cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skarlatina
Ligos eiga ir gydymas
Ligonis hospitalizuojamas sergant sunkesne forma. Jei nėra komplikacijų, stacionare ligonis gydomas 10 dienų, paskui 12 dienų izoliuojamas namie. Gydytojas skiria vartoti antibiotikus,. Dažnai karščiavimas neužtrunka ilgiau kaip parą. Pirmo pasirinkimo vaistas yra penicilinas. Jei temperatūra aukšta, galima vartoti paracetamolį. Ligoniui svarbu gerti daug skysčių. Jis turėtų būti izoliuotas nuo kitų šeimos narių, naudoti tik asmeninius daiktus. Jei vaikas gydytas ligoninėje ir nėra komplikacijų, jį galima išleisti į namus po 10 dienų.
Diplominis darbas
Rūšys
Pagal akademines pakopas:
Pandžširo slėnis
Pandžširo slėnis (puštūnų ir dari k. درهٔ پنجشير – Dare-ye Panjšēr; pažodžiui penkių liūtų slėnis ) – slėnis šiaurės vidurio Afganistane, apie 150 km į šiaurę nuo šalies sostinės Kabulo, netoliese Hindukušo kalnų grandinės. Slėnį kerta Pandžširo upė.
Diplominis darbas
Lietuva
Lietuvoje diplominiai darbai rengiami tiek aukštosiose, tiek ir aukštesniosiose mokyklose. Taip pat papildomo ugdymo įstaigose, pvz., meno mokyklose. Sovietiniais metais ir po Nepriklausomybės atkūrimo diplominis darbas buvo ginamas daugelyje studijų programų (tuo metu vyravo diplominės studijos, iki kol įvestos bakalauro ir magistro pakopos).
Pandžširo slėnis
Šiame slėnyje gyvena daugiau nei 100 000 žmonių, etninių tadžikų koncentracija didžiausia visoje šalyje. 2004 m. balandį slėnis tapo naujos Pandžširo provincijos branduoliu (iki tol priklausė Parvano provincijai). Slėnis pasiekiamas tik pro siaurą tarpeklį.
Istorija
XIX a. į Pandžširo slėnį bandė įsiskverbti Britų imperijos pajėgos, tačiau jų bandymai nebuvo sėkmingi.
Mėgindama užimti Pandžširo slėnį, 1980–1985 m. Sovietų Sąjunga surengė mažiausiai devynias stambias karines kampanijas. Sovietams sėkmingai priešinosi Achmado Šacho Masudo pajėgos.
Nuo 1996 m. kariniai veiksmai atsinaujino – šįsyk Masudo pajėgos kovojo su Talibanu (kaip Šiaurės Aljanso dalis). Pandžširo slėnio Talibanui taip ir nepavyko užimti iki pat 2001 m. JAV invazijos.
Praėjus 20 metų, Afganistaną paliko JAV ir NATO pajėgos, o Talibanas per trumpą laiką užėmė 33 iš 34 Afganistano provincijų, per tą laiką nepavyko užimti tik Pandžširo. 2021 m. rugsėjo 6 d. Talibanas paskelbė visiškai kontroliuojąs Pandžširą, tačiau Afganistano nacionalinio pasipriešinimo fronto atstovai su tuo nesutiko ir nurodė tęsiantys kovą.
Norvegija olimpinėse žaidynėse
Norvegija olimpinėse žaidynėse pirmą kartą dalyvavo 1900 m. ir nuo to laiko šalis savo sportininkus siuntė į visas paskesnes olimpines žaidynes, išskyrus 1904 m. žaidynes, kuriose apskritai dalyvavo vos 12 šalių, ir 1980 m. žaidynes, vykusias Maskvoje, kurias Norvegija boikotavo, palaikydama JAV.
2014 m. duomenimis, Norvegijos sportininkai vasaros olimpinėse žaidynėse laimėjo 148 medalius, daugiausia aukso pelnyta buriavimo ir šaudymo sporto šakose. Žiemos olimpinėse žaidynėse šalis laimėjo 303 medalius (iš jų 107 aukso), o tai yra daugiau už bet kurią kitą šalį. Žiemos sporte daugiausiai laurų atnešančios sporto šakos yra slidinėjimas ir greitasis čiuožimas. Norvegija yra viena iš trijų valstybių (kitos dvi – Austrija ir Lichtenšteinas), kurios žiemos olimpiadose laimėjo daugiau medalių negu vasaros olimpiadose.
Norvegijos nacionalinis olimpinis komitetas įkurtas 1900 m. ir tais pačiais metais pripažintas Tarptautinio olimpinio komiteto.
Medalių lentelės
{|
Rodžios dvaras
Rodžios dvaras – dvaras, esantis Rodžioje, Daugų seniūnijoje (Alytaus rajone), apie 5 km į š.v. nuo Daugų. Dvaro link kelias veda pro Gilušio ir Gilio ežerus. Netoli dvarvietės teka Mikluso upelis.
Dvaro rūmų išlikusi tik vieta. Jie buvo mediniai, sudegė po Antrojo pasaulinio karo. Tebestovi gerokai apgriuvę: vienaaukštis mūrinis kumetynas ant aukštų pamatų, ledainė sumūryta iš akmenų, sienos su balto tinko apvadais.
1923 m. išparceliuotą Rodžios dvaro centrą iki sovietmečio valdė Henrikas ir Konstancija Vasiliauskai. Per karą šeimininkai pasitraukė į Vakarus.
Salonga
Salonga vingiuodama teka daugiausia į šiaurės vakarus, prateka Salongos nacionalinį parką, kol galiausiai įteka į Busirą (2 km aukščiau Lotoko). Salongos nacionalinis parkas yra didžiausias nacionalinis miškų parkas Afrikos žemyne, jo plotas siekia 33 350 km².
Pranciškus Morikonis
Pranciškus Morikonis – (1728 m. liepos 15 d. - 1791 m.) Morikonių giminės didikas, 1781-1791 metais užėmė aukštas Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos, žemietijų valdžios pareigas Vilkmergės paviete.
Salonga
Salongos upė visus metus tinkama laivybai 50 t baržomis (iki Watsi-Kengo).
Pranciškus Morikonis
Gimė 1728 m. liepos 15 d. Salų dvare grafo Kristupo Morikonio ir Teresės Dambrauskaitės Morikonienės šeimoje.
Salonga
Upės pavadinimas kildinamas iš iškraipyto žodžio „nsao’loonga“, vietinių vartojamo paukščio pavadinimo.
Pranciškus Morikonis
Pranciškaus Morikonio pareigos Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos, žemietijų valdžios pareigas Vilkmergės paviete: Vilkmergės pakamaris 1788–1791 m. Vilkmergės vėliavininkas 1781–1788 m. Vilkmergės žemės raštininkas 1769–1781 m. Vilkmergės paseniūnis 1768–1769 m. Vilkmergės vaiskis 1765–1769 m. Vilkmergės miesto teisėjas 1765 m. Vilkmergės žemės surogatorius 1752–1765 m.
1764 metais buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius nuo Vilkmergės pavieto.
Valdė Noliškio ir Dičiūnų dvarus.
Night Train (EP)
Night Train – britų Roko grupės „Keane“ EP, išleistas 2010 m. gegužės 10 d. Nepaisant to, kad EP sulaukė vidutiniškų kritikų įvertinimų, per pirmąją savaitę Jungtinėje Karalystėje buvo parduota 28 tūkstančiai „Night Train“ kopijų ir EP debiutavo pirmojoje šalies albumų reitingo vietoje, tapdamas ketvirtuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
2016 m. duomenimis, visame pasaulyje parduota per 160 tūkstančių „Night Train“ kopijų.
