cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cosmopolitan
Istorija
1930 metais „Cosmopolitan“ turėjo 1 700 000 JAV dol. apyvartos ir 5 000 000 JAV dol. pajamų iš reklamos. Akcentuojant 1940 metus, skaitalas buvo pavadintas Keturių knygų žurnalu, kai nuo pirmo paragrafo išleido vieną novelę, šešias ar septynias trumpas istorijas, du serialus, šešis ar aštuonis straipsnius ir aštuonis ar devynis specialius straipsnius, kai kitos trys dalys sudarė dvi novelės ir paplitusių neskaitomų skaitalų reziumę. Antrojo pasaulinio karo metu pardavimai pasiekė 2 000 000 JAV dol. Žurnalas pradėjo leisti mažiau skaitalų per 1950 metus. Apyvarta nukrito iki truputį daugiau negu milijono 1955 metais, tuo periodu, kai žurnalai buvo užtemdyti dėl knygų minkštais viršeliais ir televizijos augimo. Žurnalų Auksiniam amžiui atėjo galas kaip masiškai rinkai, svarbiausių interesų publikacijos užleido vietą ypatingų interesų žurnalams, skirtiems tam tikrai auditorijai.
Helenos Gurley Brown atvykimas
„Cosmopolitan“ apyvarta smuko kitame dešimtmetyje, kol 1965 metais Helena Gurley Brown tapo vyriausia redaktore ir rekonstravo žurnalą kaip naująjį „Cosmopolitan“. 1970 metų pradžioje „Cosmopolitan“ tapo moterų žurnalu, papildytu seksualiu viršeliu kas mėnesį, kur moteris (dažniausiai) apsirengusi trumpa suknele arba bikini. Brown norėjo parodyti „vienišą moterį“, kuri nėra vieniša ir mėgaujasi ikisantuokiniu seksu; visoje šalyje buvo kitų moterų, darančių tą patį.
Brown redaktorės karjeros pradžioje, žurnalas sulaukė daug kritikos. Dauguma žmonių buvo šokiruoti tuo, kaip naujai pristatomas buvęs literatūrinis žurnalas. Tačiau Brown nekreipė dėmesio ir toliau spausdino žurnalą kaip numatė.
1978 metų balandžio mėnesį vyrų „Cosmopolitan“ vienintelis leidinys buvo publikuotas kaip bandymas, skirtas kreipimuisi į vyrus. Viršelyje pasirodė Jack Nicholson ir Aurore Clement. Leidinys 1989 metais buvo publikuotas du kartus kaip „Cosmopolitan“ priedas.
Cosmopolitan šiandien
Pastaraisiais metais žurnalas, ypatingai jo viršelio istorijos įgavo daugiau seksualiai apibrėžtą stilių. Didžiosios Britanijos leidinys – „Cosmopolitan“, kuris pradėjo darbą ankstyvais 1970 metais, tapo gerai žinomas dėl seksualinio aiškumo su stipria seksualine kalba, vyrų nuogumo ir apimties tokiu temų kaip išprievartavimas. Ne taip seniai tarptautiniams skaitytojams buvo sukurtas žurnalas „CosmoMergina!“, žurnalo frančizė, skirta moteriškai paauglių auditorijai.
Šiuo metu žurnalas vaizduoja tokias temas, kaip seksas, kosmetika ir plaukai. Tokia viršelio anotacija „Kaip susitikinėti su 8 vyrais vienu metu ir atsikratyti jų“ erzina kai kuriuos skaitytojus. Trečiosios bangos feministės ginčijasi, kad nors dabartinė „Cosmo“ iteracija buvo pradėta tam, kad sustabdyti diskriminaciją ir įgalinti moteris, dabar įneša moteriai slėgimą įkvėpdama nepatogumą apie jų psichinį įvaizdį, nes gerbiama žurnalo moters seksualumo ir skulptūrinio kūno ekspozicija.
Žurnalo 1988 metų leidinyje „Cosmopoltan“ publikavo straipsnį, tvirtinantį kad moterys beveik neturi priežasties nerimauti dėl sueities su ŽIV užkrėstu vyru, po to kai geriausi esantis medicinos mokslininkai įrodė atvirkščiai. Paskelbta informacija, kad nesaugus seksas su užsikrėtusiu ŽIV vyru ne kelia moterims infekcijos užkritimo rizikos, be to konstatuojantis, kad „dauguma heteroseksualų yra ne rizikos zonoje“, ir kad neįmanoma perduoti ŽIV misionieriaus pozoje. Požiūris į straipsnį pažeidė gėjų teisės ir AIDS aktyvistai gėjų bendruomenėje, kas jautė, kad yra užsikrėtęs, ėjo demonizavimo link, dėl epidemijos.
„Cosmopolitan“ pasiekia skaitytojus iš daugiau nei 100 šalių ir yra publikuojamas 34 kalbomis, įskaitant ispanų, korėjiečių, bulgarų, portugalų, švedų, hebrajų, estų, rumunų, gruzinų, rusų, vokiečių, italų, prancūzų, malajų ir indoneziečių. Ne taip senai žurnalas buvo uždraustas Singapūre.
„Cosmopolitan“ tradiciškai buvo ir yra moterų žurnalas, aptariantis tokias temas kaip seksas, sveikata, fizinis parengimas ir mada. Nesenai žurnalas taip pat pradėjo dalintis dėmėsiu vyrų emisijai. „Cosmo tavo vaikinui“ vaizduoja kiekvieną straipsnį su unikaliais patarimais vyrams. „Cosmopolitan“ taip pat verbuoja vyrus kaip dalį savo tarnautojų atsakyti į jų moterų karštus klausimus, ir kurių vyrai negali užduoti jų gyvenime. Straipsnį „Vaikinų išpažintys“ papildo vyrų gėdingi nepasiekimai tiems, kas pakluso moteriai.
Salinis (Rokiškio r.)
Salinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 6 km į rytus nuo Kriaunų, 3 km į šiaurės vakarus nuo Antazavės. Ilgis šiaurės–pietų kryptimi 1,05 km, plotis iki 0,65 km. Altitudė 105 m. Gylis siekia 6,8 m. Susidaręs ledo lūstavetėje. Yra 3 salos, apaugusios mišku (1,2 ha, 0,35 ha, 0,06 ha), kurių bendras plotas 1,61 ha. Atabradas neplatus, padengtas žvirgždu ir smėliu, dugne slūgso sapropelingas molis. Apyežerė kalvota, miškinga. Pietuose stūkso Vėjelės miškas.
Ežeru iš šiaurės į pietryčius prateka Kumpuolė (dar vad. Marinta; iš Zirnajo į Tautesnį), priklausanti Šventosios baseinui. Taip pat įsrūva upokšnis iš Ilgelio.
Ežere sugaunami daugiausia karšiai.
Salinis patenka į Sartų regioninį parką. Prie ežero rytuose yra Salinių kaimas, vakaruose - Bradesių kaimas. Rytiniu krantu eina riba su Zarasų rajonu
Mažeikoniai
Mažeikoniai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Pakruojo miesto, prie Salvio upelio ir Pakruojo miško pakraščių. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias. Išlikusios Mažeikonių kaimo senosios kapinės (XIX–XX a. vid.).
Gucci
Gucci S.p.A. – Italijos mados namai, įkurti 1921 metais. Pagrindiniai „Gucci“ mados namų konkurentai yra „Chanel“, „Louis Vuitton“, „Yves Saint Laurent“, „Dior“, „Versace“ ir „Prada“.
