cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maskva
Istorija
thumb|left|[[Raudonoji aikštė Nikolajaus II karūnavimo metu 1896 m.]] thumb|XVII a. Dievo Motinos Ėmimo į Dangų cerkvė. Sunaikinta 1936 m. Nuo 1708 m. Maskva buvo Maskvos gubernijos ir Maskvos generalgubernatorystės centras. 1754 m. Michailo Lomonosovo iniciatyva Maskvoje įkurtas pirmasis Rusijoje universitetas. 1812 m. rugsėjo-spalio mėn. Maskva buvo į Rusiją įsiveržusi Napoleono kariuomene okupuota. Tų metų rugsėjo 14 d., panikos apimtiems Maskvos gyventojams besitraukiant iš Rusijos kariuomenės neginamo miesto, jame kilo didžiulis gaisras, labai nukentėjo universitetas, biblioteka, Arbato teatras, auklėjimo namai. Besitraukiantis Napoleonas įsakė susprogdinti Kremlių, bet buvo apgriauti tik kai kurie bokštai, sienos ir arsenalas. Smūgis sunaikino Ivano Didžiojo varpinės priestatų. Po 1812 m. karo beveik visiškai sudegusi ir Napoleono armijos karių apiplėšta Maskva greitai atsigavo; atstatytasis miestas nuo ankstesniojo, kuris buvo iš esmės medinis, skyrėsi ne tik žymiai didesniu mūro pastatų skaičiumi, bet ir „pusiau vakarietišku“ savo naujosios architektūros stiliumi.
1800 m. miestas turėjo apie 250 000, 1813 m. – apie 215 000, 1840 m. – 349 100 gyventojų; ypač sparčiai Maskva ėmė augti po 1861 m. (po baudžiavos panaikinimo Rusijos imperijoje), – 1868 m. joje gyveno 416 400, o 1897 m. – jau per 1 mln. žmonių.
1905 m. sausį oficialiai įsteigta Maskvoje miesto gubernatoriaus (mero) institucija.
Po 1917 m. Rusijos revoliucijos Leninas, baimindamasis galimos užsienio šalių karinės intervencijos, 1918 metų kovo 5 d. RTFSR sostinę iš Petrogrado perkėlė į Maskvą (nuo 1922 m. pab. iki 1991 m. pab. Maskva kartu buvo ir TSRS sostinė). 1935 m. buvo patvirtintas Maskvos rekonstrukcijos planas, atidarytas metropolitenas.
Pokario metais Maskvoje buvo apgyvendinimo krizė, kurią išsprendė blokinės plokštės sukūrimas. Didelė dalis Maskvos gyventojų gyvena standartiniuose blokinio tipo namuose. Jie buvo statomi 9, 12, 17 ir 21 aukštų. Butų konstrukcijos buvo surenkamos ir dalinai įrengiamos gamyklose, prieš jas sudedant vieną ant kitos statybų aikštelėse. Populiaraus sovietinės eros filmų režisieriaus E. Riazanovo komedija „Likimo ironija“ (Ирония Судьбы) šauniai parodijavo šį mirusį statybos metodą. Filmas padarė tokį didelį įspūdį visiems rusams, žiūrėjusiems jį per savo standartinius televizorius, savo standartiniuose butuose, kad filmas ligšiol yra rodomas kiekvienų Naujųjų Metų išvakarėse.
1991 m. iširus Sovietų sąjungai, Maskva tapo Rusijos Federacijos sostine.
2010 m. rugpjūtį miestą ištiko didžiulis smogas, kilęs dėl karščių (daugiau kaip 40 laipsnių) ir degančių durpynų. Matomumas buvo toks pablogėjęs, kad Kremliaus aikštės viename gale nebuvo matyti kito galo.
Geografija
Maskva priskiriama Rusijos vakaruose esančiai Centrinės Rusijos federalinei apygardai. Klimatas vidutinis, žemyninis.
Klimatas
Miestui būdingas drėgnas žemyninis klimatas ( Dfb pagal Kiopeno klimato klasifikaciją su šaltomis žiemomis ir šiltomis vasaromis.
Aukščiausia temperatūra mieste užfiksuota 2010 m., karščio bangų metu. 2010 m. liepos 29 d. termometro stulpelis rodė 38,2°C pagrindinėje Maskvos meteorologinėje stotyje ir 39°C Maskvos centre ir Domodedovo oro uoste.
Ekonomika
thumb|[[Maskvos Sitis]]
1992 m. pradėtas vystyti tarptautinis Maskvos verslo centras, Maskvos Sitis. Apytikslė į šį projektą investuotų lėšų apimtis siekia apie 12 mlrd. JAV dolerių (10.8 mlrd. eurų). Maskva yra didžiausias Rusijos ir stambus Europos finansų ir verslo centras. Jame įsikūrę didžiausi šalies bankai (Sberbank, VTB), bendrovės (Lukoil, X5 Retail Group, Rosneft). Verslo ir finansų industrijos paslaugos sudaro 37 % miesto BVP, pramonė – 17 %. Išplėtota chemijos, metalurgijos, energijos gamybos, tekstilės, baldų, maisto, mašinų gamybos, programinės įrangos vystymo pramonė. Sparčiai plėtojasi kūrybinės industrijos.
Maskva yra ketvirtas pasaulio miestas pagal milijardierių skaičių — 2021 m. mieste gyveno 79 asmenys, kurių turtas viršijo milijardą JAV dolerių.
Kultūra
thumb|left|[[Maskvos didysis teatras]]
Maskva – Rusijos baleto ir vaidybinio žanro menų širdis. Teatrai ir baleto studijos puošia Maskvą. Žinomiausi – Didysis (Большой) ir Mažasis (Малый) teatrai. Bilietai į teatrus sovietiniu laikmečiu kainavo mažiau negu 1 dolerį, bet nuo to laiko kainos buvo stipriai pakoreguotos. Žinomiausia paveikslų galerija – Tretjakovo, kurioje sukaupta neįkainuojamų Rusijos tapybos vertybių. Lankomas Istorijos muziejus yra centre – prie pat Kremliaus, o Borodino mūšį su Napoleono armija pamaskvėje mena muziejus – diorama bei triumfo arka. Pačiame centre nuo 1864 m. veikia Maskvos zoologijos sodas.
Nors mažiau nei ketvirtadalis Rusijos federacijos gyventojų gyvena kaimo tipo vietovėse, maskviečiai, kaip ir kitų miestų gyventojai, pakankamai prisirišę prie kaimo gyvenviečių. Daugelis jų savaitgalius ir atostogas praleidžia užmiestyje esančiuose vasarnamiuose (дача). Daliai pensinio amžiaus maskviečių vasarnamiai yra pastovi gyvenamoji vieta.
Daugelyje Maskvos parkų ir sodų sportuojama, žaidžiama šachmatais.
Mokslas ir švietimas
Maskvoje yra nemažai aukštųjų mokslo įstaigų – universitetų, tarp jų ir garsus Maskvos valstybinis universitetas, kurio pagrindiniai rūmai yra įsikūrę 240 m aukščio bokšte Воробьёвые Горы (Žvirblių kalvose), Maskvos Valstybinis Tarptautinių Santykių institutas. Maskvos valstybiniame universitete apie 30 000 studentų siekia bakalauro ir apie 7000 magistro diplomo. Maskvos valstybinis Baumano technikos universitetas siūlo platų techninės pakraipos studijų programų spektrą. Veikia 168 bendrojo lavinimo mokyklos.
