cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Junano istorija
Yuan, Ming ir Qing dinastijos
XIII a. mongolų chanui užėmus sostinę Dali, valstybė buvo inkorporuota į Kinijos sudėtį kaip Yunnan provincija. Centrinė valdžia paliko vietinius valdytojus (vadinamus tusi), skatindama jų tarpusavio nesutarimus, kas didino krašto etninį ir politinį susiskaldymą. Tokių valdytojų buvo priskaičiuojama apie 300, ir dauguma jų išvystė vietines dinastijas. Tik nuo XVII a. tusi pradėti keisti skiriamais iš sostinės valdininkais.
Leliūnų seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Junano istorija
XIX a
XIX a. labai paspartėjo šiaurės hanių migracija į Junanį (tarp 1775 ir 1850 m. regiono gyventojų skaičius išaugo nuo 4 iki 10 mln.). Nuo XVII a. regione daugėjo ir musulmonų (panthay), kurie kontroliavo prekybos kelius ir pelningą prekybą tarp Mianmaro ir Kinijos. 1855 m. jie inicijavo sukilimą prieš Kinijos valdžią, prie kurio prisijungė dauguma Junanio tautų. 1859 m. paskelbta nepriklausoma valstybė Pignan (平南), kuri išsilaikė iki 1868 m. Sukilimas buvo numalšintas labai žiauriai, o musulmonai masiškai migravo į kaimyninį Mianmarą.
Al-Gharafa SC
Istorija
Klubas įkurtas 1979 m., o tuo metu vadintas Al-Ittihad. 2004 m. radosi Al-Gharafa.
Leliūnų seniūnija
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 5 seniūnaitijos:
Junano istorija
XX a
XX a., po Kinijos resublikos paskelbimo, Yunanas buvo galutinai inkorporuotas į Kinijos sudėtį.
Al-Gharafa SC
Istorija
2022–2023 m. sezone užėmė šeštą vietą.
Mustvė
Mustvė – miestas rytų Estijoje, Peipaus ežero šiaurės vakariniame krante. Yra 4 bažnyčios. Žvejyba. Medienos apdirbimo, tekstilės pramonė. Yra prieplauka, populiarėja turizmas. Apie pusę gyventojų yra estai ir apie pusę – rusai.
Istorija
Miesto vardas žinomas nuo 1343 m., kai priklausė Livonijos ordinui. 1658 m. Rusijoje uždraudus sentikius dalis jų prieglobstį rado Mustvėje.
Tales From Sadness
Tales From Sadness – debiutinis Italijos metalo muzikos grupės Raintime studijinis albumas.
Paranoia Agent
Paranoia Agent (jap. 妄想代理人 Mōsō Dairinin; ) – japonų anime miniserialas apie socialinį fenomeną Musašine, Tokijuje. Veiksmas rutuliuojasi apie serijinio užpuoliko Berniuko su lazda aukas. Seriale veikia labai daug giliai sukurtų veikėjų, tarp kurių ir du detektyvai, ieškantys mistiškojo Šounen bato.
Lietuvoje šis anime dar nėra rodytas.
Epizodai
Kiekviename anime epizode jo pavadinimas parodomas kaip kokia nors neryški fono detalė.
Poličnos valsčius
Poličnos valsčius  – nuo 1952 m. iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Bielsko apskrityje ir Hainuvkos apskrityje. Valsčiaus centras buvo Poličnos kaimas.
Istorija
Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Bielsko apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Kleščelės ir Hainuvkos valsčių. 1954 m. sausio 1 d. valsčius buvo priskirtas Hainuvkos apskričiai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Būda (Lazdijai)
Būda – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Lazdijų, pasienyje su Lenkija.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Seinų apskrities Krosnos valsčiuje.
Kodavimas Diferencialiniu Mančesteriu
Diferencialinis Mančesteris yra dvejetainio signalo kodavimo būdas, kai perduodant duomenis perduodama ir laikmačių susiderinimui reikalinga informacija.
Įrenginių susiderinimo problema
Informacijos siuntėjas ir gavėjas turi turėti suderintus laikmačius, kad teisingai interpretuotų, kada informacijos vienetas prasideda ir kada baigiasi.
Tarkime koduojame dvejetainį (duomenys iš 0 ir 1) tokiu būdu:
Pavyzdžiui, aptartu kodavimo būdu siunčiant 0111111110 (8-vienetai) ir 0111111100 (7-vienetai), gavėjui bus sunku atskirti, ar buvo užkoduoti 8 ar 7 vienetai.
Galimi sprendimai :
Mančesterio algoritmas
Lengviau pagaminti technologijas, kurios reaguotų į signalo pasikeitimą, o ne skaičiuotų signalo stiprumą. todėl juo ir paremtas Mančesterio algoritmas.
Tradicinis Mančesterio algoritmas (I variantas):
Tradicinis Mančesterio algoritmas (II variantas):
Diferencialinis Mančesterio kodavimas
Islandinė kerpena
Islandinė kerpena (Cetraria islandica) – kežinių (Parmeliaceae) šeimos, kerpenų (Cetraria) genties grybas.
Daugiametė, iki 10 cm aukščio kerpė. Gniužulas sudarytas iš šakotų, netaisyklingų plokščių, blakstienotais kraštais skiaučių. Viršutinė jų pusė žalsvai rusva, vietomis ruda, apatinė šviesiai pilka, su baltomis dėmėmis, kurios skiaučių pakraščiuose susilieja. Plačiųjų skiaučių galuose susidaro lęšiuko formos rudi apoteciai (vaisiakūniai), kuriuose formuojasi aukšliai; juose išsivysto sporos.
Auga sausuose pušynuose. Paplitusi pietryčių Lietuvoje. Vaistinei žaliavai vartojamas gniužulas, kuris renkamas vasarą. Toje pačioje vietoje galima rinkti ne dažniau kaip kas 5-6 metus, paliekant žemesnius kaip 5 cm aukščio gniužulus.
Gniužule yra 60-70 % polisacharidų, 3-5 % antibiotinių medžiagų – kerpių rūgščių (protolichesterino, paralichesterino, protocetraro, fumaroprotocetraro, cetraro, usnino), 0,5-3 % baltymų, 1-2 % riebalų, iki 1 % vaško, iki 3,6 % dervų, 6,8 % pigmentų, 0,05 % eterinio aliejaus, mineralinių medžiagų (vario, geležies, kobalto, mangano, jodo), vitaminų (folio rūgšties, ciankobalamino, karotino).
Iteži Težio apskritis
Iteži Težio apskritis – viena iš Zambijos Pietų provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Iteži Težis. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 43 111.
Gronostaje Pušča
Gronostaje Pušča  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW679.
Kaniūkų ežeras
Kaniūkų ežeras – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 4,5 km į šiaurės rytus nuo Žilinų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į rytus – 0,28 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 139 m. Krantai žemi, beveik ištisai apaugę medžiais – ežerą supa Kaniūkų miškas, tik pietinėje pakrantėje įsikūręs Kaniūkų kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Graužinės upelio baseinui (Lieluko ežero intakas).
Šabaldauskai
Šabaldauskai – kaimas Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 1 km į pietus nuo Utenos, šalia kelio.
