cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Perkūnas
Perkūno vaizdavimas
Su Perkūnu sietas ir avinas. Senovėje šis dievaitis buvo vaizduojamas dviem avinais. Kartais jis būdavo paukštis milžinas (erelis). Perkūno žirgas buvęs su sparnais. Žirgą vadindavo liepsniniu, nes, lėkdamas padangėmis, kelią žymėdavo ugnies ruožu ar žaibu. Žirgui iš nasrų eidavusi liepsna, o iš ausų dūmai, pėdose pasilikdavusios karštos anglys. Kai kuriuose mituose Perkūnas vaizduojamas važinėjantis tarp debesų ugnies ratais, pakinkytais sparnuotais liepsniniais žirgais.
Patriarchalinės santvarkos laikotarpiu Perkūnas vaizduojamas su ragais, šiurkščiais plaukais, baisaus veido, apsirengęs baltais ir juodais drabužiais su juodu kirvuku rankose.
Dar vėliau Perkūnas – tai senis su ilga, balta, pražilusia barzda, sėdintis gintaro soste, ant galvos vainikas, nupintas iš auksinių ievos žiedų, vienoje rankoje laiko eržilą, o kitoje auksinę lazdą. Arba žilas senis mėnulio spalvos veidu, apsisiautęs raudonu apsiaustu, po kuriuo paslėpti ginklai ir valdžios ženklai, apsiginklavęs sidabro lanku, aukso strėlėmis, titnago kirvukais. Valdžios ženklas – sidabrinis skydas su žaibo zigzagais.
Perkūno galios ir asmeninis senovės baltų santykis
Buvo manoma, kad Perkūno kvėpavimas sukelia vėją ir vėtrą. Kai Perkūnas važiuodavęs per dangų dviračiu ar keturračiu vežimu, pakinkytu eržilais, ožiais ar jaučiais, žmonės girdėję griaustinį griaudžiant. Arba, kai griaudžia, reiškia Perkūnas miltus mala, akmenis raičioja. Tikėta, kad Perkūnas persekiojęs ne savo mirtimi mirusių žmonių vėles. Tos vėlės darydavusios bloga žmonėms. Jos naikindavusios derlių, kenkdavusios gyvuliams, uždarydavusios vandenį, reikalingą augalijai. Perkūnas jas mušdavęs strėlėmis, akmeniniais ar variniais kirvukais (strėlėmis) arba akmenimis, kurie į žemę įsmigdavę, o praėjus 7-9 metams, vėl iškildavę į paviršių. Tie kirvukai laikyti šventais, jais gydydavo ligas: priepuolį, karpas, auglius, žaizdas, kraujoplūdį, nuo gyvatės įkandimo.
Ilgainiui tokie kirvukai tapo Perkūno simboliais: nešiojami gintariniai kirvukai kaip amuletai apsisaugoti nuo nesėkmių, dedami po gimdyvės lova, naudojami per vestuvių apeigas, o įdėti į kapą jie mirusiuosius apgindavo nuo piktų dvasių. Kirviui buvo priskiriama magiška jėga užkalbant stichinius atmosferos reiškinius. Lietuviai kirvius vaizdavo ant trobų, kryžių ir kt. Ant kirvukų vaizduojami saulės ir žaibo ženklai (rozetės, koncentriniai apskritimai, pavienės ir dvigubos spiralės), žalčiai, žaibai.
Lietuvių Perkūnas, kaip ir graikų Olimpo dievai, gyveno panašiai kaip žmonės: valgė, gėrė, miegojo, kariavo, turėjo priešų, draugų, žmoną, vaikų, turėjo meilės nuotykių ne tik su deivėmis, bet ir su paprastomis merginomis.
Lietuvių, kaip ir kitų tautų, mitologijoje dangaus ugnis žaibo pavidalu ateina drauge su vandeniu (lietumi), kai nugalima dievybė, uždariusi vandenį. Tokie dievai, kaip lietuvių Perkūnas, graikų Dzeusas, romėnų Jupiteris, skandinavų Toras, kovojo su kitais dievais dėl atmosferos reiškinių valdymo. Jie rūpinosi vegetacijos ir vaisingumo funkcijomis. Dėl to tokie dievai, kaip lietuvių Perkūnas, indų Pardžanja, dažnai vadinami tėvu, nes jie apvaisina žemę. Medžiojančio ir nušaunančio demoną Perkūno motyvas būdingas baltams, Šiaurės bei Rytų Europos tautoms, paplitęs Rytuose. Pavyzdžiui, babiloniečių dievas Mardukas kovoja su gyvate pabaisa Tiamat, Egipte Saulės dievas Ra kovoja su gyvate ir ją nugali, indų gyvatė Vritra apsupa žemę debesimis ir uždengia Saulę, o dievas Indra stoja su ja į kovą ir nugali. Šumerų mituose Gilgamešas kaunasi su pabaisa gyvate, uždariusia vandenis, o kai gyvatė užmušama, pasipila lietus, kuris atgaivina išdžiuvusią žemę ir grąžina jai vaisingumą. Indų Vedose, kai demonas Ahis pavagia Saulės ratą ir džiovina žemę, iš debesų ateina dievas Indra, užmuša demoną, nuima nuo kalno viršūnės Saulės ratą ir leidžia tekėti vandeniui ant išdžiuvusios žemės septyniomis srovėmis. Biblijoje dangaus šviesos dievybė kovoja su tamsa ir chaosu, turinčiu mitinės gyvatės pavidalą. Blogio demonas, atlikdamas negerus darbus, pasiverčia gyvate ar žalčiu.
Prienų miškų urėdija
miniatiūra|250px|right|Miškų urėdija
Prienų miškų urėdija įkurta 1919 m. Miškai buvo padalinti į 5 girininkijas − Prienų, Plutiškių, Dubravos, Jiezno, Balbieriškio. 1947 m. Prienų miškų ūkis prijungtas prie Alytaus miškų ūkio. 1957 m. buvo atkurtas Prienų miškų ūkis.
Į urėdijos teritoriją patenka didžioji dalis Nemuno kilpų regioninio parko, nedidelė dalis Aukštadvario regioninio parko, du valstybiniai draustiniai − Ąžuolų botaninis, Alšios hidrografinis ir paprastosios pušies genetinis draustinis.
Urėdijos teritorijoje yra 32 174 ha miškų. Iš jų 20 275 ha yra valstybiniai. Prienų urėdijos miškuose vyrauja spygliuočiai medynai. Urėdijos miškai priskiriami Pietryčių Lietuvos mišrių pušies−eglės gamtiniam našumo rajonui, kuris skirstomas į tris parajonius.
Prienų miškų urėdas − Robertas Judickas.
Valstybiniai miškai suskirstyti į 8 girininkijas.
Trentonas (Naujasis Džersis)
Trentonas – JAV miestas ir Naujojo Džersio sostinė.
Istorija
Gyvenvietė buvo įkurta 1679 m., kvakerių bendruomenės. 1719 m. gyvenvietė vadinosi Trent-towne, kai Viljamas Trentas nusipirko didelę dalį žemės iš Anglijos naujakurių. Vėliau pakeitė pavadinimą į dabartinį. 1776 m. gruodžio 26 d. įvyko garsus Trentono mūšis. 1784 m. lapkritį ir gruodį miestas buvo JAV sostinė. 1790 m. lapkričio 25 d. tapo Naujojo Džersio sostine.
