cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vokietijos ir Baltijos šalių prekybos rūmai Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje
Vadovybė
Valdyba: Valdybos nariai:
Vykdančioji valdybos narė:
AHK Lietuvoje:
AHK garbės nariai:
Kirgizijos futbolo varžybos 2021 m.
Kirgizijos futbolo varžybos 2021 m.
Sopwith Type 9700
__BETURIN__
Sopwith Two seater
__BETURIN__
Goliai
Istorija
1901 m. kaimas minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Gyventojai
{{dem|kolon=8|till=60|inc=10|incmin=5 {{small|31 (kaime) 20 (viensėdyje}}}|r1923= }}
Kurcumai
Kurcumai – buvęs viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Apidemiškių.
Blakstienos
thumb|240px|Viršutinės blakstienos
Blakstienos – akių vokų kraštuose augantys plaukeliai. Paskiri, gana ilgi, stangrūs, stori. Blakstienos skirtos apsaugoti akį nuo dulkių, krislų, drėgmės, jos taip pat netikėtai paliestos refleksyviai uždaro voką, ir taip apsaugo akis, pvz., nuo vabzdžių. Susideda iš dviejų juostų – ilgesnių blakstienų juosta dengia viršutinį voką, trumpesnių – apatinį.
Balsvoji viksva
Balsvoji viksva (Carex pallescens) – viksvuolinių šeimos augalų rūšis. Paplitusi Europoje, Kaukaze, Vakarų Sibire, Kazachstane, Irane, Mažojoje Azijoje, Levante, Šiaurės Amerikoje (Kvebeke, Naujojoje Anglijoje, Niufaundlande ir kt.).
Blakstienos
Blakstienos (ypač moterų) daugelyje kultūrų laikomos grožio, patrauklumo ženklu, todėl įvairiai paryškinamos – tepant blakstienų tušu, apvedant akis, užriečiant ir kt.
Blakstienas turi ne tik žmonės, bet ir dauguma žinduolių, kai kurie paukščiai (pvz., ragasnapiniai).
Balsvoji viksva
Aukštis 0,2–0,5 m. Lapai gelsvai žali, 2–3 mm pločio, apaugę retais plaukeliais. Žiedynlapis ilgesnis už žiedyną, jo pamatas skersai raukšlėtas. Pažiedės balsvos ar žalsvai gelsvos, viršutinė dalis blakstienota. Augalai be palaipų. Daugiametė, žydi gegužės–birželio mėnesiais.
Auga šviesiuose miškuose, miško aikštelėse, pamiškėse, krūmuose, rečiau pievose, ganyklose. Lietuvoje gana dažna.
Filipe Luís
Filipė Luišas Kašmirskis (g. 1985 m. rugpjūčio 9 d.) – Brazilijos futbolininkas, žaidžiantis krašto gynėjo padėtyje. Atstovavo Brazilijos rinktinei.
Karjera
Karjerą pradėjo gimtinėje, kur rungtyniavo Figueirense Futebol Clube. Vėliau juo susidomėjo Ajax, tačiau pagrindinėje šio klubo sudėtyje nesužaidė nė minutės.
Vėliau rungtyniavo Real Madrid Castilla, Deportivo La Coruña, Atlético Madrid, Chelsea FC, buvo grįžęs į Atlético Madrid ir Brazilijos Flamengo.
Pasiekimai
Atlético Madrid
Chelsea
Flamengo
Brazil
Rinktinė
Kartu su Brazilijos rinktine laimėjo 2013 m. FIFA konfederacijų taurę.
Ščebnica
Ščebnica (seniau Tšabnyca, Liniškės) – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, dabar Kaišiadorių miesto dalis, esanti 2 km į pietus nuo miesto centro, abipus kelio. Per kaimą tekanti Lomena užtvenkta, suformuoti tvenkiniai, šalia kurių įrengta poilsiavietė. Yra Girelės kolektyviniai sodai.
Etimologija
miniatiūra|250px|left|Sovietmečio obeliskas miniatiūra|250px|left|Autobusų stotelė „Ščebnica“ kelyje tarp dviejų – [[Girelės I tvenkinys|Girelės I ir II tvenkinių]]
Istorija
Ščebnicos užusienis (1 sodyba, 17 gyventojų katalikų) paminėtas 1892 m. „Lenkijos Karalystės geografiniame žodyne“. 1897 m. Rusijos gyventojų surašymo medžiagoje minimas Ščebnicos palivarkas, priklausęs Balaševičiui (8 gyventojai, 90 dešimtinių žemių). 1923 m. palivarke buvo 3 sodybos, 28 gyventojai. Šis palivarkas, priklausęs Jadvygai Raginskienei, 1924 m. išdalintas sklypais.
XX a. tarpukariu kaime prie kelio Kaišiadorys–Kruonis buvo pastatytas raudonų plytų koplytstulpis, virš kurio įrengta koplytėlė su Švč. Marijos statulėle. Įvairių religinių švenčių progomis koplytstulpis būdavo puošiamas gėlėmis. Nugriautas pokario metais. Po nepriklausomybės atkūrimo koplytėlė atstatyta. 1991 m. liepos 17 d. ją pašventino Žiežmarių parapijos klebonas kunigas K. Kazlauskas.
Šalikelėje prie tvenkinio stovi sovietmečio paminklas – 10 m aukščio obeliskas (dail. Leonas Vytautas Glinskis ir arch. Zigmas Sakalauskas). Čia 1960 m. buvo pastatytas paminklinis akmuo (aut. Antanas Nesavas) vokiečių 1941 m. sušaudytiems 18 sovietinių aktyvistų. Jų palaikai 1972 m. perkelti į naujas karių kapines prie Girelės miško.
1983 m. prie vieno iš tvenkinių įrengta kaišiadoriečių poilsiavietė su plaukimo takais, šuolių į vandenį bokštais.
Beinašilis
Beinašilis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Inturkės.
Istorija
1904 m. kaimas minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Duško Ivanović
Duško Ivanovičius (g. 1957 m. rugsėjo 1 d.) – Juodkalnijos (bei buvusios Jugoslavijos) krepšininkas, krepšinio treneris.
1993–1994 m. baiginėdamas krepšininko karjerą Fribūro „Olympic“ klube tapo juo žaidžiančiuoju trenerio asistentu. 1995 m. tapo šio klubo vyriausiuoju treneriu. 1997–2000 m. Šveicarijos rinktinės treneris. 1999–2000 m. su Limožo „CSP“ laimėjo Koračo taurę, Prancūzijos lygą ir taurę. Nuo 2000 m. pradėjo treniruoti elitines Europos komandas – Vitorijos „TAU Cerámica/Baskonia“, „Barseloną“, Atėnų „Panathinaikos“.
Putnupio tvenkinys
Putnupio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kėdainių rajone, 7 km į pietus nuo Josvainių miestelio. Sudarytas užtvenkus Putnupio upę (Šušvės intakas) 1,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,88 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 39,5 m. Krantai žemi, kai kur apaugę krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Žemiau užtvankos prasideda Šušvės kraštovaizdžio draustinis. Į pietus įsikūręs Kampų II kaimas. Tvenkinio užtvanka eina kelias.
Inverkargilas
Inverkargilas  – miestas Naujojoje Zelandijoje, pačiuose Pietų salos pietuose, vienas labiausiai į pietus nutolusių pasaulio miestų. Įsikūręs prie Fovo sąsiaurio ir Oreti upės žiočių. Sautlando regiono administracinis centras.