Gvama
Gvama  – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Paros valstijoje; Paros dešinysis intakas. Prasideda aukštumose valstijos pietryčiuose, į šiaurės rytus nuo Ipišuna do Paros. Vinguriuoja į šiaurę, vidurupyje pasuka į vakarus. Po santakos su Kapinu smarkiai išplatėja. Greta žiočių skaidosi į protakas, drauge su Akaros upe sudaro bendras žiotis ir ties Belenu įsilieja į Amazonės deltos šaką – Paros upę. Kitur nurodoma, kad Gvama yra dešinysis Kapino intakas.
Didžiausi intakai: Irituja, Kapinas (kairysis).
Gvamoje stebimas pororokos reiškinys. Laivuojama 160 km nuo žiočių.
Miestai prie Gvamos: Urenas, San Migel do Gvama, San Domingos do Kapinas, Bužaru, Belenas. Gvamos aukštupio baseine sudaryta Aukštutinės Gvamos indėnų teritorija (gyvena gvažai, kaaporai, tembiai).
Gėlai
Gėlai  – tautinė-kalbinė grupė šiaurės vakarų Europoje. Gėlai kalba goidelų kalbomis, kurios priklauso keltų kalboms. Gėlų kalba ir kultūra atsirado Airijoje. Antikos laikais jie prekiavo ir kariavo su Romos imperija. Viduramžiais gėlų kultūra paplito po Škotiją ir Meno salą. Gėlų gyvenviečių buvo Velse ir Kornvalyje. Vikingai plėšė ir apgyvendino gėlų kraštus, maišėsi su vietiniais gyventojais. IX a. Dial Riata ir Piktlandija susijungė į Albos karalystę. Tuo tarpu gėlų Airijoje buvo keletas karalysčių, o Didysis karalius bandė primesti joms savo valdžią.
Abramas Damskis
Abramas Damskis (1906 m. Kaune – 1988 m. Maskvoje, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės TSRS architektas, specializavesis interjero architektūroje.
Biografija
Gimė 1906 m. Kaune. 1929 m. Maskvoje baigė medžio ir metalo apdirbimo studijas. 1939-1941 m. dalyvavo Tarybų rūmų statybose. Dalyvavo II pasauliniame kare. 1943-1949 m. dirbo Maskvos metro statybose, buvo atsakingas už Taganskajos ir Oktiabrskojės metro stotelių interjero įrengimą. Parašė nemažai mokslinių straipsnių apie dirbtinę šviesą ir spalvas pastatų interjere. Dalyvavo įvairių valstybinių įstaigų, gamyklų, švietimo įstaigų apšvietimo instaliacijos darbuose. Mirė 1988 m. Maskvoje.
Nunnally Johnson
Nanelis Hanteris Džonsonas (, 1897 m. gruodžio 5 d. Kolumbas, JAV – 1977 m. kovo 25 d. Los Andželas, JAV) – amerikiečių kino scenaristas, prodiuseris ir režisierius.
Biografija
N. Džonsonas gimė Kolumbe, Džordžijos valstijoje. Jis pradėjo savo karjerą kaip žurnalistas, rašydamas „Columbus Enquirer Sun“, „Savannah Press“, „Brooklyn Daily Eagle“ ir „New York Herald Tribune“. Netrukus po to jis sukūrė apsakymų, kurie buvo išleisti kaip rinkinys „Turėtų būti įstatymas“ („There Ought To Be a Law“, 1930). Pirmą kartą su kinu susidūrė tada, kai buvo įsigytos teisės į vieną iš jo novelių, kuri buvo parodyta ekrane 1927 m. 1932 m. N. Džonsonas paprašė savo leidėjo suteikti jam galimybę rašyti filmų kritiką. Sulaukęs neigiamo atsakymo, N. Džonsonas išvyko į Holivudą, kad galėtų tiesiogiai dirbti kino pramonėje.
N. Džonsonas gavo scenaristo darbą ir 1935 m. sudarė sutartį su kino kompanija „20th Century Fox“. 1943 m. drauge su V. Gėcu įkūrė kino kompaniją „International Pictures“ ir atsidėjo filmų gamybai. 6-ajame dešimtmetyje eksperimentavo režisuodamas ir sukūrė tokius filmus, kaip „Nakties žmonės“ („Night People“), „Žmogus pilku flaneliniu kostiumu“ („The Man in the Gray Flannel Suit“) ir „Trys Ievos veidai“ („The Three Faces of Eve“).
N. Džonsonas buvo nominuotas „Oskarui“ už geriausią scenarijų filmui „Rūstybės kekės“ („The Grapes of Wrath“) ir 1956 m. laimėjo Amerikos režisierių gildijos geriausio režisieriaus apdovanojimą už filmą „Žmogus pilku flaneliniu kostiumu“.
Jis buvo vedęs tris kartus: Elis Meison (Alice Mason), Marion Birns (Marion Byrnes) ir Doris Baudon (Dorris Bowdon). Santuoka su Baudon truko nuo 1939 m. iki mirties. N. Džonsonas susilaukė trijų vaikų – dviejų dukterų ir sūnaus. Jo duktė Mardžori Fauler (Marjorie Fowler) buvo filmų montažistė, o anūkas Džekas Džonsonas (Jack Johnson) yra aktorius.
N. Džonsonas mirė nuo plaučių uždegimo Holivude 1977 m., palaidotas Vestvud Vilidžo memorialinio parko kapinėse Los Andžele.
Leliūnų apylinkė
Leliūnų apylinkė sovietmečiu buvo:
Baltarusijos generalgubernatorija
Baltarusijos generalgubernatorija – buvęs Rusijos imperijos administracinis-teritorinis vienetas imperijos šiaurės vakaruose. Centras – Vitebskas. Vėliau teritorija priklausė Šiaurės vakarų kraštui, nuo 1912 m. Lietuvos-Baltarusijos kraštui.
Istorija
Generalgubernatorija įkurta 1772 m. Baltarusijos vardu su centru Mogiliave. 1796 m. gruodžio 23 d., jai priskirtos Mogiliavo gubernija ir Vitebsko gubernija. 1801 m. tapo Baltarusijos karine generalgubernatorija. 1823 m. prijungtos Kalugos gubernija ir Smolensko gubernija, o generalgubernatorija pervadinta Vitebsko vardu. 1831 m. atskirta Kalugos gubernija ir laikinai keliems mėnesiams priskirta Minsko gubernija. 1856 m. vasario 29 d. generalgubernatorija panaikinta, jos teritorija priskirta Vilniaus generalgubernatorijai.
Jungtinių Tautų Globos Taryba
Jungtinių Tautų Globos Taryba – viena pagrindinių JT organizacijų, kurios tikslas yra garantuoti JT globojamųjų teritorijų priežiūrą – skatinti globojamųjų teritorijų ekonominę, politinę ir socialinę pažangą bei jų nepriklausomybės ar kitos savivaldos formos siekį. Įkurta 1945 m. San Fransisko konferencijos metu, o 1994 m. lapkričio 1 d. sustabdė savo veiklą, nes tada buvo panaikinta paskutinė globotinė teritorija – Palau.
