cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos partizanai
Nuosmukis ir organizuoto pasipriešinimo pabaiga (1949–1953 m.)
Vengiant painiavos su MGB naudojamu BDPS pavadinimu, vasario 10 dieną organizacija pavadinta Lietuvos laisvės kovos sąjūdžiu (LLKS), patvirtinti J. Žemaičio ir P. Bartkaus parengto LLKS statuto projekto 1-asis ir 2-asis skyriai. 1949 m. vasario 16 d. pasirašyta Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio deklaracija dėl Lietuvos ateities. Joje skelbiama, kad galutinis partizanų kovos tikslas – Lietuvos parlamentines respublikos atkūrimas pagal 1920–1926 metų pavyzdį. Komunistų partija paskelbta nusikalstama organizacija. Dokumentas išliko ir 1999 m. Lietuvos Seimo buvo pripažintas Nepriklausomybės deklaracija.
Suvažiavimo metu apdovanoti nusipelnę kovotojai, apsvarstytos veiklos taktikos kryptys, ryšiai su užsieniu, veikla Klaipėdos krašte, priimtas kreipimasis į ginkluoto pogrindžio dalyvius, visus krašto gyventojus. J. Žemaičiui suteiktas Laisvės kovotojo partizano generolo laipsnis.
Šeštojo dešimtmečio pradžioje sovietams pavyko sunaikinti beveik visą partizaninį judėjimą. Tam pasitarnavo sovietų šnipų surinkta informacija Vakaruose, sėkmingas KGB infiltravimasis į pasipriešinimo judėjimą bei 1952 m. surengtos plataus masto operacijos prieš partizanus. Juozas Lukša-Daumantas 1951 m. buvo dvigubo agento išduotas ir žuvo Lietuvos miškuose.
thumb|Partizanai [[Biržai|Biržų girioje 1952 m.]] 1953 m. gegužės 30 d. J. Žemaičio bunkeris buvo išduotas. Įmetę granatą su nervus paralyžiuojančiomis dujomis, čekistai jį suėmė gyvą. Pusantrų metų J. Žemaitis buvo laikomas Vilniaus KGB kalėjimo rūsiuose, tardymui buvo nuvežtas net į Maskvą. Tačiau jis kategoriškai atsisakė dirbti okupantams, liko ištikimas karininko ir partizanų vado priesaikai. 1954 m. lapkričio 26 d. Jonas Žemaitis buvo sušaudytas Maskvos Butyrkų kalėjime.
Pavienių partizanų kova ir likvidavimas
thumb|Vėliausia žinoma lietuvių partizanų nuotrauka, kurioje įamžinti [[:lt:Kęstučio apygarda|Kęstučio apygardos partizanai (1955 m. vasara)]] 1954 m. sausio 1 d. MGB duomenimis Lietuvoje veikė 142 partizanai, o 1955 m. sausio 1 d. – 51 partizanas.
1956 m. spalio 12 d. pagal čekisto N. Dušanskio planą Kaune suimtas LLKS Tarybos prezidiumo pirmininko 1-asis pavaduotojas, LLKS GP vadas Adolfas Ramanauskas-Vanagas, išduotas MGB agento Žinomo-Urbono; A. Ramanauskas sušaudytas 1957 m. lapkričio 29 d. (27) Vilniuje.
1961 m. lapkričio mėn. išduotas buv. Kęstučio apygardos vado K. Labanausko, Kelmės r. Vėjų k. sužeistas kovoje su KGB smogikais, nusišovė paskutinis Birutės rinktinės partizanas E. Kmita.
Paskutiniai kovoje žuvę Lietuvos partizanai buvo Pranas Končius (Adomas) ir Kostas Liuberskis (Žvainys). Pranas Končius nusišovė po kautynių 1965 m., 2000 m. jis buvo apdovanotas Vyčio kryžiumi. Kostas Liuberskis žuvo 1969 m. spalio 2 d. Jo likimas buvo nežinomas iki pat XXI a. pirmojo dešimtmečio.
Benediktas Mikulis slapstėsi miške iki 1971 m. ir buvo nuteistas keletui metų 1980 m.
Stasys Guiga-Tarzanas, paskutinis iki mirties nepasidavęs į nelaisvę okupantams Lietuvos partizanas, 35 metus slapstėsi Onos Činčikaitės sodyboje (Činčikų kaime, Švenčionių raj.), kur ir mirė 1986 metų žiemą.
Partizanų spauda
thumb|right|200px|[[Bronius Krivickas|Broniaus Krivicko redaguotas partizanų laikraštis „Aukštaičių kova“]] Visoje Lietuvoje yra žinoma daugiau nei 50 skirtingais tiražais (nuo keleto egzempliorių iki 5 tūkst.) leistų ir platintų partizanų laikraštėlių. Žinomiausi – „Aukštaičių kova“, žemaičių „Laisvės varpas“, dzūkų „Partizanas“, suvalkiečių „Laisvės žvalgas“. Paskutinis partizanų periodinis leidinys „Partizanų šūvių aidas“ leistas ir platintas 1957 m. Žagarės apylinkėse.
Vertinimai ir atminimas
Partizaninis karas beveik nuo pat pradžių susidūrė su realijomis, kurios rodė, kad sovietai yra žymiai stipresnis priešas, kurį nugalėti savo pajėgomis yra beveik neįmanoma. Dėl to partizanų dvasią ilgą laiką palaikė viltis, kad tarp Sovietų Sąjungos ir Vakarų valstybių neišvengiamai kilsiąs konfliktas, kurio metu Lietuva bus išvaduota. Šią viltį palaikė ir tai, kad sovietų okupacija nebuvo formaliai pripažinta (Stimsono doktrina). Tokiam konfliktui taip ir nekilus išlikę partizanai tai vertino kaip Vakarų „išdavystę“.
Lietuvos partizanai ir jų talkininkai buvo teisiami SSRS karinių tribunolų, LTSR teismų ir represuoti Ypatingojo pasitarimo sprendimais. Lietuvai paskelbus valstybingumo atkūrimą, 1990 m. gegužės 2 d. išleistas įstatymas dėl „Asmenų, represuotų už pasipriešinimą okupaciniams režimams, teisių atkūrimo“. 2011 m. reabilitacijos bylos tapo viešai prieinamos Lietuvos ypatingojo archyvo skaitykloje.
Sovietų okupacijos metu partizaninis karas buvo nutylimas, partizanai vadinti tik banditais. Šiek tiek partizanų tema palietė 1966 m. režisieriaus Vytauto Žalakevičiaus filmas „Niekas nenorėjo mirti“, kuriame konfliktas atskleistas iš sovietų perspektyvos kaip „brolio kova su broliu“. 2004 m. sukurtas filmas „Vienui vieni“ apie Lietuvos partizanų vadą Juozą Lukšą, kuris net dukart keliavo į Vakarus ieškoti paramos ginkluotai partizanų kovai. 2005 m. sukurtas režisieriaus J.Sabolio dokumentinis filmas „Stirna“ apie partizanų ryšininkę Margaritą Izabelę Vilimaitę – Stirną. 2014 m. JAV sukurtas dokumentinis filmas apie Juozą Lukšą „Nematomas frontas“.
