cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Modernas
Įtaka architektūrai
Kai kurie moderno architektai pirmenybę vis tik teikė funkcionalumui, siekdami išryškinti pastatų konstrukcinius ypatumus, pabrėžti masės ir apimties santykį (O. Vagnerio ir J. Hofmano pastatai Austrijoje, P. Bėrenso – Vokietijoje, O. Perė – Prancūzijoje).
Aniužė
Žinoma apie 20 rūšių. Lietuvoje 1 užneštinė rūšis – kvapioji aniužė (Elzholtzia ciliata). Kitos rūšys: puošnioji aniužė (Elsholtzia splendens), Elsholtzia rugulosa, Elsholtzia densa, Elsholtzia amurensis ir kt.
Modernas
Įtaka architektūrai
Buvo architektų, kurie dirbdami moderno stiliumi laikėsi ir kitokių principų. Jie vadinti Glazgo mokyklos atstovais. Stiliaus savitumas, kurį į moderno stilių įnešė Glazgo mokyklos architektai, pasireiškė gana griežtų geometrinių formų supynimu su „kreivų linijų“ dekoratyviais elementais. Pastatai, interjerai ir baldai, sukurti ryškiausio Glazgo mokyklos atstovo Č. R. Makintošo tapo XX a. trečio dešimtmečio modernizmo funkcionalumo pradžia. Aiškios geometrinės formos turėjo lemiamos įtakos moderno stiliui formuojantis Austrijoje ir Vokietijoje.
Aniužė
Mokslinis genties pavadinimas suteiktas vokiečių gamtininko, alchemiko Johano Sigizmundo Elsholco garbei.
Modernas
Įtaka architektūrai
Kelis dešimtmečius vyravusį moderno stilių pakeitė art deco ir modernizmo architektūra.
Rytų Anatolijos lūžis
Rytų Anatolijos lūžis – 500 km ilgio gilusis tektoninis lūžis, esantis Turkijos rytuose. Lūžis formuoja transforminio tipo tektoninę ribą tarp Anatolijos plokštės ir Arabijos plokštės. Jis susidarė todėl, kad Anatolijos plokštė slysta į vakarus palei Arabijos plokštę, tuo tarpu Arabijos plokštė juda į šiaurę. Anatolijos plokštė juda dėl to, kad ji yra stumiama Eurazijos plokštės.
Rytų Anatolijos lūžis yra ištįsęs šiaurės rytų kryptimi. Jis prasideda ties Marašo trijų plokščių (Afrikos, Anatolijos ir Arabijos) susikirtimo vieta šiauriniame Negyvosios jūros rifto gale ir baigiasi ties Karliovos trijų plokščių (Anatolijos, Arabijos ir Eurazijos) susikirtimo vieta, kurioje jis susijungia su Šiaurės Anatolijos lūžiu.
Mokslinių tyrimų istorija
Rytų Anatolijos lūžis pirmą kartą buvo aprašytas 1969 m., tuo tarpu 1972 m. buvo atliktas pirmasis jo kartografavimas. Dėl jo ilgio vis dar vyksta mokslinės diskusijos. Tikslus lūžio amžius taip pat dar nėra tiksliai nustatytas. Apytikriai jo susiformavimas datuojamas mioceno pabaiga arba plioceno pradžia.
Seisminis aktyvumas
1939-1999 m. palei Šiaurės Anatolijos lūžį į vakarus vyko daugybė žemės drebėjimų. Tačiau nuo 1998 m. Rytų Anatolijos lūžio zonoje taip pat įvyko keli stiprūs žemės drebėjimai: 1998 m. Adanos-Džeichano žemės drebėjimas, 2003 m. Bingelo žemės drebėjimas, 2010 m. Elaziho žemės drebėjimas ir 2020 m. Elaziho žemės drebėjimas.
Albertas Liaskovičius
Albertas Liaskovičius (pilnas vardas – Albertas Vandalinas) ( 1840 m. balandžio 15 d. Gaudava, Lydos apskritis, Gardino gubernija – 1863 m. gegužės 24 d. Vilnius, Rusijos imperija) – rezistentas, 1863 m. sukilimo dalyvis.
Biografija
Albertas Liaskovičius gimė 1840 m. balandžio 15 d. Gaudavos kaime, Lydos apskrityje, Gardino gubernijoje, Lydos apskrities teisėjo Felikso Liaskovičiaus ir Albertinos Valickytės šeimoje. Albertas Liaskovičius baigė Vilniaus bajorų institutą. Po to stojo tarnauti į kariuomenę. Kilus 1863 m. sukilimui Albertas Liaskovičius skaitė sukilėlių manifestą Lydos bažnyčiose ir ragino valstiečius prisidėti prie sukilimo. Dėl to caro valdžios buvo suimtas ir įkalintas. Buvo atliekamas tyrimas, vyko apklausos. Tyrimo medžiaga buvo perduota Vilniaus Politinių bylų tardymo komisijai. Karo lauko auditoriatas Albertą Liaskovičių už sukilėlių manifesto platinimą ir valstiečių kurstymą prisidėti prie 1863 m. sukilimo nuteisė mirties bausme, sušaudant ir konfiskuojant turtą. Nuosprendį konfirmavo Michailas Muravjovas.
Albertas Liaskovičius buvo sušaudytas 1863 m. gegužės 24 d. Vilniuje, Lukiškių turgaus aikštėje.
Palaikai slapta buvo užkasti Vilniaus Gedimino kalno tvirtovėje. 2017 m. aptikti vykdant Gedimino kalno tvirtinimo darbus. 2019 m. lapkričio 22 d. palaikai iškilmingai palaidoti Vilniaus Rasų kapinių koplyčios kolumbariume.
Satkūnų (Daunoravos) palivarkas
Satkūnų palivarkas yra Šiaurės Lietuvoje, Joniškio r., Satkūnų sen., Daunoriškės kaime.
Istorija
Satkūnų palivarkas įkurtas buvusio Satkūnų kaimo vietoje, abu priklausė Daunoravos dvarui. 1912 m. žymimi 8 pastatai. 1920 m. išdalyto Daunoravos dvaro žemėse įsikūręs kaimas pavadintas Daunoriške.
Architektūra
Išlikę ūkiniai pastatai - moliniai, akmens mūro kolonomis su molio užpildu, mediniai. Gyvenamasis namas statytas 1928 m. jau ūkininkų.
Literatūra
Vasiliauskas E., ''Joniškio krašto dvarai. Didžioji ir Mažoji Daunoravos, Bertaučiai, Satkūnai / Güter in der Gegend von Joniškis. Gross und Klein Donnerhof, Bärtautzen, Satkuhnen'', Klaipėda, 2017.
Navasiolkai (Kobrynas)
Navasiòlkai – agromiestelis pietvakarių Baltarusijoje, 25 km į pietus nuo Kobryno.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Kobryno apskrities Verchalesės valsčiuje. Po I pasaulinio karo įkurtas Navasiolkų valsčius.
Žemasparnis lėktuvas
Pirmuoju žemasparniu lėktuvu Lietuvos aviacijoje laikytinas 1919 m. priverstinai nutupdytas, po to nacionalizuotas ir keletą metų Karo aviacijos naudotas Junkers F.13, 1937 m. įsigyti prancūziški naikintuvai Dewoitine D.501, pirmuoju lietuviškos konstrukcijos žemasparniu – 1925 m. pirmą kartą pakilęs A. Gustaičio konstrukcijos ANBO-I.
Žemos sparno padėties trūkumai
miniatiūra|Žemasparnio kosminio lėktuvo „Space Shuttle" tūpimas
Okavango regionas
Okavango regionas – vienas iš 13-os Namibijos regionų, esantis šalies šiaurinėje dalyje, prie Angolos sienos. Administracinis centras – Rundu. Plotas 43 418 km². Gyventojų – 201 093 (2001 m. duomenys). Gyventojų tankumas – 4,6/km².
