cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sportinis krepšys
Sportinius krepšius dažnai naudoja patalynei ir antklodėms gabenti. Indijos mokyklose internatuose gyvenantys moksleiviai gauna sportinius krepšius antklodėms, užtiesalams ir drabužiams laikyti.
Egzistuoja ir krepšio variantas, turintis pakietintą dugną, porą ratukų viename dugno gale ir ištraukiamą rankeną. Paėmus už ištrauktos rankenos tokį krepšį galima tempti, kad šis lengvai riedėtų kietu lygiu paviršiumi.
Angliški pavadinimai
Tokie krepšiai angliškai vadinami:
Sausutis
Sausutis (Rhodanthe) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Auga Australijoje.
Gentis pavadinta graikų mitologinės moters Rhodanthe vardu – ją Diana pavertė į rožę. Rhodante kilęs iš graikų kalbos dviejų žodžių junginio: rhodon- (rožė) ir anthos (gėlė).
Daugelis Rhodanthe rūšių anksčiau buvo priskiriamos kitoms gentims, įskaitant Helipterum, Podotheca, Acroclinium ir Waitzia.
Darbo įrankiai
Darbo įrankiai – archeologinių tyrimų metu randami senovės žmonių pagaminti daiktai, rodantys žmonijos evoliuciją. Tai viena svarbiausių archeologijos radinių grupė. Tiriami archeologiniais (tipologiniu, stratigrafiniu, geografiniu, eksperimentinės archeologijos) ir mokslinės analizės (fizika, chemija, trasologija, metalografija) ir kitais metodais. Kristianas Tomsenas XIX a. pirmoje pusėje pagal darbo įrankių tipologinę analizę žmonijos istoriją suskirstė į akmens, bronzos ir geležies amžius.
Istorija
Ankstyviausi darbo įrankiai – prieš 2,5 mln. m. hominidų naudoti kumščio dydžio apskaldyti (viename šone) akmenys, kurių rasta Olduvėjaus kanjone, Tanzanija. Žmonės pirmuosius darbo įrankius gaminosi iš gamtoje rastos vientisos medžiagos – akmens, kaulo ir rago, medžio, kriauklių, odos ir kitų. Senajame akmens amžiuje (paleolitas) iš pradžių akmens skaldymu (skeltė, skaldytinis) ir paviršiaus apdaila (retušavimas, gludinimas) tobulinta dirbinio forma (gremžtukas, grandukas, rėžtukas ir kt.), vėliau daryti kompoziciniai darbo įrankiai – raginis žeberklas su titnaginiais ašmenėliais, ietis, strėlė, kirvis su kotu ir kiti.
Akmens amžiaus pabaigoje – bronzos amžiaus pradžioje iš pasisavinančio gamtos turtus ūkio (maisto rinkimas, medžioklė, žvejyba) pereinant prie gamybinio ūkio (žemdirbystė, gyvulininkystė) ir išaugus darbo įrankių paklausai pradėta perdirbti gamtines medžiagas – degti molį, lieti metalus, gaminti stiklą ir kt., sukuriant gamtoje neegzistuojančias formas. Darbo įrankiai tapo įvairesni, jų daugėjo. Ankstyviausi terakotiniai darbo įrankiai (verpstukai, įvairios formelės ir kt.) žinomi iš vėlyvojo paleolito (apie 24 000 m. pr. m. e.) gyvenviečių Čekijoje (Dolni Vestonicė, Pavlovas, Pfedmostis), metaliniai darbo įrankiai (apie 7000 m. pr. m
e.) iš natūralaus gamtoje aptikto vario rasti Turkijoje (Čatal Hiujukas) ir Irane (Ali Košė). Kompoziciniai darbo įrankiai iš spalvotųjų metalų pradėti naudoti 4000– 3000 m. pr. m. e. Mesopotamijoje. Pirmieji geležiniai darbo įrankiai plito apie 1000 m. pr. m. e. Artimuosiuose Rytuose.
Darbo įrankiai Lietuvoje
Lietuvoje ankstyviausi darbo įrankiai – iš vėlyvojo paleolito pabaigos (11–10 tūkstantmečio pr. m. e.) – medžioklės, žvejybos ir jos produktų apdorojimo įrankiai (grandukas, gremžtukas, rėžtukas) gaminti iš titnago (rasta Lietuvos pietryčių dalyje), kaulo ir rago (ietigalių rasta Kalniškėse, dab. Klaipėda). Mezolite paplito makrolitai ir mikrolitai, neolite titnaginiai darbo įrankiai pradėti retušuoti, dažniausiai pakraščiai, kartais visas paviršius. Plito kaulo ir rago (rasta daug ruošinių), mediniai įrankiai. Vėlyvajame neolite pradėta gludinti ir gręžti akmeninius įrankius, plito moliniai verpstukai.
Vėlyvojo neolito pabaigoje – bronzos amžiuje įsivyravus žemdirbystei ir gyvulininkystei darbo įrankių gausėjo, bronzos amžiuje greta plačiai naudotų akmens, kaulo ir rago darbo įrankių Lietuvos vakarinėje dalyje pradėti naudoti pirmieji bronziniai įrankiai. Ankstyvajame geležies amžiuje svarbiausi darbo įrankiai buvo akmeniniai kirviai, t. p. naudoti akmeniniai kaltai ir kalteliai, ypač paplito kaulo ir rago dirbiniai – naudoti kauliniai adikliai, adatos, ylos, kaltai, grandukai, rėžtukai, grąžtai, peiliai. Nuo viduriniojo ir senojo geležies amžiaus svarbiausi darbo įrankiai – įvairūs kirviai, peiliai, dalgiai, pjautuvai, vedegos, skiltuvai, ylos, adatos – buvo geležiniai. A randama piliakalniuose ir gyvenvietėse, kapinynuose – jie dėti į kapą kaip įkapės.
Vilukai
Vilukai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dubičės Cerkevnės valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Dubiče Cerkevnės, apie 14 km į pietus nuo Hainuvkos ir apie 61 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Jonas Gudaitis-Vabalas
Jonas Gudaitis-Vabalas (1881 m. sausio 14 d. Ožnugariuose, Batakių valsčius, Raseinių apskritis – 1955 m. lapkričio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas, psichologas, visuomenės veikėjas, laisvamanis.
Biografija
Mokėsi Palangos progimnazijoje, 1902 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją ir įstojo į Peterburgo universiteto Gamtos fakultetą. Bet 1905 m. dėl Rusijoje kilusių riaušių iš universiteto pasitraukė ir įstojo į Konstantino Ušinskio vardo pedagogikos kursus Peterburge, kuriuos įsteigė prof. Aleksandras Nečajevas.
1907 m. baigęs kursus, liko dirbti A. Nečajevo psichologinės-pedagoginės laboratorijos asistentu, vėliau – nuolatinių bendradarbiu. Per tą laiką pagamino keletą aparatų, iš kurių svarbiausias ir sudėtingiausias – tyrinėti dėmesiui. Per 5 darbo laboratorijoje metus surinko daug medžiagos dėmesio svyravimams ištirti, kurios dalis 1913 m. buvo išspausdinta laikraštyje „Russkaja škola“ ir „1913 m. eksperimentinės pedagogikos metraštyje“.
1920 m. vienas Aukštųjų kursų organizatorių, skaitė juose bendrąją psichologiją, įsteigė pirmąją Lietuvoje eksperimentinės psichologijos laboratoriją. 1920 m. Aukštųjų kursų vedėjo pavaduotojas, 1921–1922 m. vedėjas. Vien per 1920 m. skaitė apie 60 eksperimentinės pedagogikos paskaitų Kaune ir Šiauliuose bei apie 150 – Lietuvos kariuomenės daliniuose. Dėstė pedagogiką ir psichologiją Kauno meno mokykloje, čia susipažino su studente Birute Smilgaite ir 1922 m. ją vedė.