Globojamosios teritorijos
Iš viso egzistavo 11 globojamųjų teritorijų Afrikoje ir Okeanijoje:
Zašciankų Kurovščiznai
Zašciankų Kurovščiznai – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Zašpičė
Zašpičė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Administracinė atsakomybė
Administracinė atsakomybė – teisinės atsakomybės rūšis; administracinės teisės institutas. Reglamentuoja Administracinių teisės pažeidimų kodeksas.
Griežtesnė už administracinę teisine prasme yra baudžiamoji atsakomybė (nustato Baudžiamasis kodeksas, jos įgyvendinimo tvarką - Baudžiamojo proceso kodeksas).
Lietuva
Lietuvoje reglamentuoja LR administracinių teisės pažeidimų kodeksas. Įvairių subjektų atsakomybė esant toms pačioms veikoms gali skirtis. Pvz., pareigūnai baudžiami griežčiau.
Latvijos universiteto Lyvių institutas
Latvijos universiteto Lyvių institutas  – aukštojo mokslo įstaiga, įkurta 2018 m. rugpjūčio 21 d. Rygoje, Latvijoje.
Latvijos universiteto Lyvių institutas – pirmoji mokslo įstaiga Latvijoje ir pasaulyje, kurios veikla sutelkta į lyvių kalbą, tautosaką, etnografiją, archeologiją, antropologiją ir naujųjų laikų kultūrą bei istoriją, šių ir kitų sričių tarpusavio sąveikos tyrimus, taip pat institutas skiria didelį dėmesį žinių apie lyvių paveldą sklaidai, siekia, kad jos būtų prieinamos plačiajai visuomenei. Institutas tiria, kokį poveikį latvių kalbos ir tautos formavimuisi padarė lyvių, senosios vietinės tautos, kalba ir kultūra.
Lyvių institutas bendradarbiauja su užsienio finougristikos centrais: Tartu, Helsinkio, Upsalos, Trumsės, Getingeno, Budapešto ir kitais universitetais. Institutas bendradarbiauja ir su lyvių bei kitomis visuomeninėmis organizacijomis, vietos valdžiomis ir verslininkais.
Pirmasis Lyvių instituto direktorius (nuo 2018 m.) – lyvių kalbininkas V. Ernštreitas. Instituto adresas – Kronvalda bulvāris 4-220 Rīga, LV-1010, Latvija.
Obelijos dvaras
Obelijos dvaras – dvaras, esantis Obelijoje, Miroslavo seniūnijoje (Alytaus rajone), Obelijos ežero rytiniame krante.
Dvaro sodybą sudaro: buvę rūmai (pokariu rekonstruoti), neišraiškingų architektūros formų vienaaukštis, tinkuotas mūro statinys su stačiakampiais langais, nedidele laibomis kolonomis paremta verandėle. Akmens mūro klojimas (rekonstruotas), raudonų plytų kumetynas, dar keli apgriuvę ūkiniai dvaro pastatai, tvenkinys, parko fragmentai. Kiti dvarvietėje esantys statiniai – ne dvaro laikotarpio.
Dvaras kūrėsi XIX a. vokiečių kilmės kilmingų žemvaldžių Stebutų (Sttebut) iniciatyva. Anot senų žmonių pasakojimų, dvare buvęs gražiai tvarkomas sodas, kurį puošė gražus rožynas. Dvaras net vadintas Rožių dvaru. Bet jo klestėjimą nutraukė Pirmasis pasaulinis karas. Dvaro savininkai išvyko į Vokietiją. Likęs be priežiūros, jis suvalstybintas ir išdalintas savanoriams ir bežemiams.
Dvaro centrą 1924 m. nusipirko iš Amerikos sugrįžęs, pinigų ten užsidirbęs Juozas Krasnickas, netrukus vedęs Obelijos mokyklos mokytoją Moniką Stanulytę. Per sovietizaciją Krasnickai ištremti į Sibirą, o dvare įsikūrė kolūkis.
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę dvaro pastatą ir žemę atsiėmė Krasnickų duktė Julija Brigita Pangonienė, bet būdama senyvo amžiaus ir nebegalėdama tvarkytis, dvarą pardavė.
Dujotiekis Hadžikabulas–Abadanas
Dujotiekis Hadžikabulas–Abadanas – tarpvalstybinis magistralinis dujotiekis iš Azerbaidžano į Irano pietvakarius ir uostus Persijos įlankoje.
Istorija
1965 m. susitarimas dėl dujotiekio pasirašytas tarp Irano ir Sovietų Sąjungos vyriausybių užtikrinant gamtinių dujų tiekimą iš Irano į Pietų Kaukazo valstybes. 1970 m. sausį dujotiekis oficialiai atidarytas. Atidarymo ceremonijoje dalyvavo Irano šachas Mohamedas Reza Pahlavis ir TSRS prezidiumo pirmininkas Nikolajus Podgornas.
1979 m. po Irano revoliucijos dujų tiekimas iš Irano nutrauktas. 1991 m. Azerbaidžanas tapo nepriklausoma valstybe, bet dujotiekio infrastruktūra ir toliau liko neišnaudota.
2006 m. Azerbaidžanas pasirašė sutartį su Irano nacionalinių gamtinių dujų skirstymo bendrove dėl dujų tiekimo iš Azerbaidžano į Iraną.
Resident Evil: The Umbrella Chronicles
Resident Evil: The Umbrella Chronicles  – 2007 m. rail shooter žanro kompiuterinis žaidimas, „Resident Evil“ žaidimų serijos dalis, kurią sukūrė Japonijos „Cavia, Inc.“ ir „Capcom“ kompanijos „Nintendo Wii“ konsolei. Išleido „Capcom“. Žaidimas 2012 m. išleistas „PlayStation 3“ konsolei „PlayStation Network“ tinkle su šiek tiek tobulesne grafika kartu su „Resident Evil: The Darkside Chronicles“ rinkinyje „Resident Evil Chronicles HD Collection“. Žaidimas skirtas suaugusiems.
Žaidimas sulaukė nuosaikaus kritikų įvertinimo. Metacritic.com tinklalapio kritikų apžvalgų suvestinės vertinimo vidurkis − 75 balai iš 100. Pasaulyje buvo išplatinta 1,5 mln. žaidimo kopijų „Wii“ platformai (2015 m. duomenimis).
Apie žaidimą
„Resident Evil: The Umbrella Chronicles“ yra vieno arba dviejų žaidėjų 3D grafikos rail shooter žanro šaudyklinis žaidimas. 2007 m. išleistas „Nintendo Wii“ konsolei, 2012 m. su šiek tiek pagerinta grafika išleistas „PlayStation 3“ konsolei per „PlayStation Network“ tinklą. Tai rail shooter tipo šaudyklė, kurios metu herojus automatiškai juda žaidimo scenarijaus parinktu keliu. Žaidėjas valdo tik ginklo taikiklio padėtį vaizdo ekrane ir judėdamas iš anksto parinktu keliu žaidimo erdvėje turi iššaudyti priešininkus. Iššaudant įvairius objektus (lempas, butelius, paveikslus ir pan.) randami užrašai, kurie atskleidžia žaidimo istorijos įvykius.
„Resident Evil: The Umbrella Chronicles“ sudaryta iš keturių pagrindinių epizodų. Žaidimo siužetas atskleidžiamas iš vieno „Resident Evil“ istorijų pagrindinių antagonistų − Alberto Veskerio, pozicijos. Pirmosiose trijose misijose pasakojami įvykiai iš pirmųjų „Resident Evil“ žaidimų − pražūtingo T viruso paskleidimo Rakūno mieste iš „Umbrella“ korporacijos laboratorijų, dėl ko žmonės virto zombiais, gyvūnai mutavo į pavojingas pabaisas. Ketvirtojoje misijoje atskleidžiami nauji herojų nuotykiai „Umbrella“ bazėje Rusijoje. Perėjus pagrindinę misiją, atsiranda galimybė įgyvendinti vieno žaidėjo papildomas trumpesnes misijas. Įveikus misijas pagal jų įveikimo greitį, iššaudytus priešininkus ir pan. suteikiami taškai ir lygio perėjimo rangas. Patirties taškais galima pasitobulinti veikėjų ginklus.
