cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Achilas
Gyvenimas
Achilo didvyriškumas buvo išpranašautas trijų likimo deivių Moirų. Be to, jo motina Tetidė nuspėjo, esą jei Achilas nedalyvautų Trojos kare, jis mėgautųsi ilgu ir laimingu gyvenimu. Tačiau tuo atveju, jei Achilas kovotų kare, jis mirtų prieš Trojos sienas, bet mėgautųsi nesibaigiančia šlove, lenkiančia visus kitus herojus. Achilas pasirinko kovoti ir tapo Trojos karo didvyriu.
Prasidėjus Trojos karui, Tetidė paslėpė savo sūnų, perrengtą moteriškais drabužiais, tarp Likomedo dukterų. Tačiau Odisėjas sugebėjo pergudrauti Achilą. Jis apsimetė pirkliu ir pakvietė visas merginas apžiūrėti prekių. Tarp brangių papuošalų buvo auksinis kardas, kuriuo ir susidomėjo vienintelis Achilas, taip išsiduodamas.
Prieš pat Trojos karo pabaigą Achilas žuvo nuo Pario paleistos strėlės, kurią nukreipė Apolonas.
Achilas Trojos karo metu
thumb|right|200px|„Achilo įniršis“, aut. [[Džovanis Batista Tiepolas]]
Homero „Iliadoje“ Achilas apibūdinamas kaip panašus į dievą. Šis apibūdinimas nurodo jo kaip didžio kario galybę. Jis parodo visišką atsidavimą savo amatui ir kaip dievas, Achilas visai nepaiso savo gyvenimo. Ne vien tik savo gyvybės – be abejo, jis neprieštarautų greitai mirčiai, su sąlyga, kad tai garbinga mirtis – bet ir kitų. Achilo pyktis besąlyginis. Achilo sužmoginimas Trojos karo metu yra pagrindinė tema „Iliadoje“.
Troilijus
Anot Trojos žynio, kol jauniausias Priamo ir Hekubos sūnus (vieni sako, kad tai galėjo būti Apolonas, kuris įsisūnijo Troilijų iš Hekubos) maudė savo žirgus Liūtų fontanuose netoli Trojos sienų, Achilas pamatė jį ir įsimylėjo. Tačiau jaunuolis atmetė Achilo meilę ir pasislėpė Apolono šventykloje. Bet Achilas atsekė Troilijų iki šventyklos ir nukirto jam galvą ant dievo altoriaus. Manoma, kad Troilijui netrukus turėjo sueiti 20 metų – anot legendos, jei Troilijus būtų sulaukęs dvidešimties metų, Troja būtų buvusi nenugalima.
Achilo mirtis
Netrukus po Hektoro mirties Achilas nužudė Memnoną (Etiopijos karalių), Kikną (Troadės karalių) ir amazonių karžygę Pentesilėją (su kuria Achilas galbūt turėjo romaną). Kaip Hektoras nuspėja mirdamas, Achilas turi būti nužudytas po jo, Pario paleistos ieties arba (senesnėje versijoje) peiliu į nugarą, belankant Trojos princesę Polikseną. Abi versijos pastebimai paneigia žudiko karžygiškumą. Achilas žuvo ne mūšio lauke. Jo kaulai sumaišomi su Patroklo, tada iškeliami laidotuvių žaidimai. Manoma, kad kaip ir Ajaksas (Didysis), Achilas po mirties gyvena Dunojaus upės žiotyse Leukės saloje.
Achilo šarvų likimas
Achilo šarvai buvo mirtinos nesantaikos objektas tarp Odisėjo ir Ajakso (Didžiojo). Jie varžėsi dėl jų ir Odisėjas laimėjo. Ajaksas išprotėjo ir prisiekė nužudyti savo draugus; jis pradėjo žudyti galvijus, manydamas, kad tai graikų kariai. Atsigavęs po priepuolio jis nusižudė pats.
Okapijų laukinės gamtos rezervatas
Okapijų laukinės gamtos rezervatas  – saugoma gamtos teritorija Kongo Demokratinės Respublikos šiaurės rytuose, Aukštutinės Uelės provincijoje, Iturio džiunglėse. Įsteigtas 1992 m. ir užima virš 13 tūkst. km² teritoriją.
Rezervatas apima kalnuotą Iturio regiono teritoriją, išraižytą Nepoko, Iturio ir Epulu upių. Rezervato miškuose sutinkami reti, saugomi gyvūnai – okapijos, afrikiniai drambliai, leopardai, šimpanzės, krokodilai, miškiniai afrikiniai buivolai, afrikiniai elniukai, afikiniai miškiniai drambliai, ~300 paukščių rūšių. Teritorijoje gyvena pigmėjų mbučių tauta.
1996 m. Okapijų laukinės gamtos rezervatas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, o nuo 1997 m. yra rizikos grupėje dėl paplitusio brakonieriavimo, miškų kirtimo, nelegalių aukso kasyklų.
Gediminas Grina
Gediminas Grina (g. 1965 m. gegužės 5 d. Anykščiuose) – buvęs Valstybės saugumo departamento (VSD) generalinis direktorius, saugumo generolas. Lietuvos kariuomenės pulkininkas leitenantas.
Biografija
1972–1983 m. baigė Anykščių Antano Vienuolio vidurinę mokyklą. Mokykliniais metais mokėsi Anykščių vaikų muzikos mokykloje, baigė fortepijono klasę.
1983–1990 m. studijavo Vilniaus universitete. 1990 m. Fizikos fakultete įgijo fiziko-inžinieriaus specialybę. 1990–1992 m. dirbo institute „Venta“ inžinieriumi-technologu.
Nuo 1992 m. motorizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis vilkas“ ryšių būrio vadas, 1993–1995 m. – ryšių tarnybos viršininko pavaduotojas, 1995–1998 m. – viršininkas. 1999–2001 m. Krašto apsaugos ministerijos (KAM) Gynybos štabo ryšių infrastruktūrinių sistemų planavimo skyriaus viršininkas.
Nuo 1993 m. vyresnysis leitenantas, nuo 1997 m. kapitonas, nuo 1999 m. majoras.
2001–2004 m. gynybos atašė ambasadoje JAV ir Kanadoje. 2004–2005 m. KAM Antrojo operatyvinių tarnybų departamento (AOTD) gynybos atašė ir tarptautinio bendradarbiavimo skyriaus viršininkas. 2005–2010 m. AOTD direktoriaus pavaduotojas žvalgybai.
2010–2015 m. VSD generalinis direktorius, Tada jam buvo suteiktas saugumo generolo laipsnis.
Žmona Edita. Duktė Gabrielė.
Rudeninė kupstabudė
Rudeninė kupstabudė  – kupstabudinių (Lyophyllaceae) šeimos, kupstabudžių (Lyophyllum) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė užauga iki 10 cm skersmens, tačiau kartais pasitaiko net 15 cm skersmens, plonamėsė, matinė, pilkai violetinė, ruda, geltonai ruda, netaisyklingai paplokščia. Lakšteliai belti, vėliau šviesiai kreminiai. Kotas kepurėlės spalvos, 5–7 cm ar net 9–12 cm ilgio ir 1–2 (3) cm storio. Trama plona, tampri, rusva, silpno miltų kvapo, nekarti. Sporos 5,5–6,5×4–5 μm.
Būdingi požymiai: auga didelėmis kolonijomis, po keliasdešimt ar net šimtais vaisiakūnių.
Auga tarp žolių, drėgnuose juodgiriuose, raistuose, kartais išilgai melioracinių griovių.
Valgoma, neypatingo skonio, dažna.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 161 psl.
Generalgubernija
thumb|right|250px|Gubernijos suskirtsymas thumb|right|250px|Gubernija 1939 m.