Carinės Rusijos ir sovietinio pokario laikais Maskvos universitete aukštąjį išsilavinimą įsigijo kai kurie Lietuvos šviesuoliai, tarp jų ir dr. Jonas Basanavičius. Visada, kol buvo lietuvių studentų, veikė jų organizacijos, telkusios tautiečius Tėvynės labui. 1987–1993 metais veikė Lietuvos jaunimo studijuojančio Maskvoje bendrija „Atžalynas“.
Valdžia
Vykdomoji miesto valdžia priklauso Maskvos merijai, pavaldžiai miesto merui. Nuo 1991 iki 2004 m. merai buvo renkami tiesiogiai. Nuo to laiko kandidatus į merus kurį laiką teikė parlamentinės šalies Dūmos partijos ir prezidentas, o tvirtino Maskvos dūma. 2013 m. grąžinti tiesioginiai merų rinkimai. Įstatymus leidžia Maskvos miesto dūma, kurią sudaro 45 rinkimuose išrinktų deputatų. Po 2019 m. savivaldybių rinkimų miesto dūmos valdančiąją koaliciją sudaro Vieningoji Rusija (20 mandatų), penki „Mano Rusija“ bloko ir vienas nepriklausomas kandidatas. Miesto dūmos opoziciją sudaro komunistų partija (9 mandatai), Jabloko (5 mandatai), Teisingoji Rusija (3 mandatai) ir du nepriklausomi kandidatai.
Sportas
thumb|right|[[Lužnikų stadionas]]
Rajonai, priemiesčiai
right|thumb|Maskvos administracinės apskritys Miestas suskirstytas į 12 apskričių ir 146 rajonų.
Verslo biurai įsikūrę Centrinėje administracinėje apskrityje, ypač Tverės, Arbato ir Presnenskio rajonuose. Tverės rajone įsikūrę pagrindiniai administraciniai pastatai ir Maskvos Kremlius. Vakarų administracinėje apskrityje įsikūręs Maskvos valstybinis universitetas, Žvirblių kalvos ir Mosfilm studija, Šiaurės rytinėje administracinėje apskrityje — Ostankino televizijos bokštas ir Visos Rusijos parodų centras.
1960 m. prie miesto prijungti Babuškinas (Бабушкин), Kuncevas (Кунцево), Liublinas (Люблино), Perovas (Перово), Tušinas (Тушино), o 1986 m. – Solncevas (Солнцево). Priemiesčiuose yra ir Maskvos oro uostai – Vnukovo, Šeremetjevo, Domodedovo.
2012 m. liepos 1 d. dalis Maskvos sričiai priklausiusių teritorijų, įskaitant Troickio, Moskovskio ir Ščerbinkos miestelius ir dalis Lenino, Naro-Fomino ir Podolės rajonų teritorijų buvo prijungtos prie Maskvos miesto, jas paskirtant po naujai įkurtas Novomoskovskio ir Troickio sritis.
Gyventojai
Gyventojų skaičius Maskvoje ėmė pastoviai augti nuo 1920 m. 2021 m. mieste gyveno daugiau nei 12 milijonų gyventojų; Maskva yra didžiausias Europos žemyne įsikūręs miestas ir patenka tarp 25 didžiausių pasaulio miestų.
Žymūs žmonės
Maskvoje gimė daug žymių Rusijos asmenybių, tarp kurių:
Lietuviai Maskvoje
thumb|| Maskvos J. Baltrušaičio vidurinė mokykla Nėra tikslių duomenų, kada Maskvoje apsigyveno pirmieji lietuviai, bet ko gero, tai buvo Gediminaičių dinastijos atstovės, ištekintos už Maskvos kunigaikščių. Kiti šaltiniai nurodo, kad artileristai aptarnavę Maskvos Kremliaus pirmąsias patrankas buvo lietuviai.
Taigi, lietuviai savo ar ne savo noru pastoviai gyveno Maskvoje. Lietuvą okupavus carinei imperijai ir uždarius Vilniaus universitetą daug lietuvių patraukė studijuoti į Maskvą, Sankt Peterburgą ar Varšuvą. Maskvoje visada buvo lietuvių, kurie tapę studentais, periodiškai susiburdavo į aktyvesnes įvairios politinės pakraipos organizacijas. Pasikeitus kartoms, kartais jų veikla apmirdavo arba išvis nutrūkdavo.
1920 metais Maskvoje buvo pasirašyta Lietuvos ir Sovietų Rusijos taikos sutartis, formalizavusi santykius. 1920 metais Maskvoje buvo įkurta Lietuvos atstovybė ir pirmasis Lietuvos pasiuntinys buvo poetas Jurgis Baltrušaitis, išbuvęs juo iki 1939 metų.
Šiuo metu Maskvoje gyvena apie 2 000 lietuvių. Yra Maskvos lietuvių bendruomenė, jaunimo sąjunga, veikia Maskvos J. Baltrušaičio vidurinė mokykla, Lietuvos verslo klubas.
Nuorodos
Maskvos valdžia:
Pažintinė informacija keliaujantiems į Maskvą:
Maskvos tarptautiniai ar regioniniai oro uostai eilės tvarka pagal dydį:
Maskvos laikas ir orai:
Maskvos profilis ir istorija:
Maskvos lankytinos vietos ir muziejai:
Maskvos naujienos:
Maskvos lietuvių organizacijos:
Girinaičiai
Girinaičiais vadinami kaimai:
Krypnas
Krypnas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 15 km į pietus nuo Monkų ir apie 27 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Valsčiaus centras.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė LDK. Gyvenvietė įkurta XVI a.
1881–1885 m. pastatytas Kripno Mergelės Marijos Kolegiatas. XIX a. pabaigoje kaimas buvo Balstogės apskrityje, veikė Krypno valsčius. 1906 m. sausio 1 d. įkurta Kripno Mergelės Marijos parapija.
Nacionalinė teisė
Nacionalinė teisė – konkrečios valstybės teisė, teisės sistema, sankcionuota kompetentingų valstybės institucijų, viešai paskelbtos, visuotinai privalomos teisės normos, galiojančios atitinkamoje valstybėje arba jų asmenų – piliečių ir nacionalinės priklausomybės juridinių asmenų – atžvilgiu.
Nacionalinė kaip organizacijos teisė pradėjo formuotis kuriantis valstybėms. Pradžioje konkuravo su įvairiomis teisės sistemomis (religinė teisė, miestų teisė, korporacijų teisė ir kt.). Įsivyravus pasaulietinei valdžiai, nacionalinė teisė įgavo visuotinį privalomumą, galimą ir veiksmingumą, kadangi paremta valstybine prievarta, vykdoma padedant atitinkamam valstybiniam (administraciniam) aparatui. Nacionalinė teisė pradėta studijuoti universitetuose vėliau negu romėnų arba kanonų teisė. Pirmoji aukštoji mokykla, kurioje pradėtos rengti nacionalinės valstybės teisės studijos – Upsalos universitetas (Švedija).
Iljinisa
Iljinisa  – snaudžiantis ugnikalnis Anduose, centriniame Ekvadore, Kotopaksio ir Pičinčos provincijose, 55 km į pietvakarius nuo Kito. Ugnikalnį sudaro du kūgiai: Pietų Iljinisa (5248 m) ir Šiaurės Iljinisa (5126 m).
Kalną sudaro pleistoceno laikų uolienos (dacitas, andezitas). Tačiau Tišigučio lavos kūgis buvo aktyvus ir holoceno metu.
Populiarus alpinizmas: Pietų Iljinisa padengta ledyno todėl įkopiama sunkiau, o Šiaurės Iljinisa – paprasčiau.
