cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jurkakalnio piliakalnis
Tyrimai
1972 m. ir 2000 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 28 200 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 823 700 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Galana
Galana  – upė Kenijos pietryčiuose. Prasideda kaip Athi Rytų Afrikos plokščiakalnyje, Aberdero kalnagūbryje, į pietus nuo Njerio. Teka į pietryčius, aukštupyje ir vidurupyje sudaro daug slenksčių ir krioklių. Nuo santakos su Cavu patenka į Pajūrio žemumą, teka į rytus ir yra vadinama Galana arba Sabaki. Kerta kvarcines dykras ir ties Malindžiu įteka į Indijos vandenyną.
Svarbiausi intakai – Nairobis, Cavas (dešinieji).
Galana kerta Rytų Cavo nacionalinį parką, kuriame šioje upėje gyvena daug krokodilų ir begemotų. Pagrindiniai kriokliai – Keturioliktasis ir Lugardo.
Prie upės yra Athi Riverio, Thikos, Cavo, Malindžio miestai.
Lyrauodegės šunžuvės
Lyrauodegės šunžuvės (Meiacanthus) – jūros šuniukų (Blenniidae) šeimos žuvų gentis.
Vičių ežeras
Vičių ežeras – ežeras vakarų Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, apie 6,5 km į pietus nuo Rukų. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,84 km, plotis – iki 0,075 km. Altitudė 3,6 m. Ežeras labai užžėlęs vandens augalija. Krantai žemi, daugiausia apaugę krūmais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pietuose išteka G-4 upelis link už 0,26 km tekančios Gėgės.
Viliotė
Viliotė – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 1,5 km į vakarus nuo Židikų, prie Gedvydo upelio ir kelio. Kaimo pietuose telkšo Margininkų (Viliotės) tvenkinys.
Lazdijų valsčius
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 6698 žmonės:
Vampumas
thumb|250px|[[Čerokiai|Čerokių kriauklių vampumas]] thumb|250px|XVIII a. vampumas–riešraištis (matyt, [[irokėzai|irokėzų)]] Vampumas – Šiaurės Amerikos rytų pakrantės indėnų susižinojimo, mainų priemonė. Tai ant siūlų suvertų kriauklių ryšulys. Iš tokių siūlų nupintomis juostomis būdavo susijuosiama lyg diržais. Susižinoma būdavo pagal kriauklių skaičių, spalvą, geometrinius derinius, raštus (pvz., raudonas kirvis juodame fone reikšdavo karo paskelbimą, raudona kriauklė reikšdavo karą, balta – taiką, laimę ir kt.).
Žodis vampumas (wampum) yra trumpinys nuo wampumpeag, kuris algonkinų kalboms (masačiusetsų, narangasetų) reiškė „balti siūlai (su kriauklėmis)“.
Raseinių miesto seniūnija
Raseinių miesto seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Raseinių rajono savivaldybėje, apimantis Raseinių miestą.
Seniūnaitijos
2009 m. įkurta 20 seniūnaitijų:
Rozbiti Kameno Šv. Trejybės parapija
'''Rozbiti Kameno Šv. Trejybės parapija'''  – parapija, įkurta 1448 metais. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Palenkės Sokoluvo dekanatui.
Jurbarko rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Jurbarko rajono savivaldybės taryba – Jurbarko rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Naujas žodis
Naujas žodis gali reikšti:
Investicijų efektyvumo įvertinimas
Grynoji dabartinė vertė (Net present value - NPV)
Grynoji dabartinė vertė – tai paprastai dabartinė visų pinigų srautų, įskaitant ir pradinę investiciją, vertė. Projektas pasirenkamas, jei grynoji dabartinė vertė yra teigiama, o tai reiškia, kad iš investicijos prognozuojama gauti pinigų srautus didesnius už grynąją investicijos vertę. Remiantis grynąją dabartine verte, laikomasi tokios sprendimų priėmimo taisyklės:
Vidinė grąžos norma (Internal rate of return - IRR)
Vidinė pajamų norma yra tokia diskonto norma, kuriai esant grynoji dabartinė vertė prilyginama nuliui. Vidinės pajamų normos sprendimų taisyklės:
Projektai gali turėti daugiau negu vieną pajamų normą. Taip yra dėl to, kad vidinės pajamų normos sprendimas yra pagrįstas daugianare n laipsnio lygtimi. Jei pradinės išlaidos yra vieninteliai iš visos serijos neigiami pinigų srautai, o visi kiti yra teigiami, tada visi kiti (išskyrus vieną) sprendimai yra arba neigiamas, arba įsivaizduojamas skaičius. Bet, kai teigiami ir neigiami ženklai pinigų srautų eilutėje keičiasi daug kartų, gali būti daug sprendimų. Tada įprastinis vidinės pajamų normos aiškinimas netenka prasmės.
Atsipirkimo laikotarpis (Payback rule - PB)
Atsipirkimo laikotarpis yra vienas svarbiausių ir paprasčiausių metodų, padedantis priimti sprendimą. Šis metodas įvertina neapibrėžtumą, atsižvelgia į trumpalaikius projekto rezultatus ir, atitinkamai, į įmonės likvidumą. Atsipirkimo laikotarpis gali būti naudingu rizikos matu situacijoje, kai neapibrėžta gali būti tik projekto egzistavimo trukmė. Tikimybė, kad tam tikra investicija duos pelno (arba bent jau neduos nuostolių), yra tuo didesnė, kuo trumpesnis atsipirkimo laikotarpis. Todėl visi priimantys sprendimą turi įvertinti tikimybę, kad projekto egzistavimo laikas po atsipirkimo periodo bus pakankamai ilgas, kad investicija būtų patraukli. Atsipirkimo laikotarpio metodas patrauklus renkant aukštas pajamas duodančius trumpalaikius projektus, tačiau ignoruoja rentabilesnius ilgalaikius projektus.
Atsipirkimo laikotarpio trūkumai: Nors šis metodas turi keletą rimtų trūkumų, tačiau jis neabejotinai teikia naudingos informacijos apie tai, kada investicija atsipirks.
Cavas
Cavas pagarsėjo 1898 m., kuomet statant geležinkelio tiltą per Cavo žemupį pora liūtų-žmogėdrų puldinėjo stovyklą ir žudė darbininkus.
Albertas Barauskas
Albertas Barauskas (1915 m. lapkričio 15 d. Maskvoje – 2003 m.) – sovietinės Lietuvos partinis bei valstybės veikėjas.
Biografija
1920 m. su tėvais atvyko į Lietuvą. 1942 m. sausio-gegužės mėn. 16-osios lietuviškosios divizijos karys. 1943 m. „Margirio“ sovietinių partizanų būrio vadas. 1944 m. LKP(b) Prienų srities pogrindinio komiteto žvalgybos skyriaus viršininkas.
1944–1947 m. LKP(b) Kėdainių apskrities komiteto II sekretorius, skyriaus vedėjas, sekretorius. 1946 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą. 1947–1950 m. LKP(b) Jurbarko apskrities komiteto I sekretorius. 1950–1951 m. LKP(b) Klaipėdos srities komiteto sekretorius. 1951–1952 m. Klaipėdos srities Vykdomojo komiteto pirmininkas.
