cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Walther von Reichenau
Biografija
Gimė turtingoje Prūsijos artilerijos generolo E. A. Reichenau šeimoje. 1903 m. pradėjo fanenjunkerio karo tarnybą Vokietijos imperijos 1-ajame gvardijos artilerijos pulke. 1904 m. rugpjūtį pakeltas į leitenantus. 1912 m. pakeltas į oberleitanto pareigas. 1914 m. įstojo į Prūsijos karo akademiją. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui tarnavo 1-ojo gvardijos artilerijos pulko štabo adjutantu. Dalyvavo Vakarų fronto kovose. 1914 m. pakeltas į kapitonus. 1915 m. perkeltas į Generalinį štabą, vėliau tarnavo 47-osios rezervo divizijos ir 7-osios kavalerijos divizijos štabuose. Po karo liko tarnauti Reichsvere. 1923 m. pakeltas į majorus, o 1929 m. į pulkininkus leitenantus. Nuo 1930 m. tarnavo 1-osios divizijos štabo viršininku. Divizijai vadovavęs generolas W. fon Blombergas pristatė V. fon Reichenau A. Hitleriui. Labai rėmė fiurerį, buvo laikomas vienu jo favoritų. 1932 m. pakeltas į pulkininkus ir paskirtas Karaliaučiaus karo apygardos vadu. Nuo 1933 m. vadovavo Karo ministerijos biurui. 1934 m. vasarį pakeltas į generolo majoro pareigas. Pareikalavo nacių vadovybės sunaikinti SA vadus, jei naciai nori, kad kariuomenė paremtų jų valdžią. 1935 m. pakeltas į generolo leitenanto, o 1936 m. spalį į artilerijos generolo pareigas. Nuo 1938 m. vasario vadovavo 4-ajai armijų grupei, kuri 1938 m. spalį užėmė Sudetų kraštą, o 1939 m. kovą Čekoslovakiją. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, įsiveržimo į Lenkiją metu, vadovavo 10 armijai, kuri užėmė Varšuvą. Nuo 1939 m. spalio vadovavo 1940 m. į Belgiją ir Prancūziją įsiveržusiai 6-ajai armijai. 1940 m. liepos 19 d. jam, kaip ir dar 11 Vermachto aukščiausio rango generolų, buvo suteiktas feldmaršalo laipsnis už jų veiksmus žaibiškai nugalint Prancūziją. 1941 m. birželį vadovavo 6-ajai armijai, sėkmingai puolusiai Ukrainoje, bet ir tų pačių metų lapkritį patyrusiai daug pralaimėjimų. Rėmė SS baudžiamųjų būrių veiklą. Nuo 1941 m. gruodžio 1 d. – armijų grupės Pietūs vadas. 1942 m. sausio 14 d. patyrė insultą. Sausio 17 d. skrydžio iš Poltavos į Vokietiją metu, V. fon Reichenau gydymui skraidinęs lėktuvas sudužo besileisdamas Lvove; jis mirė. Palaidotas Berlyno Invalidų kapinėse.
Stanislavas Lanckoronskis (1535)
Stanislavas Lanckoronskis iš Bžozuvo ((apie 1465 – m. iki 1535 m. spalio 21 d.) – Lenkijos karalystės valstybinis veikėjas, karaliaus rūmininkas, Sandimiro pataurininkas nuo 1497, dvaro maršalka (1503–1504), Podolės Kameneco (1510–1535), Skalsko seniūnas (1515–1535), Podolės (1530–1533) ir Sandomiro vaivada (1533–1535).
Biografija
Kilo iš vakarų-Rusios aristokratų Lanckoronskių giminės, herbo „Zadora“ savininkas. Vieno iš turtingiausių Mažosios Lenkijos XV amžiaus magnatų – Bžozuvo, Lanckorono ir Stanislavo Lanckoronskio sūnus.
Paletės keitimas
Paletės keitimas – kompiuterinių žaidimų grafikos kūrime naudojamas metodas, kuriuo nauji objektai kuriami tiesiog pakeičiant senų objektų paletės spalvas. Naudojamas atskirti dviejų žaidėjų veikėjams, įvesti naujus personažus, sukurti lengvai vizualiai identifikuojamą žaidimo daiktų hierarchiją (pvz., retesni daiktai atrodo taip pat, tik yra kitos spalvos), sportiniuose žaidimuose kaip būdas atskirti dvi komandas, ir kitur.
Svarbiausia paletės keitimo atsiradimo priežastis buvo kompiuterio atminties taupymas. Ankstyvais kompiuterinių žaidimų laikais, kuomet pagrindinės laikmenos buvo žaidimo kasetės, atmintis buvo labai brangi ir taupytina. Kadangi šiuo būdu naujiems objektams nereikėdavo kurti naujos grafikos, būdavo sutaupoma ir kompiuterio atminties, ir sumažėdavo darbo prie žaidimo kūrimo. Vienas žymiausių paletės keitimo atvejų buvo ankstyvieji Mortal Kombat serijos žaidimai, dažnai pristatydavę naujus nindzių ar kt. veikėjus, kurie atrodydavo lygiai kaip senesni veikėjai tik kitokių spalvų drabužiais (pvz., Scorpion ir Sub-Zero). Super Mario žaidime antras veikėjas Luigi buvo sukurtas pakeičiant Mario paletę.
Nigerijos moterų futbolo rinktinė
Nigerijos moterų futbolo rinktinė – Nigerijai atstovaujanti nacionalinė moterų futbolo komanda, kurią kontroliuoja Nigerijos futbolo federacija.
Olympique Club de Khouribga
Churibgos „Olimpiko“ klubas, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Olympique Club de Khouribga, o trumpai tiesiog Olympique Khouribga bei OC Khouribga – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Maroko lygoje. Klubas įsikūręs Churibgoje. Klubo spalvinė gama – žalia ir balta.
Istorija
Klubas įkurtas 1923 m. Per savo gyvavimo istoriją vieną kartą tapo šalies čempionais ir du kartus iškovojo šalies futbolo taurę.
Rakovnyko rajonas
Rakovnyko rajonas  – vienas iš dvylikos Vidurio Čekijos krašto rajonų. Administracinis centras – Rakovnykas. 55 258 gyventojai (2016 m. duomenys).
Olympique Club de Khouribga
Emblema
Vaizdas:OCKhouribga logo.png| Vaizdas:OCKhouribga logoL2.png| Vaizdas:OCKhouribga logoP3.png| </gallerY>
Rakovnyko rajonas
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Mis Pasaulis 1988
Mis Pasaulis 1988 – 38-toji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Linda Pétursdóttir iš Islandijos.
Tuštuma
Tuštuma reiškia:
Born Busy (2017 albumas)
Superglue – pirmasis grupės Junior A albumas, išleistas 2017 m. vasario 24 d. CD ir EP formatu.
Albumas įrašytas su MIDI klaviatūra. Išleistas mažos leidybinės kompanijos Londone „Hard Up“, kuri yra dukterinė „XL recordings“ kompanija. Antroji parašyta daina „Sleep Machine“ buvo pastebėta, kuomet buvo įkelta į „SubmitHub“ – platformą internete, kuri dainas išsiuntinėja tinklaraščiams. Ir nepraėjus savaitei jau gavo laiškus iš visų didžiausių leidybinių kompanijų pasaulyje – nuo „Sony Entertainment“, „Columbia Records“, „IAmSound Records“, „XL Recordings“ ir kitų.
Albumo detalės
Muzika, žodžiai – Tautvydas Gaudėšius Prodiusavimas, miksavimas – Jokūbas Tulaba
Labiniai
Labiniai – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, netoli Lavoriškių.
