cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ivanas Kožedubas
Pokario metai
1964–1971 m. buvo Maskvos apygardos KOP vado pavaduotojas. Nuo 1971 m. tarnavo pagrindinėje KOP būstinėje. Nuo 1978 m. – SSRS Gynybos Ministerijos Generalinių inspektorių grupėje. 1985 m. jam buvo suteiktas SSRS aviacijos maršalo laipsnis. Dirbo visuomeninį darbą tuometiniame DOSAAF, buvo Aukščiausios Tarybos deputatas. Išrinktas Belcų, Čugujevo, Kalugos, Briansko, Sumų ir kitų miestų garbės piliečiu. Apdovanotas daugybe ordinų ir medalių.
Ivanas Kožedubas mirė 1991 m. rugpjūčio 8 d. Po trijų dienų buvo palaidotas Maskvoje Novodevičės kapinėse. Jo La-7 Nr. 27 eksponuojamas KOP muziejuje Monino. Apie savo pergalių skaičių Kožedubas kalbėjo, kad jį reiktų peržiūrėti. Jis teigė numušęs virš 100 vokiečių lėktuvų, tačiau dėl įvairių priežasčių jie nebuvo priskirti jam. Jis kalbėjo, kad niekada neskaičiavo grupėje numuštų lėktuvų.
GINAF
GINAF (GINAF Trucks Nederland BV ) – Nyderlandų sunkvežimių gamintojas. Per metus įmonė pagamina apie 250 sunkvežimių savo gamykloje Venendalyje.
Istorija
Įmonės šaknys prasidėjo 1933 m., kai Evert van Ginkelis pradėjo automobilių prekybą perdarydamas A-Ford modelius į žemės arimo traktorius. Kiek vėliau jo sūnūs Adrie ir Wulfert Ginkeliai 1948 m. įkūrė tikrą įmonę ir plėtojo tėvo verslą. Po to pamažu kompanija pradėjo specializuotis tik ties sunkvežimių gamyba ir pardavimu. Nuo 1967 m. įmonė pradėjo naudoti GINAF pavadinimą. Kompanija glaudžiai bendradarbiavo su DAF, dažnai naudodama šios kompanijos detales.
2011 m. įmonei buvo paskelbtas bankrotas, o jos valdymą perėmė Kinijos bendrovė „China Hi-Tech Group Corporation“.
thumb|left|GINAF sunkvežimis
Dakaro ralis
GINAF kompanija gamina savo sunkvežimius ir Dakaro ralio lenktynėms. 2007 m. ralyje įmonės naudojami sunkvežimiai laimėjo 4 ralio etapus. 2009 m. Dakaro ralyje GINAF nugalėjo taip pat 4-iuose etapuose, o galutinėje įskaitoje olando Gerard De Rooy ekipažas užėmė 3-iąją vietą, nusileidęs dviem KAMAZ ekipažams.
Gyvatės
Gyvatės (Serpentes) – žvynaroplių (Squamata) pobūrio stuburiniai gyvūnai. Paplitusios visame pasaulyje išskyrus pačias šiaurines sritis ir kai kurias salas. Didelis vaidmuo gyvatėms skiriamas įvairių tautų mitologijoje.
Kvapūnas
Kvapūnas (Monodora) – anononių (Annonaceae) šeimai priklausanti žiedinių augalų gentis. Jai priklauso 35 rūšys, paplitusios tropinėje Afrikoje.
Gyvatės
Kūnas labai pailgėjęs dėl ypatingo judėjimo būdo. Stubure būna daugiau kaip 400 slankstelių, kurių savotiška sandara suteikia stuburui lankstumą ir stiprumą. Galūnės ir jų juostos atrofuotos. Didžiausios rūšys (anakondos ir pitonai) pasiekia 8 m ilgį, atskirais atvejais iki 10 m.
Kvapūnas
Rūšys
Žymiausia rūšis yra muskatinis kvapūnas (Monodora myristica) – medis, kurio vaisiai primena moliūgą, turi muskatinį kvapą ir naudojami kaip prieskonis.
Gyvatės
Mityba
Minta tik gyvūnais. Kai kurių gyvačių mityba labai specializuota, o kitos minta pačiu įvairiausiu grobiu, netgi kitomis gyvatėmis. Maži ar pasipriešinti nesugebantys gyvūnai tiesiog nutveriami ir praryjami; didesni ar besipriešinantys gyvūnai prieš suėdant numalšinami įleidžiant nuodų ar prismaugiant. Dideliam grobiui suvirškinti gali prireikti daug laiko.
Dantų sandara
Gyvatės skiriasi dantimis, jų išsidėstymu bei funkcijomis. Primityvios gyvatės (pvz., smaugliai) turi daug beveik vienodo didumo smailių, pasvirusių atgal dantų. Gyvačių sistematikoje ypač svarbūs viršutinių žandikaulių dantys. Smaugliai bei daugelis žalčių jais grobį tik sulaiko, todėl visi šie dantys vienodi, labai aštrūs, lygiais šonais.
Nuodingosios gyvatės
Nuodingųjų gyvačių kai kurie dantys būna pailgėję, su išilgine vagele priekiniame paviršiuje arba su kanalu viduje, per kurį į aukos kūną patenka nuodai.
Pačios nuodingiausios gyvatės yra šios (LD50 mg/kg) :
Lietuvos gyvatės
Lietuvoje gyvatės paplitusios miškingose, pelkėtose vietose, krūmynuose, neretai tokios vietos vadinamos Gyvatyne, Gyvačbala, Gyvatiškėmis ir kt. Lietuvių tautosakoje yra daug prietarų, maldų, užkalbėjimų, atžadėjimų, kurie turėję apsaugoti nuo gyvatės įkandimo. Iki XVI–XVII a. Lietuvos vaistinėse būdavo pardavinėjami gyvačių taukai. O kaimuose iki pat XX a. pr. keptos, degtine užpiltos, virtos, džiovintos gyvatės buvo vartojamos kaip vaistas nuo įvairių ligų.
Asavėlis
left|120px
Asavėlis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajono pietvakariuose, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Salako. Ilgis rytų-vakarų kryptimi 1 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 148,7 m. Giliausia vieta siekia 7 m. Krantai žemi, lėkšti, smėlėti. Šiaurėje prieina Tumiškės miškas. Rytuose protaka jungiasi su Asavo ežeru. Pagal Lietuvos Respublikos upių, ežerų ir tvenkinių kadastrą (2019 m.), Asavėlis laikomas Asavo ežero dalimi (abiejų kodas 12230015). Pro Asavėlį teka Šventoji.
Prie ežero įsikūrę Grybiškių ir Gaideliškių kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Marmakiškiai
Marmakiškiai (arba Šilai) – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Biržų, Šilų miške tarp Tabūno ir Medžvalakių miškų. Kaime yra Šilų girininkija.
Istorija
Marmakiškiai istorijos šaltiniuose paminėti 1606 m.
Kavoliūnas
Kavoliūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Gemzė
Gemzė (Rupicapra rupicapra) – dykaraginių (Bovidae) šeimos žinduolis, priklausantis ožkų (Caprinae) pošeimiui.
Kavoliūnas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kavoliūnienė (ištekėjusi moteris) ir Kavoliūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Volofai
Volofai (savivardis Wolof) – Afrikos tauta, paplitusi vakariniame Senegale ir Gambijoje (istoriniame Džolofo regione). Jie gyvena susimaišę su sererais. Volofai kalba volofų kalba, kuri priklauso Nigerio-Kongo šeimos Atlanto grupei.
Istorija
Sererai yra giminingi kitoms Atlanto grupės tautoms, tokioms, kaip sererai ir fulbiai. VIII a. Senegalo upės vidurupyje išaugus Tekrūro valstybei (VIII–XIII a.), volofų protėviai gyveno į vakarus nuo jos, vandenyno pakrantėse. Tekrūro kultūra veikė šias gentis, kurių tarpe prasidėjo konsolidacija. Ją dar labiau paspartino religiniai karai Tekrūre, kurie skatino gyventojus (ypač sererus) migruoti į volofų gyvenamas sritis. Sererai darė didelę kultūrinę įtaką: jų vadai kūrė pirmąsias smulkias valstybėles (lamanatus) ir konsolidavo valdžią. Greičiausiai pirmieji valdovai, siekę volofų žemių suvienijimo irgi buvo sererai.
XIII a. volofai sukūrė didelę Džolofo valstybę, kuri netrukus atiteko Malio imperijai, ir buvo valdoma kaip atskira provincija. Apie 1360 m. Džolofas išsivadavo. Tai nebuvo vieninga valstybė, o greičiau 6 atskirų volofų ir sererų valstybių konfederacija.
1890 m. Džolofą užkariavo Prancūzija, kuri įjungė volofus į savo koloniją. Nepriklausomame Senegale volofai sudaro didžiausią dalį (40 proc.) gyventojų. Jų kultūra ir kalba palaipsniui įsigali visame Senegale. thumb|150px|left|Volofų paplitimo arealas
Kultūra ir religija
Volofų kultūra buvo ilgai veikiama islamo, ir beveik visi volofai yra musulmonai. Dvasiniai lyderiai (marabutai) turi daug galių volofų tarpe. Volofų kalba nuo seno buvo užrašoma arabų rašto modifikuota forma, kuri žinoma kaip wolofal. Šiuo metu kalbai pritaikyta lotyniška abėcėlė.
Zooplanktonas
miniatiūra|250px|right|Zooplanktono rūšių įvairovė miniatiūra|250px|right|[[Banginiai|Banginio ūsai planktonui košti]]
Zooplanktonas ( (ζῴον), 'gyvūnas' + planktos (πλαγκτός), 'klajoklis') – jūrų arba gėlųjų vandenų gyvų organizmų, pasyviai plūduriuojančių vandenyje ir dreifuojančių srovėse, visuma, kuri yra svarbi mitybos grandinės dalis. Kai kurios planktono rūšys būna susijungusios į kolonijas, sudarančios didžiulį organizmą, plaukiojantį vandens viršutiniuose sluoksniuose ar pačiame paviršiuje. Zooplanktoną dažnai sudaro mikroskopiniai vėžiagyviai, tampantys maistu daugybei žuvų, moliuskų, jūrinių žinduolių. Kai kurie gyviai maitinasi tik zooplanktonu, kuriam išnykus negalėtų funkcionuoti daugybė jūrinių ekosistemų.
Mityba
Vieni zooplanktoną sudarantys gyviai minta tiesiog leisdami vandens srautą pro savo burną ir išfiltruodami maisto (paprastai dumblių) daleles, kiti, kaip planktoniniai kopepodai, vykdo vienaląsčių organizmų užpuolimus, sugriebdami savo mitybai naudojamomis galūnėmis. Šie kopepodai taip pat sudaro didelę dalį žuvų, banginių, jūros paukščių ir kitų vėžiagyvių maisto raciono dalį. Apykaklėtieji žiuželiniai (Choanoflagellata) maistą gaudo protoplazminės apykaklės pagalba, daugiausia maitindamiesi bakterijomis.
Zooplanktoniniai organizmai
Zooplanktonas gali būti įvairiausių formų ir dydžių. Jį sudarantys organizmai dėl savo dydžio nėra pajėgūs plaukti prieš srovę. Savybė nuolat judėti pasroviui leidžia įvairius organizmus (bakterijas, moliuskus, dumblius, vėžiagyvius) priskirti planktonui. Zooplanktone gyvuojantys organizmai gali būti nuo 2 μm (žiuželiniai) iki kelių metrų (medūzos) dydžio. Jie gali maitintis fitoplanktonu, negyva organine medžiaga, kitomis zooplanktono rūšimis ar maistui panaudoti įvairius šaltinius. Vieni organizmai visą gyvenimą praleidžia vandens masėje, kiti – tik dalį savo gyvenimo (bestuburių ir žuvų lervos). Jų paplitimas susijęs su vandens temperatūra, druskingumu, maisto medžiagų kiekiu.
Pagrindinės zooplanktoninių organizmų grupės:
Saudo Arabijos vyrų futbolo rinktinė
Saudo Arabijos vyrų futbolo rinktinė – futbolo komanda, atstovaujanti Saudo Arabijai.
Pasaulio futbolo čempionatuose debiutavo 1994 metų čempionate. Aplenkė Belgijos rinktinę ir pateko į antrąjį etapą, kur nusileido Švedijos ekipai. Tai kol kas geriausias Saudo Arabijos pasiekimas pasaulio futbolo čempionatuose. 2022 m. pasaulio čempionate Katare, pirmosiosiose grupės varžybose sensacingai nugalėjo Argentinos rinktinę (2:1), bet vėliau pralaimėjo Lenkijai bei Meksikai ir toliau iš grupės neišėjo.
Saudo Arabijos nacionalinė ekipa 3 kartus laimėjo Azijos taurę: 1984, 1988 ir 1996 metais. 1989 metais Saudo Arabijos U-16 rinktinė laimėjo pasaulio jaunučių (iki 16 metų) čempionatą.
Dalyvavimas Vakarų Azijos čempionate
thumb|250px|Saudo Arabijos rinktinė 2018 m. pasaulio čempionate
Siūlasnukės rajos
Siūlasnukės rajos (Anacanthobatidae) – rombinių rajožuvių (Rajiformes) šeima. Dydis – 21-50 cm. Gyvena prie dugno tropiniuose ir subtropiniuose vandenyse.
Šeimoje yra 1 gentis – siūlasnukės rajos (Anacanthobatis) ir 10 rūšių.
Antšunijai
Istorija
thumb|left|Paminklas žydų genocidui atminti
1923 metais kaime gyveno 40, 1991 – 1 žmogus. Per Antrąjį pasaulinį karą, pirmaisiais vokiečių okupacijos mėnesiais Tauragės ir apylinkių žydai buvo suvaryti į 7-ojo pėstininkų pulko kareivines (Tauragė, Vytauto g.). 1941 metais rugsėjo 6 d. apskrities policijos viršininkas Vl. Mylimas išleido žydų izoliavimo ir pilietinių teisių netekties nurodymus. Po pirmojo vasaros kruvino genocido prasidėjo rudens žudynės. Rugsėjo 12 d. vokiečiai žiedu apsupo mišką, Tauragės – Šilalės plentą ir tiltą per Šunijos upelį. Nuo ryto iki pietų mašinomis žmones vežė į Antšunijų kaimo miško pakraštį, čia moterys, vaikai buvo sušaudyti ir užkasti dviejose duobėse. Kruviname genocide dalyvavo ir vietiniai fašistų pagalbininkai. Antšunijų kaime sušaudyta apie 300 žydų.
thumb|left|Paminklas šalia kito žydų kapo
1965 m. prie abiejų žydų šaudymo duobių pastatyti betoniniai paminklai. 1991 metais pastatytas gražus ir prasmingas paminklas, taip tauragiškiai pagerbė genocido aukas.