Pagrindinės misijos
Pagrindines misijas galima žaisti vienam žaidėjui arba dviem ta pačia „Nintendo Wii“ konsole kooperatyviniu režimu. Nesurinkus iš pirmo karto visų misijos trofėjų, ją galima peržaisti vėliau ir laisvai pasirinkti sunkumo lygį iš trijų. Pagrindinės misijos chronologine tvarka: Veikėjai: S.T.A.R.S. policijos padalinio medikė Rebeka Čeimbers (Rebecca Chambers) ir buvęs jūrų pėstininkas Bilis Koenas (Billy Coen). Veikėjai: policijos padalinio S.T.A.R.S. kovotojai Krisas Redfyldas (Chris Redfield) ir Džil Valentain (Jill Valentine). Veikėjai: policijos padalinio S.T.A.R.S. kovotoja Džil Valentain (Jill Valentine) ir „Umbrella“ korporacijos samdinys Karlosas Oliveira (Carlos Oliveira). Veikėjai: buvę S.T.A.R.S. kovotojai Krisas Redfyldas (Chris Redfield) ir Džil Valentain (Jill Valentine).
Papildomos misijos
Papildomų misijų galimybės atsiveria pereinant pagrindines misijas, jas nebūtina žaisti chronologine tvarka.
Pabaigus paskutinę misiją „Ketvirtasis išsigelbėjęs“ (kuri įmanoma pabaigus visas misijas), žaidime atsiranda galimybė peržaisti papildomas misijas dviem žaidėjams kooperatyviniu režimu taip, tarsi vienas herojus naudotųsi dviem ginklais.
Zavistovščizna
Zavistovščizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietvakarius nuo Sokulkos ir 36 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Juodapurvis (Molėtai)
Juodapurvis – buvęs kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Vorėnų, prie Želvos upelio.
Dominique Boschero
Dominique Boschero (g. 1934 m. balandžio 27 d. Paryžius) – prancūzų aktorė, didžiąją gyvenimo dalį praleidusi Italijoje. right |thumb|160px
Škotijos vyrų žolės riedulio rinktinė
Škotijos vyrų žolės riedulio rinktinė – komanda, atstovaujanti Šokotijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Škotijos žolės riedulio federacija.
Dujotiekis Tebrizas–Ankara
Dujotiekis Tebrizas–Ankara – tarpvalstybinis magistralinis dujotiekis iš Irano į Turkijos sostinę Ankarą.
Istorija
1996 m. pasirašytas susitarimas tarp Turkijos ir Irano vyriausybių dėl dujotiekio tiesimo. Tais pačiais metais pradėti statybos darbai. 2001 m. liepos 26 d. dujotiekis oficialiai atidarytas.
Nuo 2008 m. dujų tiekimas į Turkija per Iraną patiria daug trukdžių. Dėl teroristinių neramumų Irane, dujotiekis keletą kartų buvo susprogdintas.
Žaidimai kelyje
Žaidimai kelyje  – 1981 m. sukurtas australų trileris, nominuotas „Saturn“ apdovanojimui geriausio užsienio filmo kategorijoje.
Pagrindiniai aktoriai
Režisierius Richardas Franklinas norėjo, kad pagrindinį vaidmenį filme atliktų Šonas Koneris, tačiau numatytas biudžetas neleido pasamdyti šio aktoriaus ir vaidmuo atiteko Stacy Keach.
Turinys
Patrikas – tolimųjų reisų vairuotojas, savo refrižeratoriumi gabenantis šaldytus produktus ir keliaujantis po šalį kartu su prijaukintu dingu. Gavęs užsakymą nugabenti mėsos krovinį, jis išsirengia į kelionę, kurioje nuolat per radiją girdi pranešimus apie policijos ieškomą žudiką. Kelyje jis vis sutinka žalią mikroautobusą ir ima įsivaizduoti, kad juo ir keliauja žudikas.
Pakeliui Patrikas paima pakeleivę – iš namų pabėgusią Pamelą, kuri taip pat įsitraukia į įsivaizduojamą medžioklę. Vienoje degalinėje pamatę, kad mikroautobusas taip pat čia sustojęs, o vairuotojo nėra, jie nutaria patikrinti kas yra viduje. Kol Patrikas sergsti tualeto duris, manydamas, kad vairuotojas viduje, Pamela įlenda į mašiną. Netrukus Patrikas supranta, kad tualete vairuotojo nėra, o išpuolęs į lauką neranda nei Pamelos, nei mikroautobuso. Jis puola vytis mašinos, tuo tarpu policija gauna anoniminį pranešimą, kad ieškomas žudikas vairuoja vilkiką ir juda maršrutu, atitinkančiu Patriko kelionę.
SFK Panevėžys
SFK Panevėžys, salės futbolo klubas Panevėžys – Lietuvos salės futbolo klubas iš Panevėžio.
Istorija
Klubo šaknys yra FK Sportidus, kuris 2017 – 2018 m. žaidė Panevėžio apskrities futsal lygoje.
Prieš 2018-2019 m. sezono pradžią FK Sportidus ir FK Panevėžys subūrė jungtinę komandą FK Panevėžys–Sportidus ir dvejus sezonus žaidė Futsal A lygoje. FK Panevėžys iki tol neturėjo futsalo komandos.
Prieš 2021-2022 m. sezono pradžią buvo pranešta kad vietoje FK Panevėžys–Sportidus Futsal A lygoje rungyniaus „nauja komanda“ – SFK Panevėžys. Klubo logotipas – futsalui pakoreguota FK Panevėžys emblema.
Prieš 2022-2023 m. sezono pradžią įvyko nemaža žaidėjų kaita, pasikeitė treneris.
Sudėtis
2022-2023 m. sezono sudėtis:
Tautvydas Valkavičius
⭐–Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinę atstovavę žaidėjai
Juozapuvka (Balninkai)
Juozapuvka – buvęs kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Balninkų.
Diana Vickers
Diana Vickers (g. 1991 m. liepos 30 d.) – britų dainininkė, dainų autorė, aktorė ir drabužių dizainerė iš Akringtono. Savo karjerą pradėjo ir išgarsėjo 2008 m. „The X Factor“ konkurse, patekusi į pusfinalį. 2010 m. išleido debiutinį singlą „Once“, kuris pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės singlų reitinge. Tais pačiais metais išleistas debiutinis albumas „Songs from the Tainted Cherry Tree“, taip pat pasiekęs pirmąją vietą. 2023 m. duomenimis, atlikėja yra išleidusi du studijinius studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Music to Make Boys Cry“, išleistas 2013 m. rugsėjį.
Aklasis
Aklasis – 1971 m. sukurtas vesternas, kuriame vieną pagrindinių vaidmenų atliko grupės „The Beatles“ narys Ringo Staras.
Turinys
Aklas kaubojus su keliais bendrais buvo nusamdytas nugabenti 50 moterį į šachtininkų miestą, tačiau buvo apgautas, o moterys atsidūrė meksikiečio bandito Domingo rankose. Nusprendęs jas išlaisvinti, Aklasis meta jam iššūkį, pasinaudodamas tuo, kad Domingo brolis įsimylėjęs vietinę merginą Pilar, kuri šio nemėgsta ir mielai padeda Aklajam.