Christane Gerstel-Naubereit
Kristianė Gerstel–Nauberait (1901 m. vasario 2 d. Varmės Lidzbarke (Varmė, Vokietijos imperija) – 2000 m. gruodžio 27 d. Breisgau Freiburge, VFR) – iš Rytprūsių kilusi Vokietijos skulptorė.
Biografija
Buvo populiaraus aktoriaus ir režisieriaus Paulo Vegaitero dukterėčia. 1919 m. mokėsi Karaliaučiaus meno ir amatų mokykloje pas prof. Hermaną Brachertą. Nuo 1920 m. pradėjo studijas Karaliaučiaus meno akademijos Stanislovo Cauerio klasėje, tais pačiais metais tęsė mokslus Vaizduojamojo meno aukštojoje mokykloje Berlyne. Tapo garsaus skulptoriaus Vilhelmo Gerstelio mokine, netrukus už jo ištekėjo. Toliau mokėsi pas skulptorių Hugo Ledererį.
Daugiausiai kūrė biustus, bet dirbo ir animalistikoje. Darbai dažniausiai patekdavo į privačius rinkinius. 1929 m. Berlyno meno akademija ją apdovanojo Romos premija.
1948 m. iš Berlyno šeima persikelė į vakarinę Vokietijos dalį, apsigyveno Breisgau Freiberge. 1963 m. mirė vyras ir teko užsiimti jo darbų išsaugojimu ir propagavimu, 1979 m. išleido knygą apie V. Gerstelio kūrybą (kartu su kitais). Dar vieną knygą (kartu su bendrautoriais) 1987 m. išspausdino apie savo kūrybinį kelią.
Morgan Freeman
Morganas Frimanas (g. 1937 m. birželio 1 d.) – JAV aktorius, kino režisierius ir diktorius. Frimanas buvo nominuotas Oskaro apdovanojimui už vaidmenis filmuose „Street Smart“, „Driving Miss Daisy“, „The Shawshank Redemption“ ir „Invictus“, o jį pelnė 2005 m. už vaidmenį filme „Million Dollar Baby“. Aktorius taip pat yra laimėjęs Auksinio gaublio ir Ekrano aktorių gildijos apdovanojimus. Frimanas taip pat vaidino ir kituose pelninguose kino filmuose, kaip kad „Unforgiven“, „Glory“, „Robin Hood: Prince of Thieves“, „Seven“, „Deep Impact“, „The Sum of All Fears“, „Bruce Almighty“, „Along Came a Spider“, „The Dark Knight“ trilogija, „March of the Penguins“ ir „Dolphin Tale“. Jis garsėja savitu ramiu, žemu balsu.
Biografija
Gimė Memfyje, Tenesio valstijoje. Jo motina Mayme Edna buvo mokytoja, o tėvas Morgan Porterfield Freeman buvo barzdaskutys. Pasak DNR analizės, kai kurie iš Frimano protėvių kilę iš Nigerio.
Vaidyboje Frimanas debiutavo būdamas devynerių, kai suvaidino pagrindinį vaidmenį mokyklos pjesėje. 1955 m. baigęs Broad Street vidurinę mokyklą, atsisakė dalinės dramos menų stipendijos iš Džeksono valstybinio universiteto, nusprendęs vietoje to tarnauti JAV Karinėse oro pajėgose radarų specialistu.
Vėliau Frimanas persikėlė gyventi į Los Andželą (Kalifornija), kur mokėsi vaidybos. XX a. 7-ajame dešimtmetyje taip pat lankė šokių pamokas San Fransiske bei dirbo raštininku Los Andželo miesto koledže. Šiuo laikotarpiu jis taip pat trumpam gyveno ir Niujorke, kur šoko 1964 m. Pasaulinės parodos metu. Tapo teatro muzikos grupės Opera Ring nariu. 1967 m. su smulkiu vaidmeniu debiutavo Brodvėjaus teatre. Už veiklą teatre vėliau pelnė keletą apdovanojimų.
Žiniasklaidos dėmesio sulaukė vaidindamas televizijos muilo operoje „Another World“. Devintojo dešimtmečio viduryje Frimanas pradėjo vaidinti antraeilius vaidmenis daugelyje kino filmų, taip užsitarnaudamas išmintingos, tėviškos figūros reputaciją. Jam pamažėle įgaunant šlovės, Frimanui imta siūlyti didesnius vaidmenis, kaip kad „Pabėgimas iš Šoušenko“, „Robinas Hudas – vagių karalius“, „Menantis pikta“, „Septyni“ ir „Gilus sukrėtimas“. 77-ojoje Oskarų teikimo ceremonijoje Morganui Frimanui įteiktas geriausio antro plano aktoriaus Oskaro apdovanojimas už vaidmenį filme „Mergina, verta milijono“.
Baratolas
Baratolas  – sprogstamoji medžiaga, sudaryta iš TNT ir bario nitrato, kur įmaišyta apie 1 % parafino. Paprastai baratole trinitrotoluolo būna 25-33 % mišinio. Dėl didelio bario nitrato tankio baratolo tankis yra ne mažesnis už 2,5 g/cm³.
VDU (reikšmės)
VDU:
Baratolas
Baratolą kaip lėtąjį sprogstamąjį komponentą naudojo kai kuriose ankstyvosiose branduolinėse bombose, kur B mišinys buvo naudojamas kaip greitasis sprogstamasis komponentas. Branduolinė bomba, 1945 m. sprogdinta Trinity bandyme, 1949 m. sprogdinta pirmoji tarybinė branduolinė bomba RDS-1, 1972 m. sprogdinta Indijos branduolinė bomba naudojo baratolą ir B mišinį.
Baratolo detonacijos greitis maždaug 4900 m/s.
Zelmeniai
Zelmeniai  – gyvenvietė pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Duobelės savivaldybėje, 35 km į pietvakarius nuo Jelgavos, 4 km nuo Tėrvetės, 12 km į šiaurės rytus nuo Žagarės. Tėrvetės valsčiaus centras.
Geografija
Gyvenvietė išsidėsčiusi prie kelio  – P95 Jelgava ir tarp Tėrvetės bei Svepainės upių. Yra Tėrvetės kultūros namai, biblioteka, paštas.
Pietų Afrikos Respublikos tarptautiniai santykiai
'Pietų Afrikos tarptautiniai santykiai laikui bėgant labai keitėsi, pradedant dominijos statusu, per apartheido izoliacinistinę politiką iki prisiimtos atsakingo tarptautinės bendrijos veikėjo rolės, turinčios ypač svarbų statusą Afrikoje. PAR aktyviai veikia Jungtinėse Tautose, Afrikos Sąjungoje ir Tautų Sandraugoje. Laikoma viena iš galimų kandidačių užimti nuolatinę vietą Jungtinių Tautų Saugumo Taryboje, Pietų Afrika 2007 m. pirmą kartą buvo išrinkta Saugumo Tarybos nare.
Pietų Afrikos Respublika dar yra Pietų Afrikos plėtotės bendrijos (SADC), G77, Pietų Atlanto taikos ir bendradarbiavimo zonos, Pietų Afrikos muitinės sąjungos, Pasaulio prekybos organizacijos, Tarptautinio valiutos fondo, G20 ir G8+5 narė.
Istorija
Pasibaigus apartheidui, Pietų Afrika išsilaisvino iš tarptautinės izoliacijos. Pietų Afrika per paskutinįjį dešimtmetį vaidino labai svarbų vaidmenį tarpininkaujant Afrikos konfliktuose, vykusiuose Burundyje, Kongo Demokratinėje Respublikoje, Komoruose ir Zimbabvėje. Pasibaigus apartheidui šalyje, ši vėl priimta į Tautų Sandraugą.