Buick Rainier
Buick Rainier yra vidutinės klasės visureigis, kurį gamina Buick. Rainier buvo pristatytas 2004 metais, kad pakeistų Oldsmobile Bravada. 2008 metais Rainier su Rendezvous pakeitė Buick Esclave visureigis, gaminamas ant GM Lambda platformos.
Įskiepis
Įskiepis gali reikšti:
Vaišelga
Vaišelga (arba Vaišvilkas, krikšto vardas Laurušas 1223 m. – 1267 m. balandžio 18–23 d.) – vyriausias Mindaugo sūnus ir vietininkas Naugarduke. Po tėvo mirties 1264 m. vėl įsitraukė į politiką pašalindamas sąmokslininką Treniotą ir tapdamas Lietuvos valdovu trejiems metams (1264–1267 m.). Laikydamasis pažado, taikiai perleido valdžią Haličio–Voluinės kunigaikščiui Švarnui ir pasitraukė į vienuolyną.
Vaišelga buvo pirmasis žinomas lietuvis kunigaikštis, kuris priėmė stačiatikišką krikštą. Vėliau tapo ir stačiatikių vienuoliu, įkūrė Laurušavo vienuolyną.
Biografija
thumb|175x175px|Vienuolynas, kuris buvo tikriausiai įkurtas Vaišvilko (tapyba [[Napoleonas Orda)|kairėje]]
Ankstyvieji metai
Tikėtina, kad Vaišelga buvo Mindaugo vietininkas Naugarduke, kur 1245 m. apsikrikštijo stačiatikiu ir, anot šaltinių, „iš žiauraus pagonio virto karštai tikinčiu krikščioniu“. 1253–1254 m. tapo Naugarduko kunigaikščiu, nes Naugarduko gyventojai buvo nepatenkinti Mindaugo katalikišku krikštu 1253 m. Tais pačiais metais sudarė su Haličo–Volynės kunigaikščiais taikos sutartį, kurios sąlyga išleido už Švarno tekėti savo seserį. Perdavęs Naugarduką valdyti Romanui Danilovičiui, pats išvyko gyventi į Poloninsko vienuolyną prie Karpatų Haličio–Voluinės kunigaikštystėje. 1256–1257 m. išsiruošė keliauti į stačiatikių centrą Atoną Graikijoje, bet dėl karo Bulgarijoje teko šios kelionės atsisakyti.
1257 m. kartu su kitais 10–12 vienuolių prie Nemuno, gudų žemėse įkūrė Laurušavo vienuolyną (kuriame XIII a. buvo parašyta pirmoji LDK rankraštinė knyga – Laurušavo evangelija).
Vaišelgai pragyvenus savo įkurtame vienuolyne maždaug metus, 1258 m. Lietuvą užpuolė Burundajus kartu su Haličo–Volynės kunigaikščiais. Tuomet jis paliko vienuolyną ir kartu su pusbroliu Tautvilu suėmė Romaną Danilovičių, dar sykį tapdamas Naugarduko kunigaikščiu.
Navojis
Navojis − miestas Uzbekijos pietvakariuose, Navojo vilajete, Zeravšano upės slėnyje. Administracinis vilajeto centras.
Vaišelga
Kampanija prieš Treniotą
Vaišelga, po tėvo ir dviejų brolių nužudymo, 1263 m. liko paskutiniu gyvu Mindaugo sūnumi ir pabėgo į Pinską, kur surinko vietos gudų kariuomenę ir jau 1264 m. grįžo į Naugarduką. Padedamas vietinių bajorų nužygiavo į Lietuvą keršyti Daumantui ir Treniotai už tėvo nužudymą. Ten užėmė abu opozicijos centrus – Nalšią ir Deltuvą – ir įtvirtino savo valdžią. Didysis kunigaikštis Treniota buvo nužudytas Mindaugo šalininkų, o Daumantas (Nalšios kunigaikštis) pabėgo į Pskovą. Suksė (įtakingas Nalšios kunigaikštis) pabėgo į Livoniją. kairėje|miniatiūra|250x250px|Imaginacinis portretas (XX a. prad.), dail. Vladislavas Barvickis
Navojis
Istorija
1958 m. Kerminės gyvenvietė gavo miesto teises ir buvo pavadinta Navoju.
Vaišelga
Lietuvos didysis kunigaikštis (1264–1267 m.)
1264 m. Vaišelga tapo Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu. Valdžią dalijosi su Haličo-Volynės kunigaikščiu Švarnu, kuris jį talkino pašalinant Treniotą.
Vaišelgai, kaip ir Mindaugui, nenorėjo tarnauti tik žemaičiai, nes jis kaip ir tėvas bendradarbiavo su Haličio–Voluinės kunigaikštyste, turėjo ryšių net su kryžiuočių ordinu ir atrodė, kad tęs tėvo politiką, kuri buvo žemaičiams nepalanki. Būdamas krikščionimi, Vaišelga siekė taikos su kalavijuočiais bei kryžiuočiais, todėl nustojo remti Didįjį prūsų sukilimą. Šios politikos pasėkme vokiečiai tęsė žemaičių ir kuršių puldinėjimus.
1265 m. kartu su Švarnu puolė Lenkiją keršydami už jotvingių nusiaubimą. 1266–1267 m. kariavo su Pskovu.
Iškamša
thumb|300px|[[Vilkas|Vilko (Canis lupus) iškamša]] Iškamša – gyvūno oda, užpildyta kokia nors medžiaga (šiaudais, vata ir panašiai). Iškamšas ruošia taksidermistai, nudirdami odą nuo negyvo gyvūno ir ją iškimšdami taip, kad oda atitiktų to gyvūno formą ir dydį. Formos suteikimui daromas karkasas dažniausiai iš geležies, kartais kitų medžiagų, ant kurio užtempiama oda ir ji iškemšama. Neretai ruošiama gyvūno skulptūra, kuri po to aptraukiama oda. Taip dažniausiai ruošiamos stambių gyvūnų iškamšos. Iškamšos ruošiamos tik iš žvėrių, paukščių, roplių, varliagyvių ir žuvų odų.
Vaišelga
Pasitraukimas iš sosto
Laikydamasis savo žodžio, Vaišelga po trejų metų pasitraukė į Ugrovsako stačiatikių vienuolyną, o Lietuvos sostą perleido savo svetimšaliui svainiui Haličio–Voluinės kunigaikščiui Švarnui (paversdamas Lietuvos valstybę protektoratu).
Tačiau Lietuvą valdyti taip pat svajojo Švarno brolis, Voluinės kunigaikštis Levas Danilovičius. Kerštaudamas, jog Vaišelga broliams nepadalino valdžios, Levas pasikvietė Vaišelgą į svečius ir jį nužudė, taip tuo pačiu susunkindamas Švarno valdžią Lietuvoje. Vaišelga žuvo kaip paskutinis Mindaugo sūnus ir tiesioginis palikuonis. Anot tradicijos, palaidotas prie Voluinės Vladimiro Švč. Marijos Ėmimo į dangų soboro (pastatyto apie 1160 m.).
Paduobužė
Paduobužė – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 1 km į pietvakarius nuo Molėtų. Netoli kaimo, šalia vakarinės naujų Molėtų kapinių tvoros yra Paduobužės dubeniuotas akmuo.
Ispanijos futbolo supertaurė
Ispanijos futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio kasmet varžosi šalies čempionas ir taurės laimėtojas. Reguliariai vyksta nuo 1982 m., nors pavienės rungtynės vykdavo jau nuo 1940 m.
Peleniai (Šakiai)
Peleniai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Lukšių, prie Lenkupio upelio.