Nuo 1922 m. Lietuvos universiteto dėstytojas, nuo 1927 m. profesorius, Humanitarinių mokslų fakulteto Pedagogikos katedros vedėjas. 1940–1941 m. ir 1944–1951 m. dėstė Vilniaus universitete, iki 1947 m. Pedagogikos, 1947–1951 m. Pedagogikos ir psichologijos katedros vedėjas. 1953 m. išėjo į pensiją. Palaidotas Rasų kapinėse.
Yra parašęs pedagogikos ir psichologijos darbų, mokslo populiarinimo straipsnių. J. Gudaitis-Vabalas laikomas eksperimentinės psichologijos pradininku Lietuvoje.
Prieklėtis
miniatiūra|250px|right|Prieklėtis su [[skrynia Šilavoto Davatkyne]]
Prieklėtis, taip pat prieklėtys, pryklėtis, arba priesvirnis – vieta prieš klėties (svirno) duris po nuleistu stogu, paprastai, lentinis pakilimas. Stogu dengta, be sienų išsikišusi klėties dalis. Taip pat prieklėčiu vadinama pristatyta prie klėties kamaraitė. Prieklėčio paskirtis – apsaugoti įėjimą nuo kritulių, todėl jis visada toje pusėje, kur ir durys. Vienas prieklėtis gali apjungti keletą didesnės klėties įėjimų. Užlipimui ant prieklėčio šalia jo padedamas plokščias lauko akmuo arba įrengiamos kelios medinių laiptų pakopos.
Paplitęs liaudies architektūroje klėties planas yra pailgas stačiakampis su įėjimu pro prieklėtį, kuris gali būti paremtas su kolonėlėmis. Atraminiai stulpai dažniausiai kvadratinio skerspjūvio, pasitaiko su saikingais drožybos ir ornamentikos elementais.
Vrbasas
Vrbasas  – upė vakarinėje Bosnijoje ir Hercegovinoje; Savos dešinysis intakas. Prasideda Dinarų kalnuose, Vranicos kalno papėdėje, maždaug 1530 m aukštyje virš jūros lygio. Teka šiaurės kryptimi vaizdingu tarpukalnių slėniu. Įteka į Savą Kroatijos pasienyje, prie Srbaco gyvenvietės.
Didžiausi intakai: Pliva (kairysis), Ugaras, Vrbania (dešinieji). Ant upės įrengta keletas hidroelektrinių. Prie Vrbaso įsikūrę miestai: Gorni Vakufas-Uskoplė, Bugoinas, Doni Vakufas, Jaicė, Bania Luka, Laktašai, Srbacas.
Vrbaso upe eina istorinė siena tarp serbų ir kroatų.
623 m.
623 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Tarptautinė darbo diena
thumb|220px|Gegužės 1 d. paradas Maskvoje, 1974 m.
Tarptautinė darbo diena švenčiama gegužės 1 d.
Tarptautinės darbininkų dienos istorija siekia 1886 m. Tų metų gegužės 1 d. Čikagos miesto policija malšino darbininkų demonstraciją, kurios metu darbininkai reikalavo sutrumpinti darbo laiką iki 8 valandų per dieną. Malšinant demonstraciją neapsieita be aukų. 1889 m. Paryžiaus 2-asis tarptautinis kongresas paskelbė gegužės 1-ąją viso pasaulio darbininkų solidarumo diena.
Lietuvoje
Lietuvoje Gegužės 1-oji buvo švenčiama 1919-1929 m. kaip „Darbo žmonių ir tautų solidarumo šventė“, turėjo nedarbo dienos statusą. Taip pat po pertraukos buvo švenčiama sovietų okupacijos metais, todėl atgavus nepriklausomybę, šventės atsisakyta. Ji vėl sugrąžinta 1996 metais. Organizatorių teigimu, dabar Tarptautinės darbininkų šventės metu siekiama atkreipti dėmesį į darbininkų teises, padėti bedarbiams įveikti skurdą, pasirūpinti darbininkų sauga ir sveikata.
Karagandos anglių baseinas
thumb|250px|Anglies šachtų terikonai Karagandos anglių baseinas – akmens anglies telkinys Kazachijos šiaurės rytuose, vienas didžiausių pasaulyje anglių baseinų.
Istorija
Telkiniai atrasti XIX a. viduryje, jų atradėju laikomas piemuo Apakas Baižanovas, 1833 m. radęs pirmuosius kaitriai degios medžiagos gabalus. 1856 m. telkinio žemes už 250 rublių supirko pirklys Nikolajus Ušakovas, kuris ir pradėjo pirmąją pramoninę anglies gavybą. 1868 m. kasykloje jau dirbo 78 angliakasiai. Ušakovo palikuonims bankrutavus 1905 m. Prancūzijos prezidento Sadžio Karno sūnus Žanas Karno kasyklas nupirko už 766 000 rublių, bet jau 1907 m. jų savininkais tapo anglai. 1918 m. šachtos buvo išsprogdintos ir tik 1930–1931 m. pradėti žvalgymo darbai, iškastos pirmosios šachtos.
Baseinas
Plotas apie 3600 km². Išžvalgyti anglių ištekliai 7,84 mlrd. t. Anglingąją storyme sudaro iki 5 km storio, daugiausia karbono sistemos apie 30 produktyvių anglių sluoksnių po 0,6–8 m storio. Vyrauja apie 21 MJ/kg kaitrumo akmens anglys, rytinėje dalyje – rusvosios anglys. Didesnė anglių dalis tinka metalurginiam koksui gauti.
Konstantinas Šakenis
thumb|Devynioliktasis Lietuvos ministrų kabinetas. Iš kairės, sėdi: [[Juozas Tūbelis, Vladas Mironas, Antanas Smetona, Konstantinas Šakenis, J.Takūnas.]] Konstantinas Šakenis (1881 m. lapkričio 27 d. Veleniškiuose, Vabalninko valsčius, Biržų apskritis – 1959 m. liepos 7 d. Troškūnuose) – Lietuvos inžinierius, pedagogas, politikas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1899 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. Įstojo į Peterburgo universiteto Fizikos-matematikos fakultetą. 1901 m. už dalyvavimą studentų riaušėse iš universiteto pašalintas. Vėliau priimtas į Peterburgo technologijos instituto Mechanikos fakultetą, bet 1905 m. prasidėjus revoliucijai, studijas teko nutraukti.
Grįžęs į Lietuvą, Vilniuje vienerius metus dirbo laikraščio „Vilniaus žinios“ redakcijoje, bendradarbiavo laikraščiuose „Viltis“, „Vairas“, „Lietuvių balsas“. 1910 m. baigęs mokslus Peterburgo technologijos institute nesusigundė karjeros perspektyvomis Rusijoje, grįžo tėvynėn, nuo 1912 m. dėstė fiziką Vilniaus Aleksandro gimnazijoje.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1915 m. Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti Centro komiteto pavedimu steigė amatų dirbtuves ir mokyklas, vėliau Voronežo lietuvių gimnazijos inspektorius, direktorius. Nuo 1918 m. Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijos mokytojas.