„Gucci“ mados namai priklauso „Kering“ prabangos prekių įmonių grupei. „Gucci“ prekės ženklas 2011 m. užėmė trečią vietą prabangiausių prekių ženklų sąraše.
Mažeikoniai
Istorija
Buvęs nedidele gyvenviete (prieš I pasaulinį karą buvo apie 25 sodybos) sovietmečio metais naikinant vienkiemius Mažeikoniai labai išsiplėtė, kadangi apie 1950 m. buvo pastatytas MTS skyrius (vėliau tapęs ūkio mechanizacijos centru), o sujungus aplinkinius kolūkius ir įkūrus Pakruojo tarybinį mokomąjį ūkį, tapo pagrindine jo gyvenviete. Veikė biblioteka, kultūros namai, felčerių ir akušerių punktas.
Gucci
Istorija
Gucci mados namus įsteigė Guccio Gucci 1921 m. 1938 metais Gucci pradėjo plėstis ir atidarė drabužių ir reikmenų parduotuvę Romoje. 1947 metais Gucci sukūrė rankinuką su bambuko rankenomis, kuris iki šiol yra firminis kompanijos produktas.
G. Gucci žmona Aida Calvelli turėjo didelę šeimą: 6 vaikus, nors tiktai jo sūnūs - Vasco, Aldo, Ugo ir Rodolfo dalyvavo kompanijos valdyme. Po G. Gucci mirties 1953 metais jo sūnus Aldo Gucci pradėjo valdyti kompaniją ir atidarė pirmas firmines parduotuves Londone, Paryžiuje ir Niujorke. Gucci šeima visuomet garsėjo konfliktais. Nesutarimai dėl paveldėjimo ir parduotuvių valdymo dažnai šeimą skirdavo arba suvesdavo į sąjungą. Gucci plėtėsi užsienyje ir dažnai susirinkimai dėl bendrovės ateities baigdavosi rankinukų ir piniginių mėtymusi.
1960 metų pabaigoje Gucci taikinys buvo Tolimieji Rytai. Gucci atidarė parduotuves Honkonge, Korėjoje ir Tokijuje. Tuo metu bendrovė taip pat vystė savo firminį GG logotipą (Guccio Gucci inicialai).
Iki 1970 metų pabaigos Gucci išliko viena iš pirmų bendrovių pasaulyje, gaminančia prabangias prekes, kol serija katastrofiškų verslo sprendimų ir šeimos barnių vos neprivedė bendrovės iki bankroto. Tuo metu broliai Aldo ir Rodolfo valdė įmonę lygiomis dalimis. 1979 metais Aldo vystė aksesuarų kolekciją Gucci Accessories Collection (GAC) ketindamas palaikyti Gucci parfumerijos sektoriaus Gucci Parfums pardavimus, kuriuos kontroliavo jo sūnūs. GAC susidėjo iš smulkių aksesuarų, tokių kaip: kosmetiniai krepšiai, žiebtuvėliai ir parkeliai, kurie kainavo daug mažiau negu kiti bendrovės kataloginiai aksesuarai. Aldo perdavė parfumerijos kontrolę sūnui Roberto dėl susilpnėjusio valdymo iš Rodolfo pusės.
Nors Gucci Accessories Collection sulaukė didelio pasisekimo, tai buvo vienas iš faktų Gucci dinastijos subyrėjimo. Metams bėgant Gucci Parfums pardavimai žymiai padidėjo lyginant su Gucci Accessories Collection. Naujai atrasta didmeninė prekyba tapo vieninteliu prekės ženklu daugiau nei tūkstančiui parduotuvių GAC linijos.
Šropšyras
Šropšyras  – grafystė vakarų Anglijoje, Vakarų Midlandso regione. Vakaruose ribojasi su Velsu. Šropšyras – viena kaimiškiausių ir rečiausiai gyvenamų Anglijos grafysčių. Administracinis centras – Šriūsberis.
Geografija
Šiaurinę grafystės dalį užima plokščia ir derlinga Češyro lyguma. Einant į pietvakarius paviršius kyla į Šropšyro kalvas (įspūdingo gamtos grožio teritorija). Aukščiausia vieta – Brown Clee Hill (540 m). Pagrindinės upės – Severnas ir Tymas. Severno upės Aironbridžo tarpeklis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Klimatas vidutinių platumų. Per metus iškrenta 760–1000 mm kritulių. Vasarą temperatūra svyruoja apie 17-20 °C, žiemą – apie 6-7 °C.
Miestai
thumb|right|300px|Šropširo kalvos ir Čerč Stretonas
Didžiausi Šropšyro miestai (tūkst. gyv., 2001 m.):
Petrošius
Petrošius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Michailas Bakuninas
Michailas Aleksandrovičius Bakuninas (g. 1814 m. gegužės 30 d. – m. 1876 m. birželio 13 d.) – gerai žinomas Rusijos anarchistas.
M.Bakuninas iš pradžių buvo K. Markso šalininku, tačiau vėliau jų keliai išsiskyrė. Kalėjo Šliselburgo tvirtovėje, du kartus nuteistas mirties bausme, tačiau abu kartus pavyko nuo jos išsisukti.
Vienas geriausiai žinomų pirmosios kartos anarchizmo filosofų. Vienas iš „Anarchizmo tėvų“.
Petrošius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Petrošienė (ištekėjusi moteris) ir Petrošiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Michailas Bakuninas
Idėjos
Anarchizmo realizavimą visuomenėje M. Bakuninas siejo su dideliu ginkluotu masių sukilimu – anarchistine revoliucija. Jo teigimu, vienintelė priemonė galinti paraginti mases veikti yra sąmokslai ir konspiracinė veikla.
M. Bakuninas teigė, kad įvykdyta anarchistinei revoliucijai, visuomenėje privati nuosavybė išnyks savaime. Ją pakeis kolektyvinė nuosavybė. Sugriovus senąją santvarką iš šios santvarkos griuvėsių turėjo spontaniškai iškilti naujos grupinės struktūros, kurios disponuotų savomis kolektyvinėmis gėrybėmis.
M. Bakunino nuomone, valstybė – tai labiausiai nusikalstamas kūrinys žmonijos istorijoje. Nesvarbu kaip ir kieno valstybė valdoma, ji vis tiek yra grėsmė liaudies laisvei. Norėdamas panaikinti valstybę ir galvodamas apie anarchistinę revoliuciją, M. Bakuninas buvo įsitikinęs, jog norint pasiekti šį tikslą neišvengiamai bus naudojamas teroras.
Hudo kalnas
Hudo kalnas  – užgesęs ugnikalnis, JAV, Oregone. Yra 50 km į pietryčius nuo Portlando. Aukštis 3429 m (ketvirtas pagal aukštį Kaskadiniuose kalnuose). Hudo kalnas yra Hudo nacionaliniame miške. Papėdėje telkšo Trilumo ežeras. Manoma, kad paskutinį kartą išsiveržė apie 1790 m. Pirmasis 1845 m. įkopė Sam Barlow.
Alekniškiai
Alekniškiai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Kapčiamiesčio, prie kelio, ant Dumblio ežero kranto.
Teodolitas
thumb|160px|1958 m. SSRS pagamintas teodolitas
Teodolitas – kampų matavimo prietaisas. Juo vietovėje matuojami arba atidedami horizontalieji ir vertikalieji kampai, bei tolimačiu pagal matuoklę nustatomi atstumai.