Gyventojai
thumb|left|250px|Technikos kiemas
Gilo ežeras
Gilo ežeras – ežeras, kurio didžiausia dalis Sligo grafystėje, Airija. Ilgis – 8 km, plotis 2 km, plotas apie 13,4 km². Ežeras apsuptas miškingų kalvų. Ant ežero kranto pastatyta Parko pilis. Ežeras turi apie 22 smulkių salelių.
Katlėriai (Utena)
Katlėriai – kaimas Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 8 km į rytus nuo Utenos. Kaime stūkso du Katlėrių akmenys su dubeniu (archeologijos paminklai). Vakaruose telkšo Katlėrių ežeras (Ilgis), yra kaimo turizmo „Vidų sodyba“.
Istorija
Katlėrių kaimo kapinėse 1945–1948 m. buvo palaidoti Lietuvos partizanai: Vytautas Baltušis, Jurgis Cibas, Juozas Juknevičius, Petras Kiškis, Jonas Liutkevičius, Jonas Šireika, Povilas Šireika, Jonas Žilys.
Kilario krantinė
thumb|300px|Kilario krantinė
Kilario Krantinė (air. Caolsháile Ruadh) – vienintelis Airijos salos fjordas, Konachte, Airija. Spėjama, kad susiformavo dėl ledynų veiklos. Jis yra tarp Golvėjaus ir Majaus grafysčių. Ilgis yra apie 15–16 km, gylis siekia 45 m. Šiaurinėje pakrantėje yra Milrio kalnas (~817 m).
Algimantas Valentinas Indriūnas
Algimantas Valentinas Indriūnas (1925 m. gegužės 21 d. Duokiškyje, Kamajų valsčiuje – 2022 m. gegužės 29 d. Vilniuje ) – inžinierius, žurnalistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1959–1961 m. žurnalo „Mokslas ir technika“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas, 1961–1973 m. šio žurnalo vyr. redaktorius. 1974–1975 m. laikraščių ir žurnalų leidybos susivienijimo „Periodika“ direktoriaus pavaduotojas. 1981 m. Maskvos universitete apgynė socialinių sistemų valdymo specialybės socialinių mokslų kandidato disertaciją.
1959–1990 m. SSKP narys, nuo 1998 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys, sąjungos Tarybos ir Prezidiumo narys, Politikos departamento vadovas. Nuo 1961 m. LSSR žurnalistų sąjungos narys.
Žmona Danutė Ona, sūnūs Artūras ir Justas.
Že
thumb|Že kalbų paplitimas Že  – indėnų tautų grupė, kalbanti že kalbomis. Gyvena Pietų Amerikoje, Brazilijoje, Amazonijoje. Su europiečiais pirmi kontaktai užsimezgė XVIII a., tačiau pastovūs – tik XX a. pr. Iki 1980 m. vyko ginkluotas konfliktas tarp kai kurių že genčių ir brazilų pajėgų. Verčiasi medžiokle, žvejyba, lydimine žemdirbyste. Dauguma išpažįsta toteminius tikėjimus bei katalikybę. Buvo paplitusi dualinė santuokos sistema (dviejų giminių jungimasis). Likę matriarchalinės giminės santvarkos bruožų.
Tupiai-gvaraniai
thumb|230px|Tupinkvimų šokėjai thumb|230px|Gvaraniai pai tavyterai thumb|230px|Kaaporų oceloto dantų vėrinys thumb|200px|Parintintinų karys Tupiai-gvaraniai – Pietų Amerikos indėnų tautos, kalbančios tupių-gvaranių šeimos kalbomis. Gyvena žemyno rytinėje pusėje, daugiausia Amazonijoje: nuo Prancūzijos Gvianos ir Surinamo šiaurėje iki šiaurės Argentinos ir rytų Paragvajaus pietuose; išsibarstę po Braziliją, o vakaruose siekia Boliviją ir Peru. Dabar vartoja ir ispanų bei portugalų kalbas, nors vietomis savo kalbomis paveikę ir kitas tautas (gvaraniškai šneka dauguma Paragvajaus metisų, njeengatu – kitakalbės Amazonijos tautos).
Tupiai-gvaraniai susiklostė apie II tūkstm. pr. m. e. viduryje, srityse, esančiose į pietus nuo Amazonės. Europiečių kolonizacijos pradžioje (XVI a.) tupių gentys užėmė Amazonės ir jos intakų (Tapažoso, Šingu, Tokantinso) žemupius, taip pat Brazilijos Atlanto vandenyno pakrantę nuo pat Amazonės žiočių iki La Platos. Gvaraniai gyveno dabartinės Brazilijos pietuose. Amazonės ir Ukajalio slėniuose gyvenę tupiai-gvaraniai buvo sutvėrę valstybinius darinius (Omagva, Jokama), visuomeninės organizacijos lygmuo buvo pasiektas ir tupinambų.
Tradiciškai verčiasi kapline pasėline-pūdymine žemdirbyste, žvejyba, medžiokle, rankiojimu. Dabar daug tupių-gvaranių dirba samdomus darbus plantacijose ir gyvulių ūkiuose, dalis dirba savo gimtąsias žemes, tačiau jų plotus vis mažina stambieji žemvaldžiai.
Dalis tupių-gvaranių išsaugoję tradicinę tikybą, kiti atversti į krikščionybę, būdingas sinkretizmas, mesijiški kultai.
Tautos
Tupių-gvaranių tautos:
Paliūniškio tiltas
Paliūniškio tiltas – automobilių tiltas, kertantis Lėvens upę Paliūniškyje, Karsakiškio seniūnijoje, Panevėžio rajone, kelyje.
Istorija
Pastatytas 1933 m. Jį projektavo ir statybos darbus prižiūrėjo tuometis Panevėžio apskrities savivaldybės inžinierius, vėliau – Lietuvos Respublikos susisiekimo ministras Kazys Germanas.
Anuomet objektas vaidino kur kas svarbesnį vaidmenį nei dabar – per jį ėjo pagrindinis kelias iš Panevėžio link Subačiaus, Kupiškio. Iki pastatant šį gelžbetoninį tiltą, beveik toje pat vietoje stovėjo 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanorių statytas medinis tiltas. Naujasis kelių inžinerijos statinys savivaldybei kainavo 73 000 litų. 1933 m. tiltui suteiktas S. Dariaus ir S. Girėno vardas.
Per savo gyvavimo laikotarpį Paliūniškio tiltas buvo keletą kartų rekonstruotas. 1974 m. pakeisti jo turėklai. Pagal „Lietprojekto” Kauno skyriaus 1993 m. parengtą šio statinio sutvarkymo projektą, tiltas buvo praplatintas iki 5,6 m pločio. Važiuojamoji dalis iš pradžių buvo grįsta akmenimis, paskui remontuojant jie pakeisti asfalto danga. Kadangi gelžbetoninių tiltų gyvavimo trukmė yra 80 metų, 2012 m. objektas buvo uždarytas bandymams. Pirmiausia buvo apžiūrėtos konstrukcijos, privažiavimai, o vėliau atliekami statiniai ir dinaminiai bandymai – pamažu didinamos apkrovos. Bandymai parodė, kad inžinerinis objektas atitinka visus reikalavimus.
Atokiau nutiestas pėstiesiems skirtas lieptas, nes tiltu vaikščioti pavojinga – nėra jiems skirtos juostos. Be to ant jo neprasilenkia du automobiliai, yra lenktas. Kadangi tiltas vertingas, nebuvo galimos jokios jo korekcijos, įrengiant papildomų konstrukcijų pėstiesiems.
