cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NGC 7000
Šiaurės vakarinėje ūko dalyje atrastas NGC 6989 padrikasis spiečius (jį 1790 m. rugsėjo 11 d. aptiko William Herschel), šiaurinėje dalyje esama jauno padrikojo spiečiaus NGC 6996 (jį aptiko John Herschel kažkada iki 1833 m.), o į vakarus nuo ūko esama jauno padrikojo spiečiaus NGC 6997 (jį aptiko William Herschel 1786 m. spalio 24 d.). Šis spiečius veikiausiai susidarė iš to paties tarpžvaigždinio debesies.
NGC 7000 ūkas neatrodo itin ryškus, nes jį užgožia Paukščių Takas. Nors šį ūką galima įžvelgti pro žiūronus ar nedidelį teleskopą, jis teatrodo kaip nežymus pašviesėjimas. Teigiama, kad Šiaurės pusrutulyje palankiausias metas stebėti šį ūką yra rudenį, o Pietų pusrutulyje – pavasarį.
FK Bajterek Astana
Astanos „Bajterek“ – Kazachijos futbolo klubas iš Astanos.
Tarbiškės
Tarbiškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 5 km nuo Ausieniškių.
FK Bajterek Astana
Istorija
Klubas įkurtas 2012 m.
Ježis Antonievičius
Ježis Antonievičius (1919 m. gegužės 3 d. Petrakavas – 1970 m. birželio 29 d. Varšuva. Palaidotas Povonzkų kapinėse.) – žymus lenkų mokslininkas – baltų archeologas.
Biografija
Gimė ir augo pedagogų šeimije. 1938 m. baigęs gimnaziją Varšuvoje, buvo pašauktas į karinę tarnybą. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui dalyvavo Varšuvos gynime, vėliau slapstėsi. Studijavo archeologiją pogrindiniame Varšuvos universitete, gelbėjo Lenkijos sostinės muziejines vertybes nuo sunaikinimo ir išvežimo į Vokietiją. Pasibaigus karui, tęsė studijas Varšuvos universitete ir 1946 m. jį baigė magistro laipsniu. 1961 m. Krokuvos Jogailos universitete apgynė archeologijos daktaro disertaciją.
1945–1962 m. dirbo Valstybiniame archeologijos muziejuje Varšuvoje. Metraščių Rocznik Olsztyński ir Rocznik Białostocki vienas iš iniciatorių ir 1961–1966 m. redaktoriaus pavaduotojas. Redagavo ir instituto leidžiamą žurnalą Komunikaty Naukowe. Nuo 1962 m. Balstogės mokslinės draugijos generalinis sekretorius. 1964–1970 m. „Acta Baltico-Slavica“ redaktorius. Varšuvos universitete dėstė baltų ir slavų archeologiją.
Mokslinė veikla
Svarbiausi tyrimai iš geležies amžiaus. Nuo 1955 m. dalyvavo mokslinėse ekspedicijose Lenkijos šiaurėje: kasinėjo jotvingių ir prūsų archeologinius paminklus Jeziorkuose prie Gižicko, taip pat kapinyne Šveicarijoje (Suvalkų apskritis). Didelio populiarumo sulaukė jungtinė įvairių mokslininkų daugiametė išvyka į jotvingių gyventą teritoriją (vad. Lenkijos Jotvingių kompleksinė ekspedicija), kur dirbo kartu su Švedijos Jotvingių ekspedicija, nuo 1959 m. kompleksinės jotvingių ekspedicijos vadovas.
Paskelbė daugiau kaip šimtą straipsnių apie jotvingių ir prūsų kultūras, jų santykius su slavais. Tampriai bendradarbiavo su Lietuvos archeologais.
Makedonijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Makedonijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Pieter Kooijmans
thumb|Pieter Kooijmans, 1992 m. Pieter Hendrik Kooijmans (g. 1933 m. liepos 6 d. Hemstede, Nyderlanduose) – olandų teisininkas ir politikas, buvęs užsienio reikalų ministras, Tarptautinio Teisingumo Teismo teisėjas.
Biografija
Dėstė tarptautinę ir ES teisę. Nuo 1978 m. iki 1992 m. Leideno universiteto profesorius.
Dievo malūnas
miniatiūra
„ mala lėtai, bet labai smulkiai“ (arba Viešpaties girnos sukasi lėtai, tačiau nenumaldomai, ) – frazeologizmas, reiškiantis dieviškąjį atpildą ar likimo neišvengiamybę.
Posakis dažnai vartojamas kultūroje ar retorikoje.
Jesus Is King
Jesus is King – devintasis studijinis amerikiečių hiphopo atlikėjo Kanye West albumas, išleistas 2019 m. spalio 25 d. Kanje albumą pradėjo įrašinėti 2018 m. rugpjūtį bei iš pradžių paskelbė išleisiantis devintąjį albumą „Yandhi“ vardu ir ketino jį išleisti 2018 m. pabaigoje, tačiau dėl nutekėjusių dainų jo išleidimą nukėlė neribotam laikui. Albumas paremtas krikščioniška tematika bei paremtas gospelo skambesiu. Kartu su albumu išėjo du singlai – „Follow God“ ir „Closed on Sunday“.
Kritikų atsiliepimai buvo prieštaringi: dauguma jų įžvelgė sąsajas su pernai išleistu „Ye“ bei gyrė kompoziją, o kiti skeptiškai vertino albumo lyrinį turinį ir idėjų nepastovumą. „Rolling Stone“ albumą paskelbė 16-u geriausiu 2019 m. hiphopo albumu, o „The Mercury News“ – 44-ą vietą XXI a. 2-ojo dešimtmečio geriausių albumų sąraše bei pavadino albumą „turbūt drąsiausiu šiame dešimtmetyje“.
Kanadų raštas
Kanadų raštas – brahminių raštų šeimai priklausantis raštas, naudojamas užrašyti daugiausia kanadų kalbai (pietų Indija). Taip pat šiuo raštu užrašomos kitos dravidinės Karnatakos valstijos kalbos – tulų, kodavų, bijarių. Tradiciškai Karnatakoje šiuo raštu užrašomas sanskritas. Šį raštą naudoja ir Karnatakos konkaniai.
V–X a. pietų Indijoje, Kadambų dinastijos valstybėje naudotas kadambų raštas. Apie X a. iš jo išsivystė senasis kanadų ir telugų raštai. Vėliau per šimtmečius raštas keitėsi – dalis ženklų išmesta, įvesti nauji. XVII–XIX a. susidarė šiuolaikinis kanadų raštas.
Raštas
Kanadų raštas naudoja tą patį sudarymo principą, kaip ir kiti brahminiai raštai: grafemos pagrindas yra priebalsė, balsės žymimos diakritikais (išskyrus einančias pradžioje bei hiatus), priebalsių samplaikoms sudaromos ligatūros arba panaudojama virama.
Priebalsiai
Nebenaudojami ženklai: ಱ (ṟa), ೞ (ḻ).
Balsiai
Kaip ir kituose brahminiuose raštuose, kanadų priebalsio ženklas su savimi turi priskirtą a garsą. Norint jį pakeisti kitu balsiu, pridedamas specialus diakritinis ženklas.
Lentelėje pateiktas nepriklausomos balsio grafemos (paprastai sutinkama tik žodžio priekyje), jos diakritiko ženklai bei sąjungos pavyzdys su priebalsiu da.
