cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lezginai
Kultūra
Lezginų socialinės organizacijos pagrindas – kaimo bendruomenė (džamatas). Vyrauja mažoji šeima, iki XX a. buvo išplitusios didžiosios šeimos ir patronimijos.
Gausus folkloras: herojinis epas, sakmės, dainos, šokiai (lezginka).
Tikintieji – musulmonai sunitai, yra šiitų.
Ekonomika
Tradiciniai verslai – ariamoji žemdirbystė (kviečiai, rugiai, miežiai, soros, ankštiniai, kukurūzai, ryžiai) ir gyvulininkystė (daugiausia avys, t. p. ožkos, galvijai). XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje buvo įprasta vykti uždarbiauti sezoniniams darbams pas žemdirbius, Azerbaidžano naftos verslovėse.
Tradiciniai amatai – verpimas, audimas, veltinio vėlimas, kilimų, juvelyrinių dirbinių gamyba, kalvystė, ginklakalystė. Apie 65 % žmonių yra bedarbiai.
Gyvenimo būdas
Šeima yra svarbi Lezginų bendruomenės dalis. Nuo senovės išlikusi tradicija ir nusiteikimas, kad šeimai turėtų vadovauti ir ją aprūpinti- vyrai. Vyrų ir moterų pareigos ir atsakomybės šeimoje labia skiriasi. Vyrai dažniausiai dirba turguje, namų statybose ar kuria savo verslus, ir kitaip aprūpinti šeimą. Tuo tarpu moters didžiausia atsakomybe šeima, vaikai, buitis. Taip pat moterys pasižymi išskirtiniais gabumais kilimų gamybose.
Šaltiniai
xmf:ლეკეფი (ლეზგინეფი)
Nevis
Geografija
Salos plotas – 93 km². Paviršius kalnuotas, aukščiausias taškas yra užgesusi Nevio viršukalnė (985 m). Veikia fumarolės, karštosios versmės. Iš šiaurės ir rytų Nevį supa koraliniai rifai. Paviršių dengia krūmynai, antriniai miškai, kalnuose išlikusios džiunglės. Yra trumpų vandeningų upokšnių.
Gyventojai
2006 m. Nevyje gyveno 12 106 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Čarlstaunas (salos vakaruose). Verčiamasi daugiausia turizmu, lengvatinio apmokestinimo (offshore) ekonomika. Sala turi plačią autonomiją nuo Sent Kitso – turi savo ministrą pirmininką, vyriausybę, mokesčių. Yra Vance W. Amory tarptautinis oro uostas.
Istorija
1882 m. Nevis, Angilija ir Sent Kitsas sudarė bendrą britų koloniją, 1967 m. jos sudarė asocijuotą valstybę, o 1971 m. Angilija atsiskyrė. 1983 m. Sent Kitsas ir Nevis tapo nepriklausoma valstybe. 1998 m. referendume dauguma Nevio gyventojų balsavo už nepriklausomybę nuo Sent Kitso, tačiau reikiamo 2/3 balsavusiųjų palaikymo nesulaukta.
Melsvasis ryklys
Tai vieni nuožmiausių plėšrūnų. Šie rykliai paplitę šiltose jūrose, taip pat pasitaiko stambiose atogrąžų upėse (Zambezė, Gangas) ir net ežeruose (Nikaragvos).
Charakteristika
Užauga iki 3 m ilgio. Turi tipišką heterocerkinę uodegą ir horizontalius krūtinės pelekus. Abiejose kūno pusėse yra po 5 žiaunų plyšius. Akys su mirksimąja membrana. Gyvagimdžiai.
Meilės menas (Ovidijus)
thumb„Meilės menas“ ( arba Ars Amandi) – senovės romėnų poeto Ovidijaus meilės elegijų knyga, kurioje yra patarimai vyrams ir moterims, kaip suvilioti ir išlaikyti mylimąjį. Parašytas erų sandūroje, priskiriamas erotinės literatūros žanrui, kadangi knygoje gausu erotinių aprašymų. Pastaroji aplinkybė lėmė, kad imperatorius Augustas ištrėmė Ovidijų į imperijos provinciją, prie Juodosios jūros.
FK Statyba Panevėžys
Panevėžio „Statyba“ – buvusi Lietuvos futbolo komanda iš Panevėžio.
Istorija
1962 m. Panevėžio statybos trestas subūrė savo futbolo komandą ir pavadino „Statyba“.
Tais pačiais metais „Statyba“ gavo MSK Panevėžys vietą aukščiausioje lygoje. Debiutiniame 1962–1963 m. sezone panevėžiečiai tapo šalies čempionais.
Antrame sezone 1964 m. apginti titulo nepavyko ir ekipa liko antroje vietoje.
1968 m. vėl tapo Lietuvos čempionais. Tačiau jau nuo 1973 m. buvo pastebimas nuopolis.
Nėra žinoma, kada komanda buvo išformuota, tačiau manoma, kad tai nutiko po 1977 m. sezono.
Jugalinas
Jugalinas – viensėdis Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Vilūnų.
Aviavilsa
Aviavilsa – buvusi krovinių pervežimo užsakomųjų skrydžių bendrovė, įsikūrusi Vilniuje. Bendrovės pagrindinė bazė buvo Vilniaus oro uostas. Bendrovė taip pat vykdė lėktuvų An-26 ir ATR42-300 techninę priežiūrą ir remontą.
Istorija
Kompanija buvo įkurta 1999 metais. Veiklą nutraukė 2018 m. thumb|250px|„Aviavilsos“ An-26B
Gajanos regionai
Gajana padalinta į 10 regionų:
Vilkinė (Sužionys)
Vilkinė – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Sužionių.
Kžečkovo Nove Bienkai
Kžečkovo Nove Bienkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyževo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Dmochi Glinkų valsčiui, Rosochate Košcelnės parapijai. 1827 m. kaime buvo 50 namų ir 346 gyventojai. XIX a. pabaigoje buvo 15 namų ir 132 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 21 namai ir 124 gyventojai, iš kurių 64 vyrai ir 60 moterys
Gėluva
Gėluva – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Ariogalos, tarp automagistralės ir krašto kelio, kairiajame Dubysos krante. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, išlikęs Gėluvos dvaras. Kaime yra medžio apdirbimo, medienos briketų gamybos įmonės, mėsos cechas.
thumb|left|220px|Gamybiniai pastatai thumb|left|220px|[[Gėluvos dvaras]] thumb|left|220px|Sodyba prie tvenkinio miniatiūra|220px|right|Betoninis ženklas skvere „100“
Istorija
Kaimo pietrytinėje dalyje yra I tūkstantmečio – II tūkstantmečio pradžios Gėluvos piliakalnis, dar žinomas kaip Birutkalnis, Birutės kalnas. Piliakalnio pietvakarinėje papėdėje yra Gėluvos kapinynas.
1578 m. minimas Gėluvos dvaras. Gėluvoje 1611 m. pastatyta evangelikų reformatų bažnyčia ir mokykla, tapę religinių kovų objektu. 1620 m. katalikai, kuriems vadovavo vyskupas Stanislovas Kiška, sudegino bažnyčią. Apie 1670 m. bažnyčia atstatyta, bet 1677 m. katalikų vėl sudeginta. 1692 m. minimas Gėluvos dvaras, buvęs Ariogalos paviete.
1738 m. Gėluva gavo savaitinio turgaus privilegiją. 1866 m. Gėluvoje buvo katalikų koplyčia, vėliau ji sunyko.
