cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vertikalusis brūkšnys
Kai kurios ankstesnės klaviatūros, spausdintuvai vietoje ištisinio vertikalaus brūkšnio vaizduodavo pertrauktą. Iš pradžių tai buvo tą patį 7C ASCII kodą turinti ženklo atmaina (alografas). Tačiau maždaug 1990 m.   bei   tapo skirtingais, atskirus kodus turinčiais ženklais, nors dar ilgai jie buvo vaizduojami taip pat ar labai panašiai (Windows aplinkoje ženklai galutinai atsiskyrė tik nuo Windows 7). . Išskirtinai  naudojamas labai retai. .
Kodai
Vertikalusis brūkšnys yra vienas paskutiniųjų ASCII kodo, kuris baigiasi ties 007F, ženklų.
Vytautas Šerėnas
Vytautas Šerėnas (1959 m. spalio 10 d. Antagavėje, Ignalinos raj. – 2019 m. gegužės 10 d. Juodynėlyje) – televizijos laidos „Dviračio šou“ vedėjas, ekonomikos mokslų daktaras.
Biografija
1975 m. baigė Ignalinos vidurinę mokyklą, įstojo į Vilniaus politechnikumą ir įgijo ryšininko specialybę. 1979 m. dirbo Ignalinos tarpmiestinėje telefonų stotyje. Vėliau tarnavo sovietinės armijos statybos daliniuose suvirintoju Maskvos srityje.
Vladas Bagdanavičius
Vladas Bagdanavičius (1879 m. liepos 26 d. Ivoniškių dvare, Gudelių parapijoje, Marijampolės apskr. – 1960 m. balandžio 28 d., JAV) – vargonininkas ir chorvedys.
Vytautas Šerėnas
Biografija
1982 m. įstojo į Vilniaus universitetą ir studijavo Parengiamajame skyriuje, vėliau – Pramonės ekonomikos fakultete, kuriame įgijo darbo ekonomikos specialybę. Būdamas studentas du kartus vadovavo studentų statybų būriams (Jakutijoje 1986 m. ir Vokietijoje 1989 m.
Vladas Bagdanavičius
Biografija
Muzikos mokėsi pas Balbieriškio vargonininką A. Česaitį. Būdamas 16 metų pradėjo vargonininkauti Slavikuose (Šakių r.), lankė J. Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Per Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo carinės Rusijos kariuomenėje, buvo paimtas į japonų nelaisvę, kur praleido vienerius metus. Grįžęs į Lietuvą, vargonininkavo Kudirkos Naumiestyje, bendravo su muziku ir miesto burmistru Z. Skirgaila, suorganizavo chorą ir jam vadovavo. Pasitraukęs į Vokietiją, vargonininkavo Miunchene, o atvykęs į JAV, nuo 1949 m. dirbo vargonininku ir choro vadovu Albanyje, vėliau Aušros Vartų parapijoje Hamiltone, buvo vargonininko padėjėjas Elizabete.
Vytautas Šerėnas
Biografija
1988–1993 m. studijavo aspirantūroje, apgynė mokslų daktaro disertaciją (tema „Žmogiškasis kapitalas: formavimasis ir ekonominė reikšmė“).
1993–1995 m. dirbo Valstybinėje kainų ir konkurencijos tarnyboje prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės vyriausiuoju specialistu.
1995 m. gavo koncerno „Volkswagen“ stipendiją tęsti ekonomikos mokslus Vokietijoje, tačiau pasirinko darbą televizijoje.
1993–2019 m. vedė „Dviračio šou“, laidoje yra sukūręs daug humoristinių personažų (žymiausi – „Bratkos: Ūsas ir Barzdonas“).
Palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.
Šeima
Vytauto Šerėno žmona Dalia, ekonomistė. Jų vaikai – Gintė ir Rytė.
Tepelenė
Tepelenė  – miestas pietų Albanijoje, Girokasterio apskrityje, Vjosės kairiajame krante. Apygardos centras.
Istorija
196 m. pr. m. e. dabartinio miesto apylinkėse vyko Auso mūšis, kuriame romėnai įveikė makedonų armiją. Bizantiečių laikais pastatytas gynybinis bokštas, aplink jį ėmė kurtis miestas. 1847 m. Tepelenės apylinkėse, Bečišto kaime gimė žymus osmanų valdovas Ali Paša.
Jericho muchafaza
Jericho muchafaza  – Palestinos muchafaza, esanti Vakarų Kranto rytinėje dalyje. Administracinis centras – Jerichas.
Rytiniu pakraščiu teka Jordano upė, pietuose telkšo Negyvoji jūra.
Administracinis suskirstymas
Muchafazos sudėtyje yra 1 miestas, 2 savivaldybės, 5 kaimai ir 2 pabėgėlių stovyklos.
Juodžiai (Šilalė)
Juodžiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Kaltinėnų.
980 m.
980 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Vitalijus Stacinskis
Vitalijus Stacinskis (g. 1928 m. spalio 6 d. – m. 2010 m. lapkričio 1 d.) – tarybinis dailininkas grafikas, vienas iš vaikų žurnalo „Vesiolyje kartinki“ ('Linksmieji paveikslėliai') įkūrėjų ir vyriausiasis dailininkas (1956–1967 m.).
Bumbiai
Bumbiai arba Aleksandrovskojė (, nuo 1945 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pograničnojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Vitalijus Stacinskis
Biografija
Jo tėvas buvo Kazachijos TSR sveikatos apsaugos liaudies komisaras (ministras), pagal tautybę – lietuvis, o motina Margarita Bliumer (Маргарита Блюмер) – akių gydytoja. Tėvas Pirmojo pasaulinio karo metais buvo carinės armijos felčeris. Su daugeliu kitų lietuvių buvo pasitraukęs į Voronežą. K. Stacinskis pagal išsilavinimą buvo gydytojas venerologas. Vėliau šeima persikraustė į Maskvą. 1937 m. K. Stacinskis buvo TSRS Susisiekimo kelių liaudies komisariato Centrinės gydymo ir sanitarijos valdybos viršininkas, L. Kaganovičiaus pavaduotojas. Tais metais jis buvo suimtas „už špionažą“ ir 1938 m. sušaudytas.
1939 m. šeima (motina ir trys vaikai) persikraustė į Puškiną, kur apsigyveno 16 m² ploto vieno kambario bute. 1941 m., būdamas 13 metų, su draugais susibūrė į paauglių grupę, kuri iš pravažiuojančių traukinių vežamų kareivių supirkinėjo ginklus, nes norėjo dalyvauti Maskvos gynyboje nuo vokiečių kariuomenės. Už tai buvo suimtas ir tris mėnesius sėdėjo Butyrkų kalėjime. Kalėdamas ėmė piešti kriminaliniams kaliniams tatuiruotes. Tai buvo jo pirmieji meniniai darbai. Teismo buvo nuteistas dvejiems metams lygtinai.
Bumbiai
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Bumbīs prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities kaimas. 1928 m. rugsėjo 30 d. sujungtas su Bombyčiais (Bombitten). 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Kornevo apylinkės teritorija. 1993 m. prijungti Robyčiai.