Regionas skirstomas į 9-ias apygardas. Vakaruose Karaso regionas ribojasi su Ošikoto, šiaurėje – Angola (Kvando Kubango provincija), rytuose – Kaprivio, pietuose – Otdžozondžupos, šiaurės vakaruose – Ohangvenos regionais.
Simonas Bokanegra
Simonas Bokanegra – prologo ir trijų veiksmų Džiuzepės Verdžio opera, parašyta pagal Antonijaus Gutierezto to paties pavadinimo dramą (1843 m.).
Istorija
1856 m. Džiuzepė Verdis pradėjo rašyti operą, kurios pagrindinis veikėjas Simonas Bokanegra – tikrovėje egzistavusi asmenybė.miniatiūra|kairėje|Simono Bokanegros portretas, datuotas 1893 m., Torino mokslų akademijos archyvasSimonas Bokanegra buvo pirmasis Genujos dožas. Jis tapo dožu 1339 m. ir juo išbuvo šešerius metus. Vėliau, 1356 m., vėl tapo dožu ir išliko iki pat savo mirties 1363 m.
Kurdamas šią operą Verdis daug laiko ir dėmesio skyrė teksto ir idėjų perteikimui. Šis darbas, bent jau iš pradžių, jam buvo labai svarbus asmeniškai. Nors operoje daugiausia gvildenamos politinės problemos ir pašiepiama to meto visuomenė, Verdžiui buvo svarbu perteikti pagrindinio veikėjo jausmus, kurie buvo artimi ir pačiam kompozitoriui. Kompozitoriaus žmona Margherita Barezzi ir judviejų vaikai mirė nuo encefalito. Panašią tragišką situaciją operoje išgyvena ir Simonas Bokanegra – jo mylimoji Marija miršta operos pradžioje, o vėliau dingsta ir judviejų dukra, pavadinta motinos vardu. Veikėjas ją sutinka tik po 25-erių metų. Pats kompozitorius savo mirusius vaikus prarado amžinai. Ši opera laikoma viena pesimistiškiausių ir niūriausių Verdžio kūrinių. Joje dainuojama, jog „laimė tėra iliuzija – žmogaus širdis kupina nesibaigiančio sielvarto“.
Pirmojo libreto autorius – Frančesko Pavė. Pirmoji operos premjera įvyko 1857 m. kovo 12 d. Venecijoje „La Fenice“ teatre. Nors kritikai operą įvertino teigiamai, žiūrovai ją sutiko gana šaltai. Pats Džiuzepė Verdis labai mėgo šį kūrinį, tačiau opera didesnio pasisekimo taip ir nesulaukė. Džiuzepės Verdžio leidėjas pasiūlė atgaivinti operą, bet tai užtruko ištisus 23 metus, kol Verdis įsiklausė ir galiausiai pasirinko naują libretistą Arigo Boitą. Operos antrosios versijos premjera įvyko 1881 m. kovo 24 d. La Scalos teatre Milane. Pastaroji susilaukė didesnio pasisekimo. Populiarumu ši opera kiek nusileidžia kitoms Džiuzepės Verdžio operoms, tačiau išlieka viena įdomiausių ir rimčiausių kompozitoriaus muzikinių dramų.
Siužetas
Operos veiksmas vyksta Genujoje XIV amžiuje, prologas – 1339 m., o likusi dramos dalis – 1364 m.
Pagrindiniai veikėjai
Simonas Bokanegra, Amelija, Jakopas Fiesko, Gabrielis Adorno, Paolo Albiani, Pietro, Kapitonas, tarnas. thumb|Doge’s costume for the 1881 revision|miniatiūra|kairėje|Simono Bokanegros kostiumas. 1881 m. pastatymas
Prologas
Aikštė priešais Fiesko rūmus. Plebėjas Paolo Albiani sako savo sąjungininkui Pietro, kad artėjančiuose dožo rinkimuose jo kandidatas yra Simonas Bokanegra. Atvyksta Bokanegra. Paolo užsimena, kad jei Bokanegra taps dožu, aristokratas Jacopas Fiesko leis jam susituokti su savo dukra Marija. Kai Simonas Bokanegra išvyksta, Paolo papasakoja Fiesko apie Bokanegro meilės romaną su Marija ir judviejų susilauktą vaiką. Įsiutęs Fiesko, Marijos tėvas, uždaro dukrą rūmuose. Pietro suburia piliečių minią palaikyti Bokanegrą. Miniai išsisklaidžius, Fiesko išeina iš savo rūmų apimtas sielvarto – Marija ką tik mirė (arija: „“ – „Nukankinta liūdna tėvo siela“). Jis prisiekia atkeršyti Bokanegrai už jo šeimos sunaikinimą. Tačiau sutikęs Bokanegrą apie Marijos mirtį Fiesko nutyli. Bokanegra pasiūlo susitaikyti. Fiesko iškelia sąlygą – taika bus galima tik tuo atveju, jei Bokanegra atiduos jam savo dukrą Mariją. Tačiau Bokanegra paaiškina, kad tai neįmanoma, nes Marija dingo ir jis nežinąs, kur ji dabar yra. Bokanegra įeina į rūmus, ten randa mirusią savo mylimąją. Skausmas persipina su naująjį dožą sveikinti atėjusios minios šurmuliu.
Pirmas veiksmas
Fiesco pasipasakoja Adorno, kad Amelija yra ne Grimaldi, bet šeimos įvaikis. Kai Adorno sako, kad jam tai nerūpi, Fiesko palaimina santuoką. Bokanegra įeina ir pasako Amelijai, kad atleido jos ištremtiems broliams. Amelija prisipažįsta, kad yra įsimylėjusi, bet ne Paolą, ir atsisako ištekėti už jo. Bokanegra nenori priversti Amelijos. Amelija pasipasakoja, kad ji buvo įvaikinta ir kad turi vieną mamos suvenyrą – paveikslėlį medalione. Bokanegra supranta, kad ji yra jo seniai nematyta dukra. Pagaliau vėl susivienijus juos apima džiaugsmas. Amelija įeina į rūmus. Netrukus po to atvyksta Paolo, kad sužinotų, ar Amelija už jo tekės. Bokanegra jam sako, kad santuoka neįvyks. Įsiutęs Paolo suorganizuoja Amelijos pagrobimą.
Senkai
Senkais vadinami kaimai:
Simonas Bokanegra
Antras veiksmas
Dožo apartamentai. Paolo įkalina Fiesko ir yra pasiryžęs nužudyti Bokanegrą. Jis įpila į dožo gėrimą lėtai veikiančių nuodų ir bando įtikinti Fiesko nužudyti Bokanegrą mainais už laisvę. Fiesko atsisako. Po to Paolo pameluoja Adorno, kad Amelija yra dožo meilužė, tikėdamasis, kad Adorno nužudys Bokanegrą iš pavydo. Adorno įsiutęs (arija:  – „Jaučiu aistringą pavydą, kuris uždega sielą“). Amelija įeina į dožo apartamentus ir taip tarsi patvirtina Adorno įtarimus. Jis piktai kaltina Ameliją neištikimybe. Ji tikina jį mylinti, bet negali atskleisti paslapties, kad Bokanegra yra jos tėvas, nes dožas nužudė Adorno šeimą. Kai pasigirsta artėjantis Bokanegra, Adorno pasislepia. Amelija prisipažįsta Bokanegrai, kad yra įsimylėjusi jo priešą Adorno. Boccanegra supyksta, bet sako dukrai, kad jei jaunasis bajoras pakeis savo nusistatymą, jis jam atleis. Jis paprašo Amelijos išeiti, o tada išgeria užnuodyto vandens, kurį Paolo padėjo ant stalo. Bokanegra užmiega. Išnyra Adorno ir ruošiasi nužudyti dožą, bet laiku grįžtusi Amelija spėja jį sustabdyti. Bokanegra atsibunda ir atskleidžia Adorno, kad Amelija yra jo dukra. Adorno maldauja Amelijos atleidimo (tercetas:  – „Atleisk, Amelija… laukinė, pavydi meilė buvo mano“). Pasigirsta kovų triukšmas – Paolo sukėlė maištą prieš dožą. Adorno žada kovoti už Bokanegrą, kuris prisiekia, kad leis Adorno vesti Ameliją, jei sutriuškins maištininkus.