Tilto konstrukcija
Gelžbetoninis arkinis tiltas – 62 m ilgio, 5,20 m pločio, su trimis judamais lankstais, vienos 45 metrų ilgio angos. Tilto aukštis nuo vandens – 10 m, leistina apkrova – 13,6 t. Perdengimą sudaro trys trijų lankstų arkos ir plokštė viršuje, kuria vyksta eismas tik viena kryptimi. Šalitilčių nėra.
Juozas Rauktys
thumb|200px|Juozas Rauktys Juozas Rauktys (1898 m. gruodžio 26 d. Mataičių k., Šilutės raj. – 1974 m. birželio 20 d. Los Andžele) – miškininkas, pedagogas, mokslininkas, profesorius, Lietuvių enciklopedijos miškininkystės ir botanikos skyrių redaktorius ir bendradarbis.
Biografija
Tėvas Juozapas Rauktys, motina Ona Kinčiūtė. Tėvas 1898–1904 m. buvo išvykęs į JAV, dirbo Pensilvanijos anglių kasyklose. 1904 m., grįžęs ir pamokėjęs savo broliui ir trim seserims dalis, perėmė tėvų ūkį su 20 ha žeme Pocių k. Juozas Rauktys buvo vyriausias vaikas savo šeimoje. 1916 m., gimdydama 8 vaiką, mirė motina. Tėvas vedė našlę su 4 mažamečiais vaikais. Materialinė šeimos padėtis labai pablogėjo.
1907–1910 m. mokėsi Švėkšnos parapinėje dviklasėje mokykloje, 1910–1913 m. – Palangos progimnazijoje. Prasidėjus I Pasauliniui karui pasitraukė į Rusiją. 1915–1918 m. mokėsi Aleksandro I Palaimintojo gimnazijoje Mogiliave. 1918 m. grįžo į Lietuvą. 1920 m. baigė Panevėžio vyrų gimnaziją. 1920–1922 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Tarnybos metu kurį laiką lankė piešimo kursus Kaune. 1922 m. įstojo į Lietuvos universiteto Matematikos – gamtos fakulteto agronomijos – miškininkystės skyrių. Nuo 1924 m. mokslus tęsė Žemės ūkio akademijoje (ŽŪA) Dotnuvoje. 1926 m. gavo diplomą ir tapo pirmuoju miškininku, įgijusiu aukštąjį išsilavinimą Lietuvoje.
1924–1927 m. buvo ŽŪA jaunesnysis ir vyr. laborantas, 1927–1939 m. – Alytaus Aukštesniosios miškų mokyklos mokytojas bei 1936–1939 m. – jos direktorius. Dėstė miškų botaniką, miškų apsaugą, sodininkystę. 1939–1941 m. buvo Žemės ūkio akademijos, 1941–1943 m. – Vilniaus universiteto docentas, 1943–1944 m. – Vilniaus universiteto profesorius.
Aukštosiose mokyklose dėstė dendrologiją, medžio anatomiją, miškų apsaugą. Suorganizavo mokymo kabinetus su atitinkamomis kolekcijomis. 1942–1944 m. – Miškų mokslų fakulteto prodekanas, Miškų apsaugos katedros ir arboretumo vedėjas. Be pedagoginio darbo dar 1927–1929 m. dirbo Dzūkų miškų urėdijos, 1929–1936 m. Mokomosios miškų urėdijos urėdų pavaduotoju, 1937–1939 m. – miškų revizoriumi. Buvo vedęs. Žmona – kolegė agronomė Ona Brazdžiūnaitė, vaikai – sūnus Juozas-Vytautas, dukros Aldona ir Vida-Viktorija.
Artėjant karo frontui, 1944 m. rugpjūčio 9 d. su šeima pasitraukė į Vokietiją. Per 5 metus pabuvojo Bastei, Bambergo, Garmišo-Partenkircheno, Mittenwald lietuvių pabėgėlių stovyklose. Nuo 1947 m. vasario 27 d. dirbo Bambergo stovyklos Jono Basanavičiaus vardo progimnazijoje geografijos mokytoju. 1948 m. vasario 18 d., lietuvių pabėgėlių stovyklai persikėlus į Garmisch-Partenkircheną, buvo progimnazijos mokytojas ir stovyklos vedėjas.
1949 m. rugpjūčio 9 d. su šeima atvyko į JAV. Apsigyveno Worcestere, Masačusetso valstija. Dirbo fabrike darbininku, vėliau, po braižybos kursų Clarko universitete, – braižytoju. 1955 m. su šeima persikėlė į Bostoną. Dirbo braižytojo darbą bei redagavo Lietuvių enciklopedijos miškininkystės ir botanikos skyrius. 1961 m. metė darbą ir daugiau laiko skyrė reikalingos Lietuvių enciklopedijai medžiagos ruošimui.
Mokslinė veikla
Atliko nemažai tyrimo darbų iš dendrofloros, miškų apsaugos srities. Tyrinėjo egzotinių augalų aklimatizavimą VU miškų mokslų fakultete jo paties Vingio parke įkurtame arboretume.
1938 m. išleista jo knyga „Dendrologija: dažnesnieji medžiai ir krūmai; Plikasėkliai ir gaubtasėkliai“. Ši knyga buvo pirmas stambesnis veikalas iš miškų mokslų srities lietuvių kalba.
Periodikoje rašė miškų botanikos ir apsaugos klausimais. Jo tyrimais pagrysti paskelbti šie darbai:
„Mūsų girių“ žurnale miškų klausimais išspausdino daugiau kaip 20 straipsnių.
Gyvendamas JAV, rašė ir į Amerikos lietuvių spaudą. Jo straipsnius randame „Girios aide“, „Dirvoje“.
1945 m. spalio 24-25 d. Vokietijoje, Hanau mieste, vykusiame Lietuvos miškininkų suvažiavime, kuriame dalyvavo 80 tremtyje atsidūrusių miškininkystės specialistų, profesorius Juozas Rauktys skaitė pranešimą – studiją „Liepa Lietuvos miškuose”.
Visuomeninė veikla
Juozas Rauktys, gyvendamas Lietuvoje, priklausė Lietuvos miškininkų draugijai, Lietuvos gamtininkų draugijai, Lietuvai pagražinti draugijai, Vilniui vaduoti sąjungai, Lietuvių tautininkų sąjungai, Lietuvos šaulių sąjungai ir kt. Yra buvęs Lietuvos šaulių sąjungos Alytaus rinktinės valdybos ir Lietuvos tautininkų sąjungos Alytaus apskrities komiteto nariu.
Amerikoje įsijungė į Lietuvos Miškininkų sąjungą išeivijoje, Lietuvos profesorių draugiją, Lietuvių tautinę sąjungą veiklas. 1956–1958 m. buvo Lietuvoje gyvenantiems ir į Sibirą ištremtiems miškininkams šelpti komiteto narys.
Pačkėnai
Pačkėnai – kaimas Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 2 km į pietus nuo Utenos. Seniūnaitijos centras. Veikia Utenos pagrindinės mokyklos skyrius, biblioteka (nuo 1953 m.).
Aleksandriškių eglė
miniatiūra|250px|right|Aleksandriškių eglė
Aleksandriškių eglė – išskirtinio amžiaus eglė, auganti Elektrėnų savivaldybėje, Kazokiškių seniūnijoje, Kaišiadorių miškų urėdijos Žaslių girininkijos (541 kv., 16 skl.) teritorijoje, Sukros miške, Aleksandriškių kaime.
