cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viktoras Dineika
Biografija
Gimė Vinco Dineikos ir Elžbietos Gaigalaitės-Dineikienės šeimoje. Brolis Karolis Dineika. 1916–1918 m. m. lankė Juozo Vaičkaus privačią dramos studiją Peterburge.
Aktorinė veikla
1918–1921 m. J. Vaičkaus Skrajojamojo teatro aktorius Peterburge, Vilniuje, Kaune. 1920–1922 m. Lietuvių meno kūrėjų draugijos Dramos vaidyklos aktorius. 1924 m. kartu su A. Vanagaičiu, J. Dikiniu bei J. Olšausku Estrados trupės „Dzimdzi drimdzi“ įkūrėjas, 1924–1926 m. su ja gastroliavo JAV lietuvių kolonijose. 1926–1940 m. Kauno estradinės grupės „Linksmieji broliai“ dalyvis. 1926–1949 m. Valstybės teatro aktorius ir režisierius. 1944–1949 m. Kauno dramos teatro vyr. režisierius, vaidybos studijos vadovas.
1949–1968 m. Lietuvos kino studijos meninių filmų dubliažo režisierius, įgarsino apie 150 pilnametražių meninių filmų.
Dainavo operetėse. Parašė dramą „Baltakė“ (1922 m.), pjesių radijo teatrui.
Raguvos apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Raguvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Troškūnų rajonui. 1954 m. prijungta Užunevėžio apylinkė, dalis Krityžės apylinkės ir dalis Putiliškių apylinkės, 1963 m. – Šilų apylinkė ir dalis Maženių apylinkės. 1967 m. dalis teritorijos prijungta prie Velykių apylinkės.
1995 m. gegužės 9 d. apylinkė performuota į Raguvos seniūniją.
Parmos hercogystė
Parmos hercogystė, Parmos ir Pjačencos hercogystė – istorinė hercogystė Šiaurės Italijoje, kurios sostinė buvo Parma.
Parmos hercogystė buvo įkurta 1545 m. atskyrus pietinę Milano hercogystės dalį (piečiau Po upės). Ji buvo skirta popiežiaus Pauliaus III pavainikiui sūnui Pjerui Luidžiui Farnezei (Pier Luigi Farnese).
Habsburgai Parmos hercogystę valdė iki antrosios Aacheno taikos sudarymo 1748 m. Tuo metu hercogystę atgavo Burbonai – Don Karlo jaunesnysis brolis Don Filipas, kuris tapo Parmos hercogu Filipu I. Jis yra Parmos Burbonų giminės pradininkas.
1796 m. hercogiją okupavo Napoleono kariuomenė. Pagal 1801 m. Aranchuezo sutartį hercogas Ferdinandas perleido hercogystę Napoleonui. Buvusios hercogijos žemės iki 1802 m. buvo įjungtos į Cizalpinės respublikos sudėtį, 1802–1805 m. – Italijos respublikos dalis, 1805–1808 m. – Italijos karalystės dalis. 1808 m. Prancūzijos imperija jas aneksavo ir jos tapo Taro departamento dalimi.
1847 m. hercogė Marija Luiza mirė, ir hercogystė atiteko Parmos Burbonams, kurie iki tol valdė mažą Lukos hercogystę. Burbonai valdė iki 1859 m., kai juos nuvertė revoliucija, kilusi po Sardinijos karalystės pergalės kare su Austrija.
Parmos, Pjačencos ir Guastalos hercogystė bei Lukos hercogystė susijungė didžiąją Toskanos hercogyste ir Modenos hercogyste, taip 1859 m. susikūrė Jungtinės Centrinės Italijos provincijos, kurias 1860 m. aneksavo Sardinijos karalystė.
Burbonai iki šiol skelbiasi turintys teises į Parmos hercogų titulą. Karlosas Hugas (Carlos–Hugo) nuo 1977 m. skelbiasi turintis teisę į hercogo titulą.
Duobys (Utenos r., Utenos sen.)
Duobys – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 7,5 km į vakarus nuo Kuktiškių. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,75 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 159,3 m. Krantai daugiausia aukšti. Iš pietų ir vakarų ežerą supa Purošiaus miškas, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurėje išteka upelis į Kernadėto ežerą (Talės upelio baseinas).
Prie Duobio ežero įsikūrę Papiškių, Stanėnų kaimai.
Algirdaitis
Algirdaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Algirdaitienė (ištekėjusi moteris) ir Algirdaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pernaravos seniūnija
Pernaravos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kėdainių rajono savivaldybės pietvakariuose.
Geografija
Per seniūnijos teritoriją eina automagistralė. Seniūnija išsidėsčiusi Rytų Žemaičių plynaukštėje. Didžioji dalis teritorijos – dirbama žemė (65 proc.). Dalį ploto užima Angirių tvenkinys, 10 proc. – Pernaravos-Šaravų, Laucynės miškai. Pagrindinės upės – Šušvė, Aluona, Gynėvė.
Ūkis
Daugiausia žemės ūkis (grūdinių kultūrų auginimas ir perdirbimas). Nuo 1992 m. seniūnijoje neliko nė vienos žemės ūkio bendrovės, todėl gyventojai ūkininkauja savarankiškai. Įregistruoti 186 ūkininkų ūkiai. Didžiąją dalį sudaro smulkūs ūkiai, tačiau yra ir stambių (nuo 100 iki 800 ha).
Paveldas
Kultūrinis: Gamtinis:
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
Babtai
Babtai – miestelis Kauno rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo automagistralės, kairiajame Nevėžio krante. Ties Babtais į Nevėžį įteka Gynia. Seniūnijos centras.
miniatiūra|240px|left|Paminklas S. Dariui ir S. Girėnui
Etimologija
Babtų pavadinimą paaiškinti sunku, kadangi nei lietuvių, nei latvių ar prūsų kalbose nėra panašiose šaknies žodžių (babt- ar bapt). Labiausiai tikėtina, kad tai būsiąs asmenvardinės kilmės (Babtas, ar Baptas) vietovardis. Šiais laikais nėra išlikę Babto ar Bapto pavardžių, tačiau turint omenyje, kad miestelis atsirado ne vėliau kaip XIV a. 2-ojoje pusėje, todėl asmenvardis galėjo būti visai individualus, savotiškas, o palaipsniui išnyko.
Geografija
thumb|left|Sitkūnų girininkija, Parko g. miniatiūra|Jaunimo klubas (Babtų kultūros centras) miniatiūra|Žemdirbystės tyrimų institutas (nuo 2010 m. – Lietuvos agrarinių ir miškų mokslo centro filialas Sodininkystės ir daržininkystės institutas) miniatiūra|Senosios kapinės
Babtų apylinkės yra šiaurinėje Kauno rajono dalyje. Plotas yra 187 km². Šiaurėje ribojasi su Kėdainių rajonu, vakaruose su Čekiškės apylinke, pietinėje su Užliedžių ir Raudondvario apylinkėmis, o rytinėje su Vandžiogalos apylinke. Babtai yra seniūnijos ir apylinkės centras, 24 km į šiaurės vakaru nuo Kauno, kairiajame Nevėžio upės krante.
