cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Duona
Duonos kepimas
Duona kepama pramoniniu būdu kepyklose, rečiau namie.
Ruginės duonos tešla maišoma iš ruginių miltų ir vandens su mišriu raugu, kuriame yra mielių, daug pieno rūgšties bakterijų ir rauginama 1-3 val.
Plikytos duonos gaminys daromas iš miltų salyklo, kmynų ir karšto vandens.
Kvietinės duonos (ragaišio) tešla keliama dažniausiai mielėmis. Tešlai rūgstant, mielių fermentai skaido cukrų į anglies dioksidą ir kelia tešlą.
Išrauginta ruginė ir kvietinė tešla minkoma, formuojami kepalai (padinė duona) arba dedama į formas. Kepama krosnyse ant metalinių plokščių ar tinklinio konvejerio, ruginė duona 230–280 °C, kvietinė duona 200–240 °C temperatūroje.
Iškepusi duona yra 40-47 % drėgnumo.
Namų sąlygomis krosnyje duona kepa 2,5-3 valandas. Iškeptą duoną galima atpažinti iš skambesio. Jei kepalo apačia, pabarbenus pirštais, aiškiai skamba – duona iškepusi. Išimtus iš krosnies kepalus patariama suvilgyti vandeniu, pridengti audiniu ir atšaldyti virtuvėje, bet nenešti į šaltą patalpą.
Duona ir kiti raugo bei mieliniai kepiniai užsikepa, t. y. padidėja jų svoris. Užsikepimas priklauso nuo miltų sausumo ir juose esančio glitimo. Kuo sausesni miltai, tuo daugiau jie sugeria vandens, ir tuo labiau padidėja kepinio svoris. Iš 1 kg gerų miltų gaunama 1,5 kg duonos, iš vidutinių – 1,3 kg, iš prastų – dar mažiau.
Perpjovus atšalusios geros duonos kepalą, matomos mažos vienodos akutės. Jei duona buvo neišrūgusi, minkštai užminkyta arba prastų miltų, ji yra stambiai ir nevienodai išakijusi, o kartais ir visai sukritusi. Pluta atšoksta, jei tešla per mažai arba per daug išrūgsta, jei vartojami sukaitę miltai arba iškepta duona sumaigoma.
Po 10-12 val. duonos skonis ir aromatas keičiasi – ji žiedėja, sensta. Duona ilgiau išlieka šviežia, kai ataušinta iš karto aptraukiama įpakavimo plėvele.
Pagal žaliavas
Pagerintos duonos nuo paprastų skiriasi tuo, kad joms pagaminti reikia papildomų, padidinančių duonos maistingumą bei pagerinančių jos skonį, žaliavų (cukrus, kmynai).
Duona kitose šalyse
Iš neraugintos tešlos kepama švediškoji traškioji duona, macai, paplotėliai. Kinijoje ir Japonijoje duona kepama iš ryžių, Indijoje – iš sorų, Brazilijoje – iš maniokų (tapijoka). Škotijoje – iš avižinių ir miežinių miltų, JAV – daugiausia iš kvietinių, Vokietijoje, Skandinavijos šalyse, Rusijoje – iš ruginių ir kvietinių, Lietuvoje – daugiausia iš ruginių miltų.
Paprastoji peiliažuvė
Paprastoji peiliažuvė (Notopterus notopterus) – kaulaliežuvių (Osteoglossiformes) būrio žuvų rūšis. Paplitusi Pietų ir Pietryčių Azijos upėse.
Duona
Duonos nauda
Duonos gaminiai iš rupių miltų, turinčių daug sėlenų, naudingi todėl, kad juose gausu ląstelienos, kuri skatina virškinamojo trakto veiklą. Duona, iškepta iš aukščiausios rūšies miltų (juose mažai rupių grūdo luobo dalelių), turi labai mažai ląstelienos, mineralinių medžiagų ir vitaminų, tačiau dėl lengvo pasisavinimo, yra geras dietinis produktas, tinka vaikų mitybai, vartojamas, sergant kai kuriomis virškinamojo trakto ligomis.
Paprastoji peiliažuvė
Vidutinis ilgis 25 cm, didžiausias – 60 cm.
Azijos kraštuose peiliažuvė yra populiarus žūklės objektas, plačiai vartojama vietinėse virtuvėse (ypač Laose, Tailande, Indonezijoje). Veisiama žuvininkystės ūkiuose.
Svinertono strazdas
Svinertono strazdas (Swynnertonia swynnertoni) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti Svinertono strazdų (Swynnertonia) genčiai. Šios rūšies paukščiai aptinkami Mozambike, Tanzanijoje ir Zimbabvėje. Svinertono strazdai gyvena subtropikų arba atogrąžų drėgnuosiuose žemumų ir kalnų miškuose. Zimbabvėje šie paukščiai aptinkami Rytų Aukštumose. Lizdus suka ant kvapiujų dracenų krūmų.
A Saucerful of Secrets
„A Saucerful of Secrets“ – antrasis grupės Pink Floyd progresyvaus roko albumas, išleistas 1968 m. birželio 29 d. „EMI“ garso įrašų studijos Abbey Road Studios. Albumas pasiekė 9 vietą angliškame dainų dešimtuke, bet iš viso nebuvo įvertintas JAV.
Kilmė
Paslaptis, kurią grupė Pink Floyd slėpė nuo savo gerbėjų įrašant albumą „A Saucerful of Secrets“ – nepastovi S. Bereto psichikos būklė ir artėjanti jos krizė, kurią pasidarė sunku nuslėpti. Iš pradžių grupė pareiškė, kad mokyklos laikų draugas D. Gilmoras pakeis jį koncertų metu, o S. Beretas rašys kūrinius. Bet po kelių koncertų penkiese, S. Beretas paliko grupę. Šių įvykių metu gimė albumas, įrašytas dviejų grupės sudėčių, persekiojamų streso. Kai kurie kūriniai iš pradžių buvo įrašyti su S. Beretu, paskui su D. Gilmoru. Kai kurie iš šių studijos įrašų visam laikui liko apgaubti paslapties. Pasakojama, kad kelių dainų skambesyje galima išgirsti K. Beretą ir D. Gilmorą kartu. Galų gale D. Gilmorą į grupę priėmė už tai, kad jis mokėjo dainuoti S. Bereto balsu. Albumo mono versija (Columbia SX 6258) skiriasi nuo stereo versijos (SCX 6258), bet nedaug. 1973 m. plokštelė „A Saucerful of Secrets“ kartu su „The Piper At The Gates Of Dawn“ išleistos kaip dvigubas albumas „A Nice Pair“.
Albumo viršelis
Albumo viršelį sukūrė S. Torgersonas, buvęs R. Voterso mokyklos draugas, ir O. Pauelas (Obri „Po" Pauell), kuris dirbo „Hipgnosis“ vardu. Tai buvo pirmas grupės albumo viršelis, sukurtas dizainerių. Paslaptingo įvaizdžio koliažas neturi tokio šmaikštumo, kuris matyti kituose Pink Floyd darbuose.
