cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afganistanas olimpinėse žaidynėse
Afganistanas nedalyvavo 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Barselonoje ir nusiuntė tik du atstovus į 1996 m. vasaros olimpines žaidynes Atlantoje. Pirmojo vidutinio svorio kategorijos boksininikui Mohamedui Džavidui Amanui nebuvo leista varžytis, nes jis atvyko į privalomas atrankas per vėlai., taigi maratonininkas Abdulas Bazeris Vasikis buvo vienintelis šalies atstovas. Prieš bėgimą Vasikis susižeidė pakinklinį raumenį, bet nepaisant to tikrąją to žodžio prasme šlubavo maratone ir finišavo paskutinis. 1999 m. Afganistanui buvo uždrausta dalyvauti olimpiadoje dėl moterų diskriminacijos, kuri remiasi Talibano santvarka, ir visų sporto šakų uždraudimo moterims. Todėl Afganistanas praleido 2000 m. vasaros olimpines žaidynes Sidnėjuje. Sužlugus Talibanui, 2002 m. šalis buvo reabilituota ir nusiuntė 5 atstovus į 2004 m. olimpiadą Atėnuose. Tarp atstovų buvo dvi moterys: Robina Mukimjar ir Fariba Rezajė, pirmosios moterys, olimpinėse žaidynėse atstovavusios Afganistanui.
Į 2008 m. olimpines žaidynes Pekine Afganistanas siuntė 4 sportininkų komandą : 3 vyrus ir 1 moterį Mehbobą Ahdyiar. Dėl ketinimo dalyvauti olimpiadoje Ahdiar sulaukė grasinimų mirtimi.
Pirmąjį medalį vasaros olimpiadoje Afganistanas gavo 2008 m. olimpinių žaidyniu metu Pekine, Rohului Nikpajui laimėjus bronzą vyrų tekvondo iki 58 kg rungtyje. Nikpajus 2012 m. olimpiadoje vyrų tekvondo iki 68 kg rungtyje laimėjo dar vieną bronzą.
Statiškų išteklių teorija
Teorija paremta G. Botero tvirtinimu, kad žmonija pasižymi tendencija neribotai ir nevaldomai augti. Iš kitos pusės A. Turgotas suformavo žemės ūkio mažėjančių išteklių teoriją (tai logiška, imant tą faktą, kad žemės ištekliai riboti). Iš šitų dviejų teiginių Malthusas padarė išvadą, kad jei žmonių skaičius augs geometrine progresija, o žemės ūkio produkcijos kiekis aritmetine progresija, tai žmonijai gresia katastrofa. Tokie pesimistiniai požiūriai vadinami maltuzjamizmu.
Priešinga yra dinamiškų išteklių teorija.
Rusios kaganatas
Rusios kaganatas – valstybinis darinys dabartinėje šiaurės Rusijoje, Kijevo Rusios pirmtakas. Gyvavo maždaug VIII a. pabaigoje – IX a. vid. Kaganatą sudarė slavų gentys, taip pat finougrai, baltai. Kadangi tuo laikotarpiu regione nebuvo išplitęs raštas, apie Rusios kaganatą žinoma mažai. Riurikų dinastijos ir Kijevo Rusios pirmtakas, Rusios kaganatas (arba grupė miestų-valstybių) buvo įkurtas tautos, kuri šaltiniuose vadinama rhos arba rus, bent dalis jų buvo kilę iš variagų (skandinavų). Šis terminas greičiausiai slavams perėjo iš chazarų. Kaganato centras buvo Ladogos ežero regione, kur kūrėsi atvykėliai iš Skandinavijos – variagai.
Pagal dabartinius duomenis, regiono centrai, tarp kurių galėjo būti ir Holmgardo (Naugardo), Aldeigjos (Ladogos), Liubišos, Alaborgo, Sarskoe Gorodišče ir Timerevo pirmtakai, buvo valdomi monarcho ar monarchų, naudojusių tiurkišką titulą „kaganas“. Rusios kaganato laikotarpiu formavosi atskiras senrusių etnosas, o jo vėlesnė valstybinės formos buvo Kijevo Rusia ir kitos vėlesnės valstybės, iš kurių išsivystė šiuolaikinė Rusija.
Šaltiniai
Daugelis šaltinių mininčių Rusios valdovą kagano titulu yra IX a. kaimyninių šalių šaltiniai.
Žemaičiai (Panevėžys)
Žemaičiai – Panevėžio miesto dalis, esanti į pietryčius nuo miesto centro, į rytus nuo Aukštaičių.
Konkordas (reikšmės)
Konkordas gali reikšti:
Chrysler 300M
Chrysler 300M buvo didelės klasės automobilis, kurį gamino Chrysler. Automobilis buvo pradėtas gaminti 1999 metais atkurdamas Chrysler 300 seriją. 300M buvo priekiniais ratais varomas automobilis turintis V6 variklį ir gaminamas ant Chrysler LX platformos. Automobilis buvo 10in trumpesnis už Chrysler Concorde, tačiau už jį brangesnis.
1999 metais 300M tapo Motor Trend žurnalo metų automobiliu, bei pakliuvu į žurnalo Car and Driver dešimties geriausių 1999-2000 metams sąrašą.
Stasys Leskaitis-Ivošiškis
Stasys Leskaitis-Laskauskas-Ivošiškis (1902 m. gruodžio 24 d. Krasnagrūdoje, Beržininkų valsčius, Seinų apskritis – 1964 m. vasario 10 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos ir JAV lietuvių rašytojas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Gimė ir augo ūkininkų šeimoje. Baigė Marijampolės gimnaziją. 1926–1930 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultete. 1934–1937 m. Lietuvos Raudonojo kryžiaus spaudos skyriaus vedėjas, 1938 m. – žurnalo „Vairas“ redaktorius, 1939–1940 m. – agentūros ELTA ir dienraščio „Lietuvos aidas“ korespondentas Varšuvoje. 1941–1943 m. Vidaus reikalų tarėjo įstaigos kultūros reikalų direkcijos viršininkas, 1943–1944 m. žurnalo „Kūryba“ vyriausiasis redaktorius.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dalyvavo Lietuvių rašytojų – tremtinių draugijos veikloje. 1948 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Brukline. Kaip rašytojas pasirašinėjo Stasio Ivošiškio slapyvardžiu.
Alionių seniūnija
Alionių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Širvintų rajono savivaldybės rytuose.
Geografija
Seniūnijoje yra Alionių draustinis spanguolynas, didžiausias rajone Alio ežeras.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 3 seniūnaitijos:
Ilmārs Rimšēvičs
Ilmaras Rimševičius (, g. 1965 m. balandžio 30 d. Rygoje, Latvijoje) – latvių ekonomistas, 2001-2019 m. - Latvijos banko prezidentas.
Kovos mašina
Egzistuoja ir nešarvuotos kovos mašinos, bet tai šiais laikais dažniau yra oro gynybos mašinos, pvz., sunkvežimio bazėje sukonstruotas raketinis – patrankinis oro gynybos kompleksas Pancir-S1 (Rusija), dar žinomas kaip SA-22 Greyhound.
Ilmārs Rimšēvičs
Biografija
Latvijos liaudies fronto aktyvistas 1989–1990 m., komercinio banko Latvijas Zemes Banka darbuotojas 1990–1992 m. 2001 m. buvo paskirtas Latvijos banko prezidentu vietoje Einaro Repšės.