Babtų apylinkėse yra nemažai upelių, kai kurie įteką į Nevėžį ties Babtais. Kairieji Nevėžio intakai, ties Babtais – Gėvažė, Gynia, Kiaunupis, Teškupis, Žiogrupis. Dešinieji Nevėžio intakai, ties Babtais – Alksnupis, Aluona, Striūna, Šventupis.
Babtų krašto teritorijai būdinga taigos ir plačialapių miškų augalija. Babtų miškas yra Babtų apylinkės rytinėje dalyje ir priklauso Varluvos-Babtų miškų masyvui. Vienas vertingiausių Babtų krašto miškų – Babtų šilas. Babtai Babtų šilas yra Nevėžio ir Gynios santakoje. 1941 metais Babtų šile buvo sušaudyta apie 300 Babtų ir 200 Vandžiogalos žydų. Toje vietoje pastatytas paminklas, kurį galima aplankyti ir dabar, 2020 metais sutvarkyta prieigą prie paminklo, ant kurio hebrajų kalba parašyta ,,Čia ilsisi vandžiogaliečiai ir babtiečiai/ 1941 08 31/ Tegul jų dvasios būna tarp gyvųjų“.
Babtuose yra Babtų parkas, pradėtas sodinti 1969 metais. Parke yra tremtinių atminimui skirtas koplytstulpis. Prie Babtų telkšo Bernakampės ir Vagos ežerai, Krivėnų tvenkinys.
Istorija
Babtai minimi 1394 m. Kryžiuočių karo kelių aprašymuose kaip tėvonija (kiemas Baptindorf), nors galima manyti, kad ir 1386 m. kryžiuočių žvalgų aprašymo ištraukoje von dannen czu Bapto j mile rašoma apie Babtus. 1394 m. čia buvusios šešios sodybos (šeimynos), buvo dideli vartai. XV a. pabaigoje – XVIII a. Babtai buvo Lietuvos didžiojo kunigaikščio valda. XVI a.–XVII a. Babtai tapo judriu prekybiniu miesteliu. XVII a. gavo miesto teises. 1672 metais pastatyta pirmoji Babtų bažnyčia, 1777 m. jau veikė parapinė mokykla. 1732 m. suteikta savaitinio turgaus ir trijų prekymečių privilegija, 1792 m. suteiktos miesto teisės ir Babtų herbas. Miestelis ne kartą smarkiai degė. XIX a. Babtai – miestelis Kauno apskrityje, valsčiaus centras.
Nuo 1774 m. minima pašto stotis, kuri veikė iki XX a. pradžios. Nuo XVIII a. 2-osios pusės su pertraukomis veikė parapinė mokykla, 1865 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla, nuo 1944 metų progimnazija, nuo 1950 m. – vidurinė mokykla. 1955 m. įsteigtas kultūros centras, biblioteka, kraštotyros muziejus.
Vietos gyventojai aktyviai dalyvavo 1863 m. sukilime (aktyvus A. Mackevičiaus būrys), daugelis buvo ištremta. Spaudos draudimo metu aktyviai veikė knygnešiai. 1919 m. Jurgis Urlikys Piepalių kaime mėgino sukurti „Sovietinę Babtų respubliką“, kuri neduosianti vyrų į Lietuvos kariuomenę, nemokės mokesčių. Tai jis sugalvojo grįžęs iš Rusijos, kur buvo patekęs karo metais ir susižavėjo revoliucinėmis idėjomis. Atvykus Kauno komendantui Juozui Mikuckui su 30 kareivių šios minties jis atsisakė. Tais pačiais metais Kauno komendantui dar kartą teko vykti į Babtus malšinti prolenkiškų babtiškių, kurie rėmė Vandžiogaloje įsikūrusią lenkų respubliką.
Tarpukaryje pro Babtus buvo tiesiamas naujas Žemaičių plentas. 1934 m. čia pradėti didesni ruožo statybos darbai. Pastačius Babtų tiltą per Nevėžį, buvo atsisakyta upinio kelto Stabaunyčioje žemiau Babtų miestelio ir ties aplinkinėmis gyvenvietėmis, laikui bėgant nutrūko susisiekimas su Kaunu garlaiviais.
1941 m. birželio mėnesį ir 1945–1952 m. sovietų valdžia iš Babtų ištrėmė 34 žmones. Per nacių okupaciją 1941 metų rugpjūčio 31 d. Babtų šile sušaudyti 85 žydai. 1944 metais miestelis apgriautas, po karo atstatytas.
Nuo 1950 m. kolūkio centrinė gyvenvietė, nuo 1960 m. Vytėnų sodininkystės ir daržininkystės bandymų stoties, nuo 1987 metų Lietuvos vaisių ir daržovių Mokslo tyrimų instituto eksperimentinio ūkio centrinė gyvenvietė.
1994 m. patvirtintas naujasis Babtų herbas – mėlyno lauko viršuje sidabrinė popiežiaus tiara su trimis auksinėmis karūnomis ir valdžios obuoliu viršuje. Kepurės kaspinai sidabriniai, kryžius ir kutai auksiniai, o už jos du sukryžiuoti raktai. Po kepure rudas laivas su sidabrine bure ir auksine-sidabrine vėliava.
Leonas Mulevičius
Leonas Mulevičius (1927 m. rugpjūčio 26 d. Kiduliuose, Šakių apskrityje – 1993 m. balandžio 8 d. Vilniuje, palaidotas Tetervinuose, Pasvalio rajono savivaldybėje) – Lietuvos istorikas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1946–1947 m. studijavo Kauno universitete, 1947–1950 m. ir 1953–1954 m. Vilniaus universitete, 1950 m. iš Vilniaus universiteto buvo pašalintas dėl socialinės kilmės – tėvas buvo agronomas, iki Antrojo pasaulinio karo administravo Kidulių valstybinį ūkį, o Leonas Mulevičius atsisakė bendradarbiauti su KGB. Baigė universitetą 1954 m. 1979 m. istorijos mokslų daktaras.
Mokslinė veikla
Tyrimų svarbiausia sritis – XIX a. – XX a. pradžios agrariniai santykiai Lietuvoje. Pranešimus skaitė Rytų Europos agrarinės istorijos simpoziumuose; jų tekstai 1962–1984 m. išspausdinti Rytų Europos agrarinės istorijos metraštyje (Ežegodnik po agrarnoj istorii Vostočnoj Evropy). Daug straipsnių paskelbė „Lietuvos istorijos metraštyje“, nuo 1980 m. tvarkė istorijos terminijos skyrių, Lietuvos TSR mokslų akademijos darbų A serijoje. Geriausi jų sudaro rinkinį „Kaimas ir dvaras Lietuvoje XIX a.“
Kuba (Azerbaidžanas)
Kuba arba Guba  – miestas Azerbaidžano šiaurės rytuose; rajono centras. Išvystyta tekstilės, ypač kilimų audimo pramonė. Veikia istorijos muziejus, dailės universiteto filialas, viena seniausių sinagogų, 2013 m. atidarytas Gubos genocido memorialinis centras.
Istorija
Įkurta XV a. XVIII a. 2-ojoje pusėje buvo Kubos (Gubos) chanato sostinė.
2007 m., statant vietos stadioną, upės slėnyje buvo aptikta masinė Gubos kapavietė, datuojama 1918 m. Joje rasta 137 žiauriai nužudytų žmonių, daugiausia – žydų ir azerbaidžaniečių skeletų.
Buick Riviera
Buick Riviera buvo asmeninės prabangos automobilis, kurį tarp 1963 ir 1999 metų gamino Buick. Iš viso buvo pagaminta 1 127 261 automobilių. 250px|thumb|left|1999 m. Buick Riviera
Melninkai (Rokiškis)
Melninkai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Pandėlio.
Baliniai (Kėdainiai)
Baliniai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Tiskūnų.
Milagainiai
Milagainiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Panoterių. Seniūnaitijos centras. Ties kaimu kertasi keliai ir.
Veikia kaimo bendruomenė. Gamtos paminklas – Žvėgždos kriaušė. Išlikusi Milagainių dvaro sodyba.
Balteklė
Balteklė (Calocybe) – kupstabudinių (Lyophyllaceae) šeimos grybų gentis.
Vaisiakūniai smulkūs, vidutinio dydžio, ryškiai spalvoti.
Lietuvoje auga šios rūšys:
Kurnat as Sauda
Kurnat as Sauda − aukščiausias kalnas (3088 m) Libano kalnuose.
Kurnat as Sauda išsidėstęs Libane, maždaug 30 km į pietryčius nuo antro pagal dydį šalies miesto − Tripolio. Kalno šlaitai virš 1800 m keturis mėnesius metuose padengti sniegu, o virš 2500 m aukščio − šešis mėnesius.
Lietuvos buriuotojų sąjunga
Lietuvos buriuotojų sąjunga (LBS) – Lietuvos buriuotojų interesus atstovaujanti ir juos vienijanti organizacija. Pagrindiniai tikslai – populiarinti buriavimą Lietuvoje.
Tarpukaris
thumb|189px|LBS vėliava tarpukariu 1935 birželio 4 d. Klaipėdoje Klaipėdos Fiziško Auklėjimo Komiteto iniciatyva įvyko pirmasis LBS posėdis. Jo metu buvo pasiskirstyta pareigomis: sąjungos pirmininku Švietimo ministro paskirtas Juozas Jurkūnas, vicepirmininku Fricas Buntinas, iždininku J. Kaminskas, sekretoriumi Albertas Patas, valdybos nariai – Hansas Plore, R. Jeneff.
1936 metų pabaigoje LBS pirmininku paskirtas Klaipėdos uosto direkcijos pirmininkas Balys Sližys, valdybos nariai – Albertas Patas ir Fricas Buntinas.
1936 m. liepos 1 d. Smiltynėje LBS įsteigė dvejus metus gyvavusią buriavimo mokyklą. LBS ugdomoji veikla neapsiribojo buriavimo mokykla. 1937 m. sausio mėnesį Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazijos patalpose pradėjo veikti buriavimo kursai, į kuriuos daugiausia rinkosi vietiniai jūrų skautai, santariečiai ir jūrų šauliai.
1940 m. rugpjūčio mėn., kai Lietuva jau buvo įjungta į SSRS sudėtį, Vidaus reikalų ministro įsakymu beveik visos anksčiau veikusios visuomeninės organizacijos, tarp jų Lietuvos jūrininkų sąjunga bei Lietuvos buriuotojų sąjunga, buvo uždarytos, kaip „… nebesuderinamos su valstybės saugumo reikalais“.
Po nepriklausomybės atgavimo
thumb|189px|Dabartinė LBS vėliava
1990 m. sausio 20 d. Šiauliuose įvyko Lietuvos buriavimo federacijos suvažiavimas, kuriame paskelbta apie Lietuvos buriuotojų sąjungos atkūrimą, priimtas jos statutas.
1991 m. lapkričio 3 d. Madride atstatytos Lietuvos buriuotojų sąjungos teisės IYRU (International Yacht Racing Union), kurios nare LBS buvo 1935–1940 metais. Dabar ši tarptautinė buriuotojų organizacija yra pakeitusi savo pavadinimą į ISAF (International Sailing Federation).
1996 m. birželio 7 d. Lietuvos Respublikos Teisingumo ministerija įregistravo atkurtą Lietuvos buriuotojų sąjungą. LBS prezidentu išrinktas akademikas Jurgis Vilemas.
2004 m. LBS Būstinė persikėlė į naujas patalpas adresu Vilniuje: S.Žukausko g. 27-25. Balandžio 27 dieną oficialiai iškelta LBS vėliava ant flagštoko prie būstinės. Rugsėjo 21 dieną LBS Taryba priėmė norminius dokumentus:
Guastalos grafystė
Guastalos grafystė, vėliau - Guastalos hercogystė - istorinė suvereni valstybė šiaurės Italijoje, kurios centras buvo Guastalos miestas.
Grafystė buvo įkurta 1406 m. kaip valda Gvidui Toreliui (Guido Torelli). Toreliai Guastalos grafystę valdė iki 1539 m.
1456 m. nuo Guastalo grafystės buvo atskirta dalis žemių ir įkurta Montekiarugolo (Montechiarugolo) grafystė, egzistavusi iki 1612 m.
1539 m. Guastalos grafystę nupirko Ferantė Gonzaga (Ferrante Gonzaga), kurio palikuonys valdė iki 1746 m.
1621 m. Guastalos grafai buvo pakelti į hercogus.
Pagal 1748 m. Aacheno sutartį Guastala buvo prijungta prie Parmos hercogystės.
Dvariškiai (Įsruties apskritis)
Dvariškiai arba Lesnojė (, iki 1907 m. Gut Dwarischken, nuo 1938 m. liepos 16 d., 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Svobodos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Istenburgo rajono (Инстербургский район), vėliau Černiachovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Krasnopolianskojės apylinkės kaimas.
Aichos provincija
Aichos provincija  – provincija Peru, Ankašo departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 5 apygardas. Sostinė – Aicha.
Adolfas Lukošaitis
Adolfas Lukošaitis (1906 m. rugsėjo 12 d. Sankt Peterburge – 1993 m. vasario 23 d. Kaune) – Lietuvos statybos inžinierius, architektas, funkcionalizmo architektūros atstovas.
Biografija
1922 m. su tėvais grįžo į Lietuvą. Baigė Raseinių gimnaziją, 1934 m. baigė statybos inžineriją Vytauto Didžiojo universitete.
1934–1937 m. Marijampolės apskrities inžinierius. 1934–1940 m. vertėsi privačia praktika. 1940–1941 m. Pramonės statybos projektavimo instituto projektavimo grupės vadovas. 1941–1944 m. bendrovės „Pienocentras“ techninio skyriaus vedėjas.
1944–1950 m. Vytauto Didžiojo universiteto (1946–1950 m. Kauno universitetas) dėstytojas. 1958 m. baigė TSRS architektūros akademiją Maskvoje, architektūros mokslų kandidatas. 1951–1970 m. Kauno politechnikos instituto, 1971–1992 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1971–1974 m. Architektūros katedros vedėjas; nuo 1976 m. profesorius.
Mokiniai: Juozas Baršauskas, Vytautas Kasputis, Zigmantas Liandzbergis, Algimantas Miškinis, Kęstutis Pempė, Jurgis Vanagas.