Fenekas
Fenekas (Vulpes zerda) – mažiausias šuninių (Canidae) šeimos žinduolis. Sveria 0,68-1,6 kg. Iš kitų lapių išsiskiria itin didelėmis ausimis. Kailiukas kreminės spalvos, uodegos galas tamsus. Kojų padai apaugę plaukais, todėl lengvai gali vaikščioti biriu ir karštu smėliu. Fenekai aktyvūs naktį. Maitinasi graužikais, kiaušiniais, vabzdžiais, driežais, vaisiais, sėklomis. Skirtingai nei kitos lapės, gyvena grupėmis iki 10 individų. Gyvena urvuose, kuriuos išsikasa kiekvienas narys. Gimdo 2-5 jauniklius, kurie 2 mėnesius praleidžia guolyje. Po 11 mėnesių subręsta. Paplitęs Šiaurės Afrikoje ir Vakarų Azijoje.
Ausų kaušeliai dideli, čia daug kraujagyslių. Jose cirkuliojantis kraujas į aplinką atiduoda šilumą ir atvėsina kūną. Dieną praleidžia urve. Naktį, kai karštis atlėgsta, išlenda medžioti. Gali negerti kelis mėnesius, pakanka vandens, kurį gauna iš suėsto maisto.
Teminko katė
thumb|250px|Azijos auksinės katės [[XIX amžius|XIX a. iliustracija]] right|thumb|250px|Azijos auksinė katė Teminko arba Azijos auksinė katė (Catopuma temminckii) – katinių (Felidae) šeimos plėšriųjų žinduolių rūšis.
Paplitimas
Paplitę Pietryčių Azijos dalyse – Nepale, Butane, šiaurės rytų Indijoje, pietų ir vidurio Kinijoje, Indokinijoje, Malakos pusiasalyje, Sumatroje.
Gyvenama aplinka
Gyvena tiek sausuose, tiek drėgnuose miškuose iki 3000 m aukštumose. Butane krūmynuose, atvirose pievose iki 3738 m aukštyje. Kartais aptinkami netoli gyvenviečių.
Elgsena
Nakties prietemų gyvūnai, nors yra pasitaikę aktyvių ir dieną. Gyvena pavieniui atsiskyrėlišką gyvenimą. Iškilus reikalui, jie gali laipioti medžiais. Apie jų gyvenamą kontroliuojamų teritorijų dydį mažai žinoma, bet anot Phu Khieo laukinių gyvūnų prieglaudos (Tailandas), atitinkamai 32,6 km² patelės ir 47,7 km² patino, kuris per lietaus sezoną savo gyvenamą teritoriją praplėsdavo dar 15 procentų.
Veisimasis
Apie jų veisimąsi laisvėje (natūraliomis sąlygomis) nežinoma. Laikomų nelaisvėje nėštumo laikas 78–80 dienų, kada gimsta 1–3, nors dažniausiai 1 jauniklis. Gimusių svoris apie 220–250 gramų. Laikomi nelaisvėje, jaunikliai brandos amžių pasiekia po 18–24 mėnesių.
Mityba
Minta smulkiais graužikais, įskaitant pelėmis, žiurkėmis, Berdmoro žemės voverėmis (Menetes berdmorei), Pietryčių Azijoje gyvenančiais elniukiniais, langūrais, gyvatėmis, driežais, paukščiais. Jų kūnas tvirto sudėjimo, todėl jie gali susimedžioti vidutinio dydžio kanopinius žvėris, įskaitant jaunus muntjakus ir naminių galvijų ar azijinių buivolų veršiukus. Kartais puola naminius paukščius.
Amžius
Nelaisvėje laikomų didžiausias gyvenimo amžius 17 metų.
Kūno išmatavimai ir svoris
Smulkesnė nei vidutinio dydžio katinių šeimos rūšis, maždaug dvigubai ar trigubai svoriu sunkesni už naminę katę, bet Azijoje tai antra (po lūšies) pagal stambumą mažųjų kačių pošeimio rūšis. Jų patelės už patinus truputį smulkesnės:
Patelių kūno ilgis: 66–94 cm.
Patinų kūno ilgis: 75–105 cm.
Patelių svoris apie 8,5 kg.
Patinų svoris apie 12–15,8 kg.
Aukštis iki pečių apie 56 cm.
Uodega: 42,5–58 cm.
Porūšiai
Išskiriami trys porūšiai:
Artimiausios rūšys
Azijos auksinei katei katinių šeimoje genetiškai artimiausia Borneo auksinė katė (Catopuma badia). Iš kitų genčių artimiausia marmurinė katė (Pardofelis marmorata). Katinių šeimos klasifikacijoje Catopuma ir Pardofelis gentys pagal genetinį artumą grupuojamos bendroje linijoje.
Grėsmės jų populiacijai
Didžiausi Azijos auksinių kačių priešai žmonės – jų populiacijos išlikimui kenkia teisėtais ir neteisėtais miškų kirtimais ir nelegalia jų medžiokle, kas labai paplitę per visą šios rūšies gyvenamą arealą. Sumedžiotų Azijos auksinių kačių oda pardavinėjama Kinijos ir Mianmaro rinkose. Kartais jos žudomos keršijant už naminių paukščių ar naminių galvijų jauniklių puldinėjimus.
Sinonimai
Mokslinėje literatūroje turi ir kitus sinonimus. Kartais užrašoma Pardofelis temminckii, Felis temmincki.
Charlie Brooker's Screenwipe
Charlie Brooker’s Screenwipe – BBC laida, apžvelgianti kitas televizijos laidas ir supažindinanti su jų kūrimo procesu. Savo turiniu ji panašį į komiko ir rašytojo Ch. Brooker laikraštyje The Guardian rašomą skiltį ir kitą neseniai jo sukurtą laidą Newswipe.
Formatas
Screenwipe – tai laida, dažnai kandžiai analizuojanti kitas televizijos laidas, jų žanrus, kainą, kūrybos ir atrankos procesus. Ch. Brooker ypatingą dėmesį skiria mažiau žinomiems palydovinės ir kabelinės televizijos kanalams, dedikuotiems lošimui, prekių pardavimui ir horoskopams. Jis tiria galimą televizijos įtaką visuomenei ir dažnai laidų sukeliamus nepilnavertiškumo, baimės, neramumo bei depresijos jausmus. Viena Screenwipe epizodo dalių būna skiriama teigiamiems atsiliepimams ir analizuoja laidų žanro bei turinio patrauklumo priežastis.
Didelė laidos dalis filmuojama Ch. Brooker svetainėje, kurioje jį matome sėdintį ant sofos priešais savo televizorių ir nešiojamąjį kompiuterį. Kalbėdamasis su kamera, jis dažnai užgaulioja ar sarkastiškai komentuoja tai, ką tuo metu rodo televizija. Tokie vedėjo pasisakymai būna pertraukiami komentuojamų televizijos laidų ištraukų.
Likusiąją Screenwipe dalį Brooker pristatinėja segmentus apie televizijų programas, įvairius laidų žanrus ir jų gamybos ypatumus. Šios dalies metu aiškinamos temos dalyvius vaidina laidos kūrimo komanda. Screenwipe ne tik sugeba prajuokinti žiūrovą kandžiomis pastabomis bei sarkazmu, bet ir moko apie painų televizijos pramonės pasaulį.
Laidos
Ch. Brooker mėgsta paskirti savo laidą vienai specifiniai temai. Vieni įsimintesnių tokio tipo epizodų buvo skirti amerikietiškai televizijai (didžioji jo dalis nufilmuota JAV), žinioms (sukurtas dar pieš atsirandant Newswipe) , reklamai ir vaikų laidoms. Labiausiai savo formatu išsiskyrė serija apie televizijos laidų scenarijaus kūrimą. Joje matėme interviu su žinomais Jungtinės Karalystės scenaristais. 2007 m. rugsėjį buvo parodyta ir speciali laidos serija Screenwipe Guide to TV, kurioje Ch. Brooker atskleidė televizijos programų gamybos išlaidas. Pavyzdžiui, vienas Screenwipe epizodas kainuoja kiek daugiau nei 47 tūkst. svarų sterlingų (maždaug 183 tūkst. litų), nors tai - tik mažo biudžeto laida, trunkanti 30-50 minučių. Joje buvo pakartoti ir anksčiau kurti reportažai apie laidų idėjų įgyvendinima, laidų montavimą ir darbą televizijoje.
Humoras
Laidos juokai dažniausiai būna sarkastiški bei kandūs. Ch. Brooker kartais perdėtai morališkai lygina menamas tam tikrų televizijos programų pažiūras ir minėtų pažiūrų logines pasekmes jeigu šios egzistuotų realiame pasaulyje.
Ch. Brooker garsėja neigiamu tokių realybės šou kaip Big Brother (lietuviškas atitikmuo Akvariumas) bei The X Factor (atitikmuo: Kelias į žvaigždes) vertinimu ir skiria kandžias pastabas jų žiūrovams.
Animacija
Televizijos laidoje naudojama David Firth sukurta animacija, iliustruojanti Ch. Brooker aiškinamas temas apie laidų kūrimą, prodiusavimą ir kitus su darbu televizijoje susijusius dalykus. Iki šiol buvo panaudoti aštuoni animatoriaus kūriniai. D. Firth jų sukūrė daugiau, tačiau dalį BBC atmetė kaip pernelyg žeidžiančias. Kiekvienos serijos pradžioje rodomą animaciją sukūrė Flush Draw Studio.
Newswipe
2009 metų pavasarį BBC Four pradėjo rodyti laidą Newswipe, satyriškai apžvelgenčią žiniasklaidą. Sukurta ir vedama to paties Ch. Brooker, savo formatu ji primena Screenwipe, tik dėmesį telkia ne į televiziją bendrai, o į aktualiausias žinias, jų pateikimą visuomenei.
Charlie Brooker
Britų komikas, rašytojas, televizijos laidų vedėjas ir kūrėjas. Gimė 1971 m. kovo 3 d. Redinge, Berkšyro grafystėje. Jo humoro jausmas yra negailestingas, bedieviškas ir kandžiai pesimistinis. Neseniai buvo nominuotas BAFTA apdovanojimui už penkių dalių siaubo dramą Dead Set. Ch. Brooker lankė Vestminsterio universitetą Londone, tačiau neparašė diplominio darbo, taigi jo nebaigė. 2000 m. laikraštyje The Guardian jis pradėjo rašyti skiltį apie televiziją, pavadintą Screen Burn, kuri tebespausdinama. Būtent šiais straipsniais dalinai paremtas Screenwipe.
Partikuliarizmas
Partikuliarizmas ( 'dalis', partikel 'labai maža dalelė') – padėtis, būklė, kai visumoje pirmenybė teikiama mažiems vienetams. Sistema, kurioje periferija centro atžvilgiu įgyja svorio, įtakos. Universalizmas ir partikuliarizmas – viena kitą keičiančios pozicijos arba tarpusavyje sąveikaujančios.
Pakalniškiai (Gumbinės apskritis)
Pakalniškiai (, nuo 1938 m. birželio 3 d. Bergendorf, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Suvorovas, , nuo 1993 m. ) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kubanovkos kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Maiskojės apylinkės kaimas, 1993 m. prijungtas prie Jasnoje Polės.
Vismantas Skersys
Vismantas Skersys (g. 1992 m. rugsėjo 15 d.) – Lietuvos futbolininkas.
Teisinis partikuliarizmas
Teisinis partikuliarizmas (juridinis partikuliarizmas) – teisinės sistemos būklė, kai vienoje socialinėje (politinėje, teisinėje) sistemoje lygiagrečiai galioja ir veikia skirtingos teisės sistemos.
Raida
Teisinis partikuliarizmas buvo ypač ryškus Viduramžiais, kai vienoje geografinėje ir politinėje erdvėje veikė skirtinga teisė – paprotinė teisė, miestų teisė, religinė teisė (kanonų teisė), feodalinė teisė,- tiek teritorinė (nacionalinė), tiek ir personalinė teisė (galiojanti tam tikrų asmenų atžvilgiu nepriklausomai nuo jų buvimo ar gyvenamosios vietos). Teisinis partikuliarizmas nyko, kuriantis nacionalinėms valstybėms, mažėjant skirtingų korporacijų (kaip Bažnyčia, miestai, cechai) įtakai politinėje, ūkinėje ir socialinėje srityje valstybių sąskaita.
XXI a. Vakarų valstybių teisinėse sistemose teisinis partikuliarizmas nėra toks ryškus, nors iš dalies ir išliko. Iki šiol visame pasaulyje galioja religinė teisė, daugiau ar mažiau sąveikaudama su pasaulietine.
Sinis
Sinis (lot. Siris arba Semnus ; gr. Σῖρις arbs Σίνις) – 94 km ilgio upė Pietų Italijoje. Ji teka per Bazilikatos regioną į Jonijos jūrą prie Polikoro. Antikos laikais upės žiotyse buvo Sirio miestas.
Upės ištakos prasideda Apeninuose, Potenzos provincijoje.
Sinį mini Lykofronas (Alex. 982) ir Archilochas (ap. Athen. xii. p. 523), bet pastarasis jį vadina Σίνις. Dabartinis upės pavadinimas tikriausiai atsirado senovėje. Sinį mini Tabula Peutingeriana žemėlapis ir ten jis vadinamas Semnum, tikriausiai tai blogai įsimintas Ad Simnum ar Sinnum. Sinį ir Agrį kartu mini Plinijus Vyresnysis ir Stabonas, nes tai buvo dvi didžiausios upės Lukanijoje. (Plin. iii. 11. s. 15; Strab. vi. p. 264.) Sinio pakrantėje kovėsi Pyras Epyrietis su romėnais 280 m. pr. m. e. (Plut. Pyrrh. 16). Tačiau Floras ir Orosijus jį sumaišė su Liriu Kampanijoje (Flor. i. 18. § 7; Oros. iv. 1.).
Baktrijos lyguma
Baktrijos lyguma – lyguma Afganistano šiaurėje, Baktrijos istoriniame regione, kairiajame Amudarjos krante. Ilgis ~400 km, plotis iki 150 km. Leidžiasi į šiaurę ir šiaurės vakarus nuo 500 iki 250 m. Būdingos smėlio ir molio dykynės, o Amudarjos slėnyje – pakrančių sąžalynai ir pievos.
Baktrijos lyguma yra vienas senųjų oazinės žemdirbystės centrų (auginama medvilnė, kviečiai, cukriniai runkeliai, ryžiai).
Akmenynų šv. Roko bažnyčia
'''Akmenynų šv. Roko bažnyčia''' (anksčiau Akmenynų Švč. Mergelės Marijos, Krikščionių Pagalbos, bažnyčia) stovi Akmenynų kaime, 9 km į vakarus nuo Kalvarijos, 7 km į šiaurės rytus nuo Liubavo.