Mažasis einis
Mažasis einis arba strepetas (Tetrax tetrax) – eininių (Otididae) šeimos paukštis.
Lietuvoje reta, atsitiktinai užklystanti rūšis.
Sukančiai
Sukančiai (arba Sukončiai) – kaimas Telšių rajono savivaldybės šiaurėje, prie kelio, šiauriau Tryškių. Į vakarus nuo kaimo teka Virvyčia, įrengtas Sukončių HE tvenkinys.
Gargždų Kranto pagrindinė mokykla
Gargždų „Kranto“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Gargžduose, Kvietinių g. 28, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191789019.
Istorija
Gargždų 2-oji vidurinė mokykla atidaryta 1972 m. rugsėjo 1-ąją. Iki Nepriklausomybės paskelbimo mokyklą garsino jaunieji fizikai, ne kartą tapę respublikinių olimpiadų prizininkais, dainorėliai – dukart iš eilės tapę populiaraus konkurso „Dainų dainelė“ laureatais, prizininkais respublikiniuose konkursuose tuomet tapo kraštotyrininkai, saugaus eismo konkursų, populiaraus sportinio-karinio žaidimo „Žaibas“ ir „Ereliukas“ dalyviai. Visame miestelyje garsios buvo mokykloje rengiamos tradicinės kiemo šventės.
Ispanijos futbolo federacija
Federacija įkurta 1909 m. Nuo 1913 m. yra FIFA narė. 1954 m. buvo viena iš UEFA įkūrėjų. Dabartinis federacijos prezidentas yra Ángel María Villar, kuris pareigas eina nuo 1988 m.
Gargždų Kranto pagrindinė mokykla
Istorija
Didelio gamtos mylėtojo mokytojo Stanislovo Globio entuziazmo dėka kažkada buvusi šaltiniuota kemsynė – mokyklos teritorija tapo viena iš gražiausių miestelio vietų. 2006 m. S. Globiui suteiktas Gargždų garbės piliečio vardas.
Nuo 1997 m. įvestas sustiprintas matematikos, nuo 1998 m. fizikos, chemijos, biologijos mokymas. Šiuo metu mokykloje ryški ekologinio ugdymo kryptis. 1998 m. mokyklai suteiktas „Kranto“ vardas. 2000 m. renovuotas mokyklos pastatas, įdėti nauji plastikiniai langai, perklota apšiltinta stogo danga, automatizuotas šildymo mazgas.
2001 m. mokykla tapo UNESCO asocijuotų mokyklų ir „myEurope“ tinklų nare. 2010 m. pradžioje pradėta antroji mokyklos renovacija, kurios metu apšiltintas ir naujomis spalvomis nudažytas pastato fasadas, pakeistas apšvietimas, atnaujinta mokyklos vidaus apdaila.
Bobrovnikų-Berastavicos pasienio punktas
Bobrovnikų-Berastavicos pasienio punktas  – Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas, šalia Bobrovnikų kaimo, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje iš Lenkijos pusės ir šalia Didžiosios Berastavicos kaimo iš Baltarusijos pusės. Tai kelių transportui ir tik lengvajam transportui skirtas pasienio patikros punktas.
Sakaluvka
Sakaluvka – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Siesikų.
Alksniškės
Alksniškėmis vadinami kaimai:
Liejimo forma
Formos
Liejimo forma turi tuštumą, pripildomą skysto metalo, kuris aušdamas ir kietėdamas įgyja reikiamą konfigūraciją, matmenis. Į ją dedami vienkartiniai, pagaminti iš kvarcinio smėlio su rišikliu ar sintetine derva, ar metaliniai gurgučiai vidaus tuštumoms ir gilioms įduboms liejinyje sudaryti.
Liejimo forma būna:
Dažniausiai naudojamos vienkartinės formos: formavimo mišinių (formavimas) ir kevalinė, sukepinama iš kaitrai atsparios medžiagos su termoreaktyviąja derva; tinka nedideliems tikslių ir glotnių paviršių liejiniams. Rečiau naudojamos pusiau patvarios liejimo formos, gaminamos iš keraminių ar plastikinių medžiagų. Patvariose formose daugiausia didelėmis serijomis ar masiškai liejama slegiant. Tai kokilė – metalinė forma, sudaryta iš dviejų ar daugiau pusformių, gali būti išardoma ir presavimo forma – metalinė forma, turinti vieną ar kelias formuojamąsias plokštumas, atitinkančias liejinio konfigūraciją; jungiama su šalta ar karšta presavimo kamera.
Plieno paktas
Plieno paktas, oficialiai Vokietijos ir Italijos draugystės ir bendradarbiavimo sutartis – karinė ir ekonominė savitarpio pagalbos sutartis tarp fašistinės Italijos, valdomos Benito Mussolini, ir nacistinės Vokietijos, valdomos Adolfo Hitlerio. Sutartį pasirašė Italijos ir Vokietijos užsienio reikalų ministrai Galeacas Čanas ir Joachimas fon Ribentropas 1939 m. gegužės 22 d.
Sutartį sudarė dvi pagrindinės dalys: pirmoji dalis buvo atvira deklaracija apie gerų Vokietijos ir Italijos santykių tąsą. Antroji, vadinamasis „Slaptas pridėtinis protokolas“, skelbė keletą susitarimų dėl abiejų šalių ekonominių ir karinių išteklių. Vis dėlto kai kurie Italijos politikai buvo nepatenkinti sutartimi.
Iš pat pradžių sutartį norėta pavadinti Kraujo paktu, tačiau, manant, kad toks pavadinimas būtų nepriimtinas Italijos tautai, Benito Mussolini sutartį pavadino Plieno paktu.
Sutartis
Pirmiausia sutartis įgaliojo Vokietiją ir Italiją paremti viena kitą karo atveju, suteikiant karinę arba kitokią pagalbą bei bendradarbiauti karinės gamybos srityse. Taip pat šis paktas įgaliojo abi valstybes karo metu nesudarinėti separatinės taikos, negavus kitos valstybės sutikimo. Sutartis buvo pasirašyta, manant, kad karas prasidės per ateinančius trejetą metų. Karo pradžia rugsėjo 1 d. ir išplitimas rugsėjo 3 d. Italijai buvo kiek netikėtas ir ji dėl prasto kariuomenės parengtumo lygio turėjo sunkumų vykdant sutarties sąlygas. Į karą Italija įsitraukė tik 1940 m. birželio 10 d., užpuolus Prancūziją.
Aleksejus Sudajevas
Aleksejus Sudajevas (1912 m. rugpjūčio 23 d. – 1946 m. rugpjūčio 17 d.) – tarybinis šaunamųjų ginklų konstruktorius, majoras.
Aleksejus Sudajevas gimė 1912 m. rugpjūčio 23 d. Simbirsko gubernijos Alatyrio mieste (dabartinė Čiuvašija). Jo tėvas Ivanas Nilovičius Sudajevas buvo Kazanės pašto ir telegrafo apygardos telegrafo mechanikas. 1924 m. jis mirė, palikdamas žmoną su sūnumi ir dviem dukromis. Aleksejui tuomet buvo 12 m.
1929 m. A. Sudajevas baigė proftechninę mokyklą ir pradėjo dirbti šaltkalviu.
1932 m. baigė Gorkio statybos technikumą (pramoninio transporto skyrius) ir pradėjo dirbti kelio ruožo techniku. 1932-34 m. pasirodė pirmieji jo išradimai – „Automatinis šaudymas kulkosvaidžiu, naudojant infraraudonuosius spindulius“ ir „Benzinmatis“.