Po II pasaulinio karo apylinkėse veikė Jungtinės Kęstučio (nuo 1948 m. – Kęstučio) apygardos Lietuvos partizanai. 1950–1992 m. Ariogalos sodininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė, ūkio administracija buvo įsikūrusi dvaro rūmuose. 1960 m. įsteigta pradžios mokykla, medicinos punktas, biblioteka.
Plikiai (Raseiniai)
Plikiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Gėluvos, šalia kelio į Čekiškę. Seniūnaitijos centras. Kaime yra biblioteka, kultūros namai, 2 parduotuvės (viena veikianti). Netoli kaimo teka upė Gynėvė (sudarytas Plikių tvenkinys), kiek tolėliau susijungianti su Dubysos upe. Pro kaimą eina kelias.
Kaltanėnų herbas
Kaltanėnų herbas – Kaltanėnų miestelio ir seniūnijos (Šilalės rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Aprašas
Žaliame lauke auksinis medžioklės ragas su sidabrine virvute, sidabrinėje galvoje trys ežerinės lobelijos žiedai mėlynais vainiklapiais į heraldinę dešinę, auksinėmis taurelėmis į kairę.
Istorija
Herbą 2012 m. vasario 20 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-967. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.
Belgijos futbolo varžybos 1972–1973 m.
Belgijos futbolo varžybos 1972–1973 m.
1972–1973 m. Belgijos futbolo taurė
Belgijos futbolo taurė – pagrindinis Belgijos taurės turnyras.
Zanderis
Zanderis – miestas šiauriniame Suriname, Paros apygardoje, 40 km į pietus nuo Paramaribo. Per miestą eina Paramaribo-Braunsvego geležinkelis. Netoliese yra Johan Adolf Pengel tarptautinis oro uostas.
Monica Anghel
Monica Anghel (g. 1971 m. birželio 1 d. Bukarešte) – rumunų dainininkė. 1996 metais laimėjo šalies tarptautinę atranką į Euroviziją. Jos daina „Rugă pentru pacea lumii“ nepateko į Eurovizijos finalą dėl specialios atrankos etapo. Tais pačiais metais laimėjo „Golden Stag“ Rumunijoje.
Kur kas sėkmingesnis buvo dalyvavimas 2002 m. Eurovizijoje Taline, su atlikėju Marcel Pavel. Šis duetas atliko dainą „Tell me why“, surinko 71 tašką ir užėmė aukštą 9 vietą. Tai trečias geriausias šalies rezultatas šiame konkurse.
Raišupis (upė)
Raišupis, arba Lazdija – nedidelė upė Lazdijų rajone, priklausanti Šešupės baseinui, besidriekianti tarp Baltajo ir Rimiečio ežerų. Teka iš pietų šiaurės kryptimi, kirsdama Lazdijų miestą. Upelis vadinamas dvejopai – tiek Raišupiu, tiek Lazdija. LR upių klasifikatoriuje – nr. 15010123.
Plymouth Caravelle
Plymouth Carvelle – vidutinės klasės automobilis, 1983 metais pradėtas gaminti kaip kanadietiškas, nuo 1985 metų kaip amerikietiškas modelis. Automobilis beveik identiškas Dodge 600. Jį 1989 metais pakeitė Plymouth Acclaim. Kanadoje Caravelle pirmą kartą pasirodė 1978 metais, kaip Dodge Diplomat versija Kanados rinkai.
Jonavos baldų kombinatas
thumb|230px|Dabartinės įmonės „Baldai jums“ administracinis pastatas Jonavos baldų kombinatas (JBK) – baldų kombinatas Jonavoje, SSRS medienos pramonės susivienijimas, istorinė Lietuvos SSR įmonė. Veikla – baldų (sekcijų, spintų), baldų komplektų (pvz., miegamojo baldų komplekto „Lankesa“ ir kitų) gamyba, projektavimas, suvenyrų gamyba.
Istorija
1946 m. Jonavos degtukų fabrikas pertvarkytas į baldų įmonę, 1958 m. tapusia Jonavos baldų kombinatu. Prie kombinato jo darbuotojams pastatyta gyvenvietė (Baldininkai), kultūros namai (baldų kombinato klubas, tapęs Jonavos miesto kultūros gyvenimo dalimi). XX a. 7-tąjį dešimtmetį Jonavos baldų kombinatas tapo viena didžiausių gamybos įmonių Lietuvoje.
1977 m. dirbo 1100 darbuotojų; 2 baldų cechai ir lentpjūvė. 1977 m. pagaminta 8100 miegamųjų, 3600 valgomojo kambario komplektų, 12 000 drabužių spintų, 20 900 bufetų, 2700 universalių sekcijų „Erdvė“, 7000 m³ taros. Bendroji produkcija – 11,2 mln. rublių. Eksporto šalys – Latvija, Estija, Baltarusija, Rusija, Vengrija, Mongolija, Danija, Jemenas. Baldai pagaminti Maskvos Kremliaus Georgijaus salei, Lenino memiorialiniam centrui (Uljanovskas). Jonavos baldininkų gaminiai buvo vertinami ne tik Lietuvoje ir Sovietų Sąjungoje. Jie taip pat buvo pripažįstami ir pelnė apdovanojimus Paryžiuje (Prancūzija), Londone (Jungtinė Karalystė), Leipcige (VDR) ir kitur.
Nuo 1980 m. Jonavos baldų kombinatas „Klevas“ tapo „Jonavos SK Malsta“ krepšinio komandos rėmėju. Nepriklausomybės metais įmonė privatizuota. Nuo 1993 m. veikė AB „Jonavos baldai“, vėliau tapusi asociacijos „Lietuvos mediena“ nare. 1994 m. bendrovė reorganizuota į keletą savarankiškų įmonių. „Jonavos baldams“ Kauno apygardos teisme (KAT) iškelta bankroto byla (žr. KAT 2000 m. rugpjūčio 9 d. sprendimas, 2000 m. spalio 27 d. papildomasis sprendimas bei Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2001 m. vasario 13 d. nutartis AB „Jonavos baldai” bankroto byloje ).
Buvusio Jonavos baldų kombinato bazėje ir teritorijoje įsikūrė UAB „Baldai Jums“ (direktorius Alfonsas Meškauskas) ir kitos įmonės.
Jonavos UAB „Baldai Jums" baldų gamyba 2002 m. išaugo beveik 1,5 karto – produkcijos parduota už 18 mln. Lt. Bendrovė 98 % savo baldų parduoda Japonijoje ir Vakarų Europoje, daugiausia Anglijoje ir Švedijoje.
Baldų kombinato klubas
thumb|200px|Klubo pastatas 2009 m. vasarą Greta pramoninės veiklos JBK plėtota kultūrinė veikla, pastatytas kombinato klubas, tapęs kultūros namais. Juose veikė biblioteka, JBK chorai (atskiri vyrų ir moterų chorai), 1964 m. suburtas Jonavos baldų kombinato dainų ir šokių ansamblis (vadovas Mykolas Gadliauskas), dalyvavęs respublikinėse dainų (1965 m.) ir šokių šventėse, konkursuose.
Raišupis (reikšmės)
Raišupis:
Paraceratherium
Paraceratherium, Baluchitherium – išmirusi neporakanopių žinduolių gentis. Tai didžiausias žinomas sausumos žinduolis. Ilgis apie 8 m, aukštis ties pakelta galva – 4,5 m. Kaip ir šiuolaikinės žirafos greičiausiai mito medžių lapais, šakomis ir vaisiais. Dėl to priekinės šio gyvūno kojos buvo ilgesnės už galines.