Istorija
1944 m. raudonarmiečiai nugriovė bažnyčią ir kleboniją. Kunigo Petro Sitkos rūpesčiu ant buvusios klebonijos pamatų pastatytas namas, kurio viename gale įrengta koplyčia, kitame gyveno kunigas. 1956 m. namas nusavintas, perduotas mokyklai. 1989 m. atkurta parapija, 1991 m. pastatyta bažnyčia.
Briedžiukas
Briedžiukas (Morchella) – briedžiukinių (Morchellaceae) šeimos ausūniečių (Pezizales) eilės grybų gentis.
Tai vieni iš vertingiausių pavasarinių valgomų grybų, vartojami virti ir džiovinti.
Meilūnai (Ignalina)
Meilūnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kazitiškio.
Libraždžio apygarda
Libraždžio apygarda  – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies rytuose. Priklauso Elbasanio apskričiai. 63 192 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 1 023 km². Suformuota 1958 m. Administracinis centras – Libraždis. Ribojasi su Bulkizės, Tiranos, Elbasanio, Gramšio ir Pogradecio apygardomis. Rytuose turi pasienio ruožą su Makedonija.
Apygardos paviršius kalnuotas su vaizdingais slėniais. Įsikūręs Šebeniko Jablanicės nacionalinis parkas, kuris užima 33 % apygardos teritorijos. Škumbinio upės ištakos prasideda Valamros ir Guri i Topito kalnuose; 64 km teka Libraždžio apygardoje.
Savivaldybės
Libraždžio apygarda sudaryta iš dviejų miestų (Libraždis ir Perenjas), 9-ių kaimo tipo savivaldybių bei 77-ių kaimų:
Nausėda
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Nausėdienė (ištekėjusi moteris) ir Nausėdaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Gomelis
Gòmelis (arba Homelis,, ) – miestas pietryčių Baltarusijoje, antrasis pagal dydį šalies miestas, išsidėstęs prie Sožo upės. Srities ir rajono centras. Svarbus geležinkelio mazgas. Išvystyta mašinų, metalo, medienos, maisto, chemijos, lengvoji pramonė. Yra 5 aukštosios mokyklos (tarp jų ir universitetas), 2 teatrai, kraštotyros muziejus. Išlikę Rumiancevų-Paškevičių rūmai (XVIII a.), medinė Šv. Elijo cerkvė (XVIII a. pabaiga).
Istorija
Pirmą kartą minimas 1142 m. kaip Černigovo kunigaikščio valda. Nuo 1335 m. priklausė Lietuvai, po 1772 m. įėjo į Rusijos imperijos sudėtį, kur buvo Mogiliavo gubernijos Gomelio apskrities centras. Miestas buvo atiduotas valdyti Jekaterinos II favoritui grafui Rumiancevui. Grafai, vietoje buvusios lietuvių pilies, čia pasistatydino puošnius rūmus.
XX a. sovietmečiu tapo Gomelio srities centru, buvo mašinų, metalo, lengvosios, chemijos, stiklo, maisto pramonės centras.
Sportas
2004 m. atidarytas Gomelio centrinis stadionas, talpinantis 14 307 žiūrovus.
Vincas Žemaitis
Vincas Žemaitis (1896 m. lapkričio 21 d. Andriškiuose, Žaliosios valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1983 m. vasario 15 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos miškininkas, etnologas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Baigęs Žaliosios pradžios mokyklą, lankė Marijampolės gimnaziją; 1917 m. pavasarį Voroneže gimnaziją baigė sidabro medaliu. Metus studijavo veterinariją Charkovo veterinarijos institute. 1918–1920 m. Vilkaviškio apskrities valdybos narys. 1925 m. baigė Drezdeno (Tharandt’o) aukštąją miškų mokyklą diplomuoto miškų inžinieriaus laipsniu, būdamas pirmasis lietuvis, baigęs aukštąjį miškininkystės mokslą Vakaruose.
Nuo 1926 m. pradžios Kazlų Rūdos miškų urėdas. 1929 m. Miškų departamento tarybos narys ir urėdas-revizorius, atsakingas už Jūrės, Lekėčių, Šakių, Vilkaviškio, Marijampolės ir Seinų (Veisiejų) urėdijas. 1940 m. Mažeikių miškų urėdas. 1941 m. Kazlų Rūdos miškų urėdas ir aukščiau paminėtų urėdijų inspektorius.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kur tarnavo Brandenburgo ir Bavarijos valstybiniuose miškuose ir nuo 1946 m. Dinkelsbiūlio (Dinkelsbühl) pabėgėlių stovyklos administracijoje. 1949 m. atvyko į Bostoną, apsigyveno Čikagoje. 1961 m. išėjo į pensiją.
Miškininkas
Dirbdamas Kazlų Rūdos miškų revizoriumi-urėdu, Šalniškės pasodoje 1934 m. įsteigė vaismedžių, dekoratyvinių medžių bei krūmų medelyną; prie urėdijos įsteigė meteorologijos stotį. Urėdijos miškus apstatė gaisrų stebėjimo bokštais ir visas girininkijas aprūpino telefonais. 1938 m. Kazlų Rūdoje pastatė naujus urėdijos pastatus.
Bendradarbiaudamas su LŽŪA Miškų fakulteto Taksacijos (dab. Miškotvarkos) katedros vedėju doc. Jonu Vilčinsku įveisė bandomąjį Dauervaldo ūkį, kuris buvo suprojektuotas vykdyti pastovius ilgalaikius tyrimo darbus. Tyrė iškirstų biržių atželdinimą miško priedangoje iš pietų pusės. Pirmasis išbandė ir plačiau praktikoje panaudojo dirvos purenimą savaiminiam atsiželdinimui.
Labai suintensyvino miškų ūkį – vietoj plynų kirtimų įvedė rinktinius kirtimus. Savo iniciatyva pradėjo ugdyti jaunuolynus. 1930 m. pradėjo ir toliau vykdė Lietuvoje beveik nepraktikuojamą juodalksnių sodinimą. Jau 1926 m. Kazlų Rūdos ir Kretingos urėdijose miško ruošos darbus pradėjo vykdyti ūkiniu būdu, nes stataus miško pardavimas pirkliams darė didelę žalą miškams. Vėliau ši jo iniciatyva buvo įgyvendinta visoje Lietuvoje ir buvo nuolatinis miljoninių pajamų šaltinis Lietuvos valstybes iždui.
Veikla
Aktyviai prisidėjo prie Lietuvos miškininkų susiorganizavimo ir jų spaudos išplėtimo. Įsteigus 1929 m. Lietuvos miškininkų sąjungą, buvo du kartus išrinktas jos pirmininku (1931–1935), jai (neviešai) vadovavo ir vokiečių okupacijos metu. Dalyvavo 1949 m. ją atkuriant išeivijoje (pirmininkas 1952–1983), jai leidžiant lietuvišką miškų žurnalą „Girios aidas“ (1950–1968). Išvertė ir 1964 m. išleido, „Pietinės Lietuvos“ vardu, didesnę dalį Grigaliaus Valavičiaus 1559 metų Lietuvos „Girių revizijos“. ​
Į spaudą rašė nuo 1920 m. Krikščionių demokratų dienraščio „Laisvė“ atsakingasis redaktorius, vėliau jo straipsnius spausdino „Lietuvos ūkis“, „Mūsų girios“, „Girios aidas“, „Draugas“, „Naujienos“ ir kt. Buvo Amerikos „Lietuvių enciklopedijos“ nuolatinis bendradarbis; išeivijos lietuvių miškininkų vardyno „Girios aidas“ iniciatorius.
Etnologija
Labai domėjosi istorine kraštotyra. Apie lietuvių etnines sienas praeityje, apie ateities Lietuvos sienas, daug rašė pats ir skatino bei spaudai ruošė kitų autorių darbus. Jo dėka 1979 m. lietuviškai pasirodė Povilo Kušnerio "Pietryčių Pabaltijo etninė praeitis" ; lietuviškai, lenkiškai ir angliškai - lenkų istoriko Jurgio Ochmanskio "Lietuvių etninė siena Rytuose iki šešioliktojo šimtmečio". Vinco Žemaičio iniciatyva, kartu su Vytautu Mikūnu, buvo išleistas, didžiaja dalimi nacionalsocialistų sunaikintas, 500 puslapių vokiško Vydūno veikalo "700 metų vokiečių ir lietuvių santykiams" originalas. Net du kartus pasirodė jaunimui skirtas šio veikalo pirmosios dalies lietuviškas vertimas "Mano tėvynė".
Vertinimas
Nepriklausomoje Lietuvoje Vincas Žemaitis buvo apdovanotas Gedimino III laipsnio ordinu. Jo gimtojo namo vietai Andriškiuose pažymėti, 1999 m. gegužės 28 d. buvo pašventintas paminklinis akmuo, kuris, 2005 balandžio 18 dienos vertybių apsaugos departamento įsakymu, buvo įrašytas į LR kultūros vertybių registrą. Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba, 2001 m. gegužės 25 d., jo pirmajai mokyklai, kurią jis pradėjo lankyti spaudos atgavimo 1904 m. rudenį, suteikė Žaliosios Vinco Žemaičio pagrindinės mokyklos vardą. Mokyklos vaikų meninė programa lydėjo, greta paminklinio akmens 2013 m. rugpiūčio 18 d. šventinamą, kryždirbio Albino Alkevičiaus sukurtą Žemaičių giminės kryžių.
Prie pirmojo Kazlų Rūdos miškų urėdijos pastato Šalniškės kaime, kuriame Vincas Žemaitis nuo 1926 iki 1939 metu gyveno ir darbavosi, 2015 m. lapkričio 21 d., buvo pašventintas tautodailininko Algimanto Sakalausko koplytstulpis ir prikalta atminimo lenta. .
Kilotoa
Kilotoa  – vulkaninė kaldera Anduose, Ekvadore, Kotopaksio provincijos vakaruose, į šiaurę nuo Sumbagvos. Aukštis – 3914 m.
Kalderos plotis 3 km, jame telkšo 250 m gylio vulkaninis ežeras. Šlaitų aukštis 400 m. Kilotoa kaldera susidarė maždaug prieš 800 metų įvykus smarkiam išsiveržimui: piroklastiniai srautai ir laharai pasiekė Ramųjį vandenyną, vulkaniniais pelenais padengti visi šiauriniai Andai.
Veikia fumarolės ir karštosios versmės.
Pagėgių apskritis
Pagėgių apskritis buvo Lietuvos pietvakariuose 1920–1939 ir 1944–1950 metais, į pietvakarius nuo Tauragės. Centras – Pagėgiai.
Istorija
Apskritis sudaryta 1920 m. iš Klaipėdos krašto 25 valsčių:
1923 m. apskritis su Klaipėdos kraštu atiteko Lietuvai. 1939 m. kovą ji vėl buvo vokiečių okupuota ir panaikinta, prijungiant ją prie Tilžės-Ragainės apskrities, kuri priklausė Vokietijos Rytprūsių provincijos Gumbinės apygardai. 1945 m. užėmė Raudonoji Armija, ir apskritis atkurta: ją sudarė 16 valsčių. 1947 m. 2 valsčiai perduoti naujai Jurbarko apskričiai. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta į Pagėgių rajoną (24 apylinkės).
Vudu
Vudu (Voodoo, Vodun, Vudun Benine ir Toge; Vodou Haityje) – afroamerikietiška religija, daugiausia praktikuojama Haityje ir Benine (nuo 1996 m.), kur yra oficiali religija. Vudu į Haitį atkeliavo ir paplito kartu su atgabentais vergais iš Vakarų Afrikos. Vienas iš didžiausių Afrikos ir Haičio vudu skirtumų yra Haityje įvykęs sinkretizmas su Romos katalikų tikėjimu.
Žodis vudu (Voodoo, Wudu arba Vaudou) kilęs iš Vakarų Afrikos eve genties kalbos ir reiškia 'globojanti dvasia'. Vudu kultas – tai Vakarų Afrikos religijų samplaika, Ameriką ir Karibų salas pasiekusi per atvežtinius vergus. Dabartiniu pavidalu kultas vienija afrikietiškus, Karibų salų ir katalikiškus elementus. Haityje, moderniame Vudu centre, kur šį tikėjimą išpažįsta trys ketvirtadaliai vietos katalikų, kultas yra tapęs savita liaudies religija.
Vudu kultą praktikuoja juodosios ir baltosios magijos atstovai, gerieji ir blogieji, gydantys ir kenkiantys burtininkai. Jie atnašauja aukas ir ekstatiškai šoka, kad susirinkusi bendruomenė transo metu galėtų tiesiogiai bendrauti su dievais. Šalia afrikiečių dievybių figūrų stovi katalikų šventųjų paveikslai; tai būdinga tiek Vudu, tiek ir tokiems Pietų Amerikos burtininkų kultams kaip ir Brazilijos makumbai.
Žinomiausia Vudu kulto sudedamoji dalis – zombio idėja. Anksčiau garbinta Afrikos gyvačių deivė mūsų dienomis laikoma „zombiu“ – jėga, kuri atgaivina mirusius ir kartu pati gyvena mirusiajame. Piktas burtininkas, tikima, tam tikrais „zombių milteliais“ panardina žmogų į mirties būseną, o po kelių dienų vėl atgaivina. Tada atgaivintasis dirba vergo darbus kaip bevalis įrankis. Nuo XX a. ketvirtojo dešimtmečio zombio pavidalas tapo dažnu siaubo filmų motyvu.
Spėliojama, kad „zombių miltelius“ sudarė sutrinti mirusio žmogaus kaulai, du ką tik užmušti driežai, džiovinti rupūžės Bufo marinus griaučiai ir žieduotoji kirmėlė. Į miltelius taip pat dėdavo augalų bei žuvų, turinčių tetradotoksino, kuris visiškai suparalyžuoja auką. Vudu magai bokorai taip pat naudoja įvairius subtiliai veikiančius nuodus bei narkotikus, kurie sukelia aukai baimę ir kartais net įtikina vudu galių realumu.
Selenjacho kalnagūbris
Selenjacho kalnagūbris  – kalnagūbris esantis šiaurės rytų Jakutijoje (Rusija), priklausantis Čerskio kalnagūbrio kalnų sistemai.
Kalnagūbris driekiasi apie 240 km, aukščiausias taškas – 1461 m virš jūros lygio. Kalnagūbris susidaręs iš skalūnų, gneiso, kristalinių klinčių, smiltainio ir aleurolito su granito intruzijomis. Upių slėniuose auga maumedynai. Daugiau nei 600 m aukštyje išsidėsčiusi, siaura prieštundrinių krūmynų, alksnių, žemųjų pušų juosta ir aukštikalnių tundra. Kalvagūbryje randamas alavas, cinoberis, volframas, auksas, rusvoji anglis.
Maro velajatas
Maro velajatas yra Turkmėnistano pietryčiuose, Afganistano pasienyje. Administracinis centras – Maras.
Geografija
Didžiąją velajato dalį užima Karakumų dykuma. Reljefe vyrauja Turano žemuma, pietuose pereinanti į Banchyzo ir Karabilo (aukštis iki 984 m) aukštumas. Klimatas ryškiai kontinentinis. Vidutinė sausio temperatūra nuo -2 °C iki 4 °C, liepos 28-32 °C. Per metus vidutiniškai iškrinta 100–300 mm. Teka Murgabo upė, eina Karakumų kanalas. Vyrauja dykumų augalija.
Ekonomika
Gamtinių dujų gavyba. Metalo apdirbimo, lengvoji, chemijos, maisto pramonė. Yra šiluminė elektrinė. Drėkinamoji žemdirbystė (medvilnė, aliejiniai augalai).
Dalia Kuodytė
Dalia Kuodytė (1962 m. sausio 21 d. Kaune – 2023 m. balandžio 21 d. ) – Lietuvos istorikė, politikė, 2008–2016 m. Seimo narė.
Biografija
1969–1980 m. mokėsi Kauno 25-oje vidurinėje mokykloje. 1982–1987 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete.
2008–2016 m. LR Seimo narė Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio sąraše.
2017–2020 m. Varėnos rajono savivaldybės darbuotoja. Nuo 2021 m. dirbo Varėnos rajono mero A. Kašėtos patarėja.
Įvertinimas
2022 m. skirta Varėnos rajono savivaldybės įsteigta kasmetinė Adolfo Ramanausko-Vanago premija už visuomeniškai aktualią publicistiką.
Naujosios Zelandijos pitos
Naujosios Zelandijos pitos (Acanthisittidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima.
Išvaizda
Savo išvaizda ir elgsena primena mūsiškę karetaitę. Turi trumpą uodegą, ilgas kojas, labai vikriai landžioja krūmuose. Sparnai trumpi, blogai skraido. Priklauso Naujojoje Zelandijoje gyvenatys maži ir kresni paukščiai. Šeimoje buvo 6 rūšys, priklausiusios 4 ar 5 gentims, tačiau iki šiol išliko tik 2 rūšys iš 2 genčių.
Lizdas
Lizdą įsirengia medžių drevėse, išvartose, pastogėse. Deda 2-5 kiaušinius. Peri 20-21 d. Jauniklius maitina 24 dienas. Abu tėvai prižiūri lizdą ir maitina jauniklius.
Paplitimas
Paplitę Naujoje Zelandijoje.
Kara
thumb|right|245px|Kara Šiaurės Kaskadose, JAV thumb|right|245px|Tipiška kara Škotijos kalnuose (Ben Lui k.)
Kara dar vadinama kalnų cirku – amfiteatriškas kalnų slėnis, suformuotas ledyno. Susidaro dėl ledyno egzaracijos ir šalčio sukelto dūlėjimo. Ledui nuslinkus ar ištirpus pasilieka gilus slėnis. Karos paryškina kalnų viršūnes, kadangi karos šlaitas nuo kalno pusės būna labai status. Karos paprastai susiformuoja iš šiaurinės kalno pusės (Šiaurės pusrutulyje). Neretai karos dugne susiformuoja nedidelis ežerėlis.
Juozas Akelaitis
Juozas Akelaitis (1880 m. kovo 25 d. Liudvinavas – 1949 m. liepos 29 d. Manzurkos k., Kačugo r., Irkutsko sr., 1990 m. rugpjūčio 18 d. perlaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse.) – valstietis, knygnešys.
Biografija
Mokėsi valdinėje pr. mokykloje Liudvinave. Didelę įtaką jo tolesniam gyvenimui padarė motinos broliai – dėdės Matulaičiai iš Stebuliškių, ypač Stasys Matulaitis. Iš jų gaudavo pasiskaityti lietuviškos spaudos.
Susipažino su knygnešiu Juozu Kancleriu. Pats pradėjo nešti lietuvišką spaudą iš Mažosios Lietuvos ir platinti aplinkiniuose kaimuose. Slėpdavo tėvų sodybos rūsyje. 1897 m., likvidavus “Sietyno“ draugiją, norėdamas parodyti, kad knygnešių judėjimas neužgniaužtas, dar daugiau pradėjo lipinti atsišaukimų.
1901 m. Marijampolėje įsikūrus “Artojų“ draugijai, įstojo į jos narius. Rašė korespondencijas, daugiausiai į laikraštį “Ūkininkas“. 1902 m. gegužės 5 d. žandarai jį susekė Liudvinave klijuojantį atsišaukimus. Buvo sugautas, nors bandė atsišaudydamas pabėgti. Namuose padarė kratą, rado atsišaukimų, knygų ir laikraščių. Iki 1902 m. spalio 11 d. Kalvarijoje taikytas kardomasis areštas. Paleido už 2000 rb užstatą. 1903 m. lapkričio 26 d. caro paliepimu 4 metams ištremtas į Manzurkos gyvenvietę (Irkutsko gub.). 1905 m. grįžęs iš tremties įsitraukė į švietėjišką veiklą, ūkininkavo. 1949 m. kovo 25 d. vėl buvo ištremtas į tą pačią vietą (dab. Kačiugo apylinkėse), tik šį kartą su šeima.
Aukšliavarpis
Aukšliavarpis (Verpa) – briedžiukinių (Mochellaceae) šeimos ausūniečių (Pezizales) eilės grybų gentis.
Pasaulyje žinoma apie 5 rūšis. Lietuvoje – 2 ir abi įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą.
Ulevolo stadionas
Ullevaal Stadion – futbolo stadionas Osle, Norvegijoje. Jame namų rungtynes žaidžia Vålerenga IF ir Norvegijos vyrų futbolo rinktinė, taip pat vyksta Norvegijos futbolo taurės finalas. Nuo 1926 iki 2009 m. žaidė FC Lyn Oslo. 25 572 vietų sėdimas stadionas yra didžiausias šalyje. Stadionas priklauso Norvegijos futbolo asociacijai.
Istorija
Stadionas atidarytas 1926 m. rugsėjo 26 d. Pirmos tarptautinės varžybos buvo sužaistos 1927 m. Didžiausias žiūrovų skaičius (35 495) pasiektas 1935 m., rungtynėse Norvegija–Švedija. Nuo 1948 m. stadione vyksta Norvegijos futbolo taurės finalai. 1967 m. buvo užbaigta Japp tribūna. 1985 m. pastatyta vakarinė tribūna. 1990 m. šiaurinė ir rytinė tribūnos. 1998 m. pastatyta paskutinė – pietinė tribūna.
Šipliškė
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Christiaan Huygens
Christiaan Huygens (g. 1629 m. balandžio 14 d. – 1695 m. liepos 8 d.) – Nyderlandų matematikas, astronomas, fizikas. Jo vardu pavadinta fizikinė teorema, svarbi (per)skaičiuojant inercijos momentą – vad. Heigenso-Šteinerio teorema. Bangų fizikoje jo vardas susijęs su Heigenso ir Frenelio principu.
K. Heigensas yra švytuoklinio laikrodžio išradėjas, nors šio laikrodžio idėja buvo kilusi ir Galilėjui prieš mirtį, kuris nespėjo jos įgyvendinti. . O 1674 m. išrado spyruoklinį mechanizmą, pakeičiantį švytuoklę ir 1675 m. užpatentavo kišeninį laikrodį.
Babruiskas
Babrùiskas (arba Bobruiskas, ) – miestas Baltarusijoje, Mogiliavo srityje, prie Berezinos upės, 115 km į pietvakarius nuo Mogiliavo. Babruisko rajono centras. Balneologinis kurortas. Mieste yra 3 teatrai, kraštotyros muziejus.
Etimologija
Miesto pavadinimas kilęs nuo nedidelio Babrujkos upelio, kuris vardą gavo pagal  – „bebras“.
Istorija
1793 m. Babruiskas prijungtas prie Rusijos imperijos, nuo 1795 m. tapo Minsko gubernijos Babruisko apskrities centru, gavo miesto teises. 1810 m. buvusios LDK pilies vietoje pastatytoje tvirtovėje rusų įgula 1812 m. atlaikė keturių mėnesių prancūzų apsiaustį. Nuo 1924 m. rajono, 1924–1930 m. ir apygardos, 1944–1954 m. ir srities centras. Per nacių okupaciją Babruiske ir apylinkėse išžudyta apie 40 000 žmonių.
Ekonomika
Yra upių uostas, geležinkeliai į Asipovičus, Žlobiną, Akciabrskį; plentai į Minską, Gomelį, Mogiliavą, Kalinkavičus, Slucką. Išvystyta medienos, mašinų (žemės ūkio mašinų, automobilių ir traktorių detalių bei agregatų, svarstyklių), statybinių medžiagų (gelžbetonis, stambiaplokščių konstrukcijų), medžio apdirbimo, baldų, faneros, odos, kailių, trikotažo, siuvimo, avalynės, maisto (konservų, aliejaus) pramonė, veidrodžių, meno dirbinių gamyba.
Kultūra, švietimas
Yra 4 technikumai. 3 teatrai. Liaudies kūrybos, kraštotyros muziejai.
Nina Dobrev
Nina Konstantinova Dobreva (g. 1989 m. sausio 9 d. Sofijoje, Bulgarijoje ) – bulgarų kilmės kanadiečių aktorė.
Biografija
thumb|150px|left|Dobrev pasirodymas 2008 m. Toronto kino festivalyje Mama dailininkė. Tėvas visą gyvenimą dirbo kompiuterių meistru. Brolis inžinerius.
Ninai esant vos dvejų metų, šeima persikraustė į Kanadą, kur pasikeitė savo pavardę į Dobrev. Vaikystėje Nina lankė šokių ir gimnastikos būrelius, aktorinio meno pamokas teatre ir dainavo chore. Kaip gimnastė pasiekė reikšmingų rezultatų, keliavo po Europą.
Nina Dobrev laisvai kalba prancūziškai, angliškai ir bulgariškai.
Aktorinė karjera
Nepastovus darbas modelių agentūroje Niną nukreipė į radijo laidų vedėjos darbą. 2006 m. Nina gavo savo pirmąjį svarbų vaidmenį „Away from Her“ kino juostoje. Aktorei teko atlikti jaunos merginos vaidmenį. 2007 m. mergina atliko vaidmenis net penkiuose įvairių žanrų filmuose: „How She Move“, „The Poet“, „Too Young to Marry“, „Fugitive Pieces“ ir „My Daughter's Secret“. Deja, visi filmai nesulaukė pasisekimo. Po kurio laiko, Nina gavo vieną iš savo garsesnių vaidmenų – jaunos mamos vaidmenų seriale „Degrassi: The Next Generation“. Iki to laiko Nina Dobrev buvo išbandžiusi save daugiau nei dešimtyje įvairių kino juostų. Didžiausio populiarumo aktorė sulaukė suvaidinusi pagrindinį moters vaidmenį „The Vampire Diaries“ televizijos seriale. Seriale Nina atliko du vaidmenis: „geruolės“ Elenos Gilbert ir ekscentriškos vampyrės Katherine Pearce.
Nina Dobrev taip pat suvaidino erotiniame trileryje „Chloe“.
Asmeninis gyvenimas
2007 m. Nina Dobrev artimai draugavo su savo kolega Daniel Clark iš serialo „Degrassi: The Next Generation“. Kitas vaikinas – Ian Somerhalder, kolega iš The Vampire Diaries. 2017 m. Nina Dobrev pradėjo draugauti su aktoriumi Glen Powell.
2009 m. rugpjūčio 22 d. Nina Dobrev kartu su Kayla Ewell, Candice Accola, Sara Canning ir Tyler Shields buvo sulaikyti už viešosios tvarkos pažeidimą. Kaltinimai greitai buvo panaikinti.
Novodevičės kapinės
thumb|right|Įėjimas į kapines
Novodevičės kapinės (🇷🇺) – viena iš garsiausių mirusiųjų laidojimo vietų Maskvoje, miesto pietvakarinėje dalyje, šalia UNESCO saugojamo vienuolyno.
Pirmieji (XVI a.) čia laidoti Novodevičės vienuolyno dvasininkai. XIX a. pabaigoje kapinės praplėstos, čia pradėti laidoti pirkliai, rašytojai, muzikantai, mokslininkai. Nauji sklypai suformuoti 1949 ir 1970 m.
Šiuo metu Novodevičės kapinės išsidėsčiusios keturiose teritorijose, užimančiose 7,5 ha. Iš viso čia palaidota 26 000 žmonių, XX a. viduryje pastatytame kolumbariume yra virš 7 000 urnų.
Šiose kapinėse palaidoti rašytojai Nikolajus Gogolis, Michailas Bulgakovas, Julianas Semionovas, poetas Vladimiras Majakovskis, dainininkai Fiodoras Šaliapinas, Markas Bernesas, Leonidas Utiosovas, režisieriai Sergejus Eizenšteinas, Michailas Romas, Ivanas Pyrjevas, Sergejus Bondarčiukas, Sergejus Gerasimovas, kompozitoriai Sergejus Prokofjevas, Dmitrijus Šostakovičius, muzikantai Sviatoslavas Richteris, Mstislavas Rostropovičius, aktoriai Jurijus Nikulinas, Jevgenijus Jevstignejevas, Olegas Jankovskis, Inokentijus Smoktunovskis, Michailas Uljanovas, Vasilijus Lanovojus, Vladimiras Menšovas, aviakonstruktorius Andrejus Tupolevas, lakūnas Aleksejus Maresjevas, generolas Ivanas Černiachovskis, politiniai veikėjai Lazaris Kaganovičius, Anastasas Mikojanas, Viačeslavas Molotovas, Andrejus Gromyka, antroji J. Stalino žmona N. Alilujeva, Raisa Gorbačiova. Lietuvių kilmės generolas majoras Jonas Blaževičius.
Šiose kapinėse yra palaidotas chemikas Valerijus Legasovas.
Daugelis antkapių – originalūs meno kūriniai. Novodevičės kapines daugelis turistinių firmų įtraukusios į lankomų vietų sąrašą.
Girinaičiai (Raseiniai)
Girinaičiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šiluvos.
Akmenio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia
Akmenio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Akmens kaime, prie Vilniaus–Varėnos I kelio, Merkio dešiniajame krante. Savo forma primena gyvenamąjį namą.
Architektūra
Bažnyčia medinė, savo forma primena didelį gyvenamąjį namą, su trisiene apside, kurios šonuose yra zakristija ir prieangis. Prieš bažnyčią stovi stulpinė varpinė. Šventorius aptvertas, vartai plytiniai, su arka. Šalia bažnyčios yra kapinaitės. Jose palaidotas liaudies dainų rinkėjas kunigas Juozapas Čaplikas (1876–1961 m.). Netoli bažnyčios yra akmuo, vadinamas „Užkeikta merga“. Dzūkai mano jį esant stebuklingą.
Meilūnai (Pakruojis)
Meilūnai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 7 km nuo Klovainių.