Eglė paskelbta gamtos paveldo objektu Elektrėnų savivaldybės tarybos 2008 m. rugsėjo 24 d. sprendimu Nr. TS-184.
Eglė auga nuošalioje vietoje, pasiekiama iš kelio ties Aleksandriškėmis pasukus į šiaurės rytus pagal ženklą link Latvių piliakalnio. Pavažiavus apie 1,5 km gruntiniu keliu pamiške, už sodybos iš miško kelio staigiai pasukti į dešinę (į rytus), plačia miško laukyme pavažiuoti apie 0,7 km link sodybų. Eglė stūkso prie miško, rytiniame sodybos pakraštyje. Prie medžio pastatyta informacinė lentelė.
Šalia sodybos taip pat auga Aleksandriškių uosis.
Alkų ąžuolas
left|150px miniatiūra|250px|right|Alkų ąžuolas
Alkų ąžuolas – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Elektrėnų savivaldybėje, Kazokiškių seniūnijoje, Alkų girioje, šalia Paalkių piliakalnio. Paskelbtas valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2015 m. sausio 9 d. įsakymu Nr. D1-19.
Ąžuolas auga nuošalioje vietoje, pasiekiamas iš kelio ties Diržonimis pasukus pagal ženklą link piliakalnio, pavažiavus apie 1,2 km gruntiniu keliu pamiške iki staigaus posūkio į dešinę. Toliau eiti per dirbamą lauką šiaurės rytų kryptimi apie 0,6 km. Ąžuolas stūkso miške, 150 m į šiaurę nuo griovos, ribojančios piliakalnį, apie 100 m nuo miško pakraščio. Medis informaciniu ženklu nepažymėtas. Pamiškėje pastatytas piliakalnio informacinis stendas. miniatiūra|180px|left|Ąžuolo kamienas
Neries regioninio parko Kulio kraštovaizdžio draustinyje augantis Alkų ąžuolas – storiausias regioninio parko teritorijoje. Vietovė, kurioje auga šis saugomas ąžuolas, ypatinga. Tai natūralių kalvų grandinė, vadinama Alkų kalnais (alkais buvo vadinamos senosios šventvietės). Kadaise už jų plytėjo šventoji Alkų giria, minima ir XVI a. šaltiniuose. Todėl naujai atrastas šimtametis galiūnas pavadintas Alkų ąžuolu.
Hanno Möttölä
Hanas Miotiolia (Hanno Möttölä, g. 1976 m. rugsėjo 9 d. Helsinkyje) – vienas geriausių Suomijos krepšininkų.
Žaidėjo karjera
1996 m. išvyko į JAV, kur baigė Jutos universitetą. NBA naujokų biržoje 40 šaukimu pakvietė Atlantos „Hawks“ klubas. H. Mottola tapo pirmuoju suomiu, rungtyniavusiu stipriausioje pasaulio krepšinio lygoje.
Po dviejų sezonų persikėlė į Europą. Čia atstovavo Vitorijos „Tau Ceramica“, Bolonijos „Skipper“, Pezaro „Scavolini“, Maskvos „Dinamo“, Kauno „Žalgirio“ ir Salonikų „Aris“ komandoms. 2008 m. rugsėjo mėn. paskelbė apie krepšininko karjeros pabaigą. 2009 metais, jis pranešė, kad padės Suomijos rinktinei per 2009 metų Europos krepšinio čempionatą 2009 m. vasarą Suomijos klubas iš Helsinkio „Torpan Pojat“ pranešė, kad pasirašė dvejų metų sutartį su H. Möttölä.
Kovynė
Kovynė – kaimas Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 2 km į pietus nuo Utenos.
Balikrojaus nacionalinis parkas
Balikrojaus nacionalinis parkas (air. Páirc Náisiúnta Bhaile Chruaich) – nacionalinis parkas Nefino kalnuose, Majaus grafystėje, Airija. Vienas iš didžiausių Europos durpynų. Nacionaliniu parku paskelbtas 1998 lapkričio 1 d.
Parkas garsėja pelkėmis, uolomis, gyvūnų ir augalų įvairove. Pro parką teka Ovendurfo upė. Veisiasi: Baltakaktė žąsis, Gulbė giesmininkė, Sakalas keleivis, Griežlė – tai retos paukščių rūšys.
Žuviukas Nemo
Žuviukas Nemo – 2003 m. JAV sukurtas kompiuterinės animacijos nuotykių filmas. Skirtas visai šeimai. Filmą sukūrė kino kompanija „Pixar“, režisieriai – Endriu Stentonas ir Li Unkrichas. Tai istorija apie labai atsargų jūrų klouną Marliną (akt. Albertas Bruksas) kuris, kartu su žuvele Dori (akt. Ellen DeGeneres), ieško savo pagrobto sūnaus Nemo (akt. Aleksanderis Goldas).
Filmas sulaukė išskirtinai gerų įvertinimų ir laimėjo Oskarą. Šis filmas užėmė antrą vietą daugiausiai uždirbusių 2003 m. filmų sąraše. Jį pralenkė tik „Žiedų valdovas. Karaliaus sugrįžimas“.
Europos Žmogaus Teisių Teismas
Europos Žmogaus Teisių Teismas (EŽTT; ) arba Strasbūro teismas (angl. Strasbourg Court) – Strasbūre, Prancūzijoje dirbantis tarptautinis teismas, kuris buvo įkurtas pagal 1950 m. Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 19 straipsnį. Jis kontroliuoja EŽTK signatarių valstybių teismų praktiką, nagrinėdamas arba atmesdamas gautus skundus ir skelbdamas savo sprendimus. Teismas kontroliuoja, kaip yra gerbiamos 800 milijonų europiečių žmogaus teisės 47-iose Europos Tarybos šalyse, kurios ratifikavo Konvenciją.
Šio teismo pirmoji sesija įvyko 1959 metais, po to kai 1953 metais įsigaliojo Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija ir tik nuo 1998 metų Europos Žmogaus Teisių Teismas tapo nuolat veikianti tarptautinė institucija.
Teismą sudaro tiek teisėjų, kiek yra valstybių – Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos dalyvių. Teisme teisėjai dirba neatstovaudami jokiai valstybei, jie yra nepriklausomi ir nešališki. Teisėjus renka Parlamentinė Asamblėja iš trijų šalies pateiktų kandidatų sąrašo devynerių metų kadencijai. Teismą sudaro penki skyriai, kurių sudėtis nustatoma trejiems metams, atsižvelgiant į geografinį, lyčių atstovavimo bei skirtingų šalių narių teisės sistemų atstovavimo proporcingumą.
Teismas savo darbe taiko Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos nuostatas. Pagrindinis teismo uždavinys yra užtikrinti, kad valstybės gerbtų Konvencijoje įtvirtintas teises ir garantijas. Tai daroma nagrinėjant skundus (dar vadinamus „peticijomis”), kuriuos pateikia individualūs asmenys arba valstybės. Taip pat svarbu paminėti, kad Teismas negali iškelti bylos savo iniciatyva, bylos nagrinėjimas yra pradedamas tik po to kai yra gaunamas individualus ar tarpvalstybinis skundas.
Nustačius, kad valstybė pažeidė vieną ar kelias teises ar garantijas įtvirtintas Konvencijoje, Teismas priima sprendimą. Sprendimai yra privalomi, o valstybės turi pareigą jų laikytis. Europos Tarybos Ministrų Komitetas prižiūri sprendimo vykdymą, ypač siekdamas užtikrinti Teismo nustatytos žalos atlyginimo mokėjimą pareiškėjui.
Bylos nagrinėjimo procedūra Teisme yra rašytinė, tačiau tam tikros bylos kartais yra svarstomos viešai. Svarstymai vyksta Žmogaus Teisių pastate Strasbūre. Jie yra vieši, nebent Kolegijos pirmininkas ar Didžiosios Kolegijos pirmininkas nusprendžia kitaip. Visuomenė ir spaudos atstovai gali dalyvauti bylos svarstymuose. Visi bylos svarstymai yra filmuojami ir transliuojami Teismo tinklapyje tą pačią dieną.
Sekcijos
Teismas dirba sekcijomis.
Skundo padavimo sąlygos
thumb|300px|right|Teisėjų posėdžių salė
Skundo padavimui būtina išpildyti keletą griežtų sąlygų. Skundo pretekstas turi būti tik teisių, išvardintų Konvencijoje ar jos protokoluose pažeidimas. Skundą gali paduoti tik pats ieškovas ir netgi tuo atveju, kai paduodamas kolektyvinis skundas, kiekvienas turi parodyti savo konkrečias pretenzijas. Skundas turi būti paduotas ne vėliau kaip praėjus 4 mėnesiams po galutinio ankstesnio skundo nagrinėjimo kompetetingoje valstybės įstaigoje. Skųstis galima tik dėl pažeidimų įvykdytų po Konvencijos ratifikavimo 1953 m. Tam kad skundas būtų nagrinėjamas, pareiškėjas turi būti išnaudojęs visas teisminės gynybos priemones savo valstybėje arba bandęs jas išnaudoti, bet valstybinės institucijos, tokios kaip ikiteisminio tyrimo įstaiga, prokuratūra ar teismai, buvo neveiksnios. Jeigu Aukščiausiasis šalies teismas nepakeičia nuosprendžio, tada galima kreiptis į Europos Žmogaus Teisių Teismą, kuris sustabdo nacionalinio šalies Aukščiausiojo teismo nuosprendį iki bylos nagrinėjimo pabaigos. Skundai siunčiami į Europos teismą turi būti susiję su viešosios valdžios piktnaudžiavimais ar prasižengimais už kuriuos ji atsakinga. Skundai prieš privačius asmenis šiame teisme nenagrinėjami.
Darbas kolegijose
Teismas dirba kolegijomis. Sprendimus priima 3 teisėjų, 7 teisėjų kolegija arba Didžioji kolegija (iš 17 teisėjų). Byla Didžiajai kolegijai perduodama nagrinėti tada, kai ji kelia svarbias ir dar nenagrinėtas žmogaus teisių problemas ir jos metu formuluojamos naujos teisinės nuostatos. Iki šiol Didžioji teisėjų kolegija 2 kartus svarstė lietuviškas bylas; paskutinė – Cudak byla (buvusi Lenkijos ambasados sekretorė telefonininkė Alicijos Cudak kaltina Lietuvą nesuteikus jai galimybės pasinaudoti teise į teisingą teismą).
Svetlana Naumova
Biografija
Gimė 1956 m. vasario 29 d. Kaune, karo veterano ir rusų kalbos mokytojo Andrejaus Navumavo bei dėstytojos Reginos Ignatovič šeimoje. 1978 m. baigė istorijos studijas Maskvos universitete. 1982 pradėjo aspirantūrą Baltarusijos universitete. 1988 m. tapo filosofijos mokslų daktare. 1987-1994 m. dėstė Minsko pedagoginiame universitete. 1994-2001 m. dirbo nacionaliniame aukštojo mokslo institute, prezidentinėje švietimo komisijoje bei tarptautiniame politikos mokslų institute. 2001-2004 m. buvo Europos humanitarinio universiteto politologijos katedros vedėja. 2005-2009 m. į Vilnių perkeltame universitete dėstė filosofiją ir politologiją. Parengė nemažai mokslinių publikacijų, dalyvavo Baltarusijos prezidento rinkiminėse kompanijose. Buvo viena iš pilietinės kampanijos "Pasakyk tiesą" įkūrėjų. Buvo tardoma Baltarusijos KGB, tai pakenkė sveikatai ir mirė 2011 m. kovo 10 d. Minske.
Aleksandras Edmundas Žemaitaitis
Aleksandras Edmundas Žemaitaitis (1936 m. birželio 21 d. Giedriuose, Vilkaviškio raj. – 2000 m. vasario 3 d.) – agronomas, Lietuvos ir Vilkaviškio rajono sporto, ūkio ir politinis veikėjas.
Biografija
1954 m. baigė Vilkaviškio Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą, 1960 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą, agronomas.
1960–1963 m. žaidė Kauno „Bangos“ meistrų futbolo komandoje. 1964–1977 m. Vilkaviškio žemės ūkio valdybos agronomas, vyr. agronomas, valdybos viršininkas. 1977–1990 m. Vilkaviškio rajono vykdomojo komiteto pirmininkas. 1990–1993 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės sporto skyriaus vedėjas. 1993–1997 m. Vyriausybės atstovas Marijampolės apskrityje.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. 1995–2000 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Žmona Gražina, duktė Inga. Jo atminimui rengiamas vaikų futbolo turnyras.
Sigal Prishtina
KB Sigal Prishtina – krepšinio klubas iš Kosovo. Jis žaidžia aukščiausioje šalies lygoje, yra daugkartinis šalies čempionas (8 kartus). Savo namų rungtynes klubas žaidžia sostinės Prištinos „Pallati i Rinisë dhe Sporteve“ arenoje, kurioje telpa 3000 žiūrovų.
2013–2014 m. klubas žaidžia Balkanų tarptautinėje krepšinio lygoje.
Žaidėjai
2012 m. kovo 15 d. duomenys.
Handanas
Handanas (kinų k. 邯鄲, pinyin Hándān) – miestas šiaurinėje Kinijoje, Hebėjaus provincijoje, prie Fuyanghe upės. 1,36 mln. gyventojų (2005). Išvystyta tekstilės, maisto, mašinų pramonė, apylinkėse išgaunama akmens anglis ir geležies rūda.
Antanas Žilinskas (1948)
Antanas Žilinskas (g. 1948 m. vasario 11 d.) – istorikas, Lietuvos ir Vilkaviškio rajono politinis veikėjas.
Pruškų valsčius
Pruškų valsčius  – XIX a. iki 1868 m. egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Lomžos gubernijoje, Lomžos apskrityje. Valsčiaus centras buvo Pruški Vielkių kaimas.
Istorija
Valsčius egzistavo Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės laikais. 1868 m. vietoje valsčiaus įkurtas Puchalų valsčius.
Antanas Žilinskas (1948)
Biografija
1999 m. Gražiškių vidurinės mokyklos mokytojas, nuo 2001 m. Vilkaviškio krašto muziejaus direktorius.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys, Etikos ir procedūrų komisijos pirmininkas.
2000–2003 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys. „Gelbėkit vaikus“ rajono skyriaus pirmininkas.