Kazlupiškės piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis – pailga kalva, supama slėnių laukų. Į šiaurės rytus nuo piliakalnio, už daubos, yra kita kalva. Piliakalnio šlaitai nuolaidūs, apie 15 m aukščio, apardytas ariant. Aikštelė ovali, 77x30 m dydžio, iškiliu viduriu. Jos pakraščiuose yra apie 0,3 m storio kultūrinio sluoksnio liekanų. Rasta lipdytos brūkšniuotu ir lygiu paviršiumi keramikos, šlako. Piliakalnio šiaurės rytų ir pietvakarių šlaituose išliko 0,45-0,9 m storio kultūrinis sluoksnis.
Apie 1100 m. į pietryčius yra Vilkakulalis, mišku apaugęs apie 150 m. skersmens, 10–12 m aukščio mitologinis sakralinis kalnelis, į kurį vedė klaidus grįstas kelias – kūlgrinda. Išlikęs jo fragmentas vadinamas Vilko keliu.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1978 m. ir 1985 m. atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu iki m.e. - I tūkstantmečio pirma puse. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 48 000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1 194 000 m².
Rietavo savivaldybė
Rietavo savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Administracinis centras – Rietavas.
Geografija
Savivaldybės teritorija yra Žemaičių aukštumos vakarinėje dalyje. Miškai užima 51 proc., žemės ūkio naudmenos 37 proc., vandenys 1,53 proc. ploto. Svarbiausias miškų masyvas – Rietavo miškai. Vyrauja mišrieji miškai. Yra Aukštojo tyro pelkė. Per savivaldybę teka Minijos aukštupys, Jūra su intaku Aitra. Telkšo 6 Rietavo savivaldybės ežerai.
Istorija
Savivaldybė įkurta 1999 m. gruodžio 21 d. per savivaldybių reformą, atskiriant pietinę Plungės rajono savivaldybės dalį. Naujai savivaldybei atiteko šios kadastrinės vietovės: Daugėdai, Giliogiris, Labardžiai, Medingėnai, Pelaičiai, Rietavo miestas, Sauslaukis, Tverai.
2009 m. balandžio 30 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T1-147 įkurtos 39 seniūnaitijos.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
miniatiūra|left|Savivaldybės administracija, Laisvės a. 3
Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Rietavo savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Rietavo savivaldybės administracija.
Seniūnijos
thumb|Savivaldybės seniūnijos
Savivaldybė apima 5 seniūnijas (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Bitpoliai
Bitpoliai – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 12 km nuo Papilės.
Istorija
Papilės apylinkės Bitpolių kaimas 1977 m. kovo 30 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Pabradės poligonas
Istorija
Poligonas buvo įrengtas 1904–1905 m. , netoli Meškerinės kaimo, į šiaurės rytus nuo Pabradės, Švenčionių rajone. Poligonas nuo 1993 m. priklauso Lietuvos kariuomenei. Šiuo metu priskirtas Generolo Adolfo Ramanausko kovinio rengimo centrui.
Pabradės poligone nuo 1940 m. vasaros buvo dislokuota dalis Lietuvos kariuomenės dalinių, pertvarkytų į Dvidešimt devintąjį teritorinį šaulių korpusą. 1941 m. birželio mėn. buvo suimta ir ištremta į Sibirą daug šaulių korpuso lietuvių karininkų.
Bendras Pabradės poligono plotas – 8485,99 ha. Poligone vienu metu pratybas gali organizuoti vienas Lietuvos kariuomenės batalionas. Pabradės poligone vykdomos sausumos pajėgų artilerijos, sunkiųjų minosvaidžių , kitos didelio masto Lietuvos kariuomenės pratybos. Jų metu poligone vykdomas kovinis šaudymas.
2014 m. gegužės 3 d. poligonui suteiktas generolo Silvestro Žukausko vardas.
2016 m. buvo priimtas sprendimas išplėsti Pabradės poligoną, sudarant sąlygas jame treniruotis bataliono grupei, mūšio paramos vienetams (artilerija, minosvaidžiai, prieštankinės sistemos, oro gynyba) bei koviniam šaudymui vykdyti. Užbaigus plėtros darbus, poligono plotas padidės iki 17,6 tūkstančių hektarų.
Anglijos futbolo varžybos 1900–1901 m.
Anglijos futbolo varžybos 1900–1901 m.
Vasario 23
Vasario 23 yra 54-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 311 dienų (keliamaisiais metais – 312 m.).
Vardadieniai
Butvilė – Gantautas – Gantautė – Haroldas – Roma – Romana – Severinas
Sausiai
Sausiai (anksčiau Bevandeniškės) – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, į pietus nuo Rykantų, greta magistralės. Sausių geležinkelio stotelė (anksčiau vadinosi Bevandeniškių stotimi). Netoliese yra Sausių pilkapynas (vadinami Kapčiai). Veikia „Nostra“ tekstilės gamykla.
1427 m.
1427 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pževiežas
Pževiežas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Plaskų valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į vakarus nuo Plaskų, 9 km į rytus nuo Augustavo ir 84 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Augustavo girioje tarp Seinų vieškelio ir Girios vieškelio. Taip pat yra Pževiežo šliuzas, kuris įeina į Augustavo kanalą ir šioje vietoje jungia Studzieničnės ežerą, kuriame yra Bžozove Gradų salos rezervatas ir Balčio ežerą. Pastarojo ežero pietinė pusė priklauso Augustavo miestui, o likusi dalis Studzieničnos gyvenvietei.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Ko verkė pušys
Ko verkė pušys – 1977 m. Lietuvos televizijoje pagal M.Šumausko autobiografinę knygą „Gyvenimo prasmė“ sukurtas meninis filmas, pasakojantis apie jo vadovaujamų tarybinių partizanų grupės veiklą nacių okupuotoje Lietuvoje Antrojo pasaulinio karo metais.
Povilas Julius Labanauskas
thumb|200px|Povilas Labanauskas ant Lietuvos karo laivo „Prezidentas Smetona“
Povilas Julius Labanauskas (1908 m. gruodžio 12 d. Nemakščiuose, Raseinių valsčius – 1999 m. gegužės 28 d. Port Saint Lucie, Floridos valstija) – Lietuvos jūrų karininkas, kapitonas leitenantas, žurnalistas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
Jūrininkyste pradėjo domėtis dar 1922 m., pirmojo jūrų skautų būrelio eilėse. 1927 m. Kaune baigė „Aušros“ gimnaziją ir apie metus studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete. 1928 m. drauge su Vytautu Kuizinu buvo išsiųstas studijuoti jūrų karo mokslo į Italijos Livorno karališkąją laivyno akademiją. Atliko tris ilgesnius plaukiojimus mokomuoju burlaiviu, šarvuočiu ir kreiseriu Atlanto vandenyne, Afrikos pakraščiuose, Baltijos, Šiaurės ir Viduržemio jūrose.
1931 m. akademiją baigė ir grįžo į Lietuvą. Čia gavo inžinerijos jaunesniojo leitenanto laipsnį. Kadangi tuo metu Lietuvoje karo laivų dar nebuvo, išsiųstas atlikti jūrų karininko stažą Italijos karo laivyne. Įvairiose karininko pareigose plaukiojo italų 10 000 tonų kreiseriu „Trento“, žvalgybiniais kreiseriais, naikintojais ir apie metus povandeniniais laivais „Bausan“, „Pironi“ ir kitais. Baigęs aukštesniųjų jūros karininkų ir papildomus jūrų artilerijos kursus, 1934 m. grįžo į Lietuvą ir kurį laiką tarnavo 2-me artilerijos pulke bei Ginklavimo valdyboje. 1935 m. suformavus pirmąjį Lietuvos mokomąjį „Prezidento Smetonos“ karo laivą, paskirtas artilerijos karininku. Tose pareigose išbuvo iki paskyrimo laivo vadu 1939 m.
