cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilzenbergo dvaras
Gyvenamasis namas
thumb|Ūkinis pastatas thumb|Atstatyta rūkykla Svirnas|thumb thumb|Arklidės Gyvenamasis namas statytas XIX a. II p., rekonstruotas apie 1950–1960 m. Vertingosios savybės: cokolinio aukšto sienų tinklas, kapitalinių sienų tinklas, skliautai – saugomi.
Pirmas namo aukštas skirtas: šeimininkui ir sargui gyventi, ūkio ofisai, ūkio valgyklai, svečiam priimti. Mansarda skirta greitam sezoninių ūkio darbų darbininkų apgyvendinimui. Cokolinis aukštas skirtas: viso komplekso katilinei ir duonos kepyklai.
Ūkinis pastatas
Ūkinis pastatas statytas XIX amžiaus II pusėje.
Vertingosios savybės: stačiakampio formos plano akmens mūro sienos, kapitalinių sienų tinklas, langų angos.
Pastato paskirtis – tradiciniai amatai.
Rūkykla
Rūkykla statyta XIX amžiaus II pusėje.
Vertingosios savybės: kvadratinio plano į viršų siaurėjančios sienos, apvalios angelės, įėjimo smailiaarkė anga – saugomos, atkuriamos apirusios vietos. Stogas – keturšlaitis, stogo danga – skarda. Pastato paskirtis – senovinė rūkykla.
Ledainė
Sienos iš akmens mūro, stogai – tradiciniai, stogo danga – skarda (pilkos spalvos). Ledainės paskirtis – tradicinė, maisto produktų saugojimas.
Svirnas
Svirnas statytas XIX amžiaus II pusėje, tarybiniais metais pakeistas stogas su visomis konstrukcijomis. Vertingosios savybės: I a. stačiakampis planas su akmens mūro vidine siena, langų, durų angos, apdailos elementai, medinės langų staktos. Mansardinės dalies abiejų galų frontonuose – dideli langai patalpų apšvietimui. Stogo danga – skarda (pilkos spalvos, sendinta).
Arklidės
Arklidės statytos XIX amžiaus II pusėje.
Vertingosios savybės: kvadratinis planas, vidinis kiemas, kapitalinių sienų tinklas, langų angos, kampų tinko mentės.
Arklidžių kompleksą sudaro pagrindinis ūkio pastatas, skirtas auginti žirgams, gyvulininkystei, pieno ir sūrio gamybai (sūrinė).
Segarča
Segarča  – miestelis Dolžo apskrityje, Rumunijoje, maždaug 25 km į pietus nuo apskrities centro Krajovos. Miestelis turi 8,2 tūkst. gyventojų ir garsėja baltojo vyno gamyba.
Gyventojai
1930 m. Segarčoje gyveno 6 350 gyventojų, iš kurių 250 buvo romai, o kiti rumunai. 2002 m. Rumunijos gyventojų surašymo duomenimis, miestas turėjo 8 066 gyventojus, iš kurių 7 044 buvo rumunai ir 1 013 romų.
Alkanas
Alkanas yra organinis junginys, sudarytas tik iš anglies ir vandenilio atomų. Visi anglies atomai susijungę į tiesią arba šakotą grandinę, viengubomis jungtimis, o į „neišnaudotas“ jungtis prisijungęs vandenilis. Dar galimas anglies atomų susijungimas viengubomis jungtimis į žiedą, tokie junginiai vadinami cikloalkanais. Alkanai yra alifatiniai junginiai.
Žvaigždžių karai: epizodas VI – džedajaus sugrįžimas
Žvaigždžių karai: epizodas VI – džedajaus sugrįžimas  – šeštasis „Žvaigždžių karų“ sagos epizodas. Kino ekranuose pasirodė 1983 m. gegužės 25 d. Režisierius Richard Marquand.
Alkanas
Bendroji cheminė formulė alkanų be žiedų yra CnH2n+2, kuriame n = 1, 2, 3, .. ir t. t. Paprasčiausias alkano pavyzdys yra metanas, CH4. Sekantis homologinėje eilėje yra etanas, C2H6, ir taip toliau. Kiekvienas anglies atomas alkane turi sp³ hibridizaciją.
Žvaigždžių karai: epizodas VI – džedajaus sugrįžimas
Apie filmą
Manoma, kad Džordžas Lukasas prisidėjo prie „Džedajaus sugrįžimo“ režisavimo tiek daug, kad gali būti laikomas antruoju režisieriumi. Kai kurie kritikai pastebėjo, kad Lukaso ir Marquando režisūros stiliai labai skirtingi. Marquandas buvęs daug ortodoksiškesnis.
Pirmasis filmo pavadinimas buvo „Džedajaus kerštas“, tačiau Lukasas nusprendė, kad džedajui kerštauti nebūdinga. Filmuojant darbinis projekto pavadinimas buvo „Blue Harvest“ („Mėlynasis derlius“), o filmas – „Horror Beyond Imagination“ („Neįsivaizduojamas siaubas“), kad būtų nuslėpta, kas iš tikrųjų kuriama. Lukasas buvo jau visai savarankiškas ir nepriklausomas nuo Holivudo sistemos.
Alkanas
Izomerija
Pirmieji trys homologinės eilės nariai – metanas, etanas bei propanas – izomerų neturi, jie egzistuoja tik viena forma. Jei alkaną sudaro daugiau nei trys anglies atomai, jie gali išsidėstyti skirtingais būdais – sudaryti izomerus. Izomerais vadinami junginiai, turintys tą pačią molekulinę formulę, tačiau skirtingą atomų išsidėstymą molekulėje. Alkanai gali būti linijinės struktūros, ciklinės arba šakotos grandinės. Didėjant anglies atomų skaičiui molekulėje, galimų izomerų skaičius taip pat didėja.
Žvaigždžių karai: epizodas VI – džedajaus sugrįžimas
Apie filmą
Kritikų ir gerbėjų „Džedajaus sugrįžimas“ dažnai laikomas silpniausiu pirmosios trilogijos filmu. Nors veiksmo scenos giriamos, gerbėjai priekaištauja Lukasui, kad gan primityvią evokų gentelę padarė galinčią nugalėti iki dantų ginkluotas imperines pajėgas. Kiti gerbėjai evokus mėgsta būtent už jų išradingumą ir ryžtą.
Alkanas
Izomerija
150px|thumb|right| (iš kairės į dešinę): [[butanas ir izobutanas yra izomerai (C4H10); ciklobutanas ir metilciklopropanas taip pat yra izomerai (C4H8); biciklo [1.1.0.] butanas (C4H6) neturi izomerų]]
Žvaigždžių karai: epizodas VI – džedajaus sugrįžimas
Apie filmą
1984 m. 56-ojoje Oskarų ceremonijoje filmas buvo apdovanotas specialiuoju apdovanojimu už vaizdo efektus.
Alkanas
Nomenklatūra
Pirmųjų keturių alkanų – metano, etano, propano, butano – pavadinimai yra trivialieji. Kitų homologinės eilės narių pavadinimai sudaromi iš skaitvardžių, atitinkančių anglies atomų skaičių junginyje, pavadinimų graikų arba lotynų kalba, pridedant priesagą -an- ir galūnę -as: pvz., pentanas, heksanas, …, dekanas ir t. t.
Šakotos struktūros alkanai
Paprastai pavadinant šakotos struktūros alkanus pridedamas priešdėlis izo-. Remiantis IUPAC nomenklatūra, sudarant šakotos struktūros alkano pavadinimą, vadovaujamasi tokiomis taisyklėmis: Pvz. 150px
Žvaigždžių karai: epizodas VI – džedajaus sugrįžimas
Siužetas
Imperija stato naują, galingesnę „Mirties žvaigždę“. Brėžiniai pakliūna į sukilėlių rankas (ne be Imperatoriaus žinios).
Alkanas
Šakotos struktūros alkanai
2 – metilbutanas
Žvaigždžių karai: epizodas VI – džedajaus sugrįžimas
Siužetas
Dartas Veideris atvyksta į statomą stotį ir reikalauja statyti kuo greičiau, praneša, kad pats Imperatorius ketina apsilankyti ir patikrinti darbą.
Alkanas
Cikloalkanai
Cikloalkanų pavadinimai sudaromi taip pat kaip ir nešakotos grandinės alkanų pridedant priešdėlį ciklo-, pvz., ciklopentaną sudaro penki anglies atomai išsidėstę uždaroje grandinėje.
Konformacijos
Struktūrinė formulė ir cheminio ryšio kampas ne visada visiškai apibūdina molekulės geometrinį išsidėstymą. Cheminis ryšys tarp atomo ir atomų grupių gali pasisukti įvairiu kampu vienas kito atžvilgiu. Nuo posūkio kampo didumo molekulė įgyja skirtingas geometrines formas, vadinamas konformacijomis.
Etanas yra paprasčiausias junginys, kuriam būdingos konformacijos. 250px|thumb|right
Metilo grupės etano molekulėje apsisukdavomos visa ratą, t. y. 360°, tris kartus būna sustabdytoje ir tris kartus užstotoje konformacijoje. Užstotoje konformacijoje abiejų anglies atomų vandenilio jonai yra priešpriešais, todėl posūkio įtampa, o dėl jos ir molekulės potencinė energija yra didžiausia. Todėl ši konformacija nepatvariausia ir joje molekulė būna trumpiausiai. Sustabdytosios konformacijos energija yra minimali dėl maksimalaus nuotolio tarp vandenilio atomų, todėl daugiausia etano molekulių yra šioje konformacijoje. Normaliomis sąlygomis tik 1 molekulė iš 1 000 turi pakankamai energijos, kad galėtų laisvai suktis apie σ ryšį. Kitos molekulės yra sustabdytoje konformacijoje.
Molekulės geometrija
150px|thumb|right|sp³ hibridizacija metano molekulėje
Molekulės geometrija labai lemia alkanų fizikines ir chemines savybes. Šios savybės priklauso nuo anglies elektronų konfigūracijos. Alkanų molekulėse elektronai yra sp³ hibridizacijos. Anglies atomas turi keturis velentinius elektronus, iš kurių vienas yra 2s orbitalėje, o kiti trys – 2p orbitalėje. Šios dvi orbitalės hibridizuojasi (vyksta orbitalių suvienodėjimas), jų energija suvienodėja, ir po hibridizacijos orbitalės išsidėsto erdvėje taip, kad jų ašys būna nukreiptos į teatraedro vršūnes. Kampas tarp ašių yra lygus 109,47°.
Cheminis ryšys
Alkanų molekulėse yra tik C – H ir C – C viengubi ryšiai. Ryšio tarp C – H (anglies ir vandenilio)atomų ilgis yra apytiksliai lygus 1,09×-1010 m, o tarp C – C atomų – 1,54×-1010 m.
Žvaigždžių karai: epizodas VI – džedajaus sugrįžimas
Siužetas
Lukas ir draugai atvyksta į Tatuiną gelbėti Hano Solo. Lukas pasidaro naują šviesos kalaviją. R2-D2 ir C-3PO atkeliauja į Džiabos būstą su holografine žinute nuo Luko: šis prašo Džiabos paleisti Haną. Galvų medžioklis, kurio veido nematome, išlaisvina Haną iš karbonito. Paaiškėja, kad išgelbėtojas – princesė Lėja. Džiaba juodu aptinka. Kitą rytą Lukas pats atvyksta pas Džiabą, tačiau pastarasis įmeta Luką į duobę, kur jis turi kautis su pabaisa. Lukas įveikia pabaisą, tuomet Džiaba išsiunčia jį ir jo draugus nužudyti į Karkuno duobę. Su R2-D2 pagalba Lukas atgauna savo šviesos kalaviją ir po kovos su draugais pasprunka iš egzekucijos vietos.
Lukas grįžta į Dagobą baigti džedajaus mokymo, tačiau Joda serga ir sako, kad jam nebereikia mokytis. Prieš mirdamas Joda pasako Lukui, kad jam telieka susidurti akis į akį su Dartu Veideriu – Joda patvirtina, kad jis išties yra Luko tėvas. Vėliau pasirodo Obi-Vano dvasia, papasakojanti, kad Veideris kadaise buvo Anakinas Skaivokeris – džedajus, pasukęs į Tamsiąją pusę, – ir kad princesė Lėja yra Luko dvynė sesuo.
Sukilėliai rezga planus, kaip įveikti „Mirties žvaigždę“. Lukas su draugais turi prieiti prie stoties apsauginio lauko generatoriaus Endoro mėnulyje ir išjungti lauką. Endore Luką ir kompaniją aptinka, tačiau jiems pavyksta pasprukti. Jie susiduria su evokų, vietinių Endoro gyventojų-meškiukų, gentimi. Evokai sutinka padėti kovoti su Imperija. Lukas atskleidžia Lėjai, kad ji – jo sesuo, o Veideris – jų tėvas.
Lukas nusprendžia, kad atėjo laikas susitikti su Dartu Veideriu. Jis pasiduoda Imperijos kariams ir bando įtikinti Veiderį sugrįžti iš Tamsiosios pusės. Jie keliauja į „Mirties žvaigždę“ ir susitinka su Imperatoriumi, kuris pasako paruošęs sukilėliams spąstus.
Filmo kulminacijoje paraleliai vystomos trys siužetinės linijos. Endore sukilėliai įsiveržia į lauko generatoriaus pastatą, tačiau čia juos pasitinka Imperijos pajėgos. Solo su kitais išvedamas iš bunkerio, tačiau tuomet puola evokai. Virš Endoro sukilėlių laivai, išnirę iš hipererdvės, randa „Mirties žvaigždę“ vis dar su apsauginiu lauku, ir prasideda mūšis. Dartas Veideris ir Lukas kaunasi „Žvaigždėje“. Lukas nukerta Veideriui dirbtinę plaštaką, tačiau, nors ir kurstomas Imperatoriaus, atsisako nužudyti tėvą, nes suvokia šitaip einąs jo pėdomis. Imperatorius kankina Luką Jėgos žaibais. Paveiktas sūnaus agonijos, Anakinas Skaivokeris sugrįžta: pakelia Imperatorių ir numeta jį į bedugnę. Imperatoriaus žaibai mirtinai sužeidė Anakiną, jo kvėpavimo sistema nebeveikia. Anakinas paprašo Luko nuimti jo kaukę: Lukas išvysta išblyškusį tėvo veidą. Anakinas pasako, kad Lukas buvo teisus ir prašo tą patį pasakyti seseriai. Anakinas miršta.
Dramblio Kaulo Kranto Konstitucija
Dramblio Kaulo Kranto Konstitucija – pagrindinis Dramblio Kaulo Kranto Respublikos įstatymas, Konstitucija. Priimta 2000 m.
Istorija
Po aukų pareikalavusio perversmo 1999 m. suformuota nacionalinė vyriausybė pažadėjo laisvus rinkimus. Naują konstituciją 2000 m. vasarą patvirtino gyventojai.
1960 m. Konstitucija
1960 m. spalio 31 d. Dramblio Kaulo Kranto Nacionalinė asamblėja priėmė Konstituciją, kuria įsteigta nepriklausoma respublika. 1960 m. Konstitucija pagrindė stiprią, centralizuotą prezidentinę sistemą su nepriklausomais teismais ir nacionaliniu įstatymų leidėju.
Ukmergės dekanatas
thumb|[[Ukmergės šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia – pagrindinė Ukmergės dekanato bažnyčia]]
Ukmergės dekanatas priklauso Kauno arkivyskupijai. Jam priklauso:
Ivanas Polozkovas
Ivanas Polozkovas (, g. 1935 m. vasario 16 d. Kursko srityje, Rusijos TFSR) – tarybinis partinis veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.
Biografija
1965 m. baigė Visasąjunginį neakivaizdinį finansų-ekonomikos institutą, 1977 m. – Aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK, 1980 m. – Visuomenės mokslų akademiją prie TSKP CK.
Nuo 1957 m. dirbo Kursko srities Solncevo rajone: kolūkyje, rajono kūno kultūros ir sporto komiteto pirmininkas, rajono komjaunimo komiteto antrasis sekretorius, baigęs Centrinę komjaunimo mokyklą išrinktas pirmuoju sekretoriumi. 1962 m. tapo partiniu funkcionieriumi: dirbo rajono komiteto instruktoriumi, kolūkių-tarybinių ūkių valdybos partinio komiteto skyriaus vedėjo pavaduotojas, partijos rajono komiteto sekretorius, antrasis sekretorius. 1969–1972 m. buvo partijos Kursko srities komiteto skyriaus vedėjo pavaduotojas, vėliau – Rylsko rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas.
Nuo 1973 m. iki 1985 m. dirbo TSKP CK aparate (instruktorius, vėliau – Centrinės Juodžemio zonos ir Volgos-Viatkos rajono sektoriaus vedėjas). 1985 m. tapo partijos Krasnodaro krašto komiteto pirmuoju sekretoriumi, nuo 1990 m. balandžio mėn. – kartu ir krašto liaudies deputatų tarybos pirmininkas. 1990 m. birželio mėn. tapo tik įkurtos Rusijos TFSR Komunistų partijos CK pirmuoju sekretoriumi, juo buvo iki 1991 m. liepos mėn. Šiame poste aktyviai priešinosi M.Gorbačiovo perestroikos politikai.
1989–1991 m. buvo TSRS liaudies deputatas, 1990–1993 m. – Rusijos liaudies deputatas. 1986–1991 m. buvo TSKP CK narys, 1990–1991 m. – TSKP CK Politinio biuro narys.
Papildoma informacija
Pirmajame RTSFR liaudies deputatų suvažiavime 1990 m. gegužės mėn. komunistinio flango remiamas bolotiravosi į RTSFR Aukščiausiosios Tarybos pirmininko postą (jo priešininku buvo Borisas Jelcinas). Dviejuose balsavimo turuose nei vienas iš pretendentų nesurinko pusės balsų. Komunistams atšaukus I. Polozkovo kandidatūrą ir pasiūlius A. Vlasovą, B. Jelcinas nugalėjo jau pirmame ture.
Juozas Mockaitis
Juozas Mockaitis (1907 m. kovo 23 d. Mažonai, Tauragės valsčius – 1995 m. kovo 18 d., palaidotas Čikagoje) – Lietuvos agronomas, agronomijos daktaras.
Biografija
1931 m. baigė žemės ūkio akademiją, diplomą gavo 1938 m. 1949 m. baigė Hohenheimo aukštąją žemės ūkio mokyklą prie Štutgarto.
1931–1933 m. dirbo rajono agronomu ir žemės ūkio mokyklos mokytoju Širvintose, 1934–1944 m. Žemės ūkio rūmuose ir žemės ūkio ministerijoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. persikėlė į JAV, Viskonsino ir Mičigano universitetuose dirbo augalų selekcininku. 1964–1969 m. dėstė Mičigano universitete; profesorius. Bendradarbiavo žurnaluose „Žemės ūkis“, „Naujoji sodyba“, „Ūkininko patarėjas“, „Lietuvių enciklopedija“.
Bhilajus
Bhilajus arba Bhilainagaras – miestas Indijoje, Čhatisgarhe, Durgo–Bhilainagaro aglomeracijoje, 32 km į vakarus nuo Raipuro. Stotis prie Hauros–Mumbajaus geležinkelio linijos. Veikia metalurgijos kombinatas (plieno gamykla). Jam žaliavos tiekiamos iš aplinkinių geležies ir mangano rūdų telkinių bei Korbos anglies baseino.
Istorija
Bhilajus išaugo kai jungtinėmis TSRS–Indijos pastangomis buvo įkurtas metalurgijos kombinatas.
Medinos (Daugėliškis)
Medinos – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 12 km nuo Naujojo Daugėliškio.
Gilužiai (Molėtai)
Gilužiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje. Kaimas stovi dešinėje pusėje kelio, o kitoje kelio pusėje yra Gilužio ežeras. Gilužiai įtraukti į paminklosaugos sąrašą kaip gatvinis kaimas.
Istorija
1570–1598 m. buvo Alantos dvaro Girsteikiškio valsčiaus kaimas (minimas kaip Antagilužiai). 1652 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. 1654 m. Gilužiai.
Liudvikas II (Bavarija)
Liudvikas II (1845 m. rugpjūčio 25 d. Nymfenburgo pilyje, Miunchene – 1886 m. birželio 13 d. netoli Bergo pilies, prie Štarnbergo ežero) – Bavarijos karalius.
Biografija
Dėl romantiškos aistros menui Liudvikas įėjo į istoriją „pasakų karaliaus“ pravarde. Bavarijos karaliaus Liudviko I anūkas 1864 m. tapo Bavarijos valdovu sunkiais Vokietijos vienijimosi laikais, būdamas vos 18 metų. Bavarija nenoriai dalyvavo Austrijos pusėje jos kare prieš Prūsiją 1866 m. Prūsijos ir Prancūzijos karo metu 1870–1871 m. Liudvikas delsė vykdyti sutartyje numatytas pareigas Prūsijai. Jas vykdė tik gavęs nuolaidas. Laiške Prūsijos karaliui Vilhelmui I, kurį parašyti sumanė O. fon Bismarkas, Liudvikas paprašė imperatoriaus titulo. Liudvikas daugiausiai domėjosi menu, ypač savo garbinamo R. Vagnerio muzika. Nuo 1875 m. jis nesirodė viešumoje ir ėmėsi statyti pilis (Hernchimzė, Noišvanšteinas, Linderhofas), kuriose pakaitomis gyveno. Dėl begalės skolų bei progresuojančios psichinės ligos Liudvikas buvo paskelbtas neveiksniu. 1886 m. birželio 10 d. jo dėdė princas Liutpoldas tapo regentu. Po trijų dienų Liudvikas nuskendo kartu su psichiatru A. fon Gudenu iki šiol neišaiškintomis aplinkybėmis Štarnbergo ežere.
Bitiniai
Bitiniai (Apoidea) – plėviasparnių vabzdžių antšeimis. Giminingi vapsvoms ir skruzdėlėms. Svarbiausi požymiai: kūnas apaugęs plunksniškais plaukeliais, užpakalinės letenos 1-mas narelis platesnis už kitus ir vidinėje pusėje turi šepetėlį žiedadulkėms rinkti. Patelė su geluonimi. Burnos organai pritaikyti graužti ir nektarui čiulpti.
Bitiniai minta išimtinai augaliniu maistu. Be nektaro ir vandens, jie renka ir žiedadulkes jaunikliams (lervoms) maitinti. Žiedadulkėms rinkti ir joms į lizdus pernešti įvairios bitinių grupės turi skirtingų priemonių.
Lietuvoje bitiniai ištirti neblogai. Žinoma apie 350 rūšių. Didelė bitinių pavyzdžių kolekcija sukaupta Čepkelių rezervate.
Glicerolis
Glicerolis (dar žinomas kaip glicerinas arba 1,2,3-propantriolis) E422 – dirbtinis saldiklis
Glicerolis − tirštas, bespalvis, bekvapis, tąsus skystis. Tirpus vandenyje, higroskopiškas, saldoko skonio, mažai kenksmingas.
Istorija
Kad glicerolis yra trihidroksilis alkoholis, nustatė prancūzų kilmės chemikas M. Bertlo (1827–1907).
Maisto priedas
Dirbtinis saldiklis – Europos Sąjungos E numerių sąraše esantis E422.
Naudojimas
Glicerolis yra naudojamas maisto pramonėje kaip saldiklis, tabako gamyboje, medicinoje, skalbimo, kosmetikos priemonėms, tekstilės, popieriaus, plastmasės, lakų ir odos produkcijai, žemės ūkyje, elektrotechnikoje, radiotechnikoje.
Čakasas
Čakasas  – miestas Peru, Ankašo departamento rytuose, 3300 m aukštyje. Asunsjono provincijos centras. Kelias į San Luisą.
Pagrindinė miesto šventė rugpjūčio 15 d. švenčiama Mama Ashu (Šv. Mergelės Ėmimo Dangun šventė).
Optimizavimas
Optimizavimas:
Toamasina
Toamasina, dar žinoma kaip Tamatavė – Madagaskaro miestas.
Toamasina yra Acinananos regiono ir Toamasinos provincijos sostinė. Miestas yra svarbiausias Madagaskaro uostas, įsikūręs salos rytinio kranto centrinėje dalyje. Jame gyvena 179 045 gyventojų (2001 m. duomenys). Uostas svarbus dėl koralinio rifo, kuris suformavo didelį ir erdvų uostą su dviem išėjimais. Miestas įsikūręs smėlėtame pusiasalyje, kuris išsikišęs į jūrą.
Toamasinoje yra palmėmis apsodintos alėjos ir gražūs paplūdimiai, bet dėl ryklių ir užterštumo negalima maudytis. Bazary Be yra vienas iš gatvės turgų. Centrinis turgus yra viena lankomiausių miesto vietų. Mieste yra Toamasinos universitetas.
Valdant prancūzams Toamasinoje buvo keletas užsienio konsulų ir daugybė prancūzų pareigūnų. Per uostą buvo įvežami audiniai, miltų gaminiai, geležies ir plieno dirbiniai, o išvežamos aukso dulkės, guma, gyvūnai. Ryšys su Europa buvo palaikomas „Messageries Maritimes“ ir „Havraise“ kompanijų garlaiviais, o su Mauricijumi ir Šri Lanka – per britų „Union-Castle Line“.
Dėl dirvos ypatybių ir didelio gyventojų tankumo miestą dažnai užpuldavo epidemijos: 1898 ir 1900 m. kilo maras, bet nusausinus aplinkines pelkes padėtis pasitaisė. 1895 m. vietiniai gyventojai buvo perkelti iš miesto į naujai įkurtą kaimą šiaurės vakaruose. Miestą su sostine jungė 180 mylių ilgio telegrafas.
Maldeniai (reikšmės)
Maldeniais vadinami kaimai:
Motiejus Petrauskas
Motiejus Petrauskas (1890 m. Šetkaimys, Betygalos valsčius, Raseinių apskritis, Rusijos imperija – 1956 m. gegužės 29 d.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė pasiturinčio ūkininko šeimoje. 1907 m. išvažiavo į Čikagą, JAV, kur studijavo ekonomikos mokslus, dirbo dienraštyje „Naujienos“. 1918 m. grįžo į Lietuvą.
1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. birželio 23 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai (Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos blokas). Atsisakė mandato.
Netoli Šiaulių įsigijo 35 ha ūkį. Gyvendamas Šiauliuose dalyvavo visuomeninėje veikloje, palaikė ryšius su Valstiečiais liaudininkais.
1949 m. spalio 28 d. suimtas ir nuteistas dešimčiai metų kalėjimo, mirė lageryje.
Sakatekoluka
Sakatekoluka  – miestas centriniame Salvadore, į pietryčius nuo San Salvadoro, 210 m aukštyje. La Paso departamento administracinis centras. 75.1 tūkst. gyventojų (2016 m.). Tekstilės, maisto, medienos apdirbimo pramonė. Apylinkėse auginama kava, medvilnė. Yra Šv. Liucijos katedra. 1922 m. Sakatekoluką smarkiai apgriovė žemės drebėjimas.
NK Korotan Prevalje
Istorija
Nuo 1994 m. žaidė aukščiausioje lygoje.
2002-2003 m. sezono pradžioje dėl dviejų neatvykimų į rungtynes prarado lygos licenciją. Išformuotas ir likviduotas.
Zofiuvka (Monkų apskritis)
Zofiuvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Knišino valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Knišino, 14 km į pietryčius nuo Monkų ir 29 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
1783 m. pr. m. e.
'''1783 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Sukiniai
Sukiniai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Veprių, kairiajame Šventosios krante, prie Žuvintės upelio žiočių. Kaime ant vaizdingų kalvų šalia Šventosios upės slėnio nuo XIX a. vidurio gyventa ištremtų rusų sentikių. Jame tebėra sentikių kapinaitės. Kaimo vakaruose yra vienas didžiausių Ukmergės rajone Sukinių piliakalnis. Piliakalnio šlaitai apaugę mišku, statūs, iki 30 m aukščio. Aikštelėje aptiktai kultūrinis sluoksnis, mūro likučių ir akmenų grindinys.
Į šiaurę nuo kaimo, šalia Šventosios upės yra gamtos paminklai: mitologinis akmuo Mokas, kiek ryčiau – Šaltupio akmuo. Keliaujant žemyn kairiuoju Šventosios krantu yra jos intako Žuvintės kraštovaizdžio draustinis, su įspūdingu verdančiu šaltiniu (gamtos paminklas prie Žuvintės ir Sugedos upelių santakos netoli Šventosios) ir kitu mažesniu šaltiniu.
Sukiniuose kuriama Vladimiro Megrė „Skambančių Rusijos kedrų“ serijos knygų išpopuliarintu mokymu besivadovaujanti „anastasijiečių“ ekologinė gyvenvietė.
miniatiūra|250px|left|Sentikių kapinaitės
Romintos giria
thumb|Romintos girios kraštovaizdžio parko schema
Romintos giria  – miškas ir tuo pačiu mezoreljefas Lietuvoje (Vilkaviškio rajone), Karaliaučiaus krašte (Nesterovo rajone) ir Lenkijoje (Varmijos Mozūrų vaivadijoje). Giria priklauso Sūduvos aukštumai, kuri yra viena iš Baltijos aukštumų dalių.
Giria Vištyčio aukštuma nuo Vištyčio ežero apie 27 km driekiasi į vakarus iki Geldapės, ir apie 15 km iš šiaurės į pietus. Girios plotas 350 km², iš jų 200 km² Kaliningrado srityje, 150 km² Lenkijoje. Girioje yra apie 20 ežerėlių. Per gi­rią teka Rominta, Blindė, Juodupė, Pisa.
Istorija
Romintos girią senieji prūsai laikė šventa, joje jau I–II a. buvo atliekamos aukojimo apeigos, vyko kitokios šventės. Kryžiuo­čiams užvaldžius šį kraštą, Romintos girioje medžiodavo ordino magistrai ir jų svečiai. Vė­liau Romintoje ir Juodbūdėje pastatytuose vasarnamiuose vasaras praleisdavo, medžiodavo Prūsijos karaliai. Giria buvo paskelbta karaliaus nuosavybe. 2 500 ha buvo apjuosta lentų tvora su galerijomis. Medžioklės plotas priklausė Nesavo, Barckhauzo, Romintos ir Žydkiemio girininkijoms. Ypač girią mėgo Vokietijos imperatorius Vilhelmas II.
Ilgą laiką iš Romintos girios upėmis į Karaliaučiaus krašto didžiuosius miestus plukdyta mediena. Romintos gyven­vietėje veikė vilnų vėlykla, aliejaus spaudykla. Kiautų kaime buvo geležies lie­jykla, o XVIII a. – popieriaus ir celiuliozės fabrikas. 1756–1763 m. Septynerių metų karo tarp Prūsijos ir Rusijos metu Romintos girioje slėpėsi kariuo­menės žiaurumų įbauginti apylinkių žmonės, tarp jų ir Tolminkiemio klebonas Kristijonas Donelaitis, kuris girioje slė­pėsi 1757 m. rugpjūčio 10–27 d. Per Romintos girią 1927 m. nutiestas geležinkelis Geldapė–Gumbinė, veikęs iki 1944 m.
Antrojo pasaulinio karo išvakarėse Romintos giria buvo tapusi aukštų Vokietijos nacių medžioklės vieta. Feldmaršalas Hermanas Gėringas 1936 m. pastatydino me­džioklės rezidenciją Jėgerhofą netoli Romintos gyvenvietės. Jis Romintos gi­rioje nušovė patį didžiausią iki to meto Europoje sumedžiotą elnią. 1941 m. čia buvo įkurta Vokietijos oro pajėgų vyriausioji būstinė. Už 15 km, vakari­nėje Geldapės ežero pakrantėje, pastatytos šta­bo vadovybės slėptuvės. Pokario metais Lietuvos partizanai per Romintos girią prasiver­žė į Lenkiją ir toliau į Vakarus.
Po Antrojo pasauli­nio karo Rytprūsiai buvo padalyti beveik tiesia lini­ja. Pietinis girios ruožas teko Lenkijai, didžioji dalis atsidūrė Kaliningrado srityje. Lietuvai atiteko tik nedidelis ruožas pasienyje. Lenkijos pusėje kaimai priartėja prie pat gi­rios pakraščio, rusiškoje pusėje dauguma jų išnykę.
Dinamo Bat'umi
Istorija
Klubo ištakos siekia 1923 m. Nuo 1990 m. žaidė Gruzijos čempionate, bet didelių pasiekimų nebūta.
1998 m. tapo Gruzijos futbolo taurės turnyro nugalėtojais. 2015, 2019 ir 2020 m. likdavo antroje vietoje.
Bagizmas
miniatiūra|[[Džonas Lenonas ir Yoko Ono]] Bagizmas – terminas, kurį sukūrė Džonas Lenonas ir Yoko Ono, kaip dalį plačios taikos kampanijos šeštojo dešimtmečio pabaigoje. Bagizmo tikslas buvo išjuokti prietarus ir stereotipus. Bagizmas pažodžiui reiškia maišo dėvėjimą ant viso kūno. Pagal Džoną Lennoną ir Yoko Ono, gyvendamas maiše žmogus negali būti kitų teisiamas remiantis odos spalva, lytimi, plaukų ilgiu, apranga, amžiumi ar kitomis savybėmis. Tai buvo pristatyta kaip pilno bendravimo forma - užuot susitelkę ties išvaizda, klausytojai turi girdėti tik bagisto žinią.
Tikslas ir pradžia
Džonas Lenonas ir Yoko Ono pasiūlė šią idėją 1969 m. kovo 31 d. Vienos konferencijoje. Visiškai ją paaiškino 1969 m. birželio 14 d. per interviu su Davidu Frostu. Bagizmas atspindėjo keistą, nerūpestingą ir dažnai linksmą kitų Džono ir Yoko taikos akcijų nuotaiką. Atkreipdamas daugelio dėmesį su keistomis savo prielaidomis, bagizmas pasauliui perteikė svarbų socialinį ir politinį pranešimą. Lenonas yra pareiškęs: „Yoko ir aš tikrai sutinkame būti pasaulio klounais, jei tai darydami padarysime kažką gero.”
Prieš šią akciją pora, 1968 m., dalyvavo „Alchemiškose Vestuvėse“ - pogrindžio menininkų susirinkime Londone. Numeris buvo atliekamas maiše ir kvietė publiką būti aktyviais, o ne pasyviais vartotojais. Džonas ir Yoko įšliaužė į juodo aksomo maišą, esantį ant scenos, atsisėdo sukryžiuotomis kojomis kelis į kelį ir užsidarė maiše. Jie judėjo 45 minutes. Tai buvo stiprus išbandymas auditorijai. Žiniasklaida klaidingai paskelbė, kad jie maiše mylėjosi.
Sen Mišelio kalnas
thumb|400px|Sen Mišelio kalnas iš pietinės pusės
Žygimanto Augusto ežeras
Žygimanto Augusto ežeras  – ežeras Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Monkų apskrityje, Knišino valsčiuje, netoli Čechoviznos kaimo. Tai nedidelis, po Nerešlo upės užtvenkimo susidaręs ežeras esantis Balstogės aukštumose. Upė buvo užtvenkta 1559 metais, karaliaus Žygimanto Augusto valdymo laikais.
Alberto Fujimori
Albertas Kenja Fudžimoris (Alberto Ken’ya Fujimori, g. 1938 m. liepos 28 d. Limoje, Peru) – Peru politikas, 1990–2000 m. šalies prezidentas.
Biografija
Japonų imigrantų sūnus.
Valdydamas šalį kovojo prieš Peru teroristinę organizaciją Švytintis Kelias (Sendero Luminoso).
Kaltintas korupcija, autoritariniu valdymu, bei teisiamas už žmogaus teisių pažeidimus Peru partizaninio karo laikotarpiu. Jo valdymo metu Peru kariuomenė ir specialiosios tarnybos vykdė masinius gyventojų, apkaltintų ryšiais su komunistais, žudymus. 2009 m. balandžio 7 d. dieną nuteistas 25 metų kalėjimo.
Jonas Basanavičius
Jonas Basanavičius (1851 m. lapkričio 23 d., Ožkabaliuose, Bartninkų valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1927 m. vasario 16 d., Vilniuje. Palaidotas Rasų kapinėse.) – lietuvių visuomenės veikėjas, pirmasis laikraščio „Aušra“ redaktorius, vienas svarbiausių nepriklausomybės siekėjų, mokslininkas, gydytojas.
Šeima
J. Basanavičius gimė 1851 m. pasiturinčių ūkininkų šeimoje. Sūnui paaugus tėvai pradėjo rūpintis jo mokymu, pradžioje Jonas mokėsi pas kaimo mokytoją – daraktorių, vėliau jį leido į Lukšių pradžios mokyklą. Joje pasimokęs tik pirmą pusmetį, bandė stoti į Marijampolės miesto mokyklą. Tačiau neišlaikė egzaminų ir liko dar vienerius metus mokytis Lukšių pradžios mokykloje. 1868 m. buvo priimtas į Marijampolės keturklasę miesto mokyklą. 1873 m. pabaigęs Marijampolės gimnazijos keturias klases, Jonas Basanavičius atsispyrė tėvų spaudimui toliau mokytis Seinų kunigų seminarijoje ir išvyko tęsti mokslų į Maskvą.
Studijos Maskvoje
Kultūrinę ir politinę veiklą pradėjo dar studijuodamas Maskvos universitete. Tyrė Lietuvos istoriją, lietuvių kultūrą, kalbą, rinko tautosaką, rūpinosi liaudies švietimu, lietuviškos spaudos draudimo panaikinimu. 1874 m. parengė lietuvišką elementorių, bet negavo leidimo spausdinti.
Gyvenimas Bulgarijoje, Čekijoje
thumb|250px|thumb|Istorinis Lom Palankos miesto vaizdas Susitaręs su bulgarų vyriausybe, 1880 m. sausio mėn., išvyko į Bulgariją. 1879–1882 m. buvo Lom Palankos (Montanos sritis) ligoninės direktorius ir apygardos gydytojas. Turėdamas pastovų darbą, jis toliau rūpinosi lietuvybės reikalais: rašė straipsnius į lietuviškus laikraščius – „Lietuvišką Ceitungą“ ir „Naują Keleivį“. Bulgarijoje išbuvęs iki 1882 m., išvyko iš Lom Palankos, trumpam buvo grįžęs į Lietuvą, čia inicijavo „Aušros“ laikraščio leidimo pradžią ir po to vėl išvyko į Prahą, kur tobulinosi kaip gydytojas.
Gyvendamas Prahoje nuo 1882 m. gruodžio iki 1884 m. vasario, su keliais kitais bendradarbiais parengė spaudai pirmąjį „Aušros“ numerį. Iš Prahos organizavo pirmojo numerio leidimą Lietuvai. Joje parašė ir įžymiąją prakalbą šiam numeriui – Lietuvių tautos atgimimo manifestą. Legalioje rusų spaudoje įrodinėjo lietuviškos spaudos draudimo nenaudingumą caro valdžiai, pasiuntė peticiją carui, prašydamas legalizuoti žurnalą „Aušra“. thumb|left|150px|Atminimo lenta Prahoje ant namo, kuriame gyveno J.Basanavičius Šiame mieste jis taip pat susipažino su savo būsimąja žmona – Čekijos vokietaite Gabriele Eleonora Mohl. Jiedu susituokė 1884 m. balandžio 15 d. Vienoje.
Dėl finansinių sunkumų Basanavičius buvo priverstas grįžti į Bulgariją. Pirmiausiai gavo paskyrimą į nedidelį Elenos miestą, iš kur vėliau buvo perkeltas atgal į Lomą. Tačiau antrasis jo gyvenimo Lome laikotarpis nebuvo toks laimingas: į J. Basanavičių buvo pasikėsinta, jis buvo dukart peršautas, bet sužeidimai nebuvo mirtini. Šio įvykio priežastys taip ir liko neatskleistos. Spėjama, kad pasikėsinimo motyvai buvo politiniai.
1889 m. nuo džiovos mirė J. Basanavičiaus žmona Eleonora. Ši netektis dar labiau pablogino jau ir taip pašlijusią daktaro sveikatą. Po Eleonoros mirties, 1892 m. persikėlė į Varnos miestą. Ten, nepaisydamas savo ligos, tyrinėjo archyvų ir bibliotekų medžiagą, ieškodamas duomenų apie Lietuvos praeitį.
1891 m. priėmė Bulgarijos pilietybę, o nuo 1893 m. dirbo Bulgarijos kunigaikščio Ferdinando rūmų gydytoju.
Veikla Lietuvoje
thumb|240px|[[Lietuvių mokslo draugija|Lietuvių mokslo draugijos komitetas. Sėdi, iš kairės: Juozas Kairiūkštis, Antanas Smetona, Augustas Niemi, Jonas Basanavičius, Antanas Vileišis ir Jonas Vileišis. Stovi, iš kairės: Juozas Balčikonis, Zigmas Žemaitis, Mykolas Biržiška ir Jurgis Šlapelis.]] 1904 m. prasidėjus rusų-japonų karui atsirado proga grįžti į tėvynę. 1905 m. liepos 31 d. jis Nemunu atplaukė į Kauną, o kitą dieną nuvyko ir į Vilnių. Būdamas Vilniuje jis netrukus susipažino su daugybe Lietuvos inteligentų.
J. Basanavičiaus pastangomis vyko organizuoti archeologiniai kasinėjimai įvairiose Lietuvos vietose, buvo pasipriešinta caro valdininkų bandymui Gedimino pilies bokštą panaudoti kaip miesto vandentiekio sistemos dalį. Rengiant 1905 m. Didijį Vilniaus Seimą, J. Basanavičius vadovavo jo organizaciniam komitetui.
1907 m. buvo išrinktas Vilkaviškio apskrities mažažemių atstovu suvalkiečiams. Jo pastangomis 1907 m. rugsėjo 25 d. įkurta Lietuvių mokslo draugija; jis jai vadovavo iki 1927 m., redagavo jos tęstinį leidinį „Lietuvių tauta“. 1911 m. vienas iš akcinės bendrovės „Vilija“ įkūrėjų. 1913 m. vasarą J. Basanavičius ir Martynas Yčas keliems mėnesiams išvyko į Ameriką, joje skaitydami paskaitas jie rinko aukas Tautos namams pastatyti. thumb|left|240px|Jonas Basanavičius skaito [[Lietuvos nepriklausomybės aktas|Nepriklausomybės aktą (1938 m. Lietuvos pašto ženklas)]] 1917 m. rugsėjo 18-22 d. Vilniuje vykusioje Lietuvos visuomenės atstovų konferencijoje, buvo išrinkta Lietuvos Taryba. 1918 m. vasario 16 d. išsipildė ilgai laukta J. Basanavičiaus svajonė – jo pirmininkaujami 20 Lietuvos Tarybos narių paskelbė Lietuvos nepriklausomybę. J. Basanavičius pirmasis pasirašė Nepriklausomybės aktą.
1924 m. tapo Tautinės Lietuvių Studentų korporacijos Neo-Lithuania garbės nariu. 1927 m. vasario 16 d., kai visa Lietuva džiaugsmingai šventė devintąją Lietuvos nepriklausomybės sukaktį, 18 val. 50 min. dr. J. Basanavičius mirė. Lietuvoje buvo paskelbtas 5 dienų gedulas. Laidotuvės vyko vasario 21 d. Vilniaus gatvėmis iš Bazilikos į Rasų kapines. thumb|150px|J. Basanavičiaus kapas [[Rasų kapinėse]]
Įvertinimas
Už nuopelnus Lietuvai, dr. J. Basanavičiui gyvam esant buvo skirta valstybinė pensija. Kauno Vytauto Didžiojo universitetas išrinko jį savo garbės nariu ir profesoriumi. Po mirties Kauno karo ligoninė, kurioje jis gydėsi, buvo pavadinta jo vardu. Daugelis miestų įamžino jo atminimą paminklais bei biustais, atsirado Jono Basanavičiaus vardu pavadintų gatvių, aikščių, parkų ir įvairių visuomeninių pastatų. Pirmasis paminklas J. Basanavičiui pastatytas 1923 m. Vytauto Didžiojo muziejaus sodelyje; biusto (skulpt. J. Zikaras) atidengime dalyvavo ir pats "Tautos Patriarchas." Vėliau jo atvaizdas pavaizduotas ant 50 litų banknoto. Iš gausybės J. Basanavičiaus vardu pavadintų gatvių, Lietuvoje žymiausia yra Palangoje. Palangoje, gatvės pradžioje stovi paminklas Jonui Basanavičiui (skulptorius J.Zikaras).
Jono Basanavičiaus gimtuosiuose Ožkabaliuose įrengta Jono Basanavičiaus gimtoji sodyba-muziejus su dideliu ąžuolynu.
Antanas Žvironas
thumb|200px|Atminimo lenta Vilniuje, Didžioji g. 4
Jonas Basanavičius
J. Basanavičius fikcijoje
Andriaus Tapino romane „Vilko valanda“ Jonas Basanavičius vaizduojamas kaip Laisvojo Vilniaus universiteto dominijos Alchemijos katedros vedėjas.
Antanas Žvironas
Antanas Žvironas (1899 m. spalio 30 d. Užpaliuose – 1954 m. spalio 6 d. Vilniuje, palaidotas Užpaliuose) – Lietuvos fizikas, politikas.
Biografija
Baigęs Užpalių pradžios mokyklą, mokėsi privačiai, 1914–1916 m. Vilniaus gimnazijoje. 1916–1917 m. studijavo Tomsko technologijos institute. 1921 m. baigęs Kauno karo mokyklą, tarnavo artilerijos karininku. Nuo 1924 m. „Žiežirbos“, 1925 m. „Žaizdro“ narys. Slapyvardis A. Smėliūnas.
1927 m. baigė Lietuvos universitetą, po pasikėsinimo į Augustiną Voldemarą buvo suimtas, 1927 m. balandžio 27 d. karo lauko teismo nuteistas 1,5 metų kalėti. 1931 m. kartu su Steponu Kairiu – LSDP programos autorius. Išvertė Otto Bauerio knygą „Socialdemokratija, religija, bažnyčia“.
Po mirties 1992 m. už žydų gelbėjimą vokiečių okupacijos metais apdovanotas Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi.
Albanijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Albanijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Miknaičiai
Miknaičiais vadinami kaimai:
Medinos (Linkmenys)
Medinos – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Linkmenų.
Heinrich Böll
thumb|right|Heinrich Böll Heinrichas Bėlis (1917 m. gruodžio 21 d. Kelne – 1985 m. liepos 17 d.) – vienas įtakingiausių Vokietijos rašytojų po Antrojo pasaulinio karo, Nobelio literatūros premijos laureatas.
Biografija
Baigęs pagrindinę mokyklą, Heinrich Böll mokėsi knygų prekybos amato. Atlikęs privalomąją darbo prievolę, pradėjo studijuoti germanistiką ir klasikinę filosofiją Kelno universitete, tačiau 1939 m. liepą buvo pašauktas į vermachtą. 6 metus Bėlis tarnavo eiliniu, daugiausia Rusijoje, ir tai turėjo didelės įtakos jo vėlesnei kūrybai.
1942 m. Heinrich Böll vedė Anamariją Cech. Po karo tęsė studijas, su pertraukomis dirbo iš tėvo paveldėtose ir brolio vadovaujamose stalių dirbtuvėse, vėliau Gyventojų surašymo įstaigos Kelno skyriuje. Nuo 1951 m. kūrė kaip laisvasis menininkas (rašytojas). Jo kūrybą sudaro trumpi apsakymai, romanai, esė, pjesės, eilėraščiai. Bėlis taip buvo leidėjas ir vertėjas iš anglų kalbos. Nuo 1971 iki 1974 m. jis buvo Tarptautinio PEN klubo prezidentas.
Psichoanalizė
Psichoanalizė (iš (psyche) 'siela' + ανάλυσις (analysis) 'tyrimas') – keletas susijusių teorijų, aiškinančių proto veikimą. Pagal šias teorijas tik atradus gilumines, praeityje (dažniausiai vaikystėje) esančias priežastis, galima koreguoti dabartines individo problemas. Dauguma žmonių neurozių ir antisocialių veiksmų kyla dėl vienos ar kitos energijos užslopinimo, įvykusio vaikystėje (seksualinių traumų ir pan.). Dalis šių dalykų būna suvokiami sąmoningai, tačiau dalis veikia tik pasąmonėje, netiesiogiai darydami įtaką žmonių norams ir veiksmams. Psichoanalitikai, padedantys žmonėms, dažniausiai naudoja asociatyvinius metodus, bandydami išsiaiškinti užslopinimų priežastis bei padėti žmonėms išspręsti dvasines problemas.
Sąvoka taip pat taikoma apibūdinti gelmių psichologijos, psichiatrijos metodą, kurį, apie 1890 m. pradėjo taikyti Vienos neurologas Zigmundas Froidas. Tai metodas, kuriuo siekiama išsiaiškinti (suprasti) žmogaus elgesio motyvus, neįsisąmonintus (glūdinčius pasąmonėje) jausmus, mintis. Pasąmonės veikimą pirmasis aprašė Sigmund Freud. S. Freud ieškojo neurozių priežasčių ir gydymo būdų, tačiau jo teorijos peržengė medicinos mokslo ribas. Psichoanalitiniai metodai taikomi socialiniuose moksluose, filosofijoje, kultūrologijoje. Laikotarpiu po S. Freud teorija toliau modifikuota. Psichoanalizė padėjo pagrindus visoms šiuolaikinėms psichoterapijos mokykloms.
miniatiūra|dešinėje|[[Zigmundas Froidas – psichoanalizės pradininkas]]
Klasikinė psichoanalizės teorija
Psichoanalizės teoriją XIX a. 10-ame dešimtmetyje sukūrė Vienos neurologas S. Freud, kuris domėjosi rezultatyviu pacientų su neurozės arba isterijos simptomais gydymu.
Topografinis modelis
Bendraudamas su pacientais S. Freud pastebėjo, kad daugelis jų skundžiasi seksualinėmis problemomis. Jis padarė prielaidą, kad jų problemos kyla iš kultūrinių seksualinės išraiškos apribojimų ir XX a. pradžioje išdėstė tai vadinamoje „topografinėje teorijoje“, VII-ame savo knygos „Sapnų aiškinimas“ dalyje. Pagal šią teoriją, kurios jis praktiškai atsisakė 1923 m., nepriimtini seksualiniai troškimai slopinami pasąmonėje. Šie troškimai pasąmonėje slopinami dėl to, kad „visuomenė“ smerkia priešvedybinį seksą, o tai sukelia baimę. Tuo pat metu Froidas atrado tai, ką šiais laikais paprastai laikome savaime suprantamu: sapnai yra simboliški ir turi specifinę reikšmę sapnuojančiajam. Dažnai sapnai nurodo į nesąmoningus konfliktus, dėl to Freud juos vadino „karališkuoju keliu į pasąmonę“.
Pagal topografinį asmenybės organizacijos modelį psichiką galima padalinti į 3 dalis:
Anot mokslininko, apie pasąmonės buvimą signalizuoja užmiršimai, apsirikimai, sapnai ir anksčiau minėti neurozių simptomai.
Struktūrinis modelis
Po kelių teorijos modifikacijų, narcisizmo atradimo 1915 m. ir paranojos, mazochizmo ir depresijos tyrimų 1917 m., Freud reorganizavo savo teiginius į dabar vadinamąją struktūrinę teoriją, kurią paskelbė 1923 m. nedidelėje knygoje Ego ir Id. Froidas įvedė tris naujas struktūras: id, ego, superego. Froido teigimu, į šiuos tris darinius reikėtų žiūrėti labiau kaip į tam tikrus procesus nei kaip į ypatingas asmenybės „struktūras“.
Froidas teigė, kad žmogaus viduje vyksta nuolatinis vidinis konfliktas tarp malonumo siekiančių biologinių potraukių ir ribojančių realybės reikalavimų (Id ir Ego). Taip pat žmoguje yra gynybos mechanizmai, skirti Ego pusiausvyrai atstatyti: sublimacija, racionalizacija, projekcija, išstūmimas, atvirkštinis reagavimas, regresija, perkėlimas.
Naujosios psichoanalitinės teorijos
Zigmundo Froido teorija buvo itin efektyvi XIX a. pabaigos – XX a. pradžios Austrijoje, kur, dėl tuo metu vyravusių viktorianistinių moralinių normų, seksualinių neurozių skaičius buvo itin didelis, tačiau po pirmosios Seksualinės revoliucijos tokių neurozių skaičius labai sumažėjo ir Zigmundo Froido mokiniai, visų pirma, Karlas Jungas, Alfredas Adleris ir Vilhelmas Reichas ėmė ieškoti kitų, sudėtingesnių paaiškinimų žmogaus sąmonei ir pasąmonei. Labiausiai išsiskyrė Alfredo Adlerio darbai, aiškinantys žmogaus elgesį noru dominuoti kitų žmonių atžvilgiu bei Karlo Jungo darbai, aiškinantys pasąmonę ir žmogaus elgesį įgimtais archetipais. Pastarieji darbai padarė gana didelę įtaką moderniosios lingvistikos (Chomsky gramatika, Semiotika) tyrimams.
Nuo XX a. vidurio atsirado nemažai naujų psichoanalitinių teorijų, dar labiau nutolstančių nuo seksualinio neurozių aiškinimo, pvz., Eriko Berno darbai, aiškinantys neurozes, kaip save palaikančius elgesio modelius (transakcinė analizė) ir Stanislavo Grofo bei Oto Ranko darbai, tiriantys itin ankstyvas, gimimo metu patirtas dvasines traumas (transpersonalinė psichologija). Šiuo metu šios teorijos nebelaikomos psichoanalitinėmis.
Kritika
Kaip psichologijos šaka, psichoanalizė buvo dažnai kritikuojama už tai, kad rėmėsi sergančių žmonių psichika, apibendrindama padarytas išvadas visų (taip pat ir sveikų) žmonių kategorijai.
Didžioji Prūsijos kolonizacija
Didžioji Prūsijos kolonizacija – XVIII a. Rytų Prūsijos Lietuvos provincijoje vykusi kolonizacija – vokiečių kolonistų apgyvendinimas prūsų ir lietuvininkų žemėse.
Istorija
Vakarų baltų žemės, kuriose gyveno nadruviai, sembai, skalviai ir kitos prūsų gentys bandytos užkariauti dar IX a., kai Baltijos jūros pakrantėje stengėsi įsitvirtinti normanai, danai, vikingai. Jotvingiai tuo pačiu metu pradėjo kentėti nuo lenkų antpuolių, kurių užimtose baltų genčių žemėse vėliau susikūrė lenkų istorinė sritis Mozūrija. Vėliau lenkai pasiekė ir Kulmo žemes, dėl to ilgainiui dalis pietinių prūsų sulenkėjo.
Dar didesnė kolonizacija prasidėjo per XII a. viduryje prasidėjusius kryžiaus karus, po jų į užkariautus kraštus kėlėsi kolonistai, kūrėsi vokiečių valstybės. XIII a. Vokiečių ordino nukariautose prūsų ir vakarų lietuvių žemėse buvo sukurtos Vokiečių ordino, o žemėse, kuriose gyveno lyviai, estai, kuršiai, latgaliai, žiemgaliai – Kalavijuočių ordino, vėliau Livonijos konfederacijos valstybės. Prūsijos pietinėje dalyje, įsikūrė vokiečių kolonistų amatininkų, pirklių, valstiečių. Į Nadruvą, Skalvą, pietinių kuršių žemes iki XVIII a. jie nesikėlė dėl dažnų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės įsiveržimų. Lietuvos Didžioji kunigaikštystė, išlaikiusi Žemaitiją ir valdydama Palangos valsčių, perkirto vokiečių valdas prie Baltijos jūros, dėl to nei vokiečių, nei danų ar švedų valstiečių nebuvo ir Livonijoje, todėl latviai ir estai mažiau asimiliavosi negu Mažosios Lietuvos lietuvininkai ir Prūsijos lenkai.
Kolonizacijos paskatos
1709–1711 m. visoje Prūsijoje ir Pietinėje Lietuvoje prasiautė maras, o po epidemijos kilo badas, per kurį išmirė apie 160 000 lietuvininkų. Vien Labguvos apskrityje liko tušti 386 lietuvių ūkiai. Labai išretėjus Lietuvos provincijos gyventojams, sumažėjo darbo jėgos valstybiniuose domenuose ir privačiuose dvaruose. Sumažėjo feodalų pajamos, ištuštėjo valstybės iždo kasa. Norint atkurti ekonomiką, pirmiausiai reikėjo atgaivinti žemės ūkį.
Prūsijos valdžia suorganizavo vokiečių, daugiausia ūkininkų, emigraciją į Mažąją Lietuvą. 1710-1736 m. vien į Įsruties, Ragainės, Tilžės apskritis atkelta 23 000 kolonistų. Daugiausia atsikėlėlių atvyko iš Zalcburgo apylinkių.
Psichoanalizė
Psichoanalizės organizacijos
XXI a. amžiaus pradžioje pasaulyje dirba apie 11 000 psichoanalitikų, kurie atstovauja 57 organizacijoms 34 – iose šalyse. Daugelį psichoanalitikų vienija – Tarptautinė psichoanalizės asociacija, kurią 1910 m įkūrė Z. Froidas.
Didžioji Prūsijos kolonizacija
Kolonizacijos paskatos
Vietos gyventojai buvo verčiami baudžiauninkais, diskriminuojami, o kolonistai - proteguojami. Prūsijoje apsigyvenę vokiečių valstiečiai ilgą laiką temokėjo činšą, lažo nėjo, greičiau tapdavo kulmiškiais. O tai stiprino ir jų ekonominę bazę. Netgi vokiškiems miestams Magdeburgo teisės buvo suteikiamos greičiau.
Psichoanalizė
Psichoanalizė Lietuvoje
Tarpukario Lietuvoje psichoanalizė nebuvo vertinama. To meto literatūroje beveik neminima. Šiek tiek dėmesio Froido mokslui skyrė psichiatrijos profesorius J. Blažys. Po II -ojo Pasaulinio karo psichoanalizę taikė psichiatrijos docentas N. Indrašius, bet jo veiklą užgniaužė sovietinis saugumas. Šiuo metu Lietuvoje psichoanalitikai nėra ruošiami, todėl dažniausiai studijuoja Amsterdame, Nyderlanduose. Šiuo metu Lietuvoje yra apie 10 profesionalių psichoanalitikų.
Didžioji Prūsijos kolonizacija
Kolonizacijos paskatos
Kolonizaciją vykdė Domenų komisija, nuo 1721 m. Didžioji domenų komisija, kuriai pavaldūs buvo Karaliaučiaus karo ir domenų rūmai. Pagal komisijos instrukcijas valstiečių žemes permatavo kareivių komandos, paskirstytos po valsčius ir vadovaujamos karininkų, nes bijota pasipriešinimo. Buvo nustatoma, kurie vietinių gyventojų lietuvininkų ir kolonistų vokiečių kaimiečių ūkiai geri ir kurie blogi. Tai buvo teisinis pagrindas iš dalies lietuvių valstiečių atimti ūkius, degraduoti juos į žemiausius socialinius sluoksnius, vadinamuosius laisvuosius žmones, taip buvo sudaryti germanizavimo socialiniai ir ekonominiai pagrindai.
Pasekmės
Iki maro Prūsijoje buvo 54 vokiški ir 32 lietuviški valsčiai. Lietuviškose apskrityse veikė 449 pradžios mokyklos, iš jų 340 mokyta vien lietuvių kalba. Dėl kolonizacijos ir germanizacijos nuo XIX a. vidurio iki 1925 m. Mažojoje Lietuvoje (be Klaipėdos krašto) lietuviškai kalbančių lietuvininkų sumažėjo nuo 139 000 iki 8000.
Mikaičiai
Mikaičiais vadinami kaimai:
Gilužiai
Gilužiais vadinami kaimai:
Xerox
Xerox Corporation – tarptautinė dokumentų valdymo korporacija, gaminanti įvairius spausdintuvus, daugiafunkcines sistemas, kopijavimo aparatus ir kitus pan. produktus, taip pat teikia susijusias paslaugas.