cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mianmaro istorija
Nepriklausomas Mianmaras
Iš pradžių Birma priėmė užsienio pagalbą, bet JAV vis remiant kinų nacionalistus šiaurėje, jos atsisakė ir neįstojo į SEATO, dalyvavo Bandungo konferencijoje 1955 m. Birma stengėsi būti nešališka tarptautiniuose santykiuose, buvo viena pirmųjų šalių pripažinusi Izraelį ir Kinijos Liaudies Respubliką.
Apie 1958 m. šalis pradėjo atsigauti ekonomiškai, bet skilo politiškai, nes AFPFL skilo į dvi dalis: vienai vadovavo Thakins Nu ir Tin, kitai – Ba Swe ir Kyaw Nyein. Generolas Ne Win perėmė šalies valdymą, 400 komunistų šalinikų buvo suimta, kurių 153 buvo ištremti į Koko salą Andamanų jūroje. Tarp jų buvo Aung San vyresnysis brolis Aung Than.
1962 m. kovo 2 d. Ne Win įvykdė perversmą, suėmė U Nu ir Sao Shwe Thaik, Birmą paskelbė socialistine respublika, kurią valdė Sąjungos Revoliucinė Taryba. Sao Mye Thaik, Sao Shwe Thaik sūnus, buvo nužudytas per „bekraujį“ perversmą. Po perversmo kilo protestai, kariuomenės atsakas iš pradžių buvo švelnus. Bet liepos 7 d. armija nužudė virš 100 studentų Rangūno universitete. Kitą dieną ji susprogdino studentų sąjungos pastatą. Armija derėjosi su sukilėliais, bet nesėkmingai. Per tą laiką buvo suimta šimtai politinių oponentų Rangūne ir kitur. 1964 m. kovo 28 d. uždraustos visos opozicinės partijos. Kačinai sukilo 1961 m., kai U Nu paskelbė budizmą valstybine religija. Šanai sukilo vadovaujami Sao Shwe Thaik žmonos Mahadevi ir sūnus Chao Tzang Yaunghwe 1964 m. dėl 1962 m. perversmo. U Nu buvo paleistas iš kalėjimo 1966 m. spalį, paliko Birmą 1969 m. balandį ir suformavo Parlamentinės demokratijos partiją.
Ne Win izoliavo Birmą nuo pasaulio. Birmos socialistų programos partija buvo vienintelė legali partija šalyje. Verslas ir pramonė buvo nacionalizuoti. Ekonomika neaugo, nes armija pabrėžė pramonės plėtrą ir apleido žemės ūkį. 1972 m. balandį Ne Win atsistatydino iš armijos, bet vis dar valdė šalį per partiją. 1974 m. sausio 4 d. JTO šalis oficialiai pasivadino „Birmos Sąjungos Socialistine Respublika“. 1974 m. sausį atsirado nauja konstitucija, kuri sukūrė Žmonių susirinkimą (Pyithu Hluttaw), kuri turėjo absoliučią teisinę, įstatymų leidžiamąją ir vykdomąją valdžią. Ne Win tapo prezidentu.
1974 m. gegužės mėn infliacija, korupcija, maisto, ypač ryžių, trūkumas sukėlė streikų bangą. Armija šaudė į darbininkus. Gruodį kilo didžiausi iki šių laikų antivyriausybiniai protestai po buvusio JTO Generalinio sekretoriaus U Thant laidotuvių. U Thant buvo U Nu patarėjas, daug kas jį laikė pasipriešinimo kariuomenei simboliu. Mianmariečiai manė, kad jis nusipelnė valstybinių laidotuvių.
1976 m. kovo 23 d. virš 100 studentų buvo suimta, kai jie pažymėjo garsaus Mianmaro poeto ir politiko Thakin Kodaw Hmaing 100 metų gimimo jubiliejų. Tais metais kapitonas Ohn Kyaw Myint surengė sąmokslą nužudyti Ne Win ir San Yu. Sąmokslas buvo atskleistas, kapitonas pakartas.
1978 m. dėl armijos veiksmų prieš musulmonus, 250 tūkst. mianmariečių pabėgo į Bangladešą.
1981 m. Ne Win paliko prezidento postą, toliau valdė per partiją, bet 1988 m. liepos 23 d. netikėtai paliko valdžią. Tuo metu kilo ekonominė krizė. Valstybės kontrolė buvo susilpninta, užsieniečiams buvo leista investuoti. Tačiau krizė gilėjo, pinigai nuvertėjo. 1987 m. gruodį JTO pripažino Birmą Mažiausiai išsivysčiusia šalimi.
1988 m. rugpjūčio 8 d. kilo protestai, armija šaudė į civilius, kilo anarchija, chaosas, rugsėjį vos nekilo revoliucija. Generolas Saw Maung įvykdė perversmą, 1974 m. konstitucija panaikinta (Šalis vėl pervadinta į „Birmos Sąjungą“), įvesta karinė padėtis.
1989 m. birželio 18 d. šalies oficialus pavadinimas JTO iš „Birmos Sąjunga“, pakeistas į „Mianmaro Sąjunga“. Oficialus valstybės pavadinimas mjanmų kalboje nepakito – ir iki tol šalis oficialiai buvo Myanma, tuo tarpu Bama ir dabar plačiai vartojama šnekamojoje vietinių kalboje. Po to sekė dar daugelio vietovardžių ir terminų, kilusių iš britų kolonijinių laikų, pakeitimai. (Pavyzdžiui Rangūnas tapo Jangonu.) 1990 m. armija surengė daugiapartinius rinkimus, bet jų negerbė. Laimėjusios Nacionalinės Demokratijos Lygos lyderė Aung San Suu Kyi buvo laikoma namų arešte nuo praeitų metų. Mianmaras buvo spaudžiamas gerbti rinkimus, jis patyrė ekonomines sankcijas. 1992 m. generolą Saw Maung pakeitė Tanas Šve.
1995 m. Aung San Suu Kyi paleista iš namų arešto, bet jai neleista palikti Jangono. 1993 m. Than Shwe leido susirinkti išrinktiems delegatams, bet ribojo ir kišosi į jų veiklą. Daug delegatų pasitraukė, parlamentas paleistas 1996 m. be naujos konstitucijos.
Nuo 1997 m. birželio 23 d. Mianmaras yra Pietryčių Azijos Tautų Organizacijos narys.
Po nesėkmės su delegatais armija persekiojo opozicines partijas, 1997 m. JAV įvedė sankcijas Mianmarui, ES pasekė jos pavyzdžiu 2000 m. Aung San Suu Kyi atsidūrė namų arešte 2000–2002 m. Ji vėl atsidūrė armijos priežiūroje 2003 m. gegužę, kai ją užpuolė armiją remianti minia.
2005 m. armija pradėjo kelti sostinę iš Jangono į vietovę prie Pjinmanos, kur 2006 m. kovo 26 d. buvo įkurta nauja sostinė - Neipidas.
2007 m. rugpjūčio 15 d. kilo antivyriausybiniai protestai. Juos sukėlė armijos sprendimas panaikinti kuro subsidijas, degalai pabrango 100%. Iš pradžių armija susitvarkė su demonstrantais, bet rugsėjo 18 d. protestus atgaivino vienuoliai. Armija atsakė smurtu.
2008 m. gegužės 3 d. ciklonas Nargis pražudė per 130 tūkst. žmonių, 1 mln. liko be namų. Tai didžiausia gamtos katastrofa Mianmaro istorijoje.
2008 m. gegužės 10 d. po referendumo patvirtinta nauja konstitucija, šalies oficialus pavadinimas pakeistas į „Mianmaro Sąjungos Respublika“. Pakeista šalies vėliava ir herbas.