Pirmą kartą šio gyvūno kaulus 1912 m. Baludžistane aptiko anglų ekspedicijos narys, Kembridžo universiteto profesorius Clive Forster Cooper. Kitų šios genties gyvūnų liekanų pavyko surasti Turgajaus provincijoje šiauriniame Turkestane. Rusų paleontologas Borisiakas juos pavadino Indricotherium asiaticum ir Epiaceratherium turgaicum. Šios genties gyvūnų liekanų taip pat pavyko rasti 1922 m. ekspedicijos centrinėje ir pietryčių Mongolijoje metu. Osbor atitinkamo gyvūno egzempliorių pavadino Baluchitherium grangeri.
Žilys
Žilys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Žilienė (ištekėjusi moteris) ir Žilytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Atgal į ateitį
Atgal į ateitį  – 1985 m. amerikiečių mokslinės fantastikos filmas, kurį režisavo Robertas Zemeckis. Filme vaidino Maiklas Dž. Foksas, Kristoferis Loidas ir Lėja Tompson. Foksas vaidina paauglį Martį MakFlajų, kuris pasiunčiamas kelione laiku, atgal į 1955-uosius. Tuomet jis sutinka savo būsimus tėvus aukštojoje mokykloje ir atsitiktinai pradeda patikti savo mamai. Martis privalo atstatyti šį istorijos neatitikimą, pats su daktaro Emeto Brauno, kurį vadina Kristoferis Loidas, pagalba, jis turi grįžti į 1985-uosius.
2007 m. JAV Kongreso biblioteka filmą įtraukė į Nacionalinį kino registrą.
Siužetas
Marčio MakFlajaus gyvenimas nekoks, jo šeima asociali, jo pamokų lankomumas mažas ir jo muzika, kurią jis mėgsta ir atlieka, yra per garsi. Jo vienintelė šviesa gyvenime yra mergina Dženė bei draugas daktaras Emetas Braunas. Martis susitinka daktarą ir pamato, kad pastarasis sukūrė laiko mašiną (Delorėja). Martis su šia mašina patenka į 1955 m. ir turi atkurti tvarką istorijoje.
Apdovanojimai
58-ojoje Oskarų įteikimo ceremonijoje filmas „Atgal į ateitį“ laimėjo Oskarą už geriausią garso montažą, o filmo daina „The Power of Love“ buvo nominuota kaip geriausia daina. Robertas Zemeckis ir Bob Gale buvo nominuoti už geriausią originalų scenarijų. Filmas taip pat laimėjo Hugo premiją, Saturno apdovanojimą, buvo nominuotas trims papildomoms Oskarų apdovanojimų kategorijoms, penkiems BAFTA apdovanojimams ir keturiems Auksiniams gaubliams.
Kžečkovo Stare Bienkai
Kžečkovo Stare Bienkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyževo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Dmochi Glinkų valsčiui, Rosochate Košcelnės parapijai. 1827 m. kaime buvo 50 namų ir 346 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 11 namai ir 68 gyventojai, iš kurių 36 vyrai ir 32 moterys
Skaudvilės herbas
Skaudvilės herbas – Skaudvilės miesto ir seniūnijos heraldinis atributas.
Istorija
Skaudvilė istorinio herbo niekada neturėjo. Heraldikos komisijoje kartu su seniūnijos atstovais buvo nuspręsta naujajame herbe pavaizduoti svertuvą. Tai įrankis ne viename Lietuvos regionų dar ir šiandien vadinamas iš baltarusių kalbos kilusiu žodžiu „bezmėnas“, kuriuo turguose ir dabar tebesveriamos prekės. Šiuo simboliu norima parodyti, jog miestas augo ir vystėsi prekybos dėka.
Herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 479. Etalono autorius – Alfonsas Čepauskas.
Stasys Pupeikis
Stasys Pupeikis (1905 m. gegužės 13 d. Sankt Peterburge – 1972 m. spalio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.
Panočiai
Panočiai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, prie pat sienos su Baltarusija. Kaniavos seniūnijos ir Panočių seniūnaitijos centras. Yra Panočių pagrindinė mokykla (nuo 1922 m.), biblioteka, Panočių koplyčia (nuo 1991 m.), bendrosios praktikos gydytojo kabinetas, kapinaitės, fermų kompleksas. Rytiniu pakraščiu teka Nočia, skirianti kaimą nuo Baltarusijos.
Stasys Pupeikis
Biografija
1922–1940 m. mokytojavo Zarasų apskrities pradinėse mokyklose. 1927 m. mokėsi Kėdainių mokytojų seminarijoje. 1940 m. Turmanto pradinės mokyklos vedėjas.
Bosnijos ir Hercegovinos herbas
thumb|left|150px|Bosnijos ir Hercegovinos vėliava thumb|left|150px|Bosnijos karaliaus Tvrtko herbas
Panočiai
thumb|160px|left|Kryžius Panočių kapinaitėse
Istorija
Panočių kaimas greičiausiai pradėjo kurtis po valakų reformos, tačiau pirmą kartą minimas 1641 m. (minima Panočių apygirė ir Trecekovos valdomas Panočių dvaras). Kaimui priklausė 7 valakai žemės. 1655–1661 m. Panočiai ir gretimas Kaniavos dvaras sudeginti. 1672 m. tebuvo likę 3 dūmai ir 1 valakas dirbamos žemės.
Bosnijos ir Hercegovinos herbas
Aprašas
Herbo skydas nuskeltas iš heraldinės dešinės, šiek tiek aukščiau nei įstrižainė. Kairysis laukas mėlynas, dešinysis viršutinis – auksinis. Dešiniojo kaspino vietoje (iš viršutinio dešinio kampo į apatinį kairįjį) eina septynios baltos penkiakampės žvaigždės, Dalis pirmos ir paskutinės žvaigždžių skyde netilpo.
Panočiai
Istorija
1795 m. buvo 9 sodybos, kuriose gyveno Plinkos, Kraulaidžiai, Vaitoniai, Bartkevičiai, Bruzgelevičiai, Staseliai. 1850 m. minimos pavardės Plinkos, Kraulaidžiai, Vaitoniai, Valackos, Čeniai, Staseliai, Sužiedėliai, Pekoriai, Maliukevičiai, Bruzgelevičiai, Vaškeliai, Kalonai, Kovalskiai (Kavaliauskai).
XIX a. kaimas buvo Lydos apskrities Kaniavos valsčiuje ir seniūnijoje, buvo Kaniavos dvaro valda.
Bosnijos ir Hercegovinos herbas
Simbolika
Bendra dabartinio Bosnijos ir Hercegovinos herbo komponuotė atkartoja senovės Bosnijos karaliaus Tvrtko I herbo komponuotę. Tada Bosnijos herbas buvo mėlynas, su baltu dešiniuoju kaspinu. Abiejose mėlynose dalyse buvo po tris auksines lelijas. Teigiama, kad tos lelijos simbolizuoja Bosnijai ir Hercegovinai būdingą geltoną leliją Lilium bosniacum.
Panočiai
Istorija
1982 m. prijungtas Slučajaus kaimas. LTSR metais buvo Kaniavos apylinkės centras.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 111 žmonių, iš kurių visi užsirašė lietuviais.
Karužai (reikšmės)
Karužais vadinami trys kaimai Dzūkijoje:
Vilkinyčia
Vilkinyčia – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Aštriosios Kirsnos.