Pradžioje Domingas tarsi sutinka iškeiti 50 moterų į Pilar, tačiau savo sesers, vadinamos Saldžiąja Mama, apgauna Aklajį ir įkalina jį kartu su meksikiečiu generolu, kurį ketina už užmokestį perduoti sukilėliams. Šiems pavyksta pasprukti ir, sudeginus banditų namus, kartu išsivesti moteris, tačiau, generolui atsiskyrus, šios vėl patenka Domingui į rankas, o jis išsirengia į galutinę Aklojo medžioklę...
Debitomatis
thumb|Elektromagnetinio debitomačio schema: v – greitis; E – potencialų skirtumas; B – elektromagnetinė jėga thumb|Elektromagnetinis debitomatis Debitomatis – prietaisas, skirtas matuoti vandens ar nuotekų kiekį pratekėjusį vamzdžiu.
Elektromagnetinis debitomatis
Elektromagnetinio debitomačio veikimo principas – elektrinis krūvis (vanduo, nuotekos) juda magnetiniame lauke ir indukuoja potencialų skirtumą, kuris yra tiesiogiai proporcingas skysčio tekėjimo greičiui. Debitomatis prijungiamas prie elektros tinklo, jei nėra tokios galimybės, gali būti naudojami ličio jonų akumuliatoriai. Elektromagnetiniai debitomačiai tarp vamzdžių montuojami flanšais, išmatuoti duomenys gali būti rodomi debitomačio ekrane, perduodami GPRS modemu arba tinklo laidu į kompiuterinę įrangą.
Kazokiškiai
Kazokiškiai – buvęs kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Balninkų.
Graeme Sharp
Gremas Šarpas (g. 1960 m. spalio 16 d.) – buvęs Škotijos futbolininkas ir treneris. 11 sezonų praleidęs Liverpulio „Evertone“, jis pelnė 159 įvarčius ir yra antras pagal rezultatyvumą komandos žaidėjas, nusileidžiantis tik legendiniam tarpukario puolėjui Diksiui Dynui.
Biografija
Karjeros pradžioje Šarpas rungtyniavo kukliame Škotijos klube „Dumbarton FC“. 1980 m. už 20–metį puolėją „Everonas“ sumokėjo 120 tūkstančių svarų sterlingų, tačiau debiutiniame sezone jis sužaidė vos 6 susitikimus. Situacija pasikeitė kitą sezoną, kai klubo treneriu tapo Howard Kendall, o Šarpas tapo pagrindiniu komandos puolėju. Tame sezone jis pelnė 15 švarčių per 29 susitikimus ir įsitvirtino puolimo priešakyje. 1983 m., į komandą atėjus jo tautiečiui Endriu Grėjui, su kuriuo Šarpas keletą sezonų sudarė komandos puolimo duetą, rezultatyvumas dar labiau išaugo. 1984–85 m. sezone Šarpas per 54 rungtynes įmušė 30 įvarčių, o „Evertonas“ laimėjo šalies čempionatą ir UEFA Taurių laimėtojų taurę. Sėkmingas pasirodymas klube jam garantavo kvietimą į nacionalinę rinktinę, su kuria Šarpas 1986 m. dalyvavo pasaulio futbolo čempionate.
Viso Šarpas šioje komandoje praleido 11 sezonų, per kuriuos sužaidė 426 rungtynes, pelnė 158 įvarčius ir 2004 m. buvo įtrauktas į simbolinę geriausių visų laikų „Evertono“ komandą. .
1991 m. už 500 tūkst. svarų sterlingų jis persikėlė į „Oldham Athletic AFC“, sugrįžusį į stipriausią Anglijos lygą po 68 metų pertraukos. 1991–92 m. komanda užėmė 17 vietą Premier League ir pasiekė FA Taurės pusfinalį, tačiau 1993–94 m. sezone iškrito į žemesnį divizioną. Šarpas tapo žaidžiančiuoju treneriu. Naujose pareigose jam ne itin sekėsi, o komanda 1996–97 m. užėmė vos 23 vietą ir iškrito į Pirmąją futbolo lygą.
Sekantį sezoną Šarpas persikėlė į Velsą, kur vienerius metus buvo žaidžiančiuoju „Bangor City FC“ treneriu.
Aleksandras Kavečinskis
thumb|Herbas „Ostoja“ Aleksandras Kavečinskis (m. 1633) – Vilkmergės pakamaris 1627-1633, Lietuvos tribunolo maršalka 1633 metais, karaliaus rūmininkas.
1632 metais buvo Vladislovo IV Vazos elektorius nuo Vilniaus vaivadijos.
Mungo Park
Mungo Parkas (1771 m. rugsėjo 11 d. Foulshiels prie Selkirko, Škotija – 1806 m. sausį/vasarį Nigerijoje) – škotų tyrinėtojas, tyrinėjęs Vakarų Afriką. Jis buvo pirmasis žinomas vakarietis, kuris dukart (1795–1797 m. ir 1805–1806 m.) keliavo Gambijos upe prie centrinės Nigerio upės dalies. Per pirmąją Afrikos Asociacijos užsakytą ekspediciją pateko į nelaisvę iš kurios jam pavyko pabėgti. Po pabėgimo išgyveno tik padedant afrikiečiams. Po šios kelionės išleido populiarią kelionių knygą „Kelionės po vidines Afrikos dalis“ („Travels in the Interior of Africa“). Per antrąją kelionę, kurią finansavo britų vyriausybė 1806 m. žuvo.
Ankstyvasis gyvenimas
Mungo Parkas gimė greičiausiai 1771 m. rugsėjo 11 d. Selkirkšyre, Škotijoje, netoli Selkirko, fermoje, kurią Mungo tėvas nuomojosi iš Buccleuch hercogo. Ši gimimo data nurodyta krikšto knygoje, tačiau kai kuriose M.Parko biografijose kaip gimimo diena nurodoma rugsėjo 10 d. Mungo buvo septintas iš trylikos vaikų šeimoje.
Nepaisant to, kad Parkai buvo nuomininkai, jie buvo gana pasiturintys, nes išgalėjo išleisti Mungo į mokslus. Mirdamas Parko tėvas paliko maždaug 3 000 svarų sterlingų nuosavybę, kas šiais laikais būtų lygu maždaug 237 920 svarų sterlingų. Prieš pradedant lankyti Selkirko pradinę mokyklą Mungo Parkas buvo mokomas namuose. Jo tėvai, kaip ir pats Mungo Parkas, priklausė kalvinistinei Škotijos bažnyčiai, tėvai jį spaudė tapti dvasininku. Nepaisant to, keturiolikos metų jis tapo Selkirko chirurgo Tomo Andersono mokiniu. Per trejus pameistrystės metus Parkas susidraugavo su Andersono sūnumi Aleksandru, o vėliau buvo supažindintas su Andersono dukterimi Elison, kuri vėliau tapo jo žmona. Aleksandras buvo tapęs M.Parko artimiausiu patikėtiniu, dalyvavo antrojoje ekspedicijoje ir jos metu žuvo.
1788 m. spalio mėnesį Parkas įstojo į Edinburgo universitetą, kuriame studijavo anatomiją ir chirurgiją, tačiau labiau nei medicina jį traukė botanika. Baigęs botanikos kursą, M.Parkas vasarą praleido Škotijos kalnuose tyrinėdamas augalus. Kaip žinomas sėklų rinkėjas įstojo į Linėjaus draugiją Londone.