Šnieriškės (Utena)
Šnieriškės – kaimas Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 3 km į pietryčius nuo Utenos.
Umm Salal SC
Istorija
Klubas įkurtas 1979 m., o tuo metu vadintas Al-Tadamun Club. 2004 m. radosi Umm Salal.
2022–2023 m. sezone užėmė dešimtą vietą.
Palūksčiai
Palūksčiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Kuršėnų, Palūksčių miško pietiniame pakraštyje, prie kelio Šakyna–Drąsučiai, Ringuvos kairiajame krante.
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė Ringuvos tarybiniam ūkiui.
Saldutiškio seniūnija
Saldutiškio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Utenos rajono savivaldybės pietryčiuose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
Geležinkelio plūgas
Geležinkelio plūgas – geležinkelio riedmenų rūšis, jo esminė dalis yra didelis plūgas. Jis naudojamas karo metu ardyti geležinkelio pabėgiams ir sankasos viršutinei daliai.
Konamaros nacionalinis parkas
Konamaros nacionalinis parkas (air. Páirc Náisiunta Chonamara) vienas iš šešių Airijos nacionalinių parkų. Įkurtas kalnų, miškų ir pelkių(vyrauja peizaže) 2957 ha plote 1980 metais, Golvėjaus grafystėje. Netoli yra Leterfrakas. Parke yra XIX amžiaus kapinaitės, 4000 metų senumo laidojimo kambariai.
Lietuvos-Baltarusijos TSR (Litbelo) vėliava
thumb|250px|Respublikos vėliava Lietuvos-Baltarusijos TSR (Litbelo) vėliava – vienspalvė raudona vėliava.
Led Zeppelin diskografija
250px|thumb|right|Led Zeppelin 1975 m. Anglų roko grupės Led Zeppelin diskografija.
Singlai pasiekę topus
↑ Dėl naujų JK internetinio siuntimo topų standartų, šios penkio klasikinės grupės dainos pateko į topus 2007.11.24 (savaitė 46).
Kalastė
Kalastė – miestas rytų Estijoje, vakariniame Peipaus ežero krante, į šiaurės rytus nuo Tartaus. Dauguma gyventojų – rusai, tik apie 15 % – estai. Svarbiausia ūkio šaka – žvejyba.
Istorija
Gyvenvietę XVIII a. įkūrė rusai sentikiai ir pavadino Krasnyje Gorais (Красные Горы). 1938 m. gavo miesto teises.
Gediminas Jakavonis
Gediminas Jakavonis (g. 1958 m. gegužės 3 d. Varėnoje) – ekonomistas, Lietuvos ir Varėnos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, LR Seimo narys.
Biografija
1976 m. baigė Varėnos vidurinę mokyklą, 1981 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Pramonės ekonomikos fakultetą ir įgijo ekonomisto specialybę.
1981–1986 m. Varėnos pūkų ir plunksnų fabriko „Merkys“ ekonomistas, direktoriaus pavaduotojas gamybai. 1986 m. Druskininkų meno dirbinių įmonės „Dailė“ galvanizavimo specialistas. 1987–1993 m. Lietuvos valstybinės draudimo įstaigos Varėnos filialo direktorius. 1997–2000 m. viešosios įstaigos „Politėja“ vadovo pavaduotojas. 2000–2004 m. Seimo narys, išrinktas pagal Naujosios sąjungos (socialliberalų) sąrašą. Dzūkų parlamentinės grupės pirmininkas.
2000–2002 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys. 2004–2008 m. Seimo narys, išrinktas pagal A. Brazausko ir A. Paulausko koalicijos „Už darbą Lietuvai“ sąrašą. Lietuvos delegacijos Europos Tarybos Parlamentinėje Asamblėjoje delegato pavaduotojas. Aplinkos apsaugos komiteto pirmininko pavaduotojas. 2008 m. liepą pasitraukė iš valdančiosios socialliberalų partijos ir pasiprašė priimamas į Valstiečių liaudininkų frakcijos gretas.
2009–2012 m. dienraščio „Respublika“ apžvalgininkas.
Nuo 2012 m. Seimo Darbo partijos frakcijos narys.
1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narys. 1998 m. balandžio 25 d. steigiamajame Naujosios sąjungos (socialliberalų) suvažiavime išrinktas šios sąjungos pirmininko pavaduotoju, Naujosios sąjungos (socialliberalų) tarybos prezidiumo narys.
Visuomeninės organizacijos futbolo klubas „Seimas“ steigėjas, valdybos narys.
Žmona Nijolė, sūnus Egidijus.
Akrobatinis skraidymas
thumb|[[Jurgis Kairys – daugkartinis pasaulio ir Europos akrobatinio skraidymo čempionas.]] Akrobatinis skraidymas arba aukštasis pilotažas – aviacijos sporto rūšis, kurios tikslas lakūnams atlikti įvairius akrobatinius triukus su orlaiviais.
Populiariausios figūros: kilpa, suktukas, valdoma statinė, suktukinė statinė, viražas, varpas, vertikalė su vėduokle, arkos vertikalė ir kitos.
Lietuvoje
1920 m. gruodžio 11 d. J. Dobkevičius pirmasis Lietuvoje pirmą kartą atliko kilpą.
Lietuvoje akrobatinį skraidyą kultivuoja ~ 50-60 sportininkų. Pagrindinės bazės yra Vilniaus (Kyviškių), Alytaus ir Kauno (S. Dariaus ir S. Girėno) aerodromuose.
Areco provincija
Areco provincija – Italijos provincija Toskanoje. Tai ryčiausia Toskanos provincija, sostinė Arecas.
Provincijos plotas 3235 km², gyvena 349690 gyventojų. Yra 39 savivaldybės. Didžiausios iš jų yra:
Petras Keidošius
Petras Keidošius (1924 m. rugpjūčio 29 d. Vištyčio Laukų II kaime, Vištyčio valsčius – 2006 m. sausio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos poetas, vertėjas, žurnalistas.
Biografija
1968 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
1941–1949 m. Kauno Jaunojo žiūrovo (vėliau Jaunimo) teatro aktorius. Nuo 1950 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“, laikraščių „Sportas“, „Vakarinės naujienos“, „Tėvynės balsas“ literatūrinis darbuotojas, 1967–1992 m. nuolatinis „Literaturnaja gazeta“ korespondentas Lietuvoje.
1959–1989 m. TSKP narys. 1957 m. priimtas į Lietuvos rašytojų sąjungą, 1973 m. tapo Žurnalistų sąjungos nariu.
Kūryba
Išvertė rusų, baltarusių, armėnų, čekų rašytojų kūrinių.
Aleksandriškių uosis
miniatiūra|250px|right|Aleksandriškių uosis
Aleksandriškių uosis – išskirtinio amžiaus uosis, augantis Elektrėnų savivaldybėje, Kazokiškių seniūnijoje, Kaišiadorių miškų urėdijos Žaslių girininkijos (541 kv., 9 skl.) teritorijoje, Sukros miške, Aleksandriškių kaime.
Uosis paskelbtas gamtos paveldo objektu Elektrėnų savivaldybės tarybos 2008 m. rugsėjo 24 d. sprendimu Nr. TS-184.