Generalgubernija  – 1939–1945 m. egzistavusi sritis Trečiojo Reicho rytinėje dalyje, sudaryta iš vakarinių okupuotų Lenkijos teritorijų. Centras – Krokuva. Sritis ribojosi šiaurės rytuose su Balstogės sritimi, rytuose su Ukrainos reichskomisariatu, pietuose su Slovakijos respublika, pietvakariuose su Aukštutine Silezija ir vakaruose su Vartos sritimi.
Istorija
1939 m. rugsėjo mėnesį įsiveržimo į Lenkiją Trečiasis Reichas užėmė didžiąją dalį vakarų Lenkijos, kurią prisiskyrė sau Molotovo-Ribentropo paktu. Vokietijos okupuota teritorija apėmė 187 717 km² arba apie 48,5 % Lenkijos valstybės teritorijos. Dėl Lenkijos teritorijos ateities Adolfas Hitleris apsisprendė 1939 m. spalio pradžioje. Reicho vidaus reikalų ministerija paruošė dviejų įstatymų projektus. Pirmasis įstatymas, „Fiurerio ir Reicho kanclerio įsakymas dėl okupuotų Lenkijos teritorijų valdymo“, numatė Reicho ministro Hans Frank vadovaujamos Generalinės gubernijos įsteigimą. Antrasis „Įstatymas dėl atplėštų rytų sričių grąžinimo į Vokietijos Reichą“ numatė Lenkijos teritorijų prijungimą prie Vokietijos, o jų tiksliais ribas turėjo parengti Reicho vidaus reikalų ministerija ir Užsienio reikalų tarnyba. 1939 m. spalio 8 d. Hitleris pasirašė šiuos įstatymus, o jų įsigaliojimas buvo perkeltas iš lapkričio 1 d. į spalio 26 d., tuo pačiu panaikinant karinį valdymą ir sukuriant naujas Reicho apygardas (Reichsgau) iš aneksuotų Lenkijos teritorijų.
Generalgubernija buvo santykinai nepriklausomas politinis darinys. Ji turėjo savo atskirą muitų ir pinigų sistemą. 1939 m. spalio mėnesį Adolfas Hitleris paskyrė Hansą Franką generalgubernijos generalgubenatoriumi, kuris rezidavo Krokuvoje. Savo vykdomą politiką jis suformulavo taip: „Su Lenkija reikia elgtis kaip su kolonija. Lenkai taps Didžiosios Vokietijos vergais“. Per septynis jo valdymo metus generalgubernijoje nužudyta 5,384 mln. gyventojų, išvogtas nacionalinis turtas, į Vokietiją darbams išvežta daug gyventojų.
Be generalinio gubernatoriaus valdyme dalyvavo ir daug Reicho įstaigų. Geležinkelius valdė Reichsbahn, Hermanas Geringas (Hermann Göring) buvo paskirtas įgaliotuoju ketverių metų planui vykdyti, į Franko reikalus nuolat kišosi Heinrichas Himleris (Heinrich Himmler), kuris buvo „Reicho komisaras vokiečių tautiškumui stiprinti“. H. Himmler faktiškai sukūrė paralelinę ir galingą vyriausybę. Vermachtas neturėjo didelės įtakos. Naujasis Rytų vyriausiasis vadas Johannes Blaskowitz daug kartų protestavo prieš Lenkijos žydų ir nežydų žudymą ir netinkamą elgesį su jais, kol 1940 m. buvo pakeistas generolu leitenantu Curt Ludwig von Gienanth. 1940 m. liepą oficialus šio politinio darinio pavadinimas buvo sutrumpintas iki Generalinės gubernijos, o Rytų vyriausiasis vadas pervadintas į „karinį Generalinės gubernijos vadą“.
Dėl Generalinės gubernijos ateities nebuvo sutariama. Martinas Bormanas (Martin Bormann) siūlė okupuotą teritoriją padalinti į reicho apygardas, tuo tarpu Hansas Frankas norėjo palikti ją kaip „Reicho pasienio žemę“ arba kaip „Vandalų apygardą“ prijungti prie Vokietijos Reicho. Hitleris dėl šios teritorijos nepriėmė jokio galutinio sprendimo. 1942 m. rugsėjo 1 d. Generalinė gubernija paskelbta „Tėvynės karo sritimi“, o 1944 m. rugsėjo 11 d. dėl karinės padėties tapo kariuomenės sritimi (Heeresgebiet Generalgouvernement). 1944 m. vasarą Generalinė gubernija ėmė žlugti dėl TSRS kariuomenės puolimo ir padidėjusio partizanų aktyvumo. 1945 m. sausio mėn. Raudonoji Armija užėmė administracinį centrą Krokuvą ir Generalinė gubernija nustojo egzistuoti.
Administracinis suskirstymas
Vokiečiams okupavus šį kraštą, regionas buvo suskirstytas į 4 distriktus. Distriktai buvo suskirstyti į kraštus. Po Barbarosos operacijos 1941 m. birželį prie generalgubernijos prijungtas Galicijos distriktas. 1941 m. rugsėjo 15 d. daugumos regiono gyvenviečių pavadinimams buvo suteiktas istorinis vokiškas vardas arba, jeigu tokio neturėjo, pavadinimai buvo sugermanizuoti.
Vaidilai (Kėdainiai)
Vaidilai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Truskavos, 1 km į vakarus nuo Pauslajo. Tai Kėdainių rajonui tekusios Vaidilų kaimo Panevėžio rajone žemės.
Bora Boros komuna
Bora Boros komuna – komuna Prancūzijos Polinezijoje, Pavėjinių salų padalinyje. Sudaro Bora Bora sala (ir ją supančios rifų salelės) bei Tupai atolas, esantis 20 km į šiaurę nuo Bora Boros. Plotas 38 km². Gyvena 10,6 tūkst. gyventojų (2017 m.). Nuolat gyvenama tik Bora Bora. Administracinis centras – Vaitapė (Bora Boroje).
thumb|left|200px
Indian Wells Masters
Indian Wells Masters - kasmetinis ATP World Tour Masters 1000 ir WTA turnyras vykstantis Indian Velse Kalifornijoje. Indian Wells Masters vyksta kiekvienais metais kovo mėnesiais ant kietos dangos kortų ir yra pirmasis ATP World Tour Masters 1000 teniso sezono turnyras. Turnyras pirmą kartą vyko 1974 m. Turnyro rėmėjas – BNP Paribas Open.
Vieta
Indian Welso Indian Wells Tennis Garden aikštynas pastatytas 2000 m. ir yra apie 190 km į rytus nuo Los Andželo. . 20 teniso kortų aikštyne yra vienas 16 100 sėdimų vietų stadionas ir du per pus mažesni stadionai.
Istorija
Moterų turnyrai vadinosi: Virginia Slims of Indian Wells (1989–1990 m.), Virginia Slims of Palm Springs (1991 m.), Kristinos Evertos taurė (1992–1999 m. (su įvairiomis pavadinimų variacijomis)), Tennis Masters Series (2000–2001 m.) ir Pacific Life Open (2002–2008 m.). Iki 1996 m. moterų turnyras buvo žaidžiamas prieš pagrindinį vyrų turnyrą.
Monblanas
Monblanas (, – „Baltasis kalnas“) – aukščiausias Vakarų Europos ir Europos Sąjungos kalnas, esantis Alpėse. Jo aukštis – 4810,45 m, kitais duomenimis – 4808 m; aukštis kinta dėl tektoninių procesų, erozijos, sniego dangos storio kitimo. Monblanas stūkso dviejose valstybėse – Prancūzijoje ir Italijoje.
