cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Damaniniai
Negausi augalėdžių žinduolių grupė, kilusi iš Afrikos. Damaniniai turi trumpas ausis, beveik beuodegiai, vaikšto ramstydamiesi visomis letenomis. Priekinės galūnės keturpirštės, užpakalinės – tripirštės, su plačiomis puskanopėmis. Turi 34 dantis. Viršuje yra tik 1 pora kandžių, jie be šaknų, nuolat auga, todėl damanai būdavo priskiriami graužikams. Iš dabartinių žinduolių jiems artimiausi straubliniai.
Kirdeikių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Istorija
thumb|left|Šoninis fasadas thumb|left|Bendras vaizdas
Damaniniai
Damaninių kojų pagalvėles drėkina liaukų išskyros, todėl pėdos būna lipnesnės. Lipnios pėdos ir atlenkiamas pirštas ant abiejų užpakalinių kojų padeda jiems laipioti stačiomis uolomis ir lygiais medžių kamienais.
Kirdeikių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Istorija
Dalis Linkmenų parapijos su bažnyčia 1920 m. liko Lenkijos okupuotoje teritorijoje. Okupacinė valdžia 1925 m. iškėlė bylą Linkmenų klebonui Juozui Breivai už lietuvių kultūrinę veiklą. Jis pabėgo į Kirdeikius ir pradėjo rūpintis bažnyčios statyba. Lietuvos valdžia skyrė miško medžiagos ir 35 000 litų. 1926–1927 m. medinė bažnyčia buvo pastatyta (projektavo ir statybą prižiūrėjo inž. Litas). 1927 m. vyskupas Juozapas Kukta bažnyčią konsekravo. Kirdeikių klebonas J. Breiva stiprino lietuvybę, rėmė lietuvių partizanų judėjimą (mirė 1939 m. Palaidotas bažnyčios šventoriuje). Kirdeikiuose gimė lietuvių atgimimo veikėjas, poetas, aušrininkas, kunigas Silvestras Gimžauskas (1844–1897 m.). 1936 m. pašventinti S. Gimžausko parapijos namai.
Damaniniai
Gyvena bendruomenėmis miškuose, taip pat ant uolų. Damaniniai geba ištverti maisto stygių, nes minta beveik visų tipų augalais ir jiems reikia labai mažai vandens (jų inkstai labai efektyvūs). Paplitę Afrikoje ir Arabijoje.
Kirdeikių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia istoristinė (vyrauja gotikos elementų imitacija), su trisiene apside ir priestatais prie jos, 2 bokštais ir išsikišusiu fasadu. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis.
Damaniniai
Šeimoje 3 gentys ir apie 11 rūšių:
Procaviidae Procaviidae Procaviidae
Kirdeikių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Architektūra
Yra trys neogotikinio stiliaus altoriai: pagrindinis ir du šoniniai. 2009 m. altoriai ir sakykla buvo restauruoti ir naujai paauksuoti, iškilmingas atnaujintų altorių atšventinimas įvyko rugpjūčio 15 d. per Žolinės atlaidus, iškilmes celebravo Molėtų dekanas K. Kazlauskas.
Ultragarsas
miniatiūra|dešinėje|Vaisiaus gimdoje ultragarsinė nuotrauka, (esant 12 savaičių [[Nėštumas|nėštumui)]]
Kirdeikių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Architektūra
Šventoriaus tvoros pamatas akmeninis su iškilusiomis kolonėlėmis, kurias jungia vietinio kalvio nukalti ažūriniai elementai (tvorelės), vartai taip pat metaliniai.
Varpai
Viename iš bažnyčios bokštų (varpinėje) kabo du varpai. Didysis „Benediktas“ nulietas 1930 m. Varpas pakrikštytas jo fundatoriaus Benedikto Kindurio vardu (kitur minima, kad fundatorius buvo Benediktas Paukštė). Mažasis varpas su lotyniškais įrašais nulietas XVIII a. Varpas pakrikštytas kaimo gerbiamo žmogaus Jono Maciulevičiaus. Virš apsidės esančiame bokštelyje kabo dar vienas nedidelis varpas.
Ultragarsas
Ultragarsas – garsas, kurio dažnis didesnis už žmogaus ausies juntamo diapazono dažnį, t. y. už 20 000 Hz. Šios bangos taikomos daugelyje sričių. Paprastai išskiriamos trys ultragarso dažnių sritys: žemo (nuo 20 000 iki 100 000 Hz), vidutinio (nuo 100 000 iki 10 000 000 Hz) ir aukšto (nuo 10 000 000 iki 1 000 000 000 Hz).
Naudojimas medicinoje
Ultragarsas naudojamas žmogaus kūno ultragarsiniam skenavimui (pasinaudojama aidu). Kaulai, riebalai ir raumenys skirtingai atspindi ultragarso bangas. Atspindėtos bangos (aidas) paverčiamos elektros impulsais, kurie suformuoja vaizdą ekrane. Tokiu būdu galima stebėti žmogaus vidaus organus nepažeidžiant kūno. Šiais laikais medicinoje ultragarsas daugiausiai naudojamas stebint moters gimdą.
Ultragarsas medicinoje taip pat taikomas ligoms diagnozuoti (pvz., vėžiui), įvairiems uždegimams gydyti ir t. t.
Kitas naudojimas
Technikoje ultragarsas naudojamas medžiagoms kaitinti, oro pašalinimui iš metalo lydinių, ir skysčių, detalėms valyti ir suvirinti, taip pat aliuminiui ir jo lydiniams lituoti. Defektoskopijoje jis naudojamas medžiagų ir gaminių ydoms aptikti, o hidrolokacijoje vandens telkinių gyliui matuoti, bei po vandeniu esantiems objektams aptikti. Taip pat naudojant ultragarsą galima pjauti, šlifuoti, poliruoti, daryti sriegius bei atlikti kitus apdirbimo procesus ypatingai kietose ir trapiose medžiagose.
Be to, ultragarsu gali būti sterilizuojami maisto produktai, atbaidomi kenkėjai, kurmiai, tarakonai ir blakės. Kartais jis naudojamas kaip sėklų dygimo, augalų augimo ir brendimo stimuliatorius.
Klebiškis
Klebiškis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, prie kelio, 5 km į rytus nuo Šilavoto ir 8 km į šiaurės vakarus nuo Prienų. Seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka, medienos apdirbimo bendrovė „Arbarator“. Stūkso Klebiškio piliakalnis, šalia yra Klebiškio koplyčia.
miniatiūra|250px|left|[[Klebiškio koplyčia šalia piliakalnio]] miniatiūra|250px|left|Klebiškis atvažiuojant nuo Išlaužo
Geografija
Iš rytų prieina Prienlaukio ežeras, šiaurės rytų pakraščiu teka Jiesios intakas Kiauliškė. Ties kaimu kertasi keliai, ,.
Istorija
Kaime yra Klebiškio piliakalnis, šalia kurio stovi Klebiškio koplyčia, apačioje teka šaltinis, į pietryčius nuo kaimo – Prienlaukio piliakalnis. Karo metais žmonės slėpdavosi piliakalnio papėdėje, prie šaltinėlio. 1905 m. gruodžio mėn. gyventojai demonstravo prieš caro valdžią. XX a. pradžioje buvo valsčiaus centras. Pokario metais apylinkėse veikė Tauro apygardos, Geležinio Vilko partizanų rinktinės partizanai. 1950–1992 m. buvo kolūkio pagalbinė gyvenvietė. 1940 m. įsteigta pradžios mokykla, 1949–1994 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1994 m. Klebiškio pagrindinė mokykla. 1956 m. įkurta biblioteka.