Kompiuteris
Kompiuteris – skaičiavimo mašina, skirta priimti, apdoroti ir pateikti duomenis. Kompiuteris gali turėti dirbtinį intelektą, bet ne visada jis būna teisus. Įrenginys kiekvieną savo veikimo sekundę atlieka skaičiavimus, kurie pasireiškia darbo atlikimu. Kompiuterių galimybės bei įvairovė priklauso nuo programinės įrangos, kuri gali atlikti daug operacijų.
miniatiūra|270px|Nešiojamas asmeninis [[Samsung kompiuteris]] thumb|Tipiškas XX a. pabaigos stalinis kompiuteris (monitorius ir klaviatūra prijungiami atskirai) thumb|1879 m. mechaninis sudėties įrenginys thumb|1943 metų kompiuteris [[Eniac]]
Pagal galimybes ir taikymo sritis kompiuteriai grupuojami šias klases:
Istorija
Pirmieji skaičiavimo įrenginiai (abakai) buvo sukurti dar 3000 metų prieš mūsų erą. Yra žinoma, kad mechaninius įrenginius, skirtus navigaciniams skaičiavimams, bandė kurti senovės graikai. Šiuolaikinių kompiuterių istorija gali būti pradedama nuo 1502 m. vokiečių laikrodininko Peterio Henleino sukurto laikrodžio, veikusio kaip 12 skilčių sumatorius. Pirmas matematiniams skaičiavimams skirtas įrenginys buvo 1617 m. William’o Oughtred’o sukurta logaritminė liniuotė (primityvus analoginis kompiuteris).
Skaitmeniniai (diskretiniai) skaičiavimo įrenginiai labiau tyrinėti pradedami nuo 1623 m. Wilhelmo Schickardo sukurto aritmetinio sumatoriaus. Tobulesnius sumatorius bandė sukurti daugelis renesanso mokslininkų, įskaitant B. Paskalį ir G. Leibnicą.
Pirmuoju įtaisu, kurį galima laikyti kompiuteriu dabartine samprata, reikėtų laikyti ekscentriško anglų matematiko ir išradėjo Čarlzo Babidžo pasiūlymą (1822 m.) sukurti Skirtumų mašiną. Ji iš kitų to meto skaičiuotuvų išsiskyrė tuo, kad savo mechanizme turėjo užprogramuotos matematikos taisykles. 1834–1840 m. Č. Babidžas sukuria ir universalią programuojamą analitinę mašiną, kuri liko neįgyvendinta. Su šia mašina siejama ir programavimo istorijos pradžia – lordo Byrono duktė, grafienė Augusta Ada Lovelace paskelbia kelis veikalus apie šio kompiuterio programavimą.
Pirmieji elektromechaniniai kompiuteriai buvo sukurti Vokietijoje (1936–1941 m. Konrado Cūzės sukurti kompiuteriai Z1, Z2 ir Z3) bei JAV (1939–1941 m. Džono Atanasoff’o elektroniniai sumatoriai). Pirmas universalus, praktiniams skaičiavimams panaudotas skaitmeninis kompiuteris (beje, ne dvejetainis, o dešimtainis) buvo ENIAC (1946 m., JAV)
Kompiuteris kaip skaičiavimo priemonė (prietaisas)
Žodis kompiuteris kilęs iš žodžio skaičiuoti. XVIII–XIX a. matematines lenteles (logaritmų ir trigonometrinių funkcijų) sudarinėjo ištisos matematikų komandos naudodamos primityvias priemones. Kadangi tie žmonės atlikdavo skaičiavimus, juos vadino kompiuteriais. Šiuo terminu įvardijama pareigybė vis dar egzistavo ir XX a. penktajame dešimtmetyje.
Šiuolaikiniai kompiuteriai naudojami ne tik skaičiavimams atlikti, tačiau daugelio programų veikimo pagrindas – matematiniai skaičiavimai, kurie atliekami ir žiūrint filmą ar klausant muzikos.
Kompiuteris kaip programuojamas prietaisas
Šiais laikais kompiuteris dažniausiai suprantamas kaip programuojamas prietaisas. Pirmasis mechaninis programuojamas prietaisas pasirodė dar 1801 m. Tai buvo Džozefo-Mari Žakardas (Joseph-Marie Jacquard) sukurtos žakardinės audimo staklės, kurios buvo valdomos perfokortomis. 1834 m. Č. Babidžas aprašė analitinę mašiną. Joje programų ir duomenų įvedimui taip pat turėjo būti naudojamos perfokortos. O Babidžo suprojektuota Skirtumų skaičiavimo mašina įrodo, jog jau tuo metu buvo reali galimybė sukurti pirmąjį įtaisą, tenkinantį reikalavimus Tiuringo mašinai.
Sergejus Sazonovas
Sergejus Sazonovas (, 1860 m. rugpjūčio 10 d. Riazanės gubernija, Rusijos imperija – 1927 m. gruodžio 25 d. Nica, Prancūzija) – Rusijos imperijos valstybės veikėjas, užsienio reikalų ministras nuo 1910 m. iki 1916 m.
Kompiuteris
Kompiuteris kaip prietaisas atitinkantis Tiuringo mašinos aprašymą
A. Turingo darbai turėjo didelę įtaką kompiuterių vystymuisi. 1936 m. jo paskelbtame straipsnyje aprašoma tai kas dabar vadinama Tiuringo mašina – grynai teorinis prietaisas išrastas formalizuojant algoritmo vykdymo terminą.
Sergejus Sazonovas
Biografija
Gimė Riazanės gubernijos dvarininko dviejų vaikų šeimoje. Baigęs Carskoje Selo Aleksandrovo licėjų, 1883 m. pradėjo dirbti Rusijos imperijos užsienio reikalų ministerijoje. Nuo 1890 m. dirbo Rusijos ambasadoje Londone. 1894 m. paskirtas Rusijos misijos Vatikane sekretoriumi. 1904 m. antrą kartą paskirtas į patarėjo pareigas ambasadoje Londone. 1906 m. kovo mėnesį pradėjo dirbti misijos Vatikane vadovu. 1907 m. paskirtas pasiuntiniu Jungtinėse Valstijose.
Kompiuteris
Kompiuteris kaip prietaisas atitinkantis Tiuringo mašinos aprašymą
Šiuolaikiniai kompiuteriai yra atitinkantys Tiuringo mašiną (Turing – complete). Iš esmės tas atitikimas yra riba, skirianti bendrosios – paskirties kompiuterius nuo specialiosios – paskirties (skirtų spręsti tik specifinius uždavinius, kokie buvo ankstesni prietaisai) mašinų. Būtent dėl šios priežasties daug kas atitikimą Tiuringo mašinai laiko kriterijumi beieškant pirmojo arba seniausio kompiuterio. Ir pirmasis išskirtinesnis, atitinkantis Tiuringo mašinos aprašymą, yra 1945 m. Dž. Ekerto ir Dž. Moučlio sukurtas elektroninis kompiuteris ENIAC (Electronic Numerical Integrator and Computer). Kiek anksčiau 1944 m. JAV H. Aikeno pagaminta elektromechaninė skaičiavimo mašina 'Mark-1' neatitinka Tiuringo mašinos. Visgi, nepaisant to, kad ENIAC yra pirmasis kompiuteris, suprojektuotas ir naudotas kaip Tiuringo mašina, pirmojo kompiuterio klausimas pagal šį kriterijų išlieka diskutuotinas: Babidžo mechaninės analitinės mašinos projektas buvo pirmasis atitinkantis Tiuringo mašinos kriterijus, o Cūzės Z3 modelis buvo pirmasis veikiantis prietaisas, tenkinantis reikalavimus Tiuringo mašinai (tai įrodyta tik 1998 m., jau po Cūzės mirties).