Jūrų skautų veikėjas. 1937 ir 1939 m. vadovavo jūros šaulių jachtai „Šaulys“.
1940 m. liepos 20 d. kartu su V. Kuizinu ir R. Naku jachta „Nijolė“ pabėgo į Vokietiją. Iš Vokietijos, tarpininkaujant buvusiam Lietuvos pasiuntiniui Vokietijoje Kaziui Škirpai, gavęs Brazilijos vizą, per Švediją išvyko į Braziliją, o iš jos 1941 m. pasiekė JAV.
Jonas Kairiūkštis
Jonas Kairiūkštis (1896 m. spalio 13 d. Seinuose – 1957 m. spalio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas terapeutas, farmakologas, profesorius, akademikas, laisvamanis.
Povilas Julius Labanauskas
Biografija
1944 m. baigė Kalifornijos technologijos institutą. Trejus metus dirbo inžinieriumi „General Electric“ bendrovėje. 1947–1950 m. dėstė elektros inžineriją Marketo universitete Milvokyje. 1951–1984 m. dirbo radijo stotyje „Amerikos balsas“, 1951 m. su Kaziu Griniumi vedė pirmąją jos lietuvių programą. 1952 m. parengė vieną pirmųjų JAV lietuvių televizijos programų.
Jonas Kairiūkštis
Biografija
Motina Julija Vichert-Kairiūkštienė (1864–1949), tėvas Juozas Kairiūkštis (1855–1937), sesuo Halina Kairiūkštytė-Jacinienė, brolis Vytautas Kairiūkštis, sūnus Tomas Kairiūkštis, duktė Silvija Regina Kairiūkštytė-Raškauskienė.
1916 m. baigė Martyno Yčo gimnaziją Voroneže. 1917 m. dalyvavo revoliuciniuose įvykiuose Petrograde, Lietuvos socialdemokratų partijos Petrogrado organizacijos veikloje, buvo darbininkų deputatų tarybos narys. 1920 m. baigęs Petrogrado karo medicinos akademiją grįžo į Lietuvą.
Buvo „Kultūros“ bendradarbis. Vienas iš Laisvamanių sąjūdžio Lietuvoje iniciatorių, kartu su dr. Jonu Šliūpu, Jonu Ilgūnu, Karoliu Valašinu, Alfonsu Žukausku bei kt. 1924 m. Šiauliuose įkūrė Lietuvos laisvamanių etinės kultūros draugiją. 1933–1939 m. redagavo žurnalą „Laisvoji mintis“, bendradarbiavo žurnale „Kultūra“. Išleido darbų apie tuberkuliozę, bronchinę astmą, laisvamanybę. Eksperimentinės ir klinikinės farmakologijos pradininkas Lietuvoje. Sukūrė (su kitais) neobenzinolio preparatą kai kurių formų tuberkuliozei ir alergijai gydyti.
Fiuno apskritis
Fiuno apskritis apima Danijai priklausančias Fiuno, Langelando, Ærø bei dar keletą šalia esančių salų. Sostinė – Odensė.
Gyventojų kaita (sausio 1 d.): Plotas sudaro 3 486 km².
Miestai ir bendruomenės (komunos)
(Gyventojai 2005 m. liepos 1 d.
Ukmergės švietimo centras
miniatiūra|250px|right|Ukmergės švietimo centras Ukmergės švietimo centras – savivaldybės biudžetinė švietimo įstaiga, teikianti pagalbą mokiniui, mokytojui, ugdymo institucijai ir kitų kategorijų darbuotojų grupių veiklai. Centrą Ukmergės rajono savivaldybės taryba įsteigė 1994 m.
Adresas: Vienuolyno g. 17, Ukmergė.
Winona Ryder
Winona Ryder (gimimo vardas Winona Laura Horowitz, g. 1971 m. spalio 29 d., Minesota, JAV) – amerikiečių aktorė.
Biografija
Winona Ryder gimė 1971 m. spalio 29 d. Minesotos valstijoje, JAV.
Ryder sugebėjimai vaidinti buvo pastebėti jai vaidinant pjesėje Amerikos teatro konservatorijoje San Franciske. Tada jai buvo 13 metų. Jos debiutas kine – filmas „Lukas“ (Lucas, 1985), kuris buvo nufilmuotas netoli Čikagos.
Winona Ryder buvo du kartus nominuota Oskarui: už vaidmenis filmuose „Nekaltybės amžius“ ir „Beti ir jos seserys“. Už vaidmenį filme „Nekaltybės amžius“ ji 1994 m. buvo apdovanota Auksiniu gaubliu.
Kiti svarbesni vaidmenys buvo filmuose „Bremo Stokerio „Drakula““ (Bram Stokers Dracula), „Svetimas: Prisikėlimas“ (Alien: Resurrection) ir „Edvardas Žirkliarankis“ (Edward Scissorhands).
2002 m. dėl drabužių už 5000 JAV dolerių sumą vagystės parduotuvėje teismo buvo nuteista 3 metams laisvės atėmimo lygtinai ir 480 valandoms viešųjų darbų, taip pat turėjo sumokėti baudą.
AS Valentigney
Valantinjė AS – Prancūzijos futbolo klubas iš Valantinjė.
Spartak Sofiâ
Sofijos „Spartak“ – buvęs Bulgarijos futbolo klubas iš Sofijos.
Istorija
Klubas įkurtas iš kelių anksčiau egzistavusių klubų - 1944 m. susijungusių FK Rakovski (įkurtas 1910 m.) ir FK-13 Sofiâ (įkurtas 1910 m.) bei 1947 m. prie šio bendro klubo prijungtų FK Junak ir VRM futbolo klubo. 1968 m. klubas iškovojo teisę žaisti je, tačiau dėl politinių priežasčių ja nepasinaudojo. 1969 m. šalies valdžios iniciatyva prijungtas prie Levski Sofia klubo, 1990 m. vėl atkurtas. 2005 m. komandos motininiu klubu tapo „Levski“ ir klubas pervadintas Sofijos „Levski-Spartak“. 2007 m. susijungė su Sofijos „Lokomotiv-101“ klubu.
Bareišiai (Jonava)
Bareišiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Panoterių.
Paulius Jurkus
Paulius Jurkus (slapyvardis A. Džiugėnas 1916 m. liepos 29 d. Žemaičių Kalvarija, Alsėdžių valsčius – 2004 m. balandžio 9 d. Niujorkas) – Lietuvos rašytojas, žurnalistas, beletristas, redaktorius, meno kritikas, dailininkas, visuomenės ir kultūros veikėjas.
Biografija
1943 m. mokytojavo Kauno VI gimnazijoje, 1944 paskirtas Telšių žurnalo „Žemaičių žemė“ korespondentu, artėjant frontui pasitraukė į Vakarus. 1946–1948 m. Popiežiaus misijos tautinio lietuvių delegato įstaigos sekretorius. 1949 žurnalo „Aidai“ leidėjas (su P. Gaučiu), žurnalo „Ateitis“ redaktorius Vokietijoje. 1950 m. persikėlė į JAV. 1951–1955 m. ir 1958–1960 m. žurnalo „Ateitis“ redaktorius. 1951–1993 m. dirbo laikraštyje „Darbininkas“. 1988–1998 m. Lietuvių rašytojų draugijos pirmininkas.