1934 m. A. Sudajevas paimamas į Raudonąją Armiją, kur tarnavo geležinkelio kariuomenėje ir domėjosi ginklais.
Vaineikių partizanų atminimo vieta
Vaineikių partizanų atminimo vieta yra centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Vaineikiuose (Darbėnų seniūnija), kelio Darbėnai–Vaineikiai dešinėje pusėje, Akmenos kairiajame krante.
Aleksejus Sudajevas
Atitarnavęs įstojo į Gorkio industrinį institutą (dabar Nižnij Novgorodo valstybinis technikos universitetas), kuriame mokėsi 1936–1938 m. Tuo metu F. Dzeržinskio vardo Artilerijos akademijoje buvo įkurta ginklininkų mokykla, į kurią rinko studentus iš įvairių aukštųjų mokyklų, pasižymėjusiu polinkiu į išradimus ir konstravimą. Diplominį darbą „Rankinis 7,62 mm kulkosvaidis“ leitenantas Sudajevas apgynė puikiai, vokiečių kalba.
Vaineikių partizanų atminimo vieta
Atminimo vieta
Įrengta pakelėje, lauko pakraštyje. Ją ženklina monumentalus kryžius, aptvertas statinių tvorele. Kryžius medinis, kryžmiškas. Šonus puošia kiauraraščiai stilizuoto augalinio motyvo ornamentai. Viršūnės ir pečių galai profiliuoti, gilės pavidalo. Prie kryžmos prikalta metalinė Nukryžiuotojo skulptūra, virš kurios išlenktas skardos stogelis. Stiebas platėja į apačią. Prie liemens priekyje pritvirtintas skydas su Vyčio kryžiumi, o žemiau – vertikalaus stačiakampio formos lentelė su Gedimino stulpais ir užrašu: „1948 ŽUVĘ UŽ / LIETUVOS / LAISVĘ / VANAGO / BŪRIO VADAS / KAZIMIERAS / LAURECKAS / KAZYS / PUDŽMYS“.
Teritorijos plotas – 4 m². Kryžiaus aukštis – 3,7 m.
Aleksejus Sudajevas
Baigęs Artilerijos akademiją Sudajevas gavo 3-io rango karo inžinieriaus laipsnį ir buvo paskirtas NIPSVO (Научно – Исследовательский Полигон Стрелкового Вооружения 'šaulių ginklų mokslo tirimasis poligonas'). Pirma Sudajevo užduotis buvo sukurti supaprastintą priešlėktuvinio pabūklo konstrukciją, kad juos būtų galima gaminti nespecializuotose gamyklose iš turimų medžiagų. Prasidėjus karui su Vokietija Pamaskvės gamyklose buvo gaminami Sudajevo konstrukcijos paprasti ir patikimi priešlėktuviniai pabūklai.
Vaineikių partizanų atminimo vieta
Istorija
Barkelių miško pakraštyje prie Akmenos upės 1948 m. birželio 27 d. žuvo Kardo rinktinės Vizbuto kuopos Vanago būrio vadas Kazimieras Laureckas–Jucys Jonas, Zubris ir partizanas Kazys Pudžmys–Martynas.
Aleksejus Sudajevas
Vėliau Sudajevas užsiima šaulių ginklais ir 1942 m. poligoniniams bandymams pateikia savo konstrukcijos pistoletą-kulkosvaidį. Sudajevo pistoletas – kulkosvaidis šaudymo savybėmis buvo analogiškas PPD ir PPŠ, bet svėrė 2,5 kg mažiau, o jį gaminant reikėjo 2 kartus mažiau metalo ir 3 kartus – darbo. 1942 m. liepos 28 d. ginklas buvo priimtas į ginkluotę ir pavadintas PPS-42. Dar kiek patobulintas ginklas buvo pavadintas PPS-43.
Vaineikių partizanų atminimo vieta
Istorija
Atminimo kryžius pastatytas Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio dalyvio Julijono Mickaus iniciatyva, pašventintas 2000 m. spalio 1 d. Meistras – Adolfas Kontrimas.
Aleksejus Sudajevas
1942 m. pabaigoje – 1943 m. birželį A. Sudajevas dirbo blokuotame Leningrade, kur buvo gaminami itin ekonomiški PPS. A. Sudajevas stebėjo PPS gamybą ir čia pat prastino konstrukciją.
Vaineikių partizanų atminimo vieta
Istorija
Saugotinas kultūros paveldo objektas.
Aleksejus Sudajevas
A. Sudajevas mirė 1946 m., būdamas 34 metų. Palaidotas Maskvoje.
A. Sudajevas apdovanotas Valstybės premija ir Lenino ordinu.
Brigita Adomonienė
Brigita Adomonienė (g. 1931 m. gruodžio 2 d. Kaune) – Lietuvos baldų dizainerė.
Biografija
Vyras Juozas Adomonis. 1957 m. baigė architektūrą Lietuvos dailės institute. 1957-1983 m. LTSR baldų ir medžio apdirbimo pramonės ministerijos Eksperimentinio konstravimo biuro projektų vyr. konstruktorė. Nuo 1978 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytoja, nuo 1981 m. docentė.
Lietuvos ir tarptautiniuose baldų parodose apdovanota medaliais ir diplomais.
Kūryba
Pagal jos projektus pagaminti:
Šaltupys (Giedraičiai)
Šaltupys – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Giedraičių.
Istorija
1843 m. Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje minimas Šaltupio vienkiemis.
ODBC
ODBC (angl. akronimas Open Database Connectivity) – standartizuota taikomosios programinės įrangos(dalykinių programų) (aplikacijų) programavimo sąsaja (API) prisijungimui prie duomenų bazių (RDBMS).
Ši API nėra skirta konkrečiai programavimo kalbai ar duomenų bazių valdymo sistemai, bei nėra apribota kuria nors operacine sistema. Ji remiasi specifikacijomis iš SQL, X/Open (dabar dalis The Open Group), ir ISO/IEC. ODBC buvo sukurta SQL Access Group ir pirmąkart paskelbta 1992 m. rugsėjo mėn.
Pirmoji ODBC realizavo ir pateikė savo Windows operacinėje sistemoje Microsoft kompanija, bet dabar ODBC palaiko ir UNIX, OS/2 bei Macintosh sistemos.
Naudojant ODBC galima kurti programas, kurios nekeičiant kodo ar keičiant tik nežymiai leidžia naudotis skirtingomis duomenų bazių valdymo sistemomis.
Norint per ODBC sąsają naudotis tam tikra duomenų baze, šiaip duomenų bazei turi būti parašyta ODBC tvarkyklė. Pavyzdžiui, ODBC sąsaja MyODBC, leidžia pasiekti MySQL duomenis bet kuria kalba, neturinčia specialios bibliotekos, tačiau palaikančia ODBC komunikavimo mechanizmą.
Lukštas
Lukštas tai:
Sarakiškiai
Sarakiškiais vadinami kaimai:
Žiūriai
Žiūriais vadinami kaimai:
Tartrazinas
Tartrazinas  – sintetinis citrinos geltonumo monoazodažiklis, naudojamas kaip maisto dažiklis (kodas E102). Jis tirpus vandenyje, vandeniniuose tirpaluose jo sugerties maksimumas yra ties 427±2 nm. Paprastai naudojama natrio druska, tačiau gali būti naudojamos ir kalio bei kalcio druskos.