Sergejus Sazonovas
Biografija
1909 m. gegužės 26 d. paskirtas Rusijos užsienio reikalų ministro pavaduotoju. Nuo 1910 m. rugsėjo 4 d. laikinai vadovavo užsienio reikalų ministerijai, o 1911 m. lapkričio 8 d. paskirtas ministru. Šiose pareigose siekė palaikyti gerus santykius su Jungtine Karalyste, Japonija bei Vokietijos imperija. 1913 m. sausio 1 d. paskirtas Rusijos imperijos Valstybės tarybos nariu. Balkanų karų metu siekė stiprinti santykius su Antantės valstybėmis. Pirmojo pasaulinio karo metu su Jungtine Karalyste ir Prancūzija svarstė pokarinio pasaulio pertvarkymo planus. 1916 m. liepos 7 d. atleistas iš pareigų. Tarp jo atleidimo priežasčių buvo įvardijama esą per daug palanki Antantės atžvilgiu vykdyta Rusijos politika. 1912 m. sausio 12 d. paskirtas Rusijos ambasadoriumi Jungtinėje Karalystėje, tačiau dėl Vasario revoliucijos dirbti į Londoną neišvyko. Po Spalio perversmo palaikė Baltųjų judėjimą. 1919 m. A. Kolčiako ir A. Denikino sudarytose vyriausybėse užėmė užsienio reikalų ministro pareigas. Jas atstovavo Paryžiaus taikos konferencijoje.
Nuo 1920 m. gyveno emigracijoje. 1927 m. parašė atsiminimų knygą. Mirė Nicoje. Palaidotas miesto rusų (pravoslavų) kapinėse.
Istorija
thumb|170px|„Istorikas“ (E. Irving Couse paveikslas)
Istorija ( – žinios, paremtos tyrimu, aprašymu, pasakojimu), dabartine prasme suvokiama:
Tradiciškai laikoma, kad istorijos objektas yra dokumentuota žmonijos patirtis, todėl laikotarpis iki rašytinių šaltinių atsiradimo dažnai vadinamas priešistore, arba proistore (įvairiose šalyse raštas atsirado skirtingu laiku, todėl vieningos priešistorės – istorijos „ribos“ nėra). Priešistorės pažinimas dažnai paliekamas archeologijai. Tačiau iš tiesų riba tarp istorijos ir archeologijos pažinimo objektų yra labai siaura: abi mokslo kryptys šiandien vis dažniau naudojasi viena kitos metodologija ir patirtimi.
Istorija turi didžiulę reikšmę tautų, bendruomenių, kultūrų ir bet kokių kolektyvinių grupių bendrumui ir tapatumui užtikrinti. Istorija primena mums tuos praeities įvykius ir aplinkybes, be kurių mes nežinotume, kas iš tikrųjų vyksta dabar. Praktinė istorijos funkcija yra orientuoti mūsų dabartinį gyvenimą praeities ir dabarties perspektyvoje.
Sąvoka
Žodis `ἱστωρ senovės graikų pasaulyje reiškė liudytoją, žinovą (taip jį vartojo Homeras, Herakleitas); šio žodžio daryba yra jonėniška. Herodotas iš Helikarnaso savo veikalą pavadino `ἱστορίης απόδεξις – tyrimų, liudijimų išdėstymu. Tokie paliudijimai antikos pasaulyje buvo skirti pirmiausia nekasdieniškų įvykių papasakojimui ( – žygiai, laimėjimai). Romoje tokių įvykių tyrimas, žinojimas turėjo pragmatinę reikšmę: (Cicerono teigimu, „istorija yra gyvenimo mokytoja“). Kartu historia buvo suvokiama ir perkeltine reikšme, kaip pasakojimas. Būtent tokiomis reikšmėmis ji pasklido po tuometinę Europą. Be to, dar ankstyvosios krikščionybės laikais iš žydų tradicijos buvo perimtas istorijos, kaip „dieviškojo plano“, suvokimas: tai leido istoriją tapatinti su praeities-dabarties vyksmus.
Į lietuvių kalbą sąvoka istorija atėjo palyginti vėlai per lotynų, lenkų ir kitas kalbas. Lietuvių kalboje istorija vadiname tiek tai, ką, pvz., lenkai ar vokiečiai vadina „įvykių istorija“, tiek vadinamąją „procesų istoriją“.
Istorijos metodas
Istorijos metodas yra būdų, įrankių ir technikų visuma, kuria remdamiesi istorikai tyrinėja dokumentuotą praeitį. Istorijos metodas gimė iš XVI–XVII a. suintensyvėjusios tekstinių šaltinių kritikos, todėl pirmiausia taikomas rašytiniams šaltiniams. Praktiškai rašytinių šaltinių kritika buvo pritaikyta istoriografijoje Johanno Christopho Gattererio (1729–1799), Bartholdo Georgo Niebuhro (1776–1831) bei Leopoldo von Rankes (1795–1886). Jų pritaikyta istorijos šaltinių tyrimų metodologija buvo apibendrinta ir suformuluota Johanno Gustavo Droyseno „Istorikos pagrinduose“ (1868), Ernsto Bernheimo „Istorijos metodo ir istorijos filosofijos vadovėlyje“ (1889), Charles’o Victoro Langlois ir Charles’o Seignobos’o „Įvade į istorines studijas“ (1898).
Tradiciškai skiriami trys istorikų darbo etapai:
Istorijos šaltinių analizė pagrįsta jų kritika. Skiriama: Ši analizė dažniausiai taikoma rašytiniams šaltiniams, su kuriais istorikams tenka dirbti daugiausia. Šaltinių analizei taip pat taikomi vadinamųjų specialiųjų (pagalbinių) istorijos disciplinų metodai, reikalui esant, gali būti panaudoti ir įvairių kitų mokslo sričių (pvz., logikos) metodai.
Istorijos metodas leidžia per šaltinių analizę pažinti praeitį. Istorijos įsiliejimas į mokslo sistemą siejamas su istorijos metodo suformulavimu, istorijos institucionalizacija universitetuose, kuri leido rengti profesionalius istorikus, t. y. žmones, įvaldžiusius istorijos metodą. Todėl teigiama, kad istorija tapo mokslo kryptimi tik XIX a. pradžioje. Iki tol ji buvo suprantama tik kaip literatūrinis žanras ir taikoma pragmatiniams tikslams (t. y. siekiant „pamokyti“ dabartį pasakojant „nekasdieniškus“ praeities įvykius). Ten, kur iki XIX amžiaus istorija buvo dėstoma universitetuose, ją dėstė ne profesionalūs istorikai, bet asmenys, baigę teisės arba teologijos fakultetus. Paprastai istorijos dėstymas buvo derinamas su iškalbos, poezijos, retorikos dėstymu.
thumb|right|[[Franz Leopold von Ranke|Leopold von Ranke]]
XIX a. pirmoje pusėje, kai universitetai pradėjo užsiiminėti moksliniais tyrimais, pirmiausia Vokietijos universitetuose pradėta organizuoti vadinamuosius istorinius seminarus, kuriuose studentai buvo mokomi šaltinių kritikos įgūdžių. Laikoma, kad pirmąjį tokį seminarą Berlyno universitete 1832 m. įkūrė Leopold von Ranke, filologijos ir teologijos studijas baigęs neetatinis Berlyno universiteto profesorius. Rankes seminarų metu dviem studentų kartoms buvo išugdytas poreikis dokumentus analizuoti kritiškai. Dokumentų kritika buvo paremta XVII–XVIII a. suformuluota diplomatikos, paleografijos, sfragistikos ir kt. disciplinų metodologija. Rankes studentai paskleidė jo metodus visame pasaulyje. Už Vokietijos ribų jo idėjos tapo ypač populiarios JAV ir Britanijoje. Būtent nuo tada istorikais mokslininkais galėjo vadintis tik tie, kurie turėjo specialų pasirengimą.