Kūryba
Besimokydamas Telšių gimnazijoje kūrė dekoracijas moksleiviškiems vaidinimams, piešė afišas ir programas. Kartu su bendraminčiais literatais įkūrė laikraštėlį „Šešios žaros“, kuriame aktyviai bendradarbiavo. Nuo 1937 m. bendradarbiavo spaudoje, spausdindamas savo kūrybą, rašydamas straipsnius meno, literatūros temomis. Debiutavo neoromantinės nuotaikos eilėraščiais ir ilgesingos lyrikos persmelktomis novelėmis žurnaluose „Ateitis“, „Studentų dienos“, „Naujoji Romuva“, „Naujoji Lietuva“. Kartu su kitais rašytojais priklausė Žemaičių rašytojų sambūriui, dalyvavo literatūros vakaruose, skaitė savo kūrybą. Jo artimas draugas buvo Vytautas Mačernis.
Novelėse vyrauja romantiniai Lietuvos praeities ir tautinio atgimimo, pasakų ir legendų motyvai. Romane „Smilgaičių akvarelė“ vaizduojama Žemaitijos bažnytkaimio kasdienybė. Parašė padavimų apie Vilniaus praeitį, tautosakinę poemą „Juodvarniai“, eilėraščių. Kūrybai būdingas realizmas, romantinių ir fantastinių elementų derinimas, poetinis pakilumas, humoras. Parašė dailės ir literatūros kritikos straipsnių, apipavidalino ir iliustravo apie 100 knygų, sukūrė tapybos ir grafikos kūrinių.
Justinas Jonušas
Justinas Jonušas (1938 m. gegužės 10 d. Mikulčiuose, Mosėdžio valsčiuje – 2013 m. gruodžio 27 d. Vilniuje ) – Lietuvos pedagogas, choro ir orkestro dirigentas.
Biografija
Baigęs Tėvelių septynmetę mokyklą, 1953–1958 m. mokėsi choro dirigavimą Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. A. Buzys ir V. Uloza). Mokydamasis grojo baritonu miesto pučiamųjų instrumentų orkestre, vadovavo 12-osios amatų mokyklos moksleivių chorui ir pučiamųjų orkestrui. 1958–1963 muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė V. Ūsevičius, A. Lopas ir A. Jozėnas). Studijų metais vadovavo Vilniaus moksleivių rūmų dainų ir šokių ansambliui, „Spartos" fabriko mišriajam chorui ir kaimo kapelai, taip pat Statybos tresto klubo pučiamųjų orkestrui (1959–1963 m.).
Nuo 1962 m. buvo Vilniaus miesto Kultūros ir poilsio parko pučiamųjų instrumentų orkestro antrasis dirigentas.
Nuo 1963 m. rudens J. Jonušas – Klaipėdos pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas ir akordeonų orkestro vadovas. Kartu vadovavo miesto medicinos darbuotojų vyrų ir moterų vokaliniams ansambliams (moterų ansamblis – respublikinio konkurso laureatas). Ansamblius sujungęs, 1964 m. sudarė mišrųjį chorą, surengė koncertų, dalyvavo televizijos laidose. 1966 m. suorganizavo Klaipėdos miesto profesionalųjį pučiamųjų instrumentų orkestrą ir septynerius metus jam kūrybiškai vadovavo. Orkestras dalyvavo Lietuvos televizijos ir radijo laidose, koncertavo daugelyje Klaipėdos krašto miestų ir miestelių, taip pat Šiauliuose, Kaune, Vilniuje, Kaliningrade, Liepojoje ir Taline. Orkestras dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose.
Nuo 1967 m. J. Jonušas su savo orkestru tęsė gražias koncertų tradicijas Palangos kurorto parke. 1969–1972 m. dirigentas vadovavo ir Kretingos rajkoopsąjungos mišriajam chorui „Gintaras“. Choro repertuarą praturtino lietuvių ir užsienio kompozitorių kūriniais, dalyvavo respublikinėje meno mėgėjų apžiūroje (laimėjo antrąją vietą) ir 1970 m. respublikinėje dainų šventėje, surengė daugiau kaip 40 koncertų Žemaitijos miestuose ir miesteliuose.
1973–1991 m. J. Jonušas buvo Vilniaus inžinerinio statybos instituto Estetikos katedros vyr. dėstytojas ir einantis doc. pareigas, studentų pučiamųjų instrumentų orkestro „Inžinerija“ meno vadovas ir dirigentas. Su juo surengė daug koncertų Lietuvoje, koncertavo Rusijoje, Bulgarijoje ir Vokietijoje, dalyvavo respublikinėse dainų šventėse ir Baltijos respublikų studentų dainų švetnėse „Gaudeamus“ Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje.
1991 m. J. Jonušas buvo pakviestas suorganizuoti Nepriklausomos Lietuvos centrinį kariuomenės Garbės sargybos pučiamųjų instrumentų orkestrą, kuris vėliau tapo Lietuvos kariuomenės motorizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis vilkas“ Garbės sargybos orkestru. Dirigentas orkestrą išaugino iki 57 kvalifikuotų muzikantų ir pasiekė aukštą profesinį meistriškumą. Turtingas ir įvairus šio kolektyvo koncertinis repertuaras, susidedantis iš lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių. 1995 m. orkestras pirmą kartą Lietuvoje atliko garsųjį M. Ravelio „Bolero“ ir G. Gershwino „Žydrąją rapsodiją“ (dalyvavo pianistas P. Stravinskas, dirigavo svečias iš Belgijos – prof. E. Vanoosthuyse). Be pagrindinio darbo, orkestras surengė daug koncertų Lietuvoje, su dideliu pasisekimu koncertavo Europos karinių orkestrų festivaliuose Lenkijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Danijoje, Belgijoje. 1996 m. tarptautiniame orkestrų festivalyje – konkurse „Auksinė lyra“ Lenkijoje vilniškiai laimėjo Grand Prix. Orkestras dalyvauja dainų šventėse ir kituose kultūriniuose bei politiniuose valstybės renginiuose. Jo įrašų padarė Lietuvos radijas ir televizija; 1995 m. orkestras išleido savo pirmąją audiokasetę, o 1997 m. kompaktinį diską „Maršai“.
J. Jonušas – respublikinių dainų švenčių pučiamųjų orkestrų atrankos komisijų nuolatinis narys, dirigentų asistentas ir dirigentas, Baltijos respublikų studentų dainų švenčių „Gaudeamus“ dirigentas, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių Vilniuje dirigentas. 1978 m. jam suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas, suteikti kapitono (1993 m.) ir majoro (1994 m.) kariniai laipsniai, 1996 m. jis apdovanotas Lietuvos kariuomenės motorizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis vilkas“ garbės ženklu, o 1998 m. – Gedimino V laipsnio ordinu.
Literatūra
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Noidamas
Noidamas arba Vasilkovas (, nuo 1946 m. Васильково) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Bolšeisakovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Zaoziorjės apylinkės, 1954 m. birželio 16 d. – 2008 m. birželio 30 d. Bolšeisakovo apylinkės kaimas.