Yra geležinkelis į Lyteltoną, plentai į Danidiną, Gorą ir Kvinstauną. Veikia aerodromas. Maisto (daugiausia mėsos), tekstilės pramonė, apylinkėse verčiamasi žemės ūkiu. Veikia Pietų technologinis institutas, meno galerija, regiono muziejus. Vystomas turizmas (ekskursijos į Fjordlandą, Stiuarto salą ir kt.).
Istorija
Inverkargilas pradėjo kurtis 1850 m. Miesto teisės suteiktos 1871 m.
Sopwith Comic
__BETURIN__
Vilūna
Vilūna  – miestelis vakarų Australijoje, Vakarų Australijos valstijoje. Įsikūręs 947 km į šiaurės rytus nuo Perto, 182 km į rytus nuo Mikataros, dykumų pakraštyje. Yra dykumų keliai link Elis Springso ir Hols Kriko, gruntkelis į Mikatarą, nedidelis oro uostas. Svarbus aukso gavybos centras. Apylinkėse taip pat kasama urano rūda, yra švino telkinių.
Didelė dalis Vilūnos gyventojų yra aborigenų kilmės.
Istorija
Vilūna įkurta 1898 m., pradėjus apylinkėse kasti auksą. 1932–1957 m. veikė siaurasis geležinkelis iš Mikataros. XX a. vid. veikė krikščioniška misija, į kurią atkeldinti aborigenai iš Maralingos vietovės, kurioje buvo vykdomi branduoliniai bandymai.
Sopwith Ship Strutter
__BETURIN__
Dagilėlis (reikšmės)
Dagilėlis:
Dagilėlio lieratūrinę slapyvardę turėjo:
Žinomi šie Lietuvos muzikiniai kolektyvai:
Marijampolis (Zarasai)
Marijampolis – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Apidemiškių.
Makoto Yukimura
Makoto Jukimura (g. 1976 m. gegužės 8 d.) – japonų manga kūrėjas.
Biografija
Gimė Jokohamoje. Studijavo Tamos menų universitete Tokijuje, bet studijų nebaigė. Įsidarbino manga rašytojo Šino Morimuros iliustravimo asistentu. 2000 m. debiutavo su savos kūrybos mokslinės fantastikos žanro kūriniu „Planetes“, kuris leistas leidyklos „Kodansha“ žurnale „Weekly Morning“. Už detalumą kūrinys apdovanojimas Seiun Award apdovanojimu.
Nuo tada Jukimura kūrė daugiausia istorinės tematikos manga komiksus, kaip antai „Sayōnara ga Chikai no de“ (Since Goodbye is Near) ir „Vinland Saga“. Pastarajame pasakojama apie vikingus. „Vinland Saga“ iš pradžių leistas žurnale „Weekly Shōnen Magazine“, bet vėliau dėl leidybos tempo problemų perkeltas į „Afternoon“. Už šį kūrinį Jukimura pelnė 2009 m. Japonijos medijų menų festivalio didįjį prizą manga kategorijoje.
Stečai
Stečai (, vs. стећак, стојећак камен, кам, биљег, мрамор,, vns. stećak, bilig, kâm, mramor, zlamen, kuća) – viduramžių akmeniniai antkapiniai paminklai, paplitę vakarų Balkanuose – daugiausia Bosnijoje ir Hercegovinoje, taip pat gretimose Serbijos, Juodkalnijos, Kroatijos teritorijose. Tai monolitiniai antkapiai (daugiausia kalkakmenio), statyti nuo XII a. antros pusės iki XVI a. (ypač, XIV–XV a.). Rasta >70 000 stečų 3300 vietovių.
Šio tipo paminklus Balkanuose statė įvairių konfesijų tikintieji – serbų ortodoksai, kroatų katalikai, Bosnijos bažnyčios nariai. Stečų statyba siejama su bogomilų dvasine tradicija. Šių paminklų statybos tradiciją bandyta sieti su senosios Europos megalitine architektūra, iškelta hipotezė, kad tai vlachų kultūros paveldas.
Stečai būna įvairių dydžių, formų, su įvairia ornamentika ir epigrafais. Būdingos šios formos: antkapinė plokštė, skrynia, skrynia su pjedestalu, stogelis, stogelis su pjedestalu, stulpas, kryžius. Ornamentikoje vyrauja kolo (šokio rateliu) motyvas, rozetės, spiralės, lelijos, vynmedžiai, pusmėnuliai, elniai, žirgai, medžioklės scenos, žmogus iškeltomis rankomis. Šių motyvų reikšmė galimai simbolinė. Nedidelė dalis stečų yra su įrašais – daugiausia kirilica, rečiau glagolica arba lotyniškais rašmenimis. Būdinga archajinė serbų-kroatų kalba. Užrašytos religinės ištarmės, įrašai apie didvyrišką velionio mirtį, apie jį patį, jo gyvenimą, kartais pateikti moralai.
28 stečų santalkos (iš viso ~4000 paminklų) 2016 m. įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Chloralio hidratas
Chloralio hidratas – vienas seniausių vaistų, turinčių raminamąjį-migdomąjį poveikį. Medicinoje jis buvo pradėtas naudoti 1869 m. Šiuo metu jo vartojimo atsisakyta dėl didelio kenksmingumo inkstams ir kepenims, tačiau jis tebevartojamas gydant sunkias, vaistams atsparias epilepsijos formas (tiesiosios žarnos klizmos, geriamieji tirpalai), ypač vaikams, ir paliatyviojoje slaugoje (stiprus migdomasis poveikis nepaisant vėžio keliamo skausmo, kai kiti vaistai neveiksmingi). Be to, jis naudojamas vandens, spirito tirpaluose ir kartais tepaluose dermatologijoje; priklausomai nuo koncentracijos, jis turi niežulį mažinantį (0,2 – 0,5 %) arba dirginantį (2 – 10 %) poveikį.
Lieporų bajorkaimis
Buv. Lieporų bajorkaimis yra Šiaurės Lietuvoje, Joniškio r., Kriukų sen., Lieporų kaime, greta plento, 21,6 km į šiaurės rytus nuo Joniškio.
Istorija
1572 m. Upytės paviete minimas kaimas Lieporų lauke, 1588 m. – 3 brolių Galkontų pasidalytas Lieporų dvaras, taip pat ir kaimas, 1611 m. Justo Drovės Skakų Lieporų dvaras. 1677 m. Lieporų lauke nurodyti 33 bajorai, iš jų 13 Lieparskių pavarde. 1690 m. Lieporų lauke surašyti 24 bajorai, iš kurių tik 2 turėjo valstiečių (iš viso 34 dūmai).
1775 m. Upytės pavieto dūmų surašyme Lieporų bajorkaimyje (Okolica Lepary) minimi 3 dūmai.
1790 m. Upytės pavieto dūmų surašyme surašyta 11 dūmų (Jurgio Sabanskio, Onos Lieparskienės, Mykolo Gosicko, Rafaelio Kojalavičiaus, Rafaelio ir Juozapo Minginų, Juozapo Satkovskio (Satkausko), Jonas Gierlaukio, Martyno ir Vaitiekaus Leparskių, Jurgio Butkevičiaus).
1848 m. surašant Šiaulių aps. dvarus, Lieporų bajorkaimyje surašyti bajorų Servatijaus Gosicko (60 dešimtinių, su 7 valstiečiais), Gravrogkienės (30 dešimtinių, 7 valstiečiai), Jono Satkovskio (32 dešimtinės, 2 valstiečiai), Vincento Mingino (30 dešimtinių, 4 valstiečiai).
