cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aliaksandras Kazulinas
Kazulinas gimė Maskvoje. 1996–2003 m. buvo Baltarusijos valstybinio universiteto rektorius ir Lukašenkos vyriausybės ministras, kurioje vėliau tapo nepopuliarus.
2006 m. liepos 13 d. Kazulinas buvo penkeriems metams įkalintas. Jis buvo pripažintas kaltu dėl neva chuliganizmo ir masiškų neramumų iniciavimo kovo 25 d. Amnesty International pripažino Kazuliną sąžinės kaliniu. 2008 m. vasario 26 d. jis buvo laikinai išleistas iš kalėjimo Vitebske, kad galėtų sudalyvauti žmonos laidotuvėse. 2008 m. rugpjūčio 16 d. paleistas iš kalėjimo, nežinia, ar visam laikui, ar laikinai.
Buras (upė)
Buras  – upė Rusijoje, Jakutijoje (Olenioko ir Buluno ulusuose); Olenioko kairysis intakas. Teka į rytus Šiaurės Sibiro žemuma. Įteka į Olenioką 217 km nuo jo žiočių, prie Sklado kaimo.
Didžiausi intakai: Aryjy Ongorbutas, Kyra Chos Tiorjutechas (kairieji), Kiuntiukelechas (dešinysis).
Pagrindinė plokštė
thumb|Sony Playstation pagrindinė plokštė Pagrindinė plokštė (angl. motherboard), motininė plokštė, sisteminė plokštė – spausdinta schema, naudojama, kaip montažo pagrindas kompiuteryje. Pagrindinė plokštė yra viena iš pagrindinių asmeninio kompiuterio techninės įrangos dalių. Superkompiuteriuose vietoje pagrindinių plokščių dažniau naudojamos kitos konstrukcijos, pvz., montažinės šynos.
Vanagienė
Vanagienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Pagrindinė plokštė
Svarbiausia pagrindinės plokštės funkcija – duomenų magistralių, apjungiančių procesorių, atmintį ir įvairius prietaisus, realizacija. Be šios, pagrindinė plokštė atlieka ir kitas būtinas funkcijas:
Kai kada į pagrindines plokštes būna įlituojamos ir pagrindinės kompiuterio techninės įrangos dalys: procesorius ir atmintis, kai kuriais atvejais (nešiojamuose ir delniniuose kompiuteriuose) – ir periferinė įranga, pvz., klaviatūra.
Vanagienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Vanagaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Vanagas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Chersono sritis
Chersono sritis ( arba Херсощина) – Ukrainos sritis šalies pietuose, prie Juodosios ir Azovo jūrų. Vakaruose ribojasi su Mykolajivo, šiaurėje su Dniepropetrovsko, rytuose su Zaporožės sritimis, pietuose su Krymo autonomine respublika. Administracinis centras – Chersonas.
Geografija
thumb|left|145px|[[Dniepras|Dniepro upė]] Chersono sritis išsidėsčiusi stepių teritorijoje. Regione yra didelis pusdykumių plotas – Alioškų smėlynai.
Pietuose Perekopo sąsmauka jungia sritį su Krymo pusiasaliu. Jūrų pakrantėje yra daug pusiasalių, salų ir nerijų.
Plotas
Srities plotas 28 461 km², tai sudaro 4,71 % Ukrainos teritorijos.
Vandens telkiniai
Ilgiausios upės – Dniepras (178 km srityje) su intaku Inhulecu (180 km srityje). Sritis skalaujama Juodaja ir Azovo jūromis, bei sėklių įlankų sistema – Sivašu. Sritį kerta Šiaurės Krymo kanalas skirtas drėkinti pietų Ukrainos stepes.
Reljefas
Srities teritorija išsidėsčiusi Juodosios jūros žemumoje.
Klimatas
Klimatas vidutinių platumų, kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė sausio temperatūra -6,1 °C, birželio – 25,4 °C. Vidutiniškai per metus iškrenta 320–400 mm kritulių.
Naudingosios iškasenos
Srities teritorijoje yra šių iškasenų: klintis, druskos, durpių, dujų, mergelio.
Istorija
Dabartinės srities teritorija priklauso dviem istorinėms sritims: Taurijai (pietinė dalis) ir Zaporožei (šiaurinė dalis).
Chersono sritis įkurta 1941 m. kovo 13 d.
1991 m. gruodžio 1 d. įvyko istorinis referendumas. Visiška dauguma, 90,13 %, pasisakė už Ukrainos pasitraukimą iš TSRS. Šiandien Chersono sritis yra viena Ukrainos sudedamųjų dalių.
Gyventojai
thumb|right|300px|Naujosios Kachovkos miestas
2005 m. srityje gyveno 1 126 000 gyventojų ir tai sudarė 2,4 % visų Ukrainos gyventojų. Tarp jų:
Srities vidutinis gyventojų tankumas – 41 žm./km².
Administracinis suskirstymas
Chersono sritis padalinta į 18 rajonų ir 3 srities pavaldumo miestus.
Srities sienos
Valstybinės sienos jūromis:
Ekonomika
thumb|300px|right| thumb|300px|right|Kochovkos HE Chersono srityje stipriai išvystyta sunkioji, metalo apdirbimo, statybos medžiagų, medžio apdirbimo, mašinų gamybos, maisto bei lengvoji pramonė. Veikia naftos perdirbimo, automobilių, lengvų lėktuvų, laivų statybos, žemės ūkio technikos (kombainų) gamyklos. Naujosios Kachovkos mieste veikia atsinaujinančios energijos šaltinis – Kachovkos vandens jėgainė.
Išvystytas žemės ūkis. Auginami javai, pomidorai, arbūzai. Sodininkystė ir daržininkystė. Gyvulininkystė.
Ekonomikos rodikliai
Pagal Ukrainos statistikos komiteto duomenis.
Susisiekimas
Sritį kerta svarbios automobilių arterijos, geležinkeliai į Krymą. Chersone veikia tarptautinis oro uostas; yra du jūrų uostai – Chersone ir Skadovske.
Švietimas ir kultūra
Srityje veikia 26 skirtingo akredetacijos lygio aukštųjų ir 516 vidurinių mokyklų ir 491 ikimokyklinių įstaigų. Veikia 61 gydymo įstaiga.
Chersono srityje veikia 2 tetrai, 6 muziejai, 477 bibliotekos, 443 kultūros namai.
Kachovkos mieste kasmet vasarą rengiamas tarptautinis festivalis "Taurijos žaidimai". Į festivalio programą įeina grožio konkursas, alaus konkursas, sporto rungtys ir šou programos. Skadovsko mieste rengiamas vaikų festivalis "Juodosios jūros žaidimai".
Katherine Copely
thumb|200px|Katherine Copely ir Deividas Stagniūnas per 2008 m. Pasaulio čempionatą Geteborge thumb|200px|Katherine Copely ir Deividas Stagniūnas 2009 m. Katherine Copely (g. 1988 m. sausio 9 d. Cincinatyje, Ohajo valstija, JAV) – kartu su Deividu Stagniūnu yra triskart Lietuvos šokių ant ledo čempionė.
Biografija
Pradėjo čiuožti nuo trejų metų, o nuo 12-os – perėjo į šokius ant ledo. Katherine yra JAV pilietė, atstovaujanti Lietuvai tarptautinėse dailiojo čiuožimo varžybose. Praeityje atstovavo JAV, yra šokusi su Duke Wensel ir Patrick Connely.
Karjera ir pasiekimai
Treniruojasi Detroito priemiestyje, Kantone (Mičigano valstija, JAV) ir Kaune. 2006–2008 m. treneriai – Elena Garanina ir Valerijus Spiridonovas, choreografė – Elena Garanina.
Nuo 2008 m. porą treniruoja Igoris Špilbandas ir Marina Zujeva.
Katherine Copely ir Deividas Stagniūnas yra pirmoji Lietuvos šokėjų ant ledo pora po Margaritos Drobiazko ir Povilo Vanago, kuri 2007 metais buvo pakviesta dalyvauti Pasaulio Grand Prix taurės etapo varžybose (2007 Cup of Russia). Čia patenka tik tam tikrą reitingą pasiekusios ledo šokėjų poros.
2009 m. Pasaulio dailiojo čiuožimo čempionate K. Copely ir D. Stagniūnas iškovojo Lietuvai kelialapį į 2010 m. Vankuverio Žiemos Olimpines žaidynes, bet dėl Dalios Grybauskaitės sprendimo neskirti K. Copely Lietuvos pilietybės pora nevyko į žaidynes.
Rezultatai
(kartu su Deividu Stagniūnu)
Chersono sritis
Turizmas
thumb|200px|left|Memorialas [[Ukrainos nepriklausomybės karai|nepriklausomybės karų dalyviams, Oleškivas]] thumb|270px|right|Azovo jūros pakrantė
Chersono srityje, tiek prie Juodosios, tiek ir prie Azovo jūrų, išsidėstę daug kurortų. Kasmet daug turistų aplanko tarptautinius Taurojos bei Juodosios jūros žaidimų festivalius, Chersono miestą.
Daugirdai
Daugirdai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Krokialaukio, 8 km į pietvakarius nuo Balbieriškio. Seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka.
Per Daugirdus teka Rudė (Peršėkės intakas), eina kelias iš Gudelių į Balbieriškio−Krokialaukio plentą. Iš šiaurės ir rytų kaimą supa Balbieriškio miškas.
Istorija
1881 m. Daugirdai buvo palivarkas, vadinami Daugirdiškiais ir priklausė Ivoniškio dvarui, turėjo 80 gyventojų. 1925 m. Daugirdai išsiskirstė į vienkiemius.
Ilgelis (Šipliškės)
Ilgelis  – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje, Šipliškės valsčiuje. Ežero pietinis krantas remiasi į kurortinę Beceilų gyvenvietę, jo aukštas rytinis krantas apžėlęs mišku. Plotas – 16 ha. Vandens paviršius yra 174,5 m virš jūros lygio. Ilgelis, kaip sako jo pavadinimas yra pailgas (1 km ilgio ir 0,25 km pločio), išsidėstęs šiaurės-pietų kryptimi. Per ežerą teka upė Šelmenta, šalia jo eina juodojo pėsčiųjų turistinio maršruto trasa. Šalia ežero yra kiti du ežerai: Didysis Šelmentas ir Mažasis Šelmentas. Ežero pietuose yra vaivadijos kelias Nr.27px|DW651. Taip pat šalia ežero eina raudonoji Vaizdas:Szlak czerwony.svg pėsčiųjų trasa.
Kalninis eukaliptas
Kalninis eukaliptas (Eucalyptus delegatensis) – mirtinių šeimos, eukaliptų genties medžių rūšis.
Pavadinimas
Mokslinio, lotynų kalba Eucalyptus delegatensis rūšies pavadinimo autorius Richard Thomas Baker, gyvenęs 1854–1941 metais.
Paplitimo arealas
Šie medžiai savaime auga Australijos žemyno pietryčiuose – Tasmanijoje, Viktorijoje bei Naujajame Pietų Velse - žemyninėje dalyje tai būtų maždaug kalnuotose vietose tarp Melburno ir Kanberos.
Introdukuotas Naujojoje Zelandijoje ir šiltesnio klimato pietų ir pietvakarių Europos šalyse.
Biotopas
Auga vesesnėse, kalnuotose Viktorijos ir Naujojo Pietų Velso 850 m - 1500 m aukščio kalnų altitudėse, o Eucalyptus delegatensis subsp. tasmaniensis porūšis aptinkamas kur kas aukštesnėse kalnų altitudėse ir auga Tasmanijos saloje. Australijos standartais, kalniniam eukaliptui reikalingas didelis iškrintančių kritulių kiekis - virš 1200 mm į metus, nors jo paplitimo areale metinis kritulių kiekis svyruoja tarp 700 - 2900 mm. Jų natūralaus augimo arealuose žiemos metu taip pat pasitaiko dažnos šalnos ir iškrenta sniegas, tad medis toleruoja ir iki - 12 - 14 C trumpalaikius šalčius.
Matmenys ir amžius
Tai viena aukščiausų eukaliptų genties medžių rūšių, taip pat viena tarp nedaugelio aukščiausiai augančių visos planetos medžių rūšis. Paprastai užauga 25-60 m aukščio, bet prie puikių augimo sąlygų nors ir rečiau, bet pasitaiko apie 90 metrų aukščio medžių. Dabar žinomas aukščiausias yra 87,9 m aukščio (161 m³ tūrio) ir auga Tasmanijoje. Su storiausiu kamieno skersmeniu šios rūšies medis žinomas kaip „Troll“ vardu yra 5,82 m skersmens, o jo aukštis palyginus nedidelis - 56,5 m, bet jis yra 282 m³ tūrio - auga taip pat Tasmanijoje. Palyginimui, dar visai nesenei (pagal medžių amžių) introdukuoto ir pasodinto apie 1885 metus Naujojoje Zelandijoje Eucalyptus delegatensis kamieno skersmuo - 3,64 m. Masyviausias šios rūšies medis yra 286 m³ tūrio ir 72 m aukščio, auga Styx River Valley (Australijos pietryčiuose).
Morfologija
Medžio laja atvira, kamienas tiesus, žievė pilka ar pilkai ruda, prie kamieno pagrindo stora ir tik ant smulkesnių šakų lygesnė. Nors Tasmanijos porūšio tiek kamienas, tiek didesnės šakos turi storą žievę. Šios rūšies medžiai kurių tik dalis kamieno su stora žieve pasitaiko tik žemyninėje Australijos dalyje. Dažnai kamieno žievė lupasi pailgomis skiautėmis.
Jauni lapai 25 cm ilgio ir 10 cm pločio. Subrendę lapai, ilgi, siari, gale smailėjantys, blizgančiai žalios spalvos 10-18 cm ilgio ir 1,5-3 cm pločio. Žiedo pumpurai 5–6 mm ilgio, 3–4 mm pločio.
Žiedynkotis 9–20 mm ilgio ir 3 mm pločio, ir ant 2–7 mm ilgio žiedkočių žiedyne (kekėje) paprastai būna 7-11, bet kartais iki 15 baltų ar kremo spalvos žiedų. Žydi gruodžio - kovo mėnesiais.
Vaisiai pusrutulio ar kiaušinio formos 8–15 mm ilgio, 6–11 mm skersmens dažniausiai ant neilgų kotelių grupėje po 3–5.
Eucalyptus delegatensis dauginasi tik sėklomis.
Panaudojimas
Tai vienas svarbesnių medžių rūšis medienos šaltiniams. Australijos aborigenams tai buvo kaip maisto šaltinis bei iš jo gamindavosi vaistus.
Konservatorija
thumb|[[Maskvos valstybinė P. Čaikovskio konservatorija]] Konservatorija (, iš  'išsaugoti') – muzikos profilio mokykla, kurioje rengiami muzikai (muzikos atlikėjai, muzikos pedagogai ir kt.).
Lietuva
Konservatorija Lietuvoje yra bendrojo lavinimo mokykla. Pagrindinė konservatorijos veiklos sritis – formalusis švietimas, pagrindinė veiklos rūšis – bendrasis vidurinis mokymas. Konservatorija vykdo profesinės linkmės akredituotos pagrindinio ugdymo programos dalį ir muzikinio ugdymo, taip pat vidurinio ir muzikinio ugdymo programą (pvz. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorija, Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorija). Sovietiniais metais konservatorijos buvo aukštosios (muzikos) mokyklos.
Vokietija, Austrija, Šveicarija
Konservatorijos, turinčios aukštosios mokyklos statusą, Vokietijoje ir Austrijoje yra vadinamos muzikos aukštosiomis mokyklomis (Hochschule für Musik), Šveicarijoje – Konservatorium, Musikhochschule arba Musikakademie. Baigus jas suteikiamas aukštasis išsilavinimas, išduodamas diplomas.
Lietuvos futbolo taurė 1992–1993 m.
Lietuvos futbolo taurė 1992–1993 m. – ketvirtasis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras, vykęs nuo 1992 m. rugpjūčio iki 1993 m. birželio. Turnyre dalyvavo pirmųjų dviejų divizionų komandos ir kelios trečiojo diviziono komandos.
Šešioliktfinalis
Į aštuntfinalį be kovos pateko 6 stipriausios praėjusio sezono pirmenybių komandos: Žalgiris Vilnius, Panerys Vilnius, Sirijus Klaipėda, Banga Kaunas, Ekranas Panevėžys ir Lietuvos Makabi Vilnius.
Stemplės
Stemplės – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 12 km į rytus nuo Švėkšnos. Stemplių-Jurkaičių seniūnaitijos centras. Stemplėse yra 1943 m. pastatyta katalikų Stemplių Šv. Aloyzo bažnyčia, veikiančios katalikų kapinės, girininkija, kaimo bendruomenė „Gimtinė“ (nuo 2004 m.), parduotuvė. Kultūros paminklai: Stemplių dvaro svirnas ir gyv. namas (pastatyti XIX a. pirmoje pusėje), kuriame nuo 1836–1848 m. gyveno poetas, istorikas Simonas Stanevičius, kapinynas Ašvos krante, vadinamas Maro kapais, koplytstulpis (1875 m.) ir koplytėlė, stogastulpis Nepriklausomybės signataro Kazimiero Šaulio gimtinėje (V. Stumbras). Pakelėje prie girininkijos 1992 m. pastatytas cementinis kyžius (vietoje sunykusio medinio) I Pasauliniame kare žuvusiam kareiviui Antanui Šauliui (1892-1914).
Kaimas yra prie kelio ; pietrytiniu pakraščiu teka Ašva (Veiviržo intakas); iš rytų prieina Stemplių kraštovaizdžio draustinis (579 ha), iš pietų – Stemplių, iš šiaurės Žąsyčių miškai. Eksploatuojamas Šilalės naftos telkinys.
miniatiūra|220px|left|Kaimo vaizdas Stemplių dvaras|miniatiūra|220px|right|Dvaras Stemplėse prie plento
Istorija
Stemplių kaimas minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. 1695 m. Stemplių kaime gyveno 18 šeimų. Kaimas iki 1820 m. priklausė Pliaterių valdomam Švėkšnos dvarui. 1820 m., Jurgio Pliaterio sūnums pasidalijus Švėkšnos dvaro valdą, grafas Kazimieras Pliateris Stemplių kaimo pakraštyje įkūrė Stemplių dvarą. Nuo XIX a. antros pusės iki 1950 m. Stemplės priklausė Švėkšnos valsčiui (buvo Stemplių seniūnijos centras). 1863 m. gegužės 11–12 dienomis ties Stempliais Boleslovo Dluskio vadovaujama sukilėlių rinktinė susirėmė su Rusijos kariuomenės daliniu. 1881 m., kai Stemplių dvaras vykdė savo žemės atribojimą nuo kaimo, Stemplių kaimo valstiečiai neleido tų darbų vykdyti, nes dvarininkas Kazimieras Pliateris sau matavosi ir tas žemes, kuriomis nuo seno naudojosi valstiečiai. 1864–1904 m. pro Stemples ėjo draudžiamos Lietuviškos spaudos kelias. 1905 m. Rusijoje vykstančios revoliucijos metu iš pareigų buvo pašalintas ir turėjo slapstytis Stemplių dvaro užvaizdas.
Nepriklausomybės metais Stemplių dvaro centras priklausė Jadvygai Čeckienei, iš kurios vėliau prelatas K. Šaulys dvarą nupirko giminaičiui Alminauskiui. Pagal žemės reformos įstatymą išdalyto dvaro vietoje įkurtas Drobulių kaimas. Šis vardas neprigijo – liko Stemplės. Tarpukaryje Stemplėse ant Ašvos upės kranto buvo vandens malūnas ir lentpjūvė. 1950–1960 m. – Stemplių apylinkės bei „Aušros“ kolūkio centras. Sovietmečiu pagrindiniame dvaro pastate buvo mokykla: 1949–1961 m. septynmetė, vėliau kurį laiką aštuonmetė, toliau pradinė, kuri nepriklausomybės laikais perkelta į Stemplių bažnyčios klebonijos pastatą; 2011 m., sumažėjus mokinių skaičiui, mokykla uždaryta.
2013 m. kaimo apylinkėse pradėtas gręžti antras naftos ir dujų žvalgybos telkinys.
Žymūs žmonės
Stemplėse gimė:
Stemplių dvare gyveno ir mirė poetas Simonas Stanevičius (1799–1848).
Tomas Bagdanskis
Tomas Bagdanskis (g. 1978 m. lapkričio 12 d. Vilniuje) – teisininkas, darbo teisės advokatas, advokatų profesinės bendrijos „Bagdanskis iLaw“ įkūrėjas ir vadovaujantis partneris, vienas iš „Soloveičikas, Markauskas, Aviža, Bagdanskis | SMA" (dabar advokatų kontorų tinklo „MAQS Law Firm“ Lietuvos biuras) steigėjų, buvęs partneris, Mykolo Romerio universiteto (MRU) docentas, ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto (ISM) dėstytojas, Laikino įdarbinimo įmonių asociacijos prezidentas.
= Biografija =
Išsilavinimas
Baigė Vilniaus 40-ąją Minties mokyklą. 2001 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete – teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją; diplomuotas teisininkas.
2006 m. sausio 12 d. MRU Teisės fakultete apgynė socialinių mokslų (teisės krypties) daktaro disertaciją tema „Materialinės atsakomybės darbo teisėje problemos“, daktaras.
Teisės praktika
Nuo 2011 m. sausio 21 d. Advokatų profesinės bendrijos „Bagdanskis iLaw" steigėjas, vadovaujantis partneris.
Pedagoginė, visuomeninė, publicistinė veikla
Nuo 2009 m. Laikino įdarbinimo įmonių asociacijos prezidentas.
Dalyvauja akademinėje ir visuomeninėje veikloje. Skelbia straipsnius darbo ir verslo teisės tema (leidiniuose „Jurisprudencija“, „Verslo žinios“, „Juristas“, „Vadovo pasaulis“ ir kt.), dėsto darbo teisę ir verslo teisę universitetuose, veda darbo ir verslo teisės mokymus. Skaito pranešimus seminaruose bei konferencijose (tema „Sutarčių nutraukimas“ ir kt.). Lektorius (UAB „Mokesčių Srautas“, „Tobulėkim“ etc.). Seminarų sritys ir temos – darbo teisė, įmonių teisė, sutarčių teisė ir atstovavimas teismuose.
Asmeninis gyvenimas
Vedęs. Žmona Rimvydė Bagdanskienė, teisininkė, MRU dėstytoja. Dukra Uma (g. 2007 m.). Sūnus Tadas (g. 2010 m.).
= Publikacijos =
= Bibliografija =
= Nuorodos =
Lucubrationes vel potius absolutissima cyclopaedia
Ringelbergo enciklopedija – Vakarų Europos enciklopedijų, besiskiriančių savo kokybe, išleista visuotinė enciklopedija.
Autorius – I. Ringelbergas. Pilnas pavadinimas – Darbo nakties metu vaisiai arba absoliučioji enciklopedija. Enciklopedija dar kitaip yra vadinama Cyclopaedia.
Išleista 1541 m. Bazelyje tęsiant Speculum maius tradicijas.
Siligiras
Siligiras  – upė Rusijoje, Jakutijoje (Olenioko uluse); Olenioko dešinysis intakas. Susidaro susiliejus Orto Siligiro ir Usuk Siligiro upėms. Teka į šiaurės rytus Vidurio Sibiro plokščiakalniu. Įteka į Olenioką 1351 km nuo jo žiočių.
Varkala
Varkala − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Siligiras
Didžiausi intakai: Onio Siligiras, Siligirkenas (kairieji).
Varkala
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Varkalienė (ištekėjusi moteris) ir Varkalaitė (mergautinė pavardė).
Siligiras
Laikosi užšalusi nuo spalio iki gegužės ar birželio. Pakrantės negyvenamos.
Varkala
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Varpučiai
Varpučiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Berčiūnų.
Pakalnių Švč. Trejybės bažnyčia
'''Pakalnių Švč. Trejybės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Pakalnių kaime, 11 km į pietryčius nuo Utenos, Vidinksčio ežero pietiniame krante. miniatiūra|240px|left|Bažnyčios vidinė erdvė
Istorija
Pakalnių dvaro savininkas Antanas Kulieša apie 1762 m. pastatė medinę bažnyčią. Jos vietoje kunigas Jurgis Kazlauskas su parapijiečiais 1906 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Leliūnų parapijos filija. 1928 m. įsteigta parapija.
2000 m. balandžio 25 d. bažnyčia sudegė. Klebono K. Balsio, parapijiečių ir rėmėjų pastangomis per dvejus metus pastatyta nauja bažnyčia (arch. Kazys Tamošėtis). Kertinį akmenį tuomet padėjo Seimo pirmininkas prof. Vytautas Landsbergis, o pašventino vysk. J. Preikšas.
Architektūra
Medinė bažnyčia buvo sudėtingos kompozicijos, nepanaši į tradicinę, su trisiene apside, 2 bokšteliais, žemesnėmis zakristijomis. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Tvoros kampe stovi triaukštė medinė varpinė.
XX a. pradžioje priešais bažnyčią pastatyta tinkuota, baltai dažyta mūrinė triaukštė koplytėlė. Jos atvirose aukštų nišose įkomponuotos nemažos medinės skulptūros: Nukryžiuotojo, Lurdo Marijos, šv. Juozapo 1971 m. įrašytos į dailės objektų sąrašą. Pakalnių kapinėse XX a. pradžioje pastatytas Antano Deveikio stogastulpis. Jam suirus, 1987 m. Stasys Karanauskas stogastulpį atkūrė.
Cyclopedia: or, An universal dictionary of arts and sciences
Cyclopaedia – visuotinė enciklopedija. Išleido Ephraim Chambers (1680–1740).
thumb|Titulinis „Cyclopaedia“ puslapis, 1728
Ephraim Chambers 1728 m. Londone išleido tokiu pavadinimu dvitomę enciklopediją Cyclopedia: or, An universal dictionary of arts and sciences.
Cyclopaedia yra pirmoji anglų kalba išleista enciklopedija; be to ji pirmoji iš visų iki šiol žinomų žinynų pateikė nuorodas į kitus žinyno straipsnius.
Cyclopaedia remiasi John Harris Lexicon technicum (1704).
Chambers' Cyclopaedia laikoma atspirties tašku d'Alembert darbams: norėta parengti „tik“ vertimą bei sistematizuoti. Diderot ir d'Alembert atrado nemažai spragų ir todėl papildę sukūrė savąją Encyclopédie.
Varlamovas
Varlamovas − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Encyclopediae seu orbis disciplinarum tam sacrarum quam profanarum epistemon
Encyclopediae seu orbis disciplinarum tam sacrarum quam profanarum epistemon  – lotyniškoji visuotinė enciklopedija, išleista 1559 m. Bazelyje.
Geltonžandė kaisaka
thumb|left|210px|Kojos audinių nekrozė praėjus dviem savaitėms po geltonžandės kaisakos įkirtimo
Pakapės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
'''Pakapės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Pakapės kaime, prie Šiaulių-Tytuvėnų kelio. Liaudies architektūros formų.
Istorija
Prie Vileikių kaimo kapinių apie 1760 m. pastatyta koplyčia. 1780 m. paskirtas kunigas. Jį išlaikė dvaras. Atsirado nauja Kurtuvėnų filija, pavadinta Pakapės vardu. 1824 m. aptvertas šventorius. Pakapės dvaro savininkas Eustachijus Karpis 1860 m. pastatė medinę bažnyčią, skyrė 33 dešimtines žemės, kunigui pažadėjo kasmet mokėti po 230 rb.
1861 m. įsteigta parapija. 1875 m. prašyta leisti remontuoti bažnyčią, perstatyti 3 supuvusias sienas. Valdžia neleido rinkti aukų remontui. Kai klebonas 1878 m. įsipareigojo remontuoti savo lėšomis, leidimą gavo. 1879 m. pastatyta nauja bažnyčia.
Architektūra
Bažnyčia yra liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu ir trisiene apside. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi varpinė.
Kapošvaras
Istorija
Kapošvaras minimas nuo 1009 m. XV a. miesto pilis buvo fortifikuota, o 1702 m. sugriauta. Kapošvaras 1749 m. tapo grafystės centru.
Trianguliacija
thumb|right|250px|Metalinis trianguliacijos bokštas [[Ramučiai|Ramučiuose (Kauno raj.)]] Trianguliacija (, 'trikampis') – tai geodezinių punktų padėties radimas, sudarant matuojamos žemės plotų trikampių grandines.
Garsiausia yra beveik 3000 km ilgio Struvės geodezinio lanko trianguliacijos grandinė, skirta tiksliam Žemės dienovidinio lanko ilgiui nustatyti. Grandinė tęsiasi nuo Dunojaus žiočių prie Juodosios jūros iki Norvegijos miesto Fugleneso Arkties vandenyno pakrantėje. Tai Pasaulio paveldo sąrašo objektas, įrašytas 2005 m.
Istorija
thumb|left|160px|Trianguliacijos grandinė pašto ženkle Susikūrus nepriklausomoms valstybėms po Rusijos imperijos subyrėjimo, iškilo būtinybė sukurti naujus tikslius geodezinius tinklus. 1924 m. Helsinkyje patvirtinta Baltijos Geodezijos Konvencija. Ją palaikė Baltijos jūrą supančių Vokietijos, Danijos, Estijos, Suomijos, Latvijos, Lietuvos, Lenkijos ir Švedijos atstovai. Tuo buvo siekiama, kad atliekami geodeziniai darbai (pirmosios eilės trianguliacija, bazių matavimai, astronominių koordinačių nustatymas ir kt.) būtų vykdomi pagal vienodus reikalavimus ir metodus, o gaunami rezultatai tenkintų visas praktikos ir mokslo reikmes. Tuo tikslu aplink Baltijos jūrą įrengta trikampių grandinė, kurioje atlikti geodeziniai matavimai. Trianguliacijos grandinės charakteringuose taškuose buvo įrengti apie 30 m aukščio mediniai bokštai, o po jais grunte įtvirtinti specialūs ilgaamžiai betoniniai ženklai, fiksuojantys punktų centrus. Lietuvoje viena svarbiausių buvo 1929 m. aukštu tikslumu išmatuota Švėkšnos (Šilutės raj.) bazė ir jos tinklas.
Tarpukariu Europoje miesto planų sudarymo reikmėms atramos punktų tinklas buvo formuojamas trianguliacijos metodu. Pvz., Kaune tinklas buvo suprojektuotas taip, kad vienam punktui vidutiniškai teko vienas kvadratinis kilometras miesto ploto ir buvo pasiektas įtvirtintų punktų 10 cm ribinis tikslumas.
Midi kanalas
thumb|right|250px|Midi kanalas (mėlyna spalva) žemėlapyje. Midi kanalas − kanalas pietų Prancūzijoje. Jo ilgis − 240 km.
Kanalo statybos pradėtos 1666 m. ir truko 15 metų. Kanalas jungia Tulūzą su Viduržemio jūros pakrante. Kadaise šis kanalas buvo itin svarbus prekybinis kelias, kurio pagalba pirkliai sutaupydavo 3 000 km aplink pietinę Ispaniją.
1996 m. Midi kanalas buvo įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą kaip unikalus XVII a. inžinerinis statinys.
Šiuo metu kanale yra 91 Šliuzas, kuris pakelia ir nuleidžia laivus 190 m. Taip pat kanalu rengiamos ekskursijos. Kanalas vingiuoja pro nedidelius miestelius, gražias užtvankas, įspūdingas pilis, plačius vynuogynus. Tačiau bene įspūdingiausiai atrodo viduramžių miestas Karkasonas, kurio senamiestį juosia sienos su 52 bokštais.
Graikų kolonijos
Senovės graikų kolonijos – iš Graikijos kilusių helenų (jonėnų, dorėnų ir eoliečių) sukurtos kolonijos, egzistavusios I tūkst. pr. m. e. Viduržemio ir Juodosios jūrų pakrantėse.
Raida
Kolonijų kūrimo priežastys buvo labai įvairios. Iš pradžių jas skatino karai tarp atskirų regionų, svetimšalių antpuoliai, pilietiniai neramumai miestuose valstybėse ar gyventojų skaičiaus perviršis. Vėlesniais laikais kolonijos buvo kuriamos tikslingai, siekiant plėsti prekybą ir ekonominį klestėjimą.
Graikų kolonijų kūrimas siejamas su archajiniu laikotarpiu, ir pirmosios jų buvo įkurtos IX a. pr. m. e. išeivių iš Eubojos. Vėliau į kolonizaciją įsijungė ir kiti poliai, kurių iš viso dalyvavo beveik 30. Vieni aktyviausių kolonistų buvo miletiečiai. Antroji kolonizacijos banga buvo VI a. pr. m. e.
Archajinio laikotarpio pabaigoje, apie V a. pr. m. e. graikų kolonijos buvo išsimėčiusios visoje Viduržemio jūroje (daugiausia šiaurinėse jos pakrantėse), taip pat aplinkui Juodąją jūrą. Tik labai nedidelė dalis jų buvo Šiaurės Afrikos pakrantėse, Kipre ir pietinėje Mažojoje Azijoje. Tuose regionuose buvo stipresnė finikiečių hegemonija.
Riečiai
Riečiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Gudelių, prie kelio. Yra medinė Riečių Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1919 m.). Į vakarus nuo kaimo plyti Palios (Žuvinto pelkė), jų pakraštyje stūkso Riečių piliakalnis. Pokario metais apylinkėse veikė Tauro apygardos, Vytauto partizanų rinktinės partizanai.
Graikų kolonijos
Kolonijos
thumb|350px|Graikų ir finikiečių kolonijos Graikų kolonijų priskaičiuojama apie 1500. Jos buvo dalinamos į dvi skirtingas grupes. Apoikijos tapdavo nepriklausomais miestais-valstybėmis, o emporijos  buvo visiškai priklausomos nuo savo metropolijos ir naudotos kaip miestai-tarpininkai, prekiaujant su vietos tautomis. Specifinė pastarųjų rūšis buvo kleruchijos, VI a. pr. m. e. kurtos Atėnų.
Riečiai
miniatiūra|250px|left|Centre miniatiūra|250px|left|Kapinės
Graikų kolonijos
Kolonijos
Svarbiausi graikų poliai-kolonistai buvo šie:
Svarbesnės graikų kolonijos buvo šios:
Tudhalijas II
Tudhalijas II - hetitų karalius, valdė nuo 1400 – 1344 m. pr. m. e. Tudhalijus II buvo Arnuvando I sūnus.
Jo valdymo metais hetitų valstybė patyrė didžiulį nuosmukį. Neatsakingos Tudhalijaus politikos dėka, šalis iš visų pusių buvo apsupta priešų. Iš šiaurės puolė kaškų gentys, iš vakarų – Arcavos armija, užėmusi net Tuvanuvą (dar vadinama Tiana), iš šiaurės rytų – Hayasa-Azzi federacijos armijos, užėmė Samuchos miestą prie Kelkito upės, iš rytų – huritų armija iš Išuvo karalystės plėšė Tegaramos miestą, o Armatano šalies armija pasiekė Kicuvatnos karalystės sienas. Hetitų karalystė prarado didžiąją dalį savo žemių, liko tik plotas ribojantis dabartinius miestus: Tokatas – Ankara – Nigde – Sivasas. Buvo užimta ir sugriauta hetitų sostinė – Hatušas (mieste išliko tik vienas pastatas – vieno hetitų didiko mauzoliejus).
Tudhalijus nesugebėjo organizuoti šalies gynimo. Apie jo veiksmus rašoma, kad atėjus pranešimui apie kaškų genčių įsibrovimą, Tudhalijus surinko savo karo vadus ir paklausė, – kas nori eiti kariauti?
Šalies reikalai pagerėjo, kai princas Supiluliumas I ėmė vadovauti savo armijai. Šis talentingas karo vadas sugebėjo sugrąžinti Samuchą ir pavertė šį miestą savo gynybine baze kovai su Hayasa-Azzi ir kaškų gentis.
Vasaitis
Vasaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Vasaitienė (ištekėjusi moteris) ir Vasaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Gintautas Vileita
2012 m. vasario 17 d. tapo Vilniaus „Perlo-MRU“ vyr. treneriu.
2016 m. m. lapkričio 27 d. tapo Molėtų Ežerūnas-Karys vyr. treneriu.
Muzika Lietuvoje
Muzika Lietuvoje turi ilgas tradicijas.
Lietuvių liaudies muzika
Senoji lietuvių liaudies muzika - archajiška, apeiginės paskirties - iš pagoniškosios perėjusi į krikščioniškąją. Dainos - pagrindinis muzikinės kultūros paveldas, o ypač - tik Lietuvos šiaurrytinėje dalyje gyvuojančios sutartinės. Lietuvių liaudies dainos ypatingos tuo, kad dauguma jų yra apeiginės paskirties. Dainos skirstomos pagal gyvuojančius regionus ir dainų tekstų dialektą.
Lietuvos chorų muzika
Dainavimas Lietuvoje turi gilias tradicijas, einančias nuo sutartinių, kaimo vakarojimų laikų. Europoje XIX a. prasidėjus chorų sąjūdžiui, jis greitai išplito Lietuvoje. Chorai tarpukario Lietuvoje kūrėsi tiek mokymo įstaigose, tiek ir prie valstybinių įstaigų ar visuomenės organizacijų - pvz., Šaulių choras. Chorų sąskrydžiai, festivaliai, dažniasiai organizuojami pačių chorvedžių, išsirituliojo į fenomenalų pasaulio kultūros reiškinį - Dainų šventes, sutraukiančias tūkstančius atlikėjų bei žiūrovų. Chorai sovietmečiu padėjo išsaugoti tautinę kultūrą ir dvasią, kurią palaikė patriotinės dainos - „Lietuva brangi“ ir kt.
Lietuvos klasikinė ir šiuolaikinė modernioji muzika
Lietuvos klasikinės muzikos užuomazga - Valdovų rūmuose renesanso laikotarpiu atlikinėti kūriniai. Plėtojantis muzikinei raiškai ir populiarėjant muzikavimui dvaruose bei atsiradus muzikos mokymui mokyklose XIX a., susipažįstant su klasikų kūryba Lietuvoje radosi ne tik talentingų, pasaulinio garso atlikėjų - Jaša Cheifecas, bet ir Varšuvoje ar Vokietijos konservatorijose išsilavinimą gavusių talentingų kompozitorių: Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Mikas Petrauskas, Juozas Naujalis, Stasys Šimkus. Jų tradiciją, kūrybos stilių perėmė bei plėtojo pokaryje iškilę Julius Juzeliūnas, Vytautas Barkauskas, Osvaldas Balakauskas, Feliksas Bajoras, Bronius Kutavičius. Jie savo kūryboje sėkmingai derino tautiškas dermes bei harmonijas su modernistiniu stiliumi. Minimalistinę muzikos pakraipą plėtojo Mindaugas Urbaitis, Onutė Narbutaitė, Faustas Latėnas, Vidmantas Bartulis, Algirdas Martinaitis, Rytis Mažulis, Ričardas Kabelis, Nomeda Valančiūtė, Šarūnas Nakas, Gintaras Sodeika, Tomas Juzeliūnas.
Lietuvos estradinė muzika
Lietuvos estradinė muzika - lengvosios muzikos atšaka, susiformavusi XX a. pradžioje, sekant vakarų valstybių restoranų, kavinių, kabaretų pramoginių muzikinių programų mada. Tarpukario Lietuvoje žinomiausiais jos atlikėjais buvo Kauno kavinių maestro Danielius Dolskis bei iš jo žvaigždės laurus perėmęs Antanas Šabaniauskas. Estradinė muzika Lietuvoje suklestėjo savo koncertine forma XX a. septintajame dešimtmetyje. Pasižymėjo valdžios išlaikomi vokaliniai instrumentiniai ansambliai "Estradinės melodijos", "Nerija", saviveikliniai - "Gintarėliai", "Kertukai" bei kt. Jos plėtrą ir populiarumą stimuliavo ne tik televizijos atsiradimas, bet ir populiarus konkursas - "Vilniaus bokštai". Gilų pėdsaką paliko atlikėjas bardas Vytautas Kernagis. Atgimimas Lietuvoje pažadino naują patriotinės bei folkloru grįstos estradinės muzikos bangą. Susikūrus laisvai rinkai estradinė muzika komercializavosi ir tapo, daugeliu atvejų, privačia veikla, stimuliuojama radijo bei televizijos stočių bei pasilinksminimo įstaigų - klubų, restoranų, kavinių. Valstybė išlaiko tik kai kuriuos dūdų orkestrus, kurių repertuare įvairių progų metu atliekamos estradinės melodijos.
Džiazas Lietuvoje
Tarpukario Lietuvos spaudoje ne kartą mirgėjo žodis džiazas, tačiau manoma, tai nebuvo džiazo muzika, tačiau taip buvo vadinamos grupės, atliekančios populiarių šlagerių ir klasikinių kūrinių ištraukas. Deja, tam įrodyti ar paneigti neliko jokių patikimų įrašų.
Tarp žymiausių atlikėjų- pūtikai Petras Vyšniauskas, Vytautas Labutis, solistė Neda Malūnavičiūtė. Daug žiūrovų sutraukia tarptautiniai Birštono, Kauno, Klaipėdos pilies ir Vilniaus džiazo festivaliai.
Švietimas
Lietuvoje veikia platus muzikos mokyklų tinklas. Yra aukštosios mokyklos (pvz., Lietuvos muzikos ir teatro akademija) ir kitos papildomo ugdymo mokyklos, kuriose mokoma muzikos (pvz., meno mokyklose).
Junior
Junior – Lietuvos pop ir šokių muzikos grupė iš Klaipėdos, didžiausios sėkmės sulaukusi 1996–1999 m. Vėliau grupė staiga iširo ir tik po dešimties metų pertraukos vėl grįžo į sceną.
Istorija
Grupė išpopuliarėjo 1996 m., kada debiutinio albumo „Striptizas“ buvo parduota 15 000 kopijų. „Radiocentro“ apdovanojimuose pripažinta geriausiu debiutu.
1997 metais geriausia šokių muzikos grupė „Radiocentro” ir „Bravo“ apdovanojimuose. Antras albumas „Meilė ir ugnis“ išsilaikė 40 savaičių radijo stočių ir perkamumo topuose ir sulaukė didelio pasisekimo. Trečiasis albumas „Vienišos širdys“ pasirodė 1997 m. pabaigoje ir jo parduota apie 38 000 egzempliorių. Prie grupės sėkmės labai prisidėjo tai, kad grupė plačiai naudojo sceninius efektus, pirotechniką, sceninį apšvietimą.
1999 m. pradžioje išleistas albumas „Bevardė žvaigždė“ ir Laimą pakeitė Eglė. Tų pačių metų pabaigoje grupės veikla staiga nutrūko, grupė tai aiškino kaip ekonominės krizės Lietuvoje pasekmę.
Italijos herbas
Italijos herbas  – socialistinės respublikos tipo herbas, kurio centre yra pilkas penkių stipinų krumpliaratis, kurio viduryje balta penkiakampė žvaigždė su raudonu apvadu. Krumpliaratį ir ir žvaigždę supa iš kairės pusės alyvmedžio šakele, o dešinės – ąžuolo šakele. Apatinėje herbo dalyje yra raudonas kaspinas, ant kurio baltomis didžiosiomis raidėmis užrašyta: REPVBBLICA ITALIANA.
Zuikis Pleibojus
Zuikis Pleibojus - „Anties“ albumas, išleistas 2009 m. pabaigoje. Tai dalis dainų iš „Anties“ spektaklio „Zuikis Pleibojus“, apdainuojančio pilko sovietinio periodo tipelio Zuikio Ne Erelio nuotykius ir nesėkmes, patirtus įsimylėjus netikėtai pasirodžiusią Laisvę ir nusprendus, jog jis gali būti Zuikiu Pleibojumi. Jis pažymi „Anties“ 25-metį.
Italijos herbas
Balta žvaigždė yra pasaulietinis Italijos simbolis, vadinamas Stellone d’Italia. Krumpliaračio viršutinė dalis primena mūrų karūną (corona muralis), kurį būdinga Italijos miestų heraldikai. Ąžuolas ir alyvmedis yra tipiški Italijos gamtovaizdžio medžiai. Ąžuolas simbolizuoja Italijos liaudies stiprybę ir orumą, o alyvmedžio šakelė – Italijos respublikos taikos siekį, harmoniją šalies viduje ir brolybę užsienyje.
Junior
Istorija
2010 m. vasario mėn. grupės „Junior" nariai Rosita, Andrius ir Mintarė paskelbė apie sugrįžimą į lietuvišką popsceną. Ketvirtoji narė Eglė šiuo metu gyvena Vokietijoje, tad grupės veikloje dalyvauti atsisakė. Netrukus po paskelbimo apie sugrįžimą, buvo išleistas singlas pavadinimu „Mes nutrauksime tylą" bei sukurtas vaizdo klipas. Sugrįžimo proga planuota surengti 15 koncertų įvairiuose Lietuvos miestuose.
Zuikis Pleibojus
Albumas bei spektaklis buvo sumastyti, sudėlioti ir įrašyti 2009-ųjų krizės metu, „Anties“ nariams patiriant rimtas nesėkmes savo versluose.
Gaosiongas
Gaosiongas (pe̍h-oē-jī: Ko-hiông) arba Kaosiungas – miestas pietų Taivane, antrasis pagal dydį saloje. 1,51 mln. gyventojų (2005). Išvystyta laivų statybos, mašinų, naftos, tekstilės, chemijos, cemento, maisto pramonė. Tai pagrindinis šalies uostas, pro kurį importuojama didžioji dalis naftos visai šaliai. Mieste vyrauja plačios gatvės, todėl išvengiama transporto spūsčių. Dėl stipriai išvystyto pramonės sektoriaus miestas pasižymi didele oro tarša. 2007 m. atidarytas metropolitenas.
Gaosiongo jūrų uostas – ketvirtasis pagal dydį pasaulyje. Pagrindinės eksportuojamos prekės: aliuminis, medienos ir popieriaus gaminiai, trąšos, cementas, laivai.
Junior
Istorija
Per savo gyvavimo laikotarpį grupė „Junior“ surengė daugiau nei 500 koncertų, iš kurių vienas buvo rekordinis – 1997 m. gegužės mėn. Kauno Nemuno saloje grupė surinko net 7000 žiūrovų; nufilmavo 6 vaizdo klipus; įrašė 5 albumus.
Gaosiongas
Istorija
thumb|200px|left|Fengšano apskrities pietiniai vartai Gaosiongo rašytinė istorija datuoja XVII a., tačiau archeologiniai tyrimai byloja, kad čia žmonių gyventa jau prieš 7000 tūkstančius metų. Iki XVII a. kraštas buvo apgyvendintas Sirajos aborigenų genties Makatau klano, kurie įsikūrė jų vadintoje Ta-kau (, pažodž. 'bambukų miškas' aborigenų kalba) vietovėje. 1624 m. Taivanas tapo Nyderlandų kolonija. 1684 m. Taivaną aneksavo Čingų dinastija ir miestą perdavino į Fengšano apksritį (凤山县; pinyin: Fèngshān Xiàn). Netrukus buvo atidarytas jūrų uostas, nesiliovęs klestėti ilgus šimtmečius. XIX–XX a. miesto teritorija, kartu su visu Taivanu, tapo Japonijos imperijos kolonija. Aktyviai vykdyta, Taivano salos modernizacija ir japonizacija.
Zuikis Pleibojus
Įvertinimai
"Lietuvos ryto" apžvalgininkas Ramūnas Zilnys albumą įvertino 4 balais iš 5. "Spalvingas, šį keistą laikotarpį metaforomis puikiai atspindintis albumas", "įspūdis – neprastas", rašė jis. "Tie, kurie dievina A. Kaušpėdo ironiją, jos gaus sočiai", o "aranžuotės – kur kas solidesnės nei prieš porą metų išleistame „Anties“ sugrįžimo į sceną albume Ančių dainos", pastebėjo jis.
Gaosiongas
Geografija
thumb|left|200px|Meilės (Ai) upė ankstyvą rytą Miestas išsidėstęs pietvakarinėje Taivano pakrantėje, prie Taivano sąsiaurio. Šiaurėje ribojasi su Tainanu, Dziaji ir Nantou apskritimis, šiaurės rytuose su Taitungo apskritimi ir pietuose bei pietryčiuose su Pingtungo apskritimi. Miesto centras įsikūręs palei Gaosiongo uostą, kurio natūralų molą atstoja kitoje uosto pusėje esanti Čidzino sala. Meilės (Ai) upė teka į uostą pro senamiestį ir miesto centrą. Gaosiongo gamtiniai orientyrai yra koraliniai kalnai, Ape kalvos, Šoušanas ir Banpingšanas.
Administracinis suskirstymas
thumb|150px|left|Gaosiongas Taivano žemėlapyje Gaosiongas yra padalintas į 38 rajonus (區) (2010 m. duom.)
Zuikis Pleibojus
Įvertinimai
Dažnas skaityta.lt komentatorius Justinas Žilinskas savo bloge konstatuoja, jog albumas yra "tikrai nieko naujo, tiesiog sena gera Antis" ir pastebi, jog Anties muzikoje girdisi Pink Floyd elementų. Kartu jis pastebi, jog albumo tekstus sunku įvertinti nežinant "Zuikio Pleibojaus" spektaklio siužeto. Kaip ypač vykusią dainą išskiria Mes nusprendėme.
Italijos herbas
Šis herbas tapo valstybės simboliu nuo 1948 m. gegužės 5 d. Tokie socialistinio tipo herbai neatitinka klasikinės heraldikos taisyklių, tačiau interpretuojama, kad jų pagrindinė dalis yra apvalus skydas, apsuptas vainiku.
Zuikis Pleibojus
Spektaklio dainos
Pirma dalis
Italijos herbas
Dabartinio herbo istorija
Sprendimas Italijos respublikai įgyti naują herbą buvo priimtas 1946 m. spalio mėn. Buvo paskelbtas viešas konkursas herbui sukurti pagal pateiktus reikalavimus, pagal kuriuos uždrausta naudoti partijų simbolius, o reikalaujama panaudoti Stellone d’Italia ('Italijos žvaigždę'). Buvo išrinkti penki geriausi variantai, iš kurių nugalėtoju 1947 m. vasarį tapo Paolo Paschetto, Romos Dailiųjų menų instituto profesoriaus, projektas. Jis kartu su kitais keturiais finalininkais buvo viešai eksponuotas Via Margutta gatvėje Romoje, tačiau nesusilaukė viešuomenės pritarimo.
Po to sekė naujas konkursas, kurį vėl laimėjo Paolo Paschetto projektas. Šį 1948 m. gegužės mėn. Italijos respublikos prezidentas Enrico De Nicola patvirtino valstybės herbu.
Zuikis Pleibojus
Spektaklio dainos
Antra dalis
Dictionnaire historique et critique
Dictionnaire historique et critique  – visuotinė enciklopedija prancūzų kalba.
Išleido filosofas ir mokslininkas E. Beilis Roterdame 1695–97 m.
Žinynas yra tipinė antienciklopedija.
Apimtis
2 tomai 11 leidimų; Bošo, 1820-24 m., t. 1-16.
Vietnamo tautos
Vietnamo tautos  – tai Vietname gyvenančios etninės grupės. Oficialiai Vietname yra išskiriamos 54 etninės grupės. Viena iš jų – etniniai vietnamiečiai (kiniai) sudaro apie 86,2% viso gyventojų skaičiaus, o likusios 53 grupės yra Vietnamo tautinės mažumos.
Lingvistinė įvairovė
Lingvistiškai visos grupės yra dalinamos į septynias grupes:
Sąrašas
Etninių grupių sąrašas sudarytas pagal tautos procentinę daugumą Vietname.
Mykolajivo sritis
Mykolajivo sritis arba Nikolajevo sritis ( arba Миколаївщина) – Ukrainos sritis šalies pietuose, prie Juodosios jūros. Vakaruose ribojasi su Odesos, šiaurėje – su Kirovohrado, šiaurės rytuose – su Dniepropetrovsko bei rytuose – su Chersono sritimis. Administracinis centras – Mykolajivas.
Geografija
thumb|left|145px|[[Pietinis Bugas|Pietinio Bugo ir Ingulo santaka]] Kranto linija labai vingiuota, pakrantėje – limanai. Didžiausią srities dalį užima Juodosios jūros pakrantės žemuma, šiaurėje – Padnieprės aukštumos atšakos – didžiausias aukštis 240 m. Sritis yra stepių zonoje. Vyrauja juodžemiai. Miškai užima 2,3 % srtities teritorijos.
Plotas
Srities plotas 24598 km² – 4,07 % Ukrainos teritorijos.
Vandens telkiniai
Sričiai priklauso Berezanės sala bei Kinburno nerija.
Administracinis suskirstymas
Sritis suskirstyta į 19 rajonų.
Gyventojai
thumb|right|250px|[[Mykolajivas|Mykolajivo miestas]]
Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
Ekonomika
Srityje yra Mykolajivo upių uostas. stambi Pietų Ukrainos atominė elektrinė. Srityje kasamos klintys, gneisai, kvarcinis smėlis, molis, laužiamas granitas, yra kobalto, nikelio rūdų, gydomojo purvo. Mašinų (laistymo, žemės ūkio, kelių tiesimo, poligrafijos, dujų turbinų, dyzelinių variklių) gamyba, laivų statyba, spalvotoji metalurgija, statybinių medžiagų, tekstilės, trikotažo, avalynės, odos, kosmetikos, maisto (mėsos, pieno, cukraus, spirito, alaus, vyno) pramonė. Daugiausia pramonės įmonių yra Mykolajive. Auginami kviečiai, kukurūzai, cukriniai runkeliai, saulėgrąžos, daržovės, kanapės, vaismedžiai, vynmedžiai. Veisiami galvijai, kiaulės, avys, naminiai paukščiai.
Vasiliauskaitė
Vasiliauskaitė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Vasiliauskienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Vasiliauskas.
Vokietijos teisinė sistema
thumb|200px|[[Vokietijos Konstitucija (tekstas ant Bundestago pastato sienos, Berlynas)]] Vokietijos teisinė sistema - Vokietijos visuomeninės ir valstybės santvarkos (sistemos) sudėtinė dalis, apimanti teisinę sritį.
Posistemės
thumb|350px|right|[[:Kategorija:Vokietijos teismai|Teismų santvarka Vokietijoje (į schemą neįtraukti federalinių žemių konstituciniai teismai)]] Vokietijos teisinę sistemą sudaro Vokietijos teisė (teisės normos), Vokietijos teisėsauga (tokios institucijos kaip teismai, policija ir kitos). Plačiąja prasme teisėsaugai ir jos institucijų sistemai Vokietijoje yra priskiriami ne tik Vokietijos teismai, bet ir Vokietijos advokatūra, Vokietijos prokuratūra, Vokietijos notariatas, organizacinei posistemei - tokios teisinės organizacijos kaip Antstolių rūmai, Notarų rūmai), Vokietijos advokatų rūmai ir kitos posistemės, taip pat teisinė kultūra, teisinis švietimas (teisinių žinių perteikimo sistema), teisės mokslai, teisinė sąmonė Vokietijoje ir kitos sudėtinės teisinės sistemos dalys.
Vokietijos teisė
Šiuolaikinė Vokietijos teisė abstrakti, racionali, formalizuota. Ją kuria ir plėtoja mokslininkai, teismai dažnai remiasi teoriniais darbais. Teisinė kalba (Juristendeutsch) sudėtinga, sunkiai suprantama net paprastam vokiečiui. Verslo teisė seka angloamerikiečių teisės pavyzdžiu. Itin sudėtinga ir didelės apimties mokesčių teisė. Darbo teisė nelanksti (nors ir pamažu liberalizuojamas darbuotojų atleidimas); didelė profsąjungų įtaka. Išplėtota socialinė teisė (pagal konstitucinį socialinės valstybės principą); dar XIX a. įvestas socialinis draudimas. Nacionalinę teisę sudaro federalinė ir žemių teisė. Pagrindinis šaltinis - įstatymas (kai ir kitose kontinentinės teisės valstybėse); aukščiausiasis - Konstitucija. Būdinga kodifikacija (Civilinis (BGB), Baudžiamasis, Statybos, Komercinis, Socialinis, Aplinkos ir kiti kodeksai). Taip pat svarbūs vykdomosios valdžios (federalinės vyriausybės, federalinių ministrai, žemės vyriausybių ir kt.) nutarimai, lydintys daugelį įstatymų. Savivaldybėse svarbūs vietos valdžios nutarimai (, Ordnung).
Vokietijos teismai
thumb|200px|[[Vokietijos Federacijos Administracinis Teismas, Leipcigas]]
Vokietijos teismai itin specializuoti. Greta bendrosios kompetencijos taip pat veikia administraciniai, finansiniai, darbo, socialiniai teismai. Būdingos specializuotos kolegijos (pvz., komercinės teisės). Bylas nagrinėja specializuoti teisėjai (pvz., jaunimo). Išplėtotas taikinamasis tarpininkavimas. Teismų darbas technologizuotas (e. teismas, el. parašas). Aukščiausiasis Teismas - paskutinės (ir tuo pačiu galutinės) instancijos teismas. Priklausomai nuo teismų valdžios pošakio yra bendrosios kompetencijos, taip pat administraciniai, finansiniai, socialiniai (t. y. specializuoti) teismai. Pažymėtina, jog Vokietijos Federalinis Konstitucinis Teismas nėra aukščiausiasis teismas, kadangi jis (daugumoje kontinentinės teisės valstybių) nesprendžia bylų kaip paskutinė instancija.
Federaliniai aukščiausios instancijos teismai
Paskutinės instancijos teismai Vokietijoje yra: