cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klaipėdos rytas
Istorija
1933 m. turėjo 8 linotipus, 4 iškilosios spaudos mašinas, taikė cinkografiją. 1939–1945 m. neveikė, dalis įrenginių buvo išvežta į „Spindulio“ spaustuvę Kaune.
1945 m. pabaigoje atkurta. Iš pradžių spausdino laikraščio „Sovetskaja Klajpeda“, „Raudonasis švyturys“, 1950–1990 m. „Tarybinė Klaipėda“ ir kita. 1960 m. įsigijo rotacinę spaudos mašiną. 1972 m. spaustuvė rekonstruota, įsigijo šešiaspalvę rotacine ofsetinę spaudos mašiną. 1976 m. prijungtos Kretingos, Skuodo, Šilutės, Plungės, Tauragės, Telšių, Šilalės spaustuvės. 1977–1982 m. spaustuvė išplėsta, pastatyti nauji korpusai, įrengtas fotorinkimo baras.
1986 m. spausdino 16 pavadinimų periodinius leidinius, produkcija – 78 mln. spaudos lanko atspaudų, 108 mln. etikečių, 11 mln. piešimo sąsiuvinių. 1990 m. tapo valstybine įmone-spaustuve.
Hečamas
Hečamas  – pajūrio miestelis Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje. Priklauso kurortinių miestelių sistemai palei Vašo įlanką Rytų Anglijos regione.
Giedrius Apuokas
Giedrius Apuokas (g. 1957 m. gruodžio 6 d. Vilniuje) – lietuvių diplomatas, Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Estijoje (nuo 2017 m. rugpjūčio mėn.).
Klaipėdos rytas
Istorija
1995 m. tapo akcine bendrove „Klaipėdos rytas“. 2002 m. (tuo metu dirbo apie 200 darbuotojų) iškėlus bankroto bylą veiklą nutraukė.
Giedrius Apuokas
Biografija
1975 m. baigė Vilniaus 23-čiąją vidurinę mokyklą, 1975–1976 m. studijavo Vilniaus universiteto Matematikos fakultete, 1976–1980 m. – Maskvos M.Lomonosovo universiteto Skaičiavimo matematikos ir kibernetikos fakultete.
1980–1983 m. buvo VU Matematikos fakulteto Diferencialinių lygčių ir skaičiavimo matematikos katedros asistentas, 1983–1992 m. – VU Skaičiavimo centro vyr. specialistas.
1991–1992 m. dirbo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Vidurio Europos šalių skyriaus II, vėliau I sekretorius. 1992–1995 m. buvo Lietuvos ambasados Čekijoje patarėjas. 1995–1998 m. vėl dirbo URM (Amerikos šalių skyriaus vedėju).
1998–2003 m. buvo Lietuvos Generalinis konsulas Čikagoje, nuo 2003 m. iki 2008 m. – URM Informacinių technologijų departamento direktorius.
2008–2012 m. . – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Armėnijos Respublikoje. . Vėliau buvo ambasadorius ypatingiems pavedimams Lietuvos URM Transatlantinio bendradarbiavimo ir saugumo politikos departamente.
Nuo 2017 m. rugpjūčio 7 d. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Estijoje. .
G. Apuokas 2003 m. apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi. Turi Nepaprasatojo ir įgaliotojo ambasadoriaus diplomatinį rangą.
Krasny Asavecas
Krasny Asavecas – kaimas rytų Baltarusijoje, 8 km į rytus nuo Hrudzinaukos.
Istorija
XIX a. buvo dvaras Bychavo apskrityje, veikė Cerkvės Asaveco valsčius. Iki 1925 m. kovo 6 d. vadinosi Cerkvės Asavecas.
Šauklių akmuo su dubeniu
Šauklių akmuo su plokščiadugniu dubeniu (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 3247, senas registro kodas – A1870; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR967) – mitologinis akmuo pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 0,95 km į šiaurę-šiaurės rytus nuo kelių Šaukliai-Mosėdis ir Šatraminiai-Šaukliai kryžkelės, 50 m į pietryčius nuo kelio Šaukliai-Mosėdis ir 0,1 km į vakarus nuo Eiškūno kairiojo kranto, Šauklių miške.
Apibūdinimas
Akmuo rausvas, stambaus grūdėtumo, apskritas, apskaldytais šonais, 1,1-1,2 m skersmens, 60 cm aukščio. Apačia aptrupėjusi, viršutinė plokštuma glotni, žemėjanti į vieną pusę. Ties jos viduriu, arčiau krašto iškaltas netaisyklingo apskritimo pavidalo, 50 cm skersmens ir 7-8 cm gylio dubuo plokščiu dugnu ir statmenomis sienelėmis. Saugomos teritorijos plotas – 0,00014 ha.
35 m į šiaurės vakarus nuo yra Šauklių senovės kulto vieta.
Istorija
Akmenį 1971 m. aptiko netoli gyvenęs rašytojas Romualdas Granauskas ir Mosėdžio akmenų muziejaus įkūrėjas gydytojas Vaclovas Intas, ieškoję eksponatų kuriamam muziejui.
1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR967). 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe ir įregistruotas Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A1870).
Tyrinėjimai
1971 m. akmens aplinką tyrinėjo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto archeologas Vytautas Urbanavičius, kuris nustatė, kad akmuo su dubeniu yra buvusios pagonių šventyklos aukuras. Jis stovėjo ant duobės krašto, ant iš akmenų sukrauto nedidelio postamento. Pačioje duobėje aptikta ugniavietė. Nuo ugnies akmens apačia apdegė ir smarkiai aptrupėjo. Naikinant šventyklą, akmuo buvo nuo postamento nugriautas ir dubeniu žemyn įverstas į ugniavietę. Po archeologinių tyrinėjimų atstatytas pirminėje vietoje.
Senovės kulto vieta, kurioje yra akmuo, datuojama I tūkstantmečio pirma puse – XVI-XVIII a.
Sint Eustatijus
thumb|[[Sint Eustatijaus vėliava]] Sint Eustatijus  – sala Karibų jūroje, Nyderlandų Karalystės dalis. Teritorija driekiasi šiaurinėje Pavėjinių Antilų salų regione, į pietryčius nuo JAV Mergelių salų ir į šiaurės vakarus nuo Sent Kitso ir Nevio. Plotas 21 km². 2006 m. surašymo duomenimis saloje gyveno 3100 žmonių. Pagrindinė gyvenvietė – Oranjestadas.
Iki 2010 m. spalio 10 d. priklausė Nyderlandų Antilų autonominei teritorijai.
FC Alisontia Steinsel
Istorija
Nuo 1940 m., kai Liuksemburgas buvo kontroliuojamas Nacistinės Vokietijos, klubas pervadintas į Sportverein Steinsel.
Nuo 1944 m. vėl sugrįžta prie Football Club Alisontia Steinsel. Ilgą laiką rungtyniavo žemesniuose divizionuose.
2017–2018 m. sezono rungtyniavo Pirmame divizione Serie 1 ir liko trečioje vietoje.
2018–2019 m. sezone rungtyniavo Pirmame divizione Serie 1 ir tapo nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į Ehrenpromotion (antrą pakopą).
Foussball Éierepromotioun (II)
2019–2020 m. sezone čempionatas buvo nutrauktas dėl pandemijos. Tuo metu ekipa buvo devintoje vietoje. Nugalėtojai liko neišaiškinti.
2020–2021 m. prasidėjo, tačiau buvo nutrauktas. Tuo metu ekipa buvo septintoje vietoje. Nugalėtojai liko neišaiškinti.