Trečias veiksmas
Dožų rūmų viduje. Sukilimas prieš dožą numalšintas. Paolo pasmerktas mirties bausme už tai, kad susidėjo su sukilėliais, norėjusiais nuversti dožą. Fiesko iš kalėjimo išleidžia dožo vyrai. Pakeliui Paolo giriasi Fiesko, kad nunuodijo Bokanegrą. Fiesko labai sukrėstas. Jis susiduria su Bokanegra, kuris miršta nuo Paolo nuodų. Bokanegra atpažįsta savo seną priešą ir pasako Fiesko, kad Amelija yra jo, Fiesko, anūkė. Fiesko labai gailisi ir pasakoja Bokanegrai apie nuodus. Atvyksta tik ką susituokę Adorno ir Amelija. Fiesko ir Bokanegro susitaiko. Bokanegra dar spėja pasakyti Amelijai, kad Fiesko yra jos senelis, ir prieš mirtį skiria Adorno savo įpėdiniu. Minia gedi dėl dožo mirties.
Sceninis operos pastatymas
miniatiūra|kairėje|Džiuzepės Verdžio operos „Simonas Bokanegra“, 1961 pastatytos Kauno valstybiniame muzikiniame teatre, programaSpektaklio premjera įvyko 1960 m. Kauno valstybiniame muzikiniame teatre.
Pastatymo grupė: Pastatymo režisierius Rostislavas Andrejevas, dirigentas Juozas Indra, dailininkas Mykolas Labuckas, chormeisteris K. Linkevičius, dirigento asistentas K. Ivaškevičius, režisieriaus asistentas Gediminas Šmitas, koncertmeisteriai S.Žvaginytė ir B.Čiurlys
Vaidmenys ir atlikėjai:
Koncertinis operos pastatymas
Gintaras Rinkevičius 2001 m. pateikė koncertinį operos atlikimą, dalyvaujant Lietuvos valstybiniam simfoniniam orkestrui ir Kauno valstybiniam chorui.
Atlikėjai: miniatiūra|kairėje|Džiuzepės Verdžio operos „Simonas Bokanegra“, 2001 m. koncertinio operos atlikimo programa
Seniškis II
Seniškis II – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Naujojo Daugėliškio.
Sakakavijos tvenkinys
Sakakavijos tvenkinys  – tvenkinys Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurėje, Šiaurės Dakotoje, susidarė 1954 m. patvenkus Misūrio upę Garisono užtvanka (ties Garisono miestu). Tai trečias pagal dydį dirbtinis ežeras šalyje (po Mido ir Pauelo tvenkinių). Tvenkinys 286 km ilgio, plotis nuo 3–5 iki 23 km, sudarytas iš keleto dalių ir įlankų.
Tvenkinys sudarytas kovai su potvyniais, taip pat drėkinimo ir energetikos reikmėms.
Apie Sakakavijos tvenkinį sudaryta Fort Bertoldo indėnų rezervacija. Ten perkelti sudarant tvenkinį iškeldinti mandanų, hidatsų ir arikarų sąjungos indėnai. Tvenkinys pavadintas šošonų moters Sakakavijos (Sakagavijos), padėjusios Liuiso ir Klarko ekspedicijai, vardu.
thumb|left|240px|Palydovinė tvenkinio nuotrauka
Verchalesė
Verchalesė – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 18 km į pietus nuo Kobryno.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Kobryno apskrities Verchalesės valsčiuje.
Kanotjė
thumb|Dainininkas su kanotje thumb|Maždaug 1900 m. stiliaus kanotjė, tokias kartais dėvi kai kurie tradiciniai barbershop music stiliaus atlikėjai. Kanotjė  – skrybėlė, paprastai šiaudinė, labai žemo cilindro formos viršumi.
Istoriškai susijusi su plaukiojimu jachtomis ir irkliniais laiveliais. Pavadinimas kanotjė kilęs iš 'irkluotojas'.
Kanotjė paprastai pinamas iš juostelių, kurios būna supintos iš plonesnių juostelių ar žolių. Jos viršus būna standus arba minkštas, paprastai apjuostas kaspinu, kurio spalvos simbolizuoja mokyklą, irkluotojų komandą ar panašią visumą. Bryliai plokšti, gana platūs.
Kanotjės XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje buvo populiarūs vasariniai galvos apdangalai. Dabar kanotjės retos, jas dėvi buriavimo ar irklavimo bei kai kuriuose teatro ar muzikos renginiuose. Yra kai kurių mokyklų (pvz., Londono Harrow School) moksleivių senoviško stiliaus mokyklinių uniformų dalis.
Nebrangias putplasčio ar plastiko kanotjes (JAV ) kartais naudoja JAV politinėse agitacijos kampanijose.
Australijoje, N. Zelandijoje ir Pietų Afrikoje kanotjės tebėra tradicinės mokyklinės uniformos dalis.
Iš šiaudų daromos kanotjės anksčiau buvo ir dabar tebėra laikomos šiltų orų skrybėle. Kai kuriuose šalyse laikais, kai visi vyrai būdami lauke dėvėdavo skrybėles, egzistavo Šiaudinės skrybėlės diena, kai vyrai žiemines skrybėles pakeisdavo į vasarines. Tai būdavo vasaros pradžios ženklas. Tiksli Šiaudinės skrybėlės dienos data priklausydavo nuo vietovės. Pvz., Filadelfijoje ji būdavo gegužės 15 d.
Stanisław Jastrzębski
Stanislav Jastžembski (1894 m. lapkričio 16 d. Kaune – 1967 m. rugsėjo 5 d. Ščecine) – Lietuvos lenkų kilmės Lietuvos ir Lenkijos komunistas.
Biografija
Gimė 1894 m. lapkričio 16 d. Kaune. Tėvas Gžegožas priklausė Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratams. Nuo 1909 m. dirbo metalo gamykloje Liepojoje. 1914 m. paimtas į Rusijos imperijos kariuomenę, kovojo prie Rumunijos. Nuo 1917 m. dirbo geležinkelio dirbtuvėse Belgorode. Vėliau grįžo į Kauną, tada į Ukmergę, kur Lietuvos nepriklausomybės kovų metu organizavo komunistinę valdžią. 1919 m. suimtas, bet jau 1920 m. paleistas ir įsidarbino statybose Ukmergėje. 1921 m. išvyko į Varšuvą, įstojo į metalo pramonės darbininkų sąjungą, iki 1939 m. dirbo metalo gamyklose. 1923 m. įstojo į Lenkijos komunistų partiją. Nuo 1942 m. priklausė komunistinei Gwardia Ludowa pasipriešinimo grupei. 1944 m. po Varšuvos sukilimo išvežtas į Zakročimo koncentracijos stovyklą. Nuo 1945 m. dirbo Lenkijos darbininkų partijos Varšuvos provincijos komitete. Nuo 1947 m. Ščecino statybos bendrovių vadovas. Mirė 1967 m. rugsėjo 5 d. Ščecine.
Senkai (Nemenčinė)
Senkai – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Eitminiškių.
Sultenė
Sultenė (Valerianella) – valerijoninių (Valerianaceae) šeimos augalų gentis. Paplitusi Eurazijoje (ypač Viduržemio jūros pakrančių regione ir Vakarų Azijoje), Afrikoje, Šiaurės Amerikoje.