Norintiems tyrinėti istorijos šaltinius istorikams pirmiausia reikėjo turėti gerą filologinę erudiciją. Istorikai turėjo gerai mokėti senąsias kalbas, kurioms buvo parašyti jų nagrinėjami dokumentai, todėl istorijos dėstymas XIX a. universitetuose dažnai derintas kartu su filologinėmis disciplinomis. Vokietijoje baigusieji istorijos studijas galėdavo gauti vadinamųjų „laisvųjų menų“ magistro (Magister liberalium artium) arba aukštesnį, filosofijos mokslų daktaro, laipsnį.
Anksčiausiai istorijos katedros buvo įkurtos Vokietijos ir Prancūzijos universitetuose. Britanijos Oksfordo ir Kembridžo universitetuose istorijos profesorių vietos atsirado tik XIX a. 7 dešimtmetyje. JAV universitetuose nuo XX a. pradžios istorinis išsilavinimas derintas su vadinamąja keturių krypčių antropologija, apimančia fizinės antropologijos, kultūrinės antropologijos, archeologijos bei lingvistikos studijas.
Zelandijos fortas
thumb|250px|Tvirtovės kiemas
Istorija
Istorijos metodas
Po Pirmojo pasaulinio karo Prancūzijos Strasbūro universitete aplink „Analų“ žurnalą susibūrę jauni istorikai (Lucien Febvre, Marc Bloch ir kt.) siekė reformuoti istoriją, siūlydami ieškoti glaudesnių jos kontaktų su ekonomika, sociologija ir kitoms disciplinomis. Nepaisant to, kad daugelyje universitetų istorija vis dar buvo dėstoma tradiciškai kaip humanistikos sritis, Prancūzijos Analų mokyklos vieta istorijos avangarde leido palaipsniui suartėti istorijai ir socialiniams mokslams. Ypač ryškiai šis suartėjimas Europoje (Vokietijoje, Prancūzijoje), taip pat JAV įvyko po Antrojo pasaulinio karo.
Šiuo metu Europos Sąjungos patvirtintoje mokslų klasifikacijoje istorija vis dar laikoma humanistikos kryptimi. Tokią pat vietą ji užima ir Lietuvos mokslų klasifikacijoje. Tačiau faktiškai istorikai naudojasi tiek humanistikos, tiek socialinių mokslų teorijomis bei metodologija, todėl ji laikytina tarpsritine mokslo kryptimi.
Zelandijos fortas
Zelandijos fortas yra Surinamo sostinėje Paramaribe. Pastatyta britų kolonizatorių 1651 m. (tuomet vadinosi Fort Willoughby) šalia nedidelio prekybinio miestelio, įkurto olandų. 1667 m. fortą užėmė olandai ir suteikė dabartinį pavadinimą.
Istorija
Istorijos mokslo padėtis Lietuvoje
Šiuo metu Lietuvoje mokslinius istorijos tyrimus atlieka ir profesionalius istorikus rengia šios institucijos:
Zelandijos fortas
1982 m. gruodžio 8 d., diktatoriaus Dési Bouterse nurodymu tvirtovėje įvykdytos politinių kalinių žudynės.
Kžečkovo Šepielakai
Kžečkovo Šepielakai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyževo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Dmochi Glinkų valsčiui, Rosochate Košcelnės parapijai. 1921 m. kaime buvo 10 namų ir 57 gyventojai, iš kurių 25 vyrai ir 32 moterys.
Istorija
Istoriografija
Istoriografija ( – tirti + γραφειν – rašyti) suvokiama 1. kaip visuma istorijos veikalų, arba siauresniąja prasme – kaip visuma istorijos veikalų, parašytų remiantis istorijos metodologija, taip pat 2. kaip disciplina, tyrinėjanti istorijos tyrinėjimų raidą (vadinamoji „istorijos istorija“).
JAV ir Britanijoje sąvoka istoriografija taip pat apibrėžia istorinių tyrimų rašymo teoriją ir metodologiją. Vokietijoje nuo Johanno Martino Chladeniuso (1710–1759) laikų tai vadinama istorikos terminu. Per vokiečių istoriografiją pastarasis terminas XX a. pabaigoje populiarinamas ir Lietuvoje.
Istoriografijos raida
Klasifikuojant istoriografijos raidą, esmine ašimi tampa istorizmas, nes sukūrus istorijos metodą bei įtraukus istoriją į universitetų studijų programas, istoristinė istoriografinė tradicija pirmoji atsiribojo nuo istoriografinio literatūrinio žanro ir pareiškė pretenziją tapti dalimi mokslo. Todėl istoriografijos raidoje skiriama: 1. ikiistoristinė epocha, 2. istorizmas ir 3. postistoristinė epocha (anot J. Rüseno, istorizmo įveika). Vis dėlto svarbu pažymėti, kad nepaisant šiuolaikinės Vakarų istoriografijos geroko pažengimo nuo XIX a. istorizmo, esminiai istorizmo principai tebeturi didelę įtaką istoriografijai.
Pagalbinės istorijos disciplinos
thumb|right|Jean Mabillon Pagalbinės istorijos disciplinos XVI–XVII a. išaugo iš žinijos ir erudicijos plėtros bei siekių kritiškai vertinti senuosius dokumentus. Didžiausią postūmį jų raidai padarė humanistinis sąjūdis, reformacija ir jos įtakoje išvysčiusi teologinė doktrininė polemika. 1681 m. benediktinų vienuolis Jean Mabillon, polemizuodamas su jėzuitais, išleido kūrinį De re diplomatica libri sex, kuriame suformuluotos dokumentų autentiškumo nustatymo ir kritikos nuostatos vėliau peraugo į atskirus metodus. Taip buvo padėti pamatai paleografijai ir diplomatikai. Tačiau Mabillono tyrimų rezultatai tik XVIII a. pab. buvo paskleisti universitetuose. Pirmiausia tai įvyko Vokietijoje, kur šis nuopelnas priskiriamas Göttingeno universiteto profesoriui Johannui Christophui Gattereriui, įdiegusiam vokiečių istoriografijoje chronologijos, genealogijos, diplomatikos ir kitų pagalbinių disciplinų pasiekimus. Pagalbinių disciplinų sąvoka buvo suformuluota XIX a. Jos buvo itin plačiai taikomos istoristinės istoriografijos, tačiau daugelis jų (pvz., etnografija, archeologija) šiandien pripažįstamos kaip atskiros mokslo šakos.
Istorikai naudojasi ir tarpšakinėmis disciplinomis, pvz., hermeneutika, taip pat gretutinių mokslo krypčių pagalbinėmis disciplinomis, pvz., kalbotyros šakomis, tiriančiomis asmenvardžius ir kitus tikrinius daiktavardžius – antroponimika (antropomastika) ir onomastika.
Išskiriamos tokios istorijos pagalbinės disciplinos:
Korivertonas
Korivertonas – miestas pačiuose Gajanos šiaurės rytuose, Rytų Berbiso-Koranteino regione, prie Koranteino upės žiočių ir Atlanto vandenyno, netoli Surinamo miesto Naujojo Nikerio. Svarbus prekybinis ir tranzitinis punktas. Keltas per Koranteiną į Surinamą. Kelias į Džordžtauną. Yra keletas viešbučių, mokyklų, įvairių religijų maldos namai (mečetė, bažnyčios). Cukranendrių plantacijos.