Nadine Gordimer
Nadine Gordimer (1923 m. lapkričio 20 d. – 2014 m. liepos 13 d.) – Pietų Afrikos Respublikos rašytoja.
Nadine Gordimer – viena žymiausių Pietų Afrikos rašytojų. Savo kūriniuose daugiausia dėmesio skyrė apartheido sistemai, jos pragaištingam poveikiui ir baltiesiems, ir juodiesiems (romanai „Svetimšalių žemė“, 1958 m., „Garbės svečias“, 1970 m.). Rašytojos meninė kalba paprasta, sentimentali. Kūriniuose ji siūlo išeitį iš susidariusios situacijos – vaduotis iš provincialaus ribotumo. Kova už žmogaus teises ir laisves rašytoją labai išgarsino. Netrukus ji gavo Nelės Sachs bei „Grand Aigle d’Or“ premijas, o 1991 m. – literatūros Nobelio premiją.
Vanuatu
Vanuatu – salų valstybė Ramiajame vandenyne, Melanezijoje. Driekiasi maždaug 1750 km į rytus nuo Australijos, 500 km į šiaurės rytus nuo Naujosios Kaledonijos, į vakarus nuo Fidžio ir į pietus nuo Saliamono salų.
Istorija
Vanuatu priešistorė yra gana neaiški. Archeologiniai radiniai neprieštarauja populiariausiai teorijai, jog austronezinėmis kalbomis kalbėję žmonės į salas atsikėlė maždaug prieš 4000 metų, t. y. maždaug 2000 m. pr. m. e. Seniausi rasti keramikos gaminių fragmentai datuojami 1300–1100 metais pr. m. e.
Pavadinimo kilmė
Vardas šaliai suteiktas gavus nepriklausomybę ir reiškia „Amžinoji žemė“.
Politinė sistema
52 narių respublikos parlamentas renkamas ketveriems metams visuotiniuose rinkimuose. Dominuojančios partijos lyderis paskiriamas ministru pirmininku. Prezidentą, valstybės vadovą, renka parlamentas 6 provincijų gubernatoriai (5 metų kadencijai).
Administracinis suskirstymas
thumb|left|180px|Provincijos
Nuo 1994 metų Vanuatu suskirstyta į 6 provincijas. Angliški provincijų vardai gaunami sudėjus pirmąsias jas sudarančių salų raides.
Provincijos yra autonomiški vienetai su nuosavais renkamais parlamentais, oficialiai vadinamais provincijų tarybomis. Jos renka mokesčius, taip pat turi teisę priimti sprendimus dėl vietinio masto klausimų, pavyzdžiui, tokių kaip turizmas ar provincijos biudžeto paskirstymas. Provincijos tarybai vadovauja pirmininkas, kuris išrenkamas iš esamų tarybos narių. Provincijos vykdomoji valdžia sudaroma iš provincijos valdžios atstovų, kuriems vadovauja Ministro Pirmininko paskiriamas pareigūnas.
Geografija
Vanuatu valstybę sudaro 82 salos. Dėl dviejų salų – Metju ir Hanterio – vyksta ginčai su Naująja Kaledonija. Pačios didžiausios salos yra Espiritu Santas, Malakula, Efatė, Eromangas, Ambrimas, Tana. Visos salos yra vulkaninės kilmės, kalnuotos. Dalyje salų yra veikiančių ugnikalnių (Lopevis, Jasuras ir kt.) bei aktyvių povandeninių ugnikalnių. Kiti kūgiai nebeaktyvūs, paveikti erozijos. Aukščiausia šalies vieta yra Tabvemasanos kalnas (1879 m) Espiritu Santo saloje. Salų krantai skardingi, pakrantėse nėra šelfo. Gėlo vandens šaltinių ir upių salose nedaug.
Salas dengia drėgnieji tropiniai miškai. Bioįvairovė nėra didelė: vietinių didesnių žinduolių rūšių nėra, yra 19 roplių, 11 šikšnosparnių ir 61 paukščių rūšis. Dalis šių rūšių yra endeminės.
thumb|200px|Vanuatu žemėlapis
Ekonomika
Šalies ekonomika paremta keturiomis sritimis: žemės ūkiu, turizmu, finansinėmis paslaugomis užsieniui bei gyvulininkyste. Nors svarbus gyventojų užsiėmimas yra ir žuvininkystė, tačiau jos produkcijos eksportas neišvystytas – beveik viskas suvartojama vietinėje rinkoje. Populiarūs eksportuojami gaminiai yra jautiena, kakava, mediena. Dažniausiai importuojama techninė įranga, maisto produktai, degalai.
Vanuatu mineralinių išteklių yra nedaug. Šalyje nėra žinomų naftos telkinių.
Žemės ūkis – pragyvenimo šaltinis maždaug 65 procentams gyventojų. Tropinis klimatas palankus auginti įvairioms vaisių, daržovių, prieskonių rūšims, įskaitant bananus, persikus, cukranendres, žemės riešutus, kopūstus, pipirus, batatus, morkas, paprikas, baklažanus ir daugelį kitų rūšių.
Turizmas suteikia reikalingos užsienio valiutos. Palyginus 2007 ir 2008 metus, turizmas išaugo 17 procentų. Turizmo augimą paskatino kelios Vanuatu filmuotos ir televizijose pasirodžiusios realybės šou laidos.
Demografija
95 proc. gyventojų – melaneziečiai (ni-vanuatu). Valstybinės kalbos – bislama, anglų kalba, prancūzų kalba. Be to, salose kalbama net 113 vietinių melaneziečių kalbų (o Futūnoje – polineziečių). Raštingumas – 53 %.
Pasiskirstymas pagal religijas:
Be to, Vanuatu nuo II pasaulinio karo gan paplitę krovinių kultai, kuomet tikima magiška vakarietiškų produktų galia.
Pagal 2006 m. sudarytą „Happy Planet“ indeksą, Vanuatu visuomenė pripažinta laimingiausia ir ekologiškiausia pasaulyje.
Vanuatu yra 2 miestai – sostinė Port Vila (Efatės s.) bei Luganvilis (Espiritu Santo s.).
Kultūra
Vanuatu kultūrai būdinga didelė įvairovė, kuri susiformavo tiek nepamirštant savų vietinių tradicijų, tiek perimant daug iš kitų kultūrų. Vanuatu galima padalinti į tris pagrindines kultūrines sritis: šiaurinę, centrinę ir pietinę dalį.
Atlikus archeologinius kasinėjimus, genčių vado Roi Matos valdos 2000 m. buvo įtrauktos į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Vanuatu bręsdami jaunuoliai dalyvauja ceremonijose ir ritualuose, jog galėtų būti inicijuoti į vyrus. Dažnai neapsieinama be apipjaustymo.
Daugumoje gyvenviečių yra įsikūrę nakamal arba kaimo klubai, vietos, kuriose susitinka vietiniai gyventojai. Kaimuose dažnai būna nustatytų įvairių vietų, į kurias galima patekti arba tik vyrams, arba tik moterims, pavyzdžiui, tuose pačiuose kaimo klubuose yra įkurtos specialios patalpos moterims jų menstruacijų periodu.
thumb|left|170px|Medžio drožybos dirbinys iš [[Ambrimas|Ambrimo salos]] Tradicinė Vanuatu muzika vis dar klesti kaimiškose vietovėse. Iš instrumentų populiariausi idiofonai, pavyzdžiui, įvairių dydžių ir formų būgnai ar barškučiai. Kitas Vanuatu mėgstamas žanras, išpopuliarėjęs XX amžiuje, yra styginių instrumentų orkestrai, kur grojama įprastomis ir havajietiškomis gitaromis ir dainuojamos populiarios dainos.