1918–1919 m. vienas Lietuvos technikų draugijos ir Aukštųjų kursų steigėjų. Aktyviai įsitraukė į švietimo pertvarką, skleidė naujas didaktines pažiūras ir europietiškas pedagogikos naujoves. Rūpinosi vadovėlių leidyba, parašė ir 1918 m. išspausdino trijų dalių fizikos vadovėlį gimnazijoms, paruošė lietuviškų fizikos terminų žodynėlį. 1925 m. paskirtas Panevėžio valstybinės gimnazijos direktoriumi, tais pačiais metais pradėjo dirbti Švietimo ministerijoje.
1926 m. po valstybės perversmo Antanui Smetonai tapus Respublikos Prezidentu, pagal tautininkų sąrašą tapo Trečiojo Seimo nariu. 1927 m. gegužės 3 d. – 1929 m. rugsėjo 23 d. Augustino Voldemaro XIV Ministrų kabinete ir vėliau iki 1934 m. birželio 12 d. Juozo Tūbelio XV Ministrų kabinete – švietimo ministras. 1934–1940 m. valstybės kontrolierius. 1936 m. Ketvirtojo Seimo pirmininkas.
Aktyviai dalyvavo ne tik kultūrinėje bei šviečiamojoje veikloje, bet ypač – politiniame gyvenime. Buvo Tautos pažangos partijos valdybos Centro komiteto narys, Lietuvių tautininkų sąjungos veikėjas. 1930 m. – vienas Lietuvių tautininkų fondo steigėjų.
1930 m. Vytauto Didžiojo jubiliejinio komiteto pirmininkas, nuo 1934 m. Vytauto Didžiojo ordino tarybos pirmininkas. 1937 m. Lietuvos inžinierių draugijos pirmininkas.
Domėjosi grožine literatūra ir istorija. 1909 m. vertė į lietuvių kalbą ir laikraštyje „Viltis“ leido kai kuriuos Adomo Mickevičiaus raštus, 1924 m. išvertė „Poną Tadą“. 1933 m. parašė knygą „Aušra ir jos gadynė“. 1935 m. išleido monografiją „Vabalninkas ir jo apylinkė praeityje ligi Lietuvos nepriklausomybės atgavimo“.
1941 m. birželio 14 d. okupacinės sovietų valdžios suimtas ir po tardymo ištremtas į Angarlagą Sibire. Po 10 metų perkeltas į Krasnojarsko kraštą. 1956 m. jau palaužtos sveikatos grįžo į Lietuvą.
Lietuvos dizaino asociacija
Lietuvos dizaino asociacija, LDA (iki 2020 m. balandžio 27 d. – Lietuvos grafinio dizaino asociacija, LGDA) – nepriklausoma kūrybinė sąjunga Lietuvoje, vienijanti profesionalius vizualiojo dizaino kūrėjus. LGDA – ribotos civilinės atsakomybės viešasis juridinis asmuo, kurio teisinė forma yra asociacija. Būstinė įsikūrusi Vilniuje, valdybos pirmininkas – Algirdas Orantas (renkamas 2 metams visuotiniame narių susirinkime).
Deleguoja vieną narį į Lietuvos dizaino tarybą.
Istorija
1996 – 1997 m. žiemą, 26 dizaineriai, prof. Audriaus Klimo iniciatyva, įkūrė LGDA : 1996 m. gruodžio 21 d. buvo patvirtintas steigiamojo susirinkimo protokolas ir įstatai, 1997 m. sausio 14 d. – Registrų centrui pateiktas prašymas dėl juridinio asmens įregistravimo, o vasario 10 d. – asociacija įregistruota.
Nuo 1999 m. – pasaulinio dizaino proceso dalyvė, tapusi Tarptautinės grafinio dizaino asociacijų tarybos ico-D (iki 2014 m. – ICOGRADA) tikrąją nare.ico-D
Veikla
LGDA vienija profesionalus, dirbančius vizualinės komunikacijos dizaino srityje, rūpinasi dizainerio profesijos prestižu, atstovauja dizainerių interesus valdžios institucijose. LGDA skatina kūrybinį dizainerių aktyvumą, koordinuoja įvairių organizacijų, dalyvaujančių dizaino procese veiklą. Asociacijos narių kūrybinė veikla apima vizualinių komunikacijų lauką, tiesiogiai sąveikaujant su rinkos dalyviais, bendradarbiaujant su ilgametes dizaino tradicijas turinčiomis užsienio dizainerių organizacijomis, propaguojant vizualinio dizaino pasiekimus.
Asociacija rūpinasi kūrybinio palikimo išsaugojimu, organizuoja parodas, konkursus, konferencijas, seminarus ir kitokius renginius, susijusius su grafinio dizaino ir ženklodaros veikla.
Asociacijos veikla grįsta savanoriškumu. Asociacija neturi nei vieno pastoviai dirbančio darbuotojo. Pastovias pajamas sudaro nario mokesčiai, kurie skiriami einamiesiems reikalams (interneto svetainei, buhalterinėms paslaugoms, dalyvavimui tarptautinėje asociacijoje ir kt.). Taip pat pajamos gaunamos iš projektinės veiklos ir paslaugų teikimo.
2011 m. gegužės 9–13 dienomis Vilniuje vyko „Icograda Design Week“, kurį kartu organizavo ico-D ir LGDA
2019 m. spalio 11 d. LGDA tapo Europos dizaino ir reklamos profesionalų asociacijas vienijančio Europos meno vadovų klubo (The Art Directors Club of Europe, ADCE) nare.
2020 m. balandžio 27 d. paskelbta, jog Lietuvos grafinio dizaino asociacija, siekdama, kad pavadinimas labiau atspindėtų asociacijos veiklą, tampa Lietuvos dizaino asociacija.
Nariai
2012 m. buvo registruoti 129 nariai, 2013 m. – 133, 2014 m. – 137 nariai. 2018 m. gruodžio 31 d. duomenimis LGDA buvo 163 nariai.
Valdyba
Visuotiniame narių susirinkime kas dvejus metus yra renkama LGDA valdyba.
2015-2017 m.
2015 m. vasario 28 d. XX visuotinis LGDA narių susirinkimas išrinko valdybą :
2017–2019 m.
2017 m. kovo 4 d. XXII visuotinis LGDA narių susirinkimas išrinko valdybą :
2019–2021 m.
2019 m. kovo 14 d. XXIV visuotinis LGDA narių susirinkimas išrinko valdybą :
The Best Damn Thing
The Best Damn Thing - trečiasis kanadiečių roko dainininkės Avril Lavigne albumas. Šiaurės Amerikoje ir dalyje Europos albumas buvo išleistas 2007 m. balandžio 17, Australijoje ir JK - diena anksčiau.
Albumo hitas nr.1 - daina Girlfriend, antrasis - When You're Gone ir trečiasis Hot. JAV šis albumas buvo paskelbtas platininiu ir dukart platininiu pasaulyje, remiantis United World Chart. Iki 2007 m. lapkričio JAV buvo parduota virš 1,3 milijono šio albumo kopijų, o visame pasaulyje - virš 4,75 milijono kopijų.
Girlfriend
„Girlfriend“ - dainos prodiuseris Lukasz "Dr. Luke" Gottwald'as. „Girlfriend“ tapo sėkmingiausiu Avril Lavigne hitu JAV, kur tope Billboard Hot 100 išsilaikė pirmoje vietoje. Australijoje ši daina topų viršūnėse karaliavo šešias savaites, tuo tarpu Didžiojoje Britanijoje ši daina pakilo iki antros vietos. Šios dainos remiksas, kartu su repere Lil' Mama buvo išleistas 2007 m. birželį. YouTube svetainėje oficialus šios dainos klipas buvo peržiūrėtas per 86 milijonus kartų.