2021–2022 m. sezone užėmė keturioliktą vietą. Dėl išlikimo kovojo su žemesniojo diviziono atstovais ir juos nugalėjo.
Graikijos lietuvių bendruomenė
Graikijos lietuvių bendruomenė (santrumpa GLB) − Graikijoje gyvenančius lietuvius vienijanti organizacija, Pasaulio lietuvių bendruomenės narė,
Įkurta 2002 m. birželio 19 d. 2003–2004 m. veikė lituanistinė mokykla, 2018 m. spalį Viktorijos Gribinaitės-Naki iniciatyva buvo įkurta lituanistinė mokykla „Giliukai“. Lietuvių bendruomenės nariai kartu švenčia lietuvių tautines ir religines šventes. Nuo 2014 m. vyksta Graikijos ir Kipro lietuvių sąskrydžiai Kretos saloje.
Lietuvos Respublikos ambasados Atėnuose patalpose veikia bendruomenės biblioteka, kurioje 2021 m. buvo apie 350 įvairių literatūros žanrų knygų.
Dalyvauja Graikijos NVO „Vaikų draugai“ rengiamoje tarptautinėje labdaringoje Kalėdų mugėje, nuo 2009 m. dalyvauja iniciatyvoje „Tautiška giesmė aplink pasaulį“. 2004 m. Atėnų vasaros olimpinių žaidynių metu GLB bendradarbiavo su Lietuvos sportininkais, daug dėmesio skirdama paralimpiečiams. 2021 m. sausio 13-os įvykių trisdešimtmečio proga bendruomenė surengė neužmirštuolių sodinimo akciją.
2003 m. bendruomenei priklausė 28 nariai.
Pirmininkai
Organizacija yra valdoma 5 asmenų tarybos. Lietuvių bendruomenės pirmininkės:
Bobras (Krupkos)
Istorija
1762 m. suteikta Magdeburgo teisė. XIX a. buvo miestelis Siano apskrityje, mūrinė katalikų bažnyčia, buvo Bobro valsčius.
Douhi Mochas
Douhi Mochas – kaimas rytų Baltarusijoje, 27 km į pietvakarius nuo Čavusų.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Bychavo apskrities Douhi Mocho valsčiaus centras.
Mažasis Misūris
Mažasis Misūris  – upė Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės vakaruose; dešinysis Misūrio intakas. Prasideda šiaurės rytų Vajominge, vakariniuose Misūrio uolų (Missouri Buttes) šlaituose, netoli Velnio bokšto. Teka į šiaurės rytus per Montanos, Pietų Dakotos pakraščius. Ten pasuka šiaurėn, teka pro Šiaurės Dakotą. Žemupyje pasuka į vakarus. Įteka į Misūrį (Sakakavijos tvenkinį) Dano apygardoje, 40 km į šiaurės rytus nuo Kildiro.
Didžiausi intakai: Tompson Krikas, Vilou Krikas, Biver Krikas (kairieji).
thumb|left|200px|Mažojo Misūrio baseino žemėlapis
Mažasis Misūris teka vaizdingais bedlandų kraštovaizdžiais. Prie upės įsteigtas Teodoro Ruzvelto nacionalinis parkas, Mažojo Misūrio nacionalinė prerija.
Klaipėdos Ernesto Galvanausko profesinio mokymo centras
miniatiūra|265px|right|Darbo rinkos mokymo centras Alyvų g. 10A, 2013 m.
Klaipėdos Ernesto Galvanausko profesinio mokymo centras – valstybinė profesinio mokymo įstaiga, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą. Įsikūrusi Klaipėdoje, Taikos pr. 67. Įstaigos kodas – 140199874.
Centras veiklą pradėjo 2016 m. rugsėjo 1 d., Klaipėdos statybininkų mokyklą prijungus prie VšĮ Klaipėdos profesinio mokymo ir reabilitacijos centro. Mokymo įstaigai suteiktas naujas pavadinimas – Klaipėdos Ernesto Galvanausko profesinio mokymo centras. Jis pavadintas tarpukario diplomato ir politiko Ernesto Galvanausko garbei. Centre vykdomos profesinio mokymo programos apima meno, verslo ir administravimo, kompiuterijos, inžinerijos ir inžinerinių profesijų, gamybos ir perdirbimo, architektūros ir statybos, socialinių paslaugų, paslaugų asmenims, transporto paslaugų, saugos paslaugų sritis.
Irako demografija
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Irako demografiją.
Klaipėdos Ernesto Galvanausko profesinio mokymo centras
Klaipėdos statybininkų mokykla
Mokyklos vadovai: Vaclovas Normantas (1969–1982), Stanislovas Jonušis (1982–1984), Klausas Peteris Grudzinskas (1984–2007), Steponas Rimkus (2007–2016).
Klaipėdos profesinio mokymo ir reabilitacijos centras
Suaugusiųjų profesinis mokymas Klaipėdoje profesinio mokymo ir reabilitacijos centre pradėtas 1972 m. vasario 1 d. Ši data žymi Vilniaus autotransporto mokymo kombinato Klaipėdos filialo pertvarkymą į savarankišką Klaipėdos automokyklą. Prie autotransporto mokymo kombinato buvo prijungtas prekybos darbuotojų mokymo centras. 1993 m. buvęs autotransporto mokymo kombinatas reorganizuotas į Darbo rinkos mokymo centrą. 2011 m. įkurtas Neįgaliųjų profesinės reabilitacijos skyrius. Naujai pastatytame neįgaliųjų profesinės reabilitacijos centre buvo vykdoma neįgaliųjų reabilitacija. 2012 m. pradėtos teikti pirminio profesinio mokymo paslaugos pagal masažuotojo, viešbučio darbuotojo, floristo profesinio mokymo programas.
Rosė
Ròsė  – miesto tipo gyvenvietė vakarų Baltarusijoje, 15 km į šiaurę nuo Valkavisko.
Klaipėdos Ernesto Galvanausko profesinio mokymo centras
Klaipėdos profesinio mokymo ir reabilitacijos centras
Nuo įstaigos įkūrimo iki 2013 m. jos pavadinimas buvo keistas septynis kartus. Nuo 2013 m. centras pavadintas Viešąja įstaiga „Klaipėdos profesinio mokymo ir reabilitacijos centras“.
Rosė
Istorija
XIX a. buvo miestelis, Rosės valsčiaus centras Valkavisko apskrityje.
Irako demografija
Gyventojų skaičius: 28 945 657 (2009 m. apskaičiavimai) lang=lt|thumb|right|240px|Irako gyventojų amžiaus piramidė |thumb|right|240px|Irako populiacijos kitimas 1961 - 2013 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais. Struktūra pagal amžių: Amžiaus mediana:
Juozas Kapačinskas
Juozas Kapačinskas (1907 m. spalio 20 d. Mažučiuose, Vilkaviškio valsčius – 1992 m. sausio 13 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos inžinierius, rašytojas, spaudos darbuotojas.
Biografija
Studijavo technikos mokslus Kaune, Augsburgo technikos kolegijoje (Vokietija). Čikagos technikos institute įsigijo elektrotechnikos inžinieriaus specialybę.
1949 m. iš Vokietijos išvyko į JAV. Dirbo Burlingtone, geležinkelio kompanijoje. Už aktyvią visuomeninę veiklą įrašytas į JAV 200 metų sukakties leidinį „Bicentinnial Memorial Editors of Distinguished Citizen of America Biografical Directory“.
Bendradarbiavo dienraščiuose „Naujienos“, „Draugas“, rašė į laikraščius „Laisvoji Lietuva“, „Sandara“. Dirbo savaitraščio „Sandara“ redakcijoje, ėjo redaktoriaus pavaduotojo pareigas, žurnalo „Mūsų Vytis“ redakcinės kolegijos narys, Lietuvių žurnalistų sąjungos valdybos sekretorius.
