cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maidanekas
Evakuacija
1944 metų vėlyvą liepą, kai sovietų pajėgos greitai pasiekė Liubliną, vokiečiai skubiai evakavosi iš koncentracijos stovyklos. Tačiau stovyklos personalas tik dalinai sunaikino krematoriumą prieš sovietų Raudonajai armijai pasiekiant stovyklą 1944 metų liepos 24 dieną, paliekant Maidaneką geriausiai išlikusia holokausto stovykla. Maidanekas buvo pirma koncentracijos stovykla išlaisvinta sąjungininkų pajėgų ir šiurpūs dalykai, kurie buvo rasti šioje koncentracijos stovykloje, buvo plačiai publikuoti.
Nors prieš tai vienas tūkstantis kalinių prievarta žygiavo į Auschwitz, iš kurių tik pusė atvyko. RA vis tiek rado tūkstančius kalinių, daugiausiai karo belaisvių, išgyvenusių šią koncentracijos stovyklą. Šie kaliniai davė savo liudijimus apie masinius žudymus, kurie buvo vykdomi šioje stovykloje.
Žuvusiųjų sąrašas
Aukų skaičius yra kontroversiškas. Teisėjo Zdzisław Łukaszkiewicz tyrimas datuojamas 1948 metams, kalba apie 360,000 aukų. Daktaras Czesław Rajca (1992) pateikė 235,000 aukų skaičių, kuriuo ilgai rėmėsi Maidaneko muziejus. Tomasz Kranz valstybinio Maidaneko muziejaus tyrimų departamento direktorius paskelbė naujausią skaičių 2005 metais, kuris siekė 78,000 kalinių. Šis skaičius buvo rastas Hofle telegramoje 2000 metais, šį skaičių oficialiai naudoja muziejus. Dabar esantis pensijoje daktaras Rajca teigia, kad šis skaičius yra neįtikėtinai mažas, bet muziejaus direktoriai pripažino šį neįtikėtinai mažą skaičių su tam tikru atsargumu kol bus atliekami nauji tyrimai. Žinomi faktai, kad nacių administracija ne visada įtraukdavo aukų vardus į holokausto traukinių įrašus, tyrimus apsunkina. Mūsų dienomis muziejus informuoja, kad remiantis naujais tyrimais apie 150,000 kalinių atvažiavo į Maidaneką per 34 jo egzistavimo mėnesius. Iš daugiau nei 2,000,000 žydų Reinhard operacijos metu, 60,000 žydų iš kurių 56,000 žinomi pagal vardą, buvo tikrai nužudyti Maidaneke. Iš beveik 80,000 oficialiai skelbiamų kalinių Maidaneko stovykloje, 60,000 buvo žydai.
thumb|Alians PL KL Majdanek Lublin,10 10 2008,PA100059
1961 metais Raul Hilberg apskaičiavo 50,000 žydų aukų, tačiau tuo pačiu metu kiti šaltiniai, tarp jų ir stovyklos muziejus oficialiai apskaičiavo 100,000 žydų aukų ir iki 200,000 kitų tautybių žmonių nužudytų Maidaneko koncentracijos stovykloje. 1992 metais daktaras Czesław Rajca publikavo savo asmeninį apskaičiavimą, kuris siekė 235,000; jo tyrimas buvo eksponuojamas koncentracijos stovyklos muziejuje. 2005 metais mokslinio departamento vedėjo ir istoriko Tomasz Kranz tyrimas parodė, kad buvo 79,000 aukų iš kurių 59,000 buvo žydai.
Tyrėjai naudojo skirtingus tyrimų metodus ir kiekvienam buvo prieinama skirtinga informacija, skirtingi įrodymai, liudijimai, todėl aukų skaičius skiriasi. Sovietai rėmėsi apytikslia metodika ir duomenimis, kuri buvo naudojama ankstesniems Auschwitz aukų apskaičiavimams – buvo manoma, kad aukų skaičius daugiau ar mažiau atitinka krematoriumų pajėgumui. Vėliau tyrėjai bandė remtis daugiau įrodymais ir liudijimais. Naudojosi deportacijos sąrašais, gyventojų surašymo sąrašais, nacių dokumentais. Hilbergo tyrimas, naudojant šiuos dokumentus, 1961 metais susilygino su Kranz tyrimo rezultatais.
1943 metais Heinrich Kori pastatė krosnis antrajame krematoriume Maidaneke. Originalios krosnys gerai išsilaikė iki šių dienų. 1942 metais krosnys Maidaneke buvo pakeistos krosnimis iš Zaksenhauzeno koncentracijos stovyklos.
Padariniai
Po stovyklos užėmimo 1944 metų rugpjūtį, sovietai saugojo stovyklą ir sušaukė specialią sovietų-lenkų komisiją, tirti, užfiksuoti ir įamžinti nusikaltimus prieš žmoniją, kurie buvo įvykdyti Maidaneke. Ši pastanga rodo pirmuosius bandymus užfiksuoti nacių karo nusikaltimus rytų Europoje. 1944 metų rudenį buvo įkurtas Maidaneko valstybinis muziejus, Maidaneko konecentracijos stovyklos teritorijoje. Lenkijos parlamento dekretu 1947 metais stovykla tapo paminklu kankiniams. Tais pačiais metais apie 1,300 m³ žemių nuo paviršiaus buvo sumaišyta su žmonių pelenais ir kaulų fragmentais ir suformuota į pylimą. 1965 metais Maidanekas gavo nacionalinio muziejaus vardą.
Pagrindinis straipsnis: Maidaneko teismai (Majdanek Trials)
Kai kurie nacių personalo nariai buvo patraukti baudžiamojon atsakomybėn iš karto po karo, kiti po keleto dešimtmečių. Paskutiniai plačiai publikuoti 16 SS narių iš Maidaneko teismai, (Majdanek-Prozess vokiškai) įvyko nuo 1975 iki 1981 vakarų Vokietijoje. Tačiau iš 1,037 SS narių žinomų vardais ir dirbusių Maidaneke, tik 170 buvo patraukti baudžiamojon atsakomybėn. Tai buvo dėl vakarų Vokietijos teisėsaugos sistemos, kuri taikė įstatymą, kuriuo tik tiesiogiai susiję su žudymo procesu, gali būti kaltinami ir teisiami.
1. SS-Standartenführer Karl-Otto Koch, stovyklos komendantas nuo 1941 metų spalio iki 1942 metų rugpjūčio, nužudytas SS 1945 metų balandžio 5 dieną už žydų aukso ir pinigų vogimą iš Reicho. 2. SS-Sturmbannführer Max Koegel, stovyklos komendantas nuo 1942 metų rugpjūčio iki 1942 metų lapkričio, nusižudė kalėjimo kameroje dieną po savo arešto 1946 metų birželio 27 dieną. 3. SS-Obersturmführer Hermann Florstedt, stovyklos komendantas nuo 1942 lapkričio iki 1943 metų spalio, nužudytas SS 1945 metų balandžio 15 dieną už vagystę iš Reicho siekiant tapti be galo turtingu, taip pat kaip Koch. 4. SS-Obersturmbannführer Martin Gottfried Weiss, stovyklos komendantas nuo 1943 metų lapkričio 1 dienos iki 1944 metų gegužės 5 dienos. Pakartas 1946 metų gegužės 29 dieną. 5. SS-Obersturmbannführer Arthur Liebehenschel, stovyklos komendantas nuo 1944 metų gegužės 5 dienos iki 1944 metų liepos 22 dienos, pakartas 1948 metų sausio 28 dieną. • Antrasis visoje SS vadovybėje Obersturmführer Anton (Anthony) Thernes nužudytas 1944 metų gruodžio 3 dieną.
Sovietų NKVD naudojimasis Maidaneko stovykla
Po to, kai Sovietų armija užgrobė Maidaneko stovyklą, NKVD naudojo stovyklos pastatus kaip kalėjimą kariams iš Armia Krajowa (AK, the Home Army resistance), kuri buvo lojali Lenkijos valdžiai tremtyje ir užsienyje ir Narodowe Siły Zbrojne (National Armed Forces) (nacionalinės karinės pajėgos). Šios dvi pasipriešinimo organizacijos buvo priešiškai nusiteikusios tiek prieš vokiečių, tiek prieš Sovietų okupaciją. NKVD kaip ir SS naudojo tas pačias patalpas ir tuos pačius metodus įkalinti ir kankinti lenkų patriotus.
Įamžinimas
1969 metų liepos mėnesį, 25 metų stovyklos išlaisvinimo metinėms Wiktor Tołkin (a.k.a. Victor Tolkin) suprojektavo didžiulį paminklą kuris buvo pastatytas koncentracijos stovyklos vietoje. Paminklas sudarytas iš dviejų dalių: Didelio vartų paminklo stovyklos įėjime ir didelio mauzoliejus talpinančio aukų pelenus priešingoje stovyklos pusėje.
thumb|Alians PL Obchody 64 rocznicy likwidacji KL Majdanek 23 07 2008,P7230064
2005 metų spalį bendradarbiaujant su Maidaneko muziejumi keturi Maidaneko koncentracijos stovyklą išgyvenę kaliniai grįžo į Maidaneką. Jie padėjo archeologams surasti apie 50 daiktų tarp kurių buvo laikrodžiai, auskarai, vestuviniai žiedai, kuriuos užkasė ir paslėpė kaliniai. Pasak dokumentinio filmo „Buried Prayers“- „Palaidotos maldos“ tai yra didžiausias brangenybių radinys mirties stovykloje apie kurį žinoma iki šių dienų. Pokalbiai ir bendradarbiavimas tarp valstybės istorikų ir žydų aukų iki 2005 metų buvo reti.
Stovykla šiandien užima apie puse jos buvusios teritorijos 2.7 km2 (ca. 670 acres). Nors beveik visa teritorija buvo užstatyta namais, šiandien daugiau nei pusė teritorijos yra tuščia. 2010 metų rugpjūčio mėnesį gaisras sunaikino vieną iš medinių pastatų, kuris buvo naudojamas kaip muziejus talpinęs 7,000 kalinių batų porų. Liublino miestas po Antrojo Pasaulinio karo išaugo triskart ir Maidanekas yra miesto sudėtyje. Koncentracijos stovykla yra gerai matoma vietiniams gyventojams. Šis faktas yra visuomet pastebimas lankytojų. Namai, sodai ir daugiabučiai ribojasi su koncentracijos stovyklos ribomis ir tai yra vaizdas, kurį ten gyvenantys žmonės mato kasdien.
Pietinė Karelija
Pietinė Karelija – Karelijos istorinis subregionas, esantis istorinės Karelijos pietvakarinėje dalyje. Jis susiformavo XII–XIII a., kuomet Tikroji Karelija liko padalinta tarp Švedijos ir Naugardo žemės. Nuo tada Švedijos valdyta Tikrosios Karelijos dalis pavadinta Pietine Karelija, o Novgorodo valdyta – dažniausiai žinoma kaip Ladogos Karelija.
Maidanekas
Įžymūs kaliniai
• Halina Birenbaum – rašytoja, poetė, vertėja • Marian Filar – pianistas • Otto Freundlich – vienas iš artistų įtrauktų į nacių 1937 „Degenerate Art“ parodą • Mietek Grocher – Išgyveno 9 skirtingas koncentracijos stovyklas. Dabar dėstytojas gyvenantis Västerås, Sweden. Jag överlevde (eng. I Survived) autorius. • Israel Gutman – Istorikas • Dmitry Karbyshev – Sovietų generolas, Sovietų Sąjungos herojus. • Omelyan Kovch – Ukrainiečių kunigas • Dionys Lenard – pabėgo 1942 tam, kad perspėtų Slovakijos žydų bendruomenę • Igor Newerly – rašytojas • Vladek Spiegelman,  – jo istorija yra pagrindas Art Spiegelmano Maus “Pelės” • Rudolf Vrba – perkeltas į Auschwitz iš kurio jis pabėgo. Bendraautorius Vrba-Wetzler report, viena iš pirmų ataskaitų iš stovyklos vidaus, išleista karo metu. • Henio Zytomirski – Lenkijos holokausto vaikų simbolis
Pietinė Karelija
Šiuo metu padalintas tarp Suomijos ir Rusijos: Suomijoje jis administruojamas kaip Pietų Karelija, o Rusijoje – kaip dalis Leningrado srities (Vyborgo rajonas).
Gamta
Pietinę Kareliją šiaurėje riboja Vuoksa upė, kuri ją atskiria nuo Ladogos Karelijos. Pietuose ją supa Suomijos įlanka, bet pietryčiuose per Karelijos sąsmauką ji siekiasi su Ingrija, rytuose ji susisiekia su Usima, o šiaurės vakaruose – su Savonija.
Padalinimas ir Švedijos valdymas
Iki XIII a. Pietinė Karelija buvo neatskiriama Tikrosios Karelijos dalis, gyvenama korelų genčių, kurios čia sukūrė stambias gyvenvietes. 1293 m. korelų Viipuri užgrobė Švedija, o galutinės sienos tarp provoslaviško Naugardo ir katalikiškos Švedijos nustatytos 1323 m. Orechovo taika. Ji galutinai formalizavo Tikrosios Karelijos padalinimą ir Pietinės Karelijos suformavimą.
Pietinėje Karelijoje švedai aktyviai diegė katalikybę neseniai suprovoslavintų karelų tarpe. Kai kuriais atvejais jiems tai pavykdavo, tačiau kai kurie karelai masiškai bėgo į Ladogos Kareliją. Išsikėlusių karelų tarpe buvo apgyvendinami pietvakarių suomijos gyventojai, dėl ko vietos karelai pamažėle asimiliuoti. Nepaisant to, vietos gyventojai išlaikė daug kalbos ir kultūros bruožų iki XX a. Jie kalba specifine suomių kalbos tarme ir save vadina karelais.
Administraciškai Pietinėje Karelijoje suformuota Karelijos provincija, prie kurios vėliau būdavo prijungiamos kitos užkariautos karelų žemės (Šiaurinė Karelija, Ladogos Karelija). XVII a. čia suformuota Vyborgo ir Niusloto grafystė.
Rusijos ir Suomijos sudėtyje
Per XVIII a., iki 1743 m. Abo sutarties, Rusijos imperija susigrąžino Pietinę Kareliją (buvo praėję beveik 500 metų švedų valdymo). Ji buvo administruojama kaip Vyborgo gubernija (drauge su Ladogos Karelija), ir joje Rusija užtikrino religines laisves bei švediškus įstatymus. 1809 m. prie Rusijos prijungus Suomiją ir suformavus Suomijos Didžiąją Kunigaikštystę, Vyborgo gubernija 1812 m. prijungta prie jos.
1917 m. Suomijai iškovojus nepriklausomybę, buvusios Vyborgo gubernijos žemės išlaikytos jos sudėtyje. Tačiau 1939-45 m. vyko Žiemos karas ir Suomijos-Rusijos karas, kurio metu iškilo Pietinės Karelijos klausimas. Nors Suomija apgynė nepriklausomybę, Pietinė Karelija vėl buvo padalinta: Vyborgo miestas atiteko TSRS (čia vėliau suformuotas Vyborgo rajonas), tuo tarpu vakarinė dalis liko Suomijai (čia suformuotas administracinis regionas Pietų Karelija). Visi vietos gyventojai (suomiai-karelai) buvo masiškai evakuoti iš TSRS į Suomiją, o Vyborgo rajono teritorija apgyvendinta rusais.
Policijos ir teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose
Policijos ir teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – vienas iš trijų Europos Sąjungos ramsčių, buvusių 1993–2009 m.
Istorija
Ramstis sukurtas 1993 m. Mastrichto sutartimi, kuria numatyta, kad šis ramstis (tuomet vadintas Bendradarbiavimu teisingumo ir vidaus reikalų srityse) priklauso tarpvyriausybinio bendradarbiavimo sričiai, t. y. sprendimai priimami bendru visų valstybių sutarimu.
1999 m. Amsterdamo sutartimi vizų, prieglobsčio, migracijos ir kiti klausimai susiję su laisvu asmenų judėjimu perkelti į pirmąjį (Europos Bendrijos) ramstį, o pats ramstis pervadintas į Policijos ir teisminį bendradarbiavimą baudžiamosiose bylose.
2009 m., įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, ramstis buvo panaikintas.
Alfonsas Mielkus
Alfonsas Mielkus (slapyvardis Mielko, gimimo data ir vieta nežinoma – m. 1948 m. lapkričio 16 d. prie Teklinavo kaimo, Krasnapolio valsčius, Lenkija) – Lietuvos policininkas, ginkluoto pasipriešinimo komunistiniam režimui Lietuvoje ir Lenkijoje dalyvis. Lietuvos partizanų rezidentas Lenkijoje.
Biografija
Tarpukaryje tarnavo Kauno miesto vyresniuoju policininku. Vedęs Lietuvos Respublikos ministro pirmininko Antano Merkio augintinę, iš tarnybos policijoje pasitraukė ir apsigyveno žmonos dvare. Antrojo pasaulinio karo metais buvo Lapių miestelio policijos nuovados viršininkas. Raudonajai Armijai užėmus Lietuvą, šeima buvo suimta ir ištremta į Sibirą. A. Mielkus slapstėsi, vėliau įstojo į partizanų būrį. Ilgai gyvendamas drėgname bunkeryje, susirgo plaučių liga.
1945 m. nelegaliai kirto Tarybų Sąjungos-Lenkijos valstybinę sieną ir su fiktyviais dokumentais apsigyveno Žvikelių kaime. Toliau palaikė ryšius su Lietuvos partizanais. 1947 m. pavasarį gavęs užduotį, iš Lietuvos per valstybinę sieną pervedė du partizanų karininkus. Paskirtas Lietuvos partizanų rezidentu Lenkijoje, buvo atsakingas už valstybinės sienos nelegalų perėjimą. Žuvo apsuptas Lenkijos valstybės saugumo kareivių.
Davy Crockett (ginklas)
300px|thumb|Davy Crockett branduolinis ginklas
M-388 Davy Crockett – JAV beatošliaužis pabūklas, galėjęs šaudyti sviediniais su branduoliniu užtaisu. Tai buvo mažiausias kada nors pagamintų branduolinių ginklų. JAV kariuomenės ginkluotėje buvo šaltojo karo laikais.
Sukurtas 1950-ųjų pabaigoje, jis pirmiausia buvo skirtas atremti netikėtą ataką prieš tuometinę Vakarų Vokietiją. Juo buvo apginkluoti JAV armijos Vakarų Vokietijoje pėstininkų bei tankų batalionai. Šį ginklą turinčios grupės turėjo būti išsidėstę pasienyje kas keli kilometrai. Branduoliniai sprogimai turėjo paversti teritoriją nepraeinama maždaug dviem paroms – pakankamai laiko pagrindinėms NATO pajėgoms mobilizuoti. Nedidelė raketa 23 kg sveriančią bombą galėdavo nunešti maždaug du kilometrus (pagerinta versija – keturis kilometrus).
Branduolinis užtaisas prilygo maždaug 10-20 tonų trotilo ekvivalentui. Tokio užtaiso sprogimo bangos efektas nėra didelis; pagrindinis kovinis veiksnys būtų buvusi jonizuojanti radiacija, kurios dozė būtų mirtina maždaug 500 m spinduliu.
Buvo pagaminta apie 2100 tokių raketų. Nuimtos nuo ginkluotės 1971 m.
Taikos kalno ąžuolas
Taikos kalno ąžuolas – valstybės saugomas gamtos paveldo objektas Kauno Pažaislio šile. Tai storiausias ąžuolas Kauno marių regioniniame parke. Ąžuolas rymo šile prie pat dviračių tako, vingiuojančio tarp Kauno marių pakrantės ir Pažaislio vienuolyno pietinės pusės. Taikos kalno ąžuolu pavadintą beveik panašaus amžiaus ir formų medį pradėta globoti 2001 m., kai jis „užėmė“ netoliese augusio senojo gamtos paminklo Pažaislio ąžuolo vietą. Taikos kalno ąžuolas – šiuo metu seniausias ir storiausias Kaune. Kauno miesto gamtos paminklu tituluojamas nuo 2001 m. spalio 25 d.
Istorija
Senasis Pažaislio ąžuolas augo šiaurinėje vienuolyno pusėje, atviroje laukymėje. Jo duomenys buvo: Neatlaikęs vėtrų ir padegėjų, medis džiuvo, buvo akivaizdžiai pažeistas puvinio. 2001 m. rinkosi įvairios komisijos, svarstydamos ką daryti su nykstančiu ąžuolu – nukirsti, paliekant kelmą ar bandyti išsaugoti, pritaikant šiuolaikines gamtosaugines technologijas valant nuo puvėsių. „Žaliesiems“ užprotestavus, šimtamečiui ąžuolui buvo suteikta teisė oriai numirti pačiam. Greta ąžuolo 2001 m. buvo atidengta skulptoriaus Juozo Šlivinsko meninė kompozicija „Metraštis“. Ant akmenų paguldytoje masyvioje metalo plokštėje išraižytas Pažaislio ąžuolo skerspjūvis, o ant jo, lyg ant kamieno rievių sužymėtos svarbiausias Lietuvos istorijos datos.
Po 2007 m. įvykusio lemtingo vandalų padegimo senasis medis visai sunyko: prarado išvaizdą, tapo nesaugiu lankytojams. Nupjovus stipriai pažeistą medį, jo vietoje pasodintas jaunas medelis, o laukymės pakraštyje užveista simbolinė ąžuoliukų giraitė.
Duomenys
Taikos kalno ąžuolas mažai nusileidžia savo pirmtakui: Ąžuolas reikalauja pastovaus dėmesio, nes kamienas iš vidaus stipriai paveiktas puvinio. Būklė stabilizuota medį valant ir dezinfekuojant, uždengiant atsivėrusias angas, nupjaustant nudžiuvusias šakas.
Jurgiškiai
Jurgiškiai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Radžiūnų, 6 km į pietvakarius nuo Alytaus centro. Netoli kaimo eina kelias. Gamtos paminklas – Pakaruoklių pušis.
Liepalotėliai
Liepalotėliai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 14 km nuo Kriūkų.
Jurgiškiai (reikšmės)
Jurgiškiais vadinami kaimai:
Sadamas Huseinas
Sadamas Huseinas (, 1937 m. balandžio 28 d. – 2006 m. gruodžio 30 d.) – Irako prezidentas (1979–2003 m.), ministras pirmininkas (1979–1991 ir 1994–2003 m.), Baath partijos Irako skyriaus generalinis sekretorius, maršalas (1979 m.).
Vaikystė
Sadamas Huseinas gimė 1937 m. balandžio 28 d. Awja kaime, už 13 km nuo Tikrito miesto, piemenų šeimoje. Jo motina Subha Tulfah al-Mussallat pavadino jį „Saddam“, kas arabiškai reiškia žmogus, kuris priešinasi, lenda į konfliktus. Sadamas niekada nepažinojo savo tėvo Hussein 'Abd al-Majid, kuris dingo šeši mėnesiai prieš jo gimimą. Netrukus nuo vėžio mirė ir jo 13 metų brolis. Kūdikystėje Sadamas augo pas dėdę (motinos brolį) Khairallah Talfah.
Dragūnas
Dragūnas:
Sadamas Huseinas
Vaikystė
Jo motina vėl susituokė ir pagimdė tris sūnus. Būdamas 10 metų Sadamas paliko motinos namus ir grįžo gyventi pas dėdę į Bagdadą. Dėdė buvo karingas arabų nacionalistas ir jis paskatino Sadamą eiti mokytis į nacionalistinę mokyklą Bagdade.
Ankstyvoji karjera
1957 m., būdamas 20 metų, jis tapo revoliucinės pan-Arabų Bato (angl. – Baath) partijos nariu. Jos rėmėjas buvo ir jo dėdė Khairallah Talfah.
1959 m. kartu su kitais 9 kariškiais nesėkmingai bandė nužudyti tuometinį šalies premjerą Abdulą Karimą Kasemą (Abdul Karim Kassem), tada pabėgo į Siriją, o vėliau ir Egiptą. Už akių nuteistas myriop. 1963 m. Baath atėjus į valdžią jis sugrįžo į Iraką, tačiau tais pačiais metais partija buvo pašalinta iš valdžios ir S. Huseinas keletui metų buvo uždarytas į kalėjimą, iš kurio vėliau pabėgo ir tapo Baath partijos lyderiu, o 1968 m. dalyvavo perversme, kuris vėl atvedė partiją į valdžią. 1969 m. lapkričio 8 d. tapo Revoliucinės tarybos pirmininko pavaduotoju, vadovaujant prezidentui Ahmadui Hasanui Bakrui (Ahmad Hassan al-Bakr) turėjo gana daug ir plačių galių.
Vedybos ir šeimos ryšiai
Sadamas susituokė su Sajida Talfah 1963 metais. Sajida buvo Sadamo dėdės ir auklėtojo Khairallah Talfah dukra. Jų santuoka buvo apgalvota ir suplanuota, kai Sadamui buvo 5 metai, o Sajidai – 7, tačiau iki vestuvių dienos jie nebuvo susitikę. Jie buvo sutuokti Egipte, kai Sadamas buvo tremtyje. Sadamas su Sajida susilaukė dviejų sūnų (Udėjaus ir Kuasajo) ir trijų dukterų: Ranos, Raghados ir Halos. Udėjus tapo vėliau pagrindiniu Irako žiniasklaidos cenzoriumi ir kontroliavo visą spaudą Irake. Kuasajus valdė šalies vidaus pajėgas. Abu broliai susikrovė turtus nelegaliai prekiaudami kontrabandine nafta. Visos trys seserys buvo areštuotos ir nubaustos namų areštu, įtarus, kad jos gali būti susijusios su pasikėsinimu nužudyti brolį Udėjų 1996 m. gruodžio 12 dieną.
Sadamas įsakė įvykdyti mirties bausmę jo vaikystės draugui ir žmonos broliui generolui Adnan Khairallah Tuffah, nes jis tapo labai populiarus tarp irakiečių.
Vestuvės su Samira Shahbandar įvyko 1986 m. po to, kai Sadamas privertė jos vyrą išsiskirti su ja. Kalbama, kad ji buvo jo mėgstamiausia žmona. Samira pagimdė Sadamo sūnų Ali.
Nidal al-Hamdani buvo Saulės Energijos Tyrimų Centro prie Mokslų Tyrimo Tarybos vadovė. Jos vyras taip pat buvo priverstas su ja išsiskirti, kad su ja galėtų susituokti Sadamas Huseinas.
Sadamo pusbrolį Ali Hassan al-Majid sugavo JAV kariuomenės pareigūnai ir apkaltino įsakymu nužudyti chemikalais tūkstančius žmonių. Ali pravardė yra Cheminis Ali. 1988 m. jo įsakymu buvo išžudyti ištisi kurdų kaimai Irako šiaurėje.
Prezidentavimas
miniatiūra|Sadamas Huseinas 1980 m. 1979 m. A. H. Bakras atsistatydino ir S. Huseinas tapo prezidentu ir premjeru (premjeru nebuvo tik 1991–1994 m.). Plačiai naudojo slaptos policijos instituciją, siekdamas nuslopinti bet kokią opoziciją šalies viduje, skatino savo asmenybės kultą.
Tapęs prezidentu Sadamas konsolidavo etniškai susiskaldžiusio Irako žmones. Jis stiprino šalies ekonomiką, tačiau šalia to kūrė stiprias represines struktūras, kurios persekiojo šalies piliečius, kad tik nebūtų bandoma įvykdyti pasikėsinimo prieš jį ar bandyti pradėti perversmą. Tačiau jis susilaukė didelio įvairių gyventojų grupių palaikymo.
Centriniu Sadamo Huseino valdymo pagrindu tapo nafta. 1972 m. liepos 1 d. Sadamas perėmė užsienio kompanijų valdomas naftos įmones Irake. Taip įgavo visišką naftos monopolį. 1973 m. dėl pasaulinės energetinės krizės naftos kainos išaugo kelis kartus. Taip Sadamas Huseinas sukaupė labai didelius turtus. Taip jis galėjo imti vykdyti dar daugiau savo programų ir įgyvendinti savo politiką taip, kaip tik norėjo pats.
Jau po kelerių metų už sukauptus iš naftos pardavimo pinigus jis pradėjo dar iki tol nebuvusias jokioje Persijos įlankos šalyje socialines programas, kaip, pavyzdžiui, Nacionalinė kampanija, siekiant sumažinti neraštingumą ir Privalomas nemokamas išsilavinimas Irake, kareivių šeimoms buvo suteikta parama, nemokamas gydymas visiems, subsidijos ūkininkams. Už tokias programas Sadamas Huseinas buvo apdovanotas UNESCO.
Kad diversifikuotų nafta paremtą ekonomiką, Sadamas ėmė remti nacionalinę infrastruktūros programą.
1980 m. Sadamas Huseinas inicijavo invaziją į Irano naftos regioną, tačiau tai tapo sekinančiu ilgu karu, kol 1988 m. buvo pasirašytos paliaubos ir nė viena šalis nelaimėjo. 1990 m. rugpjūčio 2 d. S. Huseino armija įsiveržė į kaimyninį Kuveitą, kas sukėlė pasipiktinimą visame pasaulyje, o Irakui imtos taikyti embargo sankcijos. 6 savaičių kare, kuris prasidėjo 1991 m. sausio 16 d., JAV vadovaujamos karinės koalicinės pajėgos Irako armiją išvijo iš Kuveito. Po šio akivaizdaus pralaimėjimo prasidėjo Irako šiitų ir kurdų neramumai, tačiau jie buvo nuslopinti.
2003 m. į Iraką įsiveržus JAV ir Didžiosios Britanijos karinėms pajėgoms (įtarus, kad S. Huseinas siekia sukurti masinio naikinimo ginklą), balandžio mėnesį jis buvo nuverstas ir ilgai slapstėsi, kol 2003 m. gruodžio 13 d. buvo sugautas ir suimtas.
Mirties bausmė
thumb|220px|Sadamas Huseinas sulaikymo metu. 2006 m. lapkričio 5 dieną Huseinas buvo pripažintas kaltu nusikaltimais prieš žmoniją ir nuteistas mirties bausme pakariant. Jis pripažintas kaltu dėl 148 žmonių nužudymo Dujailo kaime 1982 metais. Taip pat jis kaltinamas 180 tūkstančių kurdų genocidu XX a. devintojo dešimtmečio pabaigoje. Kartu teisti septyni buvusio Irako diktatoriaus bendražygiai susilaukė įvairių nuosprendžių – nuo mirties bausmės iki 15 metų kalėjimo. Egzekucija Huseinui įvykdyta Irake, šiaurinėje Bagdado dalyje esančiame Teisingumo ministerijai priklausančiame pastate.
2006 m. gruodžio 30 dieną, 6 valandą 7 minutės vietos laiku Sadamui Huseinui buvo įvykdyta mirties bausmė, jis buvo pakartas.
Vykdant mirties bausmę Sadamas atsisakė, kad jam ant galvos būtų uždėtas juodas gaubtuvas. Jis pasakė mirties bausmę vykdančiam pareigūnui: nebijok, kai šis norėjo jam uždėti jį. Kaip teigia aukštas pareigas užimantis Irako pareigūnas, Sadamas Huseinas vykdant jam mirties bausmę buvo labai ramus ir nesipriešino. Sadamas Huseinas į vietą, kur jam buvo įvykdyta mirties bausmė atsinešė koraną, kurį nešiojosi į visus teismo posėdžius.
Pirmoji televizija, kuri pranešė apie tai, kad Sadamui Huseinui buvo įvykdyta mirties bausmė buvo Al Arabiya, kuri teigė: „Sadamo egzekucija užvertė tamsų Irako istorijos periodą“. BBC pranešė, kad toje vietoje, kur buvo įvykdyta mirties bausmė buvo daktaras, teisininkas ir įvairūs kiti pareigūnai. Mirties bausmės įvykdymas buvo nufilmuotas.
Reakcija dėl mirties bausmės S. Huseinui atlikimo
Pasaulyje ir pačiame Irake reakciją į naujieną, kad Sadamui Huseinui buvo įvykdyta mirties bausmė, buvo įvairi. Sadamo vyriausioji dukra Raghad Hussein, kuri gyvena tremtyje Jordanijoje paprašė, kad jis būtų palaidotas Jemene, kol Irakas vėl bus „išlaisvintas“ ir jis galės būti perlaidotas Irake.
Įvairios televizijos pranešė, kad irakiečiai labai laimingai sutiko naujieną, kad Sadamui Huseinui buvo įvykdyta mirties bausmė. Daug jų išbėgo į gatves ir rodė savo džiaugsmą šokdami. Tačiau CNN ir Fox News praneša, kad kai kuriose Bagdado vietose buvo girdimi šūviai. Tuo tarpu BBC žurnalistas John Simpson pranešė, kad šūvių Bagdade buvo girdima tiek pat, kiek ir kitomis paprastomis dienomis.
Vienas iš Talibano lyderių Afganistane pasakė, kad „šis įvykis pakels musulmonų moralę ir džihadas Irake dar labiau sustiprės“. Libijoje paskelbtas trijų dienų gedulas, nes jie teigė, kad Sadamas Huseinas yra karo belaisvis.
Bhadžanas
Bhadžanų melodija neornamentuota. Atliekama derinant įvairias ragas ir pritariant mušamaisiais. Ypač populiarūs Šiaurės Indijoje. Juos kūrė Mira Bai, Kabyras, Tulsidasas.
Kaminskie Pliškai
Kaminskie Pliškai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurę nuo Pošvientnės ir apie 30 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Anglijos futbolo varžybos 1990–1991 m.
Anglijos futbolo varžybos 1990–1991 m.
Atvirkštinė transkriptazė
Atvirkštinė transkriptazė (EC 2.7.7.49) – fermentas, sintetinantis DNR grandinę pagal RNR matricą, taip pat turintis RNazės H aktyvumą. Šį fermentą turi retrovirusai.
Atvirkštinė transkriptazė naudojama įvairiuose biocheminiuose tyrimuose.
Džapa
Džapa – meditacinė ilgalaikio mantrų ar Dievo vardų kartojimo praktika. Tradiciniam budizme paprastai kartojama 108 kartus. Skaičiavimui naudojama džapamala arba mala (primena katalikų rožančių).
Kadeš
Egiptiečių mitologijoje Kadeš – vaisingumo, sekso deivė. Semitų kilmės deivė, kilusi iš Sirijos, Naujosios karalystės laikotarpiu buvo įtraukta į Egipto dievų panteoną. Jos vyras Rašefas įtrauktas į panteoną Viduriniosios karalystės metu. Panteone tapo vaisingumo dievo Mino motina. Su vyru Rašefu ir sūnumi Minu sudarė triadą. Dėl akivaizdžių priežasčių tapo populiari deivė, jos varžovė – deivė Hator, kuri tuo metu buvo garbinama kaip malonumų deivė. Galiausiai nugalėjus Hator, Kadeš tapo jos aspektu.
Vaizdavimas
Kadeš buvo vaizduojama nuoga moterimi, stovinčia ant liūto nugaros, su mėnulio pjautuvu virš galvos, kuris simbolizuoja naktį. Dešinėje rankoje laikanti gyvates, kurios simbolizuoja vyro varpą, o kairėje – lotoso žiedą, kuris reiškia vulvą.
Hidrologija
thumb|250px|Vanduo užima 70 % Žemės paviršiaus Hidrologija (gr. hydōr – vanduo + logos – mokslas) – geofizinės krypties tyrimų šaka, analizuojanti vandens apytaką ir su ja susijusius medžiagų ir energijos pernašos procesus gamtoje, vandens išteklius, jų pasiskirstymą, fizikines ir chemines savybes, sąveiką su aplinka. Jūrų hidrologija vadinama okeanologija. Hidrologijos mokslo objektas – hidrosfera (Žemės vandenynai, jūros, upės, ežerai, šlapynės, dirvožemio ir požemio vandenys, sniegynai ir ledynai, atmosferos vanduo). Hidrologija glaudžiai susijusi su kitais geomokslais: meteorologija, geologija, geografija, geomorfologija. Hidrologiniai procesai labiausiai priklauso nuo aplinkos fizinių, cheminių ir ekologinių savybių, todėl juos nagrinėjant dažnai remiamasi fizikos, hidraulikos, hidrodinamikos, matematikos, biologijos ir kitų gamtos mokslų dėsniais
Hidrologijos užduotys
Hidrologija nagrinėja vandens pasiskirstymą Žemėje ir jo sąveiką su aplinka lemiančius veiksnius. Didelė dalis hidrologinių tyrimų yra taikomojo pobūdžio: jų rezultatai naudojami vertinant vandens išteklius, teikiant jų racionalaus naudojimo rekomendacijas, prognozuojant galimus vandens režimo pokyčius. Hidrologinių tyrimų rezultatai ypač svarbūs hidroenergetikos, statybos, laivybos, melioracijos, draudimo, kelių komunikacijos specialistams. right|thumb|200px|1852 m. [[Livonija|Livonijos, Estliandijos ir Kuršo hidrografinis žemėlapis]]
Istorija
Hidrologija pradėjo labiau plėtotis XVII amžiuje. 1674 m. Paryžiuje buvo išleista P. Pero (Perro) knyga „Apie šaltinių kilmę“, 1694 m. Frankfurte prie Maino – E. Melchioro (Melchiior) knyga „Hidrologija“.
XIX a. pradėta steigti spec. įstaigas upių hidrologiniam režimui tirti.
XX a. pradžioje daugelio valstybių aukštosiose mokyklose pradėtas skaityti hidrologijos kursas, išleisti pirmieji hidrologijos vadovėliai.
Lietuvoje
Lietuvoje pirmieji hidrologiniai stebėjimai pradėti 1811 m. Nemuno žemupyje.
Po I pasaulinio karo hidrologinius tyrimus darė hidrometrinė partija (įk. 1923), vėliau hidrometrinis biuras. Hidrologijos klausimais daug rašė S. Kolupaila.
Helikazė
thumb|220px|[[E. coli helikazės RuvA struktūra]] Helikazė – fermentas, kurio pagrindinė funkcija yra DNR sintezės metu atskirti vieną nuo kitos dvigrandės DNR grandines. Susidaro dvi viengrandės DNR, kurias gali padauginti DNR polimerazė. Kadangi DNR grandinės susisukusios tarpusavyje, helikazė turi jas „išvynioti“. Šio proceso smulkmenos nėra žinomos. Procesas reikalauja energijos, kuri gaunama hidrolizuojant ATP.
Atskiras helikazės fermentas reikalingas tik naujos DNR sintezei bei DNR pažaidų užtaisymui. RNR polimerazė grandines atskiria pati.
Japonijos aplinkos ministerija
Istorija
Po 2001 metais įvykdyto reorganizavimo, Aplinkos agentūra buvo išplėsta iki Aplinkos ministerijos.
Struktūra
Aplinkos ministeriją sudaro:
Iziumas
Iziumas  – miestas ant Doneco upės, Charkovo srityje, rytų Ukrainoje. Iziumo rajono administracinis centras. Nutolęs 120 km į pietryčius nuo srities sostinės Charkovo.
Baroko stiliaus katedra, statyta 1684 m.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1571 m. kartu su Krymo totorių Iziumo traktu. 1685 m. suteiktos miesto teisės. Miestą 1688–1765 m. valdė kazokai. Miestas nunyko 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą metu: mieste nėra elektros, dujų, šildymo, kanalizacijos, vaistų ir mobiliojo ryšio; likusieji gyventojai gyvena rūsiuose.
Manu nacionalinis parkas
Manu nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas ir biosferos rezervatas pietryčių Peru, Madre de Dioso ir Kusko departamentuose (Manu ir Pakuaratambo provincijose). Visa saugoma teritorija užima 19 100 km². Iš jos 15 328 km² sudaro nacionalinis parkas, 2570 km² rezervatas ir 1200 km² kultūrinė sritis.
Parkas apima beveik visą Manu upės baseiną, o jo paviršius svyruoja nuo 300 m virš jūros lygio ties Manu ir Madre de Dioso upių santaka iki 3800 m aukščio Apu Kanjachhuajaus kalno. 40 % parko yra žemumoje, padengtoje Amazonijos džiunglėmis su varzea užliejamais miškais, senvagėmis ir kt. Visa parko teritorija labai retai gyvenama ir beveik nepaliesta žmogaus. Čia gyvena indėnai mačigengai, amahuakai, jinai, amarakaeriai ir kt., veikia Koča Kašu biologinė stotis ir Manu mokymosi centras.
1987 m. Manu nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Kaminskie Viktorai
Kaminskie Viktorai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurę nuo Pošvientnės ir apie 30 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Žirgų lenktynės
Žirgų lenktynės – žirgų sporto šaka, kurioje du ar daugiau žokėjų jodami žirgais varžosi, kuris greičiau įveiks tam tikrą atstumą ir pasieks finišą. Šio sporto pamatinis principas – kuris iš žirgų bus greitesnis – išliko nepakitęs nuo šio sporto pradmenų.
Nors žirgų lenktynės kartais rengiamos tik dėl sportinio principo, didžioji dalis pasaulyje organizuojamų lenktynių neatsiejamos be lažybų.
Žirgų lenktynių rūšys
Pasaulyje vyksta įvairios žirgų lenktynės, Lietuvoje pagrindinės šios rūšys:
Lygiosios žirgų lenktynės
Lenktynių trasa dažniausiai yra ovalo formos. Pirmasis hipodromas pastatytas Anglijoje, Njumarketo mieste XVII a. pradžioje. Lietuvoje lenktynės vyksta Raseinių hipodrome, tai vienintelis hipodromas Baltijos šalyse, kuriame gali būti organizuojamos lygiosios žirgų lenktynės.
Lenktynių distancija skiriasi: ji būna nuo 1000 m iki 3200 km. Prestižinėse pasaulinėse lenktynėse – Prix de l’Arc de Triomphe, Epsom Derby, Kentucky Derby – lenktyniaujama ilgose distancijose, taigi žirgai privalo būti ir greiti, ir ištvermingi.
Žirgai su žokėjais burtais nustatyta tvarka išsirikiuoja starto vartuose. Teisėjas duoda starto signalą, nepaisydamas užsispyrusių ar blogai pastatytų žirgų. Žokėjus priima sprendimus visų lenktynių metu ir turi pritaikyti savo taktiką žirgo bėgimui. Norint pasiekti pergalę, reikia išnaudoti žirgo bėgseną, užimti gerą padėtį grupėje ir tinkamu momentu prieš finišą pasileisti visu greičiu. Jei žokėjus „neužspaustas“, jis gali pasirinkti, kuria tako dalimi joti tiesiąja. Posūkiuose geriausia laikytis kuo arčiau vidinio tako pakraščio.
Ristūnų lenktynės
thumb|right|Ristūnų lenktynės [[Adelaidė|Adelaidėje]] Ristūnų lenktynės, dar vadinamos žirgų su kinkiniais lenktynėmis, vyksta treke. Lenktynėse naudojamas vienvietis dviratis vežimas, o laimi žirgas, pirmasis kirtęs finišo liniją ir nepakeitęs bėgsenos.
Lietuvoje populiariausios – Sartų lenktynės, vykstančios kasmet nuo 1905 m.
Žironda (departamentas)
Žironda (, ok. gaskonų dialektu Gironda, Sentonžo dialektu Jhirunde) – Prancūzijos departamentas šalies pietvakariuose, Naujosios Akvitanijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo estuariją. Administracinis centras – Bordo (Bordeaux).
Departamente 5 apskritys, 63 kantonai, 46 municipaliniai susivienijimai ir 542 komunos. Plotas – 10 000 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Gijenos ir Gaskonės provincijų dalyje. 1793–1795 m., kai Žirondos vardas asociavosi su parlamento žirondistais, vadinosi Bek Dambo vardu.
Geografija
thumb|Žirondos keliai Žirondos departamentas ribojasi su Landų, Lo ir Garonos, Dordonės ir Pajūrio Šaranto departamentais bei Atlanto vandenynu.
Klimatas
Klimatas okeaninis, su švelniomis žiemomis ir karštomis vasaromis. Vidutinė sausio mėn. temperatūra 7 °C, liepos – 21 °C. 1985 m. sausio mėn. šaltis siekė 21 °C, 1968 m. Donezake užfiksuota 43,2 °C karščio. Kritulių sausio mėn. būna apie 100 mm, liepos mėn – apie 50 mm. 1956 m. vasario mėn. sniego danga siekė 90 cm.
Kalba
Tradicinės departamento kalbos – oksitanų kalba (paplitęs Langedoko limuzenų dialektas) ir Langedoilio Sentonžo dialektas.
Ekonomika
thumb|Žironda Pagrindinės ekonomikos šakos – turizmas, žemės ūkis, vynuogininkystė. Kraštą gamta padalijo į tris teritorijas:
Turizmas
Žirondos 125 km Atlanto pakrantėje įsikūrę kelios dešimtys vasaros poilsio bazių. Viena iš mėgiamų lankyti vietų – 3 km ilgio ir 500 m pločio Pila kopa (Dune du Pyla).
Liepavas
Liepavas – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Magūnų, Baluošos miškuose, supamas pelkių (iš šiaurės Eitūniškės pelkės, iš pietų Baluošos durpyno). Praeina keliukas Kločiūnai–Baluoša.
Savitoji varža
Savitoji varža – laidininko priešinimasis elektros srovės tekėjimui. Savitoji varža priklauso nuo medžiagos savybių, temperatūros. Tai atvirkščias dydis elektriniam laidumui.
Savitoji laidininko varža: ρ = ρ0 (1 + αt);
ρ – savitoji t °C temperatūros laidininko varža ρ0 – savitoji 0 °C temperatūros laidininko varža α – temperatūrinis varžos koeficientas.
Rusų aljansas
Politinė partija „Rusų aljansas“ – Lietuvos politinė partija. Įkurta 2002 m. rugpjūčio 31 d. Klaipėdoje. 2023 m. kovą imtasi partijos likvidavimo dėl trijų kartų iš eilės narių sąrašo nepateikimo.
Rusų aljansas deklaravo paramą Lietuvos integracijai į Europos Sąjungos struktūras, tačiau kartu pasisakė už gerus santykius su NVS šalimis. Savo veiklą partija vysto Klaipėdos ir Vilniaus miestuose.
Per 2002 m. gruodžio 22 d. savivaldybių tarybų rinkimus Rusų aljansas Klaipėdos miesto taryboje gavo 3 mandatus.
2004 m. spalio 10 d. Seimo rinkimuose Rusų aljanso narė Irina Rozova buvo įtraukta į Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos sąrašą, ir 2006 m. liepos 19 d. pagal šį sąrašą tapo Seimo nare.
Dirmeitai
Dirmeitai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Visalaukės I, miškų ir raistų apsuptyje. Ties kaimu susikerta keliai, ir.
Maka (satrapija)
Maka, Mazunas – Achemenidų imperijos o vėliau Partų ir Sasanidų imperijų satrapija. Jos teritorija buvo dabartiniai Bahreinas, Kataras, JAE, šiaurės Omanas, Pakistano provincijos Beludžistanas ir Sindas. .
Maka buvo Achemenidų imperijos dalis dar iki 522 m. pr. m. e. imant valdyti Darijui Didžiajam. Behistuno įrašuose minima, kad Maka buvo imperijos dalis iki Darijui paveldint sostą. Gali būti, kad šias žemes 542 m. pr. m. e. užkariavo Kyras Didysis, rengęs kampanijas kitoje Persijos įlankos pusėje. Spėjama, kad Gedrosijos dykumoje Kyras prarado didžiąją dalį savo armijos.
Maka buvo satrapija iki Aleksandro Makedoniečio Persijos užkariavimo. Tuomet Maka tapo nepriklausoma. Pagal Herodotą „mykiečiai“ priklausė tam pačiam mokesčių rinkimo regionui kaip ir Drangiana, Thamanaea, Utia, Sagartiana.".
Angladegiai
Angladegiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Trepų, 4 km į šiaurės vakarus nuo Skaudvilės.
Raseinių hipodromas
Raseinių hipodromas – hipodromas, esantis Dumšiškiuose, prie kelių ir  sankirtos Raseinių rajone, skirtas organizuoti lygiosioms žirgų lenktynėms. miniatiūra|240px|left|Hipodromo prieigos
2014 m. baigtas renovuoti hipodromas yra vienintelis Baltijos šalyse, tinkantis organizuoti lygiąsias žirgų lenktynes. Raseinių hipodrome yra du bėgimo takai (žolės ir smėlio), įstiklinta tribūna, įrengta per 1500 sėdimų vietų žiūrovams, yra starto mašina.
Istorija
Raseinių hipodromas įrengtas 1989 m. per pirmąją Lietuvoje Olimpinę dieną. Tačiau žirgų sporto renginiai Lietuvoje neišpopuliarėjo, hipodromas iki 2006 m. nebuvo naudojamas. Tais metais Raseinių hipodrome vėl pradėtos rengti žirgų lenktynės.
LR ūkio ministerijos užsakymu 2008 m. parengtoje Lietuvos hipodromų plėtros studijoje Raseinių hipodromas įvardintas kaip vienas iš nedaugelio veikiantis ir vienas perspektyviausių. 2009–2013 m. sulaukus Europos Sąjungos struktūrinės paramos hipodromas renovuotas ir pertvarkytas. Renovacijai Europos Sąjunga skyrė daugiau nei 4 mln. litų. Siekiant organizuoti tarptautines lygiąsias žirgų lenktynes buvęs žirgų bėgimo tako ilgis prieš renovaciją – 1050 m – buvo per trumpas. Projekto metu rekonstruoti ir įrengti du žirgų bėgimo takai po 1000 m, rekonstruotos tribūnos, padidinant žiūrovų skaičių iki 1534 vietų.
Po renovacijos pirmosios lygiosios žirgų lenktynės Raseinių hipodrome įvyko 2014 m. birželio 1 d.
Liepdegėnai
Liepdegėnai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Šeimyniškių.
Sara Sara
Sara Sara  – ugnikalnis Peru, Anduose, Ajakučo departamente. Aukštis 5522 m. Iškilęs tarp Parinakočios lagūnos ir Okonos upės.
Rusiški keiksmažodžiai
Rusiški keiksmažodžiai (, matyuky) – nešvankūs rusiški žodžiai, sutinkami rusų ir kitose slavų kalbose, taip pat ir Lietuvoje. Keturi stipriausi ir dažniausiai vartojami rusiški keiksmažodžiai yra chui (хуй, хуй), pyzdà (pagal Lietuvių kalbos žodyną, pyzda), jebat (ебать, еба́ть) ir blet/bliat (блядь, блядь).
Storalūpė koliza
Storalūpė koliza arba labijoza (Colisa labiosus) – guraminių (Osphronemidae) šeimos žuvis. Labai panaši į dryžąją kolizą (Colisa fasciata). Žinomos kelios hibridinės formos. Dažnai auginama akvariumuose. Dydis – iki 10 cm. Paplitusi lokaliai Mianmare, Iravedžio upėje.
Lioso plynaukštė
thumb|250px|Nedidelio upelio sudarytas gilus kanjonas Lioso plynaukštėje ([[Gansu)]]
Lioso plynaukštė arba Huangtu plynaukštė  – gamtinė sritis Kinijoje, Huanghės vidurupio baseine. Apsupta Taihangšano, Dzinlino kalnų, Nanšano rytinių pakraščių. Apima ~430 tūkst. km² teritoriją. Būdingas aukštis 1200–1500 m, atskiri kalnagūbriai pasiekia 2500 m aukštį.
Plynaukštę sudaro storas (100–250 m storio) lioso sluoksnis. Teritorijoje labai paplitusi erozija – gausu griovų (tinklo tankis 5-6 km/km²), kurių gylis dažnai siekia 100–150 m. Upės Lioso plynaukštę kerta giliais tarpekliais, iš čia plukdo daug nešmenų. Plynaukštė labai derlinga, todėl išdirbta, paplitusi terasinė žemdirbystė. Auginama medvilnė, soros, kviečiai, sorgai. Nederlinguose regionuose yra išlikę stepių, miškastepių ruožų. Yra akmens anglies telkinių.
Lioso plynaukštė tankiai apgyvendinta (ypač Veihės slėnis). Didžiausi miestai – Sianas, Tajuanas.
Dagišenis
Dagišenis (Acanthospermum) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas sudarytas sujungus du graikų kalbos žodžius: akantha- (spyglys) ir sperma (sėkla).
Taveunis
thumb|200px|Palydovinė salos nuotrauka
Taveunis  – trečia pagal dydį Fidžio salyno sala, esanti 6,5 km į rytus nuo Vanua Levu, nuo jos atskirta Somosomo sąsiauriu. Salos plotas 435 km², ilgis 42 km, plotis iki 10,5 km. Taveunio paviršius – skydinis ugnikalnis. Saloje yra net apie 150 vulkaninių kūgių, iš kurių aukščiausias – Uluigalau (1241 m). Istoriniais laikais yra įvykę keletas nemažų išsiveržimų, kurie paliko lavos laukus. Saloje yra kraterinis Tagimausijos ežeras, Boumos krioklys. Pakrantėse yra rifų, iš kurių žymiausias – Vaivorykštės rifas. Dalį Taveunio salos dengia džiunglės, kuriose yra retų augalų ir gyvūnų. thumb|left|150px|Boumos krioklys Taveunio saloje
Taveunio saloje gyvena apie 9000 gyventojų (1996 m.), iš kurių 75 % yra vietiniai fidžiai. Sala priklauso Šiauriniam Fidžio padaliniui. Pagrindinė gyvenvietė – Vaijevas (Waiyevo). Verčiamasi kopros gavyba, taro, vanilės, kavamedžių, tropinių vaisių, svaigiųjų pipirų auginimu, turizmu.
Kuranas
Kuranas  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Atefet
Atefet nomas (egip.: Atft, pasenęs skaitymas – Tuf), Hierakono nomas  – Senovės Egipto (nuo III tūkst. pr. m. e.), 30 m. pr. m. e.-307 m. ir Romos Egipto provincijos administracinis teritorinis vienetas, priklausęs Aukštutiniam Egiptui ir žymėtas numeriu 12. Jo pavadinimas buvo užrašomas simboliais „kalnas“ ir „gyvatė“, dėl to nomas dar vadinamas Kalno gyvatės nomu.
Sostinė (niwt) buvo Per-Nemti (Ptolemėjų laikų Hierakonas) rytiniame Nilo krante. Pats nomas buvo tik į rytus nuo pagrindinės Nilo upės vagos, ir apėmė dalį dabartinės Asjuto muchafazos. Pietuose buvo Vadžet (10), šiaurėje – Nedžefet-Chent (13), o anapus upės – Ša (11) nomai.
Istorija
Nomas minimas nuo Senosios karalystės. Tai buvo trumpiausias Egipto nomas: jo ilgis siekė 5 iteru (apie 53 km), o plotas – apie 6 cha-ta (apie 16 ha). Nuo pat įkūrimo administracinis centras buvo Per-Nemti, kuriame garbintas dievas Nemti. Nome taip pat garbintas Chnumas ir Horas.
Nomas panaikintas 307 m., įdiegiant Egipte ir visoje Romos imperijoje administracinių vienetų pagi sistemą.
Daujotėliai (Tauragė)
Daujotėliai (arba Daujotaliai) – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Skaudvilės. Šiaurinė kaimo dalis anksčiau buvo Raseinių rajone.
Rietavo Lauryno Ivinskio gimnazija
Rietavo Lauryno Ivinskio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Rietave (Rietavo sav.), Daržų g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191130830.
Filialai:
Istorija
miniatiūra|265px|right|2015 m.
Rietave, anot rašytinių šaltinių, pirmoji parapinė mokykla įkurta 1596 m. Tai viena seniausių mokyklų Žemaitijoje. Pakilus kultūriniam gyvenimui, parapinė mokykla nebepatenkino buvusių poreikių ir buvo reorganizuota į keturmetę, vėliau – į penkių klasių „Retavskoje gorodskoje narodnoje učilišče“. Šioje mokykloje mokėsi nemažai iškilių Rietavo krašto žmonių, tarp jų ir prof. Kazimieras Jaunius, prof. Jurgis Baltrušaitis. Daug metų parapinėje mokykloje dirbo Laurynas Ivinskis. Pradinė mokykla iki Antrojo pasaulinio karo vadinta Lauryno Ivinskio vardu. Šis vardas mokyklai grąžintas 1988 m.
1962–1963 mokslo metais Rietave pastatyta nauja 920 vietų mokykla, 1977/1978 mokslo metais – jos priestatas. Dabar mokykloje įrengti geri kabinetai, aktų ir 2 sporto salės, 300 vietų valgykla. Mokykloje įrengtos dvi kompiuterių klasės. 1983 m. mokykla įsijungė į sveikos gyvensenos programą. 1987 m. pradėta mokyti anglų kalbos. Nuo 2000 m. vienuoliktose klasėse vykdomas profiliavimas. 2005 m. mokykla akredituota, jai suteiktas gimnazijos statusas. Vėliau prie gimnazijos prijungta Labardžių pagrindinė mokykla.
1920 m. vasaros olimpinės žaidynės
1920 metų vasaros olimpinės žaidynės, oficialiai vadinamos VII olimpinėmis žaidynėmis, vykusios 1920 m. balandžio 20 – rugsėjo 12 dienomis, Belgijos mieste Antverpene.
Sporto šakos
1920 m. olimpinėse žaidynėse buvo rungiamasi 29 sporto šakų:
Į olimpinę programą pirmą kartą įtrauktos ledo ritulio varžybos.
Dalyvavusios šalys
Tai buvo pirmosios olimpinės žaidynės, kurios vyko po Pirmojo pasaulinio karo. Dėl karinių veiksmų į olimpiadą nepakviestos penkios šalys - Vokietija, Austrija, Vengrija, Bulgarija ir Otomanų imperija.
Olimpinėse žaidynėse debiutavo Estija, Čekoslovakija, Argentina, Jugoslavija, Brazilija, Monakas ir Naujoji Zelandija.
1993 m. Formulės 1 sezonas
thumb|right|200px|Čempionu tapo Alainas Prostas thumb|200px|Tris kart čempionas [[Ayrton Senna liko antras.]] thumb|200px|Prosto komandos draugas [[Damon Hill baigė sezoną trečias.]] '''1993 m. Formulės 1 sezonas''' buvo 44-tas FIA organizuojamas Formulės 1 čempionatas. Jis prasidėjo kovo 14 d. ir baigėsi lapkričio 7 d. po 16 etapų.
Sezoną laimėjo Alainas Prostas pelnęs 7 pergales. Antras buvo Ayrton Senna, trečias Damonas Hillas. Williams apgynė konstruktorių čempionės titulą.