Pajuodis
Pajuodis – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 7,5 km į rytus nuo Dusetų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,31 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 144,9 m. Krantai aukšti, tik pietrytinis krantas žemas ir pelkėtas. Ežerą iš visų pusių supa miškas. Pajuodžio ežeras nenutekantis, priklauso Juškų upelio intako Kiaulinio baseinui.
Tauragės pėsčiųjų tiltas
Tauragės pėsčiųjų tiltas – tiltas pėstiesiems ir dviratininkams, nutiestas Tauragėje per Jūros upę. Jungia senamiestį su dešiniajame Jūros krante esančia miesto dalimi – Butkeliais. Tiltas miesto centro pusėje yra Prezidento gatvės tęsinys, jis sujungtas su Jūros upės renovuota krantine apačioje bei pėsčiųjų ir dviračių taku („Meilės alėja“) šlaito viršuje. Senamiesčio kranto viršuje, prie laiptų link tilto, stūkso II pasaulinio karo laikų dzotas, yra apžvalgos aikštelė, 150 m į šiaurę – katalikų Švč. Trejybės bažnyčia.
Radha
Puranose minima, kad Radha gimusi Varšanoje (netoli Vrindavano) piemens Vrišabhanaus ir Kirtidos šeimoje. Vardą Radha, neminimą „Bhagavata puranoje“ ir „Višnaus puranoje“, išpopuliarino dainos ir ypač XII a. Indijos poeto Džajadevos poema „Gytagovinda“. Jos kulto teologiniai mokymai susiklostė dar po kelių šimtmečių kilus bhakčio sąjūdžiams.
Nors Radha svarbi daugelyje vaišnavizmo krypčių, jos kultas ypač ryškus gaudyja vaišnavizme ir iš jo kilusiame ISKCON judėjime. Ten Radha su Krišna laikoma nedaloma vienove (garbinama kaip viena dievybė Radha-Krišna), priimančia skirtingus kūnus tam, kad galėtų mėgautis savo žaidimų saldybe, kurią kursto išsiskyrimo (viraha) su mylimuoju baimė. Radha gaudija vaišnavams yra hladini šaktė – Krišnos vidinės mėgavimosi galios įsikūnijimas, o jų sąjūdžio pradininkas Čaitanja laikomas bendru Radhos ir Krišnos įsikūnijimu viename asmenyje.
Tauragės pėsčiųjų tiltas
2016 m. pabaigoje miestiečiams buvo siūloma naujajam tiltui sugalvoti pavadinimą.
Radha
thumb|left|180px|Šiuolaikinė Radhos skulptūrėlė
Nimbarkos mokyme Radha ir Krišna laikomi deivės Lakšmės ir Višnaus kaip Narajanos pavidalais, jų meilės santykiai nusakomi kaip santuokiniai santykiai. Hit Harivamšos (XVI a.) įkurta radhavalabhininkų mokykla, kuriai svarbiausi yra Radha ir Krišnos meilės žaidimai giraičių pavėsyje (nikundža lyla), teigia, kad ji yra aukštesnė dvasinė tikrovė už Krišną.
Tauragės pėsčiųjų tiltas
Kritika
Pėsčiųjų tilto statybas Tauragėje lydėjo kritiškai nusiteikusių miestiečių diskusijos. Vienų nuomone, tiltas šioje vietoje nereikalingas, nes visai netoli stovi Taurogeno tiltas (350 m prieš srovę). Kitų nuomone, reikėjo pradėti nuo apaugusio Jūros šlaito tvarkymo. Įrengus šaltiniuotame šlaite naujuosius laiptus, paaiškėjo, kad jais tekėjo vanduo. Be to, visai šalia, rekonstruotoje Meilės alėjoje pradėjo formuotis šlaito nuošliauža. Kritikos negailėjo neįgaliųjų atstovai, kurie nebuvo pakviesti į objekto projekto aptarimą. Vietos neįgaliųjų draugija dar 2013 m. pabaigoje parašė prašymą miesto savivaldybės administracijai ištaisyti projektuotojų ir statybininkų klaidas dėl nuovažos įrengimo. Dėl šios priežasties buvo paskelbtas konkursas atskirai, šalia laiptų, pagal kitą projektą įrengti metalinį pandusą su mažais nuolydžiais. Minėtus sprendinius įgyvendinti buvo numatyta ne anksčiau nei 2015 m.
Radha
Radhos kultas labiausiai paplitęs šiaurės Indijoje, Bradžo regione (Utar Pradešas). Radhos ir Krišnos meilės motyvas gausiai naudojamas klasikinėje Indijos poezijoje, vaizduojamuosiuose menuose. Radhos gimimo dienos šventė (Radhaštamė) švenčiama bhadros mėnesio (rugpjūtis–rugsėjis) šviesiosios mėnulio pusės 8 dieną.
Žodis rādhā reiškia „sėkmė, gera klotis, malonė“.
Šilėnai (Lavoriškės)
Šilėnai – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, netoli Lavoriškių.
Vidutinis darbo užmokestis
Vidutinis darbo užmokestis (Vidutinė alga, vidutinis atlyginimas; VDU) – ekonominis rodiklis, nurodantis darbuotojo privačiajame sektoriuje ir valstybės tarnautojo viešajame sektoriuje vidutinio darbo užmokesčio dydį.
Lietuvoje
Remiantis „Eurostat“ duomenimis apie 2018 m., vidutinį darbo užmokestį gaunantis nesusituokęs ir vaikų neturintis asmuo po mokesčių ir socialinio draudimo įmokų Lietuvoje per mėnesį gavo maždaug 722 eurus, Latvijoje – 709 eurus, Estijoje – 1141 eurą, Lenkijoje – 793 eurus. Statistikos departamento duomenis 2020 m. trečiąjį ketvirtį VDU atskaičius darbuotojo mokesčius Lietuvoje sudarė 927,90 eurų ir per metus padidėjo 11,2 %.
Karstų tekstai
thumb|right|280px| Karstas iš 12-os Egipto dinastijos laikų Karstų tekstai − tekstai, užrašyti ant Senovės Egipto karstų, sarkofagų.
Karstų tekstus sudaro 1185 ritualiniai užkeikimai, patarimai. Jų rašyba suklestėjo Viduriniosios karalystės metu, ypač 11 ir 12-os dinastijų laikais (apie 2055−1795 m. pr. m. e.) ir siejama su demokratizėjančiu egiptiečių požiūriu į pomirtinį gyvenimą. Senosios karalystės metu egiptiečiai tikėjo, kad faraonas, nužengęs į pomirtinį pasaulį, tampa dievu ir eilinio egiptiečio padėtis pomirtiniame pasaulyje išimtinai priklauso nuo faraono valios. Todėl egiptiečių diduomenė stengėsi būti palaidoti arčiau faraono piramidės ir tikėjosi, kad bent esama jų padėtis bus išlaikyta pomirtiniame pasaulyje. Pirmuoju tapuvaldžiu susilpnėjus faraonų valdžiai egiptiečiai pradėjo traktuoti savo pomirtinį būsimą gyvenimą kaip nedaug priklausantį nuo faraono. Karstų tekstų atsiradimas buvo sąlygotas atsiradusio tikėjimo, kad pats mirusysis gali pasirūpinti savimi pomirtinėje kelionėje į mirusiųjų pasaulį ir tam nebūtina faraono malonė. Tekstai buvo užrašomi teik karsto viduje, tiek išorėje.
Vavrincas Lanckoronskis
Vavrincas Lanckoronskis (m. 1751 m.) – Stopnicos seniūnas 1734 metais, Dzikovo konfedracijos maršalka nuo Osvecimo ir Zatoro 1734 metais.
