cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grūdų trintuvė
Trintuvės padaromos iš kietųjų akmenų: granito, bazalto, smiltainio ir kt. Apatinis akmuo (trintuvės pagrindas) gali būti įvairios formos. Jo įlenktas ar geldos formos profilis paprastai susiformuodavo nuo ilgalaikio grūdų trynimo. Kai kuriose kultūrose trintuvės būdavo padaromos jau įlenktos. Tokios pasitaiko Centrinėje Amerikoje – meniškai apdirbtos metate. Gilesnę įlenktą formą jos įgaudavo malant su ilgu trintuvu, geldos formą – su nedideliu. Nedidelės kilnojamos grūdų trintuvės paprastai buvo elipsės formos paviršiais. Apatinis akmuo buvo tvirtas, ilgaamžis, ilgai nesusidėvintis. „Viršutinė“ grūdų smulkinimo įrankio dalis – trintuvas – buvo įvairių formų, bet patogus suimti ranka. Trintuvas – dažniausiai pailgas, kiek įdubusia vidurine dalimi ir platėjantis galuose. Tose kultūrose, kuriose daugiausiai buvo smulkinamos laukinių augalų sėklos, riešutai, vaisiai, buvo naudojami ir mažiau tvirti, gana korėti akmenys.
Lietuvoje
Grūdų trintuvės, arba trinamosios girnos, buvo naudojamos iki atsirandant sukamosioms girnoms. Trintuvių apatiniai akmenys buvo netaisyklingos formos, su lengvai įdubusiu paviršiumi. Tokių trinamųjų girnų bei trintuvų Lietuvos teritorijoje rasta jau vėlyvojo neolito gyvenvietėse. Tačiau vis labiau šie įrankiai ėmė plisti senojo geležies amžiaus pradžioje. Naudojamasi jais buvo visą I tūkstantmetį, kol palaipsniui pakeitė sukamosios girnos.
Archajišką grūdų malimo būdą – trynimą grūdų trintuvėje galima pažinti Kernavės kultūrinio rezervato, kitų muziejų rengiamose gyvosios archeologijos edukacinėse programose.
Gegužiškis
Gegužiškiu vadinami kaimai:
Smulkusis tinamas
Smulkusis tinamas (Nothura minor) – tinaminių (Tinamidae) šeimos paukštis. Kūnas 18-19,5 cm ilgio. Masė apie 158 g. Paplitęs Brazilijoje. Gyvena tropinėse zonose iki 1000 m aukštyje virš jūros lygio.
Šaminės
Šaminės (Siluridae) – šamažuvių (Siluriformes) šeima. Stambios žuvys, Silurus glanis užauga iki 5 m ilgio ir sveria iki 330 kg. Galva didelė, plokščia iš viršaus. Oda plika. Apie žiotis 3 poros ūsų, iš jų pora labai ilgų. Analinis pelekas ilgas, susiliejęa su uodeginiu.
Daugiausia gėlavandenės žuvys, nors europinės rūšys įplaukia ir į silpnai sūrius vandenis. Tai plėšrios priedugninės žuvys. Akvariumuose auginamas stiklinis šamukas (Kryptopterus bicirrhis). Lietuvoje gyvena šamas.
Goldžio kompleksas
thumb|right|300px|Ląstelės sandara: 1. [[Ląstelės branduolys|Branduolys, 2. Branduolio pora, 3. Šiurkštusis endoplazminis tinklas, 4. Lygusis endoplazminis tinklas, 5. Ribosoma, 6. Baltymų pripildyta pūslelė, 7. Pernešos pūslelės, 8. Goldžio kompleksas, 9. Vidinė Goldžio komplekso pusė, 10. Išorinė Goldžio komplekso pusė, 11. Goldžio komplekso pūslelės, 12. Sekrecinė pūslelė, 13 Plazminė membrana, 14. Sekrecija, 15 Citoplazma]] Goldžio kompleksas, arba Goldžio aparatas – ląstelės vienmembranis organoidas. Atrado italas Kamilis Goldžis 1898 m., kurio garbei ir pavadintas.
Goldžio komplekso vieta ląstelėje, jo forma priklauso nuo daugelio sąlygų. Epitelinėse ląstelėse jis yra tarp branduolio ir viršūninės ląstelės dalies, sekrecinėse ląstelėse – tarp branduolio ir sekretą išskiriančios ląstelės dalies.
Goldžio komplekso sandara
Sudarytas iš suspaustų maišelių, cisternų, taip pat iš smulkių pūslelių ir iš stambių vakuolių. Smulkiosios pūslelės – tai transportinė struktūra, laiduojanti ryšį tarp endoplazminio tinklo ir Goldžio komplekso.
Camila Bordonaba
Camila Bordonaba Roldan (g. 1984 m. rugsėjo 4 d. El Palomare, netoli Buenos Airių) – Argentinos aktorė, dainininkė.
Biografija
Camila Bordonaba yra trečias ir jauniausias vaikas Chuano Karloso (Juan Carlos) ir Noros Bordonabos (Nora Bordonaba) šeimoje. Brolis Rodrigas (Rodrigo), sesuo Melina. 1998 metais ji įstojo į Mataderos 8-ąjį licėjų (gimnaziją). Dėl įtempto darbo seriale "Chiquititas" Camila lankė tik rytines pamokas, vėliau jai tekdavo išeiti į filmavimus. Filmuojint "Chiquititas: Rincon de Luz" filmą, Camila susižavėjo filmavimo procesu, režisierės darbu, kinomatografija ir sau prisiekė kada nors tai studijuoti. Dabar ji tai ir įgyvendina.
Camila draugavo su gerai žinomu Argentinos aktoriumi Benchaminu Rochosu (Benjamin Rojas), bendravo "Mažyliai" (Chiquititas) ir "Maištingas amžius" (Rebelde way) filmavimo metu, tačiau išsiskyrė 2004 m. (pasak Benchamino Camila buvo jo „pirmoji meilė“). Po to Camila ėmė draugauti su 10 metų vyresniu už ją Chochi ("Erreway" komandos nariu): susipažino "Erreway" ture 2004 m. ir iš ten išvyko kartu. 2007 m. išsiskyrė.
Jos geriausias draugas yra Felipė Colombo (Felipe Colombo). Abu išsiskyrė su savo buvusiom „pusėm“. Bordonaba gyvena viena nuo 2008 m. sausio mėnesio, apartamentuose Buenos Airėse. Jai patinka roko grupė Guns'n'Roses ir Sui Generis, Hermano Hesės (Herman Hesse) knygos, TV animacinis filmas "Simpsonai" (The Simpsons). Mėgstamiausi dainininkai Charly García ir Diego Torres. Mėgstamiausia futbolo komanda – "Independiente" ir "Chicago".
Karjera
Bordonaba vaidino Marizza Pia Spirito, kitoje telenovelėje "Rebelde Way" (Maištingas amžius). Telenovelės filmavimo metu, susikūrė grupė Erreway, kurią sudarė telenovelėje vaidinę aktoriai Camila Bordonaba, Luisana Lopilato, Benjamin Rojas ir Felipe Colombo. Telenovelė ir nauja grupė pasiekė neįtikėtiną populiarumą, kuris vis augo tarp Lotynų Amerikos paauglių ir pasiekė sėkmės viršūnę Izraelyje.