1955 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1955–1956 m. LKP CK inspektorių grupės vadovas. 1957–1965 m. LKP CK sekretorius, 1957–1982 m. lapkričio mėn. LKP CK biuro narys, 1960–1961 m. kartu ir LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjas. 1962–1965 m. LKP CK ir LTSR Ministrų Tarybos partinės-valstybinės kontrolės komiteto pirmininkas, LTSR Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas. 1965–1982 m. LTSR Liaudies kontrolės komiteto pirmininkas.
1949–1952 m. kandidatas į LKP CK narius, nuo 1956 m. LKP CK narys. 1956–1982 m. LKP CK biuro narys. 1951–1985 m. LTSR AT deputatas.
Parašė atsiminimus „Miškų frontuose“ (1968 m.), knygą „Liaudies kontrolės viešumas – jos veiksmingumo sąlyga“ (1981 m.). 1975 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas.
Sinaloa
Sinaloa  – valstija vakarinėje Meksikos dalyje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Jos sostinė yra Kuljakanas.
Geografija
Valstija ribojasi: šiaurėje – su Sonora, šiaurės rytuose – su Čihuahua, rytuose – su Durangu, pietuose – su Najaritu. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas.
Didžiąją Sinaloa paviršiaus dalį užima Vakarų Siera Madrės kalnai. Aukščiausia valstijos vieta – Pikačo Los Fraileso k. (2520 m.). Vandenyno pakrantėje driekiasi žemuma, gausu įsiterpusių lagūnų ir įlankų: Santa Marijos, Topolombapo, Navačistės, Pabeljono, Tempe Huajos, Kaimanero ir kt. Valstiją kerta daug trumpų vandeningų upių, ištekančių iš Siera Madrės: Fuertė, Sinaloa, Mokoritas, Piastla, Tamasula, San Lorensas.
Didžiausi miestai
thumb|left|250px|Piedros sala šalia Masatlano
Mano verslas
thumb|„Mano verslas“ Nr. 1 Mano verslas – savaitraštis tyliajai Lietuvai, ėjęs nuo 1996 m. kovo 28 d. iki 1997 m. Kaune.
Istorija
Leido UAB „Mano verslas“. Redaktorius Antanas Marčiulionis. Tiražas 3300 egz.
JK Tammeka
Tartu „Tammeka“ – Estijos futbolo klubas iš Tartu.
Istorija
Klubas įkurtas1989 m.
Po 2006 m. sezono prie komandos prijungtas JK Maag Tartu klubas. Naujasis klubas gavo naują pavadinimą "Maag Tammeka".
2009 m. pagrindinis rėmėjas "Maag group" atsisakė remti klubą, todėl klubas vėl susigražino ankstesnį pavadinimą "Tammeka".
Namų rungtynes žaidžia "Tamme stadione", kuris talpina 2000 žiūrovų.
Klubo logotpias ir spalvinė gama
2007-2009 metais buvo raudonos spalvos logotipas, o nuo 2009 m. mėlynai-baltas.
Klubo spalvos
Klubo spalvos – mėlyna balta.
Jonas Čekuolis
Jonas Čekuolis (g. 1970 m. rugsėjo 25 d. Vilniuje) – Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
1988 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą (dab. Vilniaus Salomėjos Nėries gimnazija). 1992 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, įgijo istoriko specialybę. 1992 m. studijavo politikos mokslus Orhaus universitete Danijoje.
1993–1999 m. radijo stoties „Radiocentras“ žurnalistas, 1996–1997 m. dar ir Lietuvos televizijos sporto komentatorius, dirbo Atlantos olimpinėse žaidynėse. 1997–1998 m. vedė Baltijos televizijos politinių debatų laidą „Ringas“, 1998–1999 m. Baltijos televizijos žinių redaktorius. 1999 m. birželio-lapkričio mėn. ministro pirmininko Rolando Pakso atstovas spaudai. 1999–2000 m. konsultacinės įmonės „Baltijos viešųjų ryšių grupė“ direktorius.
Nuo 2009 m. gyvena ir dirba Azerbaidžane, Dvynių programos projekto „Parama Azerbaidžano Respublikos Parlamentui (Milli Mejlis)“ vykdantysis patarėjas.
1990 m. vienas iš Lietuvos liberalų sąjungos steigėjų, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys. 1994 m. Lietuvos liberalaus jaunimo organizacijos pirmininkas, vėliau šios organizacijos narys.
Valai (Trakai)
Valai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Grigiškių (22 km nuo Vilniaus centro), Neries kairiajame krante. Netoli kaimo teka Saidės upelis, šaltiniai. Valų kaimą sudaro 3 sodininkų bendrijos: „Kaitra“, „Putinas“ ir „Nėris“.
Aplink kaimą plyti miškai, telkšo 4 ežerai. Kaime yra maža parduotuvė, netoli – Stirnių malūnas. Neryje ties Valais riogso akmuo, vietinių vadinamas Valu (Woł) arba Dzvilu, Dvyliu (Dzvil, Dvyl`; matmenys 2,1 m, 2,15 m ir 2,3 m, virš vandens iškilęs 1,1 m). Pakrantėje priešais akmenį, žolėse riogso melsvas pėduotas akmuo (1,25 x 2,15 m). Neries pakrantėje netoli Valų akmens būta šaltinio. Toliau Neries vagoje yra 5 akmenys, vadinti Vestuvėmis (Swadźba), bet XX a. 4-ąjį dešimtmetį išvilkti į krantą. Tuoj už Valų Vestuvių tęsiasi 500–600 m ilgio Neries rėva.
Istorija
Seniau Valai (žinomi kaip Woly, Волы, Woły) buvo nedidelis kaimas abipus Neries. XX a. 2 dešimtmetyje gyventojai išsiskirstė į viensėdžius, o TSRS metais čia išaugo kolektyviniai sodai.
Vaivadijos kelias 670 (Lenkija)
Vaivadijos kelias 670 - kelias šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje ir Monkų apskrityje. Ilgis - 71 km. Nemaža kelio dalis eina per Bebro nacionalinį parką, Suchovolos, Dambravos ir Naujadvario valsčius.
Pagrindinės gyvenvietės prie kelio:
Ružanistokas
Ružanistokas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dambravos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietryčius nuo Dambravos, apie 27 km į šiaurę nuo Sokulkos ir 60 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra apie 13 km nuo Baltarusijos. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr.25px|DW670.
Vaivadijos kelias 670 (Lenkija)
Monkų apskritis: Sokulkos apskritis:
Ružanistokas
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVI a. 8 dešimtmetyje kaime įkurtas dvaras. XVII a. viduryje gyvenvietė atiteko Švitrigailos ainiui Ščensniui Tiškevičiui (Szczęsn Tyszkiewicz), kuris buvo stalininkas Gardino kariuomenės daliniuose. 1661 m. šių žemių savininkai pastatė medinę bažnyčią. 1663 m. į gyvenvietę atvyko dominikonų vienuoliai ir tais pačiais metais gyvenvietė buvo pervadinta iš Kreivašlaičio (Krzywy Stok) į Rožiašlaitį (Różanystok). Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Mano ūkis
thumb|2020 m. gegužės mėn. žurnalo MANO ŪKIS viršelis Mano ūkis – mėnesinis žemės ūkio žurnalas, einantis nuo 1995 m. Kaune, Gedimino g. 47–415. ISSN 1822-4350
Krumplynas
Krumplynas – akies vidurinė kraujagyslinio dangalo dalis, esanti tarp rainelės ir gyslainės; laiko lęšiuką, keičia jo formą akomoduojant akį. Jis iš vidaus apjuosia priekinę akies obuolio dalį, yra 5-6 mm pločio. Priekinė dalis storesnė, krumpliuota. Priekiniame krumplyno paviršiuje yra apie 70 krumplyninių ataugų, kurių ilgis apie 3 mm, o storis – 1 mm. Šiose ataugose gaminamas akies skystis, kuris užpildo akies obuolio ertmes. Užpakalinė krumplyno dalis yra 4 mm pločio ir tiesiog pereina į gyslainę. Krumplyne yra raumuo, kurio skaidulos susitraukinėdamos gali keisti lęšiuko kreivumą.
Mano ūkis
Istorija
Įsteigė ir leidžia Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnyba. Spausdino Adomo Jakšto spaustuvė Kaišiadoryse, nuo 2011 m. spausdina UAB „Standartų spaustuvė“Tiražas 1995 m. – 8000 egz., 1997 m. – 6000 egz. 2014 m. – 5700 egz. Nuo 2011 m. leidžia žurnalus „VETinfo“, „Mano gyvenimas“, specialiuosius priedus. 2003 m. redakcija atvėrė naują informavimo kanalą – įsteigė agroverslo naujienų tinklalapį „manoūkis.lt“. Per 2014 metus jį aplankė apie 1 mln. skaitytojų.
Javier Zanetti
Chavjeras Sanetis (g. 1973 m. rugpjūčio 10 d.) – garsus Argentinos futbolininkas, ilgametis Italijos Internazionale klubo gynėjas, dabar – šio klubo sporto direktorius.
Karjera
Karjerą pradėjo nedideliame Buenos Airių priemiesčio Remedios de Eskalados klube Club Atlético Talleres de Remedios de Escalada kartu su broliu Sergio. Netrukus persikėlė į pajėgesnį Banfield klubą. Čia netrukus išgarsėjo savo žaidimu. Nors į J. Zanetti pretendavo Argentinos gigantai Boca Juniors ir River Plate, jis pasirinko legionieriaus karjerą Italijos Internazionale. Žaidėjas greitai įsitvirtino pagrindinėje sudėtyje ir tapo vienu svarbiausių klubo gynėju. 1995–1999 m. buvo klubo kapitonu. Su komanda iškovojo daug titulų. Javier Zanetti turi sutartį su Internazionale iki 2010 m. ir yra vienas iš ilgiausiai žaidžiančių klubo žaidėjų.
Į Argentinos rinktinę J. Zanetti priimtas 1994 m. Greitai tapo svarbiu komandos žaidėju, su ja dalyvavo pasaulio ir žemyno čempionatuose, buvo kapitonu. J. Zanetti su rinktine dalyvavo 1998 m. ir 2002 m. pasaulio čempionatuose, 2005 m. Konfederacijų taurėje, 1996 m. vasaros olimpiadoje. Rinktinės treneriu tapus José Pekerman, Zanetti netikėtai buvo nebekviečiamas dalyvauti 2006 m. pasaulio čempionate. Į rinktinės trenerius grįžus Alfio Basile, Zanetti pakviestas dalyvauti 2007 m. Copa America čempionate.
Vandžo kalnagūbris
thumb|250px|Vandžo kalnagūbris ties [[Vandžas|Vandžo miestu]]
Vandžo kalnagūbris  – Pamyro kalnagūbris, esantis kalnyno vakaruose, Tadžikistane, tarp Vandžo ir Jazgulemo upių. Ilgis 85 km. Aukštis viršija 5000 m. Sudarytas iš smiltainio, granito, konglomerato. Šlaitai statūs, išraižyti tarpeklių.
Šlaitai sausringi, auga krūmokšniai. Viršukalnėse (>4000 m aukščio) yra ledynų (bendras plotas – 221 km²).
Elektra (reikšmės)
Elektra:
LSD (reikšmės)
Santrumpa LSD reiškia:
Merečiškiai
Merečiškiai – kaimas pietinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, į rytus nuo Kunigiškių, 11 km į pietus nuo Kurklių. Apylinkėse teka Zizdros ir Zizdrelės upokšniai. Eina keliukai link Dejūnų, Žemaitkiemio, Auguškų.
Istorija
XIX a. buvo žinomas valstybinis Merečiškių dvaras, turėjęs 57 dešimtines žemės ir 16 dešimtinių miško. 1885 m. duomenimis jis buvo išnuomotas dvaro valdytojui Jakimavičiui. 1923 m. kaime buvo 16 sodybų. 1926 m. Merečiškiai buvo išskirstyti į vienkiemius.
Mantotai
Mantotai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Dubičių (praktiškai susiliejęs), prie kelio. Šalia kaimo telkšo ežeras Tabalis (su pelkėmis) ir nedidelis tvenkinys. Mantotuose yra Dubičių Aleksandro Barausko pasienio užkarda.
Nigerio geografija
thumb|240px|Nigerio vaizdas iš kosmoso thumb|240px|Nigerio topografinis žemėlapis Nigeris yra Vakarų Afrikos valstybė, neturinti išėjimo prie vandenyno. Šalies plotas – 1 267 000 kvadratinių kilometrų. Vanduo užima 300 kvadratinių kilometrų plotą. Pagal plotą Nigeris yra beveik 20 kartų didesnis už Lietuvą ir užima 22-ą vietą pasaulyje. Nigerio plotas panašus į Angolos.
Mantotai
Istorija
XIX a. pab. Mantotai pateko į Lydos apskrities Kaniavos valsčių, Rudnios apylinkę, buvo Kaniavos dvaro valda.
Nigerio geografija
Geografiniai regionai
Nigerio subtropinis klimatas šiltas ir sausas. Pietinė Nigerio siena driekiasi palei pietinę Saharos ribą, tačiau į jo teritoriją patenka ir dalis Sahelio pietuose. Sahara ir sahelis – du pagrindiniai Nigerio geografiniai regionai. thumb|200px|left|Tenerės peizažas Nigerio Saharos viduryje yra didelis Ayro kalnų masyvas. Jame yra aukščiausia šalies viršukalnė – Monts Bagzane (aukštis 2 022 m). Kai kuriose vietose Ayre yra palankios sąlygos gyventi žmogui (pvz., Agadese). Į rytus nuo Ayro plyti atšiauriausia Sacharos sritis – Tenerė. Tai – smėlingoji dykuma (ergas). Nigerio šiaurėje Tenerę užbaigia Džado plokštikalnė. Į vakarus nuo Ayro yra Tamasna regionas, o į pietus – Azavagho regionas, kuriame jau susidaro sąlygos klajoklinei gyvulininkystei.
Nigerio sahelio ruožą galima suskirstyti į tris dalis. Vakarų Nigeryje jo gamtines sąlygas apsprendžia Nigerio upė. Tai – žemiausias Nigerio taškas (200 metrų virš jūros lygio) Čia vyrauja atogrąžų klimatas. Į rytus nuo jo yra Sokoto baseinas. Dar toliau į rytus Sahelis pereina į Čado ežero žemumas.
Mantotai
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 79 žmonės, iš kurių 58 užsirašė lietuviais ir 21 lenkais.
Lietuvių koplyčia
miniatiūra|Lietuvių koplyčia
Vilniaus Aušros Vartų Gailestingumo Motinos koplyčia arba Lietuvių koplyčia  – Pasaulio lietuvių išeivių pastangomis ir lėšomis įrengta katalikiška koplyčia Vatikano Šventojo Petro bazilikoje.
Interjeras
Koplyčiai parinkta vieta Bazilikos grotose, netoli apaštalo Petro kapo, prie vieno iš keturių piliorių, ant kurių laikosi bažnyčios stogas. Patalpoje sukuriama nuotaika susišaukia su katakombų krikščionybe ir sudėtinga Lietuvos istorija. Centrinėje sienoje švyti mozaikinis su metalo elementais Vilniaus Aušros Vartų Gailestingumo Motinos paveikslas; rytinėje sienoje įkomponuoti Lietuvos valdovų Mindaugo, Vytauto Didžiojo, Jogailos ir jų statytų pirmųjų šalyje Vilniaus, Kauno ir Trakų bažnyčių bareljefai. Vakarinėje pusėje – Šv. Kazimiero ir Šv. Juozapato Kuncevičiaus, taip pat Kražių bažnyčios bei Sibiro tremtinių knygelės Marija, gelbėki mus atvaizdai. Sienos padengtos travertino marmuru iš Romos apylinkių, grindys siekia sudaryti lietuviško audinio įspūdį, ant koplyčios vartų – stilizuotas Vytis. Patalpoje gali melstis apie šimtą tikinčiųjų.
Įrengiant šventovės patalpas dalyvavo žinomi Italijos menininkai Angelo Bartolotti, Alfredo Nena, Corrado Ruffini, Pasquale Sciancalepre, Alcine Tico. Bendrą projektą sudarė išeivijos dailininkas Vytautas Kazimieras Jonynas.
Istorija
1967 m. Vatikanas pritarė užsienio lietuvių vyskupų prašymui pagrindinėje Romos katalikų bažnyčioje tokias patalpas įrengti. Koplyčią buvo nutarta pavadinti Kankinių vardu taip primenant sudėtingą lietuvių tautos kelią į katalikybę ir sudėtas aukas siekiant ją išlaikyti. Buvo sudarytas vyskupo Vincento Brizgio vadovaujamas Vykdomasis komitetas, tautiečių tarpe imta rinkti lėšas. Kartu pradėti įrengimo darbai. 1970 m. sudarytas Šventinimo komitetas, kuriam vadovavo kardinolas Antonio Samorė, o nariais išrinkti: buvęs Italijos prezidentas Antonio Segni, Romos meras Clelio Darida ir kiti garbingi asmenys.
Tų pačių metų vasarą prasidėjo koplyčios, galiausiai pavadintos Gailestingumo Motinos vardu, atidarymo iškilmės:
Nors piligrimai iš tuometinės Tarybų Lietuvos tuo metu ir negalėjo lankyti Koplyčios, joje meldėsi lietuvių išeivijos tikintieji. Gailestingumo Motinos koplyčioje ne kartą meldėsi vėlesnis popiežius Jonas Paulius II. Šiais laikais Lietuvos maldininkai joje lankosi dažnai, 2010 m. pabaigoje buvo iškilmingai paminėtas Koplyčios įkurimo keturiasdešimtmetis.
Falsifikatas
Falsifikatas ( < – suklastotas) – klastotė, suklastotas daiktas, produktas. Tai originalaus vertingo daikto kopija ar imitacija, kurią bandoma pateikti kaip originalą. Paprastai falsifikatus stengiamasi daryti taip, kad jie savo savybėmis, panaudotomis medžiagomis, parašais, prekių ženklais būtų kuo panašesni į originalų produktą.
Falsifikatų grupės
Falsifikuojami ne vien tik materialūs daiktai, taip pat ir istorijos šaltiniai, statistika. Galima išskirti kelias falsifikatų grupes:
Atsakomybė už falsifikavimą
Falsifikatų gamyba daugelyje šalių yra prilyginama nusikalstamai veiklai. Lietuvoje atsakomybę už ją reglamentuoja Lietuvos baudžiamasis kodeksas.
假幣
Mažučių senosios kapinės
Mažučių dvaro senosios kapinės (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24204, senas vertybės kodas - L538) – neveikiančios kapinės šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Mažučiuose (Darbėnų seniūnija), 0,4 km į šiaurę nuo kelio Darbėnai-Kalgraužiai, Mažučių miške.
Vieta
Įrengtos lygioje smėlingoje vietoje. Kvadratinio plano, 55 × 55 m dydžio, apjuostos griovio ir žemių pylimo, kurio vakarų pusėje ties viduriu paliktas tarpas praėjimui. Kapinių šiaurės vakarinėje dalyje yra keli kapai, kuriuos ženklina betoniniai antkapiniai paminklai ir metaliniai lieti kryžiai. Prie medžių kamienų šalia kapų prikalti keli mediniai kryželiai. Kapinės apaugusios mišku.
Teritorijos plotas – 0,36 ha.
Antkapiniai paminklai
Kapinėse išliko 2 antkapinės plokštės. Abi betoninės, stačiakampio plano, nuožulnių paviršiumi, 50 x 45 cm dydžio, iki 36 storio. Jų paviršiuje betone įspausti užrašai vokiečių kalba:
„BN. K. Wilh. v. Rutzen // ... 1861 – II.M.1920 // U. S. 4. Kl. KINDER“ (apačioje pavaizduotas širdies siluetas)
„3 LIEBE TAN... // BETTI OLGA LIN... // ... LMANN“ (viršuje pavaizduotas kryžiaus siluetas)
Kryžiai
Prie dviejų kapų išliko 2 lieto ketaus kryžiai, kurie nulaužti nuo įbetonuotų pagrindų ir atremti į netoliese esančius medžius. Kryžiai būdingi XIX a. II pusės – XX a. pradžios Vakarų Lietuvos regiono evangelikų liuteronų kapinėms: plokšti, išplatintais trišakiais viršūnės ir pečių galais, su kartu išlietais vokiškais užrašais:
„RUHE // STÄTTE // DES // BARON HEINRICH WILHELM V. RUTZEN // ERBHERRN AUF MASCHUTTTEN + 14/26.4.1798 † 18/30.10.1863 // U. S. GATTIN KAROLINE GEB. SPERLING // + 5/17.7.1802 -† 13/25.2.1880“;
„Hier // ruht // in // Gott // Mein unvergesslicher Gatte, unser vater // LOUIS FRIEDE // geb: d. 20 Juli 1824  gest: d. 12 April 1877“. Reverse: „Selig sind die Todten, die in dem Herrn sterben, // denn sie ruhen von ihrer Arbeit, // und ihre Werke folgen ihnen nach“.
Istorija
Kapinės įrengtos XIX a. Jose laidoti Mažučių dvaro savininkai baronai fon Rucenai (von Rutzen), artimi jų giminės ir dvaro tarnautojai, išpažinę evangelikų liuteronų tikėjimą.
Kapines juosė apie 1 m aukščio ir 1,5 m pločio žemių pylimas ir išorėje esantis iki 1 m gylio griovys. Viduryje stovėjo medinė koplyčia. Prie kapų buvo statomi lieti metaliniai kryžiai, o XX a. pradžioje – betoniniai antkapiniai paminklai, kurių dalis buvę atverstos knygos pavidalo.
Išlikę antkapiai liudija, kad čia palaidoti Mažučių dvarininkas Henrikas Vilhelmas Rucenas (Heinrich Wilhelm von Rutzen; 1798-1863), jo žmona Karolina Špėrling (Karolina Sperling von Rutzen; 1802-1880), Vilhelmas Rucenas (Wilhem von Rutzen; 1861-1920) ir 4 jo mažamečiai vaikai, Lujisas Frydė (Luis Friede; 1824-1877) ir kt.
Po II pasaulinio karo kapinės buvo išniekintos: sugriauta koplyčia, išvartyti kryžiai ir antkapiniai paminklai, kapai ne kartą perkasti ieškant juose baronų turtų.
Kapines kaip kultūros paveldo objektą 1991 m. išaiškino Julius Kanarskas. 1997 m. jos įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L538), 2005 m. – pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
Tyrimai
1991 ir 1993 m. aprašė ir fiksavo Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė).
Didysis Vandenskyros kalnagūbris
thumb|right|„Didysis Vandenskyros kalnagūbris“ – kelio ženklas Didysis Vandenskyros kalnagūbris, kitaip žinomas kaip Rytinės Aukštumos – Australijos didžiausias ir svarbiausias kalnynas, besitęsiantis daugiau nei 3500 km nuo Kvynslendo šiaurės rytuose ir visa rytine pakrante pro Naująjį Pietų Velsą, Viktoriją, tada pasuka į vakarus susiliedamas su Grampiano kalnais vakarinėje Viktorijos dalyje.
Istorija
Kalnagūbris buvo vietinų aborigenų (tokių kaip kulinų) namai. Vienas iš pirmųjų tyrinėtojų, kirtusių kalnus buvo Gregoris Blaxland'as, kiti buvo australų tyrinėtojai – Allanas Cunningham'as, Johnas Oxley, Hamilton'as Hume ir Charles Sturt'as
Nuo 1820 m. derlingiausi slėniai ištyrinėti, kai kurie apgyvendinti – Džipslando ir Riverinos regionai pietuose, Liverpulio lygumų ir Darlingo žemumų šiaurėje.
Požymiai
Visi aukščiausi Australijos (kaip žemyno – salose yra aukštesnių kalnų) kalnai (Kosciuškos kalnas 2228 m) yra šioje grandinėje. Aukščiausia vietovė dar žinoma kaip Australijos Alpės.
Kalnyno centras „nusėtas“ daugybe aukštų viršūnių, apsuptų mažesniais kalnais, atšakom, kanijonais, tarpekliais ir lygumomis. Didžiausios lygumos – Aukštoji lyguma pietrytinėje Australijos dalyje, Centrinė aukštuma ir Bogongo Aukštoji lyguma Viktorijoje. Plokščiakalniai – Athertono plokščiakalnis, Šiaurinis plokčiakalnis, Kanberos vyno regionas ir Pietinis plokščiakalnis.
Žydrieji kalnai, Bundža kalnai, Liverpulio grandinė, Makpersono grandinė ir Munbi grandinė yra mažesnės kalnagūbrio atšakos.
Dėl kalnagūbrio amžiaus ir erozijos veikimo jo šlaitai nėra statūs.
Rasiomonas
Rasiomonas (kitaip Rašomonas, 羅生門, Rashōmon) − japonų kino režisieriaus Akiros Kurosavos 1950 m. pastatytas juodai-baltas filmas, išgarsinęs pasaulyje ne tik patį režisierių, bet ir Japonijos kiną. „Rasiomone“ pasakoja apie trijų žmonių: samurajaus, jo žmonos ir plėšiko susitikimą miške, kurį matė medkirtys, pasibaigusį samurajaus mirtimi ir jo žmonos išprievartavimu. Keturi veikėjai pasakoja savas paslaptingo įvykio versijas.
Filmas gavo daug svarbių apdovanojimų, tarp jų Venecijos „Aukso Liūtą“ ir Oskarą. „Rasiomonas“ pripažįstamas vienu geriausių visų laikų kino filmų. 2012 m. anglų žurnalas „Sight and Sound“ prestižiškiausiame geriausių visų laikų filmų sąraše jam skyrė 26-ą vietą.
Apie filmą
Filmas sukurtas 1950 m. Japonijos Daiei Film Co., Ltd kino kompanijos, režisuotas Akiro Kurosavos. Filmo siužetas paremtas Riunoskės Akutagavos novelėmis „Rasiomono vartai“ ir „Tankumyne“. Kūrinyje panaudota siužetinė situacija, kuri vėliau pavadinta „Rasiomono efektu“: kai keletas skirtingų veikėjų apie tuos pačius įvykius pasakoja labai skirtingai.
Filme svarbus vaidmuo teikiamas šviesos efektų panaudojimui. Tai, kad veiksmo scenos vyksta miške, leido režisieriui pasirinktinai naudoti šviesos ir šešėlių žaismą. Pvz., samurajaus nusižudymą galėjo paskatinti saulėje aštriai žibantis durklas. Medkirčio žingsnius į žmogžudystės vietą lydi pro medžių viršūnes prasimušanti saulė. Filmo pradžios muzikinis takelis primena Moriso Ravelio „Bolero“ muziką. Filmas yra išskirtinai minimalistinis, jame yra tik keliolika veikėjų.
Pagrindiniai įvykiai vyksta pasakojimo formoje. Miške buvo rastas nužudytas samurajus. Vėliau pagaunamas žudikas − plėšikas Tadzomaru. Surandama samurajaus žmona. Šie veikėjai ir nužudytąjį radęs medkirtys liudija teisme. Pasakojimas vyksta prie Rasiomono vartų, jau po teismo, kur, pliaupiant lietui, susitinka medkirtys, vienuolis ir valstietis. Jie aptaria bylą ir perpasakoja įvykius teisme, kuriame iš teisėjo pozicijos stebimi liudytojų parodymai nužudymo byloje.
Kiekvienas liudytojas pateikia skirtingą įvykių versiją, akivaizdžiai siekdamas paveikti teisėją savo naudai. Netgi plėšikas Tadzomaru, kurio laukia neišvengiamos kartuvės. Tiesai išaiškinti, iškviečiamas mediumas, kurio pagalba teisme apsireiškia nužudytasis samurajus. Yra dvi mediumo liudijimų paaiškinimo versijos: arba galima priimti, kad samurajus pateikia teismui savo parodymus, arba galima priimti, kad tuos parodymus prasimanė mediumas. Iš mediumo parodymų aiškėja, kad byloje kaltų nebuvo. Išprievartavimo nebuvo, žmogžudystės nebuvo. Filmo gale tiesa nenustatoma. Medkirtys, kuris nuslėpė nuo teismo, kad iš tikro matė žmogžudystės sceną, paaiškėja, irgi meluoja, nes norėjo nuslėpti, kad iš įvykio vietos pavogė įkaltį − brangų durklą.
Dekarto sandauga
thumb|Schemoje pavaizduota aibių and  Dekarto sandauga Dviejų aibių Dekarto sandauga – aibė visų įmanomų porų, kur pirmas elementas imamas iš pirmos aibės, o antras – iš antros. Aibių X ir Y Dekarto sandauga žymima X×Y.
Podnešno geležinkelio stotelė
Podnešno geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Podnešno kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcių apskrityje, Suchožebrų valsčiuje. Per stotelę eina Palenkės Sokoluvas-Sedlcos geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Bielani Podlaskių geležinkelio stotelės yra 6,9 km ir iki Borki Sedleckių geležinkelio stotelės 5,7 km.
Vladimiras Bielskis
Vladimiras Bielskis (1866 m. balandžio 14 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1946 m. vasario 28 d. Heidelberge, Vakarų Vokietija) – poetas, libretistas.
Biografija
Gimė 1866 m. balandžio 14 d. Trakuose. Baigė Sankt Peterburgo universiteto teisės fakultetą. Apie 1890 m. susipažino su kompozitoriumi Nikolajumi Rimskiu-Korsakovu ir padėjo jam rašyti operas. Po 1917 m. Spalio revoliucijos emigravo į Jugoslaviją, vėliau į Vokietiją. Mirė 1946 m. vasario 28 d. Heidelberge.
Bakutis
Bakutis – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Vievio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,13 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 110,9 m. Krantai žemi, pelkėti – į vakarus ir šiaurę plyti iki 50 ha dydžio pelkėti plotai, kur telkšo didesnis Bakos ežeras ir mažas Prūdo ežerėlis, prateka Bražuolės upė. Rytinė ir pietinė ežero pakrantės aukštesnės, prieina Vievio miškas. Netoliese įsikūręs Malūnėlio kaimas. Ežeras priklauso Bražuolės upės baseinui.
Naujasodis (Anykščiai)
Naujasodis – kaimas pietinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į rytus nuo Kunigiškių.
Hamletas
thumb|200px|1605 m. „Hamleto“ leidimas Hamletas – Viljamo Šekspyro tragedija, viena žymiausių jo pjesių, parašyta 1600–1601 m. Tai yra ir ilgiausia Šekspyro pjesė – joje yra 4 042 eilutės ir 29 551 žodis. Pjesėje vaizduojamas taurus humanistas, tragiškai vienišas kovoje prieš visuomeninį blogį. Hamletas – filosofinio pobūdžio drama, kadangi joje keliami būties (egzistenciniai) klausimai.
Ši drama yra pirmasis ir daugiausia kartų į lietuvių kalbą verstas Šekspyro kūrinys.
Drama vyksta Danijoje, Kronborgo pilyje (dabar Helsingioras).
Siužetas
Pagrindiniam herojui Hamletui, Danijos karalystės princui, apsireiškusi jo neseniai mirusio tėvo šmėkla paveda atkeršyti jo žudikui – dabartiniam karaliui Klaudijui. Hamletas apsimeta pamišusiu, idant išprovokuotų Klaudijų išsiduoti. Vengdamas atskleisti savo siekius, jis atstumia Ofeliją. Galų gale jam pavyksta išprovokuoti Klaudijų per Hamleto surengtą vaidinimą, kuriame vaidinama kaip Klaudijus nužudo jo tėvą ir suvilioja motiną. Klaudijus išsiduoda. Šnekėdamasis su motina Hamletas išgirsta už kilimo besislepiantį Polonijų, mano, kad ten karalius, bet sako – žiurkė, todėl nuduria. Herojų įsimylėjusi mergina išprotėja, o vėliau paskęsta. Klaudijus išsiunčia Hamletą į kaimyninę šalį su laišku, pavedančiu įteikėją nužudyti, tačiau herojus atskleidžia klastą ir netikėtai pasirodo dvare per Ofelijos laidotuves. Įvyksta konfliktas tarp jo ir Laerto – mirusiosios brolio ir Polonijaus sūnaus. Pasinaudodamas situacija, Klaudijus inspiruoja fechtavimo rungtynes tarp Hamleto ir Laerto – pastarajam patikėta nuodais sutepta špaga. Herojai fechtuojasi, po pirmų smūgių susikeičia ginklais ir abu lieka sužeisti. Laertas miršta pirmasis. Perpratęs sąmokslą, Hamletas be dvejonių nužudo karalių. Taip pat miršta ir Hamleto motina – Danijos karalienė, išgėrusi taurę užnuodyto vyno, skirto Hamletui. Kūrinio pabaigoje miršta ir pats Hamletas išgėręs taurę nuodų.
Kilmė
thumb|upright|Saxo Grammaticus veikalo Gesta Danorum, kuriame aprašyta Amleto legenda, faksimilė Hamleto tipo legendos yra taip dažnai aptinkamos (pavyzdžiui: Italijoje, Ispanijoje, Skandinavijoje, Bizantijoje ir Arabijoje), kad centrinė „herojaus-bepročio“ tema turbūt yra indoeuropiečių kilmės. Galima įvardinti kelis senovinius Hamleto pirmtakus. Vienas jų yra nežinomos autorystės skandinavų Hrolf Kraki Saga. Šioje sagoje nužudytas karalius turi du sūnus – Hroar ir Helgi – kurie, skirtingai nei Šekspyro Hamlete, didžiąją istorijos dalį praleidžia ne vaizduodami pamišimą, o persirengę ir slapstydamiesi už išgalvotų vardų. Antrasis Hamleto prototipas sutinkamas romėnų legendoje apie Brutą, kuri buvo įamžinta dviejuose skirtinguose veikaluose lotynų kalba. Pagrindinis legendos veikėjas Liucijus (vardo reikšmė: „spindesys, šviesa“) persivadina Brutu („bukas, kvailas“) ir apsimeta kvaileliu, kad išvengtų savo tėvo ir brolių likimo. Galiausiai jis užmuša karalių Tarkvinijų, savo šeimos žudiką. XVII a. akademikas Torfaeus lygino islandų herojų Amlodi ir ispanų herojų princą Ambales (iš Ambales sagos) su Šekspyro Hamletu. Jis įvardijo keletą panašumų: princas apsimetė bepročiu, atsitiktinai nužudė karaliaus patarėją jo motinos miegamajame ir galiausiai užmušė savo dėdę.
Nemažai senesių Hamleto legendos elementų galima rasti Saxo Grammaticus veikalo Gesta Danorum dalyje Vita Amlethi („Amleth Gyvenimas“). Lotynų kalba parašytas veikalas buvo labai populiarus Šekspyro laikais ir atspindėjo klasikines romėnų vertybes – dorą bei heroizmą. Tam tikrais aspektais jis buvo panašus į Hamletą: princas apsimeta bepročiu, jo motina skubomis išteka už sosto užgrobėjo, princas nužudo pasislėpusį šnipą ir vietoj princo miršta du jo parankiniai. 1570-ais metais François de Belleforest išvertė gana tikslią Saxo istorijos versiją į prancūzų kalbą ir patalpino ją į savo Histoires tragiques. Belleforest Saxo tekstą išdailino, išplėtė (beveik padvigubindamas jo ilgį) ir įvedė pagrindinio herojaus melancholijos idėją.
thumb|upright|left|Thomas Kyd knygos Ispaniškoji Tragedija viršelis
Egzistuoja populiari teorija, kad Šekspyro pagrindinis šaltinis buvo dabar jau prarasta pjesė, šiais laikais vadinama Ur-Hamletu. Ją galėjo būti parašęs Thomas Kyd arba net pats Viljamas Šekspyras. Ur-Hamletas būtų buvęs suvaidintas iki 1589-ųjų metų ir tai yra pirma istorijos versija, kurioje egzistuoja vaiduoklis. Šekspyro kompanija, Karaliaus Rūmų Valdytojo Vyrai galėjo nusipirkti pjesę ir pagal ją pastatyti spektaklį, o vėliau Šekspyras būtų tą pjesę perrašęs. Kadangi neišliko nei viena Ur-Hamleto kopija, mes negalime palyginti jo kalbos ir stiliaus su jo galimų autorių darbais. Taip pat nėra jokių įrodymų, kad Kyd parašė Ur-Hamletą, ir kad tai nebuvo viena iš ankstyvųjų Šekspyro Hamleto versijų. Ši paskutinė idėja – kuri Hamletui priskiria gerokai ankstesnę datą ir ilgesnį vystymo etapą – sulaukė dėmesio, tačiau nemažai žmonių atmeta ją dėl jos nepagrįstumo.
Dauguma specialistų atmeta teoriją, kad Hamletas turi kažkokį ryšį su Šekspyro vieninteliu sūnumi, Hamnetu Šekspyru, kuris mirė 1596-ais, tesulaukęs vienuolikos metų. Manoma, kad Hamletas pernelyg akivaizdžiai susijęs su legenda, ir vardas „Hamnetas“ buvo gana populiarus tais laikais. Iš kitos pusės, Stephem Greenblatt teigė, kad vardų sutapimas ir Šekspyro liūdesys praradus sūnų gali būti svarbūs rodikliai sprendžiant apie pjesės kilmę. Jis pastebėjo, kad Hamneto Sadlerio (kaimyno iš Stratfordo, pagal kurį Hamnetui buvo duotas jo vardas) vardas dažnai buvo rašomas „Hamletas Sadleris“ ir kad, turint omeny negriežtas tuometinės ortografijos taisykles, šie vardai praktiškai buvo dvi vieno vardo versijos. Šekspyro testamente Sadlerio vardas buvo rašomas kaip „Hamlettas“
Akademikai svarstė, ar Hamleto Polonijus nebuvo įkvėptas Viljamo Cecil (Lordo Burghley) – pagrindinio karalienės Elizabeth I patarėjo ir aukščiausiojo iždininko. E.K. Chambers pasiūlė įdėją, kad Polonijaus sūnui Laertui duotas patarimas atkartojo patarimą, kurį savo sūnui Robertui Cecil davė Burghley. John Dover Wilson manymu, Polonijus buvo Burleigh karikatūra, o A. L. Rowse galvojo, kad Polonijaus erzinantis daugžodžiavimas galėjo būti panašus į Burghley. Lilijana Winstanley teigė, kad vardas „Corambis“ (pirmoje Šekspyro pjesės versijoje) gali būti nuoroda į Cecil ir Burghley. Haroldas Jenkins kritikavo idėją, kad Hamletas buvo paremtas asmeniniu pasišaipymu, teigdamas, kad tai „Šekspyrui nebūdinga“. G.R. Hibbard spėjo, kad vardų skirtumai pirmoje ir antroje pjesės versijose (Corambis/Polonijus:Montano/Reynaldo) gali atspindėti norą neįžeisti Oxfordo universiteto akademikų.
Femme fatale
thumb|200px|Šokėja [[Mata Hari, dažnai įvardijama kaip femme fatale]]
Femme fatale (iš prancūzų k. – 'mirtina moteris') – literatūrinis ir meninis archetipas: gundanti, žavinga moteris, pražudanti ją įsimylėjusius vyrus. Femme fatale tradiciškai vaizduojama kaip labai graži, seksuali, tobula flirtuotoja, apgavikė, melagė, kartais turinti nepaprastų galių (ragana, vampyrė, burtininkė). Ji sugeba lengvai pasiekti vyrų dėmesį, bet prie jų neprisiriša (arba prisiriša tik tiek, kiek jai naudinga) ir sugadina savo meilužių gyvenimą, pavyzdžiui, priverčia juos vykdyti nusikaltimus, sužlugdo karjerą, priveda prie savižudybės, nužudo pati.
Femme fatale archetipas randamas daugelyje mitologijų, Biblijoje, antikinėje literatūroje (Lilita, Salomėja, Afroditė, Medėja, Kleopatra, Fėja Morgana). Šiuolaikinėje Europos literatūroje ir mene Femme fatale motyvas atsirado XIX a., prasidėjus romantizmo erai.
Ponurė
Ponurė  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietus nuo Čarna Bialostockos ir apie 19 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Elžbieta Habsburgaitė (1526-1545)
Elžbieta Habsburgaitė  (, ; 1526 m. liepos 9 d., Lincas – 1545 m. birželio 15 d., Vilnius) – Lenkijos karalienė ir Lietuvos Didžioji kunigaikštienė iš Habsburgų giminės, Žygimanto Augusto žmona.
Biografija
thumb|left|150px|Elžbieta Habsburgaitė vaikystėje thumb|left|150px|Elžbietos Habsburgaitės karstas Elžbieta Habsburgaitė buvo Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Ferdinando I ir jo žmonos Onos Jogailaitės duktė. Netrukus po jos gimimo Elžbieta buvo pažadėta į žmonas Lenkijos karaliui Žygimantui Augustui. Jų vestuvės įvyko 1543 metų gegužės 5 d., kada nuotakai buvo vos 16 metų.
Mantušiai
Mantušiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 11 km nuo Rukainių, prie Kenos upės.
Margutis (žurnalas)
Margutis – JAV lietuvių žurnalas, ėjęs 1928–1965 m. Čikagoje.
Istorija
Buvo leidžiamas kas mėnesį, 1932–1947 m. – kas 2 savaites. Iki 1941 m. buvo muzikos, tautosakos, humoro, 1941–1961 m. – visuomenės, kultūros ir politikos, 1961–1965 m. – kultūros žurnalas. Leido Antanas Vanagaitis ir Lilija Vanagaitienė. Prie žurnalo 1931 m. įkurtas „Margučio radijas“.
Redagavo:
Lietuvos standartizacijos departamento Terminų duomenų bazė
Lietuvos standartizacijos departamento terminų duomenų bazė, LSD Terminų duomenų bazė - terminų duomenų bazė, sukurta Lietuvos standartizacijos departamente. Jame surinkti Lietuvoje galiojančių ir galiojusių standartų terminai, jų apibrėžtys ir kitų kalbų atitikmenys. Dalis joje pateiktų terminų yra aprobuota Valstybinės lietuvių kalbos komisijos, visi kiti - patvirtinti LST TK37 Terminologija.
Ilgą laiką ši duomenų bazė buvo tarnybinio naudojimo, skirta tik LSD darbuotojams ir technikos komitetų nariams.
Nuo 2008 m. kovo mėnesio ji yra atvirai prieinama.
Margučio radijas
Margučio radijas – JAV lietuvių radijo programa, transliuota nuo 1932 m. balandžio 11 d. iki 2011 m. Čikagoje.
Istorija
Prie leidžiamo žurnalo „Margutis“ įkūrė Antanas Vanagaitis, jis savo programą vadino „dienžodžiu“. „Dienžodis, rašė jis, yra tas pats, ką ir dienraštis, tik skirtumas tas, kad dienraštis išeina spausdintas popieriuje, o dienžodis radijo bangomis.“ Nuo 1949 m. programai vadovo Lilija Vanagaitienė ir Algimantas Mackus, jiems žuvus automobilio avarijoje – Henrikas Žemelis, nuo 1964 m. – direktorių taryba, kurios pirmininku buvo Valdas Adamkus. Pastaruoju metu valdybos pirmininkai M. Remienė, Bronius Šilūnas, „Margučio II“ programas vedė D. Sokienė, R. Januška, A. Šlutas. Bendradarbiavo Dalia Juknevičiūtė ir kiti. 1966–1997 m. laidas vedė Petras Petrutis.
Mantvydai
Mantvydais vadinami kaimai:
Kelly Clarkson
2002 m. laimėjo American Idol konkursą. 2006 m. Kelly laimėjo du „Grammy“ apdovanojimus: už geriausią pop albumą („Breakaway“) ir už geriausią pop vokalinę dainą („Since U Been Gone“).
2023 m. duomenimis, atlikėja išleidusi dešimt studijinių albumų, iš kurių naujausiasis, „Chemistry“, išleistas 2023 m. birželį.
Mata Hari
Margareta Gertrūda Zelė (Margaretha Geertruida Zelle; 1876 m. rugpjūčio 7 d. –  1917 m. spalio 15 d.), geriau žinoma slapyvardžiu Mata Hari – Nyderlandų šokėja, modelis, kurtizanė, apkaltinta šnipinėjimu ir I pasaulinio karo metais sušaudyta.
Biografija
Gimė olandų šeimoje Leuvardene, pasiturinčio verslininko šeimoje. Tačiau verslas bankrutavo, tėvai išsiskyrė. Mokėsi būti darželio auklėtoja, gyveno su patėviu, vėliau pas dėdę. Būdama 18-os Margareta ištekėjo už Rytų Indijų kompanijos armijos kapitono Rudolfo Makloido. Jiedu persikėlė į Malango miestą Javoje, susilaukė dviejų vaikų. Ten Margareta susidomėjo vietinėmis šokių tradicijomis. Jos santuoka buvo nesėkminga, abu vaikai mirė. 1902 m. ji grįžo į Nyderlandus, o 1907 m. pora oficialiai išsituokė.
Prasidėjus I pasauliniam karui Nyderlandai liko neutralūs, todėl Mata Hari, kaip jų pilietė, galėjo keliauti laisvai. Jos kelionės bei pažintys su įtakingais asmenimis sukėlė įtarimą ir 1916 m. Anglijoje ji buvo sulaikyta. Ji prisipažino esanti Prancūzijos agentė, bet buvo paleista. 1917 m. Vokietijos atašė Madride pranešė Berlynui apie naudingą agento H-21 veiklą. Prancūzai, pagavę šį radijo pranešimą, nusprendė, kad agentas H-21 yra Mata Hari. Tais pačiais metais ji buvo suimta Paryžiuje ir apkaltinta šnipinėjimu Vokietijai. Kaip įrodymas pateiktas jos kambaryje rastas slaptas rašalas. Mata Hari kaltę neigė, sakė esanti tik šokėja. Ji buvo nuteista ir spalio 15 d. sušaudyta.
Kvynslandas
Kvynslandas (, QLD) – valstija šiaurės rytų Australijoje. Pietuose ribojasi su Naujuoju Pietų Velsu, vakaruose – su Šiaurine teritorija, pietvakariuose – su Pietų Australija. Rytinė pakrantė skalaujama Koralų jūros, kurioje palei krantą driekiasi Didysis barjerinis rifas. Šiaurės vakaruose siekia Karpentarijos įlanką. Administracinis centras – Brisbenas.
Rytine valstijos dalimi driekiasi Didysis Vandenskyros kalnagūbris. Aukščiausia jo dalis pietuose. Šiaurės link kalnai palaipsniui mažėja. Pietinė Kvynslando dalis – Didysis Artezinis baseinas, pačiuose pietvakariuose pereinantis į Simpsono dykumą. Šiaurinė Kvynslando dalis yra Keip Jorko pusiasalyje, besibaigiančiame šiauriausiu Australijos Jorko kyšuliu. Centrinius Kvynslando rajonus užima dykynės ir savanos, pakrantėje – subekvatoriniai miškai. Valstijai priklauso Freizerio sala.
Didžiausi miestai:
Šaltiniai
thumb|left|220px|Noosa paplūdimys thumb|left|220px|[[Kernsas|Kernso panorama]]
Rafał Abkowicz
Rafailas Abkovičius (1896 m. kovo 16 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1992 m. rugsėjo 12 d. Vroclave, Lenkija) – Lietuvos karaimų kilmės Lenkijos karaimų dvasininkas.
Borki Sedleckių geležinkelio stotelė
Borki Sedleckių geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Borki Sedleckių kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcių apskrityje, Suchožebrų valsčiuje. Per stotelę eina Palenkės Sokoluvas-Sedlcos geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Podnešno geležinkelio stotelės yra 5,7 km ir iki Sedlcų geležinkelio stoties 8,2 km.
Drukupė
Drukupė – upė Lietuvoje (Šalčininkų rajone), kurios vidurupis tapatus Lietuvos ir Baltarusijos sienai. Kairysis Gaujos intakas (mažųjų Nemuno intakų baseinas). Teka į pietvakarius, pietryčius, palei Daulėnus, Norviliškes, Skaivonis, Sabaliūnus, Vėžiakiemį, Vaškelius. Įteka į Gaują 63,9 km nuo jos žiočių.
Upėvardis gali būti tiek kilęs iš asmenvardžio Drùkas, tiek susijęs su („mažas, kresnas vaikas“), drukns („kresnas“).
Ariogalos miesto seniūnija
Ariogalos miesto seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Raseinių rajono savivaldybėje, apimantis Ariogalos miestą.
Geografija
Seniūnijos plotas – 482 ha, iš jų 41 proc. užstatyta, 25 proc. užima įvairūs želdiniai, 13 proc. žemės ūkio naudmenos, likusią teritoriją užima vandenys ir įvairios paskirties plotai.
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 6 seniūnaitijos:
Naujojo Daugėliškio mokykla
Naujojo Daugėliškio mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ignalinos raj., Naujajame Daugėliškyje, Mokyklos g. 7, vykdžiusi pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190239969. Steigėjas – Ignalinos rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Didžiasalio Ryto gimnazijos skyrius.
Istorija
miniatiūra|left|Nuo stadiono pusės
Mokykla Naujajame Daugėliškyje įsteigta 1892 m. Naudojami du mokyklos pastatai, senasis, pastatytas 1964 m. ir naujasis, statytas 1991 m.
Nuo 2014 m. liepos 23 d. vidurinė mokykla pavadinta mokykla-daugiafunkciu centru. 2014 m. rugsėjo 1 d. duomenimis, Naujojo Daugėliškio mokykloje-daugiafunkciame centre mokėsi 105 mokiniai. Ignalinos rajono Didžiasalio „Ryto“ gimnazijos Naujojo Daugėliškio skyriuje mokėsi 30 mokinių. Dar 11 vaikų lankė mišrią priešmokyklinio ugdymo grupę. Dirbo 24 mokytojai (6 mokytojai metodininkai, 9 vyr. mokytojai, 9 mokytojai).
2020 m. prijungta prie Didžiasalio Ryto gimnazijos kaip skyrius.
Didysis einis
Didysis einis arba tikrasis einis (Otis tarda) – eininių paukščių (Otidiformes) būrio, eininių (Otididae) šeimos rūšis.
Išvaizda
Labai didelis paukštis. Patino viršutinį kūno pusė rusva su dryžiais. Galva ir kaklas šviesiai pilki. Kaklo pamatinėje dalyje yra šviesiai ruda apykaklė. Pilvinė pusė balta. Galvos šonuose plunksnos primena ūsus. Sparnai balti, galai tamsūs.
Patelė mažesnė už patiną, be ūsų. Pilvinė pusė balta. Ruda apykaklė ne ištisinė. Sparnai margi. Vasaros pabaigoje iškrenta puošniosios patino plunksnos, dingsta ruda apykaklė. Jaunikliai paprastai panašūs į pateles.