Irako demografija
Metinis populiacijos prieaugis: 2,507 % (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 5,14 mirčių/1000 gyv. per metus (2008 m. apsk.)
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 43,82 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Klaipėdos Ernesto Galvanausko profesinio mokymo centras
Klaipėdos profesinio mokymo ir reabilitacijos centras
Mokyklos vadovai: Stanislovas Kekys (1972–1991), Birutė Dirmotienė (1991–2016)
Kasl Raizingas
Kasl Raizingas  – kaimelis Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje. Įsikūręs šalia istorinės Kasl Raizingo pilies.
Arūnas Vinčiūnas
Arūnas Vinčiūnas (g. 1967 m. birželio 8 d. Rudnios kaime, Varėnos rajone) – lietuvių diplomatas.
Biografija
1985 m. baigė Biržų rajono Vabalninko vidurinę mokyklą, 1992 m. – Vilniaus universitetą.
1991–1992 m. buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Ekonominės analizės skyriaus III sekretorius, 1992–1996 m. – Lietuvos ambasados Latvijoje I sekretorius, patarėjas.
1996–2000 m. dirbo URM Ekonomikos departamento Regioninės ekonominės analizės skyriaus vedėjas, 2000–2003 m. – Lietuvos ambasados Ispanijoje patarėjas. 2004–2006 m. vadovavo URM Rusijos skyriui, vėliau iki 2008 m. – URM Rytų kaimynystės politikos departamentui. .
Rūta Kanopkaitė
Rūta Kanopkaitė (g. 1949 m. kovo 16 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė.
Arūnas Vinčiūnas
Biografija
2008 m. liepos mėn. paskirtas nepaprastastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi Bulgarijos Respublikoje. 2009 m. spalio mėn. atšauktas ir paskirtas ambasadoriumi ypatingiems pavedimams Lietuvos nuolatinėje atstovybėje prie ES. Nuo 2010 metų spalio Lietuvos atstovas ES Nuolatinių Atstovų komitete (COREPER I). .
Rūta Kanopkaitė
Biografija
1972 m. baigė Vilniaus universitetą ir pradėjo dirbti laikraštyje „Kauno tiesa“. VėliauNemunas bendradarbė, dienraščio „Kauno diena“ redaktoriaus pavaduotoja, kultūros ir meno priedo „Santaka“, žurnalo „Šeimininkė“ žurnalistė. Rašo kultūros, socialiniais klausimais.
Eglynas (ežeras)
Eglynas – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 1 km į šiaurę nuo Toliejų. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,55 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 136 m. Šiaurinis ir rytinis krantai aukšti, pietinis ir pietrytinis – žemi ir pelkėti. Ežerą supa Toliejų ir Užuožerio miškai. Pietryčiuose įteka per pelkę upeliukas iš Lobinio ežero, šiaurės vakaruose 40 m protaka jungiasi su Susiedo ežeru (Virintos upės baseinas). Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Juodėnų kaimas.
Čaterisas
Čaterisas  – miestelis Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje. Didelė lietuvių imigrantų bendruomenė.
Čyhirynka
Istorija
XX a. pradžioje buvo Bychavo apskrities Čyhirynkos valsčiaus centras.
Mads Østberg
Mads Østberg (g. 1987 m. spalio 11 d.) – Norvegijos ralio lenktynininkas. Jo šturmanas – Ola Fløene.
Toby Sandeman
Toby Sandeman (g. 1988 m. kovo 2 d. Londone) – Jungtinės Karalystės sprinteris ir modelis. Jungtinės Karalystės atletikos čempionato nugalėtojas ir dviejų auksinių Europos atletikos iki 23 metų čempionato medalių savininkas. Dirbo „Calvin Klein“ ir „Ralph Lauren“ mados namuose.
Izraelio lietuvių bendruomenė
Lietuvių Bendruomenė Izraelio valstybėje „Nerija“ (LBIV) – Izraelyje gyvenančius lietuvius vienijanti visuomeninė organizacija, Pasaulio lietuvių bendruomenės narė. Įkurta 2015 m. spalio 9 d. visuotinio susirinkimo metu. 2015 m. taip pat įkurtas šokių kolektyvas „Vija“.
Bendruomenės nuostatuose nurodyta, kad bendruomenės tikslas – „išlaikyti ir puoselėti Izraelyje gyvenančių lietuvių ir jų vaikų lietuvybę, skleisti informaciją, kad žmonės Izraelyje kuo daugiau sužinotų apie Lietuvą, o Lietuvoje apie Izraelį, organizuoti įvairią kultūrinę, socialinę, laisvalaikio veiklą, susijusią su Lietuva ir Izraeliu, bendradarbiauti su organizacijomis, bendruomenėmis ir institucijomis Izraelyje ir Lietuvoje, skatinti socialinę paramą Izraelyje gyvenantiems tautiečiams.“ Bendruomenė buriasi kartu minėti lietuviškas šventes.
Rolandas Boravskis
Rolandas Boravskis (g. 1971 m. sausio 16 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorius, režisierius.
Isakas Kaplanas
Isakas Kaplanas (1905 m. rugpjūčio 21 d., senuoju stiliumi rugpjūčio 8 d. Peterburge, Rusijos imperija – 1988 m. gegužės 10 d. Amsterdame, Olandija) – Lietuvos vertėjas, žurnalistas, redaktorius.
Rolandas Boravskis
Biografija
1978–1986 m. mokėsi Vilniaus 22-oje vidurinėje mokykloje, 1986–1989 m. Vilniaus 57-oje vidurinėje mokykloje. 1989–1990 m. Vilniaus radiotechnikos ir tiksliosios matematikos profesinėje technikos mokykloje įgijo III kategorijos šaltkalvio įrankininko kvalifikaciją. Dirbo Vilniaus „Sigmos“ gamykloje, Mokytojų namuose. 1992–1996 m. studijavo Lietuvos muzikos akademijoje. 1997 m. įgijo teatro meno magistro laipsnį. Nuo 2011 m. vienas iš VšĮ „Ekspertai.eu“ steigėjų, direktorius.
Isakas Kaplanas
Biografija
1924 m. baigė Leningrado universiteto Visuomeninių mokslų fakultetą. 1930 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą.
Holbičas
Holbičas  – miestelis Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje. Didelė lietuvių imigrantų bendruomenė.
Rolandas Boravskis
Biografija
Filmavosi daugelyje kino filmų ir TV serialų. Dirba Vilniaus kameriniame teatre.
2012 m. kandidatavo LR Seimo rinkimuose. 2015 m. spalio 10 d. sunkiai susižeidė, Vilniuje iškritęs iš penkto aukšto.
Isakas Kaplanas
Biografija
1944–1946 m. leidinio „Sovetskaja Litva“ literatūrinio skyriaus vedėjas. 1975 m. emigravo į Vakarus. Nuo 1980 m. gyveno Olandijoje, buvo aktyvus lietuvių išeivijos visuomeninės veiklos dalyvis, bendradarbiavo jos spaudoje, sudarė SSRS disidentų enciklopedinį žinyną.
Išvertė į rusų kalbą daug Juozo Baltušio, Kazio Borutos, Petro Cvirkos, Vinco Krėvės, Romualdo Lankausko, Vinco Mykolaičio-Putino, Viktoro Miliūno, Algirdo Pociaus, Mykolo Sluckio, Antano Venclovos, Antano Vienuolio ir kitų lietuvių rašytojų prozos bei dramaturgijos kūrinių.
Klaipėdos pedagoginis institutas
thumb|250px|Klaipėdos pedagoginio instituto pastatas Klaipėdos pedagoginis institutas, Respublikos pedagoginis institutas – nepilna aukštoji mokykla, 1935–1939 m. veikusi Klaipėdoje, Mokytojų seminarijos rūmuose, dab. Klaipėdos universiteto Pedagogikos fakulteto pastate.
Istorija
Įkurtas 1935 m. Rengė pradžios mokyklų mokytojus. Buvo priimami ne vyresni kaip 30 m., baigusieji gimnaziją, mokytojų seminariją arba kitą atitinkamą mokyklą. Mokslas truko 4 semestrus (2 metus). Buvo mokoma bendrųjų (gamtos ir humanitarinių mokslų), pedagoginių ir specialiųjų dalykų, norintieji dirbti Klaipėdos krašto mokyklose dar vieną semestrą privalėjo studijuoti papildomai vokiečių kalbą, krašto istoriją, etnografiją, bendrąją psichologiją ir pedagogiką, teisę. Mokslas buvo nemokamas, dalis studentų gaudavo stipendijas.
Prie instituto veikė biblioteka (10 000 knygų), pavyzdinė mokykla, skirta pedagoginei praktikai atlikti, studenčių bendrabutis Giruliuose.
1935 m. buvo 140 studentų, 1937–1940 m. baigė 443 studentai.
Vokiečiams užėmus Klaipėdą Klaipėdos pedagoginis institutas 1939 m. kovo 23 d. perkeltas į Panevėžį, 1939 m. lapkričio 27 d. – į Vilnių. 1941 m. institutas pertvarkytas į keturmetę aukštąją mokyklą. 1943–1944 m. neveikė, 1944 m. atkurtas ir pavadintas Vilniaus pedagoginiu institutu (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas).
Leido „Pedagoginį metraštį“ (2 t. 1937–1939 m.).
Dėstytojai
Institute dirbo: J.Alekna, Antanas Bendorius, B.Juškevičiūtė, (Lapšienė),J.Gaubas, J.Budzinskis, A.Kavoliūnas, Albinas Liaugminas, Z. Kuzmickis, Pranas Mašiotas, Br.Murinas, St.Naujokaitis, Kl.Ruginis.
Šaltiniai
Tijūnėlienė,O.(1996) Mokytojų rengimas Respublikos pedagoginiame institute (Klaipėda:1935-1939 m.) KU.
Dartas
Dartas – upė Devone, Anglijoje, kuri išteka Dartmūre ir prie Dartmuto įteka į Lamanšo sąsiaurį. Upės ilgis – 75 km.
Etimologija
Dauguma vandenvardžių Anglijoje yra kilę iš britų kalbos. Angliškas upės pavadinimas Dart yra šios kalbos žodžių junginys. Kadangi upės žemupyje vis dar auga senoviniai ąžuolynai, manoma, kad pirmasis jo elementas kilęs iš šaknies *Dar-, reiškiančios ąžuolą. Tačiau antrasis elementas (akivaizdžiai matomas iš kietos konsonantinės galūnės Dar-t) yra mažiau aiškus, o jo etimologiją galima kildinti iš žodžio Darwent / Derventio (reiškiančio šventa ąžuolo vieta) arba Darnant / Darant (reiškiančio ąžuolo upelis).
Ravenos kosmografijoje užfiksuoti keli lotyniški vietovės pavadinimai: Devionisso Statio ir Deventiasteno, gali būti iškraipyti Statio prie upės, pavadintos Derventio, dubletai. Nors Derventio vardas Darto upės pavadinimo kilmei nėra patvirtintas, iš jo kilo kai kurių upių visoje Didžiojoje Britanijoje, pavyzdžiui, Darento, Dervent Voterio ir daugelio kitų upių, pavadintų Dervento vardu, pavadinimai. 1836 m. anglų istorinių romanų rašytoja Ana Eliza Brei paminėjo, kad dar 1832 m. buvo paplitęs Darant vardo variantas Darto upei apibūdinti.
Vandens tėkmė
Upė prasideda dviem atskiromis atšakomis (Ist Dartas ir Vest Dartas), kurios susijungia ties Dartmitu. Palei šias upes einantys takai labai populiarūs pasivaikščiojimams, yra keletas nedidelių krioklių. Per upes nutiesti keli nedideli tiltukai, jų ypač gausu ties Postbridžo kaimeliu.
thumb|left|Dartas su apatine [[Žuvitakis|žuvitakio dalimi netoli Bakfastlio]] Keleivinis keltas per upę plaukia iš Ditisamo kaimo į greta Grinvėjaus dvaro esančią vietą. Iš buvusių detektyvų rašytojos Agatos Kristi namų atsiveria vaizdas į upę. Šiuo metu dvaras ir jo sodai priklauso Nacionaliniam fondui ir yra atviri visuomenei.
thumb|right|Seniau Darto žiotis saugojo Dartmuto ir Kingsviro pilys Didelė Darto estuarija yra populiari buriavimo vieta. Kingsviro kaimas ir Dartmuto miestas yra, atitinkamai, rytinėje ir vakarinėje estuarijos pusėse, juos jungia du transporto priemonių keltai ir keleivinis keltas. Kingsviro regata rengiama kiekvienais metais. Giliavandenis Dartmuto uostas yra laivų prieglobstis.
Tiltai ir keltai per Dartą
thumb|left|Dartas ties Totnesu, fone – Totneso tiltas Užtvindyta įlanka, sudaranti Darto žemupį, su giliu vandeniu ir stačiai nuožulniais slėnio šonais yra didelė kliūtis eismui per upę. Žemiau Totneso per upę nėra tiltų.
Upės žiotys skiria Dartmuto ir Kingsviro bendruomenes. Buvo pasiūlymų nutiesti tiltą per upę, tačiau jie liko bevaisiai. Vietoj to šias dvi vietas jungia Žemutinis keltas, Keleivių keltas ir Aukštutinis keltas. Žemutinis ir Aukštutinis keltai plukdo transporto priemones, o Aukštutinis taip pat jungia kelio A379 atkarpas.
Apie 4 km aukštyn upe nuo Dartmuto, Grinvėjaus keltas perkelia pėsčiuosius per upę iš Ditisamo kaimo į Grinvėjaus prieplauką.
Dar 8 km aukštyn upe Totnese upę kerta du automobilių tiltai, geležinkelio tiltas ir pėsčiųjų tiltas. Totneso tiltas yra arčiausiai jūros esantis automobilių tiltas, kurį 1826–1828 m. pastatė Čarlzas Fauleris. Apie 300 m aukštyn upe yra Bruto tiltas, pastatytas 1982 m. pagal kelių eismo sumažinimo schemą, ir per kurį eina A385 ir A381 keliai. Dar 800 m aukštyn upe yra nutiestas geležinkelio tiltas, kuriuo per upę važiuoja traukinys, maršrutu Ekseteris–Plimutas. Iškart priešais geležinkelio tiltą yra 1993 m. pastatytas pėsčiųjų tiltas, kuriuo galima patekti į Totneso geležinkelio stotį.
Laivyba
thumb|right|Dartmuto uostas su Kingsviru fone ir upių kruizų laivais prie Dartmuto miesto prieplaukos Žemutinė Darto dalis sudaro Dartmuto uostą – giliavandenį natūralų uostą, kuris nuo seno naudojamas laivybai. Šiais laikais uosto komercinė veikla sumažėjo, tačiau čia vis dar gausu vietos žvejybinių laivų, įvairių jachtų ir kitų privačių laivų. Kelios vietinės įmonės specializuojasi laivų statyboje ir mažos talpos laivų remonte.
Dartmute taip pat yra įsikūręs Britanijos karališkųjų jūrų pajėgų koledžas, todėl čia nuolat lankosi dideli kariniai laivai. Uoste ir upėje dažnai galima pamatyti mažesnius karinio jūrų laivyno laivus, vykdančius mokomąsias pratybas. Dideli kruiziniai laivai čia taip pat retkarčiais lankosi, o iki šiol didžiausias lankytojas buvo „MV Royal Princess“ (30 277 BT).
Aukštyn Dartu jūrų laivai gali plaukti iki Totneso užtvankos. Pavasario potvynio metu, esant atoslūgiui, upė 3,2 km atkarpoje žemiau Totneso beveik išdžiūsta, tačiau mažesni laivai gali įplaukti į Totnesą praėjus pusantros valandos po atoslūgio. Aukščiau už užtvankos upe galima plaukti tik nedidelėmis valtimis, pavyzdžiui, kajakais ir kanojomis.
Kelios bendrovės, įskaitant „Dart Pleasure Craft Limited“, kuri taip pat veikia alternatyviu pavadinimu „River Link“ ir kuriai priklauso keleivinis keltas tarp Dartmuto ir Kingsviro, organizuoja keliones upe. Tai dažniausiai yra kruizai iš Dartmuto į Totnesą, kuriuos galima derinti su kelionėmis Dartmuto gariniu geležinkeliu arba atviru autobusu tarp Totneso ir Peintono, taip sukuriant kelionę ratu.
Dartmuto uostas yra pramoginių laivų stotis, o prie Darto yra kelios marinos ir laivų statyklos. Dartmuto uosto karališkoji regata vyksta kasmet tris dienas rugpjūčio pabaigoje.
Plaukimas baidarėmis ir kanojomis
thumb|right|Baidarininkai plaukia ant bangos po Niubridžu Darto aukštupys, esantis Dartmūre, yra baidarininkų ir kanojininkų traukos centras. Geriausiai žinomi upės ruožai yra šie:
Esant palankioms sąlygoms, taip pat plaukiama Ist Darto ir Vest Darto atkarpomis virš Dartmito, taip pat Veburno upe. Tai šiek tiek prieštaringai vertinama, nes pakrančių namų savininkai ir už vietos žuvininkystę atsakingi asmenys tvirtina, kad Ist Darte ir Vest Darte neturėtų būti irkluojama.
Žvejyba
Darto slėnyje yra populiari žvejyba. Vest Dartas yra žymi lašišų nerštavietė.
Literatūra ir folkloras
2002 m. anglų poetė Alisa Osvald parašė 48 puslapių poemą „Dartas“, kuri tais pačiais metais buvo apdovanota T. S. Elioto premija. Poemoje skamba Darto upės balsas, kurį A. Osvald pritaikė trejus metus įrašinėdama pokalbius su žmonėmis, gyvenančiais palei upę.
Klaipėdos laivų statybos ir remonto mokykla
VšĮ Klaipėdos laivų statybos ir remonto mokykla – valstybinė profesinio mokymo įstaiga, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą. Įsikūrusi Klaipėdoje, Statybininkų pr. 39. Įstaigos kodas – 193180433.
Vienintelė Lietuvoje mokymo institucija, ruošianti specialistus laivų statybos ir remonto įmonėms: laivų korpusų surinkėjų, suvirintojų, santechnikų, oro kondicionavimo sistemų, radijo ir elektros sistemų montuotojų ir kt. Mokyklą baigę specialistai gali dirbti ne tik jūrinės industrijos įmonėse, bet ir civilinės statybos sektoriuje, konstrukcijas gaminančiose ar panašią veiklą vykdančiose įmonėse.
Istorija
1936 m. Klaipėdoje atidaryta valstybinė amatų mokykla, kuri laikyta didžiausia tokio tipo įstaiga Baltijos šalyse. 1939 m., kai Lietuva buvo priversta grąžinti Klaipėdos kraštą Vokietijai, Amatų mokyklos veikla buvo sustabdyta. 1945 m. mokykla atnaujino veiklą. Vėliau ne kartą buvo keičiamas įstaigos pavadinimas, ji buvo pertvarkoma. Sovietmečiu veikė dvi atskiros mokyklos – Laivų statybos ir Laivų remonto. 1996 m. mokymo įstaigos buvo sujungtos.
Mokyklos pavadinimų kaita:
Poliamidas
miniatiūra|150px|left|Poliamido [[Tarptautiniai universalieji perdirbimo kodai|perdirbimo kodas]] miniatiūra|250px|right|„DuPont“ kompanijos nailonas, 1939 m. miniatiūra|250px|right|Sandarinimo juosta
Poliamidas (cheminis žymėjimas PA) – tai ilga polimerų grandinė su amino grupe (N-H-C=O). Šis polimeras gaunamas rūgščiai reaguojant su amidu. Poliamidas yra vienas iš dažniausiai mechanikoje taikomų inžinerinių plastikų, dar vadinamas „kapronu“, „kaprolonu“ arba „nailonu“. Pakeičia bronzos, žalvario, aliuminio ir plieno detales, mazgus įvairiose pramonės šakose, žemės ūkyje. Poliamidas 66 arba nailonas 66 (PA 66) pirmą kartą buvo pagamintas 1935 m. „DuPont“ kompanijoje.
Savybės
Poliamidas kietas, tačiau lengvai mechaniškai apdirbamas. Atsparus didelėms apkrovoms, pasižymi geromis mechaninėmis ir elektroizoliacinėmis savybėmis, mažu trinties koeficientu. Jis atsparus tepalams, druskoms, šarmams, žibalui, tačiau turi neigiamą savybę – absorbuoja drėgmę (aplinkos sąlygomis iki 3 %, o būdamas vandenyje iki 8 %), todėl nerekomenduojamas eksploatavimui vandenyje, nes kinta matmenys.
Yra pagrindiniai 2 poliamidų tipai: poliamidas 6 (PA 6) ir poliamidas 6.6 (PA 6.6). Šiek tiek pakeitus cheminę struktūrą (grandinės ilgį ir cheminę orientaciją), gaunamos kelios kitos poliamidų rūšys: PA 11, 12, 6.10, 6.12, 10.10. PA 6 yra minkštesnis lyginant su PA 6.6, tačiau yra plastiškesnis ir atsparesnis smūgiams; PA 6.6 - lyginant su PA 6 yra kietesnis. Gerosioms savybėms išryškinti dedami priedai: molibdeno sulfidas, stiklo pluoštas, anglies pluoštas, grafitas, alyva.
Pagrindiniai poliamidų duomenys:
Taikymas
Poliamidai tinkami įvairių komplektuojančių dalių gamybai. Gaminami krumpliaračiai, skriemuliai, įvorės, guolių įdėklai, žiedai, sraigtai, ratukai, lynų ritinėliai, štampai, vožtuvai, stūmokliai, dangteliai, kamščiai, sparnuotės, sraigtiniai velenai, guoliai, žvaigždutės ir kt. Poliamidas – sintetinis pluoštas, daug atsparesnis trinčiai nei medvilnė ar vilna. Jis nesiglamžo, yra elastingas ir tvirtas, tačiau labai elektrinasi ir greitai blunka nuo ryškios šviesos. Poliamidas dažniausiai naudojamas siūluose kaip priedas su natūraliais pluoštais, ypač tinkamas megzti kojinėms, nes kojinės iš tokių siūlų ne taip greitai susidėvi.
Plačiau pramonėje naudojami poliamidai:
Spirite tirpstančių poliamidų markės:
Klaipėdos mūšis 1323 m.
Klaipėdos mūšis – mūšis tarp žemaičių ir Livonijos ordino vokiečių, įvykęs 1323 m. Klaipėdoje.
Istorija
Pasak kronikininko Petro Dusburgiečio, žemaičiai sudegino Klaipėdos miestą, bet Klaipėdos pilies užimti nesugebėta. Sudegintos ir dar 3 gretimos pilys, veikiausiai Žardės (dab. Klaipėdos pietiniame pakraštyje), Poyso (Dangės žemupio kairiajame krante, į rytus nuo Klaipėdos) ir Eketės (Dangės ir Eketės santakoje), t. p. daug laivų, apie 70 žmonių išsivedė į nelaisvę.
Po Klaipėdos mūšio Livonijos ordinas 1328 m. savo valdą Klaipėdos mieste ir apylinkėse – Klaipėdos sritį perleido Vokiečių ordino Prūsijos šakai. 1392 m. jai savo Klaipėdos valdą perleido ir Kuršo vyskupas.
Žolininkystė
Žolininkystė – tradicinės liaudies medicinos atšaka, taikanti gydymą vaistingaisiais augalais. Žolininkystei priklauso ne tik gydimas, bet ir vaistingųjų augalų rinkimas, laikymas, paruošimas, kartais ir auginimas. Daugelyje augalų yra tokių aromatinių junginių kaip fenoliai, flavonoidai, taninai, alkaloidai, kurie teigiamai veikia organizmą, stiprina imunitetą, šalina kenksimingus mikrorganizmus.
Žolelių naudojimas medicinoje žinomas jau nuo Šumero laikų. Iki įsigalint farmacijos pramonei daugelis negalavimų buvo gydoma žolelėmis. Žolininkai ilgus šimtmečius buvo gydytojai, į kuriuos kreiptąsi negalint pačiam išsigydyti ligos. Neretai žolininkai-žiniuoniai drauge su gydimu žolelėmis taikė magiją, užkalbėjimus.
Prano Domšaičio galerija
thumb|right|300px|Prano Domšaičio galerija Prano Domšaičio galerija, iki 2004 m. Klaipėdos paveikslų galerija – dailės galerija, Lietuvos dailės muziejaus padalinys Klaipėdoje, Liepų g. 33.
Istorija
Po 1990 m. pertvarkymo didžiąją ekspozicijos dalį sudaro šiuolaikinė lietuvių tapyba, grafika, skulptūra. 2001 m. atidaryta iš Mažosios Lietuvos kilusio P. Domšaičio kūrinių ekspozicija, P. Domšaičio kultūros centras. Galerijoje vykdoma edukacinė veikla, nuo 2002 m. veikia Meno pažinimo centras.
Trocnovas
Trocnovas (, iki 1949 m. Záluží) – kaimas Čekijos pietuose, Česke Budejovicų rajone, 3 km į vakarus nuo Borovanų, praeina geležinkelis Česke Budejovicai–Gmiundas (Austrija). miniatiūra|240px|left|Paminklas J. Žižkai
2011 m. duomenimis, gyveno 112 žmonių. Trocnove esantys istorijos ir kultūros paminklai: Jano Žižkos muziejus, švč. Mergelės Marijos ir Jono Nepomuko koplyčia.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose Zalužės pirmą kartą paminėtos 1378 m.
Apie 1360 m. čia gimė J. Žižka, žymus husitų vadas, čekų nacionalinis didvyris. Jo atminimui pastatytas didelis paminklas, įkurtas muziejus, užimantys apie 15 ha plotą. Žižkos čia turėtą dvarą pardavė 1378 m. Rozenbergams. XV a. kaimas tapo vienuolių augustinų iš Borovanų nuosavybe. XVII a. pastatytas vienuolynas. Jis iškilo 1678–1679 m., manoma, buvusio dvaro griuvėsių vietoje.
1949 m. Zalužės pevardintos Trocnovu. 1950-aisiais vienuolyno pastatas buvo paverstas muziejumi, jame patalpinti radiniai po dvarvietės archeologinių kasinėjimų. 1969 m. pastatytas paminklas J. Žižkai. 1978 m. J. Žižkos muziejui suteiktas nacionalinio kultūros paminklo statusas, 2011 m. tapo Pietų Čechijos regiono muziejaus filialu.
Erbilis
Erbilis (taip pat kartais rašoma Arbilis arba Irbilis;, , šum. Urbilum) – miestas šiaurės Irake, 80 kilometrų į rytus nuo Mosulo. Tai yra Kurdistano autonominio regiono sostinė. Veikia oro uostas. Tekstilės (vilnų), maisto (tabako), odos ir avalynės pramonė, Statybinių medžiagų gamyba. universitetas (įkurtas 1968 m.).
Miesto įžymybė – senovės Mesopotamijos laikus siekianti Erbilio citadelė. Taip pat yra savo įspūdingu interjeru pasižyminti didžioji mečetė, 36 m aukščio Mudhafarijos minaretas.
Istorija
Manoma, kad Erbilis yra vienas iš seniausių nuolat apgyvendintų miestų pasaulyje. Miestietiškas gyvenimas Erbilyje buvo gyvenamas bent nuo XXIII a. pr. m. e. Manoma, kad miesto pavadinimas kilo iš šumerų kalbos ir reiškia „aukštutinis miestas“. Erbilis minimas šumerų šaltiniuose, kuomet jį nusiaubė Ūro valdovas Amarsinas. Ilgus amžius (nuo 2000 iki 608 m. pr. m. e.) miestas priklausė Asirijai. Manoma, kad Medijos karalius Kiaksaras čia įkurdinęs iranėnų tautą sagartiečius. 547 m. pr. m. e. persų valdovas Kyras Didysis užkariavo Asiriją, o Erbilį pavertė Asirijos satrapijos sostine. Čia gyvenę sagartiečiai nuolat kėlė sukilimus prieš persus. 521 m. pr. m. e. Darijus I atsiuntė armiją numalšinti sukilimo. Pasak Behistuno įrašų, tai buvęs paskutinis Medijos sukilimas.
331 m. pr. m. e. netoli Erbilio įvyko Gaugamelų mūšis, kuriame Aleksandras Makedonietis nugalėjo Darijaus III armiją. I-II a. Erbilis buvo asirų valstybės Adiabenės sostine. Miestas tapo ankstyvuoju sirų krikščionybės centru. 1397 m. miestą suniokojo Timūro antpuolis. Vėliau miestą valdė įvairios arabų bei tiurkų valstybės. Erbilis tapo svarbiu prekybiniu centru tarp Bagdado ir Mosulo. Osmanų laikais ant senovinio piliakalnio (telo) pastatytas fortas.
Klaipėdos operacija
Klaipėdos operacija – Antrojo pasaulinio karo TSRS kariuomenės puolamoji operacija Žemaitijoje 1944 m. spalio 5–19 d.
Tikslai
Klaipėdos operacijos tikslas – sumušti Vokietijos karinę grupuotę Žemaitijoje, užimti Klaipėdą, Baltijos pajūrį nuo Klaipėdos iki Palangos, atkirsti Vokietijos armijų grupės „Šiaurė“ kariuomenę Latvijoje nuo armijų grupės „Centras“, veikiančios piečiau, neleisti „Šiaurės“ grupės kariams pasitraukti į Rytų Prūsiją.
Pozicijos
Vokiečių kariuomenė gynėsi ruože Vegeriai – Papilė – Kuršėnai – Kužiai – Dubysa – Raseiniai – Gelgaudiškis. Su Vokietijos kariuomene (apie 130 000 karių, 1600 artilerijos pabūklų ir minosvaidžių, daugiau, kaip 400 tankų) kovojo TSRS I Pabaltijo fronto ir III Baltarusijos fronto 39 armijos kariuomenė (apie 500 000 karių, 9300 artilerijos pabūklų ir minosvaidžių, 1340 tankų).
Eiga
TSRS kariuomenė puolimą pradėjo 1944 m. spalio 5 d., pralaužė vokiečių kariuomenės gynybą, spalio 11 d. pasiekė Baltiją, priartėjo prie Klaipėdos gynybos ruožo, bet jo pralaužti nepajėgė. Operacijoje dalyvavo ir Šešioliktoji lietuviškoji šaulių divizija.
Visą Lietuvos teritoriją TSRS kariuomenė užėmė tik 1945 m. pradžioje – Klaipėdą – sausio 28 m., Kuršių neriją – vasario 4 d.
Anteridis
miniatiūra|155px|Anteridis Anteridis  – tai ovalios ar rutulio formos haploidinis (n) kūnelis, kuriame susiformuoja spermatogeninės ląstelės. Būdingas dumblių, samanų, grybų, paparčių ir kitų sporinių augalų vyriškasis lytinio dauginimosi organas, susidarantis gametofite. Anteridyje susidaro spermatozoidai arba bežiužės gametos, vadinamos spermaciais. Dažniausi dauginimosi būdai, kuriuose dalyvauja anteridis yra izogamija, heterogamija ir oogamija.
Daugelis dumblių ir kai kurie grybai, pvz., archiaskomicetai ir vandens pelėsiai, reprodukcijos metu taip pat turi anteridžius. Plikasėklių ir gaubtasėklių augalų vyriškas gametofitas yra redukuotas. Plikasėklių vyriškąjį gametofitą sudaro protalinės ląstelės, anteridinė ir sifonogeninė ląstelės. Žiedinių augalų vyriškąjį gametofitą  – žiedadulkę  – sudaro trys haploidinės ląstelės.
Časlavas
Časlavas – miestas Vidurio Čekijos krašte, Kutna Horos rajone, 10 km į pietryčius nuo Kutna Horos, 71 km į pietryčius nuo Prahos, prie Brslenkos upės. 2019 m. duomenimis, gyveno 10,3 tūkst. žmonių.
Istorija
Časlavas istoriją skaičiuoja nuo 800 m., kai buvo statoma gyvenvietė su tvirtove Hrádek. 1250 m. Čekijos karalius Otokaras II šalia įkūrė naują miestą. Husitų karų metais, 1421 m., Bohemijos parlamentas posėdžiavo Časlave ir tvirtino naują husitų vyriausybę.
Per Trisdešimtmetį karą, 1639 m. ir 1642 m., miestą užėmė ir niokojo švedų kariuomenė. Tik VIII–XIX a. miestas galėjo atsigauti po karo ir vėl turėti anksčiau prarasto ekonominio ir politinio centro funkcijas.
1864 m. įkurtas vienas seniausių Bohemijoje regioninis Časlavo muziejus. 1910 m. parapijos bažnyčioje rasta husitų vado, nacionalinio didvyrio Jano Žižkos kaukolė. Jis buvo 1424 m. palaidotas Časlave, tačiau 1623 m. imperatoriaus įsakymu J. Žižkos kapavietė buvo sunaikinta.
Ispanijos lietuvių bendruomenė
Ispanijos lietuvių bendruomenė − Ispanijoje gyvenančius lietuvius vienijanti organizacija, Pasaulio lietuvių bendruomenės narė. Įkurta 2001 m. Madride, Lietuvos ambasadoriaus Ispanijoje V. A. Dambravos iniciatyva, o 2004 m. įregistruota oficialiai. Bendruomenės tikslai – puoselėti lietuvių kalbą ir kultūrą, skleisti informaciją, susijusią su Lietuva, teikti pagalbą tautiečiams, norintiems įsikurti Ispanijoje ir plėtoti kultūrinius ryšius.
Nuo 2016 m. kartu su Lietuvos ambasada kasmet rengia žygį Šv. Jokūbo keliu Lietuvos nepriklausomybės atkūrimui Kovo 11-ąją paminėti.
Pirmąja bendruomenės pirmininke išrinkta Beata Monstavičius (pareigas ėjo iki 2003 m.) Nuo 2020 m. pirmininkės pareigas eina Agneta Vansavičienė.
Di Moinas (upė)
Di Moinas  – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, daugiausia Ajovoje; dešinysis Misisipės intakas. Prasideda pietvakarių Minesotoje, Šeteko ežere, netoli Paipstouno. Aukštupyje vadinama Vakarine Šaka (Vest Forku). Teka į pietryčius, dalindama Ajovos valstiją perpus. Žemupyje neilgą atkarpą (~40 km) teka Ajovos–Misūrio siena. Įteka Misisipėn į pietvakarius nuo Keokuko.
Didžiausi intakai: Ist Forkas (Rytų Šaka) (kairysis) ir Rakūnas (Meškėnų upė) (dešinysis).
1958 m. Di Moinas patvenktas Red Roko bei Seilorvilio užtvankomis. Didžiausi miestai prie upės: Otamva, Di Moinas, Fort Dodžas, Estervilis.
thumb|left|200px|Di Moino baseino žemėlapis
XIX a. Di Moinas buvo svarbi vidurio Ajovos laivybinė arterija. Nutiesus geležinkelius savo transportinės reikšmės nustojo, tačiau iki pat XIX a. pab. naudota hidroenergijai (veikė 80 vandens malūnų).
Prancūzai šią upę vadino „Otojų upe“ (R. des Otentas, 1703 m.). Indėnai foksai ir saukai ją vadino Keošauka (Ke-o-shaw-qua – 'atsiskyrėlio upė'), o dakotai – Injanšaša. Di Moino pavadinimas greičiausiai atsiradęs iš prancūziškos santrumpos nuo žodžio „Moinigonų upė“ (le Moingona R., 1713 m.). Taip vadinta viena iš ilinojų genčių.
Ý
Ý (ý) arba Y su akcentu – raidė senovės skandinavų, islandų, farerų ir turkmėnų kalbos abėcelėse, čekų ir slovakų kalbose naudojama kaip balsės y ilgoji forma.
Elžbieta Jodinskaitė
miniatiūra|261x261px|E. Jodinskaitės gimtasis Švobiškio dvaras (Pasvalio r.) Elžbieta Jodinskaitė (1877 m. birželio 18 d. Švobiškyje, Joniškėlio valsčiuje – 1951 m. gegužės 3 d. Panevėžyje) – Lietuvos bibliotekininkė, visuomenės veikėja, draudžiamos lietuviškos spaudos platintoja.
Biografija
E. Jodinskaitė gimė Baltramiejaus ir Elžbietos Jodinskų šeimoje. Ji buvo paskutinis, ketvirtasis vaikas, po sūnų – Adomo, Jokūbo ir Povilo – gimusių Noreikonyse. Dukrai gimus, jos tėvai jau valdė Švobiškio dvarą. Kai po 1863 m. sukilimo buvo dalijamos Švobiškio dvaro žemės, didelė dvaro centro dalis atiteko Elžbietos tėvui, Švobiškio valsčiaus viršaičiui Baltramiejui Jodinskui (1828–1889).
E. Jodinskaitė lankė Švobiškio pradžios mokyklą, kurią baigusi, 1890–1896 m. mokslą tęsė Mintaujos Pauker aukštesniojoje mergaičių mokykloje. Mintaujoje gyveno pas Joną ir Konstanciją Jablonskius. Jablonskių namai tada buvo svarbus lietuvių inteligentų centras, į kurį aptarti visuomeninio gyvenimo, spaudos, literatūros rinkosi žymūs tautinio atgimimo demokratinės krypties veikėjai: Motiejus Čepas, Mečislovas Davainis-Silvestraitis, Jonas Jablonskis, Antanas Kriščiukaitis (Aišbė), Motiejus Lozoraitis, Pranas Mašiotas, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Adomas Sketeris ir kt. E. Jodinskaitė bendravo su tautinio atgimimo žmonėmis, platino draudžiamą lietuvišką spaudą („Varpą“, „Ūkininką“). Už tai 1900 m. lapkritį ji suimta, kalinta Liepojos kalėjime, tardyta ir nubausta vieneriems metams policijos priežiūros. Nuo to laiko ir maždaug iki 1921 m. konkretesnių žinių apie jos gyvenimą neaptikta.
Dar paauglystėje E. Jodinskaitė tapo našlaite, paskui neteko ir brolių, liko be artimųjų, neištekėjo.
Bibliotekinė veikla
Svarbiausias E. Jodinskaitės gyvenimo ir darbų etapas susijęs su Panevėžiu. 1921 m. spalio mėnesį E. Jodinskaitė buvo išrinkta meno ir kultūros draugijos „Aidas“ bibliotekininke. Nuo 1921 m. gruodžio 1 d. ji pradėjo dirbti Valstybinio centrinio knygyno (bibliotekos) sistemoje – jai patikėta įsteigti šios bibliotekos Panevėžio skyrių. Patalpų nebuvo skirta, todėl E. Jodinskaitė dirbo savo bute – kaupė fondą, tvarkė dokumentus. Savo bute ji 1922 m. balandžio mėnesį pradėjo nesistemingai išdavinėti knygas. Oficialiai patalpos Šeduvos gatvėje bibliotekai skirtos ir biblioteka pradėjo išdavinėti knygas 1922 m. rugsėjo 1 d.
Bibliotekininkystės srityje E. Jodinskaitė buvo savamokslė. Pirmųjų žinių ir patyrimo įgijo „Aido“ draugijos bibliotekoje, o dirbdama Valstybinio centrinio knygyno Panevėžio bibliotekoje, ji lankė Kauno bibliotekas, dalyvavo Pabaltijo bibliotekininkų kongresuose (1935, 1938). Jos darbui ir savišvietai daug padėjo tai, kad mokėjo lenkų, rusų, vokiečių, prancūzų, lotynų kalbas.
E. Jodinskaitės įkurta ir vadovaujama Panevėžio biblioteka buvo viena seniausių ir geriausių viešųjų bibliotekų tarpukario Lietuvoje. Dar 1924 m. tikrinant Valstybinio centrinio knygyno aštuonis skyrius, pripažinta, kad bibliotekinio darbo požiūriu geriausiai tvarkoma Panevėžio biblioteka. Neatsitiktinai E. Jodinskaitė – viena iš pirmųjų provincijos bibliotekininkių jau 1931 m. priimta į Lietuvos bibliotekininkų draugiją. Tais pačiais metais ji išrenkama į šios draugijos laikinąją revizijos komisiją, o 1933–1934 m. perrinkta revizijos komisijos pirmininkės pareigoms. 1938 m. Lietuvos valstybės 20-mečio proga iš 28 Lietuvos bibliotekininkių, pristatytų Vytauto Didžiojo ordinui gauti, buvo atrinkta tik E. Jodinskaitė. Ar ji gavo šį apdovanojimą, nežinoma.
Labdaringa veikla
E. Jodinskaitės labdarystė daugiausia susijusi su „Žiburėlio“ draugija. Dar spaudos draudimo laikais ji įsitraukė į moksleivių ir kultūros darbuotojų šalpos draugijos „Žiburėlis“ veiklą, ją rėmė ir po 1906 m., kai draugija jau veikė legaliai. 1919 m. „Žiburėlio“ skyrių įsteigus Panevėžio gimnazijoje, parduoto Švobiškio dvarelio lėšas skyrė neturtingiems moksleiviams šelpti. Savo globotinius ji rėmė ir iš bibliotekininkės atlyginimo. E. Jodinskaitė daug padėjo būsimajam skulptoriui Bernardui Bučui, jam mokantis Panevėžio gimnazijoje, studijuojant Romos dailės akademijoje ir kituose užsienio miestuose.
Atminimo įamžinimas
miniatiūra|291x291px|E. Jodinskaitės kapas [[Panevėžio Kristaus Karaliaus Katedros kapinėse (Ramygalos g.)]] 1990 m. Panevėžio bibliotekininkų iniciatyva ant E. Jodinskaitės kapo Panevėžio Kristaus Karaliaus katedros kapinėse pastatytas antkapinis paminklas (aut. A. Pajuodis). 2007 m. kapas  įtrauktas į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą. 2022 m. rugsėjo 1 d. Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešojoje bibliotekoje atidaryta Elžbietos Jodinskaitės kraštotyros skaitykla.
Karmino rūgštis
Karmino rūgšties molekulės centrą sudaro antrachinonas, prie kurio prijungtas gliukozės žiedas. Karmino rūgštį pirmą kartą organiniai chemikai susintetino 1991 m.
Žuravičai
Žuravičai – agromiestelis rytų Baltarusijoje, 55 km į šiaurės rytus nuo Rahačovo. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo miestelis Bychavo apskrityje, prie Maskvos–Varšuvos plento. Kurį laiką veikė ir Žuravičų valsčius.
Fitoterapija
thumb|Gydomųjų žolių žinynas De Materia Medica (XII–XII a.) Fitoterapija – medicinos atšaka, besiremianti įvairių augalų panaudojimu gydymo tikslams.
Išsivystė iš žolininkystės, o pastaruoju metu yra įgijusi mokslinį, nežiūrint problematiškumo bei industrinį pobūdį.
Audra Plepytė-Jara
Audra Plepytė (Audra Plepytė, g. 1971 m. spalio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos Respublikos diplomatė.
Biografija
Diplomatinę tarnybą Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje pradėjo 1994 m., buvo Daugiašalių santykių skyriaus III, II, I sekretorė. 1996–1998 m. dirbo URM Amerikos šalių skyriaus I sekretore, ėjo skyriaus vedėjo pareigas. 1998–1999 m. vadovavo URM Šiaurės Europos šalių skyriui, o 1999 m. buvo URM sekretoriaus patarėja.
1999 m. dirbo Lietuvos ambasados JAV patarėja, 1999–2002 m. buvo Lietuvos nuolatinės misijos Jungtinėse Tautose Niujorke vadovo pavaduotoja.
2009–2010 m. buvo URM Personalo departamento direktorė.
2010–2014 m. – Lietuvos ambasadorė Ispanijoje. .
2014–2017 m. URM Europos Sąjungos departamento direktorė.
2017–2021 m. Lietuvos Respublikos nuolatine atstovė Jungtinėse Tautose. 2021 m. gegužės viduryje taps Lietuvos Respublikos ambasadore JAV.
Pietų Amerikos gandras
Pietų Amerikos gandras  – gandrinių (Ciconiidae) šeimos paukštis.
Paplitimas ir buveinės
Pietų Amerikos paukštis. Aptinkamas Kolumbijos rytuose, Venesueloje, centrinėje ir šiaurinėje Brazilijoje, rytinėje Bolivijos dalyje, Urugvajuje, centrinėje Argentinoje, Kosta Rikoje, Gvianoje. Buveinė – šlapynės, užliejamos ganyklos, nendrynai, ryžių laukai, dirbami laukai. Pastebimas iki 900 m virš jūros lygio aukštyje, o Bolivijoje net 2 500 m aukštyje. Populiacijoje apie 100 000 individų.