1946–1954 m. LTSR architektų sąjungos valdybos pirmininkas. 1965 m. LTSR nusipelnęs statybininkas.
Kūrybai būdinga funkcinė ir meninė dermė, aiški, ritmiška, pastato paskirtį atitinkanti, fasadų skaidymo sistema, racionali konstrukcija.
Svarbiausi pastatai
thumb|[[Taupomųjų kasų rūmai (2007 m.)]]
Edmundas Basys
Edmundas Basys (1907 m. lapkričio 4 d. – 1974 m. vasario 11 d.) – Romos katalikų kunigas, Vilniaus arkivyskupijos administratorius.
Biografija
Gimė paringiškių Mykolo Basio ir Mikalinos Ragaišytės šeimoje, buvo pakrikštytas Daugėliškio bažnyčioje (Akto Nr. 213). Vyriausias Basių sūnus, turėjo brolius Kostą, Antaną, Juozą ir seserį Liudą. ​Pradinį išsilavinimą gavo namuose, kur jį mokė tėvo pasamdyta mokytoja Paulina Mikalauskaitė. Rūpindamasis tolesniu sūnaus lavinimu, tėvas 1919 m. nuvežė jį mokytis į tik ką atidarytą Švenčionių gimnaziją. Čia baigęs šešias klases, mokslą tęsė Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje. Ją baigė 1928 m. ir po metų įstojo į Vilniaus kunigų seminariją.
​1935 m. birželio 20 d. Vilniaus katedrojeįšventintas kunigu. 1935 m. liepos 11 d., paskirtas pavaduoti Mielagėnų parapijos kleboną, išvažiavusį atostogų. 1935 m. rugsėjo 3 d. skiriamas vikaru į Eišiškes. 1939 m. liepos 11 d., einantis prefekto (mokyklų kapeliono) pareigas, skiriamas laikinai pavaduoti Daugėliškio kleboną. 1942 m. balandžio 23 d., Vilniaus generalvikaras Titulinis Arkivyskupas Mečislovas Reinys paskyrė E. Basį Vilniaus arkivyskupijos kurijos kancleriu. 1942 m. spalio 3 d. M. Reinys suteikė E. Basiui įgaliojimus valdyti arkivyskupiją tuo atveju, jeigu: 1945 m. liepos 20 d. M. Reinys suteikė E. Basiui įgaliojimus perimti arkivyskupijos Lietuvai priklausančios dalies valdymą, jeigu: 1946 m. suėmus M. Reinį, E. Basys perėmė Vilniaus arkivyskupijos Lietuvai priklausančios dalies valdymą. 1949 m. rugpjūčio 5 d. kunigo Juozapo Vaičiūno pasirašytame pažymėjime Nr. 597/49 teigiama, kad „kun. Edmundas Basys Mykolo sūnus, yra komandiruojamas į Šilutę trims mėnesiams.”
1974 m. vasario 15 d. raštu Nr. 102 Telšių vyskupijos kurija pranešė: „Š. m. vasario 11 d. mirė kunigas Edmundas Basys, buvęs Vilniaus arkivyskupijos Valdytojas (1946–1949), Šilutės altaristas, gimęs 1907 m. palaidotas š. m. vasario 14 d. Dūkšto (Ignalinos r.) kapinėse.“
Druskininkai (Šalčininkai)
Druskininkai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Dainavos, tarp Juršiškių upelio ir Eišiškių HE tvenkinio. Netoliese praeina kelias.
Istorija
XIX a. pab. – kaimas Lydos apskrityje.
Micpe Ramonas
Micpe Ramonas (, 'Ramono stebykla') – gyvenvietė pietų Izraelyje, Negevo dykumoje, ant šiaurinio Ramono kraterio (Makhtesh Ramon) krašto, 800 m virš jūros lygio. Micpe Ramonas įkurtas 1951 m., kaip darbininkų, statančių kelią į Eilatą, stovykla. 2007 m. duomenimis mieste gyveno 5500 gyventojų. Šalia Micpe Ramono yra daug Izraelio armijos bazių (daugiau kaip 10 000 kareivių). Taip pat netoli miesto yra įsikūrusi Wise astronomijos observatorija. Pastaruoju metu Micpe Ramonas tampa dykumos turizmo Negeve centru.
Dėl dykuminio klimato mieste būna labai karštos vasaros bei šaltos žiemos.
Užbaliai (Stalupėnų apskritis)
Užbaliai (, nuo 1928 m. rugsėjo 29 d. Bruchhöfen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Voskresenskojė, ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Prigorodnojės kaimo gyvenvietės kaimas  į pietryčius nuo Nesterovo.
Gramantiškė
Gramantiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Griškiškės.
Istorija
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).
Alijevas
Alijevas − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Geltonsnapis kardinolas
Vidutinis kūno ilgis 16,5 cm, galva visiškai raudona su raudona gerkle ir didele juoda dėme. Tai pats smulkiausias iš paukščių kardinolų.
Minta daugiausia sėklomis, tačiau dauginimosi laikotarpiu taip pat lesa smulkius vabzdžius.
Mėgsta miškus ir krūmokšnius pelkių, upokšnių, laukų pakrantėse. Nesudaro didelių grupių – gyvena pavieniui arba poromis. Susitelkia į grupeles po 6-7 statyti lizdo. Drėgnose ir medžiais apaugusiose vietose suka lizdus iš sausos žolės, deda iki 3 baltų ar žalsvų kiaušinių su purpurinėmis ar rudomis dėmėmis.
Ramygalos apylinkė
Ramygalos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ramygalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ramygalos rajonui. Panaikinta 1956 m. gruodžio 28 d. suteikus Ramygalai miesto teises. Atkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Dubarų apylinkės, Barklainių apylinkės ir dalies Radviliškio apylinkės. 1966 m. dalis teritorijos prijungta prie Petriškių apylinkės.
Jonava (reikšmės)
Jonava yra:
Dubrounos rajonas
Dubrounos rajonas  – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis rytinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Dubrouna.
Geografija
Vitebsko srityje ribojasi su Oršos ir Liozno rajonais, Mogiliavo srityje su Horkų rajonu ir Rusija. Dubrounos rajone teka Dniepras ir Lučesa.
Gyventojai
Tautinė sudėtis:
Tovuzas
Tovuzas – miestas šiaurės vakarų Azerbaidžane; rajono centras. Išvystyta cemento, maisto, vyno pramonė. Veikia mečetė, muziejus, kinoteatras.
Dubinių šv. apaštalų Petro ir Povilo sentikių cerkvė
Dubinių sentikių cerkvė – rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Šiaulių rajone, Raudėnų seniūnijoje, Dubinių kaime, už 1 km į vakarus nuo pagrindinės Dubinių gatvės. Artimiausia didesnė gyvenvietė – Upyna (Telšių raj.) už 3 km į pietus.
Cerkvės pastatymo metai tikslinami. Cerkvė stūkso atvirų laukų apsuptyje. Atokiau nuo dabartinės gyvenvietės yra sentikių kapinės. Pasak vietos gyventojų, iki kolektyvizacijos aplink maldos namus buvo dešimtys sentikių sodybų.