Aljė (upė)
Aljė  – upė centrinėje Prancūzijoje; Luaros kairysis intakas. Prasideda Centriniame masyve, į pietus nuo Lanžonjė. Teka šiaurės kryptimi (Lozero, Piui de Domo, Aukštutinės Luaros, Aljė, Šero, Nievro departamentais). Įteka į Luarą netoli Nevero.
Giovanni Battista Pittoni
Džovanis Batista Pitonis (Džambatista Pitonis, it. Giovanni Battista Pittoni, 1687 m. birželio 6 – 1767 m. lapkričio 6 d.) – XVIII a. pirmos pusės italų Venecijos dailės mokyklos vėlyvojo baroko, rokoko tapytojas.
Aljė (upė)
Svarbiausi intakai:
Giovanni Battista Pittoni
Biografija
Džovanis Batista Pitonis gimė 1687 m. birželio 6 d. Venecijoje. Jo tėvas buvo skrybėlininkas. Dž. Pitonis mokėsi dėdės tapytojo Frančesko dirbtuvėse. Jo ankstyvoji tapyba buvo paveikta Lukos Džordano ir Sebastiano Ričio dailės. Jį taip pat paveikė Dž. Pjacetos ir jaunesnio amžiumi Dž. Tjepolo tapyba. 1716 m. Dž. Pitonis įstojo į Venecijos tapytojų gildiją. Tikėtina, kad 1720 m. su dėde ir kitais Venecijos tapytojais lankėsi Paryžiuje. Kai kuriuos prancūzų rokoko bruožus jis galėjo perimti iš kitų venecijiečių tapytojų. Jis tapė paveikslus religinėmis, mitologinėmis ir istorinėmis temomis. Jo dailė buvo populiari ir daugelį molbertinių paveikslų įsigijo užsakovai iš Vokietijos, Lenkijos ir Rusijos. Jo dailė buvo ypač populiari Bohemijoje, kur ją išpopuliarino grįžęs mokinys Antonas Kernas. Pats Dž. Pitonis labai mažai keliavo į užsienį, bet, nepaisant to, buvo vienas reikšmingiausių dailininkų išplatinant Venecijos rokoko tapybos stilių po Europą. 1756 m. jis buvo vienas iš Venecijos dailės akademijos steigėjų, 1758 ir 1763 m. patvirtintas antruoju jos prezidentu po Dž. Tjepolo. Dž. Pitonis mirė 1767 m. lapkričio 6 d. Venecijoje. Tarp monumentaliųjų jo darbų pažymėtina „Teisingumo ir taikos“ freska Pezaro rūmuose Venecijoje.
Aljė (upė)
Upė vandeningiausia būna žiemą, ypač sausio-vasario mėnesiais. Vasarą nusenka. Aljė upė yra viena iš nedaugelio Pietų Europos upių, kur natūraliai gyvena kiršliai.
Miestai prie Aljė: Lanžonjė, Lanžakas, Briudas, Isuaras, Kurnon d'Overnė, Viši, Mulenas.
Joninės (Maišiagala)
Joninės – buvęs viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Maišiagalos.
Pakalninis
Pakalninis – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 4,5 km į rytus nuo Dusetų. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,7 km, plotis – iki 0,35 km. Altitudė 135 m. Kranto linija vingiuota. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti, pietinis žemas ir pelkėtas. Iš vakarų ir pietų ežerą supa Molinakalnio miškas, šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse plyti pievos, vietomis dirbami laukai. Šiaurės vakaruose išteka Zaduojos upelė link Latviškio ežero (Sartų ežero baseinas). Šalia įsikūręs Jodaugių kaimas.
Gimtojo miesto istorija
Gimtojo miesto istorija  – 1951 m. JAV filmas, drama. Scenarijaus autorius, prodiuseris ir režisierius – Arthur Pierson, pagrindinius vaidmenis atliko Jeffrey Lynn, Donald Crisp ir Marjorie Reynolds, taip pat vaidino Marilyn Monroe ir Alan Hale jaunesnysis.
Siužetas
Pralaimėjęs rinkimus į senatorius, politikas Bleikas Vošbernas (Blake Washburn), siekdamas būti išrinktas, mažame miestelyje tampa laikraščio redatoriumi. Jo kampanija nukreipta į stambiosios pramonės blogybių atskleidimą, o strategija tokia, kad kasdien būtų spausdinami reportažai prieš daug pelno gaunančias korporacijas, kurios neša turtus akcininkams.
Mokyklinėje išvykoje į apleistą šachtą Vošberno jaunesniajai seseriai nutinka nelaimė: ją užgriūva šachtos tunelis ir miestelio įmonės imasi ją gelbėti. Po šio įvykio Vošbernas keičia savo nuomonę ir pripažįsta, jog didelės korporacijos yra būtinos, nes „norint nuveikti didelius darbus reikalingas didysis verslas“.
Žiūrovų vertinimas
Pasak MGM ataskaitų, filmas JAV ir Kanadoje uždirbo 243 000 dolerių, o kitur – 91 000 dolerių, tad pelnas siekė 195 000 dolerių.
Vertinimų apibendrinimo svetainėje „Rotten Tomatoes“ žiūrovai (daugiau kaip 500 balsų) filmui suteikė 24 % reitingą.
Brisbanas (upė)
Brisbanas – upė Australijoje, Kvynslando pietryčiuose. Ilgis 345 km, baseino plotas 13 542 km². Žemupyje praplatėja ir suformuoja potvynių ir atoslūgių veikiamą estuariją, prie kurios įsikūręs Brisbano miestas. Vanduo nuo žiočių iki Maunt Krosbio užtvankos sūrokas; visoje Brisbano aglomeracijos teritorijoje upė laivuojama (nedideliais laivais iki 80 km nuo žiočių), žiotyse įrengtas Brisbano jūrų uostas.
Prasideda Didžiajame Vandenskyros kalnagūbryje, į rytus nuo Kingarojaus (Kingaroy), susiliejus dviems Brisbano aukštupio atšakoms. Teka laukais ir pievomis pietų–pietryčių kryptimi, netoli Ipsvičo pasuka į šiaurės rytus, vingiuoja pro Brisbano centrą ir už 19 km nuo jo įsilieja į Mortono įlanką. Didžiausi intakai – Stanlis (Stanley River), Lokjeris (Lockyer Creek) ir Brimeris (Bremer River). Vidurupyje patvenktas: Vaivenhou (Wivenhoe) tvenkinyje kaupiamas geriamas vanduo Brisbano miestui.
thumb|left|Brisbano potvynis 1893 m. Pirmieji europiečiai, 1823 m. pasiekę upę, buvo trys pasiklydę Sidnėjaus nuteistieji. Australijos tyrinėtojas Džonas Okslis (John Oxley), ieškodamas vietos naujai nuteistųjų kolonijai, tais pačiais metais juos surado, ištyrė upės žemupį ir pavadino upę tuometinio Naujojo Pietų Velso gubernatoriaus Tomo Brisbano (Thomas Brisbane) garbei. 1824 m. prie Brisbano perkelta Dž. Okslio įkurta Mortono įlankos nuteistųjų kolonija, kuri vėliau išaugo į Brisbano miestą.
Upė dėl stiprių liūčių dažnai patvinsta. Labiausiai niokojantys potvyniai įvyko 1893 ir 1974 m.; 2011 m. potvynio mastą sumažino XX a. pab. pastatyta Vaivenhou užtvanka.
Upėje aptinkamos retos australinės dvikvėpės ir bukasnukio ryklio rūšys, vietomis išlikę mangrovių sąžalynai.
Tiltai ir pėsčiųjų takai
Per Brisbaną nutiesta 16 svarbesnių tiltų, po upe įrengtas vienas tunelis. Dauguma senesnių tiltų ne kartą nukentėjo per potvynius ir keletą kartų atstatyti. Seniausias iš dabartinių tiltų – Alberto geležinkelio tiltas (1895 m.). Brisbano aukštupyje ir vidurupyje gausu mažesnių tiltų, netoli Brimerio žiočių veikia perkėla.
Brisbano mieste upės pakrantėmis, vietomis upės vaga, įrengti pėsčiųjų takai (Brisbane Riverwalk). 2011 m. dalį tako išplovė potvynis. Dėl srovės nešamų tako dalių keliamo pavojaus buvo uždaryti pasroviui esantys tiltai, tačiau tako dalis vilkikais pavyko saugiai praleisti tarp tiltų atramų. Išplauti tako ruožai 2014 m. atnaujinti.
Alkauskas
Pavardė greičiausiai kilusi iš, , mažiau tikėtina – iš „norėjimas valgyti“.
Pompeo Batoni
Pompejas Batonis (it. Pompeo Batoni, 1708 m. sausio 25 – 1787 m. vasario 4 d.) – XVIII a. italų tapytojas, vienas klasicistinės dailės pradininkų.
Biografija
Pompejas Batonis gimė 1708 m. gegužės 25 d. Lukoje. Jo tėvas buvo auksakalys. P. Batonis tikriausiai mokėsi Lukoje iki 1727 m., kai jis apsigyveno Romoje. Romoje jis dirbo su neapolitiečių tapytoju Sebastjanu Konka. 1741 m. priimtas į Romos dailininkų Šv. Luko akademiją, buvo susijęs su Johanu J. Vinkelmanu. Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu jis garsėjo alegorinėmis-mitologinėmis drobėmis ir paveikė Antoną R. Mengsą, amžiaus viduryje tapusį pagrindiniu jo varžovu. Jis dažnai kopijavo Rafaelio kūrinius ir ėmė pavyzdį iš antikinio meno liekanų. Nuo apie 1740 m. jis daugiausiai pradėjo tapyti portretus ir nuo 1750 m. buvo pagrindinis miesto portretistas. Jo portretai buvo ypač populiarūs tarp Romą lankančių Anglijos aristokratų. Juose paprastai buvo vaizduojamas pozuotojas tarp senovės Romos liekanų. P. Batonio dailės stilius vienijo to meto rokoko, Bolonijos klasikinio baroko ir ankstyvojo klasicizmo bruožus. P. Batonis mirė 1787 m. vasario 4 d. Romoje.
Galvožeris
Galvožeris – ežeras Lietuvoje, Trakų rajono pietuose, 2,5 km į pietryčius nuo Grendavės. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 0,45 km, plotis iki 0,3 km. Altitudė 140,6 m. Giliausia vieta – 5 m. Krantai pelkėti, žemi, apaugę krūmais. Iš vakarų prieina Samninkėlių miškas, kitose pakrantėse plyti pievos. Ežero vanduo nuteka į pietrytine pakrante tekantį Dagiliškio upelį. Priklauso Merkio intako Spenglos baseinui.
Sakališkis
Sakališkis – buvęs viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Smilgių, prie sienos su Latvija.
Vincas Palukaitis
Biografija
Po arešto neteko darbo Vilkaviškio mokykloje, kurį laiką vertėsi privačiomis pamokomis. Vėliau įsikūrė Kėdainiuose, dalyvavo Lietuvių mokytojų sąjungos veikloje, bendradarbiavo mėnraštyje „Mokykla“. Tapo Lietuvių mokslo draugijos nariu. Pajutęs, kad yra valdžios organų sekamas, pervažiavo gyventi į Varšuvą ir iki 1915 m. dirbo buhalteriu vienoje iš A.Nobelio įkurtų firmų.
V.Palukaitis Varšuvoje įsteigė lietuvių kalbos kursus, buvo vienas iš Lietuvių savišalpos draugijos organizatorių. Prie draugijos veikė choras, kuriam vadovavo Mikalojus Konstantinas Čiurlionis. Vincas Palukaitis kartu su M. K. Čiurlioniu 1909 m. išleido dainų rinkinį liaudies mokykloms „Vieversys“. Šio rinkinio kūrinai: V. Kudirkos „Tautiška giesmė“ ir kitos dainos: „Pulkim ant kelių“, „Aš padainuosiu dainų dainelę“, „Šaltyšius“ išpopuliarėjo visoje Lietuvoje. Iš kunigaikštienės Marijos Magdalenos Radvilienės laikraščiams leisti ir neturtingiems moksleiviams šelpti buvo gavęs 20 000 rublių. Lenkijos sostinėje organizavo lietuviškas pamaldas, subūrė 450 tikinčiųjų varšuviečių lietuvių parapiją. Kai Pirmojo pasaulinio karo metais Varšuvą užėmė vokiečių kariuomenė, V.Palukaitis išvyko į Vilnių, kur įsidarbino Karo pabėgėlių šelpimo komitete. 1918–1920 m. gyveno Smolenske, dirbo tautiečių valdomame „Vilijos“ fabrike.
1920 m. grįžo į Nepriklausomą Lietuvą, darbavosi pradinių mokyklų inspektoriumi. Dalyvavo visuomeniniame darbe – buvo Šaulių sąjungos Kauno skyriaus kontrolės komisijos narys.
Socialinė žiniasklaida
Socialinė žiniasklaida – internetinis turinys, kurį interneto naudotojai kuria naudodamiesi lengvai prieinamomis technologijomis, leidžiančiomis paprastai sukurti, patalpinti ir paskleisti informaciją (tekstą, nuotraukas, vaizdo įrašus ir kt.). Tinklaraščiai, mikrotinklaraščiai, socialiniai tinklai, diskusijų forumai, bendruomeniški projektai („Vikipedija“, „Fandom“, kt. viki projektai), priskiriami prie tokio pobūdžio turinio (tame tarpe ir naujosios medijos interaktyvūs elementai). Virtualūs pasauliai (pavyzdžiui, „Second Life“) ir daugelio žaidėjų interneto žaidimai taip pat gali būti įtraukti į socialinės medijos kategoriją.
Socialiniai tinklai ir programėlės
Didesni socialiniai tinklai bei pokalbių ir žinučių programėlės pateikia bent kartą per mėnesį prisijungiančių vartotojų skaičių, tačiau vis dažniau skelbiamas bent kartą per dieną prisijungiančių vartotojų  skaičius. Kiti nišiniai tinklai bei programėlės pateikia tik unikalių lankytojų arba prisiregistravusių naudotojų skaičių, nes paprasčiausia jų daug ir neturi.
Francisco Ribalta
miniatiūra|160px|Kristus, apkabinęs šv. Bernardą. F. Ribaltos paveikslas Fransiskas Ribalta arba Frančeskas Ribalta (,, 1565 m. birželio 2 d. Leridoje – 1628 m. sausio 12 d. Valensijoje) – ispanų baroko dailininkas, daugiausiai tapęs religinius siužetus. Jis pirmasis iš ispanų pradėjo naudoti tenebrizmo techniką. Ribalta padarė didelę įtaką kitiems ispanų tapytojams, pavyzdžiui, Bartolomėjui Estebanui Muriljui, Fransiskui Surbaranui, Diegui Velaskesui.
Nuo 1581 m. Madride privačiai mokėsi dailės. Ankstyvojo laikotarpio kūrybai turėjo įtakos italų manierizmas. Nuo 1599 m. gyveno Valensijoje, čia įkūrė studiją.
Kūrybai būdinga monumentalumas, natūralizmas, nesudėtinga kompozicija, realizmo jungimas su misticizmu, išryškintas žmogaus psichologinis kontaktas su Dievu, šviesa ir tamsa sustiprintas paslaptingumo įspūdis, kiekvienam šventajam suteikta individuali charakteristika.