2005 m. Camila gavo daug pasiūlymų filmuotis įvairiose serialuose, bet galiausiai nusprendė filmuotis seriale "El Patron de la Vereda"("Meilės žaidimai") kartu su garsiu argentiniečių aktoriumi, Gustavo Bermundez. Camila kūrė Sisi vaidmenį. Šio serialo istorija gana paini: duktė (Sisi) nežinodama įsimyli savo tėvą. Argentinoje šis serialas nesusilaukė didelių reitingų, todėl buvo smarkiai sutrumpintas. Tačiau Izraelyje "El patrón de la vereda" susilaukė didelio pasisekimo, ten buvo išleistas serialo dainų diskas. Baigusi dirbti šiame projekte, Camila suvaidino epizodinį vaidmenį seriale "Quien es el jefe?" ("Kas yra šefas? ").
2006 m. Camilai nebuvo labai sėkmingi (nauja TV komedija "Gladiadores de Pompeya" patyrė nesėkmę). Dėl labai mažų reitingų buvo parodytos tik 24 serialo serijos. Šiame seriale aktorė sukūrė Violetos vaidmenį. Po nesėkmingo serialo nutraukimo, Camila buvo pakviesta filmuotis seriale "Bailando por un sueño" ("Šokantis dėl svajonės"), bet ji šio projekto atsisakė, norėdama padaryti metų pertrauką. Tačiau jau 2006 metų birželio mėnesį Camila kartu su Felipe Colombo kelioms savaitėms išvažiavo į Ispaniją. Ten jie pristatė Erreway diskus, rengė konferencijas, dalino interviu žurnalams, bendravo su fanais. Galiausiai prižadėjo dar kartą apsilankyti Ispanijoje, bet ne dviese, o su grupe Erreway.
2007 m. ji gavo vaidmenį populiarame Argentinos šou "Son de Fierro"(Jie iš geležies"), kuriame taip pat vaidino Felipe Colombo (filmo "Rebelde Way", "Maištingas amžius" aktorius). Camila svarstė apie galimybę sukurti naują grupę kartu su Felipe Colombo ir Vanesa Gonzalez, bet dar nėra pasirašiusi kontrakto su Cris Morena Group.
Cris Morena pratesė sutartį su TV kanalu Telefe dėl serialo "Bella y Bestia" rodymo 2008 metais. Telekomedijoje vaidins tie patys aktoriai kaip ir Cris Morenos kurtame seriale "Amor Mio"-Romina Yan ir Damian De Santo, jie vaidins trijų vaikų tėvus. Filmuotis jau atrinkti keli aktoriai: Isabel Macedo, Camila Bordonaba ir Gaston Ricaud. Serialas pradėtas rodyti 2008m. sausio 21 d.
Po sėkmingo vaidmens seriale "Son de Fierro", Camila Bordonaba grįžta į eterį. Aktorė jau pasirašė kontraktą, kad prisijungtų prie serialo "Atraction por 4" ("Keturių trauka"). Be to, jau yra patvirtinta, kas bus ex "maištautojos" kompanionai. Tai: Puma Gabriel Goity, Carola Queen, Luisana ir Dario Lopilato, Rodrigo Guirao Diaz, Elías Viñoles bei Juana Dubarry. Pagrindinio serialo režisieriaus Marcelo Tinelli idėja yra tokia, kad Carola ir Puma bus pirmieji suaugusieji, tuo tarpu Bordonaba ir Lopilato bus vienos iš svarbiausių personažų tarp jaunimo.
Muzika
Bordonaba dainuoti pradėjo seriale "Chiquititas", 1996 m.
Su "Rebelde Way" bendradarbiais, ji tapo "Erreway" grupės nare. "Erreway" buvo labai populiari grupė daugkur: Lotynų Amerikoje, Ispanijoje, Europoje, Izraelyje ir kitose šalyse. Grupė išleido tris albumus "Señales" (2002), "Tiempo" (2003) ir "Memoria" (2004) bei tris geriausių hitų rinkinius: "Erreway en Concierto" (2006), "El disco de Rebelde Way" (2006) ir "Erreway presenta su caja recopilatoria". Bordonaba taip pat sukūrė kelias "Erreway" dainas.
Andris Biedrinis
Andris Biedrinis (g. 1986 m. balandžio 2 d. Rygoje) – profesionalus Latvijos krepšininkas, kuris žaidžia vidurio puolėjo pozicijose.
Camila Bordonaba
Muzika
Filmuojant "El Patron de la Vereda", čia ji vaidino dainininkę, Camila įrašė kelias dainas. Populiariausios buvo "Si Me Vas A Olvidar", "Sin Supieras" ir "Por Ti" ("Tau"). TV seriale "Son de Fierro" taip pat atliko keletą dainų su Felipe Colombo. Serialo filmavimo metu buvo suburta nauja grupė, kurią sudarė Bordonaba, Colombo ir Vanesa Gonzáles, bet grupė neišliko ir "Erreway" liko kartu. Šiuo metu Camila yra vienintelė gupės narė, kadangi Luisana Lopilato paliko grupę 2005 m. Camila dabar atlieka ir savo, ir Lu dainų dalis.
Andris Biedrinis
2008 m. liepos 29 d. pratęsė sutartį šešeriems metams su Golden State „Warriors“ klubu.
Camila Bordonaba
Muzika
Camila Bordonaba, vaidino vieną pagrindinių vaidmenų kompanijos Ideas del Sur seriale "Atraccion x 4". Bet dėl kontrakto, kurį buvo pasirašiusi su Cris Morena Group aktorė negalėjo dainuoti seriale iki 2008 metų pabaigos. Tai jau nebe pirmas kartas, kai Camila negali dainuoti kituose, ne CM Group, kurtuose serialuose. Seriale "Son de Fierro" aktorė negalėjo dainuoti ir dalyvauti albumo įrašuose, todėl ji pasitraukė iš filmavimų. Šį kartą buvo kitaip: Ideas del Sur prodiuseriai pasistengė išpirkti merginai galimybę dainuoti ne tik Cris Morenos serialuose. Taigi Camila kaip dainininkė, neribojama jokių kontraktų, gali pasirodyti 2009 metų pradžioje.
Seriale "Atraccion x 4" aktorė nusifilmavo Elias Vinoles dainų "Desde que te vi" ir "Tu y yo" vaizdo klipuose, o dainą "Desde que te vi" ir įdainavo.
Labdara ir menas
Arcoyra – tai naujų ir neįprastų formų meno mokykla, kurioje nepaisoma socialinių religinių ar rasinių skirtumų. Arcoyra vizija – išmokyti vaikus pažinti meną, turėti galimybę įgyvendinti mainų programas, kūrybiškai bendrauti su viso pasaulio vaikais ir jaunimu. Camila Bordonaba – šios mokyklos direktorė, dėstytoja.
2007 m. vasarą, Camila su Felipe Colombo atidarė meno galeriją Buenos Airėse. Ši meno galerija yra labai populiari Argentinoje. Šioje menų mokykloje mokosi vaikai, kurie neturi galimybės mokėti už mokslus. Vaikus menų moko profesionalai visai nemokamai. Vaikus mokoma šokio, dainavimo, akrobatikos, vaidybos, dailės. Jau yra įsteigtas ir internetinis puslapis arcoyra.com.
Camila vienam Argentinos dienraščių: Arcoyrà yra vieta kur mes galime gyventi tuo, kas mum tikrai patinka, įsitikinti, kad mūsų norai yra sunkiai įgyvendinami, ne neįmanomi. – sakė Camila. ''Kai mes įrengsime savo naująsias patalpas mes pradėsime taip pat mokinti fotografijos, cirko, bei kitų disciplinų, mes norime, kad būtų įmanoma pasiekti visų tikslų naudojant mažus resursus, labai svarbu susikurti galimybę mainų programoms. Mes matome, kad menas yra geras įrankis, tai yra gerai kai norima įrodyti vaikams, kad jei esi pažengus kokioje nors srityje tai nereiškia, kad tau nebereikia mokintis.'' – teigia Cami draugė. Aš noriu perteikti savo žinias sukauptas per 12 aktorystės metų, aš dirbu darbą kurį mėgstu, bet vis vien sugebu išlikti visiškai kitokia nei mano personažai. – pasakoja Camila. ''Tiesa yra tai, kad vaidyba nebėra man labai svarbi šiuo momentu, aš labiau norėčiau režisuoti arba dainuoti. Televizija yra labai nestabilus dalykas, tu pradedi vaidinti vienoje komedijoje, o baigi visai kuo kitu. Nepaisant to, mes visi esame čia dėl to paties dalyko ir tai yra labai gerai.'' – priduria Cami.
Apdovanojimai ir nominacijos
2002 m. Camila Bordonaba gavo apdovanojimą nominacija "Gražiausia šukuosena". Camila Bordonaba nugalėjo nominacijoje "Gražiausia jauna aktorė", nustumdama tolyn Natalie Portman ir Scarlett Johansson. Net savo buvusią kolegę, Luisana Lopilato. Portalo 20minutes.es surengtoje apklausoje, Gražiausios jaunos aktorės konkurse laimėjo serialo "Rebelde Way" aktorė, surinkusi 22333 balsus (už savo populiarumą Ispanijoje turi dėkoti šiam serialui). Jos buvusi kolegė, Luisana Lopilato, liko trečioje vietoje su 19935 balsais.
Opolės universitetas
Opolės universitetas – valstybinis universitetas Opolėje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 50 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 2020 vietą (pagal pasaulinį Webometrics Ranking of World Universities reitingą).
Mongolijos futbolo supertaurė
Tai vienerios varžybos, kuriose nugalėtojas iškovoja supertaurę.
Rengiamos nuo 2011 m.
Naujasodis (Petrašiūnai)
Naujasodis – Kauno miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, piečiau magistralės, ties Taikos prospektu. Pramoninis rajonas, išraižytas gamybinio geležinkelio trasomis, yra Kauno termofikacinė elektrinė, Urmo bazės sandėliai.
Istorija
1902 m. Naujasodžio dvare ir kaime gyveno 50 gyventojų. 1923 m. tai buvo kaimas Pažaislio valsčiuje su 245 gyventojais.
Rajonas atsirado po 1960 m., kai čia buvo pastatyti pirmieji pramonės statiniai.
Gesnerijiniai
Gesnerijiniai (Gesneriaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima.
Kazujuki Toda
Nacionalinėje komandoje žaidė 2001–2002 m., su ja dalyvavo 2002 m. pasaulio futbolo čempionate.
Bo Basenas-Rouz Hilis
Bo Basenas-Rouz Hilis – miestas Mauricijuje, antrasis pagal dydį šalies miestas. Prekybos ir verslo centras. Yra autobusų stotis, keli bankai, bibliotekos, daug parduotuvių.
Istorija
XVIII a. pabaigoje įkurtas cukraus fabrikas. 1877 m. įkurtas Bo Basenas. Netoli jo anksčiau įsikūrė Blondovilis, kuris 1868 m. pervadintas Rouz Hiliu. 1896 m. Bo Basenas ir Rouz Hilis sujungti.
Lebiedziai (Mazovijos vaivadija)
Lebiedziai  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės rytus nuo Sterdino, apie 20 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 98 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Bučinkos upė.
Lebiedze Kolonija
Lebiedze Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 21 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 96 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vedega (įnagis)
miniatiūra|250px|right|Vedega Vedega – įrankis su metaline galva ir mediniu kotu, panašus į kaplį ar kirvį lenktais ašmenimis. Naudojamas loviams, geldoms, luotams (vientiso medžio valtims), kitiems lenktiems paviršiams ir ertmėms skobti. Įrankio ašmenys platesni už įmovinę dalį, išlenkti lankeliu arba išlenktais kraštais, pritaikyti patogiam darbui medžio drožyboje. Nuo įprasto kirvio vedega skiriasi statmenais penčiai (bukajai daliai) ašmenimis. Plačiai naudoja staliai, dailidės, kubiliai ir kiti su mediena dirbantys meistrai.
Medžio kapojimo, kirtimo, skobimo darbams kai kurios tautos tradiciškai plačiau naudoja vedegas. Nuo bronzos amžiaus laikų naudojami ir kombinuoti vedegos–kirvio formos įrankiai. Kai kurie į vedegą panašūs įrankiai (kauptukai) paplitę žemės ūkio darbuose.
Vedegos ne visada būdavo užmaunamos ant kotų. Senovėje jos būdavo padaromos iš akmens, nušlifuojamos iki reikiamos formos. Galėjo atlikti kalto funkciją, apdirbant įvairias tvirtas medžiagas (medį, akmenį). Šiuos įrankius senovėje plačiai naudojo akmens tašytojai. Vedegas kaip karo ginklą turėjo maoriai Naujojoje Zelandijoje.
Origami (2004 albumas)
Origami – 2004 m. studijinis elektroninės muzikos grupės Exem albumas. Albume duetas apjungė Azijos šalių kultūrų muzikinius elementus ir archaines lietuvių liaudies raudas, šamanų užkalbėjimus, krikščioniškų pamokslų detales bei indiškas mantras su elektronine muzika.
Daina „Dovanosiu tau rojų“ tapo auksine Radiocentro daina. Taip pat didelio populiarumo susilaukė singlai „Aukščiausiam kalne“, „Leliumoj“.
Dainų „Leliumoj“, „Rūta žalioji“, „Karvelėlis“ vokalines dalis atliko Rasa Serra, „Aukščiausiam kalne“ – Aistė Pilvelytė, „Dovanosiu tau rojų“ – Sati.
Ojapokė
Ojapokė − upė Brazilijoje ir Prancūzijos Gvianoje. Teka valstybine siena tarp Prancūzijos Gvianos ir Brazilijos Amapos valstija.
Upės ilgis apie 370 km. Ištakos prasideda Tumukumakio kalnuose. Įteka į Atlanto vandenyną, kur jos estuarija sudaro didelę įlanką.
Vandeningiausia upė būna spalio−gegužės mėnesiais.
Didžiausi intakai: Jarupis, Kamopis, Uaka.
Rūmai
thumb|250px|[[Šionbruno rūmai|Šionbruno rūmų glorijetė]] Rūmai – didelis, paprastai puošnus, išsiskiriantis architektūra reprezentacinis pastatas arba pastatų kompleksas. Tokiuose pastatuose paprastai įsikurdavo ar įsikuria valdovo arba didiko dvaras, kai kurie valstybės valdymo organai, svarbios nacionalinės ar tarptautinės organizacijos.
Žinomi rūmai
राजमहल Дворац
Gegužiškis (Rokiškis)
Gegužiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Obelių.
Varzuga
Varzuga  – upė šiaurės vakarų Rusijoje, Murmansko srities pietuose. Prasideda Kolos pusiasalio centrinėje dalyje, pelkėtoje vietoje, 189 m aukštyje virš jūros lygio. Teka į pietryčius, kerta uolingus, miškais apaugusius kalnus. Sudaro per 30 slenksčių, didžiausias slenkstis vadinamas Padunu ir turi 3 krioklius. Žemupio vagoje yra salų. Įteka į Baltosios jūros Kandalakšos įlanką. Gylis žiotyse 3 m, vagos plotis 250 m.
Intakai: Varzė, Vargovas, Strelna, Fominas, Juzija, Kičisara, Pana, Piatka, Kočkoma, Voenga, Krivecas, Japoma, Melga, Serga, Kica ir kt.
Pavasarį Varzugos vandens lygis pakyla 2-2,5 m. Ledai laikosi nuo spalio iki gegužės. Prie upės yra šios gyvenvietės: Varzuga, Kuzomenis, nebegyvenamos – Kolonicha, Podnevodjė, Varzugos Žiotys.
Tazos–el Hoseimos–Taunato regionas
Tazos–el Hoseimos–Taunato regionas  – vienas iš šešiolikos Maroko regionų. Jis yra šiaurės Maroke, užima 24 155 km² plotą. Čia gyvena 1 807 113 (2004 m. surašymas) žmonių. Sostinė – Hoseima.
Regionui vadovauja Mahometas Mhidija (Mohamed Mhidia).
Regionui priklauso šios provincijos:
Geografija
Tazos-Alhoseimos-Taunato regionas yra Viduržemio jūros pakrantėje ir ribojasi su regionais: Rytų regionu rytuose, Garb-Šrarda-Beni Chseno ir Tanžero-Tetuano vakaruose, Feso-Bulmano pietuose.
Demografijos raida
Šaltinis :
Nuorodos
Tazo-Alhoseimo-Taunato regionas
Bignose Freaks Out
Bignose Freaks Out – Bignose: The Caveman tęsinys, NES platformos žaidimas, sukurtas kompanijos Codemasters ir išleistas Camerica.
Istorija
Žaidėjas kontroliuoja laukinį žmogų Didžianosį (, Nose – nosis), kuris šioje žaidimo dalyje važinėja priešistorine riedlente. Visus jo sukauptus kaulus iš priešistorinio banko pavogė dinozauras. Dėl to Didžianosis pašėlsta ir pasiryžta žūtbūt surasti vagį.
Žaidimo lygiai
Žaidime Didžianosis turi perkeliauti 4 ilgus lygius. Kiekvieno lygio pabaigoje Didžianosis turi nugalėti po stipresnį priešininką.
Vakoasas
Vakoasas-Finiksas – miestas vidurio Mauricijuje, 16 km į pietus nuo Port Luiso; trečiasis pagal dydį saloje. Pagrindinis šalies pramonės centras.
Istorija
Dabartinis miestas įkurtas 1963 m. sujungus Vakoasą ir Finiksą.
Prieiga
Prieiga – vieta, kurioje galima prie ko nors prieiti.
Valdis Vižinis
Valdis (Valdas) Vižinis-Vižas (g. 1963 m. gegužės 31 d. Šiauliuose) – humoristas, humoristinių TV laidų aktorius, kūrėjas, scenarijų autorius, režisierius, renginių vedėjas, Lietuvos ir Birštono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, profsąjungininkas.
Biografija
1981 m. baigė Šiaulių Juliaus Janonio vidurinę mokyklą. 1984–1988 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete (nebaigė). Kartu su Arūnu Valinsku ir Gintaru Ruplėnu studijų metais pradėjo aktyviai koncertuoti, dalyvavo akademinėje saviveikloje, buvo agitbrigados „Dviratis“ narys, muzikantas (grojo gitara). Vėliau buvo televizijos laidų „Dviračio žynios“, „Šou bulvaras", „Nosis“ vedėjas, kūrėjas, vaidmenų atlikėjas. Po aktyvios kūrybinės veiklos televizijoje dirbo Specializuotos darbo teisės tarnybos vadovu, Valstybinėje darbo inspekcijoje, tapo vienu iš profsąjungos judėjimo „Solidarumas“ lyderių. 2006–2012 m. Lietuvos švietimo darbuotojų profesinės sąjungos patarėjas ryšiams su visuomene. Balsas.lt naujienų redaktorius. 2008 m. kartu su dainininke Mia dalyvavo LNK muzikiniame projekte „Žvaigždžių duetai“. 2015 m. vasario 11 d. Vilniaus apygardos teismo nuosprendžiu buvo pripažintas kaltu padarius nusikalstamą veiką numatytą LR BK 154 str. 2 d. (šmeižimas).
2007–2011 m. Birštono savivaldybės tarybos narys.
Britų Malaja
Britų Malaja – JK kolonijinė valda Malakos pusiasalyje, susiformavusi XIX a. Ją sudarė daugybė atskirų sultonatų su vietos savivalda. Tai – bendras terminas, nors skirtingais laikotarpiais jis susidėdavo iš skirtingų dalių ir buvo vadinamas skirtingais pavadinimais.
Sąsiaurio gyvenviečių susiformavimas (1791–1826 m.)
Britai Malajų salyne kolonijines valdas kūrė nuo XVII a pabaigos, konkuruodami su olandais, kuriems sekėsi daug geriau. Vienintelė išlaikyta britų kolonija salyne Benkulu (Bencoolen) Sumatros vakarinėje pakrantėje, nebuvo pelninga.
Britų kolonizacija labai suintensyvėjo XVIII a pabaigoje. Tuo metu salynas buvo susiskaldęs į mažus sultonatus, kuriuos vieną po kito siekė kolonizuoti Olandų Rytų Indija. 1791 m britai gavo mažą Penang salą prie vakarinės Malakos pusiasalio pakrantės, iki tol priklausiusią Kedaho sultonatui, kuri tapo jų atsparos punktu.
1811–1814 m Europoje vykstant Napoleono karams ir Nyderlandus užėmus Prancūzijai, britai buvo užėmę olandų kolonijas Malajų salyne, laikinai tapdami pagrindiniais valdovais. T. S. Raffles įvykdė daug pažangių reformų, buvo tyrinėjama salyno istorija ir kultūra.
thumb|200px|Sąsiaurio gyvenviečių kolonijos vėliava Olandams labai nepatiko šis britų įtakos stiprėjimas, tačiau jie buvo priversti susitaikyti su tuo. 1824 m sutartyje olandai ir britai galutinai pasidalijo įtakos sferomis salyne. Britai nutarė apsiriboti Malakos pusiasaliu, o olandams liko visos kitos teritorijos (sudarančios dabartinę Indoneziją). Tai buvo patvirtinta kolonijų apsikeitimu: britai atidavė olandams savo koloniją Benkulu (Sumatroje), už ką mainais gavo Melaka, kurią anksčiau valdė Nyderlandai.
1826 m Melakos pusiasalyje britų paimtos teritorijos buvo oficialiai paskelbtos kolonija ir pavadintos Sąsiaurio gyvenvietėmis (Straits settlements).
Federacinių Malajų Valstijų susiformavimas (1826–1895 m.)
thumb|300px|Pirmasis Malajų susirinkimas – durbaras thumb|200px|right|Federacinių Malajų Valstijų vėliava thumb|120px|left|Pahango vėliava thumb|120px|left|Perako vėliava thumb|120px|left|Selangoro vėliava thumb|120px|left|Negeri Sembilan vėliava 1826 m britai pasidaljo įtakos sferomis ir su kitu konkurentu – Siamu, kuris gana agresyviai plėtėsi Malakos pusiasalyje. Dar XVIII a jis buvo užėmęs Singgora (Songgkla) sultonatą, o XIX a okupavo Pattani, Terenganu, Kedaho ir Kelantano sultonatus. Sutartimi šie sultonatai ir buvo pripažinti Siamui, tačiau Siamas paliko britams teisę plėsti įtaką kitose dalyse.
1863 m britai įgijo įtaką Pahango sultonate, kuriame pasodintas britų vietininkas, o sultonui liko tik nominali valdžia.
Trys kiti sultonatai, – Perakas, Selangoras ir Negeri Sembilanas, – kaip tik tuo metu išgyveno klestėjimą, nes ten buvo atrasta alavo. Todėl augo tokie miestai kaip Klang ir Kvala Lumpūras. Tačiau nestabili sultonatų vidaus padėtis ir ypač įpėdinystės nesutarimai leido britams išplėsti savo įtaką ir 1874 m paskirti juose vietininkus.
Pridorožnojė (Drostenas)
Pridorožnojė (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Turgenevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Britų Malaja
Federacinių Malajų Valstijų susiformavimas (1826–1895 m.)
1890 užimtieji keturi sultonatai buvo organizuoti į Federacines Malajų Valstijas su bendru valdymo organu Federacine taryba. 1895 m Valstijos oficialiai paskelbtos Didžiosios Britanijos protektoratu.
Pridorožnojė (Drostenas)
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos (prūsiškos ?) kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Slavianskojės apylinkės kaimas.
Britų Malaja
Malajų Valstijos(1895–1946 m.)
thumb|250px|Malajų valstijos Taigi, nuo 1895 m. Britų Malają sudarė atskiri sultonatai, skirstomi į tris grupes.
Keturi prekybiniai uostai, – Penangas, Singapūras, Melaka ir Dindingas, – sudarė Sąsiaurio gyvenviečių koloniją.
Pahango, Perako, Selangoro ir Negeri Sembilano sultonatai sudarė Federacines Malajų valstijas.
Tuo metu modernizuojama Britų Malaja tapo viena pelningiausių Didžiosios Britanijos kolonijų, pagrindiniu pasaulio alavo ir kaučiuko gamintoju.
1942-45 šalis buvo okupuota japonų.
Malajos Sąjunga ir Malajos Federacija(1946–1953 m.)
Tačiau dėl kai kurių nuostatų Malajos Sąjunga nebuvo mėgiama. Tai paskatino po dvejų metų 1948 m. sukurti Malajos federaciją. Ši kolonija tuo pačiu pavadinimu 1953 m. atgavo nepriklausomybę ir 1963 m. dalyvavo kuriant šiuolaikinę Malaiziją.
Daisuke Ičikava
(g. 1980 m. gegužės 14 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1998–2002 m., su ja dalyvavo 2002 m. pasaulio futbolo čempionate.
Elektriniai šamai
Elektriniai šamai (Malapteruridae) – šamažuvių (Siluriformes) šeima. Gyvena Afrikoje.
Šeimoje yra dvi gentys: Elektriniai šamai (Malapterurus) bei Paradoxoglanis, kuriose 17 rūšių.
Spratlio salos
thumb|300px|Spratlio salų žemėlapis thumb|300px|Didžiausia salyne Taipingo sala, administruojama [[Taivanas|Taivano.]]
Spratlio salos  – apie 100 smulkių salelių ir rifų grupė Pietų Kinijos jūros pietrytinėje dalyje, išsidėsčiusių maždaug 240 000 km² plote. Bendras sausumos plotas skirtingų šaltinių įvardijamas skirtingai tarp 2–12 km², nes gali žymiai skirtis esant potvyniams ir atoslūgiams. Aukštis iki 5 m.
Į visas ar dalį salų pretenzijas yra pareiškusios visa eilė valstybių: Kinijos Liaudies Respublika, Taivanas, Filipinai, Vietnamas, Malaizija, Brunėjus. Nors Spratlio salos viso labo vos virš jūros paviršiaus iškilusios uolos ir rifai, dauguma netinkami gyvenimui, tačiau aplinkiniai vandenys gausūs žuvies, o jūros dugne rasta naftos ir gamtinių dujų telkinių.
Teritoriniai konfliktai
Susipriešinimas dėl Spratlio salų išryškėjo po Antrojo pasaulinio karo, kai 1946 m. Filipinai atgavo nepriklausomybę nuo JAV. Naujoji valdžia, apeliuodama į tai, kad Spratlio salomis karo metu pasinaudojo Japonija rengdama invaziją į Filipinus, išskyrė salyną kaip strategiškai svarbią teritoriją, galinčią sustiprinti valstybės saugumą. Tuo metu Kinijos valdžia jau buvo pareiškusi, kad Spratlio salos priklauso jai, o po 1949 m. kontrolę aktyviai siekė išlaikyti Taivanas. Pirmi tiesioginiai susidūrimai tarp abiejų pusių įvyko 1956 m. spalio 1 d., kai salyne įvyko Filipinų ir Taivano kariniai laivų priešprieša. Kovinių veiksmų buvo išvengta, tačiau Filipinų pusė galiausiai turėjo pripažinti Taivano pranašumą.
Pietų Kinijos jūroje aptikti naftos ištekliai paskatino aktyvesnius valstybių veiksmus perimti salų bei aplinkinių jūros teritorijų kontrolę. 1970 m. į naftos žvalgymą Spratlio salyne įsitraukė Filipinai, o po metų prezidento Markoso iniciatyva Filipinų kariuomenei pavyko taikiai perimti trijų salyno salų kontrolę, tačiau į kitas išsilaipinti neleido Taivano laivynas. 1973 m. siekdamas vystyti naftos gavybą, į Spratlio salas kariuomenę pasiuntė ir Pietų Vietnamas, sėkmingai užimdamas dešimt salų ir sukeldamas Taipėjaus bei Manilos pasipiktinimą.
1995 m. pradžioje filipiniečiai žvejai aptiko ant rytinėje Spratlio salyno dalyje esančių rifų pastatytus bunkerius, kuriuos prižiūrėjo Kinijos laivynas. Tai sukėlė Filipinų, Malaizijos, Brunėjaus ir Indonezijos nepasitenkinimą vienpusiais Kinijos veiksmais, tačiau nei viena valstybė nenorėjo veltis į konfliktą ir išreiškė tik žodinį protestą bei iniciavo Pietryčių Azijos šalių susivienijimo ASEAN bendrą pareiškimą. Kinija atsisakė siekti sprendimo daugiašaliu formatu ir vietoje to pradėjo dvišales derybas su Filipinais, kuriomis jokio žymesnio rezultato nebuvo pasiekta. Reaguodami į Kinijos elgesį, Malaizija, Indonezija ir Brunėjus 1996 m. vasarą prie šiaurinių Borneo salos krantų surengė bendras karines pratybas.
Mūsų senovė
„Mūsų senovė“ – medžiaga lietuvių tautinio atgimimo istorijai, Lietuvos tęstinis leidinys, ėjęs 1921–1922 m. ir 1937–1940 m. Kaune.
Leidinys
Leido Lietuvos Respublikos švietimo ministerija, Vytauto Didžiojo universiteto biblioteka. Iniciatorius Juozas Tumas-Vaižgantas. Spausdino Varpo spaustuvė Kaune. Išėjo 10 numerių: 2 tomai ir 3 tomo 1 numeris.
Leidinyje buvo skelbiama Lietuvos istorijos medžiaga – atsiminimai, dokumentai, knygnešių biografijos, taip pat tyrimai, daugiausia apie lietuvių spaudos draudimo laikotarpį 1864–1905 m.
Bendradarbiavo Juozas Bagdonas, Julius Būtėnas, Marijona Čilvinaitė, Paulius Galaunė, Liudas Gira, Petras Jonikas, Petras Klimas, Vincas Maciūnas, Jurgis Šaulys.
Rimantas Čeponis (1951)
Rimantas Čeponis (g. 1951 m. kovo 12 d. Ignalinoje) – Lietuvos ir Švenčionių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1969 m. baigė Ignalinos 1-ąją vidurinę mokyklą. Tais pačiais metais įstojo į Vilniaus inžinerinio statybos instituto Statybos fakultetą. 1970 m. buvo komandiruotas toliau studijuoti Vokietijoje, Veimaro aukštojoje architektūros ir statybos mokykloje. 1974 m. ją baigė, įgydamas diplomuoto inžinieriaus statybininko specialybę.
1974 m. Alytaus eksperimentinio skydinių namų statybos kombinato Kapitalinės statybos skyriaus vyr. inžinierius. 1975 m. pašauktas į kariuomenę. 1976 m. paskirtas į Švenčionėlių Kilnojamąją mechanizuotą koloną vyriausiuoju inžinieriumi. 1978–1983 m. Švenčionių rajono komjaunimo organizacijos pirmasis sekretorius. 1983 m. Švenčionėlių statybinių medžiagų kombinato direktoriaus pavaduotojas. 1985 m. Švenčionių rajono Kretuonų kolūkio valdybos pirmininkas. 1992 m. Švenčionių gyvulininkystės įmonės „Vilija“ vyr. inžinierius, vėliau – tos pačios įmonės technikos ir technologijų direktorius.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 1996 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 1999–2007 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys.
1978–1990 m. Švenčionių rajono Darbo žmonių deputatų tarybos deputatas. 1990–1995 m., 1995–1997 m. Švenčionių rajono tarybos deputatas (nuo 1995 m. iki liepos 20 d.) (LDDP sąraše), 1997–2000 m. (LLS sąraše), 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Švenčionių rajono savivaldybės tarybos narys NS sąraše.
Umba
Umba  – upė šiaurės vakarų Rusijoje, Murmansko srities pietuose, Kolos pusiasalyje. Išteka iš Umbo ežero. Teka į pietus miškais, prateka ežerų virtinę – Kapustnyjė ežerus, Kano ežerą, Pončo ežerą. Įteka į Baltosios jūros Kandalakšos įlanką.
Didžiausi intakai: Jelovaja (dešinysis), Muna, Vjala (kairieji).
Vaga slenkstėta, vagoje, pakrantėse gausu riedulių. Užšąla nuo spalio pabaigos iki gruodžio vidurio, atitirpsta gegužę – birželį. Pratekėjusi Kano ežerą Umba skaidosi į tris protakas (Kicą, Nizvą, Rodvingą) ir sudaro dvi salas. Prie Umbos žiočių įsikūrusi Umbos gyvenvietė.
Suvorovo atolas
thumb|right|300px|Suvorovo atolo vaizdas iš kosmoso Suvorovo atolas – vulkaninė sala Ramiajame vandenyne, priklausanti šiaurinei Kuko salų grupei, 930 km į šiaurės vakarus nuo didžiausios Rarotongos salos, iš kurios yra valdoma. Sala neturi pastovių gyventojų, čia lankosi tropinių vaisių derliaus surinkėjai, koralų ieškotojai.
Geografija
thumb|left|250px|Salos pakrantė Suvorovo atolo iki 800 m pločio rifas „uždaro“ 19x13 km plotą užimančią lagūną. Patogu priplaukti laivams. Salos pakrantės ilgis yra 80 km. Atolo sausumos dalis labai nežymiai pakilusi virš jūros lygio, todėl pasitaiko, kad ciklonų sukeliamos bangos perskrodžia ją. Atolą sudaro apie 40 mažyčių salelių, motu. Atolo plotas yra vos 1,68 km², už jį mažesnis Kuko salose tik Takutea.
1978 m. atolas paskelbtas pirmuoju Kuko salose nacionaliniu parku. Čia sudarytos palankiausios gyvenimo sąlygos vietinės faunos rūšims – ypač gausiems tropiniams ir jūriniams paukščiams, didelei kokosinių krabų populiacijai, ribojant ūkinę veiklą ir turistų lankymąsi.
Istorija
Salos pavadinimas susijęs su rusų karvedžio Aleksandro Suvorovo vardu pavadinto laivo apsilankymu 1814 m. rugsėjo 17 d. Laivo kapitonas buvo rusų keliautojas admirolas Michailas Lazarevas. Nors keliautojai rado salą visiškai negyvenamą, tačiau buvo ženklų, kad anksčiau čia lankytasi europiečių, palikusių kai kurių buities daiktų, monetų.
Nauja vaga
Nauja vaga – Ignalinos rajono laikraštis, einantis nuo 1951 m. gegužės 7 d. Ignalinoje, Ateities g. 17.
Istorija
1951 m. ėjo vieną-du kartus per savaitę, 1952–1955 m. – du kartus, vėliau – triskart, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. Iki 1963 m. vadinosi „Kelias į komunizmą“. Spausdino Ignalinos spaustuvė. Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1987 m. – 7100 egz., 1997 m. – 3200 egz.
Redakcija
Redakcijoje dirbo: Juozas Adamkevičius, Vaclovas Armužas, Jonas Baltakis, Alfredas Bumblauskas, Algirdas Čekys, J. Kundrotas, Leonas Meilus, V. Navickaitė-Skudutienė, Vytautas Šavelis, Kęstutis Trečiakauskas.
Šventežeris (reikšmės)
Šventežeriu vadinami:
Naujas amžius
Naujas amžius – mėnesinis laikraštis, ėjęs 1915 m. Rygoje.
Istorija
Leido ir redagavo J. Butkis. Išėjo 7 numeriai: Nr. 1 ir 2 vadinosi „Mūsų amžius“, Nr. 7 – „Naujas mūsų amžius“.
Spausdino pranešimus apie Pirmojo pasaulinio karo mūšius, skelbė įvairias karo žinias.
San Migelitas
San Migelitas – miestas vidurio Panamoje, rytinis sostinės Panamos priemiestis. Netoli tarptautinio oro uosto.
Istorija
San Migelitas įsikūrė apie 1925 m. sostinės gyventojams ėmus keltis už Panamos miesto ribų. 1960 m. įgijo savivaldybės statusą.
