cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tureto sindromas
Ligos aprašymas
right|250px|thumb|Tureto sindromu sergančių vaikų motorinių tikų pavyzdžiai Tureto sindromas buvo vertinamas kaip retas ir keistas sindromas, dažniausiai susijęs su nešvankių žodžių, visuomenei nepriimtų ar užgaulių pastabų šūkčiojimu (kaprolalija), bet šis simptomas pasireiškia tik mažai tureto sindromą turinčių žmonių daliai. Tureto sindromas nebelaikomas retai pasitaikančia būkle, tačiau ne visada teisingai identifikuojamas, kadangi daugiausia susirgimo formų pasireiškia švelniai ir daugeliui vaikų tikų stiprumas sumažėja paauglystės metu. Nuo 0,4 % iki 3,8 % 5-18 metų amžiaus vaikų gali turėti tureto sindromą. Kitokių tikus sukeliančių negalavimų paplitimas tarp mokyklinio amžiaus vaikų yra didesnis, su tokiais dažniausiai pasitaikančiais tikais kaip akių mirksėjimas, kosėjimas, krenkštimas, šnirpštimas ir veido judesiai. Stiprus tureto sindromas tarp suaugusiųjų yra retenybė ir jis neturi neigiamos įtakos protiniams sugebėjimams ar gyvenimo trukmei.
Genetika ir aplinkiniai faktoriai turi įtakos tureto sindromo etiologijai, bet tikrosios jo priežastys nežinomos. Daugeliu atveju vaistai yra nebūtini. Nėra jokio efektyvaus gydymo visoms tikų rūšims, bet kai kurie medikamentai ir terapijos rūšys gali padėti, kai jų vartojimas yra paskirtas. Švietimas yra labai svarbi bet kokio gydymo plano dalis, vien išaiškinimas ir nuraminimas dažnai yra pakankamas gydymas. Tokie komorbidiniai sutrikimai (kitos pasireiškiančios diagnozės, nepriskiriamos tureto sindromui) kaip dėmesio trūkumo ir hiperaktyvumo sutrikimas ir obsesiniai kompulsiniai sutrikimai pasireiškia daugeliui pacientų, sutinkamų aukštesnio lygio sveikatos priežiūros centruose. Šie sutrikimai dažnai lemia daugiau funkcinių negalavimų pacientui, nei tikai, kurie yra tureto skiriamasis ženklas.
Sindromo pavadinimo eponimas buvo Jean-Martin Charcot paskirtas pagerbti Georges Gilles de la Tourette, prancūzų gydytoją ir neurologą, kuris 1885 metais paskelbė ataskaitą apie devynis tureto sindromą turinčius pacientus.
Simptomai
thumb|right|250px|Kaktinė ir smilkininė smegenų skiltysYra skiriami motoriniai ir vokaliniai tikai, kurie gali būti paprasti (pvz., mirksėjimas, kaklo trūkčiojimas, pečių traukymas, liežuvio iškišimas, akių nukreipimas į vieną pusę, grimasos, atsikrenkštimas, šnarpštimas) ar kompleksiniai (pvz., šokinėjimas, savo kūno daužymas, tam tikrų žodžių kartojimas, socialiai nepriimtinų žodžių kartojimas (koprolalija), savo sukurtų garsų ar žodžių kartojimas (palilalija). Palilalija gali pasireikšti garsais primenančiais šuns lojimą, murkimą. Tikai subjektyviai suvokiami kaip judesiai, kuriems negalima pasipriešinti, tačiau paprastai valios pastangomis juos pavyksta tam tikram laikui nuslopinti. Jų sunkumas gali smarkiai kisti nuo trumpalaikių iki nepraeinančių, menkai pasiduodančių gydymui. Pastebėta, kad tikus paaštrina stresas, nuovargis, susijaudinimas, o miegant jie išnyksta. Kartu su tikais dažnai pastebimi įkyrumai bei impulsyvumo apraiškos.
Tikai dažnai atsiranda kartu su kitais psichikos sutrikimais, todėl jie labai retai pasireiškia izoliuoti. Dažniausiai kartu sutrinka aktyvumas ir dėmesys (50-90 %), pasireiškia obsesinis kompulsinis sutrikimas (11-80 %), depresija (40-44 %). Tikų metu gali pasireikšti ir įniršio priepuoliai, menka impulsų kontrolė, mokymosi sutrikimų. Daugeliui vaikų, kuriems yra tureto sindromas, būdingas menkai kontroliuojamo įniršio prasiveržimas.
Remiantis neuropsichiatrijos klinikos vaikų ligoninėje Vankuveryje esančia tarptautine duomenų baze (dabar talpinančia 8000 asmenų, turinčių tureto sindromą duomenis) apskaičiuota, kad 12% visų sindromo atvejų prasideda vaikams iki 4 metų amžiaus ir tik keletas taip anksti kaip 1-2 metų amžiaus.
Etiopatogenezė
Neurofiziologinių tyrimų rezultatai rodo, kad tikai yra susiję su dopamino ir serotonino apytakos disinhibicija bei disfunkcija smegenų žievės ir dryžuotojo kūno, bei pogumburio ir smegenų žievės laiduose. Tyrimų metu buvo nustatyta sumažėję metabolizmas ir kraujo apykaita pamato mazguose, ypač uodeguotame branduolyje, gumbure, blyškiajame kamuolyje, kiaute ir frontotemporalinės smegenų žievės, ypač prefrontalinės ir pridėtinės motorinių sričių aktyvumo padidėjimas.
Viena iš pamato mazgų funkcijų, – tai priklauso nuo jų struktūros ir lokalizacijos, – yra slopinti ar pristabdyti nepageidaujamas motorines “programas”. Normos atveju tam tikros pamato mazgų neuronų sankaupos leidžia selektyviai atlikti norimus motorinius judesius. Kartu vyksta antagonistinių ir panašių judesių slopinimas kaimyninėse kūno dalyse. Todėl manoma, kad tikai pasireiškia dėl šios slopinimo funkcijos trūkumo.
Diagnostika
Specifinių laboratorinių, genetinių tyrimų nėra. Diagnozuojant šį sutrikimą svarbūs klinikiniai simptomai ir jų eiga, bei kitų priežasčių, galinčių sukelti tikus, atmetimas. Norint diagnozuoti tureto sindromą, laikomasi kriterijaus, kad tikai turi tęstis apie 1 metus, pasikartodami kasdien daug kartų ar su nedidele pertrauka tarp jų (t. y. periodas be tikų neturi tęstis daugiau kaip 3 mėn.).
Paplitimas
Lėtiniai tikai, tureto sindromas dažnai pasireiškia tos pačios šeimos nariams. Galima manyti, kad tai susiję su autosominiu dominantiniu paveldimumu, o šiuos sutrikimus koduojantį geną su skirtinga ekspresija ir penetracija turi apie 1 % populiacijos.
Trumpalaikiai vaikų ir paauglių tikai pasireiškia dažniausiai (4-16 % populiacijos), tureto sindromas išsivysto 3-5 vaikams iš 10 000. Manoma, kad lėtiniai tikai paplitę tris kartus dažniau nei tureto sindromas. Tarp berniukų tikai labiau paplitę nei tarp mergaičių.
Per kiekvienais metus apie 10-20 % mokyklinio amžiaus berniukų patiria mažiausiai vieną tiką, taigi tikai yra labai paplitę ir dėl to dažnai net nevadinami tikais. Apie 0.5-1 % vaikų populiacijos atitinka dabartinius TS kriterijus.
Gydymas
„American Journal of Psichology“ 2015 m. sausį paskelbtame straipsnyje apie tureto sindromą pateikiamos tokios tikų ir paties sindromo gydymo rekomendacijos: Vaikui turi būti paaiškinama, kad tikų nereikia slopinti, nes tokiu atveju sekantis tikas bus stipresnis ir ilgiau truks. Iš medikamentų skiriamas haloperidolis, kuris labai efektyvus, tačiau turi šalutinį poveikį. Kiti taikomi vaistai – tiapridas, risperidonas, klonidinas, sulpiridas. Obsesinis – kompulsinis sutrikimas gydomas antidepresantais (sertralinu, paroksetinu). Dėmesio ir elgesio sutrikimams taikomos elgesio terapijos.
Prognozė
thumb|right|250px|Uodegotasis kamuolys, blyškusis kūnas ir kiautasTureto sindromas gali būti „išaugamas“. Sindromo eiga yra kintantis procesas. Simptomai gali visiškai baigtis (bei gali sugrįžti) ar nuslopti tiek, kad jau nebeatitiktų sindromo kriterijų. Pavyzdžiui, obsesiniams – kompulsiniams sutrikimamams kriterijus yra jausti simptomus mažiausiai valandą per dieną. Tureto sindromo atveju, mažai daliai asmenų visi tikai pranyksta ilgam laikotarpiui, bet žymiai didesnei jie susilpnėja iki tokios ribos, kad tampa nebesvarbūs ir nepastebimi, nors kai kurie tikai vis dar pasireiškia.
Socialinės problemos
„Nuo sergančiųjų tureto sindromu nusisukama ne todėl, kad jie – asocialūs, o todėl, kad taip priimta manyti, – tvirtina neurologas Džefas Bronšteinas. – Visuomenėje šis susirgimas suprantamas klaidingai. Žmonės turėtų suprasti, jog sergantieji tureto sindromu nenori pridaryti nemalonumų, niekam nenori pakenkti, įžeisti. Jie tiesiog negali kontroliuoti savo elgesio.“
Išvados
Tureto sindromas yra dar gana mažai ištirtas neuropsichiatrinis sutrikimas. Dėl šios priežasties juo sergantieji yra retai diagnozuojami. Iki šiol nerastas veiksmingas tikinių sutrikimų gydymas. Taip pat, tureto sindromas sukelia ir nemažai socialinių problemų. Visuomenė yra mažai informuota apie šį sutrikimą, todėl pastebimas mažas jos tolerancijos lygis sergančiųjų atžvilgiu.
Morfėjus (mitologija)
Morfėjus („tas, kuris keičia formą“ - iš ) graikų mitologijoje – miego ir sapnų dievas. Jis yra Hipno ir Pasitėjos sūnus, vienas iš Oneirojų. Kiti Oneirojai, jo broliai: Ikelas, Fobetoras, Fantasas.
Morfėjas turi sugebėjimą įgyti bet kurio žmogaus pavidalą ir pasirodyti sapne. Jo sritis buvo koncentruotis į žmogiškus elementus sapnuose. Morfėjas minimas kaip galingiausias iš Oneirojų, nes jis buvo taip pat atsakingas už karalių ir didvyrių sapnus. Todėl jis buvo apibūdinanamas kaip „Morfėjus, graikų sapnų dievas“.
Vaisto (ir kartu narkotiko) Morfino pavadinimas kilo iš Morfėjo siejant panašią sapnų suteikimo galią.
Oneiroi
Mozūrų kanalas
Mozūrų kanalas  – kanalas, jungiantis Alnos upę nuo Družbos kaimo Kaliningrado srityje (Rusijos Federacija) ir Mauro ežerą Lenkijoje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje, Mozūrijos ežeryne.
Istorija
thumb|left|Mozūrų kanalo šliuzas ties [[Jurbarkai (Girdavos apskritis)|Jurbarkais, dab. Ozerkai, Kaliningrado sritis]] thumb|Kanalo profilis Kanalas iškastas 1764–1776 m. Prūsijos kunigaikštystės oberprezidento Johano Frydrico fon Domharto (Johann Friedrich von Domhardt) iniciatyva, siekiant pagerinti laivybą Prūsijos rytinėse žemėse. Pirminį projektą dar 1661 m. parengė inžinierius kartografas Juozas Narūnavičius. Tačiau nebuvo įrenti šliuzai, o didelis aukščių skirtumas neleido kanalo pilnai eksploatuoti. Kanalo statyba tęsėsi 1911–1914 m., 1918–1922 m. ir 1934–1942 m. Buvo supiltos dambos, pastatyta 10 šliuzų. 1945 m. Prūsiją okupavus Tarybų Sąjungai ir padalijus jos teritoriją, 29,97 km kanalo atiteko Kaliningrado sričiai, 20,43 km – Lenkijai. Kanalas praktiškai neeksploatuojamas.
Prie kanalo išsidėstę gyvenvietės: Družba, Kočubejevas, Kostrominas, Nekrasovka, Novo-Bijskojė, Ozerkai, Panfilovas.
Chelatas
thumb|right|200px|Chelatuojanti medžiaga – Trilonas B Chelatas – cheminis junginys, turintis trimatę struktūrą, kurios viduje yra daugiavalenčio metalo jonas, kurį koordinuoja 2, 4 arba 6 funkcinės grupės, kovalentiškai sujungtos tarpusavyje.
Graikiškai chelatos reiškia žnyples. Iš tiesų, tokių cheminių junginių struktūros primena kelias poras žnyplių, suėmusių metalo joną.
Chelatuojančių medžiagų pavyzdžiai – hemas, vitaminas B12, EDTA (Trilonas B).
Tautos ir teisingumo sąjunga
Tautos ir teisingumo sąjunga (centristai, tautininkai) – Lietuvos politinė partija, tęsianti Lietuvos centro sąjungos ir Tautininkų sajungos veiklą, plėtojanti centrizmo ir nacionalizmo ideologiją.
Istorija
Lietuvos centro partija susikūrė 2003 m. birželio 1 d., kai dauguma senosios Lietuvos centro sąjungos, veikusios 1993–2003 metais, narių, nesutikusių su LCS posūkiu į liberalizmą bei naujos Liberalų ir centro sąjungos įkūrimu, įsteigė Nacionalinę centro partiją. 2005 m. gegužės 21 d. Nacionalinė centro partija atgavo senąjį pavadinimą ir pasivadino Lietuvos centro partija.
2016 m. partijos pirmininku tapo Naglis Puteikis. 2019 m. spalio 26 d. Kaune, įvykusiame neeiliniame Lietuvos centro partijos suvažiavime, buvo nuspręsta patobulinti politinės jėgos vardą partijai suteikiant pavadinimą Centro partija „Gerovės Lietuva“. 2020 m. liepą paskelbta apie planuojamą Centro partijos „Gerovės Lietuva“ ir Lietuvos tautininkų ir respublikonų sąjungos susijungimą. Ryšium su tuo partijos pavadinimas pakeistas į Centro partija-Tautininkai.
2021 m. Centro partija – tautininkai, Lietuvos tautininkų ir respublikonų sąjunga ir Petro Gražulio judėjimas „Už Lietuvą – vyrai!“ paskelbė apie susijungimą į Tautos ir teisingumo sąjungą (centristai, tautininkai). Jungimosi procesas buvo juridiškai užbaigtas 2022 m. balandžio 21 d. Šios partijos pirmininku tapo Petras Gražulis.
Savivaldos rinkimai
2007 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimuose partija pelnė 11 634 rinkėjų balsus ir iškovojo 18 vietų savivaldybių tarybose (iš jų 13 vietų atiteko Varėnos rajono savivaldybės taryboje, meras – centristas Vidas Mikalauskas), 2011 m. – 10 856 rinkėjų balsus ir laimėjo 19 vietų savivaldybių tarybose.
2015 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimuose partija laimėjo 4 vietas: Adolfas Rinkūnas (Biržų rajono savivaldybėje), Alvydas Valeiša (Varėnos rajono savivaldybėje), Kristijonas Kameneckas (Elektrėnų savivaldybėje), Arūnas Gumuliauskas (Šiaulių miesto savivaldybėje).
2019 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimuose partija pelnė 14 741 rinkėjų balsą, iškovodama 8 mandatus: tris – Klaipėdos miesto savivaldybėje (kandidatė į meres – Nina Puteikienė), du – Alytaus miesto savivaldybėje (kandidatė į meres – Laura Radzevičiūtė) bei tris – Varėnos rajono savivaldybėje ( kandidatas į merus – Vidas Mikalauskas).
Parlamento rinkimai
2012 m. Lietuvos centro partija dalyvavo nacionalinio susivienijimo „Už Lietuvą Lietuvoje“ veikloje.
2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose Lietuvos centro partija dalyvavo kaip Antikorupcinės Kristupo Krivicko ir Naglio Puteikio koalicijos narė. Daugiamandatėje apygardoje koalicija surinko 6,06% visų rinkimuose dalyvavusiųjų – 77 114 – rinkėjų balsų, tačiau jų neužteko patekti į Lietuvos Respublikos Seimą, nes patekimo riba politinėms partijoms yra 5, o koalicijoms – 7 procentai balsų.
2016 m. spalio 23 d. Seimo rinkimuose Naglis Puteikis, kaip Lietuvos centro partijos atstovas, vienmandatėje Danės apygardoje išrinktas Lietuvos Respublikos Seimo nariu.
2020 metų rinkimuose suskaičiavus balsus Centro partija-Tautininkai gavo 2,06 proc. palaikymą. Partija netapo parlamentine. N. Puteikis Danės vienmandatėje rinkimų apylinkėje metu liko  trečias ir į Seimą nepateko. Į antrą turą rinkimuose pateko Telšių vienmadatininkas A. Bacevičius, tačiau sunkioje kovoje rinkėjai pasirinko jo konkurentą. Partija Seime turi savo atstovą - partijos pirmininką Petrą Gražulį.
Prezidento rinkimai
2017 m. vasario 12 d. Kaune, įvykusiame Lietuvos centro partijos suvažiavime, buvo nuspręsta, kad artėjančiuose šalies Prezidento rinkimuose partija kels savo kandidatą – juo sutiko tapti ir buvo vienbalsiai patvirtintas partijos pirmininkas, Lietuvos Respublikos Seimo narys Naglis Puteikis.
Europos Parlamento rinkimai
2019 m. kovo 9 d. tuometinis Europos Sąjungos Parlamento narys, mecenatas, filantropas Antanas Guoga pranešė, jog sieks dar vienos kadencijos ES Parlamente. Vėliau Kaune, įvykusiame neeiliniame Lietuvos centro partijos suvažiavime, Antanas Guoga buvo patvirtintas kandidatų sąrašo lyderiu – jam buvo patikėta vesti partiją artėjančiuose rinkimuose.
Vadovybė
2017 m. sausio 15 d. Kaune į Lietuvos centro partiją oficialiai įstojo žurnalistas, redaktorius, prodiuseris, televizijos laidų vedėjas Kristupas Augustas Krivickas ir tapo Politinės Tarybos nariu (nuo 2019 m. spalio 26 d. – Politinės Tarybos pirmininkas), vėliau pastarasis pradėjo eiti Lietuvos centro partijos pirmininko Naglio Puteikio pavaduotojo pareigas.
2018 m. birželį, Lietuvos centro partijos suvažiavime, pastarosios pirmininku antrajai kadencijai perrinktas istorikas Naglis Puteikis. Jo pavaduotojais tapo profesorius Albinas Stankus, Kristupas Augustas Krivickas, Ukmergės rajono savivaldybės Tarybos narė Nijolė Giedraitienė bei pedagogė,
Lietuvos centro partijos pirmininkai (remiantis pateiktais ir Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos oficialiai paskelbtais duomenimis)
Komitetai
2017 m. lapkričio 11 d. Kaune, vykusiame Lietuvos centro partijos Tarybos posėdyje, pirmininko Naglio Puteikio pavaduotojui profesoriui Albinui Stankui pasiūlius, buvo naujai sudaryti 9 partijos komitetai (turintys savo vadovus), atsakingi už įvairias, skirtingas valstybės valdymo sritis, kuriose įgyvendinama Lietuvos centro partijos politika:
Narystė
Remiantis 2019 m. spalio 2 d. duomenimis, Lietuvos Respublikos teisingumo ministerija paskelbė, jog Lietuvos centro partija yra 9 vietoje pagal dydį iš 25 Lietuvoje registruotų šalies politinių jėgų. Narių skaičius nuolatos kito:
2012 10 01. – 1157 nariai (0);
2013 10 01 – 1090 narių (-67);
2014 10 01  – 1059 nariai (-31);
2015 10 01 – 2083 nariai (+1 024);
2016 10 01 – 3479 nariai (+1 396);
2017 10 01 – 3972 nariai (+493);
2018 10 01 – 3919 narių (-53);
2019 10 01 – 3871 narys (-48);
2020 04 07 – 4024 nariai (+153);
2021 03 01 d. - 3991 nariai (- 33);
2021 10 01 d. - 3941 narys (-50);
2022 03 01 d. - 6970 nariai (+3029 - prisijungė tautininkai);
2021 10 01 d. - 6931 narys (-39).
Simbolika
Remiantis Lietuvos centro partijos Įstatais, patvirtintais Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos, simboliką sudaro: keturlapis žalios spalvos dobilas, apjuostas tautinių spalvų ovalu. Pats ženklas – baltame lauke su partijos pavadinimu.
Nuo 2022 12 01 patvirtintas kitas ženklas: – geltona Tautos namų piktograma su tamsiai mėlynais Gediminaičių stulpais, apjuosta saulės spinduliais, tamsiai mėlyname fone, kurios viršuje geltonomis raidėmis įrašytas sąjungos pavadinimas, vėliavos dydis 162 x 100 cm. Kartu su šia ja kaip istorinė partijos vėliava naudojama ir Centro partijos vėliava su dobilo simboliu.
Aleksandras Kuršaitis
Biografija
Dėdės Fridricho Kuršaičio globojamas Karaliaučiaus universitete studijavo lietuvių, vokiečių, klasikines kalbas. 1882–1922 m. mokytojavo Tilžės gimnazijoje, joje vadovavo ir lietuvių kalbos seminarui.
1898–1925 m. Lietuvių literatūros draugijos pirmininkas. 1899–1912 m. redagavo draugijos leidinį „Mitteilungen der Litauischen Literarischen Gesellschaft“, kuriame paskelbė lietuvių tautosakos, kultūros istorijos, etnografijos straipsnių, kelionės po Lietuvą aprašymą. 1900 m. įkūrė lietuvių draugiją „Luizė“, jos pirmininkas. Nuo 1911 m. draugijos „Prussia“ narys. 1917–1918 m. tarnavo Vokietijos kariuomenėje Lietuvoje.