When You're Gone
„When You're Gone“ - antrasis Avril Lavigne singlas iš jos 2007 metų albumo The Best Damn Thing.
Hot
„Hot“ dainos vaizdo klipas pristatytas 2007 spalio 5 Yahoo! svetainėje. Avril Lavigne šią dainą atliko per 2007 MTV EMA. „Hot“ buvo panaudota MTV serialo The Hills trečiojo sezono ketvirtoje serijoje.
Vietos topuose
{| class="wikitable"
Innocence
„Innocence“ - daina parašyta pačios Avril Lavigne, o muzika buvo įrašyta kartu su Evan Taubenfeld.
Nepaisant to, kad ši daina dar nei vienoje šalyje nėra oficialiai išleista, ji buvo pristatyta Italijoje kaip "tik radijo singlas".
Keep Holding On
„Keep Holding On“ – Avril Lavigne daina iš jos trečiojo albumo The Best Damn Thing. Ši daina yra panaudota filme Eragonas kaip garso takelis. „Keep Holding On“ yra parašyta pačios Avril Lavigne ir Lukasz "Dr. Luke" Gottwald, kuris ir prodiusavo dainą.
N
N ir n – keturioliktoji lotynų abėcėlės ir dvidešimtoji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra en.
Meiseno marka
Istorija
928 ar 929 m. Henrikas Paukštininkas kampanijos prieš slavus metu ant kalvos prie Elbės pastatė Meiseno pilį. Pilis pavadinta pagal greta tekantį upelį Meisa. Prie pilies netrukus susidarė miestas. Henrikas Paukštininkas nesistengė germanizuoti slavus ar sukurti burgvardų grandinę, todėl Meisenas liko stovėti vienas kaip ir Brandenburgas. Meiseno miestas augo, tapdamas vienu didžiausių Gero markos miestų. thumb|left|Meiseno marka (žemėlapyje – Mark Misni)
965 m. mirė markgrafas Geras, ir Gero marka buvo padalinta. Meisenas tapo naujos mažesnės markos centru. Ši marka buvo skirta kovai su sorbais. Šaltiniuose Meiseno markgrafas pirmą kartą paminėtas 968 m. Tais metais Meiseno pilis tapo Meiseno diocezijos centru.
983 m. rytinės Saksonijos slavų gentys, išgirdusios apie imperatoriaus Otto II pralaimėjimą Stilo mūšyje, sukilo. Havelbergas ir Brandenburgas buvo sunaikinti, o Ceico marka – nusiaubta. Meiseno, Lužicos ir Nordmarko markgrafai, Halberštato (Halberstadt) ir Magdeburgo vyskupai sujungė savo kariuomenes ir Belkeshaime, netoli Štendalo, sumušė slavų kariuomenę. Po šio pergalės vokiečiai išlaikė tik valdas vakariniame Elbės krante.
Vetinų valdymas
979 m. Meiseno markgrafu tapo Rikdagas (Rikdag), kuris 985 m. mirė. Po jo markgrafu tapo Ekardas I (Eckard I), ir Ekehardingerių giminė titulą išlaikė iki 1002 m., kai markgrafystę užkariavo Lenkijos karalius Boleslavas I.
1046 m. markgrafystė atiteko Veimar-Orlamiunderiams (Weimar-Orlamünder), 1067 m. – Brunonenams. 1089 m. markgrafystę ėmė valdyti Henrikas Eilenburgas iš Vetinų (Wettin) giminės, kuri valdė markgrafystę visą likusį laiką, kol markgrafystė egzistavo.
Valdant Viprechtui fon Groicšui (Wiprecht von Groitzsch) po 1120 m. prasidėjo Meiseno markgrafystės germanizacija. Po jo 1123–1156 m. valdė Konradas Didysis (Konrad von Meißen, der Große), 1156–1190 m. – Otas Turtingasis (Otto, der Reiche), 1191–1221 m. – Ditrichas Varguolis (Dietrich, der Bedrängte).
Imperatorius Henrikas VII stengėsi Meiseno markgrafus vėl padaryti savo vasalais, tačiau jam tai nepavyko, kai jis 1307 m. pralaimėjo Luckos mūšį. Tuo metu markgrafystė buvo faktiškai visiškai nepriklausoma. Ją valdė įvairūs Vetinų giminės atstovai. 1382 ir 1445 m. marka buvo padalinta keliems Vetinų atstovams, bet vėliau, jaunesniosioms šakoms išmirus, dalys vėl susijungdavo į vieną valdą.
1423 m. Frydrichas Karingasis (Friedrich IV., der Streitbare) tapo markgrafu ir taip pat ėmė valdyti Saksonijos-Vitenbergo hercogystę. Taip Meiseno markgrafystė tapo Saksonijos dalimi ir prarado nepriklausomybę.
Dearly Devoted Dexter
Dearly Devoted Dexter – 2005 metais išleistas Jeff Lindsay kriminalinis/siaubo romanas, antrasis iš romanų apie sociopatą serijinį žudiką Deksterį Morganą serijos, pagal kurią sukurtas TV serialas.
Ramunė (reikšmės)
Žodis ramunė gali reikšti:
Dearly Devoted Dexter
Siužeto santrauka
Tamsi figūra iš Seržanto Doukso praeities grįžta į Majamį ir pradeda medžioti buvusius Jungtinių Valstijų sausumos pajėgų agentus, su kuriais Douksas tarnavo pilietiniame Salvadoro kare. Žudikas naudojasi unikaliu kankinimo metodu, dėl kurio buvo pramintas Dr. Danco. Jis pagrobia kiekvieną auką, pripumpuoja jas raminamaisiais ir kelių dienų bėgyje pastoviai atima jų galūnes, genitalijas ir veido bruožus, prieš palikdamas juos stebėti savo šlykštų suluošinimą prieš atsargiai pastatytą veidrodį.
Ramunė (reikšmės)
Taip pat:
Χαμομήλι Chamomile Mansanilya (kamomile)
Rolandas Gimbutis
Rolandas Gimbutis (g. 1981 m. vasario 11 d. Vilniuje) – Lietuvos plaukimo rinktinės narys. Nacionalinis Lietuvos rekordininkas.
2002 m. Europos trumpo baseino plaukimo čempionate pelnė bronzos medalį. Atstovavo šaliai trijose olimpiadose.
Dearly Devoted Dexter
Siužeto santrauka
Tuo tarpu Deksteris, priverstas slopinti savo vis didėjantį norą žudyti dėl Seržanto Doukso įtarimų, sutelkia dėmesį ties galimo vaikų žudiko medžiokle. Tačiau greitai supranta, jog ir pats turės reikalų su paslaptinguoju Dr. Danco, kai paaiškėja, jog jo sesers Deboros naujas širdies draugas, detektyvas Kailas Čiatskis, taip pat yra kankintojo taikinių sąraše.
Per visą šį chaosą, Deksteris atsitiktinai susižada su drauge Rita, ir ima įtarti Ritos vaikus Astor ir Kodį taip pat turint polinkį į sociopatiją.
Istorijos pabaigoje Deksteris sužino, jog Dr. Danco nužudo savo aukas priversdamas juos žaisti žodžių žaidimą, panašų į kartuves. Kiekvienos aukos paprašoma atspėti žodį, sugalvotą paties Danco, kuris po kiekvieno neteisingo atsakymo amputuoja vieną aukos kūno dalį. Tačiau tai tėra papildomas žiaurumas, kadangi Danco paprastai būna išpjovęs aukos liežuvį, tad suprasti jos kalbą būna neįmanoma. Auka taip pat yra priversta stebėti savo galūnių nutraukimus veidrodyje, pakabintame virš jo „operacinio stalo“.