1792 m. Parkas baigė medicinos studijas Edinburgo universitete, po kurių įsidarbino chirurgo padėjėju viename rytų Indijos kompanijos laive „Worcester“. 1793 m. vasarį „Worcester“ išplaukė į Benkulus, Sumatroje. Grįžęs 1794 m. Linėjaus draugijai jis pristatė savo darbą apie aštuonias nedideles Sumatros pakrantės žuvis, tarp kurių buvo ir anksčiau nežinomos rūšys. Iki savo mirties M.Parkas liko šios mokslininkų draugijos ypatinguoju nariu.
Pirmoji kelionė
thumb|right|300px|Mungo Parko kelionės vakarų Afrikoje 1794 m. rugsėjo 26 d. Mungo Parkas pasisiūlė dirbti „Afrikos asociacijoje“ (britų klube, skirtame tyrinėti Vakarų Afriką). Worcester laive jis išmoko astronomijos pagrindų ir metodų kaip nustatyti geografinę platumą ir ilgumą. Kaip patyręs botanikas mėgėjas jis galėjo nupiešti nežinomų rūšių eskizus. Be to, buvo gydytojas, galėjęs esant reikalui pagydyti save ir kitus, o tai asociacijos manymu galėjo pakelti jo autoritetą tarp afrikiečių. Kelionės į Sumatrą metu jis įrodė, kad gali pakelti drėgną tropikų klimatą. Afrikos draugija kaip tik ieškojo kuo pakeisti Danielį Hautoną. Danielis Hautonas 1790 m. buvo išsiųstas tyrinėti Nigerio upės, tačiau žuvo Sachelyje. M.Parko kandidatūra jiems puikiausiai tiko.
Po Simon Lucas, John Ledyard ir Daniel Houghton jis buvo ketvirtasis keliautojas į Afriką, kurį išrinko penkių asmenų komitetas. Nuo 1794 m. rugpjūčio 1 d. jis turėjo gauti po 7½ šilingo per dieną, o nuo savo kelionės iš Gambijos į Afrikos gilumą pradžios – dvejus metus dukart daugiau. Be to, pasiruošimui buvo skirta 200 svarų sterlingų. Tai buvo gerokai daugiau nei 50 šilingų per mėnėsį, kuriuos gaudavo kaip gydytojo padėjėjas Worcesterio laive, tačiau ne per daugiausia kaip už tokią pavojingą kelionę. Suma nebuvo didelė, nes Afrikos draugija savo keliones finansavo tik narių mokesčiais.
M.Parko giminaičiai nebuvo sužavėti šiuo žygiu, nes buvo tikri, kad iš jo M.Parkas negrįš. Kelionės pavojingumą suprato ir pats keliautojas, tačiau jį įkvėpė perspektyva tapti Nigerio atradėju.
1795 m. gegužės 22 d. Parkas su brigu „Endeavour“ – laivu plaukusiu į Gambiją pirkti bičių vaško ir dramblio kaulo – išplaukė iš Portsmuto uosto Anglijoje. Po mėnesio jis išlipo į krantą Gambijoje. 1795 m. birželio 21 d. jis pasiekė Gambijos upę ir ėjo aukštyn upe 300 km ir 1795 m. liepos 5 d. pasiekė Pisanijos prekybos punktą. Čia jis penkerius mėnesius praleido Anglijos faktorijoje pas vergų pirklį Dr. Laidley, pralaukė drėgnąjį sezoną, aklimatizavosi ir mokėsi mandinkų kalbos. Liepos pabaigoje buvo apsirgęs, jam pakilo temperatūra, greičiausiai M.Parkas persirgo tuo metu dar nežinoma maliarija.
1795 m. lapkričio pabaigoje lydimas dviejų tarnų Parkas pradėjo tyrinėti nežinomas teritorijas. Vienas iš tarnų buvo Demba, Dr. Laidley namų vergas, kuris po kelionės turėjo būti išlaisvintas ir Džonsonas, kuriam už jo tarnyba buvo mokama. M.Parkas turėjo arklį, du nešulinius asilus ir maisto dviem dienoms. Pradžioje kartu su jais ėjo du vergų pirkliai, musulmonas keliautojas ir kalvis, kurie taip pat ėjo į rytus. M.Parkas ėjo keliu, kertančiu viršutinį Senegalo upės baseiną ir per Kaartos pusdykumės regioną. Be didesnių sunkumų jie perėjo Wuli valstybę. Netoli pakrantės esančiose teritorijose baltieji nebuvo retenybė, dėl to gyventojų jie buvo priimami draugiškai. Tolimesnė kelionė buvo kupina sunkumų: Ludamare (karalystė dabartinėje Malio teritorijoje) jis keturiems mėnesiams buvo įkalintas maurų viršininko. 1796 m. liepos 1 d. jis sėkmingai pabėgo, deja likęs tik su savo arkliu ir kišeniniu kompasu. Nepaisant to, po dvidešimties dienų Parkas pagaliau pasiekė Nigerio upę ties Segu ir tapo pirmuoju tai padariusiu europiečiu. Parkas toliau ėjo žemyn upe apie 130 km, kol pasiekė Silą, bet pritrūko atsargų ir buvo priverstas pasukti atgal.
Parko kelionė atgal prasidėjo liepos 29 d. Jis pasuko pietų kryptimi, stengdamasis laikytis kuo arčiau Nigerio upės, kol pasiekė Bamaką. Iš ten jis galėjo tęsti savo kelionę. Ties Kamalia, Parkas susirgo ir išgyveno padedant vyrui, kuris jį priglaudė ir leido gyventi septynis mėnesius. Galiausiai Mungo pasiekė Pisaniją ir sėkmingai grįžo į Škotiją. Namiškiai jį laikė mirusiu, o naujienos, kad jis tyrinėjo Nigerio upę, sukėlė didžiulį publikos entuziazmą.
Jo knyga „Kelionės po vidines Afrikos dalis” tapo bestseleriu, todėl kad Mungo detaliai aprašė, ką stebėjo, išgyveno ir kokius žmones sutiko. Jo nešališki aprašymai nustatė standartą ateities kelionių knygų rašytojams ir davė europiečiams bent miglotą suvokimą apie Afrikos žmoniją ir jos kompleksiškumą. Parkas europiečiams pristatė didžiulį žemyną, kuris iki tol nebuvo tyrinėtas. Po jo mirties, europiečių visuomeninis ir politinis susidomėjimas Afrika ėmė didėti.
Tarp kelionių
Grįžęs į Škotiją, 1799 m. Parkas vedė Elison. 1801 m. spalį jis persikėlė į Pyblesą, kur dirbo gydytoju.
Antroji kelionė
1803 m. rudenį, vyriausybė pakvietė Mungo Parką lydėti antrąją ekspediciją prie Nigerio upės. Parkas, kuriam jau buvo pabodęs Pybelso gyvenimas, priėmė pasiūlymą, bet ekspedicija buvo nukelta. Laukdamas, jis tobulino savo arabų kalbos žinias su mokytoju, kuris buvo kilęs iš Mogador (dabar vadinamas Savira, Maroke).
1804 m. gegužę, Parkas persikėlė atgal į vaikystės kaimelį. Ten jis susipažino su Valteriu Skotu, su kuriuo vėliau tapo draugais.
Tuo pačiu metu Parkas iškėlė teoriją, kad Nigeris ir Kongas yra viena upė.
1805 m. sausio 31 d. Parkas išplaukė iš Portsmuto į Gambiją. Laive jam buvo suteiktas kapitono įgaliojimas. Aleksandras Andersonas gavo kapitono pavaduotojo pareigas. Jo įguloje taip pat buvo Parko draugas iš Borderso, o Gorė saloje prie Parko įgulos prisijungė leitenantas Martinas, trisdešimt penki eiliniai ir du jūrininkai.
Ekspedicija pasiekė Nigerio upę tik rugpjūčio viduryje. Ekspedicijoje tuo metu buvo likę vos vienuolika žmonių; likę mirė nuo karščiavimo arba dizenterijos. Nuo Bamako iki Segu jie plaukė kanoja. Parkas pradėjo ruoštis kelionei į dar neištyrinėtą upės dalį, kai gavo leidimą iš vietinio valdovo pradėti kelionę nuo Sansandingo (maždaug 50 km nuo Segu). Vieno kareivio padedamas Parkas dvi kanojas pavertė neblogu laivu, kurį pakrikštijo „Jolibos“ vardu (vietinis Nigerio upės pavadinimas).
Deja, Andersonas Sansandinge mirė. Likę nariai, plaukiantys „Joliba“ buvo – Parkas, leitenantas Martinas, trys europiečiai kariai (vienas iš jų išprotėjęs), gidas ir trys vergai. Prieš jam išvykstant, Parkas davė Izaokui, gidui mandingui laiškus, kuriuos jis turėjo nuvežti į Gambiją, kad jie pasiektų Britaniją. Laiškai buvo tiek oficialūs, tiek skirti ir žmonai, kuriai rašė, kad nesustos, kol nepasieks pakrantės, kur upė įteka. Laiškai buvo paskutiniai pranešimai gauti iš Parko. Iš jo ir jo įgulos narių nieko nebebuvo girdėti iki tol, kol buvo pranešta apie tragišką nelaimę.
Mirtis
thumb|Paminklas Mungo Parkui Selkirke, Škotijoje Britanijos vyriausybė susisiekė su Izaoku ir paprašė, kad šis grįžtų prie Nigerio upės ir išsiaiškintų, kas nutiko Parkui. Sansadinge Izaokas rado gidą, Amadį, kuris plaukė su Parku. Amadis teigė, kad Parko kanoja nuplaukė upe iki pat Sibio be jokių nutikimų. Praplaukus Sibį, trys kanojos vijosi juos ir Parko grupė išbaidė juos su šaunamaisiais ginklais. Panašus incidentas įvyko ties Kabara ir tada ties Tumbokotono. Prie Gurumo juos pradėjo sekti septynios kanojos. Vienas iš likusių grupės narių mirė dėl ligos, palikdamas „keturis baltuosius, mane [gidą] ir tris vergus“. Kiekvienas jų (įskaitant ir vergus) turėjo „15 muškietų, kurios buvo užtaisytos ir visad parengtos veiksmui“. Praplaukus vietinio karaliaus rezidenciją, 60 kanojų pradėjo plaukti paskui juos, bet visi puolimai buvo atremti. Toliau plaukiant, jie susidūrė su Poule tauta, bet įgula stengėsi laikytis priešingo kranto, kad išvengtų kovos. Vienoje upės saloje Amadis buvo įkalintas, bet Parkas jį išlaisvino. Ties Gurmonu, jie apsirūpino maistu ir buvo perspėti, kad būtų atidūs, kai plauks toliau. Parko įgula praplaukė maurų kariuomenę ir priplaukė hausų tautą. Ties Jauri gidas išlipo. Išlipusiam Amadžiui, Parkas davė penkis sidabrinius žiedus, kažkokių miltelių ir titnago gabaliuką, kurį gidas turėjo atiduoti vietiniam valdovui. Kitą dieną gidas aplankė karalių, kur jis buvo apkaltintas, kad nedavė dovanos karaliui. Vėliau vietinių gentys taip pat puolė Parką, bet įgula sėkmingai apsigynė, mat jie turėjo šaunamuosius ginklus, o vietiniai buvo ginkluoti savadarbiais ginklais. Laivas taip pat išvengė seklumų ir pavojų plaukiant nežinomomis srovėmis. Šiek tiek už Jauri laivas užstrigo ant akmens. Pakrantėje jų laukė vietinė gentis, kuri užpuolė grupelę su lankais ir strėlėmis bei apmėtė juos ietimis. Kai situacija tapo nebevaldoma, Parkas, leitenantas ir du likę gyvi kariai, įšoko į upę ir buvo paskandinti. Vienintelis likęs gyvas buvo vienas iš vergų. Amadis, kuris prieš tai buvo įkalintas, išsilaisvinęs susirado likusį gyvą vergą, kuris ir papasakojo likusią istoriją.
Po mirties
1827 m. antrasis Parko sūnus, Tomas, nusprendė vykti į Gvinėją, tikėdamasis rasti tėvą įkalintą, bet įveikęs nedidelį atstumą, mirė nuo šiltinės. Parko našlei Elison „Afrikos asociacija“ išmokėjo apie 4 000 svarų sterlingų. Manoma, kad Mungo Parko palaikai yra palaidoti netoli Džebos, prie Nigerio upės krantų.
Sokolda (upė)
Sokolda - upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Upės ištakos glūdi Sokulkos aukštumoje netoli Tžciankos kaimo. Upė teka pro Knišino girią. Upės vandens lygis neaukštas. Upė turi tris pagrindinius intakus: Poganica, Jaluvka ir Kamionka.
2019–2020 m. biatlono pasaulio taurė
2019–2020 m. biatlono pasaulio taurė – tarptautinės sezoninės daugiaetapės biatlono pasaulio taurės varžybos, organizuotos Tarptautinės biatlono sąjungos. Sezono varžybos prasidėjo 2019 m. lapkričio 30 d. Švedijos Estešundo mieste ir baigėsi 2020 m. kovo 14 d. Kontiolahtyje, Suomijoje, po aštuonių etapų. Į bendrą taurės įskaitą įskaityti ir 2020 m. vasarį Antholce, Italijoje, vykusio Pasaulio biatlono čempionato taškai. Dėl COVID-19 pandemijos buvo atšauktos paskutinio etapo varžybos Holmenkolene ir estafečių varžybos Kontiolahtyje; etapų varžybos Nove Meste ir Kontiolahtyje vyko be žiūrovų.
Prieš paskutines sezono lenktynes apie karjeros pabaigą pranešė vienas geriausių visų laikų biatlonininkų Martin Fourcade iš Prancūzijos, kuris bendroje taurės įskaitoje liko antroje vietoje, nusileisdamas nugalėtojui tik 2 taškais. Karjerą baigė ir garsi Suomijos biatlonininkė Kaisa Mäkäräinen.
Tvarkaraštis
2019–2020 m. biatlono pasaulio taurės tvarkaraštis.
Kvotos
Pagal praeito sezono rezultatus 25 rinktinėms skirtos pastovios kvotos 2019–2020 m. pasaulio taurės varžybose. Dar 8 papildomos kvotos (vardiniai kvietimai) skirtos šalims, nepatekusioms tarp 25 geriausiųjų.
Kvotos moterų varžyboms
Rodyklės parodo įgytas (↑) bei prarastas (↓) kvotas, lyginant su praeitu sezonu.
Sokolianų valsčius
Sokolanų valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Sokolianos.