Trasa Nürburgring
Trasa Nürburgring – Formulės 1 trasa esanti netoli Nürburg miesto, Vokietijoje. Joje buvo organizuojamos Formulės 1 Vokietijos ir Liuksemburgo Grand Prix. Nuo 1984 vyko Formulės 1 Europos Grand Prix lenktynės, o nuo 2007 vėl Vokietijos GP.
Istorija
left|400px Trasa atidaryta 1927 birželio 18. Tikroji trasa susideda iš dviejų trasų: iš senosios, kuri dar vadinama Nordschleife (vok. Šiaurinis žiedas) ir naujosios, vadinamos Nürburgring, kuri pritaikyta Formulės 1 ir kitoms lenktynėms.
Po II pasaulinio karo Formulė 1 Vokietijos Grand Prix lenktynėse dominavo Alberto Ascari, Juan Manuel Fangio, Stirling Moss, Jim Clark, John Surtees, Jackie Stewart ir Jacky Ickx. 28.265 km distancija būdavo įveikiama per daugiau nei 9 minutes. 1961 Phil Hill pavyko trasą įveikti per 8 min. ir 55 sekundes, vidutinu 153,4 km/val. greičiu.
1984 rekonstravus trasą ir pastačius tinkamą žiedą Formulė 1 lenktynėms (dabartinė F1 Europos GP Nürburgring trasa, dar vadinama GP-Strecke), čia pradėtos organizuoti Formulė 1 Europos Grand Prix lenktynės. 1997 ir 1998 lenktynės buvo vadinamos Formulės 1 Liuksemburgo Grand Prix.
Šioje trasoje taip pat vyksta DTM, motociklų, sunkvežimių, senovinių automobilių lenktynės.
2002 paskutinį kartą trasa buvo modifikuota. Ji pailgėjo 700 metrų atsiradus papildomiems posūkiams iš karto po starto-finišo tiesiosios. Priežastis – dažnos avarijos po starto pirmame posūkyje.
2007 m., pagerbiant vokiečių pilotą 7 kartus pasaulio Formulės 1 čempioną Michaelį Šumacherį (Michael Schumacher), trasos devintajam posūkiui suteiktas lenktynininko vardas – Schumacher S.
Statistika
thumb|right|264px|Pilkai pažymėta – Nordschleife. Juodai – Nürburgring.
''Pastaba: Prie metų esančios vėliavėlės nurodo koks buvo rengiamas Formulė 1 Grand Prix. 🇩🇪 – Vokietijos GP, 20px – Liuksemburgo GP, 20px – Europos GP.''
Adresas
Nürburgring GmbH
D-53520 Nürburg
Germany
Pagramančio herbas
Pagramančio herbas – Pagramančio miestelio heraldinis atributas.
Aprašas
Žaliame skydo lauke penki auksiniai ietigaliai su smaigaliais į viršų, išdėstyti dviem eilėmis (apatinėje trys, viršutinėje du). Jie taip pat sietini su Pagramančio apylinkėse veikusiais 1863 m. sukilėliais. Herbe gamtos turtus simbolizuoja žalia skydo spalva. Žalia papėdė nuo pagrindinio lauko atskirta trimis sidabrinėmis banguotomis juostelėmis. Sidabras rodo vandenį, o trys banguotos juostelės - tris Pagramančio apylinkių upes ir kartu legendinę gražuolę Gramančią.
Jurgis Brūvelaitis
Jurgis Brūvelaitis (1900 m. vasario 24 d. Dinviečiai, Klaipėdos apskr. – 1995 m. kovo 26 d. Kanada) – Klaipėdos krašto visuomenės veikėjas.
Biografija
Baigė Tauragės mokytojų seminariją. Nuo 1921 m. Šaulių sąjungos V partizanų grupės Klaipėdos krašto vadas, Vyriausiojo Mažosios Lietuvos gelbėjimo komiteto reikalų vedėjas. Per 1923 m. Klaipėdos sukilimą Šilutės apskr. komendantas. 1923 m. suorganizavo Šaulių sąjungos Klaipėdos krašto rinktinę, iki 1934 m. pabaigos jos vadas. Šios sąjungos laikraščių: 1924–1925 m. „Klaipėdos sargas“, 1926–1931 m. „Klaipėdos garsas“ redaktorius. Nuo 1932 m. gegužės mėn. iki 1935 m. rugsėjo mėn. IV Klaipėdos krašto seimelio narys. 1934 m. gruodžio mėn. – 1935 m. lapkričio mėn. Klaipėdos krašto Direktorijos pirmininkas. Kaune vykstant Klaipėdos krašto nacių partijų bei smogikų vadų teismui (Neumanno-Sasso byla), o hitlerinei Vokietijai plėtojant antilietuvišką propagandą, provokiškas Seimelis 1935 m. balandžio mėn. jo vadovaujamai Direktorijai pareiškė nepasitikėjimą ir ji 1935 m. lapkričio 27 d. buvo atstatydinta. Vėliau – Klaipėdos medžio apdirbimo įmonės „Medis“ vadovas. Nuo 1938 m. vadovavo Klaipėdos krašto „Giedotojų sąjungai“. Naciams 1939 m. kovo mėn. okupavus Klaipėdos kraštą prisitaikė prie jų tvarkos ir lietuviškoje veikloje nedalyvavo. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją, vėliau apsigyveno Kanadoje.
2015 m. Meksikos Grand Prix
'''2015 m. Meksikos Grand Prix''' – 17-tas 2015 m. Formulės 1 sezono etapas, kuris vyko Hermanos Rodrigues trasoje spalio 30-lapkričio 1 dienomis. Tai buvos pirmasis Meksikos GP po 1992 m. sezono, taip pat 17-osios Meksikos GP lenktynės per visą Formulės 1 istoriją.
Kvalifikacija
Pastabos:
Jujėnai
Jujėnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 23 km nuo Karsakiškio.
Etimologija
Vietovardį Jujėnai (istoriniuose šaltiniuose paliudytas įvairiomis formomis – Iugeny, Iuieny, Iuienÿ, Iuywieny, Junieny, Juwieny, Iuiany ir kt.) bandoma kildinti iš asmenvardžio *Jujėnas (plg. 1699 m. minimą asmenį Sophia Juynicia de Junieny). Asmenvardis būtų kilęs iš kokio ištiktuko arba lenkiškos kilmės (iš jojczeć ‘priekaištauti; skųstis; dejuoti; sirguliuotiʼ).
Istorija
Pirmas žinomas Jujėnų paminėjimas šaltiniuose – 1634 m. (Vabalninko parapijos 1624–1741 metų krikšto ir jungtuvių įrašų knygoje). 1780 m. Vabalninko seniūnijos žemėlapyje pavaizduotas kaip Vabalninko dvarui priklausantis sodžius, 1849 m. priskirtas Stumbriškių dvarui.
Karužai (Marijampolė)
Karužai – kaimas šiaurės vakarinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Šunskų. Kaime įkurtas Marijampolės botanikos sodas.
Ąžuolyno meškučių cirkas
Ąžuolyno meškučių cirkas – nedidelė mėgėjiško cirko trupė, įkurta 1991 m. cirko artistų Zobovų iniciatyva. Gastroliuoja dažniausiai Lietuvoje, turi repeticinę bazę ir cirko studiją. Išskirtinis trupės požymis – nuosavas žvėrynas ir paukštynas. Cirko direktorius – Nikolajus Zobovas, repeticinė bazė Kaune.
