusuf ibn Ajjub, vardas – Jusufas, Ajjubo sūnus, o Salach ad Din reiškia „Tikėjimo teisingumas“, bet vakaruose jį vadino Saladinu, gimė apie 1138 m. Tikrite, Mesopotamijoje; mirė 1193 m. kovo 4 d. Damaske) – musulmonų karvedys. 1187 m. spalio 2 d. nugalėjo kryžininkus ir užėmė Jeruzalę. Vėliau jis tapo Egipto ir Sirijos sultonu.
Biografija
Būdamas Damasko sultono kariuomenės vyriausiasis vadas, 1169 m. Saladinas atvyko į Egiptą; čia 1171 m. jis nuvertė Fatimidų dinastiją ir davė pradžią Ajubidų dinastijai. 1174 m. Saladinas užgrobė Siriją, o 1175 m. kalifas jį pripažino Egipto, Sirijos bei Palestinos sultonu. Užgrobę Alepą (1183 m.) bei Mosulą (1186 m.), 1187 m. prie Hitino sunaikino kryžiuočių armiją ir paėmė Jeruzalę. Tai išprovokavo trečiąjį kryžiaus žygį (1189-1192 m.), kuris galiausiai baigėsi taikiu Saladino ir Ričardo Liūtaširdžio susitarimu. Jeruzalė ir toliau liko musulmonų rankose, o krikščionims buvo leista laisvai prieiti prie šventųjų vietų. Dėl riteriško būdo Saladiną labai gerbė ir krikščionys. G. E. Lesingas šį kryžiuočių priešą pasirinko pagrindiniu savo dramos "Natanas Išmintingasis" veikėju.
Linksmų Kalėdų (filmas)
1914 m. gruodį Vokietijos, D. Britanijos ir Prancūzijos kariuomenių vadai nusprendė laikinai nutraukti mūšį ir Kalėdų naktį praleisti drauge. Vos prieš kelias akimirkas buvę mirtinais priešais skirtingų tautų kareiviai susėdo prie bendro Kalėdų vaišių stalo ir labai greitai įsitikino, kad visą laiką jie visi buvo tapę negailestingos karo propagandos įkaitais. Mūšio lauke pasigirdo Kalėdinių dainų ir melodijų garsai, kareiviai dalijosi nuoširdžiais palinkėjimais ir sveikinimais, o ryte draugiškai žaidė futbolą, laidojo žuvusius draugus ir negalvojo apie galimas pasekmes.
Filmo premjera įvyko 2005 m. gegužės 16 d. Kanų kino festivalyje.
Siužetas
Vos per 100 metrų įrengtuose apkasuose karinius manevrus planuoja prancūzai ir britai, kurie suvienija jėgas bendram puolimui prieš vokiečius. Prancūzijos kariuomenei vadovaujančiam leitenantui Odeberui šis karas kelia baimę. Jis pergyvena dėl savų jaunuolių ir dėl seniai nematytos žmonos, gyvenančios vokiečių jau okupuotoje teritorijoje.
D. Britanijos pajėgoms atstovauja škotai, o tarp jų labiausiai išsiskiria kunigas Palmeris, kuris savanoriškai dirba gydytoju ir stengiasi prižiūrėti du tautiečius brolius, nes jie iki šiol buvo įsitikinę, kad karas yra tik labai geras nuotykis.
Vokietijos pusėje yra priverstas kovoti patirties neturintis žymusis tenoras Sprinkas, kuris mėgina įtikti nepatenkintam ir ambicingam vadui Horsmajeriui. Šventų Kalėdų išvakarėse į mūšio vietą atvyksta išskirtinį karinės vadovybės leidimą gavusi Sprinko mylimoji danų kilmės dainininkė Ana Sorensen, kuri įkvepia jį neįtikėtinam žygdarbiui. Virš Vokietijos kariuomenės bunkerių iškyla papuošta eglutė ir pasigirsta visiems gerai pažįstama kalėdinė daina, kurios melodiją išgirdę škotai užgroja dūdmaišiais.
Netrukus trejų valstybių kareiviai susitinka neutralioje zonoje ir nutaria Kalėdų proga paskelbti laikinas paliaubas. Tačiau toks sprendimas įsiutina mūšiuose niekuomet nedalyvaujančius ir kabinetuose kariaujančius generolus….
Aktoriai
ir kt.
Australijos priešistorė
Australijos priešistorė – laiko periodas nuo pirmųjų žmonių apsigyvenimo Australijoje iki pirmųjų europiečių atvykimo į šį žemyną 1606 metais. Priešistore vadinama todėl, kad Australijoje iš šio laikotarpio nėra jokių rašytinių dokumentų.
Apgyvendinimas
Pirmųjų žmonių atvykimas į Australiją datuojamas įvairiai, bet ne vėliau, kaip prieš 40 000 metų. Egzistuoja daug archeologinių radimviečių, datuojamų šiuo laikotarpiu. Tasmanija buvo apgyvendinta ne vėliau, kaip prieš 30 000 metų. Taip pat egzistuoja nuomonė, kad pirmieji aborigenai galėjo atkeliauti daug anksčiau, net prieš 70 000 metų.
Migracija vyko Pleistoceno laikotarpiu, kai jūros lygis buvo daug žemesnis, nei yra dabar. Daug vietovių buvo galima pasiekti žeme, egzistavo daugiau salų, Australija ir Naujoji Gvinėja buvo vientisas žemynas (vad. Sahulas). Manoma, kad pirmieji žmonės čia patekti galėjo persikėlinėdami iš salos į salą. Moksle egzistuoja dvi teorijos, pagal vieną aborigenai atvyko per Sulavesį ir Naująją Gvinėją, pagal kitą – per Timorą į šiaurvakarinę Australiją.
Archeologinės iškasenos rodo, kad vietiniai gyventojai plačiau ugnį naudoti pradėjo medžioklei (gyvūnų pabaidymui reikiama linkme), nepraeinamų miškų išdeginimui bei augmenijos atšviežinimui. Išdegintose vietose pradėjusi augti nauja žolė ir krūmai pritraukdavo daugiau medžiojamų gyvūnų.
Atsikėlus žmonėms, buvo išnaikinti visi didesni už žmogų pavojingi gyvūnai, tarp jų ir didžiausi kada nors pasaulyje gyvenę sterbliniai – diprotodonai. Tiesioginė priežastis nėra žinoma, tačiau manoma, kad tai yra vienokia ar kitokia žmogaus veikla (medžioklės, ugnis etc). Kiek vėliau dar daug rūšių išnyko nesugebėdamos konkuruoti su aborigenų atsigabentais šunimis dingo.
Kiek skirtingų žmonių populiacijų apsigyveno Australijoje prieš atvykstant europiečiams taip pat nėra žinoma. Tiriant šį klausimą, studijuojamas vietinių gyventojų genomas, tačiau turimų duomenų dar nepakanka vienareikšmiškai atsakyti, ar visi aborigenai yra kilę iš vienos atvykėlių bangos, ar Australijos apgyvendinimas vyko keliais etapais ir galbūt net iš skirtingų vietų.
Prieš 18 – 15 tūkstančių metų klimatas pradėjo vėsti ir sausėti, iškrisdavo vis mažiau kritulių. Maždaug prieš 13 tūkstančių metų sausumos tiltai, jungę Australiją su Tasmanija ir Kengūrų sala pamažu buvo užlieti jūros. Nuo to laikotarpio Tasmanijos aborigenai buvo geografiškai izoliuoti.
Lingvistiniai ir genetiniai tyrimai rodo, kad šiaurinės Australijos žmonės palaikė kontaktus su dabartinės Naujosios Gvinėjos ir aplinkinių salų gyventojais, tačiau daugumoje tai buvo tik prekybiniai santykiai.
Kultūra
Australijoje išsivystė bendruomeninė santvarka. Aukščiausią valdžią gentyje paprastai turėdavo vyriausieji nariai, vieno konkretaus vado nebūdavo. Ypatingas reiškinys yra kraujo ryšių reikšmė – kiekvienas žmogus turėjo savo pareigas giminėms (tetoms, dėdėms, sūnėnams bei dukterėčioms, pusbroliams ir pusseserėms ir taip toliau), taip pat turėjo teisę į tam tikras privilegijas iš tam tikrų giminių. Vestuvės taip pat buvo apsprendžiamos pagal šią sistemą. Bet kokie ginčai buvo sprendžiami pagal genties įstatymus genties vyresniųjų taryboje. Vendetos bei nuolatiniai grupių vaidai buvo dažnas reiškinys, tačiau rimti organizuoti karai beveik neegzistavo. Viena iš pagrindinių priežasčių – tikrais ar tariamais giminystės ryšiais paremtų tvirtų aljansų, dažnai net tarpgentinių, susikūrimas.
Maždaug 3000 m. prieš atvykstant europiečiams įvyko technologinis šuolis. Vietiniai gyventojai pradėjo naudoti kvarcą, atsigabeno šunis dingo, kai kur net užsiiminėjo žemdirbyste, augino jamsus. Tačiau pagrindiniai pragyvenimo šaltiniai visada buvo žvejyba, medžioklė ir rinkimas.
Kadangi atvykę europiečiai beveik nesidomėjo originaliais vietinių gyventojų papročiais, kultūra bei gyvenimo būdu, šiuo metu apie juos yra žinoma labai mažai. Baltųjų įvežtos ligos išnaikino didelę dalį populiacijos, o daugumos kitų genčių kultūra ir gyvenimo būdas pakito pradėjus kontaktuoti su atvykėliais.
Grumbinai II
Grumbinai II – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Imbrado.
David Ferrer
Davidas Fereras Ernas (g. 1982 m. balandžio 2) – profesionalus Ispanijos tenisininkas, olimpietis.
Mike Spiteri
200px|miniatiūra|Mike Spiteri 1995 m.
David Ferrer
Tapo profesionalu 2000 metais. Davidas yra žinomas kaip labai pavojingas žaidėjas, žaidžiant ant grunto kortų. Tačiau Fereras keletą kartų puikiai pasirodė turnyruose ant kietos dangos kortų. Paminėtini patekimai į pusfinalius ATP 1000 series turnyruose NASDAQ-100 Open Floridoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose, ir US Open. Aukščiausia Ferero pasiekta vieta ATP reitinge buvo ketvirtoji. Davidas Fereras naudoja Prince raketes ir Lotto įrangą.
Mike Spiteri
Mike Spiteri (g. 1955 m. Zabare) – Maltos poproko dainininkas.
David Ferrer
D. Fereras gyvena Valensijoje, Ispanijoje.
Mike Spiteri
Atlikėjas yra Maltos atrankos konkurso Maltasong 1995 nugalėtojas. Dėl pergalės jis buvo išrinktas atstovauti Maltai 1995 m. Eurovizijos dainų konkurse, vykusiame Dubline. Su poproko stiliaus daina „Keep me in Mind“ jis užėmė dešimtąją vietą.
Dabar Mike yra Maltos eurovizinės delegacijos narys, parėmęs Chiaros ir Fabrizio Faniello reklaminius turus.
Oumar Kalabane
Omaras Kalabanas (g. 1981 m. balandžio 8 d.) – buvęs futbolininkas, Gvinėjos rinktinės gynėjas.
Rinktinė
Su žaidė 2006 ir 2008 m. Afrikos Tautų taurėse (įmušė įvartį Ganai).
Niukaslas prie Taino
Niukaslas prie Taino – miestas šiaurės rytų Anglijoje, prie Taino upės žiočių (įteka į Šiaurės jūrą). Didelis pramonės, prekybos ir finansų centras. Išvystyta laivybos, elektrotechnikos, chemijos, maisto pramonė, anglies gavyba. Yra metropolitenas. Veikia universitetas, dailės galerija, mokslo ir technikos muziejus. Išlikusi XI a. pilis, gotikinė katedra (XIII–XIV a.).
Kolainių Švč. Mergelės Marijos, Karmelio kalno karalienės bažnyčia
Istorija
Apie 1740 m. dvarininkas Jonas Adamkavičius pastatė nedidelę mūrinę koplyčią, užrašė fundaciją. Netrukus prie koplyčios įsikūrė vienuoliai karmelitai. 1817-1831 m. jie turėjo įsteigę šešiaklasę viešąją mokyklą. Didėjant bendruomenei senoji koplyčia tapo per ankšta. 1827 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia, panaudojant senosios koplyčios ir vienuolyno fragmentus.
Po 1864 m. bažnyčia uždaryta, 1867 m. ji paversta cerkve. 1922 m. cerkvė vėl pertvarkyta į katalikų bažnyčią, o 1942 m. pastatyta nauja medinė Kolainių Dievo Motinos ikonos „Smolenskaja“ cerkvė.
Sovietmečiu bažnyčia buvo ne tik atimta, bet ir gerokai nuniokota. Dabartinė, atstatyta bažnyčia pašventinta 1997 m. spalio 12 d.
Architektūra
Bažnyčia stovi ant kalnelio, nuo kurio atsiveria apylinkių panorama (Ventos upės slėnis). Bažnyčiai grąžintas istorinis vaizdas. Žemiau stovėjusio medinio vienuolyno nebelikę nė ženklo. Pagal išlikusius fragmentus, suformuotas istorinis šventoriaus planas, atkurti buvę vartai. Bažnyčios viduje planas nebuvo keistas. Palikta vienanavė erdvė. Viduje atidengti senos XIX a. pirmosios pusės sienų tapybos fragmentai. Didžiajame altoriuje įstatyta 1997 m. sukurta Prisikėlusio Kristaus skulptūra (aut. Stanislovas Kuzma).
Vaišnavizmas
Vaišnavizmas (sanskritu वैष्णव धर्म, IPA: [ʋəiˈʂɳəʋə ˈdhərmə]; vaišnava dharma) – viena pagrindinių hinduizmo šakų, kitos šakos būtų Šaivizmas, Smartizmas ir Šaktizmas. Ši hinduizmo srovė yra didžiausia. Ji sutelkta ties Višnaus garbinimu. Vaišnavų teologija gali būti apibūdinta kaip diferencijuotasis monoteizmas, kur Dievas yra vienas, bet turi daug įvairių pavidalų. Skirtingos vaišnavizmo atšakos garbina įvairius Višnaus pavidalus – avatarus – Krišną bei Ramą ir kitus; iš viso vaišnavizme minimi 10 pagrindinių avatarų. Esama įvairių vaišnavizmo krypčių bei 5 filosofinės mokyklos, kurios skirtingai nusako dievo santykį su individualia siela ir materija. Vaišnavizme didelę reikšmę turi bhakčio – Dievo meilės – doktrina. Su vaišnavizmu susiję daugelis Indijos liaudies kultų.
Vaišnavizmo tikėjimas ir praktika, ypač bhakti ir bhakti jogos koncepcijos yra daug pagrįstos Upanišadomis ir susijusios su Vedų ir Puranų tekstais, tokiais kaip Bhagavad-gita, Padma Purana, Višnu Purana ir Bhagavata Purana.
Vaišnavizmo teologinės srovės ir tradicijos
Vaišnavų sampradajos – teologinės srovės arba mokyklos, tradicijos – apibūdinamos keliais pagrindiniais bruožais: kas yra steigėjas (nuo kurio kyla sampradajos pavadinimas); kas yra pagrindinis ačarja (t. y. mokytojas, kuris moko savo pavyzdžiu); kokia yra filosofinė sistema; kokie Vedanta-sūtros komentarai parašyti sampradajoje; ir kokia garbinama dievybė. Pagal hinduizmo šventraštį Padma Puraną, yra keturios autentiškos pagrindinės sampradajos. Jos toliau išsišakoja į smulkesnes sampradajas. Tokiu būdu yra pakankamai nemaža vaišnavizmo tradicijų įvairovė.
Manabi provincija
Manabi provincija  – provincija vakarinėje Ekvadoro dalyje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Portovjechas.
Jonas Gricius (1928)
Jonas Gricius (1928 m. rugpjūčio 5 d. Kaune – 2021 m. vasario 1 d. Vilniuje) – lietuvių kino operatorius.
Manabi provincija
Geografija
Provinciją į dvi skrtingas geografines dalis dalina giliai į žemyną įsiterpianti Karakeso įlanka. Pietinė dalis kalnuota, sausringa, tuo tarpu šiaurinėje būdingos miškingos aukštumos ir lygumos. Pačiuose šiaurės vakaruose įsiterpia pelkėta lagūna. Svarbiausia upė – Čonė. Yra Mačaliljos nacionalinis parkas.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 22 kantonus:
Jonas Gricius (1928)
Biografija
Tėvas – rašytojas Augustinas Gricius, sesuo Laima Griciūtė, brolis Algis Gricius. 1954 m. baigė Visasąjunginį kinematografijos institutą, Boriso Volčeko kursą. Dirbo kino studijoje „Lenfilm“, režisieriaus A. Moskvino asistentu. Nuo 1958 m. – Lietuvos kino studijos (LKS) operatorius. LTSR kinematografininkų sąjungos sekretorius (1963–1968), pirmininkas (1981–1988). Lietuvos kino studijos direktorius (1978–1989).
Palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinių Menininkų kalnelyje.
Senojo Daugėliškio piliakalnis
thumb|right|300px|Senojo Daugėliškio piliakalnis
Senojo Daugėliškio piliakalnis (dar vad. Kiškio bažnyčia) - kultūros paminklas. Turi kraštovaizdinę vertę. Valstybės saugomas objektas. 1991 m. patvirtintas archeologijos paminklu. Į Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrą įtrauktas 1998 m. gruodžio 30 d.
Kaukaja
Kaukaja  – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Searoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, Fortalezos aglomeracijoje. Veikia keletas pramonės įmonių. Žemės ūkio (medvilnė, bananai, cukranendrės, anakardžiai, manijokai) ir gyvulininkystės regiono prekybinis centras. Turizmas. Miestas turi keletą paplūdimių, yra botanikos sodas, XVIII a. savivaldybės rūmai, indėnų tapebų kultūros centras.
Istorija
Miesto pavadinimas kilo iš tupių kalbos ir reiškia „degantis miškas“ arba „degantis anakardis“. Kaukaja įkurta 1759 m. vietoje buvusių jėzuitų misijų.
Moldavijos futbolo taurė
Moldavijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo atkrintamųjų varžybų turnyras Moldavijoje. Rengiamas nuo 1992 metų (iki tol vykdavo Moldavijos TSR futbolo taurės varžybos). Finalo rungtynės vyksta Kišiniove.
1962 m. Nobelio premijos laureatai
1962 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Zelionaja Dolina (Nybudžiai)
Zelionaja Dolina (,, nuo 1936 m. Klein Niebudschen, nuo 1938 m. liepos 16 d. Bärengraben, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalužskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1939 m. balandžio 1 d. prijungtas prie Didžiųjų Nybudžių. 1947–2008 m. Zagorskojės apylinkės kaimas.
Šeštokų seniūnija
Istorija
thumb|left|Seniūnijos žemėlapis
2003 m. dalis kaimų perduota Lazdijų seniūnijai.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
Gigantai
thumb|300px|Gigantas Gigantai graikų mitologijoje – milžinai su gyvačių kojomis. Gigantus pagimdė Gaja, kadangi Motina Žemė, pavydėjo viešpataujantiems olimpiečiams ir keršydama už savo vaikus titanus, kurie jiems pralaimėjo. Visi gigantai mirė kovoje su Olimpo dievais.
Gigantai prisidėjo prie to, jog būtų nuversti titanai, valdę pasaulį. Dzeuso ir jo brolių bei seserų vedami Gigantai kartu su kiklopais ir hekatonkheirais sukilo prieš titanus. Per dešimt metų titanai buvo nugalėti ir sumesti į Tartarą, kur juos saugojo šimtarankiai. Taip baigėsi titanų ir prasidėjo Olimpo dievų valdymas. (Pagal šią versiją Gigantai buvo gimę prieš Dzeusą ir jo brolius, seseris.)
Gigantai :
Plačiau apie gigantų kovą su olimpiečiais: Gigantomachija
Viktožinas (Lomžos apskritis)
Viktožinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Plūgas
thumb|300px|Keturių korpusų plūgas Plūgas – geležinis padargas žemei arti.