Vilniaus rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Vilniaus rajono savivaldybės taryba – Vilniaus rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
Teisinis pagrindas
Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 27 sumažintas Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Veikla
Rajono mere išrinkta Leokadija Janušauskienė, jos pavaduotoju Jan Sinicki. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Jan Antoni Jankovski.
Rekstukai
Rekstukai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, kairiajame Jūros krante, apie 5 km nuo Mažonų, važiuojant žvyrkeliu. Kaime yra Rekstukų kapinės (knygnešio A. Pakutinsko ir kitų kapai), įspūdinga atodanga. Taip pat Rekstukų pašonėje stovi paminklas Reksčių ir Rekstukų partizanams ir tremtiniams. Kaime stūkso piliakalnis atrastas 2008 m. Kaimo pašonėje – Reksčiuose – stūkso kitas Reksčių piliakalnis.
thumb|left|200px|Paminklas Rekstukų ir Reksčių partizanams ir tremtiniams
Gyventojai
thumb|center|250px|Rekstukų atodanga thumb|right|250px|Rekstukų atodanga nuo [[Vitkaičiai (Tauragė)|Vitkaičių pusės]]
Gilučiai
Gilučiai – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Elektrėnų, 2 km į šiaurę nuo autostrados. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra Elektrėnų pradinės mokyklos Gilučių skyrius, biblioteka.
Etimologija
Vietovardis kildinamas nuo asmenvardžio Gilutis (palyginimui, pavardės Gilucevičius, Gilius).
Liaudies etimologija pavadinimą sieja su posakiu „gilu čia“ – taip šią vietą pavadino nuo maro bėgantys žmonės, kurie tikėjosi būti saugesni miško glūdumoje.
Pagal kitą versiją pavadinimas kilęs nuo žodžio „gilė“ mažybinės daugiskaitos – gilės yra pavaizduotos ir kaimo herbe.
Gilis (reikšmės)
Žodžiu Gilis vadinama:
Gilučiai
Istorija
1928 m. įkurta pradžios mokykla, vėliau septynmetė mokykla. XX a. pokariu apylinkių gyventojų dalyvavo pasipriešinimo judėjime, ilgą laiką veikė „Žaliojo velnio“ partizanų būrys. 1950–1992 m. Gilučių kolūkio centrinė gyvenvietė.
2006 m. patvirtinas Gilučių herbas.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Radziluvo žydų kapinės
Radziluvo žydų kapinės - žydų kapinės įkurtos XVIII a.-XIX a. amžių sanduroje Radziluvo kaime. Kapinių teritorija 0,56 ha. 1991 m. kapinės įtrauktos į saugomų paminklų sąrašą.
NMA
NMA gali reikšti:
Poliudjė
Poliudjė  – duoklės iš rytų slavų genčių (dregovičių, krivičių, drevlianų, severianų ir kt.) rinkimas, vykdytas pirmųjų Kijevo kunigaikščių.
Tuo metu genčių sąjungos dar išlaikė savo organizaciją, o jų kunigaikščiai turėdavo pristatyti duoklę, daugiausia kailius, į centrines gyvenvietes (становища). Toks pristatymas vadintas povoz. Ten duoklę paimdavo vieną kartą per metus žiemą savo valdas su družina apvažiuojantis Kijevo kunigaikštis. Balandžio mėnesį kunigaikštis su družina ir surinkta duokle grįždavo į Kijevą.
Duoklės dydis būdavo apskaičiuojamas pagal kiemų skaičių, nepriklausomai nuo jų savininkų turtingumo. Vasarą poliudjės metu surinktus kailius ir kitas tinkamas gėrybes gabendavo parduoti, dažniausiai į Bizantiją.
Poliudjės sistemos apimtos gentys neturėjo dalyvauti Kijevo kunigaikščių karinėse operacijose, nors kartais dalyvaudavo kaip sąjungininkai.
Vėliau duoklę ėmė rinkti kunigaikščio įgaliotiniai tijūnai tam skirtuose punktuose, vadintuose pogostais.
Džalalas Talabanis
Džalalas Talabanis (, , 1933 m. lapkričio 12 d. –  2017 m. spalio 3 d.) – teisininkas, Irako Kurdistano politinis veikėjas, 2005–2014 m. Irako prezidentas.
Biografija
Pradinį ir vidurinį išsilavinimą gavo Koi Sanjako mokykloje, studijavo Erbilo medicinos ir Kirkuko aukštosiose mokyklose. 1946 m. įsteigė slaptą moksleivių organizaciją, vėliau įstojo į Irano Kurdistano demokratinę partiją (KDP), 1951 m. išrinktas jo CK nariu. Iš medicinos mokyklos buvo pašalintas už aktyvią politinę veiklą. 1953 m. tęsė studijas teisės mokykloje, bet už Kurdistano studentų sąjungos įsteigimą buvo persekiojamas, vengdamas arešto pasitraukė į pogrindį.
1958 m. nuvertus Hašimitų monarchiją tęsė studijas, kartu dirbdamas laikraščių „Khabat“ ir „Kurdistan“ žurnalistu. 1959 m. baigęs teisės mokslus Bagdado universitete buvo paimtas į Irako kariuomenę, tapo tanko vadu. 1961 m. paskelbus Kurdų sukilimą grįžo į Kirkuką, kovojo fronte, organizavo pasipriešinimo būrius Mavate, Sezane, Karadage. 1962 m. vadovavo Šarbadezo regiono išlaisvinimui nuo Irako valstybinių pajėgų.
Atliko keletą diplomatinių misijų Europa|Europoje ir Vidurio Rytuose. 1963 m. vedė derybas su Irako prezidentu Abd al Salam Arifu. 1964 m. skilus KDP liko Politinio biuro grupėje. Grupei 1966 m. pradėjus ginkluotą kovą su KDP, buvo vienas 1970 m. taikos pasirašymo iniciatorių.
Numalšinus Kurdų sukilimą, 1975 m. įsteigė Irako Kurdistano patriotinę sąjungą (PUK), suteikdamas Kurdistano pasipriešinimui naują kryptį. 1976 m. jo iniciatyva buvo atnaujinta ginkluota kova už krašto išlaisvinimą. 1980–1988 m. vadovavo pasipriešinimui Sadamo Huseino pradėtai kurdų pavergimo kampanijai. 1988 m. Irakui prieš kurdus panaudojus cheminį ginklą, pasitraukė į Iraną.
1991 m. JAV karo prieš Iraką metu vadovavo Kurdistano vyriausybei, inicijavo Nacionalinės asamblėjos rinkimus. Tačiau 1994 m. santykiai su kita didžiausia Kurdistano partija KDP pašlijo. 1998 m. Vašingtone su KDP lyderiu M. Barzaniu pasirašė taikos sutartį ir sutarė kartu siekti krašto nepriklausomybės. 2003 m. JAV sutriuškinus S. Huseino režimą, buvo Irako laikinosios vyriausybės pirmininkas, užsienio reikalų ministras. 2005 m. balandžio 6 d. išrinktas Irako prezidentu. 2010 m. – perrinktas antrai kadencijai.
FK Lokomotyvas Vilnius
Vilniaus „Lokomotyvas“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Karolio institutas
Karolio institutas (SV Karolinska Institutet) – universitetas Solnos mieste, Stokholmo lėne. Įkurtas 1810 m., yra vienas didžiausių ir prestižiškiausių medicinos universitetų pasaulyje.
Karolio institutas nuolatos patenka į geriausių pasaulio universitetų reitingų lenteles, ir šiuo metu yra trečias geriausias universitetas studijuoti mediciną Europoje.
Instituto Nobelio asamblėja, susidedanti iš penkiasdešimties institute dirbančių profesorių, kasmet skiria Nobelio fiziologijos ir medicinos premiją.
Alvastra
Alvastra – gyvenvietė rytų Švedijoje. Gyvenvietė įžymi dėl viduramžiais čia veikusio vienuolyno. Po reformacijos Švedijoje 1530 m., vienuolynas buvo sugriautas ir daugiau niekada nebeatstatytas.
Šiuo metu vienuolyno griuvėsiai yra populiari vieta, kur dažnai atvyksta turistų grupės.
David Yates
thumb|180px|David Yates David Yates (g. 1963 m. lapkričio 30 d. St Helens, Mersisaide, Anglija) – anglų kino ir televizijos režisierius, BAFTA ir Emmy apdovanojimų laimėtojas, geriausiai žinomas už savo darbą apie naujausius Hario Poterio filmus.
Prisukama mergina
Prisukama mergina – debiutinis amerikiečių rašytojo Paolo Bacigalupi fantastinis biopanko romanas, išleistas 2009 m. 2010 m. jis laimėjo Hugo ir Nebula premijas, Locus premiją ir kitus apdovanojimus.
Romane aprašomas ateities pasaulis, kuriame beveik pasibaigęs iškastinis kuras, o žemės ūkis suniokotas augalų ligų bei mutavusių kenkėjų ir paremtas keliomis atspariomis, genetiškai modifikuotomis augalų veislėmis, kurios tačiau parduodamos nevaisingos, kad sėklas ir toliau reikėtų pirkti iš jų savininkų korporacijų. Energija daugiausia išgaunama senais primityviais mechaniniais būdais, ar naudojant gyvūnus, pvz., fabrikuose ratą suka genų inžinerijos pagalba atkurti mastodonai. „Prisukamos merginos“ veiksmas vyksta Tailande, vienintelėje šalyje, dar išlaikiusiose savo žemės ūkio kultūrų įvairovę ir nepriklausomoje nuo vadinamųjų „kalorijų korporacijų“.
Khulnos sritis
Visa sritis yra pelkėtoje, upių išraižytoje deltoje.
Suskirstymas
Khulnos sritis padalinta į 10 rajonų (skliaustuose – administracinis centras).
Lomazai
Lomazai  – kaimas Lenkijos rytuose, Lomazų valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 16 km į pietus nuo Palenkės Bialos ir apie 84 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Kaimas įsikūręs Lomazų įduboje, per kaimą teka Zielavos upė. Kaime įsikūrusi Lomazų Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija.
Istorija
Kaimas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XV amžiaus. 1447 m. karalius Kazimieras Jogailaitis prijungė šias žemes prie LDK. Apie 1451 m. pastatyta katalikų bažnyčia. 1451 m. ir 1464 m. kaime buvo sušauktas LDK ir Lenkijos karalystės seimas. 1519 m. kaime mirė Lietuvos didysis iždininkas Abraomas Juzefovičius. XVI a. kaimo valdytoju buvo Mikalojus Radvila Juodasis. 1568 m. karalius Žygimantas Augustas suteikė gyvenvietei Magdeburgo teises. 1570 m. įkurta stačiatikių parapija.
1769 m. rugsėjo 15 d. šalia kaimo įvyko Lomazų mūšis tarp Baro konfederatų ir Rusijos imperijos kareivių. Iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1890-1891 m. pastatyta Lomazų Šv. Kosmio ir Damjano cerkvė, kuri lenkų buvo nugriauta 1937-1938 metais. 1906-1911 m. pastatyta ''Šv. Apaštalų Petro ir Povilo'' bažnyčia. Iki II pasaulinio karo kaime veikė Lomazų žydų kapinės. 1942 m. rugsėjo 17 d. kaime buvo nužudyta apie 1700 žydų. 2009 m. kaime palaidotas medicinos daktaras, mikrobiologas Stefan Kryński.
Sieros dioksidas
Sieros dioksidas yra cheminė medžiaga, kurios cheminė formulė – SO2. Tai yra bespalvės dujos su aštriu, erzinančiu kvapu. Molekulė – polinė. Šios svarbios dujos yra pagrindinis sieros junginių degimo produktas ir keliantis nemažų rūpesčių aplinkos apsaugai.
SO2 yra vienas pagrindinių ugnikalnių išskiriamų dujų komponentų, taip pat gaminamas įvairiais pramoniniais metodais. Kadangi akmens anglis ir nafta turi įvairių sieros junginių, jų degimo metu taip pat išsiskiria sieros dioksidas. Tolimesnės SO2 oksidacijos metu, paprastai padedant katalizatoriams, pavyzdžiui, NO2, susidaro H2SO4 ir toliau rūgštūs lietūs.
Dujos nuodingos. Apsinuodijus gali išryškėti šie simptomai: sloga, kosulys, užkimimas, gerklės perštėjimas. Įkvėpus didesnę dujų koncentraciją – dusimas, kalbos sutrikimai, rijimo sunkumai, vėmimas, galima staigi plaučių dehidratacija.
Naudojimas
Sieros dioksidas yra kartais naudojamas kaip konservantas (žymimas Е220) alkoholiniuose gėrimuose arba džiovintuose abrikosuose ir kituose džiovintuose vaisiuose dėl savo antimikrobinių savybių. Konservantas labiau naudojamas vaisiaus išvaizdai išlaikyti nei apsaugai nuo puvimo. Tai gali suteikti vaisiui specifinį skonį.
Sieros dioksidas taip pat yra geras reduktorius. Sieros dioksidas, esant vandeniui, gali išblukinti medžiagos spalvas, kurios yra juo redukuojamos. Ši medžiagos savybė paverčia medžiagą naudingu balikliu popieriui ir švelniai medžiagai, pavyzdžiui, rūbams. Balinimo efektas paprastai nesitęsia labai ilgai. Atmosferos deguonis reoksiduoja redukuotus dažus, grąžindamas spalvas. Tai gali paaiškinti, kodėl seni laikraščiai tampa geltoni. Jų popieriaus natūrali spalva yra geltona.
Sieros dioksidas taip pat yra naudojamas sieros rūgšties gamyboje, kurio metu pavirsta sieros trioksidu ir tada oleumu. Sieros dioksidas šiam tikslui yra gaminamas, kai siera susijungia su deguonimi. Šis procesas vadinamas kontakto procesu.
Pagal Claude Ribbe knygą „Napoleono nusikaltimas“, sieros dioksido dujos buvo naudojamos mirties bausmės vykdymui, malšinant Haičio vergų sukilimą XIX amžiaus pradžioje. Sieros dioksidas blokuoja nervinius signalus iš plaučių proprioceptorių ir stabdo Heringo-Brejerio refleksus.
Prieš freonų naudojimą, sieros dioksidas buvo naudojamas šaldymui namų šaldytuvuose.
Sieros dioksidas yra sulfitinės rūgšties (H2SO3) anhidridas.
Srebrenikas
thumb|right|200px|Vladimiro srebrenikas, rastas Besedino piliakalnyje (Бесединское городище; [[Kursko sritis).]] thumb|right|200px|Jaroslavo srebrenikas Srebrenikas (, серебряник) – pirmoji sidabro moneta, kaldinta Kijevo Rusioje X a. pab. – XI a. pr.
Manoma, kad sidabro monetas ėmė kaldinti, nes:
Srebrenikus kaldino iš arabiškų monetų sidabro. Juos leido Vladimiras Sviatoslavovičius (978–1015 m.) Kijeve ir Sviatopolkas apie 1015 m. bei Jaroslavas iki 1015 m. Novgorode.
Pagal kompoziciją srebrenikai buvo kelių tipų. Pirmųjų laidų srebrenikai buvo daugiausia nukopijuoti iš Bizantijos monetų (averse – kunigaikščio atvaizdas, reverse – Kristaus atvaizdas). XI a. Kristaus atvaizdas buvo pakeistas didelių Riurikaičių giminės ženklu, naudotu vietoj valstybės herbo. Apie kunigaikščio portretą būdavo užrašas „Vladimiras soste, o tai jo sidabras“ arba „Sviatopolkas soste, o tai jo sidabras“.
Jaroslavo Išmintingojo srebrenikai atrodė kitaip. Vienoje pusėje vietoj Kristaus buvo šv. Georgijaus (Jaroslavo krikščioniškas globėjas) atvaizdas, o kitoje – Riurikaičių giminės ženklas ir užrašas Ярославле серебро 'Jaroslavo sidabras'. Žodžio „soste“ nebuvo, todėl reikėtų manyti, kad jas kaldino Jaroslavui kunigaikščiaujant Novgorode, kai Vladimiras Sviatoslavovičius dar buvo gyvas.
Jaroslavo srebrenikai buvo unikalūs XI a. Europoje savo techniniu monetos štampų pagaminimo tobulumu.
Visai kitaip atrodo Tmutarakanės srebrenikai. Vienoje pusėje atvaizduotas archangelas Michailas, o kitoje – užrašas Господи, помози Михаилу 'Viešpatie, padėk Michailui'.
Raudonasis kraujo kūnelis
thumb|300px|right|a-eritrocitų vaizdas iš viršaus; b-iš šono; c-eritrocitai pabuvę hipotoniniam tirpale; d- nenormali eritrocitų forma Raudonieji kraujo kūneliai  – disko pavidalo, abipus įgaubtos ir neturinčios branduolio ir daugelio kitų eukariotinėms ląstelėms būdingų organoidų (mitochondrijų, centriolių, Goldžio komplekso), ląstelės. Eritrocitų skersmuo – 6-9 μm. Mažesni už 6 μm eritrocitai vadinami mikrocitais, o didesni už 9 μm – makrocitais. Storis kraštuose apie 2,6 μm, o centre apie 0,8 μm. Dėl įgaubtumo padidėja paviršiaus plotas ir visų žmogaus eritrocitų plotas sudaro apie 3500-3700 m². Anksčiau buvo manoma, kad toks didelis paviršiaus plotas garantuoja greitą dujų apykaitą tarp kraujo ir audinių, tačiau eritrocitų įgaubtumas padeda judėti siaurais kapiliarais, taip eritrocitai sulinkę gali greičiau pratekėti pro kapiliarus.
Eritrocitų didumo nukrypimas nuo normos (6-9 μm) vadinamas anizocitoze, formos pakitimas – poikilocitoze. Eritrocitų kiekis (RBC) kraujyje: 1 litre sveiko vyro kraujo yra 4,4-5,6, o moters – 3,9-5,1 trilijonai raudonųjų kraujo kūnelių. Jų kiekis taip pat priklauso nuo fiziologinės būsenos, pvz., jų padaugėja pavalgius, po sunkaus fizinio krūvio, būnant aukštai kalnuose, tačiau sumažėjus eritrocitų kiekiui prasideda mažakraujystė.
Apie 66 proc. eritrocito masės sudaro vanduo, 33 proc. baltymas hemoglobinas, kuris prisijungia deguonį. Kai audiniuose ima stigti deguonies, hormonas eritropoetinas skatina eritrocitų gamybą (eritropoezę). Eritrocitų vidutinis amžius – 120 dienų. Jie gaminami raudonuosiuose kaulų čiulpuose, o ardomi daugiausia blužnyje, taip pat kepenyse ir kaulų čiulpuose.
Eritrocitų gamyba
thumb|right|300px|Šuns trynio maišo pjūvis. Matomi eritrocitai, susidarę trynio maišo salelėse Eritrocitų gamyba arba eritropoezė skirstoma į du laikotarpius – embrioninį ir poembrioninį.
Embrioninė eritrocitų gamyba
Embrioninė eritrocitų gamyba pagal tai, kur gaminami eritrocitai skirstoma į šiuos laikotarpius:
Mezoblastinis laikotarpis
Trynio maišo mezenchimoje susidaro kraujo salelės, kurių pagrindą sudaro mezenchiminės ląstelės, kurios vėliau virsta kamieninėmis kraujo ląstelėmis. Dalis kamieninių ląstelių virsta pirminėmis kraujo ląstelėmis, pastarosios diferencijuojasi į pirminius eritroblastus. Dalis jų praranda branduolį. Kaupiantis hemoglobinui, jos virsta pirminiais eritrocitais (dalis jų turi branduolį, dalis neturi). Trynio maiše formuojasi ir antriniai eritroblastai. Kaupiantis juose hemoglobinui, jie virsta antriniais eritrocitais. Eritrocitai, susiformavus trynio maiše kraujagyslėms, formuojasi jų viduje tol, kol trynio maišas sunyksta ir eritropoezinę funkciją perima kepenys.
Hepatolientiminis laikotarpis
Prasideda antrą mėnesį po apvaisinimo kepenyse, kurios eritrocitų gamybos funkciją perima iš trynio maišo. Vėliau (maždaug nuo 5 mėnesio) eritrocitų gamybos funkciją perima blužnis, šiek tiek – besiformuojanti užkrūčio liauka ir limfmazgiai. Eritropoezė vyksta už kraujagyslės ribų (perivaskuliariai) – priešingai nei trynio maiše. Eritrocitų pirmtakai yra iš trynio maišo atkeliavusios kamieninės kraujo ląstelės, kurios diferencijuojasi į antrinius eritroblastus, iš kurių vėliau susidaro antriniai eritrocitai (normocitai). thumb|right|500px|Eritropoezės schema
Meduliarinis laikotarpis
Maždaug apie 6 mėnesį susiformuoja raudonieji kaulų čiulpai, kurie ir perima eritrocitų gamybos funkciją. Raudonieji kaulų čiulpai išliks pagrindiniu eritrocitų gamybos organu ir po vaisiaus gimimo- visą gyvenimą.
Poembrioninė eritrocitų gamyba
Poembrioninė eritrocitų gamyba vyksta raudonuosiuose kaulų čiulpuose. Kaip ir visos kraujo ląstelės, eritrocitai yra kilę iš kamieninių kraujo lątselių, kurios diferencijuojasi į mieloidinę ir limfoidinę ląstelių eiles. Iš mieloidinių ląstelių susidaro kelios unipotencinių ir viena bipotencinių ląstelių grupės – kolonijas sudarantys vienetai (KSV). Vienas iš kolonijas sudarančių vienetų yra eritrocitų kolonijas sudarantis vienetas (KSV-ER) – ląstelė, kuri yra eritrocitų pirmtakė. Ji diferencijuojasi į proeritroblastą (pirminį eritroblastą), šis savo ruožtu į bazofilinį eritroblastą, o šis į polichromatofilinį eritroblastą (tai paskutinė eritrocitų eilės ląstelė, sugebanti mitoziškai dalytis). Besidiferencijuodami polichromatofiliniai eritroblastai virsta polichromatofiliniais eritrocitais (retikuliocitais), o vėliau – subrendusiais eritrocitais. Eritrocitų gamybai svarbus inkstų išskiriamas hormonas eritropoetinas, kuris skatina eritrocitų susidarymą.