Kriketas yra svarbi Vanuatu kultūros dalis. Yra įkurta nacionalinė kriketo komanda. Taip pat mėgstamas regbis ir futbolas, o štai tinklinis laikomas tik moterišku sportu.
Maisto kultūrai būdinga žuvis, daržovės, vaisiai ir šakniavaisiai. Dažniausiai kiekviena šeima turi prie namų daržą, sodą, kur užsiaugina reikiamų produktų. Dėl šios priežasties maisto trūkumas yra retas dalykas. Papajos, persikai, mango, saldžiosios bulvės kasmet neša gausų derlių. Kokosų pienas dažnai naudojamas paskaninti gaminamą maistą. Patiekalai dažnai gaminami ant karštų akmenų, verdami arba troškinami. Kepimas nėra populiaru.
Jukagyrai
Jukagyrai (tundros jukagyrai – odulai (одул); taigos jukagyrai – vadulai) – Rusijos tauta. Gyvena Jakutijoje (tarp Indigirkos ir Kolymos žemupių. Magadano srityje (Kolymos aukštupyje, Čiukčių nacionalinėje apygardoje) ir Chabarovsko krašte.
Kalba jukagyrų kalbomis (2 kalbomis, kartais laikomomis tarmėmis). Jukagyrų kalbos yra laikomos izoliuotomis, nes nežinoma jų kilmė ir giminystė su kitomis kalbomis. Kai kurie kalbininkai sieja giminystės ryšius su Uralo kalbomis, tačiau ši teorija nepatvirtinta vietinių Uralo kalbų lingvistų. Dabar dauguma jukagyrų vartoja rusų ir jakutų kalbas. Tai viena iš priežasčių, kodėl jukagyrų kalbos laikomos nykstančiomis.
Belgijos futbolo varžybos 1956–1957 m.
Belgijos futbolo varžybos 1956–1957 m.
Guliašas
thumb|250px|Vengriškas guliašas
Guliašas  – iš Vengrijos kilęs mėsos patiekalas. Tai paprastai iš jautienos, raudonų svogūnų, daržovių, paprikos miltelių, bulvių gaminama tiršta sriuba. Guliašas yra tradicinis vengrų piemenų, gyvulių augintojų patiekalas ir gamintas katile ant laužo.
Pradžioje mėsa pakepama gilioje keptuvėje arba puode. Paskui mėsa puode užpilama verdančiu vandeniu, dedamos apvirtos bulvės, paprika, pomidorų padažas arba švieži pomidorai, kiti prieskoniai, o kad patiekalas įgautų tirštumo dar dedami miltai.
Vengrijoje yra daug guliašo variantų (su makaronais, ryžiais, aviena ir kt.). Guliašas iš paukštienos su grietinės ir paprikos padažu vadinamas Paprikás. Guliašas su aštriu svogūnų, paprikų, pipirų padažu vadinamas piorkioltu (Pörkölt).
Guliašas gaminamas visoje Rytų Europoje, o panašūs gaminiai – Italijoje, JAV, Vokietijoje.
Milicijos seržantas (1936-1943)
Milicijos seržantas – specialusis jaunesniojo TSRS milicijos vadovaujančio personalo laipsnis 1936-1943 m. Atitiko valstybės saugumo seržantą (NKVD sistema), leitenantą Raudonojoje Armijoje ir leitenantą kariniame laivyne. Šis laipsnis atitiko dabartinį karinį laipsnį leitenantas.
Milicijos laipsnių sistemoje žemesnis laipsnis buvo milicijos viršila, o aukštesnis – milicijos jaunesnysis leitenantas.
Pirmąjį milicijos karininko laipsnį milicijos seržantas suteikdavo asmenims, sėkmingai baigusiems dvejų metų milicijos mokyklas arba turintiems atitinkamą darbo milicijoje stažą ir išlaikiusiems numatytus egzaminus. Nutarimo pastaboje buvo nurodyta, kad neišlaikiusieji egzaminų galėjo būti priimami tarnybon kaip kandidatai į milicijos seržantus.
Milicijos seržantams, atitarnavusiems 3 metus su šiuo laipsniu ir teigiamai atestuotiems, būdavo suteikiamas milicijos jaunesniojo leitenanto laipsnis.
Laipsnio istorija
Milicijos seržanto laipsnis TSRS NKVD darbininkų ir valstiečių milicijos sistemoje buvo įvestas 1936 m. balandžio 26 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu, kuris buvo paskelbtas 1936 m. gegužės 5 d. NKVD įsakymu Nr. 157.
Ši laipsnių sistema veikė iki 1943 m. vasario 9 d., kai TSRS AT Prezidiumo nutarimu „Apie NKVD ir milicijos organų vadovaujančio personalo laipsnius“ (О званиях начальствующего состава органов НКВД и милиции) buvo įvesta nauja specialiųjų laipsnių sistema, atitikusi kariuomenės laipsnius.
Vilkamušiai
Vilkamušiai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Pabradės, Labanoro girios apsuptyje, prie Dubingos upės. Šalia – Kurniškės ir Liaudiškių kaimai. Yra kaimo turizmo sodyba „Antanėlio sapnas“.
Kintų Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia
Kintų Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Kintų miestelyje, 1 km į rytus nuo Kuršių marių.
Istorija
Evangelikų liuteronų bažnyčia pastatyta 1705 m. Pasakojama, kad tuo metu Ventėje buvo paplauta bažnyčia ir tarp gyventojų kilo ginčas, kur turėtų stovėti naujieji maldos namai. Pasak legendos, iš kraštutinių kaimų – Ventės ir Kiošių – vienu metu buvo išsiųsti 2 žygūnai ir nutarta, kad vietoje, kur jie susitiks, bus statoma naujoji bažnyčia. Jie rankas paspaudę būtent Kintuose.
1905 m. suremontuota. Iki Pirmojo pasaulinio karo buvo apie 5000 parapijiečių, daugiausia lietuvių. Pamaldos laikytos lietuvių ir vokiečių kalbomis. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia uždaryta, kurį laiką buvo grūdų sandėliu, sovietmečiu restauruota, įkurta parodų ir koncertų salė. 1990 m. bažnyčia atiduota katalikams. 2015 m. iš dalies restauruota.
Nuo 1997 m. – kultūros paveldo objektas.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, bebokštė, su apside.
XX a. 1-ojoje pusėje šalia bažnyčios stovėjo paminklas I pasaulinio karo aukoms atminti, bet vėliau buvo išardytas. thumb|240px|Mažoji liuteronų bažnyčia (kairėje) ir buvusioji liuteronų bažnyčia (dešinėje).
Jotyškiai (Plokščiai)
Jotyškiai (anksčiau Jotyškiai II) – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Plokščių, netoli Nemuno kairiojo kranto ir Vaiguvos upelio. Praeina kelias.
Istorija
XIX a. (Mažieji) Jotyškiai įėjo į Blagoslovenstvos valsčių ir parapiją.
Gyventojai
thumb|left|250px|Pietinė kaimo pusė
Petrografija
Petrografija – (gr. πέτρος (petro) – uoliena, γράφω (grafo) – aprašau) yra mokslas tiriantis uolienų mineralinę ir cheminę sudėtį, struktūrą, tekstūrą, susidarymą, kitimą ir paplitimą.