Kovos mašina
Kovos mašinų paskirtis:
Ilmārs Rimšēvičs
Biografija
I. Rimševičiaus vidutinis mėnesio atlyginimas 2008 m. siekė apie 10 tūkst. latų (51,5 tūkst. litų, 13 tūkst. eurų); jį sudarė darbo užmokestis, premijos ir pašalpos.
2018 m. vasarį Latvijos korupcijos prevencijos biuro teikimu prokuratūra pradėjo I. Rimševičo baudžiamąjį persekiojimą dėl kyšininkavimo. 2022 m. viduryje byla dar nebuvo baigta.
Kovos mašina
Kovos mašinos suprojektuotos jas maksimaliai pritaikant atlikti numatytas funkcijas. Tačiau kovos veiksmuose kartais dalyvauja ir savadarbės apginkluotos (kartais ir šarvuotos) nekarinės mašinos.
Utenos Utena
BC Utenos „Utena“ – profesionalus moterų krepšinio klubas iš Utenos. Klubas įkurtas 2010 m. Komanda dalyvauja LMKL čempionate.
967 m.
967 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Utenos Utena
Komandos sudėtis
(Paskutinį kartą informacija atnaujinta: 2012 spalio 26 d.)
967 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Kukariškiai
Kukariškiai – viensėdis Pakruojo rajono savivaldybėje, 1 km nuo Žeimelio.
Voverės
Voverės (Sciurus) – voverinių (Sciuridae) šeimos graužikų gentis.
Gentyje 30 rūšių:
Žaslių piliakalnis
Žaslių piliakalnis – piliakalnis Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Žasliuose, Žaslių seniūnija, į pietryčius nuo Žaslių bažnyčios. miniatiūra|240px|left|Piliakalnis pavasarį
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, kurį iš pietvakarių supa Žaslių ežeras, iš pietų – bevardis upelis. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, apie 40 m ilgio ir 50 m pločio šiaurės vakarų gale. Šiaurės vakarų gale turėjo būti pylimas ir griovys, tačiau viskas sunaikinta statant Žaslių bažnyčią – paviršius nukastas per 1,5 m. Išliko tik 31 m ilgio, 27 m pločio šiaurės vakarų gale piliakalnio aikštelės pietrytinis pakraštys su 0,6 m aukščio, 13 m pločio išskleistu pylimu. Ir ši piliakalnio dalis smarkiai apardyta čia stovinčios Kristaus kančios koplyčios, aplink ją esančių kapų, Zaleskių kriptos. Šlaitai statūs, 10 m aukščio. Pietinis šlaitas eroduoja. Čia 1952 m. buvo pastebėtas kultūrinis sluoksnis su anglimis, pelenais, keramikos šukėmis.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.
Concorde
Aérospatiale/BAC Concorde (liet. vadinamas Konkordu) buvo vienas iš dviejų iki šiol sukurtų ir ekspaloatuotų viršgarsinių transportinių lėktuvų modelių, naudotų komerciniam keleivių gabenimui (kitas buvo Tupolev Tu-144).
Tiukianas
Tiukianas arba Tiujukenas (Тююкэн) – upė Rusijoje, Jakutijoje; Viliujaus kairysis intakas. Prasideda Vidurio Sibiro plokščiakalnyje, teka į pietus Vidurio Jakutijos lyguma. Sudaro meandras. Upės baseine gausu ežerų ir pelkių. Užšąla nuo spalio iki gegužės. Upės mityba pagrįsta sniego tirpsmo ir lietaus vandeniu.
Didžiausias intakas – Čilis (dešinysis).
Concorde
Lėktuvą bendrai kūrė Prancūzijos įmonė „Sud Aviation“ (vėliau – „Aérospatiale“) ir Jungtinės Karalystės įmonė „British Aircraft Corporation“ (BAC). „Concorde“ – pagal skraidančio sparno schemą sukurtas žemasparnis monoplanas su keičiama nosies geometrija.
Susidomėjimą galimybe įsigyti lėktuvą išreiškė beveik dvi dešimtys aviakompanijų, svarsčiusių įsigyti apie 100 orlaivių: „Pan Am“, „BOAC“ (vėliau tapusi „British Airways“), „Air France“ (visos trys aviakompanijos buvo pirmieji užsakovai, pageidavę įsigyti po 6 lėktuvus), taip pat „Panair do Brasil“, „Continental Airlines“, „Japan Airlines“, „Lufthansa“, „American Airlines“, „United Airlines“, „Air India“, „Air Canada“, „Braniff“, „Singapore Airlines“, „Iran Air“, „Olympic Airways“, „Qantas“, „CAAC Airlines“, „Middle East Airlines“ ir „TWA“. Dėl aštuntojo dešimtmečio pradžioje prasidėjusio naftos kainų šuolio visos jos, išskyrus BOAC ir Air France, savo užsakymų atsisakė.
Pirmą skrydį atliko 1969 m. kovo 2 d., o komercinius skrydžius pradėjo 1976 m., kurie tęsėsi net 27 metus. Konkordas reguliariai skraidė iš Londono Hitrou tarptautinio oro uosto („British Airways“) ir Paryžiaus Šarlio de Golio tarptautinio oro uosto („Air France“) į Niujorko Džono F. Kenedžio tarptautinį oro uostą ir Vašingtono Daleso tarptautinį oro uostą.
1995 m. rugpjūčio 16 d. Konkordas apskriejo pasaulį per 31 valandą, 27 minutes ir 49 sekundes.
Poveikis aplinkai
„Concorde“ susilakė daug kritikos dėl aplinkai daromo poveikio – pasiekus garso greitį sukuriamos smūginės bangos, didelio tirukšmo eksploatuojant ant žemės, taip pat ozono sluoksnį ardančių dujų emisijų. 1995 m. JAV Nacionalinės okeanų ir atmosferos administracijos (angl. National Oceanic and Atmospheric Administration) mokslininkas Deividas Feihis (angl. David Fahey) paskelbė jog 500 viršgarsinių lėktuvų eksploatacija gali sumažinti ozono sluoksnį 2 procentais, kas buvo gerokai daugiau nei manyta anksčiau.
Kaštai
miniatiūra|Pirmasis Aerospatiale-BAC Concorde Gamybos pradžioje „Concorde“ kaina siekė apie 33,8 mln. JAV dolerių (2021 m. kainomis – 168 mln.). Vyriausybių subsidijų dėka British Airways ir Air France juos įsigijo mažesne kaina.
Programos pradžioje (1962 m.) buvo planuojama jog lėktuvo sukūrimo kaina sieks 70 milijonų svarų sterlingų (1,39 mlrd. 2019 m. kainomis). Visos programos kaina, įskaitant dėl vėlavimų padidėjusias sąnuadas, siekė 1,5–2,1 mlrd. svarų sterlingų (1976 m. kainomis, 9–13,2 mlrd. 2021 m. kainomis). Didelę jos dalį padengė D. Britanijos ir Prancūzijos vyriausybių subsidijos. miniatiūra|British Airways „Concorde“ 1972 m. kainomis lėktuvo eksploataciniai kaštai siekė 3800 JAV dolerių už skrydžio valandą (26 585 JAV dolerių 2022 m. kainomis). Palyginimui tuo metu populiariausio ikigarsinio didelių nuotolių avialainerio Boeing 707 eksploatacijos kaštai siekė 1835 JAV dolerius už valandą, naujai pasirodžiusio Boeing 747 – 3500 (atitinkamai 13260 ir 25291 JAV dolerių 2021 m. kainomis); 3050 jūrmylių (5650 km) nuotolio maršrute iš Londono į Niujorką eksploatuojant Boeing 707 sąnaudos sudarė 13750 JAV dolerių arba 3,04 cento už vieną keleivio vietą jūrmylei (1971 m. kainomis), Boeing 747 – 26200 JAV dolerius arba 2,4 cento už vieną keleivio vietą jūrmylei, o „Concorde“ – 14250 JAV dolerius arba 4,5 cento už vieną keleivio vietą jūrmylei.
