cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daugpilio tvirtovė
Architektūra
Vieningas gynybinių statinių ansamblis išsidėstęs abipus Dauguvos: kairiajame krante įrengtas prietilčio placdarmas, dešiniajame – pagrindinė tvirtovės dalis citadelė. Krantus jungė medinis pontoninis tiltas, pakrantėmis driekėsi apsauginiai pylimai nuo potvynių. Monumentalios fortifikacinės sistemos dalys – pagrindinio pylimo eskarpai, 8 bastionai, 6 ravelinai, redutai, liunetės – apdailintos tašytais ir skaldytais akmenimis, mūriniai skliautuoti kazematai išsiskiria atliktų darbų tikslumu ir kruopštumu, pasinaudojant Rusijos ir Europos geriausių architektūros mokyklų patyrimu.
Karinis miestelis
Tvirtovė primena įtvirtintą karinį miestą: plane ovalo formos teritorija padalinta į atskirus taisyklingus kvartalus. Tarp kvartalų įrengta kvadratinė 150x150 m paradinė aikštė, supama administracinių ir gyvenamųjų statinių. Virš aikštės buvo iškilusi dominuojanti 60 m aukščio dvibokštė barokinė bažnyčia. XIX a. pradžioje ji buvo paversta stačiatikių cerkve. Tarpukaryje pamaldos joje vykdavusios kelių konfesijų tikintiesiems. 1944 m. šis architektūros paminklas su ten įvarytais kaliniais susprogdintas.
Tvirtovės vartai
right|thumb|250px|Nikolajaus vartai Ketverių vartų pavadinimai suteikti imperatoriaus Aleksandro I ir jo brolių, didžiųjų kunigaikščių, garbei. Vartų statyba rėmėsi A. Štauberto projektais. Dekoruojant pietinius Michailo vartus ir vakarinius Nikolajaus vartus, panaudoti egiptietiškos architektūros bei gotikos motyvai. Buvo remtasi Prūsijos tvirtovės Koblence – Franco forto – pavyzdžiu. Rytiniai Aleksandro ir šiauriniai Konstantino vartai savo architektūra buvo panašūs. Pastarieji buvo išardyti 1962 m., norint įvežti į karo mokyklos teritoriją didelių gabaritų krovinį. Miesto valdžios užsakymu 2008 m. atlikti Nikolajaus ir 2010 m. – Aleksandro vartų būklės pilni istoriniai, kultūriniai ir techniniai tyrimai, paruošti techniniai restauracijos projektai.
Tvirtovės būklė
Nuo 2009 m. tvirtovės teritorijoje vykdomi įvairūs tvarkymo darbai: tiesiami nauji elektros ir kiti kabeliai, atnaujinami vamzdynai, apšvietimas, asfaltu padengtos vietos keičiamos į plytelių dangas, restauruojami atskiri pastatai. 2011 m. atnaujintame vandens pakėlimo bokšte įsikūrė tvirtovės kultūros ir informacijos centras, kuriame dirba tvirtovės valdytojas ir projektų ekspertas. Ruošiamasi keletą pastatų pritaikyti ir perduoti miesto policijos reikmėms. 2012 m. planuojama užbaigti Arsenalo restauraciją, įkurdinant jame iš Dvinsko kilusio dailininko ekspresionisto Marko Rotko Menų centrą. Artimiausiais metais bus atnaujinti Nikolajaus vartai ir į jį vedantis medinis tiltas, Nikolajaus gatvės istorinis profilis.
Atstatyti istoriniai vidinių gatvių pavadinimai, atnaujinta statinių numeracija. Kraštotyrininkų, Latgalos tyrinėtojų fondo pastangomis vykdomi teritorijos valymo, želdinių retinimo darbai. Kompleksas atviras turistų lankymui.
Ogrodnikai (Bielsko apskritis)
Ogrodnikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vileika
Vileikà  – miestas šiaurės vakarų Baltarusijoje, 97 km į šiaurės vakarus nuo sostinės Minsko, dešiniajame Neries krante. Vileikos rajono centras. Išvystyta optinių prietaisų, mašinų remonto, medienos, maisto pramonė.
Istorija
Pirmą kartą Vileika istoriniuose šaltiniuose paminėta 1460 m., 1635 m. Vladislovas Vaza už tarnybą Vileikos dvarą padovanojo Aleksandrui Korvinui Gosievskiui. Nuo 1795 m. turi miesto teises. Rusijos imperijos laikais buvo Vilniaus gubernijos Vileikos apskrities centras. Apie 1900 m. mieste buvo prieplauka prie Neries, ligoninė.
1973 m. užtvenkus Nerį prie miesto susidarė Vileikos tvenkinys.
Lietuviai
Vileika įsikūrusi etninėse lietuvių žemėse, nuo kurių į pietus XVI a. gyveno jotvingiai. Apie Vileiką (Smurgainių, Gervėčių, Svierių, Naručių, Dunilovo, Radaškonių ir kitose apylinkėse) lietuviškai buvo kalbama XVII–XX a. Čia yra lietuviškos kilmės vietovardžių, pavardžių.
Nilas (mitologija)
Graikų mitologijoje Nilas – Nilo upės dievas. Jis buvo Okeano ir Tetijos sūnus. Egiptiečių mitologijoje jo ekvivalentas – Hapis. Jo vaikai: Memfidė, Libijos motina, Chionė, Anipė, Kaliadnė (gali būti) ir Polikso. Jis turėjo nedidelę reikšmę graikų mitologijoje, kadangi simbolizavo Egipto upę Nilą.
Alksniai (Klaipėda)
Alksniai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Laugalių.
Obelninkų apylinkė
Obelninkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Seirijų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Lazdijų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Simno rajono Parėčėnų apylinkės.
Pranglis
thumb|right|250px|Pranglis Pranglis – Estijai priklausanti sala Baltijos jūroje, Suomių įlankoje, nutolusi apie 10 km nuo Vimsio pusiasalio, esančio šalies žemyninėje dalyje. Plotas – 6,44 km², ilgis – 6 km, plotis – 3,5 km. Aukščiausia vieta virš jūros lygio – Kullamägi (10 m). Administraciškai priskiriama Vimsio valsčiui, o šis savo ruožtu priskiriamas Harju apskričiai.
Sala iš jūros iškilo maždaug prieš 3500 metų. Pirmą kartą paminėta 1387 m., tuomet vadinta Rango vardu. Pirmieji gyventojai atsikraustė iš Švedijos. Estų kultūra paplito XVII a.
Sala apaugusi krūmynais, rytinėje dalyje plyti kėnių plotai, vakarinėje dalyje gausu riedulių.
Saloje gyvena apie 80 gyventojų (vasarą apie 151). Yra trys gyvenvietės: Leneotsa, Idaotsa ir Kelnasė. Kelnasėje yra prieplauka, keltų linijomis jungianti su Lepenemės kaimu žemyninėje dalyje. Verčiamasi žvejyba, turizmu. Yra 1923 m. pastatytas švyturys, aprūpinamas saulės energija.
Smulkusis snaputis
Smulkusis snaputis (Geranium pusillum) – snaputinių (Geraniaceae) šeimos, snapučių (Geranium) genties augalas.
Auga daržuose, pakelėse, panamėse, šiukšlynuose, laukuose, dažniausiai smėlio arba priesmėlio dirvožemiuose. Žydi visą vasarą, iki spalio mėn. Žiedus apdulkina vabzdžiai, renkantys nektarą. Daržų ir laukų piktžolė.
