cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos žemės gelmių kodeksas
Istorija
Sutinkamai su TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų žemės gelmių įstatymų pagrindais visos žemės gelmės TSR Sąjungoje sudaro vieningą valstybinį žemės gelmių fondą, į kurį įeina tiek naudojamos, tiek ir nenaudojamos žemės gelmių dalys (ŽGK 4 str.).
1995 m. liepos 5 d. buvo priimtas naujos redakcijos LR žemės gelmių įstatymas.
Daniel Olbrychski
thumb|right|Daniel Olbrychski Danielis Marcelis Olbrychskis (g. 1945 m. vasario 27 d., Lovičiuje, Lenkijoje) – Lenkijos aktorius. Jis išgarsėjo vaidmeniu 2010 m. filme „Salt“ ir vaidmenimis daugelyje režisieriaus Andžej Vaidos filmų. Pasirodė daugiau nei 200 filmų.
Biografija
D. Olbrychskis studijavo Stepono Batoro vardo mokykloje ir gimnazijoje Varšuvoje. Atliko vaidmenis tiek teatre, tiek televizijoje. Jo vaidyba sulaukė iš kritikų daug gerų atsiliepimų. 1971 m. septintajame Maskvos tarptautiniame kino festivalyje laimėjo geriausio aktoriaus apdovanojimą už Boleslavo vaidmenį A. Vaidos filme „Beržas“.
D. Olbrychskis 1967 m. vedė Moniką Dzienišievič. Tačiau jų santuoka nebuvo sėkminga ir jie išsiskyrė 1977 m. 1978 m. vedė Zuzaną Lapicką. Jie taip pat išsiskyrė 1988 m. 2003 m. vedė Krystyną Demską. Jis turi tris vaikus.
Antracitas
thumb|right|300px|Antracitas Antracitas  – seniausios iškasamos anglys. Jos yra pačios tankiausios, blizgančios anglys. Galima pažymėti, kad antracito šiluminė vertė (kaloringumas) yra didesnė už rusvosios anglies, kuri yra jauniausia. Kuo senesnės anglys, tuo pilniau yra susiskaidžiusios augalus sudariusios organinės medžiagos, tuo didesnis jose yra grynosios anglies kiekis. Todėl, galima sakyti, kad antracitas viena seniausių anglies rūšių.
Nuorodos
Carbone
Ramūnas Abukevičius
Ramūnas Abukevičius (g. 1959 m. birželio 21 d. Kaune) – Lietuvos teatro aktorius, režisierius.
Biografija
Tėvas Petras Abukevičius. Teatro magistras. Aktorius ir režisierius. 1975–1976 m. Panevėžio dramos teatre lankė režisieriaus Juozo Miltinio dramos studiją. 1982 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1982 m.–1993 m. Lietuvos dramos teatro, 1994–1999 m. Kauno dramos teatro aktorius. 1993 m. dėstė Lietuvos muzikos akademijoje, 1995–1998 m. Kauno dramos teatro Aukštesniojoje aktorinio meno mokykloje. 2005 m. apsigynė Teatro magistro laipsnį Klaipėdos universitete – „Scenos kalba Lietuvoje. Tradicijos ir novacijos“ (darbas parengtas atsižvelgiant į antroposofinį Rudolfo Šteinerio metodą ir Michailo Čechovo sceninės praktikos įžvalgas. Režisūrinis projektas atliktas taikant M. Čechovo teatro sistemos kūrybos principus ir vadovaujantis jo spektaklio kūrimo rekomendacijomis. 2004 m. įkūrė teatrą „Ramūno Ateljė“. Vaidino, režisavo įvairiuose teatro, kino ir televizijos projektuose.
Vaidmenys
Teatras
TV
Kinas Donaleitis - filme "Donaleitis, XVIII a. Mažosios Lietuvos tautinis kostiumas" 2014 m. (Rež. R. Abukevičius, Inesa Kurklietytė, "Ramūno ateljė") Teodoras - filme "Pagalvės mokesčio rinkėjas", 2015 m. (Rež. Inesa Kurklietytė, R. Abukevičius, "Ramūno ateljė")
Kvenengo rajonas
Kvenengo rajonas – rajonas Botsvanos pietinėje dalyje. Administracinis centras – Molepololė.
Suskirstymas
Rajonas padalintas į 2 parajoniu.
Kauno apygardos administracinis teismas
thumb|right|250px|Apygardos teismo rūmai A. Mickevičiaus g. 8 A Kauno apygardos administracinis teismas - vienas iš penkių apygardos administracinių teismų Lietuvoje. Kauno apygardos administracinis teismas įkurtas 1999 m. (kaip ir visi Lietuvos administraciniai teismai). 10 teisėjų.
Adresas - A. Mickevičiaus g. 8 A, LT-44312 Kaunas.
Taip pat skaitykite
Vilniaus apygardos administracinis teismas, Kauno apygardos teismas
Eduardas Mieželaitis
Eduardas Mieželaitis (1919 m. spalio 3 d. Kareiviškyje, Stačiūnų valsčius, Joniškio apskritis – 1997 m. birželio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos poetas, publicistas, vertėjas, komjaunimo bei partinis veikėjas.
Biografija
1923 m. su tėvais persikėlė į Kauną. 1931–1935 m. mokėsi Kauno IV progimnazijoje, vėliau Kauno III gimnazijoje. 1935 m. įstojo į pogrindinę komjaunimo organizaciją. 1939–1940 m. Vytauto Didžiojo universitete ir 1940–1941 m. Vilniaus universitete studijavo teisę.
1940 m. išrinktas LKJS CK nariu. 1940–1941 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redaktorius. Per SSRS-Vokietijos karą pasitraukė į Rusiją, dirbo Nikolsko (Penzos sritis) stiklo fabrike. 1941–1944 m. 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos karo korespondentas. 1943–1946 m. LLKJS CK sekretorius. 1946 m. žurnalo „Jaunimo gretos“ redaktorius, vėliau dirbo žurnalo „Žvaigždutė“ redakcijoje, Valstybinėje politinės ir grožinės literatūros leidykloje. Nuo 1951 m. dirbo vien literatūrinį darbą. 1954–1959 m. LSSR rašytojų sąjungos valdybos sekretorius, 1959–1970 m. pirmininkas.
1960–1989 m. LKP CK narys. 1955–1963 m. ir 1975–1989 m. LSSR AT deputatas, 1975–1989 m. LSSR AT Prezidiumo pirmininko pavaduotojas. 1962–1970 m. SSRS AT deputatas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Kūryba
Kūryboje siekė modernizuoti lietuvių lyriką. Pirmuose poezijos rinkiniuose „Lyrika“, „Tėviškės vėjas“ karo patirtis išsakoma ketvirto dešimtmečio neoromantinės poezijos stiliumi. Šio dešimtmečio kultūra (temos, poetika, meno filosofija, kalba) visam laikui tapo svarbiausiu jo kūrybos bruožu, poezijos modernizavimo pagrindu ir pavyzdžiu – iš jo perėmė dainingas intonacijas, liaudies dainų stilizaciją, romantines nuostatas, polinkį į pasaką, mitą, naivumo ir artistiškumo dermę. 1946 m. visuotiniame Lietuvos rašytojų susirinkime jo poezija sukritikuota kaip neidėjiška; po to kelerius metus beveik jis nekūrė, vertėjavo.
Eilėraščių rinkiniuose „Pakilusi žemė“, „Dainų išausiu margą raštą“, „Broliška poema“ (LSSR valstybinė premija, 1957 m., 1960 m., inscenizacija pastatyta 1958 m.) vaizduojama pokario statybos, deklaruojama tautų draugystė. Jo eilėraščių rinktinė „Mano lakštingala“ įtvirtino lyrizmą ir turėjo įtakos jaunajai poetų kartai. Eilėraščių rinkiniuose „Svetimi akmenys“, „Žvaigždžių papėdė“, į kurį įėjo ciklas „Žmogus“, (atskira knyga išleistas 1962 m., Lenino premija) išryškėjo pagrindinė jo kūrybos nuostata – renesansinis požiūris į žmogų įvairių epochų, socialinių kontrastų fone, poetizuojama pasaulio tvarka ir grožis, žmogaus gyvybingumas ir kūrybiškumas. Abstrahuotas ir hiperbolizuolas žmogaus paveikslas, atskleidžiantis sąsajas su kosmoso užkariavimu, tapo oficialia tarybų valdžios ideologinės programos iliustracija. Šio laikotarpio poezija intelektuali, filosofinė (abstraktus žodynas, žodžio virtimas sąvoka), bet pernelyg optimistinė pasaulėjauta, manifestinis stilius gožia gilesnę mintį.
Eilėraščių rinkiniuose „Lyriniai etiudai“, „Naktiniai drugiai“, „Montažai“, „Horizontai“, „Antakalnio barokas“, „Iliuzijos bokštas“ plėtojamos tos pačios temos, kartu bandant kritiškai pažvelgti į žmogaus prigimtį ir vaidmenį žmonijos istorijoje. Svarstymai pateikiami įvairialype forma: poetine publicistika, esė, jubiliejiniu straipsniu, dienoraščiu, laišku, autobiografiniu etiudu, stilizuota liaudies daina, ciklu ir trumpu eilėraščiu, balade, sonetu. Šešto-septinto dešimtmečio lyrika laisvinama iš kanono, plečiamos jos ribos. Jo poezijai būdingos deklaratyvios antinomijos, naivokos emocijos, tribūniškas stilius atitinka šešto-septinto dešimtmečio sovietinės poezijos bendrąsias tendencijas. Poetiniam mąstymui įtakos turėjo muzika ir dailė. Jis atnaujino XX a. pradžios literatūrinių srovių (futurizmas, dadaizmas, imažinizmas) vizualų figūrinį ir į kalbinius žaidimus orientuotą eilėraštį (eiliavimų įvairovė, garsinės ir vaizdinės asociacijos, rimavimo žaismė).
Poetinės publicistikos knygose „Saulė gintare“, „Duona ir žodis“, „Čia Lietuva“ pateikta apmąstymų Lietuvos kultūros, literatūros ir ryškiausių jos asmenybių tema. Knygose vaikams „Aš jau ne pipiras“, „Kuo būti“, „Zuikis puikis“, „Čyru vyru“, „Ką sakė obelėlė“, „Lineliai“, „Miško pasaka“ atsispindi skaidrus, paprastas santykis su gamta.
Vėlyvuoju kūrybos laikotarpiu jis taisė, pildė ankstesnius rinkinius, rengė naujus leidimus, naujai juos komponavo. Eilėraščių rinkiniuose „Posiskriptumai“, „Gnomos“, „Laida“, „Consonetai Helenai“, „Mažoji lyra“, mažųjų poemų rinkinyje „Saulės vėjas“, poemoje „Mitai“ labiau išgrynintas žanras. Dar išleista jo poezijos rinktinė „Mano lyra“ (LSSR valstybinė premija), lyrinės esė knyga „Mūza ir upėtakis“, autobiografinė esė „Nereikalingas žmogus. Akcentai“. Jo poezija išversta į daugiau kaip 20 kalbų. Tarp jo verstų poetų kūrinių Michailas Lermontovas, Vladimiras Majakovskis, Samuilas Maršakas, Adomas Mickevičius, Aleksandras Puškinas ir kiti.
Eilėraščių ciklo „Žmogus“ motyvais sukurtas V. Salmanovo baletas, pastatytas 1966 m., Eduardo Balsio ir Juliaus Juzeliūno muzikos kūriniai, poezijos ir eseistikos knygos „Duona ir žodis“ motyvais – poezijos spektaklis „Gintaro paukštė“ (1966 m.), kelių lyrikos knygų motyvais – spektaklis „Giliausiam šuliny įžvelki dangų“ (1980 m.). Apie jį sukurtas dokumentinis filmas „Mano rankos“ (1978 m., rež. Linas Lazėnas).
Vabalninko herbas
Vabalninko herbas – pagrindinis Vabalninko miesto heraldinis atributas.
Istorija
1792 m. balandžio 26 d. Ldk Stanislovas Augustas Poniatovskis Vabalninkui pakartotinai suteikė miesto teises ir patvirtino herbą.
1997 m. kovo 8 d. Prezidento [http://www3.lrs.lt/pls/inter3/dokpaieska.showdoc_l?p_id=36612 dekretu Nr. 1234] patvirtintas naujasis Vabalninko herbas.
Vorlaukis
Vorlaukis – viensėdis Pakruojo rajono savivaldybėje, 2 km nuo Linkuvos.
Lytis
miniatiūra|Sukryžminti lyčių simboliai. Raudonasis (kairėje) simbolizuoja moterį [[Venera (deivė)|Venerą, o mėlynasis (dešinėje) – vyrą Marsą.]]
Lytis – biologinė sąvoka, apibūdinanti priklausomybę vienai iš dviejų gyvųjų būtybių gimčių: vyriškajai arba moteriškajai. Tai organizmo morfologinių ir fiziologinių savybių visuma, lemianti lytinį dauginimąsi. Būdinga didžiajai daliai gyvūnų rūšių ir kai kuriems augalams. Lytis yra esminis skirtumas tarp tos pačios rūšies individų, sąlygojantis jų anatominį sudėjimą ir reprodukcinę funkciją. Tai yra visuma genetiškai nulemtų individo požymių. Asmenys, kurie pasižymi nenormaliu lytinių chromosomų skaičiumi, vadinami interlyčiais.
Paprastai, moteriškos lyties individais yra vadinami tie, kurie gamina didesniąją gametą – lytinę ląstelę, o vyriškos lyties – gaminantys mažesniąją gametą.
Žodžio kilmė
Lytis yra daiktavardis, kilęs nuo veiksmažodžio lieti („daryti ką iš sulydytos masės, formuoti“). Šis žodis nėra etimologiškai susijęs su žodžiu lytis, vartojamu ledo gabalui nusakyti (pastarasis kilęs nuo lieti reikšmės „pilti, laistyti“ arba lyti – „tirpti“).
Žmogaus lytis
250px|thumb|„[[Pioneer 10“ ir „Pioneer 11“ kosminiuose zonduose, kurie buvo pirmieji žmonijos sukurti aparatai, palikę Saulės sistemą, buvo įdėtos informacinės plokštelės apie žmoniją. Jose atvaizduotos dvi žmonių lytys – vyras ir moteris.]]
Pagal priklausomybę lyčiai, tarp žmonių išskiriama: moteris, vyras. Priklausomybė vienai iš lyčių yra susijusi ne tik su anatominiais ir fiziologiniais skirtumais, tačiau ir skirtinga elgsena bei mąstymu.
Lytis yra nulemiama apvaisinimo metu, susiliejant lytinėms ląstelėms. Lytį nulemia vyro lytinė ląstelė – spermatozoidas: jeigu jame yra X lytinė chromosoma, pradedama moteriška gyvybė, jeigu Y – vyriška (apvaisinimo metu dažniau pradedama vyriška gyvybė, tačiau dėl dažnesnių persileidimų ir kitų problemų nėštumo metu, berniukų gimsta tik nežymiai daugiau nei mergaičių). Atitinkamai pradeda vystytis žmogaus lytinė sistema: lytinės liaukos vystosi taip, kad gamintų arba spermatozoidus, arba kiaušialąstes; jos taip pat nulemia lytinių hormonų gamybos intensyvumą. Dėl šių hormonų poveikio atitinkamai vystosi kūno sudėjimas ir lytiniai organai (pirminiai lytiniai požymiai). Lytinio brendimo metu šie hormonai taip pat lemia antrinių lytinių požymių atsiradimą ir vystymąsi. Sulaukus lytinės brandos vaikinų ir merginų santykis išsilygina, o maždaug nuo 30 m. amžiaus vyrų pradeda mažėti lyginant su moterimis.
Lyčių skirtumai visuomenėje pasireiškia įvairiai. Vyrai paprastai būna stipresni, labiau linkę vadovauti, kariauti, varžytis, rizikuoti ir pan. Moterys labiau rūpestingos, jautresnės, lengviau prisitaikančios, paklusnesnės. Lytis iš dalies lemia ir žmonių aprangą, elgesio normas, mąstymo stereotipus ir kt. Taip pat pastebėtina, kad vyrai dažniau ir sparčiau siekia lytinių santykių nei moterys. Kaip ir daugelis socialinių dalykų, šie priklauso nuo kultūros.
Lyties determinacija kituose organizmuose
Kaip ir žmogui, kitiems žinduoliams būdinga XY lyties determinacijos sistema, kai individai, turintys dvi X chromosomas yra patelės, o turintys X ir Y – patinai. Individo lytį lemia Y chromosomos buvimas arba nebuvimas. Patelės vadinamos homogametine lytimi, kadangi visos jų gaminamos gametos (kiaušialąstės) turi X chromosomą, tuo tarpu patinai – heterogametine lytimi, nes jų gametos (spermatozoidai) turi skirtingas lytines chromosomas – arba X, arba Y. Ančiasnapių lyties determinacijos sistema skiriasi nuo likusių žinduolių ir nėra iki galo išaiškinta.
Vabzdžiams būdinga X0 lyties determinacijos sistema (0 žymi chromosomos nebuvimą). Patelės turi dvi X chromosomas, o patinai – vieną X chromosomą. Kai kurie vabzdžiai, pavyzdžiui, vaisinės muselės, turi Y chromosomą, tačiau ir šiuo atveju lytį lemia ne ji, o X chromosomų skaičius (individas, turintis chromosomas XXY būtų patelė, o vieną X chromosomą turintis – patinas; žinduoliuose būtų atvirkščiai).
Paukščių ir kai kurių žuvų lytį lemia ZW lyties determinacijos sistema. Šiuo atveju patinai yra homogametinė lytis (turi 2 Z chromosomas), o patelės – heterogametinė lytis (turi Z ir W chromosomas).
Haploidinė-diploidinė lyties determinacijos sistema būdinga bitėms. Bičių tranai vystosi iš neapvaisintų haploidinių kiaušialąsčių, o darbininkės ir motinėlės (patelės) – iš apvaisintų kiaušialąsčių.
Kai kurių organizmų lytis nulemiama ne genetiškai, o aplinkos veiksnių. Pavyzdžiui, temperatūra lemia kai kurių roplių (pvz., aligatorių) lytį. Kai kurios žuvys gali keisti lytį gyvenimo eigoje priklausomai nuo įvairių veiksnių.
Sapnų gaudyklė (knyga)
Siužetas
Romano veiksmas vystosi Meino valstijoje, išgalvoto Derio (Derry) miestelio apylinkėse. Beje, ši vieta minima ir kituose S. Kingo kūriniuose.
Prieš daugybę metų Derio miestelyje keturi berniukai išgelbėja nuo šlykštaus sadistų pažeminimo Dauno sindromu sirgusį savo bendraamžį. Šis juos sukrėtęs įvykis tarsi likimo pirštas paženklina paauglius visiems laikams. Jie tapo ypatingi. Praėjus ketvirčiui amžiaus, Byvas, Pitas, Henris ir Džounsis, jau būdami subrendusiais vyrais, turinčiais daugybę asmeninių problemų (nelaimingos meilės, alkoholis, polinkis į savižudybę, keisti aiškiaregystės priepuoliai), vėl susitinka gūdžioje girioje, nutarę pamedžioti. Netikėtai jų stovyklavietėje pasirodo kažkoks nuovokos netekęs pašalietis, nerišliai burbėdamas apie keistas šviesas danguje, „sausus“ žaibus lapkričio mėnesį ir panašius regėjimus. Vienintelė galimybė draugams bent pamėginti išlikti yra iš praeities paveldėta sapnų gaudyklė...
Igos žemė
Igos žemė (伊賀国; Iga no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dbar yra vakarinė Mijės prefektūros dalis. Iga ribojosi su Isės, Omio, Jamato ir Jamaširo žemėmis.
Manoma, kad Igos ir Kogos žemėse gimė garsusis nindžiucu kovos menas.
Paprastoji musmirė
Paprastoji musmirė (Amanita muscaria) – musmirių (Amanita) genties nuodingas grybas.
Požymiai
left|150px Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė iki 20-25 cm skersmens, ryškiai raudona, su baltomis karputėmis ar plėvelėmis (apvalkalo liekanomis), lietui jas nuplovus, musmirė tampa panaši į raudonas ūmėdes. Lakšteliai balti, minkšti, tankūs, laisvi. Kotas 8-20 cm ilgio, 1-3 cm storio, su baltu rinkiu, pagrindas gumbiškai sustorėjęs, su tvirtai apaugusia išnara. Trama balta, minkšta, be ypatingo kvapo ir skonio.
Nuodingumas
Paprastoji musmirė dažnai yra klaidingai laikoma ypač nuodingu grybu. Tačiau iš tiesų jos nuodingumas dažniausiai smarkiai perdedamas – mirtys, sukeltos musmirių vartojimo, yra retas reiškinys. Pagrindinės musmirių psichoaktyviosios medžiagos yra iboteninė rūgštis, muscimolis, muskazonas ir muskarinas.
Rekreacinis vartojimas ir poveikis
Šį grybą dėl jo psichoaktyvių savybių nuo seniausių laikų vartojo žyniai, šamanai, kariai.
Musmirės vartotojai mini šiuos poveikius: pakitęs vaizdinių ir garsinių signalų suvokimas, pusiausvyros praradimas, lengvi raumenų trūkčiojimai.
Vilniaus Liudvinavo pagrindinė mokykla
Vilniaus Liudvinavo pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Liudvinavo priemiestyje, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba, lenkų kalba ir rusų kalba. Įstaigos kodas 190006623. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Mokykla uždaryta 2011 m.
Julija Adamkevičienė
Julija Adamkevičienė-Bertašiūtė (1926 m. liepos 14 d. Šiauliuose – 2012 m. vasario 1 d. Vilniuje ) – Lietuvos televizijos režisierė, aktorė.
Biografija
1944 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją. 1945–1947 m. Šiaulių dramos teatro, 1950–1951 m. Vilniaus dramos teatro aktorė, baigė šių teatrų studijas. 1947–1951 m. Vilniaus universitete studijavo anglų kalbą.
1951-1954 m. su vyru, operos solistu Valentinu Adamkevičiumi, gyveno Leningrade. 1957–1991 m. Lietuvos televizijos muzikos ir literatūrinių laidų režisierė. . Parengė per 2000 laidų, kurių svarbiausios: „Enterpos karalystėje“, „Vakaras menėje“, „Muzikinis trečiadienis“, „Tonika“ (laida ėjo 12 metų), „Muzikos svetainė“, „Kaukių balius“, „Dvylika mėnesių“ ir kt. Pastatė operą, keletą baletų, televizijos laidose propagavo operos meną. Vaidino pirmajame lietuviškame televizijos seriale „Petraičių šeimoje“, 1965 m.
Kūryba
Parengė apie 2000 televizijos laidų, iš jų ryškiausios:
Eukaliptas
Eukaliptas (Eucalyptus) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus, mirtinių (Myrtaceae) šeimos augalų gentis.
thumb|left|220px|[[Karališkasis eukaliptas|Karališkųjų eukaliptų miške (Blackspur Range, Viktorijos valstijoje).]]
Paplitimas
Paplitę daugiausiai Australijos žemyne ir dominuoja jos floroje. Medžiai prisitaikę augti įvairiomis sąlygomis: drėgnuose tropiniuose miškuose, savanose ir net pusdykumėse. Beveik visos eukaliptų rūšys kilusios iš Australijos, tik mažas jų skaičius aptinkamas gretimose Australijos žemynui srytise – Papua saloje, Indonezijos rytų dalyje ir viena rūšis – Eucalyptus deglupta Filipinų salose. 15 eukaliptų rūšių yra už Australijos ribų ir tik 9 jų rūšys neaptinkamos Australijoje. Eukaliptai kultivuojami atogrąžų ir subtropikų klimato juostose, įskaitant Europos, Šiaurės Amerikos, Pietų Amerikos, Afrikos žemynus, tarp jų Viduržemio jūros baseine, vidurio rytuose, Kinijoje, Indostane.
Matmenys
Eukaliptų genčiai priklauso nemažai medžių rūšių, kurios yra vienos tarp aukščiausių planetoje (žiūrėti čia). Medžio aukštis priklauso nuo drėgmės kiekio. Ten, kur iškrinta daugiau kritulių, auga labai aukšti eukaliptai iki 80-100 m, o aukščiausi gali siekti net 140 m, o kamieno skersmuo neretai būna 8-9 m. Dabar žinomas augantis aukščiausias karališkasis eukaliptas yra 99,6 m aukščio. Eukaliptų šaknys į žemę įsiskverbia iki 30 m. Jie auga 10 kartų greičiau nei ąžuolai – per ketverius metus užauga beveik iki 12 m aukščio. Išauga kaip krūmai, krūmedžiai ir medžiai.
Eukaliptai skirstomi į keturias aukščio kategorijas:
Morfologija
Lapai labai ilgi ir plokšti, turi kietą dangą, kuri sumažina vandens garavimą. Dieną lapai briauna atsigręžia į Saulę ir beveik neužstoja šviesos.
Amžius
Įprastai eukaliptai gyvena iki 400–500 metų, nors dėl dažnai pasitaikančių Australijos žemyne miškų ir krūmynų gaisrų, daugelis jų išgyvena iki 200 metų.
Eukaliptų kiti faktai
Pagal eukaliptus tyrinėjusių mokslininkų išvadas, šios genties medžiai šaknimis gali absorbuoti aukso daleles ir jas pritraukti iki lapų
Pavadinimas
Graikų kalba „Eukalipt“ reiškia – stebuklingas augalas. Lotynų kalba turi šiuos sinonimus:
Atspariausios šalčiui eukaliptų rūšys
Žemiau nurodytos rūšys gali atlaikyti nuo -17,8 °C iki -28,9 °C šaltį :
Eukaliptų genties rūšys
Pasaulyje yra 740-753 eukaliptų genties rūšys. Kai kurios rūšys pateiktos žemiau, o pilnas eukaliptų genties rūšių sąrašas čia:
Lackas
Lackas  – kaimas Lenkijos rytuose, Hanos valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietvakarius nuo Hanos, apie 14 km į šiaurės vakarus nuo Vlodavos ir apie 76 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Gustave Eiffel
Gustavas Eifelis (1832–1923) – prancūzų inžinierius. Labiausiai žinomas už Eifelio bokšto suprojektavimą, kuris buvo pastatytas 1887=1889 metais, kaip laikinas statinys, Paryžiuje surengtai Pasaulinei parodai. Taip pat prisidėjo prie Laisvės statulos prie Niujorko.
thumb|left|200px|[[Laisvės statula]] thumb|left|200px|[[Eifelio bokštas]]
Lichtenšteino šventės
miniatiūra|Fejerverkai Lichtenšteine valstybinė šventės proga, 2011 m. Lichtenšteine valstybinių švenčių (gesetzliche Feiertage) yra 13. Kaip ir daugelyje Europos valstybių Velykų sekmadienis ir Sekminių sekmadienis nėra laikomos valstybinėmis šventėmis.
Laisvadieniai
Prie oficialių švenčių, pagal darbo sutartis, gali prisidėti dar dvi šventės.
Evaldas Vaineikis
Evaldas Vaineikis (g. 1974 m. gegužės 12 d. Šiauliuose) – Lietuvos teisininkas, vadybininkas, Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1992 m. baigė Šiaulių 2-ąją vidurinę mokyklą, vaikų muzikos mokyklą. 1998 m. Kauno technologijos universitete įgijo vadybininko specialybę, 2002 m. Lietuvos teisės universitete įgijo teisininko specialybę.
1998–1999 m. AB „Šiaulių pienas“ marketingo skyriaus viršininkas. 1999–2001 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos Regiono plėtros departamento Regiono ekonomikos ir socialinio vystymo skyriaus vedėjas.
2001 m. sausio-liepos mėn. Šiaulių miesto savivaldybės administratoriaus pavaduotojas ekonominei plėtrai, 2001–2004 m. Šiaulių miesto savivaldybės administracijos Juridinio skyriaus vedėjo pavaduotojas.
2004–2005 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos Teisės departamento vadovas, 2005–2006 m. Šiaulių apskrities Teisės departamento Juridinio skyriaus vedėjas. Nuo 2006 m. balandžio 19 d. Šiaulių apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos viršininkas.
2011 m. Šiaulių apskrities mokesčių inspekcijos viršininkas bandė papirkti prokurorą. Įtariama, kad jis papirko Šiaulių apygardos prokuratūros prokurorą, siekdamas palankaus sprendimo baudžiamojoje byloje pažįstamam verslininkui, įtariamam svetimo turto pasisavinimu stambiu mastu (2,7 mln. litų). Tyrimo metu bus sprendžiamas klausimas dėl sulaikytojo nušalinimo nuo pareigų. E. Vaineikiui pareikšti įtarimai pagal Baudžiamojo kodekso 227 straipsnio 2 dalį (joje kalbama apie didesnį, nei 250 MGL (32 500 litų) kyšį).
Visuomeninė veikla
Nuo 2002 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys, nuo 2007 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys. Nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.
Seimo nario Edvardo Žakario visuomeninis padėjėjas. Nuo 2005 m. Šiaulių Rotary klubo narys, klubo tarybos narys.
Šilmeižių–Ramuvos miškai
Šilmeižių–Ramuvos miškai – miškų masyvas vakarų Lietuvoje, Šilutės rajone, 4 km į šiaurės vakarus nuo Žemaičių Naumiesčio, 5 km į rytus nuo Šilutės. Priklauso Šilutės miškų urėdijai, Šilutės girininkijai. Apima 15,2 km² plotą.
Šilmeižių–Ramuvos miškų masyvą sudaro Šilmeižių ir Ramuvos miškai. Būdingas banguotas paviršius. Vyrauja jauriniai smėliai ir priesmėliai. Miškais teka Šyšos baseino upės (Šustis, Upalis, Jovaris, Pilupis) ir Tenenio baseino upės (Peklalė).
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 46 % medynų, pusamžiai medžiai 39 %, pribręstantys 9 %, brandūs 6 %.
Šilmeižių–Ramuvos miškuose gyvena šernai, briedžiai, stirnos, kiškiai, kiaunės, lapės, usūriniai šunys.
Prie miškų įsikūrusios gyvenvietės: Šilmeižiai, Ramuva, Didšiliai, Žagatai, Bartininkai, Grabupėliai.
Murmansko srities herbas
thumb|right|200px|Murmansko srities herbas Murmansko srities herbas – oficialus Rusijos Federacijos Murmansko srities simbolis, priimtas 2004 m. birželio 6 d.
Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Skydo galva mėlyna, joje – auksinė šiaurės pašvaistė, likęs laukas raudonas, jame – sukryžiuoti sidabrinis kirtiklis (galva dešinėje heraldinėje pusėje, viršuje) ir sidabrinis kalavijas (efesas kairėje pusėje), ant kurių viršaus užklotas auksinis inkaras.
Vladas Doukšas
thumb|right|240px|Vladas Doukšas El Gráfico žurnalo vitšelyje Vladas Doukšas (1933 m. kovo 19 d. – 2007 m. lapkričio 23 d.) – lietuvių kilmės Urugvajaus futbolininkas, žaidęs šios šalies nacionalinėje rinktinėje.
Novi Holešuvas
Novi Holešuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Hanos valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Vladas Doukšas
Gimė Montevidėjaus kvartale Capurro lietuvio imigranto Vaclavo Doukšo ir Emilijos šeimoje. Tėvas dirbo chemijos gamykloje, vėliau atidarė nedidelę parduotuvę.
Douksas karjerą pradėjo Urugvajaus klube Centro Atlético Fénix, vėliau perėjo į Rampla Juniors. 1960 m. rungtyniavo Argentinos klube Club Atlético Independiente ir su juo laimėjo šalies čempionatą. Po to sezono grįžo į Urugvajų, žaidė Nacional klube, su juo žaidė Copa Libertadores finale, kur pralaimėjo savo buvusiam klubui Independiente. Vėliau dar žaidė Urugvajuje, Argentinoje, kol 1967 m. baigė karjerą.
1959–1966 m. atstovavo Urugvajaus nacionalinę rinktinę. Dalyvavo Pietų Amerikos futbolo čempionate (Copa América), kur įmušė 3 įvarčius, tačiau Urugvajus užėmė 6 vietą tarp 7 komandų. Tačiau tais pačiais metais įvykusiame kitame Copa América čempionate Ekvadore Urugvajaus rinktinė su Douksu tapo žemyno čempione.
Baigęs futbolininko karjerą Douksas treniravo Fénix, Huracán Buceo ir Uruguay Montevideo klubus, tačiau didesnių laimėjimų nepasiekė.
Dirvinis ridikas
Dirvinis ridikas arba svėrė (Raphanus raphanistrum) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos ridikų (Raphanus) genties augalas.
Augalas vienmetis, apaugąs šiurkščiais plaukeliais (stiebo plaukuota dažniausiai tik apatinė dalis). Žiedynas − kekė, kuri skleidžiantis žiedams trumpa, vėliau jos ašis smarkiai ištįsta ir žiedynas gerokai pailgėja. Taurėlapių ir vainiklapių po 4, kuokeliai 6 (4 ilgesni ir 2 trumpesni), liemenėlis 1. Taurėlapiai pailgi, visą laiką statūs, 2 iš jų prie pamato išsipūtę. Vainiklapiai gelsvi arba balkšvi, jų gyslos tamsiai geltonos arba violetinės, nageliai ilgi, atbrailos plačios, atsilošusios. Vaisius − dvinarė ankštara; jos apatinis narelis be sėklų, o viršutinė dalis pailga, skersai kelis kartus persmaugta. Sėkloms sunokus, ankštara persmaugų vietose sulūžinėja į vienasėkles daleles. Stiebas status, šakotas. Lapai šiurkštūs, mėsingi, plunksniškai suskaldyti, viršūnės skiltys stambios. Arčiau stiebo viršūnės lapai smulkesni, dažniausiai neskaldyti, bekočiai. Dauginasi sėklomis; išbirusios į dirvą jos ilgai išlieka daigios.
thumb|left|200px|Požymiai
Auga javų pasėliuose, dirvonuose, palaukėse, daržuose, pakelėse. Dažniau įsikuria rūgštokuose, pakankamai derlinguose, gerai išpurentuose dirvožemiuose. Dažnas visoje Lietuvoje. Žiedai lankomi vabzdžių. Įkyri laukų ir daržų piktžolė, kurią puola vabzdžiai − kopūstų kenkėjai. Svėrė turi sieros junginių, jaunuose lapuose yra gliukozidų. Dar nepražydusiais augalais galima šerti naminius gyvūnus, bet ribotais kiekiais ir būtinai maišyti su kitais.
Literatūra
Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 38 psl.
Fonuafoou
Fonuafo'ou arba Falkono sala (Falcon Island) – vulkaninė sala Tongoje, Ha'apai salyno rytuose. Salos plotas ir aukštis po kiekvieno išsiveržimo kinta. Dažnai sala iš viso dingsta, bet išsiveržus ugnikalniui vėl iškyla. Šiuo metu sala iškilusi 145 m virš jūros lygio. Užfiksuoti išsiveržimai: 1781, 1865, 1877, 1885, 1894, 1921, 1927, 1928, 1933, 1936, 1949, 1970 ir 1993 m. 1865 m. prie Fonuafo'ou kilo anglų laivo „HMS Falcon“ maištas.
Portugalijos socialistų partija
Portugalijos socialistų partija, PS (Partido Socialista) – Portugalijos kairioji partija.
PS įkurta 1875 m., kai darbininkų judėjime dar buvo gajus anarchizmas. PS dalyvavo 1910 m. spalio 3-osios sukilime, nuvertusiame karaliaus valdžią. Tačiau nei tuomet, nei po 1926 m. perversmo valdžią užėmusio diktatoriaus A. O. Karmonos, nei po 1932 m. perversmo įvestos A. Salazaro diktatūros laikais žymaus vaidmens nevaidino. 1933 m. partija buvo uždrausta ir paleista, veikė tik nedidelės grupės pogrindyje ir emigracijoje. 1964 m. šios grupės susijungė į Portugalijos socialistinį veikimą (ASP, Acção Socialista Portuguesa) ir paskelbė Principų deklaraciją, kurioje kviečiama susivienyti visų ideologinių atspalvių socialdemokratus.
Atgimimas
1970 m. mirus diktatoriui A. Salazarui Šveicarijoje ASP paskelbė programą, siūlančią nuversti diktatūrą ir sukurti socialistinę visuomenę. 1972 m. liepą Vienoje XII SI kongrese ASP buvo priimta į Socinterną. 1973 m. balandžio 19 d. Bad Miunsteraifelyje Vokietijoje ASP ir kitos socialistinės grupės atkūrė PS ir paskelbė, kad demokratija šalyje gali būti atkurta tiek taikiu, tiek jėgos būdu. 1974 m. paskelbiama apie galimybę sukurti Portugalijoje neklasinę visuomenę, tačiau strategija nebuvo atskleista.
Pirmosios reformos
1974 m. balandžio kariuomenei nuvertus M. Kaetanu režimą, PS sudarė Marijaus Soarešo laikinąją vyriausybę, o 1974 m. gruodžio mėn. įvyko organizacinis PS suvažiavimas, kuriame buvo priimta radikali programa. 1975 m. balandžio rinkimuose PS gavo 38,5 % rinkėjų balsų, o 1975 m. gruodžio mėn. M. Soarešas vėl sudarė vyriausybę.
Dušetis
Istorija
Dušetis šaltiniuose minimas nuo 1215 m. Viduramžiais buvo Aragvio kunigaikštystės sostinė.
Rytų Gruzijos karalystei pasidavus Rusijos imperijos valdžiai (1801 m.), Dušečio miestas ir buvusi Aragvio valda tapo Rusijos dalimi. Miesto teisės buvo suteiktos 1801 m. Jau kitais metais 1802 m. tapo apskrities centru.
Portugalijos socialistų partija
Pirmosios reformos
Padėti PS buvo sudarytas SI solidarumo su Portugalija komitetas, į kurį įėjo V. Brantas, H. Vilsonas, U. Palmė, F. Miteranas, B. Kraiskis ir kiti SI lyderiai.
Dušetis
Istorija
1829 m. gegužės mėn. mieste lankėsi garsusis rusų poetas Aleksandras Puškinas. Čia jis įsivėlė į konfliktą su vietiniais, ir tolimesnis santykių aiškinimasis persikėlė net į Tbilisį.
Portugalijos socialistų partija
Pirmosios reformos
Iki 1976 m. balandžio 25 d. rinkimų, kuriuose PSP gavo 34,97 % balsų ir 106 vietas 269 vietų parlamente, buvo priimta Portugalijos Konstitucija, kurioje įtvirtinti Balandžio revoliucijos iškovojimai. Iki 1982 m. dešiniųjų padarytų konstitucijos pataisų, joje buvo tokios sąvokos, kaip socialistinė visuomenė, kolektyvinė gamybos priemonių nuosavybė ir kt.
Dušetis
Istorija
1859 m. čia būta 375 kaimų. Iš jų 230 armėnų, bei 154 gruzinų. Gyventojai užsiimdavo sodininkyste, vynuogininkyste ir vyno gamyba. Mieste veikė fabrikas, kuris gamino indus iš molio. Buvo užsiimama audimu ir verpimu. 1905 m. mieste ir jo apylinkėse būta susirėmimų tarp sukilėlių ir carinės kariuomenės. 1918 m. maištavo apylinkėse gyvenantys valstiečiai. 1924 m. vyko ginkluoti susirėmimai tarp bolševikų ir kitų politinių grupuočių, nepritariančių jų įsigalėjimui Gruzijoje.
Portugalijos socialistų partija
Pirmosios reformos
M. Soarešas 1976 m. liepą ryžosi suformuoti vienpartinę mažumos vyriausybę. Iki 1977 m. gruodžio PS vyriausybė, susidurdama su dideliais ekonominiais sunkumais, infliacija ir augančiu nedarbu, nacionalizavo dalį latifundijų, pabandė suderinti kainų ir atlyginimų disproporcijas. Tačiau kai kurie vyriausybės žingsniai nerado palaikymo parlamente, todėl M. Soarešas atsistatydino ir netrukus suformavo koalicinį kabinetą su Socialdemokratinio centro partija. Bet bendros kalbos su augančio kapitalo atstovais nebuvo rasta, todėl 1978 m. liepos ir šiai vyriausybei teko atsistatydinti. Be to, prasidėjo trintis ir pačioje partijoje.
Krizė
1977 m. L. Kardozu vadovaujami kairieji išėjo iš PS ir įkūrė Kairiąją sąjungą už socialistinę demokratiją. 1978–1980, nesutikdami su M. Soarešo susitaikymo politika, partiją paliko ir kiti žymūs lyderiai, netgi atsisakydami savo postų. Tai atsiliepė ir rinkimų rezultatams: 1979 m. gauta 27,3 %; 1980-25,2 % balsų.
Tiesa, ir būdama opozicijoje PS pasiekė kai kurių laimėjimų – jos iniciatyva nebuvo leista atiminėti žemę iš kooperatyvų, apriboti sklypų, perduodamų asmeninėn nuosavybėn, dydžiai.
Gelsvoji musmirė
Gelsvoji musmirė (Amanita citrina) – musmirių (Amanita) genties grybas.
Portugalijos socialistų partija
Krizė
1983 m. rinkimuose PS gavo 36,1 % balsų ir 94 mandatus parlamente, tačiau koalicinę vyriausybę sudarė ne su buvusiais bendražygiais, įkūrusiais kitas partijas, o su buržuazine socialdemokratų partija (PSD). Ši vyriausybė dirbo iki 1985 m. rudens, tačiau jai teko imtis griežtos ekonomijos politikos, suvaržyti dirbančiųjų teises, padidinti pensinį amžių moterims iki 65 metų, pakelti butų nuomą, devalvuoti eskudą. Todėl 1985 m. ir 1987 m. rinkimuose PS gavo tik 20-22 % balsų, leidusių užimti 57 ir 60 vietų parlamente ir pasitraukė į opoziciją valdančiai PSD.
Gelsvoji musmirė
Vaisiakūniai stambūs. Kepurėlė 8-10 (15) cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau horizontali, retai neryškiai įdubusi, šiek tiek gleivėta, gelsva, žalsvai gelsva, kartais išblukusi iki baltos spalvos, paviršius dažniausiai išmargintas netaisyklingomis, gelsvomis, balsvomis apvalkalo skaiutelėmis, kurios lietingu oru kartais nusiplauna. Lakšteliai balti, senesnių grybų gelsvi, platūs, laisvi. Kotas 8-12 cm ilgio, 1-2,5 cm storio, į pagrindą storėjantis, pamatinė dalis gumbiškai sustorėjusi, su priaugusia išnara, baltas, gelsvas, apgaubtas odiško rinkio. Trama balta, minkšta, nemalonaus (senų bulvių) kvapo.
Gėliūnai
Gėliūnai  – gatvinis kaimas vakarų Baltarusijoje, palei Ašmenos upę, 5 km į rytus nuo Gervėčių, Gardino sritis, Astravo rajonas. Anksčiau priklausė Varnionių valsčiui, dabar Gervėčiams.
Portugalijos socialistų partija
Vėl valdžioje
1986–1996 M. Soarešas buvo išrinktas Portugalijos prezidentu. 1986 m. priimta Principų deklaracija, skelbusi marksizmą vienu iš įkvėpimo šaltinių. 1988 m. nepajėgdamas sutaikyti vidinių grupuočių, iš PS generalinio sekretoriaus posto pasitraukė V. Koštanciu, jį pakeitė Žoržė Sampajo, pabandęs suartinti PS ir PSD pozicijas – 1989 m. savivaldybių rinkimuose buvo keliami bendri kandidatai.
Gėliūnai
Istorija
Iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštijai, vėliau Rusijos imperijai, 1921–1939 m. Lenkijai, 1939 m. priskirti Baltarusijos TSR.
Portugalijos socialistų partija
Vėl valdžioje
1995 m. spalio 1 d. vykusiuose parlamento rinkimuose PS gavo 112 vietų iš 230, ministru pirmininku tapo PS lyderis Antonio Gutieresas. 1995 m. Žoržė Sampajo buvo išrinktas Portugalijos prezidentu.
1999 m. rinkimuose vietų parlamente padaugėjo iki 115. Bet 2001 m., po pralaimėtų savivaldybių rinkimų, kuriuose PS daugumą gavo tik 113 savivaldybių iš 308, o PSD nugalėjo 159 savivaldybėse, bei dar 28-ose valdžia atiteko komunistams ir 3-ose konservatoriams, A. Gutieresui teko atsistatydinti pirma laiko.
Gėliūnai
Istorija
Iki XIX a. vidurio buvo lietuvių etnografinio ploto paribyje. 1921 m. gyventojai pradėjo reikalauti lietuviškos mokyklos, ji įkurta 1924 m., joje 1926–1927 m. mokėsi 61, 1927–1928 m. – 69 mokiniai. Mokykla Lenkijos administracijos uždaryta ketvirtojo dešimtmečio pradžioje. 1926 m. įkurtas Šv. Kazimiero draugijos skyrius, turėjęs 40 narių, rengė paskaitas, vaidinimus. 1932–1936 m. Gėliūnuose veikė skaitykla (vedėjai – buvę mokytojai V. Vilčinskaitė, K. Stacevičius), Lenkijos administracijos uždaryta. Daugelis buvusios mokyklos mokytojų TSRS okupacinės valdžios suimti, ištremti ar nukankinti.
Portugalijos socialistų partija
Vėl valdžioje
2002 m. parlamento rinkimuose PS gavo tik 95, PSD – 102 vietas, vyriausybę sudaryti buvo pavesta A. Gutieresui, bet netrukus dešinieji sudarė koaliciją ir premjeru tapo J. M. Durao Baroso.
2005 m. parlamento rinkimuose socialistai nugalėjo vis labiau dešiniojo centro pozicijas užimančius socialdemokratus ir, surinkę 45 % balsų, gavo 121 vietą. Premjeru tapo Žozė Sokratešas.
Gėliūnai
Istorija
1956 m. vėl įkurta lietuvių pradžios mokykla, septintame dešimtmetyje paversta baltarusiška, joje lietuvių kalba dėstyta kaip mokomasis dalykas, vėliau uždaryta. 1985 m. Gėliūnuose buvo 128 gyventojų (119 lietuvių ir 9 baltarusiai).
Portugalijos socialistų partija
Struktūra
Turi apie 100 000 narių. Aukščiausias organas – suvažiavimas, kuriame renkamas Generalinis sekretorius, Nacionalinė komisija ir Sekretoriatas.
Gėliūnai
Istorija
1970 m. buvo apie 80 kiemų, pastatai mediniai, tvarkingai prižiūrimi, langai puošti pjaustytais medžio ornamentais. Gyventojai – dauguma lietuviai (1992 m. – jų buvo 84 %). Kaime dominuoja Laurinavičių pavardė; visi gyventojai turi pravardes (pvz, Ruošelė, Kiškelis – kad būtų lengviau susižinoti ir bendrauti). Gyventojų sparčiai mažėja.
Portugalijos socialistų partija
Struktūra
SI narė nuo 1976 m., PES narė.
Gėliūnai
Istorija
Kaimo pradžioje yra cementine tvora aptvertos, tvarkingai prižiūrimos kapinaitės. Paminklų užrašai – lietuviški (išskyrus kelis lenkiškus užrašus). Kapinių centre stovi medinis kryžius su užrašu „Lietuvi, ilsėkis savo žemėje. 1962 m.“. Vietiniai mena, kad kryžius pastatytas buvo lenkų okupacijos laikais, o atstatytas sovietmečiu.
Raimundas Mieželis
Biografija
Tėvas Vladas Mieželis. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944–1949 m. mokėsi lietuvių gimnazijoje Kemptene, 1949–1953 m. studijavo Urbanos, 1953–1955 m. Harvardo universitetuose verslo vadybą. Nuo 1945 m. Lietuvos skautų sąjungos narys, nuo 1952 m. laikraščio „Dirva“ studentų skyriaus redaktorius. 1952–1954 m. ir 1955–1957 m. JAV lietuvių studentų sąjungos centro valdybos narys, 1956–1957 m. Lietuvių studentų organizacijos „Santara“ pirmininkas. 1956 m. vienas Jaunimo peticijos Lietuvos laisvės reikalu JAV vyriausybei organizatorių.
Portugalijos socialistų partija
Struktūra
Generaliniai sekretoriai:
Pampų kalnagūbriai
thumb|right|130px|Pampų kalnagūbrių regionas
Pampų kalnagūbriai  – gamtinis Argentinos regionas, išsidėstęs šalies šiaurės vakaruose, tarp Andų kalnų ir pampų lygumų. Į šį regioną patenka Tukumano, La Riochos, Santjago del Estero, San Chuano, Kordobos, Katamarkos ir San Luiso provincijų dalys.
Geografija
Regioną sudaro atskiros ir nuo Andų atsišakojusios kalnagūbrių bei kalnų masyvų sistemos, beveik be išimties besitęsiančios iš šiaurės į pietus, įsiterpusios į pampų lygumas. Aukščiausia vieta – General Belgrano kalnas (6250 m) Nevado de Famatina kalnagūbryje.
Gyvūnai prisitaikę prie sauso ir karšto klimato: lyguminės viskašos, pampų lapės ir kt. Augalija priklauso nuo aukščio. Būdingos chariljos (Larrea nitida), kaktusai, kserofitiniai krūmynai ir kiti vandens stygių pakenčiantys augalai. thumb|left|250px|Kalnagūbris San Luiso provincijoje
Ekonomika
Augalinikystė vystoma upių slėniuose, drėkinamose žemėse. Auginamos bulvės, vynuogės, alyvuogės, daržovės, vaisiai. Vystoma gyvulininkystė (galvijų ir ožkų auginimas). Druskos gavyba.
Eurovizijos dainų konkursas 1973
250px|thumb|right| {{legend|#22B14C|Dalyvaujančios šalys}} {{legend|#FFC20E|Šalys, 1973 m. Eurovizijos dalyvavime padariusios pertrauką.}} thumb|250px|Mocedades Eurovizijos dainų konkurso scenoje thumb|250px|Jungtinės Karalystės astovas [[Cliff Richard]]
'''1973 m. Eurovizijos dainų konkursas''' – aštuonioliktasis Eurovizijos dainų konkursas, vykęs 1973 m. balandžio 7 d. Liuksemburge, Liuksemburgo mieste. Konkurso nugalėtoja tapo Liuksemburgo atstovė Anne-Marie David su daina „Tu te reconnaitras“.
Teofilis Tilvytis
Teofilis Tilvytis (1904 m. sausio 28 d. Gaidžiuose, Tauragnų valsčius, Utenos apskritis – 1969 m. gegužės 5 d. Vilnius) – Lietuvos liaudies poetas, prozininkas, vertėjas, spaudos darbuotojas.
Biografija
Brolis Jurgis Tilvytis-Žalvarnis, sūnėnas Pulgis Andriušis, sūnūs Rytis Tilvytis ir Valentinas Tilvytis.
Mokėsi Panevėžio, 1917–1923 m. Utenos progimnazijoje. 1923 m. išspausdino pirmuosius eilėraščius. 1923–1930 m. dirbo mokesčių inspekcijoje Kaune. 1924–1925 m. mokėsi Tautos teatro vaidybos studijoje, vaidino „Vilkolakio“ teatro spektakliuose. Nuo 1926 m. bendradarbiavo su keturvėjininkais. 1933–1940 m. (iki 1937 m. su Henriku Blazu) redagavo satyrinį savaitraštį „Kuntaplis“. 1940–1941 m. dirbo žurnalo „Raštai“ redaktoriaus pavaduotoju.
1941 m. užėjus vokiečiams, kalintas Pravieniškių koncentracijos stovykloje. 1944–1945 m. LSSR rašytojų sąjungos valdybos sekretorius, nuo 1955 m. – žurnalo „Pergalė“ redkolegijos narys. 1958–1969 m. Lietuvos SSR taikos gynimo komiteto pirmininkas. 1947–1963 m. LSSR AT deputatas.
Kūryba
Eiliuotą humoristiką, pasirašytą J. Bokso slapyvardžiu, spausdino periodinėje spaudoje. Kūrybos pradžioje populiarumo susilaukė literatūrinėmis parodijomis. Imituodamas parodijuojamų autorių rašymo manierą, kūrė stilistinį antrininką, parodijuojamą kūrinį perkėlinėjo į familiaraus kontakto zoną, ryškino karikatūrinius pirminio teksto bruožus. Parodijuotojo gebėjimus atskleidė ir kituose kūriniuose. Poemoje „Išpardavimas dūšios“ sukuriama klouno kaukė, šaipomasi iš romantikų ir simbolistų ašaringo jausmingumo. „Dičiuje“ oneginiškos strofos ir žaismingo pasakojimo imitacija, pagrindinio veikėjo karikatūriška poza, epigraminiai kontrastai, kalambūras, ironija, pokštas primena A. Puškino „Eugenijaus Onegino“ stilistinę struktūrą. Avangardinės krypties poemoje „Artojėliai“ vyrauja ironiškas disonansas, ekspresyvūs, sąlygiški, tragikomiški nepriklausomybės kovų vaizdai, epigraminio pobūdžio liaudies dainų stilizacija. Parodijuojama ir satyriniuose humoristiniuose eilėraščiuose (rink. „Sveiki, broliai dainininkai“, „Kuntaplynas“). Epistolinis romanas „Ministerijos rožė“ irgi sietinas su laiškų romano žanrine imitacija. Karikatūrinio, parodijinio, feljetoninio pasakojimo maniera būdinga romanui „Kelionė aplink stalą“.
Socialistinio realizmo dogmatizmas suvaržė Tilvyčio kaip satyriko ir modernaus poeto galimybes. Šnekamosios kalbos stiliumi sukūrė epinę publicistinę poemą „Usnynė“, kurios meninė vertė buvo konjunktūriškai perdėta (pažymėta stalinine premija). Pirmoji poemos dalis turi tam tikrą meninę vertę dėl tikslių socialinių ir gamtos detalių prisodrinto reljefiško vaizdo.
Laikraštinė publicistika nutolino jį nuo įprasto satyrinio stiliaus knygelėje „Šikšnosparniai“, eliminavo poemos „Daina gyvybės kaina“ meniškumą. Paviršutiniškas aprašinėjimas, plakatiškumas, reportažiškas stilius, okupacinės tikrovės padailinimas neigiamai veikė jo lyrinius ir satyrinius eilėraščius (rink. „Baltijos vėjas“, „Sonetai apie laimę“, „Eilėraščiai“, „Tėvynės laukuos“, „Nameliai mano brangūs“).
Kaip konsultantas, pagalbininkas ir kritikas šefavo žymų poetą–lyriką Paulių Širvį jo kūrybinio kelio pradžioje, bet vėliau jų požiūriai išsiskyrė, netgi pradėjo neigiamai vertinti P. Širvio kūrinius.
Vertė A. Puškino, I. Krylovo, A. Bloko, kitų rašytojų kūrinius.
Alytaus sinagoga
thumb|300px|right|Alytaus sinagoga Alytaus sinagoga – buvusi žydų sinagoga Alytuje, Kauno g. 9.
Istorija
Alytuje šalia aikštės Kauno gatvėje 1856 m. pastatyta pirmoji medinė sinagoga. Kaip byloja istoriniai šaltiniai: „Tai buvo nedidelis pailgo plano pečiais apšildomas pastatėlis, po vienu stogu glaudęs mokyklą ir rabino butą.“ Projektą ruošė Kalvarijos apskrities architektas, tvirtino Lenkijos karalystės švietimo ir religijos komisija. Toje pat vietoje arba šalia XIX a. pabaigoje pastatyta mūrinė sinagoga. Sinagoga buvo istorizmo laikotarpio architektūros. Per 1909 m. ir 1911 m. gaisrus, siaubusius Alytų, sinagoga sudegė. Sinagoga buvo atstatyta 1911 m. pagal buvusios sinagogos projektą. Šalia jos tais pačiais metais buvo pastatytas rabino namas.
II Pasaulinio karo metu sinagoga buvo subjaurota, o sovietiniais laikais buvo pakeista jos paskirtis: pastatas buvo pertvarkytas į druskos sandėlį, vėliau – į viščiukų peryklą. Tiek sinagoga, tiek rabino namas yra pakankamai gerai išlaikę savo pirminę išvaizdą. Išlikę raudonų ir geltonų plytų fasadai užbaigti trikampiais frontonais, papuošti stilizuotais piliastrais, yra išlikusios smailiaarkės langų angos, virš jų – pusapskritės su plytų mūro dantukais užmūrytos nišos. Sinagoga taip pat papuošta pagrindiniu judaizmo simboliu – plytų mūro Dovydo žvaigžde.
Kasybos teisė
Kasybos teisė (kalnakasybos teisė) - žemės gelmių teisė; visuma teisės normų, reguliuojančių kalnakasybą. Kasybos teisė yra aplinkos teisės ir ūkinės teisės pošakis.
Lietuva
1976 m. buvo priimtas Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos žemės gelmių kodeksas (modelinis sovietinis įstatymas, patvirtintas visoje TSRS).
Pagrindines Lietuvos Respublikos vykdomosios valdžios institucijų, valstybės ir savivaldybių įstaigų, juridinių ir fizinių asmenų bei šių asmenų grupių, veikiančių pagal jungtinės veiklos sutartis, teises ir pareigas naudojant ir saugant Lietuvos Respublikos sausumos, vidaus vandenų, kontinentinio šelfo ir ekonominės zonos Baltijos jūroje žemės gelmes nustato 1995 m. liepos 5 d. LR žemės gelmių įstatymas.
Vokietija
1982 m. sausio 1 d. įsigaliojo federalinis Kasybos įstatymas (Bundesberggesetz, BBergG).
Diskvalifikacija
Diskvalifikacija ( 'atskirai, į dalis; (čia) atvirkščiai' + kvalifikacija 'tinkamumas, tinkamumo pripažinimas', iš 'kokybė') – sportininko, trenerio, komandos pašalinimas iš rungtynių, varžybų arba draudimas jose dalyvauti už taisyklių, varžybų nuostatų, etikos normų pažeidimą, taip pat draudimas tam tikrą laiką rengti varžybas ar rungtynes sporto bazėje (stadione, rūmuose, salėje), kurioje nebuvo garantuota reikiama tvarka per rungtynes, varžybas ar po jų.
Rūšys
Diskvalifikacija gali būti laikina nuobauda – pvz., boksininkui už šiurkštų taisyklių pažeidimą kovos metu nebeleidžiama tęsti kovos įskaitant jam pralaimėjimą.
Abipusė diskvalifikacija draudžia abiem varžovams tęsti kovą arba dalyvauti varžybose už labai šiurkštų elgesį arba etikos normų pažeidimą.
Automatinė diskvalifikacija skiriama už tam tikrus pažeidimus, kuriuos padarius ji įsigalioja, pvz., futbolininkas, gavęs dvi geltonąsias korteles, neturi teisės žaisti vienerių arba dvejų rungtynių.
Diskvalifikacija iki gyvos galvos – sportininkui uždraudžiama dalyvauti oficialiose tam tikro rango varžybose už ypač šiurkščius etikos normų pažeidimus, pvz., už pakartotinį dopingo vartojimą.
Dar būna lygtinė diskvalifikacija – bandomasis laikotarpis, per kurį pasikartojus šiurkščioms pražangoms sportininkas arba komanda diskvalifikuojami.
Valentinas Adamkevičius
Valentinas Adamkevičius (1925 m. liepos 6 d. Kaune – 1976 m. gegužės 3 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas (tenoras), muzikos pedagogas.