cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonas Jurgis Bulota
Biografija
Sūnus Kęstutis Bulota (1896–1941 m.). 1882 m. baigė Sankt Peterburgo medicinos – chirurgijos akademiją. 1883–1885 m. veterinarijos gydytojas Prienuose, Vilkaviškyje. 1886–1893 m. Rusijos imperijos kariuomenės karinių junginių veterinarijos gydytojas Vilkaviškyje, 1893–1896 m. Kišiniove, 1896–1918 m. Taline. miniatiūra|220px|left|Antkapis Eigulių kapinėse
Iki 1893 m. tarnavo pasienio apsaugos brigadoje ir turėjo diplomatinį pasą. Naudodamasis juo slapta gabeno draudžiamąją lietuvių spaudą iš Mažosios Lietuvos. 1890–1893 m. administravo laikraščių „Varpas“ ir „Ūkininkas“ leidybą. Dalyvavo 1893 m. varpininkų suvažiavime Skardupiuose. 1905 m. Didžiojo Vilniaus Seimo dalyvis.
Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, pulkininkas. 1917–1918 m. Talino lietuvių draugijos pirmininkas. 1918 m. grįžo į Lietuvą, žemės ūkio ir valstybės turtų ministerijos veterinarijos specialistas. 1919 m. Tarybų Rusijos statytinės Vinco Kapsuko vyriausybės žemės ūkio komisariato veterinarijos skyriaus vedėjas.
1919 m. lapkričio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, Krašto apsaugos ministerijos veterinarijos dalies viršininkas, 1921–1924 m. ir 1927–1930 m. ypatingų reikalų karininkas. 1930 m. generolas. Nuo 1924 m. dėstė Lietuvos universitete, nuo 1927 m. docentas.
Vienas Lietuvių tautininkų sąjungos organizatorių, centro valdybos narys. Buvo Gyvulių globos draugijos, Lietuvos atgimimo draugijos, Jono Jablonskio fondo pirmininkas. Palaidotas Eigulių kapinėse.
NAM
NAM, Nam arba nam be taškų arba su taškais gali reikšti:
Jokūbas Ignotas Nagurskis
thumb|250px|Jokūbo Nagurskio kapas [[Kurtuvėnų Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia|Kurtuvėnų Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčios rūsyje]] Jokūbas Ignotas Nagurskis (g. apie 1734 m. – m. po 1796 m., palaidotas Kurtuvėnuose, Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčios rūsio kriptoje po Didžiuoju altoriumi) – Žemaitijos ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos politinis, karinis ir visuomenės veikėjas.
Giminė
Kilęs iš Žemaitijos bajorų, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės politinių ir visuomenės veikėjų Nagurskių giminės. Tėvas Pranciškus Vladislovas Nagurskis, motina Mazovijos pastalininko duktė Joana Šukštaitė. Brolis Žemaitijos pilies teisėjas Laurynas Nagurskis (m. 1761 m. bevaikis). Su Upytės apskrities seniūno dukterimi Mariana Puzinaite turėjo sūnus Joną ir Kajetoną.
Valdos
Priklausė stambiesiems dvarininkams: paveldėjo Kurtuvėnų dvarą, po Lauryno mirties įsigijo visas Nagurskių valdas. 1775 m. liustracijos duomenimis, jis valdė 810 dūmų Kartenoje, Kurtuvėnuose, Dirvėnuose, Pažižmėje (Didžiųjų Dirvėnų valsčius), Pavenčiuose (dab. Kuršėnų miesto dalis), Ginteniuose, Laukuvoje, Šaukote (Ariogalos valsčius), taip pat Ašmenos apskrities Ukropiškėse.
Įkūrė Jokūbavo dvarą (dab. Kretingos rajono savivaldybė), kuris ir pavadintas jo vardu. 1772 m. nusipirko architekto M. Knakfuso rekonstruotus 2 aukštų Bžostovskių (Abramavičių) rūmus Vilniuje.
Veikla
Po brolio mirties 1752 m. gavo Pavenčių seniūniją. Nuo 1762 m. Beržėnų tijūnas, Gintenių seniūnas, nuo 1765 m. – Žemaitijos pakamaris, 1765–1776 m. – Šiaulių ir Beržėnų apskričių bajorų pulkininkas. Nuo 1779 m. titulavosi Didžiosios ir Mažosios Kartenos grafu, generaliniu pulkininku (tai prilygo etmono pareigybei), buvo Pavenčių ir Viešvėnų seniūnas. 1789 m. Šiaulių reparticijos (administracinis ir teisminis vienetas, prilygstantis apskričiai; įkurtas 1775 m.) seimelyje išrinktas Civilinės ir karinės tvarkomosios komisijos komisaru.
Fundavo Žaiginio vienuolyno ir bažnyčios, Jokūbavo ir Kurtuvėnų bažnyčių statybą.
Notarinis įrašas
Notarinis įrašas - notariškai (t. y., įgalioto asmens - notaro arba pareigūno, pvz., konsulinio) atliekamas įrašas apie atliktą notarinį veiksmą, jo dalyvius.
Duomenys
Pvz., notariniame įraše apie oficialiesiems testamentams prilyginamo testamento ar asmeninio testamento priėmimą saugoti įrašoma: notarinio veiksmo atlikimo data, notarinį veiksmą atlikusio notaro biuro pavadinimas, notaro vardas ir pavardė, testatoriaus vardas ir pavardė, asmens kodas arba gimimo data, testamento rūšis, testamento sudarymo data ir vieta. Kai priimamas saugoti oficialiajam testamentui prilyginamas testamentas, taip pat nurodomos šį testamentą patvirtinusio asmens pareigos, vardas, pavardė, notarinio registro numeris.
Notariniame įraše taip pat įrašomas notariniame registre įregistruoto notarinio veiksmo numeris, notaro atlyginimo už atliktą notarinį veiksmą dydis (kai notaras atleidžia nuo atlyginimo mokėjimo, rašomi žodžiai „atleista nuo mokėjimo“), kompensacijos už patikrą valstybės registruose dydis, kompensacijos(-ų) už kitas kliento prašymu notaro atliktas paslaugas dydis, notaro parašas.
Handlangeris
Laipsnis pirmą kartą atsirado 1700 m. kuriant artilerijos pulką. Įstatymiškai įteisintas 1712 m. artilerijos nuostatuose ir 1716 m. Karių statute.
Funkcijos
Handlangerio pareigos: Pareigos mūšyje:
Geriausi handlangeriai, sukaupę reikiamų patirties ir žinių būdavo pakeliami į kanonierius, retkarčiais – į bombardyrus. Kiekvieno pabūklo įgula paprastai turėdavo 4-6 handlangerius. Paprastai kiekvienas bombardyras ir kanonierius turėdavo po 2 pagalbininkus handlangerius.
Karo ministro įsakymu handlangeriai vėliau buvo pervadinti į jaunesniuosius kanonierius, o gvardijos artilerijoje to laipsnio visiškai nebuvo.
Madara Palameika
Madara Palameika (g. 1987 m. birželio 18 d. Talsai) – Latvijos lengvaatletė, kuri specializuojasi ieties metimo rungtyje. Šalies nacionalinio rekordo savininkė.
FC Domagnano
Domanjano FC – San Marino futbolo klubas iš Domanjano.