2019–2020 m. biatlono pasaulio taurė
Papildomos teisės
Praeito sezono Tarptautinės biatlono sąjungos taurės (IBU taurės) nugalėtojams suteikiama asmeninė teisė startuoti pirmajame Pasaulio taurės etape. Abu 2018–19 m. sezono nugalėtojai – Viktorija Sliwko ir Anton Babikow atstovavo Rusiją, todėl pirmajam taurės etapui Estešunde Rusija galėjo registruoti 6 biatlonininkes ir 7 biatlonininkus.
Sokolianų valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo, tikriausiai vietoje buvusio Novovolios valsčiaus. 1933 m. spalio 16 d. įkurta 16 gromadų.
2019–2020 m. biatlono pasaulio taurė
Baigė karjerą
Biatlonininkai, baigę karjerą 2019–2020 m. sezono metu ar po jo:
Sokolianų valsčius
Istorija
Valsčius nustojo gyvuoti prasidėjus II pasauliniam karui, po karo jo teritorija atiteko Sidros valsčiui ir Sokulkos valsčiui.
Žukai (Sokulkos apskritis)
Žukai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 41 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Jonas Protasevičius
thumb|Herbas „Jastrzębiec“ Jonas Protasevičius – Naugarduko žemės raštininkas 1615 metais, Naugarduko miesto raštininkas 1620 metais.
Naugarduko pasiuntinys į seimus: 1615, 1619 ir 1623 metų.
Chazarų kalba
miniatiūra|265px|right|Runų įrašas „Kijevo laiške“
Chazarų kalba – tiurkų klajoklių tautos chazarų vartota kalba, priklausiusi tiurkų kalboms, manoma, ogūrų kalbų grupei, išnykusi maždaug XIII a.
Rašytinių tekstų šia kalba nerasta. Yra trys chazarų kilmės darbai, parašyti hebrajų kalba, kurią vartojo valdantysis elitas, išpažinęs judaizmą (žr. „Chazarų laiškus“, „Kijevo laišką“). Patys chazarai naudojo runų rašmenų atmainą, kuri yra žinoma atskirais epigrafiniais užrašais, tačiau dar nėra iššifruota.
Iš užsienio rašytinių šaltinių (visų pirma arabų ir bizantiečių) žinoma apie 60 chazarų asmenvardžių ir keletas geografinių vardų. Tarp jų išsiskiria pavieniai daiktavardžiai, pavyzdžiui, bulan – „elnias“, kel – „bokštas“, čiček – „gėlė“, būdvardžiai: alp – „šaunus“, spalvų žymėjimas: sār – „baltas“, sārïg – „geltonas“ ir kt. Dauguma vardų ir pavadinimų yra tiurkų kilmės.
Išvada, kad chazarų kalba priklauso ogūrų grupei, kuri, savo ruožtu, yra archajiškiausia tarp vakarų tiurkų kalbų, grindžiama žodžio Sarkelis analize. Jis laikomas etaloniniu (tai yra, tikrai ne pasiskolintu), turinčiu būdingų šios šakos bruožų (rotacizmo). Ir taip pat – remiantis arabų autorių Istakhri ir Ibn Hawqal liudijimais, kurie, viena vertus, pažymėjo ogūrų ir chazarų kalbų panašumą, kita vertus, chazarų kalbos nepanašumą su kitomis tiurkų tarmėmis.
Iš šiuolaikinių kalbų čiuvašų kalba yra arčiausiai chazarų. Chazarų kalbos įtakos pėdsakų tikriausiai esama daugelyje tiurkų kalbų (karaimų, kumukų, azerbaidžaniečių kalbos šiaurinių tarmių).
1. FC Nürnberg (moterys)
1. Fußball-Club Nürnberg Verein für Leibesübungen e. V., o trumpiau '''1. FC Nürnberg''' – Vokietijos futbolo klubas iš Niurnbergo. Šis straipsnis apie moterų futbolo klubą. Namų rungtynes žaidžia Sportpark Valznerweiher, kuris talpina 7 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Iš pradžių moterų ekipa žaidė regioninėse pirmenybėse, o vėliau buvo perkelta į antrą pakopą.
2021–2022 m. debiutavo 2. Frauen-Bundesliga ir buvo šeštoje vietoje tarp 14 dalyvių.
Sudėtis
Atnaujinta: 2023 m. sausio 5 d.
Kozelauka
Kozelauka – buvęs kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Bijutiškio.
1946 m. Europos krepšinio čempionatas
'''1946 m. Europos vyrų krepšinio čempionatas''' – ketvirtasis vyrų Europos krepšinio čempionatas, vykęs Ženevoje (Šveicarija). Dėl Antrojo pasaulinio karo pirmenybės nevyko nuo 1939 m. Į Ženevą atvažiavo dešimties Europos valstybių rinktinės.
Čempionato žiūrovai išvydo svarbią naujovę – metimą pašokus, kurio pradininku buvo Italijos rinktinės krepšininkas Džiuzepė Stefaninis (Giuseppe Stefanini).
Grupės varžybos
Pirmajame turnyro etape komandos buvo suskirstytos į tris grupes. Vienoje grupėje buvo keturios rinktinės, o kitose dviejose – po tris. Kiekviena rinktinė sužaidė po vienerias rungtynes su visomis savo grupės komandomis. Po vieną geriausią iš trijų komandų grupių bei pirmąsias dvi vietas keturių komandų grupėje užėmusios ekipos pateko į čempionato pusfinalius. Antrąsias vietas trijų komandų grupėse užėmusios komandos varžėsi dėl 5-6 vietų, o likusios rinktinės kovojo dėl 7-10 vietų. Už pergalę grupėje buvo skiriami 2 taškai, už pralaimėjimą – 1 taškas.
A grupė
Rungtynių nugalėtojai paryškinti
Kova dėl 5-10 vietų
Ketvirtąją vietą A grupėje užėmęs Liuksemburgas žaidė su trečiąja B grupėje likusia Anglija, o lenkai, A grupėje buvę treti, turėjo kovoti su paskutinę C grupės vietą užėmusiais Belgijos krepšininkais. Mačų nugalėtojai žaidė dėl 7-8 vietų, o pralaimėjusios ekipos turėjo kovoti dėl 9-10 vietų. Dėl 5-6 vietų žaidė olandai ir šveicarai, savo grupėse užėmę antrąsias vietas.
Pusfinaliai
Pusfinaliuose susigrūmė Čekoslovakijos – Vengrijos ir Italijos – Prancūzijos komandos. Rungtynių nugalėtojai pateko į pirmenybių finalą, o pralaimėjusios ekipos turėjo tenkintis kova dėl trečiosios vietos.
Mis kulka
Mis kulka – 2011 m. meksikiečių veiksmo filmas apie narkotikų mafiją. Filmas paremtas tikra istorija apie 2008 m. grožio konkurso „Miss Sinaloa“ Laura Zúñiga nugalėtoją, kuri buvo suimta įtariant ją priklausius nusikaltėlių gaujai.
Juosta buvo rodyta Kanų kino festivalyje, o interneto svetainė Rotten Tomatoes ją vertina 89% teigiamų atsiliepimų.
Turinys
23–ejų Laura, gyvenanti su tėvu ir jaunesniu broliu, kartu su drauge Suzu nusprendžia dalyvauti grožio konkurse. Patekusios į atranką, vakare merginos vyksta į naktinį klubą, kuriame turi susitinkti su Suzu draugu. Tuo metu klubą užpuola „Estrelos“ gauja, o Laurai, buvusiai tualete, pavyksta išvengti žudynių, o vėliau pabėgti.