cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korporacinė diplomatija
Įgyvendinant privačius interesus, vis daugiau nacionalinių ir tarptautinių subjektų įsisąmonina, kad ekonominės veiklos rezultatai priklauso ir nuo vadinamojo nerinkos veiksnio, nesusijusio su konkurencija, prekyba arba rinkos jėgomis. Rinkos subjektų veiklą netiesiogiai ir tiesiogiai ima veikti viešasis sektorius, (nacionalinės ir tarptautinės) nevyriausybinės organizacijos, socialinės struktūros, kadangi plėtojantis tarpusavio ryšiams tarp įvairių organizacijų, jų narių, plečiantis jų veiklos geografijai, stiprėjant medializacijai, veikimas toje pačioje (socialinio gyvenimo) erdvėje susieja, supina pačias įvairiausias organizacijas bei asmenis. Transnacionalinių bendrovių veikloje skatinama visuomeninė atsakomybė, socialinė savimonė, geros veiklos praktika (good corporate citizenship), kuriami atitinkami elgesio standartai.
Privačios struktūros, tarptautiniai koncernai jau nebegali veikti izoliuotai nuo socialinės aplinkos konkrečiose valstybėse. Jų veiklą stebi, vertina neapibrėžtas ratas asmenų, galinčių paveikti veiklos rezultatus, įtakoti interesus. Viešųjų interesų ignoravimas bendrovėms gali atnešti nuostolių, kai kada netgi atvesti net iki krizės. Pavyzdžiui, įmonės, kurių akcijos kotiruojamos Vakarų vertybinių popierių rinkose, nepaisančios ekologinių veiklos aspektų, gali prarasti gerą reputaciją (pvz., aplinkosauginėms organizacijoms kaip Greenpeace ir kt. netinkamą elgesį pastebėjus ir išviešinus investuotojams prieinamoje terpėje – internete, visuotinių akcininkų susirinkimų metu surengus neįprastą akciją ar kitaip patraukiant viešuomenės dėmesį).
Korporacinės diplomatijos plėtotę salygoja taip pat tokie veiksniai kaip globalinės problemos, tarptautiniai reikalai, tiesiogiai liečiantys koncernų interesus. Korporacinės diplomatijos agentai veikia tiek kartu, tiek ir atskirai nuo viešosios politikos subjektų. Valstybių (Prancūzija, Vokietija ir kt.) Užsienio reikalų ministerijos palaiko ryšius su nacionalinėmis ekonominėmis (lobistinėmis ir ne tik) struktūromis, įmonėmis, samdo, įdarbina ekspertus, referentus iš pramonės, verslo sektoriaus užsienio diplomatinėse atstovybėse.
Greta asmeninių kontaktų, institucinio bendradarbiavimo, bendrų renginių, konferencijų (business meets diplomats) korporacinė diplomatija žengia ir į tarptautinės politikos erdvę. Tarptautinių organizacijų lygmenyje vienas bendros viešųjų ir privačiųjų diplomatų iniciatyvos ženklų buvo 2004 m. balandžio mėnesį JT Saugumo Taryboje (Niujorkas) Siemens koncerno valdybos pirmininko H. fon Pyrero (Heinrich von Pierer) pasakyta kalba apie tarptautinių konfliktų išvengimą, politikos bei verslo veikimo atskirai neveiksmingumą, kovojant su prievarta, anarchija, diktatūra, terorizmu, išreiškiant viltis galimybei susivienyti, plėtoti ir kurti gerovę, ginti žmogaus teises ir laisves. Tarptautinėje politikoje taip pat įsivyrauja nuostata, kad privatūs subjektai gali būti sėkmingai įtraukiami į nacionaliniu ir tarptautiniu mastu naudingą veiklą, kurios metu ne tik politika, diplomatija, bet ir visuomenė (tarptautinė bendrija), verslas gali veikti kartu.
Pastebima ir diplomatijos privatizacijos (privatization of diplomacy), vyriausybių bei korporacijų abipusės priklausomybės tendencija. Privatūs asmenys, prekiniai ženklai kelia respublikos prestižą, o jų (teigiami ar neigiami) veiklos rezultatai kartu formuoja nuomonę apie konkrečią valstybę, geros reputacijos įgijimas kuria ar jos nuopuolis mažina, griauna kartu ir pasitikėjimą atitinkamos kilmės valstybe.
Šilalės artojas
thumb|„Artojas“ [[1993 m.]] Šilalės artojas – Šilalės rajono laikraštis, einantis nuo 1951 m. kovo 24 d. Šilalėje, J. Basanavičiaus g. 2.
Istorija
1951–1990 m. LKP Šilalės rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos organas, nuo 1990 m. – rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja nuo 1995 m. UAB „Šilalės artojas“. 1951 m. ėjo kartą-dukart, vėliau – du kartus, nuo 1963 m. – tris kartus per savaitę, 1982 m. – savaitraštis, nuo 1983 m. ėjo triskart, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. Iki 1962 m. vadinosi „Spalio pergalė“, 1962–1993 m. – „Artojas“, nuo 1994 m. – „Šilalės artojas“.
Spausdino Šilalės spaustuvė, nuo 1982 m. Klaipėdos „Ryto“ spaustuvės Šilalės filiale laikraštis „Artojas“ buvo tik renkamas, o spausdinamas Šiaulių „Titnage“ Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1987 m. – 8300 egz., 1997 m. – 4500 egz.
Laikraštyje dirbo ar bendradarbiavo Steponas Algirdas Dačkevičius, Vytautas Čepas ir kiti.
Margava (Kaunas)
Margava – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, į pietvakarius nuo Karmėlavos. Yra hipodromas. Kaimas yra kelio kairėje pusėje, priešais Ramučius, nutolęs į pietvakarius nuo Karmėlavos apie 2,5 km. Pro Margavą veda kelias į Karmėlavos kapines.
Etimologija
Manoma, kad kaimo vardas kilęs nuo senovinio žemės ploto matavimo vieneto, vadinto margu (maždaug 0,5 ha).
Istorija
1976 m. Margavoje pradėjo veikti Kauno tarprajoninė veislininkystės įmonė. Specialiai įrengtuose paviljonuose vyko respublikinės gyvulininkystės parodos. Po 1993 m. įmonė reorganizuota.
1997 m. kaime gyveno 50, 2001 m. – 33 gyventojai. Nuo pokario iki 9-ojo dešimtmečio pabaigos Margava buvo kompaktiška čigonų gyvenvietė. Vėliau dauguma Margavos čigonų persikėlė gyventi į Karmėlavą II, buvusią sovietų kariškių gyvenvietę.
Nuorodos
thumb|left|230px|Margavos tvenkinys
Pipirlapė
Pipirlapė (Asarum) – kartuolinių (Aristolochiaceae) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje natūraliai auganti rūšis – europinė pipirlapė (Asarum europaeum). Retai mėgėjų kolekcijose auginama uodeguotoji pipirlapė (Asarum caudatum).
Daugiametis, 6-10 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas trumpas, šiek tiek kylantis. Lapai auga po 2, rečiau po 3, žiemojantys, ilgakočiai, širdišku pamatu, apskriti, lygiakraščiai, odiški, plaukuoti. Žiedai pavieniai, metūglių viršūnėse; apyžiedis varpiškas, rausvas. Vaisius - šešializdė dėžutė. Sėklos pilkšvos, tribriaunės, apie 3 mm ilgio.
Žydi balandžio - gegužės mėn. Vaisiai pribręsta birželio mėn. Dauginasi sėklomis ir šakniastiebiais. auga lapuočių ir mišriuose miškuose, krūmuose.
Vaistams vartojami šakniastiebiai su šaknimis, kasami augalams peržydėjus, ir lapai, pjaunami liepos - rugpjūčio mėn.