Svarbiausi darbai: Nukryžiavimas (1582 ar 1586 m.), Paskutinė vakarienė (1606 m., Kristaus Kūno bažnyčioje Valensijoje), ''Kristus pasirodo šv. Vincentui Fererui (1605 m., Šv. Vincento Ferero koplyčioje), Tėvo Pranciškaus Jeronimo Simono regėjimas (1612 m.), Kelias į Kalvariją (1615 m.), Rauda (Sebastiano del Piombo triptiko kopijos), Šv. Pranciškus, apkabinęs nukryžiuotą Kristų (1620 m.), Kristus, apkabinęs šv. Bernardą'' (1625–1627 m.).
Aita
thumb|Golini kapavietės (Orvjetas) piešinys, vaizduojantis Aitą (kairėje)
Saukai (Biržai)
Saukai – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Slimaniškių, pasienyje su Latvija.
LDZ Cargo/DFA
Daugaugplio LDZ Cargo/DFA yra Latvijos futbolo klubas iš Daugpilio.
Karaliniškės
Karaliniškės – buvęs viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 į vakarus nuo Maišiagalos.
LDZ Cargo/DFA
Istorija
2017 m. klubas žaidė Antros lygos pirmenybėse (Latgalos regione). Savo krašte tapo nugalėtojais. Pateko į atkrintamąsias, kuriose nugalėjo ir pateko į finalą. O finale nugalėjo varžovus ir tapo Antros lygos nugalėtojais. Komandos tikslas yra debiutuoti Pirmoje šalies futbolo lygoje.
2018 m. Latvijos futbolo taurės turnyre ši komanda net 18:1 sutriuškino Preilių BJSS-2 komandą. Trimis įvarčiais pasižymėjo ir lietuvis Mindaugas Kalonas, kuris žaidė po pertraukos.
2018 m. dalyvavo UEFA Regionų taurės turnyre. Vienas iš varžovų buvo Kėdainių „Nevėžis“.
FC Lokomotiv Daugavpils
2019 m. balandžio mėn. pakito klubo pavadinimas ir emblema.
Noah Jūrmala
2021 m. klubas pasikeitė pavadinimą, emblemą ir oficialiai persikėlė į Jūrmalą.
Klubo spalvinė gama
Mėlynos aprangos. Svečiuose gali žaisti atsarginėmis baltos spalvos aprangomis.
Komandos sudėtis
Atnaujinta: 2018 m. rugsėjo 17 d.
(C)
Aita
Aita (etruskų įrašuose dar sutinkama forma Eita) – požemio pasaulio valdovas etruskų mitologijoje. Atitikmuo graikų mitologijoje – Hadas. Aitos sutuoktinė – Persipnei (atitinka graikų Persefonę), pasiuntinys – Turmsas.
Mikroneziečiai
thumb|250px|Čamorų šokėjai
Aita
Į etruskų panteoną Aita pateko gana vėlai – ikonografijoje ir įrašuose aptinkamas nuo IV a. pr. m. e. Šios dievybės įvaizdžiui didelės įtakos turėjo graikų Hadas. Aita pavaizduotas tik keliuose etruskų kapaviečių piešiniuose, pvz., Golini (Orvjetas) bei Orko II (Tarkvinija) kapavietėse. Šių kapaviečių piešiniuose Aita vaizduojamas drauge su sutuoktine Persipnei.
Mikroneziečiai
Mikroneziečiai – etnolingvistinė grupė, gyvenanti Okeanijoje, Mikronezijos salyne. Bendra populiacija viršija 115 tūkst. žmonių. Kalba austroneziečių kalbų šeimai priklausančiomis mikroneziečių kalbomis, nors keletas kalbų (palau, čamorų, japų) priklauso kitoms malajų-polineziečių grupėms.
Aita
Aita vaizduotas sėdintis soste, su karūna ir skeptru arba dėvintis vilko galvos kepurę. Šis atributas perimtas iš ankstyvesnės etruskų požemio pasaulio dievybės Kalu, turėjusios vilko bruožų. Skirtingai nuo Kalu, Aitos kultas nėra paliudytas, Aita ir jo žmona Persipnei tebuvo mitologinės figūros.
Mikroneziečiai
Pagrindinės mikroneziečių tautos:
Aita
Etruskų mene vaizduojama ir Persipnei pagrobimo scena. Be to, Aita pavaizduotas tapytoje vazoje iš Vulcų (IV a. pr. m. e.), dviejose alebastro urnose iš Volateros (II a. pr. m. e.) bei ant raudonfigūrio stiliaus oinochojės (IV-III a. pr. m. e.). Ant vienos iš urnų su pelenais Aita vaizduojamas kaip barzdotas vyras, vilkintis odiniu apsiaustu, ant jo galvos – kailinė kepurė; Aita laiko didelę lazdą, apie kurią apsivijusi gyvatė. Dievas ruošiasi palydėti į požemio pasaulį žmogų, kurio pelenai buvo urnoje, šio žmogaus dvasia vaizduojama einanti pro vartus į anapusinį pasaulį. Ant mirusiojo galvos – metalinė haruspiko (žynio) kepurė.
Mikroneziečiai
Mikroneziečių kilmė nėra iki galo aiški. Manoma, kad jie kilę iš Malajų salyno ar Filipinų, jų patekimas į Mikroneziją yra austroneziečių migracijų dalis. Kaip ir kiti Okeanijos gyventojai, pasižymi gerais laivybos ir navigacijos sugebėjimais. Nuo polineziečių skiriasi tamsesne kūno spalva (bet ne tokia tamsia, kaip melaneziečių), iš visų Okeanijos tautų turi daugiausia mongoloidinių kūno bruožų.
Socialinė struktūra klaninė. Klanai susidaro pagal salas, kiekvienas klanas turi savo vadą. Taip pat yra seniūnai, patarėjai. Giminės linija dažniausiai matrilinijinė.
Dėl menkos Mikronezijos salų gamtos (priešingai, nei kitur Okeanijoje, Mikronezijoje išimtinai dominuoja atolai su smulkiomis salelėmis), ūkis išvystytas silpnai. Verčiamasi žvejyba, kokosų rinkimu ir kopros gamyba, auginami duonmedžiai, jamsai, kolokazijos (taras). Renkami paukščių kiaušiniai, vietomis (pvz., Ponapėje) maistui buvo naudojami šunys.
Svarbus amatas yra valčių gamyba. Gaminamos burinės ir irklinės valtys. Burės gaminamos iš pandano lapų. Navigacijai buvo gaminamos specialios „schemos“ iš vytelių. Taip pat orientuojamasi pagal žvaigždes.
Namus mikroneziečiai tradiciškai stato iš kokospalmių medienos ir dengia pandano lapais. Kaimuose įrengiami bendri susirinkimų namai, kurie dažniausiai skirstosi į vyrų namus ir moterų namus. Tradiciškai mikroneziečių aprangą sudarė raištis ant juosmens (vyrų) ir lapų sijonas (moterų). Puoštasi gėlių vainikais.
Japo salos gyventojai naudojo girnas primenančius megalitus – akmeninius „pinigus“. Šie akmenys buvo gabenami iš Babeltuapo. Kitur kaip valiuta naudotos kriauklės. Ponapėje yra akmeninio Nan Madolio miesto griuvėsiai.
Iš menų labiausiai išvystę šokius. Mikroneziečių muzika kolektyvinė, vokalinė, skirta daugiausia epams apie keliautojus. Religija daugiausia animistinė, yra šventikai, šamanai, vykdantys gydimo, dvasių išvarymo ritualus. Dangus skirstomas į 7 sluoksnius, kur gyvena įvairios dievybės ir gaivalai. Tikima, kad mirusiųjų sielos iškeliauja į jūrą arba negyvenamas salas.