Uosis auga nuošalioje vietoje, pasiekiamas iš kelio ties Aleksandriškėmis pasukus į šiaurės rytus pagal ženklą link Latvių piliakalnio. Pavažiavus apie 1,5 km gruntiniu keliu pamiške, už sodybos iš miško kelio staigiai pasukti į dešinę (į rytus), plačia miško laukyme pavažiuoti apie 0,7 km link sodybų. Uosis stūkso prie miško, šiauriniame sodybos pakraštyje, netoli gyvenamojo namo. Šalia auga dar vienas storas uosis. Prie medžio pastatyta informacinė lentelė.
Rytiniame sodybos pakraštyje auga Aleksandriškių eglė.
2022 m. duomenimis, Aleksandriškių uosis išbrauktas iš saugomų medžių sąrašo (nudžiūvęs, pažeistas puvinio, keliantis pavojų).
Medsėdai
Medsėdai – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurės rytus nuo Kuršėnų, prie kelio Augučiai–Drąsučiai, Gulbino miško vakariniame pakraštyje.
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė Ringuvos tarybiniam ūkiui. Panaikintas 1986 m.
Kimėnai
Kimėnai – kaimas Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 4 km į pietryčius nuo Utenos.
Istorija
Kaimas užrašytas 1573 m. Noliškio dvaro akte.
1941 m. susikūręs Kimėnų partizanų būrys buvo jauniausias Utenos apskrityje – amžiaus vidurkis tesiekė 24,3 metų.
Orlaivių apledėjimas
thumb|right|250px|Apledėjęs lėktuvo priekis Orlaivių apledėjimas – reiškinys, kai orlaivis skrydžio ar stovėjimo aikštelėje metu pasidengia ledo sluoksniu. Tai įvyksta esant tam tikroms meteorologinėms sąlygoms. Apledėjimo metu padidėja orlaivio svoris, kuro sąnaudos, sumažėja variklių trauka, išsikreipia kai kurių orlaivio prietaisų rodmenys. Orlaivio paviršiuje susiformavę ledo dariniai pakeičia jo aptakumo sąlygas ir aerodinamines savybes.
Meteorologinės orlaivių apledėjimo sąlygos
Apledėjimą lemia atmosferoje esantis vanduo (skystas, peršaldytų lašelių, vandens garų, ledo kristalų pavidalo). Šie vandens būviai lemia 3 tipų apledėjimą: lašelių, sublimacinį ir kristalinį. Skrydžio metu ant skirtingų orlaivio dalių susiformavęs ledas gali skirtis dydžiu, forma, spalva ir struktūra. Praktiniu požiūriu reikšmingi trys apledėjimo tipai, susiję su lašelių ledėjimu. Pirmojo tipo apledėjimas vyksta aplinkoje, kurioje yra stambių peršaldytų lašų. Jam būdingas pusiau skaidrus, šiurkštus, kauburiuotas ledas, kuris susidaro, kai oro temperatūra būna nuo 0° iki -5 °C (gali būti ir žemesnė). Antrojo tipo apledėjimas formuojasi skrendant debesyse, sudarytuose iš smulkių lašelių (ar dulksnos), kurie, susidūrę su orlaivio paviršiumi, akimirksniu užšąla. Susidaro baltos, matinės, pleišto, trapecijos formos ledo apaugos. Būdingas požymis yra ledo nuosėdos siauroje sparno dalyje arti priekinės briaunos. Trečiajam tipui priklauso ledijantys lietaus lašeliai, ledijantis rūkas, šlapdriba. Debesyse lašeliai yra skysčio arba ledo būvyje. Realybėje 0 °C žymi ribą, kuomet vandes lašeliai tampa peršaldytais ir gali užšalti. Vieni lašeliai tiesiog užšąla esant keliems laipsniams žemiau nulio, tuo tarpu kiti lieka skysčio būsenos daug žemesnėse temperatūrose. Orlaiviai apledėja, kai patys yra šaltesni nei nulis laipsnių ir susiduria su peršaldytais vandens lašeliais, o aplinkos temperatūra gali svyruoti nuo 5 °C iki -50 °C.
Šerkšnas
Šerkšnas yra mažų lašelių produktas, kur kiekvienas lašelis višiskai užšąla prieš jam susiduriant su kitu, atsitrenkus į paviršių. Ledas būna matinis dėl įkalinto oro tarp lašelių. Šerkšnas dažniausiai susiformuoja ant aerodinaminių paviršių priekinių kraštų, auga į oro srauto pusę ir yra mažai kibus.
Skaidrus ledas
Kai kiekvienas didesnis lašas visiškai neužšąla atsitrenkęs į paviršių, tuomet peršaldytas vanduo kaupiasi ir plečiasi per orlaivo paviršių link jo galo, kol višiskai užšąla, suformuodamas labai lipnų ledą. Skaidrus ledas varijuoja nuo višiskai permatomo iki matinio sluoksnio ir auga į oro srauto pusę taip pat kaip atgal per orlaivio paviršių.
Mišrus ledas
Jei lašelių temperatūra ir dydžiai yra labai skirtingi, susidaro mišrus ledas – šerkšno ir skaidraus ledo mišinys. Šis ledas yra lipnesnis už šerkšną, matinis, šiurkštus ir plinta į oro srauto pusę greičiau nei atgal per orlaivio paviršių.
Debesis sudarytas iš skystos formos vandens
Skysto vandens kiekis debesyje priklauso nuo lašelių dydžio ir kiekio tam tikrame oro tūryje. Kuo daugiau skysto vandens debesyje, tuo didesnė tikimybė, kad lėktuvas apledės. Debesys, kuriuose yra stiprūs konvekciniai srautai, turi didesnį skysto vandens kiekį, nes kylančio oro srautai net dideliems lašams neleidžia iškristi kritulių pavidalu. Konvekciniuose debesyse yra stipresi vertikalūs oro srautai. Tokie debesys susiformuoja ir dėl šiurščių orografinių pakilimų. Sluoksniniuose debesyse (St) vyrauja silpni vertikalūs srautai ir daugiausiai sudaryti iš mažų lašelių. Orlaivių apledėjimas vyksta debesyse iki 2 500 m aukščio. Apledėjimas priklauso nuo debesies sudėties – vandeninguose debesyse yra didžiausia apledėjimo tikimybė vyraujant neigiamai temperatūrai, mišriuose – apledėjimas priklauso nuo skystos fazės kritulių kiekio, o ledo kristalų debesyse apledėjimo tikimybė yra labai maža. Esant neigiamai temperatūrai, beveik visuomet apledėjimas vyksta aukštųjų sluoksninių (As) ir sluoksninių kamuolinių debesų (Sc) zonoje. Tačiau intensyviausias apledėjimas vyksta frontiniuose kamuoliniuose lietaus debesyse (Cb). Krintant gausiems krituliams apledėjimo tikimybė yra mažesnė, sluoksniniuose lietaus (Ns) ir aukštuosiuose sluoksniniuose (As) debesyse intensyvus apledėjimas vyksta, jei nebūna kritulių arba jie silpni.
Temperatūra debesyje
Šiltame ore yra daugiau vandens garų nei šaltame. Todėl debesys, kurie susiformuoja šiltose oro masėse turės didesnį skysto vandens kiekį, nei šaltose oro masėse. Temperatūros pasiskirstymas debesyje yra reikšmingas lašelių kiekiui ir dydžiui. Didesni peršaldyti lašeliai užšąla esant apie -10 °C, kai temperatūra nukrinta žemiau -15 °C, labai pagreitėja įvairaus dydžio lašelių užšalimas. Prie -40 °C faktiškai užšąla visi lašeliai. Debesys su labai stipriais vertikaliais oro srautais yra išimtiniai, kaip aukštieji kamuoliniai (Ac) ar kamuoliniai lietaus (Cb) debesys. Juose skysto vandens lašeliai gali būti pernešami į didesnius aukščius kol užšąla. Šie veiksniai daro įtaką apledėjimo intensyvumo pasikeitimams, todėl orlaivis gali susidurti su skirtingomis apledėjimo sąlygomis per kelias minutes, tame pačiame ruože. Intensyviausias apledėjimas būna skrendant po debesimis ledėjančio lietaus arba dulksnos zonoje. Viršutinio aukšto debesyse apledėjimas mažai tikėtinas, tačiau gali būti plunksniniuose sluoksniniuose ir plunksniniuose kamuoliniuose (Cc) debesyse, jei jie liko nuo perkūnijos debesų.
1. Kamuoliniuose (Cu) ir lietaus kamuoliniuose (Cb) debesyse: 2. Sluoksniniuose debesyse (St): 3. Situacijos kuomet apledėjimas gali būti smarkesnis nei tikėtąsi:
Katiliškės (Šiauliai)
Katiliškės – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Kuršėnų, į pietus nuo kelio ir geležinkelio Šiauliai–Klaipėda, Katiliškių miško pietvakariniame pakraštyje.
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Raudonasis spalis“.
Pagirėlė
Pagirėlė – kaimas Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 5 km į pietryčius nuo Utenos.
Svirplionių ąžuolas
miniatiūra|250px|right|Svirplionių ąžuolas
Svirplionių ąžuolas – išskirtinio amžiaus ir išvaizdos ąžuolas, augantis Kaišiadorių rajone, Palomenės seniūnijoje, Svirplionių kaime, 0,9 km į rytus nuo kelio. Ąžuolą supa atviri dirbami laukai, banguotas kraštovaizdis.
Paskelbtas saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos 1992 m. spalio 1 d. sprendimu Nr. 231. Ąžuolas informaciniu ženklu nepažymėtas. Svirplionyse augančio ąžuolo būdingiausias bruožas - keturi simetriški kamienai, išaugę iš vieno kelmo. miniatiūra|250px|left|Kamienai
Jegeva
Jegeva – miestas rytinėje Estijoje, prie Pedjos upės ir Tartu-Talino geležinkelio. Apskrities centras. Geležinkelio stotis. Išvystyta maisto pramonė. Išlikęs dvaras.
Istorija
Jegeva žinoma nuo 1599 metų. 1938 m. gavo miesto teises.
Fumasos krioklys
thumb|260px|Fumasos krioklys
Fumasos krioklys ( – „dūmų krioklys“) – vienas aukščiausių Brazilijos krioklių. Jis yra Bahijos valstijoje, Lensoiso ir Palmeiraso savivaldybėse, Diamantinos plokščiakalnyje. Patenka į Šapada Diamantinos nacionalinį parką. Aukštis – 340 m. Toks pavadinimas kriokliui suteiktas dėl to, kad iki pasiekdamas žemę vanduo išgaruoja ir virsta lašų migla. Sausrų metu išdžiūsta. Fumasos krioklys ilgą laiką laikytas aukščiausiu Brazilijoje, bet vėliau Amazonėje atrastas 353 m aukščio El Dorado krioklys.
Pano
thumb|Pano kalbomis kalbantys regionai Pano – indėnų tautų grupė, kuri vartoja pano kalbų šeimos kalba. Gyvena Brazilijos, Peru, Bolivijos teritorijose vakarų Amazonijoje. Seniau panai dar vadinti barbudais.
Pagal savo raidos lygį skirstomi į dvi skiltis:
thumb|230px|Matisų indėnas thumb|170px|Šipibų keramika thumb|230px|Janavavai
Pagrindinis pano indėnų visuomeninis vienetas – bendruomenė iš kelių dešimčių žmonių, kuri drauge praleidžia liūčių laikotarpį, o sausmečiu skirstosi į šeimas. Vadų valdžia nežymi.
Daugumai pano tautų būdingos šios kultūrinės ypatybės: endokanibalizmas (perdegintų ir sugrūstų kaulų, seniau ir mirusiųjų mėsos valgymas), tik saldžiojo manijoko auginimas, vyrų įšventinimo apeigų (ir susijusių atributų – kaukių, ragų, fleitų), būdingų daugeliui Amazonijos tautų, stygius, laidojimas urnose. Pano indėnų mituose dažnai minimi inkai, apibūdinami kaip pano indėnų protėviams priešiškos kultūrinių gerybių (ugnies, kultūrinių augalų) dvasios-sergėtojos.
Siūlinė veronika
Siūlinė veronika (Veronica filiformis) – gyslotinių (Plantaginaceae) šeimos augalas. Aukštis 7-20 cm. Stiebas plonas, driekiasi pažeme ir įsišaknijantis. Lapai apie 5 mm ilgio. Žydi gegužės – birželio mėn.
Karantino uosto kapitonas
Karantino uosto kapitonas  – pareigūnas Rusijos imperijoje, vadovavęs karantino uostui. Ši pareigybė egzistavo 1818–1904 m., pirmą kartą reglamentuota 1818 m. rugpjūčio 21 d. Karantinų statute (Устав о карантинах). Karantino uostų kapitonus, parinktus iš atsargos vyresniųjų jūrų karininkų, skirdavo Vidaus reikalų ministerija.
Siūlinė veronika
Lietuvoje labai reta rūšis, bet plinta. Auga pievose, parkų žolynuose.
Karantino uosto kapitonas
Karantino uosto kapitono funkcijos buvo:
Karantino uosto kapitonui buvo pavaldūs:
Pagal „Pareigybių paskirstymą klasėms“ (Классноe расписаниe должностей) karantino uosto kapitonas buvo priskirtas VII klasei, o jo padėjėjas – IX klasei. Karantino uosto kapitono pareigybė turėjo tokius pačius tarnybinius apribojimus ir numatytas nuobaudas kaip ir kiti karantino valdininkai (pvz., karantino valdytojas, karantino komisaras).
Ši pareigybė egzistavo iki 1904 m. kovo 15 d., kai Rusija ratifikavo Paryžiaus Tarptautinę sanitarijos konvenciją, pagal kurią buvo sudaryti gydytojų stebėjimo stotys ir punktai.
Hangdžou
Hangdžou  – miestas rytų Kinijoje, Džedziango provincijos adm. centras. 1,88 mln. gyventojų (2005). Tai didelis jūrų uostas prie Fuchunjiang upės žiočių ir Didžiojo kanalo. Šilko pramonės centras, išvystyta chemijos, stiklo, cemento, džiuto, arbatos, mašinų pramonė. Yra universitetas.
Pagrindinė miesto įžymybė – Sihu ežeras (iškastas X amžiuje). Šiaurėje yra Gušano kalnas, kurio pašlaitėse pastatyti parkai ir architektūriniai ansambliai – Sun Jatseno parkas (buvę Čingų dinastijos imperatorių rūmai), senovinė Wenlange biblioteka ir kt. Yra klimato kurortas.
Istorija
Miestas įkurtas 589 m. 1129–1279 m. buvo Sun dinastijos sostinė.
thumb|left|200px|Liuhe pagoda