1983 m. Pan American apkaltino JK vyriausybę neteisėtai subsidijuojant „Concorde“ vykdomus „British Airways“ skrydžius, nes maršrute Londonas – Niujorkas pirmos klasės bilieto kaina į abi puses siekė 2399 svarus sterlingų (8612 svarus 2021 m. kainomis), kai skrydžio ikigarsiniu lėktuvu bilietas buvo parduodamas už 1986 svarus (7129 svarus 2021 m. kainomis).
Eksploatacijos pabaiga
Po 2000 m. liepos 25 d. avarijos Paryžiuje, kai kilimo metu sudužo Air France „Concorde“, taip pat dėl didelių eksploatacijos sąnaudų ir kitų faktorių, buvo priimtas sprendimas atsisakyti „Konkordų“.
Šis lėktuvas paskutinį kartą į orą pakilo 2003 m. spalio 24 d.
Eksponuojami orlaiviai
Iš 20 pagamintų šio modelio lėktuvų, XXI a. pradžioje 18 buvo eksponuojami viešai.
Techniniai duomenys
thumb|Pirmas skrydis, 1969 miniatiūra|„Concorde“ pilotų kabina {|
Bakingamšyras
Bakingamšyras (, archajiškai Bakingamo grafystė) – grafystė Pietryčių Anglijos regione, Anglijoje. Administracinis centras – Eilsberis. Didžiausias grafystės miestas – Milton Keinsas.
Bakingamšyras padalintas į keturis rajonus ir Milton Keinso rajoną. Grafystė pietryčiuose ribojasi su Didžiuoju Londonu, pietuose su Berkšyru, vakaruose su Oksfordšyru, šiaurėje su Nortamptonšyru, šiaurės rytuose su Bedfordšyru ir rytuose su Herefordšyru.
Laistų piliakalnis
Laistų piliakalnis su gyvenviete, Liliškiai, Piliališkiai, Švedų pylimas, Pilies kalnas (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A398KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR456) – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Laistų kaimo (Priekulės seniūnija). Stūkso 600 m į pietryčius nuo Žardės piliakalnio. Šalia piliakanio veikia Draugystės geležinkelio stotis. Netoliese prateka Smeltalė.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kampe, Smeltalės kairiajame krante yra į pietus nuo kaimo. Šlaitai statūs, 10 m aukščio. Aikštelė beveik apskrita, 40–42 m skersmens. Ją iš šiaurės rytų ir vakarų lanku juosia 2,5 m (išorėje 5 m) aukščio ir 12 m pločio pylimas. Aikštelė ir pylimas apardyti apkasų.
thumb|left|250px|Vaizdas nuo piliakalnio į [[Draugystės geležinkelio stotis|Draugystės geležinkelio stoties pusę]]
Tyrimai
1998 m. piliakalnį tyrė Povilas Tebelškis, pylime aptikti 5 sluoksniai. Į šiaurę ir šiaurės rytus nuo jo yra 0,6 ha dydžio papėdės gyvenvietė, kurią 1982 m. ir 1984 m. tyrė Vladas Žulkus, iki 0,9 m storio kultūriniame sluoksnyje, kuris datuojamas 1 tūkstantmečio iki m. e. antraja puse – XIII a., aptikta stulpaviečių, židinių, lipdytos lygiu ir grublėtu paviršiumi bei žiestos keramikos, sukamųjų girnų dalis, molinis verpstukas. Gyvenvietės šiaurinė pusė pirmojo tūkstantmečio viduryje buvo įtvirtinta 2 m aukščio ir 9 m pločio pylimu.
300 m į rytus nuo piliakalnio yra kapinynas. Jį 1902–1903 m. tyrinėjo Adalbertas Becenbergeris, 1984 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Algirdas Varnas. 1902–1903 buvo ištirta apie 160 sudegintų ir nedegintų mirusiųjų kapų su įkapėmis. Rasta II a. – III a. Romos ir IX a. – X a. arabų monetų, kuršiams būdingų ginklų, papuošalų, darbo įrankių. Kapinynas datuojamas III a.-XIII a. Dauguma radinių iki 1945 m. buvo Karaliaučiaus muziejuje „Prussia“. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Lankeliškiai
Lankeliškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Klampučių, 8 km į pietvakarius nuo Vilkaviškio, 1 km į vakarus nuo kelio. Stovi medinė Lankeliškių Švč. Trejybės bažnyčia, išlikę senosios mūrinės bažnyčios griuvėsiai.
Etimologija
Liaudies etimologija mena legendą. Kadaise čia gyvenęs ponas, kuris lankoje prie dvaro mėgdavęs rengti nepadorius balius. Po tų balių jis pradėjo sapnuoti angelą, kuris įspėdavo – keisti gyvenimo būdą ir atgailauti. Dėl to ponas atgailai lankoje ir pastatęs bažnyčią. Nuo tos lankos yra atsiradę Lankeliškiai.
Istorija
Viena iš seniausių Sūduvos vietovių, žinoma ir Kunigiškių vardu. 1609 m. čia buvo pastatyta pirmoji Lankeliškių bažnyčia, 1781 m. Lankeliškių mokyklą lankė 65 mokiniai.
1817 m. pastatyta mūrinė Lankeliškių bažnyčia, 1944 m. susprogdinta. Pirmąją Vokietijos-TSRS karo dieną, 1941 m. birželio 22 d., bolševikai iš Lankeliškių klebonijos išvežė tris kunigus ir juos žiauriai nukankino Budavonės miške, 5 km į šiaurę nuo Bartninkų.
Kalgaris
Kalgaris (pranc., ) – miestas vakarų Kanadoje, pietinėje Albertos provincijos dalyje, prie Bovo upės. Didžiausias provincijos ir trečiasis Kanados miestas. Įsikūręs šalia Kanados prerijų. Miestui daug įplaukų atneša naftos gavyba, išvystyta chemijos, maisto pramonė. Svarbus žiemos kurortas.
Yra du universitetai, zoologijos sodas. Miestas garsėja pasaulinėmis parodomis, rodeo varžybomis, žinomas dėl žiemos sporto ir turizmo.
Veikia Kalgario lietuvių bendruomenė (1951 m. – 124 žm., 1961 m. – 324).
Istorija
Britų kartografas D. Tompsonas 1787 m. peržiemojo dabartinio Kalgario apylinkėse. Gyvenvietė įkurta 1875 m. kaip Fort Brisbua (Fort Brisebois), bet po metų pervadinta Fort Kalgariu (Fort Calgary). Pirmiausia gyvenvietėje buvo įkurtas Kanados Šiaurės vakarų raitosios policijos padalinys, saugojęs apylinkėse vykdytą prekybą kailiais. 1885 m. šalia Kalgario įsteigtas pirmasis Kanadoje Banfo nacionalinis parkas. Nuo 1883 m., pradėjus tiesti Kanados Ramiojo vandenyno geležinkelį, Kalgaris ėmė smarkiai plėstis. Miesto apylinkėse kūrėsi daug naujakurių gyventojų, kuriems Kanados vyriausybė už minimalų mokestį suteikdavo didelius dirbamos žemės sklypus. Miestas tapo dideliu mėsos perdirbimo centru. Kalgaris miesto teises gavo 1894 m. 1947 m. Kalgario apylinkėse atradus didelius naftos telkinius, miesto plėtra dar labiau paspartėjo. 1981 m. naftos kainoms sumažėjus, labai išaugo nedarbas. Naują augimo periodą paskatino 1988 m. surengtos žiemos Olimpinės žaidynės.
Sportas
Kalgaris – pirmasis Kanados miestas, kuriame vyko Olimpinės žaidynės. Tai buvo 1988 m. surengtos XV žiemos olimpinės žaidynės.
NHL lygoje žaidžia Kalgario „Flames“ ledo ritulio komanda.
Paprienė
Paprienė – rytinė Prienų miesto dalis, įsikūrusi dešiniajame Nemuno krante. Su miestu jungia Prienų tiltas. Rytuose prieina Žvėrinčiaus miškas, yra Prienų centrinė ligoninė.
Mapo-gu
Mapo-gu  – vienas iš Seulo rajonų, esantis į šiaurės vakarus nuo Han upės. Čia yra keli universitetai ir vyriausybės pastatai. Mapo geriausiai žinomas dėl Hongdae klubo rajono šalia Hongik universiteto. Per rajoną eina Seulo Metropolinės Metro 1, 2 ir 5 linijos. Miesto įžymybė – Seulo Pasaulio Taurės Stadionas, stovi Sangam miestelyje, šiaurės vakarų Mapo. Kaimyninės apskritys: Yongsan-gu, Jung-gu, Seodaemun-gu and Eunpyeong-gu.
968 m.
968 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Antanas Juknevičius (1903)
Antanas Juknevičius (1903 m. rugpjūčio 8 d. Karužalaukyje, Giedraičių valsčius – 1995 m. spalio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, Vilniaus krašto lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
1925 m. baigė Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją, kurioje 1923 m. įsteigė draugiją „Atžala“. 1929 m. baigė Vilniaus universitetą, vienas Vilniaus lietuvių studentų sąjungos steigėjų, 1926–1929 m. pirmininkas.
1949 m. atvyko į JAV, į Bostoną. Amerikos lietuvių tarybos, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo veikėjas, nuo 1949 m. BALF sekretorius. 1952 m. paskirtas Vilniaus krašto lietuvių sąjungos centro valdybos pirmininku, nuo 1956 m. šios sąjungos atstovas Vyriausiajame Lietuvos išlaisvinimo komitete. Parašė atsiminimų. 1994 m. grįžo į Lietuvą.
Algimantas Asevičius
Algimantas Asevičius (g. 1945 m. liepos 22 d. Gudeliuose, Vilkaviškio raj.) – choro dirigentas, televizijos žurnalistas, alpinistas.
Biografija
1952–1960 m. lankė Vilkaviškio S. Nėries vidurinę mokyklą, 1960–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos technikume (dėst. P. Gabalis), o 1967–1972 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė).
Dirbti su chorais A. Asevičius pradėjo būdamas studentu. 1968–1969 m. Vilniaus raj. Mostiškių kultūros namų meno vadovas, 1969–1971 m. Vilniaus raj. Rukainių kultūros namų meno vadovas, keletą metų buvo Vilniaus miesto moterų choro „Aidas“ chormeisteris, 1969–1972 m. Vilniaus geležinkelininkų kultūros rūmų dainų ir šokių ansamblio chormeisteris, 1971–1973 m. Avižienių kultūros namų meno vadovas ir vyrų choro dirigentas (respublikinėje kaimo meno mėgėjų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą).
1972–1977 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro (60 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą išmokė nemaža lietuvių ir užsienio kompozitorių sudėtingesnių kūrinių, koncertavo Vilniuje ir Kaune, gastroliavo Čekoslovakijoje, Vengrijoje, Bulgarijoje, Vokietijoje, Rusijoje, Estijoje. Chorą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei (konkurse pelnė ketvirtąją vietą) ir 1977 m. meno mėgėjų festivaliui, Vilniaus miesto ir respublikinėse chorų apžiūrose laimėjo prizinių vietų.
1976–1980 m. Lietuvos televizijos Muzikos redakcijos atsakingasis sekretorius, 1980–1993 m. vyresnysis redaktorius, nuo 1993 m. šios redakcijos žurnalistas. Parengė televizijos laidų ciklus „Ruošiamės dainų šventei“, „Užtrauksim naują giesmę…“, „Lietuva – dainų šalis“, sukūrė muzikinių laidų ciklus „Daunoj lylio čiūto“, „Vakarėlio ilgai laukus“, „Linksmoji armonika“, „Sidabriniai balsai“, parengė daug muzikinių laidų, susijusių su chorais. Buvo 1978 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventės „Gaudeamus-VII“ Vilniuje dirigentas, nuo 1978 m. yra vienas iš pagrindinių „Dainų dainelės“ televizijos konkursų organizatorių.
2007 m. chormeisteris tapo klastingos apgaules auka, todėl neteko vienos iš mėgstamiausių savo pypkių. Vietinė žiniuone N. V. Wolmer pasigvelbė šį įrankį ir dabar, pasak paties p. A. Asevičiaus, „žino kur jis eina ir ką daro“.
A. Asevičius žinomas ir kaip alpinistas. Jis yra įkopęs į 18 gražiausių Kaukazo kalnų viršūnių, o 1996 m. į aukščiausią Europoje Monblano (Prancūzija) viršukalnę. 2001–2005 m. vadovavo Lietuvos alpinizmo asociacijai.
Mesjė 14
Mesjė 14 spiečių 1764 m. atrado Charles Messier.
Šiame spiečiuje esama daugiau nei 150 000 žvaigždžių. Skersmuo siekia apie 100 šviesmečių. 1938 m. vasarą Mesjė 14 spiečiuje buvo užfiksuota nova (tokio tipo spiečiuose tai itin retas įvykis).
Užbaliai
Užbaliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Pajevonio, greta kelių ir  sankirtoje. Yra Karalkrėslio paštas (LT-70049).
Durpynas (Radviliškis)
Durpynas – šiaurės vakarinė Radviliškio miesto dalis, esanti į šiaurės vakarus nuo miesto centro. Yra Durpyno geležinkelio stotelė.
Elipsė
right|300px right|150px Elipsė – kūgio pjūvis, plokščia uždara kreivė, kurios kiekvieno taško atstumų nuo dviejų pastovių taškų (židinių) suma yra pastovi.
Elipsę galima nubrėžti turint du smeigtukus, siūlą ir pieštuką. Smeigtukai smeigiami į židinių vietas, prie jų pritvirtinamas siūlas, jis pieštuku maksimaliai įtempiamas ir taip brėžiama.
Elipsė turi dvi ašis, kertančias centrą – ilgąją ir trumpąją. Jas abi galima dalinti į du pusašius. Ilgoji ašis eina per abu židinius. Trumpoji ašis eina per elipsės centrą stačiu kampu į elipsės židinius. Elipsės centras – taškas, dalijantis atkarpą, kurios galuose yra židiniai, pusiau. Jei abu elipsės židiniai yra viename taške, gaunamas apskritimas.