Žudanti vasara
Žudanti vasara – prancūzų kino filmas (drama), pastatytas 1983 metais. Režisierius Jean Becker. Filmas pastatytas pagal to paties pavadinimo Sebastien Japrisot romaną. Filmas gavo 4 cezario apdovanojimus.
Mūrai (Radviliškis)
Mūrai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 4 km į pietvakarius Šiaulėnų.
Atsitiktinė paklaida
Atsitiktinė paklaida  – tai atsitiktinis stebėjimo duomenų nuokrypis nuo tikrosios reikšmės. Jeigu stebimas neatsitiktinis duomenų nuokrypis nuo tikrosios reikšmės, tada kalbama apie sisteminę paklaidą. Atsitiktinė paklaida, priešingai nei sisteminė, visada turi vienodą tikimybę būti didesnė arba mažesnė už tikrąją reikšmę. Todėl pakartojus bandymą daugelį kartų ir apskaičiavus vidurkį, šio vidurkio reikšmė yra artimesnė tikrajai reikšmei nei pavienio matavimo rezultatas. Atsitiktinio nuokrypio dydžiui paprastai galioja normalusis skirstinys.
Gazyris
thumb|250px|right|Osetinai, buvę 1877-1878 m. Rusijos-Turkijos karo dalyviai. thumb|left|250px|Baronas [[Piotras Vrangelis|Vrangelis su paradine čerkese su gazyriais.]] Gazyris (, iš tiurk. хъазыр 'parengtas; gatavas') – Kaukazo tautų kultūroje hermetiškai uždaromas cilindrinis futliaras, kuriame būna iš anksto atseikėtas parako užtaisas arba popierinis šovinys. Gazyriai būdavo specialiame krepšyje gazyrnicoje arba viena eile būdavo prisiūti prie čerkesės krūtinės, taip sudarydami savotišką trumpą šovinyną.
Vėliau gazyrių eilė tapo dekoratyviniu elementu, būtina XIX a. ir XX a. pradžios Kaukazo tautų nacionalinės aprangos dalimi. Gazyriai paprastai būdavo kauliniai, o paradinei aprangai – sidabriniai. thumb|right|250px|Gazyrnica Paskutinis Baltojo judėjimo vadovas baronas Piotras Vrangelis nuo 1918 m. rugsėjo turėjo pravardę „Juodasis baronas“, kadangi kasdien dėvėdavo tradicinę savo aprangą – juodą kazokišką čerkesę su gazyriais. Šią aprangą jis mėgo labiau už kitus karinės uniformos variantus.
Kosovo herbas
thumb|Dabartinis Kosovo herbas. Kosovo herbas – auksinis Kosovo žemėlapis mėlyname herbiniame skyde su auksiniais apvadais, virš kurio puslankiu įkomponuotos šešios baltos penkiakampės žvaigždės.
Istorija
Kaip ir Kosovo vėliava, herbas įteisintas Kosovo parlamente tą pačią dieną kaip ir paskelbta nepriklausomybė nuo Serbijos – 2008 m. vasario 17 d.
Simbolika
Šešios žvaigždės simbolizuoja Kosove gyvenančias tautas: albanus, serbus, turkus, juodkalniečius, romus ir bosnius.
Shelly-Ann Fraser
Šeli-An Freizer-Prais (Shelly-Ann Fraser-Pryce; g. 1986 m. gruodžio 27 d. Kingstone) – Jamaikos lengvosios atletikos sportininkė, kuris specializuojasi 100 m sprinto rungtyje. Nacionalinė rekordininkė, bei pasaulio ir olimpinė čempionė. UNICEF geros valios ambasadorė.
Žąsinas Pilypas
Žąsinas Pilypas – Karlo Barkso kurtas Volto Disnėjaus studijos animacinis personažas. Gimė Žąsino Gustavo ir Anties Dafnės šeimoje. Jis yra didžiausias Antulio Donaldo varžovas kovoje dėl Antytės Rožės širdies. Pilypas niekada nedirba, o išgyvena iš sėkmės teikiamų privalumų, nes yra laimės kūdikis. Jis visuomet vairuoja automobilį be stogo. Taip pat priklauso Ančiogalos „Tingiųjų vyrų“ klubui.
Shelly-Ann Fraser
Ji yra antroji pasaulyje (po Gail Devers) 100 m sprinterė, kuri to paties sezono metu pelnė olimpinės ir pasaulio čempionės vardus. Ji taip pat tapo pirmąja Jamaikos moterimi pelniusia aukso medalį šioje rungtyje.
Žąsinas Pilypas
Vis dėlto viename komikse K. Barksas parodė Pilypą dirbantį. Galiausiai jis buvo taip sugėdintas, kad slėpė savo vieno skatiko uždarbį seife, kurį tikriausiai buvo laimėjęs loterijoje.
Liste der Bewohner Entenhausens Duck family (Disney)
Eglė Kunčiuvienė
Eglė Kunčiuvienė (g. 1941 m. gruodžio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkė.
Biografija
Tėvas Antanas Gudaitis, vyras Algimantas Kunčius. 1963 m. baigė muzikos pedagogiką Vilniaus pedagoginiame institute, 1974 m. dailės istoriją ir teoriją – Lietuvos dailės institute.
Parašė teorinių straipsnių, dailės, fotografijos parodų recenzijų. Parengė 1987 m. A. Gudaičio tapybos kūrinių albumą, katalogų, surengė jo kūrybos parodų.
Teratornitidai
Teratornitidai (Teratornithidae) – naujojo pasaulio grifų (Cathartiformes) būrio, išnykusi labai didelių bei vienų didžiausių skraidžiusių paukščių šeima, gyvenusi Šiaurės ir Pietų Amerikos žemynuose mioceno bei pleistoceno laikotarpiu.
Gentys ir rūšys
Dėl šios paukščių šeimos klasifikacijos tarp mokslininkų nėra vieningos nuomonės. Išvaizda šie paukščiai buvo panašūs į Amerikinius grifus (Cathartidae). Teratornitidai buvo tiek maitėdos, tiek ir aktyvūs medžiotojai. Pagal rastas fosilijas išaiškintos mažiausiai 5 šių plėšriųjų paukščių rūšys, kurios priskirtos 5 gentims:
Kalniškės mūšis
Apie Kalniškės miške susibūrusius partizanus NKVD iš savo informatorių ir agentų sužinojo 1945 m. balandžio mėn. NKVD ėmė ruošti puolimui ir apie Simne besitelkiančius priešus partizanai sužinojo gegužės 15 d. Savo operaciją Alytaus apskrities Simno valsčiaus NKVD kariuomenės 220-asis Kutuzovo ordino pulkas (vadovavo majoras Jasenka bei štabo viršininkas majoras Buiničius), talkinant Simno stribams pradėjo gegužės 16 d. NKVD kariuomenė apsupo 60–120 partizanų, vadovaujamų J. Neifaltos-Lakūno. Nuo puolančiųjų partizanai gynėsi įsitvirtinę gana aukštoje Meškakalnio kalvoje stačiais šlaitais. Partizanai iš apsupimo prasiveržė tik sutemus. Žuvo daugiau nei 40 partizanų ir apie kelis šimtus jų priešų. Žuvusių partizanų palaikai atvežti į Simną ir išniekinti aikštėje. Po trijų dienų užkasti Simno ežero pakrantėje netoli Simno kapinių.
Atminimas
1988 m. palaidojimo vietoje pastatytas kryžius. Vietą pažymėjo ir kryžių pagamino bei pastatė Kalniškės mūšio dalyvis Edmundas Austrevičius. 1989 m. partizanai perlaidoti Simno kapinėse, pastatytas paminklas. 1990 m. žuvusiems partizanams pastatytas paminklas Kalniškės mūšio vietoje.
Kiekvienais metais nuo 1988 m. gegužės viduryje Simne susirenka Kalniškės mūšio veteranai, žuvusiųjų giminės ir artimieji. 2005 m. dalyvavo prezidentas Valdas Adamkus.
Mauve
Mauve – atviro kodo sistema (GPL) Java sisteminių bibliotekų automatiniams testams kurti ir naudoti. Mauve vystomas Kaffe, GNU Classpath, GCJ ir kitų atviro kodo programuotojų bendruomenių. Skirtingai nuo JUnit, Mauve buvo kuriamas taip, jog galėtų dirbti su eksperimentinėmis ir dažnai ne visai užbaigtomis virtualiomis mašinomis. Todėl buvo atsisakyta refleksijos, ją pakeičiant paprastu failų (java klasių) perrinkimu nurodytame aplanke. Mauve testo objektas turi tik vieną sutartinį testo metodą.
„Sveikas pasauli“ su Mauve atrodytų taip:
//Tags: JDK1.4 public class SveikasPasauli implements Testlet {  // Patikrinsim ar 2*2 yra 4 public void test(TestHarness harness) {    harness.check(2*2, 4, „Daugyba“); } }
Mauve gali būti naudojamas ne vien sisteminėms bibliotekoms bet ir įvairioms kitoms programoms testuoti. Ši sistema dirba kaip papildomas Ant modulis.
Pliva
Pliva  – nedidelė upė Bosnijoje ir Hercegovinoje; Vrbaso kairysis intakas. Prasideda Dinarų kalnuose, Smiljevaco – Jastrebniako kalnų papėdėje, 483 m aukštyje virš jūros lygio, į vakarus nuo Šipovo. Teka kalnų tarpekliu į šiaurės rytus ir rytus, įteka į Vrbasą ties Jaice.
Svarbiausias intakas – Janjis (dešinysis). Upė žymi savo 22 m aukščio Plivos kriokliu Jaicėje. Krioklio pakrantėse yra gamtos, istorinių, architektūros paminklų, todėl susidaro unikalus kraštovaizdis. Kita įdomi vieta Plitvoje – ežerų grandinė ties Jezero kaimu. Ten upė prateka 3 ežerus (Didįjį Plivos, Mažąjį Plivos ir Okruglo), kuriuos tarpusavyje skiria travertino barjerai. Plivos slėnis saugomas gamtos rezervato.
Laimė
Laimė – teigiama emocija, emocijų spektras, jausmas ar būsena, pasireiškianti įvairiais jausmais – pasitenkinimu, ramybe, dvasine pusiausvyra, džiugesiu, dideliu, jausmingu džiaugsmu. Tai gyvenimo pilnatvės subjektyvus jausmas, kuris kyla tenkinant dvasinius pažinimo, bendravimo, estetinius ir fiziologinius poreikius, tai idealybės ir esamybės faktinis ar įsivaizduojamas atitikmuo. Laimė susijusi su gyvenimo tikslo ir prasmės klausimais.
Eudemonizmas
thumb|right|130px|[[Aristotelis]] Etikos teorijos, kuri gyvenimo tikslu laiko asmeninį laimės siekimą – eudemonizmo – svarbiausias atstovas Aristotelis laimę apibrėžė kaip kiekvienos veiklos tikslą, o ne asmens būseną. Jos troškimą skyrė nuo malonumo išgyvenimo. Malonumas negali būti protingos ir laimingos veiklos pagrindas. Vienas gyvenimo būdų, leidžiančių pasiekti eudemoniją, yra teorinė egzistencija. Ji ieško tikrovės dėsnių, pirmenybę teikia stebėjimui, arba kontempliacijai, plėtoja protingo vidurio dorybes (drąsa, saikingumas, dosnumas).
Teoriniame gyvenime žmogui pakanka savęs paties, tai pirmoji laimės alternatyva. Praktiniame gyvenime tobulumas ir autarkija, t. y. savaiminis pakankamumas, įmanomi tik protingai ir teisingai suformuotose socialinėse ir politinio gyvenimo srityse. Tai antroji laimės alternatyva.
Stoikai
Stoikai laime laikė prigimties ir proto harmoniją, kuri pasiekiama, kai sielos ramybės netrikdo malonumo, nemalonumo, troškimo ir baimės afektai. Laimę lemia dorovinė įžvalga, parodanti, kokia yra daiktų ir veiksmų tikroji vertė. Epikūras nurodė keturias pagrindines kliūtis, trukdančias pasiekti laimę – tai žmogų persekiojančios dievų, mirties, skausmo baimė ir abejonė, ar laimė pasiekiama. Teisingas gyvenimas be nerimo – ataraksija – ne tik fizinio skausmo nebuvimas, bet ir dvasinis išsivadavimas iš sumaišties, puoselėjant dorybes.
Krikščionybė
Krikščionybės tradicijoje laimės sąvoka nagrinėjama siejant ją su amžinybe. Tomas Akvinietis pabrėžė, kad žmogus yra Dievo globojamas, bet ne nuo Jo priklausomas, turi laisvą valią. Tik visomis pastangomis artėjant prie Dievo, laikantis Jo įsakymų, galima pasiekti laimę. Predestinacija neturėtų tam kliudyti.
Šviečiamajame amžiuje laimės problematika kilo proto emancipacijos ir savęs pažinimo kontekste. Mokslinis mąstymas pašalina žmogaus ir jam svetimo pasaulio priešpriešą, taip pat vidinę sielos nedarną, todėl žmogus nebebijo to, ko negali paaiškinti. Jis turi teisę į laimę, kuri, protingai apsvarsčius visuomeninius tikslus, gali būti vis iš naujo siekiama ir formuluojama.
Naujųjų laikų filosofai
thumb|right|130px|[[Imanuelis Kantas]] Imanuelis Kantas atmetė eudemonistinę laimės sampratą kaip stokojančią savarankiškos moralumo reikšmės. Pabrėžė, kad žmogus turi siekti ne būti laimingas, o tapti vertas laimės. Tai būtinai kyla iš dorovės dėsnio, kaip kategorinio imperatyvo laikymosi. Kiekvieno elgesio galutinis objektas turėtų būti aukščiausias gėris, kuris apima pirmąjį gėrį – dorybę, arba nuostatą vykdyti pareigą ir tobulą gėrį – laimę. Pasak I. Kanto, laimė – protingos būtybės būvis pasaulyje, kai viskas vyksta pagal jos norą ir valią. Disponuodama nuo moralinės laisvės priklausančiu pirmuoju gėriu protinga būtybė tobulu gėriu, arba laime, disponuoja tik iš dalies, nes jis priklauso nuo gyvenimiškų santykių, išorinių aplinkybių, atsitiktinumų. Šią praktinio proto antinomiją išsprendžia Dievo, kaip aukšč. gėrio galimybės, buvimo postulatas.
Augustas Komtas individualų nesaikingumą ir destruktyvius troškimus traktavo kaip visuotinę gėrio priešybę. Racionali ir individuali laimė gali būti pasiekiama tik paklūstant visuotiniam gėriui – derinant individualius ir visuomeninius poreikius.
Utilitarizmo pradininkas Džeremis Benthamas teigė, kad laimės reikšmė yra visuomeninė nauda. Būtina suteikti kuo daugiau laimės kuo didesniam žmonių skaičiui.
Džonas Stiuartas Milis pabrėžė, kad kiekvienas individas iš prigimties siekia individualios laimės, todėl visų gerovė yra gėris visiems žmonėms. Veiksmo moralinė kokybė turi būti matuojama padariniais, kuriuos jis gali sukelti, o matas turi būti žmonių, kuriuos minėti padariniai liečia laimės, kaip malonumo didinimas ir nelaimės, kaip nemalonumo mažinimas. Reikia atsižvelgti ne tik į laimės kiekybę, bet ir į kokybę, nes jų vertė skirtinga.
Egzistencializmas
Egzistencializmo šalininkas Karlas Jaspersas laimės paieškas nukreipė anapus gėrybių pasaulio ir siejo su filosofiniu gyvenimo būdu, vidinėmis pastangomis, pagalba sau, meditacija vienatvėje arba bendravimu su kitu (egzistencinė komunikacija).
Vladislovas Tatarkievičius semantiškai analizavo laimės sąvoką, išskyrė keturias jos reikšmes – likimas, intensyvus džiaugsmas, aukščiausias gėris, pastovus pasitenkinimas gyvenimo visuma, kurią laikė absoliučia vertybe.
Antanas Maceina laimę suprato kaip absoliutų visko turėjimą. Visumos trokštančio žmogaus nepatenkina dalis, visišką laimę galima tik amžinybėje.
Moksliniai tyrimai
thumb|Pasak kai kurių šaltinių, laimę labai padeda pasiekti treniruotės, tarp jų ir [[bėgimas. Patariama vis išbandyti naujus sportus ir treniravimo būdus, o ne visą laiką sportuoti pagal tą pačią programą. ]]
JAV atliktas tyrimas parodė, kad suaugusiųjų laimingumas didėja žmogui senėjant. Nors senesni žmonės turėjo daugiau sveikatos problemų, jie turėjo mažiau problemų apskritai. Jauni suaugę pranešė apie daugiau pykčio, depresijos, finansinių problemų, problematiškų santykių ir streso dėl karjeros.
Santykis su religingumu
Nors individo laimingumas ir religingumas teigimai koreliuoja matuojant Jungtinėse Amerikos Valstijose, kuri yra, palyginti, religinga valstybė, pasak 2007 m. tyrimo, Nyderlanduose ir Danijoje, kuriose religingų žmonių procentas yra mažesnis, nėra jokios reikšmingos koreliacijos tarp religingumo ir individualaus laimingumo. Lyginant valstybes, mažiausiai religingos išsivysčiusios valstybės (Pvz., Skandinavijos šalys) turi daug didesnį laimingumo vidurkį nei JAV, kuri iš išsivysčiusių valstybių yra pati religingiausia. Tai galėtų rodyti, kad netikintys žmonės yra mažiau laimingi religingose valstybėse, bet apskritai visuomenė yra laimingesnė tose šalyse, kur didesnė žmonių dalis yra ateistai.
Laimė socialiniuose tinkluose
Skirtingi tyrimai parodė, kad laimė gali persiduoti iš žmogaus į žmogų arba, kitais žodžiais tariant, plisti kaip virusas. Pasak 2008 m. publikuoto tyrimo, kuriame tyrėjai 20 metų sekė 5000 žmonių, laimingumas plinta tarp artimus ryšius turinčių žmonių – draugų, sutuoktinių, kaimynų, brolių bei seserų. Tyrimas parodė, kad laimingumas socialiniame tinkle plinta geriau nei nelaimingumas. Be to, įtakos laimei turi ir socialinio tinklo struktūra. Žmonės, kurie buvo tinklo viduryje (turėjo daug draugų, kurie taip pat turėjo daug draugų) buvo ženkliai dažniau laimingi, nei esantys tinklo pakraštyje.
Algimantas Kunčius
Algimantas Kunčius (g. 1939 m. rugpjūčio 14 d. Pakruojyje) – Lietuvos fotografas.
Biografija
1963-1965 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ fotoreporteris, 1965–1981 m. žurnalo „Kultūros barai“ iliustracijų skyriaus vedėjas ir fotografas, 1992–1998 m. šio žurnalo fotografijos skyriaus redaktorius. 1982-1992 m. Lietuvos fotografijos meno sąjungos konsultantas. 1996–2002 m. Lietuvos dailės muziejaus Vaizduojamosios dailės skyriaus Fotografijos meno sektoriaus vedėjas.
1969 m. su kitais įsteigė Lietuvos fotografijos meno draugiją (nuo 1989 m. Lietuvos fotomenininkų sąjunga).
Kūryba
Sukūrė žanrinių portretinių, peizažinių fotografijų. Fotografijos emocionalios, išsiskiria filosofiniu požiūriu į kasdienybės reiškinius, raiškia faktūra. Nuo 1967 dalyvauja fotografijos parodose Lietuvoje ir užsienyje. Nuo 1976 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas.
Išlakioji šorėja
Augavietės
Auga mišriuose sparneninių medžių miškuose iki 800 m aukščio altitudėse, gana derlinguose aliuviniuose – upių salpų, taip pat ir sausasniuose, paprastai tai molinguose dirvuožemiuose. Sėjinukai ir jauni medeliai toleruoja pavėsį.
Matmenys
Tai vieni aukščiausiai augančių Azijoje medžių rūšių ir miško medžių viršutinės pakopos medis. Paprastai užauga iki 58 m aukščio ir iki 110 cm skersmens kamienu. Šiuo metu aukščiausias žinomas medis pagal (Roman Dial 2007) yra 81,11 m aukščio, auga Tavau Hils nacionaliniame parke (Tawau Hills National Park), Malaizijai priklausančioje Sabaho provincijoje, esančioje Borneo salos šiaurinėje dalyje.
Požymiai
Kamienas pilkšvai rudas, sakuotas, kamieno pagrindas masyvus su vizualiai aštriomis į šonus išaugusiomis briaunomis. Senesnių medžių žievė tampa labiau žvynuota. Prielapiai 3 mm ilgio. Lapai elipsiškos ar kiaušiniškos formos su smailėjančiu lapo galu. Žiedai balti su su švelniu rožiniu atspalviu 11 mm skersmens - šluotelėse. Vaisiai žali - raudoni - rudi 16 mm ilgio su trimis 49 mm ilgio sparneliais kurie išnešiojami vėjo.
Pavadinimai
Mokslinio, lotynų kalba rūšies pavadinimo autorius Dietrich Brandis gyvenęs 1824-1907 metais. Borneo saloje tarp vietinių tautų ji vadinama Awang pakit, Damar tenkuyung, Damar ketuyung, Gimma, Kenuar, kelepeh, Ladan, Lempong kuning, Lun, Lun gajah, Lun kuning, Madilan, Merakunyit, Meranti kuning, Selangan batu, Seraya kuning, Seraya kuning gajah.
Panaudojimas
Naudojama dėl vertingos medienos.
Skuodo Švč. Trejybės bažnyčia
'''Skuodo Švč. Trejybės bažnyčia''' – katalikų bažnyčia, stovinti Skuodo centre, Bartuvos dešiniajame krante. Priklauso vyskupo Motiejaus Valančiaus vyskupavimo laikotarpiu (1850–1875) pastatytoms ar restauruotoms bažnyčioms.
thumb|left|240px|Interjeras thumb|250px|Skuodo Švč. Trejybės bažnyčia
Istorija
Skuodo 1572 m. privilegijoje miesto taryba įpareigota pastatyti naują katalikų bažnyčią, o senąją palikti. 1614 m. įsteigta parapinė mokykla. 1725 m. kunigaikštis Kazimieras Sapiega pastatė naują bažnyčią, kurią konsekravo vyskupas Antanas Domininkas Tiškevičius. Per 1835 m. miesto gaisrą sudegė.