Hayley Williams
Hayley Nichole Williams (g. 1988 m. gruodžio 27 d.)  – amerikiečių kilmės dainininkė, aktorė ir dainų kūrėja. Ji – pagrindinė amerikiečių roko grupės Paramore vokalistė.
Ankstyvas gyvenimas
Hayley Nichole Williams gimė tėvams Joey ir Christie Williams Meridiano mieste, Misisipėje. Po jos tėvų skyrybų 2002 m., būdama 13-kos metų, Williams persikėlė iš jos gimtojo miesto į Frankliną, Tenesio valstiją. Savo naujoje mokykloje ji sutiko grupės narius Josh ir Zac Farro. Dar būdama mokykloje ji grojo vietinėje funk cover grupėje The Factory, kur sutiko Jeremy Davis.
Muzikinė karjera
2003 m. Williams pastebėjo prodiuseriai Dave Steunebrink ir Richard Williams, kurie pasirašė su mergina 2 metų sutartį. Tuo metu ji rašė pop stiliaus dainas Našvilyje. Per Richardo Williams advokatus Jimą Zumwaltą ir Kentą Marcus, Williams buvo pristatyta Atlantic Records kompanijos prodiuseriui Tomui Storms ir vėliau su ja pasirašė sutartį Jason Flom. Prodiuserių tikslas buvo paversti ją pop artiste, tačiau Williams atsisakė šio pasiūlymo, nes norėjo groti alternatyvaus roko muziką grupėje.
Atlantic nusprendė sutikti su jos norais ir tada ji įkūrė grupę Paramore, kartu su Josh Farro, Zac Farro ir Jeremy Davis. Paramore muzika turėjo būti leidžiama per Atlantic Records, tačiau kompanijos marketingo departamentas nusprendė, jog grupės įvaizdžiui bus geriau nepriklausyti nuo tokios galingos kompanijos. Vietoj to, jie išleido savo muzika per „žemesnio“ lygio kompaniją Fueled by Ramen. Debiutinis albumas buvo išleistas 2005 m., kai Hayley tebuvo 16-kos metų.
2007 m. ji pasirodė grupės New Found Glory vaizdo klipe „Kiss Me“.
2007 m. žurnalo Kerrang! skaitytojų balsavime ji nusileido pirmoje vietoje atsidūrusiai grupės Evanescence vokalistei Amy Lee, „Seksualiausios moters“ kategorijoje, tačiau užėmė pirmąją vietą sekančiais, 2008 m. ir 2009 m. Jos personažas taip pat pasirodė video žaidime Guitar Hero World Tour.
Williams sukūrė ir įrašė dainą „Teenagers“, kuri grojo filmo Jennifer’s Body garso takelyje. Po dainos „Teenagers“ išleidimo, Williams pareiškė, kad neturi jokių minčių pradėti solo karjerą. 2010 m. ji sudainavo alternatyvaus reperio B.o. B dainose „Airplanes“ ir „Airplanes (Part II)“, kurios buvo išleistos reperio debiutiniame albume B.o. B Presents: The Adventures of Bobby Ray. Kai daina buvo išleista kaip singlas, „Airplanes“ šoktelėjo į pirmą dešimtuką devyniolikoje šalių, įskaitant ir pirmąsias vietas Jungtinėje Karalystėje ir Naujojoje Zelandijoje.
Pagrindinis puslapis
<templatestyles src="Main Page/styles.css" />
<div style="margin:10px 0px 10px 0px;-moz-box-shadow:1px 1px 1px rgba(0, 0, 0, 0.1);-webkit-box-shadow:1px 1px 1px rgba(0, 0, 0, 0.1);box-shadow:1px 1px 1px rgba(0, 0, 0, 0.1);background:#FFFFFF;padding:5px;">
Hayley Williams
Paramore
Paramore susikūrė Frankline, Tenesyje 2004 m. ir ją sudarė Williams (pagrindinis vokalas/klavišai), Josh Farro (pagrindinė gitara/antras vokalas), Jeremy Davis (bosinė gitara) ir Zac Farro (būgnai). Paramore turėjo nemažai klausimų „dėl moteriškos vietos grupėje“ ir Williams svarbos joje, bet jie visi buvo geri draugai, tad ji pradėjo jiems rašyti dainas ir taip tapo grupės nare. Grupė išleido tris studijinius albumus, All We Know Is Falling, Riot! ir Brand New Eyes, taip pat du gyvo garso albumus ir tris EP albumus. 2009-ųjų birželį grupė priimė Taylor York (ritminė gitara) kaip oficialų grupės narį, nors jis su grupe koncertavo jau nuo 2007 m.
2006 m. Paramore pirmą kartą išvyko koncertuoti už JAV ribų, surengė keletą koncertų JK ir apšildė roko grupę The Blackout Give It A Name festivalyje Europoje.
2010-ųjų gruodį du grupės nariai (Josh ir Zac Farro) paliko grupę. Naujienas Paramore tinklalapyje paskelbė Williams, kurių pagrindų pagrindu Josh vėliau aprašė savo išvykimą iš kitos pusės savo „blogo“ įraše.
Grupė baigė įrašinėti savo ketvirtąjį albumą, kuris bus pavadintas Paramore, 2012 m. lapkričio 1 d. Tinklalapyje grupė fanams pranešė, kad albumas bus išleistas 2013 m. balandžio 9 d. 2013 m. sausio 4 d. grupė paskelbė pirmąjį singlą iš albumo „Now“, kuris bus išleistas 2013 m. sausio 22 d.
Asmeninis gyvenimas
Ji gyvena Našvilyje, Frankline, Tenesio valstijoje.
Williams yra krikščionė ir reguliariai diskutuoja apie savo tikėjimą muzikoje, tačiau ne kartą buvo sukritikavusi tai, ką kartais mato krikščionių bendruomenėje.
Lenkimų herbas
Lenkimų herbas – Lenkimų miestelio ir seniūnijos heraldinis atributas.
Aprašas
Žaliame lauke virš nuleistos auksinės gegnės suapvalintu viršumi auksinė sparnus demonstruojanti pelėda.
Istorija
Herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-695.
Trauleiniai
Trauleiniai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 23 km į pietvakarius nuo Šiaulių, prie kelio Pašvinės–Gilvyčiai. Stūkso Trauleinių akmuo su dubeniu, yra senkapis.
Stéphane N'Guéma
Stefanas Ngema (Stéphane N’Guéma; g. 1984 m. lapkričio 20 d.) – Gabono futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Gabono klubo „US Bitam“ žaidėjas.
Karjerą pradėjo 2002 m. „Stade Rennes“ klube. 2006 m. buvo paskolintas „FC Lorient“ klubui ir jam padėjo pakilti į Ligue 1. Vėliau žaidė įvairiuose Prancūzijos klubuose, sezoną praleido Moldavijoje. 2010 m. pasirašė sutartį su „Paris Saint-Germain“ klubu, bet žaidė tik dublerių komandoje. 2011 m. grįžo į Gaboną.
Stefanas Ngema Gabono rinktinėje debiutavo 2002 m.
Kanonizacija
Kanonizacija – Katalikų ir Stačiatikių bažnyčiose mirusiojo pripažinimas šventuoju.