Sultenių genčiai priklauso vienametės žolės stačiu arba pagulusiu stiebu. Lapai priešiniai, ištisiniai arba skiautėti, pliki arba apaugę retais plaukeliais. Žiedai smulkūs, susitelkę į viršūninius arba pažastinius galvutės arba skėčio pavidalo žiedynus, retai pavieniai stiebo šakumose. Vainikėlis penkiaskiautis, baltas, violetinis, rausvas arba melsvas. Vaisius – dėžutė.
Žinomos 32 (kituose šaltiniuose 60–80 ) rūšys. Lietuvoje auga 2 svetimžemės rūšys: italinė sultenė (Valerianella eriocarpa) ir salotinė sultenė (Valerianella locusta).
Adamavo ąžuolas
left|150px
Adamavo ąžuolas – respublikinės reikšmės gamtos paveldo objektas, išskirtinis ąžuolas, augantis Švenčionių rajone, Adamavo kaime (Švenčionių sen.), buvusioje dvarvietėje, Sirvėtos kraštovaizdžio draustinyje. Teritorija priklauso Švenčionėlių miškų urėdijos Švenčionių girininkijai (398 kv., 10skl.). Lankytinas objektas yra 9 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių, pasiekiamas keliu, pastatyta medinė rodyklė. Medis prižiūrimas, aptvertas. Paskelbtas saugomu 1999 m.
Medis, skaičiuoja šeštąjį šimtmetį, išsiskiria savo dydžiu ir plačia laja. Ąžuolo kamieno apimtis – 6,65 m, aukštis – 26,5 m, amžius apie 600 metų. Vainike yra kelios apmirusios pagrindinės ir žemesnių eilių šakos. Ant kamieno matomi žaibo pažeidimai. Kamieno pagrinde yra anga į centrinę kiaurymę. Taip pat pažeistos šaknys, esančios dirvos paviršiuje.
Čiupalija
thumb|260px|Čiupalijos
Čiupalija  – tradicinė Čilės raitelių (huaso) skrybėlė, gaminama iš šiaudų. Jos nešiojamos Centrinės Čilės kaimiškose vietovėse, dažnai naudojamos šokant čilietišką liaudies šokį kueką, taip pat Čilės rodeo metu.
Pavadinimas kilęs nuo indėniško bromelijos, iš kurios seniau ir gamintos šios skrybėlės, pavadinimo (achupalla). Dabar čiupalijos gaminamos iš įvairių augalų, daugiausia kviečių ar ryžių šiaudų.
Panama (reikšmės)
Panama gali reikšti:
Senkai (Paberžė)
Senkai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, netoli Paberžės.
Zdolbunivas
Zdolbunivas  – miestas šiaurės vakarų Ukrainoje, Rivnės srityje, 12 km į pietus nuo Rivnės, prie Ustios upelio. Rajono centras. Praeina Rivnės–Ostroho kelias, geležinkeliai į Rivnę, Lvovą, Berdyčevą. Cemento pramonė. Yra stačiatikių vyrų vienuolynas, stačiatikių Šv. Kortynos cerkvė, katalikų Šv. Petro ir Šv. Povilo bažnyčia.
Istorija
Zdolbunivas minimas nuo 1497 m. (Aleksandro dovanojimo akte Konstantinui Ostrogiškiui). 1873 m. tapo geležinkelių mazgu. 1903 m. suteiktas miesto statusas.
XVIII amžius pr. m. e.
thumb|200px|XVIII a. pr. m. e. stelos su Hamurabio teisynu fragmentas thumb|240px|XVIII a. pr. m. e. Babilonijos žemėlapis thumb|200px|XVIII a. pr. m. e. Vėlyvosios Sia dinastijos bronzinis indas vynui
Aštuonioliktasis amžius prieš mūsų erą – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs '''1800 m. pr. m. e. sausio 1 dieną ir pasibaigęs 1701 m. pr. m. e.''' gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 3 tūkstantmetis pr. m. e. – 2 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis pr. m. e.
Amžiai: XIX amžius pr. m. e. – XVIII amžius pr. m. e. – XVII amžius pr. m. e.
Luca Cordero di Montezemolo
Luca Cordero di Montezemolo (g. 1947 m. rugpjūčio 31 d. Bolonijoje, Italija) – verslininkas iš Italijos. Iki 2014 m. italas vadovavavo Ferrari, o iki 2010 m. – FIAT įmonėms. Nuo 2004 iki 2008 m. jis ėjo Italijos darbuotojų sąjungos vadovo pareigas. Nuo 2008 m. liepos 29 d. iki 2009 m. gruodžio pabaigos jis vadovavo jo įkurtai Formulės 1 ekipų asociacijai FOTA.
Biografija
Luca Cordero di Montezemolo gimė aristokratų šeimoje, kurios nariai per kartų kartas tarnavo Italijos kariuomenėje. Jo senelis ir prosenelis buvo Italijos kariuomenės generolai. Luca pusbrolis Andrea Cordero Lanza di Montezemolo 2006 m. tapo Italijos kardinolu.
Karjera
Jaunystėje Luca vairavo lenktyninius Lancia automobilius įvairiose ralio lenktynėse. Vėliau jis įsidarbino FIAT kompanijoje Turine, o 1973 m. iš šios kompanijos perėjo į Ferrari ir iš karto tapo Enzo Ferrari padėjėju. Po metų jis tapo Scuderia Ferrari lenktyninės komandos vadybininku, o 1975 m. – visos FIAT kompanijos lenktyninės pusės vadovu.
1991 m. lapkritį FIAT vadovas Gianni Agnelli paskyrė Luca visos Ferrari kompanijos vadovu, nes po E. Ferrari mirties italų kompanija susidurdavo su problemomis. Netrukus Luca paskyrė savo darbą tam, kad Ferrari ekipa laimėtų Formulės 1 čempionų vardus. Jis taip pat perorganizavo visą Ferrari valdymą. Italas ėjo Maserati prezidento pareigas, kai nuo 1997 iki 2005 m. Ferrari turėjo savo valdžioje šią kompaniją.
Vadovaujant Luca Cordero di Montezemolo Ferrari 1999 m. pirmą kartą nuo 1983 m. laimėjo komandinės Formulės 1 čempionės vardą, o 2000 m. (pirmą kartą nuo 1979 m.) – ir pilotų Formulės 1 čempionų titulą.
1997 m. jis buvo apdovanotas Lorenzo Bandini apdovanojimu, kuris teikiamas labiausiai patobulėjusiam jaunam lenktynininkui.
Montezemolo yra futbolo klubo Bologna F.C. 1909 viceprezidentas. Jis dažnai siejamas su įvairiomis Italijos politinėmis jėgomis, tačiau visada paneigdavo tokius gandus.
2008 m. liepos 29 d. jis įkūrė Formulės 1 komandų asociaciją, kuriai vadovavo iki gruodžio pabaigos. Naujuoju prezidentu 2009 m. gruodžio 10 d. buvo išrinktas McLaren ekipos vadovas Martinas Whitmarshas.
2010 m. balandį italas John Elkann pakeitė di Montezemolo Fiat grupės vadovo poste.
2014 m. rugsėjo 10 d. di Montezemolo pasitraukė iš Ferrari kompanijos vadovo pareigų kilus nesutarimams su Fiat Chrysler Automobiles vadovu Sergio Marchionne.
2014 m. lapkričio 26 d. italas tapo Alitalia avialinijų direktorių tarybos nariu.
2015 m. jis tapo Romos 2024 m. vasaros olimpinių žaidynių konkurso komiteto prezidentu.
2015 m. liepos 24 d. L. Montezemolo buvo įtrauktas į Tarptautinę automobilių sporto šlovės galeriją.
Rasenas-Antholcas
Rasenas-Antholcas, Rasunas-Anterselva – savivaldybė Pietų Tirolyje, Italijos šiaurėje, 60 km į šiaurės rytus nuo provincijos sostinės Bolcano, Austrijos pasienyje. Antholcas garsus dėl Südtirol Arena biatlono trasoje nuolat rengiamų tarptautinių biatlono varžybų.
Geografinė padėtis
thumb|left|260px|Antholco slėnis Savivaldybė užima Antholco slėnį, kuris yra didesnio Pusterio slėnio šiaurinė atšaka. Stalerio balno kalnų perėja slėnio šiaurės rytuose jungia savivaldybę su Deferegeno slėniu Rytų Tirolyje, Austrijoje. Šiaurėje Antholco slėnį supa Ryzenfernerio grupės kalnai, rytuose – Vilgrateno kalnai, abu priklausantys Centrinių Alpių Aukštojo Tauerno grandinei. Didesnė dalis šiaurinių ir vakarinių kalnų savivaldybėje įeina į 1988 m. įkurto Ryzenfernerio-Ano gamtos parko sudėtį. Slėniu teka Antholco upelis, prasidedantis Antholco (Anterselvos) ežere slėnio šiaurėje. Žemiausias savivaldybės taškas yra 926 m, aukščiausias – 3436 m virš jūros lygio (Hochgalo viršūnė).
Raseno-Antholco savivaldybė ribojasi su Bruneko, Gsieso, Olango, Tauferso Zando ir Vesbergo-Taisteno savivaldybėmis bei Deferegeno Sankt Jakobo savivaldybe Austrijoje.
Savivaldybę sudaro 6 dalys : Antholcas Nydertalis (Anterselva di Soto), Antholcas Mitertalis (Anterselva di Meco), Antholcas Obertalis (Anterselva di Sopra), Noinhoizernas (Novė Kazė), Nyderrasenas (Rasunas di Soto) ir Oberrasenas (Rasunas di Sopra).
Gyventojai
2001 m. savivaldybėje buvo 2700, 2011 m. – 2869, 2017 m. – 2907 gyventojai. 2011 m. gyventojų surašymo duomenimis 98,40% gyventojų gimtoji kalba buvo vokiečių, 1,16% – italų, 0,44% - ladinų.
Istorija
Slėnis buvo gyvenamas jau geležies amžiuje: kapavietėje prie Nyderraseno rasta Halštato kultūros archeologinių radinių. Antholcas pirmąkart minimas 1050-65 m. rašytiniuose šaltiniuose. Pavadinimai „Nydertalis”, „Mitertalis” ir „Obertalis” prie Antholco pridėti tik XX a. Rasenas taip pat minimas nuo 1050-65 m. Nuo XIII a. Raseno didikai tarnavo Tirolio grafams kaip ministerialai. Jų buvęs herbas 1967 m. priimtas kaip savivaldybės herbas.
Iki 1928 m. Nyderrasenas, Oberrasenas ir Antholcas buvo atskiros savivaldybės, vėliau įjungtos į didesnę, Raseno-Olango bendruomenę. Dabartinė Raseno-Antholco savivaldybė sudaryta 1955 m.
Sportas
thumb|right|260px|Biatlono stadionas Südtirol Arena biatlono trasa atidaryta 1971 m. Joje vyko 1975, 1976, 1983, 1995 ir 2007 m. biatlono pasaulio čempionatai, nuolat rengiami biatlono pasaulio taurės etapai. Trasa ypatinga tuo, kad yra 1600 m virš jūros lygio – aukščiau už visas kitas trasas, kuriose vyksta pasaulio taurės varžybos. Antholce vyks ir 2020 m. pasaulio biatlono čempionatas bei 2026 m. žiemos olimpinių žaidynių biatlono varžybos.
Biatlono stadionas rekonstruotas 2006 m., talpina 9000 žiūrovų.
Senkeliškis
Senkeliškis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 18 km nuo Piniavos.
Porto Grandė
Porto Grandė  – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurės rytuose, Amapos valstijoje, 82 km į šiaurės vakarus nuo Makapos. Išsidėstęs dešiniajame Aragvario (ant jo sudaryto tvenkinio) krante. Praeina Makapos–Sera do Navijo kelias ir geležinkelis, taip pat plentas į Ojapokę. Žemės ūkio rajono prekybinis centras (galvijai, kiaulės, kukurūzai, apelsinai, ananasai), kertama mediena.
Savivaldybės plotas – 4402 km², gyventojų skaičius – 22 927 (2021 m.). Kita didesnė gyvenvietė: Kupišis.
Fedor von Bock
Fedoras fon Bokas (, 1880 m. gruodžio 3 d. Kiustrinas – 1945 m. gegužės 4 d. Oldenburge) – vokiečių karinis veikėjas, Vermachto feldmaršalas (1940 m.).
Porto Grandė
thumb|left|210px|Savivaldybės padėtis Amapos valstijoje
Fedor von Bock
Biografija
Gimė Prūsijos karininko šeimoje. Potsdame baigė kadetų mokyklą ir 1898 m. jam buvo suteiktas leitenanto laipsnis. Tais pačiais metais pradėjo tarnybą 5-ajame gvardijos pėstininkų pulke. 1904 m. paskirtas bataliono adjutantu, o 1906 m. – pulko adjutantu. Nuo 1910 m. iki 1912 m. mokėsi Generalinio štabo akademijoje, kurią baigęs buvo pakeltas į kapitonus. Nuo 1913 m. tarnavo gvardijos korpuso štabe. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, tęsė tarnybą Vakarų fronte dislokuoto korpuso štabe. 1915 m. gegužę buvo perkeltas tarnauti į Rytų fronte kovojusios 11-osios armijos štabą. 1916 m. buvo paskirtas tarnauti 200-osios divizijos, veikusios Karpatuose, štabe. Tais pačiais metais pakeltas į majorus. Nuo 1917 m. balandžio vėl tarnavo Vakarų fronte dislokuoto armijos korpuso štabe. Po karo liko tarnauti Reichsvere. 1920 m. pakeltas į pulkininkus leitenantus. Veimaro respublikos laikotarpiu aktyviai dalyvavo nelegalios sukarintos organizacijos – Juodojo reichsvero – veikloje. 1924 m. paskirtas vadovauti 4-ojo pėstininkų pulko batalionui. 1925 m. pakeltas į pulkininkus. Nuo 1926 m. paskirtas 4-ojo pėstininkų pulko vadu. 1929 m. pakeltas į generolus majorus ir paskirtas vadovauti 1-ajai kavalerijos divizijai. 1931 m. pakeltas į generolus leitenantus ir paskirtas vadovauti 2-ajai divizijai. 1935 m. pakeltas į pėstininkų generolus ir paskirtas 3-osios armijų grupės vadu. 1938 m. vadovavo 8-ajai armijai, kuri užėmė Austriją. Po šios operacijos pakeltas į generolus pulkininkus. Tais pačiais metais vadovavo 2-ajai armijai, užėmusiai Sudetus. Įsiveržimo į Lenkiją metu vadovavo armijų grupei Šiaurė. Mūšio dėl Prancūzijos metu – vadovavo armijų grupei B. 1940 m. liepos 19 d. jam, kaip ir dar 11 Vermachto aukščiausio rango generolų, buvo suteiktas feldmaršalo laipsnis už jų veiksmus žaibiškai nugalint Prancūziją. 1941 m. birželį Barbarosos operacijos metu vadovavo armijų grupei Centras. Po netikėtos V. fon Reichenau mirties, nuo 1942 m. sausio paskirtas vadovauti armijų grupei Pietūs. 1942 m. liepą dėl nesutarimų su A. Hitleriu buvo nušalintas nuo pareigų ir perkeltas į rezervą. Iki karo pabaigos gyveno savo dvare Prūsijoje. 1945 m. gegužės 3 d. jo vairuojamas automobilis buvo apšaudytas Jungtinės Karalystės aviacijos. F. Von Bokas buvo sunkiai sužeistas ir kitą dieną mirė ligoninėje.
Porto Grandė
Istorija
Porto Grandė pradėjo augti XX a. vid. Savivaldybė sudaryta 1992 m., atskyrus nuo Makapos savivaldybės.
Priemolis
thumb|250px|Priemolio arimas
Priemolis – gruntas, dirvožemis, nuosėdinė uoliena arba tiesiog nuosėdos, nuogulos sudarytos iš daugiausia molio dydžio dalelių ir aleurito, smėlio bei didesnių dydžių dalelių.
Termino „priemolis“ reikšmė – „artimas moliui“, todėl jis nustato, kad uoliena ar nuogula yra panaši į molį. Terminas ypatingai naudojamas kvartero geologijoje, pedologijoje, inžinerinėje geologijoje ir kt. Skirtingos mokslo šakos terminą interpretuoja savaip. Pavyzdžiui, kvartero geologijoje terminu „priemolis“ dažniausia taikomas glacigeninėms nuoguloms aprašyti. Inžinerinėje geologijoje bei geotechnikoje pagal Tarybų Sąjungos, o dabar Rusijos valstybinį standartą priemoliu vadinamas gruntas, sudarytas iš molio, dulkio ir smėlio dalelių, kurio plastingumo skaičius IP=7-17%. Lietuvoje perėmus Europos standartus inžinerinėje geologijoje ir geotechnikoje terminas „priemolis“ beveik nenaudojamas.
Panaudojimas
Kaip statybinė medžiaga naudojama, kai statybose reikalingas gruntas, užpildyti tuštumas, duobes, supilti pylimus ir pan. Kartais priemolis naudojamas kaip statybinė medžiaga statiniams.
Palatinų auksilijus
Palatinų auksilijus (, vns. auxilium palatinum) – vėlyvosios Romos imperijos pėstininkų palatinų dalinys, suformuotas iš samdinių neromėnų (pvz., galų, germanų ir pan.). Tokie daliniai pirmą kartą imti formuoti apie 325 m. Konstantino I kaip naujosios lauko armijos dalis.
Žodis reiškia 'pagalba'. Auksilijai tai buvę pagalbiniai daliniai (skaitykite „Auksiliarijai“). Dalis auksilijų turėjo specialius pavadinimus, pvz., Cornuti ar Brachiati. Kiti buvo pavadinti pagal gentis, iš kurių buvo užverbuoti. Dažniausiai tai būdavo rytų Galijos ar germanų gentys. Šie daliniai tapo palatinų daliniais, kai 365 m. nuo komitatensių buvo atskirta dalis dalinių ir pavadinti palatinais.
Nėra žinoma, kiek karių būdavo viename auksilijuje, bet A.H.M. Jones rašė, kad jų būdavo 600 ar 700. T.y., auksilijus būdavo bataliono dydžio.
Dalis auksilijų buvo priskirti limitanėjams, ypač bazavęsi prie Dunojaus. Neaišku, kuo jie skyrėsi nuo palatinų auksilijų.
Palatinų auksilijų sąrašas
Šiame sąrašę surašyti palatinų auksilijai, įtraukti į V a. knygą Notitia Dignitatum, kurioje buvo nurodyta ir kokių spalvų buvo dalies šių auksilijų skydai.
Dorothy Hodgkin
Doroti Meri Kroufut Hodžkin (, 1910 m. gegužės 12 d. – 1994 m. liepos 29 d.) – anglų chemikė, Rentgeno spindulių kristalografijos metodo biomolekulėms nustatyti pradininkė, atradusi cholesterolio (1937 m.), penicilino (1945 m.) ir vitamino B12 (1954 m.) struktūrą. Už tai 1964 m. ji apdovanota Nobelio chemijos premija. Vėliau, 1969 m., Hodžkin išaiškino insulino struktūrą. Hodžkin taip pat tyrinėjo kelių kitų biologiškai aktyvių medžiagų struktūrą.
Doroti Meri Kroufut gimė Kaire archeologo ir mokytojo Džono Vinterio Kroufuto šeimoje. Ankstyvąją vaikystę praleido Mažojoje Azijoje, o Anglijoje praleido tik kelis mėnesius per metus. Būdama aštuoniolikos ji pradėjo studijuoti chemiją Oksfordo universitete. Vėliau taip pat studijavo Kembridžo universitete. Iš darbo vadovo Džono Desmondo Bernalo, rentgeno difraktometrijos specialisto, išmoko rentgeno spindulių difraktometrijos technikos. 1936–1977 m. dirbo mokslininke Oksfordo universitete. 1947 m. tapo Londono karališkosios draugijos nare.
Hodžkin mokslinis vadovas Bernalis buvo komunistų partijos narys ir rėmė SSRS politiką iki pat 1956 m. Vengrijos revoliucijos. Ir Doroti vyras Tomas Hodžkinas, su kuriuo susituokė 1937 m., kurį laiką buvo komunistų partijos narys, o 1961 m. tapo Ganos prezidento Kvamės Nkrumos patarėju. 1970–1988 m. Doroti buvo Bristolio universiteto kanclerė. Be Nobelio premijos, Doroti Kroufut Hodžkin yra apdovanota Britanijos ordinu „Už nuopelnus“ ir Lenino taikos premija.
Agama
Agama gali reikšti:
XX amžius pr. m. e.
thumb|240px|Fajansinis hipopotamas iš Aukštutinio Egipto. ~XX a. pr. m. e. thumb|240px|Faraonas [[Amenemis I. Bareljefo fragmentas]] thumb|240px|~XX a. pr. m. e. Kretos keramika
Dvidešimtasis amžius prieš mūsų erą – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs '''2000 m. pr. m. e. sausio 1 dieną ir pasibaigęs 1901 m. pr. m. e.''' gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 3 tūkstantmetis pr. m. e. – 2 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis pr. m. e.
Amžiai: XXI amžius pr. m. e. – XX amžius pr. m. e. – XIX amžius pr. m. e.
Hannah Cain
Hana Džeidė Kein (Hannah Jade Cain, g. 1999 m. vasario 11 d., Arksey, Anglija) – Velso–Anglijos futbolininkė, puolėja.
Karjera
Futbolą žaisti pradėjo Anglijoje. Nuo 2016 m. rungtyniavo Shefielfd.
Nuo 2018 m. atstovavo Everton klubui. Nuo 2020 m. rungtyniavo Leicester City.
Rinktinės
Kitados buvo kviečiama ir į Velso, ir į Anglijos jaunimo rinktines. Atstovavo Anglijos jaunimo rinktinėms.
2021 m. pakviesta į Velso nacionalinę rinktinę.
Senkiškiai
Senkiškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Gižų.
Fereira Gomesas
Savivaldybės plotas – 5046 km², gyventojų skaičius – 8151 (2021 m.). Kita didesnė gyvenvietė: Paredanas.
thumb|left|210px|Savivaldybės padėtis Amapos valstijoje
Istorija
Vietovė pavadinta pagal 1840 m. čia karinį dalinį įkūrusį Žuaną Fereirą Gomesą. 1944 m. atidaryta pirmoji mokykla. Fereira Gomeso savivaldybė sudaryta 1997 m., atskyrus nuo Makapos savivaldybės.
Dampyro salynas
Dampyro salynas – salų grupė Indijos vandenyne, prie vakarinių Australijos krantų, Vakarų Australijos valstijoje, Pilbaros regione. Salynui priklauso 41 sala (su Diksono sala – 42), visos negyvenamos; didžiausios – Enderbis (Enderby Island, 32,9 km²) ir Delfinų sala (Dolphin Island, 32,0 km²). Delfinų saloje yra aukščiausias salyno taškas – 120 m virš jūros lygio. Vakarų Bendravimo sala (West Intercourse Island) atoslūgio metu jungiasi su žemynu. 28 salos saugomos gamtos rezervate, dalį pietinių salų užima Dampyro uostas.
Būdingos spinifeksų savanos, kopos, paplūdimiai, mangrovių sąžalynai, koraliniai rifai, užliejamos dumblėtos seklumos ir druskingos pelkės. Peri jūriniai paukščiai, maitinasi ir ilsisi migruojantys paukščiai. Gyvena Rotšildo uolinės valabės, mažosios sterbliakiaunės, australinės vandeninės žiurkės, veisiasi trys iš šešių Vakarų Australijoje pasitaikančių vėžlių rūšių. Salyno vandenyse aptinkamos 650 rūšių žuvys, yra dugonių, delfinų, kuprotųjų banginių, suskaičiuota 216 koralų rūšių.
Klimatas atogrąžų pusdykumių, su šiltomis, sausomis žiemomis (birželį–rugsėjį) ir karštomis, kiek drėgnesnėmis vasaromis (spalį–balandį/gegužę). Liepą oras dienomis vidutiniškai įšyla iki 26,3º C, naktimis atvėsta iki 14 º C, vasarį – dienomis įšyla iki 37,1 º C, naktimis atvėsta iki 26,4 º C. Per metus vidutiniškai iškrinta apie 315 mm kritulių, daugiausia spalį–kovą ir gegužę–birželį. Vandens temperatūra svyruoja nuo 20 iki 30 º C, seklumose – nuo 18 iki 34 º C.
Salos lankomos turistų: meškeriojama, plaukiojama valtimis, nardoma, stovyklaujama.
Istorija
Salynas susidarė apytikriai prieš 7 tūkst. metų, pakilus vandenyno lygiui ir užliejus vandeniu pakrantės žemumas. Gerokai anksčiau, nei susidarė salynas, prieš tai buvusioje žemyno pakrantėje gyveno Australijos aborigenai – salose gausu jų gyvenimo pėdsakų: kiaukutynų, akmens įrankių gamybos vietų, uolų piešinių. XVII a. pradžioje salas kartografavo olandų jūrininkai, o 1688 m. aplankė anglų keliautojo Viljamo Dampiro ekspedicija. 1801 m. salose lankėsi prancūzų keliautojas Nikolia Bodenas. N. Bodenas daugelį salų pavadino prancūzų mokslininkų, o salyną – V. Dampiro garbei. 1818 m. salas tyrinėjo australų keliautojas Filipas Parkeris Kingas. XIX a. prie salų žvejoti perlai, medžioti banginiai, vėžliai. 1966 m. didžiausioje salyno saloje (vadintoje Dampyro sala) pastatytas Dampyro uostas. Sala, iki tol buvusi atskirta nuo žemyno mangrovės ir potvynių užliejamos druskingos lygumos, sujungta su žemynu pylimu. Vėliau, pradėjus eksploatuoti druskos telkinius, supilta daugiau pylimų, sutrikdytas potvynių ir atoslūgių ciklas, sala tapo dirbtiniu Barapo pusiasaliu (Burrup Peninsula).
Petar Mamić
Petaras Mamičius ( g. 1996 m. kovo 6 d.) – futbolininkas iš Kroatijos, gynėjas. Kitados atstovavo Kroatijos U-17, U-19 ir U-21 jaunimo rinktinėms.
Karjera
Zagrebo „Dinamo“ akademijos auklėtinis. Žaidė „Dinamo“ dublerių ekipoje antrajame pagal pajėgumą divizione.
Karjeros pradžioje buvo nuomojamas: atstovavo Zagrebo „Lokomotiva“.
Bandė laimę Italijoje, „Frosinone“ klube, bet po pusmečio grįžo į Kroatiją.
Atstovavo Zaprešičiaus „Inter“, „Rijeka“, „Varaždin“ klubų ekipoms.
2020–2021 metų sezoną jis praleido Lenkijoje. Atstovavo Čenstakavos „Rakow“ ir Belsko-Bialos „Podbeskidzie“ klubams.
2021 m. rudenį grįžo į Kroatiją, kur atstovavo Kroatijos aukščiausios lygos Zagrebo „Hrvatski Dragovoljac“ klubui, kuriame žaidė iki 2021 metų pabaigos.
2022 m.
2022 m. sausio 31 d. pranešta, kad prie „Žalgirio“ futbolo klubo prisijungė gynėjas iš Kroatijos.
Debiutavo A lygoje 2022 m. kovo 4 d. rungtynėse prieš „Jonavos“ klubą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Armenakas Alačačanas
A. Alačačanui rungtyniaujant Maskvos klube, CSKA laimėjo Eurolygos čempionų vardus 1961 ir 1963 m., o 1965 m. pateko į šių varžybų finalą, kuriame nusileido tik Madrido „Real“ ekipai. Po to sezono A. Alačačanas baigė krepšininko karjerą, tačiau netrukus buvo paskirtas komandos vyriausiuoju treneriu ir su ja laimėjo Eurolygą 1969 m. Jis tapo pirmuoju žmogumi Eurolygos istorijoje, iškovojusiu pergalę šiame turnyre ir būdamas žaidėju, ir treniruodamas komandą. Tačiau itin nesėkminga sekančio sezono pradžia nulėmė, kad A. Alačačanas buvo atleistas iš savo posto. Jis emigravo į Torontą (Kanada), kur iki šiol gyvena.
Atstovaudamas TSRS rinktinę A. Alačačanas keturis kartus tapo Europos čempionu (1953, 1961, 1963 ir 1965 m.) ir vieną kartą pasidabino olimpinių žaidynių sidabro medaliu (1964 m.)
2007 m. A. Alačačanas buvo išrinktas į labiausiai Europos krepšiniui per pastaruosius 50 metų nusipelniusių asmenų penkiasdešimtuką.
Niujiečiai
Niujiečiai – polineziečių tauta, gyvenanti Niujės saloje (Naujosios Zelandijos valda). Be to, gyvena išeivijoje daugiausia Naujojoje Zelandijoje, Samoa. Populiacija – ~25 tūkst. žmonių. Skirstosi į šiaurinius ir pietinius niujiečius. Kalba austroneziečių kalbų šeimos, rytų austroneziečių šakos niujiečių kalba. Taip pat vartoja anglų kalbą, Naujojoje Zelandijoje – ir maorių kalbą. Tikintieji – krikščionys (daugiausia protestantai).
Niujiečių etnogenezėje dalyvavo tongiečiai ir samojiečiai, apgyvendinę Niujės salą I tūkstm. pabaigoje.
Tradiciniai verslai – rankinė žemdirbystė (jasai, kolokazija, bananai, kokospalmės, batatai ir kt.), žvejyba, gyvulininkystė (kiaulių, ožkų auginimas). Amatai: audimas, tapos pluošto išdirbimas. Dabar verčiasi daugiausia kopros ruošimu, samdomu darbu.
Niujiečiai skirstosi į 12 giminių. Kiekviena giminė gyvendavo atskirame kaime, turėdavo atskirą dievą-globėją. Kaimą valdydavo vadas ir seniūnų taryba (fono), sudaryta iš šeimų galvų. Tarybos nariai būdavo atsakingi už žemių ir turto pasidalinimą. Balsavimo teisę turėdavo kiekvienas giminės narys.
Niujiečių tradiciniam tikėjimui (žr. polineziečių mitologija) buvo ypač būdingas protėvių kultas (tupua).
Senkoniai (Pasvalys)
Senkoniai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Deglėnų.
The Metal Opera Part II
The Metal Opeta Part II - antras studijinis muzikinio projekto Avantasia albumas. Tai albumas, skirtas vienai temai. Su ja galima susipažinti čia. Jame, labiau nei kituose albumuose jaučiama estetinė ankstyvosios maginės fantastikos, tokios kaip Žiedų valdovas, įtaka.
Dainų sąrašas
Muzikos ir dainų tekstų autorius - Tobias Sammet.
Rozenkreiceriai
Rozenkreicerių ordinas – slapta religinė brolija, XIV a. įkurta vienuolio maldininko Christian Rosenkreutz. Gyvavo iki XVIII a. Brolijos tikslai – siekti visos žmonijos pažangos ir laimės.
Simboliai
Brolijos pavadinimas sudarytas iš žodžių rožė ir kryžius. Kai kurie autoriai žodį kryžius traktuoja kaip „šviesa“. Rozenkreicerių kryžius vaizduojamas X formos, jungia tris raides, kurios sudaro žodį „lux“ – šviesa. „Rožė“ ir „Šviesa“ galėjo būti alchemijos simboliais. Alchemikų veikaluose dažnai naudojamas rožės žiedo atvaizdas. Rožė galėjo būti laikoma paslapties simboliu.
„Dangiškąja rože“ buvo vadinama Dievo motina, o krikščionių ikonografijoje penkios raudonos rožės rožių krūme simbolizavo penkias Jėzaus žaizdas. Pasak paplitusios legendos, rožė atsirado iš krikščionio kankinio kraujo. Tuo pat metu vienas XVIII a. pabaigos autorius aiškino, kad rožė – kuklumo simbolis, o kryžius – šventos sąjungos simbolis.
Įkūrėjas
Ordino įkūrėjas – Christianas Rozenkreiceris (Christian Rosenkreutz). Tikslios gimimo datos nėra, manoma, kad brolijos įkūrėjas gimė tarp 1378 m. ir 1388 m. turtą praradusių dvarininkų šeimoje. Tėvai dėl skurdo vaiką atidavė į vienuolyną, kuriame jis gyveno iki 16 metų, vėliau iškeliavo į Rytus, į šventas krikščionių vietas.
Gidget Gein
Bradley Mark Brad Stewart (1969 m. rugsėjo 11 d. - 2008 m. spalio 8 d.) buvo amerikiečių muzikantas ir dailininkas. Jis buvo antrasis bosistas grupėje Marilyn Manson. Jo sceninis vardas Gidget Gein yra sudarytas iš serijinio žudiko Ed Gein ir 60s banglentininkės Gidget.
Rozenkreiceriai
Įkūrėjas
C. Rozenkreiceris kelionėje susipažino su rytietišku okultizmu, ir jo sąmonę užvaldė arabiškas mokslas. Atvykęs į Maroką dvejus metus studijavo magiją ir kabalą. Grįžęs į Vokietiją C. Rozenkreiceris pradėjo burti pasekėjus. Iš pradžių jų tebuvo aštuoni.
Naujosios brolijos įstatuose buvo nurodoma, kad brolija liks slapta 100 metų. Rozenkreiceriai negalėjo veikti atvirai, išskyrus ligonių gydymą. Brolijos nariai susirinkdavo kartą metuose. Kiekvienas brolijos narys turėjo pats susirasti savo įpėdinį ir jį paruošti. Žodis „rosen-kreic“ buvo slaptažodis, kurio pagalba brolijos nariai vienas kitą pažindavo. Vienas iš brolijos tikslų buvo „magiško“ rašto ir kalbos kūrimas.
Gidget Gein
Vaikystė
Gein gimė Holivude, Floridoje Romos Katalikų mokyklos mokytojos ir policininko šeimoje.
Rozenkreiceriai
Įkūrėjas
Rozenkreiceriai netgi slėpė brolijos narių laidojimo vietas. Pasak legendos, C.Rozenkreicerio, neva gyvenusio 106 metus ir mirusio 1494 m., palaikai rasti grotoje. Virš įėjimo į ją neva likęs užrašas „Mane ras po 120 metų“. Ant grotos sienų buvo užrašyti brolijos įstatai. Šios aplinkybės aprašytos XVIII a. knygose.
Gidget Gein
Karjera
Stewart 1990 prisijungė prie grupės Marilyn Manson & The Spooky Kids. Tuo metu grupė jau buvo pažįstama su Trent Reznor, kuris jiems vėliau padėjo įrašyti albumus. Kai grupė tapo daugiau žinoma išmetus iš pavadinimo Spooky Kids, Gein asmenybė tapo labiau chaotiška, jis pradėjo vartoti narkotikus ir keistai egtis. 1993 spalį Reznor sutiko bendradarbiauti su grupe. 1993 metų Kalėdų vakarą Gidget buvo išvežtas į ligoninę dėl heroino perdozavimo. Kol jis ten gulėjo, grupė sumanė pakeisti bosistą į kitą asmenį, Jeordie White, geriau žinomą kaip Twiggy Ramirez.
Rozenkreiceriai
Mozės brolija
Nežinomas britų autorius, straipsnyje „rozenkreicerystė“, išspausdintame 14-ame Didžiosios Britanijos enciklopedijos leidinyje teigia, kad slapta religinė rozenkreicerių brolija neva realiai egzistavo daug anksčiau nei XVII a. pradžioje, o Vokietijoje tik įvyko šios brolijos atgimimas.
Gidget Gein
Karjera
Po išmetimo iš Marilyn Manson Gein 1999 patraukė į Niujorką. Jis įkūrė grupę, kurią pavadino Gidget Gein and the Dali Gaggers. Prieš išleidžiant jų albumą Confessions of a Spooky Kid Bradley vėl perdozavo heroino ir nusprendė grįžti atgal į Floridą, kad susitvarkytų šią priklausomybę.
Rozenkreiceriai
Mozės brolija
Kiti autoriai tvirtino, kad rozenkreiceriai egzistavo nuo 1510 m., tačiau šis teiginys liko nepatvirtintas. Patys rozenkreiceriai savo genealogiją kildino iš Mozės, vadindami jį savo broliu. Vienu iš vyriausiųjų rozenkreicerių magistrų buvo laikomas anglų karalienės Elžbietos I astrologas Džonas Di (1527-1608).
Gidget Gein
Karjera
Grįžęs jis pradėjo dirbti lavonų skrodėju bei laidotuvių namų darbuotoju. Jo nuotykius lavoninėje tikrai būtų galima aprašyti ir romanuose, jam tikrai teko daug ką ištverti. Kupinas idėjų jis pradėjo piešti ir pradėjo lankytis daugely parodoje, susidraugavo su vienu menininku, kuris padėjo Gidget išgarsėti kaip dailininkui. 2004 jis nuvyko į Los Andželą ir įkūrė ten savo kompaniją GOLLYWOOD, su kuria jis demonstravo madų šou ir galerijose rodė savo piešinius.
Rozenkreiceriai
Mozės brolija
Rozenkreiceriai dažnai siejami su alchemija. Reformacijos amžiuje pasklido idėjos apie visišką pasaulio pasikeitimą, tikėta, kad pasirodys ypatingas žmogus, kuris atskleis metalų virsmą ir atskleis visus mokslus. Šių vilčių išsipildymo siekimas ir tapo viena iš pagrindinių priežasčių magų brolijos – rozenkreicerių ir legendos apie juos atsiradimui.
Gidget Gein
Mirtis
2008 metų spalio 8 dieną Gein mirė dėl narkotikų perdozavimo savo namuose Berbanke, Kalifornijoje. Jo kūnas buvo surastas ir išvežtas spalio 9. Kiek anksčiau jo mirties, jis norėjo išleisti savo albumą, iš pradžių pristačius jį savo parodoje 2009 metų vasarį.
Rozenkreiceriai
Magų brolijos
Renesanso laikotarpiu kai kurie mokslininkai, siekdami pabrėžti savo autoritetą, prie savo pavardės pridėdavo inicialus RC. Skirtinguose miestuose, skirtingu laikotarpiu pasirodydavo protestantizmo dvasia surašyti manifestai, pasirašyti neva Rozenkreicerių brolijos vardu, kviesdavę sukilti prieš popiežiaus valdžią, musulmonus atversti į krikščionybę ir panašiai. Šie manifestai ir vėliau pasirodę rankraštiniai traktatai kelis kartu buvo perleidžiami, paplito progresyviosios to meto aukštuomenės tarpe Vokietijoje, Austrijoje, Prancūzijoje ir Italijoje.
Gidget Gein
Po mirties
2008 metų gruodžio aštuntąją Bradley motina leido jį kremuoti. Vyras atgulė amžinojo atilsio „Hollywood Forever” kapinėse. Jo gedėti susirinko daugybė fanų ir draugų.