cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
VILNIUS TECH Kūrybinių industrijų fakultetas
Istorija
VILNIUS TECH Kūrybinių industrijų fakultetas – naujas Vilniaus Gedimino technikos universiteto fakultetas, įkurtas 2012 m. vasario 1 d. VILNIUS TECH Humanitarinio instituto pagrindu. Jame organizuojamos Kūrybinių industrijų I pakopos studijos bei Kūrybos visuomenės komunikacijos II pakopos studijos. Fakulteto studijų programų absolventai turi šias profesinės karjeros perspektyvas – tai darbas informacinių technologijų, kūrybinių, ypač audiovizualiųjų, paslaugų kūrybinių industrijų sektoriuose, (programų kūrimas kine, televizijoje, radijuje; programų platinimas, post-produkcijos paslaugos ir pan.). darbas su naujosiomis medijomis (kūrybinė programinė įranga, skaitmeninis kūrybinis turinys, kompiuteriniai žaidimai), socialinėmis medijomis (tinklaraščiai, interneto enciklopedijos, keitimasis skaitmeniniu kūrybiniu turiniu ir pan.), taip pat kūrybinių paslaugų teikimas (reklamos paslaugos, verslo mugės ir parodos, rinkos tyrimai, mokslinių tyrimų ir plėtros (R&D) paslaugos, kultūrinės ir rekreacinės paslaugos).
Katedros
Fakultete veikia šios katedros:
===Filosofijos ir kultūros studijų katedra === 1961-1992 m. veikė Marksizmo-leninizmo, Filosofijos, TSKP istorijos, Politinės ekonomijos, Mokslinio komunizmo, Estetikos ir teisės, Politologijos katedros. Tai buvo savarankiškos katedros, kuriose buvo dėstomos šios disciplinos: TSKP istorija, politinė ekonomija, filosofija, mokslinis komunizmas, estetika, etika, pedagogika, politologija, teisė. 1992 07 01 Buvusi Politologijos katedra reorganizuota į Humanitarinių ir socialinių mokslų katedrą. 1993 03 31 Humanitarinių ir socialinių mokslų katedra tapo Verslo vadybos fakulteto padaliniu. 2001 07 02 Humanitarinių ir socialinių mokslų katedros pavadinimas pakeistas į Filosofijos ir politologijos katedrą. 2003 06 25 Filosofijos ir politologijos katedra tapo Humanitarinio instituto padaliniu. 2004 m. Filosofijos ir politologijos katedros vedėju tapo prof. dr. Tomas Kačerauskas. Iki 2004 metų katedrai vadovo doc. dr. Aldona Blažienė. 2012 02 01 Filosofijos ir politologijos katedra yra Kūrybinių industrijų fakulteto padalinys.
Vartai
thumb|Šventoriaus vartai, [[Antazavės bažnyčia]]
VILNIUS TECH Kūrybinių industrijų fakultetas
Pramogų industrijų katedra
Pramogų industrijų katedra didžiausią dėmesį skiria pramogų kūrimo, komunikacijos, inovacijų, technologijų, pramogų kultūros ir etikos bei pramogų politikos sritims. Joje vykdomi teoriniai tyrimai ir plėtojama praktinė veikla darniai jungia komunikacijos, medijų, inžinerijos, technologijų, meno, estetikos, kultūros, sociologijos žinias. Katedroje tiriamas sudėtingas ir įvairialypis pramogų industrijų laukas, stebimas ir analizuojamas Lietuvoje ir pasaulyje vykdomos pramogos, plėtojama ir siekiama įtvirtinti tradicinėmis ir šiuolaikinėmis socialinėmis vertybėmis grindžiama pramogų kultūra.
Vartai
Vartai – pakankamai platus uždaromas ar atviras tarpas sienoje, tvoroje ar panašiame barjere, pro kurį galima patekti į vidų ar laukan. Vartai paprastai veda į užtvertas, uždaras teritorijas. Mažesni vartai, pro kuriuos gali praeiti vienas žmogus, vadinami varteliais. Tokie patys įtaisai, vedantys į pastatus, ypač jei yra maži, paprastai vadinami durimis.
VILNIUS TECH Kūrybinių industrijų fakultetas
Pramogų industrijų katedra
===Kūrybos komunikacijos katedra === 2011 metais buvo įkurta Kūrybos verslo ir komunikacijos katedra, kuri vienija įvairių sričių specialistus. Šiuo metu katedroje dirba: 3 profesoriai, 5 docentai, 11 lektorių, 2 asistentai
Vartai
Taip pat vartai gali būti pakeliami, kuomet vartų angą uždaro iš viršaus nuleidžiama vientisa ar lanksti iš judamai suvirtintų juostų plokštė ar grotos.
VILNIUS TECH Kūrybinių industrijų fakultetas
Pramogų industrijų katedra
Kūrybinės industrijos dar vadinamos kūrybos ekonomika, apimančia meno ir kultūros vadybą, komunikaciją, rinkodarą, reklamą, garso ir vaizdo produkciją, projektų organizavimą ir vykdymą. Kūrybinės industrijos jungia informacinių technologijų, vadybos, medijų bei meno mokslo sritis,.
Vartai
Vartai gali ar kontroliuoti einantį per juos srautą, arba gali būti tik dekoratyvinės paskirties.
VILNIUS TECH Kūrybinių industrijų fakultetas
Lietuvių kalbos skyrius
Katedra įkurta 1997 m., kai buvo reorganizuota Kalbų katedra. Lietuvių kalbos skyriaus vedėju buvo paskirtas prof. habil. dr. Juozas Stonys, kuris katedrai vadovavo iki 2001 m. liepos mėn. Nuo 2002 m. spalio mėn. iki 2012 m. rugsėjo mėn. skyriui vadovavo doc. dr. Angelė Kaulakienė. Ją pakeitė doc. dr. Rasuolė Vladarskienė.
Vartai
Dideli vartai gali būti naudojami pastatuose, pilyse ar fortifikuotose miestuose.
VILNIUS TECH Kūrybinių industrijų fakultetas
Lietuvių kalbos skyrius
Skyriuje dirba filologijos ir edukologijos mokslų specialistės: 2 docentės ir 5 lektorės.
Vartai
Etimologija
kilęs iš (už)verti, varstyti 'uždaryti sukant (ant ašies, vyrių)'. Tokios pačios kilmės ir, prūs. warto, (vorota) 'vartai', irgi siejami su panašias sąvokas žymininčiais veiksmažodžiais.
VILNIUS TECH Kūrybinių industrijų fakultetas
Lietuvių kalbos skyrius
Lietuvių kalbos skyrius palaiko glaudžius ryšius su Lietuvos standartizacijos departamentu, Lietuvių kalbos instituto kolegomis, Vilniaus universiteto fizinių mokslų specialistais, Matematikos ir informatikos instituto kompiuterininkais, Valstybine lietuvių kalbos komisija. A. Kaulakienė 2002−2007 m. buvo šios komisijos, Koordinavimo tarybos, Terminologijos pakomisės, Specialybės kalbos kultūros programų rengimo pakomisės narė. Doc. dr. Rasuolė Vladarskienė Valstybinės lietuvių kalbos komisijos narė yra nuo 2012 m. gegužės mėn.
Vartai
Vartai perkeltine prasme
Vartais taip pat vadina tai, pro kur galima kur nors patekti:
VILNIUS TECH Kūrybinių industrijų fakultetas
Užsienio kalbų skyrius
1960 m. KPI Vilniaus filiale įkuriama Kalbų mokymo komisija. Vadovauja dėstytoja Aldona Ona Glemžienė. 1963 m. KPI Rektoriaus prof. dr. K. Baršausko įsakymu Nr. 182 Vilniaus filiale steigiama Kalbų katedra. Vedėja Aldona Ona Glemžienė. 1977 m. Kalbų katedra padalinta į Užsienio kalbų ir Lietuvių ir rusų kalbų katedras. 1992 m. katedros sujungtos ir pervadintos į Kalbų dėstymo centrą. 1993 m. Centras pavadintas Kalbų katedra. Vedėja doc. dr. Liudmila Mauzienė (iki 1997 m.). 1997 m. padalinama vėl dvi: Užsienio kalbų ir Lietuvių kalbos katedros. Nuo 2003 m. katedra priklauso Humanitariniam institutui. Nuo 2012 m. katedra priklauso Kūrybinių industrijų fakultetui.
Užsienio kalbų katedroje mokoma anglų, vokiečių ir prancūzų kalbų, taip pat dėstoma anglų kalba užsieniečiams.
Nuo 2014 m. rugsėjo 1 d. įvesti kaip laisvai pasirenkami dalykai: vokiečių kalba pradedantiesiems ir pažengusiems, prancūzų kalba pradedantiesiems ir pažengusiems.
MTZ-50
thumb|240px|Eksportui skirtas „MTZ-50“ thumb|240px|Modfikacija „MTZ-52“ thumb|240px|„MTZ-50“ gamykla
MTZ-50  – „Belarus“ markės traktoriai. Jie gaminti iki 1985 m. Per visą šio traktoriaus gamybos laiką pagaminta 1 256 800 vienetų. Jie tapo papuliarūs dėl universalumo ir įvairių panaudojimo galimybių, taip pat dėl paprasto ir sąlyginai pigaus remonto.
Techninis aprašymas
„MTZ-50“ turėjo „D-50“ variklį, kuris išvystė 55 AG (41 kW) ir turėjo 9 (+1) pavaras, leidusias jam leido pasiekti 25 km/h greitį. Variklis gali būti užvedamas starteriu arba paleidimo varikliu. Traktoriaus gabaritiniai matmenys: ilgis 3810 mm; plotis 1970 mm; aukštis 2470 mm. Traktorius svėrė 2,9 t. Taip pat buvo gaminamas modelis, turintis keturių varomųjų ratų sistemą; jis vadinamas MTZ-52.
Išvaizda
Pirmaisiais gaminimo metais buvo gaminami suapvalintu variklio gaubtu, bet vėliau buvo pakeistas į labiau kampuotą. Kabina taip pat apvalių formų, bet ji nepakito per visą gaminimo laikotarpį. Kabinos stogas buvo pusiau brezentinis, pusiau skardinis. Kabinos stogo priekinėje dalyje buvo ventiliatorius, skirtas kabinos vėdinimui. Šoniniai ir galinis langai buvo stumdomi.
Modifikacijos
MTZ-50 turėjo įvairių modifikacijų, kurios leido jį panaudoti įvairiose ūkininkystės šakose:
Eksportas
„MTZ-50“ buvo eksportuojami į daugelį šalių, bet daugiausiai į Vakarų Europą. Mechaniškai jie niekuo nesiskyrė nuo įprastų modelių. Eksportui skirti traktoriai buvo dažomi raudonai, įprastiniai – mėlynai.
Southend United FC
Southend United FC – Anglijos futbolo klubas iš Pajūrio Sautendo. Klubo komanda 2009-2010 m. sezone žaidžia Anglijos Pirmojoje futbolo lygoje.
Ąžuolinė kreivabudė
Ąžuolinė kreivabudė  – šalmabudinių (Mycenaceae) šeimos, kreivabudžių (Pleurotus) genties grybų rūšis.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai plačiai vėduokliški, baltai pilkšvi, trama mėsinga, pikantiško kvapo.
Auga pavieniui ant lapuočių, retai ant spygliuočių medžių (pažeistoje vietoje) arba ant negyvos medienos. Nevalgoma, nereta.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 197 psl.
Kaminskie Jaskai
Kaminskie Jaskai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurę nuo Pošvientnės ir apie 31 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Ragasnapis šauklys
Ragasnapis šauklys (Ceratogymna fistulator) – ragasnapinių (Bucerotidae) šeimos paukštis.
Paplitęs Angoloje, Benine, Kamerūne, Centrinės Afrikos Respublikoje, Konge, Dranmblio Kaulo Krante, Gabone, Ganoje, Gvinėjoje, Liberijoje, Malyje, Nigerijoje, Senegale, Siera Leonėje, Sudane, Toge ir Ugandoje.
Turfanas
Turfanas  – miestas Kinijos Liaudies Respublikos vakaruose, Sindziange, oazėje Turfano įduboje. Prefektūros centras. Pro miestą eina Urumčio–Landžou geležinkelis bei atšaka į Kašgarą. Verčiamasi oazine žemdirbyste (vynuogės, melionai, arbūzai, medvilnė, kviečiai), amatais, vystomas turizmas.
Paveldas
Turfane yra miesto muziejus, Emino minaretas (aukščiausias šalyje, 44 m), o apylinkėse gausu svarbių archeologinių paminklų: Gaočango, Dziaohė miestų griuvėsiai, Astanos kapinynas, Bezekliko budistiniai urvai, Tarimo mumijų radimvietės. Iš gamtos paminklų paminėtini yra Turfano ugnikalnis, Ugniniai kalnai, Aidingkiolis (žemiausia Kinijos vieta).
Istorija
Miestas ir jo drėkinama oazė žinoma nuo seno, čia driekėsi šilko kelio maršrutas. Čia gyvavo Guši kultūra, siejama su senovės indoeuropiečių tauta tocharais (kinų šaltiniuose minimi kaip juedži). 107 m. pr. m. e. Tufaną užkariavo Hanų dinastija, jai subyrėjus – priklausė vietinėms valstybėlėms (praktikavusioms budizmą). V-VI a. į regioną ėmė kraustytis tiurkų gentys. Nuo VII a. dėl Turfano ir viso Tarimo baseino kovojo kinai, tibetiečiai ir tiurkai. 640 m. miestą užėmė Tangų dinastija, aktyviai prekiavusi su Sogdu (Turfanas buvo pagrindinis kinų-sogdų prekybinis centras). Vėliau teritoriją valdė uigūrai, bet juos užkariavo mongolai. Islamas Turfane paplito ir pakeitė budizmą tik XV a. Tuo metu prasidėjo karas tarp Mingų dinastijos ir kraštą valdžiusio Mogulistano.
Abergavenis
Abergavenis – miestas pietryčių Velse, prie Usko upės, 10 km nuo sienos su Anglija. Išlikusi viduramžių pilis.
Istorija
Romėnų laikais vadintas Gobannium.
Darijus I
Darijus I (sen. persų k. Darayavus vert. „Tas, kuris laiko gėrį“, 549 – 486 m. pr. m. e. spalio mėn.) – Hystapo sūnus, Persijos valdovas, 521 m. pr. m. e. perėmęs valdžią po savo tolimo giminaičio Kambizo mirties.
Biografija
Darijus I tapo Persijos valdovu nuvertęs Bardiją, (graikų vadinamą Smerdžiu), Kyro Didžiojo jaunesnį sūnų. Tapęs valdovu jis teigė, kad tikrajį Bardiją nužudė brolis Kambizas II. Kadangi tai buvo paslaptis po Kambizo mirties medų magas Gaumata apsimetė Bardija ir tapo karalių karaliumi.
Po karūnacijos Pasargaduose Darijus išvyko į Ekbataną. Iškart paaiškėjo, kad parama Bardijai buvo stipri ir teko malšinti prieš jį sukilusius Elamą ir Babiloną. Elamo sukilimas baigėsi nužudžius sukilėlių vadą Aschiną Sūzuose. Po pusantrų metų trukusios apgulties užėmė Babiloną, sugriovė jo sienas ir išžudė didžiąją dalį gynėjų. Apgulčiai užtrukus, prieš Darijų sukilo Persija, Medija, Asirija, Armėnija, Partija, Margiana, tačiau Darijui I-jam pavyko sukilimus numalšinti, o jų vadovai buvo nukankinti. 512 m. pr. m. e. antrą kartą užėmęs Babiloną, nuslopino visus sukilimus. Susitvarkęs valstybės viduje, Darijus I bandė ją išplėsti. Suruošė nesėkmingą žygį į skitų kraštą (p. Europoje, tarp Dunojaus ir Dono). Grįžtant jo kariuomenė užėmė Makedoniją. Iškart po to prasidėjo karas su Graikija, tačiau 490 m. pr. m. e. Darijus I buvo sumuštas Maratono mūšyje. Karą tęsė sūnus ir įpėdinis Kserksas I.
Tuo tarpu Darijus I užsiėmė administracine valstybės reforma – perdalino ją į 21 satrapiją, kurios savo plotu neatitiko senųjų, persų užkariautų valstybių plotų. Tuo būdu jis suvienijo skirtingas politines tendencijas turinčias valstybės dalis, sutvarkė satrapijų valdymą ir mokesčių surinkimą.
Biblija
Darijus I minimas Agėjo, Zacharijo ir Ezros knygose.
Pūdža
thumb|250px|Minakšės šventykloje Pietų Indijoje atliekama pūdža
Pūdža  – dievybės arba guru pagerbimo ritualas hinduizme ir budizme. Pūdžos metu aukojamas maistas (prasada), ugnis, vanduo, smilkalai, žiedai, o priimančią dievybę apeigoje atstovauja jos atvaizdas – mūrtis.
Pūdža pirmą kartą paminėta Grihjasūtrose. Skiriama privati (atmartha) pūdža, atliekama namų ar asmeninėje šventykloje dėl savęs arba artimųjų šeimos ar asmeninėms dievybėms, ir vieša (parartha) pūdža, kurią dvasininkai (pūdžariai, arčakai) aukoja šventyklose. Pūdžą (ypač viešąją) sudaro ilgas ceremonialas, kuriuo dievybė pakviečiama: Pūdžos metu kalbamos mantros, daromos mudros, atliekama pranajama.
Pūdžomis taip pat vadinamos didžiosios šventės – Durgapūdža, Lingapūdža, Mahalakšmipūdža.
Džainizme
Džainizme per pūdžą aukojamas maistas. Švetambarų šventyklose pūdžos atliekamos tyrthankarams patarnaujančioms būtybėms (šasanadevatoms ir šasanadevėms), kurios gali patenkinti tikinčiųjų norus, nes patys tyrthankarai, kaip tikima, į maldas atsiliepti nebegali.
Aveso sala
thumb|255px|Aveso sala
Geografija
Aveso sala yra 375 m ilgio, ~50 m pločio ir iki 4 m aukščio. Pagal JTO jūrų įstatymą Aveso sala yra laikoma uola ir suteikia teisę į 19 km pločio ekonominę zoną, tuo tarpu Venesuela teigia, kad tai yra sala ir jos ekonominė zona siekia 320 km. Salą supa rifai, augalija skurdi. Paplūdimiuose ilsisi ir kiaušinius deda jūriniai paukščiai bei žalieji vėžliai. Salos plotas nuolat mažėja dėl erozijos, kurią sukelia dažni uraganai.
Istorija
Manoma, kad salą 1584 m. pirmasis pasiekė keliautojas Avaro Sanzze. Vėliau į ją pretenzijas pareiškė Ispanija, Jungtinė Karalystė, Nyderlandai ir Portugalija. XVII-XIX a. Sint Estatijaus ir Sabos gyventojai lankė salą, čia rinko paukščių ir vėžlių kiaušinius. 1854 m. amerikiečiai Aveso saloje pradėjo guano gavybą, bet tam pasipriešino Nyderlandai ir Venesuela. 1865 m. Ispanijos karalienės nutarimu sala paskirta Venesuelai, bet Nyderlandų Antilų gyventojams leista žvejoti prie jos krantų. Nepaisant to, JAV iki pat 1912 m. saloje kasė guaną.
Timbuktu
Timbuktu (arba Tombuktu; ) – miestas Malyje apie 20 km į šiaurę nuo Nigerio upės. 32 463 gyventojų (2005 sausio 1). UNESCO saugomas pasaulio paveldo paminklas (nuo 1988 m.).
Aveso sala
Istorija
1895 m. Venesuela oficialiai įtraukė Aveso salą į savo sudėtį. 1978 m. saloje buvo įkurta mokslinė karinė bazė Simón Bolívar su nuolatiniu kariniu personalu. 1980 m. Venesuelos pretenzijas į jūrines valdas aplink Aveso salą pripažino JAV ir Prancūzija. 2006 m. Dominika pareiškė pripažįstanti salą Venesuelai, bet savo jūrinių valdų pretenzijų neatšaukė.
Timbuktu
Istorija
Tai senovinis miestas, pirmąkart paminėtas apie 1000 metus. Jo atsiradimui ir suklestėjimui įtaką darė Transsacharinė prekyba ir Vagadu imperija vakaruose.
Timbuktu nuo XII a. priklausė Songajų valstybei, o XIII a. viduryje jį užėmė Malio karalystė. Dykumos pakraštyje ant Nigerio upės kranto įsikūręs miestas buvo svarbus prekybinis (ypatingai prekyba druska) taškas bei vienas svarbiausių islamo centrų. Malio imperijos laikais XIV a. suklestėjo Timbuktu universitetas, išdygo architektūros šedevrai.
Nuo XV a. miestą vėl užvaldė Songajaus imperija, o XVI a. pabaigoje čia įsiveržė Marokas. Vėliau Timbuktu priklausė Bamanos imperijai.
Pirmasis europietis, apsilankęs Timbuktu, buvo škotas Alexander Gordon Laing 1826 m., kuris žuvo grįždamas į Europą. Pirmasis europietis, pranešęs apie senovinį miestą, buvo prancūzas René Caillié. Nuo 1893 m. miestas – Prancūzijos kolonija.
Kultūros paminklai
Mieste gausu XIII – XV a. mečečių ir charakteringų gyvenamųjų statinių iš molio.
Kiaušdėtis
thumb|right|260px|Parazitinio plėviasparnio vabzdžio kiaušdėtis thumb|260px|Žiogo kiaušidėtis (matyti taip pat du [[cerkai]] Kiaušdėtis – neporinė spyglio ar kitokios formos išauga vabzdžių pilvelio gale. Kai kurių vabzdžių patelės ja deda kiaušinėlius į žemę, augalų audinius ar į kitų gyvūnų kūną (žiogai, pjūkleliai, ichneumonai).
Žiūra
Žiūra tai:
Urų kalba
Urų kalbą vartojo Amerikos čiabuviai – urų genties žmonės. 2000 metais buvo likę tik 2 iš 100–150 gentainių, kurie supranta urų kalbą. Urų gentis yra įsikūrusi Bolivijoje, La Paso departamente, Ingavos provincijoje prie Titikakos ežero. Urų kalba yra artima čipajų kalbai ir priklauso čipajų–urų kalbų šeimai. Šiuo metu gentis vartoja ispanų kalbą.
Lapkričio 20
Lapkričio 20 yra 324-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 325-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 41 diena.
Vardadieniai
Jovydas – Vaidvilė – Feliksas -Neringa
Įvykiai
(kol kas nėra)
Mažasis guramis
Mažasis guramis, arba nykštukinis guramis, – guraminių (Osphronemidae) šeimos žuvis, kuri dažniausiai iš šios genties rūšių auginama akvariumuose. Išvesta įvairiausių spalvingų formų.
Liepalotas (Šilavotas)
Liepalotas – buvęs viensėdis Prienų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Skriaudžių.
Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga
Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga – Lietuvos prekybinė organizacija, veikusi 1920–1930 m. Kaune. Pirmasis kooperacijos judėjimo centras Lietuvoje.
Istorija
Įsteigta P. Šalčiaus ir kt. iniciatyva. Vienijo didžiąją dalį miestų ir kaimų vartotojų kooperatyvų. Anksčiau įsikūrusios Kėdainių, Vilkaviškio ir kitos kooperacijos sąjungos tapo Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjungos skyriais. 1920 m. Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga iš Pakaunės sąjungos perėmė žurnalo „Talka“ leidimą, bet 1925 m. jį perdavė Lietuvos kooperatyvų tarybai. Nuo 1920 m. Tarptautinio kooperacijos aljanso, 1924 m. – Tarptautinės didmenų bendrovės narė. 1926 m. pradėjus veikti Žemės ūkio rūmams nutarta Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjungą prijungti prie žemės ūkio kooperatyvų sąjungos „Lietūkis“. Susijungimas formaliai baigtas 1931 m. sausio 1 d.
Veikla
Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga pirko prekes (vartojimo reikmenis, trąšas ir kt.) užsienyje ir aprūpino jomis kooperatyvus, supirkinėjo žemės ūkio produktus eksportui. Palaikė ryšius su Didžiosios Britanijos, Estijos, Latvijos, Vokietijos kooperacijos sąjungomis. Sąjungos vadovybės iniciatyva, t. p. prisidedant kitiems kooperatininkams, 1920 m. įsteigtas Kooperacijos bankas, surengti pirmieji kooperatyvų kongresai, 1925 m. įkurtas kooperacijos judėjimo centras – Lietuvos kooperatyvų taryba.
E77
Europos kelias E77 − tarptautinis greitkelis, einantis nuo Pskovo, Rusijoje, per Estiją, Latviją, Lietuvą, Kaliningrado sritį, Lenkiją ir Slovakiją iki Vengrijos sostinės Budapešto.
NASA
NASA ( – Nacionalinė aeronautikos ir kosmoso administracija) – JAV valstybinė agentūra, atsakinga už visas nekarines kosmoso tyrimo programas. Įkurta 1958 m. spalio 1 d. Vašingtone.
Pačeriaukštė (Pasvalys)
Pačeriaukštė – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Saločių.
Burundis
Burundis, oficialiai – Burundžio Respublika – nedidelė valstybė Afrikos Didžiųjų ežerų regione. Ribojasi su Ruanda, Kongo Demokratine Respublika ir Tanzanija.
Istorija
Burundžio teritorija priklauso Afrikos ežerų valstybių kultūrinei zonai. Spėjama, kad seniausi gyventojai buvo pigmėjai tva, kuriuos išstūmė bantų kalba kalbėję tautos – hutų protėviai. Spėjama, kad trečioji migracijų banga buvo apie XIV–XV a., kuomet čia atsikėlė karingi gyvulių augintojai iš šiaurės, kurie ilgainiui perėmė vietinę bantų kalbą, tačiau neatsisakė savo gyvenimo būdo. Jie laikomi tiesioginiais tutsių protėviais.
XVII a. Afrikos Ežerų zonoje formavosi atskiros gentinės karalystės, ir Burundžio karalystė (Uburundi) su sostine Gitega buvo viena iš jų. Ją valdė tradiciniai monarchai, tituluojami mvami. Valdant Ntare IV Rutaganzwa Rugamba (1796–1850), karalystė padvigubino savo teritorijas aplinkinių genčių sąskaita ir įgijo dabartinį dydį.
1899 m. Burundžio karalystė, kartu su gretima Ruandos karalyste atiteko Vokietijai. Skirtingai nei Ruandos atveju, tuometinis Burundžio valdovas Mwezi IV Gisabo priešinosi vokiečių karinei ir kultūrinei įtakai, todėl Burundis buvo paimtas jėga. Vokiečiai jį prijungė prie Vokietijos Rytų Afrikos kaip atskirą karalystę. Dėl atokumo nuo jūros, kolonizatoriai mažai kišosi į karalystės reikalus.
1916 m. Pirmojo pasaulinio karo metu sąjungininkai užėmė Vokietijos kolonijas. Vokietijos Rytų Afriką pasidalino Britų imperija ir Belgija, kuriai ir atiteko tradicinės Burundžio bei Ruandos karalystės. Jos kartu buvo administruojamos kaip kolonijinė valda Ruanda-Burundis. Tradicinės monarchijos buvo išsaugotos. thumb|left|Laisvės aikštė [[Bužumbūra|Bužumbūroje]] 1962 m. Burundis gavo nepriklausomybę iš Belgijos kaip nepriklausoma karalystė, tačiau dėl didėjančios įtampos tarp tutsių aristokratijos ir hutu prastuomenės, 1966 m. valdovas Ntare V buvo nuverstas, ir paskelbta Burundžio Respublika. Įtampa tarp dviejų visuomenės grupių prasiveržė 1972 m. Burundžio genocidu. Jo metu pietinėje šalies dalyje hutu pradėjo riaušes prieš valdančiuosius tutsius. Vyriausybės atsakas buvo masinis naikinimas nukreiptas prieš hutu. Jo metu bent 200 tūkst. žmonių buvo nužudyti, ir bent 300 tūkst. pabėgo į gretimą Tanzaniją.
Po kelis kartus sekusių karinių perversmų, 1991 m. vadas Pierre Buyoya liberalizavo šalies valdymą ir 1993 m. pirmą kartą istorijoje išrinktas hutu kilmės prezidentas Melchior Ndadaye. Tais pačiais metais tutsių ekstremistai nužudė prezidentą, kas sukėlė 1993 m. genocidą ir jį sekusį pilietinį karą (iki 2005 m.). Jis nusinešė bent 300 tūkst. žmonių gyvybes.
2005 m. pasirašius taikos sutartį karas baigėsi ir į valdžią išrinktas hutu kilmės prezidentas Pierre Nkurunziza. Šalis atsigauna po karo, atkuria infrastruktūrą, etninį stabilumą ir demokratiją.
Administracinis suskirstymas
thumb|210px|Burundžio žemėlapis
Burundis administraciškai padalintas į 17 provincijų.
Geografija
thumb|right|240px|Burundžio kraštovaizdis Burundis yra Rytų Afrikos lūžių juostoje (seismiškai aktyvi zona), visa šalies teritorija kalvota, ją užima 1500–2000 m aukščio plokščiakalnis, vakaruose į 2600 m iškyla kalnagūbris, skiriantis Kongo ir Nilo baseinus. Burundžio aukščiausia vieta 2670 metrai (Hehos kalnas), žemiausia – 772 metrai (Tanganikos ežero paviršius). Šalį kerta 30° ilguma.
Burundžio pietuose tyvuliuoja Tanganikos ežeras, priklausantis Kongo upės baseinui, šiaurės vakariniu pakraščiu teka Ruzizi. Šiam baseinui priklauso ir pietrytiniu pakraščiu tekantis Malagarasis. Didžioji šalies dalis yra Nilo aukštupio baseine – čia Ruvuvu ir Luvironzos upėmis prasideda viena pagrindinių Nilo ištakų – Kagera. Ruandos pasienyje telkšo keletas seklių ežerų (Rveru, Kohoha ir kt.).
Dėl gyventojų gausos dauguma Burundžio kraštovaizdžių sukultūrinta, paversta savanomis. Likę miškai daugiausia saugomi Ruzizi, Ruvuvu ir Kibiros nacionaliniuose parkuose, Bururio, Vjandos miškų draustiniuose.
Burundis yra subekvatorinėje klimato juostoje. Būdingas sezoniškai drėgnas ir karštas klimatas. Vidutinės mėnesio temperatūros pažemėjimuose (pvz., Bužumbūroje) laikosi tarp 23–25 °C, aukštumose (virš 1500 m) – 15–20 °C. Kritulių per metus iškrenta apie 800–1000 mm vakaruose, 1400–1600 mm vandenskyros kalnagūbryje.
Ekonomika
Burundis yra viena iš skurdžiausių, mažiausių ir daugiausiai apgyvendinta šalis Afrikoje. Auginami galvijai, ožkos, avys. Prasta susisiekimo sistema ir atstumas nuo jūros apribojo ekonomikos augimą. Šalies ekonomika remiasi žemės ūkiu. Auginami bananai, manijokai, kukurūzai, plantanai (bananų rūšis). Pagrindinis Burundžio eksporto produktas yra kava, kuri sudaro 80 % šalies mainų.
Mažais kiekiais kasami nikelis, uranas, bei kiti mineralai. Keletas šalies gamintojų tenkina pagrindinius vartotojų poreikius.
Pagrindinis šalies mainų partneris yra Europos Sąjunga.
Demografija
thumb|Burundžio gyventojos Burundyje yra apie 10,5 mln. gyventojų, ir šalis pasižymi antru didžiausių gyventojų tankumu Afrikoje (315 žmonių km²). Gyventojų skaičius yra sparčiai augantis, ir Burundis yra 5 pasaulyje pagal gyventojų prieaugį (6,08 vaikų vienai moteriai). Per pastaruosius dešimtmečius skaičius augo netolygiai dėl AIDS ir pragaištingų pilietinių karų. Būdinga didelė emigracija. Vien per 2006 m. JAV priėmė 10 000 imigrantų iš Burundžio.
Burundis, kartu su gretima Ruanda ir vakarų Tanzanija priklauso ruanda-rundi kalba kalbančiųjų arealui, tačiau vietinis dialektas yra standartizuotas kaip oficiali kirundi kalba. Dar viena oficiali šalies kalba yra prancūzų, yra šiek tiek kalbančiųjų svahilių kalba. Nepaisant lingvistinės vienybės, visuomenė yra susiskaldžiusi į tris etnines grupes, kurios, nors kalba viena kalba, užima skirtingą statusą. Tai – hutu (85% šalies gyventojų), tutsiai (14% šalies gyventojų) ir tva pigmėjai (1%). Yra nežymi dalis imigrantų europiečių (7000) ir indų (2000).
Tik 13% gyventojų gyvena urbanizuotose vietovėse.
Vyraujanti religija – krikščionybė (80%), o katalikybė paplitusi daugiau nei tarp pusės šalies gyventojų (55%). Kitos reikšmingos krikščionybės atšakos – protestantizmas ir anglikonų tikėjimas. Islamas (daugiausia sunizmas) labiau paplitęs urbanizuotose vietovėse, tarp maždaug 15% šalies gyventojų. Likusioji dalis gyventojų (5%) išpažįsta vietinę afrikinę religiją.
Kultūra
thumb|240px|Tradiciniai Burundžio būgnai
Nuodų liauka
Nuodų liaukos – gyvačių nuodų liaukos yra pakitusios viršutinės lūpos seilių liaukos, esančios galvoje už akių. Nuodai išspaudžiami susitraukiant žandų raumenims. Jų kanalai atsiveria į nuodinguosius dantis. Priekiniuose nuodingų gyvačių dantyse yra latakėlis arba griovelis, kuriais, jai įkandus, nuodai suteka į aukos ar priešo žaizdą.
Yra dvi nuodų grupės.
Burundis
Kultūra
Nuo seno Burundžio gyvenvietės buvo statomos ant kalvų, trobelės išsidėstytos padrikai. Viename aptvare statytos trobos, bendros grūdų saugyklos, trobos-maldyklos (protėvių dvasių namai), kiti pastatai. Būdingos apskrito plano trobelės iš lazdų, apipintų šakomis, nendrėmis, žole, pusapvaliai stogai dengti žolėmis. Statinių viduje įrengiamos pintos pertvaros, grindys klotos dembliais. XX a. antroje pusėje pradėti statyti plytiniai gyvenamieji namai su dvišlaičiais čerpių stogais, verandomis. Miestų statyba mažai plėtota. Tik Bužumbūroje yra pastatyta vakarietiško modelio visuomeninių pastatų (viešbučių, restoranų, ligoninių, mokyklų), miesto šiaurėje dalyje išsidėstę trobelių kvartalai.
Burundyje išplėtotas pynimas (pinami dubenys, širmas, kilimus, pertvaras atstojantys dembliai, įvairaus dydžio ir pavidalo pintinės). Dirbiniai dekoruojami baltos, raudonos, mėlynos spalvos geometriniu (zigzaginiu ar aštriadančiu) ornamentu. Medžio dirbiniai (indai, skydai) taip pat dekoruojami geometriniu tapytu, drožtu ar išdegintu ornamentu.
Burundžio muzika žymi savo perkusinėmis tradicijomis. Yra Burundžio karališkųjų būgnininkų kolektyvas, grojantis tradiciniais krašto būgnais karjendomis. Kiti populiarūs instrumentai – vietinės citros, ikembė, umuduris, inanga, ir kt.
Populiariausia sporto šaka – futbolas. Taip pat žaidžiamas krepšinis. Olimpinėse žaidynėse geriausiai pasirodo Burundžio lengvaatlečiai.
Geluonis
thumb|230px|[[Vapsva|Vapsvos geluonis su lašeliu nuodų]] Geluonis – pakitusi kiaušdėtis, tarnaujanti grobio paralyžavimui ar nužudymui. Įgėlimo metu į aukos kūną patenka lašelis nuodų, kurie nužudo ar bent paralyžuoja auką. Auksinių vapsvų ir daugumos skruzdėlių geluonis atrofavęsis. Geluonį turi kamanės, bitės, vapsvos ir kt.
Trichlorfenoksiacto rūgštis
Oranžinis agentas, defoliantas, kurį JAV kariuomenė naudojo kare, buvo mišinys iš lygių dalių 2,4,5-T ir 2,4-D (2,4-dichlorfenoksiacto rūgšties).
1970 m. JAV Žemės ūkio departamentas sustabdė 2,4,5-T naudojimą visose maistinėse kultūrose išskyrus ryžius. 1985 m. JAV Aplinkos apsaugos agentūra (EPA) visiškai sustabdė šio herbicido naudojimą JAV. Tarptautinę prekybą herbicidu 2,4,5-T apribojo Roterdamo konvencija. 2,4,5-T nuo tada pakeitė dicamba ir triclopyr.
Dipiškės
Dipiškės – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Vydenių, prie kelio Kriviliai–Kijučiai ir Nočios upelio ištakų.
Istorija
XIX a. – šlėktų viensėdis Lydos apskrityje.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 10 žmonių, iš kurių visi buvo užrašyti lenkais.
RoPS Rovaniemi
Rovaniemio RoPS – Suomijos futbolo klubas iš Rovaniemio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1950 m. Nuo 1981 m. rungtyniaudavo aukščiausioje šalies lygoje. Tuomet ji vadinta Mestaruussarja, o nuo 1990 m. – Veikkausliiga.
Aukščiausias klubo pasiekimas, kai 2018 m. tapo šalies vicečempionais.
2020 m. komandos sezonas buvo vienas prasčiausių „Veikkausliiga“ istorijoje, o sezoną pradėjęs treneris Vesa Tauriainen buvo atleistas sezono viduryje, kai komanda per 15 rungtynių buvo surinkusi tik 2 taškus. Naujasis treneris Mikko Mannila, prisijungė sezono viduryje. Nepaisant pokyčių RoPS klubas užėmė paskutinę vietą, surinkęs tik 5 taškus per 22 rungtynes. Po sezono ekipa buvo perkelta į žemesnį divizioną.
2021 m. sezone rungtyniavo Ykkönen (antra pakopa). Po pirmojo etapo RoPS pirmavo. Galutinėje komandų rikiuotėje užėmė antrą vietą ir dėl galimybės žaisti aukščiausioje lygoje žaidė pereinamosiose rungtynėse. RoPS namuose sugebėjo laimėti pirmąsias rungtynes ​​2:1, tačiau išvykoje pralaimėjo 0:2. AC Oulu nugalėjo bendru dviejų runtgynių rezultatu 3:2 ir išsaugojo vietą Veikkausliiga.
2021 m. gruodį RoPS paskelbė, kad dėl finansinių nepriteklių užleis savo vietą Ykkönen. Komandą treniravęs Mikko Mannila netrukus paskelbė, kad atsistatydina. Aleksi Tanner, kuris treniravo RoPS antrąją komandą (RFA), tapo RoPS vyriausiuoju treneriu 2022 m. sezonui.
Jimmy Vicaut
Jimmy Vicaut (g. 1992 m. vasario 27 d.) – Prancūzijos lengvaatletis, kuris specializuojasi sprinto rungtyse.
Biografija
2009 m. Vicaut debiutavo pasaulio jaunių čempionate, kur finale 100 m distanciją įveikė per 10,89 s ir užėmė septintąją vietą. 2010 m. pasaulio jaunimo čempionate lengvaatletis finale distanciją įveikė per 10,28 s ir pelnė bronzos medalį. Tais pačiais metais sportininkas debiutavo 2010 m. Europos čempionate, kur kartu su Prancūzijos komanda pelnė aukso medalį 4x100 m estafetėje. Po metų sportininkas debiutavo ir 2011 m. pasaulio čempionate. Individualioje rungtyje Vicaut pasiekė finalą ir užėmė šeštąją vietą, o komandinėje estafetėje kartu su Prancūzijos rinktine pelnė sidabro medalį. 2012 m. Europos čempionate Vicaut pelnė ir savo pirmąjį suaugusių lygio tarptautinį medalį individualioje 100 m bėgimo rungtyje iškovodamas sidabro medalį
Šv. Jurgio parapija (Antigva)
'''Šv. Jurgio parapija'''  – administracinė parapija Antigvoje ir Barbudoje, Antigvos salos šiaurėje. Apima ir Ilgąją salą.
Parapijoje yra šios gyvenvietės: Barnz Hilas, Karlislis, Fičez Krikas, Ozbarnas, Pigotsas, Nju Vintorpsas, Gantorpsas, Si Vju Farmas ir Paintersas.
Kaminskie Ocioskai
Kaminskie Ocioskai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Pošvientnės ir apie 31 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Islandijos futbolo varžybos 2019 m.
Islandijos futbolo varžybos 2019 m.
Finalo rungtynės
-
Lietuvos kooperatyvų centras
Lietuvos kooperatyvų centras – Lietuvos prekybinė organizacija, veikusi 1925–1930 m. Kaune.
Veikla
Steigėjai: A. Bilevičius, A. Kubilius, D. Trimakas, B. Sakalauskas. Lietuvos kooperatyvų centras vienijo apie 100 vartotojų kooperatyvų, kuriuose buvo apie 10 000 narių ir keletą kooperacijos draugijų, kurioms darė įtaką krikščionys demokratai. Turėjo didmeninių sandėlių Kaune, Šiauliuose ir Vilkaviškyje, iš jų tiekdavo prekes vietos kooperatyvams. Metinė apyvarta 15 mln. litų. Nustojo veikti neatlaikęs „Lietūkio“ konkurencijos.
Dzuojingas
Dzuojingas (pe̍h-ōe-jī: Chó-iâⁿ) – vienas iš Gaosiongo rajonų, esantis pietvakarių Taivane. Gyventojų 195 tūkst. (2012 m. duomenys). Yra Konfucijaus šventykla (didžiausia Taivane), pagodų. Netoliese stovi istoriniai Senojo Fengšano miesto sienos vartai.
Liepalotas (Veiveriai)
Liepalotas – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 13 km nuo Veiverių.
Dzuojingas
Geografija
thumb|left|150px Telkšo Lotoso ežeras. Stūkso Šoušano arba Čaišano kalnas, kurio apylinkėse gyvena taivaninės makakos, auga daug tropinių augalų.
Istorija
Dzuojingas įkurtas XVII a. viduryje kaip karinė tvirtovė, žinoma Senojo Fengšano (鳳山) pavadinimu. Dabar ten yra Cojingo prieplauka, anksčiau dar vadinta Saei uostu.
Dzuojingas buvo svarbi laivyno bazė valdant japonams. Miestelis prie Gaosiongo prijungtas dar 1940 m. Japonijai Taivaną perleidus Kinijos Respublikai, vietinė valdžia dalinai išlaikė vietovei būdingą poros aukštų namų išplanavimą, todėl Dzuojingas sudaro stiprų kontrastą šiuolaikiniams aukštybinių pastatų rajonams.
Amenchotepas I
Amenchotepas I (Džeserkarė Amenhotepas I, Amenofis; m. apie 1504 m. pr. m. e.) – antrasis aštuonioliktosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė apie 1525–1504 m. pr. m. e., 1515–1494 m. pr. m. e. arba 1508–1484 m. pr. m. e.
Biografija
Amenchotepas I buvo trečiasis Amosio ir Amosės Nefertarės sūnus. Abu vyresni broliai mirė, todėl tapo faraonu 1525 m. pr. m. e. Įsibrovėliai iš Libijos pasinaudodami Amosio mirtimi surengė antpuolį į Nilo deltą. Nors ir būdamas nepatyręs Amenchotepas nugalėjo įsibrovėlius.
Pagal Amosio, Ebanos sūnaus, kapavietės tekstus, Amenchotepas išplėtė Egipto teritoriją pietuose, Nubijoje, nugalėjo Nubijos pasipriešinimą. Amenchotepas I pavedė architektui Ineni praplėsti Karnako šventyklą. Amenchotepo I šeimos ryšiai nėra aiškūs, nei vienas vaikas jam tvirtai nepriskiriamas. Ahotepė II, anksčiau laikyta jo žmona ir seserimi, tačiau dabar kai kurie tyrinėtojai mano, kad ji buvo faraono senelė. „Didžiąja žmona“ paminėta Merit-Amon I, bet ne „Karaliaus motina“. Kai kurie egiptologai mano, kad Tutmozio I žmona Amosė buvo Amenchotepo I duktė, tačiau tarp jos titulų „Karaliaus duktė“ neminima. Bendrai, faraono valdymo metai prastai dokumentuoti. Panašu, kad Amenchotepas I siekė įtvirtinti tėvo Amosio pasiekimus. Jo įpėdiniu tapo karinių pajėgų vadas Tutmozis I.
Pagal Manetoną, Amenchotepas I Egiptą valdė 20 metų ir 9 mėnesius. Šį datavimą patvirtina įrašai Amenemheto (magiško vardo) kapavietėje, kur nurodoma, kad jis valdė 21 metus. Yra dvi galimos Amenchotepo I kapavietės. Pirmoji yra KV39 Karalių slėnyje, kita ANB, esanti Dra Abu el-Nagoje. Amenchotepas I įsteigė Deir el Medinos kapų kalėjų miestelį vakariniame Nilo krante Tėbuose, kuriame vėliau buvo garbinamas kartu su motina Amose Nefertare. Amenchotepas I buvo pirmuoju faraonu, kuris laidojimo šventyklą pastatė atskirai nuo kapo norėdamas suklaidinti kapų plėšikus. Jo laidojimo šventykla tikriausai buvo Deir al Bahri, Hatšepsutos šventyklos vietoje, kur rastas „Amenhotepo namas“. Amenchotepo I mumija rasta slėptuvėje prie Deir el-Bahri virš Hatšepsutos laidojimo šventyklos, dabartiniu metu yra eksponuojamas Kairo muziejuje.
Valdymo laikas
Istorikų nurodomos šio faraono valdymo datos (Ancient Egypt history & chronology, The Ancient Egypt Site , Redford , Arnold , Hornung , Dodson , Aldred , Grimal , Shaw  , Malek  , von Beckerath   , Krauss , Murnane , Helck ) išdėstytos laiko juostoje:
Dirgaičiai
Dirgaičiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 14 km nuo Grinkiškio.
Suvalkų miesto viešasis transportas
Suvalkų miesto viešasis transportas - Suvalkų mieste važinėjantis viešasis transportas. Iš viso mieste yra 234 stotelės. Per metus miesto viešuoju transportu pasinaudoja 3,938,000 keleiviai. Autobusai važinėja 4.00-23.00 laiku.
Pagrindiniai maršrutai
Mieste yra 19 pagrindinių linijų.
Marija Tiškevičiūtė
Marija Tiškevičiūtė (1871 m. lapkričio 22 d. – 1943 m. vasario 15 d. Belniakų lageryje, Krasnojarsko kraštas, SSRS) – Lietuvos bajoraitė, Leliva herbo grafaitė, visuomenės veikėja, lietuvių spaudos bendradarbė, knygnešių rėmėja, pirmojo lietuviško vaikų darželio įkūrėja.
Biografija
Kilusi iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų-Kretingos šakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius, motina – Sofija Horvataitė. Broliai Aleksandras, Vladislovas, Antanas, Juozapas, Feliksas Tiškevičiai.
Domėjosi senove, mėgo žirgų sportą, daug keliavo po užsienį. Gyveno Anglijoje, Airijoje, Italijoje, Prancūzijoje, paveldėtoje viloje Palangoje, pas brolius Feliksą ir Aleksandrą Palangos ir Kretingos dvaruose.
Aurelijus
Aurelijus – vyriškas vardas. Žymesni asmenys:
Marija Tiškevičiūtė
Biografija
Prisidėjo prie uždraustos spaudos gabenimo. Pasinaudodama tuo, kad rusų muitininkai ir žandarai jos karietos netikrindavo, Klaipėdoje lietuvišką spaudą paimdavo iš sutartos vietos ir parveždavo į Kretingą arba Palangą.
Bandė rašyti literatūrinius kūrinius. 1896 m. Laumės Lelivaitės slapyvardžiu (giminės herbas „Leliva“) laikraštyje „Tėvynės sargas“ paskelbė istorinę apysaką „Viskantas“, kurią į lietuvių kalbą išvertė Kretingos bernardinų vienuolyno kunigas K. Kazlauskas. Šiame leidinyje vėliau spausdino įvairias žinutes iš Kretingos.
Bendravo su poetu Jonu Mačiuliu-Maironiu, kuris vasarodamas Palangoje būdavo dažnas Tiškevičių svečias. Poetas 1904 m. jai dedikavo poemą „Z nad Biruty“ („Nuo Birutės kalno“). Lietuvos Mokslų akademijos Lietuvių kalbos ir literatūros institute išliko jos laiškas poetui.
1898 m. brolio dvare Kretingoje, prie ligoninėje veikusios senelių ir našlaičių prieglaudos įsteigė pirmąjį lietuvišką vaikų darželį. Jame vasaros lauko darbų sezono metu prieglobstį rasdavo samdinių ir kumečių vaikai. Kretingoje išlaikė mokytoją, kuri gerų manierų, siuvimo, mezgimo, lenkų, lietuvių ir rusų kalbų mokė dvaro tarnautojų ir gabesnes valstiečių bei miestelėnų dukras. Gabiausias mergaites siųsdavo tęsti mokslų į Vilnių.
1941 m. birželio 14 d. grafaitė Marija Tiškevičiūtė buvo suimta enkavedistų ir ištremta į Krasnojarsko krašto Nižnij Ingašo rajono Belniakų lagerį. 1943 m. sausio 13 d. Ypatingojo pasitarimo buvo nuteista trejiems metams lagerio.
Dvarai
Po tėvo mirties Marija Tiškevičiūtė paveldėjo Kumponų ir Šašaičių dvarus netoli Jokūbavo bei „Baltąją“ vilą Palangoje, kurioje vasaromis apsistodavo Lietuvos Respublikos Prezidentas Antanas Smetona. Lietuvos žemės reformos metu Šašaičių dvarelis buvo suvalstybintas ir išparceliuotas. Seseriai Elenai Klotildai Tiškevičiūtei-Ostrauskienei išvykus gyventi į Lenkiją, nuo XIX a. pab. Marija administravo seseriai atitekusius Dimitravo ir Jazdų dvarus.
Maidanekas
thumb|WW2-Holocaust-Poland
Maidanekas (arba KL Liublinas) buvo Nacių Vokietijos koncentracijos stovykla, kuri įkurta Liublino pakraščiuose, kuomet Lenkija buvo okupuota Vokiečių Antrojo Pasaulinio karo metu. Nors iš pradžių skirta priverstiniams darbams labiau nei masiniam naikinimui, Reinhardo opecijos metu, stovykla buvo naudojama žudyti žmones pramoniniu (industriniu) mastu. Ši operacija buvo Vokiečių planas išžudyti visus žydus Nacių valdžios valdomoje teritorijoje – Generalgubernijoje. Stovykla veikė nuo spalio 1, 1941 iki liepos 22, 1944 metų. Stovykla buvo perimta beveik nepaliesta dėl keleto priežasčių: sparti Sovietų Raudonosios armijos operacija „Bagration“ užkirto kelią esesininkams sunaikinti didžiąją dalį infrastruktūros. Taip pat komendantui Anton Thernes nepavyko likviduoti karo nusikaltimus įrodančių ir liudijančių įrodymų. Dėl šių priežasčių Maidanekas tapo pirma holokausto koncentracijos stovykla išlaisvinta Sąjungininkų armijos.
Koncentracijos stovykla 1941-1944 metais saugojo ir daliniai, suformuoti iš lietuvių: 2-as ir 252-as policijos batalionai.
Statyba
Maidaneko koncentracijos stovykla buvo įkurta 1941 metais, spalio mėnesį SS Reichfiurerio Heinricho Himmlerio (Reichsführer-SS Heinrich Himmler) įsakymu. Po sėkmingos vokiečių atakos pietų Lenkijoje ir Heinricho Himmlerio vizito Liubline liepos 17-20 dienomis, 1941 metais, įsakymas įkurti koncentracijos stovyklą buvo perduoti Odlio Globocnik. Pagal pirminį Himmlerio parengtą planą stovykla turėjo talpinti bent 25,000 belaisvių.
Su laiku koncentracijos stovykla plėtėsi. Kijevo mūšyje į nelaisvę buvo paimti 50,000 Sovietų armijos karo belaisvių. Koncentracijos stovyklos pajėgumas ir dydis buvo padidinti iki 50,000 belaisvių. Stovyklos plėtimas prasidėjo spalio 1 dieną 1941 metais pagal tą patį įsakymą kaip ir Auschwitz-Birkenau. Lapkričio pradžioje statybos planai buvo padidinti iki 125,000 kalinių, gruodžio mėnesį padidinti iki 150,000 kalinių. Kovo mėnesį buvo pasiektas neįtikėtinai didelis Sovietų karo belaisvių skaičius, net 250,000 kalinių.
Statybas pradėjo 150 žydų iš Globocnik Lublin stovyklos, kurie atliko priverstinius darbus, bet grįždavo kasnakt į stovyklą nakvynei. Šiek tiek vėliau darbo jėgą sudarė 2,000 Raudonosios armijos karo belaisvių, kurie privalėjo išgyventi ekstremaliose sąlygose, miegoti atvirose vietose. Lapkričio viduryje išgyveno tik 500 belaisvių, iš kurių mažiausiai 30% buvo per silpni tolesniam darbui. Gruodžio viduryje buvo pastatyti barakai talpinantys 20,000 žmonių, bet prasidėjus dėmėtosios šiltinės epidemijai iki 1942 metų sausio mėnesio visi priverstinių darbų kaliniai – Lenkijos žydai ir karo belaisviai – mirė. Visi darbai sustojo iki 1942 metų sausio mėnesio kol atvyko nauji kaliniai. Nors stovykla galiausiais talpino 50,000 kalinių, ji dažniausiai neviršijo šio skaičiaus.
Veikimas
Trys stovyklos (Belzec, Sobibor ir Treblinka) buvo specialiai pastatytos Reinhard operacijai išnaikinti Lenkijos žydus penkiuose okupuotos Lenkijos regijonuose, kurie sudarė nacių generalguberniją. 1942 metų liepos mėnesį Heinrichas Himmleris aplankė šias stovyklas. Kovo, gegužės ir liepos mėnesį, nurodyta tvarka, stovyklos pradėjo darbą. Vėliau Heinrichas Himmleris išleido įsakymą, kad žydų deportacija į stovyklas turi būti užbaigta iki 1942 metų pabaigos.
Majdanek (June 24, 1944)
Reinhard operacijos pradžioje „Maidanekas“ atliko antrinio rūšiavimo ir sandėliavimo darbus. Perrūšiavo ir sandėliavo turtą ir brangenybes konfiskuotas iš žydų aukų Belzec, Sobibor ir Treblinka žudymo vietose. Dėl didelio žydų gyventojų skaičiaus pietryčių Lenkijoje, įtraukiant Krokuvą, Lvovą, Zamosc ir Varšuvą, Maidanekas apie 1942 metų kovo mėnesį buvo “perdirbtas”, pakeitė savo paskirtį į žudymo centrą.
1942 metų spalio viduryje stovykla laikė 9,519 registruotų kalinių, iš kurių 7,468 arba 78.45% buvo žydai, kiti 1,884 (19.79%) ne žydų tautybės. 1943 metų rugpjūtį 16,206 kaliniai buvo pagrindinėje stovykloje, iš kurių 9,105 (56.18%) buvo žydai, kiti – 3,893 (24.02%) ne žydai. Mažumą sudarė kitų šalių piliečiai tokie kaip baltarusiai, ukrainiečiai, rusai, vokiečiai, austrai, slovėnai, italai, prancūzai ir olandai. Maidaneko valstybinio muziejaus duomenimis 300,000 žmonių buvo šios stovyklos kaliniais holokausto metu.
Nuo 1942 metų ir vėliau Maidaneke taip pat buvo moterys, kurios atliko prižiūrėtojų darbą. Šios SS apsauginės buvo treniruojamos Ravensbrück koncentracijos stovykloje. Tarp šios koncentracijos stovyklos prižiūrėtojų yra tokių nuteistų karo nusikaltėlių kaip Elsa Ehrich, Hermine Boettcher-Brueckner, Hermine Braunsteiner, Hildegard Lächert, Rosy Suess (Süss) Elisabeth Knoblich-Ernst, Charlotte Karla Mayer-Woellert, ir Gertrud Heise (1942–1944).
Iš pradžių Maidanekas veikė kaip atskira koncentracijos stovykla – tik 1943 metų ankstyvą rudenį išlikusios mažesnės darbo stovyklos veikusios Lublino apylinkėse buvo inkorporuotos į Maidaneko sudėtį (Budzyn, Trawniki, Poniatowa, Krasnik, Pulawy, „Airstrip“ ir Lipowa yra darbo stovyklos).
Nuo 1941 rugsėjo 1 iki 1942 metų gegužės 28 dienos Alfons Bentele vadovavo stovyklai. Alois Kurz, SS untersturmführeris buvo vokiečių personalo narys Maidaneke, Auschwitz-Birkenau ir Mittelbau-Dora. Jis ne buvo apkaltintas. 1943 metų birželio 18 dieną Fritz Ritterbusch persikėlė į KL Lublin tapti komendanto adjutantu.
Stovykla buvo šalia Liublino, todėl kaliniai bandė palaikyti ryšį su išoriniu pasauliu. Slapta perduodavo laiškus civiliams darbininkams, kurie įeidavo ir išeidavo iš stovyklos. Daugelis tokių išlikusių laiškų buvo paaukoti koncentracijos stovyklos muziejui. 2008 metais muziejus surengė specialią parodą, kuri eksponavo išlikusius laiškus.
Nuo 1943 metų vokiečiai leido lenkų Raudonajam Kryžiui ir Centrinei Gerovės tarnybai (Central Welfare Council) įnešti maisto produktus į stovyklą. Kaliniai galėjo gauti maisto siuntinėlius adresuotus jų vardu per lenkų Raudonąjį Kryžių. Maidaneko muziejus archyvuose yra dokumentai įrodantys apie 10,300 tokių siuntų.
Operacija “Erntefest„
„Reinhard“ operacija tęsėsi iki 1943 metų lapkričio mėnesio pradžios. Kai buvo išžudyti paskutiniai kaliniai iš mažesnių į Maidaneką infiltruotų stovyklų Liublino rajone, generalgubernijos Trawniki vyrų būrys sušaudė šių stovyklų žydus per „Derliaus šventės“ (Operation „Harwest Festival“) operaciją. Žiauriausia egzekucija Maidaneke įvyko 1943 metų lapkričio 3 dieną kai buvo nužudyta 18,400 žydų per vieną dieną. Kitą dieną buvo rasti ir sušaudyti 25 žydai, kurie sugebėjo pasislėpti. Tuo tarpu 611 kitų kalinių, 311 moterų ir 300 vyrų buvo įsakyta apžiūrėti ir rūšiuoti nužudytųjų rūbus, užkasti bei paslėpti griovius. Vyrai vėliau buvo priskirti prie Sonderkommando 1005, kur jie turėjo ekshumuoti nužudytų žmonių kūnus kremacijai, o vėliau buvo ir patys nužudyti. 311 moterų buvo išsiųstos į Auschwitz kur jos buvo nužudytos dujų kamerose. Iš prieš tai išgyvenusių 6,562 kalinių „Derliaus šventės“ operacijos pabaigoje Maidaneke liko tik 71 gyvas žydas. Egzekucijos ir toliau tęsėsi su likusiais žydais Maidaneko stovykloje. Tarp 1943 metų gruodžio ir 1944 metų kovo Maidanekas gavo apie 18,000 naujų kalinių – invalidų. Daugelis iš jų buvo nunuodyti ciklono B (Zyklon B) dujomis. Šaudytojų būriai taip pat tęsė savo darbą. 600 kalinių buvo sušaudyti 1944 metų sausio 21 dieną, 180 buvo sušaudyti 1944 metų sausio 23 dieną ir dar 200 buvo sušaudyti 1944 metų kovo 24 dieną. Adjutanto Karl Hoecker teismas įrodė jo kaltumą masiniuose žudymuose, kurie buvo įvykdyti šioje koncentracijos stovykloje.
1989 metų gegužės 3 dieną Vokietijos miesto Bielefeld apygardos teismas nuteisė Höcker ketverių metų laisvės atėmimo bausme už dalyvavimą žudant žydų kalinius dujų kamerose Maidaneko koncentracijos stovykloje, Lenkijoje. Stovyklų įrašai užfiksavo, kad nuo 1943 metų gegužės mėnesio iki 1944 metų gegužės mėnesio Höcker gavo 3,610 kilogramų ciklono B nuodingųjų dujų iš Hamburgo firmos „Tesch & Stabenow” žydų žudymui Maidaneke. Taip pat Auschwitz komendantas Rudolf Höss laukdamas teismo Lenkijoje rašė savo memuaruose, kad vienas iš naudotų būdų žydų žudymui Maidaneke buvo ciklono B dujos.