Stačiatikių bažnyčiose šiuo metu šventaisiais asmenis dažniausiai skelbia aukščiausia valdymo institucija – Sinodas. Katalikų bažnyčioje šiuolaikines kanonizacijos taisykles 1642 m. nustatė popiežius Urbonas VIII. Katalikų bažnyčioje kanonizacijos proceso metu popiežiaus paskirta komisija tikrina, ar kandidatas atitinka šventumo kriterijus. Dažniausiai tai būna palaimintasis po beatifikacijos proceso, kurio gyvenimas, stebuklų tikrumas ir kiti aspektai yra vėl atidžiai tiriami. Asmuo įprastai skelbiamas šventuoju ne anksčiau kaip praėjus penkeriems metams po jo mirties. Nuo XII a. kanonizacijos aktu popiežius duoda sutikimą naujo šventojo viešam kultui. Nuo XV a. kanonizacijos aktas atliekamas Romos Šv. Petro bazilikoje.
Lietuvoje
Lietuvoje vieninteliu 1602 m. oficialiai kanonizuotu Lietuvos šventuoju laikomas Šv. Kazimieras. Kanonizacijos bylos užvestos arkivyskupams kankiniui Mečislovui Reiniui ir Teofiliui Matulioniui, vyskupui Vincentui Borisevičiui, kunigui Alfonsui Lipniūnui arkivyskupui Jurgiui Matulaičiui bei trims pasaulietėms Adelei Dirsytei, Elenai Spirgevičiūtei ir Barborai Žagarietei. Taip pat yra dar keli kanonizuoti asmenys, gyvenę Lietuvoje ar su ja susiję.
Bulvių plokštainis
miniatiūra|Bulvių plokštainis Bulvių plokštainis arba kugelis – orkaitėje kepamas patiekalas iš tarkuotų bulvių.
Šis patiekalas skirtingų virėjų gaminamas įvairiai, neretai dedama kiaulienos, paukštienos, grybų, svogūnų, kai kada morkų ar varškės, taukų riebumui. Kepama nuo keliasdešimt minučių iki kelių valandų įprastoje arba malkinėje orkaitėje. Svarbi patiekalo dalis yra padažas, kuris irgi gali būti gana įvairus (tradiciškai – spirgučiai).
Lenkijos ir Ukrainos Karpatų medinės cerkvės
Lenkijos ir Ukrainos Karpatų medinės cerkvės – grupė senovinių medinių cerkvių Karpatų krašte, pietryčių Lenkijoje (Mažosios Lenkijos, Pakarpatės vaivadijos) ir vakarų Ukrainoje (Lvovo, Ivano Frankivsko, Užkarpatės sritys). Tai daugiausia XVI–XVII a. medinės stačiatikių ir unitų cerkvės, pastatytos būdingu Karpatų architektūriniu stiliumi. Dauguma Lenkijos cerkvių dabar paverstos katalikų bažnyčiomis.
Fizika
300px|thumb|Fizikos reiškinių įvairovė Fizika ( (physikos): natūralus, φύσις (physis): gamta)  – gamtos mokslas, tiriantis visas materijos formas: nuo submikroskopinių dalelių, iš kurių sudarytos visos įprastinės medžiagos (dalelių fizika), iki visos materialios Visatos elgesio (kosmologija).
Kai kurios fizikos studijuojamos savybės yra bendros visoms materialioms sistemoms, pavyzdžiui, energijos tvermės dėsnis. Tokios savybės kartais yra vadinamos dėsniais. Taip pat fizika kartais vadinama „fundamentaliuoju mokslu“, nes visi kiti gamtos mokslai – (biologija, chemija, geologija ir pan.) – tiria tam tikras materialias sistemas, kurios savo ruožtu paklūsta fizikos dėsniams. Pavyzdžiui, chemija yra molekulių ir chemikalų, kurios tos molekulės sudaro, mokslas. Tų molekulių chemines savybes apibrėžia atitinkamos fizikinės savybės, tokios kaip kvantinės mechanikos, termodinamikos ir elektromagnetizmo.
Fizika yra artimai susijusi su matematika. Fizikos teorijos praktiškai visuomet aprašomos matematikos lygtimis. Dažniausiai matematinis fizikos modelis yra sudėtingesnis nei kitus gamtos mokslus aprašantis matematinis modelis. Esminis skirtumas tarp fizikos ir matematikos yra tas, kad fizikos tyrimų objektas yra materialus pasaulis, o matematika tiria abstrakčius dėsnius, nepriklausomai nuo to, ar jie turi prasmę materialiam pasaulyje. Tačiau skirtumas nėra visuomet aiškus. Didelė tyrimų dalis yra tarpinė, vadinama matematine fizika, kuri tiria matematinę fizikinių teorijų struktūrą.
Kasmet nuo 1901 m. fizikoje labiausiai nusipelniusiems mokslininkams įteikiama Nobelio fizikos premija.
Fizikos metodai
Fizikinių tyrimų kultūra skiriasi nuo kitų mokslų tuo, kad atskiria teoriją nuo eksperimento. Pradedant XX amžiumi, dauguma fizikų specializavosi arba teorinėje fizikoje, arba eksperimentinėje fizikoje, ir labai retas buvo labai sėkmingas abiejose. Tai skiriasi nuo, pavyzdžiui, chemijos ar biologijos, kur žymiausi teoretikai buvo ir eksperimentuotojai.
Kalbant apibendrintai, teoretikai vysto teorijas, kurios gali paaiškinti eksperimentų rezultatus, o eksperimentuotojai kuria ir vykdo eksperimentus, galinčius patikrinti teorinius spėjimus. Nors teorija ir eksperimentai kuriami atskirai, jie labai susiję. Fizikoje progresas dažniausiai įvyksta tada, kai eksperimentų rezultatų negali paaiškinti esamos teorijos. Tuomet kuriamos naujos teorijos, kurios galėtų paaiškinti naujų stebėjimų rezultatus. Be eksperimentų teorinės fizikos tyrimai dažnai nukrypsta neteisinga kryptimi. Tai pagrindinis argumentas prieš M teoriją – populiarią aukštos energijos fizikos teoriją, kuriai eksperimentas dar nėra sugalvotas.
Pagrindinės fizikos teorijos
Tam tikros fizikos teorijos yra taikomos visai fizikai, o ne atskiroms sritims. Kiekviena iš tų teorijų yra laikoma iš esmės teisinga savo srityje. Klasikinės mechanikos teorija tiksliai aprašo objektų, žymiai didesnių už atomus ir judančių žymiai mažesniu nei šviesos greičiu. Šios teorijos tebėra aktyviai tiriamos; pavyzdžiui, chaosas, naujas klasikinės mechanikos aspektas, buvo atrastas XX amžiuje, praėjus trims šimtams metų po to kai klasikinės mechanikos teoriją suformulavimo Izaokas Niutonas. Tačiau mažai kas tikisi kad tolimesni tyrimai įrodys, kad originali teorija yra iš esmės neteisinga. Todėl tokios teorijos yra naudojamos kaip pagrindas labiau specializuotiems tyrimams.
Susijusios sritys
Yra daug sričių, kurios apjungia fiziką su kitom disciplinom. Pavyzdžiui, biofizika yra skirta fizikiniams principams, kurie daro įtaką biologinėms sistemoms. Kvantinė chemija tiria, kaip kvantinės mechanikos savybės kuria molekulių chemines savybes. Kai kurios iš tokių sričių yra išvardinta žemiau:
Statinio remontas
Statinio remontas – statybos rūšis, kurios metu atkuriamos susidėvėjusios statinio konstrukcijos, detalės, pašalinami defektai.
Remontas taip pat atliekamas norint pagerinti arba pakeisti statinio savybes, nors detalės ir nėra susidėvėjusios (keičiamas patalpų išplanavimas, santechnika, ir pan).
Pagal tai kokios detalės ar konstrukcijos yra keičiamos statinio remontas skirstomas į statinio kapitalinį remontą ir statinio paprastąjį remontą.