Tovuzas
Istorija
1912 m. gyvenvietę įkūrę vokiečiai jį vadino Traubenfeld. II pasaulinio karo metu vokiečiai išvyti, miestas pervadintas Tauzu.
Stančikų ežeras (10031145)
Stančikų ežeras – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, Pastrėvio kaimo pietvakariniame pakraštyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,41 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 97 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais, pietinis krantas pelkėtas. Vakarinė pakrantė aukšta, aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai, o pietinėje pakrantėje stūkso miškelis ir jame telkšo mažesnis dar vienas Stančikų ežeras. Ežerai tarpusavyje jungiasi upeliu. Iš šiaurinės didesniojo Stančikų ežero dalies išteka upelis link čia pat tekančios Skersės upės (Strėvos intakas). Šalia įsikūręs Stančikų kaimas.
Art Deco
thumb|Chrysler dangoraižis – Art Deco architektūros pavyzdys. Art deco yra XX a. pradžioje Prancūzijoje atsiradęs terminas, taikomas moderniajai dailei ir architektūrai, sukurtai tarp dviejų pasaulinių karų (3–4 deš.). Lietuvos meno istorijoje Art deco pirmą kartą paminėtas 1990 m.
Bruožai
Art deco stilius buvo tarsi liuksuso etalonas: baldžiai naudojo brangiausių rūšių medieną, vėžlio šarvus, perlamutrą, ryklių bei gyvačių odą. Skulptoriai derino savo dirbiniuose malachitą, agatą ir dramblio kaulą. Tokius daiktus galėjo įsigyti tik labai turtingi rafinuoto skonio žmonės. Art deco baldas arba dažnai raiški ir įspūdinga erdvinė forma neatitinka daikto paskirties, o statula – tai tik papildoma interjero detalė, dekoro elementas.
Buvo keletas tapybos reiškinių. Tapyboje vyrai buvo vaizduojami kaip atletiški, sportiški. Tai šiek tiek priminė Antikos meno ypatybes. Moterys – wamp tipo gražios viliokės, aistringos, klastingos būtybės.
Paplitimas
Art deco formavosi ir išreiškė komunikacijų, masinės gamybos ir masinės kultūros formavimosi epochą. Stilius lengvai įsitvirtino pramoninėje grafikoje, plakate, reklamoje, taikomojoje dailėje. Lietuvoje art deco labai išpopuliarėjo tarpukariu. Šiuo stiliumi poetas, kunigas Jonas Mačiulis-Maironis (1864–1932) įsirengė savo darbo kabinetą. Jį galite pamatyti apsilankę autentiškai atkurtame Maironio bute Kaune, Rotušės aikštėje (dab. Maironio lietuvių literatūros muziejus).
Paskirtis
Art deco skirtas prabangai ir malonumui. Viskas kuriama iš prabangių medžiagų. Daiktų grožis buvo svarbesnis už jų praktinę pritaikymo reikšmę.
Urviškės
Urviškės – kaimas Utenos rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 6 km į šiaurės rytus nuo Tauragnų.
Alimas
Alimas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Mažeikių Nafta
1995–1996 m. tuometinis klubas Mažeikių „Mažeikiai“ LKAL pirmenybėse užėmė 1 vietą. Vėliau pavadinimas buvo pakeistas į Mažeikių „Nafta“. 1999–2000 m. vėl laimėjo LKAL pirmenybes. „Nafta“ – pirmasis klubas, patekęs į LKL pereinamųjų rungtynių principu.
Alimas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Alimienė (ištekėjusi moteris) ir Alimaitė (mergautinė pavardė).
Mažeikių Nafta
2000–2001 m. sezone laimėjo antros pagal pajėgumą LKAL pirmenybes ir įveikė LKL autsaiderę Marijampolės „Suvalkiją“ bei įgijo teisę žaisti stipriausioje šalies lygoje. Pirmame LKL sezone 2001–2002 m. Mažeikių „Nafta“ debiutavo sėkmingai ir užėmė 5 vietą. 2003 m. LKL liko 7, o 2004 m. – 6. Pasibaigus 2003–2004 m. sezonui pagrindinė klubo akcininkė „Mažeikių Nafta“ nutraukė paramą klubui, todėl ekipa paskelbė apie savo bankrotą.
Alimas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ona Lukoševičienė
Ona Lukoševičienė-Chmieliauskaitė (g. 1934 m. rugpjūčio 30 d. Panevėžyje) – Lietuvos inžinierė mechanikė, automobilių transporto specialistė, habilituota technologijos mokslų daktarė.
Biografija
1958 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1991 m. technikos mokslų daktarė.
1958-1962 m. Vilniaus automobilių inspekcijos valstybės inspektorė, 1962-1971 m. – Teismo ekspertizės mokslinio tyrimo instituto vyresnioji mokslo darbuotoja ir vyr. ekspertė. Nuo 1971 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1990 m. VISI) dėstytoja, 1996-2000 m. Automobilių transporto katedros vedėja; nuo 1994 m. profesorė. Nuo 1971 m. dar ir Eismo įvykių tyrimo teismo nepriklausomoji ekspertė.
Mokslinė veikla
Sukūrė kino filmą „Automobilių judėjimo parametrų tyrimas avarinėse situacijose“, su kitais, 1979 m.; už jį apdovanota 2 laipsnio diplomu.
Snietala
Žemupyje (ties Stakiais) patvenkta. Vidutinis nuolydis – 89 cm/km.
Prie upės įsikūrę kaimai: Spruktai, Bereiviškiai, Pasnietalys, Birbilai, Naujininkai, Čerbai, Stakiai.
Etimologija
Upėvardžio šaknies snit-/sniet- kilmė neaiški. Ją bandoma sieti su, reiškiančia „tekėti, drėgmė“ (plg. „maudosi“  „skalauja“, 🇬🇷 „plaukiu“, sen.  „plaukimas“, vid.  „srovė, srautas“,  iš *sn- „plaukiu“,  „žemas, skystas, takus“).
Aklasis Ežeras
Etimologija
Aklasis Ežeras yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo šalia esančio užakusio ežero.
Marc Chagall
Biografija
1900-1905 m. mokėsi Vitebsko keturmetėje mokykloje, kurioje susipažino su savo mūza ir būsima žmona Bela Rozenfeld. 1906 m. mokėsi menų mokykloje, vėliau išsikėlė į Peterburgą, pora metų mokėsi Dailininkų rėmimo sąjungos Piešimo mokykloje. Pirmasis mokytojas buvo Jehuda Penas. 1911 m. gavo stipendiją ir išvažiavo į Paryžių. 1914 m. surengė pirmą parodą Berlyne. Tais pačiais metais nusprendė grįžti į Vitebską. 1915 m. vedė Belą Rozenfeld ir išvažiavo į Peterburgą, kur pradėjo dirbti kariniame – pramoniniame komitete. 1917 m. vėl grįžo į Vitebską, o 1920 m. persikėlė į Maskvą. 1922 m. kartu su šeima išvažiavo pirmiausia į Lietuvą (tais metais Kaune jis surengė parodą), o vėliau į Vokietiją). 1923 m. persikėlė į Paryžių. 1937 m. gavo Prancūzijos pilietybę. Dėl nacių okupacijos 1941 m. persikėlė į JAV. Šioje šalyje mirė žmona Bela. Po Antrojo pasaulinio karo, 1947 m., Markas Šagalas grįžo į Prancūziją. Čia jis sutiko, o vėliau (1952 m.) vedė Valentiną Brodskają. 1973 m. buvo pakviestas į SSRS, kur Tretjekovo galerijoje surengė savo kūrinių parodą. Šį menininką buvo sunku priskirti vienai meno srovei, jam įtakos darė kelios meno srovės.