Kalbos sutrikimai
Kalbos sutrikimai – įvairūs nukrypimai nuo bendrinės kalbos normų. Kalbos sutrikimams pažymėti vartojamos sąvokos – kalbos trūkumas, kalbos defektas, kalbos yda (rečiau). Specialiojoje terminijoje Kalba|kalbos sutrikimams pažymėti vartojama sąvoka logopatija (gr. logos „žodis" + pathos „kančia, liga"). Logopatu vadinamas kalbos trūkumų turintis asmuo.
Kalbos sutrikimų priskyrimas
Priskiriant įvairius kalbos nukrypimus kalbos sutrikimų kategorijai, visuomet atsižvelgiama į kalbančiojo amžių. Gerai žinoma, kad iki 4–5 metų amžiaus tam tikro pobūdžio netaisyklingas garsų tarimas yra normalus (fiziologinis) reiškinys. Jeigu šitoks tarimas laikui bėgant nepranyksta, tuomet šis reiškinys vadinamas patologiniu. Jam pašalinti reikia specialių mokymo priemonių. Amžiaus ribos įvairiems kalbiniams procesams susiformuoti yra nevienodos. Žinoma, kad vaikai garsų tarimo išmoksta palyginti anksti, tuo tarpu žodynas ir ypač gramatinė sandara pakankamai susiformuoja tik mokykloje. Vadinasi, reikia atsižvelgti, kada normaliomis sąlygomis pasibaigia visos kalbos sistemos ir atskirų jos elementų vystymasis.
Kalbos sutrikimų klasifikavimas
Kalbos sutrikimai būna labai Įvairūs. Juos klasifikuoti bandyta ne kartą vienu kuriuo nors aspektu (medicininiu arba logopediniu). Klasifikuojant medicininiu aspektu, visų pirma atsižvelgiama į tai, kuris analizatorius (motorinis, klausos arba regėjimo) yra sutrikęs. Be to, dar paisoma, kuri analizatoriaus dalis (centrinė ar periferinė) pažeista ir kaip tas analizatorius yra sutrikęs (funkcionaliai ar organiškai). Taip klasifikuojant, praktiniam reikalui sudaryta specialių sąvokų sistema, kaip motorinė afazija, pseudobulbarinė dizartrija, funkcionalinė dislalija ir t. t. Tokia klasifikacija labiau atspindi kalbos trūkumo patogenezę, bet ne visada konkrečiai apibūdina patį sutrikimo pobūdį. Dėl to kalbos sutrikimams šalinti priimtinesnė logopedinė klasifikacija, kuri aiškiau nurodo sutrikusią grandį (fonetiką, leksiką arba gramatiką).
Atsižvelgiant į vyraujantį kalbinės veiklos sutrikimą, paprastai išskiriami keli stambesni skyriai:
Kalbos sutrikimų šalinimas
Kalbos sutrikimus nagrinėja logopedija (gr. logos „žodis" + paideia „auklėjimas"), viena iš defektologijos mokslo šakų. Tačiau logopedijos sritis kur kas platesnė, ne vien kalbos sutrikimų tyrimas. Jos uždavinys – nustatyti vaikų su kalbos trūkumais mokymo ir auklėjimo dėsningumus, todėl tiriamos kalbos sutrikimų formos, jų struktūra ir priežastys, kuriamos moksliškai pagrįstos kalbos sutrikimų šalinimo metodikos. Logopedija daug dėmesio skiria ne tik kalbos trūkumų šalinimui, bet ir jų išvengimo sistemai sukurti.
Four (One Direction albumas)
Four – ketvirtasis studijinis britų–airių grupės „One Direction“ albumas, išleistas 2014 m. lapkričio 17 d. Nepaisant nevienodų kritikų įvertinimų, įrašas debiutavo pirmoje vietoje 18 pasaulio šalių. Tarp jų – ir pirmoje JAV „Billboard 200“ topo vietoje, kurioje išbuvo savaitę.
Kompiliacija (albumas)
Kompiliacijos arba dainų rinkiniai – muzikos albumų porūšis, pasižymintis tuo, kad:
Kalbos sutrikimai
Kalbos sutrikimų šalinimas
Vaikų ir suaugusiųjų kalbos trūkumus šalina logopedas. Jis turi atitinkamą pedagoginį išsilavinimą, naudojasi specialiomis pedagoginio poveikio priemonėmis. Logopedijos mokslas kurį laiką buvo grindžiamas mechanistinės metodologijos pagrindais. Dėl to kiekvienas kalbos sutrikimas buvo laikomas savarankišku, izoliuotu reiškiniu, turinčiu skirtingą patogenezę. Buvo teigiama, kad švepluojantieji rašo taip, kaip taria. Toks aiškinimas tebėra išlikęs ir dabar, tačiau tikrasis tarimo ir rašymo sutrikimų ryšys yra kur kas sudėtingesnis, negu tiesioginis šveplavimo atspindėjimas rašyme.
Kompiliacija (albumas)
Geriausių dainų rinkiniai
Šios rūšies kompiliacijose yra surenkamos visos populiariausios tam tikro atlikėjo ar grupės dainos. Dažnai tokių albumų pardavimo mastai viršija įprastų. Jeigu kompiliacijos kūrimo metu muzikos grupė ar atlikėjas tebedalyvauja aktyvioje muzikinėje veikloje, dažnai į geriausių dainų rinkinį yra įtraukiamos ir kelios anksčiau neišleistos dainos kaip papildomas masalas gerbėjams pirkti albumą, net jeigu jie ir turi visas kitas dainas, esančias rinkinyje.
Retų dainų rinkiniai
Tokiose kompiliacijose yra surenkami visi nepublikuoti ar mažai žinomi grupės įrašai, taip pat papildomos dainos iš singlų, radijo sesijos ir panaši medžiaga. Dažniausiai tokie rinkiniai yra nukreipti į jau egzistuojančius grupės fanus ir todėl ypatingu populiarumu nepasižymi.
Kalbos sutrikimai
Kalbos lavinimo metodai
Kalbos lavinimo metodų parinkimas bei taikymas, apima kalbinį bendravimą, garsų tarimo mokymą bei garsų tarimo trūkumų šalinimą. Sudaroma garsų tarimo mokymo programa, kuri pagal pasiekimus gali būti keičiama ir koreguojama. Garsų tarimo mokymas pradedamas nuo klausos ir dėmesio lavinimo gamtos garsams ir muzikiniams garsams. Kai išmokstama išgirsti nekalbinius garsus, pereinama prie foneminės klausos lavinimo kalbos garsams: reikia išgirsti nurodytą garsą (pradedamą nuo balsių) nekalbinių garsų eilėje, vėliau - išgirsti nurodytą garsą kalbinių garsų eilėje. Naudojami teisingai tariami garsai, nes reikia pakartoti logopedo ištartą garsą pamėgdžiojimo būdu. Logopedas daug kartų kartoja mokomą garsą, rodo prieš veidrodį kokią padėtį turi užimti kalbos padargai: liežuvis, dantys, lūpos. Pamėgdžiojimo būdu stengiamasi ištarti garsą. Prieš garsų mokymą, būtina atlikti artikuliacinio kalbos aparato mankštos pratimus, nes dažnai nejaučia liežuvio, dantų, lūpų padėties tariant garsą. Kad būtų galima išmokti ištarti teisingai kalbos garsus, mokymas pradedamas nuo teisingo balsių tarimo mokymo ir remiasi naujų taisyklingų artikuliacijos įgūdžių formavimu ir senų netaisyklingų slopinimu. Kartu ugdomas suvokimas, tikslinama mokomo tarti garso akustinių požymių visuma, lavinama foneminė klausa: gebėjimas skirti iš klausos tą garsą nuo kitų, akustikai panašių garsų. Taisyklingos artikuliacijos mokoma remiantis regėjimo, laktiliniais (kalbos padargų lietimu), terminiais (šiltos arba šaltos oro srovės pajautimas), kinesteziniais (kalbos organų judesių ir padėties pajautimu), klausos požymiais.
