cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1953 m. Europos krepšinio čempionatas
Kova dėl 9-16 vietų
Turnyro autsaideriai buvo padalinti į dvi grupes – vienoje jų buvo keturios komandos, o kitoje penkios. Visos ekipos sužaidė su kitomis savo grupės komandomis. Pirmąsias dvi vietas grupėse užėmusios rinktinės toliau varžėsi dėl 9-12 vietų, o trečiąsias ir ketvirtąsias – dėl 13-16 vietų. Penktąja likusi penkių komandų grupės ekipa užėmė 17 vietą.
II grupė
Varžybose dėl 13-16 vietų susigrūmė VFR – Libano bei Rumunijos – Danijos komandos. Rungtynių nugalėtojai žaidė dėl 13-14 vietų, o pralaimėjusieji turėjo tenkintis kova dėl 15-16 vietų.
Dėl 13-14 vietų
Dėl 9-12 pirmenybių vietų kovėsi Bulgarijos – Suomijos ir Belgijos – Šveicarijos ekipos. Mačų nugalėtojai žaidė dėl 9-10 vietų, o pralaimėjusieji – dėl 11-12 pozicijų.
Kova dėl apdovanojimų
Geriausios pirmojo etapo komandos sužaidė tarpusavyje po vieną kartą ir taip išsiaiškino Europos čempionato medalininkus.
Egiptas dėl politinių sumetimų atsisakė žaisti su Izraeliu, todėl jiems buvo įskaitytas techninis pralaimėjimas ir nepaskirtas vienas taškas.
Lietuvių rezultatai
TSRS rinktinėje šiose Europos pirmenybėse žaidė net 4 lietuviai: Stepas Butautas, Justinas Lagunavičius, Kazys Petkevičius ir Algirdas Lauritėnas. Lietuvių indėlis į TSRS rinktinės žaidimą buvo svarus, o S. Butautas ir vėl buvo vienu ekipos lyderių.
Nugalėtojai
Europos čempione tapo varžybų šeimininkė TSRS rinktinė: Treneris Konstantinas Travinas
Antrąją vietą iškovojo Vengrijos krepšininkai: Treneris Janošas Paderis
Bronzos apdovanojimu džiaugėsi prancūzai: Treneris Robertas Busnelis
Karmardenas
Karmardenas – miestas pietvakarių Velse, prie Tyvio upės; grafystės centras. Yra Velso universiteto filialas.
Istorija
Tai viena seniausių Velso gyvenviečių. XVI–XVIII a. buvo pagrindinis miestas Velse.
Edvardas Gružas
Edvardas Gružas (1949 m. vasario 8 d. Žeimiuose, Lietuvos TSR – 2004 m. kovo 15 d. Sankt Peterburge, Rusija) – Lietuvos teisininkas.
Biografija
1967 m. baigė Žeimių pagrindinę mokyklą, 1979 m. – Minsko aukštąją milicijos mokyklą.
Iki 1991 m. dirbo Lietuvos SSR vidaus reikalų ministerijoje. 1992–1993 m. Migracijos departamento direktorius. 1998–1999 m. generalinis policijos komisaras.
2000–2003 m. Vyriausiosios rinkimų komisijos narys. Dirbo generaliniu konsulu Sankt Peterburge, palaidotas Vilniuje.
Justinas Vareikis
Justinas Vareikis (1870 m. Saleninkuose, Rusijos imperija – 1956 m. Skaruliuose, Lietuvos TSR) – knygnešys, karininkas.
Biografija
Gimė 1870 m. Saleninkuose. Vos sulaukęs 18 metų, Skarulių klebono Šlėgerio paragintas padėjo gabenti iš Rytų Prūsijos caro uždraustas lietuviškas knygas. Ūgtelėjęs įsidarbino sielininku ir plukdė medieną Šventąja, Nerimi, Nemunu. Iki Tilžės nusigaudavo sieliais, ten pasiimdavo knygas ir pro Smalininkus, Sudargą pėsčiomis grįždavo atgal. Įkliuvęs už šią veiklą, 3 mėnesius sėdėjo Kauno kalėjime. Spaudos reikalais J. Vareikiui teko lankytis ir pas Martyną Jankų Bitėnuose, keliauti į Rygą ir kitur.
Kai bolševikai artėjo prie Kauno, J. Vareikis nuvažiavo į laikinąją sostinę, gavo ginklų, surinko keliolika vyrų ir juos apginklavęs, ėmė saugoti Jonavą. Dalyvavo žygiuose ties Radviliškiu ir Meškuičiais. 1919 m. spalio 27 d. kartu su mokytojais B. Garmumi ir J. Kartanu įkūrė Jonavoje šaulių būrį, jam vadovavo. Jau kitais metais šaulių būrys tapo gan rimta jėga, čia susibūrė nemažai aplinkinių kaimų žmonių. Lenkai šaulių vadą persekiojo, bandė sugauti. Jis slėpdavosi savo sode iškastoje slėptuvėje. Lenkų puldinėjimams vis kartojantis, J. Vareikis paliko Saleninkus ir persikėlė į Jonavą, kur jau stovėjo lietuvių kariuomenė, saugojusi tiltą. Apsimetęs lenkų partizanu, ėjo per lenkų okupuotus kaimus ir platino lietuviškus atsišaukimus. J. Vareikis su kitais šauliais saugojo Jonavos tiltą, gelbėjo jį nuo susprogdinimo. 1920 m. lapkričio mėn. lenkų kavalerijai prasiveržus į Lietuvos gilumą, J. Vareikis su savo šauliais priešą pasitiko jau ties Truskava. Bendromis jėgomis kavalerijai buvo užkirstas kelias.
Už neeilinius nuopelnus Tėvynei apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 4 laipsnio ordinu, Nepriklausomybės medaliu, garbingiausiu Šaulių sąjungos apdovanojimu – Šaulių žvaigžde. Pagerbdami knygnešį ir šaulį, Amerikos lietuviai paskyrė 700 dolerių premiją.
Sovietams okupavus Lietuvą, J. Vareikis atsidūrė sąrašuose tų, kurie turi būti pirmiausia ištremti iš Lietuvos. Kurį laiką slapstėsi. 1941 m. birželio 14 d. buvo užtiktas namuose, tačiau jam ir sūnui pavyko pabėgti, o dukterys - Jadvyga ir Salomėja – suimtos ir ištremtos. Mirė 1956 m. Skaruliuose, kur ir palaidotas. 1997 m. jo vardu pavadinta Jonavos Justino Vareikio progimnazija.
Mandžiūrijos istorija
Mandžiūrijos istorija – Mandžiūrijos, istorinio regiono, esančio dabartinėje šiaurės rytų Kinijoje ir pietryčių Rusijoje, istorija.
Tautinė sudėtis
Dėl gana atšiaurių sąlygų Mandžiūrija labai ilgą laiką buvo primityvų gyvenimą gyvenusių tautų teritorija. Tos tautos vertėsi medžiokle, žvejyba ir gamtos gėrybių rinkimu. Jos beveik visos priklausė tungūzų kalbinei grupei. Gyventojai, skirtingai nei Mongolijos plynaukštėje, pasižymėjo gana sėsliu gyvenimo būdu. Nepaisant to, jos dažnai keldavo grėsmę pietuose esančioms valstybėms – Kinijai ir Korėjai. Manoma, kad šiaurės korėjos tautos (pujo, kogurio ir kitos) kilo iš Mandžiūrijos ir buvo tungūzai.
Mandžiūrija iki mandžiūrų
thumb|150px|Donghu III a. pr. m. e.
Donghu
Seniausia žinoma Mandžiūrijos tauta buvo Donghu (kin. 东胡), arba rytiniai hu, kurie minimi nuo maždaug – III a. pr. m. e. Juos vėliau nugalėjo ir Mandžiūriją laikinai kontroliavo šiongnu iš Mongolijos plynaukštės. thumb|150px|Vuhuanai, Sušenai, Šianbai, Fuju mūsų eros pradžioje
Vuhuan, šianbai, sušenai, fuju
Pagrindiniai straipsniai: vuhuanai, šianbai, sušenai, fuju
Mūsų eros pradžioje Mandžiūrijoje yra žinomos kelios gentys, tarp jų šianbai ir vuhuanai (kin. 烏桓, dar žinomi kaip ilou), tiesioginiai donghu palikuonys. Rytų Mandžiūrijoje, tuo tarpu, įsigalėjo sušenai.
Iš pradžių didelę dalį Mandžiūrijos kontroliavo vuhuanai, o nuo III a. juos pakeitė šianbai. Pastarieji įgijo hegemoniją ne tik Mandžiūrijoje, bet ir Mongolijos plynaukštėje, taip pat dalyvavo tautų migracijose į Kinijos šiaurines teritorijas. Iš pradžių Mandžiūriją kontroliavo jų klanas juvein, o nuo 345 m. jų klanas murong sukūrė daugybes valstybių Mandžiūrijos pietinėse teritorijose, tokių, kaip Ankstyvoji Jan, Vėlyvoji Jan, Šiaurės Jan, Pietų Jan, Vakarų Jan.
Šianbų klanas tuoba, įsitvirtinęs Mongolijos plynaukštėje, iki VI a. vidurio kontroliavo šiaurės Kiniją. Šia valdė šianbų balstybės Šiaurės Vei, Rytų Vei, Vakarų Vei, Šiaurės Či, Šiaurės Džou. thumb|150px|Mohe, kumo ši, kidaniai, šivei VII a. pradžioje
Mandžiūrija V–X a.
Pagrindiniai straipsniai: mohe, Balhe, kumo ši
Apie V a. rytų Mandžiūrijoje įsitvirtino mohe tauta, kuri laikoma sušenų palikuone. Šios gentys daug kariavo su Korėjos valstybe Kogurio. Žlugus Kogurio, 698 m. šiaurės Korėjoje įsitvirtino Balhe valstybė, kuri įgijo hegemoniją visoje rytinėje Mandžiūrijoje ir viešpatavo iki 926 m.
Vakarų Mandžiūrijoje VIII a. viduryje, tuo metu, kuomet Mongolijos plynaukštėje įsitvirtino Uigūrų kaganatas, hegemoniją įgijo kumo ši tauta (kin. 庫莫奚). Maždaug 755–847 m. buvo stipriausia jėga Mandžiūrijoje, organizavusi įvairius sukilimus ir prieš Tangų Kinijos valdžią. Galiausiai jie buvo sutriuškinti Kinijos pajėgų. thumb|150px|Kidanių Liao valstybė
Kidaniai
Kidaniai  – giminingi kumo ši, įgavo hegemoniją Mandžiūrijoje po šių sutriuškinimo ir Tang Kinijos nusilpimo. 916–1125 m. jie įkūrė galingą Liao valstybę, kuri valdė pietinę Mandžiūriją. thumb|150px|Džurdžėnų Džin imperija
Džurdžėnai
Džurdžėnai  – buvo rytinių Mandžiūrijos tautų (greičiausiai sušenų ir mohe) palikuonys. Po kidanių nusilpimo, jie įkūrė Džin valstybę (1115–1234), kuri valdė ne tik Mandžiūriją, bet ir visą Šiaurinę Kiniją.
Mongolijos ir Kinijos viešpatavimas
Mandžiūriją užkariavus Mongolų imperijai, regionas buvo įtrauktas į Kinijos įtakos orbitą, čia valdė mongoliška Juan, ir kiniška Ming dinastijos. Tuo metu iš vietinių gyventojų džurdžėnų formavosi įvairios tautos, tokios, kaip nanajai, mandžiūrai ir kt. Ming laikais Kinijos kontrolė regione sumenko. thumb|150px|Mandžiūrų Čing imperija
Mandžiūrijos padalinimas
Tuo metu visa Mandžiūrija priklausė Čing Kinijos imperijai. Jos sienos su Rusija buvo užtvirtintos 1689 m. Nerčinsko sutartimi, ir šiaurinė riba ėjo ties Stano kalnagūbriu, t. y. ties geografine Mandžiūrijos riba. Tačiau nuo XVIII a. rusai nepastebimai kolonizavo menkai kontroliuojamą šiaurės mandžiūriją, o 1858 m. privertė Kiniją pasirašyti Aiguno sutartį, kuria Mandžiūrija buvo padalinta, ir visa teritorija už Amūro upės atiteko Rusijai. Šio padalijimo klausimas nėra išspręstas ir dabar, kuris reiškiasi kaip Kinijos-Tarybų Sąjungos pasienio konfliktas.
Giedrius Kuprevičius
miniatiūra|2009 m.
Mandžiūrijos istorija
Kiniškoji Mandžiūrija XX a
Po Pirmojo pasaulinio karo, Kinijai subyrėjus, Kinijos Mandžiūriją valdė Džang Zuolinas. Tačiau 1931 m. Japonija okupavo Kinijos Mandžiūriją, įkurdama marionetinę Mandžuko valstybę.
Giedrius Kuprevičius
Biografija
Po vaikų muzikos mokyklos 1958–1962 m. mokėsi kompozicijos Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje. 1962–1968 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, kurioje baigė kompozicijos klasę pas prof. Eduardą Balsį, įgijo kompozitoriaus ir specialių muzikinių teorinių disciplinų dėstytojo specialybes.
Nuo 1957 m. kartu su tėvu Viktoru Kuprevičiumi (1901–1992), o nuo 1989 m. kartu su Juliumi Vilnoniu reguliariai skambina Kauno kariljonu. Skambino kariljonais Naujojoje Zelandijoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Belgijoje, Olandijoje, Danijoje. Redaguoja Lietuvos kariljonams skirtą internetinį puslapį Asociacijos „Kariljonierių gildija“ oficiali svetainė
1967–1975 m. dėstė J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje. 1971–1982 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos Kauno skyriaus sekretorius. 1980–1987 m. vadovavo Kauno valstybinio muzikinio teatro elektroninės muzikos grupei „Argo“. Koncertinės grupės „Žaliakalnio vilkai“ dalyvis. 1987–1988 m. Lietuvos televizijos (LTV) muzikos laidų redakcijos vyr. redaktorius, ilgą laiką vedė LTV laidas „Kontrapunktas“. 1988–1990 m. Lietuvos SSR kultūros ministro pirmasis pavaduotojas ir meno reikalų valdybos viršininkas.
1990–1999 m. dėstė (docento pareigose) Vytauto Didžiojo universiteto Menų fakultete. 1992–1993 m. Kauno miesto savivaldybės vicemeras. 1998 m. paskirtas vyriausiuoju Kauno miesto varpininku. 2000 m. sausio 1 d. paskirtas KTU Humanitarinių mokslų fakulteto dekanu. Šias pareiga ėjo iki 2012 metų kovo 1 d. 2001 m. jo iniciatyva šiame universitete atidarytas Garso ir vaizdo menų technologijų katedra, kurį laiką veikė Kompiuterinės muzikos klubas. 2005 m. KTU radijo stoties „Gaudeamus“ įkūrėjas. Lietuvos kompozitorių sąjungos, Lietuvos muzikų sąjungos ir Lietuvos mokslų akademijos narys.
Vedęs, žmona Gražina dailiosios odos menininkė, duktė Ieva dailės mokytoja. Žentas skulptorius Andrius. Turi anūkus Marių ir Ugnių.
Pedagoginė veikla
Vedė muzikos fakultatyvus Kauno medicinos akademijoje, Lietuvos žemės ūkio akademijoje, Kauno politechnikos institute, dėstė aktoriniam kursui Vilniaus universitete, muzikinės improvizacijos kursą Lietuvos muzikos akademijos Kauno fakultetuose. Skaityti arba skaitomi universitetiniai kursai: Muzikos estetika, Muzikos filosofija, Mistika muzikoje, Europos muzikos istorija, Lietuvos muzikos istorija, Menas ir civilizacija, Muzikos kalba.
Skaitė 200 paskaitų ciklą „Muzikiniai trečiadieniai“ visuomenei Kauno viešojoje bibliotekoje. Dalyvauja muzikiniuose festivaliuose, suvažiavimuose ir simpoziumuose. Nuolat domisi jaunimo muzikine veikla ir ją remia. Master-class vedėjas tarptautiniuose muzikiniuose jaunimo forumuose.
Kūryba
Pilnas kūrinių sąrašas, publicistika ir virš 300 muzikos įrašų yra asmeninėje svetainėje.
Liepiškiai (Radviliškis)
Liepiškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Šiaulėnų.
Morioka
Morioka  – miestas Ivatės prefektūroje, Japonijoje. Prefektūros administracinis centras. Čia gyvena virš 299 tūkst. gyventojų.
Istorija
Miestas įkurtas 1889 m. balandžio 1 d.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė – glotnusis vilkdagis, medis – puošmedis.
Džiuginėnų dvaras
Džiuginėnų dvaras – dvaras Džiuginėnuose, Telšių rajone.
Istorija
Vietovė žinoma jau nuo XVI a., kai ją valdė Montrimavičiai, Kryževičiai ir Nagurskiai.
1791 m. Džiuginėnus įsigijo Žemaitijos kunigaikštystės rotmistras Liudvikas Baltramiejus Gorskis (1749–1815 m.). Po jo dvarą paveldėjo sūnus Aleksandras Gorskis (1798–1855 m.), vėliau – šio sūnus Zigmantas Kazimieras Gorskis (1827–1868 m.).
Dvare 1864–1865 m. gyveno būsimoji rašytoja Julija Beniuševičiūtė–Žymantienė (Žemaitė) (1845–1921 m.).
Zigmanto Kazimiero dukrai Vandai Teresei (1864–1914 m.) ištekėjus už Varšuvos gydytojo Severino Fabijono Perkovskio, dvaras perėjo bajorų Perkovskių giminei. Jie užaugino tris vaikus: dukrą Jadvygą Elžbietą (1893–1974 m.) ir dvynius Juozapą (1896–1940 m.) bei Tadą (1896–1942 m.).
Abelis Klenickis
Abelis Klenickis (1904 m. liepos 14 d. Tauragėje – 1990 m. gegužės 13 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, dirigentas, smuikininkas, menotyros kandidatas.
Biografija
1928–1940 m. Valstybės teatro orkestro smuikininkas. 1930 m. baigė Kauno muzikos mokyklą, I. Vildmano-Zaidmano smuiko klasę. 1938–1940 m. studijavo Kauno konservatorijoje, mokytojai Juozas Gruodis ir Jurgis Karnavičius. Karo metais pasitraukė į Rusijos gilumą. 1942–1944 m. Lietuvos SSR valstybinių meno ansamblių Pereslavlyje Zaleskyje dirigentas.
1944–1945 m. ir 1958–1963 m. LSSR filharmonijos, 1945–1958 m. Lietuvos radijo simfoninio orkestro dirigentas. 1953 m. eksternu baigė LSSR konservatorijos kompozicijos klasę, 1956 m. baigė Maskvos konservatorijos aspirantūrą, L. Ginzburgo dirigavimo klasę. 1953–1990 m. dėstė LSSR konservatorijoje, nuo 1976 m. profesorius. 1961 m. menotyros mokslų kandidatas. Dirigavo Maskvos, Rygos, Talino, Minsko ir kt. simfoniniams orkestrams.
1945–1954 m. LSSR kompozitorių sąjungos atsakingasis sekretorius, 1949–1951 m. ėjo ir sąjungos pirmininko pareigas.
Kūryba
Socialistinio realizmo ir sovietinės ideologijos apologetas, naujovių lietuvių kompozitorių kūryboje kritikas. Kūrybai būdingos klasicistinės muzikos tradicijos, deklaratyvi sovietinė tematika.
Kūriniai
Dirvoniškės (Ignalina)
Dirvoniškės – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Gubavos.
Skapiškis (viensėdis)
Skapiškis – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 0,5 km į šiaurę nuo Skapiškio miestelio, prie kelio.
FC Slovácko
Uherske Hradištės „Slovácko“ – Čekijos futbolo klubas iš Uherske Hradištės.
Liepkalnė
Liepkalnė – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 17 km nuo Juodeikių.
Valentinas Klevas
Valentinas Klevas (g. 1950 m. liepos 12 d. Kaune) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras, profesorius.
Biografija
1973–1990 m. dirbo Lietuvos energetikos instituto Kompleksinių energetikos tyrimų laboratorijoje, nuo 1993 m. iki 2020 m. Regionų energetikos plėtros laboratorijos ir Atsinaujinančių išteklių ir efektyvios energetikos laboratorijos vyriausiasis mokslo darbuotojas. Nuo 2003 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, nuo 2005 m.iki 2016 m. profesorius. 2016 m. KTU senatas suteikė profesoriaus vardą.
Mosėdžio gimnazija
Skuodo rajono Mosėdžio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Mosėdyje (Skuodo raj.), Salantų g. 5, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290893610. Steigėjas Skuodo rajono savivaldybės taryba.
Valentinas Klevas
Biografija
Vydūno draugijos narys.
Mosėdžio gimnazija
Filialai:
Valentinas Klevas
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų pagrindinė sritis – energetikos ekonomika: regionų energetikos plėtra, energetikos plėtros gairės ir valdymo problemos, šilumos tiekimo strategija, efektyvus energijos vartojimas. Vadovavo apie 20 Lietuvos mokslinių programų ir projektų vykdymui Lietuvoje. Dalyvavo apie 20 energetikos srities tarptautinių projektų. Tarptautinių projektų BACCHUS (2001–2003 m.), RUSE (nuo 2004 m.), SEIPLED (nuo 2006 m.) darbo grupių vadovas. Tarptautinėse konferencijose skaitė pranešimus ir dalyvavo tarptautinių projektų aptarimuose 18 šalių.
Mosėdžio gimnazija
Istorija
1629 m. Mosėdyje prie bažnyčios įsteigta žemaitiška parapinė mokykla, 1804 m. atkurta. 1867 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla, visi dalykai buvo dėstomi rusų kalba.
1919 m. pradėjo veikti lietuviška mokykla. 1933 m. vasaros atostogų metu sudegė medinis mokyklos pastatas, naujieji mokslo metai prasidėjo privačiose patalpose. 1935 m. užbaigta naujos mokyklos statyba. Jos fundatorius – archivyskupas Pranciškus Karevičius. Mokykla pastatyta pagal tipinį to meto pradžios mokyklų projektą: dviaukštė su klasėmis viename šone ir erdviu koridoriumi šiaurinėje pusėje. 1940 m. pradžios mokyklos patalpose įsikūrė rusų karinis dalinys, o mokykla persikėlė į buvusias klebonijos patalpas.
Pokariu Mosėdžio pradinės mokyklos patalpose veikė lauko ligoninė, o jai išsikėlus, čia iš Naujukų persikėlė Skuodo vidurinė mokykla. Mosėdžio pradinės mokyklos mokiniai mokėsi šalia esančiame valsčiaus pastate ir buvusioje klebonijoje. Tose patalpose, po gaisro, sunaikinusio pradinės mokyklos pastatą, prisiglaudė ir Skuodo vidurinė mokykla. 1948 m. Skuodo vidurinei mokyklai išsikėlus į Skuodą, Mosėdyje liko ne tik pradinės, bet ir 1-4 vidurinės mokyklos klasės, kurios vėliau peraugo į pilną vidurinę mokyklą. 1954 m. vidurinę mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida.
Ušna
Ušna – upė Žemaitijoje, Kelmės rajone; Ventos kairysis intakas. Prasideda 7 km į šiaurės vakarus nuo Užvenčio, netoli Domeikių kaimo. Teka rytų, pietryčių kryptimi. Įteka į Ventą 320 km nuo jos žiočių, 8 km į šiaurės rytus nuo Užvenčio, netoli Ušnėnų
miniatiūra|250px|left|Upėvardis kelyje
Gyvenvietės prie Ušnos: Moluvėnai, Ušna, Plikšilis, Ušnėnai.
Etimologija
Upėvardis kildinamas iš žodžių aušti („vėsti, šalti“), („šaltas“).
Kariūnas (žurnalas)
Kariūnas – iliustruotas kariūnų ir aspirantų žurnalas, leistas 1932–1940 m. Kaune.
Istorija
Pirmąjį numerį 1932 m. rugsėjo mėn. išleido Karo mokyklos kariūnų klubo fondas kaip Pirmojo Lietuvos Prezidento karo mokyklos kariūnų laikraštį. Ėjo kartą per du mėnesius. Nuo 1934 m. Nr. 13-14 leido Kariūnų ramovė; nuo 1939 m. vadinosi P.L.P.Karo mokyklos kariūnų ir aspirantų iliustruotas žurnalas. Spausdino „Typolit“ bei Šviesos spaustuvės Kaune. Išėjo 45 numeriai. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą, nutrūko ir „Kariūno“ leidimas.
Atkūrus Lietuvos Nepriklausomybę, 1995 m. buvo atkurtas ir „Kariūnas“. Jo redaktoriumi paskirtas pulkininkas Stasys Puškorius. Nuo 1995 iki 1998 m. pasirodė 12 „Kariūno“ numerių. Ir, nors leidžiamas nereguliariai, „Kariūnas“ atspindėjo Karo akademijos gyvenimą, aktualiausias Akademijai ir kariūnams rūpimas problemos. 12 numeriu ir pasibaigė „Kariūno“ leidyba.
2001 m. rugpjūčio mėn. Akademijos viršininko plk. Algio Vaičeliūno sprendimu „Kariūnas“ vėl atgimė. Atsakinguoju redaktoriumi buvo paskirtas Vytautas Tininis, o nuo 2002 m. vasaros – pulkininkas leitenantas Gintautas Surgailis. 2003 m. kovo mėn. pasirodė pirmasis žurnalo „Kariūnas“ numeris spalvotais vidiniais puslapiais ir viršeliais. 2007 m. rugsėjo mėnesį naujuoju atsakinguoju redaktoriumi buvo paskirtas kapitonas Jonas Švilpa. 2009 m. pavasarį išėjo 100-asis „Kariūno“ numeris.
Šaltiniai
[https://www.lka.lt/produktai/leidiniai/zurnalas-kariunas/?cntnt01page=1 3. Žurnalo "kariūnas" archyvas: https://www.lka.lt/produktai/leidiniai/zurnalas-kariunas/?cntnt01page=1]
Rio Kuartas
Rio Kuartas  – miestas Argentinoje, Kordobos provincijoje, 210 km į pietus nuo Kordobos, prie Kuarto (Cochancharava) upės. Departamento centras.
Istorija
Iki XVI a. regione gyveno vietinės indėnų gentys. 1573 m. Lorenzo Súarez de Figueroa ekspedicija pasiekė dabartines miesto žemes. Miestas Villa de la Concepción del Río Cuarto įkurtas 1786 m. gubernatoriaus Rafael de Sobremonte. 1873 m. miestą pasiekė geležinkelis. Prasidėjo ispanų ir italų imigracija.
Ekonomika
Žemės ūkis. Maisto, cemento pramonė, žemės ūkio technikos, šaldymo įrenginių gamyba. Yra Rio Kuarto valstybinis universitetas.
Laidumas
Laidumas – medžiagos savybė praleisti energiją, elektros srovę ir pan. Laidumas gali reikšti:
Savė (upė)
Savė, Sabi – 400 km ilgio upė pietryčių Afrikoje, tekanti Zimbabvėje ir Mozambike.
Upės ištakos yra 80 km į pietus nuo Hararės, toliau teka į pietus, po to – į rytus, iš Zimbabvės aukštutinio veldo iki santakos su Odzio upe. Po to suka į pietus, krenta Chivirira falls ('Virimo vieta') kriokliuose ir nuteka Zimbabvės Rytinių aukštumų vakariniais šlaitais, kur sudaro sausą upės slėnį šių kalnų lietaus šešėlyje.
miniatiūra|250px|left|[[Birčenafo tiltas per Savę Zimbabvėje]] Netoli Mozambiko sienos į Savę įteka Rundė, formuodama žinomą santaką. Tada kerta Mozambiką ir įteka į Indijos vandenyną Mozambiko sąsiauryje (°N, °W).
Vandenys naudojami drėkinimui.
100 km nuo žiočių atkarpa yra laivuojama. Istoriškai Savė buvo transporto magistralė, kuria gabeno auksą ir prekes tarp kranto ir Afrikos gilumos, kur XIII–XIV a. buvo miestas Didžioji Zimbabvė.
Dekoratyvinė sodininkystė
Dekoratyvinė sodininkystė – augalininkystės šaka, kultūrinių ir laukinių augalų auginimas aplinkai puošti.
Apima žolių, medžių, krūmų, išsiskiriančių formos, spalvų, žiedų, lapų, vaisių gražumu, dauginimą, auginimą, kultūrinimą ir naujų veislių bei formų vedimą, komponavimą ir dekoratyvinių želdinių kūrimą.
Dekoratyvine sodininkyste rūpinasi želdinimo įmonės, dekoratyvinių augalų medelynai, botanikos sodai. Dekoratyvinės sodininkystės specialistus rengia Kauno kolegijos Kraštotvarkos fakultetas.
Istorija
Dekoratyvinės sodininkystės užuomazgų būta jau V tūkstantmetyje pr. m. e. Dekoratyviniai augalai buvo auginami senovės Egipte (Kleopatros sodai), Babilonijoje (Semiramidės sodai), Graikijoje, Indijoje, Kinijoje. Įvairių šalių dekoratyviniai sodai skyrėsi savo stiliumi, augalų įvairove ir jų kompozicija.
Lietuvoje
Į Lietuvą dekoratyvinių augalų iš kitų kraštų (Lenkijos, Vakarų Europos) atsiveždavo didikai, turtingi bajorai. Didysis kunigaikštis Vytautas XV a. į Lietuvą gabeno puošnius augalus, juos prižiūrėjo iš svetur atkviesti sodininkai. Dekoratyvinei sodininkystei plisti Lietuvoje padėjo botanikos sodai (Gardino, įkurtas 1775, ir Vilniaus, 1787), vėliau botanikos, architektūros mokslų plėtotė.
Kemaisas
Kemaisas – kaimas šiaurės vakarų Velse, Anglesio šiaurinėje pakrantėje, šiauriausia Velso gyvenvietė. Uostas prie Airijos jūros. Yra bažnyčia. Veikia atominė jėgainė.
Tadžikistano vyrų futbolo rinktinė
Tadžikistano vyrų futbolo rinktinė – Tadžikistanui atstovaujanti futbolo komanda. Sudaryta 1992 m., subyrėjus TSRS ir pasitraukus iš TSRS ir NVS rinktinių. Komanda yra priskiriama prie silpnesnių Azijos komandų. Nedalyvavo jokiuose stambiuose čempionatuose. Tačiau komanda gali pasigirti 2006 m. laimėjusi AFC Iššūkio taurę (silpnesnių Azijos komandų čempionatas). Finale tadžikai rezultatu 4:0 sutriuškino Šri Lankos rinktinę.
1963 m. Europos krepšinio čempionatas
Europos krepšinio čempionatas, vykęs 1963 m. spalio 4-13 d. Vroclave (Lenkija). Visos rinktinės buvo suskirstytos į du pogrupius po 8 komandas. Grupių pirmųjų dviejų vietų laimėtojai susitiko pusfinaliuose. Čempionato finalą laimėjo TSRS rinktinė, rezultatu 61:45 įveikusi Lenkijos rinktinę. Tai buvo didžiausias Lenkijos vyrų krepšinio laimėjimas Europos čempionatuose. Rezultatyviausiu čempionato žaidėju tapo Jugoslavijos vyrų krepšinio rinktinės narys Radivojus Koračas.
Komunistų tiesa
Komunistų tiesa – savaitraštis, ėjęs 1920 m. sausio 15 d. – rugsėjo 9 d. Omske.
Šiaurės Airijos futbolo sistema
Šiaurės Airijos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja šiuose turnyruose:
Komunistų tiesa
Istorija
Nr. 1 ir nr. 2 vadinosi „Tiesa“. Leido RKP(b) Omsko organizacijos lietuvių sekcija, o nuo 1920 m. balandžio 29 d. – RKP(b) Omsko organizacijos Lietuvių ir baltarusių agitacijos ir propagandos Sibiro biuras.
Tiražas – 1000–1500 egz.
Biotitas
thumb|right|150px|Biotitas
Biotitas – filosilikatinis mineralas, kurio sudėtyje yra kalio, magnio, geležies ir aliuminio. Randamas granitinėse uolienose, gneisuose ir skalūnuose, pegmatito gyslose taip pat slūgso metamorfinėse uolienose. Biotitas yra tobulo skalumo ir turi bazalinį skilimą. Pavadintas prancūzų fiziko Žano Baptistės Bioto garbei.
Mineralas matinio blizgesio. Yra žalsvos, rudos, juodos spalvos.
Radimvietės
Biotitas randamas Vezuvijaus ugnikalnio lavoje, taip pat daug kitų Europos vietų. JAV jis randamas pegmatituose Naujojoje Anglijoje, Virdžinijoje, Šiaurės Karolinoje ir granituose Paik Pyko kalnuose, Kolorade.
Gražina Kliaugienė
Gražina Kliaugienė-Skabickaitė (1944 m. gegužės 16 d. Panevėžys – 1995 m. spalio 15 d. Vilnius) – Lietuvos menotyrininkė, dailės kritikė.
Biografija
1964–1966 m. studijavo mediciną ir geologiją Vilniaus universitete, 1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1973–1981 m. dirbo Kultūros ministerijos Dailės skyriuje, 1981–1983 m. – Istorijos instituto Menotyros sektoriuje.
Kenterberio arkivyskupas
thumb|150px|Kenterberio arkivyskupo herbas Kenterberio arkivyskupas – dvasinis Anglikonų bažnyčios vadovas. Jo vyskupo sostas – Kenterberio katedra. Dabartiniu Kenterberio arkivyskupu yra paskirtas Džastinas Velbis (anglų: Justin Welby).
Arkivyskupo pareigos:
Surtas
Surtas gali reikšti:
Karo archyvas
Karo archyvas – Lietuvos kariuomenės leidinys, leistas 1925–1929 m., 1935–1940 m. Kaune.
Kęstutis Gudas
Kęstutis Gudas (1959 m. kovo 3 d. Panevėžyje - 2011 m. liepos 10 d. Panevėžyje) - istorikas, mokslininkas, pedagogas, politikas, valstybės tarnautojas, švietimo srityje nusipelnęs panevėžietis.
Karo archyvas
Istorija
Ėjo neperiodiškai. 1925–1929 m. leido Vyriausiojo štabo Karo mokslo skyrius, o 1935–1940 m. – Spaudos ir švietimo skyrius. Spausdino Spindulio spaustuvė, nuo 1935 m. Varpo spaustuvė Kaune. Tiražas 1925 m. – 800 egz., 1929 m. – 200 egz. Išėjo 12 tomų.
Kęstutis Gudas
Biografija
Gimė 1959 m. ką tik iš Sibiro grįžusių politinių tremtinių šeimoje. Tėvas - Ipolitas Gudas (1927 m. - 2013 m. Panevėžyje), nusipelnęs racionalizatorius, išradėjas, priklausęs turtingai šeimai, tad 1949-1958 m. praleidęs tremtyje Sibire, Irkutsko srityje. Ipolito Gudo giminaičiai buvo diplomatas dr. Eduardas Jatulis ir veterinaras dr. Alfonsas Kalvaitis. Kęstučio Gudo motina Danutė Filomena Šlekytė-Gudienė (1926 m. - 2008 m. Panevėžyje) augo Mitabynės dvarelio savininkų šeimoje, tad taip pat buvo 1949 m. ištremta į Sibirą, Irkutsko sritį, kur susipažino su Ipolitu Gudu. Danutės Šlekytės giminaičiai buvo knygnešys, Ustronės dvarelio prie Krekenavos savininkas Povilas Vidugiris bei poetas, publicistas Juozas Čerkesas-Besparnis.
Karo archyvas
Istorija
Spausdino karo ir Lietuvos kariuomenės istorijos tyrinėjimus, monografijas, karių atsiminimus, dokumentus, Lietuvos istorijos studijas.
Kęstutis Gudas
Biografija
Kęstutis Gudas 1977 m.baigė Panevėžio 4-ąją mokyklą (dab. Panevėžio Aušros pagrindinė mokykla). Studijavo istoriją Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, kur 1993 m. kovo 31 d. apsigynė disertaciją tema „Lietuvių tautinė padėtis Mažojoje Lietuvoje XIX a. pabaigoje", kurios pagrindu 1993 m. buvo išleista knyga identišku pavadinimu. Suteikus daktaro laipsnį, Kęstučiui Gudui buvo siūloma mokslinė karjera Vilniuje, tačiau jis jautėsi esąs reikalingesnis gimtajam Panevėžiui, kuriam ir paskyrė savo gyvenimą.
Karo archyvas
Istorija
1993 m. Vilniuje išleistas Lietuvos krašto apsaugos ministerijos žurnalas „Karo archyvas“, kaip atgaivintas 1925–1940 m. Kaune ėjęs to paties pavadinimo leidinys. Nuo 2003 m. leidžia Lietuvos karo akademija.
Kęstutis Gudas
Biografija
1982-1984 m. tarnavo Tarybinėje armijoje Tilžėje, kurią paliko turėdamas kapitono laipsnį. Armijoje įgytą patirtį pritaikė 1984-1987 m. Panevėžio 11-oje mokykloje (dab. Panevėžio Saulėtekio progimnazija) dėstydamas karinio parengimo discipliną. Ten pat buvo ir vokiečių kalbos mokytojas.
Genuja
Genuja – miestas šiaurės vakarų Italijoje, provincijos ir Ligūrijos regiono administracinis centras. 2021 m. duomenimis, pagal gyventojų skaičių Italijoje 6-as, Europos žemyne 83-ias miestas.
Fizinis krūvis
Fizinis krūvis gali būti mažesnis ar didesnis, paveikti tik atskiras organizmo sistemas ir raumenų grupes ar visą organizmą.
Fizinio krūvio trukmė matuojama pagal organizmo praleistą laiką dirbant raumenims. Fizinio krūvio intensyvumas - atlikto darbo kiekis per laiko vienetą. Ciklinėse sporto šakose intensyvumas yra greitis, o aciklinėse - tempas.
Genuja
Istorija
thumb|right|250px|[[2018 m. rugpjūčio 14 d. sugriuvusi tilto Ponte Morandi dalis.]]
Senovėje tai buvo ligūrų gyvenvietė. Viduramžiais tapo labai svarbia prekeivių respublika, turėjusia savo valdų Viduržemio ir Juodojoje jūroje (taip pat Kryme). Manoma, kad Kristupas Kolumbas yra gimęs Genujoje.
Kęstutis Gudas
Biografija
Nuo 1987 m. iki pat mirties buvo KTU Panevėžio instituto vyr. asistentas, lektorius, docentas, Bendrųjų mokslo dalykų katedros vedėjas; dėstė religijų istoriją bei politologiją. 1988-1990 dėstytojavo Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institute Panevėžyje. 1990-1991 m. Panevėžio miesto savivaldybės švietimo skyriaus vedėjas. Iš šių pareigų K. Gudas atsistatydino po skandalo, kurį sukėlė miesto gyventojų nepasitenkinimas jo idėja Panevėžyje įsteigti protestantišką aukštąją mokyklą.
1993-1994 m. politologijos ir etikos mokytojas Panevėžio Juozo Balčikonio gimnazijoje. 1994-1997 Aukštesniosios verslo ir prekybos vadybos mokyklos Panevėžyje direktorius.
Genuja
Istorija
209 metais pr. m. e. miestas buvo sugriautas Kartaginos ir vėliau atstatytas romėnų. Priklausydama Romos Imperijai, Genuja turėjo daug municipalinių teisių, eksportavo odas, medieną, medų.
Kęstutis Gudas
Biografija
1997-2002 m. Panevėžio apskrities viršininko administracijos Socialinių reikalų, švietimo ir kultūros departamento direktorius. Eidamas šias pareigas parašė ir išleido knygą „Panevėžys kovų už Lietuvos nepriklausomybę metais. 1918-1920" (1997 m.).
Genuja
Istorija
Antrojo Pūnų karo metu Genuja liko Romos pusėje, nors dauguma kitų Šiaurės Italijos ligūrų ir keltų miestų palaikė Kartaginą.
Simno specialioji mokykla
Alytaus r. Simno specialioji mokykla – dieninė, bendrojo ugdymo mokykla Simne (Alytaus r.), Vytauto g. 20. Paskirtis – pagrindinės mokyklos tipo specialioji mokykla intelekto sutrikimą turintiems mokiniams. Įstaigos kodas 190984347. Steigėjas Alytaus rajono savivaldybė.
Genuja
Istorija
Genujos, kaip Romos uosto, reikšmė sumažėjo iškilus Vada Sabatia uostui, netoli dabartinės Savonos. 569 metais jis tapo vienu svarbiausių Bizantijos uostų su nuosava laivų flotile.
Simno specialioji mokykla
Istorija
Simno mokykla-internatas įsteigta 1959 m. rugsėjo 1 d. Mokėsi našlaičiai bei sunkiai gyvenančių šeimų vaikai. Mokslo metus pradėjo tik 1-5 klasės, dirbo 18 pedagogų. 1961 m. pradėtas statyti mokomasis korpusas. Nuo 1968 m. rugpjūčio 1 d. Simno mokykla-internatas reorganizuota į pagalbinę mokyklą-internatą. Mokiniai buvo vežami iš įvairių Lietuvos vietų. Atvyko dirbti ir pirmieji Šiaulių pedagoginio instituto absolventai, specialieji pedagogai. Pradėti logopediniai užsiėmimai. Dirbo 26 pedagogai, buvo ugdomi 145 mokiniai.
Kęstutis Gudas
Biografija
2002-2009 m. K. Gudas ėjo Panevėžio kolegijos direktoriaus pareigas. Nuo pat ankstyvosios jaunystės jis svajojo apie savarankišką aukštąją mokyklą Panevėžyje, tad buvo vienas iš Panevėžio kolegijos įkūrimo iniciatorių. Taip pat šioje aukštojoje mokykloje dėstė politikos mokslus, buvo labai mėgtas studentų už puikų humoro jausmą ir įdomias praktine patirtimi paremtas politikos paskaitas. Nepalikdamas edukacinės veiklos, neapleido ir mokslinės - buvo solidaus leidinio „Panevėžys XVI-1990 m." (2003 m.) bendraautoris, sudarytojas ir mokslinis redaktorius. Taip pat šiuo metu buvo Panevėžio miesto tarybos Švietimo ir mokslo komiteto narys, Etikos komiteto narys, Panevėžio apskrities Švietimo tarybos, Socialinių reikalų tarybos narys, Socialinių darbuotojų atestacinės komisijos pirmininkas. Rotary klubo narys.
Karo archyvas
Istorija
Bendradarbiavo Vytautas Bičiūnas, Vaclovas Biržiška, Mykolas Biržiška, Stasys Butkus, Marijona Čilvinaitė, Tadas Daugirdas, Zenonas Ivinskis, Jonas Martynas Laurinaitis, Antanas Merkys, Aleksandras Ružancovas, Kazimieras Pakalniškis, Vincas Vitkauskas ir kt.
Genuja
Istorija
XI amžiuje Genuja jau turėjo stiprias pozicijas jūrų prekyboje ir varžėsi su Venecija ir Piza. Dalyvavimas Kryžiaus Žygiuose skatino ir importo augimą. 1098 metais jos pirkliai jau turėjo didelę įtaką Antiochijoje, vėliau – Kampanijoje.
Augant verslui rytuose, didėjo nesantaika su konkurentais. 1284 metais Melorijos jūrų mūšyje buvo įveikta Piza, ir visa Tirėnų jūros kontrolė atiteko Genujai. Kita vertus, miesto turtėjimas ir įtakos augimas sukėlė ir vidinius vaidus tarp galingų valdančiųjų pirklių šeimų – Spinolų, Dorijų, Grimaldžių ir kitų. Dar labiau regioną susilpnino 1349 metų maro epidemija.
Nuo 1339 metų buvo adaptuota Venecijos politinė sistema, išrinkus pirmąjį dožą. Tačiau skirtingai nei Venecijoje, čia dožas niekada neturėjo rimtos įtakos, ir faktiškai valdė oligarchija.
XIII–XV a. mieste įsikūrė daug religinių ordinų, todėl augo religinių pastatų skaičius. Šiuo laikotarpiu buvo pastatyta apie dešimt bažnyčių, įskaitant Šv. Augustino ir Šv. Dominyko bažnyčias. 1283 metais Genujos pirkliai įgijo beveik absoliučią įtaką Sicilijoje, skolino pinigus jos valdančiajai klasei, organizavo ir kontroliavo cukraus ir šilko prekybą,, praktiškai monopolizavo grūdų eksportą. Iš Sicilijos į Genują keliavo Afrikos auksas.
Ekonominė sėkmė lėmė ir spartų gyventojų skaičiaus didėjimą, todėl XIV a. antroje pusėje Genujos plotas beveik patrigubėjo ir buvo pastatyta nauja miesto siena.
1378 – 1381 metais Venecijai pralaimėtas Chioggia karas pradėjo Genujos nuosmukį. 1394 – 1409 kraštą valdė prancūzai su Karoliu VII, vėliau Milano Viskončių šeima. Jos regionai vienas po kito atiteko kitoms šalims. Sardiniją okupavo Aragonas, Vidurinių Rytų kolonijas – Osmanų Imperija ir arabai, Korsika sukilo ir atsiskyrė.
1528 metais admirolas Andrė Dorija jėga uzurpavo valdžią ir prijungė Genują prie Ispanijos. Tačiau prie Dorijos diktatūros pasibaigę šeimų vidaus vaidai vėl davė impulsą jos pakilimui. Genujiečių bankininkų ir pirklių pinigais buvo remiama daug ispanų valdančiosios klasės aferų, todėl miestas turėjo didelę įtaką Ispanijos vidaus politikoje. Šiuo periodu čia apsigyveno daug garsių menininkų, įskaitant Van Deiką bei Rubensą. Vėliau, su ispanų nuosmukiu, smūgį patyrė ir Genuja. 1746 metais ją okupavo Austrija, o 1797 Napoleono spaudimo įtakoje visas regionas tapo Prancūzijos protektoratu, Ligurijos Respublikos pavadinimu. Šis statusas truko neilgai, 1805 prancūzų kariuomenė Genują galutinai aneksavo. 1814 ji paskelbė nepriklausomybę, tačiau Vienos kongrese buvo nuspręsta prijungti šalį prie Sardinijos Karalystės. Sardinija aneksavo Genują 1815 sausio 3 dieną. thumb|250px|right|Staglieno kapinės
1860 metais Džiuzepė Garibaldis ir jo „tūkstantukas“ išvyko iš Genujos pradėti savo Italijos suvienijimo kampaniją.
XIX amžiuje miestas buvo atnaujintas, padaryti keli nauji keliai, svarbios viešosios vietos, kaip kad Staljeno kapinės ir Karlo Feliče teatras.
XX a. regionas dalyvavo pasauliniuose karuose, o po 1960 metų industrinio bumo ir vėliau sekusios stagnacijos Genujos uostą ir plieno industriją ištiko krizė. Miestas iš prekybinio tapo kultūriniu centru ir gausiai turistų lankoma vieta.
2001 metais čia buvo surengtas G8 susitikimas, o 2004 Genuja paskelbta Europos kultūros sostine. 2006 m. Genujos Naujųjų gatvių ir Roli rūmų sistema buvo įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Simno specialioji mokykla
Istorija
Nuo 1970 m. įvestos gydomosios gimnastikos pamokos mokiniams su atramos-judėjimo sutrikimais. Nuo 1971 m. mokykloje vyko žemės ūkio pamokos. Mokykla turėjo savo žemės, 4 arklius, karvių, kiaulių, traktorių su visais padargais. Vėliau žemės ūkio pamokos padalintos į dvi kryptis: sodininkystės ir daržininkystės. Mokytojo J. Stankevičiaus dėka mokykla užveisė sodą, kuris garsėjo visoje respublikoje. Be šių specialybių dar buvo mokoma tinkavimo, dažymo, siuvimo.
Genuja
Demografija
thumb|150px|right|La Lanterna, [[Genujos švyturys]] Didžioji populiacijos dalis yra italai, tačiau didėja imigrantų iš Pietų Amerikos, Rytų Europos bei Azijos.
Imigrantai pagal kilmę, 2004 metų duomenys:
Futbolas
Genujoje 1934 m. vyko II pasaulio futbolo čempionatas, 1990 m. – XIV pasaulio futbolo čempionatas.
Simno specialioji mokykla
Istorija
1990–1997 m. mokyklos steigėjas buvo LR Švietimo ir mokslo ministerija. 1993 m. mokykloje-internate dirbo 38 pedagogai, 33 aptarnaujančio personalo darbuotojai, 3 medicinos darbuotojai. 1993 m. rugsėjo mėnesį įsteigta pirmoji lavinamoji klasė vidutinio ir žymaus intelekto sutrikimų turintiems mokiniams. Vyriausybės 1997 m. liepos 25 d. nutarimu mokykla perduota Alytaus apskrities viršininko administracijai.
Genuja
Futbolas
Mieste žaidžia ar anksčiau žaidė:
Simno specialioji mokykla
Istorija
1997 m. įkurtas koreguojamosios gimnastikos kabinetas, 2002 m. spalio mėn. įkurtas relaksacijos kabinetas, kuriame mokiniai gali pailsėti, atsipalaiduoti. 2003 m. mokykla vykdė projektą „Aplinkos pritaikymas vaikams invalidams“. Bendrabutyje įrengtas pandusas, atskiras įėjimas, renovuota dalis langų, lauko durų.
Kęstutis Gudas
Biografija
1995-2003 m. Lietuvos centro sąjungos atstovas Panevėžio miesto savivaldybės taryboje. Šiai politinei jėgai 2003 m. susijungus su Lietuvos liberalų sąjunga ir Moderniaisiais krikščionimis demokratais į Liberalų ir centro sąjungą, atstovavo jai miesto taryboje 2003-2007 m.
Dirvoniškės (Inturkė)
Dirvoniškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ūtos.
Šianbai
Šianbai (kin.: 鮮卑 Xiānbēi), sianbai – senovės tauta, kilusi iš Mandžiūrijos, kuri II–VI a. kontroliavo didelę dalį Azijos, t. y. Mandžiūriją, Mongolų plynaukštę. Dalyvaudama III–IV a. tautų kraustymuose, jos atskiri klanai kontroliavo ir didelę dalį šiaurės Kinijos.
Kęstutis Gudas
Šeima
Kęstučio Gudo žmona Laima Bajoraitė-Gudienė gimė 1959 m. vasario 9 d. Panevėžyje inžinieriaus Vaclovo Bajoro bei kaunietės ekonomistės Aldonos Imbraitės-Bajorienės šeimoje. L. Gudienė plėtojo ekonomistės, bankų tarnautojos karjerą, dabar dirba Panevėžio miesto savivaldybės kanceliarijoje.
Sūnus Eimantas Gudas 2007 m. baigė Panevėžio Juozo Balčikonio gimnaziją, o 2015 m. - magistro studijas Vilniaus universiteto Istorijos fakultete; šiuo metu dirba istoriku Valdovų rūmuose. Nuo 2018 m. TS-LKD bendrijos "Lietuvos krikščionys demokratai" Vilniaus skyriaus valdybos pirmininkas. 2017-2019 m. Panevėžio kolegijos dėstytojas. 2018 m. nobilituotas Sakartvelo karališkosios šeimos (Bagrationi dinastija), tapo Sakartvelo Erelio Ordino riteriu.
Kęstučio Gudo pusbrolis dr. Kazys Gudas yra Pakruojo rajono savivaldybės politikas, visuomenės veikėjas, pusseserė dr. Gražina Gudaitė - Vilniaus universiteto Filosofijos fakulteto profesorė.
Įvertinimas
1997 m. suteiktas labiausiai švietimo srityje nusipelniusio panevėžiečio vardas.
Lapkričio 24
Lapkričio 24 yra 328-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 329-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 37 dienos.
Simno specialioji mokykla
Istorija
2005 m. kovo 14 d. Simno specialiosios internatinės mokyklos pavadinimas pakeistas į Simno specialiosios mokyklos. Nuo 2005 m. rėmėjų dėka mokiniai gali naudotis kompiuterių klase, interneto ryšiu. Mokykloje nuolat gyvena 33 našlaičiai ir tėvų globos netekę mokiniai.
Lapkričio 24
Šventės
(kol kas neįvestos)
Šianbai
Kilmė
Šianbai kilo iš Chingano kalnagūbrio, kuris skiria Mongolijos plynaukštę nuo Mandžiūrijos. Todėl nėra labai aišku, kuriai kalbinei grupei ši tauta priklauso. Vyrauja nuomonė, kad šianbai buvo proto-mongolai (vėliau mongolai atėjo iš tų pačių kalnų), bet yra ir nuomonių, kurios priskiria juos tungūzams.
Lapkričio 24
Vardadieniai
Mantvinas – Žybartas – Gerardas
Šianbai
Kilmė
Šianbų protėviai buvo donghu, kurie prieš mūsų erą kontroliavo didelę dalį Mandžiūrijos. Vėliau juos nustelbė šiongnu iš Mongolijos plynaukštės, kurie kontroliavo šianbų teritorijas. Šiongnu nusilpus, Mandžiūrijoje įsigalėjo vuhuanai. Šianbai tuo metu buvo medžiotojai ir gyvulių augintojai.
Hegemonijos įtvirtinimas
Pirmajame mūsų eros amžiais šianbai įgijo nepriklausomybę ir ėmė stumti savo priešus šiongnu į vakarus, taip pradėdami didįjį tautų kraustymąsį. Jų vadas Tanšihuai (檀石槐, 155–181）pagarsėjo kaip didis užkariautojas, sukūręs didelę stepių imperiją ir paėmęs kontrolę visoje Mongolų plynaukštėje, gretimoje Džungarijoje, vakarų Mandžiūrijoje. Tačiau jo imperija buvo neilgalaikė ir po mirties pamažu subyrėjo. Dėl nuolatinio Kinijos imperijos (Cao Vei) kišimosi, šianbai ilgainiui neteko centrinės valdžios.
Kraustymaisi
350px|thumb|Kinijos teritorija apie 400 m., kur matomos kai kurios šianbų valstybės Žlugus Han dinastijai, šianbai pamažėle migravo į Kinijos imperiją, kur dažniausiai ėmė tarnauti kaip kariai. Nuo IV a. šianbų migracijos į Kiniją dar suintensyvėjo, ir jie tapo žinomi kaip viena iš penkių barbarų tautų.
Tuo metu egzistavo šie svarbiausi šianbų klanai, kurie įkūrė Kinijos teritorijoje daug efemeriškų gentinių valstybėlių:
Likimas
Jau savo užkariavimų metu šianbai gana greitai asimiliavosi su kinais, perimdami jų papročius, kalbą ir kultūrą. Po to, kai didžiausia šianbų valstybė Šiaurės Vei buvo sujungta su Pietine Kinija į Sui valstybę, asimiliacija tapo dar stipresnė, ir apie šianbus žinių nebeliko.
Kultūra
Yra labai mažai žinoma apie šianbų kultūrą, kadangi ši tauta neturėjo savo rašto. Vienintelės žinios apie ją yra iš kiniškų šaltinių.
Simno specialioji mokykla
Mokiniai
Šios mokyklos baigimo pažymėjimai įteikti 602 mokiniams.
Čerkas
Čerkas – miestas šiaurės rytų Velse, tarp Reksamo ir Ozvestrio, pasienyje su Anglija. Geležinkelio stotis. Išvystyta medienos, šokolado pramonė. Yra Šv. Marijos bažnyčia, išlikęs akvedukas, viduramžių Čerko pilis.
Juozapas Tiškevičius IV
Juozapas Tiškevičius (, 1868 m. sausio 12 d. Kretingoje, Telšių aps., Kauno gub., Rusijos imperija – 1917 m. birželio 20 d. Helsingforse, Suomijos Didžioji Kunigaikštystė, Rusijos imperija) – Lietuvos bajoras, didikas, Leliva herbo grafas.
Biografija
thumb|left|Juozapo Tiškevičiaus žmona Jadvyga Stefaija Marija Sviatopelk-Četvertinska 230px|left|thumb|Užutrakio dvaras Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos Kretingos atšakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius II. Motina Sofija Horvataitė. Broliai Aleksandras, Antanas, Vladislovas ir Feliksas Tiškevičiai.
Šeima
1897 m. sausio 11 d. Varšuvoje, Šv. Kryžiaus bažnyčioje susituokė su kunigaikštyte Jadvyga Stefanija Marija Sviatopelk-Četvertinska.
Vaikai:
Pirmojo pasaulinio karo pradžioje su šeima evakavosi į Rusiją, apsigyveno Helsingfrose (Suomijos Didžioji Kunigaikštystė), kuriame ir mirė. Žmona po karo grįžo į Užutrakį, o 1939 m. rusams okupavus Vilniaus kraštą, pabėgo pas vyro brolį Aleksandrą į Kretingą, kurioje 1940 m. mirė ir buvo palaidota grafų Tiškevičių šeimos koplyčioje Kretingos II kapinėse.
Valdos
Iš tėvo paveldėjo Užutrakio dvarą, kuriame įkūrė majoratą ir tapo pirmuoju ordinatu. Gražiausioje vietoje, pusiasalyje tarp Galvės ir Skaisčio ežerų, 1896 m. pastatė neoklasicistinio stiliaus rūmus, kuriuos projektavo architektas Jozefas Husas. Rūmus apsupo prancūzų parkų architekto-dendrologo Eduardo Fransua Andrė suprojektuotas mišrus parkas.
1965 m. Europos krepšinio čempionatas
Europos krepšinio čempionatas, vykęs 1965 m. Maskvoje ir Tbilisyje (tuometinė TSRS).
Liepkalnis (Radviliškis)
Liepkalnis – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Šaukoto.
Antanas Kličius
Antanas Kličius (1905 m. birželio 15 d. Ryga – 1956 m. liepos 15 d. Karaganda, palaidotas Rygos kapinėse) – Lietuvos cirko artistas.
Biografija
Nuo 1921 Latvijos, TSRS cirkų, nuo 1953 m. Lietuvos filharmonijos cirko artistas. Svarbiausius numerius atlikdavo su dresuotais žvėrimis (liūtais, tigrais, meškomis). Žuvo atlikdamas atrakcioną, jį sudraskė jo paties išaugintas meškinas Andrius.
Vincas Grigaliūnas-Glovackis
Vincas Grigaliūnas-Glovackis (iki 1920 m. Glovackis, 1885 m. rugpjūčio 9 d. Jieznas – 1964 m. gegužės 16 d. Tuncha, Kolumbija) – Lietuvos karinis veikėjas, generolas.
Biografija
1904 m. išlaikė keturių klasių egzaminus Balstogėje. 1907 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. Nuo 1907 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje Turkestane. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis.
1918 m. spalio mėn. atvyko į Vilnių, dalyvavo organizuojant Lietuvos kariuomenės dalinius. 1918 m. gruodžio 2 d. paskirtas Antrojo pėstininkų pulko vadu. 1919 m. pradžioje daug prisidėjo įsitvirtinant Lietuvos Respublikos valdžiai Kaune. Dėl konflikto su krašto apsaugos ministru Mykolu Velykiu 1919 m. kovo mėn. nuo pareigų nušalintas. Po Antrojo pėstininkų pulko demonstracijos 1919 m. gegužės 1 d. prie Prezidentūros, gegužės 4 d. grąžintas į pulko vado pareigas. Nuo gegužės mėn. pabaigos jo pulkas kovėsi su Sovietinės Rusijos kariuomene, dalyvavo Panevėžio išvadavimo operacijoje, išvadavo Rokiškį, Obelius, kovojo Latvijoje. Rokiškio ir Panevėžio apskrityse be teismo buvo sušaudyti šimtai bolševikų įtariamųjų ir žydų civilių gyventojų. Tarp aukų yra socialdemokratų lyderiai Feliksas Valiukas ir Jurgis Smolskis.
1920 m. rugpjūčio 23 – rugsėjo 23 d. vadovavo Antrajai pėstininkų divizijai. Dalyvavo kovojant su bermontininkais bei Lenkijos kariuomenės daliniais. 1920 m. kovo – rugpjūčio mėn., nuo 1920 m. rugsėjo mėn. iki 1922 m. gruodžio mėn., nuo 1925 m. spalio mėn. iki 1926 m. rugsėjo mėn. ypatingų reikalų karininkas. 1922 m. gruodžio mėn. – 1925 m. spalio mėn. Generalinio štabo Mobilizacijos skyriaus viršininkas.
3 tūkstantmetis pr. m. e.
Trečiasis tūkstantmetis prieš mūsų erą prasidėjo 3000-aisiais pr. m. e. ir baigėsi 2001-aisiais metais pr. m. e.
Apžvalga
Šiuo laikotarpiu po pasaulį plito bronzos amžius. Bronzos atradimas lėmė žemdirbystės, ginkluotės vystymąsi. Toliau vystėsi raštas, kultūrinis, ekonominis žmonių gyvenimas. Valstybių valdovai įgijo daugiau galių, įsigalėjo absoliutizmas, imperializmas, pradėti statyti grandioziniai monumentinės architektūros pastatai (piramidės, zikuratai, akmenų ratai).