cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krevečių ūkis
Ūkiuose auginamos beveik vien tik Penaeidae šeimos krevetės. Apie 80% sudaro dvi rūšys: baltakojė blyškioji krevetė (Penaeus vannamei) ir didžioji tigrinė krevetė (Penaeus monodon). Dauguma rūšių dažniausiai auginimui netinka dėl mažumo, arba dėl nustojimo augti kai jų per daug vienoje vietoje, arba dėl jautrumo ligoms. Kitos auginamos rūšys yra:
Sankt Peltenas
Sankt Peltenas – miestas Austrijoje, Žemutinės Austrijos žemės sostinė, 65 km nuo Vienos. Sankt Peltene daug XII–XVIII a. architektūros paminklų. Yra alavinių figūrų muziejus.
Istorija
Sankt Peltenas pirmą kartą paminėtas 771 m. Miesto teises gavo 1159 m. Iki 1490 m. miestas priklausė Pasau vyskupystei, o nuo 1785 m. Sankt Peltenas pats tapo vyskupystės centru. Nuo 1986 m. Sankt Peltenas – Žemutinės Austrijos sostinė.
Gopė
thumb|250px|Gopės ieško Krišnos, XVIII a. piešinys
Juodeišiai
Juodeišiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Likėnų, prie Tatulos, netoli kelio.
Gopė
Gopė arba gopika ( – 'piemenaitė, karviaganė') – sąvoka, sutinkama hinduizme, dažniausiai vartojama kalbant apie karves ganančių piemenaičių grupę, kurios yra garsios vaišnavizmo teologijoje dėl jų besąlygiško atsidavimo (bhaktės) Krišnai, nupasakoto Bhagavatos puranoje ir kituose puraniniuose tekstuose. Šioje grupėje, viena gopė, vardu Radha (arba Radhika) vaidina ypatingai svarbų vaidmenį daugelyje vaišnavų tradicijų, ypatingai gaudija vaišnavizme. Ji laikoma aukščiausiojo viešpaties palaimos įsikūnijimu. XV–XVI a. vaišnavai gopės kultą pagrindė teologiškai, jas laiko tobulo atsidavimo dievui pavyzdžiais.
Pasak tekstų, Vrindavane, kur Krišna praleidęs jaunystę, gopės buvo jo intymiausių žaidimų (lyla) dalyvės. Pagal sakmes apie gopių meilę Krišnai sukurta grožinių kūrinių įvairiomis Indijos kalbomis, svarbiausi – Bhagavatapurana ir Džajadevos poema „Gytagovinda“.
Progestinas
Progestinas – sintetinis hormonas, naudojamas daugiausia kontraceptinėms priemonėms. Pagrindinės jų grupės yra dvi: C19 (testosterono dariniai, pvz., levonorgestrelis) ir C21 (progesterono dariniai, pvz., didrogesteronas).
Vidinė ausis
thumb|right|250px|Vidinė ausis Vidinę ausį sudaro smilkinkaulio kaulinis labirintas, sudarytas iš dviejų pagrindinių dalių: Kaulinio labirinto viduje yra jo kontūrus atitinkantis mažesnis plėvinis labirintas. Jo vidus yra užpildytas endolimfa. Tarp plėvinio ir kaulinio labirinto esanti ertmė yra pripildyta perilimfos. Plėviniame labirinte išsidėsto pusiausvyros ir klausos periferinė grandis. Tam tikrose šio labirinto vietose yra išsidėsčiusios juntamosios sritys: Kitos plėvinio labirinto sienelės dalys yra išklotos indiferentiniu epiteliu. Receptorinių sričių epitelį sudaro dviejų rūšių ląstelės:
Giacomo Puccini
Džiakomas Pučinis (, 1858 m. gruodžio 22 d., Luka, Italijoje – 1924 m. lapkričio 29 d., Briuselis) – italų kompozitorius. Įvardijamas vienu iš didžiųjų italų operos kūrėjų. Garsiausios jo operos: „Bohema“, „Toska“, „Madam Baterflai“.
Biografija
Džakomas Pučinis gimė 1858 m. gruodžio 22 d. Lukos mieste Italijoje, muzikantų šeimoje. Jis buvo pakrikštytas su penkiais vardais pagerbiant praėjusių kartų giminės kompozitorius. Džakomas buvo penktasis vaikas šeimoje iš aštuonių vaikų: turėjo keturias vyresnes ir dvi jaunesnes seseris bei jaunesnį brolį. Jo tėvas Mikelė mokė harmonijos ir kompozicijos Lukos Pačinio institute, vadovavo savivaldybės kapelai ir grojo vargonais Šv. Martyno katedroje. 1864 m. tėvas mirė ir Dž. Pučinio muzikinį lavinimąsi prižiūrėjo dėdė Fortunatas Madžis, perėmęs tėvo postus. Nepaisant vyro netekties, motina Albina Madži išlaikė du namus su tarnais gaudama tik našlės pensiją. 1865 m. Dž. Pučinis pradėjo mokslus Šv. Mykolo seminarijoje ir 1867 m. perėjo į Šv. Martyno seminariją, dainavo chore joje ir Šv. Mykolo bažnyčioje. Jis nebuvo stropus mokinys ir vienerius mokslo metus turėjo kartoti. 1872 m. jis pradėjo mokytis muzikos pas Karlą Džordžį (Carlo Giorgi) Pačinio institute, vėliau − pas Karlą Andželonį (Carlo Angeloni). 1873 m. pradėjo mokytis groti vargonais, vargonavo vietos bažnyčiose. 1875 m. Dž. Pučinis pradėjo kompozicijos studijas, sukūrė pirmą žinomą kompoziciją „Piccoli pezzi per organo“.
1876 m. Pizoje išgirdęs Dž. Verdžio operą „Aida“, Dž. Pučinis pasirinko operos kūrėjo kelią. 1878 m. jo „Credo“ bei motetas „Plaudite populi“ (abu vokalui, orkestrui ir chorui) buvo sėkmingai atlikti Lukos miesto globėjo Šv. Paulino šventės metu. 1880 m. Dž. Pučinis baigė Pačinio institutą Lukoje ir persikėlė į Milaną studijuoti konservatorijoje gavęs dalinę stipendiją, skirtą karalienės Margaritos Savojietės. Vėliau jis buvo remiamas pasiturinčio motinos pusbrolio Nikolajaus Čeru. 1880–1883 m. jis studijavo Milano konservatorijoje. Jo kompozicijos mokytoju buvo Antonijus Badzinis (Antonio Bazzini, 1818−1897), muzikos istorijos ir estetikos − Vagnerio muzikos entuziastas Amintorė Galis (Amintore Galli, 1845−1919). 1882 m. A. Badziniui tapus konservatorijos direktoriumi, kompozicijos dėstymą perėmė Amilkarė Ponkjelis. Konservatorijoje Dž. Pučinis rašė fugas vokalui, styginiams, dainas. Jo konservatorijos baigiamuoju kūriniu buvo „Capriccio sinfonico“.
1883 m. baigęs konservatoriją Dž. Pučinis viešėjo A. Ponkjelio kaimo sodyboje, kurioje sutiko poetą ir žurnalistą Ferdinandą Fontaną. Jie sutarė bendradarbiauti sukuriant operą „Vilos“ (pavadinimas pagal slavų mitologijos nimfas) žurnalo Teatro illustrato paskelbtam vieno veiksmo operos konkursui. 1883 m. lapkričio 4 d. daina „Storiella d'amore“ buvo išspausdinta žurnale La musica popolare ir tapo pirmuoju Dž. Pučinio publikuotu kūriniu. „Vilos“ nelaimėjo žurnalo konkurso ir prie jos pastatymo finansavimo paieškų tarp vietos aristokratų daugiausiai prisidėjo libretistas F. Fontana. 1884 m. gegužės 31 d. įvyko operos „Vilos“ premjera Milano Teatro dal Verde. Ji sulaukė sėkmės, leidėjas Džulijus Rikordis (Giulio Ricordi, 1840−1912) pasiūlė ją publikuoti kaip dviejų veiksmų operą ir užsakė Dž. Pučiniui ir F. Fontanai naujos operos parašymą. Kritikai gyrė jaunojo kompozitoriaus talentą, Antonijus Gramola rašė: „Pučinis gali būti tas kompozitorius, kurio Italija laukė ilgą laiką“. Tais pačiais metais nuo vėžio mirė Dž. Pučinio motina Albina, jis pradėjo meilės romaną su vedusia Elvira Džeminjani, kuriai buvo pakviestas pravesti pianino pamokas.
1886 m. tapusi nėščia nuo Dž. Pučinio, E. Džeminjani paliko savo vyrą su sūnumi ir su dukterimi Foska persikėlė į Moncą, kur tų metų gruodžio 23 d. jai gimė sūnus Antonijus. Tuo metu Dž. Pučinis dirbo ties opera „Edgaras“, kurios premjera įvyko 1889 m. balandžio 21 d. Milano teatre La Scala ir susilaukė pasisekimo. Rudžeras Leonkavalis pradėjo dirbti ties operos „Manon Lesko“ libretu, prie kurio vėliau prisidėjo kiti poetai. 1891 m. Elvira su vaikais persikėlė į mažą Torės del Lago miestelį Lukos provincijoje, kur Dž. Pučinis susidraugavo su vietos tapytojais, žvejais, medžiotojais. Didelę šlovę kompozitoriui atnešė jo opera „Manon Lesko“, kuri buvo pastatyta 1893 m. vasario 1 d. Turino Teatro Regio. Sekė jos pastatymai daugelyje miestų, kompozitorius buvo apdovanotas Italijos Karūnos ordinu. Tais pačiais metais jis su Dž. Rikardžiu ir libretistais Luidžiu Ilika ir Džiuzepe Džiakoza pradėjo aptarinėti operos „Bohema“ sumanymą. 1894 m. „Manon Lesko“ pastatymai įvyko Milano La Scala teatre, teatruose Budapešte, Vienoje ir Londone.
Grand Theft Auto III muzika
Grand Theft Auto III žaidime veikia 9 virtualios radijo stotys, grojančios skirtingų žanrų muziką. Žaidime galima išgirsti roko, repo, net klasikinės muzikos kūrinių.
Giacomo Puccini
Biografija
Žymiausios Dž. Pučinio operos – „Bohema“ (1896), „Toska“ (1900), „Madam Baterflai“ (1904, premjera Milano La Scala operoje 1904-02-17). 1900 m. kompozitorius Torė del Lago miestelyje pasistatė vilą, 1902 m. apdovanotas Prancūzijos garbės legiono ordinu. 1903 m. važiuodami automobiliu Džakomas, Elvira ir Antonijus patyrė avariją. Dž. Pučinį teko išvaduoti iš sulamdyto automobilio. Jam buvo sulaužyta koja ir lėtai gijo dėl nustatyto diabeto. 1904 m. sausio 3 d. jis susituokė su Elvira Džeminjani po to, kai praėjusiais metais mirė jos vyras. Jo „Madam Baterflai“ premjera patyrė visišką nesėkmę ir kompozitorius turėjo revizuoti jos partitūras. 1905 m. Dž. Pučinis su žmona lankėsi Buenos Airėse Argentinoje jo vardo festivalio proga, 1906 m. kitas jo vardo festivalis įvyko Budapešte. 1907 m. jis su žmona viešėjo Niujorke jo vardo festivalyje Met operoje metu, 1908 m. lankėsi Egipte „Madam Baterflai“ pastatymo proga.
Grand Theft Auto III muzika
Grand Theft Auto III radijo stočių repertuaras: Head Radio
Giacomo Puccini
Biografija
1908 m. spalį Elvira apkaltino Dž. Pučinį neištikimybe su namų tarnaite Dorija Manfredi. Dž. Pučinis neigė ryšius ir galvojo apie skyrybas. Atleidusi tarnaitę po to Elvira ją apkaltino viešai. 1909 m. sausio 23 d. Dorija nusinuodijo, skrodimas parodė, kad ji dar buvo nekalta. Jos šeima pateikė kaltinimus Elvirai dėl šmeižto. Elvira buvo pripažinta kalta ir nuteista kalėjimo bausme, tačiau po apeliacijos kaltinimai panaikinti. Dž. Pučinis pasiekė susitarimą su Dorijos šeima ir susitaikė su žmona. Paskutiniuoju kūrybos periodu Dž. Pučinis sukūrė operas „Mergina iš Vakarų“ (1910), „Kregždė“ (1917), operų triptiką – „Skraistė“, „Sesuo Andželika“, „Džanis Skikis“ (1919). 1913 m. Vienoje jis apdovanotas Pranciškaus Juozapo imperatoriškojo ordino žvaigžde, 1917 m. Monako princas jam suteikė Šv. Karolio ordino Didžiojo karininko laipsnį. 1924 m. gydytojai jam nustatė vėžinį auglį ryklėje ir rekomendavo radiacijos terapiją. Dž. Pučinis mirė 1924 m. lapkričio 29 d. klinikoje Briuselyje, Belgijoje. Jam buvo atlikta operacija siekiant įterpti radį iš vidaus, po to kompozitorių ištiko širdies smūgis, po kurio jis neatgavęs sąmonės mirė. Laidotuvės įvyko 1924 m. gruodžio 3 d. Milano katedroje, jo maršą iš „Edgaro“ diriguojant A. Toskaniniui. Kompozitoriaus palaikai laikinai buvo palaidoti Toskaninių giminės kape ir 1926 m. perkelti į pastatytą koplyčią Pučinių namuose Torėje del Lage. Paskutinė ir nebaigtoji jo opera „Turandot“ buvo pastatyta 1926 m., jau po kompozitoriaus mirties. Šią operą užbaigė kurti Frankas Alfano. Šioje operoje gausu įspūdingų chorinių ir masinių scenų. Dž. Pučinis yra sukūręs „Messa di Gloria“ tenorui, baritonui, mišriam chorui ir orkestrui.
Grand Theft Auto III muzika
DJ - Russ Mottla as Michael Hunt
Double Cleff FM
DJ - Gerry Cosgrove as Morgan Merryweather
K-Jah FM
Rise FM
Lips FM
DJ - Shelley Miller as Andee
Game FM
DJ - Stretch Armstrong ir Lord Sear
MSX FM
DJ - Timecode
Flashback FM
DJ - Maria Chambers as Toni
Chatterbox FM
DJ - Lazlow
Šou svečiai diskutuoja įvairiomis temomis.
Dygliuotoji karpažolė
Dygliuotoji karpažolė (Euphorbia milii) – karpažolinių (Euphorbiaceae) šeimos augalų rūšis. Kilusi iš Madagaskaro.
Tai sukulentinis, laipiojantis krūmas, užaugantis iki 2 m aukščio. Stiebas labai spygliuotas. Lapai 3,5 cm ilgio ir 1,5 cm pločio. Žiedai smulkūs, raudoni, 12 mm pločio.
miniatiūra|210px|kairėje|Dygliuotosios karpažolės žiedynas
Eduardas Totlebenas
Eduardas Totlebenas (1818 m. gegužės 20 d. – 1884 m. liepos 1 d.) – grafas, Baltijos vokiečių kilmės Rusijos imperijos Inžinierius generolas ir karo inžinierius, vėliau – generalgubernatorius. Jis buvo atsakingas už fortifikaciją daugelyje rusų mūšių su Osmanais.
Biografija
thumb|left|[[Kėdainių dvaras]] thumb|left|150px|Eduardo Totlebeno žmona Viktorina Leontjevna von Gauf Gimė Kurše, Mitau (dab. Jelgava) mieste. Totlebenas baigė inžinierių mokyklą Peterburge ir 1836 m. paimtas į carinę armiją. Ten greitai įsitvirtino kaip karo inžinierius, 1848 m. dalyvavo kampanijoje prieš imamą Šamilį Šiaurės Kaukaze. Prasidėjus Rusijos-Osmanų imperijos karui 1853 m. dalyvavo Silistros apgultyje. Vėliau perkeltas į Krymą, prisidėjo prie Sevastopolio fortifikacijos, vadovavo miesto gynybai. Vėliau buvo sužeistas, ir miestą užėmė turkai. Už nuopelnus miesto gynybai, Totlebenui suteiktas generolo-leitenanto laipsnis. Po 1855 m. Totlebenas prisidėjo įtvirtinant fortus Dniepro žiotyse, Kronštato tvirtovę, Bresto tvirtovę.
Eduardo Totlebeno pagalba iš tremties Sibire buvo grąžintas rašytojas Fiodoras Dostojevskis (jis buvo Totlebeno brolio Adolfo bendraklasis).
1860 m. Eduardas Totlebenas tapo kunigaikščio Nikolajaus Jaunesniojo pagalbininku ir karo inžinierių departamento vadu bei gavo generolo laipsnį. Jis dalyvavo antrajame Rusijos-Turkijos kare ir ženkliai prisidėjo prie Bulgarijos išvadavimo. Totlebeno taktinių manevrų dėka 1877 m. buvo užimta Pleveno tvirtovė.
Po karo Totlebenas paskirtas Besarabijos ir Novorosijos generalgubernatoriumi. 1880 m. paskirtas Vilniaus generalgubernatoriumi, jam priklausė dvaras Kėdainiuose. Eduardas Totlebenas ten įkūrė parką, pastatė minaretą. Sušlubavus sveikatai, generolas išvyko į Vokietiją, kur ir mirė. Pradžioje palaidotas Kėdainių liuteronų bažnyčios varpinėje-mauzoliejuje, vėliau perlaidotas Sevastopolio karių kapinėse.
Eduardo Totlebeno garbei Bulgarijoje pavadintas Totlebeno miestelis.
Šeima
Žmona (nuo 1852.02.23) − Viktorina Leontjevna von Gauf (1833−1907), Hesen-Darmštadto generalinio konsulo Sankt-Peterburge, barono Liudviko von Gaufo duktė ir paveldėtoja. Santuokoje turėjo 3 sūnus ir 10 dukterų.
Meningitas
Meningitas  – tai infekcinis nervų sistemos susirgimas, labiausiai pažeidžiantis minkštuosius smegenų dangalus ir sąlygojantis jų uždegimą bei smegenų skysčio infekcinius ir uždegiminius pakitimus. Gali sukelti įvairios etiologijos sukėlėjai – bakterijos bei virusai. thumb|Meningitas|450px
Ligos sukėlėjas
Gramneigiama bakterija, panaši į dvi kavos pupeles. Jis randamas pūlinio likvoro leukocituose, priklauso neiserijų genčiai ir vadinamas Neiseria meningitidis. Meningokokai labai neatsparūs, greitai žūva nuo šalčio ir aukštos temperatūros. Meningokokų būna sveikų ir sergančių katarais žmonių nosiaryklėje. Jie skirstomi į serologinius tipus: A, B, C, D, X, Y, Z. Virulentiškiausi yra A tipo meningokokai. Infekcijos šaltinis yra ligoniai, sergantys visomis ligos formomis, ypač nazofaringitine, taip pat sveiki meningokokų nešiotojai. Serga įvairaus amžiaus bei lyties asmenys, tačiau bakteriniu meningitu dažniausiau serga vaikai ir paaugliai. Virusais užsikrečiama su įkvepiamu oru, į kurį šie patenka ligoniui kosint, čiaudint (oro – lašelinis būdas), arba per burną (su maistu, per neplautas rankas). Bakterijos taip pat neretai patenka per kvėpavimo takus, tačiau gali pasiekti smegenų dangalus iš kito organizme esančio infekcijos šaltinio kontaktiniu arba kraujo keliu (pvz., iš ausies, sinusų, kitų gretimų bei atokesnių sričių uždegimo židinių). Didžiausia tikimybė susirgti yra vasario ir gegužės mėnesiais.
Ligos eiga
Bakterinio meningito ankstyvieji simptomai: bendras negalavimas, karščiavimas, galvos skausmas, pykinimas ar/ir vėmimas, mieguistumas, galimas bėrimas. Kiek vėliau atsiranda šviesos baimė, padidėjęs dirglumas (erzina šviesa, garsas, prisilietimas), kaklo raumenų įtempimas, sumišimas, sunkiais atvejais traukuliai, gilus slopinimas (koma). Neurologinio ištyrimo metu nustatomi specifiniai meninginiai simptomai. Kūdikis gali būti irzlus ar, atvirkščiai, labai vangus, vemti, jo momenėlis paprastai įtemptas arba pulsuoja. Virusinio meningito simptomai ne tokie ryškūs, gali vyrauti galvos skausmas. Eiga yra ūmi, todėl nedelsiant reikia kreiptis pagalbos į medikus. Negydant ar gydant uždelstą atvejį, pacientas gali mirti.
Komplikacijos
Grėsmingiausia komplikacija – galvos smegenų uždegimas ir pažeidimas (meningoencefalitas), galvos smegenų pūlinio (absceso) ar pūlių sankaupos (empiemos) susiformavimas. Jei liga anksti nustatoma ir skubiai gydoma, įmanomas visiškas pasveikimas. Tačiau galimi liekamieji reiškiniai: nuovargis, atminties (ypač trumpalaikės) bei dėmesio koncentracijos sutrikimas, žymiai rečiau – elgesio ar mokymosi, klausos sutrikimai, o itin sunkiais, komplikuotais atvejais – galvos smegenų pažeidimas, smegenų vandenė, epilepsija, intelekto defektai. Virusinis meningitas ne visais atvejais toks grėsmingas, tačiau taip pat būtinas skubus stacionarinis gydymas, nes galima komplikacija – encefalitas.
Gydymas
Meningitas – skubios medicininės pagalbos reikalaujanti būklė. Įtariant meningitą, privaloma pacientą paguldyti į ligoninę. Ligonį tiria ir gydo neurologas, infekcionistas ar/ir gydytojas reanimatologas, jei būklė labai sunki. Ištyrus smegenų skystį, parenkamas specifinis gydymas. Bakterinio meningito gydymui skiriami antibiotikai, kartu taikomi smegenų pabrinkimą mažinantys, imunitetą stiprinantys vaistai. Nustačius kitą infekcijos šaltinį organizme (ausų, sinusų uždegimą, dantų ir kt. ligas), būtina jį nedelsiant gydyti vaistais ar operaciniu būdu. Sergant virusiniu meningitu, specifiniai priešvirusiniai vaistai gali būti skiriami tik kai kuriais atvejais, pvz., Herpes viruso infekcijai gydyti skiriamas acikloviras. Visuomet svarbus simptominis gydymas: skysčių balanso korekcija, nuskausminantys vaistai, jei reikia – smegenų pabrinkimą mažinančios priemonės, slauga.
Profilaktika
Privaloma vakcinacija nuo tuberkuliozės, tymų, parotito (skiepijami kūdikiai ir vaikai). Galima vakcinacija nuo meningokoko, Haemophilus influenzae – skiepijami kūdikiai, vyresni vaikai ir suaugę. Asmenys, kurie kontaktavo su meningokokiniu meningitu sergančiu ligoniu, gali būti vakcinuojami, profilaktiškai skiriama antibiotikų. Svarbus savalaikis visų infekcinių ligų, kurios gali tapti meningito priežastimi, gydymas.
Morfologija
thumb|6.Smegenų sandara|400px
Juodeliai (reikšmės)
Juodeliais vadinami kaimai:
Jonas Bučas
Jonas Bučas (1900 m. lapkričio 24 d. Puodžiūnuose, Linkuvos valsčius – 1973 m. spalio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, Vilniaus universiteto rektorius.
Biografija
Nuo 1940 m. dėstė Vilniaus universitete (VU). 1941 m. profesorius. 1944 m. VU Ekonomikos fakulteto dekanas, 1945–1947 m. prorektorius. 1946 m. LSSR mokslų akademijos narys korespondentas. 1948–1956 m. VU rektorius. 1951–1958 m. LSSR AT deputatas.
Rašė ūkio planavimo, mokesčių, pensijų ir pašalpų fondų klausimais. Svarb. veikalas: Ekonominio pajėgumo principas mokesčių paskirstymo teorijoje (1935 m.). 2008 m. rugpjūčio 29 d. VU atidaryta profesoriaus ekonomisto Jono Bučo vardo auditorija.
Linas Šalkus
Linas Šalkus (g. 1966 m. birželio 26 d. Panevėžyje) – Lietuvos krepšinio treneris.
Palikęs „Sakalų“ klubą L. Šalkus tapo LKL debiutuojančios Marijampolės „Sūduvos“ treneriu konsultantu, o jau po keleto savaičių tapo vyriausiuoju šios komandos treneriu. 2009 m. sausio pababigoje sutartis su treneriu buvo nutraukta.
2010 m. gruodžio mėn. tapo Palangos „Naglio“ sporto direktoriumi.
Bagaslaviškio Igno Šeiniaus pagrindinė mokykla
Širvintų rajono Bagaslaviškio Igno Šeiniaus pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Širvintų raj., Bagaslaviškyje, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190361122. Steigėjas Širvintų rajono savivaldybės taryba. Pavadinta rašytojo ir diplomato Igno Šeiniaus vardu.
Literatūra
Literatūra – tautos, epochos arba visos žmonijos rašytinių ir spausdintinių kūrinių visuma, raštija.
Terminas literatūra gali būti taikomas tiek pavieniams rašytiniams kūriniams, tiek ir apimant visus rašytinius viso pasaulio, tam tikros kultūros ar tam tikros epochos kūrinius. Terminas kilęs iš lotyniško žodžio littera, reiškiančio raidę. Kartais šis terminas gali būti naudojamas apibrėžiant grožinių kūrinių visumą arba atskirą kūrinių kuriuo nors klausimu aibę, pvz.: antikos literatūra, mokslinė literatūra, teisinė literatūra, religinė literatūra ir t. t.
Bagaslaviškio Igno Šeiniaus pagrindinė mokykla
Istorija
miniatiūra|left|Mokykla 2017 m. pavasarį
Literatūra
Literatūra laikoma viena iš meno rūšių, tačiau literatūros kaip meno ribas apibrėžti taip pat yra sunku, nes ne visada aišku kam priskirti, pvz., filosofinius kūrinius, pjeses arba filmų scenarijus.
Bagaslaviškio Igno Šeiniaus pagrindinė mokykla
Istorija
Pirmoji parapijinė mokykla Bagaslaviškyje įkurta 1906 m. klebonijoje. Vėliau buvo pastatyta medinė mokykla, kuriai 1931 m. sudegus, vaikai vėl buvo mokomi klebonijoje. Pirmoji mokytoja buvo Anastazija Penda. Mokiniai buvo mokomi tik skaityti ir rašyti, mokymas vyko tik rusų kalba. 1915–1918 m. mokykloje buvo keturios klasės ir mokiniai mokomi ne tik rusų, bet ir lietuvių kalba. Nuo 1915 m. mokykloje buvo dėstoma tikyba. Per savaitę du kartus iš Gelvonų atvažiuodavo popas, o lietuvių mokinius katekizmo mokydavo Bagaslaviškio kunigai. 1919–1920 m. lenkų ir vokiečių okupacijos metu mokykla neveikė.
Literatūra
Literatūros, kaip ir kitų menų kūriniai skirstomi į tam tikras grupes – literatūros rūšis. Jau nuo antikos laikų samprotaujama apie tris pagrindines literatūros rūšis. Tai epika, lyrika ir drama. Šios rūšys viena nuo kitos skiriasi kalbinės raiškos, žmogaus vaizdavimo pobūdžiu. Epikoje vyrauja pasakojimas, jos žanrai: epas, esė, romanas, apysaka, apsakymas… tuo tarpu dramoje svarbiausią vaidmenį užima veiksmas. Jos žanrai – tragedija, komedija, tragikomedija, drama (siaurąją prasme)… Lyrika – jausmų ir minčių raiškos menas, jos žanrai – eilėraštis, sonetas, trioletas…
Literatūros rūšys
Literatūra gali būti grupuojama pagal įvairius kriterijus:
Bagaslaviškio Igno Šeiniaus pagrindinė mokykla
Istorija
1921 m. vėl atidaryta pradinė mokykla. Dėstoma lietuvių ir rusų kalbomis. Pradinėje mokykloje dirbo mokytojai Strazdienė, Tėrilienė, J. Daračiūnas, M. Jakučiūnas.1949–1950 m. mokykloje mokėsi 116 mokinių. 1951–1952 m. – 104 mokiniai. 1952 m. Bagaslaviškyje įsteigta septynmetė mokykla. Pirmuoju mokyklos direktoriumi buvo Stasys Pulkauninkas. Tais metais mokykloje mokėsi 122 mokiniai, o kitais jau 155. Mokykloje dirbo 8 mokytojai. 1957–1958 m. mokykloje mokėsi 188 mokiniai. 1958 m. mokykla performuota į vidurinę, mokykloje dirbo 14 mokytojų. 1960 m. išleista pirmoji 20 abiturientų laida.
Velingtono sala
thumb|250px|Salos (su Puerto Edenu) reginys
Velingtono sala  – sala Čilės salyne, Ramiajame vandenyne, į vakarus nuo Pietų Patagonijos ledlaukio. Priklauso Magelano ir Čilės Antarktidos regionui. Plotas 5556 km². Aukštis iki 1046 m (Nuestra Senjoros k.). Nuo žemyno atskirta Mesijė sąsiauriu, nuo Dievo Motinos salos – Trinidado sąsiauriu. Didžioji Velingtono salos dalis įeina į Bernardo O’Higgins nacionalinį parką. Apaugusi mišriaisiais miškais.
Saloje gyvena apie 250 gyventojų, susitelkusių Puerto Edeno miestelyje. Yra išlikusių indėnų alakalufų. Verčiamasi žvejyba, miško ruoša.
Edvardas Sokolovskis
Edvardas Sokolovskis (slapyvardis Tomaš, 1878 m. Vilniuje – 1932 m. balandžio 18 d. Maskvoje) – Lietuvos spaudos ir politinis veikėjas.
Biografija
1889 m. – Vilniaus socialdemokratų grupės narys, 1896 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1897–1898 m. – partijos laikraščio „Echo zycia robotnickiego“ redaktorius.
1900–1901 m. – Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratijos vyriausiosios valdybos narys. 1905 m. – revoliucinių įvykių Vilniuje dalyvis. 1905–1907 m. suimtas ir ištremtas. 1908–1910 m. – žurnalo „Trybuna“ redaktorius.
1911–1912 m. priklausė RSDDP Vilniaus organizacijai, 1910 m. vėl ištremtas į Sibirą. 1918–1919 m. – RSDDP menševikų grupės, Vilniaus darbininkų atstovų tarybos narys. 1919–1930 m. – Lenkijos komunistų partijos narys. 1919 m. – vienas visuotinio žemės ūkio darbininkų streiko organizatorių, 1923–1926 m. – Valstiečių Internacionalo tarybos narys. Nuo 1926 m. gyveno Rusijoje.
Kalbų šeimos
thumb|250px|Pasaulio kalbos thumb|250px|Pasaulio kalbų šeimos thumb|250px|Kalbų šeimos ir jų pogrupiai
Pasaulio kalbos gali būti skirstomos į kalbų šeimas. Kalbų šeima yra genetiškai susijusios, t. y. iš vienos prokalbės kilusios kalbos. Kai kuriose kalbų šeimose, sistemiškai lyginant atskiras kalbas, galima iki tam tikro lygio šią prokalbę rekonstruoti.
Tiek praeityje, tiek šiuo metu egzistuoja hipotezės, pagal kurias atskiras kalbų šeimas galima jungti į dar didesnius vienetus, vadinamąsias makrošeimas (pvz., nostratinės kalbos, eurazinės kalbos, Dene-Kaukazo). Šios hipotezės iki šiol nesusilaukė tyrinėtojų daugumos palaikymo.
Pasaulyje yra kiek daugiau nei 7 000 šnekamųjų kalbų. Kalbančiųjų tomis kalbomis skaičius labai skiriasi – nuo kinų kalbos, kurią vartoja daugiau kaip milijardas žmonių, iki nykstančių kalbų, kuriomis šneka vos keletas žmonių. Paprastai kalba šneka tam tikra viena tauta. Tačiau yra kalbų, kurias vartoja kelios tautos, net kelios valstybės.
Daugelį žmonių šnekamųjų kalbų (be jų, dar yra dirbtinių kalbų) galima priskirti tam tikrai kalbų šeimai ir grupei. Kalbos į šeimas skirstomos pagal jų giminiškumą, t. y. į vieną šeimą patenka iš vienos prokalbės kilusios kalbos. Ši prokalbė retai yra tiesiogiai žinoma, nes daugelis kalbų turi trumpą rašytiniuose šaltiniuose užfiksuotą istoriją.
Nepaisant to, taikant lyginamuosius metodus tokios prokalbės bruožus galima atkurti pagal dabartines kalbas, naudojantis dar XIX a. sukurtu Augusto Schleicherio.rekonstrukcijos metodu. Šitaip rekonstruota indoeuropiečių prokalbė (nes ja buvo šnekama dar prieš rašto atsiradimą). Kalbos, kurių nepavyksta priskirti nė vienai kalbų šeimai, vadinamos izoliuotomis.
Kalbų šeimos skirtomis į grupes ir pogrupius pagal kalbų giminiškumo laipsnį (pvz., lietuvių kalba yra indoeuropiečių kalbų šeimos baltų grupės, kilusios iš baltų prokalbės, rytų baltų pogrupio kalba).
Afrika ir pietvakarių Azija
'''žr. pagrindinį straipsnį Afrikos kalbos'''
Šiaurės Amerika
Žinomas lingvistas Dž. Greenbergas (J. Greenberg) pasiūlė senąsias Amerikos kalbas klasifikuoti į tris grupes:
tačiau dėl senųjų Amerikos kalbų klasifikacijos diskusija tebevyksta.
Centrinė Amerika ir Pietų Amerika
'''žr. pagrindinį straipsnį Indėnų kalbos'''
Šiaurės Amerika, Centrinė Amerika ir Pietų Amerika
'''žr. pagrindinį straipsnį Indėnų kalbos'''
Tolesnio grupavimo bandymai
Kalbininkai mėgina susieti jau išskirtas kalbų šeimas tarpusavyje (į superšeimas) bei atrasti izoliuotų kalbų ryšius su kitomis kalbomis. Žemiau pateikiami įvairių kalbininkų pasiūlyti kalbų šeimų grupavimai (jie visi nėra iki galo įrodyti):
Rokas Janilionis
Rokas Janilionis (g. 1990 m. rugpjūčio 28 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis Anglijos žemesniojo diviziono komandose, saugo pozicijose.
Profesionalią karjerą pradėjo Vilniaus „Žalgirio“ komandoje. Vilniaus „Žalgiriui“ iškritus į pirmąją lyga žaidė pagrindinėje komandoje, o sugrįžus į A lygą atstovavo dubleriams. 2011 m. transferų lango mete persikėlė į Tauragės „Tauro“ komandą. 2012 m. žaidė Vilniaus „Polonijos“.
Kalmukijos herbas
thumb|right|200px|Kalmukijos respublikos herbas Kalmukijos herbas – oficialus Kalmukijos respublikos simbolis, patvirtintas 1996 m. birželio 11 d.
Herbo aprašas
Herbo skydas apvalus, auksinis su žydru bordiūru, kurio viduryje eina mėlynas nacionalinis ornamentas zeg ir kurio išorinis kraštas plati mėlyna linija. Skydo centre raudono Ulana zala (vėduokliškas galvos apdangalas) ir balto chadako juoda išvirkščiąja puse atvaizdai.
Skydo viršuje apvalus žydras skydelis su siauru mėlynu apvadu, kurio centre senovinis simbolis Derben Oirat (keturi persipynę žiedai raudonais viduriais). Maždaug 1/6 skydelio išskišęs virš pagrindinio skydo viršaus.
Ant apatinio skydo krašto užklotas dviem eilėmis puslankiu išdėstytų baltų lotoso vainiklapių. Apatinės eilės vainiklapiai išsikiša už apatinio skydo krašto.
Akrisijas
Akrisijas graikų mitologijoje – Argo karalius, Abo (Abanto) ir Aglajos sūnus, Linkėjo ir Hipermnestros anūkas. Turėjo brolį dvynį Proitą (Proetą), su kuriuo, esą, dar motinos įsčiose nesutarė. Aksisijus Proitą išvijo, bet uošvis jį privertė pasidalyti valdžia su broliu. Akrisijus gavo valdyti Argą, o Proitas – Tirintą.
Pagal pranašystę, Aksirijus turėjo žūti nuo anūko rankos, todėl kai jo dukra Danaja subrendo, Akrisijus uždarė ją į bronzinį bokštą. Kai gimė Dzeuso ir Danajės sūnus Persėjas, Akrisijas uždarė anūką į skrynią ir įmetė į jūrą. Skrynia pasiekė krantą, bangos jį atplukdė į Serifo salą. Ten skrynią pagavo Diktis, jis paėmė ir augino Persėją. Persėjas užaugo, tapo didvyriu įveikęs Medūzą ir išlaisvinęs Andromedą.
Vėliau Persėjas grįžo į Argą ir ėmė ieškoti tėvo. Išsigandęs Akrisijas atsiminė pranašystę ir paliko Argą, išvyko į pelasgų žemę. Larisos karalius Teutamidas kaip tik rengė gimnastikos žaidynes savo mirusiam tėvui paminėti. Persėjas atvyko čia, norėdamas dalyvauti rungtynėse. Kai jis penkiakovės metu metė diską, netikėtai pataikė Akristijui į koją ir taip smarkiai, kad tas čia pat krito negyvas. Dabar didvyris suprato, kad pranašystė išsipildė ir palaidojo Akrisiją už miesto. Po senelio mirties jis galėjo grįžti į Argo sostą, bet manė, kad nuodėmė paveldėti sostą iš to, kas mirė nuo tavo rankos. Todėl jis išvyko į Tirintą, kur tada karaliavo Akrisijo brolio Proito sūnus Megapentas. Su juo Persėjas pasikeitė sostais, tokiu būdu Megapentas tapo Argo karaliumi, o Persėjas karaliavo Tirinte. Jis aptvėrė siena Mikėnus ir Midėją.
Robert E. Howard
Labiausiai žinomas kaip sukūręs veikėją Konaną barbarą, kurio svarba populiariojoje kultūroje prilyginama Tarzanui, Grafui Drakulai, Šerlokui Holmsui ir Džeimsui Bondui. Pagal Hovardo darbus pastatyti filmai kino filmai: „Conan the Barbarian“, „Conan the Destroyer“, „Red Sonja“, „Kull the Conqueror“ ir kiti.
Rašytojas, dėl tuberkuliozininkės motinos, problemų asmeniniame gyvenime ir kankinusios depresijos, nusišovė 1936 m. birželio 11 d. Kitą dieną mirė ir nuo birželio pradžios komoje gulėjusi motina. Abu kremuoti birželio 14 d. dvigubose laidotuvėse Greenleaf kapinėse, Brownwood mieste, Teksase.
Hovardo namai Cross Plains mieste, Teksase, buvo restauruoti ir paversti muziejumi, kuris įtrauktas į JAV Nacionalinį istorinių vietų registrą. Kiekvienais metais, antrąją birželio savaitę, miestas švenčia „Robert E. Howard Days“. Renginys nuolat sutraukia šimtus rašytojo gerbėjų.
Himik Grodno
Himik Grodno gali reikšti:
1983 m. Copa América
'''1983 m. Copa América''' – Copa América turnyras, vykęs 1983 m. rugpjūčio 10–lapkričio 4 d. Turnyre dalyvavo visos 10 CONMEBOL narių. Čempionatas neturėjo šalies šeimininkės, visos varžybos vyko „namų–svečių“ principu. Tai buvo paskutinis tokio formato Copa América čempionatas. Nuo 1987 m. čempionatas vyksta vienoje šalyje.
Čempionais tapo Urugvajaus futbolininkai, finaliniame lygyje 2:0 ir 1:1 nugalėję brazilus.
Varžybos
Paragvajus, kaip titulą ginanti komanda, žaidė iš karto pusfinalyje.
Dvarviečiai (Upyna)
Dvarviečiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Upynos, kairiajame Šunijos upelio krante. Upynos seniūnijoje yra tik kaimo dalis, kita dalis – Skaudvilės seniūnijoje (Dvarviečiai (Skaudvilė)).
Žebri Vielkiai
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 17 namų ir 118 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 32 namai ir 192 gyventojai. Šalia kaimo yra Lužitėnų kultūros žmonių pilkapynas.
Ferdinandas Jakšys
Ferdinandas Pranas Jakšys (1937 m. gegužės 20 d. Svėdasuose, Rokiškio apskrityje – 2022 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje ) – Lietuvos aktorius, teatro režisierius.
Biografija
Gimė Svėdasuose 1937 m. gegužės 20 d. Tėvas – amatininkas, Svėdasų batsiuvys. Sesuo Žaneta Jakšytė-Kibickienė (g. 1946 m.) – prancūzų kalbos mokytoja, vertėja, verslininkė.
1945–1950 m. baigė penkių klasių Svėdasų pradinę mokyklą, 1950–1952 m. toliau mokėsi Duokiškio vidurinėje mokykloje (Rokiškio raj.), 1952–1954 m. – Kamajų vidurinėje mokykloje (Rokiškio raj.), 1954–1956 m. baigė Utenos 2-ąją vidurinę mokyklą (dabar – Utenos Rapolo Šaltenio pagrindinė mokykla). 1956–1957 m. mokėsi Utenos medicinos mokykloje, įgijo sanitaro specialybę.
1957–1961 m. studijavo Lietuvos konservatorijos Teatriniame fakultete, įgijo aktoriaus išsilavinimą. 1964–1969 m. neakivaizdžiai tęsė studijas Maskvos (Rusija) valstybiniame Anatolijaus Lunačarskio teatro meno institute (GITIS), kur studijavo teatrologiją.
1961–1965 m. dirbo Šiaulių dramos teatre aktoriumi. 1965–1995 m. jis buvo naujai įkurto Vilniaus Jaunimo teatro aktorius ir režisierius. 1980–1984 m. jis dirbo ir Lietuvos konservatorijos Aktoriaus meistriškumo katedros dėstytoju. 1994–2011 m. buvo Vilniaus senjorų teatro režisierius ir meno vadovas, vaidino ir kitų teatro trupių pastatymuose, rengė autorines programas. Iš viso scenoje ir kitur sukūrė kelis šimtus vaidmenų. F. Jakšio vaidybai būdingas humoras, grotesko atspalviai, akcentuotos detalės.
2018 metais aktoriui Ferdinandui Jakšiui buvo suteiktas Anykščių garbės piliečio vardas.
Šeima
Žmona Marija Rožė Jakšienė (g. 1939 m.) – gydytoja anesteziologė reanimatologė.
Duktė Eglė Jakšytė-Ramanauskienė (g. 1965 m.) – teatro režisierė.
Andinė lapė
Dydžiu ir išvaizda primena rudąją lapę. Kailis rudas, pilkas, ant nugaros gali būti matomas dryžis. Gyvena atviruose, skurdžia augalija padengtuose plotuose: kalnų stepėse, Altiplane, Patagonijos plokščiakalnyje. Minta graužikais, triušiais, driežais, paukščiais, kartais užpuola avis, kartais maitinasi maita, augalais.
Agryzas
Agryzas  – miestas Rusijoje, Tatarstano šiaurėje, apsuptas Udmurtijos, prie Agryzkos upės (Ižo intakas). Rajono centras. Statybinių medžiagų, maisto pramonė. Geležinkelio mazgas (geležinkeliai į Kazanę, Iževską, Jekaterinburgą).
Istorija
Agryzas minimas nuo 1646 m. Miesto statusas suteiktas 1938 m.
Jakšiškio pilkapynas
Jakšiškio pilkapynas – pilkapynas Anykščių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Jakšiškio kaimo (Kavarsko seniūnija).
Pilkapynas
Pilkapynas yra 0,2 km į pietus nuo Dagios ir Šventosios santakos, 0,1 km į rytus nuo Šventosios kairiojo kranto, miške. Pilkapyne yra apie 150 pilkapių, išsidėsčiusių 50–100 m pločio ir apie l km ilgio ruože. Pietvakariuose pilkapynas baigiasi ant aukštos kalvos. Pilkapiai įvairaus dydžio, nuo 6-8 iki 10–15 m skersmens ir nuo 0,6 iki 1-1,5 m aukščio, juosiami griovių. Pilkapių forma būdinga IX a. – XII a. Pilkapyne žvalgomuosius tyrimus 1969 m. atliko Istorijos instituto, 1974 m. – Mokslinės metodinės paminklų apsaugos tarybos archeologai. Nuo Jakšiškio pilkapyno apie 0,15 km į pietus yra Knitiškių pilkapynas.
Pazūkų šv. Elžbietos koplyčia
miniatiūra|250px|right|Pazūkų koplyčia apie 1935 m.
'''Pazūkų šv. Elžbietos koplyčia-mauzoliejus''' – koplyčia su laidojimo rūsiu, esanti Panevėžio rajone, paribyje su Pasvalio rajonu, Pazūkų kaime, apie 8 km į pietvakarius nuo Pušaloto. Priklauso Pušaloto šv. apaštalų Petro ir Povilo parapijai. Pastatyta 1894 (kitais duomenimis, 1890) m. Fundatorė vietos dvarininkė Viktorija Leparskienė (Liparckienė).
Koplyčia stovi senosiose kaimo kapinaitėse, aptvertose mūrine tvora. Išlikusios kelios kapavietės, buvusio paminklo su kolona postamentas. Vieta prižiūrima, ant pastato frontono pritvitintos lentelės su datomis „1894. 1990“. Aplinkui plyti atviri dirbami laukai. Koplyčia pasiekiama iš kelio, Pazūkuose pavažiavus 0,5 km į šiaurę sezoniniu lauko keliu.
Istorija
Dvarininkės Leparskienės rūpesčiu iš raudonų degtų plytų sumūryta koplyčia atstojo nedidelę kaimo bažnytėlę. Bažnytėlė stačiakampė, vos 3X4 m dydžio, lyg didelės bažnyčios maketas. Joje buvo altorius, ant sienų stacijėlės. Du langai ir vienos stiklinės durys. Apačioje – rūsys. Rūsio gale – langelis, pro kurį matėsi Leparskienės karstas su palaikais. Leparskienei mirus, jos dvarelis buvo tuoj išparduotas.
Bažnytėlės priekis paaukštintas, ant jo – trys kryželiai. Buvo apmūrytos ir kapinaitės. Mūrą apdengė molio čerpėmis. Įėjimas į kapinaites buvo pro geležinius suveriamus vartelius. Kapinaičių pakraščiais augo medžiai ir alyvų krūmai. Bažnytėlės dešinėje stovėjo paminklas: apačioje postamentas iš kampuoto akmens su įrašu, ant jo apvali kolona, viršuje angelas.
Varpai (almanachas)
Varpai – iliustruotas literatūrinis-publicistinis almanachas, leistas 1943–1944 m. ir leidžiamas nuo 1989 m. Šiauliuose.
Istorija
1943 m. almanachas įkurtas Algirdo Juliaus Greimo iniciatyva. Leido Šiaulių apygardos lietuvių meno ir mokslo centras, redagavo rašytojas Kazys Jankauskas. Išėjo du 328 p. ir 400 p. numeriai 10 000 egz. tiražu. Juose išspausdinta 30 rašytojų originalūs kūriniai (Jonas Aistis, Bernardas Brazdžionis, Jurgis Baltrušaitis, Kazys Bradūnas, Antanas Gustaitis, Kazys Jankauskas, Viktoras Katilius, Faustas Kirša, Vincas Krėvė, Antanas Miškinis, Henrikas Nagys, Balys Sruoga, Antanas Vienuolis, Stepas Zobarskas), straipsnių literatūros bei kultūros klausimais, vertimų, dailės kūrinių reprodukcijų.
Vyriausiasis redaktorius Leonas Peleckis-Kaktavičius, redaktorė Silvija Peleckienė. 1989–2012 m. išleisti 25 numeriai (nuo 124 iki 304 p.), kurių tiražas: 1989 m. 10 000 egz., 1992 m. – 4000 egz., 1996 m. – 500 egz., 1997–2012 m. – 1600–1000 egz.
NKP
Naujųjų komunistų partija (NKP) – radikali kairioji pogrindyje veikusi organizacija, sukurta Maskvoje 1972 m. gruodžio pabaigoje – 1973 sausio pradžioje. Organizacijos įkūrėjais laikomi Aleksandras Tarasovas ir Vasilijus Minorskis.
NKP savo teorijoje jungė ortodoksinio marksizmo, leninizmo, trockizmo ir neoanarchizmo elementus. NKP nariai TSRS ekonominę santvarką laikė socialistine, tačiau tuometinę politinę santvarką – ne socialistine (neostalinistine, biurokratiška). Jų manymu, tokia politinė santvarka buvo prieštaravimo tarp gamybinių jėgų ir gamybinių santykių reiškinys, kuris turėtų vėliau lydėti valstybę prie politinės revoliucijos. NKP nariai tokių politinės ir ekonominės santvarkų atsiradimo priežastimi laiko Stalino ir jo šalininkų pergalę prieš kitus jų politinius priešininkus TSKP 1920-ųjų m. pabaigoje – 1930-ųjų m. pradžioje.
NKP siekė įvykdyti politinę revoliuciją ir grąžinti šalį prie ikistalininių ideologinių ir politinių idėjų. NKP manė, kad šios revoliucijos avangardu turės tapti studentais.
NKP savo struktūrų ir teorinių dokumentų neturėjo. Organizaciją sudarė dvi grupės iš Maskvos ir viena grupė iš Kaliningrado (dabar – Karaliovo).
1973 m. rugsėjį NKP partija užmezgė ryšius su kita radikalia pogrindine kairiąja organizacija „Kairioji mokykla“. Iš pradžių jie sutarė ir buvo tos pačios pažiūros dėl ko žlugo 1970-1973 m. Čilės revoliucija. Po to jie padarė tas pačias išvadas ir dėl TSRS politinės santvarkos. 1974 m. gegužę NKP ir „Kairioji mokykla“ susitarė dėl susijungimo. Abi organizacijos susijungė 1974 m., pasivadinusios Tarybų Sąjungos neokomunistų partija (TSNKP).
Eželiškės
Eželiškės – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Požerės ežero. Kaimo pietus kerta automagistralė.
Pietų Džordžijos ir Pietų Sandvičo Salos
thumb|left|300px|Pietų Džordžijos ir Pietų Sandvičo salų žemėlapis Pietų Džordžijos ir Pietų Sandvičo Salos  – Jungtinės Karalystės užjūrio teritorija Pietų Atlante. Į jas pretenzijas reiškia Argentina. Teritorija sudaryta 1985 m., iki tol įėjo į Folklando salų teritoriją.
Salyną sudaro Pietų Džordžijos (Pietų Georgijos) sala ir atokiau esančios mažesnės Pietų Sandvičo salos. Administracinis centras – King Edvard Pointas, taip pat yra buvusi banginių medžiotojų stotis Griutvikenas.
Klimatas
Klimatas atšiaurus. Maksimali paros temperatūra Pietų Džordžijoje, jūros lygyje, yra 0 °C žiemą (rugpjūtį), ir 8 °C vasarą (sausį). Minimali žiemos temperatūra paprastai būna apie -5 °C, kartais iki -10 °C. Didžiausia kada nors užregistruota temperatūra buvo 23,5 °C Griutvikene.
Metinis kritulių kiekis Pietų Džordžijoje lygus 1500 mm. Didžiają kritulių dalį sudaro šlapdriba arba sniegas.
Salas supančios jūrų temperatūra siekia iki 0 °C rugpjūčio pabaigoje, ir maždaug 4 °C balandžio pradžioje.
thumb|left|250px|Pietų Džordžijos sala
Juodeliai (Biržai)
Juodeliai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Biržų, prie kelio, Apaščios kairiajame krante. Stūkso Juodelių piliakalnis.
Vitaly Potapenko
Vitaly Mykolayovych Potapenko (lt: Vitalijus Mikolajovičius Potapenko; g. 1975 m. kovo 21 d. Kijeve) – buvęs Ukrainos krepšininkas, treneris.
Karjera
V. Potapenkos karjera prasidėjo viename garsiausių Ukrainos klubų – Kijevo „Budivelnik“. Šioje komandoje praleidęs trejus metus krepšininkas susigundė galimybe išvykti į JAV ir tapo „Wright State“ universiteto ekipos, žaidžiančios JAV studentų lygoje (NCAA), nariu. Pasimokęs dvejus metus ukrainietis nusprendė, kad mokslų jam pakaks ir perėjo į Klyvlendo „Cavaliers“, kuriame žaidė trejus metus.
Vlado Perlemuter
Vlado Perlemuter (g. 1904 m. gegužės 26 dieną Kaune, tuometinėje Rusijos Imperijoje; † 2002 m. rugsėjo 4 dieną Ženevoje, Šveicarija) – iš Lietuvos žydų kilęs prancūzų pianistas ir pedagogas.
Puerto Edenas
Vilja Puerto Edenas, arba tiesiog Puerto Edenas – gyvenvietė pietų Čilėje, Magelano ir Čilės Antarktidos regione, Ultima Esperansos provincijoje, Velingtono saloje (pagrindinė jos gyvenvietė). 176 gyventojai (2002 m.). Yra nedidelis uostas. Laivais pasiekiamas iš Puerto Monto, Puerto Nataleso ir Punta Arenaso. Puerto Edene išlikusi labai negausi indėnų alkalufų bendruomenė.
Vitaly Potapenko
Karjera
1999 m. V. Potapenko tapo Bostono „Celtics“ klubo nariu. 2002 m. perėjo į Sietlo „Supersonics“. Krepšininkas šioje komandoje praleido trejus metus, o įpusėjus ketvirtiems buvo iškeistas į „Kings“ ekipą. Po trumpos karjeros Europoje sugrįžo į Ameriką ir tapo NBA komandos Indiana „Pacers“ vyr. trenerio asistentu.
Vlado Perlemuter
Nuo trejų metų gyveno Prancūzijoje, mokėsi Paryžiaus konservatorijoje pas Morisą Moškovskį (Moritz Moszkowski), vėliau pas Alfredą Korto (Alfred Cortot). 1924 metais susipažino su Morisu Raveliu (Maurice Ravel), kartu su juo pergrojo visus kompozitoriaus kūrinius fortepijonui ir vėliau tapo žymiausiu Ravelio kūrinių interpretatoriumi. Surengė ištisus koncertų ciklus, kuriuose skambėjo visi šio kompozitoriaus fortepijoniniai kūriniai. Kiti mėgiami pianisto kompozitoriai buvo Volfgangas Amadėjus Mocartas (Wolfgang Amadeus Mozart) ir Frederikas Šopenas (Frédéric Chopin). Jis ne kartą įėjo į Šopeno pianistų konkurso žiūri. Jis taip pat buvo „Paloma O'Shea de Santander“ konkurso žiuri narys (1977).
Puerto Edenas
Kartu su Velykų sala ir Vilja Las Estreljasu Puerto Edenas yra atokiausia Čilės gyvenvietė.
Vitaly Potapenko
Karjera
V. Potapenko dažnai laikomas vienu geriausių visų laikų Ukrainos krepšininkų, tačiau už Ukrainos rinktinę tarptautinėse varžybose jau seniai nebežaidžia.
Vlado Perlemuter
Antrojo pasaulinio karo metais gyveno Šveicarijoje. Į Paryžių grįžo 1950 metais. 1951–1977 m. dėstė Paryžius konservatorijoje. Paskutinį savo koncertą surengė Ženevoje 1993 m. gegužės 7 d., būdamas 89 metų. Koncerto programą sudarė tik Ravelio kūriniai.
Skuodo rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Skuodo rajono savivaldybės taryba – Skuodo rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
Teisinis pagrindas
Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Skuodo rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Veikla
Rajono meru išrinktas Stepas Dokšus, jo pavaduotoju Petras Šukys. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Aloyzas Paulikas.
Lopolitas
miniatiūra|Schema, kuri rodo lopolito formą (7). Lopolitas – didelė magminė intruzija. Šio kūno forma primena taurę ar įgaubtą grybą. Pirmą kartą terminas panaudotas Frank Fitch Grout XX a. pradžioje, aprašant darinius Minesotojo ir Ontario. Tipinės lopolitą sudarančios uolienos – ultramafinės ir mafinės magminės uolienos. Didžiausi lopolitai yra Bušveldo intruzija, Sudbury kompleksas, Skaergaard kompleksas ir kiti.
Pažų hofmeisteris
Pažų hofmeisteris  – rūmininko, vadovavusio pažams dvaro ceremonijose, pareigybė ir jas vykdantis asmuo.
Pareigybė egzistavo 1722–1917 m. Atitiko XIV klasę Rangų lentelėje. Į pažų hofmeisterius kreipdavosi „Ваше благородие“. Pažų hofmeisterius skirdavo ir jiems vadovaudavo oberkamerheras.
Pažų hofmeisterio pareiga buvo numatyti, kaip turi būti išdėstyti pažai dvaro ceremonijose, ir prižiūrėti jų išdėstymą.
Šeicho Lotfalos mečetė
Šeicho Lotfalos mečetė  – mečetė Irane, Isfahano mieste, greta Imamo aikštės; vienas iš Sasanidų architektūros šedevrų.
Mečetė pastatyta 1603–1618 m. vadovaujant architektui Bahaldinui al Amiliui, Sasanidų valdovo Abaso I Didžiojo valdymo metais. Mečetė buvo skirta karališkajai šeimai, todėl buvo mažesnė, neturėjo minaretų, priešingai nei Imamo mečetė, kuri buvo skirta visuomenei. Mečetė buvo akylai saugoma sargybinių, joks pašalietis negalėjo patekti jos vidun. Mečetė tuneliu buvo sujungta su Al Kapu rūmais. Istorijos bėgyje mečetė vadinta įvairiais pavadinimais („didžiojo kupolo“, „didžiojo tyrumo ir grožio“), tačiau ilgainiui prigijo prancūzų keliautojo Žano Šardino suteiktas Šeicho Lotfalos mečetės pavadinimas. Loftala buvo vienas pagrindinių karališkųjų rūmų imamų.
Šeicho Lotfalos mečetė pasižymi savo išskirtiniu dekoru, darančių šį statinį vienu iš įstabiausių islamo meno šedevrų. Statinio dekoravimu rūpinosi žymus dalininkas, kaligrafas Alireza Abasis. Mečetė neturi vidinio kiemo, vidinių ivanų, kvadrato formos statinį dengia paplokščias kupolas. Maldų salės vidaus sienos turkio spalvos, gausiai dekoruotos arabeskomis, kaligrafiniais įrašais iš Korano bei sufijų poezijos.
Šeicho Lotfalos mečetė kartu su kitais Imamo aikštės objektais įeina į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Esteris
130px|thumb|Karboksirūgšties esteris Esteris – organinis junginys, turintis R1–COOR2 funkcinę grupę (R1, R2 – radikalai, gali būti vienodi arba skirtingi). Esteriai gaunami alkoholiams reaguojant su karboksirūgštimis.
Gavimo schema
Šios reakcijos vykimo sąlyga yra stiprios rūgšties, pvz., H2SO4, arba vandens atėmėjo, pvz., bevandenis vario (II) sulfatas, dalyvavimas. Ši esterių susidarymo reakcija vadinama Fišerio esterifikacijos reakcija.
Gaminamo esterio išeiga padidėja naudojant vandenį sugeriančias medžiagas (pvz., koncentruotą H2SO4) arba nuolat iš reakcinio mišinio pašalinant pasigaminantį esterį.
Nomenklatūra
IUPAC nomenklatūroje esterių galūnė yra -atas. Pvz.:
Cheminės savybės
Esteriai hidrolizuojasi. Hidrolizė vykdoma rūgščioje terpėje: