cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kamerūnas
Demografija
2007 m. pabėgėlių ir politinio prieglobščio ieškančiųjų skaičius Kamerūne sudarė 97 400. Iš jų 49 300 buvo pabėgėliai iš Centrinės Afrikos Respublikos (dauguma pabėgo dėl karo), 41 600 iš Čado ir 2 900 iš Nigerijos.
Religija
Kamerūne gerai išreikšta tikėjimų laisvė ir įvairovė. Dominuojanti religija yra krikščionybė, išpažįstama maždaug dviejų trečdalių kamerūniečių, tuo tarpu islamas yra reikšminga religinė mažuma, praktikuojama maždaug penktadalio. Taip pat didelis skaičius praktikuoja tradicinius tikėjimus. Musulmonų daugiausia gyvena šiaurėje, krikščionių – pietiniuose ir vakariniuose regionuose, tačiau abiejų religijų atstovų galima sutikti visoje šalyje. Didžiuosiuose miestuose gyvena daug abiejų šių religinių grupių. Pastebima vidinė migracija. Šiuo metu nėra aktyvių religinių politinių partijų.
Šiaurės vakaruose ir pietvakariuose daugiausia gyvena protestantizmą išpažįstantieji, tuo tarpu prancūzakalbiai regionai pietiniuose ir vakariniuose regionuose daugiausia katalikiški. Pietinės etninės grupės daugiausia išpažįsta krikščionybę ar vietinius animistinius tikėjimus arba abiejų sinkretines kombinacijas. Žmonės plačiai tiki kerėjimais, tačiau vyriausybė draudžia tokias praktikas. Įtariami raganavimu užpuldinėjami ir patiria prievartą.
Kultūra
Pirmąsias mokyklas Kamerūno teritorijoje XIX a. įsteigė katalikų ir baptistų misionieriai. Mokslas privalomas 6–11 metų vaikams. Ikimokyklinis ugdymas neprivalomas, visos ikimokyklinės įstaigos privačios. Dalis vidurinių mokyklų šalyje yra taip pat privačios. 2004 m. Kamerūne buvo 1370 ikimokyklinių įstaigų (4450 pedagogų, 104 000 vaikų), 9500 pradinių mokyklų (41 000 mokytojų, 2,1 mln. mokinių), 700 bendrojo lavinimo vidurinių mokyklų (20 000, 340 000 m.), 324 technikos mokyklos ir licėjai (7300, 122 000 m.). Aukštosiose mokyklose mokoma prancūzų ir anglų kalbomis. Aukštojo mokslo institucijos yra 3 tipų: universitetai, institutai ir neuniversitetinės aukštosios mokyklos. 2002 m. veikė 6 valstybiniai ir 2 privatūs universitetai (78 000 studentų). Seniausias – Jaundės universitetas, įkurtas 1962 m., jame veikia didžiausia šalies biblioteka.
Kamerūno tradicinei architektūrai būdingos iš medžio ir palmių lapų statomos trobelės. Bamilekių ir bamumų gyvenamieji būstai 10-12 m aukščio, keturkampis karkasas supintas iš bambuko kamienų, šiaudų stogas kūgio formos. Tarp stogo ir sienų yra nedidelės angos šviesai ir vėdinimui. Šiaurinėje dalyje statomi moliniai ir mediniai kvadratinio plano gyvenamieji namai su vidiniu kiemeliu, plokščiu stogu. Musgu tauta stato kūgio pavidalo molines lūšnas (iki 6-8 m aukščio), kurių įėjimas ir vidinės sienos puošiamos raižytais geometriniais ornamentais. Miestuose būdingi Vakarų architektūros stilių, daugiausia fukcionalistiniai statiniai, šalies šiaurėje jaučiama arabų architektūros įtaka.
Tradiciniam Kamerūno menui būdingos stilizuotos žmonių ir gyvūnų figūros iš kaulo, rago, molio skulptūra, keramikos, bronzos ir metalo dirbiniai. Apdirbamas raudonmedis ir juodmedis, iš kurių gaminami sudėtingos kompozicijos baldai ir indų su išradingais augaliniais ir gyvūniniais motyvais, ekspresyvios stilistikos ritualinės statulėlės, kaukės, pypkės su ryškių spalvų papuošimais. Nuo XX a. vid. pradėjo vystytis šiuolaikinė dailė.
Nuorodos
Žemėlapiai:
Laikas ir orai:
Agata Kristi (grupė)
Agata Kristi (Агата Кристи) – rusų roko grupė, gyvavusi nuo 1988 metų.
"Vtoroj front" ("Второй фронт"), "Kovarstvo i liubov" ("Коварство и любовь") (1988–1990)
Oficialia grupės įkūrimo data laikoma 1988 m. vasario 20 diena, o pirmasis albumas - "Vtoroj front" ("Второй фронт"), kuris buvo įrašomas 1987 m. gruodžio 20-24 dienomis. Antrasis albumas - "Kovarstvo i liubov" ("Коварство и любовь"). Grupė sėkmingai pasirodė keliuose roko festivaliuose, pavyzdžiui, Свердловского рок-клуб, kur jie susitiko su Andrejumi Makarevičiumi ir Viačeslavu Butusovu. Jie paliko grupę, o vietoj jų prisijungia Albertas Potapkinas ir Levas Šutyliovas. Grupė perrašo albumą "Kovarstvo i liubov" ("Коварство и любовь"), pakeitus dainų sąrašą ir atlieka su juo Maskvos festivaliuose "Сырок", "Интершанс", "Ступень к Парнасу". Dainai "Viva Kalman!" buvo nufilmuotas vaizdo klipas.
"Dekadans" ("Декаданс") ir "Pozornaja zvezda" (Позорная звезда) (1990-1995)
Naujasis albumas - "Dekadans" ("Декаданс") - buvo įrašytas 1990 metais. Iki to laiko Kotovas buvo pakeistas Albertu Potapkinu, kuris tapo nuolatiniu grupės būgnininku beveik iki grupės žlugimo. Šiame albume yra nuo triukšmingo ekstravagantiškumo iki ramybės ir meditacijos perėjimo. Po jo išleidimo grupė patiria ilgą kūrybinį sąstingį, nes šalies žmonėms palūkanos sumažėjo, skirtam fonogramos muzika - vadinamasis "Pop" - per tą laiką grupei dar nebuvo taip gerai žinoma. Kozlovas buvo dar prieš pasirinkimą: karjera ar dalyvauti grupėje. 1991 m. ir 1994 m. - dalyvavo labdaros koncertuose "ВИD – АнтиСПИД" ir "Олимпийский", kartu su tokiomis grupėmis kaip "Машина времени", "Бригада С", "Чайф", "Крематорий" ir "Моральный кодекс". 1991 metais grupė pelnė pagrindinį prizą jaunųjų Europos grupių festivalyje "Open du Rock" Prancūzijoje - dešimt tūkstančių frankų ir didelis butelis Amerikos viskio.
1993 metais grupė įrašinėja stebėtinai gerą ir energingą albumą "Pozornaja zvezda" (Позорная звезда) - daina "Kak na vojne" ("Как на войне") - tapo jų vizitine kortele, taip pat viena iš populiariausių Rusijos roko stiliaus dainų. Iki 1994 metų pabaigos grupė persikėlė į Maskvą.
"Uragan" ("Ураган") (1996-1998)
1996 m. išleistą remiksų albumą sudaro jau gerai žinomų hitai, pavadintoje "Heroin 0 Remixed", grupė išleido albumą "Uragan" ("Ураган"), kuris nebuvo toks sėkmingas komerciškai, tačiau įgijo pripažinimą tarp grupės gerbėjų. 1996 m. žiemą buvo nufilmuotas vaizdo klipas dainai "Dvia korablia" ("Два корабля"), kuris buvo filmuojamas Maskvos delfinariume. Vėliau buvo nufilmuotas ir dainos "Morjak" ("Моряк") vaizdo klipas.
"Čiudesa" ("Чудеса") (1998-2000)
1998 metų vasarą grupė pradėjo kurti naują albumą, "Čiudesa" ("Чудеса"), ne mažiau niūrius nei paskutinis, ir su daug elektronikos. Režisierius Viktoras Konisevičius jau bendradarbiavo su grupe, režisavo klipą dainai "Kovior-vertoliot" ("Ковёр-вертолёт"), kuris tuo metu buvo labai populiarus.
"Main Kaif?" ("Майн Кайф?") (2000-2004)
2000 metų liepą išleistas albumas su provokuojančiu pavadinimu ''"Main Kaif?" ("Майн Кайф?")''. Labiausiai konceptualus albumas, kuriame kiekviena daina yra istorijos albumo dalis. Balandžio mėnesį buvo nufilmuotas klipas dainai "Sekret" ("Секрет"), kurios premjera įvyko "MTV" kanale. Be to, ši daina buvo vienas iš garso takelių filmui "Brolis 2".
"Triller. Čast 1" ("Триллер. Часть 1") (2004-2008)
2004 metų rudenį grupė išleido "Triller. Čast 1" ("Триллер. Часть 1") albumą. Dainos "Triller" ("Триллер") ir "V intersnah revoliucii" ("В интересах революции") užėmė pirmąsias vietas Rusijos topuose. Dainai "Triller" ("Триллер") buvo nufilmuotas vaizdo klipas.
2008 metų vasario 20-21 dienomis grupė surengia du proginius koncertus Maskvoje ir Sankt Peterburge. Liepos 4 dieną koncertuoja roko festivalyje "Invazija".
"Epilog" ("Эпилог") ir grupės iširimas (2008-2010)
2009 m. grupės oficialiame tinklalapyje paskelbta žinia, kad jų kūrybiškumas ateina į užbaigimo stadiją. Grupė vyks į koncertus, kuris vadinosi "Epilog" ir įrašys bei išleis paskutinį albumą.
Šiandien Glebas Samoilovas yra grupės "Gleb Samoiloff & The Matrixx" lyderis.
Blek Riverio rajonas
Blek Riverio rajonas − Mauricijaus rajonas, užimantis vakarinę salos dalį. Administracinis centras − Bambu, nors anksčiau juo buvo Tamarinas.
Blek Riveris yra mažiausiai gyventojų turintis šalies rajonas. Didžiąją jo dalį užima miškai ir kalnai. Čia yra vaizdingų gamtinių objektų, pavyzdžiui, Blek Riverio kanjonas, Septynspalvė Žemė ar Lemorn Brabanto uola (UNESCO pasaulio paveldo objektas). Flik en Flako kaimelis garsus savo paplūdimiu.
99%
Istorija
Pirmieji 4 numeriai išėjo kaip laikraščio „Dantis už dantį?“ priedas. Leido UAB „Kuras“. Tiražas 1991 m. – 75 000 egz., 1992 m. – 50 000 egz. Išėjo 13 numerių. Rašė įvairiomis visuomeninio gyvenimo ir kultūros temomis.
Vyr. redaktorius Linas Jučas, atsakingasis redaktorius E. Varanavičius.
Šokliavarliniai
Šokliavarliniai (Hyperoliidae) – beuodegių varliagyvių (Anura) šeima, kuriai priklauso dauguma medžiuose, taip pat ant dirvožemio gyvenačios varlės su ryškiomis dėmėmis ant odos.
Paplitusios Afrikoje, Seišelių salose, Madagaskare.
Šeimoje yra 19 genčių, daugiau kaip 250 rūšių.
Trišviesės
Trišviesės (Triphoturus) – žibintūninių (Myctophidae) šeimos žuvų gentis.
Miulerio amazonė
Miulerio amazonė (Amazona farinosa) – papūginių (Psittacidae) šeimos paukštis. Tai viena iš didžiausių genties rūšių.
Išvaizda
Kūnas 38-42 cm ilgio. Pagrindinė spalva žalia su pilku atspalviu, todėl papūga atrodo lyg apiberta miltais. Užpakalinės dalies plunksnos su plačiu pilkai violetiniu apvadu. Galvos priekinėje dalyje yra geltona dėmė (kai kurių individų ji neryški arba iš viso nėra). Sparnų sulenkimas raudonai geltonas ar raudonai violetinis. Plasnojamosios plunksnos galuose violetiškai baltos. Aplink akis esantis žiedas baltos spalvos. Snapas pilkas. Rainelė raudona ar ruda. Kojos pilkos.
Paplitimas
Paplitusi nuo pietų Meksikos iki Bolivijos ir šiaurinės Brazilijos.
Gyvenimo būdas
Gyvena drėgnuose tropiniuose miškuose iki 1200 m virš jūros lygio.
Šv. Rokas
Šventasis Rokas (katalonų kalba: Roc; ; ; Maltiečių kalba: Rokku; ispanų ir portugalų kalba: Roque; ; slovėnų ir kroatų kalba: Rok; dalmatų kalba: Roko; vengr.: Rókus; g. apie 1295 – 1327 m. rugpjūčio 16 d. pagal kitus šaltinius g. apie 1348 m. – 1376/1379 m. rugpjūčio 15/rugpjūčio 16 d.) – katalikų šventasis.
Gyvenimas
Šv. Rokas (pranc. St. Roche, it. San Rocco) gimė 1295 m. Prancūzijoje, Monpeljė miestelyje, turtingo prancūzo ir italės šeimoje. Būdamas vos 15 metų Rokas neteko tėvų, bet pateko į vienuolių draugiją, kurioje išaugo. Vaikinui būnant 17-os metų, jo mieste apsilankė popiežius Urbonas V. Šio apsilankymo įkvėptas, Rokas pardavė tėvų palikimą ir susiruošė į piligriminę kelionę pėsčiomis į Romą.
XIV a. Europą krėtė maro epidemija. Jaunuoliui keliaujant per Italiją teko sutikti ir slaugyti ne vieną maro auką. Jo maldos ir slaugymas išgelbėjo ne vieną. Tikėta, kad Rokas Dievo apdovanotas gydymo dovana. Slaugydamas kitus Pjačensos miestelyje, Rokas pats užsikrėtė maru. Nenorėdamas tapti našta kitiems, jis pasitraukė į mišką, kur tikėjosi praleisti paskutines gyvenimo akimirkas. Tačiau šioje situacijoje Dievas jo neapleido. Roką išgelbėjo šuo, nešdamas jam maistą iš šeimininko namų ir laižydamas jo žaizdas. Vieną dieną iš paskos šuniui į mišką atsekė jo šeimininkas Gotardas, kuris parsivedė Roką namo ir galutiniai išgydė. Prieš tęsdamas savo keliones Rokas sugrįžo į Pjačencą, kur atsidėkodamas Dievui toliau gydė žmones ir netgi gyvulius.
Paskutinius savo gyvenimo metus Rokas praleido kalėjime, į kurį pateko apkaltintas šnipinėjimu. Jis mirė 1327 m., būdamas vos 33 metų. Vėliau jo kūną atpažino pagal kryžiaus formos apgamą ant krūtinės. Šv. Roko palaikai palaidoti Venecijoje, jo vardu pavadintoje bažnyčioje.
Šiandien šv. Rokas laikomas sergančiųjų AIDS bei kitomis epideminėmis ligomis globėju.
Vytautas Sinkevičius
Vytautas Sinkevičius:
Operacija
Operacija:
Sulkevičius
Sulkevičius  – pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Zubkai
Zubkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į rytus nuo Grudeko ir apie 44 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo yra Zubkų-Berastavicos pasienio punktas. Kaime yra Zubki Bialostockių geležinkelio stotis. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Baris (Kanada)
Baris  – miestas rytinėje Kanadoje, Ontarijo provincijos pietryčiuose. Apie 141 000 gyventojų (2016). Išsidėstęs prie Sìmkou (Simcoe) ežero, už 90 km į šiaurę nuo Toronto. Vasaros ir žiemos kurortas, didelė ūkio dalis sutelkta į aptarnavimo sektorių. Yra Sentènialo ir Sprìngvoterio parkai, Simkou muziejus ir archyvas, taikomųjų menų ir technologijos kolegija (įkurta 1967 m.).
Istorija
Manoma, kad pirmoji gyvenvietė įkurta 1812 m., bet nuolat gyvenama tik nuo 1828 m. (pavadinta Roberto Barrie’io garbei). Miestelis augo dėl žemės ūkio ir medienos. 1897 m. prijungtas gretimas Ãlandeilio kaimas.
Ukrainos Konstitucija
thumb|left|Pašto ženklas, skirtas Konstitucijai Ukrainoje thumb|left|Pirmoji Ukrainos Konstitucija, 1919 m. Ukrainos Konstitucija  – 1996 m. birželio 28 d. priimtas pagrindinis Ukrainos įstatymas.
Turinys
Ukrainos Konstitucija reglamentuoja pamatinius Ukrainos valstybės ir visuomenės gyvenimo aspektus. Kaip Konstitucija ( – „nustatymas“), pagrindinis valstybės įstatymas, turintis aukščiausią teisinę galią, nustato Ukrainos politinės, teisinės ir ekonominės sistemos pagrindus. Konstitucija įtvirtina demokratinę santvarką, valdžios institucijas, įtvirtina valdžių padalijimo principą.
Konstitucinis Teismas
Konstitucinę justiciją, konstitucinę priežiūrą vykdo Konstitucinis Teismas.
LaFerrari
LaFerrari – 2 durų Berlinetta tipo riboto kiekio hibridinis Ferrari sportinis automobilis. Jis buvo pademonstruotas 2013 m. Ženevos automobilių parodoje. Iš viso buvo pagaminta 500 LaFerrari kupė modelių, kurių kiekvienas kainuoja apie 1,69 milijonus JAV dolerių. Nuo 2016 iki 2018 m. buvo pagaminta 210 specialių Aperta modelių su nukeliamu stogu, skirtų kompanijos 70-mečiui paminėti.
Modelio 6,3 l F140 V12 variklis išvysto 789 AG, o KERS sistema jas padidina iki 950 AG.
Ferrari teigimu, šis modelis pasiekia maksimalų 350 km/val greitį, iki 100 km/val įsibėgėja per mažiau nei 3 s. Šis modelis Fiorano trasos ratą įveikė per 1 minutę ir 20 sekundžių, tapdamas greičiausiu gatvėms skirtu automobliu pagal šį rodiklį.
Tarailiai
Tarailiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Tauragės, dešiniajame Jūros upės krante, ant buvusios Belgardiškės pelkės. Rytinė kaimo dalis yra prijungta prie Tauragės miesto.
Istorija
Kaimo apylinkėse buvo gyvenama jau XVII a., kaimui priklausė 3 valakai žemės.
Pokario metais čia buvo daug statoma, įsikūrė mašinų-traktorių stotis, vėliau MSMV, Taurų paukštynas, VAZ automobilių servisas, pastatyta daug gyvenamųjų namų.
Čižikai
Čižikai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 10 km į rytus nuo Krokialaukio. Šiauriau kaimo telkšo Ūdrijos ežeras, vakaruose auga miškas Alksnynas.
Baris (reikšmės)
Žodis baris reiškia:
Juozas Rimydis
Juozas Rimydis (1869 m. birželio 21 d. Guikaliuose, Nemakščių valsčius, Tauragės apskritis – 1960 m. rugsėjo 7 d. Tytuvėnuose, Kelmės rajonas) – Lietuvos vargonininkas, chorvedys.
Biografija
Vargonuoti išmoko iš parapijos vargonininko ir pradėjo savarankiškai vargonuoti Eržvilke, o ilgiausiai vargonininkavo Tytuvėnuose. Dirigavimo ir chorvedybos mokėsi iš Stasio Šimkaus, kai jis į Tytuvėnus atvykdavo atostogauti. Dar prieš Pirmąjį pasaulinį karą Gražutiškio pievose (aplink miškai) rengdavo lietuviškas dainų šventes, kurios sutraukdavo daug klausytojų ir iš gretimų parapijų. Tai sukeldavo didelių rūpesčių caro žandarams. Buvo tautinio prisikėlimo Tytuvėnuose pradininkas.
Pirmojo pasaulinio karo metu pasitraukęs į Rusiją dirbo fabrikuose, vėliau vargonininkavo Šv. Kotrynos bažnyčioje Petrapilyje, paskui katalikų bažnyčiose Vladimire ir Taganroge. 1918 m. grįžęs į Tytuvėnus, vėl vargonininkavo ir vadovavo chorui iki žilos senatvės – šį darbą dirbo daugiau kaip 60 metų.
Buvo sumanus chorvedys ir geras vargonininkas, parengė būrį savo mokinių. Su choru nemažai koncertavo ir dalyvavo dainų šventėse Kaune. Laisvalaikiu harmonizavo lietuvių liaudies dainas, dalyvavo visuomeninėje veikloje. Turėjo gražią rašyseną, išrašinėjo metrikus miestelio ir aplinkinių kaimų gyventojams. Sūnus Antanas Rimydis (1905–1994) buvo žurnalistas, poetas, literatas, 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, o 1950 m. išvyko į JAV.
Latvijos ir Lietuvos santykiai
Latvijos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Latvijos ir Lietuvos. Oficialūs tarptautiniai dvišaliai santykiai pradėti 1919 m. rugsėjo 8 d., Latvijai pripažinus Lietuvą de facto, praėjus beveik metams po šių valstybių nepriklausomybės paskelbimų, tačiau pirmieji kontaktai tarp šių vienintelių išlikusių baltų tautų siekia senus laikus.
Dabartinė Latvijos teritorija visą 1561–1772 m. laikotarpį (išskyrus trumpą švedų valdymą) priklausė LDK ir Abiejų tautų respublikai. Tarp vėlyvo XVIII a. ir 1918 m. abi šalys priklausė Rusijos imperijai. 1921 m. vasario 12 d. Latvija pripažino Lietuvą de jure. Dar kartą Latvija Lietuvą pripažino 1991 m. rugpjūčio 23 d., pati dar būdama formaliai SSRS sudėtyje, šešta po Moldavijos (SSRS sudėtyje), Islandijos, Danijos, Slovėnijos (Jugoslavijos sudėtyje), Rusijos (SSRS sudėtyje) ir Kroatijos. Tais pačiais metais atnaujinti diplomatiniai santykiai.
Lietuva savo šalies ambasadą turi Rygoje (dabartinis ambasadorius – Antanas Vinkus), o Vilniuje yra įsikūrusi Latvijos ambasada, dabartinis ambasadorius – Hardijs Baumanis.
Šalys turi bendrą 588 km ilgio sieną. Dalis latvių yra lietuvių kilmės. 2018 m. 1,2% (22 831) Latvijos gyventojų buvo lietuviai. 2022 m. Latvijoje gyveno 1361 Lietuvos pilietis, trečia gausiausia užsieniečių grupė po Rusijos ir Ukrainos piliečių. 1988–1995 m. Latvijos lietuviai aktyviai dalyvavo Latvijos liaudies fronto veikloje.
Tuo tarpu latvių skaičius tarp Lietuvos gyventojų buvo daug mažesnis - 2021 m. visuotinio surašymo duomenimis siekė 0,06% (1572). 2022 m. pradžioje Lietuvoje gyveno 1361 Latvijos pilietis.
Pirmieji kontaktai ankstyvuoju laikotarpiu ir viduramžiais
Pirmieji lietuviai dabartinės Latvijos teritorijoje įsikūrė VII–XII a. Žinios apie lietuvių siaubiamuosius žygius dabartinėje Latvijos teritorijoje siekia XII a. XII–XIII a. būta daug kovų tarp latvių ir lietuvių.
Santykiai Tautų pavasario metu
Tiek latvių, tiek lietuvių tarpe kylant tautinės savimonės idėjoms, santykių būta ne tokių glaudžių kaip tarp lietuvių ir baltarusių dėl skirtingos istorijos (Baltarusija buvusi viena pagrindinių LDK narių). Kita vertus, intensyvus bendravimas tarp lietuvių ir latvių vyko Rusijos universitetuose, taip pat Latvijos miestuose tokiuose kaip Ryga ir Liepoja, kuriuose daugiausia dėl darbo fabrikuose galimybių gyveno nemaža dalis lietuvių. Nepaisant kaimynystės, istoriškai santykiai tarp lietuvių ir latvių buvo ne tokie glaudūs kaip su lenkais, gudais ar vokiečiais, tačiau abipusis susidomėjimas išaugo per Tautų pavasarį, po kurio vis dažniau prisimintas kalbinis panašumas.
Plėtojantis pramonei XIX a. pabaigoje–XX a. pradžioje išaugo lietuvių imigracija į Latviją. Ieškoti darbo ir mokytis lietuviai vyko į Rygą, Liepoją, Bauskę, Mintaują, Ventspilį, kt. miestus
Santykiai nepriklausomybės kovų metu (1918–1920 m.)
Nepaisant to, kad tiek lietuviai, tiek latviai siekė nepriklausomybės, santykius temdė nedideli teritoriniai ginčai. Be to, lietuviai lenkus nepriklausomybės kovose matė kaip savo priešus, latviai – daugiau kaip sąjungininkus, kurie prisidėjo prie pergalių prieš Raudonąją Armiją (nors būta kivirčų dėl Lenkijos pretenzijų į Latgalą). Teritoriniai ginčai visumoje nebuvo reikšmingi, tačiau vis dėlto viename mūšyje lietuviams ir latviams teko vieną kartą kautis skirtingose pusėse – Daugpilio mūšyje dėl Lietuvos teritorinių ambicijų į Daugpilį. Požiūris į santykius su Lenkija buvo taip pat viena iš priežasčių, neleidusių šalims labai glaudžiai bendradarbiauti didžiąją tarpukario dalį.
Vis dėlto dėl bendro priešo Raudonosios Armijos, bendradarbiavimo būta dar vykstant nepriklausomybės kovoms. 1919 m. vasarį Latvijos ministras pirmininkas K.Ulmanis pasirašė sutartį su Lietuvos pramonės ir prekybos banku, o kovo mėn. sutarta dėl 5 milijonų markių paskolos iš Lietuvos. Už tai lietuviams buvo ypatingomis sąlygomis pagerinta prieiga prie Liepojos uosto, kas buvo itin reikšminga valstybei, tuo metu dar neturėjusiai priėjimo prie jūros.
Santykiai tarpukario laikotarpiu po viena kitos pripažinimo (1920–1940)
thumb|Latvijos ambasados vietą tarpukariu žymintis paminklas [[Vytauto prospektas (Kaunas)|Vytauto pr. ir Kęstučio gatvių sankryžoje Kaune.]] Latvija konsulatą Klaipėdoje įsteigė dar 1920 m., kai Klaipėdos kraštas priklausė Ambasadorių konferencijai (t. y., priskirtas Prancūzijai). Išsprendus teritorinius ginčus santykiai tarp dviejų valstybių pradėjo šilti ir tarpukariu buvo geri. Nors rimtai nesvarstyta, tarp dalies to meto intelektualų lietuvių buvo populiari lietuvių ir latvių valstybių sąjunga. Šiai idėjai Lietuvoje pritarė Jonas Šliūpas, siūlęs bendrą valstybę, taip pat Kazys Pakštas, Petras Vileišis, Juozas Tumas-Vaižgantas, Oskaras Milašius, Stasys Šalkauskis ir kiti, Latvijoje – nacionalinis poetas Rainis. Kita vertus, Latvijoje ir Estijoje idėjos apie Baltijos vienybę buvo populiaresnės – vienas idėjos pagrindinių skatintojų – užsienio reikalų ministras Zigfrids Mejerovičs, jau pirmaisiais metais kalbėjęs apie Baltijos Antantės būtinybę.
1921 m. galop buvo išspręsti teritoriniai ginčai tarp dviejų valstybių ir pasirašyta sienos sutartis. Pagal sutartį Lietuva gavo Šventosios–Palangos pajūrio ruožą, Latvija – dalį šiauriausių Lietuvos gyvenviečių, taip pat – ginčytinų teritorijų (Aknysta, Budbergio valsčius). Latvijai teko didesnis plotas, nes pajūrio teritorija laikytina vertingesne nei žemyninė. Kita vertus, Mažeikiai po tarptautinės komisijos sprendimo liko Lietuvai, Latvijai – teritorijos Alūkstos apskrityje.
1931 m. sausio 24 d. Lietuvos ministras pirmininkas Juozas Tūbelis su oficialiu vizitu lankėsi Rygoje. Tarpukariu tiek Lietuvoje veikė aktyvi latvių, tiek Latvijoje veikė aktyvi lietuvių bendruomenė. XX a. trečiajame dešimtmetyje Latvijoje gyveno 25000 lietuvių bendruomenė, Lietuvoje – 16000 latvių bendruomenė. Siekiant palankiausių sąlygų viena kitos diasporų atžvilgiu premjero J. Tūbelio vizito metu tarp abiejų valstybių pasirašyta Lietuvos ir Latvijos mokyklų konvencija. Lietuvai tai buvo vienintelis tokio pobūdžio tarpvalstybinis susitarimas. 1931 m. Latvijos didžiuosiuose miestuose veikė šešios lietuviškos mokyklos – 4 Rygoje ir po vieną Liepojoje ir Mintaujoje. Tuo tarpu Žiemgaloje, kur gyveno beveik pusė Latvijos lietuvių diasporos, veikė tik viena savivaldybės išlaikoma mokykla Indicoje, trijų lietuviškų mokyklų būta privačių, o penkiose latviškose buvo taip pat mokoma lietuvių kalbos, buvo pateikti prašymai steigti aštuonias naujas lietuvių mokyklas Žiemgaloje ir Latgaloje. Lietuvos pasiuntinio buvo skųstasi dėl Latvijos valdžios nenoro steigti lietuviškų mokyklų Latgalos regione.
Ginčų dėl konvencijos ir lietuviškų mokyklų plėtros toliau kilo Latgalos regione. Konsulo Daugpilyje M. Savickio teigimu, „Lietuvos pasieny dedama pastangų greičiau pasiekti tikslo: paversti ten gyvenančius – latviškai galvojančiais piliečiais“. 1932 m. Latvijos švietimo ministerijai buvo pateikta 17, Lietuvos švietimo ministerijai – 13 prašymų steigti atitinkamai lietuvių ir latvių mokyklas, tačiau abi pusės buvo patenkinusios tik po vieną prašymą ir skundėsi kitos pusės nenoru vykdyti konvenciją.
1932 m. spalio pabaigoje Latvijoje jau veikė viena privati pradinė ir 10 valdžios išlaikomų lietuvių mokyklų, dar trijose latvių mokyklose lietuvių tautybės vaikai buvo mokomi lietuvių kalbos, Lietuvoje – 11 valdžios išlaikomų latviškų mokyklų ir viena, kur latvių tautybės vaikai buvo mokomi latvių kalbos. 1932 m. lapkričio 10 d. Latvijos pasiuntinybės pasiūlymas steigti abiejų šalių švietimo ministerijų atstovų komisiją tautinėms mokykloms Lietuvos buvo atmestas, vietoje to įteikta nota dėl Konvencijos vilkinimo. Latvijos atstovai į tai taip pat atsakė nota kaltindami Konvencijos vilkinimu.
1934 m. Latvijoje įvykdžius valstybinį perversmą ir į valdžią atėjus Karliui Ulmaniui, palaikiusiam sulatvinimo politiką, didesnės įtakos lietuvių diasporos švietimui tai nepadarė, ypač už Latgalos ribų (išimtis – Alūkstos apylinkės, iš kur lietuviai buvo iškeldinti). Nuo didesnės neigiamos įtakos veikiausiai apsaugojo 1934 m. rugsėjo 12 d. galop Ženevoje pasirašyta Baltijos valstybių santarvės ir bendradarbiavimo sutartis. Vis dėlto jau 1935 m. abi pusės pažėrė viena kitai kaltinimų dėl mokyklų konvencijos nevykdymo. Nepaisant mišrios komisijos posėdžiavimo Kaune, situacija nepagerėjo, o Lietuvos konsulo Daugpilyje teigimu, Latgaloje tik blogėjo. 1935 m. spalį Latvijos atstovai, siekdami paspausti lietuvius dėl Konvencijos vykdymo neoficialiai grasino denonsuoti Konvenciją, grasinimų nutraukti Konvenciją būta ir daugiau, pvz., 1936 metais. Siekdami nuramdyti Latvijos kolegas, švietimo ministerija – po galimai sąmoningo vilkinimo 1935 m. lapkričio 1 d. atidaryta nauja latvių mokykla Totorkalnyje. Tuo tarpu Latvijoje 1935 m. naujų lietuviškų mokyklų neatidaryta. 1936 m. rugsėjo 9 d. Latvija galop nutraukė Mokyklų konvenciją tiek su Lietuva, tiek su Estija, motyvuodama tuo, kad tai tik blogina santykius dėl atsiradusios trinties, taip pat dėl nuolatinių vokiečių ir lenkų mažumų priekaištų Latvijos valdžiai.
Santykiai okupacijų metais
1955 m. Stepono Kairio iniciatyva JAV buvo organizuota Lietuvos, Latvijos ir Estijos socialdemokratų konferencija.
Santykiai tarp okupuotų Baltijos šalių buvo mažiau glaudūs, tačiau 1979 m. lietuvių, latvių ir estų disidentams pavyko pasirašyti memorandumą, smerkiantį Molotovo-Ribentropo paktą. Nors dauguma signatarų buvo lietuviai, antrą didžiausią dalį sudarė latviai.
SSRS ėmus vadovauti Michailui Gorbačiovui ir ėmus demokratizuoti SSRS, tiek Lietuvoje, tiek Latvijoje įsikūrė nepriklausomybės siekiančios organizacijos – Sąjūdis ir Latvijos liaudies frontas. Jos glaudžiai tarpusavyje bendradarbiavo. Vilniaus sporto rūmuose vykstant Pirmajam Sąjūdžio suvažiavimui 1988 m. spalio 22–23 dienomis, jame kalbėjo ir Latvijos liaudies fronto atstovas Janis Gaigals. Kiek anksčiau Lietuvos, Latvijos ir Estijos žalieji ir Sąjūdis surengė bendrą protesto akciją „Apkabinkime Baltiją“, kurioje dalyvavo apie 100 tūkst. Žmonių. Sąjūdžio mitinguose minioje nebuvo neįprastos Latvijos tautinės vėliavos.
1988 m. lapkričio 8 d. Lietuvos, Latvijos, Estijos nepriklausomybininkai Rygoje nutarė priešintis SSRS Konstitucijos pataisų projektui ir rinkti parašus prieš. Tai davė rezultatų, nes Lietuvoje pasirašė 1,8 mln., Latvijoje – 1,1 mln., Estijoje – beveik 1 mln. žmonių. Parašai perduoti SSRS AT priimamojo atstovams.
1989 m. gegužės 12–14 d. Sąjūdžio ir Latvijos, Estijos liaudies frontų atstovai susirinko į Baltijos Asamblėją Taline, kur diskutuota dėl ekonominio savarankiškumo ir suvereniteto siekio, paskelbtos kelios rezoliucijos, pirmąkart paminėtas nepriklausomybės siekis, judėjimų pirmininkų pasirašyta bendradarbiavimo sutartis, įsteigta Baltijos Taryba. Būtent Baltijos Taryba liepos 15 d. priėmė nutarimą nutiesti „gyvąją grandinę“ nuo Talino iki Vilniaus ir ją pavadinti Baltijos keliu. Šis nutarimas praktiškai realizuotas 1989 m. rugsėjo 23 d. – 650 km nusidriekusioje grandinėje stovėjo 2 mln. lietuvių, latvių ir estų.
SSRS liaudies deputatai iš Lietuvos, Latvijos ir Estijos 1989 m. rugsėjo 30 d. įkūrė Baltijos parlamentinę grupę su tikslu koordinuoti vieningus veiksmus parlamentiniu keliu siekiant Baltijos valstybių nepriklausomybės.
Lietuvai jau atkūrus nepriklausomybę, o Latvijai ir Estijai paskelbus suvereniteto aktus, 1991 m. kovo 17 d. SSRS vyko SSRS referendumas dėl federacijos atnaujinimo, kurį boikotavo visos Baltijos šalys.
Santykiai tarp atkurtos Lietuvos Respublikos ir Latvijos (1991 m.–dabar)
Nepaisant išoriškai gerų santykių, kultūrinis bendradarbiavimas išlieka gan vangus, šalių ministrai kartais visai nederina užsienio politikos. Politiškam bendradarbiavimui yra įkurta Baltijos Asamblėja. Švenčiant Lietuvos ar Latvijos nepriklausomybės dienas, paprastai pakeliamos visų trijų Baltijos šalių vėliavos, dažnai dalyvauja visų trijų Baltijos šalių prezidentai.
Abiejų šalių ekonominiai rodikliai – panašūs. Latvija ir Lietuva pagal plotą viena kitai yra panašiausios valstybės (Latvijos plotas – 64 589 km², Lietuvos – 65 300 km²).
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai
Tarpukario laikotarpiu Studentų atstovybės iniciatyva būta studentų mainų tarp Latvijos ir Lietuvos – lietuviai iš Vytauto Didžiojo universiteto vykdavo atlikti praktikos į latviškas įmones, latvių studentai – į lietuviškas. Lietuviams stipendijas skirdavo Lietuvos Susisiekimo, Vidaus reikalų ir kitos ministerijos. Latvijoje veikia lituanistikos specialistus rengianti aukštojo mokslo institucija – Latvijos universiteto Latvistikos ir baltistikos skyriaus Lituanistikos centras. Analogiškai Vytauto Didžiojo universitete Lietuvoje veikia Letonikos centras.
Vyksta nemažai akademinių mainų tarp Latvijos ir Lietuvos universitetų.
Ekonominis bendradarbiavimas
Prekybos balanse vyrauja eksportas iš Lietuvos į Latviją. 2016 m. prekybos apyvarta tarp šalių siekė 4,21 mlrd. eurų. Latvija yra ketvirta pagal apimtį prekybos partnerė. Žinomiausi Latvijos investuotojai Lietuvoje – „airBaltic“, „BTA draudimas“, „Citadele bankas“, „Baltic Media Alliance“. Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Latvija yra 14-a (investicijos siekia 247,82 mln. eurų). Savo ruožtu Lietuvos tiesioginių Lietuvos investicijų užsienyje dydis Latvijoje – trečias (investicijos siekia 327,52 mln. eurų).
Latvijos ordinų kavalieriai lietuviai ir Lietuvos ordinų kavalieriai latviai
Už nuopelnus Lietuvai nuo 1992 m. iki 2021 m. gruodžio apdovanoti 86 Latvijos piliečiai (įteikti 93 medaliai).
Apdovanotųjų lietuvių sąrašas nėra pilnas.
Kazimieras Mykolas Pacas
Kazimieras Mykolas Pacas (apie 1655–1719) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis raštininkas (1683–1710 m.), Lietuvos dvaro maršalka (1708–1709 m.), Širvintų ir Maišiagalos seniūnas.
Biografija
Nuo 1675 metų – Maltos ordino riteris. 1685 metais Kazimieras Mykolas Pacas buvo paskirtas Maltos ordino komandoru ATR Poznanėje. 1688 metais vadovavo antrai komandorijai Stolovičiuose. 1683 metais Kazimieras Mykolas Pacas gavo Lietuvos didžiojo raštininko pareigybę.
Šiaurės karo metu Kazimieras Mykolas Pacas palaikė švedų statytinį Stanislovą Leščinskį jo priešpastatyme su Augustu II. 1708 metais buvo paskirtas S. Leščinskio Lietuvos dvaro maršalka. 1709 m. po Stanislovo Leščinskio pralaimėjimo Kazimieras Mykolas Pacas neteko dvaro maršalkos pareigybės.
Nebuvo vedęs ir nepaliko palikuonių.
Varniškių apylinkė (Nemenčinė)
Varniškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Paberžės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Nemenčinės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Dailidėnų apylinkės, dalis Eitminiškių apylinkės, dalis Kūdrių apylinkės ir dalis Arliškių apylinkės, o dalis Varniškių apylinkės prijungta prie Minkelių apylinkės. 1960 m. gegužės 19 d. Varniškių apylinkė prijungta prie Eitminiškių apylinkės, Visalaukės apylinkės ir Sužionių apylinkės.
Liberinis kavamedis
Liberinis kavamedis (Coffea liberica), arba liberika – mažiau paplitusi kavamedžių (Coffea) rūšis, kilusi Liberijoje Vakarų Afrikoje. Kultivuojama Indonezijoje, Filipinuose, kur ji buvo atvežta pakeisti kavos rūdies (Hemileia vastatrix) ligos nuniokotų arabinių kavamedžių, taip pat randama centrinėje ir rytų Javoje. Medis išauga iki 9 m aukščio, turi stangrius, odiškus, ilgus lapus, auga žemumose.
Kava
Skirtingai, nei arabikos ir robustos kavos, kurios yra plačiai auginamos visame pasaulyje, liberika yra mažiau populiari. Uogose pulpos sluoksnis labai plonas. Liberikos pupelės savo dydžiu lenkia ir arabiką, ir robustą. Iš liberikos pupelių paruoštas gėrimas yra prastesnio skonio. Šios pupelės naudojamos kavos gėrimams ir tirpiai kavai gaminti. Ji užima apie 1 % pasaulinės produkcijos. Filipinuose auginama liberika vadinama Kape Barako.
Kavamedžių rūšys
thumb|left|200px|Skrudintos liberikos pupelės
FK Naše Pivo
FK Naše Pivo – Kirgizijos futbolo klubas iš Kanto.
Istorija
Ištakos siekia 2003 m. Pagal rėmėjus vadinamas Naše Pivo.
Gudkovas (Gudgaliai)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) valstybinis dvaras, nuo 1928 m. rugsėjo 30 d. dvaras, prijungtas prie Jonynų kaimo bendruomenės. 1946–2008 m. Rakitino apylinkės kaimas.
Gyventojai
Kaime 2010 m. buvo 20 gyvenamųjų namų.
Zubrai
Zubrai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į rytus nuo Grudeko ir apie 44 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Tulos sritis
Tulos sritis  – sritis Rusijoje, Centrinėje federacinėje apygardoje. Šiaurėje ribojasi su Maskvos sritimi, rytuose – su Riazanės, pietuose – su Lipecko ir Oriolo, vakaruose – su Kalugos sritimi. Administracinis centras – Tula.
Geografija
miniatiūra|left|Srities kraštovaizdis Sritis išsidėsčiusi centrinėje Rytų Europos lygumos dalyje, šiaurinėje Vidurio Rusijos aukštumos dalyje. Paviršius iškyla iki 293 m. Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -10 °C, liepos 19 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 575 mm. Dauguma upių priklauso Okos baseinui (Upa, Osiotras), taip pat Tulos srityje prasideda Dono upė. Vyrauja lapuočių miškai.
Didžiausi miestai
Didžiausi Tulos srities miestai (2020 m., tūkst. gyv.):
Lietuvos vyrų krepšinio rinktinė
Lietuvos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Lietuvos valstybei. Dalyvavo 6 Olimpinėse žaidynėse ir 13 Europos čempionatų.
Tarpukario laikotarpis (1920–1940 m.)
Lietuvos krepšinio istorija prasideda nuo 1920 m. Iki ketvirtojo dešimtmečio vidurio jis nebuvo itin populiarus.
1935 m. į Kauną, į Pasaulio lietuvių kongresą, buvo atvykę žymūs JAV lietuvių krepšinio specialistai B. Budrikas, J. Knašas, Feliksas Kriaučiūnas ir Konstantinas Savickas. Pastarieji du liko Lietuvoje ir mokė šalies krepšininkus žaidimo paslapčių. Kai 1937 m. buvo sužaistos draugiškos rungtynės Latvija-Lietuva, Latvija pralaimėjo tik 29:41. Buvo nuspręsta dalyvauti Antrosiose Europos vyrų krepšinio pirmenybėse, kurios turėjo vykti Rygoje 1937 m. Krepšininkus ruošė žaidžiantysis treneris F. Kriaučiūnas. Iki 1937 m. Lietuvos vyrų rinktinė buvo iškovojusi tik vieną tarptautinę pergalę, tad į Europos čempionatą Rygoje atvyko būdami autsaideriais. Tačiau tai nesutrukdė Lietuvos rinktinei pirmąkart tapti Europos čempionais.
Lietuva gavo teisę rengti III žemyno pirmenybes Kaune. 1939 m. pastatyta pirmoji Europoje specializuota krepšinio salė – Kauno sporto halė ir tais pačiais metais Lietuvos vyrų rinktinė (žaidžiantis treneris ir kapitonas Pranas Lubinas) antrąkart laimėjo Europos čempionatą. 1938 m. Romoje moterų rinktinė tapo Europos vicečempionėmis.
Po Antrojo pasaulinio karo Lietuvą okupavo Sovietų Sąjunga, tad geriausi šalies krepšininkai buvo priversti atstovauti SSRS rinktinei.
Sovietmetis (1940–1990 m.)
Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, krepšinio komandos nebegalėjo atstovaudami Lietuvai dalyvauti oficialiose FIBA rengiamose tarptautinėse varžybose. 1941 m. balandžio mėn. Kauno sporto halėje surengtos Baltijos šalių vyrų ir moterų krepšinio rinktinių varžybos. Lietuvos ir Latvijos rinktinių rungtynes žiūrėjo apie 6000 žiūrovų. Jas laimėjo Lietuvos rinktinė 38:33.
Okupacijos laikotarpiu Lietuvos krepšinio komandos sėkmingai žaidė SSRS varžybose, o geriausieji krepšininkai, tik patekę į SSRS rinktines, dalyvavo oficialiose tarptautinėse varžybose.
Lietuvos krepšininkai ir krepšininkės (suaugusieji), žaisdami SSRS rinktinėse oficialiose varžybose (1947–1989 m.), laimėjo 17 olimpinių (8 aukso, 6 sidabro, 3 bronzos), 17 pasaulio (atitinkamai 11, 5, 1) ir 51 Europos (36, 4, 11) vyrų ir moterų krepšinio čempionatų medalių.
Po Nepriklausomybės atgavimo (nuo 1990 m.)
1990 m. atkūrus Lietuvos valstybingumą, Lietuvos krepšinis vėl tapo visateisiu pasaulio krepšinio nariu. 1990 m. spalio 16 d. buvo oficialiai atkurta savarankiška Lietuvos krepšinio federacija (LKF) ir patvirtinti nauji jos įstatai. 1991 m. gruodžio 20 d. Springfilde (JAV) vykusiame FIBA kongrese, skirtame krepšinio 100‑mečio jubiliejui (dalyvavo beveik 200 pasaulio šalių ir teritorijų, FIBA krepšinio vadovai), pirmą kartą skambėjo lietuvių kalba: LKF prezidentas S. Stonkus pristatė kongresui Lietuvos krepšinį ir perdavė šalies krepšininkų, trenerių, krepšinio aistruolių ir LKF pageidavimą sugrąžinti Lietuvos krepšiniui visateisio FIBA nario statusą. Po neilgo FIBA kongreso posėdžio FIBA prez. Dž. Kilianas (George Kilian) paskelbė kongreso sprendimą atkurti LKF narystę ir pakvietė dalyvauti visose FIBA varžybose, renginiuose. thumb|left|200px|Menininkas Greg Speirs dėvintis savo sukurtus marškinėlius, tapusius Lietuvos krepšinio simboliu. Į pasaulio krepšinį Lietuva grįžo 1992 m., kai Barselonos olimpiadoje buvo iškovoti bronzos medaliai. Olimpinė komanda buvo tik suformuota ir praktiškai neturėjo jokio valstybinio finansavimo. Rinktinei pačiai teko ieškotis paramos, siekiant vykti į užsienio valstybes ir ten žaisti. Šarūnas Marčiulionis jau tuomet turėjo patirties ir ryšių JAV, nes jis buvo pirmuoju buvusios TSRS sportininku, savarankiškai pasirašiusiu sutartį su NBA. Jis aktyviai ieškojo, kas galėtų paremti Lietuvos krepšinio rinktinės dalyvavimą olimpiadoje Barselonoje. Rėmėjais tapo JAV roko grupė „Grateful Dead“. Ji leido naudoti Lietuvos rinktinės aprangai papuošti savo grupės atributiką – dėmesį prikaustančius griaučius psichodelinių spalvų fone. Marškinėlius su žymiuoju „Skulmanu“ (Skull Man), ryžtingai dedančiu į krepšį, sukūrė dizaineris Gregas Speirsas, savo pelną paskyręs rinktinei bei Lietuvos vaikų fondui. Šio meto rinktinė įamžinta dokumentinėje kino juostoje „Kita svajonių komanda“ (rež. Marius Markevičius).
Po metų Vroclave įvyko nelauktas smūgis – Lietuvos rinktinė nusileido baltarusiams ir nepateko į 1993 m. Europos čempionatą. Šis pralaimėjimas paskatino 1993 m. įkurti pirmą profesionalią krepšinio lygą Lietuvoje.
1995 m. Europos čempionatas susiklostė sėkmingai – lietuviai vedami Arvydo Sabonio ir Šarūno Marčiulionio nužygiavo iki finalo, ir tik ten, po dramatiškos ir kontroversiškai vertintos kovos nusileido Jugoslavijai.
1996 m. Atlantos olimpiadoje Lietuva vėl suklupo prie serbiško barjero – šįkart pusfinalyje. Kovoje dėl trečios vietos įveikę australus lietuviai antrą kartą iš eilės tapo bronziniais olimpiados prizininkais. Atlantos olimpiada buvo paskutinis turnyras, kai krepšinio aistruoliai galėjo gėrėtis magišku Sabo (A. Sabonio) ir Šaro (Š. Marčiulionio) tandemu. Traumų persekiojamas Š. Marčiulionis po šio turnyro pasitraukė iš rinktinės ir greitai baigė karjerą.
Kartų kaita paveikė rinktinės rezultatus – iki pat 2000 m. vyrų komandai nepavyko iškovoti rimtų trofėjų. Tik moterų krepšinio rinktinė 1997 m. iškovojo Europos čempionių vardus. 2000 m. Sidnėjaus olimpiadoje Lietuvos vyrų krepšinio rinktinė vėl priminė apie save. Dėl traumų rinktinei negalėjo atstovauti trys geriausi šalies krepšininkai – Arvydas Sabonis, Žydrūnas Ilgauskas ir Artūras Karnišovas, tačiau sumaniai Jono Kazlausko vadovaujama komanda vėl iškovojo bronzos medalius ir pusfinalyje patampė nervus iš NBA žaidėjų sudarytai JAV rinktinei. Kelią į finalą amerikiečiams atvėrė pergalė vos 2 taškų skirtumu.
2001 m. įvyko fiasko. Lietuvos rinktinė į Europos čempionatą Turkijoje atvyko panašios sudėties, tačiau nepasiekė net ketvirtfinalio. Pralaimėjimas aštuntfinalyje latviams užkirto kelią į 2002 m. Pasaulio čempionatą.
2003 m. atnaujinta Lietuvos rinktinė, vedama Šarūno Jasikevičiaus, Arvydo Macijausko, Ramūno Šiškausko, Sauliaus Štombergo ir kitų, po 64 metų vėl tapo Europos krepšinio čempione.
2004 m. Atėnų olimpiadą Lietuva pradėjo galingai – grupėje užėmė pirmą vietą, o ketvirtfinalyje įveikė Kiniją. Tačiau pusfinalio barjeras pasirodė neįveikiamas. Italijos rinktinė sustabdė lietuvių žygį, o rungtynėse dėl trečios vietos grupės varžybose įveikta JAV rinktinė pasirodė stipresnė.
2005 m. Europos čempionate Lietuvai neatstovavo dauguma geriausių krepšininkų. Nepaisant to, lietuviai pralaimėjo tik vienas varžybas, tačiau jos buvo ketvirtfinalyje, todėl buvo užimta tik penktoji vieta.
thumb|left|200px|2006 m. Pasaulio krepšinio čempionatas. Žaidžia Lietuvos ir Vokietijos rinktinės Į 2006 m. Pasaulio krepšinio čempionatą Lietuva važiavo kaip viena iš favoričių, komandos sudėtis palyginti su 2005 m. atrodė daug pajėgesnė. Tačiau šalies rinktinė savo grupėje užėmusi tik trečiąją vietą iškrito jau ketvirtfinalyje, kuriame beviltiškai pralaimėjo vėliau čempione tapusiai Ispanijai. Kovoje dėl 5-8 vietų lietuviai pralaimėjo Turkijai ir nugalėjo vokiečius. Čempionate buvo užimta 7-a vieta. Iškart po planetos pirmenybių rinktinės trenerio postą paliko Antanas Sireika.
thumb|Bronzos medalių laimėtojų sutiktuvės Vilniuje 2007 m. Europos vyrų krepšinio čempionate Ispanijoje lietuviai po 7 pergalių serijos suklupo, pusfinalyje nusileisdami Rusijos rinktinei, rezultatu 74-86. Tačiau kovoje dėl 3-4 vietų lietuviai, vadovaujami R. Butauto, įveikė Graikijos rinktinę ir laimėjo bronzos medalius, rezultatu 78-69. Pergalė užtikrino Lietuvos ekipai vietą 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse, kuriose kovoje dėl bronzos medalių Lietuva nusileido Argentinos krepšinio rinktinei.
2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse Lietuvos rinktinė grupės varžybas pradėjo pergalėmis prieš Argentiną, Iraną, Rusiją ir Kroatiją, tačiau paskutinėse rungtynėse triuškinamai pralaimėta Australijai (75-106). Su 4 pergalėmis ir vienu pralaimėjimu Lietuvos krepšininkai grupėje užėmė pirmąją vietą. Ketvirtfinalyje be vargo įveikta Kinijos rinktinė (94-68), tačiau pusfinalyje po labai atkaklios kovos nusileista Ispanijai (86-91). Kovoje dėl trečiosios vietos teko susitikti su Argentina, tačiau antrą olimpiadą iš eilės nepavyko iškovoti bronzos medalių, pralaimėta 75-87.
2009 m. Europos čempionate Lenkijoje Lietuvos rinktinei atsisakė padėti tokios žvaigždės kaip Šarūnas Jasikevičius, Ramūnas Šiškauskas, Darius Songaila, Arvydas Macijauskas, Rimantas Kaukėnas ir Žydrūnas Ilgauskas. Su didelėmis netektimis, bei įžaidėjo pozicijos žaidėjų stygiumi lietuviai pradėjo turnyrą nesėkme prieš Turkiją, pralaimėdami 76-84. Toliau, apmaudžiai pralaimėjo lenkams, ir vos išplėšė pergalę prieš bulgarus. Užėmus trečią vietą grupėje, rinktinė pateko į kitą etapą, tačiau vėl startavo nesėkmingai, pralaimėdami 23 taškų skirtumu Slovėnijos rinktinei. Sekančiose rungtynėse pralaimėjimas Ispanijai (70-84) sugadino lietuviams šansą patekti į ketvirtfinalį. Paskutiniąsias rungtynes su Serbijos ekipa lietuviai taip pat pralaimėjo, bei užėmė vos dvyliktą vietą. Po šio rinktinės fiasko, trenerio postą paliko Ramūnas Butautas.
2011 m. Europos čempionatas
Po 72 metų pertraukos į Lietuvą grįžusį Europos krepšinio čempionatą lietuviai pradėjo sėkmingai – pirmame čempionato etape įveiktos Didžiosios Britanijos, Lenkijos, bei Turkijos rinktinės. Ketvirtosiose rungtynėse nepavyko pasipriešint čempionato favoritams ispanams, nusileista rezultatu 79–91. Grupės varžybas pavyko užbaigti triuškinančia pergale (98–69) prieš grupės autsaiderius portugalus. Su keturiomis pergalėmis ir vienu pralaimėjimu grupėje užimta antroji vieta. Antrąjį etapą E grupėje Lietuva pradėjo pergale prieš Serbija (100-90), tačiau sekančiose rungtynėse pralaimėta Prancūzijai (67-73). Paskutinėse, bei lemiamose rungtynėse, po sunkios kovos 84–75 įveikta Vokietija, bei iškovota vieta ketvirtfinalyje. E grupėje užėmus trečiąja vietą, ketvirtfinalyje teko susitikti su čempionato sensacija tapusia Makedonija. Po ypač permainingos kovos pilnutėlėje Kauno „Žalgirio“ arenoje patirtas fiasko – pralaimėta 65–67. Kovoje dėl 5-8 vietų įveikta Slovėnija (80-77), bei gauta teisė dalyvauti 2012 m. Londono olimpinių žaidynių atrankiniame turnyre. Paskutinėse čempionato varžybose nugalėta Graikija (73–69), bei užimta 5 vieta. Lietuvos rinktinėje rezultatyviausiai žaidė Mantas Kalnietis (vid. 11 tšk.) ir Rimantas Kaukėnas (vid. 10,9 tšk.), pagal naudingumo balus pirmavo Simas Jasaitis (vid. 10 naudingumo balų).