Letargija
thumb|220px| Letargija, letargo miegas ( – gilus miegas, užmarštis) – tariamoji mirtis, liguistas miegas, iš kurio neįmanoma pažadinti. Jo metu labai susilpnėja visos organizmo gyvybinės funkcijos, sulėtėja medžiagų apykaita, sumažėja arba visai dingsta reakcija į aplinkos dirgiklius. Tai būsena, kai žmogaus gyvybinės funkcijos yra sustojusios, bet smegenys veikia, lyg jis miegotų. Letargo būsena gali tęstis nuo kelių valandų iki dešimčių metų. Miegančiojo organizme senėjimo procesas labai sulėtėjęs ir net 20 metų kūnas nesikeičia. Tačiau nubudus, jau po 2-3 metų biologinis amžius sugrįžta ir žmogus per trumpą laiką tampa senu. Letargija pasitaiko retai.
Priežastys ir simptomai
Liguistas mieguistumas gali būti nuolatinis ir priepuolinis. Nuolatinis mieguistumas gali apimti sergant įvairiomis smegenų ligomis, išsekimo neurozėmis, turint tripanosomų – parazitinių pirmuonių. Priepuolinis liguistumas pasitaiko narkolepsijos metu, po migrenos, epilepsijos priepuolių, dėl vegetacinės nervų sistemos kraujagyslių sutrikimų, funkcinių nervų sistemos sutrikimų atvejais ir dėl kai kurių kitų ligų.
Letargija išsivysto palaipsniui. Kartais ji gali būti susijusi su psichine trauma, pervargimu, išsekimu po sunkaus fizinio ar protinio darbo, nereguliaria mityba, bet dažniausiai priežasčių nerandama. Kelias valandas ar dienas prieš tokį miegą dauguma ligonių skundžiasi galvos skausmais, pykinimu, nemiga, padidėjusiu apetitu, troškuliu, tingumu.
Letarginė būsena gali būti įvairaus sunkumo. Lengvais atvejais žmogus nelabai kietai įmigęs, šiek tiek reaguoja į aplinkos dirgiklius, išlieka rijimo refleksas. Tada jį galima maitinti, pagirdyti. Kraujospūdis kiek sumažėjęs, raumenys atsipalaidavę. Pabudęs kartais gali prisiminti kai kuriuos įvykius. Sunkiais atvejais ligonis labai kietai įminga, nereaguoja net į skausmingus dirgiklius. Kartais pasitaiko tariamoji mirtis – oda išblykšta, šalta, vyzdžiai nereaguoja į šviesą, sunku pastebėti pulsą ir kvėpavimą. Po tokio miego žmogus nieko neprisimena. Tačiau dažniausiai miego gilumas keičiasi ir jis gali kažką prisiminti.
Atbudimas
Vienas ligonis 25 metus buvo kaip „gyvas lavonas“. Jis nejudėjo ir nekalbėjo nuo 35 metų amžiaus iki 60 – tada pamažu pradėjo keltis, kalbėti. Tik vėliau paaiškėjo, kad tai buvo ne letargija, o katatoninis stuporas (šizofreninio tipo sutrikimas). Indijoje yra aprašyta atsitikimų, kai indų jogai panašią į letargiją būseną sukeldavo tam tikrais autohipnozės (savitaigos) metodais.
Po letargijos priepuolio ligonis atsibunda labai nusilpęs, išblyškęs, sulysęs. Kaip ir užmigdamas, atbunda dažniausiai laipsniškai. Normalizuojasi kraujospūdis, atsistato normalus raumenų tonusas. Ligonis jaučiasi apsunkęs, pavargęs, vangus, skundžiasi galvos skausmais, bloga savijauta, kartais gali nieko neprisiminti.
South Liverpool FC
South Liverpool FC – Anglijos futbolo klubas iš pietų Liverpulio.
Aliejūnų ežeras
Aliejūnų ežeras – ežeras pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajono vakaruose, apie 9 km į vakarus nuo Maišiagalos, į šiaurės rytus nuo kelio. Ilgis (iš šiaurės į pietus) 0,84 km, didžiausias plotas 0,27 km. Altitudė 105,9 m. Krantai aukštoki, ypač rytinis, kranto linijos ilgis 1,9 km. Šiaurinis ir pietinis ežero galai užpelkėję. Rytinis krantas apaugęs medžiais. Šiaurėje išteka upelis (Airupės intakas, Neries baseinas). Anksčiau vadinosi Geisiškių ežeras. Šalia ežero įsikūrę Aliejūnų ir Geisiškių kaimai. Šiaurrytine pakrante eina kelias Nr.5226 (Kiemeliai – Antakalniai – Miežionys).
Putrinė
Putrinė – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 25 km į šiaurę nuo Biržų, Nemunėlio kairiajame krante, prie kelio Kvetkai – Nemunėlio Radviliškis, Biržų girios šiauriniame pakraštyje.
Laiškas hebrajams
Laiškas hebrajams arba Laiškas žydams – viena iš Naujojo Testamento knygų. Pagrindinė šio laiško tema yra ta, kad Jėzus užbaigė viską, kas buvo pradėta Senuoju Testamentu. Laiške hebrajams gausu nuorodų į Senojo Testamento knygas.
Šis laiškas skirtas krikščionims žydams, kurie buvo verčiami ir gundomi grįžti atgal į judaizmą. Laiško autorius pateikia kelis argumentus, kad įtikintų juos to nedaryti. Kaip rašoma Laiške hebrajams, Jėzus didesnis už bet ką Senajame Testamente, faktiškai jis įvykdė viską, kas Senajame Testamente buvo išpranašauta. Senojo Testamento didvyriai rodo kilniausius kentėjimo dėl tikėjimo pavyzdžius, tačiau Jėzus kentėjęs labiausiai už visus.
Autorius, parašymo laikas ir adresatas
Laiškas hebrajams anoniminis. Daugelį amžių manyta, kad šio laiško autorius apaštalas Paulius, tačiau dabar mažai kas taip begalvoja, nes laiško stilius bei idėjos skiriasi nuo apaštalo Pauliaus laiškų. M. Liuteris manė, kad šio laiško autorius gali būti Apolas.
Yra manančių, kad laiškas adresuotas krikščionims žydams, gyvenusiems ne Jeruzalėje. Kai kas mano, kad jie gyveno Romoje, tačiau tai nėra aišku. Laiške hebrajams nieko nerašoma apie tai, jog 70 m. romėnai sugriovė Jeruzalės šventyklą, kas greičiausiai būtų paminėta, todėl yra pagrindo manyti, kad laiškas veikiausiai parašytas anksčiau.
Sueco kanalas
thumb|Sueco kanalas Sueco kanalas (, Qanāt al-Suways) – laivybos kanalas, jungiantis Viduržemio ir Raudonąją jūras. Ilgis 193,3 km, gylis 24 m, plotis 205/225. siauriausia vieta 60 metrų pločio. Buvo kasamas 1859–1869 m. Sueco kanalas neturi šliuzų, nes Raudonosios ir Viduržemio jūrų vandens lygis iš esmės vienodas. Sueco kanalas 8900 km sutrumpina kelią tarp Londono ir Indijos. Jis ilgesnis nei Panamos kanalas (81,6 km).