Veikla
Redagavo ir papildė E. J. Schiekoppo gramatikos antrą leidimą (Litauische Elementar-Grammatik 2 d., 1901–1902 m.). Parengė stipendininkams, norintiems mokytis lietuvių kalbos, mokomąją knygelę „Lietuviški skaitiniai“ (Litauisches Lesebuch 3 d., 1911–1913; tekstai sukirčiuoti, d. 3 – žodynėlis). 1913 m. Hugo Scheu padėjo išleisti jo surinktų lietuvių pasakų rinkinį, išvertė į vokiečių kalbą, sudarė žodynėlį. Jo patarėjais buvo Antanas Baranauskas, Juozas Balčikonis, Jonas Jablonskis.
Svarbiausias veikalas – „Lietuviškai-vokiškas žodynas“ (Litauisch-deutsches Worterbuch = Thesaurus linguae Lituanicae 4 t., 1968–1973, Giotingenas. Jame sudėti F. Kuršaičo žodyno ir A. Kuršaičio iš įvairių lietuvių leidinių ir gyvosios kalbos surinkti žodžiai. Prie žodyno rengimo prisidėjo vokiečių kalbininkai W. Vismanas, E. Hofmanas, sūnus Aleksandras Kuršaitis, H. Krikas.
FC Chiasso
Kjaso FC – Šveicarijos futbolo klubas iš Kjaso.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1905 m.
Kalkės
thumb|right|300px|Kalkakmenio karjeras [[Norvegija|Norvegijoje]] Kalkės – karbonatinių žaliavų degimo ir tolesnio perdirbimo produktai, turintys daug kalcio oksido arba kalcio hidroksido. Plačiausiai naudojamos statybinės kalkės – svarbi rišamoji medžiaga.
Buityje pasitaikančios kalkės – nuoviros, kurios yra kieto vandens pasekmė: vandenyje esantys tirpūs kalcio ir magnio hidrokarbonatai kaitinami skyla į vandenį, anglies dioksidą ir netirpius karbonatus, kuriuos iš buitinių prietaisų galima lengvai pašalinti acto, citrinos, arba dvikarboninėmis (chelatuojančiomis) rūgštimis.
Istorija
Kalkės - viena iš svarbiausių rišamųjų medžiagų - pradėta naudoti dar Antikos laikais, jos iš esmės mažai pakitusia technologija, naudojamos ir šiandien.
Lietuvoje
Lietuvoje kalkės žinomos nuo XIII a. – kai medinės pilys pradėjo neatlaikyti priešų atakų, pradėtos gaminti plytos. Į monolitą jos buvo jungiamos kalkių skiediniu, į kurį buvo dedama susmulkinto degto molio, kapotų šerių, žvyro ar smulkios plytų skaldos.
Gamyba
Gaminama iš karbonatinių klinčių ir kreidos, kurią sudaro kalcito (CaCO3) mineralas, arba iš dolomitizuotų klinčių ir dolomitų. Lietuvoje kalkės gaminamos iš karbonatinių uolienų, kuriose molio priemaišos sudaro ne daugiau kaip 8%.
Išdegtų karbonatinių uolienų produktas – laisvas CaO ir MgO, dalis nesuskilusios uolienos ir iš priemaišų (molio, smėlio) susidarę junginiai – kalcio silikatai, aliuminatai ir feritai. Iš negesintų gabalinių kalkių, sumalus jas, gaunamos miltelių pavidalo kalkės.
Gabalinės kalkės gali būti malamos arba gesinamos ribotu vandens kiekiu (60–80 proc.). Tada gaunamos gesintos hidratinės kalkės. Gesintas hidratines kalkes daugiausia sudaro Ca (OH)2, Mg (OH)2.
Klinčių gavyba
Akmenės krašte slūgso dideli klinčių, tinkamų kalkių gamybai, klodai, susiformavę prieš 300 mln. metų Permo geologiniu Žemės formavimosi periodu. Turima kalkių gamybos technologija Akmenėje leidžia gaminti aukštos kokybės kalkes.
Šeksna
Šeksna  – upė Rusijoje, Vologdos srityje, kairysis Volgos intakas. Įteka į Rybinsko tvenkinį prie Čerepoveco.
Iki XX a vidurio upė buvo ~395 km ilgio, bet, pastačius užtvankas ant Šeksnos ir Volgos, upės aukštupys ir žemupys buvo užtvindyti (Čerepoveco ir Rybinsko tvenkiniai). Upė įeina į Volgos-Baltijos vandens kelią ir Šiaurinės Dvinos vandens kelią.
Žvynlielė
Žvynlielė (Lepanthes) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis.
Natūraliai paplitę Antiluose, nuo Meksikos iki Bolivijos ir Brazilijos.
Rūšys
Gana didelė gentis, kurioje apie 700 rūšių: ir kt.
Heliktitas
thumb|right|250px|Heliktitai Heliktitas (, 'išsiraitęs') – urvinis darinys, „nepaklūstantis“ traukos dėsniams, t. y., susiformavęs kaip įvairiomis kryptimis ištįsusi ir išsiraičiusi šakelė. Tai kalcito arba aragonito morfologinė atmaina karstiniuose urvuose.
Heliktitas susideda iš kelių glaudžiai suaugusių kristalų ar jų mazgų ir turi ploną vidinį kapiliarinį kanalėlį, kuriuo patenka skystis nuo šio urvinio darinio pagrindo iki jo galiuko. Tokiu būdu heliktito augimą sąlygoja kapiliarinės jėgos ir, skirtingai nuo kitų panašių darinių, tai nepriklauso nuo svorio jėgos krypties. Jo augimo kryptį gali paveikti urve vyraujantys oro gūsiai.
Suomijos futbolo varžybos 1942 m.
Suomijos futbolo varžybos 1942 m.
Darius Mažintas
Išsilavinimas
1988 m. įstojo į Nacionalinę M. K. Čiurlionio menų mokyklą, 2000 m. baigė B. Dvariono muzikos mokyklą ir tų pačių metų rudenį pradėjo studijas Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. 2005–2006 metais Darius Mažintas stažavosi Džiuzepės Verdžio konservatorijoje Milane, Italijoje. 2010 m. baigė meno aspirantūros studijas Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje ir įgijo meno licenciato laipsnį. Suklastojo savo brandos atestatą - buvo kaltinamas tuo, kad stodamas į Lietuvos muzikos ir teatro akademiją suklastojo savo mokyklos baigimo pažymėjimą.
Veikla
2006–2010 m. Darius Mažintas organizavo edukacinį projektą „Muzikinio paveldo pristatymas Vilniaus bendrojo lavinimo mokyklose“. Šis projektas buvo skirtas klasikinės muzikos sklaidai tarp jaunimo. Darius Mažintas šį edukacinį klasikinės muzikos skaidos projektą įgyvendino Klaipėdos, Kauno, Panevėžio, Ukmergės, Utenos, Trakų bendrojo lavinimo ir muzikos mokyklose.
Ruso
Ruso (pranc. Rousseau) − prancūziška pavardė. Ją turi šie žymesni asmenys:
Onarmach
Onarmach  – žurnalas, leistas 1934–1939 m. Panevėžyje karaimų kalba. Laikraštį leido jaunimo organizacija „Onarmach“. Žurnale straipsnių autoriai analizavo savo bendruomenių situaciją, istoriją, kultūros palikimą, buvo spausdinama karaimų sukurta poezija, proza, moksliniai straipsniai, kasdienio gyvenimo įvykių aprašymai.
Darius Mažintas
Veikla
2007–2010 m. kartu su su žmona Ugne Sabaityte buvo vienas iš VšĮ „Naujoji muzikų karta“ įkūrėjų, organizavo koncertų serijas ne tik pagrindinėse didžiųjų Lietuvos miestų salėse, bet ir įvairiose pasaulio koncertų salėse, tokiose kaip Berlyno filharmonija, Niujorko Carnegie Hall, Londono Wigmore Hall ir kitose. 2010 metų gruodžio mėn. įsteigė koncertinę įstaigą VšĮ „Culture Live", propaguojančią klasikinę muziką, prie profesionalios muzikinės kultūros tradicijų ugdymo, siekiančią įtvirtinti Lietuvos, kaip aukštą muzikinę kultūrą puoselėjančios valstybės, įvaizdį užsienyje. Organizuoja koncertus. Į Lietuvą pakvietė įvairius pasaulinio garso atlikėjus. Mažinto kvietimu Lietuvoje koncertavo Ivo Pogoreličius, Valerijus Afanasjevas, Pavelas Koganas su Maskvos valstybiniu simfoniniu orkestru.
Onarmach
Istorija
Išleisti trys žurnalo sąsiuviniai – 1934, 1938 ir 1939 metais. Oficialus žurnalo leidėjas buvo Lietuvos karaimų draugija, redaktorius Mykolas Tinfovičius (1912–1974). Pirmieji du žurnalo sąsiuviniai buvo padauginti šapirografu, trečiasis išspausdintas Panevėžio spaustuvėje „Vilnis“. Dalis teksto – užrašai, pavadinimai buvo piešti ranka. Visi straipsniai su mažomis išimtimis karaimų kalba ir jai pritaikytais lietuviškais rašmenimis. Be redaktoriaus žurnalui rašė ir panevėžietis Danielius Čaprockis, poetas Jokūbas Maleckas.
Darius Mažintas
Veikla
Surengė keletą labdaringų koncertų. Surinktos lėšos buvo panaudotos Kauno klinikinės ligoninės Vaikų pulmonologijos skyriui įrengti bei kitiems tikslams. 2011 metais Kauno valstybinėje filharmonijoje surengė koncertą „Džiazas išlikimui“. 2011 metais koncerto metu beglobiams gyvūnams buvo suaukota virš 4 tūkstančių litų. 2012 m. projektas pratęstas koncertu „Muzikos išlikimui“. Lėšos, surinktos už bilietus, buvo skirtos beglobiais gyvūnais besirūpinančiai VšĮ „Penkta koja“.
2011 m. kovo 18 d. Paul Barblé kultūros centre Liuksemburge dalyvavo konferencijoje „Lietuva – kraštas ir žmonės", skirtoje Lietuvos politinei raidai per pastaruosius 20 metų apžvelgti ir Lietuvos kultūros paveldui pristatyti. Atlikėjas skambino M. K. Čiurlionio kūrinius ir supažindino liuksemburgiečius su šio menininko dailės kūriniais. 2011 metų rugsėjo mėn. Darius Mažintas kartu su muzikologu, Nobelio premijos koncertinės ceremonijos ekspertu prof. Michailu Kaziniku vedė paskaitas-koncertus LR švietimo ir mokslo ministerijoje bei Vilniaus miesto savivaldybėje susirinkusiems įvairių gimnazijų moksleiviams bei pedagogams.
Nuo 2013 m. kovo mėn. iki 2014 m. rugsėjo mėn. Lietuvos Respublikos kultūros viceministras. 2014 m. gruodį Vyriausioji tarnybinės etikos komisija nusprendė, kad buvimo kultūros viceministro poste laikotarpiu D. Mažintas supainiojo viešuosius ir privačius interesus.
LSDP narys.
Šaltiniai
6.https://www.lrytas.lt/lietuvosdiena/aktualijos/2014/10/25/news/ryskus-scenos-spindesys-slepe-pianisto-nuodeme-4301918
Stenhousemuir FC
„Stenhousemuir FC“ – Škotijos futbolo klubas iš Stenhauzmiuro.
Stadionas
„Ochilview Park“ stadionas, kurio talpa 3 746 žiūrovai. (626 sėdimos vietos.)
Pušnies telmologinis draustinis
Draustinio teritorijoje yra buvusio Mieleikiškės kaimo kaimavietė.
Svajūnas Černiauskas
Svajūnas Černiauskas (g. 1970 m. rugpjūčio 15 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
Biografija
Žaidė Inkaras Kaunas (1990, 1991), Atletas Kaunas (1990), Banga Kaunas (1991–1993), FBK Kaunas (1994–1996), Kareda Šiauliai (1997; Lietuvos čempionas), Ranga-Politechnika Kaunas (1997–1998), Lietava Jonava (1999–2003, 2005–2006, 2009), Nevėžis Kėdainiai (2007) klubuose, Lietuvos rinktinėje.
Žiukavina
Žiukavina – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Pandėlio.
Vekos
Vekos (Gallirallus) – vištelinių (Rallidae) šeimos paukščių gentis.
Rūšys
thumb|left|210px|[[Miškinė veka (Gallirallus sylvestris)]]
Jonas Januška (1906)
Jonas Januška (1906 m. gegužės 8 d. Kaniūkuose, Raudonės valsčius – 1947 m. vasario 26 d. Šiaurės geležinkelio lageris, Komijos ATSR) – Lietuvos teisininkas, pasipriešinimo nacių ir sovietiniam okupaciniams režimams veikėjas.
Biografija
1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1934–1941 dirbo taikos teisėju Semeliškėse, Trakuose. Naciams okupavus Lietuvą, 1941–1944 m. liepos mėn. buvo Kauno apygardos prokuroro pavaduotojas. Įsitraukė į Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto veiklą, nuo 1944 m. vasario mėn. – VLIK prezidiumo atsakomasis sekretorius. Su kitais bandė atkurti VLIK vadovybę, kai jos dalį naciai suėmė, kiti nuo Raudonosios armijos pasitraukė į Vakarus. Raudonajai armijai užėmus Lietuvą kurį laiką gyveno tėviškėje. 1944 pab.-1945 pr. dirbo Klaipėdos mėsos kombinato kanceliarijos viršininku. 1945 m. sausio mėn. NKVD suimtas. 1946 m. vasario mėn. LTSR NKVD karo tribunolo nuteistas. Kalintas viename Šiaurės geležinkelio lagerių Komijoje, liudytojų duomenimis, žuvo per nelaimingą atsitikimą.
Liūnė Janušytė
Liūnė Janušytė (tikr. vardas Liucija, 1909 m. rugpjūčio 3 d. Kretingoje – 1965 m. gegužės 6 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, rašytoja, vertėja.
Biografija
Gimė gydytojo šeimoje. Pirmojo pasaulinio karo metais su šeima gyveno Ugliče, Maskvoje, Tartu. 1918 m. pabaigoje grįžo į Lietuvą. Mokėsi Kretingos progimnazijoje, nuo 1926 m. bendradarbiavo periodinėje spaudoje. 1928 m. baigė Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnaziją. Nuo 1928 m. Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultete studijavo literatūrą.
1928 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ skyriaus redaktorė, 1936–1940 m. korespondentė Estijoje, Latvijoje, Vokietijoje, Belgijoje, Anglijoje, Prancūzijoje, 3 metus gyveno Paryžiuje. 1940–1941 m. bendradarbiavo žurnale „Šluota“. Prasidėjus karui, 1941 m. grįžo į Kretingą pas motiną. Naciams nusavinus namus, glaudėsi pas žmones. Po karo apsigyveno Vilniuje, 1945–1946 m. dirbo laikraštyje „Tiesa“. Garsėjo bohemišku gyvenimu, 1949 m. sausio mėn. trumpam buvo ištekėjusi už režisieriaus Juozo Miltinio (1907–1994). Kretingos rajono garbės pilietė.
Kūryba
Nuo 1926 m. periodikoje spausdino feljetonus ir humoreskas Marso, Žemaičiokės, Gagrio, Ytės, Tetos Liūnės ir kt. slapyvardžiais. Feljetonuose išjuokė valdininkų, studentų, Kauno poniučių gyvenimą. Būdingos netikėtos komiškos situacijos, parodija, hiperbolės. Už valdžios žmonių įžeidinėjimą kūriniuose pašalinta iš Lietuvių rašytojų draugijos ir Žurnalistų sąjungos.
Satyriniame romane „Korektūros klaida“ pavaizdavo Paryžiaus bohemą. Sovietiniu laikotarpiu parašė ideologizuotų apysakų ir pjesių vaikams, komedijų mėgėjų teatrams, feljetonų, su Jonu Mackoniu – libretą operetei „Auksinės marios“ (past. 1955 m., kompozitorius Antanas Belazaras). Išvertė Aleksandro Fadejevo, Iljos Ilfo, Eugenijaus Petrovo ir kitų autorių kūrinių. Jos kūrybos paskelbta bulgarų, estų, latvių, lenkų, rusų kalbomis.
Štutgartas
Štutgartas – miestas pietvakarių Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemės sostinė. Per miestą teka Nekaras. Tai didelis transporto, verslo ir gamybos centras regione, kuriame daug vynuogynų. Geležinkelio mazgas, upių uostas, oro uostas. Pagrindinė pramonė: automobiliai, spauda, elektra ir fotografija, įrengimai, tikslieji prietaisai, tekstilė, gėrimai, chemija, metalo ir medžio apdirbimas. Gerai išvystytas turizmo sektorius. Yra Štutgarto universitetas (įk. 1829 m.), aglomeracijoje taip pat yra Hohenhaimo (Hohenheim) universitetas (įk. 1818 m.); be to, yra meno, muzikos ir vaidybos akademijos, Viurtembergo krašto biblioteka, archyvai.
thumb|left|190px|Rūmų aikštė – Meno muziejus
Muziejai: Viurtembergo krašto muziejus, Štutgarto galerija (yra paveikslų iš viduramžių), Daimlerio-Benco automobilių muziejus, Biblijos muziejus, F. Šilerio (gimusio šalia Štutgarto esančiame Marbacho miestelyje) nacionalinis muziejus, etnologijos ir gamtos istorijos muziejai. Kolegiatų bažnyčia (XII-XVI a.), Senoji pilis (XIII a., perstatyta XVI a.), Naujieji rūmai (1746–1807), Vienatvės pilis (XVIII a.) su neoklasikiniu ir rokoko stiliais. Viurtembergo krašto teatras (jame yra Štutgarto baletas). Yra aukštas televizijos bokštas su stebėjimo aikštelėmis.
Paisandu
Paisandu – miestas vakarų Urugvajuje netoli sienos su Argentina, Paisandu departamento administracinis centras.
Įkurtas 1749 m.
Šalia teka Urugvajaus upė.
Aldi
Aldi grupė (, visas pavadinimas ALbrecht DIscount) – tarptautinių holdingo bendrovių, veikiančių mažmeninės prekybos srityje, tarptautinių bei Vokietijos koncernų tinklas ir įmonių grupė. Aldi grupę sudaro „Aldi Nord“ ir „ALDI SÜD“.
Istorija
thumb|left|„Albrecht KG“ logotipas (1945–1960)
Karlo ir Theo Albrechtų motina 1913 metais Eseno priemiestyje atidarė nedidelę parduotuvę. 1945 m. Broliai perėmė motinos verslą ir netrukus netoliese atidarė dar vieną prekybos centrą. Iki 1950 m. Broliams Albrechtams priklausė 13 parduotuvių Rūro slėnyje.1960 m. Broliai pasidalino įmonę dėl ginčo, ar jie turėtų pardavinėti cigaretes. 1962 m. jie įvedė pavadinimą „Aldi“ - sutrumpintai nuo „Albrecht-Diskont“. „Aldi Nord“ ir „Aldi Süd“ buvo finansiškai ir teisiškai atskirti nuo 1966 m.
„Aldi“ pradėjo plėstis tarptautiniu mastu 1967 m., kai „Aldi Süd“ Austrijoje įsigijo maisto prekių tinklą „Hofer“. „Aldi Nord“ savo pirmąsias parduotuves Olandijoje atidarė 1973 m., o paskui sekė ir kitos šalys. 1976 m. „Aldi Süd“ Ajovoje atidarė savo pirmąją parduotuvę JAV. Po Vokietijos suvienijimo ir griuvus geležinei uždangai, Aldi sparčiai plėtėsi.
Hofer
thumb|100px|left|„Hofer“ logotipas
Mažų kainų prekybos tinklas „Hofer“ buvo įkurtas 1962 m. Helmuto Hoferio Austrijoje. Po penkerių metų tinklo valdymą perėmė „Aldi Süd“.
Trader Joe’s
thumb|left|„Trader Joe’s“ logotipas
Pirmoji parduotuvė pavadinta „Trader Joe“ duris atvėrė 1967 metais. Parduotuvės buvo pavadintos įkurėjo Joe Coulombe, vardu. 1979 metais parduotuves nusipirko Aldi Nord savininkas Theo Albrecht.
Parduotuvių tinklas
thumb|left|Pirmojo „ALDI“ filialo ([[Esenas|Esene, Šonebeko rajone) vitrina]] thumb|left|Pirmasis „ALDI“ filialas ([[Esenas, Šonebeko rajonas)]] thumb|left|Ta pati parduotuvė dabar
Vokietijoje
miniatiūra|dešinėje|„Aldi“ Vokietijoje Vienintelė šalis, kur yra „Aldi Nord“ ir „Aldi SÜD“ kartu. Ši siena tarp „Aldi Nord“ ir „Aldi Süd“ Vokietijoje yra vadinama Aldi pusiauju. Ši riba eina ties Vestmiunsterlandu, Miulheimu prie Rūro, Vermelskirchenu, Gumersbachu (Gumersbache yra „ALDI Süd“ ir „ALDI Nord“ filialai), Zygenu (Zygene yra ir „ALDI Süd“ ir „ALDI Nord“ parduotuvės), Marburgu, į rytus iki „ALDI Süd“ Fuldoje. Buvusioje Rytų Vokietijoje yra „Aldi Nord“, išskyrus vieną „ALDI Süd“ Zoneberge, Tiuringijoje, kurios flialas yra Bavarijoje.
Dainius Makauskas
Dainius Makauskas (1939 m. rugsėjo 19 d. Kaunas – 1990 m. lapkričio 1 d. Daulagyris, Nepalas) – Lietuvos alpinistas, farmacininkas.
Aldi
Vokietijoje
thumb|600px|center|Aldi pasaulyje:{{legend|blue|Aldi Nord}} {{legend|orange|Aldi Süd}}
Dainius Makauskas
Biografija
1968 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1970–1988 m. dirbo Kauno endokrininių preparatų gamykloje.
1958 m. pradėjo lankyti alpinizmo treniruotes, 1960 m. baigė Alpinizmo instruktorių mokyklą Škeldoje (Kabarda-Balkarija), 1963 m. tapo instruktoriumi. Vasarą dirbo alpinistų gidu Pamyre arba Kaukaze, žiemą – kalnų slidinėjimo ir alpinizmo instruktoriumi.
Pasiekimai
1967 m. TSRS čempionate laimėjo bronzos medalį – siena įkopė į Kiukiurliu viršūnę Kaukaze. 1970 m. uolų klasės TSRS čempionas – siena įkopė į Čatyno viršūnę Kaukaze. TSRS rinktinės sudėtyje pirmasis iš tarybinio laikotarpio Lietuvos alpinistų dalyvavo kalnų ekspedicijose užsienyje, 1972 m. įkopė į Materhorną Alpėse. Įkopė į daugiau kaip 60 viršūnių; iš jų į visas TSRS viršūnes, aukštesnes negu 7000 m (Korženevskajos, Lenino, Ismailo Samani, Pergalės), už tai 1981 m. jam suteiktas „Kalnų tigro“ vardas. Pirmasis lietuvis, įkopęs į vieną aukščiausių pasaulio kalnų – Daulagyrį (8167 m, kitais duomenimis, 8222 m, Himalajai); leisdamasis žuvo.
Žiūkiškės
Žiūkiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Varkalių.
Liškiavis
Liškiavis – ežeras Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, 10 km į rytus nuo Leipalingio, 2 km į šiaurės vakarus nuo Liškiavos.
Iš Vilkiautinio ežero įteka Vilkiautinė ir dar 4 upeliai, pietryčiuose išteka Nemuno kairysis intakas Krūčius. Ežeras priklauso Nemuno vidurupio baseinui. Ežero pratakumas 139 %. Atabradas siauras, smėlingas.
FC&CC Lausanne
Lozanos FCC – buvęs Šveicarijos futbolo klubas, įkurtas Lozanoje kartu su kriketo komanda.
Liškiavis
Ežerėvardis Lìškiavis kildinamas nuo Liškiavos gyvenvietės vardo.
Stenhauzmiuras
Stenhauzmiuras  – miestelis Škotijoje, Folkerko regione. Gyventojų skaičius buvo 10 190 žmonės (2009 m. duomenimis).
Mitkaičių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia
'''Mitkaičių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Mitkaičių kaime, 5 km į šiaurės rytus nuo Nevarėnų, Starkupio (Pievio dešiniojo intako) slėnio dešiniajame krante.
Istorija
miniatiūra|250px|left|2015 m. vasarą Mitkaičių kapinėse 1829 m. iškilusios koplyčios statybą parėmė vietos dvarininkai: Jurgis Daukantas (generolo leitenanto Teodoro Daukanto senelis) 1892 m. dovanojo 60 dešimtinių žemės. Po Antrojo pasaulinio karo tapo bažnyčia.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su šonine zakristija.
Narco (filmas)
Narco – 2004 m. prancūzų komedija apie žmogų sergantį narkolepsija.
Suomijos futbolo varžybos 1943–1944 m.
Suomijos futbolo varžybos 1943–1944 m.
Sūsninkai
Sūsninkai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Kalvarijos, šalia kelio. Piečiau kaimo auga Sūsninkų miškas. Veikia Nemunaičių mokyklos skyrius, paštas, dvi parduotuvės, ŽŪB „Šaltekšnis“.
Dalis kaimo vadinasi Jaruzolimas.
Narco (filmas)
Siužetas
Gustavas Klopas (Giusas) nuo vaikystės serga narkolepsija ir gali užmigti pačiuose neįtikimiausiose situacijose: klasėje – pamokos metu, diskotekoje – šokdamas, darbe – vairuodamas auto krautuvą. Gyvenime Giusas niekuo neišsiskiriantis žmogus, turintis šeimą, draugus, bet niekaip negalintis dėl neįprastos ligos, susirasti darbą.
B (reikšmės)
Raide B žymima:
Drobūkštaliai
Drobūkštaliai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Drobūkščių, dešiniajame Skurbyno krante.
Istorija
Šis kaimas yra senesnis nei Drobūkščiai, o tiksliau senasis jų pavadinimas buvo būtent Drobūkštaliai. Žemėlapyje pažymėti 1938 m.
Narco (filmas)
Siužetas
Priepuolio metu savo sapnuose jis jaučiasi, kad yra „supermenas“. Jis keliauja erdvėje ir laike, kur visada atsitinka daugybė neįtikėtinų juokingų nuotykių: sapnuose ir tikrovėje…
Aktoriai
ir kt.
Karo istorija
Karo istorija – istorijos šaka, tirianti žmonijos veiklą ir jos produktus, susijusius su ginkluota kova, vadinama karu. Kitaip tariant, karo istorija nagrinėja ne vien pačius karinius veiksmus, bet ir ginkluotę, karinę techniką, karo doktrinas, žmones dalyvavusius minėtuose veiksmuose. Į nagrinėjimą įeina ir to meto aplinkos, politinės situacijos bei padarinių tyrimas.
Karo menas
Iki XIX a. vidurio karo menas buvo suprantamas kaip strategija ir taktika. Jos labiausiai akcentavo į pasiruošimo karui planus bei karinius veiksmus. Nuo XIX a. pabaigos, kada kariuomenės keleriopai padidėjo, tapo daug profesionalesnės, pradėtas nagrinėti ir operatyvinis menas. Jo pagalba pradėta nagrinėti savarankiškų karinių junginių (korpusų, armijų, frontų) veiksmus.
Pirmieji rašytiniai šaltiniai apie karo meną mus pasiekia dar iš žmonijos civilizacijos pradžios, kada senovės autoriai įamžindavo to meto svarbiausius žygius. Patys didžiausi ir detaliausi aprašymai, ne vien paminėjimai, priskiriami antikos laikotarpiui: tai Herodoto, Tukidido, Cezario, Ksenofonto ir kt. kūriniai.
Taigi, pirmieji darbai rėmėsi daugiausiai žygių aprašymu, o ne nagrinėjimu, nors jau tuomet atsirasdavo darbų, kurie padėdavo ugdyti karvedžius. Julijus Frontina savo darbe „Strategemata“ duoda patarimus kaip spręsti vieną ar kitą problemą, aptariamos karinės gudrybės. Enėjus parašo knygą „Taktika“, Onisandras „Nurodymai karvedžiams“.
Viduramžiais apie karus daugiausiai rašoma kronikose. Tačiau jos rašomos ne pačių įvykių dalyvių, ir dažnai jose informacija nėra patikima. Didesnių veikalų neišleista dėl to, jog kariuomenės nebuvo didelės, jos taip pat buvo ir nereguliarios. Viską spręsdavo ginkluotė, narsa, drąsa.
Prasidėjus renesansui atgimsta ir karo menas, didėja kariuomenės, reikia profesionalių vadų. Makiaveli parašė „Šešios knygos apie karo meną“, Justo Lipsijaus „Apie Romos kariuomenę“. Pradedami perleisti romėnų rašyti darbai apie karo meną.
Karo technologijų raida
Senovės pasaulis. Atsiranda kariuomenės, daugiausiai dėmesio susilaukia kariniai vienetai. Pagrindiniai junginiai – sausumos kariuomenė, jos pagrindą sudarė mėtytojai svaidyklėmis ir akstimis, lankininkai bei kariai, ginkluoti kirstynių ginklais: kovos kirviais, kalavijais, peiliais ir kt. Atsiranda pirmieji pritaikyti šarvai. Pradedama eksperimentuoti su žirgais, drambliais ir karo vežimais.
Viduramžiais pėstininkai nyksta, o svaidytojai praktiškai visiškai išnyksta. Dominuoja kavalerija ir lankininkai, šalia jų pradeda atsirasti ir arbaletininkai. Daugiausiai dėmesio skiriama gynybai, tad tiek kariuomenėje tobulėja ir storėja šarvai, atsiranda riteriai, tiek gynyboje plinta stori mūrai aplink pilis ir miestus. Viduramžių pabaigą nulėmė pradėję tobulėti parakiniai ginklai: arkebuzos ir patrankos.
Renesanso laikais nyksta kavalerijos reikšmė, vis daugiau kariuomenių sudaroma iš pikomis, arkebuzomis, vėliau atsiradusiomis muškietomis ginkluotų pėstininkų. Stiprėja artilerijos reikšmė mūšiuose. Atsiranda karo inžinerijos poreikis, pvz., pasikasti po siena, padėti sprogmenis ir susprogdinti taikinį. Plinta karo laivai.
Naujaisiais laikais plinta lauko artilerija, mūšio laukui apžvelgti pradedami naudoti oro balionai. Šautuvai tobulėja – atsiranda šoviniai, vėliau kulkosvaidžiai ir graižtviniai šautuvai. Tobulėja buriniai laivai, iki kol juos pradeda išstumti garlaiviai. JAV nepriklausomybės kare išbandytas ir pirmasis povandeninis laivas. Panaudojamas karo veiksmuose lėktuvas. Pirmojo pasaulinio karo metu atsiranda cheminis ginklas, tankai, panaudojami automobiliai.
Naujausiaisiais laikais smarkiai patobulėta visose srityse, daugiausiai tobulintos jau esamos technologijos: šautuvai, laivai, povandeniniai laivai, tankai, automobiliai, lėktuvai. Tačiau atsiranda ir radarai, raketos.
Giedrė Ramanauskaitė
Giedrė Ramanauskaitė (g. 1982 m.) – Lietuvos šachmatininkė, Arena tarptautinė meistrė.
Biografija
Atstovavo Lietuvai Europos ir Pasaulio jaunių bei Pasaulio jaunimo čempionatuose. Žaidžia šachmatais tiek prie stalo, tiek internetu. Arena International Master.
Minasas (Urugvajus)
Minasas  – miestas pietų Urugvajuje, Lavaljechos departamento administracinis centras.
Įkurtas 1783 m. kai kelios šeimos čia apsistojo atvykusios iš Ispanijos Asturijos ir Galisijos regionų.
Likastė
Likastė (Lycaste) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis, kurią pirmą kartą aprašė Džonas Lindlis. Žiedai žalsvai geltoni ar balsvai rožiniai. Kai kurių rūšių žiedai kvapūs.
Natūraliai paplitusi Centrinėje Amerikoje ir Vest Indijoje. Auga ant medžių ir uolų nuo 500 iki 2500 m aukštyje virš jūros lygio.
Nuorodos
thumb|left|210px|[[Dygioji likastė (Lycaste xytriophora)]]
Stasys Makauskas
Stasys Makauskas (1928 m. rugsėjo 20 d. Utenoje – 1983 m. sausio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, žurnalistikos pedagogas, istorijos mokslų kandidatas.
Biografija
1952–1953 m. dirbo laikraščio „Raudonoji žvaigždė“ redakcijoje Vilniuje. 1954 m. baigė žurnalistiką Vilniaus universitete. 1969 m. apgynė disertaciją iš lietuvių spaudos istorijos, istorijos mokslų kandidatas.
1957–1983 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedros dėstytojas, 1960–1975 m. šios katedros vedėjas; nuo 1971 m. docentas. Parašė mokomąją priemonę studentams „Rašto formavimasis“, 1983 m.
Suomijos futbolo varžybos 1945 m.
Suomijos futbolo varžybos 1945 m.
Šachų geležinkelio stotelė
Šachų geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Šachų kaime, rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje, Dreluvo valsčiuje. Stotelė priklauso Varšuva-Terespolis geležinkelio linijai. Iki Sokulės geležinkelio stoties yra 3 km ir iki Sitno geležinkelio stotelės yra 3,1 km.
Anglo-American Club Zürich
Ciuricho AAC – buvęs Šveicarijos futbolo klubas iš Ciuricho.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1895 m.
Silicio rūgštis
Silicio rūgštimi vadinama grupė cheminių junginių sudarytų iš silicio, vandenilio ir deguonies bei turinti bendrąją formulę [SiOx(OH)4-2x]n. Silicio rūgštis gali būti sutinkama monomerinės formos arba sudaryta iš mažos molekulinės masės polimerinių vienetų. Nėra pavykę gauti monomerinės silicio rūgšties Si(OH)4 koncentruoto tirpalo, kuriame būtų nepastebimi polimeriniai dariniai. Literatūroje taip pat galima rasti terminą polisilicio rūgštis, kuris įprastu atveju apibūdina tuos silicio rūgščių darinius, kurie susiformavo esant pH nuo 1 iki 4 ir yra sudaryti iš dalelių, kurių skersmuo mažesnis nei 3-4 nm. Šarminėmis salygomis polisilicio rūgštis polimerizuojasi ir sudaro koloidines silicio dioksido daleles, kurios gali sudaryti stabilų zolį.
Net tokia silpna rūgštis kaip anglies, išstumia silicio rūgštį iš vandeninių jos druskų tirpalų:
K2O · nSiO2 + H2CO3 → K2CO3 + nSiO2 + H2O Susidaro baltos drebučių pavidalo silicio rūgšties nuosėdos – gelis. Jas išdžiovinus gaunamas silikagelis – bespalvė, akyta medžiaga, turinti labai didelį savitąjį paviršių. Naudojama kaip absorbentas. Silicio rūgšties apytikslė empirinė formulė yra H2SiO3.
Petras Lipeika
Petras Lipeika (g. 1923 m. rugsėjo 11 d.) – lietuvių kino ir televizijos garso režisierius. Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys, Lietuvos nusipelnęs inžinierius.
Biografija
1941 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, 1956 – 1962 m. – Leningrado (Rusija) kino inžinerijos institute.
1944 – 1950 m. buvo Lietuvos radijo garso operatorius. 1950 – 1991 m. dirbo Lietuvos kino studijos garso operatoriumi, nuo 1993 m. – "Baltijos TV" garso režisierius. Apdovanotas už geriausią garso režisūrą keliuose Baltijos šalių, Baltarusijos, Moldovos kino festivaliuose.
Desau
Desau – miestas rytinėje Vokietijoje, prie Muldės ir Elbės santakos. Uostas, geležinkelio mazgas. Išvystyta mašinų, lengvoji, maisto pramonė. Yra zoologijos sodas, pilies liekanos, rotušė, daug bažnyčių, rūmų.
Kalniškiai (Kražiai)
Kalniškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Karklėnų.
Uljanovsko mechanikos gamykla
Uljanovsko mechanikos gamykla (, УМЗ) – Rusijos įmonė Uljanovske, gaminanti karinę techniką. Koncerno PVO Almaz-Antei dalis.
1951 m. įmonė įkurta kaip Uljanovsko automobilių gamyklos dalis, skirta karinei technikai gaminti. 1966 m. įmonė tapo savarankiška.
Karinė technika
UMZ gamino:
Broxburn United FC
„Broxburn United FC“ – Škotijos futbolo klubas iš Broksberno.
Istorija
Klubas įkurtas 1912 m.
Stadionas
Namų rungtynes žaidė „Sports Park“ stadione.
Gintas Likša
Gintas Likša (1943 m. rugsėjo 19 d., Kaune - 2009 m. balandžio 23 d. Palangoje) – architektas, Lietuvos architektų sąjungos narys.
Projektai
Taip pat parengė Mokesčių inspekcijos administracinio pastato, viešbučio „Šachmatinė“ (abu su I. Likšiene, 1997 m. Palangoje) rekonstrukcijos projektus.
Arvydas Korsakovas
Arvydas Korsakovas (g. 1963 m. rugpjūčio 5 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, puolėjas.