Planetos skrieja apie Saulę elipsės pavidalo orbitomis, kurių viename židinyje yra Saulė. Antrasis židinys fizikinės prasmės neturi.
Smeigtukų ir siūlo metodas
thumb|right|Elipsės brėžimas naudojant du smeigtukus, siūlą ir pieštuką.|300x300px
Išnaudojant elipsės taškų savybę, ją galima nubrėžti naudojant du smeigtukus ir siūlą. Smeigtukai yra įspaudžiami į popieriaus lapą dviejuose taškuose – tai elipsės židiniai. Siūlo, kurio ilgis yra lygus elipsės didžiajai ašiai, galai atitinkamai yra pritvirtinami prie abiejų smeigtukų. Pieštuko smaigaliu yra įtempiamas siūlas (gaunasi trikampis) ir brėžiama elipsė.
Kovo 22
Kovo 22 yra 81-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 82-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 284 dienos.
Vardadieniai
Benvenutas – Gedgaudas – Gedgaudė – Kotryna – Vydūnas
Mahadžanapada
Mahadžanapados (skr. (devanagari): महाजनपद maha - didelis, džanapada - valstybė) - senovės Indijos regionai - valstybės, kurių tradiciškai priskaičiuojama 16. Visos jos klestėjo Indo-Gango lygumoje (Šiaurės Indija). Klasikinis jų klestėjimo laikotarpis buvo VIII-IV a. pr. m. e., iki Maurjų dinastijos suvienijimo.
Susiformavimas ir sąrašas
Tradiciškai pateikiama 16 regionų-valstybių (solasa mahajanapadhas): thumb|250px|left|Mahadžanapados
Horlivka
Horlivka  – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Donecko srities srityje. Didelis pramonės centras. Įkurtas 1779, miesto statusas nuo – 1932-ųjų. 289,9 tūkst. gyventojų, gyv. tankumas – 386 žm./km². Plotas – 422 km². Išvystyta akmens anglių, kokso ir delomito kasimo, chemijos, mašinų gamybos, lengvoji bei maisto pramonė. Didžiausios įmonės: „Artemvuhillya“, chemijos koncernas „Stirol“ – daugiausiai cheminės produkcijos Ukrainoje pagaminanti įmonė. Veikia po trys muziejus, kinoteatrus bei teatrus. Yra geležinkelio mazgas. thumb|left|250px|Koncerno „Stirol“ administracinis pastatas
Apušotas (Rokiškis)
Apušotas – pietinė Rokiškio miesto dalis, esanti tarp miesto centro ir geležinkelio. Pramonės rajonas.
Nina Simone
Eunice Kathleen Waymon (geriau žinoma sceniniu vardu Nina Simone 1933 m. vasario 21 d. – 2003 m. balandžio 21 d.) – penkiolika kartų Grammy apdovanojimams nominuota amerikiečių atlikėja, dainų autorė, aranžuotoja ir žmogaus teisių judėjimo veikėja. Nors pati ji nemėgo būti priskiriama kokiam nors žanrui, Simone dažniausiai vadinama džiazo atlikėja.
Pradžioje Simone norėjo tapti klasikinės muzikos pianiste, tačiau jos muzika apėmė eklektišką muzikos stilių įvairovę: džiazą, soul, folk, R&B, gospel ir pop muziką. Jos vokalinis stilius pasižymi jausmingumu, balso vibracija ir neįprastai žemu diapazonu (tarp alto ir tenoro, o kartais net baritono). Ji skyrė daug dėmesio muzikinei emocijų išraiškai. Per vieną albumą ar koncertą Simone nuotaikos svyruodavo nuo ekstatiškos laimės iki tragiškos melancholijos. Tokie svyravimai apibūdino jos pačios asmenybę ir asmeninį gyvenimą, paženklintą maniakinės depresijos. Liga jai buvo diagnozuota septintojo dešimtmečio viduryje, bet laikoma paslaptyje iki pat 2004-ųjų, po dainininkės mirties.
Nina Simone įrašė daugiau kaip 40 albumų – įrašų studijoje ir gyvo garso pasirodymų. Daugiausia jų išleista tarp 1958 (jos debiuto su „Little Girl Blue“ (liet. „Maža liūdna mergaitė“)) ir 1974 metų. Geriausiai žinomos jos dainos yra „My Baby Just Cares For Me“, „I Put a Spell on You“, „I Loves You Porgy“, „Feeling Good“, „Don't Let Me Be Misunderstood“, „Sinnerman“, „To Be Young, Gifted and Black“, „Strange Fruit“, „Ain't Got No/I Got Life“ ir „I Want a Little Sugar in My Bowl“.
Ninos Simone muzika padarė didelę ir išliekančią įtaką populiariajai kultūrai. Ne vienas žymus šiuolaikinis atlikėjas mini ją kaip svarbią savo kūrybos įkvėpėją (tarp jų – Mary J. Blige, Elkie Brooks, Alicia Keys, Jeff Buckley, John Legend, Lauryn Hill ir Peter Gabriel). Nemažai hip-hopo ir kitos moderniosios muzikos kūrėjų naudoja Simone dainų fragmentus savo darbams. Daug Simone dainų yra tapusios filmų garso takeliais, pavyzdžiui, „The Big Lebowski“ (liet. „Didysis Lebovskis“) (1998), „The Thomas Crown Affair“ („Tomo Krauno Afera“) (1999) ir „Sex and the City“ („Seksas ir miestas“) (2008).
Jaunystė
Eunice Kathleen Waymon gimė JAV Šiaurės Karolinos valstijoje, aštuonių vaikų šeimoje. Groti pianinu ji pradėjo savo miestelio bažnyčioje ir iš karto pasirodė esanti labai talentinga. Debiutinį koncertą, klasikinės muzikos pianinui rečitalį, ji sugrojo būdama vos dešimties. Koncerto metu jos tėvams buvo liepta pasitraukti iš pirmosios eilės į galą ir užleisti vietą baltiesiems. Simone atsisakė groti, kol jos tėvai nebus sugrąžinti į savo vietas pirmojoje eilėje. Šis incidentas prisidėjo prie to, kad šeštuoju ir septintuoju dešimtmečiais ji įsitraukė į JAV žmogaus teisų judėjimą. Simone motina Mary Kate Wymon buvo griežta metodistų dvasininkė; tėvas John Divine Waymon – stalius ir priebėgomis kirpėjas, kentėjęs dėl labai silpnos sveikatos. Ponia Waymon dirbo tarnaite, ir jos darbdavys, išgirdęs apie Ninos talentą, apmokėjo mergaitės pianino pamokas. Galiausiai buvo įsteigtas vietinis fondas, kuris rinko lėšas Eunice baigti mokslus. Būdama septyniolikos, Simone persikėlė į Filadelfiją Pensilvanijos valstijoje, kur davė pianino ir pritariamojo dainavimo pamokas, kad galėtų susimokėti už savo pačios studijas vienoje geriausių JAV ir pasaulyje Juilliard muzikos mokykloje Niujorke. Ji bandė įstoti mokytis garsiame Curtis institute, bet nebuvo priimta. Ninos įsitikinimu, taip atsitiko todėl, kad buvo juodaodė ir moteris. Tai dar labiau paaitrino jos neapykantą įsišaknijusiam ir įteisintam rasizmui, kuris tuo metu buvo paplitęs Jungtinėse Valstijose.