Tėrvetės valsčius
thumb|220px|Tėrvetės valsčiaus administracija [[Zelmeniai|Zelmeniuose]] thumb|220px|Tėrvetė Tėrvetės valsčius  – valsčius pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Duobelės savivaldybėje, į pietvakarius nuo Jelgavos. Centras – Zelmeniai.
Geografija
Didžiausios gyvenvietės: Kruoniaucė (688 gyv.), Tėrvetė (428), Zelmeniai (365), Mežmaliešiai (224), Klūnos (202).
Upės: Tėrvetė, Skujenė, Aucė.
Vandens telkiniai: Indranų tvenkinys, Kruoniaucės malūno tvenkinys.
Istorija
XIII a. Tėrvetėje vesta Eiliuotoji Livonijos kronika ir Henriko Latvio kronika mini, kad kraštą valdė didžiūnai Viestartas ir Nameisis. Tėrvetė buvo rytų Žiemgalos centras, kurio Livonijos ordinas ilgą laiką nesugebėjo užkariauti. Tik 1286 m. žiemgaliai ir žemaičiai, nepavykus užimti Šventojo kalno pilį, patys sudegino savo pilį ir pasitraukė į Raktę. Gyvenvietė vadinta (dvaras prie kalno). Tėrvetės vardas atgaivintas tik XX a. trečiame dešimtmetyje.
Ekonomika
Valsčiaus pagrindinė ūkio šaka – žemės ūkis, veikia agrofirma „Tērvete“.
Kruizo kontrolė
thumb|right|250px|Kruizo kontrolės ikona Kruizo kontrolė (taip pat vadinama greičio kontrolė ir auto kruizas) – sistema, automatiškai kontroliuojanti transporto priemonės greitį. Ši sistema yra servomechanizmas, kuris perima priemonės akseleratoriaus valdymą atitinkamo greičio palaikymui.
Automobiliuose ši sistema jau buvo pradėta naudoti XX a. pradžioje Wilson-Pilcher ir Peerless Motor Company kompanijų. Šią sistemą 1788 m. išrado inžinieriai James Watt ir Matthew Boulton garo mašinoms valdyti.
Dabartinę naudojamą sistemą 1948 m. išrado JAV inžinierius Ralph Teetor. Pirmasis automobilis su dabartine kruizo kontrolės sistema buvo 1958 m. Imperial, kuriame sistema buvo valdyta ant prietaisų skydelio.
1965 m. amerikiečių American Motors kompanija savo automobiliuose pradėjo naudoti sistemą, kurios principas buvo pasiekus tinkamą greitį ir paspaudus atitinkamą mygtuką užfiksuoti greitį ir perimti jo išlaikymą.
Privalumai ir trūkumai
Pagrindiniai tokios sistemos privalumai:
Tuo tarpu netinkamai naudojant sistemą, galimi tokie trūkumai:
Don't Let the Sun Go Down on Me
„Don't Let the Sun Go Down on Me“ – daina, kurią parašė britų atlikėjas Elton John ir jo kolega dainų tekstų autorius Bernie Taupin. Pirminė ir originali dainos versija buvo įrašyta 1974 metais ir įtraukta į albumą „Caribou“. Vėliau buvo išleistas kaip singlas, kuris Billboard Hot 100 sąraše užėmė 2-ąją vietą, o UK Singles Chart – 16-tąją. Daina naujos sėkmės bangos sulaukė Eltonui Džonui sudainavus duetu su George Michael 1991 metais – įrašas pašoko į topų viršūnę.
Originali versija
„Don't Let the Sun Go Down on Me“ buvo bendrai parašyta Eltono Džono ir jo kolegos Bernie Taupin per 10 dienų laikotarpį 1974 m. sausį, kartu su kitomis dainomis, kurios buvo įtrauktos į „Caribou“. Daina buvo išleista kaip pirmasis singlas iš šio albumo tų pačių metų gegužės mėnesį Jungtinėje Karalystėje, o birželį ir JAV. Priedainiui pritaria Del Newman parengta pučiamųjų instrumentų aranžuotė. O pritariamuosius vokalus atlieka Carl Wilson ir Bruce Johnston iš „The Beach Boys“ ir Toni Tennille.
Duetas su George Michael
1991 m. Eltonas Džonas susibūrė su George Michael, kad šie du įrašytų visiškai naują „Don't Let the Sun Go Down on Me“ versiją. Ši dainos versija buvo pristatyta koncerto metu Vemblio stadione. Gerbėjai iš pradžių nenutuokė, kad ant scenos išvys Eltoną Džoną, tačiau jis atvyko ir kartu su George atliko dainą. Tiesa, dar šešeri metai iki šio pasirodymo, tai yra 1985 m. Live Aid labdaringame koncerte George kartu su Eltonu buvo atlikę šią dainą, kuri buvo artimesnė originalui – tik šįkart vienintelis dainavo George, o Eltonas pritarė grodamas pianinu.
Pripažinimas
Atlikus šią dainą gyvai ir ją išleidus po metų, ji tapo didžiuliu hitu tiek JAV, tiek Europoje. 1991 m. gruodį UK Singles Chart sąraše užkopė į pačią pirmą vietą ir ten išbuvo dvi savaites. 1992 m. vasarį Billboard Hot 100 pirmoje vietoje išbuvo vieną savaitę. Šis pasirodymas buvo nominuotas Grammy apdovanojimui už geriausią pop vokalo pasirodymą. Daina yra įtraukta į Eltono Džono dainų rinkinį „Love Songs“ ir „Greatest Hits 1970–2002“, įskaitant ir jo 1993 m. albumą „Duets“. Uždirbti iš singlo pardavimų pinigai buvo skirti dešimčiai skirtingų labdaros fondų vaikams, sergantiems AIDS ir švietimui.
2011 m. Monako Grand Prix
2011 m. Monako Grand Prix buvo 6-osios 2011 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko gegužės 26-29 dienomis Monako trasoje.
Lenktynės
Pastabos:
Inercija
Inercija ( 'neveiklumas') – kūno gebėjimas išlaikyti jam suteiktą kito kūno greitį ir judėjimo kryptį, kol jo neveikia išorinės jėgos.
Inercija matuojama tokiu pačiu SI sistemos vienetu kaip ir masė – kilogramais (kg).
Istorija
Inerciją 1589–1592 m. tyrinėdamas kūnų judėjimą atrado Galilėjus, tačiau pirmąjį dinamikos dėsnį suformulavo I. Niutonas. Patį terminą „inercija“ įvedė Johanesas Kepleris savo knygoje „Epitome Astronomiae Copernicanae“ (1618–1621). Tačiau Keplerio inercija turėjo kitokią reikšmę nei šiandien, jis ją apibrėžė kaip pasipriešinimą judėjimui.
Inercijos momentas
Inercijos momentas apibūdina kūno inerciją, kai šis yra sukimosi judesyje. Materialaus taško inercijos momentas yra lygus jo masės ir atstumo kvadrato iki nagrinėjamos sukimosi ašies sandaugai:
Imperatoriškosios šeimos agentūra
thumb|275px|Imperatoriškosios šeimos agentūros pastatas Tokijuje. Imperatoriškosios šeimos agentūra – Japonijos vyriausybės agentūra, administruojanti su imperatoriaus institucija susijusius klausimus. Agentūra buvo įsteigta 1949 m. birželio 1 d., įvykdžius pokarines reformas, panaikinusias iki tol egzistavusią Imperatoriškosios šeimos ministeriją. Agentūra pavaldi ministrui pirmininkui, kuris skiria jos vadovą.
Agentūra prižiūri kasdienį imperatoriškosios šeimos gyvenimą, organizuoja oficialius vizitus, rūpinasi Tokijo imperatoriškųjų rūmų, Kioto imperatoriškųjų rūmų, imperatoriaus privačių rezidencijų ir kito su imperatoriumi susijusio turto valdymu, administruoja archyvus, užsiima įvairia kita veikla. Agentūros pastatas yra Tokijuje, Čijodos seniūnijoje, Tokijo imperatoriškųjų rūmų teritorijoje.
Istorija
Agentūros atitikmenis galima rasti jau VII a. viduryje, kai buvo oficialiai įsteigtos valdžios struktūros, atsakingos už mokesčių rinkimą, o vėliau ir imperatoriaus kasdienių reikalų administravimą. XIX a. prasidėjus modernizacijai ir priėmus naują konstituciją, buvo įkurta Imperatoriškosios šeimos ministerija, turėjusi nemažai galios ir autonomijos. Po Antrojo pasaulinio karo imperatoriui įgavus simbolinę reikšmę, ministerija buvo pažeminta iki agentūros, kelis kartus sumažintas darbuotojų skaičius.
Gofo sala
thumb|250px|Palydovinė nuotrauka
Sala užima 91 km² plotą. Nusidriekusi iš šiaurės vakarų į pietryčius 13 km, plotis iki 7 km. Paviršius kalnuotas, aukštis siekia 910 m (Edinburgo viršukalnė). Krantai skardingi, priekrantėje yra smulkių salelių. Klimatas vidutinių platumų, jūrinis. Vidutinė sausio temperatūra +13–15 °C, liepos – +9 °C. Per metus vidutiniškai iškrenta >3000 mm kritulių.
Paviršių dengia krūmokšniai, nedideli medžiai – aukščiau veši kalnų pievos. Gofo sala yra svarbi jūrinių paukščių perėjimo vieta – čia peri auksaplaukiai pingvinai, albatrosai, storasnapiai audrapaukščiai, audronašos, antarktinės žuvėdros, antarktiniai plėšikai, endeminiai Tristano albatrosai, atlantiniai audrašaukliai, Gofo rovetijos (Rowettia goughensis), Gofo nendrinės vištelės (Gallinula comeri). Pakrantėse gyvena subtropiniai jūrų lokiai.
Manoma, kad salą pirmasis 1505 m. atrasti galėjo portugalų keliautojas Gonsalas Alvaresas. Vėliau sala žemėlapiuose vadinta jo vardu, nors kartais klaidingai užvardinta kaip Diego Alvarez. 1732 m. salą pasiekė britų jūrininkas Čarlis Gofas (Charles Gough). Jo garbei vėliau sala ir pervadinta. XIX a. saloje kartais apsistodavo ruonių medžioklės laivai. 1938 m. Gofo sala oficialiai paskelbta Britanijos valda.
Nuo 1956 m. saloje veikia meteorologinė stotis. Joje paprastai visus metus būna ~6 žmonių komanda. Kartą per metus komanda pasikeičia, papildomos maisto ir kuro atsargos.
Tarnas (upė)
Tarnas  – upė pietų Prancūzijoje, Langedoko-Rusijono ir Pietų-Pirėnų regionuose; Garonos dešinysis intakas. Prasideda Centrinio masyvo pietinėje dalyje – Sevenuose, Lozero kalno pašlaitėje. Aukštupyje teka į pietvakarius kalnuotomis vietovėmis, sudaro vaizdingą Tarno tarpeklį. Vėliau teka lyguma vakarų kryptimi. Įteka į Garoną ties Muasaku, į šiaurės vakarus nuo Tulūzos.
Didžiausi intakai:
Tarnas pasižymi ypač smarkiais poplūdžiais. 1930 m. upės vandens lygis pakilo net 17 m, žuvo apie 300 žmonių. 2004 m. virš Tarno tarpeklio pastatytas aukščiausias tiltas pasaulyje – Mijo viadukas.
B mišinys
B mišinys  – sprogstamoji medžiaga, esanti liejamas heksogeno ir trinitrotolueno mišinys. B mišinį naudojo kaip pagrindinę sprogstamąją medžiagą artilerijos sviediniams, raketoms, sausumos minoms, rankinėms granatoms ir kitiems šaudmenims užpildyti. Jį naudojo ir pirmosiose JAV sukurtose branduolinėse bombose.
Ingredientai
B mišinį sudaro: Šis mišinys dažniausiai žymimas kaip 60/40 RDX/TNT su 1 % parafino.
B mišinys yra artimas ciklotolui, kuriame yra daugiau heksogeno (iki 75 %)
Naudojimas
B mišinys buvo labai plačiai naudojamas JAV ir Vakarų Europos gaminamuose šaudmenyse, jį kaip šaudmenų užtaisų sprogalus plačiai naudojo nuo Antrojo pasaulinio karo pradžios iki paskutinio XX a. dešimtmečio, kai jį šaudmenyse ėmė keisti mažiau jautrūs sprogalai.
Kai kurie NATO šaudmenų tiekėjai, kaip kad Mecar toliau šaudmenyse naudoja B mišinį.
NSÍ Runavík (moterys)
Runaviko NSI  – Farerų futbolo klubas iš Runaviko. Moterų ekipa nuo 2020 m. žaidė aukščiausioje futbolo lygoje.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia „Við Løkin“ stadione, Runavike. Jo talpa yra 1 500 žiūrovų; iš jų 450 vietų yra sėdimos.
Istorija
Moterų futbolo komanda debiutavo 2020 m. elito lygoje. Užėmė netikėtai aukštą antrą vietą pirmenybėse.
2021 m. iškovojo šalies futbolo taurę, o čempionate liko antroje vietoje.
Spalvinė gama
Klubo spalvos – juoda ir geltona. Tokių spalvų yra logotipas, bei NSI komandų apranga.
Islandijos karalystė
Islandijos karalystė – nepriklausoma valstybė su konstitucine ir paveldima monarchija, įsteigta 1918 m. gruodžio 1 d. pasirašytu Unijos aktu su Danija. Ji gyvavo iki 1944 m. birželio 17 d., kai po referendumo vietoj jos buvo įkurta Islandijos respublika.
Danijos valdymo ištakos
Dėl Kalmaro unijos Islandija nuo 1380 m. priklausė Danijai, nors formaliai iki 1814 m. ji buvo Norvegijos valda. 1874 m., praėjus tūkstančiui metų nuo Islandijos kolonizacijos pradžios, Danija suteikė Islandijai ribotą autonomiją. Tais pačiais metais priimta konstitucija buvo pakeista 1903 m., o 1904 m. Islandijos savivalda išplėsta. Islandijos reikalų ministras, reziduojantis Reikjavike, tapo atskaitingas Islandijos parlamentui – Altingui.
Simaniškis (Biržai)
Simaniškis – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Medeikių.
Islandijos karalystė
Karalystės įkūrimas
1918 m. gruodžio 1 d. unijos aktu, susitarimu su Danija, Islandija buvo pripažinta visiškai suverenia valstybe, nepriklausoma šalimi, sudariusia asmeninę sąjungą su Danija per bendrą monarchą. Islandijos karalystė sukūrė savo vėliavą ir herbą bei paprašė, kad Danija jos vardu atstovautų jos užsienio reikalams ir gynybos interesams, išlaikydama visišką savo užsienio reikalų ir gynybos kontrolę. 1920 m. Islandija atidarė savo pirmąją ambasadą. Aktas turėjo būti peržiūrėtas 1940 m. ir po trejų metų galėjo būti atšauktas, jei nepavyktų susitarti dėl jo tolesnio galiojimo.