Trys lygiagrečios upės
Trys lygiagrečios upės arba tiksliau, Junano Trijų Lygiagrečių Upių saugomos teritorijos  – UNESCO pasaulio paveldo objektas, esantis pietų Kinijoje, Junano provincijoje, Hengduano kalnuose, apima Jangdzės, Mekongo ir Salvino aukštupių baseinus.
thumb|left|250px|Upių suartėjimo vieta žemėlapyje
Trijų lygiagrečių upių krašte sutinkama ~6000 augalų, 173 žinduolių, 417 paukščių rūšių. Daug endeminių rūšių. Iš retų rūšių čia gyvena snieginis leopardas, juodoji riestanosė beždžionė, dūminis leopardas, indinis leopardas, Gaoligongo kiškėnas, Gongšano muntjakas, karūnuotasis langūras, raudonasis vilkas, himalajinis lokys, mažoji panda, juodoji kabarga, takinas ir kt.
Šiame krašte gyvena keletas Kinijos tautinių mažumų: derungai, nu, tibetiečiai, lisu, bajai, pumi, nasiai. Čia įsikūręs istorinis Lidziango miestas.
Šis pasaulio paveldo objektas sukurtas 2003 m. dėl išskirtinės krašto topografijos ir bioįvairovės.
Kamizarai
thumb|[[Jean Cavalier – vienas iš kamizarų vadų]]
Kamizarai (, iš – 'marškiniai') – prancūzų valstiečiai hugenotai, dalyvavę antifeodaliniame sukilime, 1702–1705 m. vykusiame Langedoko provincijoje. Taip pavadinti dėl to, kad rengėsi baltais marškiniais.
Sukilti juos paskatino atšaukus Nanto ediktą prasidėjęs hugenotų persekiojimas. Iš pradžių kamizarams pavyko priešintis karaliaus kariuomenei, kurią sudarė apytikriai 10 000 vyrų, tačiau galiausiai jų sukilimas žiauriai nuslopintas.
Tarbūčiai
Tarbūčiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 13 km nuo Žagarės, 2 km į šiaurę nuo Gaižaičių, Švėtės dešiniajame krante. Šiaurės rytuose prasideda Žagarės miškas.
Jarhibolas
thumb|200px|Reljefas iš [[Dura Europas|Dura Europo, vaizduojantis Jarhibolą (~150 m. pr. m. e.)]]
Jarhibolas (aram. yrhbl – „Bolo (Belo) pasiuntinys“) – saulės dievas vakarų semitų mitologijoje. Garbintas Palmyroje, kur su dievais Belu ir Aglibolu sudarė svarbiausiųjų dievybių triadą (būta ir kitos triados – Baalšamemo, Malakbelo ir Aglibolo).
Viena vertus, teigiama, kad Jarhibolas galėjo būti tapatus dievui Malakbelui, kita vertus, tai galėjo būti ir atskiros dievybės. Vaizduotas kaip karys, su saulės spindulių nimbu aplink galvą. Laikytas šventojo Palmyros Efkos šaltinio globėju. Magistratas, kurio žinioje buvo šis šaltinis, buvo laikomas paskirtu paties Jarhibolo (tam būdavo atliekamas ritualas).
Infostruktūra (valstybės įmonė)
Istorija
„Infostruktūra“ buvo įkurta 1992 m. Jai buvo pavesta spręsti valstybės ryšių ir informatikos klausimus. 1994–2002 m. buvo eksploatuojamas ir administruojamas Valstybės institucijų kompiuterių tinklas (VIKT), kurio pagrindu 2003 m. pradėtas plėtoti Saugus valstybinis duomenų perdavimo tinklas (SVDPT). Nuo 2004 m. gegužės 14 d. „Infostruktūra“ tapo SVDPT operatoriumi.
Neprisijungimo judėjimas
Neprisijungimo judėjimas  – neformali politinė grupuotė, kuriai priklauso valstybės, nepriklausančios ar nepritariančios jokiam iš didžiųjų politinės galios blokų. Daugumą narių sudaro Azijos, Afrikos ir Lotynų Amerikos valstybės.
Judėjimas pasireiškė kaip atsakas į didžiųjų valstybių varžybas. Valstybės narės skelbėsi neįsitrauksią į Šaltojo karo konfliktus tarp jų, stiprinsią tarptautinį saugumą, kovosią su neokolonializmu, plėtosią ekonomiką. Judėjimo iniciatoriai buvo Džavaharlalis Nehru (Indija), Josipas Broz Titas (Jugoslavija), Gamalis Abdelis Naseras (Egiptas). Pirmoji neprisijungimo judėjimo konferencija įvyko 1961 m. Belgrade, joje dalyvavo 25 valstybės; Havanos konferencijoje 1979 m. dalyvių buvo jau 141.
Infostruktūra (valstybės įmonė)
Istorija
2006 m. „Infostruktūros“ eksploatuojamam SVDPT tinklui suteikta ir kasmet atnaujinama CERT (Computer emergency response team) akreditacija. 2008 m. gegužės 1 d. įkurta Informacijos saugumo incidentų tyrimų grupė SVDPT–CERT.
Įmonė pradėjusi veiklą prie LR Ryšių ir informatikos ministerijos, 1998 m. tapo pavaldi LR valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministerijai, 2001 m. – LR vidaus reikalų ministerijai, 2015 m. – LR susisiekimo ministerijai, o nuo 2017 m. birželio 8 d. – LR krašto apsaugos ministerijai.
Veikla
„Infostruktūra“ užtikrina telematinių paslaugų infrastruktūros saugumą, teikia SVDPT paslaugas. Jomis naudojasi per 60 proc. valstybės institucijų, tarp kurių LR Seimas, LR Prezidento kanceliarija, LR Vyriausybė, ministerijos, jų departamentai, visos savivaldybės. SVDPT veikia TCP/IP protokolo pagrindu, yra uždaras telekomunikacinis tinklas, atskirtas nuo bendrojo naudojimo tinklų. Tokiu būdu funkcionuoja uždaras elektroninis paštas tarp valstybės institucijų, veikia atskira domenų vardų sistema.
Kritika
Prasta Lietuvos kibernetinio saugumo būklė lėmė, kad 2016 m. pavasarį „Infostruktūra“ patyrė kibernetinę ataką, kuri, ekspertų teigimu, buvo viena didžiausių nepriklausomos Lietuvos istorijoje. Tuomet įmonės saugomam Informacinės visuomenės plėtros komiteto serveriui susidūrus su išpuoliu nukentėjo keliolikos valstybinių institucijų informacinių technologijų sistemos. Vadinamąsias DDoS atakas tuomet patyrė Seimo, prezidentūros, vyriausybės, didžiosios dalies ministerijų, įvairių valstybinių institucijų, tarp jų – Valstybinės mokesčių inspekcijos, Centrinės projektų valdymo agentūros tinklalapiai.
Targauskiai
Targauskiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Lupikų, prie magistralinio kelio. Į vakarus nuo kaimo telkšo ežeras Bevardis, rytuose auga Raudsparnės miškas.
Juozapas Chrapovickis
Juozapas Chrapovickis (1731 m. kovo 19 d. – 1801 m. kovo 5 d.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, generolas-majoras 1762 metais, Mstislavlio kaštelionas nuo 1786 iki 1792 m. 1784–1786 metais Nuolatinės tarybos maršalka. Buvo Ketverių metų seimo konfederacijos narys.
Biografija
Lietuvos prokuroro Eustachijaus Chrapovickio brolis.
Šeima
1791 metais vedė Heleną Hilariją Sufčinską, Lvovo vėliavininko Tomo Sufčinskio ir Marijanos Rostvorovskos dukterį.
1785 metais buvo apdovanotas Švento Stanislovo ordinu. 1786 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.
Tarlokiškė
Tarlokiškė – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Gubavos.
Dewoitine D.500
Kūrimas ir gamyba
D.500 pradžia sietina su ketvirtojo dešimtmečio pradžioje Prancūzijos Oro ministerijos paskelbta specifikacija C1. Šiam konkurse dalyvavo ANF Les Mureaux 170, Bernard 260, Blériot-SPAD S.510, Gourdou-Leseurre GL 482, Hanriot-Biche 110, Loire 43, Morane-Saulnier MS-325, NiD 120, NiD 122 ir Wibault 313, savo modelį pateikė ir Tulūzoje įsikūrusi Émile Dewoitine vadovaujama „Dewoitine“. 'Dewoitine pasiūlymas", kodiniu pavadinimu D.500, buvo pilnai metalinis naikintuvas, savo pirmąjį skrydį atlikęs 1932 m. birželio 18 d.
Pirmąjį užsakymą pagaminti 60 orlaivių 1933 m. lapkričio mėn. pateikė Prancūzijos KOP, juo planavusios pakeisti Nieuport 62. Serijinė lėktuvų gamyba vyko Liore et Oliver koncerne. 1934 m. lapkričio 29 d. pirmasis serijinis D.500 atliko pirmą skrydį.
D.500 buvo gaminamas su dvejais virš variklio montuojamais kulkosvaidžiais. Versija su tarp cilindro blokų montuojama ir pro propelerio ašį šaudančia automatine 20 mm kalibro patranka gavo pavadinimą D.501. Versija su galingesniu, 640 kW (860 AG) galios Hispano-Suiza 12Ycrs varikliu, gavo pavadinimą D.510. Šis modelis taip pat išsiskyrė ilgesne nosimi, didesniais kuro bakais ir kiek pakeista važiuokle.
Iš viso buvo pagaminta 381 vienetas D.500 serijos orlaivių.
D.500 korpusas tapo pagrindu kurti tobulesnį, uždarą kabiną, įtraukiamą važiuoklę turėjusį modelį Dewoitine D.520.
Šukiškiai (Šaukėnai)
Šukiškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Šaukėnų, prie kelio.
Dewoitine D.500
Konstrukcija
Vienvietė D.500 kabina buvo įrengta beveik tiksliai ties užpakaliniu sparno kraštu. Piloto sėdynė buvo reguliuojama vertikaliai, jos aukštį buvo galima keisti ir skrydyje, pvz. norint pagerinti matomumą tūpimo metu. Kabinoje buvo įrengiama ir deguonies įranga, bei radijo aparatas. Vairalazdė su eleronais buvo sujungta per sparno viršutinėje dalyje įrengtą strypą. Dėl didelio D.500 greičio, jo valdymo plokštumos buvo sąlyginai mažos.
D.500 fiuzeliažas buvo ovalo skerspjūvio monokokas, sudarytas iš penkių pagrindinių ir aštuonių papildomų nerviūrų, sujungtų keturiais lonžeronais ir tarpiniais stringeriais. Kniedėmis sujungus su dangos plokštėmis buvo pasiektas didelis struktūros standumas. Reguliuojamas vertikalus stabilizatorius pirmuoju savo stringeriu jungėsi su flizueliažu, o horizontalūs stabilizatoriai iš apačios buvo papildomai sustiprinti spyriais. Fiksuotą važiuoklę sudarė prie apatinių fliuzeliažo lonžeronų per sparnų plotį tvirtinami trikampiai rėmai, ant kurių buvo užmauti  beašiai ratai su pneumatiniais stabdžiais ir vieninteliu sparne sumontuotu tepaliniu-pneumatiniu amortizatoriumi, prie kurio vedė abi įstrižos važiuoklės atramos. miniatiūra|Hispano-Suiza 12 Y variklis D.500 elipsės formos, metalinių sparnų proilgis (pločio ir storio santykis) siekė 8,9. Jų aerodinaminė chroda buvo gana trumpa, ją sudarė tik vienintelis lonžeronas, panašiai kaip rekordiniame orlaivyje Dewoitine D.33. Sparno atsparumą užtikrino jo dėžinė struktūra: vertikalios nerviūros, kniedėmis sujungtos sparno paviršių dengusia skarda. Sparno storis prie lėktuvo fiuzeliažo siekė 30 cm ir tolygiai mažėjo link užapvalinto sparno galo. Balansuoti eleronai tesėsi beveik per visą sparno ilgį, išskyrus apie 0,5 m. prie pat fiuzeliažo, kur jų nebuvo, taip užtikrinant geresnį matomumą pilotui. Sparno apačia buvo tik apie 1,5 m virš žemės, kas užtikrino didelį ekrano / žemės efektą ir leido tūpti mažesniu greičiu. Kuro bakai buvo įrengti abejų sparnų centrinėse dalyse pagal simetrijos ašį, abu galėjo būti atskirai izoliuojami.
Orlaivis buvo ginkluotas tarp cilindrų blokų sumontuota pro propelerio ašį šaudančia 20 mm kalibro Hispano-Suiza HS.9 arba Hispano-Suiza HS.404 automatine patranka, dviem sparnuose sumontuotais 7,5 mm kalibro Darne kulkosvaidžiais (D.501) arba ginkluotas dviem 7,7 mm kalibro Vickers kulkosvaidžiais arba dviem 7,5 mm kalibro Darne kulkosvaidžiais, sumontuotais virš variklio, su galimybe sumontuoti dar du Darne kulkosvaidžius sparnuose (D.500).
Japonijos-Kinijos karo metu Hispano-Suiza HS.404 patranka pasižymėjo kaip labai nepatikima pikiruojančių atakų metu.
Eksploatacijos istorija
miniatiūra|Dewoitine D.500 Pirmieji šio tipo modeliai – D500 ir D.501 į Prancūzijos karo aviacijos (pranc. Armée de l’Air) tarnybą buvo priimti 1935 m. liepos mėn. 1936 m. spalio mėn. buvo pradėtas eksploatuoti D.510 – variantas su galingesniu varikliu. Nors orlaivis buvo užsakytas kaip pagrindinis Armée de l’Air  naikintuvas, netrukus, dėl aviacijos technologijų plėtos, jis jau buvo laikomas pasenusiu. D.510 išlaikė savo, kaip pagrindinio naikintuvo rolę iki ketvirtojo dešimtmečio pabaigos ir tik 1939 m. juos buvo pradėta keisti pajėgesniais Morane-Saulnier M.S.406. Pačioje Antrojo Pasaulinio karo pradžioje ankstyviesiems D.500 modelio orlaiviams buvo skiriamos antraeilės vietinės gynybos funkcijos, jie taip pat buvo naudojami mokymo daliniuose.
Antrojo Pasaulinio karo pradžioje D.510-ieji buvo eksploatuojami trijose Prancūzijos naikintuvų grupėse (pranc. Groupes de chasse), dvejose Šiaurės Afrikoje dislokuotose regioninėse naikintuvų eskadrilėse (pranc. Escadrilles régionale de chasse) ir dvejose jūrinės aviacijos eskadrilėse (pranc. Escadrilles de aéronautique navale). Šiems orlaiviams buvo pavestos oro gynybos funkcijos už fronto linijos, miestų ir pramonės objektų apsauga. 1939 m. lapkričio mėn. Maroke aktyviai veikė tik viena patrankų neturėjusių D.510 eskadrilė (ERC571). 1940 m. gegužės mėn., šią eskadrilę sujungus su ERC 573, buvo įkurta III/4 kovos grupė (GC III/4). Ji buvo demobilizuota 1940 m. rugpjūčio mėn. Yra duomenų, kad D.500 klasės orlaiviai dalyvavo keliuose mūšiuose Vokietijos invazijos į Prancūziją metu: Dakare įsikūrusi grupė, GC I/6 su D.510 skraidė iki 1941 m. pabaigos, po ko ji buvo perginkluota Curtiss H-75.
Green ir Swanborough teigia, kad keturiolika Lietuvai parduotų D.501 (indeksas D.501L), ir du Hidžazo emyratui skirtų D.510 Ispanijos pilietinio karo metu, apie 1936 m., atsidūrė Ispanijos Respublikos kariuomenėje. Dėl „lietuviškų“ D.501 šis teiginys nėra teisingas (išskyrus vieną sudužusį, visi „lietuviški“ D.501 sulaukė sovietinės okupacijos), tačiau keletas D.501 iš tiesų pateko į Ispanijos respublikonų kariuomenę. Apie tai sužinojusi Prancūzijos vyriausybė pareikalavo gražinti lėktuvus ar bent jau jų variklius. Po to „ispaniški“ Dewoitine‘ai buvo perginkluoti SSRS gamybos Klimov M-100 varikliais, kurie buvo licencinė Hispano-Suiza 12Y kopija, naudota ir A. Tupolevo konstrukcijos bombonešiuose SB-2. Ispanijos pilietinio karo metu du D.510 buvo priskirti 71-ąjai pakrančių apsaugos grupei, ir mūšiuose su priešo orlaiviais nedalyvavo. 1938 m. vienas jų buvo nepataisomai sugadintas tūpimo metu, kitas buvo sunaikintas frankistų aviacijos antskrydžio metu. miniatiūra|Dewoitine D.511 parodoje Paryžiuje 1938 m. birželį Kinijos Respublikos Karinės oro pajėgos Wujiaba ir Qingyunpu aviacijos bazėse įkūrė 41-ąja prancūzų savanorių eskadrilę. Prancūzų savanoriai pilotai su naikintuvais Curtiss P-36 Hawk ir D.510 dalyvavo keliuose oro mūšiuose su japonų pajėgomis. Mūšiuose pergalių nebuvo pasiekta; mūšyje su Mitsubishi A5M žuvo vienas pilotas. Po šių nesėkmių Kinija atsisakė pirkti D.510, o pati eskadrilė 1938 m. spalio mėn. buvo išformuota. Kinijoje likę 18 D.510 naikintuvų buvo perduoti Kinijos Respublikos 5-osios naikintuvų grupės 17-ąjai naikintuvų eskadrilei. Jie buvo bazuojami Sičiuano provincijoje ir Čongčingo-Čengdu mūšio metu vykdė daugiausiai gynybines operacijas prieš Japonijos KOP.
Pilotuodamas D.510 ir vadovaudamas septynių tokių naikintuvų grupei, 1939 m. lapkričio 4 d. Chengdu ir Čongčingo mūšyje Kinijos Respublikos KOP pilotas kapitonas Cen Zeliu atakavo Japonijos bombonešių G3M grupę ir, kartu su kitais trimis, numušė lėktuvą, kuriuo skrido Japonijos laivyno 13th Kōkūtai vadas kapitonas Kikushi Okuda. Tai buvo iki tol aukščiausias Japonijos aviacijos karininkas, žuvęs mūšyje.
Prancūzija D.510 taip pat siūlė įsigyti Japonijai, kurios karinės oro pajėgos, įvertinę vienintelį D.510J, nusprendė, jog japoniškas Mitsubishi A5M buvo kur kas pranašesnis.
Fatih Karagümrük SK
Fatih Karagümrük SK arba kitaip Karagümrükspor – Turkijos futbolo klubas iš Karagiumriuko.
Dewoitine D.500
Lietuvoje
miniatiūra|Dewoitine D.372, kurių nepriėmė Lietuvos karo aviacija 1936 metais firma "Dewoitine" Lietuvos karo aviacijai pagal kontraktą turėjo pateikti naujus vienviečius naikintuvus D.372. Tais pačias metais įvyko keletas incidentų su šiais lėktuvais, kai pikiravimo metu lūždavo sparnų galai. Lietuvos delegacijai bandant šiuos lėktuvus taip pat įvyko vienas incidentas - kylant perkaito vieno lėktuvo variklis, kitas lėktuvas nepasiekė gamintojo deklaruotų techninių parametrų. Lietuvos karo aviacijos priėmimo komisijos atstovai plk. Itn. Antanas Gavelis ir mjr. Jonas Mikėnas atsisakė šiuos naikintuvus priimti. Po ilgų derybų firma sutiko pakeisti kontraktą ir Lietuvai pateikti modernesnius naikintuvus D.501. Vieneto kaina siekė 120 000 litų. miniatiūra|Karo aviacijos naikintuvai Dewoitine D.501, po 1937 m. Lietuvai skirta 14 vienetų partija, pažymėta indeksu D.501L, Lietuvą pasiekė 1936 metų gruodžio viduryje. Juos sumontavo Karo aviacijos mechanikai, prižiūrimi gamyklos atstovų. Gamykliniame modelyje nebuvo įrengta radijo stotis, bet lietuviškuose orlaiviuose netrukus buvo sumontuotos amerikietiškos radijo stotys.
Lėktuvai buvo priskirti Kaune, Aleksoto aerodrome dislokuotai 1-ąjai eskadrilei. Vasarą Palangoje būdavo rengiamos stovyklos, per kurias, atliekant virš jūros oro pratybas, šaudyta į velkamus oro taikinius koviniais šoviniais.
Fatih Karagümrük SK
Istorija
Klubas įkurtas 1926 m. 1963–1969, 1980–1983, 1984–1988, 1989–1992, 2004–2005, 2019–2020 m. žaidė TFF Pirmoje lygoje.
2019–2020 m. sezone Pirmoje lygoje buvo penkti ir turėjo galimybę kovoti atrankinėse varžybose. Tapo jų nugalėtojais ir gavo teisę žaisti elito divizione.
Dewoitine D.500
Lietuvoje
„Lietuviški“ D.501 buvo dažomi gamykline sidabrine spalva, ant uodegos užrašomas tipas ir eilės numeris.
Fatih Karagümrük SK
Istorija
Į stipriausią lygą grįžo po ilgos pertraukos. Kitados joje rungtyniavo 1958–1963, 1983–1984 m.
Dewoitine D.500
Lietuvoje
Vienintelis šių orlaivių vizitas į užsienį įvyko 1937 m. rugsėjo 1-3 d, kai Lietuvos karo aviacijos delegacija, vadovaujama jos vado pulkininko Antano Gustaičio su šešiais Dewoitine D.501L ir trimis ANBO-41 lankėsi Rygoje. miniatiūra|Lietuvos Karo aviacijos D.501L, žiemos skraidymai 1939 m. rugsėjo 1 d., prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, Lietuvoje buvo paskelbta nepaprasta padėtis ir 1-osios eskadrilės lakūnai nuolat budėjo pasirengę pakilti į orą. Rugsėjo 27 d. gavus pranešimą apie svetimos šalies lėktuvo įskridimą į Lietuvos oro erdvę, naikintuvais Dewoitine D.501 L pakilę vyr. psk. Juozas Dambrava ir j. Itn. Jonas Dovydaitis aptiko pažeidėją – naujausią lenkų lengvąjį bombonešį PZL.46 Sum – ir privertė jį nusileisti Kauno aerodrome.
Fatih Karagümrük SK
Stadionas
Namų arena yra Atatürk olimpinis stadionas, Stambule, kuris talpina daugiau nei 76 tūkst. žiūrovų.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. vasario 17 d.
Nemanja Bjelan
Nemanja Bjelanas (g. 1993 m. lapkričio 16 d.) – Serbijos ir Kroatijos pilietybes turintis futbolininkas, vartininkas.
Dewoitine D.500
Lietuvoje
Lietuvai atgavus Vilniaus kraštą 1-oji eskadrilė naikintuvais Dewoitine D.501L kartu su kitomis šešiomis eskadrilėmis 1939 m. lapkričio 1 d. dalyvavo reprezentaciniame skridime virš Vilniaus.
Nemanja Bjelan
Karjera
Karjeros pradžia sietina su FK Sindjelic Belgrad, o vėliau FK Mladenovac (2013/14 m. sezonuose).
Nuo 2016 metų rungtyniavo F.B.K. Kaunas ekipoje, vėliau žaidė Kėdainių FK Nevėžis, FK Kauno Žalgiris, Kauno FC Stumbras ir FK Jonava ekipose.
Dewoitine D.500
Lietuvoje
Prasidėjus sovietinei okupacijai, 1940 metų birželio 15 dieną eskadrilė buvo vasaros pratybose, Palangos lauko aerodrome. Lėktuvus perėmė SSRS KOP, o lakūnai atšaukti į Kauną. SSRS KOP jau buvo išbandę Dewoitine D.501L ir nepriėmė jo į savo sudėtį. Šie orlaiviai Palangoje liko iki vokiečių invazijos, kurios metu buvo išvežti į metalo laužą.
Avarijos ir katastrofos
miniatiūra|Lėktuvo Dewoitine D. 501L nuolaužos Nemune prie Kauno jachtklubo prieplaukos (netoli [[Kauno Šv. Kryžiaus bažnyčia|šv. Kryžiaus bažnyčios). Vaizdas iš galo ir kairės. Ant posūkio vairo matosi lėktuvo tarnybinis numeris „606“. ]] Per trejų su puse metų lėktuvų eksploatavimo laikotarpį Lietuvos karo aviacijoje Dewoitine D.501 L patyrė tik vieną katastrofą: 1937 m. spalio 16 dieną D.501, patekęs į plokščią suktuką, nukrito į Nemuną Kaune, netoli Karmelitų paplūdimio. Jį pilotavęs puskarininkis Jonas Masiulis žuvo.
Nemanja Bjelan
Karjera
Pastaraisiais metais treniravosi individualiai ir rungtyniavo Serbijoje (OFK Žarkovo) bei Ispanijoje (SD Oyonesa).
Dewoitine D.500
Operatoriai
miniatiūra|Ispanijos Respublikos KOP D.510 dažymo schema
Nemanja Bjelan
Karjera
2020 m. sausį oficialiai pranešta, kad Nemanja atstovaus Kauno „Hegelmann Litauen“ ekipą.
Dewoitine D.500
Operatoriai
Šalys, bandžiusios, tačiau nepriėmusios į karinę tarnybą:
Nemanja Bjelan
Karjera
2021 m. rungtyniavo FK Garliava.
Ivan Lobojko
Jonas Loboika (1786 m. birželio 21 d. Zoločeve, Charkovo gubernija, Ukraina – 1861 m. birželio 15 d. Jelgavoje, dab. Latvija) – ukrainiečių kilmės rusų kalbos dėstytojas, Vilniaus universiteto profesorius.
Biografija
thumb|150 px|left|Jono Loboikos ranka rašytas laiškas
Jonas Loboika gimė 1786 m. Zoločeve, Charkovo gubernijoje, Ukrainoje. Vaikystėje mokėsi Charkovo gubernijos gimnazijoje, ją baigė. 1804 m. įstojo ir 1810 m. baigė Charkovo universitetą. Po studijų Loboika ilgą laiką dirbo mokytoju. Mokėjo nemažai užsienio kalbų, turėjo parašęs mokslo darbų ir gerų darbo rekomendacijų.
1820 m. Vilniaus universitete paskelbus konkursą rusų literatūros ir istorijos katedroje esančiai laisvai vietai užimti, 1821 m. Jonas Loboika šį konkursą laimėjo. Nors ir be mokslo laipsnio, jis buvo pripažintas profesoriumi ir šešias valandas per savaitę dėstė rusų kalbą ir literatūrą, dvi valandas – Rusijos istoriją. Pastarąją dėstė pagal Sankt Peterburgo gimnazijos mokytojo E.Konstantinovo 1820 m. išleistą „Trumpą Rusijos valstybės istorijos kursą”.
Uždarius Vilniaus universitetą Jonas Loboika dėstė Vilniaus dvasinėje akademijoje ir Vilniaus medicinos–chirurgijos imperatoriškoje akademijoje.
Jonas Loboika artimai bendravo su Adomo Mickevičiaus kūrybos gerbėjais, buvo suartėjęs su Vilniaus intelektualais, palaikė ryšius su lietuvių kultūros veikėjais Dionizu Poška, Leonu Uvainiu, Kiprijonu Nezabitausku. Loboika kelis kartus aplankė Poškos dvarelį, jo ąžuolą – muziejų baublį. Loboika domėjosi Lietuvos senove, su M. Bobrovskiu, I. Danilavičiumi, J.Leleveliu ir kitais tyrinėjo Vilniaus archyvus.
Jonas Loboika buvo paskirtas į Universiteto komisiją, tyrusią filomatų ir filaretų bylą (1823–1824), joje pasižymėjo nuosaikumu.
Laikraštyje „Dziennik Wileński” išspausdino straipsnį apie Žemaitijos milžinkapius ir kitus to krašto senovės paminklus. Loboika sudarė ir 1827 m. Vilniuje išleido rusų religinių giesmių ir eilėraščių antologiją.
Yra išlikusių Jono Loboikos rusiškų rankraščių lituanistinėmis temomis.
1840 m., uždarius Vilniaus medicinos–chirurgijos imperatoriškąją akademiją, išvyko gyventi į Jelgavą (buvusi Mintauja). Iš Jelgavos buvo kilusi Jono Loboikos žmona Kurliandijos bajoraitė Henrieta fon Klonman, kurią vedė 1829 m. Jonas Loboika mirė 1861 m. birželio 15 d. Jelgavoje.
Mash
Mash – Prancūzijoje veikianti motociklų bei motorolerių gamybos kompanija, įsteigta 2014 m. Pagrindinė „Mash“ bazė įsikūrusi Bono mieste, Burgundijoje. „Mash“ prekinis ženklas priklauso „SIMA“ (Société d’Importation de Motos et Accessoires) kompanijai, kuri 1976 m. buvo įkurta piloto Marcel Seurat ir jo žmonos Jeanine, kuri taip pat buvo motociklų entuziastė.
Produkcija
„Mash“ kompanijoje didelis dėmesys skiriamas motociklų kokybės kontrolei ir dizaino detalėms. „Mash“ produkcija išsiskiria savo išvaizda – gamintojas, kurdamas motociklus, išlaiko 70-ųjų metų britišką stilių, kuris labiausiai akcentuoja retro stilių ir laisvės pojūtį. Siekiant išlaikyti klasikinį dizainą ir patikimumą, visi „Mash“ modeliai atitinka aukštus Europos Sąjungos reikalavimus ir yra gaminami pagal Euro 4 standartą. Išskirtinio stiliaus Black Seven 125 cc ir Seventy Five 125 cc tapo vieni geriausiai parduodamų modelių Vakarų Europoje.
Šiuo metu gaminami 50 cc, 125 cc, 250 cc, 400 cc, 650 cc galingumo motociklai.
Ĥ
thumb|200px|Raidė „Ĝ“ sans-serif ir times šriftu. Ĥ ir ĥ (H su diakritiniu ženklu cirkumfleksu) – devintoji esperanto abėcėlės raidė. Esperanto kalboje raidės pavadinimas yra ĥo.
Ĥ yra modifikuota raidė H. Šią raidę XIX a. įvedė Liudvikas Zamenhofas.
Reiškia garsą: [x]. Esperanto kalboje jis tariamas kaip K.
Taip pat skaitykite
Sirkumfleks
Tarnauka
Tarnauka – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Lazdijų, prie pat sienos su Lenkija. Telkšo Tarnaukos ežeras, toliau vakaruose – Galadusys. Rytuose siekia kelią, kur anksčiau buvo pasienio punktas ir muitinė su Lenkija.
Istorija
XIX a. pab. kaimas priklausė Seinų apskrities Krasnavo valsčiui, Lazdijų parapijai. Buvo Dusnyčios dvaro valda.
Sikorskij S-12
Sikorskij S-12 (kitur – C.XII) (rus. Сикорский С-12, gamyklinis indeksas – 106) – 1914 m. Rusijos Imperijoje sukurtas vienmotoris lavinimosi ir akrobatinio skraidymo lėktuvas. Orlaivio konstruktorius – Igoris Sikorskis, jis buvo gaminamas Russo-Balt vagonų gamykloje, Rygoje, vėliau, karo metu, – Sankt-Peterburge.
Konstrukcija ir gamyba
S-12 buvo medinės konstrukcijos drobe dengtas vienvietis vidursparnis monoplanas su atvira kabina, iš viršaus vielinėmis atotampomis (du rėmai po keturis trosus kiekvienam sparnui) prilaikomais sparnais, varomas 80 AG (60 kW) galios oru aušinamu rotaciniu varikliu „Gnome Lambda". Šasi – tradicinė Sikorskio orlaiviams – fiksuota, su pagrindine važiuokle priekyje, suporuotais ratais ir šliaužikliu gale. Jis buvo kiek mažesnis ir lengvesnis už savo pirmtaką S-11.
S-12 buvo konstruojamas siekiant didelio manevringumo, jo pirminė paskirtis – karo pilotų mokymas aukštojo pilotažo.
1915 m. S-12 pagrindu buvo sukurti dviviečiai žvalgybiniai lėktuvai S-12bis.
Eksploatacijos istorija
Pirmojo pasaulinio karo ir Rusijos revoliucijos metu S-12 buvo eksploatuojami Rusijos Imperijos (22-as, vėliau Oro laivų eskadra (rus. Эскадрa воздушных кораблей) – 16 korpuso aviacijos būrys), vėliau – Rusijos Respublikos ir Sovietų Rusijos karinėse oro pajėgose. Vienu iš šių orlaivių kariavo šio lėktuvo bandytojas G. V. Jankovskis.
Paskutinis šio tipo egzempliorius iš SSRS KOP buvo nurašytas 1922 m.
MailerLite
MailerLite – pirmoji lietuviška elektroninio pašto rinkodaros platforma – programinė įranga kaip paslauga, veikianti internetinės programos principu, leidžianti kurti ir siųsti naujienlaiškius bei gauti išsamias ataskaitas apie prenumeratorių aktyvumą ir bendrą elektroninio pašto rinkodaros efektyvumą.
KF Drita Bogovinje
Bogovinjės KF „Drita“ – Makedonijos futbolo klubas iš Bogovinjės.
MailerLite
„MailerLite“ centrinė būstinė – Kalifornijoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose, tačiau visi įmonės darbuotojai dirba nuotoliniu būdu iš 35 skirtingų valstybių. Pačios įmonės teigimu, 2022 m. sausio mėn. „MailerLite“ turėjo daugiau nei 1 240 000 klientų visame pasaulyje.
KF Drita Bogovinje
Istorija
Šis klubas įkurtas 1994 m. Bogovinjės kaime. Iš pradžių taip ir vadinosi KF Bogovinje, bet vėliau pasikeitė pavadinimą ir tapo KF Drita.
2011–12 m. antros pakopos divizione užėmė antrąją vietą.
MailerLite
Istorija
2005 m. įmonė pradėjo veiklą kaip internetinių puslapių kūrybos ir dizaino agentūra – „Itema“.
KF Drita Bogovinje
Istorija
2012–13 m. dalyvavo elito lygoje. Pirmoje lygoje užėmė 9 vietą, o tai reiškė, kad pagal varžybų nuostatus turėjo žaisti išlikimo rungtynes, kurias pralaimėjo ir iškrito iš elito.
MailerLite
Istorija
2009 m. įmonės įkūrėjai sukūrė ir pristatė pirmąjį lietuvišką naujienlaiškių valdymo įrankį – „Mailer.lt“, kuris veikė kaip atskiras įmonės projektas. 2009 m. lapkričio mėn. buvo pradėta „Mailer.lt“ plėtra užsienio rinkoje „MailerSoft“ pavadinimu.
KF Drita Bogovinje
Istorija
Vėliau iškrito ir iš antros pakopos diviziono.
Spalvinė gama
Raudona ir juoda spalvos.
MailerLite
Istorija
2010 m. įmonės pavadinimas buvo suvienodintas visose šalyse ir pakeistas į „MailerLite“, o elektroninio pašto rinkodaros paslaugos tapo pagrindine įmonės veiklos kryptimi. 2010 m. rugsėjo mėn. „MailerLite“ įkūrėjai siekdami pritraukti investicijų dalyvavo rizikos kapitalo fondo – Seedcamp konkurse Europoje, kuriame pateko į finalą , tačiau privataus kapitalo įmonė nusprendė veiklą tęsti be investuotojų lėšų.
2020 m. įmonė plėtė savo veiklą bei pradėjo teikti tinklalapių talpinimo, tinklaraštijos, elektroninės komercijos paslaugas.
2021 m. įmonė tęsė pasaulinę plėtrą ir pagrindinės verslo operacijos buvo perkeltos į Jungtines Amerikos Valsijas bei Airiją.
Pasiekimai
2012 m. suteiktas „Lietuvos interneto apdovanojimas“ už geriausią web programėlę.
2017 m. amerikiečių leidybos ir žiniasklaidos bendrovės „Forbes“ paviešintame tiriamajame straipsnyje „MailerLite“ įvertinta kaip geriausia naujienlaiškių rinkodaros platforma pasaulyje pagal vartotojų pasitenkinimą naudojantis šia platforma.
2018 m. tarptautinė verslo apžvalgų platforma „G2 Crowd“ pripažino „MailerLite“ geriausiu produktu verslui, pagamintu Lietuvoje, ir vienu labiausiai vertinamu įrankiu verslams Europoje.
2020 m. tarptautinio žurnalo „SaaS Mag“ duomenimis, tarp sparčiausiai augančių programinės įrangos kaip paslaugų teikėjų visame pasaulyje „MailerLite“ užėmė 57 vietą iš 1 000.
2021 m. tarptautinė elektroninio pašto rinkodaros apžvalgų platforma „Email Tool Tester“ atlikusi naujienlaiškių pristatomumo kokybės tyrimą „MailerLite“ platformai skyrė pirmąją vietą.
Tarosauka
Tarosauka – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ceikinių.
Tarosai
Tarosai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2,8 km į pietvakarius nuo Betygalos, prie kelių ir. Kaimas įsikūręs Dubysos dešiniajame krante, prie jos intako Burgelio; dalis Tarosų patenka į Dubysos regioninį parką.
Gyventojai
thumb|left|250px|Tarosai nuo Raseinių pusės
Mikalojus Tadas Lopacinskis
Mikalojus Tadas Lopacinskis (1715 m. gegužės 20 d. – 1778 m. sausio 4 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis prokuroras (1750–1761), Lietuvos didysis raštininkas (1764–1777), Bresto vaivada (1777–1778), Mstislavlio seniūnas (1757–1767).
Biografija
Lietuvos bajorų Lopacinskių giminė atstovas, herbo „Liubič“ savininkas. Leono Lopacinskio ir Reginos Svenciskos sūnus. Vyresnysis brolis – Žemaitijos vyskupas Jonas Dominykas.
Nuo 1733 metų buvo Lietuvos dižiojo maršalkos Aleksandro Povilo Sapiegos rūmuose, o vėliau jo sūnaus vyskupo-koadjutorio Juozapo Stanislovo Sapiegos. Lenkijos paveldėjimo kare palaikė karalių Stanislovą Leščinskį ir lydėjo jį Gdansko apgulties metu. Karaliaus dvariškio titulu Mikalojus Lopacinskis išvažiavo kartu su Augustu III Vetinu tremtin į Kionigsburgą. 1736 metais ATR karaliumi pripažino Augustą III Cetiną. Politiškai buvo glaudžiai susijęs su Sapiegų gimine, 1740-ais metais buvo Lietuvos didžiojo etmono Mykolo Kazimiero Radvilos klientu.