Ankstyva sėkmė (1954-1959)
Kad galėtų susimokėti už mokslus, Simone grodavo viename Atlantic Sičio bare. Jo savininkas jai liepė ne tik groti, bet ir dainuoti, jei nori darbo. Taigi, 1954 metais Eunice susigalvojo Ninos Simone sceninį vardą, nenorėdama, kad motina sužinotų ją grojant „velnio muziką“. „Nina“ kilo nuo ispaniško žodžio „niña“, „mergaitė“, kaip ją praminė vaikinas, o „Simone“ – kaip prancūzų aktorė Simone Signoret, kurią buvo mačiusi viename filme. Bare Nina grodavo ir dainuodavo džiazo, bliuzo bei klasikinės muzikos mišinį ir taip susikūrė nedidelį, bet ištikimą fanų būrelį. Pagrojusi nedideliuose baruose ir užeigose, 1958-aisiais ji įrašė George'o Gershwin'o dainos „I Loves You Porgy“ versiją, kurią buvo išmokusi iš Billie Holiday albumo ir atliko paprašyta bičiulio. Kūrinys užkopė į hitų sąrašų viršūnes, o netrukus buvo išleistas ir jos pirmasis albumas „Little Girl Blue“. Simone iš jo beveik nieko neuždirbo. Autorės teises ji pardavė už 3000 JAV dolerių ir prarado daugiau kaip milijoną dolerių pelno.
Populiarumas (1959-1964)
Po „Little Girl Blue“ sėkmės, Simone pasirašė sutartį su didesne įrašų kompanija ir vieną po kito išleido studijoje įrašytų ir gyvo garso albumų. Norėdama išlaikyti Niną pas save, kompanija atsisakė bet kokios dainininkės kūrybos kontrolės, įskaitant ir įrašomų dainų pasirinkimą. Tuo metu ji grojo jau vien tik pop muziką, kad užsidirbtų pinigų tęsti klasikinės muzikos studijas. Ji drąsiai gynė savo kūrybinę laisvę, nes turėti sutartį jai nebuvo svarbu. Tokį požiūrį į muzikos įrašų industriją ji išsaugojo didžiąją savo karjeros dalį.
Žmogaus teisių judėjimas (1964-1974)
Dainose Simone dažnai užsimindavo apie savo odos spalvą („Brown Baby“, „Zungo“, „Nina at the Village Gate“). Tačiau tik 1964 m., pasirašiusi kontraktą su olandų įrašų kompanija Philips, ji atvirai prabilo apie rasinę nelygybę JAV. Pirmojo su Philips išleisto albumo „Nina Simone in Concert“ daina „Mississippi Goddam“ buvo atsakas į juodaodžių teisių gynėjo iš Misisipės Medgar Evans žmogžudystę ir bombos sprogimą bažnyčioje Alabamoje, nusinešusį keturių juodaodžių vaikų gyvybes. Daina buvo išleista kaip singlas ir keliose pietinėse valstijose boikotuota.
Nuo tada žmogaus teisių judėjimo idėjos tapo įprastos Simone repertuare ir gyvuose pasirodymuose. Ji grojo ir kalbėjo ne vienoje demonstracijoje, įrašė Billie Holiday „Strange Fruit“, dainos apie juodaodžių linčiavimą JAV Pietuose, versiją ir sukūrė dainą „Images“ pagal poeto W. Cuney tekstą apie tai, kaip juodaodėms moterims Amerikoje stinga išdidumo jausmo. „Four Women“ – daina apie keturis skirtingus juodaodžių moterų stereotipus.
Garsiausi laikotarpio kūriniai – „Backlash blues“ iš albumo „Nina Simone Sings the Blues“ (1967), rinkinyje „Silk & Soul“ (1967) pasirodę „I Wish I Knew How It Would Feel to Be Free“ ir „Turning Point“. Albume „Nuff Said“ (1968) girdėti dainos iš Westbury muzikos šventės, vykusios trys dienos po žmogaus teisių judėjimo lyderio Martino Liuterio Kingo nužudymo. Visą savo pasirodymą Simone dedikavo jam ir atliko „Why? (The King of Love is Dead)“ („Kodėl? (Meilės karalius miręs)“). Dainą parašė jos muzikinės grupės narys tuoj pat po to, kai juos pasiekė žinia apie Kingo mirtį. Dainą „To Be Young, Gifted and Black“ („Būti jaunai, talentingai ir juodai“) Nina pavertė žmogaus teisių judėjimo daina. Išleidus studijoje įrašytą singlą, ji tapo oficialiu „Juodosios Amerikos himnu“, ir vėliau buvo perdainuota Arethos Franklin bei Donny Hathaway.
Vėlesnis gyvenimas (1974-2003)
1970 m. rugsėjį Simone paliko Jungtines Valstijas. Dainininkė išskrido į Barbadosą, tikėdamasi, kad jos vyras ir vadybininkas Andrew Stroud ją susiras, kai vėl reikės koncertuoti. Bet Stroud’as staigų žmonos dingimą ir namuose paliktą sutuoktuvių žiedą suprato kaip skyrybas. Kaip vadybininkas, Stroud’as buvo atsakingas už visas Simone pajamas. Likusi viena atlikėja neturėjo supratimo nei kaip tvarkyti savo turtą, nei kiek iš tiesų ji verta. Parvykusi į JAV sužinojo, kad yra ieškoma dėl mokesčių nemokėjimo, todėl, norėdama išvengti teismų, iškart grįžo atgal į Barbadosą. Ten ji praleido netrumpą laiko tarpą ir išgyveno romaną su šalies Ministru Pirmininiku Errol Barrow. Ninos artima draugė, dainininkė Miriam Makeba, įtikino ją atvykti į Liberiją. Po to Simone dar gyveno Šveicarijoje ir Nyderlanduose, kol pagaliau apsistojo Prancūzijoje 1992 m.
Gyvendama Europoje, Nina Simone įrašė keletą albumų su vietinėmis įrašų komapanijomis, ir nuolat grodavo Ronnie Scott’o džiazo klube Londone, iš kur taip pat įrašė dainų rinkinį. Ant scenos Simone būdavo šaltoka, tačiau, ypač vėlesniais metais, pamėgo žiūrovams pasakoti linksmas istorijas, susijusias su jos karjera, ir pildydavo dainų pageidavimus. Jos autobiografija „I Put a Spell On You“ („Aš jus pakerėjau“) išėjo 1992 m., o 1993 m. ji įrašė savo paskutinį albumą, „A Single Woman“ („Vieniša moteris“).
1993 m. Simone įsikūrė netoli Aix-en-Provence, Pietų Prancūzijoje. Keletą metų sirgo krūties vėžiu ir 2003 m. balandžio 21 d. mirė savo namuose Carry-le-Rouet, Bouches-du-Rhône, būdama septyniasdešimties. Ninos Simone pelenai išbarstyti kelete Afrikos valstybių. Jos duktė Lisa Celeste tapo dainininke ir aktore ir sceniniu vardu Simone pasirodė Brodvėjuje pastatytoje „Aidoje“.
Simone stilius
Dėl savo karališkos laikysenos ir dominavimo scenoje Simone gavo "Aukščiausios soulo šventikės" (angl. "High Priestess of Soul") titulą. Jos gyvi pasirodymai buvo vertinami ne vien kaip koncertai, bet kaip happeningai. Tame pačiame koncerte ji galėdavo būti ir dainininkė, ir pianistė, ir šokėja, ir aktorė, ir kovotoja už žmogaus teises, ir gydytoja, ir pacientė vienu metu.
Scenoje ji pereidavo nuo gospelo iki bliuzo, nuo džiazo ir folk muzikos iki melodijų, persmelktų klasikinės muzikos stilistika. Koncertuose ji dažnai bendraudavo su publika, o tylą naudodavo kaip muzikos elementą.
Simone turėjo įnoringos ir sunkiai sukalbamos atlikejos reputaciją, su kuria ji atkakliai nesutiko. 1995-aisiais šovė į kaimynų sūnų pneumatiniu pistoletu ir sužeidė, nes jo juokas trukdė jai susikaupti. Atlikėja taip pat šovė į įrašų kompanijos vadovą, kurį apkaltino pasisavinus jos honorarą.
Gardiškė
Gardiškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Kaltinėnų, 1 km į pietus nuo Severėnų. 800 m į vakarus nuo vieškelio jungiančio Kaltinėnus ir Severėnus stūkso Jaunodavos – Gardiškės piliakalnis. Kalno viršūnė iškilusi iki 193 m virš jūros lygio, šlaitas iki 15 m aukščio, viršuje yra ovali aikštelė 25 su 30 metrų ilgio ir pločio. Šis archeologijos paminklas smarkiai apardytas sovietmečiu įrengtų bulvių rūsių ir 1937–1938 m. „atidaryto“ žvyro karjero.
Istorija
Kaimas minimas nuo XVI a. pabaigos.
Nina Simone
Simone stilius
Šiais laikais sutariama, kad toks Simone elgesys buvo maniakinės depresijos rezultatas. Nuo septintojo dešimtmečio dainininkė nenoriai gėrė vaistus nuo šios ligos. Visa tai buvo žinoma tik nedidelei grupelei artimiausių draugų, ir laikoma paslaptyje daugybę metų, kol buvo atskleista 2004 m. Silvijos Hampton parašytoje biografijoje "Break Down and Let it All Out".
969 m.
969 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kukariškis
Kukariškis – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Samanių.
FC Tighina
Tiginos „Dinamo“ – Moldavijos futbolo klubas iš Tiginos.
Grafinis romanas
Grafinis romanas (dar vadinamas pieštiniu pasakojimu arba grafine novele) – tokia komiksų knyga, kurioje istorija yra pateikiama naudojant nuoseklaus meno formas, pvz., paveikslai, piešiniai. Grafiniai romanai yra išskiriami iš komiksų knygų, nes jie yra spausdinami kitaip, parduodami ne specializuotuose komiksų parduotuvėse, o knygynuose. Tokias knygas taip pat pripažįsta ir bibliotekos, kuriose komiksai dažnai yra ignoruojami.
Istorija
Nors grafinio romano apibrėžimas dar yra diskutuojamas, jo kilmė yra atvira interpretacijoms. Uolų piešiniai gali pasakoti istorijas, taip pat viduramžių dailininkai.
Pirmasis vakarų dailininkas, kuris į ilgus tekstus įtraukė specifinius paveikslėlius buvo William Blake (1757–1826). Viena jo istorijų buvo „Marriage of Heaven and Hell“.
Adaptyvioji optika
Adaptyvioji optika – techninės priemonės, kuriomis galima greitai (per šimtąsias sekundės dalis) pakeisti antrinio arba papildomo specialaus veidrodėlio formą, siekiant ištaisyti teleskopo židinyje susidarančių kosminių objektų vaizdų iškraipymus dėl oro turbulencijos Žemės atmosferoje. Dėl to kelis kartus pagerėja vaizdo kokybė, skiriamoji geba. Žvaigždžių vaizdų dydis teleskopuose net kalnų sąlygomis retai kada būna mažesnis negu 1“. Adaptyvioji optika sumažina juos iki 0.1“. Adaptyvioji optika įrengiama daugelyje didelių šiuolaikinių teleskopų. Ji gali būti naudojama taip pat ir mikroskopuose bei kitose optinėse sistemose. Atmosfera trukdo visiems didesnio nei 20 cm skersmens teleskopams.
Adaptyvi optika buvo pirmąkart pasiūlyta 1953 m, vėliau minėta fantastikoje, tačiau idėja įgyvendinta tik apie 1970-1980 m., pirmiausia JAV kariniuose projektuose. Buvo investuota apie milijardas dolerių.
Adaptyviosios optikos nereikia painioti su aktyviąja optika, kurios paskirtis yra koreguoti pagrindinio (didžiojo) teleskopo veidrodžio formą dėl daug lėčiau kintančių faktorių - teleskopo deformacijos dėl svorio, šilumos, vėjo poveikio.
Štepselis ir Tarapunka
Štepselis ir Tarapunka  – populiarus komikų duetas, keturis dešimtmečius gyvavęs Tarybų Sąjungoje. Dueto nariais buvo ukrainiečių artistai:
Veiklos pradžia
J. Berezinas ir J. Timošenka susipažino kartu mokydamiesi ir baigdami Kijevo Teatro institutą (1941 m.). Savo veiklą artistai pradėjo vaidindami duetu Antrojo pasaulinio karo frontuose, atlikdami humoristinius virėjo Galkino (J. Berezinas) ir pirtininko Močialkino (J. Timošenka) vaidmenis. Po 1946 m. ėmė vaidinti naudodami kaimo milicininko Tarapunkos ir teatro apšvietėjo Štepselio sceninius pseudonimus. Tarapunkos vardas kilo nuo upelio, kur netoliese buvo artisto tėviškė, keisto vardo. Šie sceniniai vardai vėliau tvirtai prigijo.
Dueto kūryba
Vaidinamų personažų ypatybėms sustiprinti duetas spektaklius, humoristines miniatiūras ir improvizacijas rengė vartodami rusų ir ukrainiečių kalbas vienu metu, kūrybinio įkvėpimo sėmėsi iš turtingo abiejų tautų folkloro. Gastrolėse užsienyje vaidino ir anglų k.. Štepselis ir Tarapunka buvo nuolatiniai populiariausių televizijos laidų, valstybinių šventinių koncertų Maskvos kremliuje dalyviai. Jų kūryba įvertinta to meto aukščiausiais apdovanojimais: TSRS valstybine premija (J. Timošenka), Ukrainos TSR liaudies artistų vardais, ordinais, medaliais.
Be linksmos vaidybos scenoje, estradiniuose spektakliuose, dueto nariai taip pat rašė scenarijus, režisavo, kūrė bei atliko pagrindinius vaidmenis savo pačių sukurtuose humoristiniuose televizijos ir kino filmuose.
Personažai
Personažų charakteriai, laikantis sovietinio laikmečio ideologijos nubrėžtų ribų, buvo kuriami intermedijos, grotesko ir pan. žanruose: buvo vaidinamos linksmos ir juokingos gyvenimiškos istorijos, kuriose veikė įvairiausių visuomenės sluoksnių ir profesijų atstovai, parodant jų gyvenimą, negeroves, pašiepiant nedorybes.
Tarapunka – dažniausiai paprastas vaikinas, bet aštrialiežuvis, neieškantis žodžio kišenėje, sudėtingose gyvenimo situacijose sugebantis pastovėti už save, kalbantis tik ukrainietiškai. Tuo tarpu Štepselis – „pasikėlęs“, tvirtai įsitikinęs savo pranašumu ir gyvenimiška patirtimi, mėgstantis pamokyti. Tačiau Tarapunka nesileisdavo išmušamas iš vėžių ir netapdavo nuolankiu klausytoju – į kolegos pamokymus atsakydavo įgeldamas, netikėtai, aštriai.