Cirko veikla
Trupės kolektyvą sudaro keli cirko artistai – dresuotojai, vienračio figūristė, ekvilibristė su lankais, klounas ir kt. Pasirodymuose dalyvauja būrys laukinių bei naminių gyvūnų – kelios meškos, beždžionė, šunys, katės, balandžiai, vištos ir kt.
„Ąžuolyno meškučių cirkas“ neturi nuosavos palapinės (šapito), tad savo parengtas programas pristato įvairių renginių metu, lauko ir vidaus patalpų scenose.
Įstaigos repeticinėje bazėje veikia cirko studija. Jos vadovai – Agnė ir Mykolas Zobovai. Studijoje vaikai yra mokomi scenografijos, žongliravimo, važiavimo vienračiu, ekvilibristikos, antipodo, klounados ir kitokių triukų.
Akamantas
Akamantas (Akamas) graikų mitologijoje:
Skeldonas
Skeldonas  – miestelis pačiuose Gajanos šiaurės rytuose, Rytų Berbiso-Koranteino regione, prie Koranteino upės kairiajame krante, tuoj į pietus nuo Korivertono. Svarbus cukraus pramonės centras. Yra lėktuvų nutūpimo takas. Kelias į Naująjį Amsterdamą.
Didžiuliai
Didžiuliai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Ariogalos, dešiniajame Dubysos krante. Prie kaimo yra Mituvos ištakos, netoliese yra automagistralė. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka.
miniatiūra|220px|left|Mituvos gatvė miniatiūra|220px|left|Daugiabučiai miniatiūra|220px|left|Paminklas [[melioracijai]]
Bamangvatai
Bamangvatai (Bamangwato, BagammaNgwato) – bantų bečuanų gentis, gyvenanti Botsvanoje nuo Kalahario dykumos iki Zambezės upės. Viena iš aštuonių pagrindinių Botsvanos genčių.
Iki 1885 m. turėjo savo Bamangvato valstybę, tačiau nuo 1885 m. kartu su Bečuanalendu tapo britų protektoratu. Mirus vadui Matebei (Matipi), vakariniai bamangvatai, dar vadinami batuanais, toneano vadovaujami sudarė atskirą valstybę prie Ngamio ežero, įkurdami Batuano arba Lečulatebes miestelį Boletlos paupyje. Toneano sūnus Lečutalebe išplėtė savo valdas į bajejus ir bušmėnus. Rytinių bamangvatų valdovas Sekomo (Sekomi) nugalėjo makololius ir matebelius ir apie 1860 m. tapo galingiausiu valdovu į rytus nuo Ngamio. Jo sostinė Šošongas turėjo 15 tūkst. gyventojų, o apie 1880 m. net 30 tūkst. Šiuolaikiniai bamangvatai susiformavo Centriniame rajone, kurio pagrindinis miestas ir administracinis centras (nuo 1902 m.) yra Serovė.
Michalovo Vielkiai
Istorija
Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Dmochi Glinkų valsčiui, Čyževo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapijai. 1827 m. kaime buvo 14 namų ir 118 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 17 namų ir 111 gyventojų, iš kurių 53 vyrai ir 58 moterys, o palivarke 3 namai ir 32 gyventojai, iš kurių 18 vyrai ir 14 moterys.
Balasagunas
Įkurtas Sogdo, Sogdų kalba vartota bent iki XI a. Nuo Karachanidų valstybės susiformavimo X a. iki Karakitanių įsiveržimo ~1130 m. – viena Karachanidų sostinių. 1218 m. užimtas mongolų. XIV a. sunyko. Dabar Balasagunas – kaimelis šalia istorinio miesto griuvėsių 12 km į pietryčius nuo Tokmako.
Įsitvirtinus Karachanidam miestas savo svarba nurungė Sujabą ir šis sunyko. Mongolai jį vadino Gobalik (gražus mietsas). Manoma kad čia gimė XI a. tiurkų rašytojas Jusufas Chas-Chadžibas, parašęs pirmąjį grožinės literatūros kūrinį tiurkų kalbomis. Mieste gyveno krikščionių nestoriečių bendruomenė.
Aleksandrijos pagrindinė mokykla
Skuodo rajono Aleksandrijos pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Skuodo raj. Aleksandrijoje, Liepų g. 9, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190894298. Steigėjas Skuodo rajono savivaldybės taryba.
miniatiūra|200px|left|Mokykla iki remonto, 2011 m.
Istorija
miniatiūra|100px|left|Emblema
1910 m. privačiame Batakio pastate atidaryta pradinė mokykla, kur mokomieji dalykai buvo dėstomi rusų kalba. 1912 m. valstybės lėšomis pastatyta nauja pradinė mokykla. 1949 m. atidaryta septynmetės mokyklos penkta klasė. 1952 m. išleista septynmetės mokyklos pirmoji laida. Vėliau mokykla peraugo į aštuonmetę, po to į devynmetę. 1963 m. prie senosios medinės mokyklos pastatytas medinis priestatas. Vėliau mokykla nugriauta ir prie mūrinio priestato pristatytas dar vienas priestatas, rytinis mokyklos galas. 1994 m. mokykla tapo dešimtmete.
1949–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, nepilna vidurinė mokykla, nuo 1999 m. pagrindinė. 2007 m. prijungta Kaukolikų pagrindinė mokykla kaip skyrius.
Mažonų herbas
Mažonų herbas – Mažonų kaimo ir seniūnijos heraldinis atributas.
Aprašas
Herbo skydo žaliame lauke du sidabriniai lyros formos elnio ragai. Auksinė skydo papėdė nuo viršutinės dalies atskirta stilizuota liepų lapų linija.
Simbolika
Simbolių kalba ragai reiškia jėgą, galybę, o lyros formos ragai – dvasinės brandos, pusiausvyros ženklas. Žalia spalva reiškia vietos gamtos turtus, o geltona lapų linija nurodo jų svarbą Mažonų gyventojams.
Istorija
Herbą 2005 m. rugpjūčio 1 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 396. Etalono autorius – Arvydas Stanislovas Každailis.
Vydeniai
Vydeniai – kaimas Varėnos rajono savivaldybės rytuose, prie kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra biblioteka. Pietiniu pakraščiu teka Uosupis (dešinysis Ūlos intakas). Telkšo Vydenių tvenkinys.
Istorija
thumb|left|Koplytėlė prie įvažiavimo į kaimą thumb|left|Vydenių kapinės prie kelio į Eišiškes
Vydeniai minimi XVIII a. pirmoje pusėje, pateko į Nočios parapiją. 1850 m. minimos tokios vydeniškių pavardės: Bartaševičiai, Petrušiai, Voroniai, Ramaškevičiai, Kiesos, Miklušiai, Lasauskai, Valiukevičiai, Martūnai, Rimšos, Sukackai, Keruciai, Vaitoniai, Šaukiniai, Varanavičiai, Šilingos, Parafinavičiai, Loliai, Taraškevičiai, Praškevičiai.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 256 žmonės, iš kurių 239 užsirašė lietuviais, 13 lenkais ir 4 žydais.
Juozas Giedraitis
Juozas Giedraitis:
MSK Panevėžys
Panevėžio MSK – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Panevėžio.
Veikla nepriklausomos Lietuvos laikotarpiu
Įkurtas kaip Maisto sporto klubas (MSK). Panevėžiečių komanda 1935–1944 m. žaidė Nepriklausomybės laikotarpiu.
Apie tą periodą nėra išlikę daug duomenų. Karo metais du kartus žaidė pirmenybių finaluose ir abu kartus liko antrais.
1944 m. pirmenybės dėl sovietų invazijos buvo nutrauktos.