Visose pipirlapės dalyse yra 1,2 % eterinio aliejaus, kaučiuko, krakmolo, obuolių, citrinos rūgščių, askorbino rūgšties, 1,13 % dervų, 9,6 % rauginių medžiagų, 6 % redukuotų cukrų, 14,4 % pentozanų, alkaloido azarino, glikozidų.
Ramybės parkas
Ramybės parkas (arba Karmelitų kapinės, oficialus pavadinimas Kauno senosios kapinės ) yra Kauno naujamiestyje, Vytauto pr., į šiaurę nuo autobusų stoties. Čia 1847–1959 m. buvo pagrindinės miesto kapinės.
Pipirlapė
Augalas nuodingas
Ramybės parkas
Istorija
thumb|Kristaus Prisikėlimo cerkvė thumb|Operos solistės [[Veronika Podėnaitė|Veronikos Podėnaitės (1902–1933) kapas]] thumb|Prie suremontuotos [[Kauno mečetės įrengtas batutas ]] thumb|„[[Keturi komunarai“ Grūto parke]] thumb|Rezistencijos ir tremties muziejus
Kauno karmelitų kapinės suplanuotos 1847 m. kartu su visu Naujamiesčiu. Aplink taisyklingą stačiakampį kapinių plotą palaipsniui susiklostė gatvės: į geležinkelio stotį vedantis Michailo prospektas (dab. Vytauto pr.), Cerkovnaja (Bažnyčios), Podgornaja (Trakų) gatvė ir Kapinių skersgatvis (Totorių g.). Kapinių teritorija buvo padalyta į tris dideles dalis: pietinė atiduota stačiatikiams, vidurinė (didžiausia) – katalikams, šiaurinė – evangelikams liuteronams; nuo pastarosios atrėžtas kampas musulmonams. Sklypai skirti laidojimui, bet nedrausta statyti maldos namų.
Stačiatikių sklypas
Ankstyviausias mūrinis statinys kapinėse – Kristaus Prisikėlimo cerkvė, 1862 m. iškilusi stačiatikių sklypo centre. Nuo prospekto jos link vedė tiesus takas. Antroji cerkvė (Apreiškimo Švč. Dievo Motinai katedra) pastatyta 1935 m. (archit. Edmundas Alfonsas Frykas). 1925 m. prie Vytauto pr. ir Bažnyčios g. sankryžos pastatyta Rusų gimnazija (archit. Aleksandras Gordevičius).
Stačiatikių kapinėse buvo laidojami civiliai gyventojai. Kariuomenė turėjo atskiras kapines Aukštuosiuose Šančiuose, tačiau Pirmojo pasaulinio karo metais žuvę rusų kariai laidoti ir centrinėse miesto kapinėse.
Musulmonų sklypas
Musulmonų (caro laikais vadintų mahometonais) sklypo plotas – 0,86 ha. Jame apie 1860 m. pastatyta medinė mečetė ir du mediniai namai prie dabartinės Totorių gatvės. 1930 m. minint Vytauto Didžiojo 500-ąsias mirties metines, Kauno totorių draugijos iniciatyva jų vietoje pastatyta mečetė (archit. Vaclovas Michnevičius ir Adolfas Netyksa).
Evangelikų sklypas
1898 m. evangelikų liuteronų bendruomenė prie Michailo pr. pastatė pradžios mokyklą (archit. Nikolajus Andrejevas). 1922 m. šveicarų architektas Eduardas Peyeris parengė „Tėvynės stiliaus“ (Heimatstill) gimnazijos projektą, tačiau projektas iki galo nebuvo įgyvendintas.
Katalikų sklypas
Katalikų kapinėse (jų plotas apie 4 ha) pastatų buvo mažiausiai. Atokiau nuo pagrindinės gatvės stovėjo pailga mūrinė koplyčia (neišlikusi). Kauno metropolijos kurija, kuriai priklausė katalikų kapinės, 1934 m. pastatė dviaukštį namelį kapinių administracijai (archit. Stasys Kudokas). Dabar čia įsikūręs Rezistencijos ir tremties muziejus.
1930 m. spalio 27 d. nežinomų karių palaidojimo vietoje atidengtas dailininko Stasio Stanišausko sukurtas paminklas „Žuvome už Tėvynę“.
1936 m. pagal architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio projektą pastatytas lakūnų Stepono Dariaus ir Stasio Girėno mauzoliejus. Lakūnų balzamuoti palaikai iš VDU Medicinos fakulteto koplyčios į mauzoliejų buvo perkelti 1937 m. lapkričio 1 d., o sekančią dieną mauzoliejus atidarytas lankymui. Sarkofagai išbuvo kriptoje trejus metus, o 1940 m. palaikai buvo išgabenti pakartotiniam balzamavinui atgal į Medicinos fakultetą. 1959 m. mauzoliejus buvo sugriautas. 1996 m. jo liekanos atkastos, 2004 m. miesto savivaldybės sprendimu laikinai užkonservuotos. Mauzoliejaus vieta paženklinta atminimo lenta.
1956–1958 m. įvykiai
Sovietinė okupacinė valdžia bijojo bet kokių sąsajų su krašto praeities asmenybėmis, patriotais, vadino juos nacionalistais, socializmo arba liaudies priešais bei kitais niekinamais vardais ir įvairiais būdais stengėsi juos ištrinti iš tautos atminties.
1956 m. Vėlinių vakarą senosiose miesto kapinėse (prie tuometinio Lenino prospekto) kilo stichiška solidarumo su Vengrijos revoliucija akcija. Žmonės rinkosi pagerbti čia palaidotų artimųjų. Vėlai, jau sutemus, susirinkusieji tiesiog spontaniškai iš šalikų susegė Lietuvos trispalvę, o vienas jaunuolis, palypėjęs ant paminklo „Žuvome už Tėvynę“, iškėlė ją ir sušuko: „Laisvę Lietuvai!“. Čia pat susiformavo protesto demonstracija. Eitynėse dalyvavo apie 2000 žmonių. Valdžia, bijodama, kad Lietuvoje nepasikartotų Vengrijos įvykiai, davė įsakymą kareiviams blokuoti aplinkines gatves ir sklaidyti minią, o saugumo agentai, persirengę civiliais drabužiais, įsimaišė į protestuotojų gretas.
Eisena patraukė Vytauto prospektu iki Kauno čekistų būstinės, toliau pro Šv. Arkangelo Mykolo bažnyčią Laisvės alėja iki A. Mickevičiaus gatvės. Čia dvi eilės kariškių, ginkluotų automatais, sustabdė demonstrantus. Jie nebandė atvirai vaikyti demonstraciją, tačiau atsiliekančius nuo minios suėmė ir išvežė dengtais sunkvežimiais. Pagal sovietinės vidaus reikalų ministerijos duomenis, buvo suimti 105 Vėlinių dalyviai. Pagal KGB duomenis, buvo teisiami 124 Vėlinių dalyviai. Visiems pritaikyti straipsniai už chuliganizmą – nuo 15 parų iki trijų mėnesių arešto. Aktyviausi protesto akcijos dalyviai pašalinti iš aukštųjų mokyklų arba prarado darbus, jų pavardės įrašytos į KGB juoduosius sąrašus. 1957 m. Vėlinės miesto kapinėse taip pat pasižymėjo religinėmis giesmėmis, tautinėmis dainomis. Protesto akcija pasikartojo ir 1958 m. lapkritį.