Donecko Liaudies Respublika
Donecko Liaudies Respublika – Donecko srityje veikusi ir dalį jos teritorijos kontroliavusi iš dalies pripažinta valstybė. Užimtose teritorijose ši organizacija paskelbė respubliką, kurios statusas tarptautinės bendruomenės yra ginčytinas. Ji ribojasi su Ukraina, Rusija ir kitu ribotą pripažinimą turinčiu valstybiniu dariniu Luhansko Liaudies Respublika. Donecko Liaudies Respublika gauna humanitarinę ir karinę pagalbą iš Rusijos Federacijos. DLR priklauso Novorusijos federacijai. 2014 m. balandžio 7 d., po Krymo krizės ir 2014 m. Ukrainos revoliucijos bei administracinių pastatų užgrobimo, separatistai paskelbė nepriklausomybę nuo Ukrainos.
Nuo gegužės 16 d. Ukraina šią respubliką laiko teroristine. Daugiau nei du pirmus mėnesius respublikos nepripažino nė viena valstybė, išskyrus Luhansko Liaudies Respubliką, tačiau 2014 m. birželio 27 d. Donecko Liaudies Respubliką pripažino Pietų Osetija – iš dalies pripažinta valstybė, o 2022 m., Rusijos invazijos į Ukrainą išvakarėse — ir Rusijos Federacija, pirmoji valstybė JT narė.
Balandžio 15 d. Ukrainos laikinasis prezidentas Oleksandras Turčynovas paskelbė antiteroristinę operaciją ir Ukrainos ginkluotosios pajėgos pradėjo karinę kontrataką prieš prorusiškas grupuotes.
Gegužės 11 d. įvyko separatistų „referendumas“ Donecke ir Luhanske. Pastarieji paskelbė rezultatus, kuriais piliečiai remia liaudies respublikų įkūrimą. Gegužės 24 d. abejos separatistų respublikos pasirašė susitarimą, patvirtinantį jų susijungimą į konfederaciją, vadinama Novorusijos federacija. 2014 m. balandžio - liepos mėn. didžiąją dalį Donecko srities kontroliavo Donecko Liaudies Respublika. Vasaros metu Ukrainos ginkluotosios pajėgos atsikovojo didžiąją dalį teritorijų. Bet respublika sugebėjo kontrolę išlaikyti Donecke, Horlivkoje, bei jų apylinkėse. Tačiau su Rusijos kariuomenės pagalba prorusiški kovotojai vėl sugebėjo atsikovoti teritorijas.
2017 m. liepos 17 d. Donecko liaudies respublikos (DLR) vadovas Aleksandras Zacharčenko paskelbė apie naujos valstybės, pavadinimu „Malorosija“, sukūrimą, kurios sostinė bus Doneckas.
Nuo 2019 m. balandžio 25 d. Luhansko ir Donecko liaudies respublikų gyventojams išduodami Rusijos pasai.
2022 m. vasario 18 d. LLR ir DLR vadovai pranešė apie gyventojų evakuaciją į Rusijos teritoriją ir paskelbė visuotinę mobilizaciją.
2022 m. vasario 21 d. po Rusijos Federacijos Saugumo tarybos posėdžio Vladimiras Putinas pasirašė įsaką, kuriuo Donecko Liaudies Respublika ir Luhansko Liaudies Respublika buvo pripažintos nepriklausomomis. Į jas, pasak V. Putino, taikai palaikyti, įvesti Rusijos kariai.
Teatro arena
Teatro arena (anksčiau Ūkio banko teatro arena) – buvusi įvairių paskirčių amfiteatro tipo arena. Skirtingo pobūdžio renginiuose talpino nuo 400 iki 4000 žiūrovų. Adresas – Olimpiečių g. 3.
Martyniškės (Zarasai)
Martyniškės – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Zarasų.
So-Shiki Model 1
__BETURIN__
So-Shiki Model 2
__BETURIN__
Cal Crutchlow
Calvin „Cal“ Crutchlow (g. 1985 m. spalio 29 d.) – profesionalus motociklų lenktynininkas šiuo metu dalyvaujantis MotoGP pasaulio čempionate su „LRC Honda“ komanda.
Lenktynės
(legenda) (Bold – pole pozicija, italics - greičiausias ratas) * Sezonas vis dar tęsiasi.
SOP.1 (lėktuvas)
__BETURIN__
Malinaučizna I
Malinaučizna I – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Inturkės.
Istorija
1904 m. Inturkės parapijos juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje – ''Iš vien. Malinavos''.
Miškiniai II
Miškiniai II (anksčiau tiesiog Miškiniai) – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Giedraičių.
Istorija
1838 m. Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje minimas Miškinių vienkiemis. 1903 m. Inturkės parapijos juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje – Miškinių palivarkas Giedraičių parapijoje.
Judėja (Romos provincija)
Judėja buvo Romos provincija. Ji maždaug atitiko dabartinės Palestinos ir Izraelio teritorijas (išskyrus Izraelio pietinę dalį). Provincija kontroliavo istorinius Judėjos, Samarijos, Filistijos, Galilėjos, Golano ir Gileado regionus.
Nuo II a. vidurio buvo vadinama Sirija Palestina. Nuo IV a. pabaigos buvo pdalinta į dvi Bizantijos imperijos provincijas, vadintas Pirmąja Palestina ir Antrąja Palestina.
Judėja
thumb|left|Judėjos dalys Prieš užimant romėnams, šiose žemėse egzistavo Erodo Judėjos karalystė, kuri buvo Romos klientė. 6 m. e. m. atstatydinus Judėjos etnarchą Erodą Archelają monarchija buvo panaikinta, ir suformuota provincija su sostine pajūrio uoste Cezarėjoje. Prie jos netrukus prijungtos ir Salomėjos I valdos filistijoje. Tiesa, 42-44 m. provincijos teritoriją kaip Judėjos karalius trumpai valdė Erodo Didžiojo anūkas Erodas Agripa I, tačiau 44 m. jam mirus provincija atkurta iš naujo su gerokai praplėstomis teritorijomis. Tuo metu jai priklausė ir Galilėja bei Gileadas.
Provincijoje daugumą sudarę žydai nuolat maištavo prieš Romos valdžią ir priešinosi helenizacijos politikai. Tai sukėlė net tris Žydų-romėnų karus:
Sirija Palestina
Po 135 m. provincija buvo sujungta su gretimomis teritorijomis, prijungiant prie jos nemažas sritis šiaurėje (jos atskirtos nuo Sirijos). Vengiant žydų nacionalinius jausmus skatinančio pavadinimo Judėja, provincijos pavadinimas pakeistas į Siriją Palestiną. Tiesa, jau 193 m. iš šių naujų teritorijų suformuotos atskiros provincijos Finikija ir Sirija Coele, todėl de facto atkurtos senosios Judėjos provincijos teritorijos. Romėnai siekė helenizuoti kraštą. Sugriautos Jeruzalės vietoje pradėdas statyti romėniško stiliaus miestas Aelia Capitolina, dygo nauji miestai Eleutheropolis, Diopolis, Nikopolis, Kapernaumas ir pan. Nors ir po sukilimo numalšinimo žydai sudarė daugumą regione, dėl nuolatinio persekiojimo jų proporcija sparčiai mažėjo. Vietoj to augo graikų, aramėjų (sirų), samariečių ir arabų proporcija. Regione populiarėjo krikščionybė.