Literatūra
Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 58 psl.
Matrica. Perkrauta
'''Matrica. Perkrauta''' – 2003 m. JAV mokslinės fantastikos veiksmo filmas, filmo „Matrica“ tęsinys.
Pagrindinius vaidmenis filme atliko Keanu Reeves, Laurence Fishburne, Carrie-Anne Moss ir Hugo Weaving. Režisavo broliai Andy Wachowski ir Larry Wachowski. Filmą išleido „Warner Bros.“ Oficiali premjeros data 2003 m. gegužės 7 d. Visame pasaulyje filmas uždirbo 739,4 mln. JAV dol. pajamų ir buvo sėkmingiausia iš „Matricos“ filmų serijos.
Filme pasakojama apie tolimesnę laisvų žmonių kovą dėl žmonių, pajungtų prie kibersistemos, vadinamos Matrica, laisvės. 6 mėn. vėliau, tais pačiais 2003 m. pasirodė filmo tęsinys „Matrica. Revoliucijos“.
Siužetas
Filmo veiksmas prasideda po 6 mėn. nuo įvykių filme „Matrica“ pabaigos. Laisvieji žmonės, gyvenantys Žemės gelmėse esančiame mieste Zione gauna žinią, kad planetos viršuje karaliaujančios mašinos ruošia ataką prieš miestą. Pasitelkusios įspūdingus grąžtus, mašinos gręžiasi miesto link. Miesto gynybos vadas, komandoras Lokas, įsako visiems patruliuojantiems prie paviršiaus laivams grįžti į miestą ir ruoštis jo gynybai. Laivų kapitonų susirinkime, laivo „Nabuchodonosaras“ kapitonas Morfėjas pasiekia, kad komandoro įsakymas būtų sulaužytas ir vienas laivas liktų netoli paviršiaus, kad galėtų priimti žinias iš Matricos ir pasiųsti į ją žmones, nes tiki, kad Neo, „išrinktasis“ žmogus, kuris gali kontroliuoti Matricą apie save, gali baigti karą tarp žmonių ir mašinų.
Tuo tarpu, Matricoje pasikeičia kenkėjiška programa Agentas Smitas, kuri buvo Neo nugalėta ankstesnėje filmo dalyje. Agentas Smitas turėjo grįžti į centrinį kompiuterį, kad būtų ištrintas kaip neatlikęs užduoties, tačiau jis to nepaklauso ir toliau persekioja Neo. Jis pradeda siekti ne tik nugalėti Neo, bet ir absoliučios galios Matricoje. Agentas Smitas suranda gebėjimą daugintis kaip virusas, sugeba išeiti iš Matricos ir įsikūnyti į realaus žmogaus sąmonę. Taip jis žmonių išjungimo iš Matricos metu įsigauna į realų pasaulį vieno laivo įgulos nario Beino asmenyje. Beinas iš Matricos perdavė žinutę, kad Orakulas laukia Neo. Neo susitinka su Orakulu, nors jau žino, kad Orakulas nėra tikras žmogus, o tik viena Matricos programų, skirta kontrolei. Orakulas paaiškina Neo, kad jis turi grįžti į centrinį kompiuterį, kur buvo sukurta jo pirminė programinė versija Tomas Andersonas. Tik tokiu būdu jis gali išgelbėti žmonių miestą Zioną nuo sunaikinimo, tokia ir yra „išrinktojo“ paskirtis Matricoje. Visgi Matricos Architektas nenumatė, kad Agentas Smitas turi savų tikslų Matricoje, o Neo yra įsimylėjęs ir nesielgia kaip numato logika.
Aktoriai
ir kt.
Optinis rezonatorius
thumb|300px|right|1 – Rezonatoriaus [[veidrodis|veidrodžiai, 2 – Kaupinimas, 3 – Aktyvioji terpė, 4 – Spindulys.]]Optinis rezonatorius – esminė lazerio sudedamoji dalis. Optinį rezonatorių sudaro tam tikra veidrodžių sistema, supanti aktyviąją terpę.
Optiniai rezonatoriai yra skirstomi į stabilius ir nestabilius. Stabiliame optiniame rezonatoriuje veidrodžių išdėstymas yra parenkamas toks, kad optinio rezonatoriaus viduje susidarytų stovinti banga bei susikurtų grįžtamas ryšis. Nestabiliame optiniame rezonatoriuje stovinti banga nesusidaro ir šviesos energija yra prarandama dėl destruktyvios interferencijos.
Spalvotieji grundalai
Spalvotieji grundalai (Xenisthmidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios Indijos ir Ramiajame vandenynuose.
Šeimoje 6 gentys, 9 rūšys.
Senigalija
Senigalija – miestas Italijoje, Markėje, Ankonos provincijoje, 25 km į šiaurę nuo Ankonos. Uostamiestis. Tai vienas žymiausių pajūrio kurortų regione, sutraukiantis turistus iš visos šalies ir Europos (ypač Vokietijos, Belgijos ir Nyderlandų). Uostas yra Misos upėje, kuri teka tarp Istrijos marmuro molų.
Istorija
Senigaliją IV a. pr. m. e. įkūrė galų gentis senonai. Tai buvo pirma romėnų kolonija Adrijos pakrantėje. Romėnai čia apsistojo prieš 280 m. pr. m. e., kai nugalėjo senonus. Miesto pavadinimas yra tikriausiai senonų pavadinimo iškraipymas, o galija pridėta, kad nesumaišytų su Saena (Siena) Etruskijoje. Senigalija minima kalbant apie Metauro mūšį, kuriame romėnai nugalėjo Hanibalo brolį Hasdrubalą 207 m. pr. m. e. Gnėjus Pompėjus Didysis sugriovė miestą 82 m. pr. m. e. ir po to jis retai minimas.
Alarikui I sugriovus Senigaliją, ją atstatė bizantiečiai, bet ją sugriovė lombardai VIII a. ir saracėnai IX a.
Senigalijoje buvo rengiama viena didžiausių mugių Italijoje nuo XII a., kai Sergijus, Senigalijos grafas, iš Marselio grafo, sužadėtinės tėvo, gavo Marijos Magdalietės relikvijas. Mugėje lankydavosi Prancūzijos, Šveicarijos, Austrijos, Vokietijos ir ypač Levanto pirkliai.
Miestą taip nuniokojo gvelfų ir gibelinų kovos bei Guido I da Montefeltro žiaurumai, kad Dantė laikė Senigaliją sugriauto miesto pavyzdžiu. XV a. dėl miesto kovėsi Malatestos ir jų priešai. Sigismondo Pandolfo Malatesta Senigalijoje pastatė įtvirtinimus 1450-1455 m. Popiežius Pijus II atidavė Senigaliją sūnėnui Antonio Piccolomini, bet miestiečiai 1464 m. pasiskelbė popiežiaus Pauliaus II pavaldiniais ir Giacomo Piccolomini 1472 m. nepavyko užimti miesto. 1503 m. Cezaris Bordžija Senigalijoje nužudė daug neištikimų jo rėmėjų. Popiežius Sikstas IV atidavė miestą Della Rovere šeimai, kuri perdavė Senigaliją Lorencui Mediči 1516 m. Nuo 1624 m. Senigalija priklausė popiežiaus valstybei.
Pakeklys
Pakeklys – kaimas Prienų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 8 km į pietryčius nuo Veiverių.
Marco Mengoni
thumb||right|240px|Marco Mengoni 2013 m. Eurovizijoje
Marco Mengoni (g. 1988 m. gruodžio 25 d.) – Italijos dainininkas ir dainų autorius.
Ankstyvoji jaunystė
Marco Mengoni gimė 1988 m. gruodžio 25 d. Roncilionėje, Viterbo provincijoje, centrinėje Italijoje, kur jis čia praleido vaikystę. Nuo keturiolikos metų vidurinėje mokykloje mokėsi pramonino dizaino, po to jis pradėjo imtis dainavimo. Baigęs studijas, jis persikėlė į Romą, kur jis mokėsi kalbų. Per studijas, retkarčiais dirbo barmenu, tais pačiais metais, jis turėjo savo pirmąjį muzikos įrašų verslą.
2013: Sanremo muzikos festivalis, #prontoacorrere ir Eurovizija
2013 m. vasario mėn. Mengoni varžėsi Sanremo muzikos festivalyje su dainomis „L’essenziale“ ir „Bellissimo“. 2013 m. vasario 12 d. daina „L’essenziale“ laimėjo prieš dainą „Bellissimo“. Vasario 16 d. Mengoni buvo paskelbtas konkurso nugalėtoju.
Sutrumpinta dainos „L’essenziale“ versija vėliau buvo pasirinkta kaip daina, kuri bus atlikta per Eurovizijos dainų konkursą. Kaip ir kitos „Didžiojo penketo“ (Big Five) šalys, Mengoni iš karto dainavo konkurso finale. Jis užėmė septintą vietą, surinkęs 126 taškais.
Dainos „L’essenziale“ ir „Bellissimo“ buvo įtrauktos į Mengoni antrąjį studijinį albumą „#prontoacorrere“, kurio prodiuseris yra Michele Canova.
2023: antras kartas Eurovizijoje
2023 m. vasarį atlikėjas dalyvavo Sanremo muzikos festivalyje ir laimėjo pagrindinį prizą su daina „Due vite“. Tokiu būdu jis iškovojo teisę po 10 metų pertraukos vėl atstovauti Italijai Eurovizijos konkurse.
Kovnatai (reikšmės)
Kovnatai vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Plikiškiai
Plikiškiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 5 km į šiaurę nuo Satkūnų, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Yra Kalvių pagrindinė mokykla, Kalvių paštas (LT-84031), Plikiškių biblioteka. Yra gera sporto aikštė. Įsikūrusi kaimo bendruomenė „Šaltinis“. Pro kaimą teka kairysis Virčiuvio intakas Alėja, į vakarus nuo jo auga Kalvių miškas.
miniatiūra|250px|left|Riboženklis kelyje miniatiūra|250px|left|Kalvių paštas
Kaulų čiulpai
Raudonieji kaulų čiulpai tai limfoidiniai organai, kuriuose vyksta kraujo ląstelių gamyba. Raudoną spalvą jiems suteikia gausus kraujagyslių tinklas. Sudaryti iš jungiamojo audinio. Suaugusio žmogaus raudonieji kaulų čiulpai sveria maždaug 1,8 kg. Kaulų čiulpai vidutiniškai sudaro 4% žmogaus kūno masės. Senstant, kaulų čiulpų mažėja. Žmogaus eritrocitai yra gaminami kaulų čiulpų branduoliuose, ilgųjų kaulų galvose. Per parą jie kraujodaros būdu pagamina apie 500 milijardų kraujo ląstelių.
Iškart po gimimo, visi žmogaus kaulų čiulpai yra raudonieji. Augant, vis daugiau jų virsta geltonaisiais kaulų čiulpais. Daugiausia raudonųjų kaulų čiulpų randama plokščiuosiuose kauluose, dubenyje, krūtinkaulyje, kaukolėje, šonkauliuose, slanksteliuose ir mentėse bei kempininiuose epifizinių kaulų galų audiniuose.
Kaulų čiulpų persodinimas yra plačiai naudojamas šiuolaikinėje medicinoje. Įprasta kaulų čiulpų architektūra gali būti pažeista įvairių ligų, pavyzdžiui, mielomos, tuberkuliozės ar leukemijos. Kaulų čiulpų patologinė analizė atliekama biopsijos būdu išgavus kaulų čiulpų pavyzdžių. Aptikus patologiją, vykdomas persodinimas, kurio metu iš tinkamo donoro kaulų čiulpų išgaunamos kamieninės ląstelės. Ši procedūra yra minimaliai invazinė donorui, todėl reabilitacijai, priklausomai nuo paciento sveikatos, pakanka 1–2 dienų.
Rudakaklė berniklė
Rudakaklė berniklė (Branta ruficollis) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis.
Išvaizda
Rudakaklė berniklė prilygsta didelei ančiai. Nuo kitų skiriasi rudu kaklu ir balta juostele kūno šonuose. Patino ir patelės viršugalvis, kaklo užpakalinė dalis, nugara ir uodega juodi. Kaklo priekis, pagurklis ir dėmės galvos šonuose ryškiai rudos. Gerklė juoda. Dėmė prie akies, siaura juosta kaklo šone ir pagurklio srityje, plačios juostos kūno šonuose, antuodegis, pauodegys ir pilvas – balti. Mažas snapas ir kojos juodi. Jaunikliai panašūs į suaugusius, tik jų apdare vietoj juodos spalvos – pilkai juoda. Snapas ir kojos juosvai rudi.
Biologija
Perėjimo laikotarpiu laikosi atvirose bei miškingose tundros dalyse, tačiau nenutolsta nuo vandens. Migruodamos apsistoja pajūrio užtakiuose, sekliose pakrantėse ir į vidaus vandenis užklysta labai retai. Žiemojimo vietose iš pajūrio zonos reguliariai skraido į stepių lygumas bei aplinkinius atvirus laukus maitintis.
Labai judrios, vikrios. Sausumoje visą laiką juda, nenustygsta vienoje vietoje. Prieš nusileisdamos į pasirinktą vietą, rudakaklės berniklės visu būriu staiga metasi į vieną pusę, susispiečia į kitą, paskui visos pakrinka, pasklinda ir vėl greitai susitelkia į vieną kompaktišką krūvą. Ištvermingos, nenutūpdamos skrenda labai toli.
Peri nedidelėmis kolonijomis. Lizdus krauna upių slėniuose, ežerų pakrantėse, šlaituose, stačiuose upių krantuose, tarp krūmų ir vešlesnės miškatundrės augalijos. Paprastai lizdai būna gerai matomoje vietoje. Gana dažnai lizdus krauna šalia tūbuotojo suopio ir sakalo keleivio lizdų, bet jauniklius vis tiek išperi sėkmingai.
Perimvietėse maitinasi tiktai žoline tundros ir miškatundrės augalija. Lesa ir vandens augalus. Perskrisdamos nusileidžia ir žiemkenčių laukuose. Žiemavietėse minta augaliniu maistu.
Maro deivės
Maro deivės – lietuvių mitologinės būtybės, artimos deivei Giltinei. Lietuviams buvo žinoma maro deivė Diedievaitė, kuri atnešusi 1571 m. marą.
Maro deivės buvo vaizduojamos šlykščios moters pavidalu. Baltai apsirengusios ant baltų žirgų lankiusios kaimus, ir, jei negerai jas priimdavo, ten pasiųsdavusios marą. Kitur prieš marą vaikščiodavusios pamėklės – baltos panos. Jos sunešdavusios ant aukšto kalno kaukolių, plaukų, ragų ir uždegdavusios. Į kurią pusę eidavę dūmai, ten kildavęs maras. Maro metu tos panos suduodavusios į namo sieną iš lauko pusės. Kiek kartų suduodavusios, tiek žmonių numirdavę.
Karvas
thumb|right|250px|Karvės tipo Osebergo laivas. Karvas, karvė (karv; ) – nedidelis vikingų laivas, panašus į knorą (knarr). Karvai buvo naudojami pervežti žmones, taip pat gyvulius ir kitas gėrybes. Šie laivai galėjo plaukioti labai sekliuose vandenyse, todėl buvo naudojami kabotažinei laivybai. Karves naudojo tiek kaip prekybinius, tiek kaip karinius laivus.
Karvių korpusai būdavo apie 5 m pločio ir iki 21 m ilgio. Turėdavo iki 16 irklų. Tokių laivų pavyzdžiai yra Osebergo laivas.
The Game
„The Game“, kitaip nei ankstesnis „Jazz“ albumas, išsiskyrė pop/rok stilių dainomis. Šis albumas yra trumpiausias „Queen“ albumas (35:39 min.).
Dainų sąrašas
Pirma pusė
Antra pusė
Prisikėlęs iš pragaro (filmas)
Prisikėlęs iš pragaro  – britų siaubo filmas, išleistas 1987 metais. Susilaukė 6 tęsinių. Pagrindinės temos – sadomazochizmas, skausmas, baimė, paranormalūs reiškiniai.
Siužetas
Frenkas Kotonas – malonumų gyvenime siekiantis žmogus – nusiperka paslaptingą dėžutę-galvosūkį. Manoma, kad jį išsprendus atsivers vartai į begalinių malonumų pasaulį. Tačiau iš tiesų pasirodo pragariškos būtybės, senobitai. Frenką jie nukankina ir suplėšo į gabalėlius. Nieko panašaus neįtardami į namą, kuriame mirė Frenkas atsikrausto jo brolis Laris su žmona, kuri yra buvusi Frenko meilužė. Iš Lario rankos išsiliejęs kraujas prikelia Baisūną Frenką, ir kad jis galėtu atgauti žmogišką pavidalą, jo buvusi meilužė atveda jam aukas, kurias monstras nužudo ir pasisavina jų kūniškumą. Baisūnas kėsinasi ir į Lario dukterį Kristiną, tačiau ji sugeba pabėgti nuo monstro, o Laris ir jo žmona numiršta.
Nuorodos
Hellraiser
Mars 2
Mars 2 – SSRS bepilotis erdvėlaivis, skirtas Marso tyrimams. „Mars 2“ priklausė programai „Mars“. „Mars 2“ buvo identiškas kitam šios programos erdvėlaiviui „Mars 3“. Šie du erdvėlaiviai buvo sudaryti iš dviejų dalių – dirbtinio palydovo ir nusileidimo aparato.
Dirbtinio palydovo pagrindinė misija buvo Marso paviršiaus ir debesų fotografavimas, temperatūrų matavimas, atmosferos stebėjimas ir pan. Dirbtinis palydovas savo misiją baigė 1972 m. rugpjūčio 22 d.
Nusileidimo aparatas turėjo daryti 360 laipsnių Marso nuotraukas, jis taip pat turėjo spektrometrą, turėjo matuoti temperatūrą, slėgį, vėjo greitį. Ant šio aparato buvo SSRS vėliava ir herbas. Nuo pagrindinio modulio jis atsiskyrė 1971 m. lapkričio 27 d. Skriejant maždaug 6 km/s greičiu, aparato nusileidimą koordinuojanti programinė įranga pradėjo blogai veikti, taip pat neišsiskleidė parašiutas. Aparatas sudužo, tačiau tai buvo pirmasis žmogaus sukurtas prietaisas pasiekęs Marso paviršių.
Maurice Merleau-Ponty
thumb|'Morisas Merlo-Ponti
Jam didelę įtaką padarė E. Husserlis. Būties samprata artima M. Haidegeriui.
Kopcė (reikšmės)
Kopcė vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Eduardo Paolozzi
Biografija
Eduardas Luidžis Paolocis gimė 1924 m. kovo 7 d. Lite (Edinburgo dalis). Nuo vaikystės jis rinko fantastinius žurnalus, panaudotus žaislus ir kitokius objektus. Vėliau šie rastų ir nenaudojamų objektų motyvai ryškūs E. Paolocio kūryboje. Eduardas Paolocis buvo italų imigrantų šeimos sūnus ir 1940 m. prasidėjus Antrajam pasauliniui karui trumpai buvo internuotas. 1943 m. E. Paolocis mokėsi Edinburgo dailės koledže, 1944 m. − Centrinėje Šv. Martyno dailės mokykloje Londone. 1944 m. E. Paolocis nutraukė studijas dėl karinės tarnybos, kurios metu susipažino su anglišku 1925 m. knygos „Šiuolaikinė tapyba“, kurią parašė kubistas Amédée Ozenfant ir Le Korbiuzjė, ir 1928 m. knygos „Dailė“ (aut. Amédée Ozenfant) vertimais. 1945 − 1947 m. E. Paolocis baigė dailės mokslus Sleido koledže (tuo metu Oksforde). 1947 m. įvyko jo pirmoji personalinė paroda Mayor galerijoje Londone ir susidomėjęs avangardine daile menininkas išvyko į Paryžių, kur gyveno iki 1949 m. Jo pažįstamais tapo Konstantinas Brankušis, Albertas Džakometis, Žoržas Brakas, Fernanas Ležė, Tristanas Cara, Hansas Arpas. Jo po 1950 m. sukurtos skulptūros ir koliažai rodo siurrealistinius bruožus bei „grubiojo meno“, kurį propagavo Žanas Diubufė, tendencijas. 1951 m. menininkas vedė Freda Elliott.
Londone E. Paolocis 1952–55 m. dalyvavo „Nepriklausomos grupės“ menininkų pasirodymuose, vedė paskaitas apie šiuolaikinį meną, iškeldamas P. Klė ir Ž. Diubufė pavyzdžius. Savo lekcijose daug naudojo populiariosios kultūros vaizdinius ir iškilo kaip vienas besiformuojančios popmeno srovės lyderių. 1960-aisias ir 1970-aisias E. Paolocis kūrė šilkografijos kūrinius su popkultūros ir mašinerijos vaizdiniais, eksperimentavo su didelių matmenų skulptūromis naudodamas aliuminį, chromuotą plieną, bronzą. 1960 m. dalyvavo Venecijos bienalėje, 1964 m. įvyko E. Paolocio personalinė paroda Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje, 1971 m. − Teito galerijoje Londone, bei 1984 m. − retrospektyva Karališkojoje Škotijos akademijoje Edinburge. E. Paolocis yra sukūręs viešų darbų, pavyzdžiui, mozaiką metro stotyje prie Tottenham Court Road (1980-83, iškelta), skulptūrą priešais Euston Road stotį Londone, Izaoko Niutono skulptūrą prie Britų bibliotekos (1997). E. Paolocis dėstė keramiką Karališkajame dailės koledže Londone ir 1981 − 1991 m. dėstė skulptūrą Vaizduojamojo meno akademijoje Miunchene. 1989 m. menininkas buvo pakeltas į riterius (įgavo „sero“ titulą). 1999 m. Edinburgo Škotijos nacionalinėje šiuolaikinio meno galerijoje atidaryta nuolatinė ekspozicija, replikuojanti E. Paolocio Londono studiją. Šiai galerijai menininkas padovanojo daugiau nei 5000 savo kūrinių. Eduardas Paolocis mirė 2005 m. balandžio 22 d. Londone.
Baščelako kalnagūbris
thumb|250px|Baščelako kalnagūbris Čaryšo rajone
Baščelako kalnagūbris  – kalnagūbris Rusijoje, Altajaus krašte, Altajaus kalnų sistemos šiaurės vakaruose. Nusidriekęs 120 km tarp Čaryšo ir Anujaus upių (sudaro jų vandenskyrą). Aukštis – iki 2421 m. Sudarytas iš kristalinių skalūnų ir granito. Šiaurės vakarinė dalis žema, padengta miškastepe, šiaurėje ir šiaurės rytuose auga kalnų taiga, pietuose – maumedžių miškai. Didesniame nei 2000 m aukštyje plyti kalnų tundra ir alpinės pievos.
Kalnagūbrio šlaituose yra keletas urvų, Šinoko upė sudaro krioklių kaskadą.
Livornas
Yra jūrų akademija, keli teatrai. Livorne yra XVI–XVIII a. architektūros paminklų.
Istorija
Viduramžiais Livornas buvo tvirtovė. XV a. išaugo miestas, XVI a. jis tapo svarbiu tarptautiniu uostu.
Popierinė (Šalčininkai)
Popierinė – buvęs kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Jašiūnų. Dabar esantis Jašiūnų miestelio teritorijoje kaip gatvė.
Istorija
2016 m. kaimas oficialiai prijungtas prie Jašiūnų.
Bikuškio dvaras
Bikuškio dvaras – dvaras Utenos rajone, netoli Sudeikių. Anksčiau dvarui priklausė septyni aplinkiniai kaimai, veikė spirito gamykla, didžiulė kalvė. Dvarui priklausė daugiau nei 500 ha žemės.
Po II pasaulinio karo Bikuškyje įsikūrė kolūkio kontora, atsikraustė nauji gyventojai, dvaro žemės buvo užstatytos gyvenamaisiais namais. 1980 m. buvo nugriautas kumetynas. Šiuo metu išlikęs gyvenamasis klasicizmo stiliaus namas, XIX a. medinė klėtis, kalvės bei buvusios spirito gamyklos, vėliau daržinės, griuvėsiai.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose dvaras minimas jau XIV a. viduryje.
Dvaro savininkai:
Vėliau dvaras išskaidytas vaikams:
Dvarui priklausė šie palivarkai – Nemuniškis, Juliškis, Pusbėdis, Novosiolkos, Sirutiškis (juos valdė Julijono Drazdausko sūnūs), Alinauka (skirta dukrai Alinai), ir kaimai: Šeimyniškiai, Toleikiai, Kušnieriūnai, Nolėnai.
1923 m. dvare buvo 67 gyventojai. 1928 m. Bikuškio dvaro savininkės Marijos Puzinauskienės žemė (194 ha) buvo parduota.
Nepriklausomybės metais Bikuškio dvaras priklausė Julijos Elžbietos Puzinauskaitės (1899 - 1972) vyrui, Utenos apskrities gydytojui Povilui Svilui (1889 - 1953). Lietuvai atgavus nepriklausomybę, 1992 m. dvarą paveldėjo dr. Svilo sūnus Ričardas Svilas 1921 - 1996), gyvenęs Klaipėdoje. Dabar dvarą paveldėjęs Gintaras Eugenijus Gruodis yra saugumo sumetimais pakeitęs pavardę. Kartu su žmona Dalia dvarą valdo nuo 1996 m.
Kultūrinė veikla
Dabartiniai dvaro savininkai savo lėšomis suremontavo dvarą. Dvare vyksta tapytojų plenerai, profesionalaus teatro spektakliai, simfoninės muzikos koncertai. Veikia meno galerija, taip pat kuriamas granito skulptūrų parkas. Dalia Gruodienė už kūrybines iniciatyvas 2003 m. buvo apdovanota Šv. Kristoforo statulėle.
Hernando de Soto Polar
thumb|220px
Ernandas de Sotas Polaras (Hernando de Soto Polar, g. 1941 m., Arekipoje) – Peru ekonomistas, mąstytojas, Lotynų Amerikos publicistas, legalios ir nelegalios ekonomikos santykių tyrėjas, patarinėjantis daugeliui pasaulio vyriausybių. Jis yra Laisvės ir demokratijos instituto prezidentas. Jis pastaruoju metu publikavo straipsnį rinkinyje „The Mystery of Capital and the Construction of Social Reality“.
Bukovina
Bukovina  – istorinė sritis dabartinės Rumunijos ir Ukrainos teritorijose, tarp Karpatų kalnų ir Dniestro vidurupio,  buvusio istorinio regiono – Moldavijos kunigaikštystės – dalis.
Geografinė padėtis
Dabartiniais laikais Bukovinos šiaurinę dalį apima Ukrainos Černivcių srities didesnioji vakarinė dalis, o Rumunijoje pietinę Bukovinos dalį apima Sučavos apskrities didesnioji šiaurės vakarinė dalis, įskaitant Sučavos miestą. Į rytus nuo Bukovinos yra Besarabijos, o šiaurės vakaruose – Galicijos istorinė sritis. Bukovinos istorinis regionas pietvakariuose ribojasi su Transilvanija. Didesniąją pietvakarių dalį apima Rytų Karpatų kalnai.
Pavadinimo kilmė
Pavadinimas slaviškos kilmės (rus. k. бук 'bukas'). Pavadinimas pradėtas oficialiai vartoti tik nuo 1775 m., kai teritorija atiteko Austrijos Habsburgams.
Istorija
Romos imperijos laikais tai buvo Dakijos teritorija, V a. atkeliavo avarai, V-VI a. – slavai. X-XI a. vėlesnės Bukovinos žemės priklausė Kijevo Rusiai, vėliau buvo Haličo-Volynės kunigaikštystės dalis, susilpnėjus pastarajai, trumpai valdė Vengrija.
XIV a. viduryje Bukovina buvo Moldavijos kunigaikštystės dalis (sostinė Sučava). Būtent tuo metu Steponas III Didysis pastatė gražiausius šio krašto vienuolynus (Moldoviţa, Putna, Suceviţa, Voroneţ). Į teritoriją tuo metu pretendavo ir Lenkija, kuri surengė keletą karo žygių.
Po Pirmojo pasaulinio karo Bukovina kartu su Besarabija atiteko Rumunijai. 1940 m. šiaurinę Bukovinos dalį okupavo Tarybų Sąjunga; okupuota teritorija vėliau prijungta prie Ukrainos TSR.
Demografija
1940 m. duomenimis, Bukovinoje gyveno apie 100 000 Bukovinos vokiečių, taip pat gyventa vengrų. 2001–2002 m. duomenimis, pietinėje dalyje dominuoja rumunai, šiaurinėje – ukrainiečiai bei negausios rusų, lenkų ir žydų bendruomenės.
Marlboro
thumb|250px|Marlboro cigarečių pakuotėje.
Marlboro yra cigarečių prekinis ženklas, priklausantis Philip Morris USA (Altria grupės filialas) JAV, ir „Philip Morris International“ (dabar nepriklausomas nuo Altria) už JAV ribų. Ženklas garsus savo reklamomis skelbimų lentose ir Marlboro žmogaus reklamomis žurnalų reklamose.
Prekinio ženklo pavadinimas kilo nuo Didžiosios Marlborough gatvės Londone, kur stovėjo pirmasis fabrikas. Ričmonde, Virdžinijoje dabar yra didžiausia Marlboro cigarečių gamykla.
Philip Morris, iš Londono kilęs cigarečių gamintojas, sukūrė Niujorko dukterinę bendrovę 1902 metais norėdami pardavinėti ten cigaretes su savo prekiniais ženklais, įskaitant ir Marlboro. Iki 1924 metų Marlboro buvo reklamuojamos kaip moteriškos cigaretės su šūkiu „Lengvas Kaip Gegužė“.
Guobos
Guoba (Ulmus) – guobinių (Ulmaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso medžiai, kasmet numetantys lapus.
Lietuvoje guobos auga daugiausia centriniuose rajonuose - Prienų, Kauno, Raseinių, Kėdainių, Širvintų, Kaišiadorių. Auga didesnių upių slėniuose, dalies ežerų šlaituose. Mėgsta ūksmingas vietas. Auga drauge su ąžuolais, liepomis, uosiais.
Rūšys
Sistematika nėra nusistovėjusi. Skiriasi rūšių ir varietetų skirstymas, atitinkamai gali kilti problemų nustatant rūšį. Dalis rūšių tarpusavyje kryžminasi.
Lietuvoje auga: Lietuviškoje botaninėje literatūroje dažnai minėtas dar
Šaltiniai
thumb|left|200px|Paprastoji vinkšna (Ulmus laevis)
Farerų kalba
Farerų kalba (far. føroyskt mál, ) – iš germanų prokalbės kilusi šiaurės germanų kalba, paplitusi Farerų salose, priklausančiose Danijai. Pačiose Farerų salose gyvena 41 000 žmonių (2001 m. gyventojų surašymas). Daug farerų kalbos vartotojų gyvena už salų ribų, daugiausia kontinentinėje Danijos dalyje (apie 25 tūkst.), todėl kalbančiųjų skaičiaus įvertinimai skiriasi.
Abėcėlė
Farerų kalbos abėcėlėje yra 29 raidės:
Naranchalis
Naranchalis – miestelis rytų Paragvajuje, Aukštutinės Paranos departamente, į pietvakarius nuo Siudad del Estės. Apygardos centras. 2,5 tūkst. gyventojų (2009 m.). Kelio atšaka į Buena Vistą (nuo Enkarnasjono-Siudad del Estės plento). Verčiamasi žemės ūkiu.
MK
MK gali reikšti
mk gali reikšti:
BK Fremad Amager
Kopenhagos „Fremad Amager“ – Danijos futbolo klubas iš Kopenhagai priklausančios Amagero salos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1910 m.
Bajan Chara Ula
Bajan Chara Ula  – kalnagūbris Kunluno kalnų sistemos rytuose, Kinijos teritorijoje (Činghai ir Sičuano provincijose). Nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 750 km. Aukštis – iki 5500 m. Kalnai sudaro Jangdzės ir Hvanghės baseinų vandenskyrą. Sudaryti iš granito, metamorfinių uolienų. Viršūnės plokščios arba kupoliškos, šiauriniai šlaitai lėkšti, pietiniai skardžiais leidžiasi į Jangdzės slėnį. Būdingi šaltųjų aukštikalnių dykumų kraštovaizdžiai, viršūnes dengia sniegas ir ledas. Bajan Chara Uloje trykšta šaltiniai, duodantys ištakas Hvanghei.
Kalnagūbrio pavadinimas mongolų kalba reiškia „turtingasis juodasis kalnas“.
Orlianka (Bielskas)
Orlanka  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 17 km į šiaurę nuo Bielsko ir apie 23 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaime yra nebenaudojama Orlankos geležinkelio stotelė.
Šviesiajuosčiai grundalai
Šviesiajuosčiai grundalai (Pholidichthyidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima, kurioje 1 gentis ir 2 rūšys. Paplitusios pietvakarių Filipinuose iki Saliamono salų.
Poškiškės
Poškiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Čiužiakampio. Seniūnaitijos centras. Eina kelias.
Echolalija
Echolalija (iš gr. ἠχώ 'aidas; kartoti' + λαλιά 'murmėjimas; beprasmis kalbėjimas') – žodžių ir frazių, kuriuos pasakė kiti žmonės, kartojimas. Tipiška echolalija trunka ilgai, linkusi kartotis. Aidiškas pakartojimas dažnai turi pamėgdžiojimo, murmėjimo ar staccato intonaciją. Nevalinga echolalija priskiriama tikams.
Echolalija pasitaiko žmonėms su organiniais psichikos sutrikimais, schizofrenija, autizmu, afazija, Turetės sindromu (Tourette syndrome), Rubinstein-Taybi sindromu, - taip pat su kai kuriais vystymosi sutrikimais.
Paprastas klausimo pakartojimas norint pasitikslinti nėra echolalija.
Echolalijos rūšys:
Alksniakiemis
Alksniakiemis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Ašmintos.
Istorija
1924–1975 m. kaime veikė Alksniakiemio pradinė mokykla.
Pėda (reikšmės)
Žodis pėda reiškia:
Nemenčinės valsčius
Nemenčinės valsčius (, ; XIX a. viduryje Raudondvario valsčius, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietryčių Lietuvos teritorijoje. Centras – Nemenčinė (kurį laiką – Senoji Nemenčinėlė).
Istorija
Valsčius minimas dar 1554 m. Atkurtas carmečiu XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1927 m. balandžio 1 d. prijungta dalis Bistryčios valsčiaus. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Nemenčinės rajonui (18 apylinkių) ir Pabradės rajonui (3 apylinkės).
Karališkių ežeras
Karališkių ežeras – ežeras Lietuvoje, Anykščių rajono pietuose, Molėtų rajono paribyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Balninkų. Ilgis vakarų-rytų kryptimi 2,6 km, plotis iki 0,37 km. Altitudė 114,5 m. Krantai statūs, vietomis paveikti erozijos ir apaugę medžiais. Atabradas siauras. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Į ežerą suteka 3 didesni upeliai: iš Plaštakos ežero (šiaurėje) Plaštakos, K-2 iš Alaušų ežero (pietuose) ir K-1 iš Smėlinio ežero (rytuose). Vakaruose išteka Siesarties intakas – Plaštaka.
Ožechovičė
Ožechovičė  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės vakarus nuo Bielsko ir apie 34 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Tetidė
Graikų mitologijoje Tetidė – nereidė, jūros nimfa, Nerėjo ir Doridės dukra. Ji buvo Pelėjo žmona ir Achilo motina. Dažnai painiojama su Tetija, upių motina.
Tetidė ir Achilas
Pasak legendos, Tetidė bandė Achilą padaryti nenugalimą maudydama Stikso vandenyje. Todėl jo kūne liko sužeidžiamas tik kulnas, už kurio motina jį laikė maudydama upėje.
Kai prasidėjo Trojos karas, Tetidė paslėpė savo sūnų tarp likomedžių, perrengusi jį mergina. Bet Odisėjas, apsimesdamas pirkliu, sugebėjo pergudrauti Achilą. Odisėjas pakvietė visas merginas apžiūrėti prekių. Tarp brangių papuošalų buvo auksinis kardas, kuriuo susidomėjo vienintelis Achilas taip išsiduodamas.
Kai Achilą užmušė Paris, atėjo Tetidė iš jūros su nereidėmis apverkti jo. Ji surinko Achilo pelenus į auksinę urną. Vėliau ji įkūrė jam paminklą ir iniciavo atminimo festivalius jo garbei.
Hesperas
Hesperas  – graikų mitologijoje gražiausios žvaigždės – Vakarinės žvaigždės – dievas. Diodoras Sicilietis pasakoja apie hesperidų šalį, valdomą brolių Hespero ir Atlanto. Hesperas išleido savo dukterį Hesperidę už Atlanto, ir ji pagimdė hesperides. Kita versija, kad Hesperas buvo Atlanto sūnus ar brolis, kalno viršūnėje stebėdavęs žvaigždes. Vėliau jis paslaptingai dingo ir pavirto ryškia žvaigžde. Romėnų mitologijoje Hesperas buvo vadinamas Luciferu.
Kauno baltarusių kultūros ir švietimo draugija
Kauno baltarusių kultūros ir švietimo draugija – baltarusių tautybės žmonių draugija, veikusi Kaune 1932-1935 metais. Draugijos tikslas buvo vienyti Kauno ir miesto apylinkėse gyvenančius baltarusius, organizuoti kultūrinius renginius. 1933 m. draugijai priklausė apie 1000 žmonių, turėjo savo filialus Alytuje, Merkinėje, Zarasuose ir Ukmergėje. Draugijai vadovo buvo M. Matačius, K. Pleskačevskaja, Simonas Jakaviukas. Draugijos būstinė buvo M. Matačiaus namuose J. Kraševskio g. 34. Draugija suorganizavo apie 30 spektaklių Kaune ir 10 kituose miestuose. 1917-1918 m. Kaune veikė Kauno baltarusių draugija.
Prancūzijos futbolo varžybos 1979–1980 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1979–1980 m.
Luís Oliveira Gonçalves
Luís Oliveira Gonçalves (g. 1960 m. birželio 22 d.) – futbolo treneris iš Angolos, buvęs Angolos futbolo rinktinės vyriausiasis treneris.
Prieš tapdamas pagrindinės rinktinės treneriu jis treniravo Angolos jaunimo (iki 20 metų) rinktinę, su kuria laimėjo Afrikos jaunimo futbolo čempionatą.
Savo kaip žaidėjo karjeroje niekada nežaidė aukštesnėje kaip 2-oje Angolos lygoje.
Kulykolis (reikšmės)
Kulykoliu vadinami:
Hannah Mancini
Hana Mančini (g. 1973 m. sausio 22 d.) – amerikiečių dainininkė ir dainų autorė, Slovėnijos atstovė 2013 m. Eurovizijoje.
2013 m. Eurovizija
2013 m. vasario 1 d. šalies nacionalinis transliuotojas „RTV Slovenija“ uždaroje atrankoje pasirinko Haną. Gegužės 14 dieną, pirmojo pusfinalio metu Hana atliko dainą „Straight Into Love“, bet į finalą jai patekti nepavyko.
Jonas Slapšinskas
Jonas Slapšinskas (g. 1956 m. birželio 24 d. Vyžuonose, Utenos rajonas) – Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1987 m. Gomelio kooperacijos institute baigė prekybos ekonomiką.
UAB „Utenos autoservisas“ direktorius, Individualios įmonės „Saldumynas“ direktoriaus pavaduotojas, 2002–2007 m. Utenos miesto seniūnijos seniūnas, 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės administracijos direktorius.
Naujosios sąjungos Utenos rajono skyriaus narys.
2000–2003 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Utenos rajono savivaldybės tarybos narys. .
Sutuoktinė Loreta, vaikai Sandra, Andrius.
Imuninė sistema
thumb|right|250px|Skenuojančio elektroninio mikroskopo nuotrauka. Matomas [[neutrofilas (geltonas), praryjantis juodligės bakteriją (oranžinė).]]
Imuninė sistema – žmogaus ir kitų gyvūnų organų ir audinių sistema, apsauganti organizmą nuo kenksmingų mikroorganizmų, svetimų baltymų ir kitokių svetimkūnių. Imuninės sistemos ląstelės taip pat padeda atsikratyti užkrėstų, senų ar sergančių organizmo ląstelių, įskaitant vėžines ląsteles. Kartais apsaugos mechanizmas sugenda ir imunitetas puola savo organizmo ląsteles. Šis atvejis vadinamas autoimunine liga. Jos pavyzdžiai yra šie: išsėtinė sklerozė, sisteminė raudonoji vilkligė ir kai kurios cukrinio diabeto formos. Alergija tai yra kitas atvejis, kai imunitetas reaguoja į nereikšmingas ir paprastas medžiagas, vadinamas alergenais.
Pagrindinės imuninės sistemos dalys:
Baltosios kraujo ląstelės
Vienos svarbiausių imuninės sistemos veikloje yra baltosios kraujo ląstelės (leukocitai):
ir
Leukocitai, kaip ir kitos kraujo ląstelės, yra gaminamos raudonuosiuose kaulų čiulpuose iš tų pačių kamieninių ląstelių.
Neutrofilai, makrofagai ir eozinofilai veikia kaip fagocituojančios ląstelės, kurios „praryja“ į organizmą patekusius svetimkūnius, negyvas ar pažeistas ląsteles. Makrofagai ir monocitai iš kaulų čiulpų keliauja tiesiai į viso organizmo audinius, kur jie patys pirmieji susiduria su svetimkūniais (monocitai, reikalui esant diferencijuoja į makrofagus). Makrofagai atpažįsta išskirtinias daleles ant bakterijų ir kitų mikroorganizmų paviršiaus, todėl aptikę svetimkūnį greitai jį fagocituoja ir sunaikina. Taip pat makrofagai siunčia aktyvuojančius signalus T ląstelėms taip „įjugdami“ aktyvų imunitetą. Panašiai veikia ir neutrofilai, tačiau jie cirkuliuoja kraujyje, kol gauna signalus migruoti į infekcijos regionus. Eozinofilai taip pat fagocituoja svetimkūnius, tačiau tik tuos, kurie jau pažymėti limfocitų išskirtais antikūnais.
Bazofilai atsakingi už normalų kraujo krešėjimą. Jų dėka esant išoriniams kūno pažeidimams greitai užkertamas kelias infekcijoms patekti į organizmą.
Limfocitai – labiausiai specializuotos imuninės sistemos ląstelės. Jų būna trejopų: B, T limfocitai ir taip vadinamos natūralios žudikės. T ląstelės atpažįsta ir sunaikina svetimus antigenus; B ląstelės gamina antikūnius skirtingiems antigenams; ląstelės žudikės sunaikina svetimas ląsteles suardydamos jų membraną.
Apsauginiai (mechaniniai) barjerai
Apsauginiai (mechaniniai) barjerai – organizmo ląstelės ir audiniai, kurie saugo nuo mikroorganizmų įsiskverbimo į audinius arba trukdo jiems išplisti. Sąlygiškai skiriami išoriniai ir vidiniai barjerai. Išoriniai barjerai: oda, akių, nosies, burnos ertmės, skrandžio ir kitų organų gleivinė, dėl turimos hialurono rūgšties, lizocimo, betalizino ir kt. saugo organizmo audinius nuo mikroorganizmų įsiskverbimo. Vidiniai barjerai: limfa, limfiniai audiniai, limfoidiniai telkiniai, blužnis.
Limfa ir jos audiniai
Limfa surenka audinių skysčio perteklių kartu su jame esančiais svetimkūniais. Tai papildoma apsauga nuo užkrato. Limfagyslėmis skysčiai patenka į limfmazgius, kuriuose gausu limfocitų.
Limfmazgiai – (nodi lymphatici) mazgo pjūvyje gerai matomos tamsesnė žievinė ir šerdinė medžiagos. Šias medžiagas sudaro lifoidinis audinys. Žievinėje medžiagoje yra daug limfocitų. Limfmazgiai veikti kaip limfos filtras. Limfmazgiai yra randami visame organizme. Jie daugiausia sudaryti iš T ląstelių, B ląstelių, dendritinių ląstelių ir makrofagų ir į šiuos mazgus nuteka skysčiai iš beveik viso žmogaus organizmo. Limfmazgiuose antigenai yra filtruojami iš limfos, o jau filtruota limfa grįžta į apytaką. Panašiai kaip blužnyje, makrofagų ir dendritinės ląstelės, surinkusios antigenus, perduoda svetimkūnius T ir B ląstelėms, prasideda imuninis atsakas.
Blužnis
Blužnis – maišelis pilvo ertmėje šalia skrandžio. Šis organas – baltujų kraujo kūnelių talpykla; esant infekcijai iš blužnies išleidžiami limfocitai imasi priemonių ją pašalinti. Tai yra imuninės sistemos organas, sudarytas iš T-ląstelių, B-ląstelių, NK ląstelių, makrofagų, dendritinių ląstelių ir raudonųjų kraujo kūnelių. Blužnis veikia kaip kraujo filtras ir sugauna antigenus (pašalines medžiagas) iš kraujo, tekančio pro blužnį. Kai makrofagai ir dendritinės ląstelės per kraują atneša antigenus į blužnį, B ląstelės, esančios blužnyje, aktyvuojasi ir gamina didelius antikūnų kiekius. Blužnis taip pat yra vieta, kurioje sunaikinami seni raudonieji kraujo kūneliai (eritrocitai).
Blužnies pašalinimas iš organizmo neturi ypatingų pasekmių, tačiau imuninis atsakas esant užkratui tampa silpnesnis.
Užkrūčio liauka
Užkrūčio liauka arba čiobrialiaukė randama krūtinės ląstoje netoli širdies. Šis organas – svarbi T limfocitų brandinimo vieta. Nors šios ląstelės, kaip ir kiti baltieji kraujo kūneliai gaminamos raudonuosiuose kaulų čiulpuose, tačiau savo savybes įgija būtent šioje liaukoje. Užkrūčio liauka gamina imuninės sistemos ląsteles arba limfocitus. Ši plokčia, dviskiltė liauka yra viršutiniame krūtinės regione, virš širdies. Ji aktyviausiai gamina limfocitus kol organizmas yra dar vaikas. Čiobrialiaukės pagrindinė funkcija yra gaminti brandžias T-ląsteles. Nesubrendusios ląstelės, pagaminami kaulų čiulpuose, migruoja į užkrūčio liauką, kur vyksta brandinimo procesas. Šis procesas išskiria į kraują tik naudingas T ląsteles, o ląstelės, kurios susijusios su neigiama autoimunine reakcija yra sunaikinamos.
Kaulų čiulpai
Nors kaulų čiulpai nėra organas, tačiau jie yra gyvybiškai svarbūs žmogaus imunitetui. Visos žmogaus imuninės sistemos ląstelės formuojasi kaulų čiulpuose kraujodaros proceso metu. Kaulų čiulpai yra atsakingi už svarbių imuninės sistemos ląstelių, pavyzdžiui, B ląstelių, granulocitų ir NK ląstelių gamybai. Jie taip pat gamina raudonuosius kraujo kūnelius ir trombocitus.
Kraujas
Kraujyje cirkuliuoja įvairios ląstelės, tarp jų T ir B limfocitai, trombocitai, eozonofilai, bazofilai, monocitai, turinčios tam tikrą svarbą imunitetui.
Tonzilės
Tonzilės turi tam tikrų ypatybių, būdingų tiek centriniams, tiek periferiniams limfoidiniams organams. Jos turi imuninę reikšmę burnai, nosiaryklei ir viršutiniams kvėpavimo takams apsaugoti.
Pejero plokštelės
Pejero plokštelės – tai limfoidinės sankaupos, esančios plonosios žarnos gleivinėje. Daugybė mažų, plika akimi vos įžiūrimų limfoidinio audinio mazgelių yra visoje plonojoje žarnoje, o didelių limfoidinio audinio sankaupų randama klubinės žarnos gleivinėje.
Lygmeninė apsauga
Imuninė sistema augančiu specifiškumu apsaugo organizmus nuo infekcijų. Fiziologiniai barjerai apsaugo nuo tokių patogenų, kaip bakterijos ar virusai, patekimo į organizmą. Jei patogenai pralaužia šiuos barjerus, įgimtas imunitetas sukelia skubų, tačiau nespecifinį atsaką. Įgimtas imunitetas pasireiškia visuose augaluose ir gyvūnuose. Jei patogenams pavyksta išvengti įgimtos reakcijos, stuburiniai įgauna antro lygmens apsaugą – įgytą imuniteta, kurį suaktyvina įgimtas atsakas. Imuninė sistema infekcijos metu pritaiko atsaką, kad pagerintų patogenų atpažinimą. Po to, kai patogenas yra pašalinamas, šis pagerintas atsakas išsaugomas imunologinėje atmintyje. Tai leidžia įgytam imunitetui greičiau ir stipriau kovoti su patogenais, kiekvieną kartą jiems patekus į organizmą. Tiek įgimtas, tiek įgytas imunitetas priklauso nuo imuninės sistemos sugebėjimo atskirti savas ir svetimas molekules. Imunologijoje “savos” molekulės, yra tos organizmo medžiagos, kurias imuninė sistema gali atskirti nuo svetimų. Priešingai, “svetimos” molekulės yra tos, kurias pastebi kaip pašalines. Viena grupė svetimkūnių yra vadinama antigenais (angl. Antibody generators – antikūnų gamintojai). Tai medžiagos, kurios prisijungia prie specifinių imuninių receptorių, taip sukeldamos imuninį atsaką.
Įgimtas imunitetas
Į organizmą patekę mikroorganizmai ir toksinai susiduria su ląstelėmis ir įgimtu imunitetu. Įgimtas atsakas dažniausiai sukeliamas tada, kai atpažinimo receptoriai, kurie pastebi didelėse mikroorganizmų grupėse saugomus junginius, atpažįsta mikroorganizmus arba kuomet pažeistos ląstelės siunčia signalus ir juos (tačiau ne visus) pastebi tokie patys receptoriai, kaip ir tie, kurie atpažįsta patogenus. Įgimto imuniteto gynyba yra nespecifinė, tai reiškia, kad atsakas į įvairius patogenus yra bendras. Tokia sistema nesudaro ilgai išliekančio imuniteto prieš patogenus. Įgimtas imunitetas yra labiausiai paplitusi gynybos forma daugumoje organizmų.
Komplemento sistema
Komplemento sistema yra biocheminė pakopa, kuri veikia svetimkūnių paviršius. Ją sudaro virš 20 skirtingų baltymų ir yra taip vadinama dėl gebėjimo “komplektuoti” patogenų naikinimą, kurį atlieka antikūnai. Komplementas yra svarbiausia humoralinė įgimto imuniteto dalis. Daugelis rūšių, pavyzdžiui, augalai, žuvys, kai kurie bestuburiai, taip pat turi komplemento sistemas.