Naudojimas
Tartrazinas pasaulyje plačiai naudojamas kaip geltonas dažiklis, o mišiniuose su su briliantiniu mėlynuoju FCF (FD&C Blue 1, E133) ar žaliuoju S (E142) suteikia įvairius žalius atspalvius. thumb|left|Gėrimas Inca Kola be tartrazino būtų bespalvis.
Maistas
Nemažai maisto produktų ir patiekalų turi daugiau ar mažiau tartrazino, jo kiekis priklauso nuo gamintojo. Paskutiniais metais įsigali tendencija vengti jo ir keisti jį nesintetiniais dažikliais (anatas, beta karotinas, salykliniai dažikliai).
Tartrazino dažnai turi tokie produktai kaip saldainiai, cukraus vata, nealkoholiniai gėrimai, energiniai gėrimai, kukurūziniai traškučiai (Doritos, Nachos, kt.), dribsniai, pyragų mišiniai, pyragaičiai, garstyčios, saldūs kremai, sriubos, sultinių kubeliai, padažai, kai kurie ryžių patiekalai, gėrimų milteliai, ledai, kramtomoji guma, džemas, vaisių drebučiai, marmeladas, krienai, jogurtas, lakštiniai, raugintos daržovės, bulviniai traškučiai, biskvitai, daug patiekalų ir produktų, kuriuose naudojami medus ar citrinos.
Nemaistiniai produktai
Tartrazinas naudojamas muiluose, kosmetikos gaminiuose, šampūnuose, rankų priežiūros priemonėse, antspaudų dažuose.
Vaistai
Tartrazinas suteikia spalvą vitaminų žirneliams, priemonėms nuo padidėjusio skrandžio rūgštingumo, vaistų kapsulėms, kai kuriems receptiniams vaistams.
Poveikis sveikatai
Manoma, kad tartrazinas yra daugiausia alerginių ir nepakantumo reakcijų sukeliantis azodažiklis. Ypač jautrūs sergantys astma ir nepakantūs salicilatams. Jautrumas tartrazinui gali pasireikšti prarijus medžiagų, turinčių tartrazino, ar joms veikiant odą.
Per virškinimo traktą gautam tartrazinui priskiria tokias alergines reakcijas, kaip nerimas, migrena, depresija, sumažėjęs regos aštrumas, niežulys, bendras silpnumas, karščio bangos, dusulys, purpurinės odos dėmės, miego sutrikimai.
Kai kurie šio dažiklio paveikti žmonės patiria jautrumo tartrazinui simptomus net nuo labai mažų jo dozių, kartais net trečią parą po medžiagos patekimo į organizmą. Yra pareiškimų, kad tartrazinas vaikams sukelia astmos priepuolius bei dilgėlinę, jis siejamas su skydliaukės augliais, chromosomų aberacijomis, hiperaktyvumu.
Jautrumo mechanizmas nežinomas, laikomas pseudoalerginiu. Manoma, kad nepakantumu tartrazinui pasižymi apie 360 tūkst. (0,12 %) JAV gyventojų. Pagal FDA tartrazinas dilgėlinę sukelia mažiau kaip 1 žmogui iš 10000 (0,01 % žmonių).
1994 m. Melburno universiteto atliktas tyrimas parodė, kad hiperaktyvūs vaikai, suvalgę maisto su tartrazinu, gali pasidaryti irzlesni, labiau neramūs, jiems gali sutrikti miegas.
Iki šiol neaišku, kiek išvardintos problemos, kurias patiria kai kurie asmenys, susijusios būtent su tartrazinu. Nepakantumas tartrazinui yra labai retas. Neaišku, ar tartrazinas gali kenkti žmonėms, kurie nėra aiškiai nepakantūs tartrazinui.
Paprasčiausias būdas įveikti nepakantumą tartrazinui yra jo visiškai nevartoti. . Buvo atlikti tyrimais, kuriuose žmonių, jautrių tiek salicilatams, tiek tartrazinui, jautrumas tartrazinui buvo sumažintas.
Naudojimo reguliavimas
Dėl galimo nepakantumo tartrazinui Jungtinėse Amerikos Valstijose reikalaujama, kad ant maisto produktų ir vaistų, turinčių tartrazino, būtų nurodyta, kad juose yra tartrazino. FDA reguliariai tikrina rinkoje esančius produktus, ar juose nėra neskelbto tartrazino. Vieni iš produktų, kuriuose dažnai aptinka nelegalaus tartrazino, yra kiniški lakštiniai su kiaušiniais.
Tartrazinas uždraustas Norvegijoje. Jis buvo uždraustas Austrijoje ir Vokietijoje, bet vėliau buvo leistas ES direktyva.
D. Britanijoje Maisto standartų agentūra ( 2008 m. balandį paskelbė savanorišką tartrazino ir dar penkių įtartinų dažiklių išstūmimą iš rinkos dėl galimo jų ryšio su vaikų hiperaktyvumu.
Tartraziną vadinamajame „organiniame maiste“ dažnai keičia beta karotinu, kitokiame maiste – anatu (E160b).
Salomėja Zaksaitė
Salomėja Zaksaitė (g. 1985 m. liepos 25 d. Kaune) – Lietuvos šachmatininkė, Moterų didmeistrė, Lietuvos moterų šachmatų čempionė (2014, 2016 m.) ir vicečempionė (1999, 2013 ir 2015 m.),  Lietuvos moterų šachmatų rinktinės narė, Lietuvos moterų korespondencinių šachmatų rinktinės narė, teisininkė, sporto srities teisėtyrininkė penalistė ir kriminologė.
Biografija
1991–1998 m. mokėsi Kauno „Anima" mokykloje, 1998–2003 m. Kauno technologijos universiteto gimnazijoje. Nuo 2003 iki 2008 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete, įgijo Kriminologijos specializaciją. Apgynė magistro darbą tema "Moksleivių nusikalstamumo prevencijos problemos". Darbo vadovas Dr. jur. Gintautas Sakalauskas, LL.M. (Greifswald). Teisės magistrė. 2009-2010 m. VU Teisės fakulteto Tarybos narė (kaip TF Studentų atstovybės atstovė). 2012 metų sausio 27 dieną VU apgynė disertaciją tema „Sukčiavimo sporto srityje paplitimas ir prevencijos problemos“ (Vadovė doc. Anna Drakšienė).
Nuo 2006 m. lapkričio mėn. Teisės instituto Kriminologinių tyrimų skyriaus asistentė, nuo 2008 m. vyriausioji specialistė, nuo 2009 m. kovo mėn. Teisinės sistemos tyrimo skyriaus tyrėja. Dirbo Lietuvos teisės instituto Baudžiamosios justicijos tyrimų skyriuje mokslo darbuotoja. 2012 metų rugpjūčio 27 dieną LRT Klasika laidoje "Radijo paskaitos" skaitė paskaitą tema "Olimpinių žaidynių šviesa ir šešėliai". 2012/2013 m. m. rudens semestrą Europos humanitariniame universitete (EHU) anglų kalba dėstė lyginamąją baudžiamąją teisę. Nuo 2013 m. balandžio iki 2015 metų kovo podoktorantūros stažuotoja MRU (pagal LMT programą). Tyrimo tema - „Apgaulė sporto srityje: paplitimas, prevencija ir teisinis vertinimas". Vadovas doc. Alfredas Kiškis. 2014 metų liepą stažavosi Nyderlanduose, T.M.C. Asser Instituto vizituojanti tyrėja. 2014 metų spalio 4–5 dienomis kartu su Mykolo Romerio universiteto atstovais dalyvavo Vilniaus sporto festivalyje, vykusiame Lietuvos parodų ir kongreso centre „Litexpo“.  Nuo 2015 metų MRU lektorė.
Moksliniai interesai: kriminologija, lyginamoji baudžiamoji teisė, sporto teisė. Lietuvių ir anglų kalbomis paskelbė mokslinių straipsnių apie įvairius pažeidimus, deviacinį (nusikalstamą) elgesį (sukčiavimą), dopingą ir korupciją sporto srityje. Skaitė pranešimus ne tik Lietuvoje, bet ir užsienyje: 2009 metais - Maskvoje , University of Oxford, 2011 metais - Vokietijos Kelno sporto universitete tema Recent tendencies in Lithuanian antidoping law. 2013 metais - konferencijoje ''Play the Game 2013. Parallel session: Match-fixing: Stories from around the world'' 2013 metais taip pat skaitė pranešimą apie korupciją privačiame sektoriuje VU Teisės fakulteto tarptautinėje konferencijoje „Nacionalinių teisės sistemų sąveika: konvergencija ar divergencija?“, skirtoje teisės mokslų doktorantams bei jauniesiems teisėtyrininkams. Stažavosi Danijoje.
Lietuvos kriminologų asociacijos narė.
Moka anglų, rusų kalbas, turi vokiečių kalbos pagrindus.
Sportinė veikla
2002 metų rudenį Lietuvos moterų šachmatų rinktinės narė pasaulio šachmatų olimpiadoje (Blede, Slovėnija).
2014 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionė. Čempionato finale per 7 turus surinko 5,5 taško ir pagal papildomus rodiklius aplenkė antroje vietoje likusią ir taip pat 5,5 taško surinkusią vilnietę Laimą Domarkaitę.
2014 metų rugpjūčio 1-14 dienomis Lietuvos rinktinės narė Moterų šachmatų olimpiadoje, vykusioje Trumsėje (Norvegija).
2015 metų birželio mėn. Europos moterų šachmatų čempionate, vykusiame Čakvi (Gruzija), Zaksaitė įveikė 2012 metų pasaulio čempionę ukrainietę Aną Ušeniną (ELO 2467), lygiosiomis sužaidė su 2004 metų pasaulio vicečempione ruse Jekaterina Kovalevskaja (ELO 2450) ir tarp 98 dalyvių su 5 taškais liko 57-a.
2012 m. sausio mėn. jos Elo reitingas (2233)  Lietuvoje buvo antras Viktorijos Čmilytės tarp Lietuvos moterų. Didžiausias kada nors buvęs Elo reitingas – 2267 (2005 m. sausio-birželio mėn.).
Pirmasis treneris - Gintautas Petraitis (g. 1944 m.), ICCGM. Dabartinis treneris - Vaidas Sakalauskas (g. 1971 m.), IM.
Žaidžia šachmatais ne tik prie lentos, bet ir susirašinėjant. Dalyvavo 6-oje  korespondencinių šachmatų olimpiadoje (1997–2006 m.), žaisdama 2 lentoje, su Lietuvos rinktine  antroje grupėje užėmė 2 vietą.
Ji sėkmingai žaidžia ir greitaisiais šachmatais. Lietuvos greitųjų šachmatų moterų čempionatuose: 2010; 2012; 2015; 2019;2022;m. iškovojo aukso, 2017; 2020 m   - sidabro, o 2011; 2018 m.  - bronzos medalius. Taip pat ir Lietuvos žaibo šachmatų moterų čempionatuose: 2015 m. -  laimėjo aukso,  2012; 2014; 2018;  m. - sidabro, o 2020;  2022 m.  - bronzos medalius.
Zablotiškis
Zablotiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Obelių.
Jokohamos stadionas
Jokohamos stadionas  – specializuotas beisbolo stadionas Jokohamoje, Japonijoje.
Stadione namų varžybas žaidžia beisbolo komanda Yokohama DeNA BayStars.
Istorija
1978 m. balandžio 4 d. stadionas oficialiai atidarytas.
1987 m. stadione koncertavo amerikiečių dainininkas Michael Jackson. Koncertų Jokohamos stadione metu parduota 240000 bilietų, o koncerto vaizdo įrašas išleistas VHS formatu. 1990 m. stadione koncertavo amerikiečių dainininkė Madonna. Koncerto Jokohamos stadione vaizdo įrašas išleistas VHS ir Laserdisc formatais.
2014 m. stadione koncertavusi japonų grupė One Ok Rock surinko 60 000 žiūrovų publiką.
2020 m. vasaros olimpinių žaidynių metu stadione vyks beisbolo ir softbolo varžybos.
Kava de Tirenis
Kava de Tirenis – miestas Italijoje, Kampanijoje, Salerno provincijoje. Jis yra 10 km į šiaurės vakarus nuo Salerno, labai derlingame slėnyje, apsuptas miškingų kalvų. Tai populiarus turistinis kurortas.
Istorija
XI a. vienuoliai atsiskyrėliai susirinko Monte Finestra kalno papėdėje, 2 km į pietvakarius nuo Kavos, kur dabar yra Korpo di Kava. Juos sutraukė lombardų didiko Alferijaus, kuris čia meldėsi ir meditavo, šventumas. Taip atsirado La Trinità dela Kava benediktinų abatija 1011 m. Ji tapo vienu aktyviausiu religiniu ir kultūriniu centru Pietų Italijoje.
Bažnyčia ir dauguma abatijos pastatų buvo modernizuoti 1796 m. Išliko gotikinės dengtos arkados, vargonai, sarkofagai. Archyvai dabar yra valstybės nuosavybė, juose yra Codex Legum Longobardorum iš 1004 m. ir La Kava Biblija.
Dėl abatų prestižo ir apsaugos poreikio atsirado gyvenvietė ir ramiame slėnyje suklestėjo amatai.
Kelias į savivaldą buvo lėtas ir dažnai tarp pasauliečių ir dvasininkų buvo įtampa. 1394 m. popiežius Bonifacas IX paskelbė Kavą miestu, atskyrė nuo Salerno archivyskupystės ir padarė Kavos vyskupą, kuris buvo ir abatu, tiesiogiai pavaldų Švenčiausiajam Sostui. Miestiečiai kelis kartus nusiaubė abatiją 1335-1508 m., reikalaudami savivaldos. Tik popiežius Leonas X 1513 m. nusileido jų reikalavimams su „Sincere Devotionis“ bule.
Kava suklestėjo dėl prekybos ir pramonės, jos inžinieriai ir statybininkai dirbo visoje Pietų Italijoje. Palaipsniui miesto centras iš Kapo di Kavos persikėlė į Borgo Skačiaventi. Toje vietoje išliko XV a. stulpai ir tai vis dar laikoma miesto centru.
Didelė dalis gyventojų gyveno aplinkiniuose kaimuose. Jie vykdavo į centrą tik reikalais. Tik turtingieji ten turėjo savo vilas, o amatininkai gyveno ten virš savo krautuvių, kad apsaugotų prekes.
Neapolio karalius Ferdinandas I Neapolietis buvo užpultas Anžu karių prie Sarno 1460 m. Jį išgelbėjo Kavos kariai. Kapitonų Jošua ir Marino Longo vadovaujami jie nusileido nuo kalnų ir užpuolė angevinus. Šie nežinojo priešų skaičiaus, tad atsitraukė ir Ferdinandas grįžo į Neapolį per Nolą. Dėkingas karalius nusiuntė merui Onofrio Scannapieco tuščią lapą, kad šis galėtų paprašyti ko panorėjęs. Miestiečiai nusprendė nieko neprašyti ir karaliuis suteikė miestui Fedelissima (ištikimiausias) titulą. Kiekvienais metais pirmą liepos sekmadienį 1000 žmonių žygiuoja su to meto kostiumais pagal muziką.
