cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suchoj Su-30
Aviacijos elektronika
Šiame lėktuve įdiegtas autopilotas leidžia pastarajam valdyti naikintuvą ir žemame aukštyje, pasinaudojant integruotu žemės reljefo sekimo radaru. Autopilotas gali atlikti pilną skrydį kovinėje grupėje bei maršruto pabaigoje automatiškai nutupdyti Su-30 oro bazėje, aprūpintoje reikiamą nusileidimo informaciją perduodančia įranga.
Sirija
Keliolika Su-30SM lėktuvų, priklausančių Rusijai, dalyvauja Rusijos karinėje misijoje Sirijoje, jos pilietinio karo metu, Sirijos pajėgų pusėje. 2015 m. rugsėjį buvo pastebėti keli naikintuvai, o 2015 m. gruodžio mėnesį iš palydovo buvo aptikta 16 šių naikintuvų, dislokuotų Latakijos provincijoje įsikūrusioje karinėje oro bazėje.
Naikintuvo versijos
thumb|Indijos oro pajėgų [[Sukhoi Su-30MKI|Su-30MKI]] thumb|Karališkųjų Malaizijos oro pajėgų [[Su-30MKM]] thumb|Ugandos oro pajėgų Su-30MK2 thumb|Alžyro oro pajėgų Su-30MKA pasipildo kuro iš [[Ilyushin Il-78|Il-78 Midas]]
Specifikacijos
Informacija Su-30MK
right|350px
Ginkluotė Su-30MK turi 12 ginkluotės prikabinimo taškų.
Krekenavos Mykolo Antanaičio gimnazija
miniatiūra|220px|right|Gimazijos šimtmečio atminimo akmuo
Naujarodžių kaime veikia gimnazijos Rodų skyrius, tipas – pradinė mokykla.
Istorija
1533 m. rašytiniuose šaltiniuose minima parapinė mokykla. 1865 m. Krekenavoje jau veikė valstybinė pradinė mokykla. 1919 m. mokytojo Mykolo Antanaičio iniciatyva pradinė mokykla reorganizuota į progimnaziją. Jos direktoriumi tapo M. Antanaitis. 1935 m. progimnazija pertvarkyta į šešių skyrių reformuotą pradinę mokyklą. 1944 m. vėl pradėjo veikti progimnazija. Didėjant mokinių skaičiui, 1947 m. progimnazija reorganizuota į gimnaziją. 1949 m. gimnazija pertvarkyta į vidurinę mokyklą.
1969–1982 m. pastatytas antrasis mokyklos pastatas, sporto salė, valgykla, bendrabutis. 1994 m. vidurinei mokyklai suteiktas M. Antanaičio vardas. 2004 m. įsteigta Mykolo Antanaičio premija, kuria kasmet apdovanojamas vienas iš mokyklos mokytojų arba mokinių, labiausiai nusipelniusių garsinant mokyklos vardą. 2007 m. Krekenavos Mykolo Antanaičio vidurinei mokyklai suteiktas gimnazijos statusas.
Ostrovnojė (Mocviečiai)
Ostrovnojė (,, nuo 1938 m. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras. 1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės kaimas.
Erotissimo
Erotissimo – 1969 m. sukurta komedija, kurios režisierius Gérard Pirès Berlyno kino festivalyje buvo nominuotas Auksiniam lokiui.
Turinys
Jau eilę metų Ištekėjusi už verslininko Filipo, Enė, veikiama gausybės erotiškumą akcentuojančių reklamų ir filmų, pradeda manyti, kad vyras per mažai ją myli. Ji išmėgina įvairiuos metodus, tačiau nesulaukia jokio rezultato, mat tuo metu Filipo kompaniją tikrina mokesčių inspektorius, įsitikinęs, jog šis slepia pajamas. Kadangi jis su inspektoriumi praleidžia ištisas dienas, Enė nusprendžia, jog šis jai neištikimas ir pati susiranda meilužį...
Leoniškės
Leoniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šumsko. Stūkso Leoniškių piliakalnis.
Yayi Boni
Dr. Thomas Yayi Boni (g. 1952 m. Tchaourou, Borgou, Benine) – dabartinis Benino prezidentas. Prieš tapdamas prezidentu 2006 m. balandžio 6 d. jis buvo bankininkas.
Biografija
Nuo 1980 iki 1988 m. jis dirbo vakarų Afrikos centriniame banke. Iki 1992 m. jis kilo banko pareigose, o nuo 1992 iki 1994 m. dirbo tuometinio šalies Prezidento Nicéphore Soglo komandoje valiutų ir bankų skyriuje. Po to jis buvo paskirtas vakarų Afrikos centrinio banko vadovu. Boni gavo nacionalinį Prancūzijos ordiną už vakarų Afrikos vystymą.
Gimęs musulmonų šeimoje šiuo metu Boni yra pasiskelbęs esantis evangelikas protestantas. Jis turi penkis vaikus, o jo žmona Chantal née de Souza yra buvusio kariuomenės vadovo Paul-Émile de Souza dukterėčia.
Pasikėsinimas
2007 m. kovo 15 d. buvo pasikėsinta į prezidento gyvybę netoli mažo Ikemon miestelio, kuomet prezidentas važiavo iš parlamento rinkimų kampanijos. Nusikaltėliai blokavo kelią prezidento ešelonui nuverstais medžiais ir apšaudė automobilį, įprastai vežantį Prezidentą, tačiau tuo metu jis važiavo kitu automobiliu. Kai kurie kortežu važiavę žmonės buvo sužeisti.
Akiduobė
thumb|200px|Akiduobę sudarantys kaulai: Geltona – kaktikaulis Žalia – ašarikaulis Ruda – [[akytkaulis Mėlyna – skruostikaulis Violetinė – viršutinis žandikaulis Tamsiai violetinė – gomurikaulis Rožinė – pleištakaulis]] Akiduobė (, dgs. orbitae) – porinė ertmė kaukolėje, kurioje yra akis. Suaugusio žmogaus akiduobės tūris apie 30 ml, iš jų 6,5 ml užima akis. Likusį tūrį užima akį judinantys raumenys, jungiamieji audiniai, ašarų liauka, kraujagyslės, nervai ir kt. Akiduobėje akį ir ją judinančius raumenis dengia riebalų sluoksnis, kuris palengvina akies judesius. Išorinį akiduobės kraštą apriboja kaktikaulis (iš viršaus ir iš šonų), viršutinis žandikaulis (iš apačios ir vidiniame krašte), ašarikaulis (vidiniame krašte) ir skruostikaulis (iš apačios ir šoniniame krašte).
Sandara
Akiduobė – porinė piramidės pavidalo ertmė, kurios atgal nukrypusi viršūnė baigiasi kanalu, o pagrindas aptvertas akiduobės kraštu, išeina į veido priekį.
Akiduobės ertmę riboja 4 sienos – viršutinė, šoninė, apatinė ir vidinė.
Viršutinė siena (paries superior): kaktikaulio akiduobinė dalis (pars orbitalis) jos akiduobinis paviršius (facies orbitalis) ir pleištakaulio mažojo sparno (ala minor) akiduobinis paviršius. Viršutinės sienos šone, tuoj pat už skruostinės kaktikaulio ataugos, processus (zygomaticus ossis frontalis), yra sekli ašarų liaukos duobė (fossa glandulae lacrimalis), o vidinėje pusėje- skridininė duobė ir gydlys (fovea et spina trochlearis). Pastarasis retai esti ryškus.