Eritrocitų struktūra
Žmogaus ir kitų žinduolių eritrocitai neturi ląstelės branduolio, kuris išstumiamas jiems besiformuojant. Driežų, paukščių ir kitų gyvūnų eritrocitai branduolius turi. Bebranduoliuose eritrocituose aptikta neįprastai ilgai išliekančios RNR, kurios dėka vis dar tebevyksta baltymų sintezė.
Eritrocitų plazminė membrana funkcionuoja kaip atranki užtvara tarp kraujo plazmos ir eritrocito vidaus. Nepoliniai tirpiniai praeina pro membraną proporcingai jų tirpumui eritrocito membranoje. Polinėms medžiagoms reikia specifinių transporterių. Membranoje yra įvairių nešiklių ir kanalų, pvz.: anijonų nešiklis band3, gliukozės nešiklis, keletas katijonų nešiklių ir vandens kanalas. Anijonų nešiklis, band3, yra svarbus CO2 šalinimui iš audinių bei buferinei plazmos sistemai.
Apie pusę žmogaus eritrocito masės sudaro lipidai, kurie visi yra randami membranoje. Tai daugiausia fosfolipidai (fosfatidilcholinas, fosfatidiletanolaminas, fosfatidilserinas ir sfingomielinai) ir neesterifikuotas cholesterolis bei maži kiekiai glikolipidų, acilglicerolių. Membranoje lipidai išsidėstę nesimetriškai. Išorinis sluoksnis sudarytas daugiausia iš fosfatidilcholino ir sfingomielino, o vidinis iš fosfatidiletanolamino ir fosfatidilserino. Cholesterolis randamas abiejose membranos pusėse.
Plazminėje membranoje plaukioja baltymai. Baltymai sudaro pastolius lipidiniam dvisluoksniui ir lemia membranos lankstumą ir galimybę deformuotis. Integraliniai membranos baltymai dalyvauja membranos karkaso sudaryme ir klasifikuojami pagal jų elektroforezinį judrumą poliakrilamidiniame gelyje. Apie 60 % visų plazminės membranos baltymų sudaro
Eritrocitų skvarbumą ir galimybę deformuotis lemia ląstelės griaučių (citoskeleto) ypatumai. Baltymų funkcijos yra reguliuojamos fosforilinimu (prijungiant fosfato grupę) ir defosforilinimu. Fosforilinus ankirino, 4,1 ir 4,9 baltymus, silpniau surišami ląstelės griaučių komponentai.
Metabolizmas
Subrendę eritrocitai neturi mitochondrijų, tad juose nevyksta oksidacinis fosforilinimas, trikarboksirūgščių ciklas. Daugiausia energijos gaunama glikolizės būdu, taip pat pentozių fosfato kelyje. Susidaręs ATP palaiko osmozinį stabilumą. Iš glikolizės metabolito 1,3 – difosfogliceratas susidaręs 2,3 – difosfogliceratas mažina hemoglobino giminingumą deguoniui. NADPH, NADH, tripeptidas glutationas ir eilė fermentų (MetHb reduktazė, glutationo peroksidazė ir kt.) sudaro sistemą, kuri apsaugo eritrocito baltymus, hemoglobino Fe2+ ir lipidus nuo oksidacijos.
Eritrocitų senėjimas ir degradacija
Blužnis ir kepenys – svarbiausi organai, šalinantys pasenusius ir pažeistus eritrocitus iš kraujotakos sistemos.
Senstantis eritrocitas tampa tankesnis, trapesnis (dėl padidėjusios lipidų peroksidacijos) ir lėčiau judėdamas yra ilgiau eksponuojamas blužnies makrofagams. Pasenę eritrocitai turi mažesnę galimybę apsisaugoti nuo oksidacinių pažaidų, nes juose sumažėja glutationo ir šių fermentų: superoksido dismutazės, katalazės, glutationo peroksidazės, glutationo reduktazės. Senstančių eritrocitų membranose atsiranda tam tikrų žymenų (IgG, iš vidinės plazminės membranos pusės į išorinę permetamas fosfatidilserinas ir kt.), pagal kuriuos juos atpažįsta makrofagai.
Milicija (policija)
thumb|250px|Milicijos automobilis St. Peterburge
Milicija – kai kurių buvusių socialistinių šalių (ir jų įpėdinių) policijos pavadinimas. Taip vadintos TSRS ir Varšuvos pakto šalių bei Jugoslavijos, o dabar - Baltarusijos, Tadžikijos, Kirgizijos, Uzbekistano policijos. Šiose šalyse policiją pavadino milicija remdamiesi TSRS pavyzdžiu.
TSRS milicijos kilmė
Artima prasme žodis milicija buvo vartotas dar carinės Rusijos laikais, kai stambių streikų ar masinių veiksmų prieš valdžią metu streikininkai ar besipriešinantys iš darbininkų savanorių sudarydavo specialias draugoves, kurios palaikydavo tvarką streikų metu.
Po Spalio revoliucijos visos ankstesnės valstybinės institucijos buvo panaikintos, tame tarp ir buvusi liaudies milicija. Tuometinė bolševikinė Rusijos valdžia manė, kad armijos ir policijos nereikia, o tvarką prižiūrės ginkluota liaudis. 1917 m. lapkričio 10 d. (spalio 28 d. pagal senąjį Julijaus kalendorių) buvo išleistas dekretas, kuriuo buvo oficialiai įsteigiama Darbininkų milicija, kuriai vadovavo Darbininkų ir kareivių deputatų tarybos. Lapkričio 10 d. TSRS buvo paskelbta Milicijos diena ir iki šiol švenčiama Rusijoje. Tuometinės milicijos darbuotojai didele dalimi buvo mobilizuoti iš patikimų darbininkų.
Milicija buvo įsteigta, bet neturėta etatų, ji buvo tiesiog savanorių darinys. Apie metus milicija nelaikyta valstybine organizacija. Vienose vietovėse buvę senosios darbininkų milicijos daliniai buvo išformuoti, kitose - reorganizuoti. Vietinės Tarybos savo teritorijoje neretai įsisteigdavo savo milicijos būrius. Netrukus buvo suprasta, kad milicija kaip savarankiškų savanoriškų būrių darinys negali normaliai veikti. 1918 m. kovą NKVD komisaras pareikalavo miliciją reformuoti į valstybinę organizaciją, turinčią nuolatinius etatinius darbuotojus, turinčius apibrėžtas pareigas bei veikiančią atskirai nuo Raudonosios Armijos. Pagal parengtus dokumentus imta organizuoti „darbininkų ir valstiečių miliciją“.
Nuo tų laikų TSRS, vėliau Rusijos milicija patyrė daug reorganizacijų, nors pagrindinės funkcijos išliko.
Rusijos milicija
Nuo momento, kai TSRS subyrėjus Rusija tapo savarankiška, TSRS milicijos Rusijos dalis tapo Rusijos Federacijos milicija.
Milicijos pertvarkymas į policiją
2011 m. vasario 7 d. D. Medvedevas pasirašė įstatymą „Apie policiją“. 2011 m. vyko Rusijos milicijos darbuotojų atestacija, peratestuoti darbuotojai gavo naujus ženklelius, pažymėjimus, pakeista tarnybinių automobilių spalva.
Rusijos milicijos (nuo 2010 m. policijos) funkcijos
Milicija privalo:
Kęstutis Skrupskelis
Ignas Kęstutis Skrupskelis (angliškai pasirašo Ignas K.; g. Kaune) – filosofas, Pietų Karolinos universiteto (JAV) profesorius, ateitininkas.
Biografija
Seneliai buvo beraščiai, lietuviai patriotai. Tėvai baigė aukštąsias mokyklas; buvo ateitininkai. Mama literatūrologė Alina Skrupskelienė, tėvas Ignas Skrupskelis (1903–1943) tęsė mokslus Vakaruose. Vienos universiteto mokslų daktaras, žurnalistas. Okupacijos metais Kačerginėje besiilsintį su šeima tėvą suėmė NKVD. 1944 m. Alina Skrupskelienė su trimis mažais vaikais pasitraukė į Vokietiją, o po 4 metų – į JAV. Dirbo, viena leido savo vaikus į mokslus.
Ilgus metus rengė vieno žymiausių amerikiečių filosofų Williamo Jameso tekstus. Parengė 19 tomų raštų ir 12 tomų korespondencijos. Buvo atsakingas už archyvinius tyrinėjimus: surinkti publikacijas, rankraščius, laiškus, nepasirašytiems – nustatyti autorystę, rašymo datas, atpažinti minimus žmones bei įvykius. Lietuviškai šį metodą yra pritaikęs recenzuodamas knygą „Lietuvos Laikinoji Vyriausybė. Posėdžių protokolai“ (2001). Domisi prieškario Lietuvos žurnalistika ir intelektualiniu gyvenimu, spaudos istorija, okupacijų padariniais politinės sąmonės raidai. Paskelbė straipsnių leidiniuose „Naujasis židinys“, „Kultūros barai“, „Į laisvę“, akademinėje, kultūrinėje ir kitoje spaudoje. Vienas iš klasikinės Amerikos filosofijos tyrėjų ir mokslinių redaktorių, Lietuvoje skleidžiantis filosofijos istorijos, seksualinių mažumų teisių, ugdymo filosofijos idėjas. Jo darbą skleidžiant modernias idėjas Lietuvoje remia JAV ambasada.
Simetrija
right|thumb|upright=0.8|Veidrodinės simetrijos ir asimetrijos pavyzdžiai thumb|upright=0.8|[[Sfera|Sferinės simetrijos grupė O atitinka oktaedrinę sukimo simetriją. Geltonai pažymėta fundamentalioji sritis, kurioje yra visi atitinkamų simetrinių pokyčių metu sutampantys taškai.]] right|thumb|upright=0.8|[[Leonardo da Vinci|Leonardo da Vinčio „Vitruvijaus žmogus“ (apie 1487) dažnai naudojamas kaip žmogaus kūno, o kartu ir visos gamtos, simetriškumo simbolis.]] thumb|upright=0.8|[[Fraktalas|Fraktalinis pavidalas, pasižymintis veidrodine simetrija, sukimo simetrija ir savipanašumu, trimis simetrijos formomis. Šis pavidalas gautas, taikant baigtinio dalijimo taisyklę.]] right|thumb|upright=0.8|Simetriškos arkados Didžiosios Kairuano (arba Ukbos) mečetės portike, [[Tunisas|Tunise.]]
Simetrija ( 'vienodai matuojamas, proporcingas, suderintas, atitikimas, darna') reiškia harmoniją, darnumą ir grožį reiškiančią proporciją ir suderinimą, dalių pusiausvyrą ir tarpusavio atitikimą. Pavyzdžiui Aristotelis dangaus kūnus laikė sferiniais objektais, taip suteikdamas geometrinei simetrijos prasmei natūralios tvarkos pobūdį ir, tuo pačiu, siekdamas parodyti kosmoso tobulumą.
Matematikoje ir kituose moksluose simetrija – tai objekto savybė, kai pokyčio (atspindėjimo, ar kitokios simetrinės transformacijos) metu objektas gali išlikti invariantiškas (nepakitęs). Nors kasdienės ir mokslinės simetrijos prasmės gali atrodyti nutolusios viena nuo kitos, iš tiesų, jos yra susijusios, todėl galima jas nagrinėti kartu. Taip, pavyzdžiui, kūno sferinė simetrija reiškia, kad kūną, kuris pasižymi tokia simetrija, pasukant erdvėje aplink nejudantį tašką, jo forma ir dydis nepasikeičia. Veidrodinė simetrija reiškia, kad dešinioji ir kairioji objekto pusės atrodo visiškai vienodai, tai yra, kūno vaizdas ir jo veidrodinis atspindys sutampa. Gamtoje dažnai aptinkama biologinė simetrija yra apytikslė simetrija.
Matematinę simetriją galima stebėti: o taip pat kaip savybę, kurią galima įžvelgti studijuojant įvairius reiškinius: Simetriški objektai gali būti tiek apčiuopiami materialūs kūnai: žmonės, gyvūnai, augalai, o ypač kristalai, audimo raštai, grindų klojiniai, taip pat molekulės, tiek, kaip jau minėta, abstrakčios struktūros: matematinės lygtys ar muzikos garsų eilės.
Geometrinė simetrija
thumb|upright=0.8|[[Triskelionas pasižymi trečios eilės (trispindule) sukimo simetrija.]]
Geometrinis kūno pavidalas yra simetriškas, jei kūną galima padalinti į dvi ar daugiau tapačių dalių, kurios vėl susijungia į taip pat organizuotą kūną. Tai reiškia, kad kūnas yra simetriškas, jei egzistuoja toks poslinkis, kuriuo figūra atvaizduojama į ją pačią, arba toks figūros padėties pokytis, kuriam pasibaigus, figūros vaizdas lieka nepakitęs. Simetrijos tipai skiriami pagal tai, kaip yra organizuotos kūno dalys arba pagal simetrinio pokyčio pobūdį:
Visų figūros simetrinių pokyčių aibė sudaro tos figūros simetrijos grupę. Svarbią reikšmę turi briaunainių simetrijos grupės: tetraedrinė simetrija, oktaedrinė simetrija ir ikosaedrinė simetrija
Loginių išraiškų simetrija
Dvinaris santykis R yra simetriškas, jei ir tik jei santykis Rab reiškia, kad teisingas ir santykis Rba. Taigi, jei teiginys „yra to paties amžiaus“ yra simetriškas, tada teiginys „Paulius yra tokio paties amžiaus kaip Marija“ reiškia, kad Marija yra to paties amžiaus kaip Paulius.
Simetriškais laikomi šie loginiai santykiai: loginė konjunkcija IR (∧ arba &), loginė disjunkcija ARBA (∨ arba |), loginis ekvivalentiškumas JEI IR TIK JEI (↔), taip pat sudėtiniai, loginės konjunkcijos neigimas NE-IR (⊼), loginio ekvivalentiškumo neigimas (⊻), loginės disjunkcijos neigimas NE-ARBA (⊽).
Apibendrinta (matematinė) simetrija
Apibendrinant aukščiau aptartus geometrinės simetrijos teiginius, galima sakyti, kad matematinės operacijos objektas yra simetriškas, jei taikant šią operaciją (pastumiant, pasukant), nepakinta tam tikra objekto savybė, dažniausiai, pavidalas.
Nikaragvos vyrų futbolo rinktinė
Nikaragvos vyrų futbolo rinktinė – Nikaragvą atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Nikaragvos futbolo federacija (Federación Nicaragüense de Fútbol). Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio čempionate.
Simetrija
Apibendrinta (matematinė) simetrija
Bendru atveju, kiekviena matematinė struktūra pasižymi tam tikra simetrija. Pavyzdžiui, algebros lyginės ir nelyginės funkcijos; abstrakčiosios algebros simetrinės grupės; tiesinės algebros simetriškos matricos ir kt. Statistikoje dažnai nagrinėjamas statistinio pasiskirstymo simetriškumas arba asimetriškumas. Matematinei simetrijai taikoma kiek kitokia (universalesnė) tipologija nei geometrinei :
Fizikoje
Fizikiniu požiūriu svarbios yra įvairios simetrijos atmainos, kaip tolydinė ir diskrečioji erdvėlaikio simetrija; vidinė elementariųjų dalelių simetrija; fizikos teorijų supersimetrija ir kt.
Biologijoje
thumb|upright=0.8|Daugeliui gyvūnų apytiksliai yra būdinga išorinė veidrodinė simetrija, nors vidaus organai paprastai būna išsidėstę asimetriškai.
„Dvipusiai“, arba bilateraliniai, gyvi padarai, tarp jų ir žmonės, yra apytikriai simetriški sagitalinės plokštumos (dalijančios kūną išilgai į dešinę ir kairę pusę) atžvilgiu. Gyvūnai, kuriems būdinga judėti viena kryptimi, neišvengiamai turi viršutinę (priekinę) ir apatinę (galinę) pusę, galvą ir kojas (uodegą), todėl turi ir kairę bei dešinę pusę. Tokių gyvūnų galva tampa specializuota (viršutine, priekine) kūno puse, turinčia burną ir jutimo organus, o tokio kūno kairė ir dešinė pusės tampa apytikriai simetriškos (bilateralinė simetrija), kad galėtų judėti viena kryptimi, kartu daug maž simetriški ir vidiniai judėjimo organai (raumenys, griaučiai). Kita vertus, vidaus organai dažniausiai būna asimetriški.
Augalai ir nejudrūs (prisitvirtinę) gyvūnai (pavyzdžiui, jūrose gyvenančios aktinijos) dažnai pasižymi spinduline (sukimo) simetrija, kuri jiems naudinga tuo, kad nejudant yra svarbu galėti maistą stverti iš visų pusių, taip pat, svarbu gebėti iš visų pusių pajusti pavojų. Penktos eilės sukimo simetrija būdinga dygiaodžiams, prie kurių priskiriamos jūrų žvaigždės, jūrų ežiai, jūrų lelijos ir kiti gyviai.
Chemijoje
Simetrija yra svarbi chemijoje, kadangi cheminės aplinkos ar pačių cheminių reagentų simetriškumas turi įtakos, kaip natūraliomis sąlygomis vyksta molekulių sąveika. Moderni cheminė sintezė remiasi tuo, kad mokslas ir pramonė išmoko valdyti molekulių simetriškumą – taip atsirado galimybės kurti vaistus, sukeliančius minimalų pašalinį poveikį. Kuo tikslesnis simetrijos supratimas leidžia atlikti fundamentinius kvantinės chemijos tyrimus, taip pat yra teorinis pamatas tokiose artimose chemijai srityse kaip spektroskopija ir kristalografija.
Simetrija žmonių gyvenime
Žmonių gyvenime dažnai pastebime įvairių aplinkybių visumos simetriškumą (neretai, kaip subalansuotą asimetriškumą). Tai būdinga abipusio palankumo ir nepalankumo atvejais, kai pasireiškia empatija, atjauta, užuojauta, atsiprašymas, pagarba, kai vyksta pokalbis, kai susiduriame su teisingumu ir bausme. Apgalvotas kompromisas yra tokia simetriška pusiausvyra, kurios galima pasiekti, kai abi bendraujančios (besiginčijančios) pusės savo išskirtinius sprendimus tyčia derina prie bendrų sutarimo principų – tokie simetriški kompromisai neišvengiami daugelyje žmogaus veiklos sričių, nuo prekybos iki teisės. Abipusis ar net daugiapusis poelgių simetriškumas perduoda dorovinę žinią, kad „mes esame vienodi“; kita vertus, kai elgesys yra asimetriškas (kai nesiekiama kompromiso, kai primetama kito valia) perduodama žinia, kad „aš esu ypatingas, kad „aš – geresnis už tave“, ir panašiai. Žmonių visuomenės ir atskiro asmens simetriškumas yra vertybė, kurią galima ugdyti specialiais psichologiniais ir sociologiniais metodais, pavyzdžiui, strateginiais žaidimais, vaidmenų žaidimais, saviugda.
Įdomų žmogaus mąstymo (kalbos), net paties gyvenimo, simetriškumą galima įžiūrėti socialiniuose tinkluose klaidžiojančioje „minčių grandinėje“, iš kurios matyti, kad pačioje mąstymo prigimtyje glūdi tam tikra simetrija (kai kurie skyrybos ženklai praleisti sąmoningai, nes griežta sintaksė sukurtų asimetriją):
Šiandien buvo pati blogiausia diena. Ir nebandyk manęs įtikinti, kad Kiekviena diena neša kažką gera. Ir jeigu geriau įsižiūrėsi, Pasaulis yra blogai sutvarkytas Net jeigu Gėris kartais nugali Laimė ilgai netrunka Ir netiesa, kad Viskas gimsta mintyse bei širdyje Nes Tikrą laimę pasiekti įmanoma Tik jeigu aplinka yra gera Netiesa, kad gėris egzistuoja Aš nieko negaliu pakeisti Ir niekada neišgirsi, kad sakyčiau Šiandien buvo gera diena. Dabar viską paeiliui perskaitykite iš apačios.
Simetrija mene
thumb|[[Šeicho Loftalos mečetės (Isfahanas, Iranas) kupolo lubų puošybos ornamentas – aštuntos eilės simetrija.]]
Architektūra
thumb|left|200px|[[Alhambra|Alhambros rūmų (Granada, Ispanija) lubos]] thumb|Iš šono [[Tadžmahalas yra bilateralinės simetrijos, o iš viršaus regime ketvirtos eilės sukimo simetriją.]]
Architektūroje simetrija reiškiasi pačiais įvairiausiais masteliais: nuo bendro išorinio pastato vaizdo, kas ypač būdinga gotikinėms ir klasikinėms katedroms ar oficialiems, reprezentaciniams statiniams; vidinių erdvių ir pamatų išplanavimo; iki atskirų statinio elementų, kaip kolonų, langų, grindų mozaikų ir kitų detalių. Įvairiausių stilių vyravimo laikotarpiu architektūros simetrija būdavo taikoma nevienodai. Ypač simetriški yra islamo kultūros statiniai, kur ne tik pats pastatas, bet ir vidaus dekoras išlaiko tam tikrus simetrinius ritmus, kaip Tadžmahale ar daugelyje mečečių. Ispanijos maurų statiniai išpuošti įmantriais simetriškais dekorais (pavyzdžiui, Alhambra), kuriuose pritaikytos įvairios simetrijos: postūmio, atspindžio, sukimo ir kitos.