1739 metais Mikalojus Tadas Lopacinskis buvo paskirtas Mstislavlio raikytoju, 1742 metais tapo Mstislavlio pataurininkiu, o 1744 metais – Mstislavlio vaiskiu. Nuo 1750 metų – Lietuvos didysis prokuroras. Buvo renkamas Lietuvos Tribunolo deputatu, 1750 metais tapo Lietuvos Tribunolo maršalka. 1760–1761 metais ne kartą skundėsi dėl rusų karių, dislokuotų Mstislavlio vaivadijos teritorijoje, veiksmų. thumb|left|Leonpolio dvaras Buvo renkamas pasiuntiniu į seimus 1744, 1748, 1750, 1754, 1756, 1758, 1760, 1761, 1762, 1764, 1766, 1767 metais. 1764 metais – Čartoriskių konfederacijos narys ir pasiuntinys nuo Mstislavlio vaivadijos į konvokacinį seimą. 1764 metais palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. 1767 metais Repnino seime įėjo į seimo delegacijos, priverstos spaudžiant rusų pulko, kunigaikščio Nikolajaus Vasiljevičiaus Repnino patvirtinti ankstesnę valstybinę ATR tvarką, sudėtį.
1776–1777 metais – Lietuvos Tribunolo maršalka, Švento Stanislovo ordino (1766) ir Baltojo erelio ordinų (1777) kavalierius.
Pagrindinis dvaras Čiurilovičiuose, Polocko vaivadijoje, kurią jis pervardijo savo tėvo garbei ir pavadino Leonpoliu. Leonpolyje surinko gausią biblioteką.
Šeima
Buvo vedęs Barborą Kopec, nuo santuokos su kuria turėjo keturis sūnus (Joną Nikodemą, Juzefą, Stanislovą ir Tomą Igotą) ir dvi dukteris (Kazimierą Barborą ir Brigitą Janą).
Fello Star
Labės „Fello Star“ arba tiesiog „Fello Star“ – Gvinėjos futbolo klubas iš Labės, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Dar vadinamas Fello Star Labé. Namų rungtynes žaidžia „Régional Saifoullaye Diallo“ stadione, talpinančiame 5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
1988 m. įkurtas klubas. Žinoma, kad 1992 m. žaidė Nacionaliniame čempionate. Vėlesniais metais rungtyniavo antrame divizione, o netrukus pateko į aukščiausiąją lygą. 2006, 2008, 2009, 2010 m. tapo šalies čempionais. Atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose.
2015–2016 m. sezone rungtyniavo Pirmoje lygoje ir užėmė trečią vietą.
2019–2020 m. sezone čempionatas buvo nutrauktas dėl pandemijos grėsmių.
Pirmoji Meksikos imperija
Meksikos imperija – konstitucinė monarchija, pirmoji nepriklausoma Meksikos valstybė. Kartu su Brazilijos imperija tai viena iš nedaugelio šiuolaikinių nepriklausomų monarchijų, gyvavusių Amerikoje.
Fello Star
Istorija
2021–2022 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje ir užėmė dešimtąją vietą.
Pirmoji Meksikos imperija
Vienintelis imperijos monarchas Augustinas I iš pradžių buvo Meksikos karo vadas, kuriam vadovaujant 1821 m. rugsėjį buvo iškovota nepriklausomybė nuo Ispanijos. Jo populiarumo kulminacija buvo 1822 m. gegužės 18 d. masinės demonstracijos už tai, kad jis taptų naujosios valstybės imperatoriumi, o jau kitą dieną kongresas skubiai tam pritarė. Liepos mėnesį įvyko prabangi karūnavimo ceremonija.
Fello Star
Istorija
2022–2023 m. sezone tarp keturiolikos dalyvių liko tryliktoje vietoje. Po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Pirmoji Meksikos imperija
Visą neilgą imperijos gyvavimo laikotarpį kankino klausimai dėl jos teisėtumo, konfliktai tarp kongreso ir imperatoriaus ir bankrutavęs iždas. 1822 m. spalį Augustinas I paleido kongresą ir pakeitė jį šalininkų chunta, o tų pačių metų gruodį pradėjo prarasti kariuomenės paramą, kuri sukilo už kongreso atkūrimą. Nepavykus numalšinti sukilimo, 1823 m. kovo mėn. jis vėl sušaukė kongresą ir pasiūlė atsistatydinti, po to valdžia perėjo laikinajai vyriausybei, kuri galiausiai panaikino monarchiją.
Fello Star
Istorija
Nuo 2023–2024 m. sezono rungtyniavo Antroje lygoje.
Pirmoji Meksikos imperija
Teritorija
Meksikos imperijos teritorija atitiko Naujosios Ispanijos vicekaralystės ribas, išskyrus Kubos, Santo Domingo ir Filipinų generalkapitonijas. Buvusios Gvatemalos generalkapitonijos Centrinės Amerikos žemės buvo prijungtos prie imperijos netrukus po jos įkūrimo.
Pirmosios imperijos laikais Meksika pasiekė didžiausią teritorinį mastą – nuo šiaurinės Kalifornijos iki Centrinės Amerikos provincijų (išskyrus Panamą, kuri tuo metu priklausė Kolumbijai), kurios iš pradžių nesutiko tapti Meksikos imperijos dalimi, bet netrukus po nepriklausomybės paskelbimo prie jos prisijungė.
Po imperatoriaus abdikacijos kovo 29 d. išvykstantis Meksikos generolas Visentė Filisola sušaukė naują Centrinės Amerikos kongresą ir 1823 m. liepos 1 d. Centrinės Amerikos provincijos įkūrė Centrinės Amerikos Federaciją, tik Čiapaso provincija nusprendė likti Meksikos sudėtyje kaip valstija. Vėlesnė Meksikos teritorinė raida per ateinančius kelis dešimtmečius (daugiausia perleidimai Jungtinėms Valstijoms) galiausiai sumažino Meksiką iki mažiau nei pusės jos didžiausio ploto.
Villains
Villains – septintasis studijinis amerikiečių roko grupės „Queens of the Stone Age“ albumas, išleistas 2017 m. rugpjūčio 25 d. Tai – pirmasis grupės albumas, kuriame nėra nė vieno kviestinio muzikanto. Albumo singlas „The Way You Used to Do“ pasiekė šešioliktąją vietą JAV „Billboard“ roko dainų reitinge. Albumas sulaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju grupės įrašu, pasiekusiu šio reitingo viršūnę. 2018 m. duomenimis, visame pasaulyje parduota virš 400 tūkstančių albumo kopijų.
Antanas Giedraitis
Antanas Giedraitis:
Villains
2018 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose albumas nominuotas geriausio roko albumo kategorijoje.
Ahausas
Ahausas – miestas ir savivaldybė Borkeno rajone, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Vokietijoje. Įsikūręs prie pat pasienio su Nyderlandais, nutolęs maždaug 20 km į pietryčius nuo Enschedės. 39 277 gyventojai (2015 m. duomenys).
Tarpežerė
Tarpežerė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Ažulaukės, prie kelio. Į vakarus nuo kaimo telkšo Pikeliškių ežeras.
Giresunspor
Giresunspor arba kitaip Giresun Spor Klübü – Turkijos futbolo klubas iš Giresuno.
Istorija
Klubas įkurtas 1967 m. Žaidė TFF Pirmoje lygoje (1967–1971, 1977–1978, 1979–1986, 1988–1991, 1993–1995, 1997–2000, 2007–2012, 2014–2021).
1971–77 m. žaidė Superlygoje. Rungtyniavo Pirmoje lygoje (TFF 1. Lig), o 2020–2021 m. sezone tapo nugalėtojais ir po sezono buvo perkelti į Superlygą.
Nuo 2021–2022 m. rungtyniavo Superlygoje. Tarp dvidešimt vienos ekipos buvo šešioliktoje vietoje ir išsaugojo vietą stipriausiame šalies divizione.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Superlygoje. Galutinėje ekipų rikiuotėje liko šešioliktoje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Stadionas
Namų arena yra Giresuno „Atatürk“ stadionas („Atatiurko“ stadionas), Giresune, kuris talpina 12 191 žiūrovą.
Spalvinė gama
Balta ir žalia spalvos.
Aristarchas (Mėnulio krateris)
thumb|right|240px| Aristarcho kraterio padėtis (Nr. 11) Mėnulio matomosios pusės šiaurės pusrutulyje thumb|right|220px|Aristarcho aukštikalnė mėnlapyje Aristarchas (, 23.7°N, -47.4°W) – smūginis Mėnulio krateris, esantis Mėnulio matomosios pusės šiaurės vakarų dalyje. Pavadintas sen. graikų astronomo Aristarcho (apie 310−230 m. pr. m. e.) vardu. thumb|left|240px| Aristarcho aukštikalnės nuotrauka iš „[[Apollo 15“ misijos. Aristarcho krateris kairiau, Herodoto krateris jo dešinėje ir centre nuo abiejų kraterių išeinanti ir į dešinę pasukanti vaga − Šrioterio slėnis]] Aristarcho krateris (Nr. 11, žr. schemą) yra Audrų vandenyno šiaurės rytų pusėje. Skersmuo 40 km. Tai vienas iš pačių šviesiausių Mėnulio kraterių. Jis taip gerai atspindi šviesą, kad kai kada matomas iš Žemės net ir tuomet, kai neapšviestas Saulės, nes atspindi šviesą, atspindėtą Žemės.
Aristarcho pakraščiai labai aiškūs, forma daugiakampio. Sienos su aiškiai išreikštomis terasomis, todėl krateris atrodo tarsi sen. Romos amfiteatras. Aristarcho dugnas yra gana mažas − apie 19 km skersmens ir apie 3000 m žemiau pakraščių. Savo šviesumu jis labai išsiskiria nuo šalia esančio tamsaus ir šiek tiek mažesnio Herodoto kraterio (35 km skersmens) bei iš visų Audrų vandenyno apylinkių. Aristarchas turi spindulių sistemą, nusitęsančią kelis šimtus kilometrų, bet jo spinduliai yra mažiau šviesūs nei Keplerio ar Koperniko. Manoma, kad Aristarchas palyginus jaunas krateris ir išmuštas kometos ar asteroido. Jo amžius vertinamas 450 mln. metų. 1967 m. iš Žemės jame pastebėta raudona pašvaistė ir įtartas vulkanizmas. XX a. aštuntojo dešimtmečio pradžioje praskrieję „Apollo“ aparatai užfiksavo išsiskiriančias radono dujas − branduolinio skilimo produktą. Dabar nustatyta, kad Aristarche nepasireiškia vulkaninė veikla, tačiau jame neabejotinai yra buvusios vulkaninės veiklos pėdsakų.
Aristarcho ir Herodoto krateriai savo ruožtu yra išsidėstę ant 200 km skersmens Aristarcho aukštikalnės, kuri yra vienas įdomiausių geologinių darinių Mėnulyje. Manoma, kad ji susiformavo prieš 3,85 mlrd. metų Lietų jūros smūginio baseino susidarymo metu, kai dalis Mėnulio plutos iškilo. Aristarcho aukštikalnė pasiekia 2 km aukštį pietrytinėje pusėje virš Audrų vandenyno lygumos ir nuolaidi šiaurės vakarų pusėje. Pagrindiniai vulkaniniai procesai aukštikalnėje įvyko apie prieš 3,6 mlrd. metų. Jų metu tekanti lava išgraužė 36 vagas žemyn, iš kurių didžiausia ir įspūdingiausia yra Šrioterio slėnis (Vallis Schröteri), prasidedantis iš taip vadinamos „Kobros galvos“ − kalvoje esančios duobės, iš kurios praeityje, matyt, veržėsi didžiulis lavos srautas, išgraužęs slėnį. Tai didžiausias žinomas srauto išgraužtas slėnis Mėnulyje. Papildomai visa aukštikalnė padengta piroklastinėmis nuogulomis.
Ŝ
thumb|200px|Raidė „Ŝ“ sans-serif ir times šriftu. Ŝ ir ŝ (S su diakritiniu ženklu cirkumfleksu) – dvidešimt trečioji esperanto abėcėlės raidė. Esperanto kalboje raidės pavadinimas yra ŝo.
Ŝ yra modifikuota raidė S. Šią raidę XIX a. įvedė Liudvikas Zamenhofas.
Reiškia garsą: [ʃ]. Esperanto kalboje jis tariamas kaip lietuvių raidė Š.
Taip pat skaitykite
Sirkumfleks
Meksikos imperatorius
miniatiūra|[[Pirmoji Meksikos imperija|Meksikos imperijos herbas]] Meksikos imperatorius – XIX a. Meksikos valstybės valdovas.
1821 m. paskelbus Meksikos imperijos nepriklausomybės nuo Ispanijos deklaraciją, Meksika tapo nepriklausoma monarchija – Pirmąja Meksikos imperija (1822–1823 m.). Vėliau, Antrosios Meksikos imperijos (1864–1867 m.) metu, Meksika trumpam grįžo į monarchiją. Tiek vienas, tiek kitas imperatorius buvo prievarta nuversti, o vėliau įvykdyta mirties bausmė.
Ě
thumb|200px|Raidė „Ě“ sans-serif ir times šriftu. Ě ir ě – dešimtoji čekų abėcėlės raidė; „E“ raidės pagrindo rašmuo su diakritiniu ženklu paukšteliu. Čekų kalboje raidės pavadinimas yra E s háčkem. Ě yra modifikuota raidė E.
Reiškia garsą: [e]. Čekų kalboje jis minkština prieš ją esančias raides d, t ir n, po m tariama [mňe], po kitų tariamas kaip je. Kadangi Ě raidė niekada nebūna žodžio pradžioje, didžioji Ě vartotina tik tais atvejais, kai žodis rašomas visomis didžiosiomis raidėmis.
Taip pat naudojama aukštutinių sorbų ir žemutinių sorbų kalbose.
Sat.1
Sat.1 (rašoma SAT.1) – privatus Vokietijos TV kanalas, transliuojamas iš Miuncheno. TV kanalas priklauso „ProSiebenSat.1 Media“ grupei, kurią valdo „Providence Equity“. Pastarajai kompanijai priklauso Baltijos šalyse transliuojami TV3, TV6, TV8 ir Power Hit Radio. „ProSiebenSat.1 Media“ įkūrėjas Leo Kirch.
Austrijoje, Šveicarijoje transliuojamos adaptuotos SAT.1 programos vokiečių kalba, bet skiriasi reklamos blokai ir yra kelios vietinės laidos. SAT.1 TV siųstuvais transliuojamas ir Liuksemburge.
Istorija
1984 m. sausio 1 d., dieną prieš RTL plus pradžią, startavo kabeliniais televizijos tinklais ir palydovu transliuojamas televizijos kanalas. 9:58 val. iš Liudvigshafeno prie Reino pasirodė pirmoji „PKS“ (Programmgesellschaft für Kabel- und Satellitenrundfunk) transliacija. Tuometinis generalinis direktorius Jürgen Doetz ir vedėja Irene Joest 10:30 val. žiūrovus pasveikino žinute: „Gerbiamosios ponios ir ponai, šiuo metu esate pirmosios Vokietijos Federacinės Respublikos privačios televizijos starto liudininkai“. Nuo 10:33 val. buvo transliuojami fejerverkai, kurių fone skambėjo Georgo Frydricho Hendelio muzika.
Jonavos KKSC
thumb|250px|Senasis JKKSC pastatas thumb|250px|[[JKKSC centrinis stadionas (Žeimių g.)]] thumb|250px|Jonavos stadiono fragmentas