Kanalas eina per tris ežerus: Manzilą, Timsą ir Didįjį Kartųjį ežerą. Kanale galimas vienpusis eismas, tačiau Didžiajame Karčiajame ežere ir tarp Kantaros bei Ismailijos laivai gali prasilenkti. Vakariniu kanalo krantu nutiestas geležinkelis.
Praplaukti kanalą laivui užtrunka apie 16 valandų.
Istorija
thumb|left|180px|Sueco kanalas iš palydovo
Tarp Nilo deltos ir Raudonosios jūros pirmą kartą kanalas buvo iškastas dar XII a. pr. m. e. Per tūkstantį metų kanalas buvo apleistas, bet keletą kartų ir atnaujintas. VIII mūsų eros amžiuje šis kanalas buvo galutinai apleistas ir nebenaudojamas.
1854 m. prancūzų diplomatas ir inžinierius Ferdinandas de Lesepsas sudomino savo projektu Egipto karalių. 1858 m. buvo sudaryta Universali Jūrų Sueco Kanalo Kompanija, kuri turėjo iškasti kanalą ir jį prižiūrėti 99 metus, po kurių kanalo valdžia atiteks Egiptui. Kompanija buvo privataus Egipto koncerno, kurio kapitalas priklausė Prancūzijai ir Egiptui, nuosavybė. 1875 m. dalį kapitalo iš Egipto nupirko britai.
1888 m. pagal tarptautinę konvenciją kanalu buvo leista plaukti visų valstybių laivams ir taikos, ir karo metu. Tačiau britai kanalą laikė labai svarbiu jūriniu objektu dėl kolonijinių interesų. 1936 m. su Egiptu pasirašyta sutartis, pagal kurią britai įgavo teisę Sueco kanale laikyti savo ginkluotąsias pajėgas. Vėliau Egiptas pareikalavo, kad britai pasitrauktų iš Sueco kanalo zonos ir 1954 m. abi valstybės pasirašė sutartį, kuri panaikino 1936 m. sutartį. Jau 1956 m. visi britų kariniai daliniai paliko Egipto teritoriją.
1956 m. liepos 26 dieną JAV ir Jungtinė Karalystė atsisakė finansuoti Egipte statomą Asuano užtvanką (Nilo upė), todėl Egiptas nacionalizavo Sueco kanalą. 1956 m. spalio 29 d. Izraelis užpuolė Egiptą, o po dviejų dienų prie Izraelio prisidėjo ir Prancūzijos bei Jungtinės Karalystės ginkluotosios pajėgos. Karo tikslas buvo užtikrinti laisvą laivų plaukimą Sueco kanalu. Egiptas, atsakydamas į išpuolį, kanale nuskandino 40 laivų ir sėkmingai užblokavo kelią kanalu. Į šį nesutarimą įsikišo Jungtinės Tautos, ir lapkričio mėnesį buvo pasiekta taika. Egipto valdžia Sueco kanalą iš naujo atidarė 1957 m. kovo mėnesį. Iki 1975 metų Egiptas neleido Sueco kanalu plaukti Izraelio laivams. Nuo 1975 m. iki 1979 m. galėjo plaukti tik nekariniai Izraelio laivai, o 1979 m. buvo pasirašyta Egipto ir Izraelio taikos sutartis, kuri atvėrė kelią visiems Izraelio laivams.
Naujasis kanalas
Naujasis Sueco kanalas 2015 m. įrengtas šalia pirmojo. Naujojo kanalo ilgis – 35 km, jis jungia Viduržemio bei Raudonąją jūras. Kanalas pastatytas per metus nuo 2014-ųjų rugpjūčio mėn. Projektas buvo finansuojamas privačiomis ir viešosiomis lėšomis – egiptiečiai pirko investicinius sertifikatus. Sueco kanalu nuo šiol galės plaukti dvigubai daugiau laivų.
2021 m. kovo mėnesį krovininis laivas Ever Given įstrigęs šešioms dienoms užblokavo laivybą Sueco kanalu.
Pakalupio apylinkė
Pakalupio apylinkė (arba Pakalupės apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. sausio 14 d. įkurtas A. Puškino kolūkis (pirmininkas Vladas Strigūnas). 1949 m. buvo Viekšnių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Pakalupio apylinkė panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Palnosų apylinkės ir Viekšnių apylinkės.
Vandalinas
Vandalinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Bockų, apie 22 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 58 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kipro futbolo varžybos 2010–2011 m.
Kipro futbolo varžybos 2010–2011 m.
Udraliai
Udraliai – kaimas centrinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurę nuo Mosėdžio, Bartuvos pakrantėje, greta plento. Seniūnaitijos centras. Veikia Mosėdžio gimnazijos pradinio ugdymo skyrius.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Udraliai
Kaimo pietvakariniame pakraštyje, Pasirvydžio miškelyje buvo apeiginis akmuo su dubeniu, 1968 m. perkeltas į Kretingą.
Beveridžo sveikatos finansavimo modelis
Beveridžio sveikatos apsaugos finansavimo modelis, sukurtas pagal Didžiosios Britanijos ekonomisto W. H. Beveridžio pasiūlymus, kai pašalpų dydis priklauso nuo poreikių ir iš esmės nėra susijęs su mokėtomis įmokomis. Taikant Beveridžio modelį – valstybė siekia pagerinti šalies gyventojų sveikatą bei jų gerovę ir garantuoti kokybišką sveikatos priežiūrą visiems piliečiams, kuriems to reikia.
Modelio privalumai ir trūkumai
Išnagrinėjusios Beveridžo sveikatos priežiūros modelį, G. Čepulytė ir S. Palubinskienė nustatė esminį jo privalumą, būtent, lygiateisiškumą. Vienodas išmokų dydis garantuoja skirtingų grupių susitarimą. Šio modelio didžiausias trūkumas yra sveikatos paslaugų finansavimas iš valstybės biudžeto, kuris apsunkina ne tik biudžeto, bet ir sveikatos draudimu besirūpinančių institucijų darbą. Sveikatos paslaugų finansavimas neturėtų apsunkinti valstybės biudžeto, o surenkamais mokesčiais nereikėtų kompensuoti sveikatos paslaugų apmokėjimo. Sveikatos priežiūros paslaugoms turėtų būti sukurtas atskiras fondas su nepriklausomu nuo valstybės biudžetu. Tai reiškia, kad toks fondas bus savarankiškas ir nepriklausomas nuo vyriausybės reguliavimo ir surenkamų mokesčių dydžio.
Geografija
Visos Šiaurės Europos šalys (Danija, Airija, Norvegija, Jungtinė Karalystė, Suomija, Švedija) įdiegė ir išsaugojo šį modelį po Antrojo pasaulinio karo. Pietų Europos šalys (Graikija, Ispanija, Italija, Portugalija) prisijungė prie šios grupės 80-aisiais, o Kanada jau net 70-aisiais metais. Dabar šis modelis dominuoja išsivysčiusiose šalyse.
Investicinė kintamojo kapitalo bendrovė
Investicinės kintamojo kapitalo bendrovė – akcinė bendrovė, kurios akcininkai turi teisę bet kada pareikalauti išpirkti jų akcijas, o investicinės kintamojo kapitalo bendrovės kapitalo dydis kinta priklausomai nuo akcijų išleidimo ir išpirkimo. Verstis investicinių kintamojo kapitalo bendrovių valdymu turi teisę tik tam tikros formos (Lietuvoje – uždaroji akcinė bendrovė arba akcinė) bendrovė, turinti (Lietuvoje – Vertybinių popierių komisijos) išduotą valdymo įmonės veiklos licenciją. Tokią licenciją turinti bendrovė vadinama valdymo įmone.
Lovells Athletic FC
Niuporto „Lovells Athletic“ – buvęs Velso futbolo klubas iš Niuporto.
Klasikinis vyriškas kostiumas
thumb|150px|Vyras juodu klasikiniu kostiumu
Kostiumas  – vyriškas viršutinis drabužis, susidedantis iš kelių aprangos dalių. Moteriškas kostiumas dažniau vadinamas kostiumėliu.
Klasikinį vyrišką kostiumą sudaro trys dalys: švarkas, liemenė, kelnės, tačiau gali būti ir dviejų dalių – be liemenės. Būtina, kad visos dalys būtų pasiūtos iš to paties audinio, išeiginiai, verslo kostiumai paprastai siuvami iš vilnos.
Prie išeiginio kostiumo derinami balti marškiniai, gali būti ryškus kaklaraištis.
Sėdžius
Sėdžius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Sėdžienė (ištekėjusi moteris) ir Sėdžiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Antapolis (Prienai)
Antapolis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 16 km nuo Lielionių.
Mendenhalo ledynas
thumb|240px|Mendenhalo ledynas besileidžiantis į ežerą Mendenhalo ledynas  – ledynas JAV, Aliaskoje, Džuno ledlaukyje, Mendenhalo slėnyje. Vietiniai indėnai tlingitai ledyną vadina Sitaantaagu arba Aak’wtaaksit. Ilgis 19 km, slinkimo greitis 60 cm/d. Užsibaigia Mendenhalo ežere. Ledynas lengvai pasiekiamas ir yra tik 19 km nuo Aliaskos sostinės Džuno.
Laplandinė pelėda
Laplandinė pelėda (Strix nebulosa) – pelėdinių (Strigidae) šeimos, pelėdų (Strix) genties naktinių plėšriųjų paukščių rūšis.
thumb|250px|left|Laplandinės pelėdos plunksninis apdaras lyginant su jos kūnu ([[Kopenhagos zoologijos muziejus|Kopenhagos zoologijos muziejuje, Danija)]]
Kūno matmenys
Tai viena didžiausių pelėdinių paukščių rūšių. Paprastai kaip ir tarp daugumos pelėdų, patinėliai kiek smulkesni už pateles. Laplandinių pelėdų kūno ilgis 65-70 cm, išskėstų sparnų tarpugaliai 135-160 cm, svoris 650-1100 g (patinėliai), 1000-1900 g (patelės).
Kiti požymiai
Viršutinė kūno pusė tamsiai pilka, išilgai ir skersai dėmėta, ant nugaros stambios tamsios dėmės; apatinė – balsva su plačiomis išilginėmis juodai rusvomis dėmėmis. Akys palyginus mažos, geltonos. Skruostai pilki su tamsiais ratais ir juoda dėme prie akies. Po snapu juoda išilginė juosta.
Lizdavietės
Įsikuria dideliuose, tankiuose spygliuočių miškų masyvuose, netoli kirtaviečių ir kitokių atvirų vietų. Lizdų nesuka patys, bet įsikuria kitų plėšriųjų paukščių ar kranklių apleistuose lizduose. Deda 2-4 kiaušinius. Kiaušiniai 42,7 mm pločio ir 53,5 mm ilgio. Perėjimo laikas užtrunka 28-36 dienas.
Porūšiai
Išskiriami du porūšiai:
Paplitimas
Lietuva yra tuoj už jos natūralaus paplitimo arealo zonos Eurazijoje pietvakarių ribų pakraščio, tad Lietuvoje labai reta ir nėra duomenų apie šiuo metu perinčius paukščius, bet dažniausiai stebimos tik per migracijas. Nors XX a. yra pavieniai atvejai, kada laplandinės pelėdos yra perėje centrinėje Lietuvoje bei netoli Lenkijos sienos. Pasak Latvijos ornitologų šaltinio, teigiama kad arčiausia Lietuvos laplandinių pelėdų perimvietė yra Baltarusijos Pastovių rajone. Nors Baltarusijoje taip pat retos, bet paplitę ir peri gana įvairiuose jos regionuose (įskaitant Berezinos rezervatą, Belovežo girią). Manoma kad nors ir nereguliariai, Baltarusijoje gali perėti apie 50-100 šių paukščių porų.
Kiti duomenys ir amžius
Suaugę kartais tampa didžiųjų apuokų, kilniųjų erelių, lūšių aukomis, jų jaunikliai ar nesubrendę paukščiai nukenčia nuo stambesnių vanaginių paukščių, ypač vištvanagių, taip pat lokių, kiaunių žuvautojų (Šiaurės Amerikoje) atakų. Išgyvena iki 15-16 metų.
Ridikiškiai
Ridikiškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Eržvilko, dešiniajame Nerio krante.
Taglioni
Taglioni − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ivaras Kalninis
Ivaras Kalninis (, g. 1948 m. rugpjūčio 1 d. Ryga) – latvių teatro ir kino aktorius.
Biografija
1974 m. baigė Latvijos konservatoriją. Nuo 1974 m. Janio Rainio dailės, Naujojo Rygos, Maskvos teatrų aktorius. Vaidina televizijos serialuose. 1996 m. Latvijos Respublikos Seimo deputatas. Išleido savo dainų albumų. Buvo vedęs lietuvių kilmės aktorę Aureliją Anužytę.
Tilkara
Tilkara  – miestas Argentinoje, Chuchujaus provincijoje, centrinėje Quebrada de Humahuaca slėnio dalyje, prie Grandės upės. Departamento centras. 4,6 tūkst. gyventojų.
Miesto apylinkėse ikikolumbiniu laikotarpiu klestėjo indėnų tilkarų (iš čia ir miesto pavadinimas) ir omaguakų kultūros. Tilkara įkurta kolonijinio laikotarpio pradžioje, todėl yra daug kolonijinės architektūros pastatų.
Tilkara išsidėsčiusi Andų kalnų pašlaitėse, įspūdingo kraštovaizdžio slėnyje. Per miestą eina Chuchujaus-Potosi kelias ir geležinkelis. Tai vienas svarbiausių turistinių provincijos centrų, kartu su kitais Quebrada de Humahuaca objektais įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Svarbiausias turistinis miesto objektas – Pucará de Tilcara tvirtovės griuvėsiai. Yra dailės ir archeologijos muziejai, botanikos sodas. Vykta spalvingos indėniškos šventės.
Nuorodos
thumb|left|240px|Pukara de Tilkaros griuvėsiai
Zaječaro apygarda
miniatiūra|180px|right|Zaječaro apygardos savivaldybės
Zaječaro apygarda – Serbijos administracinis vienetas, viena iš 9 apygardų, esančių Pietų ir Rytų Serbijos regione, rytiniame šalies pasienyje su Bulgarija. 2011 m. duomenimis, turėjo apie 120 tūkst. gyventojų. Administracinis centras – Zaječaro miestas.
Savivaldybės
Zaječaro apygardą sudaro 4 savivaldybės:
Uogaliai
Uogaliai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, tuoj į šiaurę nuo Kintų, šalia Kintų miško. Eina kelias.
Zaječaro apygarda
Demografija
Apygardos gyventojų etninė sudėtis: čia gyveno 105 231 serbas (87,72 %), 6 561 vlachas (5,47 %), 2 042 romai (1,70 %).
Prospektas (reklama)
Prospektas – spaudinys, kuriame pateikiama vartotojo informacija. Jame aprašoma prekės arba paslaugos, jos palyginamos arba analizuojamos jų savybės.
Finansų srityje prospektas – investuotojams ir visuomenei skirtas dokumentas, pateikiantis pagrindinę informaciją apie siūlomus vertybinius popierius.
Progresyvusis metalas
Progresyvusis metalas ( arba prog metal) yra sunkiojo metalo muzikos požanris, dažniausiai tarpusavyje derinantis energingą metalo muzikos gitarų skambesį ir sudėtingas kompozicines struktūras, neįprastus takto metrus ir sudėtingą instrumentinį progresyviojo roko grojimą. Kai kurioms požanrio grupėms įtakos daro džiazas bei klasikinė muzika. Kaip ir progresyviojo roko, progresyviojo metalo kūriniai dažniausiai yra žymiai ilgesni už standartinę roko dainą, neretai tematiškai tarpusavyje susieti koncepciniuose albumuose.
Progresyvusis metalas kilęs iš XX a. 7-8 dešimtmečiais atsiradusio progresyviojo roko.
Atlikėjai
Kai kurie progresyviojo metalo atlikėjai:
Degučių seniūnija (Marijampolė)
Degučių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Marijampolės miesto šiaurės rytinėje dalyje.
Istorija
Seniūnija pradėjo darbą 2002 m. gegužės 13 d.
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 3 seniūnaitijos:
Barvydžių apylinkė
Barvydžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Papilės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Papilės apylinkės.
Kumpiai (Panevėžys)
Kumpiai – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybės pietinėje dalyje.
Istorija
Minimi nuo 1587 m.
Padovinio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Liudvinavo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Marijampolės rajonui. 1954 m. prijungtos Varnupių apylinkė, Bevardiškių apylinkė, dalis Meškėnų apylinkės ir dalis Netičkampio apylinkės, 1963 m. – dalis Trakiškių apylinkės. 1977 m. balandžio 4 d. Padovinio apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Igliaukos apylinkės ir Liudvinavo apylinkės.
Tamašauskas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Tamašauskienė (ištekėjusi moteris) ir Tamašauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Žibikų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viekšnių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Svirkančių apylinkės.
Prospektas
Terminas Prospekt (: žvilgsnis) turi keletą reikšmių:
Taip pat skaitykite: Prospekcija
Kosmodesantininkai
Kosmodesantininkai yra žaislinių kareivių armija „Warhammer 40,000" stalo žaidime. Dar vadinami „Adeptus Astartes", jie yra viena kariaujančių armijų „Warhammer 40,000" visatoje, sukurtoje „Games Workshop" ir pirmą kartą pasirodė „Rogue Trader"  stalo žaidime 1987 metais. Jie yra randami „Warhammer 40,000" miniatūrų stalo žaidime, susietose žaidimuose, tokiuose kaip Inquisitor, Epic, Battlefleet Gothic, kompiuterinių žaidimų serijoje „Dawn of War", žaidime „Fire Warrior" ir kituose, taip pat mokslinės fantastikos kūriniuose, leidžiamuose Black Library.
Organizacija
Kosmodesantininkai buvo suskirstyti legionais po 10 000 karių, tačiau po Horo erezijos jie buvo suskaidyti į kapitulas (Chapter) po 1 000, prie kurių prisideda dar didesnis skaičius palaikančio personalo. Kiekviena kapitula yra vedama „Kapitulos vado” (Chapter Master), suskirstyta į 10 kuopų po maždaug 100 desantininkų, vedamų „Brolio-kapitono” (Brother Captain). Jos toliau skirstomos į 10 padalinių - skyrių po 5-10 „Kovos brolių” (Battle-Brothers), vedamų seržanto. 10 kosmodesantininkų skyrius gali būti perskirtas į 2 „kovos grandis" (Combat Squads). Žaidimo terminais tais reiškia, kad būrys galės apšaudyti daugiau taikinių, efektyviau naudoti specialiuosius ginklus ir panašiai.
Pirmoji Kuopa dažniausiai būna sudarytą iš Kapitulos veteranų. Jos nariai turi absoliutų priėjimą prie Kapitulos ginklinės, todėl gali būti ginkluoti geriausia turima įranga. Terminatorių būriai kyla iš šios Kuopos, nes tik labiausiai patyrę ir nusipelnę nariai gali pasinaudoti Taktiniais Drednauto Šarvais (eng. Tactical Dreadnaught Armour), dar vadinamais Terminatorių šarvais (Terminator Armour). Kuopa retai kaunasi kartu, jos nariai dažniausiai būna pasiskirstę prie kitų kuopų, pavyzdžiui, kaip seržantai-veteranai.
Kuopos nuo 2 iki 5 yra vadinamos „Kovos kuopomis”, kurios atlieka didumą darbo. Jas sudaro Taktiniai būriai (Tactical Squads), universalūs ir tinkantys daugeliui rolių, Šturmo būriai (Assault Squads), aprūpinti raketinėmis kuprinėmis, grandininiais kardais ir tinkantys artimai kovai bei Niokotojų būriai (Devastator squads), ginkluoti sunkiaisiais ginklais. Kartais joms padeda nariai iš rezervinių bei Pirmosios ir Dešimtosios Kuopų.
Kuopos 6-9 yra vadinamomis „rezervinėmis” ir yra sudarytos iš vieno tipo būrių. Jos dažniausiai naudojamos papildyti kitoms kuopoms, tačiau kartais kaunasi ir kartu. Šeštoji ir Septintoji yra sudarytos iš Taktinių būrių, tačiau yra apmokytos kautis vairuojant motociklus ir Land Speeders atitinkamai. Aštuntąją sudaro Šturmo būriai, Devintąją – niokotojų.
Dešimtoji yra sudarytą vien iš skautų, kosmodesantininkų naujokų, ginkluotų snaiperiniais ir šratiniais šautuvais šalia įprasto žaibosvaidžio. Jų šarvai yra lengvesni ir jei atlieka infiltracijos ir slaptumo misijas. Nors šioms taisyklėms daugiau mažiau paklūsta visos Kapitulos, dvi žinomos dėl jų alternatyvios organizacijos ir teigiama, kad jie gali pranokti nustatytąjį 1000 karių limitą.
Pirmoji kapitula į Kosmoso Vilkai (eng. Space Wolves). Pagal jų treniruočių sistemą naujokai yra suskirstomi į „gaujas” (eng. Pack) ir jos narius visada išlaikant kartu. Tai reiškia, kad Ilgųjų Ilčių, labiausiai patyrusių veteranų, gaujos yra mažesnės nei Kraujo Letenų, kapitulos naujokų, nes aukos nepakeičiamos. Galiausia jos organizuojamos į Didžiąsias Kuopas, kurios gali tapti didesnėmis nei Codex Astarters sankcionuotos kapitulos.
Kita kapitula yra Juodieji Tamplieriai. Jie naudoja treniruočių sistemą, pagal kurią Kovos brolis, vadinamas „initiate“, ima savo globon kapitulos naujoką, „neophyte“ (naujakrikštas). Daugybė tokių porų kaunasi būryje, panašiai kaip riteriai ir ginklanešiai. Dėl savo prigimties, ši kapitula yra organizuota į Kryžiaus žygius (laikantis riterių temos), kurie gali būti nuo mažų, keleto karių žygių iki didesnių nei 1000 Kovos brolių, kurie pasirodė Armaggedon (Armagedono) planetos karo metu.
Stourbridge FC
Stourbridge FC – Anglijos futbolo klubas iš Stauerbridžo.
Kosmodesantininkai
Legionai
Suvienijęs Teros (šių laikų Žemė) gyventojus ir prieš pakildamas į Didįjį Kryžiaus Žygį (Great Crusade) suvienyti galaktikos žmonėms, Imperatorius Lunoje (Mėnulis) sukūrė dvidešimt genetiškai pranašesnių vyrų, Primarchų (Primarchs), turėjusių tapti didžiais žmonijos lyderiais ir karo vadais. Tačiau dėl nežinomu priežasčių jų inkubatoriai buvo išbarstyti po visatą. Tiksli priežastį nežinoma, tačiau kūriniuose spėliojama, kad tai galėjo padaryti Chaoso dievai, Imperatorius ar net patys Primarchai. Novelėje False Gods teigiama, kad Imperatorius dėl nežinomų priežasčių leido tai padaryti Chaoso dievams. Todėl teko iš jų genetinės medžiagos sukurti kosmodesantininkus ir leistis į Didįjį Kryžiaus Žygį be Primarchų. 20 Legionų, iš kurių žinomi tik apie 18, turėjo po maždaug 10.000 karių.
Visi, išskyrus du, nusileido žmonių planetose, kur greitai subrendo ir, pasinaudodami savo prigimtiniu genetiniu pranašumu, tapo didžiais lyderiais. Trys iš Primarchų patyrė mutacijas: Sangvinas (Sanguinus) turėjo angeliškus sparnus, Lemanas Rusas (Leman Russ) – vilkiškas iltis, o Magnusas (Magnus) – didžiulę kiklopišką akį bei galingas psichines galias. Galiausiai likusius 18 užtiko Imperatoriaus pajėgos ir kiekvienas sutiko tarnauti imperijai. Už tai jie gavo vesti po kosmodesantininkų legioną.
Bibliografija
Warhammer-universumi
Edvardas Kriaučiūnas
thumb|right|150px|Kriaučiūnas "Notre Dame" uniforma.
Edvardas Valteris "Briedis" Kriaučiūnas (angl. Moose Krause, 1913 m. vasario 2 d. – 1992 m. gruodžio 11 d.) – lietuvių kilmės JAV krepšininkas, žaidęs Notre Dame universitete kartu su savo broliu, Feliksu Kriaučiūnu.
Biografija
Gimė lietuvių imigrantų šeimoje Čikagoje 1913 metais. Jis pakeitė savo pavardę į Krause, nes gimnazijos futbolo treneris negalėjo ištarti lietuviškos pavardės. Lankė Čikagos De LaSalle gimnaziją (De La Salle Institute), adresu 3434 South Michigan Avenue, Chicago, IL 60616 ir su krepšinio komanda Edvardas Kriaučiūnas laimėjo du čempionatus. 1930 metais pradėjo lankyti Notre Dame Universitetą Indianoje. Studijuodamas universitete jis atstovavo universitetą net 4 skirtingose sporto šakose - krepšinyje, futbole, beisbole, taip pat dalyvavo lengvosios atletikos varžybose. 1934 metais baigė žurnalistikos studijas su pagyrimu (cum laude).
Pasiekimai
Kriaučiūnas tapo All-American 3 kartus žaisdamas krepšinį nuo 1932 iki 1934; tapo All-American žaisdamas amerikietišką futbolą 1932 m.
Trenerio karjera
Kriaučiūno trenerio karjera prasidėjo kaip visų sporto šakų vyr. trenerio „Saint Mary's College“ Winonoje, Minesotoje, dabar vadinamame „Saint Mary's Minnesota“ universitete ir truko 5 metus. Po to jis dirbo dešimt metų Šv. Kryžiaus koledže ir Notre Dame universitete - futbolo trenerio asistentu.
Vyr. krepšinio treneriu Notre Dame universitete išrinktas 1943 m. Vėliau vėl dirbo tose pačiose pareigose nuo 1946 m. iki 1951 m., kai jo vadovaujama komanda laimėjo 98 ir pralaimėjo 48 rungtynes (67,1% laimėtų rungtynių).
Karinė tarnyba
Antrojo pasaulinio karo metu Kriaučiūnas tarnavo JAV jūrų pėstininkuose kaip žvalgybos pareigūnas, įskaitant 14 mėnesių trunkančią misiją pietinėje Ramiojo vandenyno dalyje.
thumb|left|350px|Kriaučiūno suoliukas Notre Dame universitete stovi nuo 1999 m. rugsėjo 13 d.
Administracinė karjera
1949 m. kovo mėn. jis buvo paskirtas Notre Dame sporto direktoriumi vietoj Frank Leahy ir dirbo tose pareigose iki 1981 metų.
Įamžinimas
1976 m. Kriaučiūno vardas buvo įrašytas į Naismith memorialinį krepšinio šlovės muziejų. 2006 m. jo vardas įtrauktas į Universitetų krepšinio šlovės muziejų. Jo garbei tarp futbolo stadiono ir krepšinio arenos Notre Dame studentų miestelyje yra pastatytas suoliukas. Gatvė, kurioje yra žymus visoje Amerikoje Notre Dame stadionas, pavadinta jo vardu - 2010 Moose Krause Circle, Notre Dame, IN 46556.
Mirė 1992 metais, palaidotas Cedar Grove kapinėse universiteto teritorijoje.
Antapusnė (Luokesa)
Antapusnė – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Luokesos.
Lukošiškė
Lukošiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 10 km nuo Tverečiaus. Yra Lukošiškės sentikių cerkvė.
Istorija
miniatiūra|240px|left|Sentikių maldos namai
Pula
Pula – didžiausias miestas Istrijos pusiasalyje, Kroatijoje. Dauguma gyventojų (71,65 %) – kroatai. Kaip ir visas aplinkinis kraštas, Pula garsėja švelniu klimatu, ramia jūra ir nepaliesta gamta. Miestas turi gilias vyndarystės tradicijas, verčiamasi žvejyba, laivų statyba, turizmu.
Istorija
thumb|350px|right|Miesto panorama Vėliausiai nuo V a. pr. m. e. Puloje gyveno ilyrai, o nuo 177 m. pr. m. e. Pulą ir apylinkes užėmė romėnai. 43 m. Pula tapo romėnų kolonija, o vėliau visos Istrijos administraciniu ir prekybiniu centru. Miestas suklestėjo, jame pastatytas amfiteatras, triumfo arka, Augusto šventykla. 425 m. tapo vyskupystės centru.
Žlugus Vakarų Romos imperijai, miestą ir regioną užpuolė ostgotai. Pulą iš esmės sunaikino Odoakras 476 m. Miestą valdė ostgotai 493–538 m. Pasibaigus jų valdžiai, Pula pateko į Ravenos egzarchato valdžią (540–751). Per šį laikotarpį Pula klestėjo ir tapo pagrindiniu Bizantijos laivyno uostu bei neatsiejama Bizantijos imperijos dalimi. Šv. Marijos Formosos bazilika buvo pastatyta VI amžiuje.
Nuo 788 m. Pulą valdė Karolio Didžiojo valdoma Frankų imperija, įvesta feodalinė santvarka. Frankams priklausė Italijos karalystė. Pula iki 1077 m. tapo renkamųjų Istrijos grafų buveine.
Nuo XII a. pateko į Venecijos įtaką. 1148 m. miestą užėmė venecijiečiai, o 1150 m. Pula prisiekė ištikimybę Venecijos Respublikai, taip tapdama Venecijos nuosavybe. Po to šimtmečius miesto likimas ir turtai buvo susieti su Venecijos valdžia. 1192 m. jį užkariavo piziečiai, bet netrukus jį atkovojo venecijiečiai.
1238 m. popiežius Grigalius IX sudarė sąjungą tarp Genujos ir Venecijos prieš imperiją, taigi ir prieš Pizą. Kadangi Pula buvo valdoma piziečių, 1243 m. miestą nusiaubė venecijiečiai.
Miestas buvo puolamas 1267 m. ir 1397 m. Genujiečiai nugalėjo venecijiečius jūrų mūšyje. Tada Pula pamažu pradėjo smukti. Šį irimą paspartino vietinių šeimų – senovės romėnų Sergių ir Ionotų (1258–1271 m.) – tarpusavio kovos bei Venecijos ir Genujos susirėmimas dėl miesto ir jo uosto kontrolės (XIII – XIV a. pabaiga).
1291 m. pagal Trevizo taiką patriarchas Raimondo della Torre gavo miestą kaip pasaulietinės Akvilėjos patriarchato karalystės dalį, tačiau 1331 m. jį užgrobė Venecija. Ilgus šimtmečius kontroliavo uostą ir miestą, savo valdžioje išlaikė iki žlugimo 1797 m., kai Veneciją užėmė Napoleonas Bonapartas. Venecijiečiai valdė Pulą nuo 1331 m. iki 1797 m. Pulą puldinėdavo genujiečiai, vengrų kariuomenė ir Habsburgai. Iki 1750 m. mieste buvo likę vos 3 000 gyventojų.
1813 m. Pola (ir Istrijos regionas) grįžo į Austrijos imperiją. Habsburgų valdžioje išliko iki 1918 m. Valdant Austrijai, Pola klestėjo. Didelis natūralus uostas tapo pagrindine Austrijos karinio jūrų laivyno baze ir pagrindiniu laivų statybos centru.
Pagal 1910 m. Austrijos gyventojų surašymą būta 58 562 gyventojų. Daugelis miestiečių nurodė, kad jų gimtoji kalba italų (45,8 % italų kalba; 15,2 % kroatų, likusieji daugiausia buvo vokiškai kalbantys kariškiai).
Po Austrijos-Vengrijos žlugimo 1918 m. Pola ir visa Istrija, atiteko Italijai. Po Pirmojo pasaulinio karo gyventojų sumažėjo daugiausia dėl ekonominių sunkumų, atsiradusių dėl Austrijos-Vengrijos karinių ir biurokratinių objektų pasitraukimo bei darbuotojų atleidimo iš laivų statyklos.
Tamonis
Tamonis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Investicinis fondas
Investicinis fondas  – bendrosios dalinės nuosavybės teise juridiniams ar fiziniams asmenims priklausantis turtas, kurio valdymas perduotas valdymo įmonei. Investicinis fondas kaupiamas, siekiant investuoti turimas lėšas ir gauti grąžą. Praktiškai fondus valdo tam specialiai paskirtas bendrovės finansų specialistas (fondų valdytojas). Investicinis fondas investicijų portfelį diversifikuoja; jo išleistos ar išleidžiamos akcijos paprastai yra išperkamosios akcijos, kurių savininkai turi teisę bet kuriuo metu grąžinti šias akcijas bendrovei ir gauti už tai proporcingą dalį jos nuosavų (grynųjų) aktyvų.
Tamonis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Tamonienė (ištekėjusi moteris) ir Tamonytė (mergautinė pavardė).
Pula
Istorija
Valdant Italijos fašistų vyriausybei (Benito Mussolini), ne italai, ypač Kroatijos gyventojai, atvykę į Austrijos-Vengrijos valdomą Polą, susidūrė su griežtomis politinėmis ir kultūrinėmis represijomis, turėjo integruotis ir mokytis italų kalbos. Daugelis paliko miestą ir grįžo į naujai sukurtą Jugoslaviją.
Tamonis
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Investicinis fondas
Fondo turtas
Investicijų fondo turtas – daugelio investuotojų pinigai, kuriuos valdymo įmonė pagal nustatytą strategiją investuoja į akcijas, obligacijas, pinigų rinkos priemones, kitus vertybinius popierius ar jų derinius. Investicijų fondo turtą gali sudaryti ir nekilnojamojo turto objektai, taurieji metalai ar bet koks kitas vertę turintis turtas. Tačiau dažniausiai investicijų fondai investuoja į minėtus vertybinius popierius. Nuosavybės teises į dalį fondo turto investuotojas įgyja nusipirkęs investicijų fondo vienetų arba fondo akcijų tokiuose fonduose, kurie veikia kaip akcininkams priklausančios bendrovės. Sudarydamas fondo vienetų pirkimo sandorį, investuotojas perduoda lėšas valdymo įmonei, kad ši juos investuotų. Oficialiuose dokumentuose investicijų fondai dažnai vadinami kolektyvinio investavimo subjektais.
Fondų rūšys
Pagal investavimo kryptis fondai skirstomi į tris pagrindines grupes: Atsižvelgiant į tai fondus galima suskirstyti ir pagal investicijų riziką bei tikėtiną uždarbį
Atvirieji (angl. open-end) ir uždarieji (angl. closed-end) fondai – investicijų fondų rūšys. Atvirųjų fondų vienetų skaičius neribotas – investuotojai bet kada gali įsigyti tokio fondo vienetų. Lygiai taip pat investuotojas bet kada gali parduoti atvirojo fondo vienetus. Vieneto rinkos kaina priklauso nuo fondo turto vertės. Dauguma rinkoje veikiančių fondų yra atvirieji. Uždarieji fondai turi ribotą investuotojų ir fondo vienetų (ar akcijų) skaičių. Tokių fondų vienetų likvidumas mažesnis, o kaina priklauso ne tik nuo turto vertės, bet ir nuo fondo vienetų pasiūlos ir paklausos.
Verslas
Verstis investicinių fondų valdymu turi teisę tik tam tikros formos bendrovė (Lietuvoje – uždaroji akcinė bendrovė arba akcinė bendrovė), turinti (Lietuvoje – Vertybinių popierių komisijos) išduotą valdymo įmonės veiklos licenciją. Tokią licenciją turinti bendrovė vadinama valdymo įmone. Tokios valdymo įmonės turi teisę savo pavadinime ir reklamoje vartoti žodžius „investicinių fondų valdymo įmonė“ ar kitokius šių žodžių junginius arba jų vedinius.
Palyginamasis indeksas
Palyginamasis indeksas – rodiklis, su kuriuo lyginami investicijų fondų veiklos rezultatai. Pavyzdžiui, akcijų investicijų fondo vieneto vertės pokytis turėtų būti lyginamas su atitinkamos rinkos akcijų indeksu. Fondų valdytojai lyginamuosius indeksus pasirenka atsižvelgdami į fondo rūšį, investavimo strategiją, tikslus, geografinį ir sektorinį investicijų paskirstymą. Būtent palyginamasis indeksas parodo, kaip keičiasi investicinė fondo aplinka, kurioje jis veikia.
Mokolų seniūnija
Mokolų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Marijampolės miesto vakarinėje dalyje.
Istorija
Seniūnija pradėjo darbą 2002 m. gegužės 14 d.
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 5 seniūnaitijos:
Tamulevičienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Tamulevičiūtė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Tamulevičius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Abronia
Abronia tai dyvinutinių šeimos gentis turinti apie 35-40 rūšių. Tai vienmečiai ir daugiamečiai žoliniai augalai. Šios genties augalai kilę vakarų Š. Amerikoje.
Rūšys:
Kultivavimas
Abronia fragrans ir Abronia latifolia storos ir saldžios šaknys, kartais išaugančios apie 60 cm ilgio, naudojamos maistui.
Zabiškiai
Zabiškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 27 km į šiaurę nuo Biržų, Nemunėlio kairiajame krante, upės kilpoje, Biržų girios šiauriniame pakraštyje.
Istorija
1949-1993 m. kolūkio „Auksinė varpa“ gyvenvietė.
Balsių apylinkė (Akmenė)
Balsių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tryškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šiaudinės apylinkės.
Viercenas
Viercenas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurę nuo Bockų, apie 15 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 49 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Altoniškių apylinkė
Altoniškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Lekėčių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. prijungta Kuro apylinkė, dalis Zizų apylinkės ir dalis Papiškių apylinkės. 1960 m. gruodžio 30 d. atkeltas apylinkės centras. 1972 m. lapkričio 29 d. Altoniškių apylinkė prijungta prie Zapyškio apylinkės.
Lachovo valsčius
Lachovo valsčius  – nuo 1923 m. iki 1954 m. ir 1973–1976 m. egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje ir Lomžos vaivadijoje, Ščučino apskrityje ir Kolno apskrityje. Valsčiaus centras buvo Lachovo kaimas.
Istorija
1923 m. sausio 1 d. Ščučino apskrityje buvo įkurtas valsčius sudarytas iš dalies Grabovo valsčiaus kaimų. Valsčius ribojosi su Trečiuoju Reichu. 1948 m. kovo 12 d. valsčius tapo Kolno apskrities dalimi. 1952 m. liepos 1 dienos valsčių sudarė 23 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. iki 1975 m. birželio 1 d. valsčius priklausė Balstogės vaivadijos Kolno apskričiai. 1975–1976 m. liepos 2 d. priklausė Lomžos vaivadijos Kolno apskričiai. 1976 m. valsčius tapo Kolno valsčiaus dalimi.
Ernšioldsvikas
Ernšioldsvikas – miestas šiaurės Švedijoje, Ongermanlando provincijoje, įsikūręs ant Baltijos jūros kranto. Miesto teisės Enšiopingui buvo suteiktos 1894 m. Žodis Örnsköldsvik išvertus iš švedų kalbos reikštų „erelio skydo įlanka“.
1976 m. mieste surengtos pirmosios žiemos parolimpinės žaidynės.
Petrašiūnų tiltas
Petrašiūnų tiltas – siaurojo geležinkelio tiltas Petrašiūnuose (Klovainių sen.), Pakruojo rajone, nutiestas per Mūšos upę kelyje. Greta jo ant praplatintų atramų įrengtas šiuolaikinis tiltas automobilių eismui. miniatiūra|220px|left|Tilto atramos miniatiūra|220px|left|Bėgių kelias šalia tilto
Tiltas pastatytas 1937 m., priklauso siaurojo geležinkelio kompleksui (u.k. ), yra regioninis technikos paminklas, 1996 m. įrašytas į Kultūros paveldo registrą (u.k. ). Tiltas nenaudojamas ir yra užtvertas, stūkso neveikiančioje siauruko atšakoje, vedančioje nuo Petrašiūnų geležinkelio stoties į Linkuvą.
Konstrukcija
Tilto tūrinė erdvinė kompozicija: plieninių sijų, 6 tarpatramių, vienkelis tiltas. Tilto ilgis – 74,2 m, 6 angos po 10,7 m. Automobilių tilto plotis – 7,0 m, su vienu 1,5 m pločio šalitilčiu pėstiesiems, geležinkelio tilto plotis – 4,4 m. Buvusi važiuojamoji kelio dalis rytų pusėje neišlikusi. 1957 m. tiltas išplatintas iki automobilių tilto. Geležinkelio tilto perdangos plieninės, automobilių tilto – gelžbetoninės.
Tilto konstrukcijas laiko 2 kranto betoninės atramos-ramtai ir 5 vidurinės betoninės atramos-taurai, kurie remiasi į gelžbetoninius pamatus. Geležinkelio tilto atramos sublokuotos su naujo automobilių tilto atramomis. Panaudotos plieninės dvitėjinės sijos. Inžinerinė įranga - atraminiai plieniniai guoliai. Ant geležinkelio tilto pakloti mediniai pabėgiai su medinėmis tvirtinimo sijomis (išlikę tik jų fragmentai). Senosios betoninės atramos padengtos tašyto granito blokais.
Vadovas
Terminas vadovas turi keletą reikšmių:
Nina Gronskaja
Nina Gronskaja arba Nina Gronskienė (pasen.) (1884 m. birželio 19 d. Sankt Peterburge  – 1957 m. gruodžio 20 d. Paryžiuje, Prancūzija) – Lietuvoje ir Prancūzijoje kūrusi rusų skulptorė.
Biografija
Gimė ir augo kelių inžinieriaus Nikolajaus Slobodzinskio šeimoje, brolis Georgijus (1896–1967) tapo žinomu Prancūzijos rusų dailininku. Baigusi gimnazija ji 1903 m. ištekėjo už Sankt Peterburgo universiteto teisės mokslų privat–docento Pavelo Gronskio. Kelionės po Europą metu, Miuncheno Švegerlo dirbtuvėse N.Gronskaja tobulino skulptoriaus darbo įgūdžius.