Šoninę sieną nuo viršutinės skiria viršutinis akiduobinis plyšys (fissura orbitalis superior). Šoninę sieną (paries lateralis) suformuoja pleištakaulio didžiojo sparno akiduobinis paviršius (facies orbitalis alae majoris ossis sphenoidalis), ir skruostikaulio akiduobinis paviršius (facies orbitalis ossis zygomatici).
Apatinė akiduobės siena tolydžio pereina į vidinę (paries medialis), į kurios sudėtį įeina viršutinio žandikaulio kaktinė atauga (processus frontalis maxillae), ašarikaulis (os lacrimale), akytkaulio labirinto akiduobinė plokštelė. Priekyje yra ašarų maišo duobė (fossa sacculi lacrimalis) ribojama priekinių ir užpakalinių ašarinių skiauterių (crista lacrimalis anterior et posterior). Priekinė anga gali būti akytaulio akiduobinės plokštelės ir kaktikaulio akiduobinės dalies siūlėje, virš ar žemiau jos, o užpakalinės angos neretai iš viso nebūna.
Itanium
right|thumb|104px|Itanium logotipas Itanium – Intel kompanijos 64 bitų mikroprocesorių šeima, implementuojanti Itanium (anksčiau vadinta IA-64) architektūrą. Intel juos pozicionavo serveriams ir superkompiuteriams. Itanium architektūra buvo pradėti kurti Hewlett-Packard kompanijos, vėliau vystyta bendromis pajėgomis su Intel.
Nuo pirmojo Itanium procesoriaus išleidimo, jais paremtas sistemas gamino HP ir keletas kitų serverių gamintojų. 2017 metais Intel išleido paskutinę kartą, kodiniu pavadinimu Kittson, ir paskelbė, kad tai bus paskutiniai Itanium šeimos procesoriai.
2019 m. sausio 30 d. Intel paskelbė paskutines užsakymų ir jų vykdymo datas, tarp kurių 2021 m. liepos 29 d. yra paskutinė produktų išsiuntimo data.
Istorija
left|thumb|Intel Itanium procesorius HP ir Intel bendradarbiavimo kuriant naują procesoriaus architektūrą serveriams ir darbo stotims, remiantis tyrimais, kuriuos HP atlikinėjo nuo 1989 metų, pradžia - 1994 m. HP ieškojo naujos kartos pakaitalo savo sėkmingai PA-RISC architektūrai ir tam norėjo panaudoti Intel išteklius bei patirtį.
IA-64 architektūra buvo paremta EPIC (Explicitly Parallel Instruction Computing) arba aiškaus lygiagretumo paradigma, kurioje lygiagrečiai vykdomų instrukcijų paieška ir išdėstymas vykdymui buvo patikėtas kompiliatoriui. Itanium taip pat buvo suprojektuotas užtikrinant suderinamumą tiek su x86, tiek su HP UNIX programomis. Kūrimo metu buvo tikima, kad IA-64 taps dominuojanti architektūra serverių, darbo stočių, galbūt net ir asmeninių kompiuterių rinkoje bei pakeis populiarią x86 architektūrą bei taps pramoniniu standartu plačiam kompiuterinių platformų spektre.
Pirmoji Itanium iteracija, kodiniu pavadinimu Merced, pasirodė 2001 m., tačiau jos priėmimas rinkoje buvo gerokai mažesnis nei tikėtasi. Pagrindinės to priežastys buvo veikimo problemos, optimizuotų programų trūkumas, nepakankamas procesorių kiekis ir aukšta gamybos kaina bei nepakankamas HP palaikymas, kuri teikė pirmenybę Intel Pentium paremtiems kompiuteriams.
Nors procesorius ir galėjo vykdyti x86 instrukcijas, tačiau vykdymo greitis buvo gerokai mažesnis už to meto x86 architektūros Intel ir AMD procesorius. Kitas svarbus faktorius buvo kritęs serverių pardavimas dėl vadinamų dot - com verslo modelio įmonių griūties.
Intel ir HP pratęsė architektūros tobulinimą, kurio rezultatas tapo antrosios kartos Itanium 2 procesorius (2002 m.). Po jo pasirodymo pirmųjų Itanium gamyba buvo visiškai sustabdyta.
Programinis palaikymas
Itanium šiuo metu palaiko platų spektrą operacinių sistemų, įskaitant Microsoft Windows ir įvairias Linux distribucijas, HP HP-UX bei OpenVMS sistemas, taip pat didžiųjų kompiuterių (mainframe) aplinkas Groupe Bull GCOS ir NEC NCOS. Platform Solutions vykdo tolimesnes pastangas, siekdama perkelti IBM didžiųjų kompiuterių operacines sistemas OS/390, MVS ir z/OS. Neseniai Transitive Corporation išleido beta transliatoriaus Solaris/SPARC programų paleidimui versiją Linux/Itanium sistemose.
Šiuo metu yra priskaičiuojama apie 10 000 programų, skirtų Itanium paremtoms sistemoms. Šis skaičius padvigubėjo nuo 2003. Tarp komercinių programų stipriausios yra duomenų valdymo, saugojimo sistemos (pavyzdžiui, duomenų bazės) ir aukšto lygio verslo valdymo programos (pavyzdžiui, verslo resursų valdymas ir santykių su klientais valdymas). Intensyvaus darbingumo ir techninėje kompiuterijoje, stipriausias palaikymas yra darbuose su dideliais duomenų kiekiais ir darbo krūviais ten, kur didesnis skaičius mažesnių serverių susitvarko sunkiau. Intel siūlo nemokamą biblioteką programavimui Itanium procesoriuose. Palaikomų programų sąrašą galima rasti Itanium Solution Alliance tinklalapyje.
Rinkos tendencijos
Itanium pardavimai kilo paskutinius keletą metų, tačiau tas kilimas sukelia daug diskusijų. IDC 2005 metais paskelbė, kad per 4 metus buvo parduota sistemų su Itanium už 3 mlrd. dolerių ir numato, kad dar už 3 milijardus bus parduoti per ateinančius 15 mėnesių. Kiti pažymi, kad šis didelis pakilimas reiškia tai, kad nemažai HP klientų pereina iš PA-RISC sistemų prie Itanium, tačiau tai nereiškia, kad procesoriai įgavo platų pripažinimą. Iš tikrųjų, dalis labiausiai kategoriškų Itanium kritikų juos vadina „Itanic“ vardu (žiūrėkite žemiau) ir tęsia kalbas apie architektūros gyvavimo pabaigą. Tuo tarpu Intel ir HP išlieka optimistiški Itanium atžvilgiu, aparatinės įrangos gamintojai, priklausantys Itanium Solutions Alliance įsipareigojo bendrai paskirti 10 milijardų dolerių architektūros vystymui iki dešimtmečio pabaigos.
Bendros pajamos iš Itanium sistemų trigubai išaugo per 2003-2004 metus, pasiekus 1,4 milijardo dolerių ir 2,4 milijardo 2005. Itanium Solution Aliance tikina, kad bendros pajamos iš Itanium sudaro 58 % visų pajamų iš Sun SPARC sistemų ir 33 % bendrų pajamų iš IBM Power2.
Techniniai privalumai
thumb|Intel Itanium architektūra IA-64 architektūra buvo kuriama, siekiant įgyvendinti labai aukšto lygio lygiagretų apdorojimą, leidžiantį pasiekti didelį našumą be aukšto taktinio dažnio. Pagrindiniai architektūros pranašumai:
Ankstyvieji techniniai sunkumai
Pirmosios Itanium versijos, kodiniu pavadinimu Merced, prekyboje pasirodė 2001 metais. Jie buvo gaminami pagal 180 nm technologiją, veikė 733 ir 800 Mhz dažniu, turėjo 2 arba 4 MB išorinės L3 spartinančiosios atminties.