Krasovo Vielkiai
Krasovo Vielkiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Novės Piekutų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į pietryčius nuo Mazovijos Vysokio ir apie 44 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. pabaigoje kaime buvo 31 namas ir 194 katalikai, 48 žydai ir 1 unitas. Kaime stovi 1895 m. pastatytas pakelės kryžius. 1921 m. kaime buvo 44 namai ir 270 gyventojų, iš kurių 31 žydas ir 4 stačiatikiai. 2006 m. buvo 46 namai ir 200 gyventojų.
Vėliučionių vaikų socializacijos centras
Vėliučionių vaikų socializacijos centras – vaikų socializacijos centras Lietuvoje. Centras yra bendrojo lavinimo mokykla, vykdanti vaiko vidutinę priežiūrą, pagrindinio, vidurinio ugdymo, neformaliojo švietimo programas, sudaro galimybę mokytis pagal pirminio profesinio mokymo programas.
Istorija
Vyriausybė 2006 m. gegužės 25 d. nutarimu Nr. 467 Vėliučionių specialiųjų vaikų auklėjimo ir globos namų steigėjo funkcijas iš Švietimo ir mokslo ministerijos perdavė Vilniaus apskrities viršininkui.
Pagal Ugdytinių veiklos ir gyvenimo individualumo (privatumo) plėtros programą globos namų administracija ugdytinių gyvenamąsias patalpas pritaikė gyventi po vieną ugdomąją grupę atskirame aukšte. Viena ugdomoji grupė apgyvendinta administraciniame pastate. Viename kambaryje gyvena po 1–2 ugdytinius.
Anksčiau apie pusė įstaigos globotinių būdavo globos namų auklėtiniai, vėliau čia pakliuvo vis daugiau šeimose (paprastai asocialiose) augusių vaikų.
Šešuoliai
Šešuoliai – miestelis Ukmergės rajono savivaldybės pietryčiuose, prie kelio ir 6 km į pietus nuo kelio. Urbanistikos paminklas (nuo 1969 metų). Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Šešuolių Šv. Juozapo bažnyčia (pastatyta 1751 m., su XVIII a. varpine šventoriuje), yra kapinės, stovi Lietuvos nepriklausomybės paminklas (nuo 1989 m.), paminklas „Karžygys“ (nuo 2004 m.), veikia Šešuolių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-20021), 2 parduotuvės, medicinos punktas, Šešuolių ugniagesių komanda, girininkija (Dvarniniuose), 2 buitinės technikos prekybos, buitinės technikos remonto, medienos perdirbimo įmonės, seniūnijos kaimų bendruomenė (nuo 2002 m.).
thumb|left|Laisvės paminklas
Etimologija
Miestelio vardas vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo upėvardžio Šešuola daugiskaitos. Tarmiškai dar ir dabar miestelis vadinamas Šašuoliai (o upelis – Šašuola). Sprendžiant dėl norminės vietovardžio lyties, nuspręsta vadovautis istoriniais šaltiniais, kurie rodo, kad senesnė forma buvusi su pirmąja balse e, pvz., Kryžiuočių ordino kronika 1375 m. mini Sessolen, 1478 m. rašoma Scheszule, XVII a. viduryje, XIX a. pabaigoje. Forma su pirmąja balse a aptinkama nuo 1507 m., bet randama žymiai rečiau. Gali būti, kad ji atsirado dėl slavų kalbų įtakos, kuriose garsas ša pasitaiko gerokai dažniau nei še.
Istorija
Minimi nuo 1334 m., kai Šešuolių ir Dubingių apylinkes nusiaubė kalavijuočiai. Nuo 1398 m. minimas Šešuolių kaimas, Vytauto laikais jau buvo Šešuolių dvaras prie ežero, 1539 m. – Šešuolių valsčius ir miestelis. Iš pradžių Šešuoliai priklausė didikams, vėliau perėjo vyskupams. 1567 m. įsteigta Šešuolių bažnyčia ir miestelis, kuriame buvo 15 dūmų. Miestelio steigėjas – vyskupas Valerijonas Protasevičius, kuris 1561 m. iš Vilkmergės pavieto bajoro V. Jesmano nupirko Šešuolių ežerą ir vėliau įsteigė miestelį, 1572 m. pastatydino pirmąją bažnyčią. 1656 m. miestelis smarkiai degė.
Pokario metais apylinkėse veikė Didžiosios Kovos apygardos "B" partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.
2004 m. minint 670-ąsias Šešuolių metines pastatytas paminklas „Karžygys“. 2016 m. patvirtintas Šešuolių herbas.
Laisvės paminklas
thumb|left|200px|Šešuolių kapinės thumb|right|200px|Paminklas partizanui Nikodemui Bradulskiui-Alksniui
1918 m. Lietuvos nepriklausomybei paminėti mokytojas Pranas Lunskis su gyventojų pritarimu suprojektavo paminklą. Lėšas aukojo ūkininkai, amatininkai, moksleiviai, parapijiečiai ir paminklas pastatytas 1934 metais miestelio aikštėje (statė Petras ir Karolis Račeliai). Čia vykdavo šventiniai minėjimai, gegužinės, sekmadieniais po mišių grieždavo orkestras, šokdavo jaunimas. Iš toliau atvykę ūkininkai po pamaldų ant žolės išsitiesę staltieses, vaišindavosi su kaimynais ir giminėmis iš namų atsivežtu maistu. 1951 m. vietos valdžios nutarimu paminklas traktoriais nugriautas ir užkastas (kadangi Šešuoliuose neatsirado norinčių nugriauti, kviestas žmogus iš Lyduokių). 1989 m. atkastos paminklo liekanos, bet suniokoto paminklo restauruoti nepavyko. Veprių skulptorius Viktoras Žentelis pagal surastas detales ir senas nuotraukas atkūrė paminklą, kuris pastatytas 1989 m. lapkričio 20 dieną ankstesnėje vietoje.
Romos pilietybė
thumb|200px|right|[[Toga buvo charakteringas Romos piliečių drabužis ir pilietybės simbolis. Moterys, kadangi pilietybės neturėjo, jos nešioti negalėjo.]] Romos pilietybė – senovės Romos laikais buvo tam tikras privilegijuotas statusas. Konkrečios jo teikiamos privilegijos šiek tiek skyrėsi įvairiais Romos istorijos laikotarpiais. Pilnateisiais Romos piliečiais buvo tik paties Romos miesto gyventojai ir tik vyrai, tačiau iš kitur kilę žmonės (tik vyrai) turėjo galimybių gauti ribotą ar pilną Romos pilietybę už nuopelnus. Taip pat, Romos provincijų ir valstybių – Romos sąjungininkų gyventojai galėjo gauti ribotą pilietybę.
Zypliškė
Zypliškė – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Tubelių.
Romos pilietybė
Moterys Romoje turėjo teisę į nuosavybę, tačiau neturėjo teisės eiti valstybines pareigas ar balsuoti.
Vergai buvo laikomi nuosavybe ir turėjo ypač ribotas teises, jie galėjo būti perkami, parduodami, mušami, kankinami, prievartaujami, užmušami. Svetimo vergo užmušimas traktuotas kaip nuosavybės sugadinimas ir kaltininkas atsakydavo kaip už nuosavybės sugadinimą.
Romos pilietybė už rimtus nusižengimus galėjo būti apribota ar visai prarasta.
Teisės
Pilnateisiai Romos piliečiai turėjo šias teises:
Pilietybės gavimas
Labiausiai paplitę būdai, kuriais žmonės gaudavo Romos pilietybę, yra šie:
Po Marsų karo pilietybė buvo suteikta visiems laisviems Italijos gyventojams, išskyrus Gallia Cisalpina provinciją. 212 m. e. m. imperatorius Karakala suteikė šią teisę visiems laisviems gimusiems Romos imperijos gyventojams įsaku Constitutio Antoniana. Tuo pačiu įsaku visos laisvos gimusios moterys gavo tokias pačias teises, kaip ir Romos moterys.
Vosgėliai
Vosgėliai – taip vadinamos šios Lietuvos gyvenvietės:
Ligajai
left|120px
kairėje|miniatiūra|300x300px|Ligajų ežeras nuo Kiemonių piliakalnio Ligajai – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 5,5 km į vakarus nuo Salako, Gražutės regioninio parko teritorijoje.
Ežero krantai aukšti, statūs, apaugę medžiais ir krūmais. Ligajų plotas − 1,4 km², giliausia vieta – 25,6 m, vidutinis gylis − 7 m. Kranto linija labai vingiuota ir yra per 16,8 km (su salų krantų linijomis).
Ežeras ilgas ir siauras, nusidriekęs iš pietvakarių į šiaurės rytus – 4,85 km, plotis – iki 0,68 km. Altitudė 149,5 m. Dugnas išraižytas duobių ir sėklių, atabradas siauras, pakrantės, ypač pietinėje ežero dalyje, smarkiai užžėlusios. Ežere yra 7 miškingos salos (Agarinė 5,17 ha, Pušelinė 2,93 ha, Liepų 0,62 ha, bevardės 0,19 ha, 0,04 ha, 0,02 ha ir 0,01 ha), kurių bendras plotas 8,98 ha. Vandens skaidrumas apie 4 m. Pietinėje pakrantėje stūkso Salako miškas, šiaurinėje – Girelės ir Beržyno miškai. Per ežerą iš pietvakarių į šiaurės rytus teka Ligaja (į Antalieptės tvenkinį). Aplink telkšo keletas smulkių ežerų: Ligajykštis, Kovinis, Kovinėlis, Avinuostėlis.
Ligajuose gausu lydekų, ešerių, karosų, lynų, raudžių, karšių, kuojų. Yra šapalų, meknių.
Kaimai prie Ligajų: Gruodiškė, Aviniuosta, Čepeliškės, Vilkiškės, Ūžėniškės, Trinkuškiai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Greta ežero stūkso Ūžėniškių piliakalnis (pietvakariuose), Kiemionių piliakalnis (šiaurės rytuose), Čepeliškių pilkapiai. Pietine pakrante eina kelias.
Vandenvardis Ligajai̇̃ kilęs, matyt, iš lygus („plynas, be įdubų“).
Šernupė
Šernupė – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Paobelio.
Bangladešo himnas
Mano auksine Bengalija (nuo 1972 iki dabar)
Bangladešui siekiant nepriklausomybės nuo Pakistano, himną 1971 m. priėmė laikinoji vyriausybė, o galutinai įtvirtino nepriklausomybę paskelbus (1972 m. sausio 13 d.). Pagal konstituciją, pirmos dešimt eilučių yra oficialios (tos, kurių giedoti neprivalu, apačioje parašytos pasvirai). Himno autorius Rabindranatas Tagorė yra savo regione garsus poetas, jis taip pat parašė ir Indijos himno žodžius ir muziką, gavo Nobelio taikos premiją.
Eilės (transliteracija į lotynų raštą)
Āmār shonār Bānglā
Āmi tomāy bhālobāshi.
Chirodin tomār ākāsh, tomār bātāsh, āmār prāne.
O mā, āmār prāne, bājāy bāshi.
Trentonas
Trentonas gali reikšti:
Bangladešo himnas
Eilės (transliteracija į lotynų raštą)
O mā, phāgune tor āmer bone ghrāne pāgol kare,
O mā, aghrāne tor bhorā khete ki dekhechhi, āmi ki dekhechhi modhur hāshi
Shonār Bānglā āmi tomay bhālobāshi.
Ki shobhā, ki chhāya go Ki sneho, ki māyā go Ki āchol bichhāyechho
BoTer mule, nodir kule kule!
Mā, tor mukher bāni āmār kāne lāge shudhār moto.
Mori hāy, hāy re, mā tor mukher bāni āmār kāne lāge sudhār moto.
Mā tor bodonkhāni molin hole āmi noyon, o mā, āmi noyonjole bhāshi.
Shonār Bānglā, āmi tomāy bhālobāshi.
Smilgiai
Smilgiai – miestelis Panevėžio rajono savivaldybėje, šalia kelio. Prie Smilgių šis kelias išsišakoja į kelią. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Smilgių Šv. Jurgio bažnyčia (nuo 1858 m.), yra kapinės, veikia Smilgių gimnazija (su kraštotyros muziejumi), etnografinė sodyba-muziejus, biblioteka, paštas (LT-38055).
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose Smilgių miestelis paminėtas apie 1661 m. 1764 m. pastatyta Smilgių bažnyčia. Tuomet gyvenvietėje buvo tik 15 sodybų su 120 gyventojų. 1806 m. atidaryta parapinė mokykla, per šimtmetį išaugusi iki vidurinės mokyklos statuso. XIX a. pabaigoje Smilgiai minimi kaip Panevėžio apskrities miestelis, čia įkurta pašto stotis ir arklių keitimo punktas.
1908 m. po spaudos draudimo, miestelyje įvyko pirmasis lietuviškas vakaras. 1914–1918 m. veikė vaistinė, keletas parduotuvių, smuklės, turgūs.
1940 m. pradėjo veikti ambulatorija, 1947 m. – biblioteka, 1966 m. – vaikų darželis, 1957 m. – kultūros namai. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė, įkurtas mažas liaudies buities muziejus.
2008 m. patvirtintas Smilgių herbas.
Jūros šventė
thumb|200x|Jūros šventė, 2006 m. thumb|180px|Burlaivis „[[Sedov“ 2009 m. Jūros šventės metu]]
Jūros šventė − kasmetinė Klaipėdos miesto šventė, tradiciškai vykstanti paskutinį liepos savaitgalį.
Šventės metu mieste vyksta daug kultūrinių, sportinių ir pramoginių renginių: koncertai, pasirodymai, spektakliai. Jūros šventės metu didžioji dalis renginių yra orientuoti į 'jūrinę tematiką', renginių pobūdžiu ir jų vieta (kruizinis laivų terminalas, Smiltynė, „Memelio miesto“ teritorija, Danės upės kratinės).
Istorija
2002 m. surengta didžiausia Jūros šventė. Tada renginys sutapo su miesto 750 metų jubiliejumi, ją aplankė apie 1 mln. turistų.
2006 m. šventė surengta liepos 21-23 d. Daugiausia renginių vyko Klaipėdos senamiestyje bei centrinėje miesto dalyje. Per tris dienas įvyko apie įvairių 100 kultūrinių renginių. Pagrindinės šventės scenos buvo: Anikės aikštė, Kruizinių laivų terminalas, Tiltų gatvė, Jono kalnelis. Renginiai vyko 15 vietų, iš kurių net 5 Smiltynėje. 2006 m. Jūros šventėje dalyvavo apie 450 tūkst. žmonių.