Istorija
Pirmą kartą prietaisas teodolitas paminėtas 1571 m. Leonard Digges knygoje “Pantometria”. Knygoje aprašomas prietaisas turėjo padalomis sudalintą horizontalų skritulį, pritvirtintą ant vertikalaus strypo kartu su vertikaliu sugraduotu pusskrituliu. Kampai buvo atskaitomi panaudojant du pritvirtintus taikiklius, kuriais buvo nutaikoma į matuojamą objektą ir atskaitant atskaitą ties padala, prie kurios atsiduria taikiklis.
1782 m. Jesse Ramsden sukūrė teodolitą, kurį pavadino didžiuoju teodolitu (Great Theodolite), kurio horizontalusis skritulys buvo 0,91 m. skersmens, o svoris – 90 kg. Prietaisas turėjo 6 mikrometrus, kuriais naudojantis atskaitymo tikslumas padidėjo iki 1”.
Konstrukcija ir veikimo principas
Pagrindinės teodolito dalys tai vertikalusis ir horizontalusis skrituliai su limbais, kuriuose gaunama matuojamojo kampo projekcija ir atskaičiuojamos jį sudarančios kryptys.
Lubin Rudoltai
Lubin Rudoltai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 41 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Opolės kunigaikštystė
Opolės kunigaikštystė, Opelno hercogystė  – viena iš buvusių Silezijos kunigaikštysčių su sostine Opolėje. Kai valda priklausė vokiečiams ir austrams, ji vadinosi Opelno hercogystė (hercogo ir kunigaikščio titulai buvo laikomi ekvivalentiškais).
Aurelija Anužytė
Aurelija Anužytė-Laucinia, Aurelija Zuperskaitė (g. 1973 m. rugpjūčio 10 d. Panevėžyje) – lietuvių ir latvių kino, televizijos aktorė, TV laidų vedėja.
Aktoriaus Vytauto Anužio dukterėčia.
Biografija
Gimė Audronės Anužytės ir Silvijaus Zupersko šeimoje. Buvo ištekėjusi už garsaus latvių aktoriaus Ivaro Kalninio, su juo turi sūnų Miką. Gyvena Latvijoje.
Opolės kunigaikštystė
Raida
1290 m. Opolės kunigaikštystė buvo atkurta, bet dalis buvusių Opolės ir Racibužo kunigaikštystės žemių atiteko Ciešino ir Bytomo kunigaikštystėms. Vėliau Opolės kunigaikštystės teritorija ne sykį keitėsi, ir dėl tų pokyčių teritorija mažėjo iki XV a. vidurio, kai ji vėl ėmė plėstis, kol 1511 m. vėl buvo atkurta Opolės ir Racibužo kunigaikštystė. Būdama jungtinė ji atiteko Hohencolernams, po to – Habsburgams. Kurį laiką priklausė ATR valdžiusiems Vazoms, kol XVIII a. ją aneksavo Prūsijos karalystė.
Rygos arkivyskupija (Livonija)
Istorija
Livonijos vyskupija įkurta 1186 m., pradedant Kryžiaus žygius į Pabaltijį ir nukariavus pirmąsias lyvių žemes. Tada buvo skirtas pirmasis vyskupas, Meinardas, kuris rezidavo Ikškilėje. Pačioje XII a. pabaigoje įkūrus Rygą, vyskupo rezidencija perkelta ten, o 1255 m. vyskupijos rangas paaukštintas iki arkivyskupijos.
Rygos arkivyskupija buvo laikoma svarbiausia Marijos žemės valda, o arkivyskupas – aukščiausiuoju visos konfederacijos valdovu. Nepaisant to, jis turėjo nuolat konkuruoti su kitomis Livonijos vyskupijomis, ir ypač – su Livonijos ordinu. Svarbiausi karai vyko 1394–1423, 1479–1492 m. 1435 m. vyskupija įsijungė į Livonijos konfederaciją.
1556 m. Ordinas nukariavo visas arkivyskupijos žemes, tačiau arkivyskupo pozicija išlaikyta. 1561 m. reformacijos įtakoje vyskupijos gyventojai perėjo į liuteronybę, ir vyskupija panaikinta. Jos teritorijas perėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė, ir iš jų suformuota sekuliari Livonijos kunigaikštystė.
Arkivyskupai
Arcebispado de Riga
Penza
Penza – miestas Rusijoje, Penzos srities sostinė. 2010 m. sausio 1 d. duomenimis mieste gyvena 506 297 žmonės.
Istorija
Penzos miestas ant Suros upės kranto tuometės Maskvos valstybės pakraštyje buvo įkurtas 1663 m. XVIII a. miestas tapo svarbiu prekybos centru, 1801 m. tapo Penzos gubernijos centru, 1939 m. – Penzos srities sostine. Tarybiniais metais Penza tapo pramonės centru. Mieste taip pat įkurti šeši universitetai.
Susisiekimas
Pirmoji geležinkelio linija į Penzą nutiesta 1874 m. Šiuo metu miestas yra svarbus geležinkelių transporto mazgas. Pro miestą eina federalinė automagistralė M5 (Maskva – Čeliabinskas). Veikia Penzos oro uostas.
Miesto viešojo transporto sistemą sudaro troleibusai (pirmoji linija atidaryta 1948 m.), autobusai bei maršrutiniai taksi. Penza yra vienas didžiausių tramvajaus neturinčių Rusijos miestų.
Petrėnas
Petrėnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Petrėnienė (ištekėjusi moteris) ir Petrėnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Maželiai (Joniškis)
Maželiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Skaistgirio. Šalia kaimo teka Vingris ir Vilkija. Seniūnaitijos centras.
Valkiškiai
Valkiškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Papilio, prie Rovėjos. Eina kelias.
Alekniškis
Vandens telkiniai:
Valkiškiai
Istorija
1923 m. kaime buvo 30 ūkių. 1950–1991 m. Papilio kolūkio gyvenvietė. 1993–2006 m. veikė Valkiškių žemės ūkio bendrovė.
Aleksandras Berkmanas
thumb|Alexander Berkman, 1892 m. thumb|left|Alexander Berkman ir Helen Harris Aleksandras Berkmanas (g. 1870 m. lapkričio 21 d. Vilniuje – m. 1936 m. birželio 28 d. Nicoje, Prancūzija) – Rusijos rašytojas ir aktyvistas, anarchistas.
Aleksandras Berkmanas gyveno JAV, vadovavo anarchistiniam judėjimui. Jis buvo glaudžiai susijęs su Ema Goldman, Lietuvoje gimusia anarchiste, jie dažnai bendradarbiaudavo ir organizuodavo pilietinių teisių ir antikarines kampanijas.
Baltelis
Baltelis tai:
Malinovas (Bielsko apskritis)
Malinovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 36 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Mastai
Mastai̇̃  (arba Mostai, ) – miestas vakarų Baltarusijoje, 50 km į pietryčius nuo Gardino, prie Nemuno ir Zelvos upių santakos. Rajono centras. Per miestą eina Skidelio–Slonimo kelias, geležinkeliai į Gardiną, Lydą, Volkovyską. Medienos apdirbimo, maisto pramonė.
Istorija
1536 m. vietovė atiteko karalienei Bonai. 1539 m. buvo pastatyta pirmoji bažnyčia. Po gaisro 1740 m. bažnyčia buvo atstatyta. 1588 m. Mastai priskirti Gardino ekonomijai. Dėl patogaus prekybai susisiekimo miestelyje buvo įrengti dideli javų sandėliai. 1888 m. Mastuose gyveno 1317 gyventojų, veikė prieplauka, keltas per Nemuną, buvo Gardino apskrities Mastų valsčiaus centras. 1931 m. miestelyje gyveno jau ~1500 gyventojų. Mastai miesto statusą įgijo 1955 m.
Petty
Petty − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kazincbarcika
Kazincbarcika – miestas šiaurės rytų Vengrijoje, Boršodo-Abaujaus-Zemplėno medėje, 20 km į šiaurės vakarus nuo Miškolco, netoli Slovakijos sienos, Šajo upės slėnyje. Mašinų gamyba, medienos apdirbimo, chemijos (trąšų, plastikų), maisto, statybinių medžiagų, siuvimo pramonė. Kazincbarcikos apylinkėse kasamos rusvosios anglys.
Istorija
Kazincbarcika įkurta 1954 m. sujungus Šajokazinco ir Barcikos kaimus. Vystėsi kaip kalnakasybos centras.
Walter Ulbricht
Valteris Ulbrichtas (, 1893 m. birželio 30 d. Leipcige – 1973 m. rugpjūčio 1 d. Templine) – Vokietijos Demokratinės Respublikos vadovas, Vokietijos Vieningosios socialistų partijos pirmasis sekretorius. „Berlyno sienos“ statybos iniciatorius.
Biografija
Komunistiniame judėjime dalyvavo nuo 1908 m. Vykstant Pirmajam pasauliniam karui, 1915 m. buvo mobilizuotas į Vokietijos imperijos kariuomenę. Dalyvavo kautynėse Rytų ir Balkanų frontuose. Už dezertyravimą ir agitaciją prieš karą kalintas. Lapkričio revoliucijos dalyvis. 1923 m. išrinktas į Vokietijos Komunistų partijos Centro komitetą, nuo 1935 m. – VKP CK Politinio biuro narys. 1926‒1928 m. buvo Saksonijos landtago narys, 1928‒1933 m. – Vokietijos Reichstago deputatas nuo VKP.
A.Hitleriui atėjus į valdžią emigravo. 1938‒1943 m. buvo VKP atstovas Kominterne. Antrojo pasaulinio karo metais dirbo propagandinį darbą Raudonosios armijos frontuose ir tarp vokiečių karo belaisvių.
Įkūrus VDR, 1949‒1955 m. buvo Ministro pirmininko pavaduotojas, 1955‒1960 m. – pirmasis pavaduotojas. 1960‒1971 m. buvo VDR Valstybės tarybos ir Nacionalinės gynybos tarybos pirmininkas.
thumb|left|[[Mao Dzedunas|Mao, N.Bulganinas, Stalinas ir V.Ulbrichtas]]
Veiklos vertinimas
V. Ulbrichtas laikėsi stalinistinių šalies valdymo pozicijų. 1952 m. liepos mėn. paskelbė „tolygaus socializmo kūrimo“ kursą ir pradėjo pagal tarybinį pavyzdį pertvarkyti VDR ūkį – uždrausta privati prekyba, smulkūs ūkiai, nacionalizuojamos gamyklos ir vystoma sunkioji pramonė. Dėl šių veiksmų pradėjo trūkti maisto ir plataus vartojimo prekių ir prasidėjo vadinamoji „1953 m. Berlyno krizė“.
Jo iniciatyva 1961 m. rugpjūčio 13 d. buvo pastatyta „Berlyno siena“. Likus tik dviem mėnesiams iki šio įvykio V. Ulbrichtas neigė, jog ruošiamasi ją statyti.
Pečeliūnas
Pečeliūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Pečeliūnienė (ištekėjusi moteris) ir Pečeliūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Koksas
thumb|[[Antracitas (kairėje) ir akmens anglies koksas (dešinėje)]]
Koksas – iš akmens anglies gaminamas kuras, skirtas metalo lydymo krosnims aprūpinti.
Koksas yra svarbus metalurgijai. Donecko baseine (Ukraina) yra didžiulės ir giliausios pasaulyje akmens anglių kasyklos, iš kurių kasamos anglys ir naudojamos kokso gamybai. Koksas padeda gaminti geležį, todėl Ukraina pirmauja geležies rūdos gavyboje. Kryvyj Riho geležies rūdos ir už 300–400 km esantys Donecko akmens anglių telkiniai leido sukurti stiprią metalurgijos pramonę.
Carbone
Štrelazundas
thumb|right|250px|Štrelazundo žemėlapis. Štrelazundas pažymėtas kita spalva. Štrelazundas – Baltijos jūros sąsiauris, skiriantis Riugeno salą nuo Vokietijos žemyninės dalies. Sąsiaurį kerta naujas tiltas Rügenbrücke ir senas kelias Rügendamm su dviem tiltais. thumb|left|200px|Štrelazundo tiltas Sąsiauris eina maždaug šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi iš mažos, seklios įlankos Kubitzer Bodden šiauriau Štralzundo į kitą panašią įlanką Greifswalder Bodden pietryčiuose. Sąsiaurio plotis niekur neviršija 3 km pločio. Jis plačiausias pietrytiniame gale, ilgis – maždaug 25 km.
Vienintelė sala Štrelazunde yra Denholmas, kaip tik prieš Štralzuną. Per Denholmą eina Rügendamm kelias į Riugeną.
Riugeno krantas daugelyje vietų yra status, bet skardžiai protarpiais pertraukti žemo kranto su nendrynais kai kuriose vietose. Žemyno krantas yra visiškai plokščias.
Štrelazunde vyko du mūšiai. Pirmasis – 1362 m., o antrasis – 1369 m. Abiejuose Danijos karalius Valdemaras IV kovėsi su Hanzos laivynu. Abiejų pusių nesutarimai buvo suderinti 1370 m. Štralzundo sutartimi.
Elbrusas
Elbrusas (pavadinimo reikšmė – „viršūnės dvynės“) – kalnas Kaukazo kalnuose, Rusijoje, netoli sienos su Gruzija. Vakarinė Elbruso viršūnė, kurios aukštis siekia 5 642 metrus, yra laikomas aukščiausiu kalnu Europoje. Rytinė viršūnė yra šiek tiek mažesnė – 5 621 m.
Antikoje kalnas buvo žinomas kaip Strobilus. Manyta, kad čia prie uolos buvo prikaltas Prometėjas.
Kalno geografija
Elbrusas, išsidėstęs Kaukazo kalnyne, yra ties Europos ir Azijos riba. Dėl šios priežasties, kai kurie mokslininkai nesutinka, kad Elbrusas yra aukščiausias Europos kalnas ir aukščiausiu laiko Alpėse esantį Monblaną (4810 m).
Šis kalnas yra užgesęs stratovulkanas, kuris kadaise buvo aktyvus, tačiau šiuolaikinėje istorijoje nėra užfiksuota nė vieno jo išsiveržimo. Spėjama, kad paskutinis išsiveržimas įvyko maždaug I-jame amžiuje.
San Chosė de las Lachasas
San Chosė de las Lachasas  – miestas vakarų Kuboje, į pietryčius nuo Havanos. Majabekės provincijos administracinis centras. Greta miesto eina Kubos centrinis plentas. Metalurgijos, mašinų gamybos, chemijos, elektronikos, statybinių medžiagų gamybos, romo pramonė. Apylinkėse verčiamasi žemės ūkiu. Veikia Havanos žemės ūkio universitetas, nacionalinis veterinarijos centras, nacionalinis agronomijos institutas.
Istorija
San Chosė de las Lachasas įkurtas 1778 m., savivaldą gavo 1879 m. Nuo 2011 m. – provincijos centras.
Kauno kariljonas
thumb|right|250px|Kauno kariljonas Vytauto Didžiojo karo muziejaus bokšte
Kauno kariljonas – kariljonas, įrengtas Kauno Vytauto Didžiojo karo muziejaus bokšte.
Istorija
1937 m. Vytauto Didžiojo karo muziejaus bokšte gen. Vlado Nagevičiaus ir kompozitoriaus Juozo Tallet-Kelpšos iniciatyva įkurtas 35 varpų kariljonas. Jo varpai išlieti Belgijoje „Michiels jr. Tornau“ liejykloje (Turnė). Varpams suteikti žuvusių Lietuvos vaduotojų-gynėjų, laisvės kovų vardai. Vienas varpas nuliedintas Filadelfijoje (JAV) ir 1922 m. padovanotas lietuvių emigrantų kaip Laisvės simbolis išsivadavusiai tautai. Vienoje varpo pusėje buvo išlietas Vytis, kitoje – priesakas: „O, skambink per amžius Vaikams Lietuvos, kad laisvės nevertas, kas negina jos“.
thumb|left|[[Giedrius Kuprevičius Kauno kariljone]]
1956 m. pradėti nuolatiniai koncertai. Pirmieji kariljonieriai - Viktoras Kuprevičius ir Giedrius Kuprevičius. 1983 m. koncertuoti pradėjo Julius Vilnonis, vėliau Raimundas Eimontas. Kauno kariljonui kūrinių parašė Mindaugas Urbaitis, Algimantas Kubiliūnas, Vidmantas Bartulis, Viktoras Kuprevičius, Giedrius Kuprevičius, Kęstutis Kačinskas ir kt.
2005–2006 m. balandį iš esmės restauruotas. Asteno (Nyderlandai) varpų liejykloje „Royal Eijsbouts“ naujai suderinti 35 varpai. Į Kauną grįžo su 14 naujų varpų, nauja klaviatūra.
Dubulis
Dubulis (Scaphyglottis) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis.
Augalai paplitę Amerikos tropikuose.
Rūšys
Gentyje yra apie 40 rūšių: ir kt.
Livingstono kriokliai
thumb|250px|Vaizdingiausia Livingstono krioklių dalis – Ingos krioklys
Livingstono kriokliai  – slenksčių ir sraunumų ruožas Kongo upės žemupyje, žemiau Malebo ežero. Slenksčių ruožas tęsiasi 350 km, jame upės vaga nusileidžia 270 m. Sraujymės tarpeklio plotis siekia ~800 m, o vietomis – tik 300 m. Kadangi Kongo upė yra antra pagal vandeningumą pasaulyje (po Amazonės), todėl Livingstono krioklys laikomas vandeningiausiu kriokliu pasaulyje (iki 42 000 m³/s).
Kriokliai pavadinti keliautojo Deivido Livingstono garbei, nors jis pats čia niekad nėra buvęs. Tokį vardą suteikė Henris Mortonas Stenlis. Livingstono kriokliai labai apriboja laivybą Kongo upe ir atkerta Kinšasą su Brazaviliu nuo vandenyno. Kriokliui apeiti buvo nutiestas Kinšasos–Matadžio geležinkelis. Ties paskutiniąja slenksčių atkarpa, Ingos kriokliu, planuojama statyti Ingos hidroelektrinę. Jei šis projektas būtų įgyvendintas, tai būtų galingiausia hidroelektrinė pasaulyje (39 GW).
Arta (Džibutis)
Arta  – miestas Džibutyje, 35 km į vakarus nuo Džibučio miesto, Artos kalnuose. Regiono centras. Į miestą atsišakoja kelias nuo Džibučio–Dikilio plento. Papėdėje, už 3 km nuo Artos yra Vea gyvenvietė. Dėl padėties kalnuose Arta pasižymi gerokai vėsesniu klimatu, nei likęs Džibutis.
Istorija
Prancūzų valdymo metais dėl malonesnio klimato Artoje kūrėsi prancūzai bei turtingi vietiniai gyventojai. 2000 m. nuo gegužės 2 d. Artoje vyko taikos derybos Somalio klausimu.
Arta
Arta gali reikšti:
taip pat:
Oskaras Klemas
Oskaras Klemas (, ; 1822 m. liepos 23 d., Mintaujoje, Rusijos imperija – 1891 m. sausio 22 d., Vilniuje, Rusijos imperija) – carinės Rusijos generolas, Kauno tvirtovės pirmasis komendantas, jai vadovavęs 1887–1889 m.
Biografija
O. Klemas savo karinę karjerą pradėjo praporščiku 1840 m. 1870–1875 m. buvo 17-osios pėstininkų divizijos (17-я пехотная дивизия) vadu, 1871 m. jam buvo suteiktas generolo leitenanto laipsnis. 1886 m. buvo paskirtas nedidelės Bendero tvirtovės komendantu, vėliau trumpai ėjo Maskvos komendanto pareigas, po to – išsiųstas tarnauti į Kauno guberniją.
Lietuvoje
Nuo 1887 m. rugsėjo 13 d. iki 1889 m. rugsėjo 4 d. buvo pirmuoju ką tik pastatytos Kauno tvirtovės komendantu, gyveno Aukštosios Fredos dvare, pertvarkytame karinėms reikmėms. Jam vadovaujant buvo užbaigta tvirtovės statyba, suformuota jos įgula, artilerija. Tai buvo trumpas, tačiau sudėtingas tvirtovės gyvavimo pradžios laikotarpis. 1889 m. balandžio 9 d. paskirtas Vilniaus karinės apygardos vadovo padėjėju, tačiau 1891 m. vasario mėn. generolo karjerą nutraukė mirtis.
Vilniuje tarnavęs bei miręs generolas buvo palaidotas Kaune, kaip manoma, jo paties valia. Pats generolas savo tarnybą tvirtovėje vertino kaip savo aukščiausią gyvenimo pasiekimą. O. Klemo kapas su masyviu antkapiniu akmeniu išlikęs senosiose Fredos kapinėse.
Anot miesto istorijos žinovų pasakojamos legendos, 1887 m. į Kauną atvykęs komendantas laukė Kauno gubernatoriaus vizito, manydamas, kad civilinė miesto valdžia turi pirma prisistatyti naujai karinei vadovybei. Tuo tarpu miesto gubernatorius manė kitaip ir taip pat laukė naujai paskirto komendanto prisistatymo civilinei vadovybei. Abu valdininkai du mėnesius negalėjo nuspręsti, kuris iš jų svarbesnis bei savo susipažinimą pradėjo nuo abipusių skundų į Peterburgą.
Šeima
thumb|right|250px|O. Klemo kapas [[Fredos kapinėse]] Oskaras Klemas buvo septynių vaikų tėvas. Jo sūnus Vasilijus (Василий Оскарович Клемм, 1861-1938 m.) buvo pirmuoju Rusijos imperijos konsulu Indijoje, Rusijos pilietinio karo metais buvo admirolo A. Kolčako diplomatiniu atstovu Vladivostoke. Vyresnis Oskaro brolis Vilhelmas Klemas (Вильгельм Карлович Клемм, 1815–1891 m.) buvo žinomu carinės Rusijos topografu bei dailininku, vadovavo Vyriausios inžinierių valdybos braižybos dirbtuvėms.
2011 m. Kaune viešėjo Bolton-King-Beck-Klemm-Grootten šeimos atstovai, susirinkę iš Anglijos, Australijos, Prancūzijos bei Suomijos. Saugodami istorinę atmintį apie savo giminės garsųjį protėvį, jie aplankė vietas, susijusias su generolo O. Klemo gyvenimu.
Šrousberis
Šrousberis (arba Šrusberis) – miestas vakarų Anglijoje, Vakarų Midlandso regione; Šropšyro grafystės sostinė. Per miestą teka Severno upė. Geležinkeliai į Birmingamą, Kardifą, Mančesterį, Aberistvitą.
Istorija
Miestas įkurtas apie 800 m. Viduramžiais buvo svarbus prekybos vilna centras. Šrousberis pasižymi viduramžiška architektūra. Yra pilis, abatija.
Miestas kenčia nuo dažnų Severno upės potvynių.
Žymūs žmonės
Šrousberyje gimė žymus anglų gamtininkas Čarlzas Darvinas.
Jazz (albumas)
„Jazz“ – 7-as studijinis grupės „Queen“ albumas. Jis buvo įrašinėjamas 1978 m. liepos–spalio mėnesiais Šveicarijoje ir Prancūzijoje, o išleistas tų pačių metų lapkričio 10 d. Šis albumas pasižymėjo labai skirtinga stilių įvairove, o tai dažnai buvo kritikų vertinama neigiamai. Nepaisant kritikos albumas pasiekė 6 vietą JAV Billboard 200 tope. Tai buvo pirmasis „Queen“ albumas įrašytas ne JK (dėl mokestinių priežasčių).
Iš šio albumo buvo išleisti keturi singlai – „Bicycle Race“/„Fat Bottomed Girls“, „Don't Stop Me Now“, „Mustapha“ ir „Jealousy“.
Dainų sąrašas
Pirma pusė
1. „Mustapha“ Freddie Mercury 3:01
2. „Fat Bottomed Girls“ Brian May 4:16
3. „Jealousy“ Mercury 3:14
4. „Bicycle Race“ Mercury 3:01
5. „If You Can’t Beat Them“ John Deacon 4:15
6. „Let Me Entertain You“ Mercury 3:01
Antra pusė
2. „In Only Seven Days“ Deacon 2:30
3. „Dreamer’s Ball“ May 3:30
4. „Fun It“ Roger Taylor 3:29
5. „Leaving Home Ain’t Easy“ May 3:15
6. „Don’t Stop Me Now“ Mercury 3:29
7. „More of That Jazz“ Taylor 4:16
Kulvertiškiai
Kulvertiškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Eržvilko, dešiniajame Šaltuonos krante.
Istorija
XIX a. pabaigoje minimas Kulvertiškių dvaras.
Tarptautinė konvencija dėl banginių medžioklės reguliavimo
thumb|right|320px|Konvencijos šalys narės (mėlyna spalva). Tarptautinė konvencija dėl banginių medžioklės reguliavimo –  tarptautinė sutartis, kuria siekiama apsaugoti banginių populiacijas ir tarp valstybių koordinuoti banginių medžioklę.
Istorija
XIX a. antroje pusėje prasidėjusi verslinė banginių medžioklė tarpukariu ir po Antro pasaulinio karo stipriai išsiplėtė. Jau XX a. pradžioje mokslininkai perspėjo, kad nemažinant medžioklės apimčių, kai kurioms banginių rūšims gresia išnykimas. Reaguodamos į tai, šalys ėmė diskutuoti apie bendradarbiavimą ir medžioklės koordinavimą. 1931 m. buvo priimtas pirmasis tarptautinis susitarimas, inicijuotas Norvegijos, tačiau jis nebuvo sėkmingas. 1937 m. pasirašytas dar vienas susitarimas, tačiau prie jo neprisijungė Vokietija ir Japonija, o netrukus prasidėjęs karas nutraukė jos įgyvendinimą. Diskusijos dėl naujos ir išsamesnės konvencijos buvo atgaivintos 1944 m. ir po kelių tarptautinių susitikimų 1946 m. buvo priimta Tarptautinė konvencija dėl banginių medžioklės reguliavimo. Ji įsigaliojo po dvejų metų.
Struktūra
Konvencijoje yra išreiškiamas siekis tinkamai saugoti banginių populiacijas ir koordinuotai vystyti banginių medžioklės industriją. Sutartį sudaro dvi pagrindinės dalys: bendro pobūdžio konvencijos tekstas ir taip vadinamas Tvarkaraštis, kuriame surašyta detalesnė informacija apie rūšis, medžioklės kvotas, leidžiamus ir draudžiamus veiksmus. Tvarkaraštis gali būti keičiamas trijų ketvirtadalių balsų dauguma. Vienas iš žinomiausių tokio tipo pakeitimų buvo 1982 m. priimtas sprendimas nuo 1986 metų visoms reguliuojamoms rūšims nustatyti nulinį medžioklės limitą.
Pagrindinis konvencijos valdymo ir įgyvendinimo organas yra 1948 m. įsteigta Tarptautinė banginių medžioklės komisija, į kurią įeina po vieną kiekvienos valstybės narės atstovą. Komisija kasmet susirenka vis kitoje pasaulio vietoje ir priima svarbiausius su konvencija susijusius sprendimus. Be komisijos taip pat veikia trys komitetai: Finansų ir administravimo, Mokslo bei Technologijų. Konvencijos nare gali tapti bet kuri valstybė, nepaisant jos sąsajų su banginių medžiokle.
Nariai
2013 m. duomenimis, konvencijai priklauso 88 valstybės. Lietuva konvenciją priėmė 2008 m. lapkričio 25 d.
Ožtakiai
Istorija
1952 m., tada dar Varnių rajone, įkurtas Mičiurino kolūkis, kuriam priklausė ir Ožtakiai (Vaštakės). Kontorėlė – Razmų kaime. 1969 m. kolūkio valdžia persikėlė į naujus kontoros su kultūros namais ir biblioteka pastatus Ožtakiuose. Tais pat metais gyvenvietėje išgręžtas pirmasis 326 m gylio artezinis gręžinys, pastatytas vandens bokštas.
Nuo 1970 m. prasidėjo gyvenvietės telefonizacija. 1971 m. pastatyti pagrindiniai mechaninių dirbtuvių pastatai, buvo statomi gyvenamieji namai. 1980 m. Mičiurino kolūkio pavadinimas pakeistas į J. Paleckio kolūkį. Didėjo numelioruotos ir dirbamos žemės plotai. Buvo ir sunkių metų, kai, pritrūkus pašarų gyvuliams, teko žiemos metu gabentis šiaudus šėrimui iš Baškirijos ir Ukrainos.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, kolūkis išskaidytas į tris bendroves, kurios netrukus likviduotos. Renovuoti, rekonstruoti esami pastatai, atsirado naujų. Gyventojai susibūrė į bendruomenę ir 2010 m. gegužės 30 d. ją įregistravo. Pirmuoju Ožtakių bendruomenės pirmininku išrinktas A. Bajorūnas.
Bulgarijos futbolo sistema
Bulgarijos futbolo pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Bulgarijos futbolo sąjunga, kontroliuojanti ir Bulgarijos profesionalų futbolo lygą. Profesionalų lyga organizuoja Bulgarijos futbolo čempionatą (A Grupės ir B Grupės varžybas) bei taurės varžybas.
Istorija
Futbolo sąjunga įkurta 1923 m. kaip Nacionalinės sporto federacijos departamentas, nuo 1924 m. ji yra FIFA nare, 1954 m. buvo viena UEFA įkūrėjų. 1944-1948 metais sąjunga vadinosi Centriniu futbolo komitetu, 1948-1962 m. - Respublikos futbolo sekcija, 1962-1985 m. - Bulgarijos futbolo federacija.
Futbolo čempionatas pradėtas organizuoti 1924 metais.
Klubai
Bulgarijos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja šiuose turnyruose:
Ridarholmo bažnyčia
thumb|200px|right|Ridarholmo bažnyčia iš Stadsholmen salos Ridarholmo (Riterių) bažnyčia (SV Riddarholmskyrkan) – Švedijos monarchų laidojimo vieta. Bažnyčia yra nedidelėje Riddarholmen saloje Stokholmo centre, netoli karaliaus rūmų.
Ši bažnyčia laikoma seniausiu išlikusiu Stokholmo pastatu, pastatytu XIII a. pabaigoje. Iš pradžių čia buvo pranciškonų vienuolynas. Po reformacijos vienuolynas buvo uždarytas, o pastatas pertvarkytas į liuteronų bažnyčią. Pagal Flamandų architekto Viljemo Bojaus projektą, Jono (SV Johan II) valdymo metais, buvo pastatytas bažnyčios bokštas, bet jį 1835 m. liepos 28 d. sugriovė žaibas. Tada buvo pastatytas dabar esantis bokštas iš plieno.
Pamaldos bažnyčioje nebevyksta nuo 1807 m. ir nuo tada vykdomos tik Švedijos karališkosios šeimos laidotuvių apeigos. thumb|200px|right| Ridarholmo bažnyčioje yra palaidoti šie Švedijos karališkosios šeimos nariai:
Mienkišė
Mienkišė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Šalia kaimo teka Loknicos upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Razmai (Telšiai)
Razmai – kaimas pietinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietus nuo Varnių.
De Koksdorpas
De Koksdorpas – kaimas Nyderlandų Šiaurės Olandijos provincijoje. Šis kaimas – Tekselio savivaldybės dalis ir yra įsikūręs 25 km į šiaurę nuo Den Helderio.
De Koksdorpas yra šiauriausia gyvenvietė Tekselio saloje. Seniau dabartinė gyvenvietė buvo pelkė tarp Tekselio ir Eierlando salų. 1835 m. Joseph Nicolas De Cock pradėjo drenažą pelkėje žemės ūkiui, o 1836 m. įkūrę gyvenvietę, tada vadintą Nieuwdorp, tačiau vėliau miestelis buvo pavadintas įkūrėjo vardu: Cocksdorp.
miniatiūra|Eierlando švyturys|left
Šiloangas
Šiloangas arba Čiloangas  – upė Centrinėje Afrikoje. Teka daugiausia į pietvakarius, sudaro Kongo Respublikos–Kongo Demokratinės Respublikos sieną. Toliau teka per Angolai priklausančią Kabindos provinciją. Įteka į Atlanto vandenyną netoli Kakongo, prieš žiotis sudaro lagūną.
Pečkaitis
Pečkaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Pečkaitienė (ištekėjusi moteris) ir Pečkaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mentė
Paviršiai
Į šonkaulius atsikreipęs paviršius vadinamas šonkauliniu, arba priekiniu, facies costalis, s. anterior, o atsikreipęs atgal – užpakaliniu paviršiumi, facies posterior.Įdubęs šonkaulinis paviršius sudaro seklią pomentinę duobę, fossa subscapularis, o užpakalinį paviršių mentės dyglys, spina scapulae, kurį tiksliau būtų vadinti ketera, perskiria į dvi taip pat seklias duobes – antdyglinę, fossa supraspinata, ir podyglinę, fossa infraspinata.Lateralinis dyglio galas sustorėja ir virsta pečiu, acromion. Peties apatinės ir šoninės briaunos sandūra lengvai apčiuopiama po oda kaip peties kampas, angulus acromii.Į priekį yra atsikreipęs peties raktikaulinis sąnarinis paviršius, facies articularis clavicularis, susinerti su raktikaulio atitinkamu lauku.
Kampai
Kaip apverstas trikampis, mentė turi tris kraštus ir tris kampus. Kraštai: viršutinis, margo superior, šoninis, margo lateralis, ir vidinis, margo medialis. Vidinis kraštas šiek tiek išlinkęs, šoninis įlinkęs, o viršutiniame yra mentės įlanka, incisura scapulae.Kampai: viršutinis, angulus superior, apatinis, angulus inferior, ir šoninis, angulus lateralis. Viršutinis ir apatinis kampai suapvalėję, jų kontūrai matomi nugaroje, o šoninis kamaps yra sudėtingos formos. Jo viduryje matyti sąnarinė duobė,cavitas glenoidalis, susinertisu žastikaulio galva. Duobę iš viršaus riboja viršutinis sąnarinis gumburėlis, tuberculum supraglenoidale, iš apačios- apatinis sąnarinis gumburėlis, tuberculum infraglenoidale, žasto raumenims prisisegti. Sąnarinę duobę už gumburėlių juosia mentės kaklas, collum scapulae.Nuo jo į viršų ir į priekį nutįsta stambi snapinė atauga, processus coracoideus, prie kurios tvirtinasi kai kurie žasto ir krūtinės raumenys.
Nustatymas kurios pusės mentis
Norint nustatyti, kurios pusės mentė, reikia ją laikyti taip, kad trikampio viršūnė(apatinis kampas) būtų nukrypusi žemyn, mentės dyglys- atgal, o sąnarinė duobė – šoną. Galima pasirinkti ir kitokius orientyrus pagal vertikalią, strėlinę ir skersinę ašis.
Vystymasis
Trečią embriono mėnesį kremzliniame mentės modelyje ima rastis kaulėjimo centrai. Didžiausias jų apima antdyglinę duobę, mentės dyglį ir podyglinę duobę. Per pirmus gyvenimo metus kaulėjimo centras užsimezga snapinėje ataugoje, o tarp 11-18 metų – išilgai mentės vidinio krašto ir apatinio kampo, petyje ir viršutiniame bei apatiniame sąnariniuose gumburėliuose. Kaulėjimo centrai susilieja apie 16-22 metus.
Mentės sužalojimai ir skausmai
Dėl pakankamai tvirtos mentės struktūros bei jos saugios padėties žmogaus kūne, mentės sužalojimai yra gana reti. Jei jie pasitaiko, dažniausiai tai indikacija, jog yra ir rimtesnių krūtinės ląstos traumų. Nesimetriška menčių padėtis byloja apie netaisyklingą laikyseną bei galimą stuburo išlinkimą. Dažniausiai mentės skausmai indikuoja su ja besijungiančių kaulų, raumenų, ar raiščių problemas. Tačiau taip pat svarbu žinoti, jog mentės skausmai kartu su nugaros bei rankos skausmais gali būti ir kardiogeninio šoko simptomas.
Bosas (kompiuteriniai žaidimai)
thumb|right|250px|Kova su bosu žaidime „Guacamelee“. Žaidėjo valdomi personažai (dėvintys lučadorų kostiumus) privalo sprukti nuo kairėje siautėjančio didžiulio padaro tuo pat metu vengdami kliūčių ir kitų priešų Bosas  – kompiuterinio žaidimo personažas, kompiuterio valdomas žaidėjo priešininkas, paprastai sutinkamas žaidimo ar jo atskirų istorijos dalių pabaigoje, žymiai stipresnis už eilinius priešus, dažnai reikalauja palyginti ilgos kovos.
Bruožai
Bosas paprastai yra daug stipresnis nei kiti iki jo žaidėjo sutikti priešininkai. Bosas taip pat dažniausiai savo dydžiu lenkia kitus priešus ir patį žaidėjo personažą.
Kova su bosu dažnai vadinama arba. Kovos su bosais paprastai vyksta tam tikros žaidimo atkarpos kulminacijoje, paprastai žaidimo lygio pabaigoje arba saugant tam tikrą objektą. Daugumoje žaidimų pačioje pabaigoje žaidėjo laukia vadinamasis paskutinis bosas, kuris paprastai yra pagrindinis žaidimo istorijos antagonistas.
Balys Buračas
Balys Buračas (1897 m. sausio 18 d. Sidaruose, Šiaulėnų valsčius – 1972 m. liepos 28 d. Kaune) – lietuvių pedagogas, fotografas, etnografas, kraštotyrininkas, spaudos bendradarbis.
Bosas (kompiuteriniai žaidimai)
Bruožai
Kai kuriuose žaidimuose įveiktas bosas sugrįžta sustiprėjęs, kupinas naujų alternatyvių atakų. Toks ciklas gali pasikartoti keletą kartų kol žaidėjas įveikia galutinį boso pavidalą.
Balys Buračas
Biografija
Tėvas Pranas Buračas pamokė skaičiuoti, kiek vėliau vyresnysis brolis Bronius išmokė lietuviškos ir rusų abėcėlės, skaityti ir rašyti. 1903 m. brolis nupirko kelis mažus sąsiuvinėlius, kuriuose jaunasis kraštotyrininkas užrašė pirmuosius gamtos reiškinių stebėjimus ir net svarbesnius kaimo įvykius. Besimokydamas pradinėje mokykloje pradėjo užrašinėti tautosaką. 1907 m. tėvo brolis Antanas Buračas atvežė jam iš Rygos brangią dovaną – labai aštrų peiliuką. Tais pačiais metais su broliu Broniumi pateikė savo drožinius Vilniuje rengiamai pirmajai lietuvių dailės parodai.
Bosas (kompiuteriniai žaidimai)
Bruožai
Kadangi bosas gali patirti daugiau žalos nei paprasti priešai, jis paprastai turi gyvybės taškų skaitiklį, kuris vaizduojamas prie pat jo arba konkrečioje ekrano vietoje kartu su jo vardu arba atvaizdu.
Balys Buračas
Biografija
1907–1919 m. dirbo tėvų ir kaimynų ūkiuose. 1913 m. padedant Vydūnui, atspausdino etnografinius atvirukus O. Vitkauskytės knygyne Kaune ir Tilžėje. 1915–1916 m. okupacinių vokiečių dalinių mobilizuotas priverčiamiems darbams – padėjo tiesti geležinkelį. 1915 m. balandžio 14 d. netikėtai įsigijo dumplinį fotoaparatą – išmainė su vokiečiu į savo drožinėtą lazdą. Nuo tol su fotografija nesiskyrė visą gyvenimą, pirmasis mūsų krašte panaudojo fotoaparatą kraštotyros reikalams. Savo fotografijomis jis sukūrė platų ir tikrovišką etnografinės Lietuvos paveikslą.
1919 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, paleistas dėl džiovos mokytojavo Pušyniškėse. 1920–1921 m. mokėsi Šiaulių mokytojų seminarijoje. Ją baigęs, mokytojavo Narušaičių mokykloje, buvo jos vedėjas. 1922–1925 m. dirbo Diktariškių mokykloje, Šiaulėnų valsčius. 1922 m. laimėjo Lietuvos banko paskelbtą 2 litų monetos konkursą. 1925–1927 m. mokytojavo Šiaulėnų, vėliau – Varputėnų ir Žygaičių mokyklose. 1927 m. mokytojavo ir dirbo mokyklos vedėju Jurgoniškių mokykloje.
Bosas (kompiuteriniai žaidimai)
Istorija
Pirmasis interaktyvus žaidimas, pasižymėjęs kovomis su bosais, buvo „dnd“, 1975 m. pasirodęs kompiuterinis vaidmenų žaidimas, skirtas PLATO sistemai. Žaidimas pasižymėjo daugeliu pagrindinių „Dungeons & Dragons“ bruožų. Žaidimo tikslas buvo atgauti „rutulį“ iš žemiausio požemio. Rutulys saugomas lobių kambaryje, kurį sergėja aukšto lygio priešas, vadinamas Auksiniu drakonu (Gold Dragon). Tik įveikęs drakoną žaidėjas galėjo užbaigti žaidimą.
Balys Buračas
Biografija
Nuo 1928 m. pasišventė vien kraštotyriniam darbui. 1929–1930 m. studijavo grafiką Kauno meno mokykloje, jo piešinius spausdino „Žiburėlis“, „Darbymetis“, „Spaktyva“, „Šiaurės Lietuva“, vėliau fotografijas – „Karys“, „Jaunoji karta“, „Naujoji Romuva“, „Sekmadienis“, „Lietuvos žinios“. 1931–1933 m. su Peliksu Bugailiškiu dirbo Šiaulių „Aušros“ muziejaus konservatoriumi, tęsė Kupiškėnų papročių ir tradicijų aprašymus. 1934–1938 m. rinko Suvalkijos, Žemaitijos, Rytų Aukštaitijos, Šiaurės Lietuvos tautosaką.
Keliaudamas iš vieno Lietuvos pakraščio į kitą sukaupė didžiulį fotoarchyvą, kurį pats suskirstė į keturias pagrindines sritis: mažoji architektūra, tautodailė, papročiai, šokiai bei žaidimai ir žmonės: pasakoriai, drožėjai, muzikantai.
Darbas išugdė jame nepaprastai kruopštų žmogų – visuomet reikėdavo pateikti tikslias ir detalias eksponatų, nuotraukų metrikas. 1937 m. Paryžiaus tarptautinėje meno ir technikos parodoje už 25 nuotraukų kolekciją apdovanotas aukso medaliu. Bendradarbiavo „Illustrated London News“, Larousse enciklopediniuose leidiniuose, čekų ir vokiečių spaudoje.
1939–1941 m. – Lituanistikos instituto bendradarbis. 1941 m. – Liaudies kūrybos namų inspektorius ir Lietuvos kultūros paminklų apsaugos įstaigos darbuotojas. 1942 m. keliavo Panemuniais, rinkdamas lituanistinę etnografinę medžiagą.
1944 m. spalio 20 d. – 1954 m. birželio 15 d. mokytojavo Karmėlavos vidurinėje mokykloje, kuri 1998 m. pavadinta jo vardu, taip pat ėjo bibliotekos vedėjo pareigas. 1957–1965 m. keliaudamas po Lietuvą, fotografavo kaimo kasdienę buitį, liaudies smulkiosios architektūros paminklus, dailės dirbinius, šokių ir žaidintų scenas, dievadirbius, piliakalnius, pasakotojus, muzikantus, dainininkus (išliko apie 11 000 negatyvų); rinko liaudies meno dirbinius, užrašinėjo tautosaką (užrašė per 3500 liaudies dainų).
Palikimas
thumb|right|200px|Paminklas Baliui Buračui Šiaulėnų miesto aikštėje
Paskelbė apie 600 kraštotyrinių straipsnių. Stambiausi publikuoti leidinyje „Tautosakos darbai“: „Kupiškėnų vestuvės“ (1935 m.), „Kupiškėnų sekminės“ (1937 m.).
Baliui Buračui suteikti Lietuvos kraštotyros draugijos bei Lietuvos fotografijos meno draugijos Garbės nario vardai, o 1969 m. – Lietuvos nusipelniusio kultūros veikėjo vardas. Jis vadinamas šimtmečio kraštotyrininku, o jo vardas suteiktas Karmėlavos gimnazijai ir LR Kultūros ministerijos premijai.