Gražina Augienė
Gražina Augienė (g. 1943 m. rugpjūčio 27 d. Joniškyje) – Lietuvos bibliotekininkė, bibliografė.
Kalbos sutrikimai
Kalbos lavinimo metodai
Išmoktas garsas yra įtvirtinamas tariant jį izoliuotai, paskui – skiemenyse ir žodžiuose. Plečiamas aktyvusis žodynas. Garsai įtvirtinami skiemenyse ir žodžiuose daugiausiai žaidimų pagalba. Garsus teisingai ištarti mokoma individualių logopedinių užsiėmimų metu, padedant sukaupti klausos dėmesį ir foneminę klausą, pašalinant pašalinius garsus bei triukšmus. Kai išmokstama ištarti garsą teisingai, logopedinės pratybos vedamos grupinių užsiėmimų metu. Jungiamasi į grupes, kad būtų galima įtvirtinti išmoktą garsą žaidimų pagalba: dėlioja iš eilės paveikslėlius su išmoktu garsu, klauso kaip garsą taria draugas, patys kartoja. Vedami ir frontaliniai logopediniai užsiėmimai, kurie vyksta gyvenamojoje grupėje.
Gražina Augienė
Biografija
1969 m. baigė Vilniaus universitetą.
Amaro debiutas
Amaro debiutas (dar žinomas kaip Paryžiaus debiutas, Girto žirgo debiutas ir Amoniako debiutas) – šachmatų debiutas, pradedamas ėjimu: Debiutas kartais vadinamas Amoniako debiutu, nes NH3 yra amoniako formulė (Angliškai žirgo sutrumpinimas - N). Kaip ir Durkino debiute, juodieji išveda žirgą į kraštinį laukelį, kur jis pasyvus ir nekovoja dėl centro. Tačiau 1.Žh3 pasitaiko dažniau nei 1.Ža3, nes karaliaus sparne ruošiama rokiruotė. Kadangi Amaro debiutas yra nestandartinis, jam skirtas kodas A00 Šachmatų debiutų enciklopedijoje.
Gražina Augienė
Biografija
1969–1975 m. dirbo Panevėžio ir Šiaulių viešosiose bibliotekose. Nuo 1975 m. Šiaulių pedagoginio instituto (dab. Šiaulių universitetas) bibliotekos bibliotekininkė, 1986–2001 m. šios bibliotekos direktorė, nuo 2001 m. direktoriaus pavaduotoja, vyriausioji bibliotekininkė.
Kompiliacija (albumas)
Teminiai rinkiniai
Į juos dedamos įvairių atlikėjų dainos, turinčios bendrą temą, tarkime, meilės dainos, kalėdinės dainos ir t. t. ir pan., taip pat dainos, kuriose grojama tam tikru instrumentu (pianinu, saksofonu ar kitais), bei daugybė kitų variantų.
Amaro debiutas
Baltųjų dažniausias atasakymas - 1…d5, kuriuo paruošia 2…Rxh3, išardant pėstininkų struktūrą, atveriant karaliaus sparną ir praktiškai sugadinant trumpąją rokiruotę. Baltieji dažniausiai žaidžia 2.g3, kad po 2…Rxh3 atsakytų kirtimu su rikiu, o atiduoti aktyvų rikį už pasyvų žirgą, leidžiant varžovui padaryti trumpąją rokiruotę, yra silpna, todėl juodieji dažniausiai užima centrą su 2…e5.
KIR
KIR, Kir arba kir be taškų arba su taškais gali reikšti:
Kompiliacija (albumas)
Žanriniai rinkiniai
Į juos taip pat patenka kelių skirtingų atlikėjų darbai, tačiau visi atlikėjai atstovauja tam tikrai muzikos rūšiai ar žanrui, pavyzdžiui, džiazui, rokui, popmuzikai. Neretai imamas konkretus laikotarpis, tarkime, dešimtmetis, ir dainos renkamos iš jo.
Pakupečiai
Pakupečiai – pietinė Vilniaus miesto dalis, esanti į vakarus nuo kelio, šiauriau Pupinės. Pakupečiai yra į rytus nuo Salininkų, prie Vilniaus oro uosto pietinio galo ir kelio (Salininkų g.), jungiančio Salininkus ir plentą A15.
Yra autobusų stotelė „Pupinė“ (19, 82 autobusai).
Istorija
XX a. antroje pusėje – viensėdis Juodšilių apylinkėje, 1969 m. prijungtas prie Vilniaus.
Kompiliacija (albumas)
Įvairių atlikėjų geriausių dainų rinkiniai
Tai yra viena iš populiariausių muzikos albumų rūšių nuo pat 1970 metų. Į tokius rinkinius yra įtraukiamos dainos, kurios tampa visuotinais žinomais hitais. Neretai jos, kaip ir žanriniai rinkiniai, yra atrenkamos tik tam tikro laikotarpio. Šiais laikais tokie rinkiniai gali užimti du, tris ar net daugiau kompaktinius diskus su daugiau kaip 70 minučių muzikos kiekviename.
Prancūzija Eurovizijoje
thumb||right|200px|[[André Claveau – 1958 m. Eurovizijos nugalėtojas]] thumb||right|200px|[[Jacqueline Boyer – penktosios Eurovizijos nugalėtoja]] thumb||right|200px|[[Isabelle Aubret – 1962 m. Eurovizijos nugalėtoja]] thumb||right|200px|[[Guy Mardel 1965 m.]] thumb||right|200px|[[Frida Boccara 1969 m.]] thumb||right|200px|[[Guy Bonnet 1970 m.]] thumb||right|200px|[[Catherine Ferry 1976 m.]] thumb||right|200px|[[Marie Myriam – 1977 m. Eurovizijos nugalėtoja]] thumb||right|200px|[[Profil 1980 m.]] thumb||right|200px|[[Kali (dainininkas)|Kali 1992 m.]] thumb||right|200px|[[Jonatan Cerrada 2004 m.]] thumb||right|200px|[[Fatals Picards 2007 m.]] thumb||right|200px|[[Sébastien Tellier 2008 m.]] thumb||right|200px|[[Patricia Kaas 2009 m.]] thumb||right|200px|[[Jessy Matador 2010 m.]] thumb||right|200px|[[Amaury Vassili 2011 m.]] thumb||right|200px|[[Amandine Bourgeois 2013 m.]]
Kompiliacija (albumas)
Garso takeliai
Didelį pasisekimą patyrusiuose kino filmuose skambėjusi muzika neretai taip pat išleidžiama kaip dainų rinkinys. Tokie leidiniai vadinami kino filmų garso takeliais. Nors dainų gali nesieti nei žanras, nei tema, nei bendra nuotaika, tokie, ypač susiję su kultiniais pripažintais filmais, rinkiniai neretai būna labai populiarūs.
Prancūzija Eurovizijoje
Prancūzija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 65 kartus nuo šalies debiuto 1956 metais. Ji yra viena iš septynių šalių, dalyvavusių pirmajame konkurse, nedalyvavo tik du kartus – 1974 ir 1982 m. Kartu su Vokietija, Italija, Ispanija ir Jungtine Karalyste, Prancūzija yra viena iš „Didžiojo penketo“ šalių, kuri automatiškai patenka į finalą, nes yra viena didžiausių Europos transliuotojų sąjungos (EBU) finansuotojų. Prancūzija konkursą laimėjo penkis kartus.
Istorija
Prancūzija yra viena iš sėkmingiausių šalių Eurovizijoje – šalis konkursą laimėjo penkis kartus, penkis kartus užėmė antrą ir septynis kartus trečiąją vietą.
Pastaraisiais metais, Prancūzijos rezultatai šiek tiek nuviliantys. Nuo 1998 metų Prancūzija beveik visada buvo žemiau 10 vietos finale. Nepaisant to, Prancūzija niekada neužėmė paskutinės vietos nuo jų debiuto.
Tačiau Prancūzija turėjo ir gerų rezultatų XXI amžiuje. 2001 metais Kanados dainininkė Natasha St-Pier atstovavo Prancūzijai ir užėmė 4 vietą su daina „Je N’Ai Que Mon Âme“, konkurse ji buvo favoritė laimėti konkursą. Gerų rezultatų šalis pasiekė ir 2002 metais, kai Sandrine François užėmė 5 vietą su „Il Faut Du Temps“ ir gavo Marcel Bezençon tarptautinės spaudos prizą už geriausią tų metų dainą. Galiausiai teigiama patirtis su 2008 m. atstovu Sébastien Tellier sulaukė didelio susidomėjimo tarp Prancūzijos šou verslo konkursui, o tai lėmė, kad „Eurovizija“ yra vertinama dabartinės Prancūzijos žiniasklaidos, kaip didelė reklamos kampanija ir buvo nuspręsta, kad ateityje Prancūzijai turėtų atstovauti žymūs atlikėjai. Su šiomis ambicijomis prancūzų superžvaigždė Patricia Kaas atstovavo Prancūzijai 2009 m. Eurovizijos dainų konkurse Maskvoje, Rusijoje. Kaas yra viena didžiausio pasisekimo sulaukusių prancūziškai dainuojančių atlikėjų, nuo debiutinio albumo „Mademoiselle chante…“ (1988 m.) pasirodymo pasaulyje parduota daugiau nei 16 mln. jos įrašų. Ji užėmė 8 vietą bei gavo Marcel Bezençon meno apdovanojimą.
Nedalyvavimas konkurse
Nuo jų debiuto 1956 m. Prancūzija nedalyvavo tik du kartus: 1974 ir 1982 m. 1974 metais, kai šalis pasirinko atlikėją ir dainą atstovauti konkurse, Prancūzija atšaukė po to, kai šalies prezidentas Georges Pompidou mirė konkurso savaitę. Jei šalis būtų dalyvavus konkurse, jai būtų atstovavusi Dani su daina „La vie à vingt-cinq ans“.
Prancūzija ir „Didysis penketas“ (Big Five)
Nuo 1998 m. keturios konkrečios šalys automatiškai patenka į Eurovizijos finalą, nepriklausomai nuo rezultatų ankstesniais metais. Šalys gavo šį specialų statusą, todėl, kad jos yra didžiausios EBU finansuotojos (be kurių nevyktų Eurovizijos dainų konkursas). Šios šalys yra Jungtinė Karalystė, Vokietija, Prancūzija ir Ispanija. Dėl jų statuso konkurse šios šalys tapo žinomos kaip „Didysis ketvertas“ („Big Four“). Italija į konkursą grįžo 2011 m., taip tapdama „Didžiojo penketo“ („Big Five“) nare.
Amaro debiutas
Variantai
Amaro debiutas turi kelis pavadinimą turinčius variantus. Žinomiausias - Paryžiaus gambitas:
Paryžiaus gambite dar yra variantas, žinomas kaip Granto gambitas:
5. 0-0 fg 6. hg
Egzistuoja dar vienas variantas, kuriame juodieji atsako 1…e5, jis vadinamas Krazi Katu.
1. Žh3 e5 2. f3 d5 3. Žf2
Bačkai (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Bačkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Repkų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Repkų, apie 15 km į rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 101 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Manhatanas (filmas)
Manhatanas  – 1979 m. romantinė komedija, pasakojanti apie Isaac Davis (akt. Woody Allen), du kartus išsiskyrusį 42 metų komedijų rašytoją, kuris susitikinėja su 17 metų mokine (akt. Mariel Hemingway). Isaac galiausiai įsimyli savo geriausio draugo meilužę (akt. Diane Keaton). Filmo scenarijų sukūrė Allen ir Marshall Brickman, kuris sėkmingai bendradarbiavo su Allen filme „Annie Hall“.
Arakataka
Arakataka  – miestas Kolumbijoje, Magdalenos departamente, prie Magdalenos upės, 80 km į pietryčius nuo Barankilijos. Beveik 52 tūkst. gyventojų.
Arakatakoje gimė garsus Kolumbijos rašytojas Gabriel García Márquez. Jo kūriniuose yra miesto aprašymų. Kūrinyje „Šimtas metų vienatvės“ Arakataka vadinama Macondo vardu. Vietinė valdžia netgi mėgino miestą pervadinti į Aracataca-Macondo, tačiau dėl mažo referendumo dalyvių skaičiaus naujas pavadinimas nepatvirtintas.
Istorija
Arakataka įkurta 1885 m.
Volžskas
Volžskas  – miestas Marių Respublikos pietuose, Kuibyševo tvenkinio šiauriniame krante. Rajono centras. Išvystyta celiuliozės pramonė.
Istorija
1940 m. Lopatino gyvenvietei gavus miesto teises, pavadinta Volžsku.
Aragacas
Aragacas arba Alagiozas  – vulkaninės kilmės viršukalnė Armėnijos kalnyne, iškilusi Armėnijoje, 40 km į šiaurės vakarus nuo Jerevano, Aragacotno rajone. Tai aukščiausias kalnas Armėnijos teritorijoje, jo aukštis siekia 4090 m. Aragacas yra užgesęs holoceno laikotarpio stratovulkanas, su 4 viršūnėmis, jo krateryje susidarė ledyninė kara. Yra nedidelių ledynų.
Club Français Paris
Paryžiaus „Club Français“ – Prancūzijos futbolo klubas iš Paryžiaus.
Prienlaukio piliakalnis
Prienlaukio piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Prienlaukio kaimo, Šilavoto seniūnija. Pasiekiamas plentu prieš Verksnios upelį pasukus į kairę pietvakarių kryptimi, pavažiavus 300 m link čia esančios sodybos, yra 100 m į dešinę šiaurėje nuo jos. miniatiūra|200px|left|Lapuočiais apaugęs šlaitas, yra iš olų išraustų žemių miniatiūra|200px|left|Nuoroda prieigose
Club Français Paris
Istorija
Klubas 1931 m. lankėsi Lietuvoje.
Prienlaukio piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 26x22 m dydžio, buvusi apjuosta pylimu, kurio pietvakarių pusėje yra iki 0,2 m aukščio, 6 m pločio pakilimas. Joje buvo randama žalvarinių papuošalų, puodų šukių. Šlaitai vidutinio statumo, 3­-11 m aukščio.
Piliakalnis labai suardytas arimų, dirvonuoja, šiaurės rytų šlaitas apaugęs medžiais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 29 500 m².
Tyrimai
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Vakarų – rytų papėdėse, 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
AK-107
AK-107, AK-108 ir АК-109 – rusiški automatai, patobulintos AK-101 versijos. Alternatyvus AK iššifravimas – Александров-Калашников 'Aleksandrovo ir Kalašnikovo'.
AK-107 ir AK-108 yra patobulinti AK-101 automatų variantai. Jų ypatumai:
Subalansuotos atatrankos sistemą pataikymų glaudumą padidina 1,5-2 kartus.
Abiejų automatų konstrukcijoje plačiai naudojamas juodas stiklo pluoštu armuotas poliamidas, ir jo gaminama buožė, apsodas. Šio plastiko naudojimas didina gamybos kainą, tačiau plastikinės detalės gerokai tvirtiesnės už medines.
Šlakuotoji skorpena
Šlakuotoji skorpena (Taenianotus triacanthus) – skorpenžuvių (Scorpaeniformes) būrio žuvų rūšis. Paplitusi tropinėse jūrose, kur auga koraliniai rifai: Raudonojoje jūroje, Rytų Afrikos, Pietryčių Azijos pakrantėse, prie Okeanijos salų, Galapagų, Riūkiū salų.
Kūnas iki 10 cm ilgio, dideliais pelekais ir galva. Geba keisti kūno spalvą, prisitaikydama prie aplinkos (mimikrija). Kartais skopenos kūnas būna apaugęs hidromis ir dumbliais.
Gyvena ant koralų – nuo kelių metrų iki 130 m gylyje. Medžioja lėtai plūduriuodama prie slepiamo paviršiaus, tada staigiai puola auką – nedidelę žuvį ar krevetę.
Bižai
Bižai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 11 km į šiaurę nuo Marcinkonių. Įsikūręs į pietus nuo Žiūrų, netoli Ūlos upės, Dainavos girios apsuptyje, prie miško keliuko tarp Žiūrų ir Marcinkonių. Į pietvakarius nuo Bižų telkšo Dėlinis. Yra kapinaitės.
1428 m.
1428 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Francais Paris
Français Paris sutrumpintai vadinami du Prancūzijos futbolo klubai:
Vilniaus Žiburio pradinė mokykla
Vilniaus „Žiburio“ pradinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Tuskulėnų g. 30, vykdanti pradinio ugdymo programas lietuvių kalba. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Vilniaus miesto 111-asis vaikų lopšelis-darželis įsteigtas 1969 m. liepos 9 d. sprendimu Nr. 355.
1994 m. rugsėjo 1 d. lopšelis-darželis reorganizuotas į 111-ąjį darželį-mokyklą. Įstaigai vadovavo direktorė J. Mazėtienė. Nuo 2000 m. vadovavimą perėmė B. Zalieckienė. 1996 m. spalio 4 d. šiai institucijai suteiktas „Žiburio“ vardas.
2005 m. rugsėjo mėnesį darželis-mokykla reorganizuota į „Žiburio“ pradinę mokyklą.
Anatolijus Rasteika
Anatolijus Rasteika (g. 1924 m. sausio 14 d. Šiauliuose – 2008 m. spalio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius architektas.
Biografija
Šiaulių pašto viršininko Petro Rasteikos (Naidionovo) sūnus. Aktorės Marijos Rasteikaitės brolis. 1941 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1949 m. baigė Kauno valstybinio universiteto Architektūros fakultetą.
1949–1950 m. Kauno valstybinio universiteto, 1954–1958 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas. 1958–1984 m. LTSR Ministrų Tarybos statybos reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas, 1972–1989 m. Lietuvos architektų sąjungos valdybos pirmininkas, LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.
Paskelbė keliolika straipsnių architektūros ir urbanistikos klausimais. Vienas iš Trakų pilies atstatymo iniciatorių, už tai atleistas iš pareigų.
Boukólos dėsnis
Boukólos dėsnis – fonologinė indoeuropiečių prokalbės (ide.) taisyklė. Pasak jos, lūpų gomuriniai priebalsiai (*kʷ, *gʷ, *gʷʰ) greta balsio *u arba jo varianto, pusbalsio *w disimiliavosi į paprastus gomurinius sprogstamuosius (*k, *g, *gʰ). Šis dėsnis pavadintas pagal senosios graikų kalbos žodį 🇬🇷 (🇬🇷; iš Mikėnų graikų k. qo-u-ko-ro /gʷou̯kolos/ ) '(karvių) piemuo', kuris kilęs iš ide. *gʷou-kolos < *gʷou-kʷolos. Antrasis šio žodžio dėmuo pradžioje buvęs ide. *-kʷolos, kuris matyti tapačiai sudarytame vedinyje 🇬🇷 (🇬🇷) '(ožkų) piemuo' < ide. *ai(ǵ)-kʷolos. Iš tos pačios disimiliuotos ide. formos *gʷou-kolos kilo keltų prokalbės *bou-koli-, iš kurio atsirado valų (čia turėtume -b-, o ne -g-, jei būtų kilę tiesiogiai iš formos *-kʷ-).
Kitas pavyzdys galėtų būti graikų k. neiginys 🇬🇷 (🇬🇷), kurį Vorenas Kaugilas (Warren Cowgill) interpretuoja kaip kilusį iš graikų prokalbės žodžio *ojukid < ide. *(ne) oju kʷid, apytiksliai reiškusio 'ne šiame gyvenime'. Be boukólos dėsnio čia būtų išsirutulioję *🇬🇷 (🇬🇷).
Dėsnis žinomas ir germanų kalbose, daugiausia veiksmažodžiuose, kur lūpų gomuriniai priebalsiai netenka lūpinės tarties prieš įterptinį u, įsispraudusį prieš skiemeninį sonantą:
Vladas Nausėdas
Biografija
1931 m. baigė Tauragės mokytojų seminariją. Vytauto Didžiojo universitete studijavo vokiečių kalbą ir literatūrą, 1940 m. baigė Vilniaus universitetą.
Juozas Pajaujis
Juozas Pajaujis:
Vladas Nausėdas
Biografija
Dirbo žurnalo „Akademikas“ redakcijoje, 1937-1939 m. jo redaktorius, redagavo leidinius „Jaunoji Lietuva“, „Darbas“, „Vairas“. Nuo 1938 m. Kauno radiofono redaktorius.
1941 m. išvežtas į Sverdlovsko srities lagerius. 1947 m. sugrįžo į Lietuvą, dirbo Šilutės ir Klaipėdos miestų švietimo skyriuose bei mokyklose.
Periodikoje paskelbė eilėraščių, straipsnių, išvertė J. V. Gėtės, H. Heinės, F. Šilerio kūrinių, „Nibelungų giesmę“ 1980 m.