1844–1847 m. (kitais duomenimis, 1941-1944 m.) pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia, kurios statybas inicijavo Skuodo klebonas Tomas Sudimtas (1799-1851). Bažnyčią 1850 m. liepos 15 d. konsekravo vyskupas M. Valančius.
Luknių kaimo ūkininkų Kazimiero Dirkščio, Motiejaus Girdžiūno ir Juozapo Paulausko lėšomis 1891–1896 m. nulieti 3 varpai. Visi trys varpai prabilo naujai pastatytoje varpinėje 1904 m., lietuviškos spaudos draudimo panaikinimo proga. Antrojo pasaulinio karo metu, 1944 m. bažnyčia apgriauta, numušti bokštai.
1945 m. paskirtas klebonas Stanislovas Vaitelis (1906–1990 m.) bažnyčią suremontavo. Bokštai tik iš dalies atstatyti. S. Vaitelis 1949 m. spalio 9 d. areštuotas ir nuteistas. Į Lietuvą grįžo 1956 m. Nuo 1974 m. Skuodo altarista.
2018 m. gegužės 26 d. Švč. Trejybės titulinių atlaidų metu Apaštališkasis nuncijus - arkivyskupas Pedro López Quintana pašventino naująjį bažnyčios altorių.
Architektūra
Bažnyčios interjere dominuoja naujasis didysis ir šoniniai altoriai su šventųjų paveikslais, skulptūromis, kolonomis. Išsiskiria puošnūs klauptai su drožinėtais geometriniais ornamentais, dekoratyviomis skulptūromis.
XIX a. raudonų plytų mūro varpinėje išliko per karus nenukentėję trys originalūs melodingi varpai. Jie papuošti paveikslais ir ornamentinėmis juostomis, taip pat su originaliais įrašais. Ant varpinės sienos pakabinta atminimo lenta su varpų fundatorių vardais, skirta pirmojo varpo 100-mečiui. Pirmas mažasis varpas yra 111 cm skersmens, 52 pūdų svorio, įsteigtas 1891 m. K. Dirksčio. Vidurinysis varpas – 120 cm skersmens, 73 pūdų svorio - M. Girdžiūno ir J. Paulausko, didysis – 141 cm skersmens, 102 pūdų svorio, įsteigtas 1896 m. to paties K. Dirksčio.
Be varpinės, šventoriuje, prie pagrindinių vartų, stovi mūrinė „plytų stiliaus“ koplyčia, su išmūrytais reljefiniais kryžiais. Prie bažnyčios stūkso ąžuolinis koplytstulpis, yra 1995 m. pastatytas paminklinis akmuo su kryžiumi pirmiesiems Skuodo laisvės gynėjams, žuvusiems 1941 m. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Drobūkščiai
Drobūkščiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Šilalės, 4 km į pietryčius nuo Kvėdarnos, 3 km į rytus nuo kairiojo Jūros upės kranto, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Pro kaimą teka Jūros intakas Skurbynas, didesnė kaimo dalis yra jo dešiniajame krante.
Istorija
Pirmą kartą istoriniuose šaltiniuose paminėti 1561 m. 1953–1962 m. buvo Drobūkščių apylinkės centras.
Dreverna
Dreverna – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybės pietvakariuose, šalia Kuršių marių, prie Drevernos upės. Seniūnaitijos centras. Pro kaimą eina kelias. Veikia Drevernos pagrindinė mokykla, biblioteka, darželis, paštas (LT-96017), mažų laivų prieplauka iš jos vasaros metu plaukia keltas į Juodkrantę, veikia kempingas. Gamtos paminklas – Drevernos akmuo (vienas iš retų riedulių Pamario lygumoje). Drevernos šiaurės rytiniu pakraščiu eina karaliaus Vilhelmo kanalas (iškastas 1863–1873 m.), kuriuo laivai iš Nemuno patekdavo į Klaipėdą neišplaukdami į Kuršmares, išlikęs senas šliuzas. Ties kaimu į marias įteka gilus Drevernos upelis, buvusi Minijos deltos atšaka. Yra senos kaimo kapinės. Išlikęs autentiškas XIX a. namas, restauruotas.
thumb|left|240px|Kaimo gatvė thumb|left|240px|Drevernos kapinės
Etimologija
Pro kaimą teka Drevernos upė, todėl tai gali būti ir vandenvardinis vietovardis. Savo kilme jis tikriausiai latviškas, siejamas su žodžiu driva – „miško bičių avilys“. Seniausia minima lytis yra Drivene. Tarmiška forma Draverna. ) Anksčiau kaimas dar vadintas Drevėnai.
Istorija
Dreverna minima XIII a. XVII a.–XVIII a. Dreverna buvo svarbus prekybinis centras, joje vykdavo dideli žuvų turgūs (turgus vadintas Strykiu). Sovietinės okupacijos metais žuvininkystės ūkio centrinė gyvenvietė.
Gyvenvietė stipriai nukentėjo 2007 m. sausį dėl viesulo – kelioms dienoms buvo dingusi elektra, nutrūko energijos tiekimas, buvo šilumos tiekimo trikdžių.
Milžinkapis
Anot padavimo, Drevernos apylinkėse kadaise gyvenęs milžinas, mielai padėdavęs žmonėms. Sykį vienas senolis norėjo per Marias pereiti ir užmaryje prisirinkti malkų, nes ten augusi puiki giria. Todėl senukas kreipėsi į milžiną, kad tasai užpiltų Marias ir senukas galėtų pereit į girios pusę. Milžinas nuėjo Drevernon smilčių parsinešti, prisikrovė pilną maišą ir ėjo Marių užpilti. Tačiau jam pratrūko maišas ir smiltys pabiro ant žemės.
Milžinas atsisėdo ant smilčių maišo lopyti. Jo ilgos kojos nutįso iki Brukšvos pievos, kurios buvo priaugusios krūmų ir ten veisėsi daug vilkų. Alkani vilkai subėgo prie milžino ir nukrimto jam kojas. Jis buvo taip įsigilinęs į savo darbą, kad visai nepajuto blogo vilkų darbo, todėl nusilpo ir staiga numirė.
Kitą dieną žmonės susirinko, apverkė gerąjį milžiną, o paskui jį aprausė smiltimis. Paskui smarkus vakarų vėjas supustė aukštą smailą kauburį. Jis dabar vadinamas Drevernos kapais arba milžinkapiu. Čia laidodami jie dar randa milžino kaulų.
Sportas
Ties Dreverna Kuršių mariose yra svarbi vieta jėgos aitvarų ir banglenčių sporto entuziastams. Čia negilus krantas ir palankus buriavimui (pakankamai stabilus) vėjas laikoma viena geriausių vietų jėgos aitvarams Lietuvoje ir ypač – pradedantiesiems.
Žvejyba
Įvažiuojant į Dreverną svečius pasitinka medinis žvejys, laikantis žuvį su užrašu Dreverna. Tai liudija, kad šis kaimelis nuo seno yra gyvenamas žvejų. Dar ir dabar ten užsiimama versline žvejyba. Žvejų garbei kiekvienais metais kaimelio prieplaukoje vyksta didelis susibūrimas. Pasitinkamas Bangpūtys, plaukdinamas vainikas mirusiems žvejams mariose, taip pat dainuojamos žvejų dainos.