Drazdauskaitė
Drazdauskaitė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Drazdauskienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Drazdauskas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Jaunaucė
Jaunaucė ( – „Naujoji Aucė“) – kaimas Latvijoje, Saldaus savivaldybėje, 28 km į pietryčius nuo Saldaus, 13 km į vakarus nuo Aucės, 8 km nuo Lietuvos sienos, prie Ežerės upės. Valsčiaus centras. Praeina kelias P96 (Pūriai–Aucė–Gryvaišiai). Išlikę dvaro rūmai, liuteronų bažnyčios griuvėsiai.
Jaunaucėje gimė rašytoja Sofija Švarc (1754 m.), čia gyveno mokytojas, folkloristas Augustas Bilenšteinas, 1863 m. Jaunaucėje gimė jo sūnus, latvių mitologijos tyrinėtojas Ansis Bilenšteinas.
thumb|left|180px|Bažnyčios griuvėsiai
Vladas Kavoliūnas
Vladas Kavoliūnas (1919 m. gegužės 18 d. Gaidžgalėje, Rokiškio valsčius – 1974 m. kovo 14 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas (tenoras), menotyrininkas, kultūros istorikas, rašytojas.
Biografija
1940 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. 1942–1943 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos būrio, vėliau kuopos vadas, sužeistas kautynėse. 1944 m. mokėsi muzikos mokykloje prie Maskvos konservatorijos, 1945–1948 m. Kauno konservatorijoje. 1949 m. baigė Vilniaus konservatorijos Aleksandro Kačanausko klasę.
Big Sean
Sean Michael Leonard Anderson (g. 1988 m. kovo 25 d.), geriau žinomas kaip Big Sean – amerikiečių reperis iš Detroito. Atlikėjas išgarsėjo, kai 2005 m. kitas garsus hiphopo atlikėjas Kanye West išgirdo jį improvizuojant. Po dvejų metų, Big Sean pasirašė kontraktą su West įrašų kompanija „GOOD Music“. Išleidus keletą įrašų rinkinių (mixtapes), 2011 m. buvo išleistas debiutinis atlikėjo albumas „Finally Famous“. 2013 m. buvo išleistas antrasis, „Hall of Fame“, o 2015 m. vasarį – trečiasis, „Dark Sky Paradise“, kuris debiutavo pirmojoje vietoje JAV „Billboard 200“ reitinge.
Lazuvas (Mazovijos vaivadija)
Lazuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 18 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 100 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Korozija
thumb|Korozija
Korozijos priežastis yra termodinaminis metalų nestabilumas, todėl gamtoje jie visi yra oksidavęsi – išskyrus taurieji metalai, pvz., Au, Ag. Nustatyti korozojos vyksmą galima pagal izoterminio potencialo (Gibso energija) pokytį. Pavyzdžiui, G1 – pradinių medžiagų energija, G2 – reakcijos produktų energija. Šiuo atveju sistemos energijos pokytis:
Savaime vyksta tik tie procesai, dėl kurių Gibso energija sumažėja, t. y. G1>G2 arba ΔG<0.
Išnagrinėjus tipinę metalo oksidacijos reakciją 2Me+O2+2H2O → 2Me(OH)2, paaiškėja, kad pavertus magnį, varį ir auksą hidroksidais standartinėmis sąlygomis, 1 metalo molyje Gibso energijos pokytis yra atitinkamai -598, -120, ir +66 kJ. Taigi magnis sparčiau oksiduojasi negu varis, o auksas visiškai nesioksiduoja.
Svarbi ne pati oksidacija, o korozojos greitis. Realus jos greitis priklauso nuo daugelio veiksnių: metalo paviršiaus struktūros ir būklės, temperatūros, korozinės aplinkos ir judėjimo greičio, medžiagos mechaninių įtempimų ir kt.
Nustatant korozijos greitį arba laipsnį, atsižvelgiama į pagrindinius ir šalutinius rodiklius. Pagrindiniai rodikliai: detalės paviršiaus vieneto masės sumažejimas arba padidėjimas (skaičiuojant per laiko vienetą; šis rodiklis rodo korozijos greitį); korozijos gylis; paviršiaus dalis, pažeista korozijos; korozinių dėmių skaičius paviršiaus ploto vienete; laikas iki pirmųjų korozijos židinių atsiradimo ir kt. Šalutiniai rodikliai: fizikinės ir mechaninės medžiagos savybės; elektrinė varža.
Korozijos rūšys
Pagal vykstančius procesus korozija skirstoma į cheminę ir elektrocheminę
Labiausiai paplitusi cheminės korozijos reakcija yra metalų jungimasis su deguonimi. Jau kambario temperatūroje su deguonimi labai greitai reaguoja varis, geležis, aliuminis ir daugelis kitų metalų. Paprasčiausias korozijos pavyzdys yra degenų susidarymas geležies paviršiuje, esant aukštai temperatūrai. Degenų sudėtis priklauso nuo temperatūros. Kad būtų atsparesni korozijai, angliniai plienai paprastai oksiduojami ne aukštesnėje kaip 570° C temperatūroje. Tada plieno paviršius apsitraukia magnetito sluoksniu, pasižyminčiu geromis apsauginėmis savybėmis nelabai agresyvioje aplinkoje.
Elektrocheminė korozija vyksta, kai metalas liečiasi su elektrai laidžiu skysčiu (elektrolitu). Tai labiausiai paplitusi korozijos rūšis
Elektrocheminiai procesai sausoje dujinėje aplinkoje ar skystuose neelektrolituose dažniausiai nevyksta. Sakykim, į naftos sudėtį įeinantys angliavandeniai gryni su metalu nereguoja. Tačiau užtenka nedidelio kiekio priemašų, ir jų sąveikos procesai labai suaktyvėja. Koroziją ypač aktyvina vanduo, junginiai, kurių sudėtyje yra sieros ir kitų elektrocheminės reakcijos skatintojų. Elektrocheminė korozija panaši į reakcijas, vykstančias galvaniniame elemente.
Elektrocheminė metalų korozija susideda iš trijų svarbiausiųjų procesų:
Labiausiai paplitę koroziniai procesai su deguonine depoliarizacija (suaktyvėjusiu anodiniu procesu). taip koroduoja svarbiausi techniniai metalai. Metalų korozija su deguonine depoliarizacija vyksta atmosferoje, vandenyje, druskų tirpaluose, dirvoje ir kitur. Žemės ūkio ir statybos mašinų detales dažniausiai ardo atmosferinė korozija, kurios sparta priklauso nuo oro drėgnumo, temperatūros, saulės radiacijos, oro užterštumo dujomis ir druskomis. Kuo drėgnesnis oras, tuo daugiau drėgmės apsorbuojama metalo paviršiuje arba tuo daugiau jos chemiškai sukoncentruojama, t. y. metalo paviršiuje susidaro hidratiniai junginiai ir kristaliniai hidratai. Drėgname sluoksnyje ištirpsta dujų bei įvairių priemaišų, dėl to susidaro elektrolitas.
Pagal metalo irimo pobūdį skirstoma ištisinė ir vietinė korozija. Ištisinė korozija vyksta visame metalo paviršiuje. Ji gali būti tolygioji ir netolygioji. Vietinės korozijos pakenktame metalo paviršiuje yra nedideliu koroduotų plotelių arba taškelių (pitingų), plyšių kristalų sąlyčio vietoje ir kt. Vietinė korozija skirstoma į dėmėtąją (metalo paviršiuje nedidelės dėmės), žaizdinę (duobutės), taškinę (meatalo paviršiuje gilios nedidelės duobutės, kurios gali virsti skylėmis), plyšinę (irimas, prasidėjęs metalo paviršiuje, plinta į vidų, dėl to korozijos produktai kaupiasi metale ir pastarasis išsipučia, susisluoksniuoja), tarpkristalinę (tai irimas kristalų sąlyčio vietoje) ir kt.
Pagal korozinę aplinką skiriama korozija dujinėje aplinkoje, kai metalas koroduoja sausoje aplinkoje, dažniausiai aukštoje temperatūroje, ir korozija skystoje aplinkoje, kai metalas suyra elektrai nelaidžiuose skysčiuose, skystuose metaluose ir elektrolituose. Yra atmosferinė korozija, kuri vyksta ore; požeminė korozija, vykstanti metalui liečiantis su gruntu (žemėmis, balastu, užpilu ir t. t.)
Atskirai reikia aptarti atmosferinę koroziją, kuri gali vykti sausoje aplinkoje (tai cheminė korozija), šlapioje aplinkoje (aplytos, aprasojusios mašinos, palikti dirbtuvių ar gamyklų teritorijoje įrenginiai) ir drėgnoje atmosferoje. Vandens garai pradeda kondensuotis (daiktų paviršius sudrėksta), kai santykinė drėgme pasiekia 100 %. Tačiau atlikti tyrimai parodė, kad daugeliu atvejų korozija staigiai padidėja, kai santykinė drėgmė pasiekia apie 70 %. Eksperimentais buvo nustatyta, kad jau esant apie 60 % santykinei drėgmei, metalo paviršiuje susidaro vienos molekulės storio vandens plėvelė. Jei metalo paviršius yra nešvarus, susidaro daug storesnis vandens sluoksnis. Kadangi vandens plėvelėje tirpsta atmosferos deguonis ir įvairios medžiagos, dulkių pavidalu nusėdusios ant metalo paviršiaus, prasideda elektrocheminė korozija tirpale.
Metalų apsauga nuo korozijos
Visame pasaulyje daug dėmesio skiriama metalų apsaugai nuo korozijos, nes dėl jos patiriami metalo nuostoliai per metus sudaro apie 10-12 % išlydomo metalo kiekio. Kadangi korozijos priežastys ir rūšys labai įvairios, tai nėra universalaus metodo metalui nuo jos apsaugoti. Kaskart reikia atsižvelgti į sąlygas, kuriomis metalinės detalės dirba.
Metalo parinkimas ir jo apdorojimas. Norint apsaugoti nuo korozijos, reikia tinkamai parinkti metalą. Yra daug metalų, kurie ne tik atsparūs korozijai, bet ir pasižymi geromis mechaninėmis savybėmis (pvz., nerūdijantysis, kaitrai atsparusis plienas, spalvotieji metalai ir jų lydiniai).
Labai svarbu tinkamas metalo apdirbimas. Netinkamai jį apdirbus gali prasidėti korozija (austenitinių plienų tarpkristalinė korozija). Korozijos priežastis gali būti ir struktūriniai suvirinto metalo pokyčiai, nes nevienalytėje struktūroje susidaro potencialų skirtumas. Metalas tuo atsparesnis korozijai, kuo jis vienalytiškesnis ir kuo mažiau jame teršalų.
Konstrukcinis parinkimas. Korozija priklauso ir nuo gaminių konstrukcijos, ypač kai juos veikia atmosfera. Konstrukcijos dalys turi būti gerai prieinamos, kad būtų galima išvalyti ir perdažyti.
Labai svarbu, kad nesiliestų skirtingų potencialų metalai, ypač konstrukcijos, naudojamos agresyvioje aplinkoje.
Metalų paviršių apdirbimas. Kuo glotnesnis paviršius, tuo metalas atsparesnis korozijai. Ant šiurkštaus paviršiaus nusėdusiose dulkėse kaupiasi drėgmė, sukelianti koroziją, sunkiau susidaro apsauginės oksidų plėvelės. Koroziją labai veiksmingai sumažina, pavyzdžiui, paviršiaus kietinimas šratasraute mašina, poliravimas besisukančio minkšto veltinio disku patepant poliravimo pasta.
Metalų paviršiaus dengimas korozijai atspariomis medžiagomis. Tai vienas veiksmingiausių ir dažniausių kovos su korozija būdų. Parenkant dengiamąją medžiagą, atsižvelgiama į tai, kokį korozinį, mechaninį ir šiluminį poveikį patirs gaminys. Be to, atsižvelgiama į jo formą, matmenis, didumą, taip pat į kainą.
Metalų paviršiaus apsaugai nuo korozijos naudojamos šios apsauginės dangos: metalo (aliuminio, kadmio, chromo, vario, nikelio, cinko bei įvairių lydinių), metalo junginių (oksidų, oksidų-chromatų, fosfatų ir kt.) ir nemetalų (tepalų, lakų, dažų, dervų, gumos, emalio, keramikos ir kt.)
Metalo dangos daromos įvairiai: cheminiu ar elektrolitiniu, difuziniu, metalizavimo, plakiravimo ir kt. būdais. Cheminis nusodinimas – metalinės dangos nusodinimas cheminiu, bet ne elektrolitiniu būdu. Cheminio nusodinimo būdu dažniausiai sudaroma nikelio danga. Ji nusodinama redukuojant nikelio jonus natrio arba kalio hipofosfitu. Ši danga neakyta, o pakaitinta iki 600 °C temperatūros būna tokia pat kieta kaip ir chromo danga; be to, ši danga atspari korozijai. Elektrolitinis nusodinimas – procesas, kai danga gaunama ant metalo (katodo) elektros srovei tekant ištirpintu ar išlydytu elektrolitu, turinčiu nusodinamo metalo jonų. Difuzinis apdirbimas – danga, gaunama įsotinant metalo paviršinį sluoksnį metalu arba nemetalu dėl tarpusavyje vykstančios difuzijos. Plieno gaminių apsaugai nuo korozijos dažniausiai vartojamas aliuminis, silicis ir chromas. Metalizacija – detalių paviršiaus padengimas plonu metalų ar jų lydinių sluoksniu. Išlydytas metalas ar metalo milteliai suspaustu oru arba inertinėmis dujomis išpurškiami ant specialiai paruošto detalės paviršiaus. Pagal energiją metalizacija skirstoma į dujinę, elektrolankinę, induktyvinę ir plazminę. Dengiamieji paviršiai dažniausiai metalizuojami cinku, aliuminiu, variu, anglimi ir nerūdijančiu plienu. Plienui apsaugoti nuo atmosferinės korozijos pakanka 0,05-0,1 mm storio cinko dangos. Karštuoju būdu dangos daromos įmerkiant gaminį į išlydytą metalą. Šitaip plienas dengiamas išlydytu cinku (cinkuota skarda, viela) ir kt. Plakiravimo būdu dengiamojo metalo paviršius padengiamas apsauginio metalo lakštais karštai valcuojant arba presuojant, panaudojant sprogimo energiją. Tarp taip suspaustų metalų vyksta difuzija, dėl to jie sukimba.