Alpės, kuriose yra Monblanas – aukščiausia ir didžiausia kalnų sistema Europoje. Jos yra 1200 km ilgio, 150 ir 250 km pločio bei tęsiasi lanku nuo Viduržemio jūros iki Panonijos lygumos Italijos, Šveicarijos, Prancūzijos, Vokietijos, Austrijos ir Slovėnijos teritorijose. Pirmieji žmonės, užkopę į viršūnę buvo Žakas Balma ir Mišelis Pakardas, padarę tai 1786 m. rugpjūčio 8 d.
Po Monblano kalnu 1965 m. iškastas 11,6 km ilgio Monblano tunelis. Jis yra vienas pagrindinių Alpių transporto sistemos elementų. Šiuo tuneliu Italija perveža apie trečdalį visų savo prekių į šiaurinę Europą.
Arkadijos nomas
Nomo rytuose yra Argolidės nomas ir Korintijos nomas, pietuose – Lakonijos nomas ir Mesenės nomas, vakaruose – Elidės nomas, o šiaurėje – Achajos nomas.
Arkadijos nomas sudaro didžiausią prefektūrą Peloponese. Užima apie 18 % viso pusiasalio (anksčiau užėmė apie 20-25 %).
Prefektūroje yra slidinėjimo poilsiavietė Mainalonas, esanti Maenalo kalne, apie 20 km į šiaurės vakarus nuo Tripolio. Kiti kalnai – Parnonas (pietryčiuose), Saita, Skiatio, Likaja ir Tsiberau.
Pagrindiniai miestai: Tripolis, Astros, Vytina, Dimitsana, Lagkadija, Leonidis, Leontaris, Levidis, Megalopolis ir Stemnitsa.
Turkmėnija
thumb|290px
Turkmėnistanas, arba Turkmėnija  – valstybė Vidurinėje Azijoje. Šiaurės vakaruose ribojasi su Kazachstanu, šiaurėje ir šiaurės rytuose – su Uzbekija, pietryčiuose – su Afganistanu, pietvakariuose – su Iranu. Vakaruose Turkmėnistano krantus skalauja Kaspijos jūra. Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Ašchabadas. Turkmėnistane gyvena 5,6 mln. gyventojų – mažiau nei bet kurioje kitoje Centrinės Azijos valstybėje.
Turkmėnistane yra šeštas pagal dydį gamtinių dujų telkinys. Didžioji dalis šalies yra Karakumų dykumoje. Nuo 1993 m. iki 2017 m. valdžia piliečiams suteikdavo nemokamą elektrą, vandenį ir gamtines dujas.
Turkmėnistanas nuo nepriklausomybės paskelbimo buvo valdomas prezidento visam gyvenimui Saparmurato Nijazovo (dar žinomo titulu Turkmėnbašis). Šiam 2006 m. mirus, po metų rinkimuose didele balsų persvara išrinktas Gurbangulis Berdimuhamedovas. Anot organizacijos Human Rights Watch, „Turkmėnistanas išlieka viena represyviausių valstybių pasaulyje. Šalis yra neprieinama nepriklausomiems tikrintojams, spauda ir religinės laisvės patiria drakoniškus suvaržymus, o žmogaus teisių gynėjai ir kiti atkyvistai gyvena nuolatinėje baimėje patirti valdžios represijas.“ Kita vertus, šalyje panaikinta mirties bausmė.
Istorija
Turkmėnistano teritorija turi ilgą ir permainingą istoriją – šias žemes skirtingų imperijų armijos viena paskui kitą užkariaudavo pakeliui į labiau klestinčias teritorijas. Skirtingais laikais regionas priklausė įvairioms imperijoms: senovės Persijos imperijoms, Makedonijai. VII amžiuje buvo užkariauta arabų, kurie su savimi atsinešė islamą ir vidurio rytų kultūrą. XI amžiuje dabartinio Turkmėnistano teritoriją užkariavusios ogūzų tiurkų gentys susimaišiusios su vietiniais iraniečiais davė pradžią turkmėnų tautai. Šiame amžiuje susikūrė pirmoji turkmėnų valstybė – Seldžiukų imperija. Ši imperija sužlugo XII amžiuje. Iki XIX amžiaus Turkmėnistano teritorija vėl priklausė įvairiems užkariautojams: Mongolų imperijai, Persijai, Chivai, Bucharai, Afganistanui.
Tarp 1865 m. ir 1885 m. Turkmėnistanas buvo aneksuotas Rusijos imperijos. 1924 m. Turkmėnija tapo viena iš Sovietų Sąjungos valstybių, kol 1991 m. jai subyrėjus, Turkmėnija tapo nepriklausoma valstybe. Tuometinis vadovas Saparmuratas Nijazovas liko vadovauti valstybei, 1991 m. išrinktas pirmuoju prezidentu, o 1999 m. pasiskelbė prezidentu visam gyvenimui. 2006 m. jam netikėtai mirus, jo postą užėmė premjero ministro pavaduotojas Gurbangulis Berdymuchamedovas.
Politinė sistema
Turkmėnistane veikia prezidentinio valdymo modelis, prezidentas yra ir valstybės, ir vyriausybės galva. Turkmėnistane yra vienpartinė valdymo sistema.
Administracinis suskirstymas
thumb|250px|Turkmėnistano provincijos
Geografija
thumb|250px|Turkmėnistano topografija
Visoje centrinėje Turkmėnistano teritorijoje plyti Turano žemuma bei joje esanti Karakumų dykuma. Turano žemuma sudaro apie 80 % šalies teritorijos. Vidutinis šalies teritorijos aukštis yra 100–200 metrų virš jūros lygio. Palei pietvakarinę sieną tęsiasi Kopetdago kalnagūbris, kurio aukščiausia viršūnė Turkmėnistano teritorijoje siekia 2912 metrų. Dvi kitos aukštos vietovės šalyje – prie vakarinės sienos esantis Balkanų kalnagūbris ir prie rytinės sienos esantis Kugitango kalnagūbris. Pastarajame kalnagūbryje yra aukščiausia šalies vieta – 3139 metrų Ayrybaba viršūnė. Didžiausios upės: Amudarja, Murgabas (kitur vadinamas Bartangu) ir Tedženas.
Sausumos sienos ilgis 3736 km, iš jų 744 km – su Afganistanu, 992 km – su Iranu, 379 km su Kazachija ir 1621 km – su Uzbekija. Kranto linijos ilgis 1768 km Kaspijos jūroje.
Naudingos iškasenos: nafta, gamtinės dujos, druska. Drėkinamos žemės plotas 18000 km². (2003 metų duomenimis).
Ekonomika
Didžiąją Turkmėnijos dalį užima dykuma, o žemės ūkis išvystytas dirbtinai drėkinamose oazėse. Apie pusę šios žemės yra naudojama medvilnės auginimui. Šalis buvo 10-a pasaulyje pagal pagaminamos medvilnės kiekį, tačiau prastas derlius pastaruoju metu sumažino medvilnės eksportą apie 50 %.
Turkmėnijos statistiniai ekonomikos rodikliai yra valstybinė paslaptis, todėl galimos didelės paklaidos.
Demografija
thumb|200px|Turkmėnas tradiciniais drabužiais
Kalneliškiai
Istorija
XIX a. minimas Kalneliškių dvaras (arba Didžiųjų Grūžių dvaras). 1865 m. dvarą paveldėjo Panevėžio apskrities bajorų maršalka Povilas Puzinas. Gretimame Grūžių kaime jis įkūrė keramikos dirbinių gamyklą. 1890 m. gamykla bankrutavo, o teismas savininką nuteisė tremtin į Sibirą. Apie 300 ha žemės turėjęs dvaras atiteko jo broliui Antanui. Sovietmečiu mediniuose dvaro rūmuose veikė mokykla ir gyveno mokytojai.
Lankašyro lyga
Lankašyro lyga buvo dviejų atskirų futbolo varžybų pavadinimas, futbolo klubams įkurtiems šiaurės Anglijoje.
Lankašyro lyga (nuo 1889 m. iki 1903 m.)
Lyga buvo įkurta 1889 m. dėl The Football League, kuri buvo įkurta metus prieš įkuriant Lankašyro lygą, sėkmės. Pagrindinis lygos kurėjas buvo Bury FC, kuris norėjo sukurti varžybas, kurios būtų pamatinis akmuo, futbolo klubams, norintiems patektį į futbolo lygą. Lankašyro lyga turėjo daugybę klubų, kurie vėliau žaidė futbolo lygoje. Nuo 1889 m. iki 1903 m. nariais buvo: Accrington Stanley FC, Blackpool FC, Bury FC, Crewe Alexandra FC, Liverpool FC, Nelson FC, New Brighton Tower FC, Southport FC ir Stockport County FC.
Lankašyro lyga (nuo 1939 m. iki šių dienų)
Antra Lankašyro lyga buvo įkurta 1939 m. ir 1939-1940 m. sezone daugiausiai buvo tik Lankašyro futbolo lygos A klubai. Dėl Antro pasaulinio karo lyga truko tik sezoną. Atkūrus 1949 m., vyko daugiausiai tarp jaunimo klubų. Nuo penkto dešimtmečio lygoje buvo tris divizijos.
Šiandien Lankašyro lyga yra skirta tik ne - lygos dublerių klubams.
Karaliaučiaus apgultis
Karaliaučiaus apgultis arba Karaliaučiaus mūšis – vienas iš Didžiojo prūsų sukilimo (1260–1274 m.) mūšių, įvykęs 1262 m. sausio mėn. Karaliaučiuje, kuriame kovėsi Vokiečių ordino kryžiuočiai ir sukilėlių prūsų kariuomenė. Karaliaučiaus pilies apgultis truko nuo 1261 m. pabaigos iki 1262 m. sausio pabaigos.
Eiga
Vokiečių kronikininkas Petras Dusburgietis rašo, kad 1261 m. pabaigoje sembai apgulė Karaliaučiaus pilį, aplink ją pastatė 3 bokštus. Nepajėgdami šturmu užimti Karaliaučiaus pilies, pasak Petro Dusburgiečio, prityrę kariai prūsai pasistatydino daug laivelių, iš kurių naikino riterių laivus, gabenančius Priegliumi maistą į Karaliaučiaus pilį. Sembai pastatė tiltą – užtvanką per Prieglių, abiejuose jo krantuose įrengė tvirtus bokštus su įgulomis ir blokavo pilį, neleisdami vokiečiams suteikti pagalbą. Kryžiuočiai badavo ir rengėsi pasiduoti, bet jiems pagelbėti 1262 m. sausio mėn. atvyko Julicho prie Reino grafas Wilhelmas IV ir Brandenburgo markgrafas Engelbertas I su stipria kariuomene. Sužinoję apie tai sembai apleido bokštus, kuriuos tuoj išardė kryžiuočiai, ir paspendė kryžiuočiams iš Vokietijos spąstus. Bet apie pasalą kryžiuočiams pranešė prūsas išdavikas Stantekas. 1262 m. sausio 21 d. Kalijų mūšyje prūsai buvo sumušti.
Zakiatas
Zakiatas (arab. زكاة kt.  زكوة  zakaat, zakāh - 'augti', 'tyrumas, grynumas') – dažnai lyginamas su dešimtine ir išmalda, tačiau daugiausia tai yra pašalpa vargšams ir skurdžiai gyvenantiems musulmoniškose šalyse, nors ir kiti gali gauti teisėtą dalį. Valstybės pareiga yra ne tik surinkti zakatą, bet ir jį teisingai paskirstyti.
Dydis
Musulmonų pareiga yra mokėti 1/40-tąją (2,5 %) nuo turimos turto sumos, kurią jie turėjo pilnus mėnulio metus, 2,5 % nuo daiktų, naudojamų prekybai, 5 % ar 10 % nuo tam tikro derliaus, priklausomai nuo irigacijos. Zakatas nėra skaičiuojamas nuo asmens namo ar asmeninio transporto.
Zakatas nėra privalomas, jei derliaus kiekis nepasiekia apie 653-jų kilogramų ribos, ar aukso turima mažiau nei 85 gramai ir sidabro mažiau nei 595 gramai. Pastarosios sumos yra vadinamos Nisabu (Nisaab), t. y. minimalus turto kiekis, nuo kurio mokamas zakatas.
Kapfenberger SV
Istorija
Klubas įkurtas 1919 m. rugsėjo 14 d. kaip Kapfenberger SC.
Nuo 1947 m. vadinasi Kapfenberger SV.
Žaidę Bundeslygoje, bet joje nepavyko įsitvirtinti.
Nuo 2012/13 m. sezono žaidė Austrijos 2. Liga (antra pakopa).
Under Rug Swept
„Under Rug Swept“ – penktasis studijinis Kanados atlikėjos Alanis Morissette albumas, išleistas 2002 metų vasario 25 dieną Jungtinėje Karalystėje ir 26 dieną – JAV. Tai pirmasis albumas, kurį Alanis įrašė ir prodiusavo viena. Nors jis debiutavo pirmosiose topų vietose net dvylikoje šalių, tačiau tokios komercinės sėkmės kaip ankstesnieji du atlikėjos albumai, nesulaukė.
Istorija
Nepaisant „Supposed Former Infatuation Junkie“ bei „Alanis Unplugged“ prastų pardavimų, kompanija „Maverick Records“ visais būdais stengėsi išlaikyti atlikėją savo įtakoje, prireikė ir „Maverick“ prekės ženklo kūrėjos Madonnos įsikišimo, padėjusio Alanis apsispręsti.
Įrašinėjant albumą, Morissette sukūrė net 27 dainas, tačiau nenorėjo leisti dvigubo albumo. Dėl šios priežasties buvo manoma kelias dainas, nepatekusias į albumą, išleisti kaip singlų B puses, arba kaip atskirą EP po albumo pasirodymo. 8 iš tų dainų vėliau pasirodė rinkinyje „Feast On Scraps“, išleistame tais pačiais metais. Pati atlikėja prisipažino, kad sukurti dainą jai dažniausiai pakanka 20 minučių, o muzika su lyrika atsiranda tuo pačiu metu.
Albumas iki jo pasirodymo rinkoje buvo itin saugomas: net žurnalistams įrašas buvo pristatytas tik „Maverick Records“ štabe, specialiame perklausų kambaryje.
Platinimas
Kanadoje albumas debiutavo 1-oje vietoje, per savaitę pardavus 35 tūkst. kopijų. Per mėnesį pardavimai viršijo 100 000 ir albumas buvo pripažintas platininiu. JAV per pirmąją savaitę buvo parduota 215 tūkst. kopijų ir tai garantavo jam 1-ąją vietą Billboard 200 sąraše. Pirmajame 20-uke jis išbuvo 5 savaites, o pačiame sąraše – 24. Antrasis singlas „Preciuos Illusions“ nebuvo sėkmingas nei JAV, nei Australijoje ar Jungtinėje Karalystėje, todėl „Maverick Records“ priėmė sprendimą daugiau oficialių singlų iš šio albumo nebeplatinti: kūriniai „So Unsexy“ ir „Flinch“ pasirodė tik Brazilijos rinkoje, „21 Things I Want in a Lover“ – Lotynų Amerikoje, „Surrendering“ – Kanadoje, o „Utopia“ – JAV.
„Maverick Records“ duomenimis, 2004 metų vasarį albumo buvo parduota daugiau kaip 3 milijonai kopijų visame pasaulyje.
Apdovanojimai
„Under Rug Swept“ laimėjo „Juno“ Metų pop albumo kategorijoje, o pati Alanis – „Jack Richardson Producer ot the Year“ apdovanojimą bei buvo nominuota Metų atlikėjos kategorijoje.
Dainos
Visų dainų autorė – Alanis Morissette.
Dobrušas
Dòbrušas  – miestas pietryčių Baltarusijoje, 20 km į rytus nuo Gomelio, prie Iputės upės. Rajono centras. Per miestą eina geležinkelis ir plentas Gomelis–Brianskas (Rusija). Nuo 1870 m. gaminamas popierius, yra celiuliozės, maisto, porceliano pramonė.
Istorija
Žinomas nuo 1560 m., kai priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. buvo kaimas Vylevos valsčiuje. 1935 m. suteiktos miesto teisės.
Dausprungas
Dausprungas (apie XIII a. pradžia) – vienas iš baltų kunigaikščių.
Minimas Hipatijaus metraštyje, kaip vienas iš Lietuvos kunigaikščių, 1219 m. sudariusių taikos sutartį su Voluine. Ten sakoma, kad Mindaugas buvo Dausprungo brolis. Edvardo Gudavičiaus teigimu, metraštis rodo, kad Dausprungas buvo vienas iš penkių vyriausių Lietuvos kunigaikščių (kartu su Živinbudu, Daujotu, Mindaugu, Viligaila).
Daugiau Dausprungo istoriniai šaltiniai nemini.
Dausprungas ir Mindaugas siejami su Lietuvos žeme.
Gudavičiaus teigimu, „labai tikėtina“, kad Dausprungo ir Mindaugo tėvas buvo Daugerutis arba Stakys (abu žuvo 1213-1214 m.).
Gudavičiaus teigimu, „veikiausiai“ Dausprungas nebegyveno 1238 m. Jis taip pat, atsižvelgdamas į tai, kad 1248 m. Mindaugas Tautvilą ir Gedvilą pasiuntęs kariauti, teigia jog Dausprungas nebuvo nužudytas Mindaugo.
Algis Arlauskas
Algis Arlauskas (g. 1957 m. rugpjūčio 7 d. Maskvoje) – lietuvių kilmės Rusijos ir Ispanijos aktorius, scenaristas, režisierius. TSRS buvo pagarsėjęs kaip pagrindinio vaidmens atlikėjas garsioje komedijoje „Sportloto-82“ (rež. Leonidas Gaidajus).
Biografija
Algis Arlauskas gimė lietuvio ir ispanės šeimoje. Tėvas Juozas Arlauskas 1949 m. iš Lietuvos buvo nusiųstas į Maskvą studijuoti Aukštojoje partinėje mokykloje, motina buvo Ispanijos pilietinio karo dalyvio duktė, kartu su kitomis dviem seserimis 1937 m. emigravusi į TSRS, 1944 m. įstojusi į Maskvos Energetikos institutą. Ji daugiausiai užsiėmė sūnaus auklėjimu, šeimoje buvo kalbama ispaniškai.
1978 m. baigė Maskvos Boriso Ščiukino teatro institutą. 1978–1983 m. buvo Maskvos Jaunojo žiūrovo teatro aktorius.
1987 m. baigęs studijas S. A. Gerasimovo kinematografijos universiteto (VGIK) režisūros fakultete (A. Kočetkovo kursas), kūrė dokumentinį kiną. 1986 m. išleido dokumentinį filmą apie sovietinį gyvenimą „Gyvenimas atvirkščiai“ (Жизнь наоборот). Vienas iš geriausių dokumentinių filmų – „Laiškas motinai“ (Письмо матери), pelnė apdovanojimą už dramaturgiją 10-ajame tarptautiniame Maskvos žmogaus teisių kino festivalyje „Stalkeris“.
1991 m. kartu su žmona – rusų aktore Marija Šimanskaja (išsiskyrė 2016 m.), ir vaikais emigravo į motinos gimtąjį Bilbao Ispanijoje, kur ėmėsi režisieriaus darbo, dirbo televizijoje. Dėsto aktoriaus meistriškumo specialybės studentams, stato spektaklius. Nuo 2008 m. atnaujino darbą Rusijos kine.
Filmografija
Aktorius:
Scenaristas:
Režisierius:
Garambos nacionalinis parkas
Garambos nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija Kongo Demokratinės Respublikos šiaurės rytuose, Rytų provincijoje, netoli Pietų Sudano sienos. Įkurtas 1938 m. ir apima 4920 km² teritoriją.
Šiaurinę parko dalį užima drėgnosios savanos, kurios pietuose pereina į retmiškius, galerinius miškus, bei Kongo džiungles. Pagrindinė parko paskirtis – labai reto šiaurinio plačialūpio raganosio porūšio natūralių buveinių apsauga. 1960 m. Garambos parke jų gyveno ~1000, tačiau 1980 m. jau buvo likę tik 12. Tais metais parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, bet dėl raganosių populiacijos nykimo, 1984 m. įtrauktas į rizikos grupę. Vėliau su Zayro valdžios pagalba populiacija atkurta, sugriežtinta parko priežiūra. Tačiau 1996 m. regione prasidėję kariniai konfliktai vėl ėmė grėsti gyvūnams, Garambos nacionalinis parkas vėl įtrauktas į rizikos grupę. 2005 m. suskaičiuoti tik 4 plačialūpiai raganosiai.
thumb|left|250px|Šiaurinis plačialūpio raganosio porūšis [[Ceratotherium simum cottoni]]
Auksinė palmės šakelė
right|200px Auksinė palmės šakelė  – vienas aukščiausių apdovanojimų kino industrijoje, skiriamas Kanų kino festivalio metu.
Dabartiniu pavadinimu apdovanojimą 1955 m. įsteigė Kanų kino festivalio organizacinis komitetas. 1939–1954 m. aukščiausias apdovanojimas buvo vadinamas Grand Prix du Festival International du Film ('Didysis tarptautinio filmų festivalio prizas'). 1964–1974 m. vietoj Auksinės palmės šakelės apdovanojimo buvo teikiamas Grand Prix du Festival ('Didysis festivalio prizas').
Istorija
thumb|200 px|right|Kanų miesto herbas.
Iki 1954 m. geriausias filmas buvo apdovanojamas Grand Prix of the International Film Festival, o prizas buvo kokio nors šiuolaikinio menininko kūrinys. 1954 m. direktorių taryba nusprendė įsteigti ypatingą prizą. Palmės šakelės (ji vaizduojama Kanų miesto herbe) formos prizo sukūrimui buvo pakviesti keletas juvelyrų, konkursą laimėjo Liusjenas Lazonas (Lucienne Lazon).
Nuo 1964 iki 1974 m. dėl problemų su autorinėmis teisėmis į prizą laikinai buvo grąžintas didžiojo prizo teikimas. Nuo 1975 m. teikiamas naujas prizas, kuris taip pat yra palmės šakelės formos.
Karužiškės (Buivydžiai)
Karužiškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Buivydžių.
Armėnijos futbolo sistema
Armėnijos futbolo pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Armėnijos futbolo federacija, kontroliuojanti, taip pat organizuojanti Armėnijos futbolo čempionato (aukščiausios ir pirmosios lygų) ir taurės varžybas.
Armėnijos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja šiuose turnyruose:
Kalniškiai (Akmenė)
Kalniškiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Papilės. Į rytus ir šiaurę nuo kaimo teka Venta.
Kvietinė mėsa
Kvietinė mėsa arba seitanas – iš Japonijos kilęs elastingas produktas, kuris gaminamas iš glitimo. Tradiciniu būdu gaminant seitaną kvietinė tešla yra skalaujama vandeniu kol iš tešlos yra pašalinamos krakmolo granulės. Dažnai naudojamas kaip mėsos pakaitalas. Populiarus Azijos ir Budizmo virtuvėse. Vakarų kultūroje dažnai pateikiamas tradicinių mėsos produktų formų, kaip mėsos pakaitalas vegetariškoje mityboje.
Emin Imamaliev
Eminas Imamalievas (, g. 1980 m. rugpjūčio 7 d.) – buvęs Azerbaidžano futbolininkas, rungtyniavęs saugo pozicijoje. Azerbaidžano vyrų futbolo rinktinės žaidėjas.
Įmušė istorinį įvartį į Suomijos rinktinės vartus, atnešusį pergalę atrankos į 2008 m. Europos futbolo čempionato atrankos varžybose.
Jonas Šliūpas
Jonas Šliūpas (1861 m. kovo 7 d. Rakandžiuose, Gruzdžių valsčius, Rusijos imperija – 1944 m. lapkričio 6 d. Berlyne, Vokietija) – gydytojas, medicinos, humanitarinių ir teisės mokslų daktaras, aušrininkas, lietuvių spaudos ir politinis veikėjas.
Biografija
1873–1880 m. mokėsi Mintaujos vokiškoje gimnazijoje, baigė ją pirmuoju mokiniu. 1880–1882 m. studijavo Maskvos, 1882 m. – Peterburgo universitetuose.
1882 m. dalyvavo Proletariato partijos veikloje. 1884–1919 m. gyveno JAV, baigė Merilando medicinos mokyklą. 1892–1893 m. žurnalo „Apšvieta“ redaktorius. 1901 m. – „Aušros“ draugijos narys, 1904–1912 m. – jos iždininkas, 1904–1905 m. dalyvavo steigiant Amerikos lietuvių socialistų sąjungą, jos CK iždininkas. 1894 m. ir 1904 m. Lietuvos socialdemokratų partijai atstovavo Internacionalo kongresuose. thumb|130px|left|Jono Šliūpo knyga „Lietuvių tauta senovėje ir šiandien“ Gydytojo praktika vertėsi iki 1917 m. JAV redagavo kai kuriuos lietuviškus laikraščius ir žurnalus. Dalyvavo kuriant daugelį draugijų ir jų darbe: Apšvietos ir mokslo draugija (1883 m., Tilžėje), JAV-Lietuvos mylėtojų draugija (1885 m.), Lietuvių susivienijimas Amerikoje (1900 m.), Lietuvių mokslo draugystė (1889 m.), Lietuvių laisvamanių susivienijimas Amerikoje (1900 m.), Lietuvių laisvamanių sąjunga (1910 m.), Lietuvių laisvamanių federacija (1918 m.).
1914–1919 m. – vienas žymiausių „Sandaros” politinės organizacijos veikėjų. 1919–1920 m. – Lietuvos atstovas Latvijoje ir Estijoje. 1921 m. – Lietuvos banko direktorius, įvairių akcinių bendrovių steigėjas ir dalininkas. 1921–1923 m. – Biržų ir Šiaulių gimnazijų mokytojas. 1924 m. Vienas Laisvamanių etinės kultūros draugijos organizatorių ir veikėjų. Prisidėjo prie laikraščių „Šiaulių naujienos“ (1923–1928 m.), „Laisvoji mintis“ (1933–1941 m.) leidimo. 1923–1930 m. – Lietuvos universitete dėstė medicinos istoriją, 1923 m. vasario 24 d. suteiktas Garbės daktaro vardas.
1933–1940 m. – pirmasis Palangos burmistras, Palangoje yra jo memorialinė sodyba. 1944 m. pasitraukė į Austriją.
Vynuoginė sraigė
Vynuoginė sraigė (Helix pomatia) – pilvakojų (Gastropoda) klasės moliuskas. Vynuoginė sraigė dar vadinama Burgundiška sraige, kamuolinė sraige, Romos sraige, mėnulio sraige, valgomąja sraige. Tinkamai vartojama naudojama maistui.
Išvaizda
thumb|left|Helix pomatia kriauklės Kiautas 4-5 cm dydžio, su 4-5 apvijomis, įvairiais atspalviais ir 3-5 neaiškiomis juostelėmis. Pati sraigė didelė, nuo rudos iki pilkos spalvos, su labai plačia koja, kūno paviršius raukšlėtas.
Gyvenama aplinka
Randama krūmuose, parkuose, retuose miškuose, soduose ant medžių.
Mityba ir elgesys
Minta kai kuriais žemesniaisiais grybais ir kerpėmis bei apie 30 Lietuvoje augančių augalų rūšimis. Tačiau labiausiai mėgsta kiaulpienes bei dilgėles.
Paplitimas
XVIII a. (šaltinis: „Visuotinis Enciklopedinis Žodynas“, 1288 puslapis) į Lietuvą vynuoginės sraigės buvo atvežtos iš Prancūzijos ir išplatintos didesnių dvarų parkuose ir miškuose, todėl ir dabar dažnai aptinkamos.
Santykis su žmogumi
Lietuvoje veikia „Nacionalinė vynuoginių sraigių augintojų asociacija“. Aplinkos ministro įsakymu dirbtiniu vynuoginių sraigių veisimu ir auginimu leidžiama užsiimti tik juridiniams asmenims. Respublikoje jas veisia, augina ir perdirba keturios įmonės – „Hesona“, „Gudukas“, „Arčia“ ir „Camargo". Perdirbtos sraigės eksportuojamos į Prancūziją, Belgiją, Kanadą, JAV. Neoficialiais duomenimis, 2003 m. maždaug 30 tonų perdirbtos sraigių produkcijos liko Lietuvoje. 2004 m. leidžiama surinkti 650 tonų gyvų vynuoginių sraigių. thumb|left|200px|Maistui paruoštos vynuoginės sraigės
Kamzė
Kamzė – miestas vidurio vakarų Albanijoje, 7 km į šiaurę nuo Tiranos, prie Daičio kalno. Yra Tiranos žemės ūkio universitetas.
Vėlyvoji kupstabudė
Vėlyvoji kupstabudė (Lyophyllum fumosum) – kupstabudinių (Lyophyllaceae) šeimos, kupstabudžių (Lyophyllum) genties grybų rūšis.
Spygliuočių, lapuočių miškai, parkai. Vasara, ruduo. Kepurėlė tamsiai pilkai, juodai ruda, blizganti.
Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–7 (10) cm skersmens, varpeliška, vėliau - netaisyklingai paplokščia, su buku gūbreliu viduryje, lygi, smulkiai plaušuota, tamsiai pilkai ruda, juosvai ruda, gelsvai pilkai ruda. Lakšteliai ploni, tankūs, balsvi, pilki, priaugtiniai. Kotas 3–10×0,5–1,5 cm, į pamatą nežymiai storėjantis, balsvas, pilkas, senas - pilkai rusvas. Trama plona, tampri, miltų, medienos kvapo, kartoko skonio. Sporos 5×6 μm.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai tamprūs, kepurėlė įdubusi, kartoko skonio.
Auga didesnėmis ar mažesnėmis grupėmis, kartais kupstais, retai pavieniui, žolėtose vietose, mėgsta humusingą dirvą. Valgoma. Labai dažna.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 162 psl.
Protochlorofilidas
Protochlorofilidas chlorofilo pirmtakas. Protochlorofilidas paverčiamas chlorofilidu dviem skirtingais fermentais (protochlorofilido oksidoreduktazėmis), vienam iš kurių būtinai reikalinga šviesa. Manoma, jog tamsinis kelias yra senesnis, tačiau žiedinių augalų (gaubtasėklių) jis yra prarastas. Todėl šie augalai pažaliuoja tik šviesoje, tamsoje išaugę daigai yra balti.
Protochlorofidas yra augalui pavojingas junginys, nes sugeria šviesos energiją ir išsklaido ją laisvųjų radikalų pavidalu. Todėl aukštesnieji augalai tamsoje negali sukaupti jo per daug. Protochlorofilido sintezę sustabdo iki šiol gerai neištirta reguliacinė sistema. Lietuvių kilmės mokslininkai yra atradę flu mutantą, kuriame ši reguliacija pažeista. Toks mutantas gali augti arba tamsoje (tamsoje protochlorofilidas nepavojingas) arba ryškioje šviesoje (visas susintetintas protochlorofilidas tuojau pat paverčiamas chlorofilu). Mutantas žūva įprastinėmis augimo sąlygomis, kuomet naktį keičia diena.
Genas koduoja nedidelį transmembraninį baltymą ir turi bent du sąveikos su kitais baltymais saitus. Jo veikimo mechanizmas šiuo metu visiškai neaiškus.
Henrik Pontoppidan
Kūryba
Pontopidanas – XX amžiaus pradžios danų valstietiškojo realizmo ideologas. Ankstyvosios novelės daugiausia patriarchalinio kaimo tematika. Kūrybos viršūnė – romanų trilogija „Pažadėtoji žemė“. Dilogijoje „Peras, laimės kūdikis“ rašytojas atskleidžia plačią Danijos panoramą nuo XIX amžiaus 8-ojo dešimtmečio pabaigos iki pirmojo pasaulinio karo.
Tjoursau
Tjoursau  – upė pietinėje Islandijoje, ilgiausia šalyje. Prasideda salos centrinėje dalyje, Hofsjokudlio ledyne. Teka į pietvakarius, kirsdama Islandijos plynaukštę sudaro tarpeklius. Žemupyje išsilieja į lygumą. Įteka į Atlanto vandenyną.
Pagrindinis intakas – Tungnau (kairysis). Prie Tjorsau yra istorinė vikingų gyvenvietė Stiongas.
Karužiškės (Marijampolis)
Karužiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Parudaminio.
Silikva
thumb|300px|Joviano silikva (363-364 m.; masė – 2,02 g thumb|300px|Konstantino III 1,86 g silikva, kaldinta 408-411 m. Tryro monetų kalykloje.
Silikva – maža plona sidabrinė romėnų moneta, kaldinta nuo IV a.
Žodis siliqua kilęs iš siliqua graeca 'saldžiosios ceratonijos sėkla'. Šios sėklos buvo naudojamos kaip svorio matas, lygus 1/6 skrupulo (0,19 g arba 1,1728 Romos svaro). Šiuolaikinis terminas silikva aprašo įvairias sidabrines monetas, kurių vertė yra 1/24 auksinio solido (kuris lygus 1/72 Romos svaro). Senovės Romoje auksas buvo apie 14 kartų brangesnis už sidabrą, vadinasi silikva vadinamos gryno sidabro monetos masė turėjo būti 2,7 g.
Tiesa, silikvomis vadino ir Konstantino leistas monetas, kurių pradinė masė buvo 3,4 g arba vėlesnes Konstancijaus II sidabrines monetas, svėrusias 2,2 g ir kartais vadinamas lengvosiomis silikvomis.
Žodis silikva yra patogus šiuolaikinis terminas, kadangi to meto terminas, kuriuo vadino tokias monetas, iki šiol nėra žinomas. Todėl plonos sidabrinės monetos, kaldintos iki VII a. ir svėrusios 2 – 3 g, pagal numizmatų susitarimą vadinamos silikvomis.
Britų Hondūras
Britų Hondūras  – Britų imperijos kolonija Centrinėje Amerikoje, dabartinės Belizo valstybės teritorijoje.
Teritorija buvo pradžioje pavaldi Jamaikos kolonijai, o 1862 m. sudaryta atskira Britų Hondūro kolonija. Pagrindinis verslas buvo medienos pramonė. Joje dirbti į teritorija jau nuo seniau buvo atgabenta daug vergų negrų. Iš jų, vietinių majų ir metisų susidarė etninė grupė, vadinama garifunais. Dalis jų prasigyveno ir tapo žemvaldžiais. Dėl didelės priklausomybės nuo importo iš Didžiosios Britanijos ir centralizuoto valdymo iš Belizo miesto kolonija išliko gan skurdi, o toliau nuo sostinės esantys regionai vystėsi labai lėtai. Kritus medienos paklausai Britų Hondūrą ištiko ekonominė krizė, pradėtas cukranendrių, kavos, kakavos, bananų auginimas, tačiau kolonija nesugebėjo konkuruoti su kitomis Karibų jūros regiono valstybėmis. Visgi pradėjus gumos gavybą iš paprastojo gumenio medžių Britų Hondūro ekonomikai pavyko atsigauti. XX a. pr. dėl medienos paklausos JAV vėl pradėtas masinis medžių kirtimas ir eksportas. 1931 m. kolonija patyrė milžiniškų nuostolių – dėl Didžiosios depresijos vyko ekonominė stagnacija, be to nuožmus uraganas visiškai nuniokojo Belizo miestą. Kilo streikai, riaušės. Daugelis indėnų, kreolų gyveno labai prastomis gyvenimo sąlygomis, klestėjo nedarbas, nusikalstamumas.
XX a. viduryje pradėtos gerinti dirbančiųjų sąlygos, vystyti infrastruktūra, kūrėsi politiniai judėjimai, prasidėjo nepriklausomybės siekis. Tačiau kaimyninė Gvatemala reiškė pretenzijas į Britų Hondūro teritoriją, todėl nepriklausomybės suteikti neskubėta. 1964 m. kolonijai suteikta savivaldos autonomija, Jungtinė Karalystė prižiūrėjo tik tarptautinį saugumą, gynybą, užsienio politiką. 1973 m. kolonija pervadinta į Belizą. 1975 m. buvo sudarytos sąlygos skelbti nepriklausomybę, tačiau dėl išlikusio Gvatemalos pavojaus to daryti neskubėta. JK ir Gvatemalos vadovai ne kartą rinkosi į derybas, buvo kviečiami neutralūs tarpininkai, tačiau konflikto išspręsti nepavyko. 1972 m. buvo iškilusi karo grėsmė. Palaipsniui Belizui pavyko užsitikrinti daugelio Lotynų Amerikos valstybių paramą. 1981 m. Belizas paskelbtas nepriklausoma valstybe.
Pilvo ertmė
Pilvo ertmė  – viena žmogaus (ir kitų gyvūnų) kūno ertmių, esanti žemiau krūtinės ląstos ir aukščiau dubens ertmės.
Pilvo ertmę iš viršaus riboja diafragma, be to, ją gaubia ir jos organus apsaugo pilvaplėvė. Pilvo ertmę sudarantys organai:
Literatūra
Abdomen Fumbatio
Smegenėlės
thumb|right|230px|Smegenėlių vaizdas apatiniame [[galvos smegenys|smegenų paviršiuje (Nr.5)]]
Smegenėlės  – galvos smegenų dalis. Jos vystosi iš rombinių smegenų pūslelės nugarinės sienos vidurio. Iš nugarinės pusės smegenėlės dengia pailgąsias smegenis ir tiltą. Smegenėlių viduryje yra anksčiausiai išsivysčiusi dalis – kirminas. Iš šono nuo jo – smegenėlių pusrutuliai. Paviršių dengia pilkoji medžiaga, kuri sudaro smegenėlių žievę. Po ja yra baltoji medžiaga. Pjūvyje smegenėlės primena išsišakojusį medį, todėl buvo pavadintos „gyvybės medžiu“. Tai vienas iš svarbiausių judesių koordinacijos centrų.
Smegenėlių išorinė sandara
Smegenėlės, cerebellum, yra didžiausia užpakalinių smegenų dalis, užpildanti užpakalinę smegeninės duobę ir esanti dorsaliau pailgųjų smegenų ir keturkalnio. Sudarytos iš vidurinės neporinės dalies – kirmino, vermis cerebelli, kuris susijęs su raumenų tonuso, pusiausvyros palaikymu, turi reikšmę akių judesiams ir porinių dalių – smegenėlių pusrutulių, hemispheria cerebelli, kurie yra susiję su kalba, tikslingais judesiai, labai svarbūs išmokimui. Sveria apie 150 g. Jose yra viršutinis ir apatinis paviršiai, kuriuos vieną nuo kito atskiria priekinis ir užpakalinis kraštai, margo anterior et margo posterior. Užpakaliniu kraštu eina smegenėlių horizontalinis plyšys, fissura horizontalis cerebelli. Smegenėlių paviršius išraižytas gausių lygiagrečių plyšių, fissurae cerebelli, skiriančių ilgus siaurus smegenėlių vingius, vadinamus smegenėlių lapais, filia cerebelli. Smegenėlių lapai jungiasi į skilteles. Smegenėlių plyšiai nuo pusrutulių nenutrūkstamai pereina ant kirmino paviršiaus ir jį padalija į nedideles skilteles. Kiekvieną kirmino skiltelę atitinka pusrutulių skiltelių pora. Visos šios skiltelės, kurių priskaičiuojama iki dešimties, turi savo pastovią formą, padėtį ir atskirus pavadinimus.
Smegenėlės skirstomos į 2 stambias dalis- kūną ir skiautės mazgelio skiltis:
Kūnas
Kūnas, corpus cerebelli. dalijamas į:
Skiautės mazgelio skiltis
Skiautės mazgelio skiltis, lobus floculonodularis- pusiausvyros sensorinės sistemos sudėtinė dalis. Ji sudaryta iš:
Smegenėlių vidinė sandara
thumb|right|300px|Smegenėlių vidinė sandara. Smegenėlės primena išsišakojusį medį, todėl buvo pavadintos „[[gyvybės medis|gyvybės medžiu“]] thumb|right|300px|Smegenėlių žievės sandara thumb|right|300px|Smegenėlių žievės [[histologija|histologinė sandara: dešinėje molekulinis sluoksnis, rodyklėmis pažymėta Purkinjė ląstelės, kairėje-grūdėtųjų ląstelių sluoksnis]] thumb|right|300px|Smegenėlių žievės II sluoksnio Purkinjė ląstelė thumb|right|300px|Smegenėlės per smegenėlių kojytes yra sujungtos su smegenų kamienu, nugaros smegenimis, tarpinių smegenų gumburu thumb|right|300px|Smegenėlių kojytės Smegenėlių paviršių dengia pilkoji medžiaga, kuri sudaro smegenėlių žievę, cortex cerebelli. Pilkosios medžiagos yra ne tik žievėje, bet ir baltosios medžiagos viduje, kur ji sudaro smegenėlių porinius branduolius. Kirmino viduje, apsuptas baltosios medžiagos sluoksniu yra šelmeninis branduolys, nucleus fastigii. Pusrutulių baltojoje medžiagoje yra stambus dantytasis branduolys, nucleus dentatus. O medialiau nuo jo – kamštinis branduolys, nucleus emboliformis ir rutulinis branduolys, nucleus globosus.
Smegenėlių žievės sandara
Smegenėlių žievė yra sudaryta iš trijų sluoksnių:
Molekulinis sluoksnis
Šiame sluoksnyje yra žvaigždinių ir krepšinių nervinių ląstelių. Jų ilgieji ir trumpieji dendritai tęsiasi žievės išorinio sluoksnio paviršiuje, statmenai smegenėlių lapų krypčiai, ir sąveikauja su aksonais, ateinančiais nuo giliojo sluoksnio grūdėtųjų ląstelių. Išorinio sluoksnio neuronų aksonai sąveikauja su Purkinė ląstelių dendritais. Žvaigždinės ir krepšinės ląstelės vykdo interneuronų funkciją. Jų neuromediatorius yra γ-aminosviesto rūgštis, todėl jos poveikis Purkinė ląstelėms yra slopinamasis.
Kriaušinių nervinių ląstelių sluoksnis
Jis sudarytas iš kriaušinių nervinių ląstelių, dažnai vadinamų Purkinė ląstelėmis. Jos turi gana stambius kriaušės formos kūnus, kurie išsirikiuoja vienoje eilėje. Nuo kūno smailiojo galo prasideda 2-3 dendritai, kurie pakyla į išorinį žievės sluoksnį Jie gausiai šakojasi vienoje plokštumoje, statmenai smegenėlių lapų krypčiai. Nuo kriaušinių ląstelių pamato prasideda aksonas, kuris per grūdėtąjį sluoksnį įeina į smegenėlių branduolius. Grūdėtajame sluoksnyje nuo aksonų atskyla kolatoralės, kurios sugrįžta į vidurinį sluoksnį ir sąveikauja su gretimomis Purkinė ląstelėmis. Purkinė ląstelių aksonai yra vienintelis smegenėlių žievės eferentinis ryšys su smegenėlių branduolių neuronais. Per šias skaidulas yra perduodamas slopinamasis poveikis, nes Purkinė ląstelių neuromediatorius yra gama aminosviesto rūgštis.
Grūdėtasis sluoksnis
Vyrauja smulkaus kūno, didelį branduolį turintys neuronai, vadinami grūdėtaisiais. Jų dendritai sąveikauja su į žievę ateinančiomis skaidulomis. Šie aksodentritų ryšiai panašūs į kamuolėlius, todėl vadinami smegenėlių glomerulais. Grūdėtųjų neuronų aksonai eina į išorinį bei vidinį žievės sluoksnius ir sąveikauja su šių sluoksnių neuronų dendritais. Per šiuos ryšius glūdėtieji neuronai perduoda į žievę ateinančių skaidulų jaudinamąjį poveikį. Grūdėtajame sluoksnyje yra slopinamosios funkcijos žvaigždinių neuronų. Vieni iš jų turi trumpus, kiti – ilgus aksonus. Trumpųjų aksonų žvaigždinių neuronų dendritai eina į žievės išorinį sluoksnį ir sąveikauja su čia atėjusių grūdėtųjų neuronų aksonais. Žvaigždinių neuronų trumpi aksonai baigiasi glomeruluose, todėl žvaigždiniai neuronai gali blokuoti samaninių skaidulų signalų perdavimą grūdėtiesiems neuronams. Jų labai šakoti dendritai baigiasi grūdėtajame sluoksnyje, o aksonai eina į smegenėlių baltąją medžiagą ir formuoja asociacinius laidus. Grūdėtajame sluoksnyje yra ir šeivinių neuronų. Jų dendritai šakojasi šiame ir Purkinė ląstelių sluoksniuose, o aksonai nueina į baltąją medžiagą.
Į smegenėlių žievę ateina daug skaidulų iš įvairių CNS dalių. Aferentinės skaidulos, atsižvelgiant į jų galinių šakų, terminalių, formą ir pabaigos vietą, skirstomos į samanines ir vijoklines. Samaninių skaidulų terminales yra labai šakotos ribotame plote ir įeina į smegenėlių glomerulų sudėtį. Dauguma samaninių skaidulų ateina iš nugaros smegenų ir smegenų kamieno. Vijoklinės skaidulos baigiasi smegenėlių žievės išoriniame sluoksnyje. Jų terminales apsivynioja apie Purkinė ląstelių dendritus ir baigiasi jaudinančiomis sinapsėmis. Vijoklinės skaidulos ateina iš apatinės alyvos branduolių. Į visus smegenėlių žievės sluoksnius ateina noradrenerginių skaidulų iš melsvosios dėmės, locus ceruleus, branduolių, dopaminerginių skaidulų – iš juodosios medžiagos, substantia nigra, ir serotoninerginių – iš siūlės branduolių. Šios skaidulos moduliuoja smegenėlių žievės neuronų aktyvumą.