Vitalijus Stacinskis
Biografija
Po karo įstojo į Maskvos poligrafijos institutą, kurį baigė 1953 m. 1956 m. ėmė dirbti vyriausiuoju dailininku naujame žurnale „Vesiolyje kartinki“ (Веселые картинки 'Linksmieji paveikslėliai'), kuriame pradirbo daugiau kaip 10 metų. Po to ėmė dirbti vaikų muzikiniame žurnale „Kolobok“ (Колобок 'Pagrandukas'), buvo jo vyriausiasis dailininkas, po to – vyriausiasis redaktorius.
8-tą dešimtmetį papuolė į nepatikimų sąrašus, leidyklos ėmė beveik nebeduoti jam darbo. 1978 m. emigravo į Prancūziją, kur ilgai gyveno Paryžiuje. Jo žmona – Tatjana Zvereva, dailininkė, dizainerė, techninė ir meninė redaktorė. Paryžiuje gyvena nuo 1992 m.
1997 m. kovo mėnesį Maskvoje, Rusijos valstybinės vaikų bibliotekos parodų salėje įvyko pirmoji dailininko personalinė paroda. Nuo 2004 m. buvo Visos Rusijos jaunųjų poetų festivalio „Mcyri“ vertintojų kolegijos nuolatinis narys.
Mirė 2010 m. lapkričio 1 d. Proveno mieste (Prancūzija).
981 m.
981 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pelos nomas
Pelos nomas  – vienas iš Graikijos nomų, Centrinės Makedonijos periferijos dalis. Sostinė – Edesa (18,3 tūkst. gyv.).
Nomas sukurtas 1930 m. padalinant tuometinį didžiulį Salonikų nomą ir pavadintas pagal senovės Makedonijos sostinę Pelą.
Geografija
Nomo šiaurės vakaruose yra Voro kalnai, šiaurės rytuose – Paiko kalnai. Pietinėje dalyje yra plokščia lyguma, kuri labai senai buvo su Egėjo jūra besijungusi įlanka. Jos aukštis virš jūros lygio – 5–10 m.
Pietinėje nomo dalyje yra daug sodų. Sodininkystė anksčiau buvo pagrindinis verslas nome, dabar apie 70% ekonomikos užima pramonė, paslaugos.
Turistus traukia senoviniai miestai Pela ir Edesa.
Ribos
Su Pelos nomu ribojasi:
Savivaldybės
thumb|left|300px|Pelos nomo savivaldybės
Laivių piliakalnis
Laivių piliakalnis, vadinamas Pilale (valstybės saugomas nacionalinio reikšmingumo lygmens kultūros paminklas: unikalus kodas -, senas registro kodas - A441P) – piliakalnis šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Laivių kaime (Imbarės seniūnija), Salanto ir Bubino santakoje.
Pelos nomas
Buvusios provincijos
Anksčiau Pelos nomą sudarė šios provincijos:
Laivių piliakalnis
Piliakalnis
Įrengtas į upių santaką įsiterpiančiame aukštumos kyšulyje. Šlaitai statūs, 8 m aukščio. Aikštelė trikampė, 50 m ilgio šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi ir 45 m pločio pietvakariniame krašte.
Palei aikštelės pietvakarinį kraštą supiltas 49 m ilgio ir 10 m pločio puslankio formos pylimas, kurio aukštis nuo aikštelės pusės 0,7–1,0 m, o išorėje – 1,5–2,0 metro. Priešais pylimą aukštumos pusėje pastebimos gynybinio griovio liekanos.
Į pietus - pietvakarius nuo pylimo pastebėta papėdės gyvenvietės kultūrinio sluoksnio pėdsakų.
Piliakalnis apaugęs lapuočių medžių mišku. Šiaurės rytinis šlaitas paplautas Salanto ir Bubino santakos, eroduoja. Aikštelės šiaurės rytinėje dalyje išlikusios lobių ieškotojų iškastos duobės. Gynybinis pylimas užslinkęs. Anotacinio ženklo nėra.
Archeologinį ir kraštovaizdžio vertingųjų savybių pobūdį turintis kultūros paveldo objektas. Saugomos teritorijos plotas 1,2007 ha.
Apie 70 m į pietryčius nuo piliakalnio yra Laivių akmuo, vadinamas Laumės kūliu, o apie 350 m į pietryčius, priešingame Bubino krante – Laivių kapinynas.
Istorija
Piliakalnį vietos gyventojai vadinama Pilale. Pasakoja, kad senovėje pro piliakalnį tekantis Salantas buvęs didelė ir vandeninga upė, kuria plaukiojo karo ir prekybos laivai, prisišvartuodavę netoli piliakalnio, prie aukšto ąžuolo su ilga, virš upės slėnio pakibusia šaka, naudojama kroviniams iš laivų iškrauti ir pakrauti. Esą, laivų sustojimo vietą imta vadinti Laiviais, o vėliau šis vardas prigijo visam kaimui.
Kiti padavimai pasakoja apie piliakalnyje nugrimzdusį dvarą ir užkastus lobius, link kurių vedę požeminiai urvai. Matyt šie pasakojimai atvedė į piliakalnį lengvatikius lobių ieškotojus, po kurių apsilankymo aikštelėje liko keletas didelių duobių.
1972 m. piliakalnis įrašytas į respublikinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą (AR494), 1992 m. registruotas Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registre, 1997 m. įrašytas į registro archeologinių vietų sąrašą (kodas A441), 1998 m. paskelbtas Lietuvos Respublikos kultūros paminklu (kodas A441P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu paminklu.
Tyrimai
Piliakalnį kaip kultūros paveldo objektą išaiškino inžinierius Ignas Jablonskis. 1948 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas (tyrimų vadovas Pranas Kulikauskas), 1959 m. – Juozas Mickevičius (Kretingos kraštotyros muziejus), 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas),, 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas), 1999, 2009, 2010 ir 2017 m. – Julius Kanarskas (Salantų regioninis parkas; Kretingos muziejus), 2013 m. – Arūnas Strazdas, Jonas Balčiūnas ir Algirdas Skrupskelis (Kultūros paveldo centras).
1974–1976 m. kartografavo Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1982 m. – Visasąjunginis žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų institutas, 1992 m. – Valstybinis žemėtvarkos institutas, 2013 m. – Kultūros paveldo centras.
Datuojamas I tūkstantmečiu. – XIII a.
Putrišiai
Putrišiai – kaimas Prienų rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Balbieriškio.
Istorija
Kaimas pirmą kartą minimas 1744 m.
Toto Cutugno
thumb|220px|Toto Cutugno thumb|220px|Toto Cutugno – 1990 m. Eurovizijos nugalėtojas
Toto Cutugno (tikrasis vardas: Salvatore Cutugno, g. 1943 m. liepos 7 d. Fosdinove) – italų dainininkas.
Karjeros pradžioje Toto Cutugno kūrė dainas Adriano Celentano, Dalida, Mireille Mathieu ir Johnny Hallyday. Jis buvo grupės Albatros narys. Su ja du kartus dalyvavo Sanremo festivalyje. 1978 m. pradėjo dainuoti vienas. Po dvejų metų Toto Cutugno su daina Solo noi laimėjo Sanremo festivalyje. 1983 m. dainininkas tapo žinomas visame pasaulyje. Daina L'Italiano tapo hitu. 1990 m. Toto Cutugno su daina Insieme  laimėjo Eurovizijos dainų konkursą. 1991 m. drauge su Gigliola Cinquetti vedė Italijoje vykusį Eurovizijos konkursą. 2005 m. vėl dalyvavo Sanremo festivalyje ir užėmė antrąją vietą.
Šilėnų apylinkė (Kaišiadorys)
Šilėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žiežmarių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žiežmarių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Vekonių apylinkės ir dalis Medinių Strėvininkų apylinkės, o dalis Šilėnų apylinkės prijungta prie Žiežmarių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Šilėnų apylinkė prijungta prie Kruonio apylinkės, Rumšiškių apylinkės ir Žiežmarių apylinkės.
Permetis
Permetis  – miestas pietų Albanijoje, Girokasterio apskrityje, kalnuotoje vietovėje Vjosės upės pakrantėje. Apygardos centras. Tradicinis vynininkystės, rakijos gamybos centras.
Istorija
Nuo XV a. priklausė Osmanų imperijai, įėjo į Janinos sandžaką. XVIII–XIX a. veikė graikų mokykla. thumb|left|Permetis
Lucko kunigaikštystė
Lucko kunigaikštystė  – Rusios kunigaikštystė, gyvavusi XII – XIV amžiais Voluinės istoriniame regione, dab. Ukrainos Voluinės srityje.
Istorija
Žemes aplink Lucką bandyta kaip atskirą valdą išskirti jau 1097 m., kuomet Voluinės kunigaikštis Sviatopolkas Iziaslavičius ją davė valdyti Davidui Sviatoslavičiui. Tačiau netrukus ši valda panaikinta. Kunigaikštystės pradžia laikoma 1154 m., kuomet čia ėmė valdyti Voluinės Iziaslavičių šakos atstovas Jaroslavas.
Toliau valdė jo sūnūs. Antrasis sūnus Mstislavas 1226 m. perleido kunigaikštystę Haličo-Voluinuinės valdovui Danieliui Haličiečiui, tačiau čia ir toliau liko valdyti jo įpėdiniai.
1323 m. kunigaikštystę prie LDK prijungė Gediminas, kuris čia pasodino savo sūnų Liubartą. Po šio valdė sūnus Teodoras. Po šio mirties 1387 m. kunigaikštystė panaikinta.
Kunigaikščiai
Ankstyvieji kunigaikščiai priklausė Voluinės Monomachovičių (Iziaslavičių) atšakai:
Daniliškės
Daniliškės yra:
Pasvirasis kairinis brūkšnys
Pasvirasis kairinis brūkšnys (\) – tipografinis ženklas, veidrodinis pasvirojo brūkšnio atspindys. Skirtingai nuo įprasto pasvirojo brūkšnio, šio ženklo istorija neilga: jis buvo pasiūlytas ir įtrauktas į ASCII kodą 1961 m., daugiausia tam, jog dabar mažai naudojamoje Algol programavimo kalboje loginė sandauga bei loginė sudėtis būtų „gražiai“ užrašomos, kai  bei. Nuo tada simbolis turi daug įvairių reikšmių informatikoje, tačiau palyginus retas kitose srityse.
Windows aplinkoje įprasta šiuo brūkšnių atskirti tako į resursą (paprastai failą) komponentus (Unix aplinkoje ir Internete tam naudojamas dešininis brūkšnys). Kairinis brūkšnys taip pat daug kur reiškia, jog po jo sekantis simbolis suprantamas kitaip nei įprasta (pavyzdžiui,  – nauja eilutė) arba, priešingai, neturi jam paprastai būdingos specialios reikšmės (pavyzdžiui, kabutės nereiškia eilutės pabaigos).
Kai kurių šalių (pavyzdžiui, Japonijos) kompiuteriuose šis kodas reiškia valiutos simbolį ir vaizduojamas kitaip.
Ivanauskaitė
Ivanauskaitė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Ivanauskienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Ivanauskas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Blizna (ežeras)
Bliznos ežeras  – ežeras, Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Naujinės valsčiuje. Šalia ežero yra Atenų ir Danovskių kaimas. Ežere yra trys salos, kurios užima apie 4 ha. Ežero pakrantės smėlėtos, auga mažai pakrančių augalų, vietomis šalia pakrančių auga pušynai. Pietvakarinėje ežero dalyje išteka Bliznos upė. Šalia ežero taip pat yra kažkada vienam tam pačiam ledyno suformuotui vandens telkiniui priklausę Bliznienko ir Tobolovo ežerai. 1991 m. mokslininkai ištyrė ežero vandens švarumą ir priskyrė jį II ežero vandens švarumo kategorijai.
Pavadinimo kilmė
Tikėtina, kad ežero vardo kilmė yra tokia pati kaip ir iš jo ištekančios upės, kurios vardą galbūt galima sieti su lietuvių kalbos veiksmažodžiu blyžoti (upės pavadinime vietoje šaknies ž yra išlikęs jotvingių buvęs pribalsis z) – „gulėti paslikam“ arba nuo veiksmažodžio blizgėti „atsispindėti saulei ramiame vandenyje“. Priesaga n nurodo erdvėje nusidriekusį objektą – upę.
Studija
Studija taip pat yra didesnis mokslo veikalas, nagrinėjantis kurios nors srities problemą.
Kanapukai
Kanapukai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Kaltinėnų.
982 m.
982 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Štansas
Štansas – miestas Šveicarijoje; Nidvaldeno kantono sostinė.
Istorija
thumb|left|200px|Arnold von Winkelried paminklas ŠStanse. Štansas yra viena seniausių gyvenviečių visame Nidvaldeno slėnyje. Seniausi žmonių radiniai datuojami II a. pr. m. e. Romėnų laikai paliko mažai gyvenvietės įrodymų, išskyrus galų-romėnų laidojimo laužus ir lotynišką šaknį pavadinime (stagnum reiškia baseiną ar nutekamasis šulinys).
VII-VIII a. čia apsigyveno alemanai. Krikščionys pirmąją bažnyčią pastatė apie 750 m. Ši ikikarolinginė bažnyčia buvo parapijos centras visam Engelbergo slėniui. Ji buvo plečiama ir perstatoma kelis kartus, kol ją pakeitė 1647 m. nauja Šv. Petro ir Povilo bažnyčia.
Štansas pirmąkart paminėtas 1124 m. O 1291 m., kai Untervaldenas su Švicu ir Uriu sudarė Šveicarijos sąjungą, Štansas buvo Unterwalden nid dem Kernwald regiono, kuris vėliau sudarė pusę Nidvaldeno, centras.
1386 m. per Sempacho mūšį Štanso karys Arnold von Winkelried šoko ant Habsburgų armijos iečių, o tai lėmė šveicarų pergalę. Tačiau tai gali būti melas, nes apie jo pasiaukojimą rašoma praėjus 150 metų po mūšio, o Arnoldas, kuris galėjo būti tuo herojumi, bylinėjosi 1389 m. Nepaisant to ši legenda įsišaknijusi štanse, čia daug Arnoldo paminklų.
Po laimėtų Burgundijos karų Senoji konfederacija|Senojoji Šveicarijos konfederacija vos nesubyrėjo, nes miestų kantonai pareikalavo didžiosios laimikio dalies, nes jie davė daugiau karių. Kaimų kantonams tai nepatiko ir kantonų atstovai susitiko Štanse 1481 m. derėtis. Tačiau derybos nutrūko ir karas atrodė neišvengiamas. Vietinis atsiskyrėlis Niklaus von der Flüe buvo paprašytas įsikišti ir perdavė iki šių laikų neišlikusią žinią susirinkimui, kuris atvėso ir pasirašė Štanso sutartį, pagal kurią Fribūras ir Zoloturnas buvo priimti į konfederaciją.
Viduramžiais Štansą gynė septyni bokštai, kurie nebuvo sujungti į miestą juosiančią sieną. thumb|left|200px|Kaimo aikštė (Dorfplatz) buvo atstatyta po 1713 m. gaisro. thumb|left|200px|Pestalozzi su Štanso našlaičiais. 1713 m. du trečdaliai miesto sudegė. Po gaisro naujos taisyklės draudė užstatyti kaimo aikštę (Dorfplatz) pastatais.
1798 m. į Štansą įsiveržė prancūzų kariai, kai Nidvaldenas atmetė Helvetijos respublikos konstituciją. Dėl šio įvykio atsiradusius našlaičius mokino Johann Heinrich Pestalozzi savo pirmoje mokykloje. Jis pavertė Šv. Klaros vienuolyną (pastatytą 1621-1625 m.) našlaičių mokykla. Tačiau kitais metais prancūzams prireikė pastato ir mokykla buvo uždaryta. 1814 m. po Napoleono žlugimo Nidvaldenas bandė sugrąžinti senąjį režimą ir pavaldžių žemių kontrolę, bet to atsisakė federacijos kariams įsiveržus į Štansą. Nidvaldenas įstojo į konservatyvią katalikų sąjungą (Sonderbund) 1845 m. ir kovojo pilietiniame kare 1847 m.
XX a. naujos technologijos pakeitė Štansą. 1893 m. miestą su Liucerna sujungė geležinkelis. 1966 m. pastatytas per Štansą ėjęs A2 greitkelis.
Štanse vykdavo kantono susirinkimai iki panaikinimo 1997 m.
Club Atlético Banfield
Banfildo „Club Atlético“ – Argentinos futbolo klubas iš Banfildo gyvenvietės, esančios Lomas de Samoros partide (Buenos Airių provincija).
Istorija
Įkurtas 1896 m. Banfilde įsikūrusių britų prekybininkų bei geležinkeliečių.
Kukiškės (Zarasai)
Kukiškės – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Salako.
Lietuva 2009 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionate
Lietuva lengvosios atletikos pasaulio čempionate dalyvavo 9 kartą. Šaliai atstovavo 15 atletų 10 sporto šakų. Aukščiausias pasiekimas - 4 vieta disko metimo rungtyje pasiekta Virgilijaus Aleknos. Lietuvos atletų komandą buvo sudaryta pagal 2009 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionato rezultatus.
Rezultatai
AR – asmeninis rekordas.
VBV de Graafschap
Dutinchemo „Graafschap“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Dutinchemo. Klubo pavadinimas reiškia „grafystė“. Jie pravardžiuojami Superboeren („Super ūkininkai“).
Istorija
Jis buvo įkurtas 1954 m. vasario 1 d. De Graafschap turėjo ilgiausią seriją Nyderlandų aukščiausioje lygoje nuo 1995 m. iki 2003 m.
2003 m. klubas užėmė paskutinę vietą (18) ir iškrito į žemesnė divizioną.
2007 ir 2010 m. jie tapo Eerste Divisie (antra pakopa) nugalėtojais, o 2004 ir 2015 m. laimėjo paaukštinimo atkrintamąsias varžybas.
Ilgam aukščiausioje lygoje nepavykdavo ir vėl būdavo perkeliami į Eerste Divisie (antra pakopa).
Apranga
Klubo spalvos – mėlyni ir balti marškiniai, balti šortai ir mėlynos kojins. Pagrindiniai klubo rėmėjai yra Pincvision ir ATAG. Jų logotipai puikuojasi ant aprangų ir reklaminių skydų stadione.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia De Vijverberg stadione. Stadionas buvo atidarytas 2000 m. rugpjūčio 12 d. ir stovi senosios klubo aikštės vietoje.
De Vijverberg 2018–2019 m. metų sezone buvo išrinktas atmosferiškiausiu Eredivisie stadionu.
Reiji Suzuki
Reidžis Suzukis (1928 m. gruodžio 4 d. – 2022 m. rugpjūčio 15 d. ) – Japonijos politikas, 1983–1999 m. ėjęs Aičio prefektūros gubernatoriaus pareigas.
Histonas
thumb|200px|Histonų susirinkimas į nukleosomą Histonai – pagrindiniai chromatino baltymai, formuojantys pagrindinį struktūrinį eukariotų chromatino elementą – nukleosomą. Histonų H2A, H2B, H3 ir H4 dimerai sudaro oktamerinę šerdį, apie kurią beveik du kartus apsivynioja neigiamai įkrauta DNR, taip suformuodama nukleosomą. H1 baltymas taip pat priskiriamas histonams, tačiau jis rišasi su nesupakuota į nukleosomas DNR heterochromatine.
Savybė ir paplitimas
Histonai yra labai konservatyvūs baziniai (teigiamai įkrauti) DNR surišantys baltymai, kuriuose apie 25 % visų aminorūgščių sudaro diaminorūgštys (lizinas ir argininas). Histonų esama beveik visų organizmų (išskyrus bakterijas) ląstelių branduoliuose. Jų ypač daug eritrocituose ir gūžio liaukos ląstelėse.
thumb|left|200px|Histonų – [[DNR kompleksas]] Histonai ne tik supakuoja DNR (iki 50000 kartų), bet ir yra labai svarbūs genų veiklos reguliacijoje. Manoma, jog nuo įvairios geną supakuojančių histonų kovalentinės modifikacijos lemia aktyvus bus genas ar ne.
Histonus 1884 metais atrado A. Koselis, tačiau jų svarba DNR supakavime ir genų veiklos reguliacijoje ėmė aiškėti tik XX amžiaus pabaigoje.
Histonų modifikacijos
Pirmos dvi modifikacijos yra ititn svarbios transkripciniam chromatino aktyvumui ir gali veikti sinergiškai arba antagonistiškai. Taip jos yra svarbios organizmo augimui: embriono vystymuisi ir piktybiniam augimui. Modifikacijas atlieka daugybė specializuotų fermentų, kurių funkcionavimas vėžinėse ląstelėse, paprastai, būna pakitęs dėl chromosomų translokacijų, aberacijų ar dėl ekspresijos mechanizmų kaitos. Nuo kų priklauso ir DNR klaidų taisymas.
Albertas Milinis
Albertas Milinis (g. 1957 m. Panevėžio rajonas) – Lietuvos teisininkas, buvęs teisėjas, buvęs Kauno apygardos teismo pirmininkas, teisėjų savivaldos veikėjas, VDU Teisės fakulteto lektorius.
Biografija
Nuo 1980 m. iki 1983 m. Lietuvos TSR teisingumo ministerijos Teisės propagandos ir teisinio auklėjimo skyriaus vyresnysis konsultantas, nuo 1983 m. balandžio mėn. Kauno rajono liaudies teismo teisėjas, nuo 1987 m. birželio mėn. teismo pirmininkas, nuo 1992 m. birželio mėn. Kauno rajono apylinkės teismo teisėjas, šio teismo pirmininkas, nuo 1995 m. sausio mėn. iki 2008 m. birželio mėn. Kauno apygardos teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėjas, šio teismo pirmininkas, nuo 2008 m. birželio mėn. iki 2009 m. vasario mėn. Kauno apygardos teismo teisėjas, l. e. teismo pirmininko pareigas, nuo 2009 m. vasario mėn. Kauno apygardos teismo pirmininkas. Nuo 2011 m. vasario- liepos mėn. Kauno apygardos teismo teisėjas.
Nuo 2010 m. Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakulteto lektorius.
2011 m. vasario 25 d. savo noru atleistas iš Kauno apygardos teismo pirmininko pareigų, kai viešėdama Kaune Lietuvos prezidentė Dalia Grybauskaitė pareiškė , kad jai kelia pagrįstų abejonių Kauno apygardos teismo pirmininko elgesys, kai prezidentūrai buvo persiųstas kolegų parašus galimai suklastojusio teisėjo Arvydo Stankaus prašymas jį atleisti iš darbo savo noru (A. Milinis šį prašymą persiuntė neinformuodamas apie teisėjo atžvilgiu pradėtą tyrimą dėl galimo klastojimo).
2011 m. birželio mėn. 14 d. LR prezidentei įteikė atsistatydinimo pareiškimą, prašydamas jį atleisti iš teisėjo pareigų savo noru.
Nuo 2002 m. gegužės mėn. iki 2011 m. liepos mėn Teisėjų tarybos narys (nuo 2006 m. birželio 2 d. iki 2006 m. birželio 28 d. sekretorius), nuo 2009 m. spalio 23 d. iki 2011 m. Lietuvos Respublikos teisėjų asociacijos (LRTA) pirmininkas.
Moka rusų, prancūzų kalbas.
Antanas Bagdonas
Antanas Bagdonas (g. 1950 m. rugpjūčio 22 d. Gedvydų k. (Raseinių raj.)) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Baigęs Betygalos vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1965–1969 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Vytautas Pučinskas). 1969–1974 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Klemenso Griauzdės klasė).
Nuo 1974 m. rudens – Kaišiadorių rajoninių kultūros namų meno vadovas, mišriojo ir moterų chorų vadovas bei dirigentas. Abu kolektyvus parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei.
1975 m. suorganizavo Girelės (Kaišiadorių raj.) paukštyno mišrųjį chorą, kurį parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. – Lietuvos tautinei dainų šventei. 1983 m. respublikiniame konkurse „Dainuoja darbo Lietuva“ choras laimėjo pirmąją vietą, o 1987 m. analogiškame konkurse – trečiąją. 1993 m. kolektyvą ėmė globoti Kaišiadorių laisvalaikio organizavimo centras, choras pasivadino „Girelės“ vardu. Dalyvavo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje ir chorų konkurse, taip pat 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, gieda Kaišiadorių katedroje ir kitose bažnyčiose, 1993 m. koncertavo Vokietijoje, 1997 m. – Austrijoje.
Nuo 1978 m. A. Bagdonas yra Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1979–1981 m. vadovavo Kauno 3-osios klinikinės ligoninės moterų chorui – parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei.
A. Bagdonas – Kaišiadorių rajono dainų švenčių, 1979 m. – Vilniaus krašto eksperimentinės dainų šventės Trakuose, 1981 m. – Kauno miesto dainų šventės dirigentas.
Šernai (Klaipėda)
Šernai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, tuoj į rytus nuo Ketvergių (kitapus Minijos), prie kelio. Aptiktas kapinynas. Šernų ąžuolas ir legendinis Šernų akmuo (manoma, buvęs aukojimo vieta senovėje) Šernų miške, prie Minijos. Per Miniją nutiestas Šernų tiltas (1871 m., inžinerinio paveldo objektas). Į pietus nuo kaimo plyti Šernų sodų masyvas (Žiaukos).
miniatiūra|220px|left|Akmuo – rodyklė į [[Vytautas Majoras|Vytauto Majoro sodybą]]
Kramer prieš Kramerį
Kramer prieš Kramerį - 1979 m. filmas, kurį režisavo ir adaptavo scenarijų (pagal Avery Corman romaną) Robert'as Benton'as. Filmas pasakoja apie susituokusios poros skyrybas ir jų įtaką visiems aplinkiniams, įskaitant ir poros sūnų.
Kukiškis
Kukiškis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kurklių.
983 m.
983 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Gruodis
Saskačevanas (upė)
Saskačevanas  – upė Kanadoje, Saskačevane ir Manitoboje. Upės ilgis – 544 km, tačiau su Pietų Saskačevanu ir Bovu – 1939 km. Susidaro susiliejus ties Saskačevan River Forksu Šiaurės ir Pietų Saskačevano upėms, prasidedančioms Uoliniuose kalnuose. Teka į vakarus Didžiosiomis ir Centrinėmis lygumomis, pačiame žemupyje prateką didelį ežeryną ir įteka į Vinipego ežerą, sudaro deltą.
Užšalusi nuo lapkričio iki balandžio. Aukštupys naudojamas drėkinimui. Laivyba. Ties Nipavinu įrengta hidroelektrinė.
Šimtosios beždžionės efektas
miniatiūra|Japonijos makakos, eksperimento dalyvės Šimtosios beždžionės efektas – tai reiškinys, kai kritinio dydžio gyvūnų grupei išmokus kažkokį naują elgesį, toks pats elgesys pradeda plisti ir tarp kitų to regiono, o vėliau ir viso pasaulio gyvūnų, net jei jie tarpusavyje neturi jokių kontaktų. Vėliau pradėta manyti, kad tai būdinga ir žmonėms, kalbant apie naujas idėjas ir tikėjimus.
Pradžią šiam suvokimui davė „šimtosios beždžionės istorija“, aprašyta 1979 metų Lyall Watson knygoje „Lifetide“. Joje teigiama, kad autorius stebėjo mokslininkų eksperimentus su makakomis Košimos saloje (Japonija). Dalis beždžionių išmoko nusiplauti batatus vandenyje, ir šis naujas elgesys pradėjo plisti tarp kitų beždžionių įprastu būdu – stebint ir mėgdžiojant. Tačiau kai buvo pasiekta kritinė taip besielgiančių makakų riba, vadinamasis „šimtosios beždžionės“ skaičius, jis pradėjo plisti ir tarp gretimų salų beždžionių, neturėjusių jokio kontakto su Košimos salos gyvūnais.
Dar labiau šią istoriją išpopuliarino Ken Keyes savo knygoje Šimtosios beždžionės efektas (ang. The Hundredth Monkey Effect). Nuo tada istorija tapo plačiai pripažįstama kaip faktas, ir net buvo įtraukta į kai kuriuos vadovėlius. Rupert Sheldrake šimtosios beždžionės efektą naudojo kaip įrodymą morfogenetinių laukų (kita pseudomokslinė teorija) egzistavimui pagrįsti.
1985 metais Elaine Myers iš naujo peržiūrėjo Watsono knygoje minėtą eksperimentą ir atskleidė, kad Japonijos Beždžionių Centro tyrimų minėtoje saloje ataskaitos iš esmės skiriasi nuo „Lifetide“ knygoje aprašytų. Jose tik rašoma, kaip batatų plovimo įprotis paplito tarp tos pačios grupės beždžionių ir jo vėliau nuo mažens mokėsi jų palikuonys. Nėra jokio įrodymo, kad toks elgesys būtų paplitęs kitose salose ir nė vienas iš ten dirbusių tyrinėtojų niekada nėra teigęs nieko panašaus.
Nors mitui pradžią davusi istorija paaiškėjo esanti išgalvota, o paties efekto egzistavimui nėra jokių įrodymų, šimtosios beždžionės efekto mitas iki dabar labai populiarus tarp naujojo amžiaus tikėjimų.
Greitkelis M30 (Vengrija)
M30 yra Vengrijos automagistralė jungiantis M3 ir Miškolcą. Jis buvo atidarytas 2004 gruodžio 2 d.
Mesjė 18
thumb|250px|M18 spiečius M 18 - padrikasis spiečius, esantis Šaulio žvaigždyne. Ūkas dar žymimas Mesjė numeriu NGC 6613. Iki ūko yra 6000 šviesmečių. Jo regimasis ryškis yra - 8,0
Sietasparnės blakės
Sietasparnės blakės (sin. Sietblakės)  – blakių pobūrio šeima. Šio šeimos blakių dydis svyruoja nuo 2 iki 10 mm. Pasaulyje yra aprašyta apie 2000 jų rūšių, Europoje gyvena apie 200 rūšių. Lietuvoje kol kas rasta 17 rūšių.
Kūnas suplotas, ovalo formos. Antsparniai, krūtinės skydelis yra lyg iš nėrinių ar tinklo, sujungtų plėvele. Galva gana dažnai paslėpta po ištįsusiu į kūno priekį krūtinės skydeliu.
Metuose dažniausiai būna 1–2 generacijos, kai kuriose rūšyse ir daugiau. Dažniausiai žiemoja suaugusios blakės, nors kai kurių šios šeimos blakių rūšys žiemoja būdamos nimfos stadijoje. Stephanitis oberti sietblakių rūšis žiemoja kiaušinėlio stadijoje.
Bendroji įmonė
Bendra įmonė – įmonių kooperacijos forma, kai steigiama nauja teisiškai savarankiška įmonė, o įstatinį kapitalą sudaro bendri ištekliai. Bendrosios įmonės veiklos atveju galima naudotis tokiais veiklos privalumais kaip autonomija ir kooperacija.
Veiksniai, sąlygojantys bendrosios įmonės pasirinkimą:
Kučovė
Kučovė  – miestas vidurio Albanijoje, Beračio apskrityje. Apygardos centras. Naftos perdirbimo pramonė, yra naftotiekis į Vliorę. Yra karinė oro bazė.
Istorija
Miestas susikūrė, kuomet italai XX a. pr. apylinkėse pradėjo naftos gavybą.
Komunistų valdymo metais miestas pervadintas Stalinu (Stalin) ir tapo uždaruoju miestu.
Po 1990 m. grąžintas Kučovės pavadinimas.
Ekonomika
Dėl žlugusios ekonomikos miestas patyrė daug socialinių problemų.
Pasvirasis brūkšnys
Pasvirasis brūkšnys (/) – tipografinis ženklas, šiuo metu dažniausiai vartojamas skaičių (2/3) arba matavimo vienetų (km/val) dalybai pažymėti. Simbolis kartais naudojamas vienoje eilutėje užrašyti kelias eilėraščio eilutes (Urvai ir bedugnės / granito uolynus išvarstė). Jis atsirado senovės Romos laikais ir iš pradžių buvo naudojamas kaip kablelis. Du greta rašomi pasvirieji brūkšniai (//) vėliau išsivystė į lygybės ženklą (=).
Informatikoje šis simbolis taip pat neretai naudojamas atskirti tako į resursą (failą, tinklalapio puslapį) komponentams (pvz., tinklalapis.lt/w/index.html) („Windows“ aplinkoje vėliau tam pradėtas naudoti pasvirasis kairinis brūkšnys). Įvairiose kultūros, programavimo kalbose sutinkama daug specifinių reikšmių.
Kodai
Šis brūkšnys taip pat yra kai kurių sudėtinių simbolių (tokių kaip ½, Unicode U+00BD) dalis.
Vytautas Masiokas
Vytautas Masiokas (g. 1955 m. sausio 16 d. Papartynėje, Panevėžio rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs Kauno miesto apylinkės teismo pirmininkas, Lietuvos teisėjų savivaldos veikėjas.
Biografija
1970–1974 m. Kauno A. Kvedaro miškų technikumo moksleivis, 1977-1982 m. studijavo Vilniaus universiteto VU Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1974 m. Panevėžio miškų įmonių susivienijimo Ramygalos girininkijos girininko padėjėjas. 1974–1977 m. atliko karinę tarnybą Sovietinėje Armijoje. 1982–1990 m. Kauno miesto Lenino rajono liaudies teismo teisėjas, nuo 1987 m. iki 1990 m. šio teismo (vėliau – Kauno miesto rajono teismo) pirmininkas, nuo 1990 m. Kauno miesto apylinkės teismo pirmininko pavaduotojas, nuo 1993 m. Kauno miesto apylinkės teismo pirmininkas, nuo 1998 m. Kauno apygardos teismo teisėjas, nuo 1999 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
Nuo 1993 iki 1997 m. Lietuvos teisėjų asociacijos (LRTA) pirmininkas, valdybos narys; Teisėjų tarybos narys, Informacijos agentūros teismų administravimo programos dalyvis (JAV, 1997 m.).
Edmundas Mulokas
Edmundas Mulokas (g. 1957 m. gruodžio 25 d. Kaune) – Lietuvos ir Jonavos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1964–1968 m. mokėsi Purviškių pradžios, 1968–1975 m. Seredžiaus vidurinėje mokyklose, 1975–1980 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Elektronikos fakultete, inžinierius – elektrikas. 1999 m. baigė Kauno technologijos universitetą, viešojo administravimo magistras.
1980 m. Jonavos chemijos statybos tresto Statybos valdybos Nr. 1 energetikas, 1982 m. LKJS Jonavos rajono komiteto instruktorius, 1984 m. UAB „Jonavos kinas“ direktorius. 1997–1999 ir 2000–2003 m. Dumsių seniūnijos seniūnas, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys. 1999–2000 m. ir 2003–2004 m. Jonavos rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2005–2006 m. Jonavos rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2006 m. UAB „Harimanas“ viešbučio – restorano direktorius, 2008 m. UAB „Jonavos autobusai“ direktorius, 2015 m. UAB ,,Jonavos paslaugos" direktorius.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Jonavos rajono skyriaus narys, nuo 2001 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas. 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2005 m., 2007–2008 m. ir 2011 -2015m.,2015 -(atsisakė mandato) Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys.
Nuo 1995 m. Jonavos keliautojų klubo pirmininkas, Lietuvos keliautojų sąjungos tarybos narys. 1994–1997 m. Lietuvos kino rodytojų asociacijos narys. 1981 ir 1988 m. Lietuvos slidžių turizmo vicečempionas, Lietuvos turizmo čempionas (už žygį prie Laptevų jūros lietuvių tremties vietomis, 1989 m. už žygį Prano Juozapo žemėje, 1990 m.); TSRS turizmo čempionas (su Lietuvos komanda, už žygį slidėmis Jakutijoje, 1988 m.). Jo vadovaujama komanda – Lietuvos komandinio turizmo čempionato I vietos laimėtoja (už žygį Fanų kalnuose, 1988 m.).
Vedęs; žmona Irena, vaikai Andrius, Milda, Eglė.
Birutė Žilytė-Steponavičienė
Birutė Janina Grasilda Žilytė-Steponavičienė (g. 1930 m. birželio 2 d. Nainiškiuose, Miežiškių sen., Panevėžio raj.) – lietuvių dailininkė grafikė, knygų iliustratorė.
Mokėsi Miežiškių pradinėje mokykloje, Panevėžio mergaičių ir suaugusiųjų gimnazijose. 1956 m. baigė Valstybinį dailės institutą (dabar – Vilniaus dailės akademija).
1963–1987 m. dirbo M. K. Čiurlionio meno mokykloje dėstytoja. Nuo 1956 m. dirba kūrybinį darbą (knygų iliustravimas, grafika, sieninė tapyba). Buvo ilgametė „Genio“ žurnalo iliustruotoja. Už knygų vaikams iliustracijas apdovanota Lietuvos ir tarptautinėmis premijomis.
Kūryba
Sukūrė grafikos kūrinių (ciklai – Anykščiai I–IV 1961, Vilnius I–IV 1966, Augalai I–IV 1973–1974, triptikas Žalgiris I–III 1970, Talino grafikos trienalės I premija, 1971), jiems būdinga savita pasaulėjauta, įtaigi vaizduosena, daugiareikšmė ir daugiaplanė meninė visuma. Iliustravo knygų vaikams (K. Jakubėno Abėcėlė 1958, A. Liobytės Pabėgusi dainelė 1966 21975 ir Pasaka apie narsią Vilniaus mergaitę ir galvažudį Žaliabarzdį 1970 32007, Tarptautinės knygos parodos Leipcige aukso medalis, 1971, J. Rainio Aukso sietelis 1967, Aukso obuolio prizas Bratislavoje 1969, K. Kubilinsko Stovi pasakų namelis 1974 21985, S. Nėries Eglė žalčių karalienė 1989, 2007 su papildytomis iliustracijomis). Sukūrė sienų tapybos kompozicijų (buvusioje kavinėje „Nykštukas“ Vilniuje, su vyru A. E. Steponavičiumi, L. Ločeriu, 1964, neišliko, vaikų sanatorijoje „Pušelė“ Naujuosiuose Valkininkuose, su A. E. Steponavičiumi, 1972; 1993 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą, unikalus kodas ; šio suniokoto kūrinio skaitmeniniu būdu atkurtas fragmentas yra MO muziejuje Vilniuje), joms būdinga lietuvių stebuklinių pasakų išradingi vaizdiniai, įvaizdžių įvairovė, vyrauja kūrinio dalių konstruktyvi dermė. Sudarė albumą Algirdas Steponavičius: Paslaptingas būties švytėjimas (2002).
Blizna (upė)
Blizna  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Augustavo girioje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje. Upė teka per Strenkoviznos kaimą. Upėje gyvena nemažai upinių bebrų. Upė vingiuota, akmenuota, vietomis sekli ir apvirtusi medžiais. Per upę eina baidarių trasa.
Perkūnrugis
Perkūnrugis (Funaria) – perkūnruginių (Funariaceae) šeimos samanų gentis. Lietuvoje auga viena rūšis – jautrusis perkūnrugis (Funaria hygrometrica). Stiebas trumpas, 1-3 cm aukščio. Žemutiniai lapai smulkūs, pavieniai, viršutiniai pailgai kiaušiniški, trumpai nusmailėjusiomis viršūnėmis, lygiakraščiai, gležni, netaisyklingai susigarbanoję. Sporogono kotelis šiaudų spalvos, 2-5 cm ilgio. Sušlapinta sporinė pradeda suktis į vieną, o paskui į kitą pusę. Pati sporinė kriaušės formos, kabliškai nulinkusi žemyn, sausa būna išilgai giliai vagota. Sporifikuoja pavasarį ir vasarą.
Auga miško gaisravietėse, drėgnose pievose ir laukuose, taip pat apie mūrinių namų pamatus nedidelėmis žalsvomis vejomis. thumb|left|210px|Jautrusis perkūnrugis
Malla
''Šis straipsnis - apie senovinę Indijos valstybę. Apie to paties pavadinimo Nepalo dinastiją žiūrėkite straipsnį Malų dinastija'' thumb|270px|right|Šešiolika mahadžanapadų. Malla - viena iš jų. Malla (skr. (devanagari): मल्ल) buvo viena iš šešiolikos regionų - valstybių (mahadžanapadų) senovės Indijoje, gyvenama indoarijų tautų. Ji buvo tarp Vridži ir Košalos, dabartinio Nepalo pietuose ir Indijos šiaurėje. Valstybė turėjo du svarbiausius miestus - Kušinarą, kuris buvo Budos mirties (mahaparanirvanos) vieta, ir Pava, kur mirė džainizmo įkūrėjas Mahavira.
Istorija ir kultūra
Malla, kaip ir Vadži nebuvo vieninga valstybė. Ją sudarė devynios atskiros teritorijos. Iš pradžių čia viešpatavo monarchai, o vėliau pereita prie respublikinio valdymo (sangha). VI a. pr. m. e. valstybė buvo prijungta prie Magadhos.
Saulės vėjas
right|thumb|350px|Saulės vėjas iki [[Heliopauzė|heliopauzės]]
Saulės vėjas – elektringųjų dalelių (protonų, elektronų, alfa dalelių) plazmos srautas, sklindantis nuo Saulės. Teoriškai jis buvo numatytas 1955 m., norint paaiškinti kometų uodegų kilmę. 1959 m. jį pirmąkart užregistravo rusų kosminis zondas Luna 2 ir amerikiečių Pioneer 4. Dabar yra žinoma, kad pučiant vėjui iš Saulės per sekundę nuteka apie milijoną tonų medžiagos. Prie Žemės orbitos Saulės vėjo greitis lygus 300–750 km/s. Galimi trumpai trunkantys, greiti pliūpsniai iki 2000 km/s.
Saulės vėjo tankis ir greitis nuo 1962 m. yra matuojami iš kosminių observatorijų. Dabar yra žinoma, kad Saulės vėjas susideda iš dviejų komponentų. Pirmasis – tai tolygus greitų, bet retų dalelių fonas, antrasis – permainingi šuorai, ypač padažnėjantys aktyvios Saulės metais. Tolydinis Saulės vėjas pučia iš vadinamųjų vainiko skylių, o gūsiai tvoskia iš aktyvių sričių, kur juoduoja dėmės ir griaudi žybsniai. Pasitaiko, kad iš tos pačios vietos yra išmetamas tankus, bet labai lėtas šuoras, o paskui jį išlekia greitesnis. Pastarasis pasiveja savo pirmtaką ir tarytum praryja jį. Pirmąkart apie tai sužinota iš radijo triukšmų, kuriuos užregistravo kosminė observatorija „Wind“. Per 4 metus observatorija SOHO užregistravo 21 tokio grobuonišką atvejį. Įtariama, kad susilieję šuorai sukelia stipresnes bei ilgiau trunkančias geomagnetines audras. Jų elgesio beveik neįmanoma prognozuoti. Artimiausias Saulės vėjas yra numatomas 2011 metais. Saulės vėjas gali būti labai stiprus ir pridaryti daugybę žalos.
Gabriel Fahrenheit
Gabrielis Danielis Farenheitas (, 1686 m. gegužės 24 d. Gdanske – 1736 m. rugsėjo 16 d.) – vokiečių fizikas ir inžinierius, 1714 m. pirmasis pagaminęs gyvsidabrio termometrus.
Biografija
Gimė 1686 m. gegužės 24 d. Gdanske vokiečių pirklio šeimoje. Tėvai dėl apsinuodijimo grybais anksti mirė. Dirbo pas pirklį Amsterdame. Anksti pradėjo domėtis moksliniais ekperimentais. 1709 m. D. G. Farenheitas pagamino šiuolaikinės formos termometrą, naudojantį alkoholį, o vėliau termometrams panaudojo gyvsidabrį. Jis 1724 m. sudarė Farenheito skalę, kuri buvo plačiai naudojama Europoje iki Celsijaus skalės įvedimo, o šiuo metu plačiai naudojama tik kai kuriose šalyse (daugiausia JAV, Jamaikoje, Belize, Bahamuose). Farenheito skalėje 0 °F yra vandens ir drusko mišinio užšalimo temperatūra, 32 °F ledo tirpimo taškas, o 98 °F – sveiko žmogaus kūno temperatūra. 1724 m. tapo Londono Karališkosios draugijos nariu. Jo pavarde buvo pavadintas ir temperatūros matavimo vienetas – Farenheito laipsnis. Buvo įrengęs dirbtuves, kuriose gaminti termometrai, areometrai, barometrai.
Klemensas Bagdonavičius
thumb|right|200px|Klemensas Bagdonavičius Klemensas Bagdonavičius (1921 m. birželio 4 d. Šaukėnuose, Šiaulių apskr. – 1996 m. gruodžio 8 d. Bricke, New Jersyje – JAV) – vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
Būdamas 14 metų pradėjo mokytis vargonuoti pas Luokės vargonininką, vėliau – pas Varnių vargonininką. 1939 m. pradėjo dirbti Užvenčio parapijos (Kelmės r.) vargonininko padėjėju, o nuo 1940 m. talkino Tauragės bažnyčios vargonininkui. 1941 m. savarankiškai vargonininkavo Žygaičiuose, kur subūrė ir didelį chorą. 1942 m. įstojo į Šiaulių muzikos mokyklos vargonų klasę, dainavo miesto operetės chore. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją – Štutgartą, muzikos studijas tęsė Staatle. Aukštojoje muzikos mokykloje suorganizavo lietuvių studentų bažnytinį chorą. 1948 m. emigravo į Kanadą, kur dirbo aukso kasyklose, ten taip pat subūrė didelį vyrų chorą, kuris pamaldų metu giedodavo bažnyčioje. 1949 m. pradėjo vargonininkauti Aušros Vartų lietuvių parapijoje Hamiltone, OH, o vėliau perėjo į Šiluvos Dievo Motinos parapiją Londone, OH. Visur vadovavo ir bažnytiniams chorams.
1951 m. atvykęs į JAV, K. Bagdonavičius apsigyveno Brooklyne, NY, dirbo fabrike ir talkino P. Dulkei (savo uošviui) vargonininkaudamas. 1955 m. persikėlė į Newarka, NJ, ir daug metų vargonininkavo Švč. Trejybės lietuvių parapijoje. Atnaujino bažnyčios vargonus, išugdė didelį, skambų chorą, kurį išmokė daug religinių kūrinių ir dainų. Chorą parengė parapijos 50-mečio jubiliejui ir buvo apdovanotas Vargonininkų ir kitų muzikų sąjungos auksiniu ženklu. Su choru dalyvavo lietuvių dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose. Buvo aktyvus ALRK Vargonininkų sąjungos ir Vajomingo Klonio provincijos narys, vargonininkų sąjungos ir žurnalo „Muzikos žinios", dainų ir giesmių leidybos rėmėjas. Jo žmona Ona Bagdonavičienė buvo veikli choristė ir lietuvybės rėmėja.
Čorovodė
Čorovodė  – miestas pietinėje Albanijoje, Beračio apskrityje, prie Osumo upės. Skraparo apygardos centras. Miesto apylinkės žymios vaizdingais kraštovaizdžiais: Osumo kanjonu, didžiausiu šalyje Pirogošio urvu, Gredeco skardžiais, išlikusiu osmanų tiltu, bažnyčių, pilių griuvėsiais.
Aleksandar Trifunović
Aleksandras Trifunovičius (g. 1967 m. gegužės 30 d.) – Serbijos krepšinio treneris, nuo 2007 m. vasario 14 d. vadovavęs Vilniaus „Lietuvos ryto“ komandai. Po 2007–2008 m. LKL sezono sutartis su juo nebuvo pratęsta. Nuo 2006 m. lapkričio iki 2007 m. vasario 14 d. A. Trifunovičius dirbo Vilniaus „Lietuvos ryto“ trenerio Zmago Sagadino asistentu, tačiau kai slovėnas buvo atleistas, perėmė klubo vadovavimą.
Biografija
A. Trifunovičius anksčiau buvo krepšininkas. Didžiąją karjeros dalį rungtyniavo „Zadar“ ir Belgrado „Crvena Zvezda“ komandose. 1993 ir 1994 m. tapo Jugoslavijos čempionu.
A. Trifunovičius sužaidė ir keliolika rungtynių, tačiau dėl įvairių priežasčių nedalyvavo nei 1992 m. Barselonos olimpiadoje nei 1995 m. Europos čempionate.
Baigęs žaidėjo karjerą A. Trifunovičius keletą metų dirbo „Crvena Zvezda“ komandos trenerio asistentu, o 2004–2005 m. buvo vyriausiasis šios komandos treneris. Jo vadovaujama Belgrado komanda buvo vienintelė tais metais įveikusi „Lietuvos rytą“ ULEB taurės grupės varžybose.
2006 m. vasarą treneris buvo sulaukęs pasiūlymo treniruoti Serbijos jaunimo rinktinę, tačiau vėliau Serbijos krepšinio federacija savo pasiūlymą atsiėmė.
2008 m. birželio 6 d. pasirašė sutartį su Atėnų „Panionios“ klubu. 2009 m. liepos 11 d. persikėlė į Rusiją. 2009 m. gruodžio 27 d. sugrįžo į Serbiją ir treniravo Belgrado „Crvena Zvezda“ krepšininkus.
2010 m. spalio 11 d. buvo paskirtas Vilniaus „Lietuvos ryto“ vyr. treneriu. 2011 m. balandžio 11 d. buvo atleistas iš „Lietuvos ryto“ vyr. trenerio pareigų.
2011 m. spalio 31 d. pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Kauno „Žalgirio“ klubu.
Old Navy
„Old Navy“ – amerikiečių drabužių parduotuvių tinklas, įkurtas 1994 m. ir priklausantis tarptautinei mažmeninės prekybos kompanijai „Gap Inc.“. Bendrovė turi kiek daugiau nei tūkstantį parduotuvių Šiaurės Amerikoje ir Azijoje, 2013 m. pajamos siekė 6,3 mlrd. JAV dol.