Tapytojas mirė 1985 m. kovo 28 d. Prancūzijoje.
Alinskaitė
Alinskaitė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Alinskienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Alinskas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Anglijos administracinis suskirstymas
thumb|250px|Anglijos administracinio suskirstymo schema Anglija suskirstyta 4 lygiais, kurie yra skirtingi, atsižvelgiant į vietinės valdžios pageidavimus ir istorines tradicijas.
Regionai
Anglija suskirstyta į 9 regionus, sukurtus 1994 m. Kiekvienas regionas turi bent vieną grafystę.
Grafystės
Pagrindinis Anglijos suskirstymo vienetas – grafystė. Grafystės skirstomos į metropolines (6), nemetropolines, dar vadinamas -shire (35) ir administracinę teritoriją kurią sudaro Didysis Londonas.
Kardinolai
Kardinolai (Paroaria) – startinių (Emberizidae) šeimos paukščių gentis. Paplitusi Pietų Amerikoje.
Anglijos administracinis suskirstymas
Grafystės
Taip pat dar išskiriamos ne administracinio, bet geografinio ar istorinio pobūdžio ceremoninės grafystės (ceremonial county). Kiekvienai tokiai grafystei atstovauja karalienės paskirtas lordas leitenantas.
Rajonai
Grafystės skirstomos į rajonus (district). Metropolinės grafystės suskirstytos į metropolinius rajonus (36), nemetropolinės – į nemetropolinius (284). Didysis Londonas padalintas į 32 savivaldybes (borough).
Parapijos
Didelė Anglijos dalis padalinta į civilines grafystes (civil parish). Į parapijas neskirstomas Didysis Londonas, kitos grafystės taip pat susiskirsčiusos savo nuožiūra.
Visokas
Visokas – miestas centrinėje Bosnijos ir Hercegovinos dalyje, tarp Zenicos ir Sarajevo. Pro Visoką teka Bosna, į kurią įteka upė Foinička. Miestas turi turtingą istoriją ir kultūrinėmis tradicijomis, bet jo ekonomika patyrė didelius nuostolius per Jugoslavijos karus XX a. pabaigoje. 2005 metais kontroversinis Bosnijos archeologas-mėgėjas Semiras Osmanagicas iškėlė hipotezę, kad miesto apylinkėse yra vienintelės Europoje prieš 10 000 metų statytos piramidės, tačiau moksliniai vietovės tyrimai parodė, kad piramidžių nėra.
Istorija
left|thumb|300px|Miestas turkų valdymo laikais; tolumoje matosi tikėtina „piramidė“
Anksčiau Visokas buvo viduramžių Bosnijos karalystės sostine. Osmanų imperijos laikais Visoko miestas buvo atkurtas Ajas-bego. Bosnijai prisijungus prie Austrijos-Vengrijos miesto architektūroje toliau vyravo rytų tradicijos, kaip ir turkų laikais. Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės laikais miestas nesivystė, todėl per Antrąjį pasaulinį karą Visokas praktiškai nenukentėjo. Miestas vystėsi komunistinės Jugoslavijos valstybės laikais. Subyrėjus Jugoslavijos karalystei ir po to buvęs karas nepalietė Visoko, nes jis visą laiką buvo kontroliuojamas Bosnijos ir Hercegovinos armijos.
CAC 40
CAC 40  – akcijų indeksas, apskaičiuojamas įvertinus 40-ies likvidžiausių, didžiausių ir pelningiausių įmonių, kurių akcijomis yra prekiaujama Paryžiaus akcijų biržoje, akcijų kainas. Indeksą Paryžiaus akcijų birža pradėjo apskaičiuoti 1988 m. Indeksas CAC 40 rodo bendrą Prancūzijos akcijų rinkos situaciją ir tendencijas.
Pradinė indekso vertė – 1 000 punktų – buvo nustatyta 1987 m. gruodžio 31 d.
Indekso skaičiavimas
Indeksas apskaičiuojamas kaip 40 didžiausių bendrovių, kuriomis prekiaujama Euronext Paris biržoje, akcijų kainų pagal kapitalizaciją aritmetinis vidurkis. Kiekviena iš keturiasdešimties bendrovių turi savo indeksą, kurio svoris priklauso nuo rinkoje esančių jos vertybinių popierių vertės. Įvairių bendrovių akcijų svoriai skiriasi priklausomai nuo jų laisvai cirkuliuojančių akcijų kapitalizacijos. Svėrimo metu bendrovės svoris CAC 40 indekse yra ne didesnis kaip 15 %.
Nuo 2003 m. gruodžio 1 d., skaičiuojant kapitalizaciją, atsižvelgiama tik į laisvai cirkuliuojančias akcijas.
Indeksas skaičiuojamas kas 30 sekundžių biržos darbo dienomis nuo 9:00 iki 17:30 Vidurio Europos laiku.
Atrankos kriterijai
CAC 40 sudėtį kas ketvirtį atnaujina ekspertų komitetas Conseilcientifique des indices (CSI). Pakeitimai visada įsigalioja trečiąjį kovo, birželio, rugsėjo ir gruodžio mėnesio penktadienį. Laisvai cirkuliuojančių akcijų skaičius peržiūrimas kiekvieną rugsėjį.
Betygalos šv. Mikalojaus bažnyčia
'''Betygalos šv. Mikalojaus bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Betygalos miestelyje. Neobarokinė, turi neoklasicizmo bruožų.
Bezdonių Švč. Mergelės Marijos Aušros Vartų Gailestingumo Motinos bažnyčia
'''Bezdonių Švč. Mergelės Marijos, Aušros Vartų Gailestingumo Motinos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Bezdonių miestelyje, 6 km į pietryčius nuo Nemenčinės. Pamaldos Aušros Vartų Gailestingumo Motinos bažnyčioje laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.
Betygalos šv. Mikalojaus bažnyčia
Betygalos šv. Mikalojaus parapijoje yra antroji bažnyčia – Ugionių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia, taip pat Ugionių, Betygalos (Pilkalnio) kapinių ir Betygalos piliakalnio koplyčios.
Bezdonių Švč. Mergelės Marijos Aušros Vartų Gailestingumo Motinos bažnyčia
Istorija
Bezdonys 1609–1773 m. priklausė Vilniaus jėzuitams. 1937 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1947 m. uždaryta, 1988 m. grąžinta tikintiesiems ir suremontuota. Bažnyčia yra Nemenčinės parapijos filija.
Gramiškiai
Gramiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Dubingių, prie Asvejos ežero.
Bezdonių Švč. Mergelės Marijos Aušros Vartų Gailestingumo Motinos bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu.
Betygalos šv. Mikalojaus bažnyčia
thumb|left|200px|Fasadinė pusė
Istorija
Betygaloje 1416 m. pastatyta medinė bažnyčia. Mita Višginaitė 1504 m. įkūrė altariją ir ją aprūpino. Klebonijai 1505 m. dovanotas Betygalos miestelis. Žygimantas Senasis 1516 m. leido klebonui pastatyti 5 smukles ir iš jų imti pelną. 1524 m. įsteigta kita altarija. Apie 1567 m. bažnyčia buvo apleista, be kunigo. 1579 m. minima parapinė mokykla. Klebonijos valdos 1639 m. perduotos naujai įsteigtai dekanų prelatijai.
1841 m. bažnyčia buvo gerai aprūpinta: jai priklausė 49 valakai ir 3 margai žemės, 34 baudžiauninkai. Betygaloje gyveno 3 kunigai. Klebonas Anupras Šrėderis su parapijiečiais 1851 m. pastatė naują medinę bažnyčią. A. Šrėderis 1863 m. bažnyčioje perskaitė sukilėlių manifestą. Už tai buvo ištremtas į Nerčinską (Čitos gubernija). XIX a. antrojoje pusėje pastatyta prieglauda. 1903 m. pastatyta mūrinė prieglauda. 1908–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.
1915 m. sudegus bažnyčiai, ji įrengta buvusiame mūriniame skolinamosios taupomosios kasos pastate. Klebono Pr. Janulaičio rūpesčiu 1925–1930 m. pagal architekto Vladimiro Dubeneckio projektą pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1932 m. konsekravo arkivyskupas Juozapas Skvireckas.
Architektūra
Bažnyčia neobarokinė, turi neoklasicizmo bruožų, bazilikinė, su aukštu cokoliu. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Greta bažnyčios – aukšta varpinė. Ji su bažnyčia sujungta vienos arkos atvira galerija su baliustrada. Šventoriuje palaidotas Betygalos klebonas Juozas Varvuolis (1938–1989; Betygaloje nuo 1978 m.). Yra B. Pundziaus skulptūrų.
Palinka
|thumb|200px|Vengriškos abrikosinės palinkos butelis
Palinka (, rumun. pălincă, slovak. palenka) – tradicinis 60-80 % stiprumo brendis, gaminamas Vengrijoje ir Transilvanijoje. Pavadinimas kilęs iš slovakiško žodžio páliť 'distiliuoti'.
Palinka gaminama dukart distiliuojant iš slyvų, obuolių, kriaušių, abrikosų, vyšnių. Silpnesnis (~40 %) variantas Rumunijoje vadinamas ţuică. Stipriausia palinka Vengrijoje vadinama kerítésszaggató 'tvoralaužė', kas reikštų, kad išgėręs griuvinėdamas turi ramstytis į tvoras.
Palinkos pagal regioną, žaliavas ir gamybą labai primena rakijas. thum|thumb|left|250px|Naminė rumuniška slyvinė palinka 2004 m. Vengrija ir keturios Austrijos žemės iš Europos Sąjungos gavo išskirtinę teisę naudoti prekinį ženklą pálinka alkoholiniams gėrimams iš vaisių. Palinkos gamybą visada griežtai prižiūrėjo valstybė, palinką leidžiama gaminti tik licenziją turinčioms įmonėms. Nelegalus palinkos varymas iki šiol gana paplitęs, tokia palinka tiek nelegaliai pardavinėjama, tiek geriama gamintojo namuose. Kaip ir daugelis stipriųjų prastai pagamintų gėrimų palinka gali turėti metanolio, kuris gali sukelti aklumą ar mirtį.
Įvedus europinį reguliavimą Vengrijoje kilo tam tikra sumaištis. Europinis standartas, apibrėždamas palinkas, neapėmė tradicinių palinkų su medumi, kurias vidinėje rinkoje imta vadinti parlatais (párlat). Vengrijoje yra laikoma, kad tikra pálinka turi būti stipresnė kaip 37 % ir turi būti pagaminta iš Karpatų regionui būdingų vaisių bei žolelių.
Palinka tradiciškai buvo svarbi kaimo žmonių mitybos dalis. Sunkiai fiziškai dirbantys ir daugiausia duona, lašiniais, riebia mėsa ir svogūnais mintantys žmonės manė, kad stikliukas stiprios palinkos padeda geriau virškinti. Dažnas reiškinys buvo girtuokliavimas. Šiais laikais palinką gamina ir toliau, tačiau girtuokliai perėjo prie pigiausių vynų.
Swiss Market Index
SMI – akcijų indeksas, apskaičiuojamas įvertinus likvidžiausių ir didžiausios kapitalizacijos Šveicarijos įmonių akcijų kainas. Apskaičiuojant šį indeksą, atsižvelgiama ne daugiau kaip 30-ies įmonių, kurių akcijomis yra prekiaujama Šveicarijos akcijų biržoje, akcijų kainų pokyčius. Šios įmonės sudaro apie 90 % visos Šveicarijos akcijų rinkos kapitalizacijos, taigi galima sakyti, jog indeksas SMI atspindi visos šalies akcijų rinkos pokyčius. Šį indeksą Šveicarijos akcijų birža pradėjo apskaičiuoti 1988 m.
Mentelė
thumb|250px|Mentelė
Enkaustikos tapyboje ir restauracijoje naudojamos eletrinės nelanksčios mentelės.
Klajokliai-piemenys
Klajokliai-piemenys – klajokliškos visuomenės, kuriose verčiamasi gyvulininkyste. Joms būdinga keičiantis metų laikams persikraustyti su savo pusiau laikinais būstais, perginti savo gyvulius į naujas ganyklas. Tokia sankloda būdinga klajokliškoms bendruomenėms mažiau derlingose žemėse, tačiau neretai pastarosios užsiima ir žemdirbyste tam tikru mastu.
Klajokliai-piemenys gyvena daugiausia stepėse, dykumose, tundroje. Tokie piemenys vienoje vietoje įsikuria ilgesniam laikui (pvz., visam sezonui). Metų eigoje jie kartu su savo gyvuliais keliauja iš vienų ganyklų į kitas. Paprastai jie įsikuria tose pačiose vietose kaip ir praeitais metais. Tokių klajoklių gyvenamieji būstai daug patvaresni už medžiotojų-rankiotojų, tačiau yra laikini ir nesunkiai pergabenami (jurtos, palapinės). Klajokliai-piemenys dažnai sudaro tik dalį tautos, o kiti jos nariai gyvena sėsliai, verčiasi žemdirbyste, priešingai nei medžiotojai, kur keliauja ištisa gentis. Pavyzdžiai: mongolai, kirgizai, kalmukai (Vidurio Azija), beduinai, tuaregai, afarai, somaliai (Sachara), čiukčiai, samiai, nencai (poliariniai kraštai).
Jolita Mulevičiūtė
Jolita Mulevičiūtė (g. 1961 m. rugpjūčio 15 d. Vilnius) – Lietuvos dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
Tėvas Leonas Mulevičius. 1985 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1994 m. humanitarinių mokslų daktarė.
1985–1990 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institute, 1990–2002 m. – Kultūros ir meno institute (nuo 2002 m. Kultūros, filosofijos ir meno institutas). Stažavo 1992 m. Prahoje.
Mokslinė veikla
Tiria XIX a. antrosios pusės – XX a. pirmosios pusės Lietuvos dailę ir vizualiąją kultūrą. Parodų kuratorė.
Aliukevičius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Aliukevičienė (ištekėjusi moteris) ir Aliukevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Balskų HE
Balskų hidroelektrinė
Naujamiesčio herbas
Naujamiesčio herbas – vienas iš Naujamiesčio heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo mėlyname skydo lauke į priekį žengiantis sidabrinis angelas su auksiniu nimbu ir auksine knyga rankose. Ant kairiojo viršutinio kampo - auksinis kantonas su mėlynu dviragiu ietigaliu (pusmėnulio formos).
Istorija
XVII a. Naujamiestis rašytiniuose šaltiniuose buvo vadinamas Karaimų nauju miestu, kadangi jame buvo surašyta 150 vyrų karaimų (1858 m.). Jie turėjo savo maldos namus – kenesą, kapines.
Naujajame herbe buvo nuspręsta pavaizduoti angelą ir karaimų genties ženklą (karaimų k. tamga) - dviragį ietgalį (karaimų k.senek), susijusį su karaimais.
Lietuvos Prezidento dekretu Nr. 1K-1483 herbas patvirtintas 2008 m. rugpjūčio 25 d. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Bučioniai
Bučioniai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės šiaurėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Šventybrasčio, prie Brastos upelio.
Istorija
2020 m. prijungtas Norušių kaimas.
Smilgių apylinkė (Panevėžys)
Smilgių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Smilgių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. 1954 m. prijungta Mondeikių apylinkė ir dalis Kiaužėrių apylinkės, 1963 m. – Rymiškių apylinkė, 1973 m. – dalis Berčiūnų apylinkės.
Mažūniniai
Mažūniniai (Marasmiaceae) – agarikiečių (Agaricales) eilės grybų šeima.
Auga daugiausia saprofitiškai ant negyvų augalų dalių (nukritusių lapų, spyglių pakloto, šakų ar nuvirtusių kamienų). Kai kurių rūšių mažūniniai gali greitai ir gausiai pasirodyti po lietaus. Šių grybų sporos baltos.
Mažūniniai pasižymi sugebėjimu išlaikyti ilgą sausros laikotarpį ir po jo labai greitai rehidruotis.
Lietuvoje auga šios eilės grybų gentys:
Lietuvos raudonosios knygos mažūniniai
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti šie grybai:
Lenkijos karalius
Lenkijos karalius  – Lenkijos teritorijoje susiformavusių valstybinių vienetų 1025–1320 m. ir suvienytos Lenkijos karalystės 1320–1795 m. valdovo monarcho titulas. 1815 m. sukurtos Rusijos imperijai pavaldžios Lenkijos karalystės valdovas buvo Rusijos caras.
Istorija
IX a.-X a. vyslėnai, lenčėnai, polianai, slenžėnai, mazoviai, pamarėnai jau buvo sukūrę stiprius politinius ir teritorinius junginius. Vyslėnų, kaip ir slenžėnų valstybės organizacija, kurios centras buvo apie Krokuvą, pateko į čekų Pršemislų dinastijos įtaką, o polianai, kurių centras kūrėsi apie Gniezną, pajungdami kitas gentis, X a. sukūrė valstybę, siejamą su Piastų dinastija. Pirmasis istorinis šios valstybės valdovas – kunigaikštis Meška (Mieszko) I (valdė iki 992 m.) 966 m. buvo čekų pakrikštytas su dvaru ir laikomas pirmuoju krikščionišku Lenkijos valdovu.
Po krikšto Meškos I valstybės padėtis sustiprėjo. Karo žygiais, diplomatija ir vedybomis jis prisijungė Vidurio ir Vakarų Pamarį, apsigynė nuo Šventosios Romos imperijos, apie 990 m. iš Čekijos atkariavo Sileziją ir Mažąją Lenkiją. Jo valdymo pabaigoje Lenkijos bažnyčia tapo tiesiogiai pavaldi popiežiui. Boleslovas I Narsusis (valdė 992–1025 m.) toliau konsolidavo valstybę, plėtė jos teritoriją, sustiprino bažnytinę organizaciją ir 1025 m. buvo karūnuotas. Karai su Šventosios Romos imperija baigėsi 1018 m. pasirašyta Bauceno taika. Po jo mirties prasidėjo valstybės vidaus irimas ir kaimynų antpuoliai.
Kazimieras I Atnaujintojas (valdė 1034–1058 m.) susigrąžino prarastą teritoriją, sustiprino centrinę valdžią. Boleslovas II Drąsusis (valdė 1058–1079 m.) sugrąžino Lenkijai suverenios karalystės statusą. Boleslovas III Kreivaburnis 1138 m. testamentu padalijo valstybę keturiems sūnums, išlaikydamas vyriausiojo kunigaikščio instituciją – principatą. Tačiau tai davė pradžią 150 metų trukusiam Lenkijos politiniam susiskaldymui. Tik 1241 m. Legnicos mūšyje žuvus Henrikui II Pamaldžiajam atsisakyta principato. Lenkiją vėl suvienijo Kujavijos, Lenčycos ir Sieradzo kunigaikštis Vladislovas I Lokietka. 1320 m. jis ištekino dukterį Elžbietą už Vengrijos karaliaus Karolio Roberto, 1325 su Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino dukterimi Aldona apvesdino sūnų Kazimierą, kuris stiprino valstybę, kuriam laikui nutraukė karus su Čekija ir Vokiečių ordinu.
Pagal 1339 m. ir 1355 m. sutartis sosto paveldėtoju tapo Vengrijos karalius Liudvikas I Didysis, kurio duktė Jadvyga 1385 m. ištekėjo už Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos ir nuo tada abi valstybes valdė vienas valdovas. Nuo 1573 m. karalius tapo renkamas, atsisakyta dinastijų. Tik 1795 m. įvykęs Trečiasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas nutraukė šią sąjungą, o ir pačios valstybės egzistavimą.
Antonijaus Raimondžio provincija
Antonijaus Raimondžio provincija  – provincija Peru, Ankašo departamento rytinėje dalyje. Provincija padalinta į 6 apygardas. Sostinė – Ljameljinas.
Lenkijos karalius
Nuorodos
List of kings of Poland
Jonava (Biržai)
Jonava – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Sodeliškių.
Antonijaus Raimondžio provincija
Apygardos
thumb|left|240px|[[Puya raimondii šalia Pačapaki vietovės]]
Politiškės
Politiškės – kaimas Utenos rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Tauragnų.
Jungtinis demokratinis judėjimas
Jungtinis Demokratinis Judėjimas - susikūręs 2009 m. vasario 5 d., - piliečių tarpusavio pagalbos judėjimas, siekiantis ginti viešąjį interesą Lietuvoje informuojant visuomenę ir telkiant ją diskusijai aktualiausiais klausimais. Judėjimo moto skelbia - tai, ką mes darome šiandien, lems kaip gyvensime rytoj! Judėjimo pirmininkas - advokatas, teisininkas, buvęs seimo narys Kęstutis Čilinskas, steigiamosios grupės nariai - Algirdas Karčiauskas ir Vytautas Bakas.