Pirmoji ir Antroji Palestina
thumb|Rytų diecezijos provincijos apie 400 m. IV a. pabaigoje vykdant administracines reformas Sirija Palestina buvo padalinta į dvi dalis. Pietvakarinės jos dalys (Judėja, Samarija, Filistija) buvo pavadintos Pirmąja Palestina. Jų sostine išliko Cezarėja. Tuo tarpu šiaurės rytinės dalys (Galilėja ir Gileadas) buvo pavadintos Antrąja Palestina, kurios sostine padarytas Skitopolis. Abi jos buvo priskirtos Rytų diecezijai.
Graikiškai ir aramėjiškai kalbanti Pirmoji Palestina buvo labai svarbiu krikščionybės židiniu, o Antrojoje Palestinoje (ypač Galilėjoje ir Golane) žydai sudarė daugumą. Tai buvo svarbiausias tuometiniame pasaulyje žydų kultūros centras. Čia buvo baigtas rašyti Talmudas, ir iki 429 m. rinkdavosi pagrindinė žydų taryba (Sanhedrinas).
V a. abiejų provincijų rytiniame pasienyje įsikūrė Gasanidai, kurie tarnavo kaip tauta, gynusi Rytų Romos imperiją nuo arabų genčių. 614 m. provincijas trumpam nukariavo Sasanidų imperija, kuri tai padarė žydų kvietimu. Keliolikos metų valdymo laikotarpiu Sasanidai išgriovė daug krikščioniškų bažnyčių. 628 m. Bizantija susigrąžino valdžią šiose provincijose, tačiau jau 636 m. jas nukariavo Rašidunų kalifatas. Provincijos įjungtos į Kalifato teritoriją kaip Palestinos džundas ir Jordano džundas.
Stip Pointas
thumb|200px|Ryklių įlankos žemėlapis. Stip Pointas yra netoli Juzles Lupo (Useless Loop) druskos kasėjų gyvenvietės Stip Pointas  – toliausiai į vakarus nutolusi Australijos žemyno vieta. Yra Vakarų Australijoje, 670 km į šiaurę nuo Perto, siaurame pusiasalyje, skiriančiame Indijos vandenyną nuo Ryklių įlankos pietinės dalies. Priešais Stip Pointo kyšulį yra Dirko Hartogo sala.
thumb|left|245px|Pats vakarinis Stip Pointo kyšulys
Stip Pointas pasiekiamas gruntkeliu, atsišakojančiu nuo Džeraldtono–Port Hedlando plento. Yra stovyklavietė. Stip Pointas garsėja kaip didelė žūklės mėgėjų traukos vieta.
Ūsai
Ūsai yra vienas ryškiausių vyro veido bruožų, todėl jų nešiojimas ir pavidalas dažnai yra svarbus išskirtinis ženklas. Įvairiose kultūrose ūsai vertinami skirtingai – pvz., Artimuosiuose Rytuose, Vidurinėje ir Pietų Azijoje, Arabų šalyse, Balkanuose ūsai laikomi vyriškumo, valdingumo ženklu, todėl dauguma tų kraštų vyrų linkę ūsų neskusti. Rytų Azijoje ūsų nešiojimas paplitęs mažiau. Vakaruose ūsų nešiojimo mados dažnai kinta. Pvz., amišų, sentikių religinėse atšakose priimta nesiskusti ūsų ir barzdų, panašios tradicijos prisilaiko ir daug musulmonų, tuo tarpu mormonai visad skutasi ūsus ir barzdas.
Istorijos bėgyje susiklostė įvairios ūsų nešiojimo mados, dažnai įvestos vienos ar kitos žymios asmenybės:
Ūsais taip pat vadinami žinduolių panosėje esantys ilgi plaukeliai.
Šedeikoniai
Šedeikoniai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Pušaloto.
Petrūniškis (viensėdis)
Petrūniškis – buvęs viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kopūstinės.
Babačizna
Babačizna – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Ūtos.
Šeduikiai (Anykščiai)
Šeduikiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 15 km nuo Svėdasų.
Momenėlis
thumb|240px|Kūdikio momenėlis
Momenėlis (arba momuo) – plėviškas kūdikio kaukolės plotas, dar neužsitraukęs kaukolės skliauto kaulais. Atsiranda vaisiaus periodo pabaigoje ir laikosi pirmuosius metus po gimimo. Iš viso būna 6 momenėliai: priekinis yra kaktoje tarp kaktikaulių ir momenkaulių (užauga antraisiais gyvenimo metais), užpakalinis – pakaušyje tarp momenkaulių ir pakauškaulio (užauga pirmaisiais metais), pleištinis – smilkinyje, speninis – užausyje (abu užauga maždaug po 6 mėnesių). Momenėliai gali susidaryti ir kitose vietose tarp momenkaulių. Smegenų skysčio perteklius gali sukelti momenėlio išvaržą – priekinio momenėlio išgaubą.
Kadangi momenėliai nedengiami kaulo, jie yra labai jautrios kūdikio kūno vietos. Jas pažeidus galimi ilgalaikiai smegenų pažeidimai. Liaudies tikėjimuose momenėlis tiesiogiai sietas su kalba – manyta, kad vaikas pradeda kalbėti tik užaugus momenėliui, o pažeidus momenėlį vaikas liksiąs nebylys arba turės kalbos sutrikimų.
Pieviškės
Pieviškės – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Magučių.
Lietuvos ir Ruandos santykiai
Lietuvos ir Ruandos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Ruandos.
Diplomatiniai santykiai užmegzti 2013 m. kovo 27 d.
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Rytų Afrikos valstybėmis (Kenija, Ruanda, Tanzanija, Uganda, Burundžiu ir Pietų Sudanu) grupė (dabartinis pirmininkas – Gintautas Paluckas (LSDP).
Abi šalys yra Jungtinių Tautų (JT) narės.
Santykiai iki diplomatinių santykių užmezgimo
Ruanda nepriklausoma valstybe tapo 1962 metais, paskelbusi nepriklausomybę nuo Belgijos. Yra duomenų, kad SSRS okupacijos metais Ruanda palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis.
2013 m. vasario 1-3 dienomis vykusioje Miuncheno saugumo konferencijoje Lietuvos užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius susitiko su Ruandos užsienio reikalų ministru Luizu Mušikivabo. Sutarta siekti greitesnio dvišalių diplomatinių santykių užmezgimo, išklausyti Ruandos lūkesčiai dėl santykių su ES, kuriai Lietuva netrukus pradėjo pirmininkauti, aptartas bendradarbiavimas JT.
Santykiai po 2013 m.
Santykiai su Ruanda užmegzti santykinai vėlai, 2013 m. kovo 27 d., kuomet Lietuvos užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius ir Ruandos valstybės ministras bendradarbiavimo klausimais bei nuolatinis atstovas Jungtinėse Tautose Odženas-Rišardas Gasana savo vyriausybių vardu Niujorke (JAV) pasirašė bendrąjį komunikatą, kuriuo užmezgami Lietuvos ir Ruandos diplomatiniai santykiai. Ruanda tapo 165 valstybe, su kuria Lietuva užmezgė diplomatinius santykius.
Nuo 2018 metų Ruandoje veikia Lietuvos garbės konsulatas, o konsulo pareigas eina Ričardas Mugiša.
Tų pačių metų spalio 26-27 dienomis Lietuvos nuolatinė atstovė Europos Sąjungos (ES) Politikos ir saugumo komitete ambasadorė Aušra Semaškienė Kigalyje dalyvavo ES ir Afrikos Sąjungos ministrų susitikime. Vizito metu ambasadorė taip pat susitiko su lietuvių verslininkais, plėtojančiais verslą Ruandoje, Europos pramonės ir amatų rūmų Ruandoje vadovais, ES delegatūros Kigalyje pareigūnais.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
2011 m. balandį Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje buvo eksponuojamos nuotraukos, vaizduojančios ruandiečių gyvenimą. Nuotraukų autorės – Ruandoje savanoriavusios Asta Šileikienė, Diana Kupstienė ir Kornelija Kupstaitė.
Yra Ruandoje dirbančių Lietuvos informacinių technologijų įmonių. 2017 m. gegužės 24 d. Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje rengta tarptautinė konferencija „ICT4D Afrikoje: finansinės technologijos ir geresnis finansinių paslaugų prieinamumas“, kurioje pranešimą skaitė ir finansinių technologijų įmonių vadovas iš Ruandos.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Ruandos siekė 391,4 tūkst. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Ruandą. Importas iš Ruandos – minimalus, pastaraisiais metais mažėjo (2018 m. iš Ruandos importuotų produktų išvis nebuvo).
Ruandoje registrų kūrimo misiją įgyvendino statybos įmonė iš Lietuvos UAB RND.
Pilietiniai mainai
thumb|250px|Ruandoje misionieriaujantis lietuvių kilmės kunigas salezietis [[Hermanas Šulcas.]] Ruandoje nuo 1978 m. gyvena lietuvių kilmės misionierius saleziečių ordino kunigas Hermanas Šulcas, ten yra įsteigęs globos namus, amatų mokyklas ir gimnaziją. Nuo 1991 m. jis ne kartą lankėsi Lietuvoje. 2011 m. jis kartu su grupele auklėtinių lankėsi Lietuvoje, kur praleido kelias savaites. Kovo 7 d. dalyvavo Lietuvoje organizuotuose Frankofonijos dienose, kurių proga Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje vyko susitikimas.
Apie Lietuvoje gyvenantį ir Kauno greitosios pagalbos stotyje savanoriu dirbantį ruandietį 2015 metais buvo rašiusi Lietuvos spauda.
Pasiuntiniai Ruandai
Lietuva nėra akreditavusi ambasadoriaus Ruandai.
Šeduikiškis
Šeduikiškiu vadinami kaimai Rokiškio rajone:
Liu Ingas
Liu Ingas arba Siaohuji (, 210 m. pr. m. e.  – 188 m. pr. m. e. rugsėjo 26 d. ) – antrasis Hanų dinastijos Kinijos imperatorius. Jis buvo antrasis Hanų dinastijos imperatoriaus Liu Bango ir imperatorienės Liu Dži sūnus. Jis atsimenamas kaip silpnavalis valdovas, kuriam nurodinėjo motina. Jis buvo geras ir dosnus, bet negalėjo sutrukdyti imperatorienės Liu Dži žiaurumui. Jis bandė nesėkmingai apsaugoti savo netikrą jaunesnį brolį Liu Ruji, bet Liu Dži vis tiek jį nužudė. Po to jis pradėjo gerti ir paleistuvauti, tad mirė jauno amžiaus. Po to Liu Dži įpėdiniais paskyrė jo sūnus Liu Gongą ir Liu Hongą, kurių motinos tikriausiai buvo jo meilužės, nes jis nesusilaukė vaikų su savo žmona ir dukterėčia imperatoriene Žang Jan.
Sprandas
thumb|220px|Vyro sprandas
Pas kai kuriuos žinduolius (pvz., kates) ties sprandu yra stora riebalinė klostė (pakarpa), už kurios motina nešioja jauniklius.
Pakaušis
Pakaušis – užpakalinės kaukolės dalies pavadinimas. Jo pagrindas yra pakauškaulio viršutinė pusė. Apatinė pakaušio riba yra ties išoriniu pakaušio gumburu ir spinduliškai nuo jo einančiomis viršutinėmis sprando linijomis. Pakaušio odos sluoksnis storas, su storu riebalų ir prakaito liaukų sluoksniu. Dengia galvos plaukai. Kaulą po oda dengia galvos sausgyslinio šalmo užpakalinė dalis ir rudimentiniai pakaušio raumenys. Ties apatiniu pakaušio pakraščiu eina plati pakaušinė arterija, kraujagyslių sienos suaugusios su poodinėmis jungiamojo audinio pertvarėlėmis, todėl sužeidus pakaušį smarkiai kraujuoja.
Arubos herbas
thumb|right|200px|Arubos herbas Arubos herbas buvo sukurtas 1955 m. Amsterdame. Nuo tada jis yra naudojamas kaip nacionalinis šalies simbolis. Herbas turi septynis pagrindinius elementus:
Travelers Companies
The Travelers Companies, Inc. – didžiausia JAV komercinė draudimo įmonė. „Travelers“ bendrovė turi 22 produktų linijas, apimančias asmeninio, verslo, finansinio ir taptautinio draudimo segmentus. Joje dirba daugiau nei 30 000 darbuotojų, iš kurių 13 000 yra draudimo agentai.
2010 m. „Travelers Companies“ gavo $25,1 mlrd. USD pajamų ir valdė daugiau kaip $105 mlrd. USD vertės turtą. O jos pelnas pasiekė $3,2 mlrd. USD.
John Garang
Biografija
Mabior gimė skurdžioje dinkų genties šeimoje Džonglėjaus regione tuometiniame Sudane (dabar Pietų Sudanas). Jis mokėsi dvejose mokyklose – Vau ir Rumbeko miestuose. 1962 m. dalyvavo I Sudano pilietiniame kare. Tačiau dėl jauno amžiaus jam neleido aktyviai jungtis prie armijos, tad tęsė mokslus Tanzanijoje. Vėliau baigė ekonomikos bakalauro studijas Grinelio koledže JAV Ajovos valstijoje. 1969 m. baigė mokslus ir nusprendė grįžti į Sudaną.
Pasibaigus karui 1972 m. tęsė karjerą kariuomenėje ir tapo pulkininku.
1983 m. buvo vienas iš sudaniečių išsilaisvinimo judėjimo įkūrėjų ir kartu su savo kariuomene aktyviai dalyvavo II Sudano pilietiniame kare.
2005 m. liepos 9 d. Sudano ir Pietų Sudano vyriausybėms pavyko susitarti dėl taikos sutarties ir baigti daugiau nei 20 metų trukusį karą. Jo metu žuvo apie 1,5 milijono žmonių. Po taikos sutarties buvo išrinktas pirmuoju Sudano viceprezidentu – antru pagal svarbą šalies žmogumi.
2005 m. liepos mėnesį lankėsi Ugandoje ir susitiko su šios šalies prezidentu Yoweri Museveni. Apie šį susitikimą politikas nebuvo pranešęs Sudano vyriausybei, tad naudojosi Ugandos prezidento suteiktu sraigtasparniu. Grįždamas iš susitikimo dėl blogo matomumo sraigtasparnis patyrė avariją ir visi jame buvę žmonės (Mabior, 6 jo kolegos ir 7 įgulos nariai) žuvo. 2005 m. rugpjūčio 5 d. Džuboje įvyko politiko laidotuvės.
Mabior įpėdiniu ir pirmuoju nepriklausomos Pietų Sudano valstybės prezidentu tapo Salva Kiir Mayardit.
Aloyzas Každailis
Aloyzas Každailis (1943 m. birželio 27 d. Grinkiškyje, Kėdainių apskritis – 2018 m. gegužės 8 d.) – Lietuvos istorikas, muziejininkas, prozininkas.
Biografija
thumb|Lietuvos jūrų muziejus Gimė mokytojų šeimoje. 1949–1952 m. mokėsi Palonų septynmetėje, 1952–1953 m. Pakiršinio pradinėje, 1953–1960 m. Baisogalos vidurinėje mokykloje. 1960–1965 m. Vilniaus universitete studijavo istoriją.
1972–1979 m. dalyvavo Kopgalio tvirtovės restauravimo ir jos pritaikymo jūrų muziejui ir akvariumui darbe. Paruošė laivybos istorijos ekspozicijos koncepciją ir ją įgyvendino. 1982 m. drauge su kitais Jūrų muziejaus ir akvariumo kūrėjais apdovanotas valstybine premija. 2002 m. atsistatydino iš pareigų dėl pablogėjusios sveikatos.
Mirtis
Mirė 2018 m. gegužės 8 d. Klaipėdoje. Palaidotas 2018 m. gegužės 13 d. istorinėse Kopgalio žvejų kapinaitėse.
Sniego danga
miniatiūra|250x250px|Parko suoliukas padengtas sniego danga Sniego danga – sniego sluoksnis, susidarantis sningant. Sniego dangai taip pat priskiriamas ir ledo sluoksnis, kuris susidaro ant sniego paviršiaus, jo viduje arba ant žemės.
Matuoklė
Kasdieniai sniego dangos storio matavimai meteorologinėje aikštelėje ar šalia jos atliekami 3–4 kartus per parą nepaisant orų sąlygų. Matavimams naudojamos trys nuolatinės sniego dangos matuoklės, nuo kurių 1 cm tikslumu atskaitomas sniego dangos storis, o bendra reikšmė gaunama suskaičiuojant vidurkį ir suapvalinant jį iki sveikųjų skaičių. Vis tik nereikėtų pamiršti, kad dėl pustymo sniego dangos storis meteorologinėje aikštelėje gali neatspindėti apylinkėse esančio sniego dangos storio. Matavimų metu taip pat yra nustatomas vietovės padengimo sniegu laipsnis, sniego būklė (purus, lipnus, birus, tankus, drėgnas), sniego slūgsojimo pobūdis (tolygus, nelygus, ar susidariusios pusnys).
Sniego nuotraukos
Antruoju matavimo būdu nurodytomis dienomis (paskutinę dešimtadienio dieną, o nuo vasario mėnesio – kas 5 dienas) vykdomi išsamesni matavimai sniego nuotraukų maršrutuose. Šie maršrutai laukais arba miškais (priklausomai nuo vyraujančios aplinkos) driekiasi 1–2 km ir yra nekintantys, todėl metai iš metų duomenys gaunami iš tų pačių vietų – tokiu būdu specialistai gali palyginti duomenis ir įvertinti pokyčius ilgalaikėje perspektyvoje. Maršrutuose, priklausomai nuo jų ilgio, pasirenkama 5–10 taškų, kuriuose imant sniego mėginius yra vykdomas išsamus sniego parametrų vertinimas: matuojamas sniego dangos storis, sniego tankis, sniego būklė, slūgsojimo pobūdis, vietovės padengimo sniegu laipsnis, dirvožemio po sniegu būklė. Minėti duomenys daugiausiai naudojami hidrologijoje, nes įvertina vandens atsargas sniege.
Tankis
Sniego dangos būklę apibūdina jos storis ir tankis. Sniego dangoje yra daug oro, todėl jos tankis vos iškritus sniegui nėra labai didelis ir dažniausiai kinta nuo 0,04 iki 1 g/cm³. Toks purus sniegas pasižymi ypač mažu šiluminiu laidumu, todėl sniego danga silpnina šilumos apykaitą tarp dirvos ir oro. Sniegu padengta dirva išlaiko ganėtinai aukštą temperatūrą, kuri labai priklauso nuo sniego dangos storio. Žiemos sezonui artėjant į pabaigą, sniego tankis didėja ir gali siekti 0,3–0,6 g/cm³. Vidutinis žiemos meto sniego tankis yra 0,2–0,25 g/cm³. Jei sniego paviršius šiek tiek aptirpsta arba ant sniego paviršiaus iškrenta lietus, kuris paskui vėl užšąla, sniego dangos paviršiuje formuojasi ledo pluta.
Sniego dangos tankiui didelę įtaką daro vėjo greitis sniego kritimo metu: pučiant stipriam vėjui, vyksta intensyvus snaigių skaldymas dideliu turbulentiškumu pasižyminčiame priežeminiame kelių metrų sluoksnyje, taip pat velkant snaiges paviršiumi. Sumažėjus snaigių dydžiui bei padidėjus jų nugludimui, susiformuoja žymiai tankesnė sniego danga. Sniego dangoje, susiformavusioje sniegui iškritus kelis ar keliolika kartų, išryškėja atskiri sniego dangos sluoksniai, kuriems būdingos skirtingos sniego tankio charakteristikos.
Pastovios sniego dangos susidarymas
miniatiūra|250x250px|Vidutinės pastovios sniego dangos susidarymo datos Lietuvoje Sniego dangos pasirodymo datos artimos oro temperatūros nukritimo žemiau nulio vidutinėms datoms. Anksčiausiai sniego danga pasirodo rytuose ir šiaurėje – apie lapkričio 15 dieną, vėliausiai – Pajūrio žemumoje – apie lapkričio 25 dieną. Tačiau pastovi sniego danga dėl dažnų atodrėkių susidaro gerokai vėliau, po 3–4 savaičių. Pastovia vadinama tokia sniego danga, kuri išsilaiko ne trumpiau kaip mėnesį su ne ilgesnėmis kaip trijų dienų (iš eilės arba atskirai) pertraukomis. Prieš vienos dienos pertrauką sniegas turi būti gulėjęs ne trumpiau kaip 5 dienas, o prieš 2–3 dienų pertrauką – ne trumpiau kaip 10 dienų. Pastovios sniego dangos susidarymo datos priklausomai nuo orų ir atmosferos cirkuliacijos pobūdžio įvairiais metais labai keičiasi. Vidutiniškai kas šešti metai pastovi sniego danga susidaro iki lapkričio 10 dienos (1927, 1933, 1956 m.), o kartą per dešimt metų – tik sausio pabaigoje–vasario pradžioje (1955, 1962, 1965 m.). Lietuvoje būna žiemų, kai pastovi sniego danga iš viso nesusidaro. Rytų Lietuvoje tokios žiemos sudaro 10–15 %, Vidurio Lietuvoje ir Žemaičių aukštumoje – 20–30 %, o Pajūrio žemumoje net – 45 % visų žiemų. Itin dažnos tokios žiemos tapo pastaraisiais dešimtmečiais. miniatiūra|250x250px|Vidutinės pastovios sniego dangos išnykimo datos Lietuvoje
Pastovios sniego dangos augimas ir išnykimas
Susidarius pastoviai sniego dangai, jos storis pamažu didėja. Intensyviausiai sniego danga auga gruodžio pabaigoje–sausio mėnesį, t. y. kai intensyviausia cikloninė veikla. Storiausia sniego danga esti vasario antrąjį–trečiąjį dešimtadieniais. Itin sniegingomis žiemomis didžiausias sniego dangos storis gali pasiekti net 70–80 cm, o Žemaičių aukštumoje – 90 cm. Nuo vasario trečiojo dešimtadienio sniego danga ima plonėti, nes dienomis temperatūra dažniau pakyla virš 0 °C, kartais palyja. Iki kovo 25 dienos pastovi sniego danga išnyksta. Po kartą per dešimt metų pastovi sniego danga gali nutirpti trim savaitėm vėliau arba anksčiau už vidutinius terminus. Įsiveržus arktinėms oro masėms, pasnigti dar gali ir gegužės mėnesį (1927, 1935, 1952, 1955 m.) arba net birželio pradžioje (1928 m. birželio 2 d.). Bet šis sniegas greitai, per kelias valandas, ištirpsta.