Lytiniai hormonai
right|thumb|200px|[[Estradiolis]] right|thumb|200px|[[Testosteronas]] Lytiniai hormonai – hormonai (biologiškai aktyvūs junginiai), kurie skatina lytinės liaukos, antinksčių žievės ir placentos gamybą.
Hormonų tipai
Lytinius hormonus galima išskirti į dvi pagrindines klases: androgenai (vyriškieji) ir estrogenai (moteriškieji), žmonių organizuose svarbiausi iš jų yra testosteronas ir estradiolis atitinkamai. Dar galima išskirti progestagenus kaip trečią tipą. Progesteronas yra vienintelis progestagenas natūraliai sutinkamas žmonių organizme.
Funkcijos
Jie stimuliuoja ir reguliuoja lytinę diferenciaciją ankstyvose nėštumo stadijose, pirminių ir antrinių lytinių požymių susidarymą, lytinių organų veiklą, specifinį, su lytimi susijusį elgesį, taip pat turi įtakos bendrai medžiagų apykaitai organizme. Pagal biologinį poveikį skirstomi į androgenus, estrogenus ir gestagenus. Kadangi tai steroidiniai hormonai, jie gaminami iš cholesterino. Sėklidėse daugiausia gaminamas testosteronas, o kiaušidėse – taip pat testosteronas, kuris bręstančio folikulo ląstelėse paverčiamas estrogenais. Geltonkūnis daugiausia gamina moteriškąjį lytinį hormoną progesteroną. Lytinių hormonų biosintezę reguliuoja hipofizės gonadotropiniai hormonai.
Pagrindinis sėklidžių ir kiaušidžių steroidinių ląstelių stimuliatorius yra liuteinizuojantis hormonas. Šiame procese taip pat būtinai turi dalyvauti ir folikulinas, kadangi tik normaliai vystantis folikului, vykstant ovuliacijai ir susiformuojant geltonkūniui kiaušidės tinkamai atlieka savo endokrininę funkciją. Esant folikulo subrendimo sutrikimams ir nesant ovuliacijos, kiaušidės nepakankamai testosterono paverčia estrogenais. Kai nėra ovuliacijos, geltonkūnis nesusidaro ir organizme stinga progesterono. Savo ruožtu antinksčiai irgi gamina lytinius hormonus, tačiau nedideliais kiekiais, ir daugiausia – androgenus. Nėštumo metu motinos ir vaisiaus organizmai reikalingus hormonus gauna iš placentos.
Biologinis poveikis
Lytinių hormonų biologinis poveikis remiasi tuo, kad organai, į kuriuos turi patekti hormonai (organai – taikiniai) turi specifinius receptorius, kurie užtikrina hormonų pernešimą į audinio ląsteles. Androgenų organai – taikiniai yra vyro lytiniai organai, plaukų folikulai (šie hormonai sąlygoja vyriško tipo plaukuotumą), raumeninis audinys, o estrogenų ir gestagenų taikiniai – moters lytiniai organai ir pieno liaukos. Ypatingas vaidmuo reguliujant lytinę funkciją tenka pogumburio ląstelėse esantiems lytinių hormonų receptoriams.
Nuo lytinių hormonų koncentracijos kraujyje, kuris pasiekia pogumburį, priklauso tai, kiek pogumburio ląstelės gamina hormono gonadoliberino. Esant mažoms lytinių hormonų koncentracijoms, gonadoliberino biosintezė sustiprėja ir atitinkamai padidėja gonadotropinių hormonų gamyba, kurie skatina ląstelių lytinėse liaukose veiklą, kurios yra atsakingos už lytinių hormonų sintezę. Esant didelėms lytinių hormonų koncentracijoms kraujyje, gonadoliberino gamyba slopinama ir gonadotropinių hormonų sumažėja. Šitaip yra palaikoma lytinių hormonų homeostazė.
Taikymas medicinoje
Medicinoje lytiniai hormonai yra naudojami kai kuriems susirgimams gydyti, kaip pakaitinė terapija, vėžinių susirgimų atvejais, kontraceptinėse medžiagose, gydant įvairius lytinius sutrikimus, taip pat – diagnostikai.
Laukiniai mėnesiai
Laukiniai mėnesiai – pirmoji rašytojos Renatos Šerelytės eseistikos rinktinė, kurioje pašiepiama kasdienybė, rutina, politinės aktualijos.
Zasadai
Zasadai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 20 km į šiaurės vakarus nuo Grudeko ir apie 22 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Čivonys (Lazdijai)
Čivonys – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Veisiejų, prie Šlavanto ežero bei kelio.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Veisiejų valsčių ir parapiją. Rytuose buvo Čivonių Merkinės dvaras.
Lisijas
Lisijas (445 – 380 m. pr. m. e.) – Senovės Graikijos retorius, garsiausias kalbų kitiems rašytojas V a. pr. m. e.
Liko 23 pilnos kalbos ir 11 kalbų fragmentai. Lisijas ne tik puikiai išmanė juridinius dalykus, bet ir mokėjo parodyti kliento intelektą, charakterio bruožus, socialinę padėtį. Lisijas kūrė nepatyrusio, nesilankančio teismuose, pirmą sykį kalbančio bei improvizuojančio žmogaus įspūdį. Jo kalba taisyklinga, nėra archaizmų, naujadarų, neįprastų konstrukcijų, perkeltinės reikšmės žodžiai vartojami retai. Tekstuose nerasime nereikalingų dalykų, vaizdai gyvi, kalbantis žmogus atpasakoja veikiančiųjų asmenų dialogus. Iš Lisijo mokėsi daugelis graikų, o vėliau ir romėnų rašytojų bei oratorių.
Ženevos kantonas
Ženevos kantonas – labiausiai į vakarus nutolęs Šveicarijos kantonas, beveik iš visų pusių apsuptas Prancūzijos. Oficialus kantono pavadinimas prancūziškai yra République et Canton de Genève. Kaip kai kurie kiti Šveicarijos kantonai (Tičinas, Nešatelio kantonas, Juros kantonas), Ženevos kantonas save vadina respublika, įeinančia į Šveicarijos federacijos sudėtį.
Kantonas yra pietvakariniame Šveicarijos kampe ir laikomas kosmopolitiškiausia Šveicarijos vieta.
Geografija
thumb|left|350px|Ženevos kantonas iš La Bariletės Kantono plotas 282 km². Jis beveik atskirtas nuo kitų Šveicarijos kantonų ir ribojasi tik su Vo. Dabartinės kantono ribos atsirado 1815 m. 2007 m. Ženevos kantone gyveno 438 177 žmonės, iš kurių 163 951 (arba 37.42 %) yra užsieniečiai.
Istorija
Ženeva buvo nepriklausoma respublika iki 1798 m., bet Šveicarijos „amžinas sąjungininkas“ nuo 1584 m. Per Napoleono karus Prancūzija buvo aneksavusi Ženevą. Po išlaisvinimo 1813 m. Ženeva prisijungė prie Šveicarijos 1815 m. kaip dvidešimt antras kantonas, o jos teritorija buvo išplėsta Prancūzijos ir Savojos sąskaita per Vienos kongresą.
Skersinė banga
thumb|305px|[[Plokščia banga|Skersinė plokščia banga.]] thumb|305px|Skersinės [[sfera|sferinės bangos sklidimas dvimatėje gardelėje.]]
Skersinė banga – banga, kurioje fizikinio dydžio pokyčiai vyksta statmenai bangos sklidimo krypčiai. Pavyzdžiui, jei skersinė banga juda teigiama x-ašies kryptimi, svyravimai joje vyksta yz-plokštumoje. Stygos arba membranos svyravimas būtų paprasčiausi mechanikos pavyzdžiai.
Šviesos bangos yra skersinės bangos, sudarytos iš surištų elektrinio lauko E ir magnetinio lauko M laukų, svyruojančių tarpusavyje statmenomis kryptimis, ir sklindančios statmena E ir M vektoriams kryptimi.
Rusijos Federacijos notariato įstatymas
Rusijos Federacijos notariato įstatymas  – Rusijos Federacijos įstatymas, reglamentuojantis notariatą.
Struktūra
Sudarytas iš 2 skyrių. Pirmajame reglamentuojami organizaciniai klausimai (I skirsnis – Bendrosios nuostatos, II – Notaro pareigybės steigimo ir likvidavimo tvarka, III – Notaro teisės, pareigos ir atsakomybė, IV – Stažuotojo ir notaro padėjėjo pareigybės. Notaro pareigybės pavadavimo tvarka), antrajame – notariniai veiksmai, jų atlikimo taisyklės.
Eromaičiai
Eromaičiai (arba Aromaičiai,, nuo 1938 m. birželio 6 d. Ehrenfelde, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Zlatoustjė, ) – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 8 km į pietvakarius nuo Ragainės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nemano miesto gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Tilžės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. 1946–2008 m. Rakitino apylinkės gyvenvietė, 1993 m. prijungta prie Vetrovo.
Pagumburis
thumb|230px|right|Pogumburis thumb|230px|right|Pogumburis (hypothalamus) Pogumburis – tarpinių smegenų dalis, esanti po gumburu (pagal tai ir pavadinimas); joje gausu nervinių ląstelių, atliekančių signalo perdavimo ir sekrecijos funkcijas. Tai yra aukščiausias vegetacinių organizmo reakcijų reguliavimo centras; tai vieta, kurioje kartu reguliuojama tiek nervinė, tiek ir endokrininė veikla. Pogumburio reguliacinė veikla dažniausiai pasireiškia per hipofizę, kuri dar vadinama pogumburio liauka. Taip yra reguliuojamos lytinės liaukos, skydliaukė, antinksčių žievė ir kt.
Pogumburio nervinių ląstelių branduoliuose susidaro liberinai – medžiagos, kurios reguliuoja visus trofinius hormonus (kurie susidaro hipofizės priekinėje dalyje): vieni turi skatinantį poveikį, kiti – slopinantį. Liberinai, dar vadinami atpalaidavimo faktoriumi, yra savotiški universalūs cheminiai veiksniai, perduodantys impulsus į endokrininę sistemą. Pavyzdžiui, lytinė funkcija reguliuojama per gonadotropinus. Pogumburyje yra centrai (toniški), kurie stimuliuoja pastovią priekinės hipofizės dalies hormonų sekreciją, ir centrai (cikliški), reguliuojantys periodišką gonadotropinų sekreciją. Toniškus centrus turi tiek vyrai, tiek ir moterys, o cikliškus turi tik moterys. Tokia pogumburio veiklos diferenciacija nulemiama dar vaisiaus laikotarpyje.
Pogumburio veiklos sutrikimai pasireiškia įvairiai, priklausomai nuo pažeistų centrų vietos ir pobūdžio.
Jūratė Balevičienė
Jūratė Balevičienė (g. 1939 m. spalio 28 d. Kaunas) – Lietuvos botanikė floristė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1996 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Rusėnai
thumb|Rusėnų arealas thumb|Rusėnai tautiniais rūbais 1860 m. thumb|Rusėnai iš įvairių sričių thumb|[[Chelmas|Chelmo rusėnai 1861 m.]] Rusėnai, rytų slavų etnosas (nepainioti su LDK teritorijoje gyvavusia „politine rusėnų tauta“), davęs pradžią dabartinėms baltarusių (gudų) ir iš dalies rusų bei ukrainiečių etninėms tautoms.
Jūratė Balevičienė
Biografija
Nuo 1967 m. dirba Botanikos institute, dėsto Vilniaus pedagoginiame universitete, nuo 1996 m. profesorė.
Mokslinė veikla
Tiria Lietuvos įvairių ekosistemų augaliją, jos būklę, bendrijų chorologiją. Kartu su kitais parengė projektus:
Rusėnai
Carinės ir daugelį jos prielaidų perėmusios sovietinės istoriografijos požiūriu, gudų ir ukrainiečių tautos susiformavo tik XIV-XVII a., tuometinių LDK, Lenkijos karalystės ir Maskvos didžiosios kunigaikštystės sienų padalytai hipotetinei „senovės rusų tautai“ (rus. древнерусский народ) pamažu skylant į tris rytų slavų etnosus. XIX-XXI a. sukauptų rusėnų ir kitų rytų slavų etnogenezę nušviečiančių archeologijos, istorinės dialektologijos, fizinės antropologijos, folkloristikos, etnomuzikologijos ir genetikos duomenų lyginamoji analizė leidžia manyti savitą (skirtingą nuo protoukrainiečių) rusėnų, arba sengudžių etnosą egzistavus jau IX-X a. (tas pat pasakytina ir apie VI-VII a. susiformavusį volynėnų, arba protoukrainiečių etnosą; gudai pastarojo atstovus, skirdami juos nuo „tikrųjų rusinų“, bent iki XIX a. I pusės vadino kuopiniu tautovardžiu valyn' ). XI-XII a. nuo senųjų (etninių) rusėnų (o kartu ir nuo Naugardo srities slavų etnoso) atskilo didžiarusių, tiksliau, protorusų etnosas; po Liublino unijai (1569 m.) dab. baltarusių ir dab. rytinių ukrainiečių protėviams atsidūrus dviejų skirtingų valstybių (Lietuvos ir Lenkijos) teritorijoje, XVII-XVIII/XIX a. volynėnų ir politinių bei ekonominių migrantų iš jų arealo lingvistiškai asimiliuotų pietrytinių rusėnų (dab. rytų ukrainiečių protėvių) pagrindu susiformavo dab. ukrainiečių etnosas. Tiesioginiais rusėnų palikuonimis laikytini buvusio rusėnų etninio arealo branduolio šiaurinėje dalyje gyvenantys baltarusiai.
Nuo rusėnų dažnai neskiriami volynėnai, arba protoukrainiečiai (iš dalies ir todėl, kad LDK slaviškųjų raštinių terminas rusiny ('rusėnai') dažnai turi ir platesnę – „visų Lietuvai ir Lenkijai priklausančios Rusios dalies gyventojų“ reikšmę). Rusėnų (siauresniąja prasme) lingvistinį etnografinį skirtingumą nuo volynėnų lėmė visų pirma tai, kad rusėnų etnogenezė vyko volynėnų migrantams ir jų palikuonims VIII-XII a. kultūriškai bei lingvistiškai asimiliuojant Kijevo-Černigovo krašte, dab. Baltarusijoje ir dalyje dab. Rusijos gyvenusius rytų baltus; tuo tarpu iki pat XVI a. iš esmės vien Dešiniakrantėje Ukrainoje (dab. Ukrainos vakarinėje pusėje) gyvenę volynėnai laikytini vieninteliais po VI-IX a. slavų migracijų „grynaisiais“ slavais. Ženklų Naugardo srities rusėnų (nepainioti su Naugardo srityje iki XII-XIII(?) a. gyvenusiu vakarų slavų etnosu) etnografinį skirtingumą nuo kitų rusėnų lėmė toje srityje vykusioje rusėnų etnogenezėje dalyvavę vakarų slavams giminingas slaviškasis etnogenetinis substratas ir finiškasis etnogenetinis komponentas.
XV-XVI a. rusėnai gyveno daugiausia LDK (išskyrus vad. „Dešiniakrantę Ukrainą“), Riazanės kunigaikštystėje ir Naugardo bei Pskovo žemėse. XI-XIII a. įvairių finų genčių substrato pagrindu susiformavusiam rusų (didžiarusių) etnosui XV-XVII a. asimiliavus Okos aukštupio srities, buv. Riazanės kunigaikštystės ir Naugardo-Pskovo krašto rusėnus, pastarųjų arealas sumažėjo maždaug iki dabartinių gudų ir rytinių ukrainiečių gyvenamo ploto ribų.
Nors LDK rusėnai pastebimai paveikė etninių lietuvių kultūrą, į LDK politinį gyvenimą jie įsitraukė iš esmės tik XVI a., o iki tol bendrąją LDK politiką lėmė bemaž vieni lietuviai. Vykstant LDK rusėnų politinės emancipacijos procesui, XVI-XVII a. greta įtakingiausių lietuvių didikų giminių (žr. Goštautai, Radvilos) viena po kitos iškilo ir keletas rusėniškos kilmės didikų giminių (Chodkevičiai, Sapiegos ir kt.).
Alfredo Bumblausko teikiama rytų slavų etnogenezės schema
Pastaruoju metu lietuvių istoriografijoje daugiausia istorijos populiarintojo prof. A. Bumblausko pastangomis įsigali gudų ir ukrainiečių tautų kilmės iš „jų bendrų protėvių rusėnų/gudų“ koncepcija (suponuota istoriko E. Gudavičiaus istorinės tautų raidos sampratos; žr. žemiau pateiktą A. Bumblausko koncepciją iliustruojančią schemą), pasak kurios ukrainiečiai iš kitų rusėnų „išsiskyrė tik XVII a. viduryje“, o iš likusios rusėnų dalies „daug vėliau“ susiformavo baltarusių tauta. Dauguma lietuvių kalbininkų (įskaitant žymiausią nūdienos Lietuvoje istorinės lingvistikos specialistą prof. Z. Zinkevičių) aptartąją A. Bumblausko schemą atmeta.
Lazdininkų kapinynas
Lazdininkų (Kalnalaukio) kapinynas (valsybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 5208; senas registro kodas – A1708; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR490) – kapinynas, senovės gyvenvietė ir senovės gamybos vieta Kretingos rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, Lazdininkų kaime (Darbėnų seniūnija), Kalnalaukio kalvoje tarp Darbos ir Lazdupio upelių.
Istorija
Ankstyvajame geležies amžiuje Kalnalaukio kalvoje veikė senovės gyvenvietė ir gamybos vieta, kurioje iš vietinės balų rūdos buvo lydoma geležis, deginama medžio anglis. II–XIII a. joje buvo kapinynas.
XVI a. – XX a. pradžioje čia buvo bendro naudojimo kaimo žemės: ganyklos ir šienaujamos pievos. Žemės reformos metu XX a. 4 dešimtmetyje kapinynas pateko į naujakurių Baužio ir Vaičekausko žemės sklypus. Žemės savininkams kapinyno teritorijoje pradėjus statyti sodybų pastatus ir arti žemę, buvo randama įvairių archeologinių radinių, kurių dalis pateko į Vytauto Didžiojo kultūros muziejų, o kiti 1935 m. buvo perduoti besikuriančiam Kretingos muziejui.
Kapinyno teritorijos pietinė dalis smarkiai apnaikinta 1976 m. statant Lazdininkų (Mažučių) gyvulininkystės kompleksą.
Be minėtų muziejų, atsitiktiniai radiniai pateko į privačius rinkinius, Klaipėdos, Palangos ir Liepojos muziejus.
Saugomos teritorijos dydis – 11,02 ha.
Tyrimai
1940 m. kapinyną tyrė Vytauto Didžiojo kultūros muziejus (tyrimų vadovas Pranas Baleniūnas), 1958 m. – Kauno valstybinis istorijos muziejus (tyrimų vadovė Kazimiera Gabriūnaitė), 1976 m. – Vilniaus paminklų konservavimo institutas (tyrimų vadovai Juozas Markelevičius ir Stasys Patkauskas), 1978–1982 – Kauno valstybinis istorijos muziejus (tyrimų vadovė Kazimiera Gabriūnaitė, 1982 m. – Kristina Rickevičiūtė), 1991–1993, 1996, 1997 m. – Kretingos muziejus (archeologai Donatas Butkus ir Julius Kanarskas), 1998 m. – Audronė Bliujienė (Lietuvos dailės muziejus), 2000–2001, 2003, 2006–2009 m. – Kretingos muziejus (tyrimų vadovas Donatas Butkus, 2006 m. – Julius Kanarskas).
Tyrimų metu rasti radiniai saugomi Vytauto Didžiojo karo ir Kretingos muziejuose.
Kapinynas
1940–2008 m. ištirtas 5253 m² dydžio plotas, kuriame rasta 395 nedegintų ir 114 sudegintų II–XII a. žmonių kapų, 1 žirgo griaučiai bei 11 II–V a. simbolinių žirgų kapų. Nuo II a. kapai buvo apjuosiami apskritimo, ovalo arba pailgo keturkampio formos akmenų vainikais, besijungiančiais tarpusavyje. V–VI a. tradicija apjuosti kapą akmenimis išnyko, o nuo X–XI a. paplito mirusiųjų deginimo paprotys. Dalis degintinių kapų įrengta pagal griautinio laidojimo tradicijas, vėliau įkapės laužytos ar degintos kartu su mirusiuoju.
Vyrų kapuose dažniausia rasta geležinių ginklų ir darbo įrankių (kirvių, ietigalių, dalgių, peilių), papuošalų (antkaklių, segių, apyrankių), o moterų kapuose – apyvokos reikmenų, papuošalų (antkaklių, segių, apyrankių, žiedų, gintaro ir stiklo karolių). II–III a. kapuose aptinkama Romos imperijos monetų, vyrų kapuose rasta skydų, tošinių dėžučių su papuošalais, žirgų galvų, kurios laikomos simboliniais žirgų kapais. Retas radinys – gintaro kaušelis su rankenėle (rastas 1976 m.).
Kapinynas priskiriamas kuršiams ir jų protėviams protokuršiams.
Senovės gyvenvietė ir gamybos vieta
Kapinyno teritorijos šiaurinėje dalyje aptiktas ankstyvojo geležies amžiaus antrosios pusės – senojo geležies amžiaus pradžios senovės gyvenvietės ir gamybos vietos kultūrinis sluoksnis su ugniavietėmis, stulpavietėmis, nenustatytos paskirties duobėmis, akmenų konstrukcijomis, pavieniais radiniais, molio tinku, gargažėmis, šlaku.
Jame 2000 m. ištirtos geležies lydymo rūdnelės (radiokarboninė data 2340±60) liekanos, kurios liudija, kad lazdininkiečiai jau IV–III a. pr. m. e. jau mokėjo iš vietinės balų rūdos išsilydyti geležį.
Surinaminė amazonė
Surinaminė amazonė (Amazona ochracephala) – papūginių (Psittacidae) šeimos paukštis.
Išvaizda
Kūnas iki 37 ilgio. Plunksnų spalva žalia, viršutinėje liemens dalyje su su tamsiu atspalviu. Kakta geltonos spalvos. Mentė raudona. Nugaros ir kaklo plunksnos su tamsiu apvadu. Uodegos plunksnos žalios, prie pamato jos raudonos. Snapas juodai pilkas. Antsnapio pamate yra raudona dėmė. Aplink akis yra pilka sritis, akių rainelė oranžiška. Natūraliai gamtoje aptinkama įvairių atspalvių.
Paplitimas
Paplitusi šiaurės Brazilijoje ir Gvianoje.
Gyvenimo būdas
Patelė deda 2-4 kiaušinius. Po keturių savaičių išsirita jaunikliai. Dar po dviejų mėnesių jie palika lizdą.
thumb|left|210px|Surinaminės amazonės
Hamas (Vokietija)
Hamas  – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Rūro aglomeracijoje, prie Lipės upės, turintis didmiesčio statusą. 183 065 gyventojų (2007 m.), 42 pagal dydį Vokietijos miestas. Jame yra didžiausio Vokietijos aukštesniojo žemės teismo (Hamo aukštesniojo žemės teismo) būstinė. Svarbiausios pramonės šakos – kalnakasyba ir plieno pramonė (Hoesch AG, Thyssen Draht GmbH ir Westfälische Drahtindustrie, WDI). Greta šių šakų yra chemijos pramonė, automobilių tiekimas (Hella KGaA Hueck & Co.) ir kt.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|220px||Miesto rajonai su herbais Miestas yra suskirstytas į 7 rajonus Hamm-Mitte, Hamm-Uentrop, Hamm-Rhynern, Hamm-Pelkum, Hamm-Herringen, Hamm-Bockum-Hövel und Hamm-Heessen. Kiekviena miesto dalis turi savo atstovybę, kurią sudaro 19 renkamų asmenų.
Hamo 7 rajonai:
Gyventojai
thumb|left|230px||Miesto centras iš oro Gyventojų skaičiaus kitimą yra gana sunku nustatyti, nes seniausias tikslus gyventojų skaičius yra minimas tik per 1819 m. gyventojų surašymą. Senesni skaičiavimai nėra labai tikslūs. Tarkim 1618 m. buvo spėjama, kad mieste gyveno ~1000 gyventojų.
1819 m. Hame gyveno 4657 gyventojai. Šiais laikais žymiai didesnis miestas Dortmundas tais pačiais metais turėjo 4453 gyventojus ir tuometiniai laisvieji imperijos miestai Esenas 4 842 gyv. (1822 m.), Miunsteris 15 158 gyv. (1818 m.) ir Kelnas 55 355 gyv. (1819 m.). Hamas, Dortmundas ir Esenas XIX a. pradžioje buvo vidutinio dydžio miestai. XIX a. pradžioje prasidėjus miesto industrializacijai miesto plotas ir gyventojų skaičius sparčiai išaugo. Gyventojų skaičius išaugo nuo 4 467 (1819 m.) iki 31 371 (1900 m.), dėl to miestas kitais metais išstojo iš apskrities sąjungos ir sukūrė savo miesto apskritį. 1853 m. ir 1856 m. mieste įsikūrė keletas gamyklų, dėl kurių gyventojų skaičius dar išaugo. Iki 1925 m. gyventojų skaičius išaugo iki daugiau nei 50 000. Dėl vėliau vykusio gyvenviečių prijungimo prie Hamo, ypač po 1975 m. sausio 1 d., labai stipriai išaugo – nuo 83 000 iki 172 000 gyventojų skaičius. Tada miestas tapo didmiesčiu. 2003 m. Hamas pasiekė didžiausią gyventojų skaičių – 184 961.
NPL
NPL, Npl arba npl be taškų arba su taškais gali reikšti:
Ardėnai (departamentas)
Ardėnai (08)  – Prancūzijos departamentas šalies šiaurės rytuose, Šampanės-Ardėnų regione. Pavadinimas kilęs iš keltų kalbos žodžio Ar Duen – juodas, pirmą kartą sutinkamas Julijaus Cezario knygoje „Galų karas“ (De bello gallico), taip vadinamas miškas prie Reino. Administracinis centras – Šarlevilis Mezjeras.
Departamente 4 apskritys, 37 kantonai, 16 municipalinių susivienijimų ir 463 komunos. Plotas – 5 229 km². 1999 m. – 290 130 gyventojų, 55 gyv./km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais apjungiant Šampanės ir Argono provincijų dalis ir Sedano principatą.
Geografija
Ardėnų departamentas ribojasi su Mezo, Marnos, Esno departamentais ir Belgija. Aukščiausia vieta – Krua Skai, 504 m virš jūros lygio.
Svarbiausia upė – Mezas
Klimatas
Klimatas švelnus, artimas kontinentiniam, bet įtakos turi ir Atlanto vandenynas. lietūs būna dažniausiai pavasarį ir rudenį.
Turizmas
400px|thumb|Mezo upė Prancūzijos Ardėnuose Ardėnuose yra nemažai turistams įdomių objektų ir vietovių. Šarlevilyje lankomi 1606 m. miesto įkūrėjo Šarlio de Gonzago pastatyti rūmai, 1499 m. statyta barokinė Dievo motinos vilties bazilika, San Remi, Šventosios Širdies bažnyčios, senas malūnas, Mezjere – Karaliaus bokštas, Burgundijos vartai, mokyklos vartai. Šarlevilis Mezjeras yra lėlių teatrų sostinė, kas trejus metus čia vyksta pasauliniai lėlių festivaliai.
Sedano pilis viena didžiausių Europoje – 7 aukštų, 35 000 m². Ardėnų giria užima 150 000 ha., beveik visa jį – gamtos rezervatas.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Morisas Blinas ir Benua Hiurė, Atstovų rūmuose – Beranžė Poletis, Filipas Vilkas ir Žanas Lukas Varsmanas. Generalinę tarybą sudaro 37 nariai.
Tonolec
„Tonolec“ – muzikinis duetas iš šiaurės Argentinos (Čiako ir Formosos provincijų). Sudaro Diego Pérez ir indėnų tobų kilmės Charo Bogarín. „Tonolec“ savo kūryboje jungia elektroninę muziką su indėnų tobų folkloru.
Stefa Rimkevičiūtė
Stefa Rimkevičiūtė (1936 m. lapkričio 4 d. Laukuvoje, Šilalės r.) – choro dirigentė ir pedagogė.
Tonolec
thumb|left|180px|Vokalistė Čaro Bogarin
Stefa Rimkevičiūtė
Biografija
1952–1956 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. A. Buzys). 1956–1961 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Motiekaičio klasė). Studijų metais dėstė muzikos literatūrą Vilniaus kultūros – švietimo technikume, dirbo koncertmeistere J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje, vadovavo miesto vokaliniams ansambliams.
1961–1962 Šiaulių muzikos mokyklos choro dirigavimo dėstytoja ir miesto vokalinių ansamblių vadovė.
Nuo 1963 rudens Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, kurį laiką dėstė ir Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose. Pedagogė išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1963–1966 vadovavo uostamiesčio mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams, „Dailės" kombinato mišrųjį chorą parengė 1965 respublikinei dainų šventei Vilniuje.
Nuo 1966 S. Rimkevičiūtė – Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) metodinio kabineto vadovė, vėliau kompozitoriaus Stasio Šimkaus muziejaus vedėja. Padėjo organizuoti mokslines konferencijas, konsultavo vaikų muzikos mokyklas, muzikos mokytojams teikė metodinę pagalbą. 1979 V respublikiniams pedagoginiams skaitymams parengė metodinį darbą „Intonacinė klausa ir jos ugdymas“, sudarė bukletą „Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesnioji muzikos mokykla" (1973), vietos spaudoje paskelbė straipsnių. 1986 pedagogė apdovanota Kultūros žymūno ženklu.
Brolis Kasparas Rimkevičius – taip pat kvalifikuotas chorvedys ir pedagogas.
Kanados vyrų futbolo rinktinė
Kanados vyrų futbolo rinktinė – Kanadai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kontroliuojama Kanados futbolo asociacijos. Rinktinė dalyvavo tik dviejuosw pasaulio čempionate (1986 ir 2022 m.), kur aukštų rezultatų nepasiekė (grupės barjero neįveikė). Tačiau kanadiečiai dalyvavo 14-oje CONCACAF Aukso taurės čempionatų, o 2000 m. turnyrą laimėjo. Kanados rinktinė 1904 m. vasaros olimpiadoje laimėjo aukso medalį.
Zažečanai
Zažečanai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į rytus nuo Grudeko ir apie 35 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Čivonys (Avižieniai)
Čivonys – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Veisiejų.
Istorija
XIX a. buvo Čivonių Merkinės dvaras.
Daugtaškis
Daugtaškis (…) – skyrybos ženklas, paprastai žymintis sakinyje tyčiomis praleistą žodį ar frazę, kalbėjimo pauzę, dvejonę, neužbaigtą mintį, nutylėjimą ar nutilimą. Dažniausiai naudojamas sakinio pabaigoje (pvz., Aš ėjau ir staiga…), tačiau gali būti ir sakinio pradžioje, paprastai pratęsiant mintį.
Daugtaškis laužtiniuose arba trikampiuose skliausteliuose ([…] ar <…>) reiškia praleistą dalį teksto.
Daugtaškis gali būti spausdinamas tiek kaip trys taškai, tiek ir kaip nepriklausomas, neretai kiek kitaip vaizduojamas spaudos ženklas (Unicode U+2026, HTML & hellip;).
Matematikoje
Matematikoje daugtaškis reiškia „ir taip toliau“, juo logiškai pratęsiamos begalinės ar pakeičiamos lengvai nuspėjamos sekos, pavyzdžiui skaičių nuo 1 iki 10 suma:
arba
(begalinė seka su apskaičiuojama reikšme). Jei naudojamos matricos, daugtaškis gali būti rašomas taip pat vertikaliai ar įstrižai, pavyzdžiui matrica su vienetais diagonalėje:
„Nuspėjama“ reikšmė turi būti nuspėjama vienareikšmiškai. Dėl galimo neteisingo alternatyvaus supratimo matematiniuose įrodymuose daugtaškio vengiama.
Kambarys jazmino krūme
Kambarys jazmino krūme – lietuvių rašytojos Lauros Sintijos Černiauskaitės knyga, kurią sudaro apysaka „Prieblandos seserys“ bei apsakymas „Kambarys jazmino krūme“.
Knygos naratyvo ašis – skausmas dėl kadaise nutrūkusių artimų santykių. Laura Sintija Černiauskaitė paprasta, tačiau įtaigia kalba aprašo dvasios virsmus, kurie, pasak autorės, būtini kiekvienam žmogui.
NLD
NLD, Nld arba nld be taškų arba su taškais gali reikšti:
Bronislovas Matelis
Bronislovas Matelis (g. 1961 m. rugsėjo 3 d. Panevėžyje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, Panevėžio politinis veikėjas.
Biografija
1983 m. baigė Panevėžio hidromelioracijos technikumą, 1995 m. – Vilniaus universiteto Žurnalistikos institutą, įgydamas spaudos žurnalisto specialybę. 2012 m. baigė Vilniaus universitete verslo vadybos magistrantūros studijas (organizacijų valdymas).
Spaudoje bendradarbiauti pradėjo 1984 m. Straipsnius skelbė žurnale „Švyturys“, laikraštyje „Panevėžio tiesa“, savaitraštyje „Panevėžio savaitė“. 1989–1990 m. Panevėžio Sąjūdžio laikraščio „Laisvas žodis“ korespondentas, rengė ir vedė „Sąjūdžio žinių“ laidas per Panevėžio miesto laidinį radiją. 1990–1991 m. – Panevėžio miesto tarybos atstovas informacijai. 1992 m. padėjo steigti nepriklausomą laikraštį „Aukštaitijos rytas“, jo redaktoriaus pavaduotojas. 1992–1994 m. laikraščio „Panevėžio rytas“ korespondentas. 1994–1997 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ korespondentas Panevėžyje. 1997–2000 m. dienraščio „Panevėžio balsas“, 2000–2016 m. „Panevėžio rytas“ vyriausiasis redaktorius ir leidėjas. Naujienų portalo lrytas.lt apžvalgininkas. Daugiausia rašo apie kriminalinius ir ekonominius nusikaltimus, pramonės, politikos, sporto temomis.
Panevėžio badmintono klubo narys, alpinistas.
Moorgate katastrofa
thumb|250px|Vaizdas žiūrint nepabaigto tunelio kryptimi thumb|250px|Moorgate stotis Moorgate katastrofa - 1975 metų vasario 28 d. Londono Moorgate stotyje įvykusi metro katastrofa, kurios metu traukinys sudužo atsitrenkęs į nebaigto kasti tunelio galinę sieną. Katastrofoje žuvo 43 žmonės. Jos priežastis niekada nebuvo įtikinamai nustatyta.
Katastrofą sušvelnino tunelio gale traukiniui sustabdyti papiltas smėlio sluoksnis. Galutiniam smūgiui sienoje taip pat buvo įrengtas hidraulinis buferis. Tačiau šis buferis buvo senas, neprižiūrimas ir todėl nebeveiksmingas. Visa ši įranga buvo skirta sulaikyti daug lėčiau važiuojančiam, mašinisto stabdomam traukiniui ir negalėjo apsaugoti nuo įvykusios katastrofos. Nors tuo metu metro jau buvo įrengtos modernios apsaugos sistemos, traukinį linijos gale automatiškai sustabdantis įrenginys iki tol niekam nepasirodė reikalingas.
Visi traukinio valdymo bei kiti mechanizmai po katastrofos buvo ilgai ir nuodugniai tiriami, tačiau taip ir nerasta priežasties, kodėl traukinys užuot sustojęs, visu greičiu pasileido pirmyn. Stabdymo ir įsibėgėjimo rankenos šiuose traukiniuose nesusijusios, todėl mašinistas greičiausiai negalėjo jų supainioti. Buvo svarstoma, jog galbūt mašinistas klaidingai suvokė traukinio buvimo vietą, tačiau ženklai ir apskritai vieta Moorgate stotyje nėra labai panaši į jokią kitą. Taip pat buvo kelta hipotezė jog mašinistas tokiu būdu bandė išvengti kokios nors gresiančios kitos katastrofos, tačiau taip ir liko neaišku, kas tai būtų galėję būti.
Neradus kito paaiškinimo, buvo rimtai tiriama ir mašinisto savižudybės hipotezė, tačiau ji taip pat neatrodo įtikinama. Nagrinėjant paaiškėjo jog jam nekilo jokių savižudžiams tipiškų problemų, gyvenimas ir karjera klostėsi sėkmingai ir savo kišenėje jis turėjo apie 300 angliškų svarų už kuriuos tą vakarą ketino nupirkti brangią dovaną savo dukrai.
Buvo nustatyta, jog mašinistas iki paskutinės akimirkos sėdėjo savo vietoje ir net nepakėlė rankos prisidengti nuo artėjančio smūgio. Tačiau tai nebuvo paprastas širdies smūgis, taip pat nerasta alkoholio ar kitų narkotikų.
Po šios katastrofos visose Londono galinėse metro stotyse buvo įrengtos traukinį automatiškai sustabdančios sistemos, dabar žinomos kaip „Moorgate kontrolė“. Beveik visos šalies mastu (British railways) geležinkeliuose buvo įvesta taisyklė, jog paskutinis šviesoforo signalas prieš geležinkelio pabaigą negali būti žalios šviesos signalas (prireikus ties pabaiga įrengiant nuolat šviečiančius raudonus signalus). Manoma, jog šiuo metu tokia katastrofa pakartotinai įvykti negali.
Nykštukinės žibintūnės
Nykštukinės žibintūnės (Diogenichthys) – žibintūninių (Myctophidae) šeimos žuvų gentis. Paplitusios Atlanto, Ramiajame ir Indijos vandenynuose.
Leonas Gytis Lazėnas
Leonas Gytis Lazėnas (1939 m. sausio 11 d. Kaune – 1985 m. rugsėjo 14 d. ten pat) – Lietuvos inžinierius mechanikas.
Nykštukinės žibintūnės
Rūšys
Gentyje išskiriamos 3 rūšys:
Leonas Gytis Lazėnas
Biografija
1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Nuo 1961 m. dirbo vyriausiuoju metrologu Kauno Dzeržinskio staklių gamykloje. 1969 m. technikos mokslų kandidatas.
Tyrimų sritis – matavimo metodai ir technika, staklių konstrukcijų kūrimas. 18 išradimų autorius. Su kitais sukūrė ir įdiegė labai didelio tikslumo stakles, t. p. labai didelio tikslumo koordinatinių įrenginių kompleksą.
Brolis kino režisierius Linas Lazėnas (1941–1986).
Statmuo
right|thumb|250px|[[Spindulys AB yra statmenas tiesei CD, kadangi šių spindulių sukurtos lygių kampų poros (oranžinė ir žydra spalvos) kampai yra kiekvienas po 90 laipsnių.]]
Ryšys su lygiagretumu
Euklidinėje geometrijoje bet kurios dvi tiesės, statmenos trečiajai, yra lygiagrečios. Panašiai, jeigu tiesė yra statmena kitai tiesei, tada ji yra statmena bet kuriai tiesei, lygiagrečiai tai kitai tiesei.
Analizinėje geometrijoje
Dekarto koordinačių sistemoje, bet kurios dvi tiesės plokštumoje xy gali būti aprašomos lygtimis:
Jos yra statmenos, tada ir tik tada, kai
Avalos televizijos bokštas
Avalos televizijos bokštas – aukščiausias Belgrado ir Serbijos pastatas. Stovi ant Avalos kalno. Projekto autoriai – Uglješa Bogdanovičius, Slobodanas Janjičius ir Milanas Krstičius.
Istorija
1965 m. pradėtos televizijos ir radijo retransliacijos. 1971 m. buvo pakeista antena. 1999 m. balandžio 29 d. bokštas buvo bombarduotas ir sugriautas. 2006–2009 m. bokštas buvo atstatytas, o 2010 m. balandžio 21 d. jis iškilmingai atidarytas.
Vismaliukai
Vismaliukai – Vilniaus miesto dalis, šiaurės rytinis mikrorajonas netoli Aukštosios Veržuvos ir Vismalų, miesto paribyje apsupti miškų. Vismaliukai žymūs Vismaliukų poligonu, statytu sovietmečiu. Nuo 2015 metų poligono teritorijoje aktyviai kuriama Vismaliukų investicinė inovacijų zona.
Aukštadvario apylinkė (Pandėlys)
Aukštadvario apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Panemunio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pandėlio rajonui. 1954 m. prijungta Medikių apylinkė, dalis Suvainiškio apylinkės ir dalis Naujasodės apylinkės, o dalis Aukštadvario apylinkės prijungta prie Panemunio apylinkės. 1960 m. gegužės 19 d. Aukštadvario apylinkė prijungta prie Panemunio apylinkės, Suvainiškio apylinkės ir Kvetkų apylinkės.
Vismaliukai
Geografija
Pro Vismaliukus teka Veržuva, Neries kairysis intakas. Ties Vismaliukais susidariusios upės kilpos, patenkančios į Veržuvos hidrografinio draustinio teritoriją.
Vismaliukuose didžiausias vandens telkinys – Laumžirgio tvenkinys (592 m²), iš kurio išteka Veržuvytės upelis. Taip pat yra bevardis ežeras šalia Vismaliukų vandens bokšto, sovietmečiu vadintas Kareivių ežeru, nes jį tvarkė Vismaliukų poligone gyvenę karininkai. XXI amžiaus pradžioje užpelkėjo.
Gyventojai
1931 m. Mickūnų valsčiaus Vismaliukų kaime gyveno 23 gyventojai.
Vismaliukuose gyvena lietuvių, rusų ir lenkų tautybės gyventojai. Sovietmečiu Vismaliukų kolektyviniuose soduose kūrėsi rusų tautybės karininkų šeimos. Po 1990 metų etninė Vismaliukų sudėtis pakito, išvykus daugumai rusakalbių šeimų.
Arabinis kavamedis
Tai visžalis krūmas arba medis, išaugantis iki 5 m aukščio, atskirais atvejais, jei neapkarpomas – iki 8–10 m. Arabinio kavamedžio tėvynė – pietvakarių Etiopija, kur Kafos regiono upių slėniuose 1600–2000 m aukštyje virš jūros lygio yra išlikusios jų laukinės augavietės. Plačiai kultivuojama Indonezijoje, Indijoje, Brazilijoje ir kitose Lotynų Amerikos šalyse. Augalas dažniausiai neperneša tropikų karščio, esančio žemiau 1200–1500 m (išskyrus kai kurias šalis), todėl žemesnės zonos dažniausiai yra užsodinamos kitomis rūšimis, pvz., Coffea canephora. Po 3–4 metų pradeda vesti vaisius, primenančius tamsiai raudonas uogas, paprastai turinčias po dvi žalsvai pilkas pupeles.
Kava
Šviežios arabikos pupelės turi kofeino (0,65–2,7 %), riebalų (apie 12 %), baltymų (13 %), cukraus (8 %). Arabika ir robusta – skirtingo skonio ir turi skirtingą kofeino kiekį. Šios abi kavos veislės efektyviausiai auginamos visame pasaulyje.
Kitos kavamedžių rūšys
thumb|left|180px|Arabinis kavamedis (iliustracija)
Nanajai
Nanajai (нанай, нани), seniau – goldai (гольды) – Tolimųjų Rytų tauta, gyvenanti Rusijoje (Chabarovsko kr.) ir Kinijoje (Heilongdziange), Amūro žemupio pakrantėse, taip pat prie Usūrio ir Sungario upių. Populiacija – apie 17 tūkst. žmonių. Kalba nanajų kalba, priklausančia tungusų-mandžiūrų kalbų šeimai.
Rusijoje nanajai gyvena Amūro pakrantėse ir jo baseine, daugiausia tarp Chabarovsko ir Komsomolsko prie Amūro, taip pat rytiniame Usūrio krante. Dauguma nanajų išpažįsta vietinį šamanistinį tikėjimą, dalis – stačiatikiai. Nuo seno tradiciškai verčiasi žvejyba, medžiokle, nuo XVIII a. padėjo verstis ir žemdirbyste, gyvulininkyste.
Istorija
Rašytiniai šaltiniai apie Amūro žemupio tautas egzistuoja nuo XVII a. Aprašyti Jerofėjaus Chabarovo ir kitų keliautojų. Yra nuomonė, kad šaltiniuose minimi diučerai galėję būti nananjai, tačiau labiau tikėtina, kad tai buvusi džiurdženams gimininga tauta, o nanajais galėję būti šaltiniuose minimi ačanai ir natkai.
Ferrari Enzo
Ferrari Enzo – 2 durų Berlinetta tipo super automobilis, kurį 2002–2004 m. kūrė Ferrari kompanija. Automobilis buvo skirtas pagerbti kompanijos įkūrėją Enzo Ferrari. Šiame automobilyje Ferrari panaudojo kai kuriuos gamybos būdus iš 2002 m. Formulės 1 lenktynių – tai anglies pluoštas, elektrohidraulinė pavarų perjungimo sistemas, anglies pluoštu susitiprinti keraminiai stabdžiai ir pan.
Šio modelio 6 l F140 V12 variklis buvo naujos Ferrari kartos. Jo gamyba paremta V8, naudojamo Maserati Quattroporte modelyje.
Pirmą kartą automobilis buvo pademonstruotas 2002 m. Paryžiaus automobilių parodoje. Kompanija iš anksto pranešė, kad bus pagaminti 349 Enzo modeliai, kurių kaina sieks 659 330 JAV dolerių. Ferrari laišku kreipėsi į visus potencialius klientus, ypač tuos, kurie jau buvo įsigiję F40 ar F50 modelius. Tokiu būdu buvo parduoti visi 349 vienetai dar prieš prasidedant oficialiai gamybai. Vėliau, atsiradus didesnei paklausai, Ferrari pagamino dar 50 modelių. Prieš pasirodant Paryžiaus parodoje, vienintelis demonstracinis Enzo modelis buvo nuskraidintas iš Italijos į Kaliforniją filmo „Čiarlio angelai“ tęsinyje. Jame šį modelį vairavo aktorė Demi Moore.
2004 m. Ferrari pagamino 400-ąjį Enzo modelį, kurį padovanojo Vatikanui. Šis Enzo buvo parduotas Sotheby's aukcione už 1,1 milijoną JAV dolerių.
Enzo iki 100 km/val įsibėgėja per 3,14 s, o didžiausias greitis siekia 355 km/val. ] Nepaisant puikių Enzo charakteristikų, paprastesnis Ferrari modelis Ferrari F430 Scuderia kompanijos bandymų trasą įveikė tokiu pačiu laiku.
SS Folgore/Falciano
Falčiano „Folgore“ – San Marino futbolo klubas iš Falčiano.
Istorija
Klubas įkurtas 1972 m.
Čižai
Čižai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kamajų.
Egzonimas
Egzonimas (iš 'iš' +  'vardas') – geografinio objekto pavadinimas ne oficialia to krašto gyventojų kalba ir ne vietinių gyventojų kalba, besiskiriantis nuo tomis kalbomis naudojamo vietinio pavadinimo. Tokie pavadinimai paprastai kitose kalbose būna tradiciniai, įsigalėję nuo seno.
Priešinga sąvoka yra endonimas – vietine kalba naudojamas pavadinimas.
Egzonimo ir endonimo sąvokos kartais vartojamos ir apibūdinant etninių, socialinių grupių pavadinimus ir net asmeninius vardus. Šiame kontekste endonimai paprastai vadinami autonimais, o egzonimai – ksenonimais.
Pvz.,:
Zeliona (Grudekas)
Zelona  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į pietryčius nuo Grudeko ir apie 46 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Egzonimas
Egzonimų tipai
Pagal kilmę egzonimai vartojimo kalbos požiūriu būna:
Xylotrechus
Xylotrechus – ūsuočių (Cerambycidae) vabalų gentis.
Ūsuočiai vidutinio dydžio, antsparnių piešinys iš plaukuotų dėmelių, raiščių, juostų. Antenos palyginti trumpos. Lervos vystosi po lapuočių medžių žieve ir medienoje.
Lietuvoje žinomos 5 rūšys:
KG United
KG United – Kirgizijos futbolo klubas iš Biškeko.
Istorija
Įkurtas 2012 m. Žaidė aukščiausioje šalies futbolo lygoje tris sezonus.
Liepos 26
Liepos 26 yra 207-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 208-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 158 dienos.
Vardadieniai
Daugintas – Eigirdė – Eigis – Joakimas – Milė – Ona
Stambolijskis
Stambolijskis  – miestas Plovdivo srityje, pietų Bulgarijoje. Įsikūręs Maricos dešiniajame krante. 11 634 gyventojai (2014 m. duomenys).
Istorija
Įkurtas 1873–1875 m., pastačius Stambulas–Belovas geležinkelio linija. Iš pradžių miestelis vadintas Gara Krichim, kaip ir netoliese esantis kaimas.
Pirmieji gyventojai buvo iš Brestovicos ir Perušticos, kurie į vakarus nuo geležinkelio linijos, kartu su Pešteros geležinkelio darbuotojais, įkurė gyvenvietę. 1926 m. turėjo 224 gyventojus. 1934 m. gyveno 554 žmonės. Pastačius fabrikus, gyvenvietė tapo svarbiu pramonės centru. 1964 m. suteiktos miesto teisės. 1979 m. pervadintas būvusio Bulgarijos ministro pirmininko Aleksandaro Stambolijskio garbei.
Vincas Krėvė-Mickevičius
thumb|180px|Vincas Mickevičius Vincas Krėvė-Mickevičius  (1882 m. spalio 19 d. Subartonyse, Merkinės valsčius, Alytaus apskritis, Lietuvoje – 1954 m. liepos 7 d. Pensilvanija, JAV) – Lietuvos prozininkas, dramaturgas, lietuvių literatūros klasikas, profesorius, politinis veikėjas.