IA-64 režimu, Itanium buvo greičiausiai skaičiavimus su slankiojo kablelio skaičiais atliekantis procesorius tuo metu rinkoje. Tačiau sveikųjų skaičių skaičiavimai buvo tik šiek tiek greitesni už tokiu pačiu dažniu veikiančius x86 architektūros procesorius, o x86 kodo vykdymas tesiekė 1/8 panašiu dažniu veikiančio x86 procesoriaus greičio. Programinė x86 emuliacija dirba greičiau, ką parodė Itanium 2 procesoriai, kur x86 kodas yra vykdomas panašiu greičiu kaip ir atitinkamu dažniu veikiantis x86 procesorius.
Pagrindinė pirmų Itanium procesorių konstrukcinė klaida buvo didelio vėlavimo (latentiškumo) trečio lygio spartinančioji atmintis. Intel inžinieriai tikriausiai tikėjosi, kad plačios procesoriaus galimybės ir didelis pralaidumas kompensuos tai, tačiau vėlavimas buvo toks didelis, kad jis sulėtindavo spartinančiąją atmintį iki tokio lygio, kad ji būdavo neypatingai greitesnė už pagrindinės atminties sąsają. Dėl palyginus mažo kiekio greitesnių pirmo ir antro lygio spartinančiųjų atminčių (32 KiB ir 96 KiB), tai galėdavo privesti prie didelės apkrovos pagrindinei sistemos magistralei.
Iš pradžių procesorius buvo planuotas išleisti 1998–1999 metais, tačiau dažni projekto atidėliojimai ir padidėjusi konkurencija iš AMD pusės x86 procesorių rinkoje privedė prie to, kad Itanium procesoriai dar iki jų išleidimo paseno. Dėl šios priežasties jis tapo nekonkurencingu produktu 2001, nors galėjo toks būti prieš dvejus metus.
Itanik (Itanic)
Itanik – pašiepiantis pavadinimas, kuris primena Titaniko (Titanic), žinomo laivo, paskendusio 1912 m., pavadinimą, ir kuris pirmą kartą buvo sugalvotas 1999, vėliau dažnai buvo naudojamas The Register tinklalapyje  ir Scott McNealy (Sun Microsystems prezidento). Šis vardas tapo aliuzija į tikėjimą, kad IA-64 yra „balta varna“ HP ir Intel kompanijoms, kurioms projektas kainavo milijardus dolerių, tačiau nesugebėjęs pasiekti tikėtų rezultatų per apsibrėžtą laikotarpį.
Konkurencija
Itanium konkuruoja apatinio lygio (low - end) serveriuose su AMD64 ir Intel EM64T, viršutinio lygio (high - end) su IBM POWER ir Sun Microsystems SPARC architektūros procesoriais.
Per pirmus 5 savo egzistavimo metus Itanium nepasiekė savo tikslų ir šiuo metu tikisi įsigalėti high - end srityje ir techninėje kompiuterijoje, kurioje lyderiai yra IBM ir Sun. Tačiau ir be šių konkurentų vis labiau į šią rinką skverbiasi ir x86 architektūros procesoriai, ypač po to, kai įgavo 64 bitų adresaciją ir didesnes multiapdorojimo galimybes, todėl ateityje tikėtina teks konkuruoti ir su šios plačiai paplitusios architektūros procesoriais.
Superkompiuteriai
Greičiausias superkompiuteris, naudojęs pirmos kartos Intel Itanium procesorius, buvo IBM Titan, dabar klasteris National Center for Supercomputing Applications centre. Jį sudaro 320 Intel Itanium (800 Mhz) procesorių.
Jaskaičiai
Jaskaičiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1,5 km į šiaurės rytus nuo Aukštųjų Kaplių. Prie kaimo teka Obelies intakas Suleva, patvenkta nedideliu tvenkiniu. Per Jaskaičius eina kelias iš Kaplių į Milžemius.
Kaime gyvena 3 šeimos, stovi neveikiantis vandens bokštas. Taip pat yra nebenaudojami ūkiniai pastatai, kurie anksčiau priklausė Aristavos ūkio bendrovei. Netoli kaimo yra Aristavos ūkio bendrovės dirbami žemės plotai, taip pat yra ir kitų ūkininkų dirbami žemės plotai.
thumb|left|240px|Ūkinis pastatas
Istorija
Iki XX a. vid. buvo Jeskaičių dvaras (dar vadintas Šačiūnais) Šėtos valsčiuje.
Muromų kalba
thumb|left|250px|Šviesiai žalia spalva pažymėta vieta, kur, manoma, gyveno [[muromai.]] Apie šią kalbą žinoma labai mažai, bet tikėtina, kad ji buvo artima abiem mordvių kalboms – mokšų ir erzių kalboms.
Išnyko dar viduramžiais (apie 1000 m. e. m.), kai muromus asimiliavo viatičiai. Bet dar XX a. Vladimiro srities Sudogdos ir Selivanovo rajonuose gyveno senų žmonių, kurie savo šaknis vedė iš muromų.
Didieji Gulbinai
Didieji Gulbinai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Didžiosios Riešės, 2 km į pietus nuo Kalino, tarp kelio ir Riešės upelio. Pietinė kaimo dalis prijungta prie Vilniaus. Būdingos nausėdijos (statybos prasidėjo po 2000 m.), besiplečiančios į vaizdingą pievą Riešės aukštumoje. Į rytus nuo kaimo, Gulbino ežero saloje, stūkso Didžiųjų Gulbinų piliakalnis.
Vutevė
Vutevė  – kalnas šiaurės Liberijoje, aukščiausia šalies vieta. Stūkso Gvinėjos aukštumose, Lofos apskrityje. Aukštis – 1420 m (seniau manyta, kad 1380 m).
Donalda Meiželytė
Donalda Meiželytė (g. 1975 m. rugpjūčio 7 d. Šilutėje) – renginių, televizijos bei radijo laidų vedėja, dainininkė, muzikos atlikėja, aktorė (pagarsėjusi kaip LNK „Dviračio žynių” dažnučių atlikėja, vaikams pažįstama kaip “Radiocentro” Meškutis Dakutis), politinė veikėja, 2008-2012 m. kadencijos Seimo narė.
Šeima
thumb|left|Donalda Meiželytė su seserimis Tėvas – žurnalistas Tadas Jokūbas Meiželis (1944–2012) – gimė Tvaskučiuose (Šilutės rajonas). Nuo penkerių metų pradėjo lankyti pirmąjį pokario Lietuvoje atidarytą darželį Sauguose bei vėliau Švėkšnos vidurinę mokyklą. Šeimoje augo vienas. Skaityti pradėjo dar neidamas į mokyklą. Pirmieji rašiniai paskelbti mokantis devintoje klasėje, tapus satyrinio sienlaikraščio „Rakštis“ redaktoriumi. Studijavo žurnalistikos studijas Vilniaus universitete. 16 metų dirbęs Šilutės laikraštyje, nuo 1982 iki 2007 m. buvo laikraščio „Tauragiškių balsas“ redaktorius, vėliau – korespondentas. Daugelio straipsnių, tarp jų – apybraižų ciklo „Mūsų kaimeliai“ autorius. Domėjosi miesto ir kaimo žmonių gyvenimu, dalyvavo kultūros renginiuose. Net ir sunkiai sirgdamas kone iki paskutinės dienos rašė. Mirties dieną laikraštyje buvo net trys jo tekstai. Laikraštis buvo nuolat pilnas jo straipsnių. Parengė ir išleido Tauragės enciklopediją. 1990-1995 m. Tauragės rajono tarybos deputatas, Mandatų ir etikos komisijos pirmininkas. Prisidėjo prie paminklų atstatymo Tauragėje. Po mirties jo darbai buvo eksponuojami LR Seime kartu su kitų plunksnos brolių meno kūriniais.