Dienų su sniego danga skaičius
miniatiūra|250px|Vidutinis dienų su sniego danga skaičius Lietuvoje 1981–2010 m. Dienų su sniego danga skaičius skirtingais metais gali labai svyruoti priklausomai nuo oro masių pobūdžio šaltuoju metų laiku bei cikloninių ir anticikloninių darinių pasikartojimo. Svarbiausi meteorologiniai elementai, nulemiantys ne tik sniego dangos susidarymą, bet ir jos kaupimąsi, išsilaikymą bei tirpimą, yra oro temperatūra, kritulių kiekis bei jų fazinis būvis. 1981–2010 m. per šaltąjį laikotarpį sniego danga Lietuvos teritoriją dengė vidutiniškai 82 dienas. Daugiausia dienų su sniego danga yra rytinėje Lietuvos dalyje: išskirtinai aukštos reikšmės pastebėtos Dūkšte (vidutiniškai 112 dienų). Pajūrio krašte vidutinis dienų su sniego danga skaičius pats mažiausias: Klaipėdos apylinkėse jis siekia vos 59 dienas. Taigi tarp rytinės ir vakarinės Lietuvos dalies susidaro beveik dvigubai didesnis skirtumas. Toks dienų su sniego danga skaičiaus izolinijų išsidėstymas artimas ir šaltojo metų laiko oro temperatūros pasiskirstymui Lietuvoje: žemiausios reikšmės stebimos rytiniuose rajonuose. Vakariniuose ir pietvakariniuose Lietuvos regionuose labiausiai pasireiškia neužšąlančios Baltijos jūros įtaka, taip pat didesnį poveikį turi iš Šiaurės Atlanto ateinančios šiltos ir drėgnos oro masės, kurios vėliau slinkdamos virš Lietuvos teritorijos palaipsniui transformuojasi.
Lietuvos teritorijoje 1961–2010 m. laikotarpiu sniego dangos trukmė vidutiniškai sutrumpėjo 17 dienų. Nustatyta, jog dienų su sniego danga skaičius labiausiai mažėjo Laukuvoje – apie 7 dienas per dešimtmetį; ryškūs pokyčiai taip pat pastebėti Nidoje ir Dotnuvoje, tuo tarpu Dūkšte dienų su sniego danga skaičius išaugo. Tokį pokytį paaiškinti galima tuo, jog pačioje rytinėje Lietuvos dalyje oro temperatūra nors ir artėja prie 0 °C, didžiąją žiemos dalį išlieka neigiama, o išaugęs dažniausiai kietos fazinės būklės kritulių kiekis gali lemti dienų su sniego danga skaičiaus didėjimą.
Didžiausias sniego dangos storis
miniatiūra|251x251px|Vidutinis didžiausias sniego dangos storis (cm) Lietuvoje 1981–2010 m. Didelė orų kaita žiemą Lietuvoje lemia nepastovų sniego dangos storį, skirtingą akumuliacinio laikotarpio trukmę, atodrėkių dažnumą. Didžiausias sniego dangos storis skirtingais metais taip pat labai kinta. Lietuvoje 1981–2010 m. laikotarpiu didžiausias sniego dangos storis dažniausiai buvo pasiekiamas vasario (32 % atvejų) bei sausio mėnesiais (28 % atvejų). Gana dažnai maksimumas fiksuojamas kovą (24 % atvejų), kiek rečiau – gruodį (14 % atvejų). Kartais maksimali sniego danga pasiekiama lapkritį ar net spalį, pavyzdžiui, 1992 m. spalį Vilniuje buvo užfiksuotas didžiausias šaltojo sezono sniego dangos storis – 19 cm.
Vidutinis didžiausias sniego dangos storis 1961–2010 m. laikotarpiu Lietuvos teritorijoje sumažėjo 3,5 cm. Mažėjimo tendencija buvo daugelyje Lietuvos meteorologijos stočių. Labiausiai maksimali vidutinė sniego danga suplonėjo Vilniuje bei Raseiniuose, o Telšiuose ji kiek pastorėjo. Dūkšte, Panevėžyje, Šiauliuose ir Kaune ji išliko tokia pati.
Sakalauka
Sakalauka – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Kopūstinės.
1978 m. Lietuvos TSR Konstitucija
1978 m. Lietuvos TSR Konstitucija – 1978 m. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos priimta Lietuvos TSR konstitucija. Konstitucija buvo paremta 1977 m. TSRS Konstitucija.
Pagojė (Molėtai)
Pagojė – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Inturkės.
Istorija
1905 m. vienkiemis minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Ščiūriškis
Ščiūriškis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 13 km nuo Zibalų. Šiuo metu likusi tik kaimo vieta. Paskutinysis gyventojas iš kaimo išsikėlė į Kiauklius apie 1990 m. 2016 m. pavasarį buvusioje sodybvietėje buvo išlikęs tik šulinys ir kelių pastatų pamatų liekanos. Kaimo vietą aiškiai žymi tebestovintys du ąžuolai, sena liepa, keli sodo medžiai bei buvusių gėlių darželių augalai.
Etimologija
Senųjų kaimo gyventojų pasakojimuose sutinkamos kelios pavadinimo „Ščiūriškis“ versijos. Vienoje iš jų teigiama, kad pirmasis kaimo gyventojas turėję pravardę „Ščiūras“ ir taip atsiradęs kaimo pavadinimas. Kitoje, jog kaimas įkurtas miško iškartoje – ščiūryje.
Maždaug nuo XIX a. pab. iki XX a. vidurio kaimas oficialiai vadintas Ščiūriškiu II, Ščiūriškiu I vadinant už maždaug pusės kilometro į šiaurės rytus esantį kelių sodybų junginį. Kaimo pavadinimo užrašymas įvairiais laikotarpiais kito. Lietuviškuose dokumentuose sutinkama: Ščiūriškis, Ščiuriškiai, Ščiuriškiai II.
Istorija
kairėje|miniatiūra|Ščiūriškis 1863 m. žemėlapyje
Pirmą kartą dokumentuose Ščiūriškis paminėtas 1863 m. Tų metų Kauno gubernijos kariniame topografiniame žemėlapyje pažymėtas ''З. Щуришки'' (Užusienis Ščiūriškis).
Sunku pasakyti, kurios tai gyvenvietės užusienis, kadangi Ščiūriškio vieta specifinė – iš vakarų pusės čia Rubikonių kaimo laukų pabaiga, tuo tarpu iš pietvakarių – Kriaunų kaimo galulaukis. Paties Ščiūriškio rėžiai buvo orientuoti palei Vilkesos upę į pietus.
1880-aisiais išleistame geografijos žinyne "Slownik Gegograficzny Krolestwa Polskiego i Innych Krajow Slowianskich" Ščiūriškis minimas kaip du užusieniai prie Giebrunų (Giebruny) ežero. Pagal administracinį paskirstymą užusieniai priklauso Vilniaus gubernijai, Širvintų valsčiui, Rubikonių kaimui. Nurodoma, jog 1865-aisiais Ščiūriškyje buvo 19 gyventojų. Vienas užusienis turi 4, kitas - 6 revizines sielas (valstiečius prievolininkus).
1897-ųjų metų duomenimis Ščiūriškių I užusienyje gyveno 24 žmonės (13 vyrų ir 11 moterų), Ščiūriškių II - 28 (16 vyrų ir 12 moterų). Užusieniai atitinkamai turėjo 37 ha ir 53 ha žemės, t. y. vidutiniškai vienam ūkiui tekdavo 9-10 ha žemės.
Lietuvai 1918-aisiais atgavus nepriklausomybę, Ščiūriškis priskirtas Vilkmergės (Ukmergės) apskrities Šešuolių valsčiui. Tuo metu Ščiūriškis jau buvo išaugęs iki kaimo statuso. 1923 m. vykusio pirmojo nepriklausomos Lietuvos Respublikos gyventojų surašymo duomenimis Ščiūriškyje (dokumente žymima Ščiūriškių II kaimas) gyveno 28 žmonės 6-iose sodybose. Taigi, dydžiu kaimas nedaug nusileido vėliau apylinkės centru tapusiam Kiauklių kaimui (7 sodybos, 40 žmonių). Tuo metu netoliese esančiame Ščiūriškio I vienkiemyje (Ščiūriškių I vs.) gyveno 21 žmogus 4-iose sodybose.
Ben Lyon
Benas Lajonas (, 1901 m. vasario 6 d. Atlanta, JAV – 1979 m. kovo 22 d. netoli Honolulu, JAV) – amerikiečių aktorius ir kino kompanijos „20th Century Fox“ vadovas, vėliau dirbęs britų radijuje, vaidinęs britų kine ir televizijoje.
Biografija
Benas Lajonas gimė Atlantos žydų šeimoje. Karjerą pradėjo nebyliajame kine. 1930 m. su Džyn Harlou (Jean Harlow) nusifilmavo Hovardo Hjuso (Howard Hughes) filme „Pragaro angelai“. Tapęs kino kompanijos „20th Century Fox“ administratoriumi, būtent jis 1946 m. priėmė Merlin Monro (Marilyn Monroe) į jos pirmąsias filmavimosi peržiūras. Be to, jis pastebėjo, kad Monro panaši į Džyn Harlou. Tuo metu Monro buvo žinoma Kaip Norma Džyn Beiker (Norma Jean Baker) arba kaip Martinson. Monro jam liko visada dėkinga už pagalbą siekiant karjeros. B. Lajonas – vienas iš nedaugelio vyrų, kuris po Monro mirties neteigė buvęs jos meilužiu.
B. Lajonas 1930–1971 m. buvo vedęs Bibi Daniels (Bebe Daniels), 1974–1979 m. – Marian Nikson (Marian Nixon). 1979 m. kovo 22 d. kruiziniame laive „Queen Elizabeth 2“ netoli Honolulu jį ištiko mirtinas širdies smūgis. Palaikai buvo kremuoti ir palaidoti Holivudo kapinėse prie pirmosios žmonos.
Kairiškis
Kairiškis – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 10 km į pietvakarius nuo Dusetų.
Galvožiai
Galvožiai, Pašešupiai (, 1936–1938 m. Gallwoschen, nuo 1938 m. Sandwalde) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Lazdynų, 13 km į pietvakarius nuo Smalininkų, Šešupės dešiniajame krante, Trapėnų girios pietiniame pakraštyje.
FK Pirin Blagoevgrad
Blagojevgrado „Pirin“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Blagojevgrado.
Istorija
Klubas įkurtas 1922 m. Ilgą laiką tai buvo stipriausia miesto komanda. Tačiau 2005 m. į aukščiausiąją lygą pateko PFK Pirin Blagoevgrad, o prasidėjus naujajam sezonui FK Pirin dėl licencijavimo problemų iš lygos buvo pašalintas, tačiau 2008 m. gruodį prisijungė PFK Pirin klubą ir vėl tapo pagrindine miesto komanda. Tačiau 2011 m. birželį klubas vėl dėl finansinių sunkumų pašalintas iš aukščiausiosios lygos į II lygą ir neteko profesionalų klubo statuso.
Galvožiai
Istorija
Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Tupų valsčiaus kaimas. Tikintieji iki 1902 m. priklausė Lazdynų, vėliau – Trapėnų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Galvožiuose buvo 16 sodybų, 93 gyventojai, iš jų – 55 lietuviai (59 %; 1 katalikas). XX a. pr. kaime veikė mokykla, užeiga, buvo keliolika nedidelių viensėdžių.
Po Antrojo pasaulinio karo išnyko, užaugo mišku. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Aleksejevkos kaimo gyvenvietei.
Liešiškės
Liešiškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Inturkės.
Istorija
1905 m. kaimas minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Pr0211 b
Pr0211 b (dar žymima Pr 0211 b ) – egzoplaneta, skriejanti apie Pr0211 žvaigždę, kuri, kaip ir Saulė, priklauso G spektrinei klasei. Pr0211 b ir Pr0201 b yra pirmosios egzoplanetos, atrastos Mesjė 44 padrikajame spiečiuje, esančiame Vėžio žvaigždyne.
Pr0211 b ir Pr0201 b 2012 m. drauge su kolegomis atrado astronomas Sam Quinn. Atradimas buvo padarytas Džordžijos universiteto (JAV) teleskopu stebint 53 žvaigždes, esančias Mesjė 44 spiečiuje. Planeta aptikta radialinių greičių metodu.
Šeduikiškis (Panemunėlis)
Šeduikiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Panemunėlio kaimo.
Trafalgar Park
Trafalgar Park – stadionas, esantis Nelsono miesto centre, Naujajai Zelandijai priklausančioje Pietų saloje. Stadione telpa 18 000 žiūrovų.
Trafalgar Park stadionas atidarytas apie 1880 m., tuo metu jame buvo žaidžiamas kriketas. Renovuotas 2008 m.
Pirmasis Sudano pilietinis karas
Pirmasis Sudano pilietinis karas (taip pat žinomas kaip Anyanya sukilimas arba Anyanya I) buvo konfliktas, kuris vyko tarp šiaurinių ir pietinių Sudano teritorijų nuo 1955 iki 1972 m. Šio konflikto metu žuvo apie 500 000 žmonių.
Nepaisant to, kad I Sudano pilietinis karas baigėsi pasirašius Adis Abeba sutartį, 1983 m. prasidėjo Antrasis Sudano pilietinis karas. Manoma, kad šiuos abu konfliktus galima vadinti vienu dideliu pilietiniu karu su 11 metų pertrauka.
Konflikto eiga
Iki 1946 m. Didžiosios Britanijos ir Egipto vyriausybės Sudano šiaurinę ir pietinę teritorijas administravo kaip skirtingas teritorijas. Tačiau nuo tų metų kaip britų administravimo strategijos Viduriniuosiuose Rytuose pasekmė buvo šių teritorijų sujungimas į vieną administracinį vienetą.
Tai buvo padaryta be konsultacijų su pietinio Sudano gyventojais, o jie tam labai prieštaravo. Šiaurės Sudane daugiausiai gyvena Arabai, kurie išpažįsta islamą, o pietuose vyrauja animizmas ir krikščionybė.