Notėnų herbas
Notėnų herbas – Notėnų kaimo ir seniūnijos (Skuodo rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Aprašas
Sidabriniame lauke raudoni trigubi vartai su penkiais bokšteliais ir penkiais kryžiais, stovintys ant juodos papėdės, kuriame trys auksiniai obuoliai. Obuolys simbolizuoja įvairias, kartais ir prieštaringas reikšmes – vaisingumo, taikos, nesantaikos, žinių, pažangos ir kt. Vartų raudona spalva reiškia meilę tautinėms ir moralinėms vertybėms, narsą jas ginant. Sidabrinė skydo spalva atspindi Notėnų lokalizaciją prie Notės upelio, vietovardžio hidroniminę kilmę.
Istorija
Notėnai herbo anksčiau neturėjo. Kuriant pirmąjį herbą, Notėnų Šv. kankinės Kotrynos bažnyčios šventoriaus vartai buvo pasirinkti kaip pagrindinis simbolis. Puošnūs raudoni vartai simbolizuoja vietos žmonių religingumą, už šių vartų esančią bažnyčią – dvasinės stiprybės šaltinį. Herbo juodoje skydo papėdėje nuspręsta pavaizduoti jau nuo neolito laikų žinomą vaisių – obuolį. Notėnai garsėja pirmą sekmadienį po Švč. Mergelės Marijos ėmimo į dangų (Žolinių) švenčiamais Obuoliniais atlaidais, tradicinėmis derliaus šventėmis. Atlaidai surengiami būtent tada, kai uždera pirmasis obuolių derlius. Renkantis herbo skydo spalvą, buvo įvertintos notėniškių sąsajos su vandenimis – pratekančią Notę, sudarytus tvenkinius, buvusį vandens malūną. Lietuvos heraldikos komisija herbą aprobavo 2011 m. gegužės 19 d. (posėdžio protokolas Nr. 6K–8 (424)).
2011 m. gegužės 30 d. herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-711. Herbo etaloną sukūrė dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Fizika
Istorija
Nuo seniausių laikų paslaptis gaubė visatos keliamus klausimus – Žemės forma, kosmoso šviesulių Saulės, Mėnulio, planetų bei žvaigždžių judėjimas ir kilmė. Pirmieji astronominiai stebėjimai siekia 5000 metų, juos atliko šumerai, egiptiečiai, Indo slėnio civilizacijos, pastebėję kai kuriuos Saulės, Mėnulio ir žvaigždžių judėjimo dėsningumus. Žvaigždės ir planetos buvo sudievinamos ir neretai buvo kulto objektai. Nors bevek visi paaiškinimai apie dangaus objektų padėtį buvo nemoksliški, ankstyvieji stebėjimai paklojo pamatus vėlesniam astronomijos ir iš dalies fizikos mokslams. Pavyzdžiui, pastebėta, kad žvaigždės juda dangaus skliautu, bet tai nepadėjo suprasti, kodėl planetos išsidėsčiusios vienokioje ar kitokioje padėtyje.
Labiau moksliškai paaiškinti bandyta Antikos laikais, bandant suprasti materijos elgesį ir savybes: kodėl paleisti daiktai krenta žemyn, kodėl skirtingos medžiagos pasižymi skirtingomis savybėmis ir pan. Buvo sukurta keletas teorijų ir tos teorijos buvo labiau filosofinio pobūdžio ir ne visada tikrintos naudojant mokslinio metodo sistemą, todėl dažnai klaidingos. Šių filosofinio pobūdžio teorijų ištakos siekia archajinį laikotarpį (650–480 m. pr. m. e.) Talis Miletietis atmetė antgamtinius paaiškinimus gamtos reiškiniams, pareikšdamas, kad bet kuris įvykis turi gamtinį (ne antgamtinį) priežastingumą. Pirmieji gamtos filosofai iškeldavo idėjas remdamiesi samprotavimu ir stebėjimais. Sėkmingų teorijų pavyzdžiai – graikų mąstytojas Archimedas išvedė daug kiekybinių mechanikos ir hidrostatikos formulių, o Leukipo ir jo mokinio Demokrito iškelta atomizmo teorija pasitvirtino praėjus maždaug 2000 metų. Pirmasis fizikos terminą panaudojo Aristotelis IV amžiuje pr. m. e.
thumb|right|[[Izaokas Niutonas]]
XVII a. pradžioje Galilėjus pradėjo naudoti eksperimentus siekdamas patikrinti teorijų teisingumą, tuo padėdamas pagrindus moksliniam metodui. Galilėjus suformulavo ir sėkmingai patikrino keletą dinamikos rezultatų. 1687 m. Izaokas Niutonas išleido knygą „Philosophiae Naturalis Principia Mathematica“, kurioje aprašomos dvi išsamios fizikos teorijos: Niutono judėjimo dėsniai, iš kurių kilo klasikinė mechanika ir Niutono gravitacijos dėsnis, aprašantis fundamentalią gravitacijos jėgą. Abi teorijos sutapo su eksperimentais. Knygoje taip pat aprašytos kelios skysčių dinamikos teorijos. Klasikinės mechanikos teorijos vėliau buvo išsamiai išnagrinėtos Džosefo Lui Lagranžo, Viljamo Hamiltono ir kitų, kurie sukūrė naujas formuluotes, principus bei gavo naujus rezultatus. Gravitacijos dėsnis padėjo pagrindą naujai astrofizikos sričiai, kuri pasinaudodama fizikos teorijomis nagrinėja astronominius reiškinius.
Elektros ir magnetizmo savybes tyrė Maiklas Faradėjus, Džordžas Omas ir kt. 1855 m. Džeimsas Klarkas Maksvelas sujungė abu reiškinius į vieną elektromagnetizmo teoriją, suformuluodamas Maksvelio lygtis. Ši teorija teigė, kad šviesa yra elektromagnetinė banga.
1895 m. Vilhelmas Rentgenas atrado spindulius, dabar vadinamus jo vardu. Kaip vėliau paaiškėjo, tai buvo itin aukšto dažnio elektromagnetinis spinduliavimas. 1896 m. Henris Bekerelis atrado radioaktyvumą, kurį vėliau tyrė Marija Kiuri, Pjeras Kiuri ir kt. Tai padėjo pagrindus branduolio teorijai.
1897 m. Džozefas Džonas Tomsonas atrado elektroną. 1904 m. jis pasiūlė pirmą atomo modelį, pavadintą „slyvų pudingo modeliu“. Galimybę, kad elementariosios medžiagos dalelės – atomai – egzistuoja, 1808 m. pasiūlė Džonas Daltonas.
thumb|left|[[Albertas Einšteinas]]
1905 m. Albertas Einšteinas suformulavo specialiąją reliatyvumo teoriją, apjungdamas erdvę ir laiką į vieną – erdvėlaikį. Reliatyvumo teorija aprašo transformacijas tarp atskaitos sistemų, kurios skiriasi nuo klasikinės mechanikos. Tai tapo reliatyvistinės mechanikos pagrindu. Kai objektai juda mažais greičiais, abi teorijos sutampa. 1915 m. Einšteinas išplėtė specialiąją reliatyvumo teoriją, paaiškindamas gravitaciją bendrojoje reliatyvumo teorijoje, pastarąja pakeisdamas Niutono gravitacijos dėsnį. Objektams, turintiems mažą masę ir energiją, abi teorijos duoda vienodus rezultatus.
Pradedant 1900 m., Maksas Plankas, Einšteinas, Nilsas Boras ir kiti kūrė teorijas, pagrįstas kvantavimu, siekdami paaiškinti įvairius anomalius eksperimentų rezultatus. 1925 m. Verneris Heizenbergas, 1926 m. Ervinas Šriodingeris ir Polis Dirakas formulavo kvantinę mechaniką, kuri pagrindė iki tol sukurtas teorijas. Kvantinėje mechanikoje fizinių dalelių matavimai yra iš prigimties atsitiktiniai, o kvantinės mechanikos formulės leidžia apskaičiuoti tų matavimų tikimybes. Ši teorija sėkmingai aprašo materijos elgesį ypač mažuose atstumuose – atominiame ir subatominiame lygyje.
Kvantinė mechanika padėjo sukurti kondensuotųjų medžiagų fizikai, kuri tiria kristalines struktūras, puslaidininkius, superlaidininkus. Šios srities pionieriumi buvo Feliksas Blochas. Jis 1928 m. sukūrė elektronų kristalinėje struktūroje elgesio kvantinį modelį.
Projektuotojas
Statinio projektuotojas – asmuo, įmonė, statybos, architektūros ar kita su šiomis sritimis susijusi mokslo ir studijų institucija užsiimanti projektavimu.
Belgijos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Belgijos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Projektuotojas
Projektavime dalyvauja keletas projektuotojų, kurie rengia atskiras projekto dalis, tai: architektai, konstruktoriai, inžinerinių tinklų projektuotojai.
Dažniausiai projektuotojas yra įmonė, kuri samdo atskirų projekto dalių projektuotojus (architektus, konstruktorius ir t. t.) Projektuotojas privalo parengti pilna statinio projektą atsižvelgdamas į užsakovo reikalavimus ir laikydamasis statybos taisyklių.
Fizika
Istorija
Per Antrąjį pasaulinį karą abi kariaujančios pusės vystė branduolio fiziką siekdamos sukurti branduolinę bombą. Vokiečiai, vadovaujami Heizenbergo, tikslo nepasiekė, tačiau sąjungininkų Manheteno projektas buvo sėkmingas. JAV Enriko Fermio vadovaujama komanda 1942 m. įvykdė pirmą žmogaus sukurtą grandininę branduolinę reakciją, o 1945 m. netoli Alamogordo, Nju Meksiko valstijoje, buvo detonuotas pirmas branduolinis užtaisas.
Bandant kvantinę mechaninką sujungti su specialiąja reliatyvumo teorija, buvo sukurta kvantinio lauko teorija. Penkto dešimtmečio gale ją suformulavo Ričardas Feinmanas, Džulianas Švingeris ir Frymanas Daisonas. Jie suformulavo kvantinės elektrodinamikos teoriją, kuri aprašo elektromagnetinę sąveiką.
Fizika Lietuvoje
Fizikos srityje dirbo daugelis žinomų Vilniaus universiteto profesorių: Osvaldas Krygeris (1598–1665), Tomas Žebrauskas (1714–1758), Juozapas Mickevičius (1743–1817), Steponas Stubelevičius (1762–1814) ir kiti.
Pirmąjį lietuvišką fizikos vadovėlį „Populiariszkas rankvedis fyzikos“ sudarė ir 1899 m. Jungtinėse Amerikos Valstijose išleido Petras Vileišis. Taip pat prie fizikos populiarinimo tarp lietuvių prisidėjo Juozas Adomaitis-Šernas ir Jonas Šliūpas.
1920–1922 m. Lietuvoje veikiančiuose Aukštuosiuose kursuose Kaune buvo Fizikos ir matematikos skyrius, turėjęs ir Fizikos kabinetą. Fiziką dėstė Vincas Čepinskis, nuo 1922 m. ėjęs pirmojo Matematikos-gamtos fakulteto Fizikos katedros vedėjo pareigas įkūrus Lietuvos universitetą. 1940 m. Matematikos-gamtos fakultetas perkeltas į Vilniaus universitetą. Sovietmečiu įvairaus pobūdžio taikomieji ir moksliniai tyrimai vykdyti Vilniaus valstybiniame V. Kapsuko universitete ir Kauno politechnikos institute.
Fizikos specialistus rengia Vilniaus universitetas, Kauno technologijos universitetas, Vytauto Didžiojo universitetas, Vytauto Didžiojo universiteto Švietimo akademija ir Vilniaus universiteto Šiaulių akademija. Prie Vilniaus universiteto Šiaulių akademijos veikia neakivaizdinė jaunųjų fizikų mokykla „Fotonas“, prie Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto – gabių mokinių papildomojo ugdymo mokykla „Fizikos Olimpas“. Lietuvoje leidžiamas svarbiausias fizikos mokslo žurnalas „Lithuanian Journal of Physics“. Nuo 1952 m. kasmet rengiama Lietuvos mokinių fizikos olimpiada (LitFO). Svarbiausiais fizikos tyrimų centrais laikomi Vilniaus universiteto Fizikos fakultetas, Taikomųjų mokslų institutas, Fizinių ir technologijos mokslų centras, Fizinių ir technologijos mokslų centras, Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos institutas. Lietuvoje vystomos atomų fizikos, branduolio fizikos, radiologijos, molekulinės, kietojo kūno, lazerių fizikos, netiesinės optikos, lazerinės spektroskopijos, ultragarso, šiluminės, atmosferos ir kitos fizikos sritys.
Ateities kryptys
Kondensuotųjų medžiagų fizikoje didžiausia neišspręsta teorinė problema yra aukštos temperatūros superlaidumo paaiškinimas. Taip pat intensyviai vykdomi eksperimentai, kuriais siekiama sukurti veikiančią spintroniką ir kvantinį kompiuterį.
Dalelių fizikoje vykdyti eksperimentais gauti rezultatai leidžia teigti, kad standartinis modelis nėra baigtas. Didžiausias to įrodymas yra tai, kad neutrinai nėra masės neturinčios dalelės. Šie eksperimentai atrodo paaiškino ilgai neišspręstą Saulės neutrinų problemą. Sunkių neutrinų fizika yra aktyviai tyrinėjama tiek teoriškai, tiek ir eksperimentiškai. Per ateinančius keletą metų pradės veikti nauji dalelių greitintuvai (plačiau – LHC) kurie leis pagreitinti daleles iki kelių teraelektronvoltų (TeV) energijų. Tokiu būdu tikimasi atrasti Higso bozono ir supersimetrinių dalelių įrodymus.
Teoriniai bandymai sujungti kvantinę mechaniką ir bendrąjį reliatyvumą į vieningą teorija – kvantinę gravitaciją– tikslas, kurio siekiama jau daugiau nei 50 metų – vis dar nedavė patenkinamų rezultatų. Šiuo metu vilčių teikia M teorija.
Vis dar lieka nepaaiškinta daug astronominių reiškinių. Tarp jų ultra aukštos energijos kosminiai spinduliai ir galaktikų sukimosi problema. Sukurta keletas teorijų, bandančių paaiškinti stebėjimus: dvigubai speciali reliatyvumo teorija, modifikuota Niutono dinamika, tamsiosios medžiagos egzistavimas. 1998 metais, remiantis Ia tipo supernovų stebėjimų duomenimis, buvo aptikta, kad Visatos plėtimasis greitėja. Tai privertė peržiūrėti ankstesnes kosmologines teorijas ir įvesti tamsiosios energijos sąvoką.
Pseudoteorijos
Kai kurios išnykusios teorijos ir pseudoteorijos:
Marcell Jansen
Marselas Jansenas (g. 1985 m. lapkričio 4 d.) – buvęs futbolininkas, Vokietijos rinktinės gynėjas.
Karjera
Atstovavo Hamburger SV.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2005 m. rugsėjo 3 d., su rinktine žaidė vieneriose 2006 m. pasaulio čempionato rungtynėse, taip pat žaidė ketveriose 2010 m. pasaulio čempionato rungtynėse ir įmušė vieną įvartį.
Krivaičiai
Krivaičiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, pietiniame Klovainių pakraštyje. Dolomito telkinys.
Arachunas
Arachunas  – gyvenvietė rytų Ekvadore, Amazonijoje, Pastasos provincijoje, prie Arachuno upės (Kurarajaus intakas). Dauguma gyventojų – džiunglių kečujai. Yra lėktuvų pakilimo takas, susisiekimas sausuma sudėtingas.
Istorija
Arachunas įkurtas naftos bendrovės „Shell“, kuri siekė čia pradėti naftos gavybą. Shell įdarbino vietinius kečujus gyvenvietės ir pakilimo tako statybai. 1948 m. „Shell“ pasitraukė, vėliau čia įkurta evangelikų misija. Dabar veikia privati poilsio sanatorija.
Jotkonys
Jotkonys – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Svėdasų, prie Jaros upės. Telkšo Jotkonių tvenkinys. Aptikta akmens amžiaus Jaros gyvenvietė.
Slidžių sportas
Olimpinės sporto šakos
200px|thumb|[[Slidinėjimo krosas|Slidinėjimo kroso varžybos.]]
Istorija
1933 m. buvo surengtos pirmosios neoficialios kontrolinės slidinėjimo pašliūžomis arba sniegčiūžomis, kaip pradžioje vadindavo, rungtynės tarp Lietuvos kariuomenės kariūnų, kuriuos prieš tai specialiuose slidinėjimo kursuose apmokė iš Švedijos tam tikslui atvykęs Švedijos kariuomenės slidinėjimo instruktorius leitenantas Nilsas Vemmingas (Nils Wemming). 1935 m. vasario 17 d., 10 val. Lietuvos vandens ir žiemos sporto sąjunga Vičiūnų kaime, šalia Kauno, suplanavo pirmąsias oficialias slidinėjimo varžybas Lietuvoje (10 km distancijai), bet netikėtas atšilimas šį pirmąjį startą privertė atidėti kitiems metams. 1937 m. Zarasuose įvyko pirmosios Lietuvos slidinėjimo pirmenybės. Nuo 1985 m. rengtos Lietuvos TSR kalnų slidinėjimo pirmenybės.
Žymiausi lietuvių slidininkai
thumb|200px|Diana Rasimovičiūtė
Turizmas
Lietuvoje yra nemažai slidinėjimo trasų, skirtų tiek mėgėjams, tiek ir profesionalams:
Bolochovas
Bolochovas  – miestas Rusijoje, Tulos srityje, 19 km į pietryčius nuo Tulos, šalia Šivoronės upės, Kirejevo rajone. Greta praeina geležinkelis (Prisadų stotis). Mašinų gamybos pramonė (elektrovežių interjero įrengimas).
Šakių sporto centras
Šakių jaunimo kūrybos ir sporto centras, Šakių JKSC stovi Šakiuose, V. Kudirkos g. 64. Šalia yra centrui priklausantis plaukimo baseinas.
Sporto centras atidarytas 2009 m. spalio 5 d. Per pusantrų metų pastatytas jaunimo kūrybos ir sporto centras Šakių savivaldybei kartu su įvairių Europos Sąjungos fondų pagalba kainavo 10 mln. litų. Jis buvo „pakrikštytas“ rungtynėmis tarp vietos „Zanavyko“ ir Vilniaus „Lietuvos Ryto“. Pajėgiausios sudėties sostinės klubas 111:50 įveikė Regioninės krepšinio lygos (RKL) vicečempionę.
Šioje salėje savo namų rungtynes žaidžia Šakių „Vyčio“ komanda, rungtyniaujanti Nacionalinėje krepšinio lygoje.
Sporto kompleksas
miniatiūra|250px|left|Šakių JKSC baseinas Sporto komplekse pirmiausiai buvo atidaryta sporto salė, pritaikyta žaisti krepšiniui ir tenisui bei treniruoklių salė. Sporto salėje anksčiau vyko RKL varžybos, kuriose Šakiams atstovavo krepšinio klubas „Zanavykas“. Sporto aikštele arenoje taip pat naudojasi rajoninės lygos komandos, MKL (Moksleivių krepšinio lyga). Krepšinio aikštelėje yra virš 500 sėdimų vietų. Esant reikalui jų skaičių galima padidinti iki 800 vietų.
Sporto salėje vyksta ir nacionalinio bei vietinio lygio badmintono varžybos. Antrame aukšte yra įruošta treniruoklių salė, kuri šiuo metu yra moderniausia Šakiuose. Joje gausu treniruoklių ir kito sportinio inventoriaus. Čia lankytojams padeda patyrę treneriai.
Centre 2011 m. vasario 18 d. ėmė veikti 25 m ilgio, 14 m pločio ir nuo 1,4 iki 1,8 m gylio plaukimo baseinas. Šalia jo yra sūkurinė vonia, skirta vandens malonumus mėgstantiems žmonėms. Vaikams tarp sūkurinės vonios ir didžiojo baseino įrengtas vaikų baseinėlis (gylis - 45 cm), kuriame mažieji gali linksmai leisti laiką žaisdami vandenyje. Šalia klientams įrengtos dvi pirtys. Baseino lankytojus prižiūri patyrę gelbėtojai.
Laikas (reikšmės)
Žodis laikas reiškia:
Periodas
Periodas gali reikšti:
Arvydas Gaičiūnas (1943)
Arvydas Gaičiūnas (g. 1943 m. balandžio 25 d. Kapčiamiestyje) – cirko artistas, režisierius, sportininkas – akrobatikos sporto meistras.
Biografija
Išsilavinimas – aukštasis:
Karjera cirke
1960 m. Arvydas Gaičiūnas pradėjo dirbti akrobatu kartu su partneriu Vytautu Kazlausku, Lietuviškojo cirko koletyve, kuris buvo įsteigtas Vilniuje. Vėliau baigęs režisūros kursus, Arvydas dirbo cirko režisieriumi. Nuo 1983 m. penkerius metus ėjo Maskvos cirko „Jantarj“ („Gintaras“) direktoriaus pareigas, gyveno Maskvoje.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, A. Gaičiūnas grįžo į Lietuvą. Čia įkūrė privačią cirko įmonę. Su ja gastroliavo įvairiuose Lietuvos miestuose, taip pat Vokietijoje, Prancūzijoje, Japonijoje, Indijoje ir kitose šalyse.
Šeima
A. Gaičiūno šeima – viena iš cirko dinastijų. Tėvas Antanas Gaičiūnas artisto karjerą pradėjo tarpukariu, privačioje cirko trupėje „Oktavija“. Šiuo metu Arvydo vaikai Arvydas ir Diana Gaičiūnai taip pat tęsia šeimos tradicijas ir dirba magijos teatre „DiArchy“.
Balbieriškio versmės
Balbieriškio versmės (Balbieriškio mineralinės versmės, Balbieriškio šaltiniai) – hidrogeologinis gamtos paveldo objektas, 1985 m. paskelbtas gamtos paminklu. Versmės trykšta Balbieriškio miestelyje, Prienų rajone, šaltiniuotoje pievoje, Peršėkės upelio slėnio kairėje pusėje, Nemuno kilpų regioniniame parke.