Donaldos motina – Albina Meiželienė, pedagogė. Buvo šimtų mokinių mokytoja, tarp jų ir kandidato į LR Prezidentus (2014 m.) Zigmanto Balčyčio. Sukaupė didžiulę 490 egzempliorių knygų iš Fantastikos aukso fondo kolekciją. Po vyro mirties persikraustė gyventi į Vilnių.
Kai Donaldai buvo septyneri metai, šeima persikėlė gyventi į Tauragę.
Donalda yra vidurinė dukra, pavadinta Donald Slayton (1924–1993), 1975 metais kosmose iš amerikiečių kosminės stoties persikėlusio į rusų kosminį laivą, vardu. Vyresnioji sesuo Neila Danutė Ramoškienė, pavadinta Neilo Armstrongo (1930–2012), išsilaipinusio Mėnulyje, garbei. Jaunesnioji sesuo – Vasarė Matuzonienė (g. 1981 m.). pavadinta vasario mėnesio vardu, nes gimė vasario mėnesį.
Dar studijuodama (1996 m.) ištekėjo, įgijo Svilienės pavardę. Buvęs vyras – rinkodaros specialistas. Pora išsiskyrė 2000 m. Dukra Juta Svilaitė (g. 1997 m.). Išsituokusi susigrąžino pavardę Meiželytė.
Išsilavinimas
Donalda Meiželytė mokėsi Tauragės „Šaltinio“ vidurinėje mokykloje ir Tauragės muzikos mokykloje, kur lankė fortepijono klasę ir mokėsi dainavimo. Taip pat Donalda vaidino Tauragės liaudies teatre, kuriame buvo vienintelė moksleivė.
Lankė tapybos užsiėmimus pas profesionalų dailininką A. Remeikį. Su pagyrimu baigusi mokyklą, išvažiavo gyventi į Vilnių. Nuo 1993 iki 1997 metų Vilniaus Universiteto (VU) Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institute baigė žurnalistikos bakalauro studijas.
Kūrybinė veikla
thumb|Donalda Meiželytė dirbo renginių vedėja thumb|Donalda Meiželytė Donalda Meiželytė jaunystėje rašė straipsnius jaunimo temomis Tauragės laikraščiui „Tauragiškių balsas“. Baigusi žurnalistikos studijas, Donalda dirbo Lietuvos AIDS centre, žurnalo „Saugok sveikatą“ žurnaliste, kur rašė šviečiamuosius straipsnius. Lietuvos vaikų ir jaunimo centre ketverius metus dirbo įvaizdžio formavimo vadybininke. Radijo stotyje „Radiocentras“ vedė laidą vaikams, atlikdama sukurto meškučio Dakučio vaidmenį. Yra išleidusi muzikinius diskus „Labas rytas suraitytas“, „Žadintuvė“, „Naktinis trio“, „Linksmas gyvenimas“ ir „Geriausios dainos“.
Televizinę veiklą pradėjo Lietuvos televizijoje, kur kartu su profesoriumi Knysliu (Raimondas Paškevičius) ir Gustavu (Audrius Rakauskas) vedė laidas vaikams „Labas rytas suraitytas“ bei „Buvo rytas suraitytas“. Vėliau dirbti LNK televizijoje ją pasikvietė Arūnas Valinskas, ji laidoje „Dviračio žynios” buvo vaidmenų, dainų, kupletų (dažnučių) atlikėja. Buvo TV3 projektų „Šok ir lieknėk“ bei „Šok su manimi“ komisijos narė. Su Vyteniu Andriukaičiu LNK projekte „Kai švenčia …“ vaidino rokerius ir dainomis sveikino įvairių Zodiako ženklų atstovus, filmavosi laidoje „KK2 Kalėdos“, įvairiuose Kalėdų koncertuose, Naujųjų metų žiburėliuose, „Auksiniuose svogūnuose“.
2013 m. Donalda Meiželytė dalyvavo pramoginės laidos „Žiūrėk! Geras!“ surengtame viešame baleto pasirodyme Rotušės aikštėje Vilniuje, Klaipėdoje per Jūros šventę žiniasklaidos holdingo „Baltic Media Alliance“ uosto „kapitonė" (šou programos vedėja kartu su Gediminu Juodeika), Maskvoje savaitę filmavosi tarptautiniame kulinarijos šou projekte „Kviestinė vakarienė“.
Aktyviai koncertavo, dalyvavo įvairiuose koncertiniuose turuose po Lietuvą. Per vieną vasarą automobiliu yra nuvažiavusi kone 100 tūkst. kilometrų. Lankėsi Kenijoje, Tailande, Kuboje, Afrikoje.
Nuo 2012 m. pabaigos užsiima renginių organizavimu, jų vedimu, taip pat rengia koncertus. Po Seimo kadencijos aktyviai dalyvauja TV laidose ir projektuose. Muzikiniame projekte „Muzikinė kaukė“ (BTV) įsikūnijo į Džordanos Butkutės, Suzi Quatro, Alos Pugačiovos, Cher, Stasio Povilaičio vaidmenis. Muzikiniame projekte „Chorų karai“ – Braškinio choro (Tauragė), sudaryto iš jaunuolių nuo 17 iki 23 metų, generolė (choro vadovas Kornelijus Pukinskis).
Nižneangarskas
Nižneangarskas  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, šiaurės vakarų Buriatijoje, ties šiaurine Baikalo ežero pakrante, prie Kičeros upės žiočių (į vakarus nuo Aukštutinės Angaros žiočių), 23 km į šiaurės rytus nuo Severobaikalsko. Yra prieplauka, aerodromas, geležinkelio stotis prie Baikalo–Amūro magistralės. Veikia Barguzino draustinio administracija, Dievo Motinos Ikonos cerkvė.
Donalda Meiželytė
Politika
2008 m. kandidatavo Seimo rinkimuose Tauragės rinkimų apygardoje (Nr. 34). Išrinkta į Seimą 2008-2012 m. kadencijai daugiamandatėje apygardoje pagal Tautos prisikėlimo partijos sąrašą, kuriame buvo įrašyta 40 numeriu (po reitingavimo pateko 10 numeriu.
Būdama Seimo nare, nuo 2008 m. priklausė Audito komitetui, Narkomanijos ir alkoholizmo prevencijos komisijai (nuo 2008 m. gruodžio) ir Krikščionių partijos frakcijai (buvo seniūno pavaduotoja). Taip pat ji buvo narė įvairių parlamentinių grupių: tarpparlamentinių ryšių su Kinija, Čile, Indija, Portugalija, Korėja, Japonija ir Vokietija.
Richard Nixon
Ričardas Niksonas (pilnas vardas ; 1913 m. sausio 9 d. – 1994 m. balandžio 22 d.) – 37-asis JAV prezidentas, valdęs šalį 1969–1974 m. Atsistatydino dėl Votergeito skandalo.
Donalda Meiželytė
Politika
2011 m. kartu su kitais Seimo nariais siekė legalizuoti alkoholio reklamą. 2011 m. lapkričio 11 dieną išstojo iš Krikščionių partijos. Svarstė tapti sostinės mero Artūro Zuoko vadovaujamos partijos TAIP kandidatais į Seimo narius, užpildė partijos „Tėvynės atgimimas ir perspektyva“ (TAIP) steigėjos anketą.
2008–2012 metais nuolat būdavo televizijoje: dalyvaudavo pokalbių laidose, interaktyviuosiuose šou, filmavosi įvairiose laidose, projektuose (pvz., „KK2 Kalėdos”, kur vaidino žurnalistę, 2010 m. „Lietuvos ryto“ televizijos žaidime ir realybės šou „Burbulas“), dalyvavo „Žvaigždžių duetuose” (LNK), įvairiuose Kalėdų koncertuose, Naujųjų metų žiburėliuose, „Auksiniuose svogūnuose”; vien 2012 metų spalį filmavosi apie 15 laidų.
2012 m. Seimo rinkimuose užsiregistravo dalyvauti kaip nepriklausoma kandidatė, tačiau vėliau atsisakė. Pasibaigus parlamentarės įgaliojimams, per 7 dienas – kaip privaloma – nei Seimo kanceliarijai, nei Užsienio reikalų ministerijai negrąžino diplomatinio paso.
2019–2021 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė. 2021–2023 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja. Nuo 2023 m. Vilniaus miesto mero pavaduotoja.
Skandalingi faktai bei įvykiai
Donalda yra viešai prisipažinusi, kad studijų metais vieną kartą yra rūkiusi „žolės”. „Lietuvos ryto“ žurnalo „TV antena“ viršeliui nusifotografavo be drabužių, savo naujojo dainų albumo viršeliui – apsinuoginusi. Kartu su draugu psichologu Andriumi pagarsėjo jo melagingu policijos iškvietimu, dėl ko Seimo Etikos ir procedūrų komisija kreipėsi į teisėsaugos pareigūnus dėl parlamentarės, tos pačios komisijos narės, Donaldos Meiželytės elgesio. Donalda buvo kandidatė „Auksinių svogūnų“ apdovanojimų nominacijoje „Politikas, rodęs blogiausią pavyzdį 2011“ (už tai, kad išgėrusi „tikrino“ policijos darbą).
2009 m. Meiželytė pakartotinai atsidūrė dėmesio centre, kuomet vieną savaitgalį su draugėmis tuometinė parlamentarė, Narkomanijos ir alkoholizmo prevencijos komisijos narė, viename sostinės naktiniame kokteilių bare šoko ant stalo. Savo poelgį aiškino kaip „išvažiuojamąjį posėdį“ pasižiūrėti, „kaip linksminasi tauta", teisinosi, kad ant stalo užlipti ją kvietė žinomas baleto artistas, jos bičiulis Nerijus Juška ir grupės „69 danguje“ narė Nijolė Pareigytė.
Nižneangarskas
Istorija
Gyvenvietė susikūrė iš 1643 m. rusų įkurtos žiemavietės evenkų žemėse. 1646 m. pastatytas ostrogas. Klestėjo prekyba sabalų kailiais. Nižneangarskas išaugo 1978 m. statant Baikalo–Amūro magistralę.
Richard Nixon
Votergeito skandalas
Dar 1972 m. birželio 17 d. JAV vykstant eilinei prezidento rinkimų kampanijai į Demokratų partijos kandidato rinkimuose George McGovern štabo būstinę įsibrovė ir buvo sulaikyti 5 asmenys, kurie fotografavo demokratų partijos dokumentus bei bandė paslėpti pasiklausymo įrangą. Incidento, vėliau pavadinto Votergeito skandalu, tyrimas truko daugiau nei dvejus metus. Per tą laiką JAV prezidentu buvo perrinktas Ričardas Niksonas, iš kurio buvo reikalaujama perduoti tyrimui jo pokalbių su padėjėjais, įrašus. R. Niksonui atsisakius tai padaryti, Atstovų Rūmai 1974 m. vasario 6 d. nusprendė jo atžvilgiu pradėti apkaltos procedūrą. 1974 m. rugpjūčio 5 d. išviešinus kitų kasečių su R. Niksono pokalbių įrašais turinį, tapo aišku, kad apkaltą palaikys ir Respublikonų partijos nariai. Rugpjūčio 9 d. R. Niksonas atsistatydino, o G. Ford buvo prisaikdintas naujuoju JAV prezidentu. 1974 m. rugsėjo 8 d. G. Fordas suteikė R. Niksonui malonę už visus nusikaltimus, kuriuos jis galėjo padaryti būdamas JAV prezidentu.
Apkaltos procesas
Prieš Amerikos prezidentą Ričardą Niksoną buvo iškelta viena didžiausių apkaltos bylų. Pats prezidentas asmeniškai nusikaltimų nedarė, bet jo parankiniai naktį įsmuko į Watergate'o viešbutį, kuriame vyko demokratų, jo priešininkų, partijos suvažiavimas, ir ten įrengė pasiklausymo aparatūrą. Niksonas neigė žinojęs apie tai, vėliau bandė gelbėti savo parankinius. Dar – naudojo CŽV ir FTB aparato žmones savo tikslams, rinko žinias apie savo priešus ir savo tikslams naudojo gaunamą iš tų žinybų slaptą informaciją. Kongresas ir Senatas pripažino būtinybę prezidentą apkaltinti. Štai ką prezidentas Ričardas Niksonas 1974 metų rugpjūčio 8 d. pasakė per visas Amerikos radijo ir televizijos stotis:
„Visuose sprendimuose, kuriuos man teko priimti būnant visuomenės tarnyboje, aš visada stengiausi daryti tai, kas naudinga tautai. Per visą ilgą ir sunkų Votergeito laikotarpį aš jaučiau, kad mano pareiga ištverti, dėti visas pastangas išbūti tarnyboje, į kurią jūs mane išrinkote. Tačiau pastarosiomis dienomis man tapo akivaizdu, kad Kongrese daugiau neturiu pakankamai stiprios politinės bazės, kuri galėtų pateisinti tokias mano pastangas. Tai bazei nykstant dabar aš matau, kad nėra reikalo šį procesą tęsti. Man būtų geriau eiti iki galo, nesvarbu, kaip man asmeniškai tai būtų skaudu, ir visa mano šeima vieningai ragino mane būtent taip elgtis. Bet valstybės interesai turi būti aukščiau už bet kokius asmeniškus interesus. Matau, kad neturiu tokios Kongreso paramos, kuri reikalinga, kad būtų priimami svarbūs nutarimai, paramos, kuri reikalinga vykdant mano pareigas. Aš niekada gyvenime nesu metęs man patikėto darbo. Palikti šią tarnybą nepasibaigus kadencijai man bjauru, tam priešinasi visa mano prigimtis. Bet kaip prezidentas aš turiu kelti Amerikos interesus į pirmą vietą. Amerikai reikia prezidento, dirbančio visomis jėgomis, ir reikia visomis jėgomis dirbančio Kongreso. Tęsti kovą dar kelis mėnesius tam, kad aš asmeniškai pasiteisinčiau, reikštų, kad ir prezidento, ir Kongreso dėmesys būtų beveik visiškai užimtas ta kova. Todėl aš atsistatydinu iš prezidento posto nuo rytojaus vidurdienio. Darydamas tai, aš tikiuosi, kad Amerika pradės sveikti. Jai labai to reikia“.
Pasibaigus prezidento kadencijai
thumb|R. Niksonas Lietuvoje 1991 m. kovą R. Niksonas tris dienas lankėsi Lietuvoje, kur spaudos konferencijoje pareiškė, jog tuometis JAV prezidentas Džordžas Bušas galėtų aktyviau remti Baltijos valstybių nepriklausomybės siekius. Iš Lietuvos R. Niksonas išvyko į Maskvą susitikti su TSRS vadovu Michailu Gorbačiovu.
Kalmaras (reikšmės)
Žodis kalmaras gali reikšti:
Susiję terminai:
Jungtinių Tautų plėtros programa
Tikslai
UNDP deklaruoja siekį naikinti skurdą ir sumažinti nelygybę bei atskirtį. Tai daroma padedant geriau planuoti valstybių politiką, ugdant gebėjimus, suvedant skirtingas puses bendradarbiavimui. Pagrindinės tematinės sritys: darnusis vystymasis, demokratija ir taikos užtikrinimas, atsparumas klimato kaitai ir stichinėms nelaimėms.
Veikla
thumb|275px|UNDP leidžiamos ataskaitos pristatymas [[Indija|Indijoje.]] UNDP yra atsakinga už daugelį techninių projektų, kurie gali būti įgyvendinami vykdant Pasaulio sveikatos organizacijos, UNEP ir kitų institucijų siekius arba tarptautinių konferencijų metu priimtus sprendimus (pavyzdžiui, 2015–2030 m. laikotarpio Darnaus vystymosi tikslus). UNDP taip pat atlieka tyrimus, renka duomenis, publikuoja ataskaitas apie vystymosi situaciją įvairiose šalyse. Pavyzdžiui, sudaro Žmogaus socialinės raidos indeksą ir skelbia kasmetinę Žmogaus socialinės raidos ataskaitą.
Struktūra
thumb|200px|UNDP administratorius [[Achim Steiner.]] UNDP vadovauja administratorius, kurį skiria JTO generalinis sekretorius. Administratoriui pavaldūs tematiniai skyriai (pavyzdžiui, Žmogaus socialinės raidos ataskaitos skyrius arba Jungtinių Tautų savanoriai) ir penki atskirus regionus koordinuojantys biurai. Pastarieji prižiūri atskirose šalyse esančius UNDP padalinius. UNDP padalinys Lietuvoje veikė 2006–2013 metais.
UNDP administratoriaus pareigas ėję asmenys:
Biudžetas
UNDP yra vieną didžiausių biudžetų turinčių padalinių Jungtinių Tautų sistemoje, 2008-2018 m. svyruojantį tarp 4,5 ir 5,5 mlrd. JAV dolerių per metus. Daugiausiai į biudžetą įnešančios valstybės: Vokietija, Japonija, JAV, Jungtinė Karalystė, Norvegija, Švedija, Šveicarija.
Vakarų Sumatra
thumb|240px|Manindžau ežeras Vakarų Sumatra  – provincija Indonezijoje, Sumatros salos šiaurės centrinėje dalyje. Sostinė – Padangas.
Geografija
Provincija išsidėsčiusi Sumatros salos centrinėje dalyje, prie Indijos vandenyno kranto. Vakaruose ribojasi su Šiaurės Sumatra, šiaurėje – su Riau, rytuose – su Džambi ir Benkulu provincijomis. Pajūryje driekasi lygumos, o provincijos šiaurinėje dalyje kyla Barisano kalnai, kuriuose gausu veikiančių ugnikalnių (Marapis, Sago, Singalangas, Talakmau, Talangas, Tandikatas). Provincijai priklauso Mentavajaus salos, nuo Sumatros atskirtos Mentavajaus sąsiauriu. Gausu didelių ežerų: Manindžau (99,5 km²), Sinkarakas (130,1 km²) ir kt. Vakarų Sumatrą dengia tankios tropinės džiunglės, kuriose auga didžiausią pasaulyje žiedą turinti raflezija, gyvena Sumatros tigrai, siamangai, malajos tapyrai, debesėtieji leopardai, gausu įvairių paukščių.
Administracinis suskirstymas
Ačehas padalintas į 12 regencijų ir 7 miestus. Skliaustuose pateistas administracinis centras.
Pelkinis ratenas
Pelkinis ratenas, arba melsvažiedis ratenas (Succisella inflexa) – karšulinių (Dipsacaceae) šeimos rateno (Succisella) genties augalas. Reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Biologija
thumb|left|200px|Morfologija thumb|left|240px|Pelkinis ratenas prie [[Šalčia|Šalčios]]
Žiedynkotis apaugęs minkštais plaukeliais. Žiedynas iš pradžių beveik rutuliškas, vėliau pailgai rutuliškas, 1–1,5 cm skersmens. Žiedai šviesiai melsvi, violetinio atspalvio, 3–5 mm ilgio, visi vienodi, pliki.
Žydi liepos–rugsėjo mėnesiais. Vaisius apie 5 mm ilgio, plikas, briaunelės apaugusios trumpais, prigludusiais plaukeliais.
Paplitimas ir augavietės
Savaime paplitęs Pietų ir Vidurio Europoje. Lietuvoje aptinkamas pietrytinėje dalyje.
Auga drėgnose ir pelkėjančiose pievose, krūmuose, paupiuose.
Apsauga ir nykimo priežastys
Rūšis į Lietuvos saugomų augalų sąrašus įrašyta nuo 1962 m. Nyksta dėl upių slėnių pievų sausinimo, intensyvaus ganymo, teritorijų užstatymo ar naudojimo sporto ir laisvalaikio įrenginiams.
Aušros vartai
Aušros vartuose įsikūrusioje Aušros Vartų Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, koplyčioje laikomas Šv. Mergelės Marijos paveikslas, kuris krikščionių garbinamas kaip stebuklingas.
Pavadinimas
Aušros vartai senovėje turėjo bent keletą pavadinimų. Iki XVI a. pabaigos vartai dažniausiai vadinti Krėvos, paskui Medininkų vardu, nes pro juos ėjo kelias iš Vilniaus į senąsias Krėvos ir Medininkų pilis. Vėliau pradėti vadinti Aštriaisiais vartais (lotyniškai Porta acialis).
Pirmą kartą paminėtu šis pavadinimas aptinkamas 1594 m. Vilniaus miesto aktuose (Vaito knyga). Šis pavadinimas greičiausiai skirtas ne dėl pačių vartų išvaizdos, nes ir kiti vartai turėjo tokį patį apysmailį gotikinį viršų. Spėjama, kad vardas bus kilęs nuo miesto dalies, kurioje jie stovėjo. Makovskio raižinyje matyti, kad apie 1600 m. šis miesto galas tikrai buvo siaurutis, lyg smailus ragas. Ši miesto dalis vadinta Aštriuoju Galu.
Istorija
thumb|200px|left|Aušros (Medininkų) vartai, apie [[1785 m., Pranciškus Smuglevičius]] thumb|right|150px|Aušros vartai, XVIII - XIX a. (litografija iš J. K. Vilčinskio „Vilniaus albumas", 1846 m.)
Medininkų arba Aušros vartai pirmą kartą paminėti 1514 m. Žygimanto Senojo privilegijoje, LDK etmonui Konstantinui Ostrogiškiui leidžiant Vilniuje statyti dvi cerkves.
Vartai pastatyti šiek tiek pasukus juos į pietryčius. Jie Gotikinio stiliaus. Aušros arba Medininkų vartai buvo vieni iš penkių (vėliau devynerių arba dešimties) vartų Vilnių supusioje gynybinėje sienoje, statytoje 1503–1522 m. Gynybinė siena jungėsi su vartų bokštu įstrižai priešinguose kampuose.
Pradžioje pastatytas Aušros vartų gynybinis bokštas buvo su parapetu, atitvėrusiu šalmo pavidalo stogą, išorinėje pusėje virš įvažiavimo arkos buvo padarytos trys smailiaarkės nišos. 1610 m. vartų bokštas nukentėjo gaisro metu. Bokštas buvo restauruotas, spėjama, kad restauracijos darbams vadovavo Vilniaus pilininkas Petras Nonhartas. Gotikinis bokšto parapetas buvo pakeistas renesansiniu atiku. Atikas iš trijų pusių buvo išdekoruotas inkarais sujungtų arkų reljefu. Užmiesčio pusėje atike pavaizduoti du mitologiniai grifai, laikantys skydą su lietuvišku Vyčiu. Virš įvažiavimo arkos XVII a. vietoj trijų nišų buvo įrengta įduba. Joje buvo nutapyta freska „Pasaulio Išganytojas”, kurioje buvo pavaizduotas Jėzus Kristus, laikantis pasaulio rutulį. Vietoj freskos tarpukariu buvo pakabintas Lenkijos baltasis erelis, sovietmečiu jį pakeitė metalinė saulė. Šiomis dienomis 2002 m. atidengta šiek tiek restauruota freska.
Aušros vartų gynybinis bokštas yra kvadratinis, trijų aukštų statinys, kampais įkomponuotas į gynybinę sieną. Jo sienų mūras yra 2 metrų, išorėje 2,6 metro storio. Sienų mūras gotikinis iki viršutinių šaudymo angų, viršus - renesansinis. Pirmasis bokšto aukštas sudarytas iš cilindrinio skliauto arkos, skirtos įvažiavimui ir įėjimui. Joje buvo dveji dvivėriai vartai ir pakeliamos grotos. Antrame ir trečiame aukštuose įrengtos nišos šauliams su penkiomis šaudymo angomis.
G. Brauno ir F. Hogenbergo plane Aušros vartai nupiešti iš viršaus, iš miesto pusės be koplyčios. Vėliau Aušros vartai pažymėti panoraminiame Vilniaus vaizde iš 1604 m. Nesvyžiaus kartografo Tomo Makovskio raižinio, o po 40 metų Vilniaus plane, sudarytame Vladislovo IV karo inžinieriaus F. Gedkanto (1648 m.). Palyginus šiuos atvaizdus su Pranciškaus Smuglevičiaus akvarelėmis, darytomis prieš pat 1800 m., matyti, kad Aušros vartai iš jų aplinka, laikui bėgant, keitėsi.
Aušros vartų Vytis išliko nepakitęs per visą laikotarpį iki šių dienų. 1843 m. laiške Simonui Daukantui jį buvo nupiešęs Teodoras Narbutas.
Šalia Aušros vartų tekėjo Kačergos upelis ir buvo šaltinių, iš kurių miestas aprūpintas vandeniu. Jie kanalizuoti XIX a. pabaigoje.
thumb|left|[[Švenčiausiosios Mergelės Marijos paveikslas|Mergelės Marijos paveikslas]]
1621 -1626 m. prie Medininkų vartų ėmė kurtis basieji karmelitai, gavę sklypą vienuolynui ir bažnyčiai. Pirmiausiai šalia vartų, miesto pusėje, atsirado karmelitų vienuolynas. Karmelitai šalia vartų pasistatė Šv. Teresės bažnyčią, funduotą LDK pakanclerio Stepono Paco. Bažnyčia pašventinta 1654 metais. 1668 m. Vilniaus valdžia pavedė karmelitams globoti Šv. Teresės bažnyčioje pakabintą Dievo motinos paveikslą. 1671 m. šiam paveikslui pastatyta medinė Vilniaus Aušros Vartų Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, koplyčia, kuriai sudegus, 1712-1715 m. pastatyta mūrinė, išlikusi iki šių dienų.
1671 m. Vilniaus universitetas Aušros vartų Mariją pasirinko kaip savo globėją. Čia meldėsi filomatai ir filaretai.
1799–1802 m. rusams griaunant miesto sieną su visais vartais, Aušros vartai palikti nenugriauti, greičiausiai dėl čia laikomos ikonos.
Dabartis
thumb|150 px|right|Vartai iš miesto centro pusės
Artėjant Verbų sekmadieniui, šalia Aušros vartų tradiciškai susirenka prekiautojai verbomis. Verbų sekmadienį verbos šventinamos, nešamos iškilmingoje procesijoje. Aušros vartų koplyčioje užbaigiama Devintinių procesija.
Didžiausia šventė, surengta dabartiniais laikais, buvo popiežiaus Jono Pauliaus II apsilankymas prie Aušros vartų, kai jis su maldininkais čia kalbėjo rožinį.
Prie Aušros vartų stebėti stebuklingu vadinamo Dievo motinos paveikslo ir į vartų koplyčią daugybę metų plūsta maldininkai ir turistai.
Mokslinė konferencija
thumb|Medikamentinės reabilitacijos konferencija Osle 2006 m. Mokslinė konferencija – organizuotas renginys, kuriame mokslininkai (kartais – studentai) kokia nors forma pristato ir aptaria savo tyrimų rezultatus. Konferencijos kartu su moksliniais žurnalais yra pagrindinės pasikeitimo moksline informacija priemonės.
Žodiniai pranešimai
Paprastai darbai konferencijose pristatomi trumpais (10–30 min.) pranešimais, po kurių seka diskusija. Dažnai dalyviai prašomi iš anksto pateikti pranešimų tezes, kurios gali būti recenzuojamos.
Stendiniai pranešimai
thumb|Mokslinė astronomų konferencija Didelėse konferencijose, kur visiems pranešėjams nepakanka laiko, pranešimus skaito tik nedaugelis atrinktų dalyvių. Šiuo atveju dauguma dalyvių dalyvauja su vienu ar keletu stendų, kurie išstatomi salėje ir per tam skirtą laiką visi norintys gali kalbėti su greta savo stendo stovinčiais pranešėjais.
Kabina
Kabina yra keleto kvadratinių metrų, paprastai į dvi ar tris puses atviras plotas, kurį parodos organizatoriai skiria pranešėjų grupei. Kabinoje pakanka vietos demonstruoti įvairią techninę įrangą, veikiančias kompiuterių programas ar kas keletas valandų savarankiškai rengti trumpus pranešimus. Kabinas ypač mėgsta firmos, kurios neretai pristato jų ir mokslinėse konferencijose. Joms rūpi ne tik savireklama, bet ir surinkti duomenis, kokie žmonės bei institucijos domisi jų veikla. Todėl iš priėjusiųjų paprastai gana atkakliai prašoma vizitinių kortelių.
Pertraukos bei paskutinio vakaro išvyka
Konferencijos metu paprastai taip pat stengiamasi sukurti kuo daugiau galimybių tiesioginiam, bendravimui. Pietų ir kitos pertraukos iš esmės nėra poilsio laikas – tai laikas, skirtas tiesioginiams dalyvių pokalbiams. Čia galioja specifinės taisyklės: konferencijos pertraukos metu galima sustoti prie kalbančių žmonių, įsitraukti į pokalbį, užkalbinti mažai pažįstamą žmogų (už konferencijos ribų toks elgesys laikomas nemandagiu). Kad būtų galima lengviau surasti tik pagal straipsnius žinomus kolegas, konferencijos dalyviai prisisega korteles su savo pavarde bei atstovaujama institucija.
Jei tiesioginis bendravimas organizatoriams atrodo labai svarbus, rengiama tai pačiai veiklai skirta „paskutinio vakaro išvyka“ (trumpa iškyla į gamtą ar panašiai).
Pirmo rango kapitonas
Pirmo rango kapitonas (, neoficialiai sutr. каперанг), kaperangas – TSRS, Rusijos (anksčiau – Rusijos imperijos) ir Ukrainos karinio jūrų laivyno laipsnis, žemesnis už kontradmirolą ir aukštesnis už antro rango kapitoną. Atitinka kitų laivynų kapitoną ar jūrų kapitoną (pvz., Lietuvos karinėse jūrų pajėgose) ir armijos pulkininką.
1935–1940 m. TSRS laivyne pirmo rango kapitonas atitiko kombrigą (brigados generolą kitose armijose) armijoje. 1940 m. įvedus armijoje papulkininkio laipsnį pirmo rango kapitonas ėmė atitikti pulkininką.
Nuorodos
Капитан 1-го ранга Капітан І рангу
Olimpiko teatras
thumb|right|260px| Olimpiko teatro scena, vaizduojanti miestą Olimpiko teatras (Olimpinis teatras, ) – XVI a. teatras Vičenzos mieste Italijoje. Tai seniausias išlikęs renesanso stiliaus teatras ir seniausias uždarų patalpų teatras pasaulyje. Vienas garsiausių architekto Andrea Palladio kūrinių.
Istorija
Teatras sumanytas Vičencos Olimpinės akademijos (Accademia Olympica) − miesto menininkų ir mokslininkų institucijos. Vienas akademijos užsiėmimų buvo rengti teatro vaidinimus, tačiau buvęs akademijos pastatas tam buvo per mažas. Idėjos įgyvendinti ėmėsi architektas Andrea Palladio (1508−1580), vienas akademijos narių ir steigėjų. Jis pradėjo planuoti teatrą 1579 m. Andrea Palladio mirė vos pradėjus statybas 1580 m. Jo sumanymus tęsė mokinys Vincenzo Scamozzi, kuris pats suplanavo 2 papildomus kambarius teatre ir įėjimą į teatrą.
Teatras pastatytas vietoj buvusios viduramžių tvirtovės liekanų. Teatro statybos buvo baigtos 1584 m. Vincenzo Scamozzi jas baigti padėjo Andrea Palladio sūnus Silla. 1585 m. kovo 3 d. jame pristatytas pirmas vaidinimas − Sofoklio drama „Karalius Edipas“. Teatro sceną, vaizduojančią Graikijos Delfų miestą, iš medžio ir stiuko sukūrė Vincenzo Scamozzi. Scena buvo planuojama laikina, išrenkama, tačiau išliko originalioje formoje iki pat šių dienų.
Tik pastatytas teatras plačiai išgarsėjo. Amžininkai jame įžvelgė pilną antikinės teatro kultūros atgaivinimą renesanso laikų Italijoje. Kurdamas teatrą Andrea Palladio ėmė pavyzdžio iš antikinių teatrų. Olimpiko teatro auditorija suplanuota kaip atviro antikinio teatro. Ją sudaro 13 sėdimų pakopų. Auditorija yra pusapvalės elipsės formos, o ne apskritimo, dėl vietos taupumo.
2012 m. tapti Klasikinių spektaklių ciklo vadovu Olimpiko teatre buvo pakviestas lietuvių režisierius Eimuntas Nekrošius, kuris pristatė teatre savo spektaklį „Rojaus“ tema pagal Dantės „Dieviškąją Komediją“. Šiais laikais teatre rengiami spektakliai ir klasikinės muzikos koncertai. Žiūrovų įleidžiama apie 400. Ne pasirodymų metu Olimpiko teatrą galima aplankyti su mokamu bilietu arba bendru bilietu į Vičencos muziejus.
Leoniškės (Alytus)
Leoniškės – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Skraičionių.
Medilo rajonas
Medilo rajonas  – rajonas Gudijoje, Minsko srities šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Medilas.
Geografija
Rajono plotas 196,7 tūkst. ha, ilgis iš vakarų į rytus yra 75 km, iš šiaurės į pietus - 43 km. Šiaurinę rajono dalį užima Švenčionių aukštuma, likusią dalį – Naručio–Vilijos lyguma. Aukščiausia rajono vieta – 233,9 m.
82,0 tūkst. hektarų arba 41,6 % rajono dengia miškai. Įsteigtas Naručio nacionalinis parkas, kuris užima 105,7 tūkst. ha arba 53,8% rajono teritorijos.
Gyventojai
Gimtoji kalba 2009 m.:
Namuose naudota 2009 m.:
Gyvenvietės
Yra vienas miestas – Medilas, miesto tipo gyvenvietės – Kryvičai, Naročius (kurortas), Svieriai. Didžiausios gyvenvietės (pagal 2021 m. sausio 1 d. surašymą gyventojų skaičius):
PFK Rilski Sportist Samokov
Samokovo „Rilski sportist“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Samokovo.
Varg Vikernes
Iš Bergeno kilęs Vikernesas dalį savo vaikystės praleido Irake, kur jo tėvas dirbo Irako vyriausybėje. Gitara jis pradėjo groti būdamas 14 metų ir iki 1989 m. Įkūrė savo pirmąją grupę „Kalašnikov“ Įkūręs „Burzum“, jis tapo ankstyvosios Norvegijos juodojo metalo scenos dalimi. 1992 m. Vikernesas kartu su kitais įvykio vietos nariais buvo įtariamas keturių krikščionių bažnyčių deginimu Norvegijoje. Vikernesas neigė atsakomybę už padegimus, nors ir palaikė juos. 1992–1993 m. Jis buvo grupės „Mayhem“ narys ir grojo bosine gitara debiutiniame albume „De Mysteriis Dom Sathanas“. 1993 m. Rugpjūčio mėn. Vikernesas per ginčą mirtinai nudūrė „Mayhem“ gitaristą Euronymous ir netrukus po to buvo areštuotas. 1994 m. Gegužės mėn. Vikernesas buvo nuteistas už pirmojo laipsnio žmogžudystę, bažnyčios padegimą ir sprogmenų laikymą. Vikernesas teigė, kad nužudymas buvo savigyna ir nesėkmingai argumentavo, kad kaltinimas būtų sumažintas iki savanoriškos žmogžudystės. Jam buvo skirta 21 metų laisvės atėmimo bausmė – didžiausia bausmė pagal Norvegijos įstatymus. Įkalinimo metu Vikernesas išleido dvi knygas ir išleido du ambientinius albumus. 2009 m. Jis buvo paleistas lygtinai. Po to su žmona ir vaikais persikėlė į Prancūziją, kur toliau rašė knygas, kūrė vlogus ir muziką.
Afganistanas 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Afganistano sportininkų delegaciją 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine sudaro 4 sportinikai – 2 vyrai ir 2 moterys, dalyvaujantys 2 olimpinių sporto šakų varžybose.
30px Taekvondo
Vyrai Strumpinimai:
Rimvydas Naujokas
Rimvydas Naujokas (g. 1950 m. balandžio 21 d. Vilniuje) – dipl. inžinierius,- pirmasis nepriklausomybę atkūrusios Lietuvos Respublikos Patentų tarnybos direktorius, Tarptautinės intelektinės nuosavybės apsaugos asociacijos (AIPPI) Lietuvos grupės viceprezidentas.
Mokslo ir studijų departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriusybės Patentų valdybos viršininkas (1990 - 1991 m.),
Lietuvos Respublikos valstybinio patentų biuro direktorius (1991 - 2014 m.),
Lietuvos Respublikos valstybinio patentų biuro vyriausiasis patarėjas (2014 - 2016 m.),
Lietuvos Respublikos Vyriausybės atstovas EPO ir PINO (1994 - 2014 m.) bei ES Vidaus rinkos derinimo tarnyboje (2004 - 2014 m.)