Vietinė miesto valdžia sulaukė greta kapinių gyvenusių aukšto rango rusų kariškių nusiskundimų. Jie reikalavo ne tik užtikrinti jų saugumą, bet ir panaikinti miesto centre esančias kapines. 1956 m. buvo pradėtas naikinti paminklas „Žuvome dėl Tėvynės”: iškapoti užrašai, heraldiniai bareljefai, vėliau aptvertas aukšta tvora ir galiausiai visai sunaikintas. 1959 m. kovo 25 d. Vykdomojo komiteto pirmininko Juozo Piligrimo iniciatyva, „tenkinant gyventojų pageidavimus“, pasirašytas sprendimas Nr. 285 „Dėl Kauno miesto centrinių kapinių, esančių Lenino pr., perkėlimo“. Tuometinėje „Kauno tiesoje“ išspausdintas pranešimas: „Ryšium su miesto centrinių kapinių, esančių Lenino prospekte perkėlimu, prašome visus piliečius, kurių artimieji yra palaidoti šiose kapinėse, iki 1959 m. birželio 1 d. įregistruoti palaikų perkėlimą“.
Broksbernas
Broksbernas  – miestas Vakarų Lodiane (Škotija), 8 km nuo Edinburgo oro uosto. 13 tūkst. 630 gyv. (2004 m. ). Ištakos siekia 1350 metus.
Pulsaras
thumb|200px|Pulsaras [[Krabo ūkas|Krabo ūke.]] thumb|200px|Scheminis pulsaro atvaizdas. Centrinėje srityje yra neutroninė žvaigždė, kreivės rodo magnetinio lauko linijas ir kyšantys „spinduliai“ atvaizduoja sukimosi emisijos išmetamą medžiagą..
Pulsaras – besisukanti neutroninė žvaigždė, kuri skleidžia elektromagnetinę spinduliuotę radijo bangų, šviesos, rentgeno ir gama spindulių pavidalu. Spinduliavimo periodas kinta nuo 1,5 ms iki 8,5 s.
Pulsarai spinduliuoja statmenai jų paviršiui pluoštu, panašiu į siaurą kūgį iš magnetinių polių sričių. Dėl šios priežasties ir pulsaro sukimosi apie ašį, kuri dažniausiai nesutampa su magnetine ašimį, spinduliavimas registruojamas kaip trumpi impulsai ir tik tada, kai spinduliavimo pluoštas atsisuka į Žemę. Dėl šio efekto ir kilo tokio tipo neutroninių žvaigždžių pavadinimas.
Pirmą kartą pulsarą aptikto Jocelyn Bell Burnell ir Antony Hewish 1967 m. Hewish už šį atradimą bei kitus darbus 1974 metais buvo apdovanotas Nobelio fizikos premija.
Ramybės parkas
Atgimimas
Birželio sukilimo aukoms atminti 1991 m. pastatytas skulptoriaus Roberto Antinio (jaunesniojo) paminklas „Kryžius-medis“ (archit. Eugenijus Miliūnas).
Pulsaras
Tipai
Yra sukurtos kelios hipotezės, tačiau tvirtai pulsarų spinduliavimo kilmė nėra paaiškinta iki šiol.
Ramybės parkas
Atgimimas
1992 m. balandžio 6 d. LR Vyriausybės potvarkiu įmonė „Palikimas“ įpareigota buvusiose Karmelitų kapinėse atstatyti karinio paveldo objektus ir karių kapus. 1994 m. spalio 28 d. atstatytas paminklas „Žuvome dėl Tėvynės“ (pastatytas 1930 m., dailininkas S. Stanišauskas, sovietmečiu nugriautas, atstatytas 1995 m. pavasarį, atstatymo autoriai – skulptorius Robertas Antinis, dailininkas Ričardas Bankauskas, inžinierius Kęstutis Linkus).
Pulsaras
Tipai
Pagal tai, iš kur gaunama energija spinduliavimui, pulsarai skiriami į tris tipus:
Ramybės parkas
Atgimimas
2006 m. spalio 31 d. atidengta paminklinė lenta, skirta 1956 m. Vengrijos revoliucijai ir Kaune kilusiai solidarumo akcijai paminėti. 2010 m. rugpjūčio 22 d. atidengtas paminklas Kovotojų už Lietuvos laisvę Motinai (skulptorius Vidmantas Gylikis, architektas Jonas Anuškevičius, Vytenis Izokaitis). Paminklas yra 5,5 m aukščio, pagamintas iš žalvario ir granito. 2011 m. birželio 23 d. iškilmingai atidaryta Partizanų alėja.
Kapinės įrašytos į LR Nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą.
Vast Voteris
Vast Voteris  – ežeras, kuris yra Vosdeilo slėnyje, vakarinėje Ežerų krašto dalyje, Anglijoje. Ežeras maždaug 4,6 km ilgio ir 600 m pločio. Plotas lygus 2,8 km². Tai giliausias ežeras Anglijoje: jo gylis 79 m. Ežero paviršius yra apie 60 m virš jūros lygio, bet jo dugnas yra 15 m žemiau jūros lygio.
Apylinkės
Vosdeilo slėnį supa vieni aukščiausių Anglijos kalnų: Skofel Paikas, Didysis Geiblis ir Lingmelis. Pietrytinėje ežero pusėje esantys statūs šlaitai, vedantys į Vin Rigo ir Ilgil Hedo viršūnes, vadinami Vastvoterio skardžiais. Šie skardžiai susiformavo dėl ledo ir atmosferos erozijos boroudeilio vulkaninės grupės uolienose, kurios sudaro kalvas į rytus nuo ežero, link Eskdeilio slėnio. Jų aukštis nuo viršūnės iki papėdės yra maždaug 600 m.
Aplink visą ežerą eina takas, einantis tarp riedulių ir skardžių, esančių uolėto šlaito papėdėje. Šiaurės vakarų pusėje yra Bakbarou uolos (Sitalano kalno dalis) ir apverstos valties formos Jevbarou kalva. Vast Voteris yra Irto upės, įtekančios į Airijos jūrą netoli Reivenglaso, ištakos.
Tiek ežeras, tiek Vastvoterio skardžiai yra saugomi kaip „ypatingos mokslinės svarbos teritorijos“, o pagal Europos Sąjungos teisę – kaip specialiosios saugomos teritorijos.
Etimologija
Angliškas žodis Wastwater yra kilęs iš angliško Vosdeilo slėnio pavadinimo – Wasdale, ir angliško žodžio water, reiškiančio vandenį. Dabartiniame pavadinime yra gana įdomių senovės skandinavų kalbos žodžio vatn ir senosios anglų kalbos žodžio wæter, reiškiančių „vanduo“ arba „ežeras“, atspindžių.
Nors nacionalinės Didžiosios Britanijos kartografijos agentūros „Ordnance Survey“ žemėlapiuose ežeras pavadintas Wast Water, bet taip pat dažnai yra vartojamas variantas Wastwater, įskaitant ežero savininką, Nacionalinį fondą, kartu su Kambrijos turizmo taryba ir Ežerų krašto nacionalinio parko valdyba.
Ežero dama
1976 m. Vosdeilo ežero damą Margaretą Hog nužudė jos vyras, o jos kūnas buvo išmestas į ežerą. Ji buvo rasta po aštuonerių metų, o jos kūnas dėl deguonies trūkumo vandenyje buvo išlikęs nepakitęs.
Povandeniniai nykštukai
2005 m. vasario mėn. buvo pranešta, kad ežere vėl įrengtas „nykštukų sodas“ su tvora, kad narai galėtų jį apžiūrėti. Pirminis sodas buvo pašalintas iš Vast Voterio dugno po to, kai dešimtojo dešimtmečio pabaigoje žuvo trys narai. Manoma, kad narai, ieškodami sodo nykštukų, praleido per daug laiko per dideliame gylyje. Policijos narai pranešė, kad pasklido gandas, jog naujasis sodas yra įrengtas giliau nei giliausiai, kur policijos narams leidžiama nardyti.
Šiaurės vakarų policijos povandeninės paieškos padalinio narys policininkas Kenis MakMahonas teigė: "Vast Voteris gana skaidrus, tačiau nėra nieko, ką būtų galima įžiūrėti. Maždaug 48 m gylyje narai nuleido nykštukus ir apjuosė juos tvora. Tačiau prieš kelerius metus įvyko nemažai nelaimingų atsitikimų ir Ežerų krašto nacionalinio parko administracija paprašė mūsų jų atsikratyti. Nusileidome ten, sudėjome juos į maišus ir išvežėme. Tačiau dabar pasklido gandas apie naują sodą, esantį žemiau 50 m gylio ribos. Būdami policijos narai, mes negalime teisėtai nardyti giliau, todėl, jei jis ir egzistuoja, naujasis sodas galėjo būti sąmoningai įrengtas mums nepasiekiamoje vietoje."
Vandens gavyba
Pirmą kartą vanduo iš ežero buvo pumpuojamas Antrojo pasaulinio karo metais, kad aprūpintų Drigo karališkąją ginkluotės gamyklą. Šiuo metu jis pumpuojamas į netoliese esančią Selafildo branduolinę gamyklą kaip pramoninis vanduo. Branduolinių įrenginių eksploatavimo nutraukimo tarnybai leidžiama iš ežero išgauti ne daugiau kaip 18 000 m³ per dieną ir naudoti tik toje vietoje.
Mėgstamiausias vaizdas
2007 m. rugsėjo 9 d. Vast Voteris buvo paskelbtas ITV žiūrovų balsavimo dėl „Mėgstamiausio vaizdo Britanijoje“ nugalėtoju.
Intakai
Pagal laikrodžio rodyklę nuo Irto:
Literatūroje
Džeimso Hiltono knygoje „Iki pasimatymo, pone Čipsai“ ponas Čipingas susitinka su savo žmona prie Vosdeil Hedo.
Saham Club
„Sachamo“ klubas arba „Sahamo“ klubas; o angliškuose šaltiniuose žinomas „Saham Club“ pavadinimu – Omano futbolo klubas iš Sachamo. Namų rungtynes žaidžia Socharo miesto stadione.
Istorija
Klubas įkurtas 1972 m. Užsiima ne tik futbolu, bet ir kitomis sporto šakomis.
Futbolo komanda rungtyniavo aukščiausiame divizione. 2021–2022 m. sezone liko iš keturiolikos dalyvių tarp autsaiderių. Po sezono perkelti į žemesnę pakopą.
Horemhebas
Horemhebas (Džeserkeperurė Horemhebas, m. apie 1292 m. pr. m. e.) – paskutinis aštuonioliktosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė apie 1343−1315 m. pr. m. e. arba 1321–1292 m. pr. m. e.
Horemhebas kilo iš Herakleopolio, tėvai nežinomi, manoma, kad buvo nekilmingas. Vardas reiškia „Horas švenčia“. Jo karinė karjera tikriausiai prasidėjo Echnatono valdymo metu ir jis tikriausiai buvo žinomas vardu Paatenemhebas, bet tai nėra tikra. Horemhebas iškilo, tapo Vyriausiuoju armijos vadu, Tutanchamono patarėju. Šiuo metu Sakaroje buvo pradėtas įrengti Horemhebo kapas (mastaba). Jo reljefuose pavaizduotas Horemhebas, grįžtantis iš pergalingų žygių Nubijoje ir Levante. Mirus Tutanchamonui sostas atiteko Tutanchamono viziriui Ajui, nors Tutanchamonas buvo suteikęs Horemhebui „karališkojo princo“, t. y. įpėdinio vardą. Po keturių Ajo valdymo metų Horemhebas užėmė sostą. Po Ajo mirties įpėdiniu buvo numatytas Nakhtminas, kurį Ajas buvo paskyręs kariuomenės vadu vietoj Horemhebo, tačiau į sostą, matyt ne be Amono žynių paramos, įžengė Horemhebas. Jo pretenzijas į sostą galėjo paremti žmona Mutnedžmet, kuri galbūt buvo Nefertitės sesuo.
Horemhebas statė Karnako ir Luksoro šventyklose. Karnake pastatė tris pilonus. Gėbel el Silsiloje buvo iškalta šventykla uoloje. Horemhebas siekė panaikinti Echnatono reformų pėdsakus, inicijavo administracinę reformą ir jo valdymo metu prasidėjo Atono šventyklų ardymas bei sunaikintų ar apgadintų Amono vaizdinių atstatymas. Jis išsaugojo Tutanchamono kapą nuo vandalizmų, manoma, dėl to, kad Tutanchamonas buvo karalius berniukas, kurio valdymo metu Horemhebas iškilo. Horemhebas padidino ir pasisavino Ajo laidojimo šventyklą, buvusią prie Medinet Habu. Panaikino Ajo vardo įrašus ant 17 pėdų statulos bei užrašė savo. Jis apleido beveik baigtą savo mastabą Sakaroje ir buvo palaidotas Karalių slėnyje, kape KV57. Jo raudonojo granito sarkofagas aptiktas in situ, tačiau mumija nerasta.
Horemhebas naikino tiek Ajo, tiek Tutanchamono vardus, dažnai vietoj jų buvo užrašomi Horemhebo vardai. Ajo ir Nakhtmino vaizdiniai naikinti. Naikintas ir Ankhesenamon vardas (Tutanchamono žmonos), kuri tikriausiai prisidėjo prie Ajo, o ne Horemhebo įžengimo į sostą. Echnatono atminimą buvo stengiamasi visiškai panaikinti ir Horemhebo valdymo metai skaičiuoti nuo Amenchotepo III valdymo pabaigos. Horemhebas mirė bevaikis ir jo įpėdiniu tapo generolas Ramzis I. Horemhebas turėjo dvi žmonas, kurios buvo palaidotos jo mastaboje Sakaroje. Pirmoji, Amenia, mirė pirmaisiais Tutanchamono valdymo metais, antroji ir karalienė Mutnedžmet mirė tryliktaisiais Horemhebo valdymo metais. Kiek valdė Horemhebas, nėra aišku. Iš Ramzio II laikų dokumento minima, kad 59 metus, bet šis skaičius buvo aiškiai sufalsifikuotas.
Dainava (Gerviškės)
Dainava – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Didžiųjų Sėlų, 4,5 km į vakarus nuo Čiužiakampio. Šalia eina plentas, keliukas į Čiužiakampį.
Istorija
XIX a. pab. pateko į Vilniaus apskrities Šalčininkų valsčių. Pateko į Karalinavo dvaro valdą.
Čičigalpa
Čičigalpa  – miestas šiaurės vakarų Nikaragvoje, Činandegos departamente, 15 km į pietryčius nuo Činandegos, pietinėje San Kristobalio ugnikalnio papėdėje. Pro miestą eina Činandegos–Leono kelias.
Istorija
Vietovė gyvenama nuo XVI a., tačiau Čičigalpa oficialiai įkurta 1839 m.
Kankorėžinė liauka
thumb|300px|Kankorėžinė liauka Kankorėžinė liauka  – liauka, esanti galvos smegenyse, trečiajame smegenų skilvelyje (tarp tarpinių smegenų, didžiųjų pusrutulių ir smegenėlių). Tai nedidelis, ovalios formos, neporinis organas, 0,2 g masės. Geriausiai išsivysčiusi yra vaiko kankorėžinė liauka. Ją gaubia plonas jungiamojo audinio apvalkalas, iš kurio į liauką eina ataugos, dalijančios parenchimą į atskiras skiltis arba folikulus. Pastarieji susideda iš glijinio audinio, kuriame yra daug kraujagyslių. Parenchimos ląstelių citoplazma yra grūdėta.
Septintaisiais gyvenimo metais organas pradeda nykti, išauga jungiamasis audinys, daugelis parenchiminių ląstelių žūva, vietoj jų atsiranda kalkinių kūnelių – smegenų smėlio, acervalus cerebri. Kankorėžinė liauka atrofuojasi dar prieš lytinį brendimą. Ji gamina melatoniną, kurio gamyba priklauso nuo šviesos kiekio. Varliagyvių kankorėžinė liauka yra arti kūno paviršiaus, todėl kaip „trečioji akis“ pati reaguoja į šviesą. Žinduolių kankorėžinės liaukos šviesa negali pasiekti, todėl ji gauna informaciją per regos nervą.
Melatoninas reguliuoja paros ciklus, vadinamus cirkadiniu ritmu ( – „apie“, dies – „diena“). Naktį, kai tamsu, melatonino koncentracija padidėja, ir žmonės apsnūsta, o atėjus dienai ir melatonino koncentracijai sumažėjus, atsibundama. Daugeliui gyvūnų būdingas ir metinis ciklas (gyvūnai dauginasi ar migruoja tik tam tikru metų laiku). Tai siejama su melatonino koncentracijos pamažėjimu vasarą ir padidėjimu žiemą dėl dienos ilgio pokyčių.
Šilalės spaustuvė
Istorija
Įsteigta 1950 m. kartu su Šilalės rajono laikraščio „Spalio pergalė“ redakcija. „Spalio pergalės“ pirmasis numeris pasirodė 1951 m. kovo 24 d. 1952–1953 m. Šilalės spaustuvėje buvo spausdinamas ir Šilalės MTS laikraštis „Tarybinis mechanizatorius“.
1960 m. Šilalės spaustuvė prijungta prie Tauragės spaustuvės. 1962 m. balandžio 21 d. išėjo paskutinis „Spalio pergalės“ numeris. Spaustuvė buvo uždaryta.
1963 m. kovo 1 d. ėmus leisti naują rajono laikraštį „Artojas“, Šilalės spaustuvė atgaivinta. 1976 m. kartu su Plungės, Tauragės ir Telšių spaustuvėmis buvo prijungta prie Klaipėdos „Ryto“ spaustuvės ir tapo skyriumi. Nuo 1982 m. Klaipėdos „Ryto“ spaustuvės Šilalės filiale laikraštis „Artojas“ buvo tik renkamas, o spausdinamas Šiaulių „Titnage“. 1985 m. gegužės mėn. Šilalės spaustuvėje sumontuota fotorinkimo aparatūra, bet 1985 m. rudenį Šilalės spaustuvė uždaryta.
Mileikiai
Mileikiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Telšių.
Bendros paskirties sausakrūvis laivas
Bendros paskirties sausakrūviai laivai perveža generalinius krovinius. Jų vidutinė keliamoji galia – 4000–6000 tonų, tačiau yra laivų, kurių keliamoji galia siekia 16000–20000 tonų. Vidutinis greitis – 14-16, o atskirų laivų – 20–22 mazgai. Pagrindinę korpuso dalį sausakrūviuose laivuose užima krovinių triumai, kurių liukai uždaromi ir atidaromi mechanizmų pagalba, labai išvystyta krovinių įranga.
Specializuotų sausakrūvių laivų tipas priklauso nuo konkrečios laivo paskirties. Vaizdas:bendros paskirties sausakruvis laivas.JPG.jpg
Omė
Omė  – upė Rusijoje, Sibire, Novosibirsko ir Omsko srityse; Irtyšiaus dešinysis intakas. Prasideda Vasiuganės žemumoje, teka į vakarus per Barabos stepę. Įteka į Irtyšių Omske. Didžiausi intakai: Ičia, Kama, Tartasas (dešinieji).
Upė užšąla nuo spalio iki balandžio ar gegužės. Omė laivuojama vidurupyje, nuo Kuibyševo iki Ust Tarkos prieplaukos (368 km). Prie upės įsikūrę miestai: Kuibyševas, Kalačinskas, Omskas.
LRT Radijas
thumb|LRT kompleksas (2023). Radijas – kairėje (čerpinis [[stogas)]] thumb|100px|2012–2022 m. [[logo]]
LRT Radijas – nuolat transliuojama informacinė LRT radijo programa.
2022 m. pab. duomenimis, trečia populiariausia Lietuvoje.
Istorija
1926 m. birželio 12 d. 19:00 iš Kauno radijo stoties 1961 m banga ištransliuoti šaukiniai „Alio, alio – Lietuvos radijas – Kaunas“. Pranešėjas, tikėtina Petras Speičys, pasakęs „Labą vakarą“, perskaitė sveikinimą, kelias „Eltos“ naujienos. Toliau lietuvių, esperanto, anglų, vokiečių ir prancūzų kalbomis buvo kartojamas šaukinys „Kas girdite mus – atsiliepkite, parašykite!“. Pirmoji lietuviška radijo laida truko pusvalandį.
Anksčiau transliuota viduriniosiomis bangomis 666 kHz dažniu per Sitkūnų radijo stotį bei ultratrumposiomis bangomis, nuo 2009 m. balandžio 1 d. – tik ultratrumposiomis bangomis.
2010 m. gegužės 1 d. – 2011 m. balandžio 1 d. radijas transliuotas 18 valandų per parą.
Dažniai
Ultratrumposiomis bangomis:
Hardžio-Veinbergo dėsnis
thumb|320px|Hardžio-Veinbergo santykis dviem [[Aleliai|aleliams: horizontali ašis rodo dviejų alelių dažnį p ir q, o vertikali ašis rodo genotipo dažnius. Kiekviena linija rodo vieną iš trijų galimų genotipų.]]
Hardžio-Veinbergo dėsnis – populiacinės genetikos dėsnis, taip pavadintas jo atradėjų Godfrey Harold Hardy ir Wilhelm Weinberg garbei. Dėsnis teigia, kad alelių dažnis genotipe, apskaičiuojamas pagal lygtį, nesikeis kitose lytiškai besidauginančios populiacijos kartose, kol išpildomos šios sąlygos:
Svarbiausia šio dėsnio išvada yra ta, kad kai alelis yra retas, heterozigotų (2pq) būna daug daugiau negu homozigotų (q2).
Šilalės žinios
Istorija
Leidžia UAB „Šilalės žinios“. Iš pradžių vadinosi „Šilo aidas“. Spausdino „Klaipėdos“ redakcijos spaustuvė.
Kelyje po Europą
Kelyje po Europą  – 2004 m. JAV komedija apie jaunuolių kompanijos kelionę po Europą. Leidėjas – „DreamWorks“.
Jakai (Lenkija)
Jakai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vonsošo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietus nuo Vonsošo, apie 23 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 70 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Martinava
Martinava – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 10 km į pietryčius nuo Karmėlavos, automagistralės dešinėje pusėje. Kaimo sodybos yra išsibarsčiusios tarpumiškiuose. Įsteigta kolektyvinių sodų bendrija „Tiekėjas“, yra nedidelis tvenkinys. Nuo 1994 m. įsikūrusi akcinė bendrovė „Suskystintos dujos“.
Istorija
Manoma, kad kaimas atsirado XIX šimtmečio viduryje kaip carinės kolonizacijos politikos išdava, apgyvendinus čia iš Rusijos atvežtus valstiečius. 1909 m. Martinava paminėta tarp rusų sentikių gyvenviečių.
Mileikiai (reikšmės)
Mileikiais vadinami kaimai:
Pašventupys (reikšmės)
Pašventupiu vadinami kaimai:
Salvadoro universitetas
Salvadoro universitetas (, USAL) – privatus katalikiškas universitetas, esantis Argentinos sostinėje Buenos Airėse. Dalis universieto padalinių yra Pilare, San Migelyje, Bahija Blankoje (Buenos Airių prov.) ir Santa Kruse (Misioneso prov.). 2006 m. universitetas turėjo 16 tūkst. studentų.
Universitetas 1622 m. (pirmasis Argentinoje) įkurtas jėzuitų Kordoboje. Jo filosofijos fakultetas buvo Buenos Airėse. Iš šio fakulteto išsivystė atskiras universitetas. 1955 m. tapo privačiu.
Išlaužas
Išlaužas – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, prie kelio 11 km į šiaurę nuo Prienų. Seniūnijos centras, Išlaužo ir Žvejų seniūnaitijos. Veikia biblioteka, paštas (LT-59037). Prie Išlaužo yra žuvivaisos tvenkiniai, kuriais naudojasi bendrovė „Išlaužo žuvis“.
miniatiūra|left|Išlaužo tvenkiniai
Etimologija
Kalbininkai pavadinimą kildina nuo žodžio išlaužas. Tai reiškia vietą miške, kur daug išlaužytų medžių.
Liaudies etimologija byloja, kad kadais didžiulis lokys išlaužęs mišką ir taip padaręs vietos kurtis sodyboms. Dėl to vietovė ir vadinama Išlaužu.
Istorija
Išlaužas įsikūręs buvusiame grafo Tiškevičiaus dvare. Dvaro rūmus pastatė teisininkas, politikas, Varšuvos kunigaikštystės ir Lenkijos karalystės seimų narys Juozas Godlevskis. XIX a. Išlaužas buvo palivarkas Marijampolės apskrities Pagirmuonio valsčiuje, priklausęs Garliavos parapijai.
1926 m. įsteigta pradžios mokykla, 1947–1950 m. progimnazija, 1950–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1999 m. Išlaužo pagrindinė mokykla. 1933 m. pastatyta Išlaužo Švč. Mergelės Marijos, Krikščionių Pagalbos, bažnyčia. 1946 m. įkurta biblioteka, paštas, ambulatorija.
2005 m. gegužės 3 d. Prezidento dekretu patvirtintas Išlaužo herbas.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
1931–1944 m. Išlauže mokytojavo lietuvių poetė Albina Kašiubienė.
Zamua
Zamua (akadų kalba: KURMazamu/Lullumu, babiloniečių kalba URUMazamua/Zamua) – senovinis regionas Zagroso kalnyno šiaurėje, dabartinio Irano ir Irako pasienyje, egzistavęs II–I tūkst. pr. m. e. Nuo maždaug VI a. pr. m. e. jis buvo pradėtas traktuoti kaip išplėstinio Medijos regiono dalis, o dabar jis sudaro Kurdistano istorinio regiono vidurinę dalį – Sorani Kurdistaną.
Geografija
Zamua buvo geografiškai labai įvairi ir pati buvo dalijama į keletą smulkesnių regionų. Svarbiausios dalys buvo:
Nėra tiksliai žinoma, kokios kilmės kalba kalbėjo šio regiono tautos, kadangi jos neturėjo rašto, ir visi duomenys apie jas yra iš aplinkinių tautų (daugiausia urartų ir asirų) šaltinių. Tikriausiai jos lingvistiškai priklausė arba churitams (kaip urartai) arba kaukazo tautoms (kaip kaspijai), nors vėlesniuoju laikotarpiu vietos gyventojų varduose, ypač regiono pietuose, pasitaiko daug iranizmų.
Asirų hegemonija
Senasis regiono pavadinimas buvo Lulumu, minimas III tūkst. pr. m. e. šumerų šaltiniuose. Čia gyveno barbariškos kalniečių lulubėjų gentys, puldinėjusios Mesopotamiją. Nuo II tūkst. pr. m. e. regionui prigijo Zamua pavadinimas. Zamua į Mesopotamijos civilizacijos orbitą įtraukta apie XII a. pr. m. e., kuomet jį trumpam nukariavo Nabuchodonosaras I (1120) ir Tiglat-Pileseras (1113).
IX a. pr. m. e. nuolatinė Asirijos grėsmė vertė vietos gyventojus vienytis. Šaltiniai mini visame regione 19 įtvirtintų miestų. 881 m. pr. m. e. Zamua užpuolė Ašurnasirpalas ir užėmė jos vakariausias teritorijas (tris miestus), prijungdamas jas kaip Asirijos provinciją Mazamua, įtvirtino čia tvirtovę Atlila.
Nuo tada likusios nepriklausomos teritorijos buvo vadinamos „Vidine Zamua“. Netrukus po šių įvykių yra minimas jų pirmasis valdovas Nigtiara, o vėliau – ir kiti valdovai, valdę visą ar dalį regiono. Per visą IX a. pr. m. e. ir vėliau Asirija ne kartą rengė karines ekspedicijas į šį kraštą, pasiekdama Mediją ir net Kaspijos jūrą. Viena žymiausių tokių ekspedicijų buvo 820 m. pr. m. e., kuomet asirai išžvalgė ir detaliai aprašė regioną, suminėdami smulkias valstybėles ir gentis. Nors kraštas nebuvo nukariautas, asirai įgijo hegemoniją čia, 802 m. pr. m. e. rašydami, kad jiems paklūsta Elipi, Harharas, Araziašas, Messi, Gizilbunda, Mana, Paršua, Alabrija, Adadana ir kt.
Manos karalystė
Nuo VIII a. pradžios regioną trumpam užkariavo Urartu, kurios armijos 774 m. pr. m. e. pasiekė regiono pietinį pakraštį – Paršua ir nutraukė Asirijos įtaką regione. Šių valdžiai nusilpus, atsirado prielaidos sparčiai vienytis mažoms regiono valstybėlėms, kurių konsolidacijos centru tapo Mana su sostine Zikirtu. Viešpataujant valdovui Iranzu (740–719), Mana valdė visą Vidinės Zamua regioną nuo Dijalos iki Urmijos, taip pat tikriausiai teritorijas į rytus ir vakarus nuo Urmijos. Trumpam Mana tapo viena keturių stipriausių valstybių Artimuosiuose rytuose, greta Urartu, Asirijos ir Elamo
Valdant Iranzu Asirija buvo vėl sustiprėjusi, tačiau Mana sudarė sąjungą su ja prieš Urartu ir taip apsisaugojo nuo jos invazijų. Vietoj to 744 m. pr. m. e. Tiglatpalasaras III nusiaubė Paršua pietuose, prijungdamas ją ir įsteigdamas Paršua provinciją. Po Iranzu mirties Manoje prasidėjo neramumai, ir į valstybės reikalus vėl ėmė kištis Asirija. Sargonas atėmė jos pietines teritorijas ir prisijungė kaip Harharo provinciją. 660 m. pr. m. e. Asirijos Ašurbanipalas pradėjo dar vieną karą su Mana ir ją nusiaubė.
Iranėnų įsigalėjimas
Nuo VII a. pabaigos (616 m. pr. m. e.) regione įsigalėjo Medijos imperija, nors Mana liko egzistuoti kaip vasalinė karalystė. VI a. pr. m. e. regioną užvaldė Achamenidų imperija, įjungdama jį į Medijos satrapiją. Taip regionas pamažu įtrauktas į išplėstinio Medijos regiono sąvoką.
Tuo metu vyko sparti krašto iranizacija. Negrįžtamai išnyko vietos kalbos, vietos gyventojai maišėsi su iranėnais, ir taip formavosi kurdai. Regione nominaliai viešpatavo Seleukidai, Aršakidai.
Kavusakanas
Jau paskutiniaisiais amžiais prieš mūsų erą vietos kurdai beveik nekontroliuojamuose kalnuose įkūrė daug smulkių valstybėlių, kurios pripažino pietuose buvusio Kermanšacho vyresnybę. 224 m. šias valstybėles pajungė Sasanidų imperija. Taip regione įsitvirtino kurdų kilmės Kajuso dinastija, suvienijusi visą regioną su sostine Kermanšache. Ji buvo autonomiška valstybėlė, pripažinusi Sasanidų valdžią. Ji panaikinta 380 m., kuomet baigėsi dinastija ir regionas integruotas į Sasanidų administracinę sistemą.
Ilgainiui regionas tapo žinomas kaip Sorani Kurdistanas.
Marius Sabaliauskas
Marius Sabaliauskas (g. 1978 m. lapkričio 15 d. Kaune) – buvęs Lietuvos dviratininkas. 2001-2004 m. atstovavo Saeco komandą. 2005-2006 m. Lampre-Merida komandą.
Pašventupys
Pašventupys – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, tarp Ažuožerių ir Anykščių, dešiniajame Šventosios krante. Stūkso gamtos paminklas – akmuo Puntuko brolis. Miške yra Karalienės liūnas.
Istorija
2006 m. dalis kaimo perduota Anykščių miestui.
Nickelodeon
„Nickelodeon“ (trumpiau – Nick) – JAV kabelinės televizijos kanalas, orientuotas į vaikus ir paauglius. Jis buvo įkurtas 1979 m. balandžio 1 d., šiuo metu priklauso „ViacomCBS“ kompanijai. Kanalo programa daugiausia skirta 2–17 m. amžiaus žiūrovams, dalis turinio skirta visai šeimai.
Kanalo būstinė yra Niujorke, Jungtinėse Valstijose. Kanalas yra transliuojamas visame pasaulyje daugiau nei 50 skirtingų šalių.
Istorija
Kanalo istorija siekia 1977 m., kai tų metų gruodžio 9 d. Kolumbe, Ohajuje, buvo įkurtas vaikams skirtas kanalas pavadinimu „The Pinwheel Network“. 1979 m. balandžio 1 d. kanalas buvo pervadintas į „Nickelodeon“ ir nuo tada tai yra laikoma oficialia kanalo įkūrimo data. Iš pradžių televizijos tinklas nebuvo komercinis ir tokiu išliko iki 1984 m. „Nickelodeon“, kartu su seseriniais kanalais MTV ir VH1, 1986 m. buvo parduotas kompanijai „Viacom“.
Nuo pat įkūrimo kanalo logotipas keitėsi ne vieną kartą. Žymusis oranžinis logotipas pradėtas naudoti nuo 1985 m., nuo tada jis keitėsi keletą kartų, o dabartinė versija įsigalėjo nuo 2009 m.
Kanalai
thumb|right|200px|Kanalo „Nick Jr.“ logotipas.
Dukteriniai kanalai
thumb|right|200px|„Nicktoons“ logotipas nuo 2009 m.
Programos
„Nickelodeon“ kanalu daugiausiai transliuojami įvairūs animaciniai serialai, situacijų komedijos ir draminiai serialai, vaikams skirtos muilo operos, televizijos filmai, žaidimų laidos, realybės šou ir įvairių kitų tipų televizijos programos. Visa produkcija skirta jaunesnio amžiaus žiūrovams, griežtai atsisakoma rodyti sumurtą ir prievartą. Visa, kas yra rodoma per „Nickelodeon“ ir jos dukterinius kanalus, yra originali produkcija, sukurta būtent pagal šio kanalo pageidavimus.
Žymesnės per „Nickelodeon“ rodomos arba anksčiau rodytos programos:
Animaciniai serialai
thumb|left|190px|Vienas labiausiai nusisekusių kanalo serialų. thumb|right|190px|Serialo „Avatar: The Last Airbender“ logotipas.
Situacijų komedijos
left|thumb|200px|Serialo „Victorious“ aktoriai. thumb|right|150px|[[Miranda Cosgrove iš serialo „iCarly“.]]
thumb|left|200px|„Nickelodeon Kids' Choice Awards“ 2009 m.
Reikalai Briugėje
Reikalai Briugėje – 2008 m. režisieriaus Martino Makdonacho kriminalinė drama.
Siužetas
Du samdomi žudikai Londone nešvariai atliko savo darbą ir išsiunčiami į Briugę pralaukti, kol viskas nutils. Čia jie laiką leidžia pagal savo norus – Kenas naudojasi proga apžiūrėti miesto įžymybes, o Rėjus konfliktuoja su turistais, rezga pažintį su vietos gražuole ir linksminasi su amerikiečių liliputu, kuris Briugėje filmuoja siurrealistinį filmą. Paskui paaiškėja, kad jų šefas Haris nurodo Kenui pašalinti Rėjų. Haris supranta, kad bet kurį rimtesnį darbą teks atlikti jam pačiam, tuo labiau, kad Kenas ir Rėjus susidraugavo.
Aktoriai
ir kt.
Dainava (Jašiūnai)
Gyventojai
thumb|left|210px|Kaimo kryžius thumb|left|210px|Geležinkelio pervaža
Rišta
Rišta (Dracunculus medinensis) – stambi gyvavedė kirmėlė, priklausanti apvaliųjų kirmėlių klasei.
Kirmėlės turi siūlo formos kūną, yra baltos spalvos. Patelė gali būti iki 80 cm, patinėlis – 4 cm ilgio. Apvaisintos patelės beveik visa kūno ertmė yra užpildyta gimda, kurioje randasi keli milijonai 0,5–0,75 mm ilgio lervučių. Jos iš kirmėlės kūno išeina tik suardžius kirmėlės dangalą galvinėje dalyje. Suaugusios kirmėlės lokalizuojasi žmogaus kojų, rankų, pečių ir kitų kūno vietų poodiniame audinyje.
Gyvenimo ciklas
Šio parazito gyvybinis ciklas susijęs su šeimininkų kaita bei gėlu vandeniu. Parazito vystymuisi reikalingi galutinis ir tarpinis šeimininkai. Galutinis šeimininkas yra žmogus, kurio organizme išsivysto suaugusios kirmėlės. Tarpinis šeimininkas – maži 2–5 mm gėlavandenių vandenų vėžiagyviai – ciklopai. Jų organizme lervos praeina tam tikrą savo vystymosi etapą. Žmogaus organizme rištos sukelia ligą drakunkuliozę.
Australijos–Antarktidos dubuma
Australijos–Antarktidos dubuma – povandeninė dubuma Indijos vandenyno pietryčiuose, netoli Antarktidos krantų. Šiaurėje ir rytuose apribota Australijos-Antarkties įdubomis, pietuose – Antarktidos žemynu, vakaruose – Kergeleno kalnagūbriu. Ilgis 4500 km, plotis 1500 km. Vyraujantis gylis 4000-5000 m, giliausia vieta – 6089 m (šalia Kergeleno kalnagūbrio).
Didesnėje Australijos–Antarktidos dubumos dalyje plaukioja ledai ir ledkalniai.
Mykolas Oginskis
Mykolas Mikalojus Severinas Markas Oginskis (1849 m. Rietave – 1902 m. Nicoje) – kunigaikštis, Lietuvos visuomenės veikėjas.
Irenėjaus Kleopo Oginskio ir Olgos Kalinovskos sūnus, Bogdano Oginskio brolis. Žmona grafaitė Marija Skuževska Oginskienė, jaunystėje Austrijos imperatoriaus freilina.
M. Oginskis palaidotas Rietavo Oginskių koplyčioje.
Biografija
Mokėsi Šiaulių berniukų gimnazijoje. Mėgo muziką, pats mokėjo groti daugeliu instrumentų.
Iš tėvo paveldėjo Ašmenos pavietą Zaliesėje kartu su gražiais, tačiau jau kelis dešimtmečius negyvenamais rūmais, bet ten negyveno. 1873 m. vasario 21 d. iš valstybės patarėjo grafo Platono Zubovo nusipirko Plungės dvarą ir miestelį, keletą palivarkų Telšių valsčiuje. Tapęs paskutiniuoju Plungės dvaro šeimininku iš karto ėmėsi reformų, pirmiausia perstatydamas dvaro rūmus. thumb|left|140px|Marija Skuževska-Oginskienė thumb|250px|left|[[Plungės dvaras]] Naujųjų rūmų architektas buvo vokietis Karlas Lorensas, statybos darbams vadovavo Šrankė. Centrinių rūmų statybai išleista apie 50 000 sidabrinių rublių. Šie neoranesansiniai rezidenciniai rūmai užbaigti 1879 m. Sutvarkytas ir prie rūmų buvęs apie 50 ha dydžio parkas, kuris garsėjo ne tik čia augusiais medžiais, krūmais, gerai prižiūrimais gėlynais, bet ir tarpusavyje sujungtais septyniais tvenkiniais. Rūmai buvo prabangiai įrengti ir apstatyti. Rūmų ansamblyje taip pat buvo žirgynas, pilaitė – laikrodinė, du orkestro mokyklos pastatai, sargo namelis, oranžerija, keli ūkiniai statiniai. Oginskių laikais parkas buvo labai gerai prižiūrimas – čia nuolat dirbdavo net po keliolika žmonių. thumb|Mykolo Oginskio kapas
Plungėje turėjo sukaupęs turtingas meno kūrinių, archeologinių radinių, medžioklės trofėjų ir knygų kolekcijas, visoje Žemaitijoje ir Lietuvoje garsėjo jo šeimos muziejus.
Palaikė lietuvių tautinį sąjūdį, padėdavo valstiečių vaikams siekti mokslo, propagavo naujas ūkininkavimo formas, rengė žemės ūkio ir rankdarbių parodas. 1873 m. savo rūmuose įkūrė iki 1902 m. veikusią muzikos mokyklą, išlaikė orkestrą. Šioje muzikos mokykloje mokėsi ir dvaro orkestre grojo Mikalojus Konstantinas Čiurlionis.
Po kunigaikščio mirties rūmais rūpinosi jo žmona Marija Oginskienė. Ji Plungės dvare įsteigė našlaičių prieglaudą, kurioje išaugino apie 200 tėvų netekusių vaikų. Plungėje jos globojama veikė ir Mokytojų seminarija. 1905 m. panaikinus lietuviškos spaudos draudimą kunigaikštienė Plungėje įsteigė oficialią lietuvišką mokyklą. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, Oginskienė pasitraukė į Poznanę, kur karo pabaigoje mirė.
Kendziorovas
Kendziorovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vonsošo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Simas Ramutis Petrikis
Simas Ramutis Petrikis (g. 1942 m. sausio 23 d. Raseiniuose) – inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1949–1956 m. mokėsi Lumpėnų septynmetėje mokykloje, 1956–1960 m. Kauno politechnikume. 1961–1966 m. studijavo Kauno politechnikos institute, įgijo radijo inžinieriaus kvalifikaciją. 1972 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją, 1986 m. technikos mokslų daktaras, profesorius.
1960–1966 m. Kauno radijo matavimo technikos mokslinio tyrimo instituto „Lira“ technikas, 1967–1972 m. inžinierius, vyr. inžinierius, 1972–1980 m. sektoriaus viršininkas, 1989–1996 m. generalinis direktorius. Mokslinės veiklos kryptis – atsitiktinių procesų charakteristikų, matavimo metodų ir prietaisų kūrimas bei jų pritaikymas įvairiose mokslo ir pramonės šakose. 16 išradimų autorius. SSRS radijo sporto meistras.
1989 m. Vytauto Didžiojo universiteto Atkuriamojo senato narys, 1995–1996 m. senato pirmininkas, 2006 m. universiteto tarybos narys. VDU Informatikos fakulteto profesorius. Buvo Lietuvos pramonininkų asociacijos viceprezidentas, Kauno krašto pramonininkų asociacijos prezidentas, 1996 m. Kauno pramonės, prekybos ir amatų rūmų viceprezidentas, 1998–2002 m. Lietuvos prekybos pramonės ir amatų rūmų asociacijos prezidentas. 2001 m. UAB „Šiaurės miestelis“ direktorius, Šiaurės miestelio technologijų parko tarybos pirmininkas.
SSKP, Tėvynės Sąjungos (Lietuvos konservatorių), Liberalų ir centro sąjungos narys. 1996–2000 m. Seimo narys. 2000–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Žmona Dalia, sūnūs Simas ir Titas.
Bombakmediniai
Bombakmediniai (Bombacaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus magnolijainių (Magnoliopsida) klasės augalų šeima, kuriai priklauso medžiai, augantys tropikuose. Kai kurie medžiai yra gana aukšti, iki 70 m aukščio
Puntuko brolis
Puntuko brolis – akmuo Pašventupio kaime (Anykščių raj.), prie Šventosios upės, Penionių miške. Akmens matmenys: 6 m, 4 m ir 1,7 m. Riedulys yra mažesnis už Puntuką ir visai kitos kilmės, nors ir vadinamas broliu. 1964 m. gavo geologinio gamtos paminklo statusą, o 1972 m. paskelbtas archeologijos paminklu. Šalia yra archeologinis kultūros paveldo objektas – Pašventupio pilkapiai.
Pasakojama, kad senovėje prie Puntuko brolio buvusi lietuvių šventykla.
Aprašymas
Didžiausias akmens ilgis – 5,94 m., plotis – 4,7 m, o didžiausias matomas aukštis nuo žemės paviršiaus siekia 1,85 m. Didžiausia horizontali apimtis – 18,57 m.
Už 1,8 m nuo riedulio įkastas masyvus betoninis stulpas su užrašu „Pašventupio mitologinis akmuo“. Apsaugos zonos stulpeliai nunykę.
Rykštynė
Rykštynė – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 0,5 km į vakarus nuo Karmėlavos, Neries kairiajame krante.
Istorija
Yra žinoma, jog pirmieji Karmėlavos gyventojai atsirado dar akmens amžiuje, jų stovyklavietė buvo plačioje vėjo pustomoje smėlio atkalnėje, prie Rykštynės kaimo.
Puntuko brolis
Kilmė
Manoma, jog Puntuko brolis pradėjo formuotis prieš 1,7-1,9 mlrd. metų Fenoskandijos žemyne, kai didesniame, nei 20 km gylio, Žemės plutos sluoksnyje išsilydė magma ir pradėjo kilti į viršų. Bekylanti ir stingstanti ji buvo spaudžiama, tad grūdeliai negalėjo laisvai augti, o turėjo orientuotis viena kryptimi. Tokiu būdu granite atsirado juostelės. Arčiau paviršiaus tebespaudžiama uoliena pradėjo trūkinėti ir pleišėti – susidarė plyšiai, pagal kuriuos granitas lengvai skyla. Iš magmos išaugo nedideli plagioklazo, kalio feldšpato, kvarco kristalai, juodo žėručio orientuotos plokštelės. Kartais pasitaiko iki 6 cm feldšpato kristalų.
Tektoninės jėgos iškėlė būsimą riedulį į paviršių. Tikėtina, kad buvo aukštų kalnų dalis. Manoma, jog iš Skandinavijos akmenį atgabeno priešpaskutinis (iš keturių) Lietuvą dengęs ledynas, vadinamas Medininkų. Atplyšusį granito uolos gabalą ledynas vilko gerokai zulindamas. Tai byloja ryškūs įbrėžimai viename iš jo šonų.