Demokratinės reformos. Civilinė valdžia.
thumb|left|250px|[[Thein Sein susitinka su JAV prezidentu Barack Obama Jangone, 2012 m. lapkričio 19 d.]]
2010 m. lapkričio 7 d. Mianmare surengti parlamento rinkimai. Juose laimėjo kariuomenės remiama Sąjungos Vienybės ir Plėtros partija, įvairūs tarptautiniai stebėtojai suabejojo jų sąžiningumu. Rinkimuose dalyvavo tik valdžios sankcionuotos partijos, o pagrindinei opozicinei Nacionalinės Demokratijos Lygai nebuvo leista juose dalyvauti. Po rinkimų sekė politinės, ekonominės ir administracinės reformos, 2010 m. lapkričio 13 d. iš namų arešto buvo paleista opozicijos lyderė Aung San Suu Kyi, nuo 1989 metų didžiąją laiko dalį kalinta namų arešto sąlygomis. 2011 m. vasario 4 d. Mianmaro parlamentas „Pyidaungsu Hluttaw” prezidentu išrinko į pensiją išėjusį karininką Thein Sein, tapusį pirmuoju šalies civiliu prezidentu per 49 metus. 2011 m. kovo 30 d. generolo Tano Šve dekretu karinė chunta buvo išformuota.
2011 m. gruodžio 1 d. šalį aplankiusi JAV valstybės sekretorė Hillary Clinton susitiko su Mianmaro prezidentu Thein Sein ir opozicijos lydere Aung San Suu Kyi. . Po netikėtų reformų Nacionalinė Demokratijos Lyga sėkmingai dalyvavo pakartotiniuose rinkimuose 2012 m. balandžio 1 d., kur laimėjo 43 iš 46 galimų laisvų vietų parlamente.
2012 m. birželio 8 d. Rachinų valstijoje kilo religiniai susirėmimai tarp budistų rachinų (arakaniečių) ir musulmonų rohinjų bendruomenių, pareikalavę beveik 100 aukų ir palikę keliasdešimt tūkstančių žmonių be pastogės.
2012 m. lapkričio 19 d. Mianmare apsilankė JAV prezidentas Barakas Obama, lydimas valstybės sekretorės Hillary Clinton. 2013 m. gegužės 20 d. Thein Sein tapo pirmuoju per 47 metus (po Ne Win) Mianmaro prezidentu apsilankiusiu Baltuosiuose rūmuose, kur jis susitiko su Baraku Obama. 2021 m. vasario 1 d. įvyko karinis perversmas, valdžią šalyje vėl perėmė kariškiai, faktinė vadovė Aung San Suu Kyi, prezidentas ir kiti lyderiai suimti.
Išnašos
মায়ানমার
Baibiai
Baibiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Yra Baibių pagrindinė mokykla, biblioteka, medicinos punktas. Artimiausi ežerai – Uolys, Bružokėliai.
Išleista pedagogės Mildos Pošytės kraštotyrinė knyga „Baibiai“(2005). Pro Baibius yra numatyta nutiesti autoturizmo trasa: Zarasai–Salakas–Kiemionys–Baibiai–Antalieptė–Baltriškės-Degučiai–Zarasai (110 km).
Aleksandras Fokinas
Aleksandras Fokinas (g. 1960 m. kovo 3 d., Maskvoje) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
Biografija
Žaidė Atlantas Klaipėda, Dinamo Moskva meistrų komandose.
Čiukas
Verčiamasi turizmu, žvejyba. Vartojama čiuko kalba.
Čiuko valstijai dar priskiriamos atokiau esančios salos:
Valstiją sudaro 40 savivaldybių, iš kurių 16 yra Truko lagūnoje, o 24 išorinėse salose.
Virgininė ieva
Virgininė ieva (Padus virginiana) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos krūmas ar nedidelis medis. Auga beveik visoje Šiaurės Amerikoje, išskyrus tolimąją šiaurę ir tropinius pietus.
Aukštis iki 5 m. Lapai maži, smailūs, 3–10 cm ilgio, žvilgantys. Žiedai balti, smulkūs, susitelkę į kekes po 15-30. Vaisius – tamsiai raudonas kaulavaisis, didesnis už paprastosios ievos.
Lietuvoje virgininė ieva kaip dekoratyvinis augalas auginama želdynuose.
Vulka Mala (reikšmės)
Vulka Mala vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Šiuraičiai (Rietavas)
Šiuraičiai – kaimas Rietavo savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Tverų, abipus kelio. Šiauriniu pakraščiu teka Gelžupis (Laukės intakas). Seniūnaitijos centras. Stūkso Šiuraičių piliakalnis ir Šiuraičių II piliakalnis. Abu piliakalniai paskelbti valstybinės reikšmės archeologijos paminklais.
thumb|left|240px|Nuoroda į piliakalnius
Istorija
1970 m. kaime buvo atidaryta Šiuraičių pradinė mokykla.
Gyventojai
1923 m. kaime buvo 7 sodybos, jose gyveno 50 žmonių.
Jegoras Gaidaras
Biografija
Tėvas -laikraščio „Pravda“ užsienio ir karinis korespondentas Timūras Gaidaras, kurio pavyzdžiu pagal jo tėvo A. Gaidaro (tikroji pavardė Golikovas) apysaką „Timūras ir jo būrys“ buvo auklėjamos kelios Antrojo pasaulinio karo išvakarių ir pokario metų TSRS vaikų kartos. Motina rusų rašytojo P. Bažovo duktė Ariadna. Pirmoji žmona Irina Smirnova, jų duktė Marija Gaidar – viena iš uždraustos partijos „Dešiniųjų jėgų sąjunga“ lyderių. Antroji žmona – rašytojo A. Strugackio duktė Mariana. Jegoras 1973 m. vidurinę mokyklą baigė aukso medaliu, su pagyrimu baigė Maskvos universiteto ekonomikos fakultetą ir jo aspirantūrą. 1980 m. ekonomikos mokslų kandidatas, 1990 m. ekonomikos mokslų daktaras.
Du Ponto analizė
Du Ponto analizė (taip pat vadinama Du Ponto identiškumu, Du Ponto lygtimi, Du Ponto modeliu arba Du Ponto metodu) – sąvoka, dalijanti nuosavo kapitalo grąžą (ROE) į tris dalis. Pavadinimas kilo iš „DuPont“ korporacijos, kuri pradėjo naudoti šią formulę 1920 m.
Jegoras Gaidaras
Biografija
Dirbo laikraštyje „Pravda“, žurnalo „Kommunist“ ekonomikos skyriaus vedėjas, nuo 1989 m. dalyvavo rengiant TSRS ekonomikos gaivinimo planus. 1990–1991 m. Ekonominės politikos instituto steigėjas ir direktorius. 1991 m. dalyvavo Belovežo girios pasitarimuose naikinant TSRS ir steigiant NVS. 1991 m. lapkričio 11 d. – 1992 m. vasario 19 d. pirmasis Rusijos Federacijos ekonomikos ir finansų ministras, 1992 m. vasario 19 d. – balandžio 2 d. pirmasis Rusijos Federacijos finansų ministras, 1992 m. birželio 15 d. – gruodžio 15 d. Rusijos Federacijos ministras pirmininkas. Pradedant dirbti jo vyriausybei dar veikė galinga prekių paskirstymo sistema. Jam vadovaujant įgyvendintas mažmeninių prekių liberalizavimas, pradėtas valstybinio turto privatizavimo procesas, tačiau kainų liberalizavimas sukėlė infliaciją, kuri nuvertino gyventojų sukauptas lėšas. Kilus nepasitenkinimui J. Gaidaro vyriausybė buvo atstatydinta, tačiau jis pats paskirtas ministro pirmininko pavaduotoju tęsė pradėtą darbą.
Du Ponto analizė
Pagrindinė formulė
ROE = (marža)*(turto apyvarta)*(nuosavo kapitalo multiplikatorius) = (grynasis pelnas/pardavimai)*(pardavimai/aktyvai)*(aktyvai/nuosavas kapitalas) = (grynasis pelnas/nuosavas kapitalas)
Jegoras Gaidaras
Biografija
1993 m. birželio mėn. subūrė priešrinkiminį bloką „Rusijos pasirinkimas“ (Выбор России), kuris rinkimuose gavo 15 % balsų, 1994 m. sausio mėn. išrinktas Rusijos Federacijos Valstybės Dūmos deputatu. 1994 m. rinkimų sąrašo pagrindu įsteigė partiją „Rusijos demokratinis pasirinkimas“, tačiau partija 1995 m. rinkimuose neperžengė 5 % barjero. 1999–2003 m. vėl išrinktas Valstybės Dūmos deputatu. Vėliau dirbo Pereinamojo laikotarpio ekonomikos institute.
Du Ponto analizė
ROE analizė
Du Ponto identiškumas suskaido nuosavo kapitalo grąžą (t. y., grąžą, kurią investuotojai gauna iš įmonės) į tris elementus. Ši analizė leidžia analitikui numatyti didesnį arba mažesnį grąžos šaltinį, lyginant su kitomis kompanijomis panašiose ūkio šakose (arba tarp skirtingų pramonės šakų).
Let There Be Rock (tarptautinis albumas)
Let There Be Rock yra trečiasis tarptautinis albumas, kurį išleido australų hard roko grupė AC/DC 1977 metų birželio 23 diena. Visas albumo dainas rašė grupės nariai Angus Young, Malcolm Young ir Bon Scott. Albumą išleido įrašų kompanija Atlantic Records.
Difrakcinės smailės
thumb|right|Difrakcinės smailės Hablo kosminio teleskopo nuotraukose Difrakcinės smailės – spyglių pavidalo linijos, prasidedančios ryškių šviesulių atvaizduose, gaunamuose reflektoriniuose teleskopuose. Tai yra aberacijos (vaizdo iškraipymai), atsirandantys dėl šviesos difrakcijos aplink strypelius, įtvirtinančius antrinį veidrodį. Teleskopuose refraktoriuose difrakcinių smailių paprastai nebūna.
Radijas
thumb|200px|Londono pramogų rūmų „Alexandra Palace“ radijo siųstuvo stiebas thumb|200px|Vienas pirmųjų eksperimentinių radijo imtuvų. A. S. Popovas 1895 m., Rusija thumb|200px|Paprasčiausio (detektorinio) radijo imtuvo elektrinė schema Radijas – technologija, kuri leidžia perduoti signalus elektromagnetinių bangų moduliavimu. Radiju taip pat vadinamas prietaisas radijo bangoms priimti.
Difrakcinės smailės
right|thumb|Niutono sistemos teleskopas reflektorius su keturiais antrinį veidrodį fiksuojančiais strypeliais. 1 – teleskopo vamzdis, 2 – pagrindinis veidrodis, 3 – antrinis veidrodis su jį fiksuojančiais strypeliais Daugelyje reflektorių antrinis veidrodis tvirtinamas teleskopo pagrindinėje optinėje ašyje. Nepaisant to, kiek ploni antrinį veidrodį palaikantys strypeliai, aplink ryškių šviesulių atvaizdus susiformuos šviesūs spygliai.
Nors difrakcinės smailės yra nepageidaujamos profesionaliose astronominėse nuotraukose, kai kurie astronomai mėgėjai specialiai modifikuoja savo teleskopus refraktorius, kad gautų tradicinės Betliejaus žvaigždės formos žvaigždžių atvaizdus. Difrakcinės smailės gali padėti fokusuojant šviesos imtuvus.
Radijas
Radijo bangos
Radijo bangos atsiranda bet kada, kai krūvį turinti dalelė juda su pagreičiu radijo dažniu. Už radijo bangas trumpesnės elektromagnetinės bangos – gama spinduliai, rentgeno spinduliai, infraraudonieji spinduliai, ultravioletiniai spinduliai ir regimoji šviesa, matoma žmonių.
Kai radijo banga pasiekia laidininką, ji sukelia kintamą elektros srovę (įtampą), kuri, jei reikia, gali būti elektronikos sustiprinta. Paprasčiausiu atveju siųstuvas periodiškai nutraukia bangų spinduliavimą, tokiu būdu perduodamas trumpus bei ilgus impulsus (Morzės abėcėlė). Perduodant garsą, radijo bangos stiprumas (amplitudinė moduliacija) arba jos dažnis (dažninė moduliacija) sutartose ribose keičiasi žemesnio (garsinio) signalo dažnio taktu.
Nors žodis „radijas“ dažniausiai yra vartojamas apibūdinant šitą reiškinį, kiti informacijos perdavimo būdai, tokie kaip televizija, radiolokacija ir telefonas, taip pat naudoja radijo veikimo principus.
Radijo bangų perdavimas dideliu atstumu
Kaip ir regimoji šviesa, radijo bangos gali tapti imtuvui „nematomos“, jei siųstuvo antena „pasislepia už horizonto“ (sakoma – palieka tiesioginio matomumo zoną). Ilgos (žemesnio dažnio) bangos turi savybę šiek tiek „užlinkti“, todėl jomis galima signalą perduoti ir kiek didesniu atstumu. Trumposios bangos turi savybė atsispindėti žemyn nuo viršutinių atmosferos sluoksnių (jonosferos), todėl jomis palankiomis sąlygomis galima susisiekti praktiškai bet kuriuo atstumu. Tačiau ryšio kokybė ir galimybė labai priklauso nuo atmosferos būklės. Stabilaus ryšio spinduliui padidinti siųstuvo ir imtuvo antenas naudinga iškelti kuo aukščiau (bokšto viršūnė gali būti matoma virš horizonto ir kai jo papėdės jau nematyti). Štai Varšuvos radijo stiebas, stovėjęs iki 1991 m., siekė 646 m. aukštį. Itin trumpos (pavyzdžiui, mobiliųjų telefonų) radijo bangos gali būti priimamos tik tiesioginio matomumo zonoje, todėl nestabiliai dirbant telefonui paprastai naudinga mėginti pakilti į aukštesnę vietą.
Išradimas ir istorija
left|100px|thumb|Dž. K. Maksvelas 1873 m. škotų fizikas Džeimsas Maksvelas išleido veikalą „Traktatas apie elektrą ir magnetizmą”, kuriame teoriškai aprašė elektromagnetinių bangų (radijo bangų) egzistavimą.
1879 m. velsiečių kilmės amerikietis Deividas Hjūzas pastebėjo, kad kibirkštis galima išgirsti kaip traškesius per ausines. Jis pasigamino primityvų kibirkštinį siųstuvą ir bandydamas sistemą sugebėjo perduoti Morzės signalus 460 m nuotoliu. 1880 m. vasarį jis pademonstravo savo sistemą Londono karališkosios draugijos atstovams, tačiau šie jį sukritikavo (kaip vėliau paaiškėjo, neteisingai) esą tai ne elektromagnetinės bangos, o indukcija, ir D. Hjūzas savo darbo nebetęsė.
Juodakiai
Juodakiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Želvos.
Radijas
Išradimas ir istorija
left|100px|thumb|H. R. Hercas 1886 m. vokiečių mokslininkas Heinrichas Hercas tobulesniu kibirkštiniu siųstuvu irgi sugeneravo elektromagnetines bangas ir savo sukonstruotu imtuvu jas priėmė, tuo patvirtindamas Dž. Maksvelo teorijos ir D. Hjūzo eksperimentų teisingumą. Herco imtuvas buvo labai primityvus – storos vielos žiedas su tarpu, kuriame, reaguojant į elektromagnetines bangas, pasirodydavo mažytė kibirkštis. H. Hercas taip pat atrado, kad elektromagnetinės bangos gali būti aprašytos diferencialine lygtimi dalinėmis išvestinėmis, vadinamą bangos lygtimi. Nuo to laiko elektromagnetinės bangos gavo dar vieną pavadinimą – „Herco bangos”.
1884 ir 1885 m. italų fizikų žurnale „Nuovo Cimento” pasirodė italų išradėjo Temistoklio Kalzekio-Onesčio straipsniai, pristatantys jo eksperimentus, kurių rezultatas buvo vamzdelio, pripildyto metalo drožlėmis, sukūrimas. Toks vamzdelis reaguodavo į elektromagnetines bangas: atsiradus elektromagnetiniam laukui, metalo drožlės „išsirikiuodavo” taip, kad bendra jų varža elektros srovei sumažėdavo (padidėdavo laidumas). Norint laidumą atstatyti, reikėdavo tokį vamzdelį sukrėsti. T. Kalzekis-Onestis manė, kad šį prietaisą galima bus naudoti žaibų ir seisminių reiškinių aptikimui, tačiau pritaikytas jis buvo radijo srityje – tai buvo pagrindinė radijo imtuvo dalis, paverčianti radijo bangas elektros impulsais, iki maždaug 1907 m., kai šį vaidmenį perėmė kristalinis detektorius.
Juodakiai
Etimologija
Manoma, kad kaimo vardas kilęs nuo pavardės Juodakis.
Radijas
Išradimas ir istorija
left|100px|thumb|E. Branli 1890 m. lapkričio 20 d. prancūzų fizikas Eduardas Branli pademonstravo prietaisą, reaguojantį į elektromagnetines bangas, sukeliamas kibirkšties iškrovų; iš esmės tai buvo T. Kalzekio-Onesčio išrastas prietaisas. Šį prietaisą Branli pavadino „radijo laidininku”. Prietaisas – stiklinis vamzdelis, užpildytas metalo drožlėmis – „pagavęs” elektromagnetines bangas padidindavo savo elektrinį laidumą. Tačiau tą padaryti jis galėdavo tik vieną kartą – dingus elektromagnetinėms bangoms jo laidumas nebesumažėdavo. Norint jį atstatyti reikėdavo prietaisą pakratyti.
1893 m. Sent Luise (Misūrio valstija, JAV) Nikola Tesla pasigamino prietaisus savo eksperimentams su elektra. Sakydamas kalbą Filadelfijos Franklino institute ir Nacionalinėje elektros šviesos asociacijoje jis apibūdino ir pademonstravo savo radijo ryšio principus. Tesla apibūdino visus elementus, kurie vėliau buvo panaudoti radijo sistemose iki vakuuminio vamzdelio išradimo. Skirtingai negu Hercas ar Branli, Tesla eksperimentavo su magnetiniu priėmimo prietaisu.
1894 m. rugpjūčio 14 d. D. Britanijos fizikas seras Oliveris Lodžas ir inžinierius Aleksandras Mjurhedas pademonstravo savo „elektromagnetinių bangų registracijos prietaisą”, kuriame buvo panaudotas Branlio „radijo laidininkas” (Lodžas davė jam naują pavadinimą – „kohereris”). Tam, kad atsistatytų kohererio laidumas, Lodžas jam pridėjo mechanizmą, kuris tam tikrais vienodais laiko tarpais sukrėsdavo kohererį. Tuo būdu kohereris vėl būdavo pasiruošęs sureaguoti į radijo bangas. Šio prietaiso trūkumas buvo tas, kad, po sureagavimo į elektromagnetines bangas, kohererio laidumas nesumažėdavo tol, kol neateidavo nustatytas laikas jį sukrėsti.
1895 m. gegužės 7 d. Rusijos išradėjas Aleksandras Popovas pademonstravo dar labiau patobulintą prietaisą, pavadinęs jį „žaibo žymekliu”. Po kiekvieno sureagavimo į elektromagnetines bangas tam tikras mechanizmas iš karto sukrėsdavo kohererį; tuo būdu nebereikėdavo laukti, kol ateis nustatytas laikas tą padaryti, ir kohereris būdavo pasiruošęs darbui iš karto. A. Popovas savo tėvynainių yra laikomas radijo išradėju.
Markonis ir Tesla
left|100px|thumb|G. Markonis 1896 m. birželio 2 d. D. Britanijoje gyvenęs italų išradėjas Gulielmas Markonis pateikė paraišką savo sukurtos radijo ryšio sistemos užpatentavimui ir 1897 m. gavo D. Britanijos patentą nr. 12039 „Elektrinių impulsų ir signalų perdavimo bei tam skirtų aparatų patobulinimai” ; tai yra pirmasis ryšių sistemos, paremtos elektromagnetinių bangų sklidimu, patentas. Markonio eksperimentinis prietaisas tai pat tapo pirmąja iš inžinerijos pusės išbaigta, komerciškai sėkminga radijo perdavimo sistema. Tai jau buvo tikra ryšio sistema (siųstuvas ir imtuvas), skirta būtent informacijos perdavimui ir priėmimui, o ne „Herco bangoms” aptikti, kaip iki tol išrasti ir tobulinti prietaisai. Už tai Gulielmas Markonis ir laikomas radijo išradėju. Markonio prietaisui taip pat atitenka laurai už 700 žmonių išgelbėjimą Titaniko katastrofos metu.
Visgi Markonio ryšio sistema dar buvo labai netobula: signalai buvo siunčiami kibirkštiniu siųstuvu, kuris sugeneruodavo paprasčiausią kibirkštį, o ši sukeldavo elektromagnetinį lauką iš karto visose radijo bangose. Tokio siųstuvo veikimo zonoje negalėjo būti jokių kitų tuo pat metu veikiančių siųstuvų, nes jie irgi išspinduliuotų signalą visose bangose ir sukeltų trukdžius.
Markonis taip pat patobulino savo sistemą bangos nustatymo mechanizmu ir 1900 m. balandžio 26 d. gavo jai D. Britanijos patentą Nr. 7777, o JAV patentų biuras 1904 m. išdavė jam atitinkamą JAV patentą Nr. 11913.
1909 m. Markonis su Karlu Ferdinandu Braunu buvo apdovanoti Nobelio fizikos premija už „įnašą tobulinant radijo telegrafiją”.
Spręsdamas ginčą dėl radijo ryšio sistemos patobulinimo įvedant į ją bangos ilgio nustatymo mechanizmą, 1943 m. JAV Aukščiausiasis teismas nusprendė, kad šio patobulinimo pirmumas priklauso Teslai – jo patentas Nr. 645576 yra pirmesnis už Markonio patentą Nr. 11913. Tačiau šis sprendimas buvo priimtas jau po Teslos mirties. Teismo sprendime taip pat buvo atskirai pabrėžta, kad Markonio kaip žmogaus, kuris pirmasis užmezgė radijo ryšį, reputacija jokiu būdu nenukenčia, ne ji yra paremta pirmuoju Markonio patentu Nr. 12039, gautu 1896 m.
1898 m. Markonio įkurta kompanija „The Wireless Telegraph & Signal Company” atidarė pirmąją pasaulyje radijo gamyklą Hol Stryte, Čelmsforde, Anglija, pasamdydama apie 50 žmonių. Apie 1900 m., Tesla sukūrė Vardenklaifo Bokšto infrastruktūrą ir reklamos tarnybas. 1903 m. bokšto konstrukcija buvo beveik baigta. Skirtingos teorijos egzistuoja apie tai, kaip Tesla ketino pasiekti jo radijo sistemos tikslus (kaip kalbama, 200 kW sistemą).
Raida XX amžiuje
left|100px|thumb|R. Fesendenas Kitas puikus išradimas buvo vakuuminis vamzdelis, išrastas Vestinghauso inžinierių. thumb|200px|Įprastinis XX amžiaus pabaigos radijo imtuvas thumb|200px|Okeaninio laivo (pastatytas 1936 m.) radijo stotis 1906 m. Kūčių vakarą iš Kanados kilęs amerikiečių išradėjas Redžinaldas Fesendenas iš Brant Roko (Masačiūsetsas, JAV) transliavo pirmąją pasaulyje garsinę radijo laidą – iš plokštelės pagrojo Hendelio „Ombra mai fu (largo)”, pats smuiku sugrojo Adamo „Šventąją naktį”, perskaitė sakinį iš Biblijos ir pakvietė klausytojus rašyti raportus apie laidos girdimumą. Antrą labai panašaus turinio ir trukmės laidą Fesendenas transliavo 1906 m. gruodžio 31 d. Abiejų laidų auditorija buvo laivų, plaukiojusių jūrose palei rytinę JAV pakrantę, radijo operatoriai. Šios Fesendeno demonstracijos didelio atgarsio nesulaukė ir buvo užmirštos, kol jis pats 1932 m. apie jas parašė laiške buvusiam kompanionui Samueliui Kinteriui. Šiame laiške Fesendenas rašė, kad jo laidas girdėjo jūreiviai net Karibų jūroje. Tačiau nėra žinoma, kad šios šventinės radijo laidos būtų buvusios aprašytos kokiuose nors laivų žurnaluose ar tuometinėje literatūroje.
1920 m. rugpjūčio 31 d. Detroito (JAV) radijo stotis 8MK pirmoji ėmė transliuoti žinių laidas. Pirmosios reguliarios pasaulio transliacijos prasidėjo 1922 m. iš Markonio išradimų centro Vritlyje netoli Čelmsfordo, Anglijoje.
XX a. ketvirtojo dešimtmečio pradžioje radijo mėgėjai išrado vienos šalinės juostos ir dažnių moduliaciją. Dešimtmečio pabaigoje jie tapo pripažintu komercinių radijų veikimo metodu.
1960 m. „Sony“ pristatė pirmą tranzistorinį radiją, pakankamai mažą, kad tilptų į švarko kišenę ir galintį būti aprūpintam paprastu elementu. Jis buvo saugus, nes jame nebuvo degių detalių.
Aštuntajame dešimtmetyje LORAN tapo pagrindine radijo navigacine sistema. Netrukus JAV jūrų pajėgos eksperimentavo su palydovine navigacija, pasiekdami Visuotinės išsidėstymo sistemos (GPS) išradimą bei paleidimą 1987 m.
Dešimto dešimtmečio pradžioje radijo mėgėjai eksperimentuotojai pradėjo naudoti kompiuterius su garso plokštėmis radijo signalų apdorojimui. 1994 m. JAV armija ir JAV gynybos departamento pažangių tyrimų projektų agentūra (DARPA) pradėjo projektą, kurio metu buvo sėkmingai pagamintas skaitmeninis radijas. Skaitmeninės transliacijos pradėtos pačioje dešimto dešimtmečio pabaigoje.
Babriškės (Varėna)
Istorija
1865 m. Babriškės buvo Rosokochų valda, kurioje buvo koplyčia (dab. bažnyčia), priklausanti Daugų parapijai.
AT312
AT312 – Austrijos Aukštutinės Austrijos žemės Linco–Velso apskričių grupės (Linco ir Velso miestų bei apskričių, Eferdingo apskrities ir dalies Urfaro apylinkių apskrities) teritorijos (NUTS:AT) administracinių vienetų suskirstymas pagal LAU, smulkių vietinių administracinių vienetų suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistemą.
LAU vietiniame lygmenyje pratęsia NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūrą, patvirtintą 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
Apskričių centrai – riebiu šriftu.
Tėbai (Egiptas)
Šiuo metu senųjų Tėbų vietoje yra Luksoro miestas.
Istorija
Vasetas Senosios karalystės laikais buvo nežymus provincijos miestelis. Tačiau Tėbų rajone buvo rasti du 3-os ar 4-os dinastijų kapai, taip pat nedidelė 5-6 dinastijų laikotarpio kapų grupė (Vakariniame Nilo krante, al-Khokha kalvos pietiniame šlaite). Mat faraonai tuo metu daugiausia buvo laidojami prie Memfio.
Tėbų iškilimas prasidėjo, kai 11 dinastijos faraonas Mentuhotepas, pasivadinęs Neb-Hept-Ra, suvienijo Egiptą. Jis šalį valdė 51 m. ir Deir el-Bahri pasistatė laidojimo šventyklą, kuri vėliau įkvėpė Hatčepsutę (18 dinastija) ten pat pasistatyti dar didingesnę savo laidojimo šventyklą.
Tėbus 661 m. pr. m. e. užėmė asirai. Tas įvykis yra minimas Biblijoje. Ptolomėjų laikais (304–30 m. pr. m. e.) jis dar buvo reikšmingas miestas. Tačiau po to, kai 29 m. pr. m. e. Tėbus užėmė romėnai, čia buvo likę tik keli atskiri kaimai. Nuo tada miestas visam laikui prarado savo svarbą.
Tėbų sugrįžimas
Apie Tėbus nustota kalbėti iki pat Ptolemėjų laikų, kai čia pradėjo lankytis Graikijos ir Romos keliautojai. Diodoras Sicilietis, lankęs Egiptą 57 m. pr. m. e., rašė, kad ten puikesni rūmai nei bet kur kitur, o faraonų kapai tokie nuostabūs, kad nėra vilties, kad bus sukurta kas nors panašaus. Tačiau apie Tėbus vėl buvo užmiršta ir IV-XVII a. laikotarpiu jie beveik niekur neminimi. Tiesa, jų vieta buvo pažymėta 1595 m. žemėlapyje. Ir nors tėvas Šarlis Fransua 1668 m. aplankė „mumijų vietą“, tačiau neįžvelgė jos svarbos. Tik prancūzas tėvas K. Sikardas, vadovavęs jėzuitų misijai Kaire, lankęsis Egipte apie 1708–1712 m., identifikavo vietovę kaip Tėbus. Jis rado 10 atvirų faraonų kapų ir rašė apie jų sienų piešinius. Tačiau beveik visi jo užrašai dingo.
Istoriniai paminklai
thumb|220px|right|Karnako šventykloje Seniausi išlikę Tėbų pastatai yra Karnako šventykla, datuojama Viduriniosios karalystės laikmečiu.
Tame pačiame rytiniame Nilo krante yra ir Luksoro šventykla.
Vakariniame Nilo krante:
Kilmingųjų kapai
Tai apie 800 ištirtų kapų Nilo vakariniame krante. Didžioji jų dalis pasiskirsčiusi penkiuose plotuose. Šiauriausi kapai yra al-Tarif ir priklauso Antrajam pereinamajam laikotarpiui ir Viduriniosios karalystės pradžiai. Kiek į pietus, Dra Abu al-Naga kalvos šlaite, rasta 80 kapų, kurių didžiuma priklauso 17-20 dinastijų žyniams ir valdininkams bei keletui 17 dinastijos valdytojų. Toliau į pietvakarius yra al-Assssif su 40 kapų, daugiausia Naujosios karalystės ir vėlesnių laikų. Toliau į pietus yra al-Khokha kalva, kurioje rasti penki Senosios karalystės laikų kapai ir 53 kapai iš 18 ir 19 dinastijų laikų. Toliau į vakarus yra mitinio musulmonų šeicho Abd al-Kurno vardu vadinama kalva, kurioje rasti 148 kapai, kurių dauguma priklauso 18 dinastijai. Į šiaurę nuo šios kalvos yra gerai žinomas Deir al-Bahri, garsus Hatčepsutės ir Mentuhotepo šventyklomis. Ir pagaliau į pietus nuo Abd al-Kurno ir greta Merenptaho šventyklos yra Qurnet Murai kalva, kurioje yra rasta 17 kapų, priklausančių Ramzių laikmečiui. Neabejotina, kad tose vietose yra tūkstančiai kitų, dar neatrastų kapų.
Klaipėdos Vėtrungės gimnazija
Istorija
1975 m. liepos mėnesį prie naujai nutiestos Gedminų gatvės buvo pradėta 22-osios vidurinės mokyklos statyba. 1976 m. rugsėjo 1 d. įvyko iškilmingas mokyklos atidarymas. 1988 m. mokykla gavo „Vėtrungės“ vardą.
Mokiniai
Aukso medaliais mokyklą baigė Dalius Indriliūnas, Andžela Žemgulytė, Jolita Kraniauskaitė, Daiva Milkintaitė, Jūratė Kroliutė, Inga Jonikaitė, Ramutė Valskytė.
Sidabro medaliais mokyklą baigė Kristina Abraitytė, Rita Višniauskaitė, Daiva Putriutė, Laura Pačėsaitė, Daiva Tamošaitytė, Lina Gečaitė, Viktorija Sidabraitė, Lijana Žukauskaitė, Daiva Budrytė, Vaiva Šarkauskaitė, Daiva Gelžinytė, Edita Grinkevičiūtė, Rūta Tamulynaitė, Jolanta Gabrėnaitė, Rita Umbrasaitė, Živilė Aučkelytė, Daiva Alseikaitė, Ina Bredichina, Ingrida Jočytė, Dalia Skripkaitė, Aida Pranaitytė, Jurgita Janukonytė, Aušra Drungilaitė, Diana Kazlauskaitė, Rūta Užemeckaitė, Jolanta Vaičekauskaitė, Šilė Šenavičiūtė, Linara Jonaitytė, Viktorija Protasova, Eglė Bukantytė, Erika Rakašytė, Lina Stankutė.
Atestatai su pagyrimu įteikti: Karolinai Daujotaitei, Giedrei Rakašytei, Linai Damalytei, Vaidui Kubiliui, Linai Girdenytei, Akvilei Franckevičiūtei, Andriui Jurkevičiui, Kęstučiui Kirtikliui, Jurgai Kripaitei, Mindaugui Paserpskiui, Rimantui Pilibaičiui, Vykintui Zulonui, Vaidai Alytaitei, Indrei Plataunaitei, Monikai Šedbaraitei, Monikai Pociūtei, Gintarei Anužytei, Ingai Buninai, Romui Jasevičiui, Ramunei Balevičiūtei, Ernestai Pociūtei, Linai Rudgalvytei, Vilijai Stroputei, Akvilei Kapočiūtei, Margaritai Vasiliauskaitei, Tomui Gedrimui, Erikai Klimavičiūtei, Vilmai Šapauskaitei, Rūtai Brilingaitei, Eglei Gorbunovaitei, Dovilei Idzelytei, Karolinai Urbonaitei.
Gamtos mokslai gimnazijoje
Gimnazijoje skiriama daug dėmesio gamtos mokslams. Kasmet „Vėtrungėje“ vyksta Klaipėdos apskrities moksleivių praktinių - tiriamųjų darbų konferencija, kurioje savo darbus pristato visos apskrities moksleiviai. Gimnazijos moksleiviai ruošia projektus, aktyviai dalyvauja ekologinėje veikloje.
Meninė veikla
Kasmet gimnazijoje lietuvių kalbos mokytojų iniciatyva organizuojamas poezijos pavasaris. Rusų kalbos mokytojai kasmet organizuoja rusų romansų vakarą kartu su E. Balsio menų gimnazija. Renginys sutraukia nemažai dalyvių.
Tarptautiniai projektai
Gimnazija dalyvauja tarptautiniuose projektuose „Gyvenimo kokybė Baltijos šalių regione“, „Šiuolaikinių Europos šalių tautinis identitetas ir bendra kultūrinė ateitis“, „Savarankiškas mokymas ir mokymasis“.
Trišakiai
Trišakiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 18 km į pietus nuo Biržų. Stūkso mitologinis Trišakių akmuo, dar vadinamas Batakmeniu, Čebatoriumi.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Pamėnkalnis
Pamėnkalnis (arba Tauro kalnas, Taurakalnis, Velnio kalnas, Vaiduoklių kalnas) – kalva Vilniaus centre, Naujamiesčio seniūnijoje.
Istorija
thumb|left|„Vaizdas nuo Tauro kalno“. Jozefo Marševskio paveikslas thumb|2021 m. thumb|2006 m. thumb|2013 m. snieglenčių trasa
Archeologo Vykinto Vaitkevičiaus teigimu, nuo senų laikų Pamėnkalnis arba Tauro kalnas turėjo kitą pavadinimą – Velnio kalnas. 1441 m. Ldk Kazimiero Jogailaičio privilegijoje Vilniaus miestiečiams kalnas buvo minimas kaip orientyras – ipa usque ad fluvium Wilia ab vna et a Czarthowahora vsq ad Lukyschky partibus. Velnio kalnas aptinkamas ir vėliau, o XVII a. atsiranda ir įsitvirtina Pamėnkalnis (šis pavadinimas kilo nuo žodžio pamėnas – „pamėklė, šmėkla“).
Istorikas dr. Jonas Jurkštas tyrinėdamas Vilniaus vietovardžius senųjų aktų rinkiniuose surado 1602 m. aktą, kuriame gatvė, einanti nuo Vilijos (Neries) vartų į Lukiškes, vadinama Pamėnkalnio vardu. 1648 m. Lukiškių planeliuose matosi, kad Tauro kalnas ir Pamėnkalnis – tas pats kalnas.
XVIII a. kalno žemė ar tik jos dalis priklausė LDK matininkui, Stakliškių seniūnui Juozapui Teodorui Daraškevičiui Bufalui. Vietos gyventojai kalną pradėjo vadinti savininko vardu –. Pirmojo lietuviško vadovo po Vilnių rengimo metu, Mykolas Biržiška su bendraminčiais, gal nelabai gilindamiesi į kalno lenkiško pavadinimo asmenvardinę kilmę, išsivertė pavadinimą pažodžiui – „laukinis jautis“ arba „tauras“. Tai labai gražiai derėjo ir prie legendos apie tai, kaip Gediminas sumedžiojo taurą, o ilsėdamasis susapnavo geležinį vilką ir upių santakoje ėmė statyti Vilniaus miestą.
1860 m. pirmos gildijos Vilniaus pirklys Vilhelmas Šopenas miesto pakraštyje prie Tauro kalno pastatė alaus daryklą (dabartinė „Vilniaus tauro“ alaus darykla).
Žymūs šalies veikėjai, tokie kaip Mikalojus Konstantinas Čiurlionis bei Jonas Basanavičius, ketino ant Pamėnkalnio įkurti Tautos namus – visos Lietuvos kultūros centrą. Apie tai buvo paskelbta 1907 m. Lietuvių mokslo draugijos steigiamajame susirinkime. Tam nupirktas sklypas ir surinkti pinigai, bet idėjos įgyvendinimui sutrukdė prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas. 2007 m. Tautos namų idėjos 100-osioms metinėms ant Pamėnkalnio atidengtas paminklinis akmuo, ant kurio užrašyta, kad šioje vietoje turi stovėti Tautos namai.