Macho skaičius
Macho skaičius (M) – bedimensis dydis, greičio matavimo vienetas, rodantis objekto greičio santykį su garso greičiu.
kur:
Šis skaičius nėra konstanta, kadangi susietas su garso greičiu, kuris skirtingomis aplinkybėmis yra skirtingas. 15 °C temperatūroje jūros lygyje Žemės atmosferoje vienas machas (ir garso greitis) atitinka 340,3 m/s.
Pavadinimas duotas austrų fiziko ir filosofo Ernst Mach garbei.
Macho skaičiais dažnai nurodomas orlaivių (ypač – viršgarsinių lėktuvų) greitis.
Madagaskaro vyrų futbolo rinktinė
Madagaskaro vyrų futbolo rinktinė – Madagaskarui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Malagsių futbolo federacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio čempionate. 2019 m. debiutavo Afrikos Tautų taurėje ir iš karto pasiekė ketvirtfinalį.
Rinktinės pravardė – Barea (zebu).
Barsai
Barsai arba Kasatuchinas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pograničnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Kornevo apylinkės kaimas.
Tauragnų šv. Jurgio bažnyčia
'''Tauragnų šv. Jurgio bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Tauragnų miestelyje.
miniatiūra|250px|right
Istorija
Tauragnų valsčius 1387 m. dovanotas Vilniaus vyskupui. Jame 1387 m. pastatyta Tauragnų bažnyčia Taurapilyje – pirmoji šiaurės Lietuvoje, viena iš 7 pirmųjų Lietuvos bažnyčių. 1498 m. minima bažnyčia Tauragnuose. Klebonijai paskirtas Taurapilio palivarkas. Be jo, XVIII a. pabaigoje klebonijai dar priklausė Alžutėnų, Grašių, Padvariškių ir Žiezdrių kaimai. Ilgą laiką buvo 2 bažnyčios: miestelyje ir Taurapilyje (3,5 km į rytus nuo Tauragnų).
1796 m. minima 1735 m. vyskupo statyta Tauragnų bažnyčia ir 1728 m. klebono statyta Taurapilio bažnyčia. Pastaroji 1806 m. perkelta į parapijos kapines. Tauragnų bažnyčios statyba ir remontu iki XIX a. rūpinosi Vilniaus vyskupai. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla.
Tauragnuose 1874 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Jos statyba rūpinosi kunigas Feliksas Polikarpas Mazulevičius. 1886 m. į Tauragnus paskirtas vikaras Mykolas Šaikūnas organizavo lietuviškų knygų platinimą. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą kunigavo rašytojas Juozas Šnapšys-Margalis (1877–1921 m.). 1907 m. įsikūrė „Saulės“ draugijos skyrius. Jo rūpesčiu tais metais įsteigta mergaičių mokykla ir biblioteka – skaitykla.
1908 m. balandžio 29 d. surengtas pirmas lietuviškas vakaras.
Per Pirmąjį pasaulinį karą iš medinės varpinės į Rusiją išvežti 3 varpai. 1929 m. įsigyti 2 nauji. 1919 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa. Klebono Motiejaus Nako rūpesčiu 1936 m. pastatyta parapijos salė. 1941 m. birželio 25 d. sudegė klebonija ir ūkiniai pastatai. M. Nako iniciatyva ir parapijiečių lėšomis 1942–1943 m. suremontuota bažnyčia, dailininkas Br. Žiedas atnaujino paveikslus. 1943 m. kunigo Kazio Dulksnio rūpesčiu už parapijiečių suaukotus pinigus pastatyta nauja klebonija (Bronės Lukšaitės projektas). 1944 m. liepos 9 d. sudegė bažnyčia, varpinė. Parapijos salėje klebono K. Dulksnio iniciatyva įrengta laikina maldykla. Iš kapų koplyčios perkeltas altorius. Vėliau įrengti 2 altoriai.
1967 m. balandžio 30 d. parapijos salė sudegė. Tik po 2 metų valdžia leido nusipirkti Priepalės kaime namą ir, jo nepadidinus, pastatyti bažnyčią. 1969 m. rudenį pašventinta. 1990 m. vasarą parapijai grąžinti klebonijos tvartai, o vietoj parduotos klėties – mūrinis sandėlis su garažais ir skalbykla. Klebonijos tvartai, kuriuose buvo įsikūrusi Panevėžio „Autoserviso“ įmonė, 1991 m. liepos 9 d. sudegė.
Liudas Ruginis
Liudas Ruginis (1943 m. rugpjūčio 27 d., Salantuose, Salantų vls., Kretingos aps., Šiaulių krašto apygarda, Lietuvos generalinė sritis) – 2018 m. sausio 9 d., Plungėje) – Lietuvos tautodailininkas, medžio drožėjas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Pagrindinė kūrybinės veiklos sritis – tautodailė. Svarbesnės sukurtos skulptūros: „Laivių žemei 500‘‘, „Reketė 500“, „Kretingos miškų urėdijai 90“ (Kretinga), „Žalgirio mūšiui 600“ (Kuniginė), „Rūpintojėlis“ (Palanga), Kryžius (Šatės), „Dainius“ (Salantai), „Angelas“ (knygnešiui A. Bendikui atminti, Salantai), „Švč. Marija Maloningoji" (Šatrijos Raganai atminti, Keturakiai), „Sodietis“ (Nasrėnai), Salantų miesto simbolis „Gaidys“ ir kt.
Dalyvavo konkursuose „Senovės Žemaičių bei Lietuvos dievai ir deivės“ (Šilalė, 2005 m.), „Aukso vainikai“ (kryždirbystė, Telšių aps., 2007, 2008 m.), „Užgavėnių kaukės“ (Plateliai, 2008 m.), respublikinėse, apskričių, rajoninėse ir kitų regionų tautodailės parodose.
Apdovanotas respublikinės liaudies dailės parodos-konkurso „Šlovė darbui“ diplomu (1977 m.), Lietuvos liaudies meno draugijos padėkos raštais (1977, 1982, 1983 m.), geriausio metų liaudies meistro „Aukso vainikas“ regioninio turo III (2007 m.) ir II vietos (2008 m.) laureatas.
Aktyvus visuomenininkas, Lietuvos tautodailininkų sąjungos narys, Plungės skyriaus pirmininko pavaduotojas, privataus meno kūrinių muziejaus Salantuose įkūrėjas (2010 m.).
Vaikaitė Rūta Ruginytė chorvedė, LMTA chorinio dirigavimo specialybės studentė.
Vitalijus Vorotnikovas
Vitalijus Vorotnikovas (, 1926 m. sausio 20 d. Voroneže – 2012 m. vasario 19 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, TSKP CK Politinio biuro narys.
Jean-François Champollion
Dėl šio darbo jis labai giliai pasinėrė į šios šalies ankstyvosios istorijos ir kultūros tyrinėjimą. Prie jo taip pat prisidėjo ir kiti mokslininkai, susidomėję šiuo nauju mokslu. Jis labai domėjosi visomis egiptologijos mokslo plėtojimo šakomis, todėl paliko turiningus užrašus, sukauptus apžiūrinėjant sugriuvusius Egipto istorinius faraonų laikų paminklus.