Vaclovas Andrulis
Vaclovas Andrulis (g. 1962 m. spalio 2 d. Daugėliškėje, Kelmės rajonas) – Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Pamėnkalnis
Istorija
1963 m. ant Pamėnkalnio pastatyti Respublikiniai profsąjungų kultūros rūmai. 1988 m. gruodžio 12 d. juose atkurtas Lietuvos tautinis olimpinis komitetas.
Vaclovas Andrulis
Biografija
1981 m. baigė Kelmės rajono Vaiguvos vidurinę mokyklą, 1986 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijoje, įgijo mokslinio agronomo specialybę.
Dauparų-Kvietinių seniūnija
Dauparų-Kvietinių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Klaipėdos rajono savivaldybės vakaruose.
Vaclovas Andrulis
Biografija
1986–1988 m. Kelmės rajono Akmenių tarybinio ūkio vyr. agronomas. 1988–1991 m. Kelmės rajono Pašilės tarybinio ūkio direktorius. 1991–1995 m. Kelmės rajono žemės ūkio bendrovės „Akmena“ pirmininkas. 1997–2000 m. Pašilės pagrindinės mokyklos mokytojas.
Dauparų-Kvietinių seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Vaclovas Andrulis
Biografija
2000–2012 m. Kražių seniūnijos seniūnas. 2012–2021 m. Kelmės rajono meras.
Dauparų-Kvietinių seniūnija
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 6 seniūnaitijos:
Vaclovas Andrulis
Biografija
1991–1995 m. Kelmės rajono tarybos deputatas, 2012–2021 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.
Nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narys, nuo 2011 m. – skyriaus pirmininkas.
Kražių bendruomenės narys, Kredito unijos „Kelmės taupa“ narys. Žmona Rita, vaikai Marius, Jolita.
Jungtinės Karalystės lietuvių bendruomenė
thumb|250px|Lietuvių Šv. Kazimiero bažnyčia Londono Bethnal Green rajone Jungtinės Karalystės lietuvių bendruomenė, JKLB (Didžiosios Britanijos Lietuvių Sąjunga, DBLS) – Pasaulio lietuvių bendruomenės struktūrinis vienetas, vienijantis lietuvius Didžiojoje Britanijoje. DBLS laikosi Lietuvių Chartos principų: „Lietuviais esame mes gimę, lietuviais turime ir būt!“
DBLS įkūrimas
Pirmieji lietuviai į Didžiąją Britaniją atvyko XIX amžiaus viduryje. Jau XX a. pradžioje didesnės lietuvių grupelės įsikūrė Škotijoje bei Anglijoje – daugiausiai Londone ir Mančesteryje. Metams bėgant susiburta į parapijas, organizacijas ir draugijas. 1901 m. Londone įkurta Šv. Kazimiero parapija, 1912 m. čia pastatyta Londono lietuvių Šv. Kazimiero bažnyčia.
Po Antrojo pasaulinio karo, daugėjant į Britaniją atvykstančių lietuvių, VLIK'as (Vyriausias Lietuvos Išlaisvinimo Komitetas, įkurtas JAV) ėmė raginti, kad naujame krašte tautiečiai susiburtų į kokią nors lietuvius jungiančią organizaciją. Nuspręsta, kad krašto nepažįstantiems žmonėms steigti bet kokią organizaciją būtų sunku, todėl šios užduoties imtis buvo paprašytas jau kurį laiką Britanijoje gyvenęs verslininkas P. B. Varkala.
Didžiosios Britanijos Lietuvių Sąjungos steigiamasis susirinkimas įvyko 1947 m. liepos 2 d. P. B. Varkalos bute Londone, Belsize Avenue. Įsteigta DBLS – Didžiosios Britanijos Lietuvių Sąjunga (Lithuanian Association in Great Britain).
Tuoj po įsteigimo buvo sukurti įstatai, nustatytas nario mokestis, paruoštas atsišaukimas, raginantis visus jungtis į šią organizaciją. Pradėtas leisti savaitinis informacinis biuletenis „Britanijos Lietuvis“, vėliau pervadintas „Europos Lietuviu“.
Sąjungos narių skaičius išaugo iki 5000, visoje Didžiojoje Britanijoje įregistruoti 78 skyriai. DBLS būstinė buvo Londonas, čia netrukus nupirkti Lietuvių Namai. Perkant šį pastatą, prisidėjo visi Sąjungos nariai. Lietuvių Namuose ilgus metus vyko metiniai suvažiavimai, buvo rengiami koncertai, veikė lituanistinė mokykla, buvo priimami diplomatai ir kiti svečiai. Už bendrą DBLS veiklą buvo atsakingas iš septynių narių sudarytas centro valdybos komitetas.
Didžiosios Britanijos Lietuvių Sąjungos istorija įamžinta rašytojo Kazimiero Barėno knygose „Britanijos lietuviai 1947–1973“ ir „Britanijos lietuviai 1974–1994“.
Dabartinė veikla
JKLB šiuo metu turi 800 registruotų narių ir 20 skyrių. Kiekvienas vyresnis nei 18 metų šalyje gyvenantis lietuvis gali tapti JKLB nariu (reikia užpildyti anketą ir kartu su nario mokesčiu pristatyti artimiausiai esančiam JKLB skyriui). Metinis nario mokestis – £12. Skyrių valdybos organizuoja metinius suvažiavimus, vakarones, koncertus, lituanistines mokyklas, sporto grupes, tarptautinėse šventėse ir renginiuose reprezentuoja Lietuvą.
Struktūra
Pagrindinis Jungtinės Karalystės Lietuvių Bendruomenės valdomasis organas yra Centro valdyba.
Patariamasis organas yra Taryba. Veikia Švietimo Taryba, kuri rūpinasi lituanistiniu švietimu.
Juodeliai (Ukmergė)
Juodeliai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Laumėnų.
Jungtinės Karalystės lietuvių bendruomenė
JKLB skyriai
Yra 20 skyrių: Londono pirmasis, Pietų Londono, Vakarų Londono, Leeds, Kings Lynn, Scunthorpe, Ely, Northhampton, Birmingham, Glazgow, Edinburgh, Milton Keynes, Wisbech, Hampshire, Manchester, Manchester lietuvių bendruomenė "Žemyna", Pietų pakrantės, Crawley lietuvių bendruomenė "Gintaras", Hull Lietuvių Draugija "Linas„, Sodo.
Žmogaus atavizmai ir rudimentai
thumb|right|600px|Žmogaus rudimentai Atavizmas - tai išnykusių rūšies požymių, būdingų tolimiems protėviams, atsiradimas kai kuriuose individuose.
Vietinė rinktinė
Vietinės rinktinės sukūrimas
1942 m. pabaigoje pablogėjus padėčiai Rytų fronte (sustabdytas Maskvos puolimas, Stalingrado mūšis), 1943 m. pradžioje vokiečiai pradėjo organizuoti pastiprinimą - nacionalinius karinius dalinius kovai su sovietais. Beveik visoje Europoje (Suomijoje, Estijoje, Latvijoje, Danijoje, Vengrijoje) tokie daliniai buvo gana greitai organizuoti, tik Lenkijoje ir Lietuvoje tautinių karinių legionų nepavyko sukurti. Vien Latvijoje pavyko suformuoti dvi stambias divizijas (per 100 000 karių), kurios narsiai kovėsi su sovietais Rytų fronte ir pasiekė svarbių pergalių. Lietuvoje ir Lenkijoje nepavykus to padaryti, griebtasi represijų: uždarytos aukštosios mokyklos, žymūs inteligentai ištremti į Štuthofo koncentracijos stovyklą, suintensyvintas jaunimo gaudymas darbams Vokietijoje. miniatiūra|220px|Atminimo lenta Kaune, Putvinskio g.
1943 m. pabaigoje Rytų Lietuvoje pradėjo veikti stambūs sovietų partizanų būriai (dalis buvo permesti iš Sovietų Sąjungos). 1943 m. rudenį vokiečiai vėl bandė suformuoti lietuvišką dalinį. Lietuvos kariškiai ir visuomenės veikėjai sutiko organizuoti karinį dalinį, vadovaujamą lietuvių karininkų, kuris gintų Lietuvą nuo SSRS diversinių būrių, kitų priešų ir artėjančios Raudonosios armijos. Vokiečių karinė valdžia nenoromis sutiko su tokiais siūlymais. Taip susikūrė Lietuvos Vietinė rinktinė (LVR), kuriai vadovauti sutiko generolas P. Plechavičius, Antrojo pasaulinio karo pradžioje grįžęs į Lietuvą iš Vokietijos.
Formaliai Vietinė rinktinė įkurta 1944 m. vasario 13 d. Ostlando vyriausiojo SS ir policijos vado (Höherer SS- und Polizeiführer) F. Jeckelno štabe Rygoje, kur dalyvaujant P. Plechavičiui buvo paskelbtas atitinkamas susitarimas.
1944 m. vasario 16 d. generolas Plechavičius per radiją kreipėsi į Lietuvos jaunimą ir pakvietė savanorius į jo organizuojamą rinktinę. Kreipimęsi akcentuota būtinybė kovoti su „raudonuoju banditizmu“ ir Armija Krajova. Į generolo kvietimą greitai buvo atsiliepta: planuotas savanorių kontingentas surinktas per savaitę. Gen. P. Plechavičius per trumpą laiką suorganizavo 12 batalionų po 750 karių ir dalinius prie komendantūrų. Po Lietuvos vėliava į Vietinę rinktinę susibūrė maždaug 20 tūkstančių žmonių. Vietinės rinktinės kariai vilkėjo vokiškas uniformas, skiriamieji ženklai buvo trispalvis antsiuvas ant rankovės su užrašu „Lietuva“.
Veikla
1944 m. balandžio 1 d. Vietinės rinktinės batalionai įžengė į Vilnių. Lenkų pogrindis Vilnių laikė sudėtine Lenkijos dalimi, dėl to greitai prasidėjo konfrontacija su Armija Krajova. Iš viso į Rytų Lietuvą buvo perdislokuoti 7 batalionai (301–306 ir 308), siekiant pristabdyti ten veikusių sovietų ir lenkų partizanų veiklą. Rinktinei trūko ginkluotės ir amunicijos. Vietinė rinktinė 1944 m. pavasarį ties Graužiškėmis susikovė su Armija Krajova. Kautynėse dalyvavo 24 Utenos (iš jų žuvo 21) ir 60 Marijampolės pulkų kariūnų. Dalis žuvusiųjų palaidoti Utenoje, kiti – Ašmenos kapinėse. Lenkai paėmė nemažai belaisvių, kuriuos, nurengę uniformas, vėliau paleido. Kitus karius, jiems grįžus į kareivines, vokiečiai nuginklavo ir išvežė darbams į Vokietiją.
Nacistinė karinė vadovybė bandė apgauti generolą ir panaudoti Vietinę rinktinę Rytų fronte prieš Raudonosios armijos tankus. Perpratęs nacių planus, gen. P. Plechavičius spėjo duoti įsakymą dalinių vadams nepaklusti nacių reikalavimams ir VR karius paleido neribotų atostogų, o tai įsiutino vokiečius. Gegužės 15 d. buvo areštuota VR vadovybė, pradėtas iš anksto suplanuotas VR likvidavimas.
1944 m. gegužės 15–21 dienomis, artėjant frontui, okupacinė nacių valdžia Lietuvos vietinę rinktinę panaikino, SS pajėgomis išformavo Vietinės rinktinės padalinius, o štabą su generolu P. Plechavičiumi suėmė (dar buvo spėta nurodyti apie dviem tūkstančiams Marijampolės karo mokyklos kursantų išsislapstyti). Apie 300 kariūnų tai padaryti nesuskubo – buvo aprengti vermachto uniformomis bei išvežti į nacistinę Vokietiją ir pasklido pasaulyje. Kariūnai Juodkojis, Juozaitis, Vasiliauskas vokiečių apkaltinti dezertyravimu ir sušaudyti.
Žmogaus atavizmai ir rudimentai
Istorija
1893 m. Robert Wiedesheim išleido knygą apie žmogaus anatomiją, kurioje paskelbė 86 žmogaus organų, kurių funkcijos buvo nežinomos, sąrašą. Teoriškai jie galėjo būti laikomi rudimentiniais, tai yra praradusiais savo funkciją evoliucijos metu. Į šį sąrašą buvo klaidingai įtraukti ir svarbūs organai, pavyzdžiui, kankorėžinė liauka, užkrūčio liauka, hipofizė. Šiais laikais rudimentinių organų sąrašas yra žymiai mažesnis ir labai diskutuotinas.
Brit Awards
Istorija
Apdovanojimai prasidėjo 1977 metais, kai juos pradėjo globoti BPI (Britų fonografijos pramonės) asociacija. Ir jie iš pradžių vadinosi „BPI Awards“ (BPI apdovanojimai). Paskutinis BPI apdovanojimų renginys įvyko Albert Hall ir buvo žiūrimiausia televizijoje laida. 1989 apdovanojimai buvo pervardinti į Britannia Awards, arba BRIT Awards. MasterCard yra ilgametis renginio rėmėjas.
Vietinė rinktinė
Veikla
Gen. P. Plechavičius vokiečiams nepasidavė, todėl buvo suimtas ir išvežtas į Salaspilio koncentracijos stovyklą, po to – į Dancingą, Klaipėdą, o iš ten paleistas. Netrukus po to P. Plechavičius vėl pasitraukė į Vokietiją. Dalis Vietinės rinktinės narių tais pačiais ir sekančiais metais papildė kovotojų už nepriklausomybės atkūrimą – Lietuvos partizanų gretas. Daug VR narių žuvo ir pateko į gulagus.
Žodzina
Istorija
XIX a. tai buvo kaimas Barysavo apskrities Smaliavičų valsčiuje. 1924 m. jis tapo Smaliavičų rajono apylinkės centras, 1958 m. suteiktos miesto tipo gyvenvietės, 1963 m. – srities pavaldumo miesto statusas.
Brit Awards
Istorija
BRIT Awards anksčiau visuomet buvo transliuojami gyvai iki 1989, kai Samantha Fox su Mick Fleetwood vedė apdovanojimų renginį. Po to apdovanojimų renginiai būdavo įrašomi iš anksto ir transliuojami eteryje kitą dieną.
2007 m. vasario 14 d. BRIT Awards šou buvo vienintelį kartą transliuotas gyvai nuo 1989 m. Jį vedė komikas Russell Brand. Du apdovanojimai buvo panaikinti (Best British Rock Act, Best British Urban Act) ir venai kategorijai tai buvo paskutinis apdovanojmas (Best Pop Act).
Kiekvienų metų svarbiausi laimėtojai
Kiekvienų metų apdovanojimuose muzikos atlikėjas, ar muzikinė grupė, laimėjusi daugiausiai apdovanojimų tais metais: