cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rudolfas Šulcas
Rudolfas Šulcas (, ; 1807 m. rugpjūčio 17 d. Birzgalėje, Kuršo gubernija – 1866 m. kovo 8 d. Jelgavoje, Kuršo gubernija) – iš Baltijos vokiečių kilęs Latvijos evangelikų liuteronų kunigas, latvių literatas ir švietėjas.
Biografija
Gimė Lietuvos ir Latvijos evangelikų kunigo Lybegoto Otto Konrado Šulco šeimoje. 1823–1826 m. mokėsi Jelgavos gimnazijoje, 1827–1830 m. studijavo Dorpato universitete. Dirbo namų mokytoju, nuo 1833 m. tarnavo kunigo padėjėju pas tėvą Lindės–Birzgalės evangelikų parapijoje. 1840 m. paskirtas Lipaikų (dab. Turlava prie Kuldygos), o 1849 m. – latviškos Jelgavos Šv.Onos parapijos evangelikų kunigu.
Aktyviai dalyvavo latvių atgimimo sąjūdyje. 1849–1866 m. redagavo laikraštį „Latviešu Avīze“, 1851–1854 m. buvo Latvių literatūros draugijos Kuršo skyriaus direktoriumi, o 1854–1864 m. išrinktas šios draugijos pirmininku. Parašė keletą knygų, kuriomis siekė šviesti menkiau išsilavinusius. Laikraštyje „Latviešu Avīze“ latvių kalba paskelbė geografinius žemėlapius ir pasaulio dalių aprašymus. Išvertė „Krikščionių bažnyčios istoriją“ ir medicininių patarimų knygą „Namų gydytojas“.
Su žmona Evelina susilaukė 13 vaikų, iš kurių šeši mirė labai anksti.
Aldona Sabaitytė-Vilutienė
Aldona Sabaitytė-Vilutienė (slapyvardis Neužmirštuolė, Viltis; 1931 m. kovo 17 d. Vytautiškėje, Krosnos valsčiuje – 2020 m. rugsėjo 26 d. Marijampolėje ) – Lietuvos partizanų ryšininkė, kraštotyrininkė, visuomenės veikėja.
Biografija
Gimė darbininkų šeimoje. Augo gausioje senelės Ievos Janušauskienės šeimoje Vytautiškės kaime. Baigusi Saltininkų pradžios mokyklą, toliau mokėsi Krosnos progimnazijoje, nuo 1947 metų rugsėjo – Marijampolės mokytojų seminarijoje.
Dar Vytautiškės kaime 1945 metais įsijungė į rezistencinę veiklą. Buvo partizanų ryšininkė. Nuo 1945 palaikė ryšį tarp Perkūno rinktinės, Palių ir Kalniškės apylinkių partizanų, 1946–1947 m. Tauro apygardos Vytauto rinktinės būrių, nuo 1947 m. gruodžio mėn. buvo šios rinktinės ir Dainavos apygardos Šarūno rinktinės ryšininkė. 1949 m. liepos 22 d., po susitikimo su Šarūno rinktinės kovotojais, buvo suimta ir kankinta Marijampolės saugumo rūsiuose; kalinta Intos ir Lemiu (Komija) Ypatingojo režimo lageriuose.
1954 m. balandį grįžo į Lietuvą, apsigyveno Marijampolėje. 1955 m. baigusi Alytaus pedagoginės mokyklos kursą pradėjo mokytojauti. 1970 m. baigusi Šiaulių pedagoginį institutą pradėjo dirbti matematikos mokytoja Marijampolės 5-ojoje vidurinėje mokykloje.
Nuo 1988 m. aktyviai dalyvavo Lietuvos sąjūdžio veikloje, rinko medžiagą apie Lietuvos antisovietines partizanines kovas ir tremtį. Dalyvavo 1988 metais Marijampolėje steigiant Tremtinio klubą, buvo Istorijos grupės koordinatorė. Organizavo žuvusių partizanų palaikų paieškas ir jų palaidojimą kapinėse.
1993 m. lapkritį Marijampolėje įkūrė Tauro apygardos partizanų ir tremties muziejų, jam vadovavo iki 2000 metų.
Paminklo žuvusiems kovotojams pastatymo (2002 m.) Vytautiškėje iniciatorė ir viena fundatorių.
Pajurgelionys
Pajurgelionys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Jurgelionių.
Frank Heemann
Frank Heemann (g. 1972 m. rugpjūčio 23 d. Vokietijoje) – vokiečių teisininkas, ES advokatas, specializuoto verslo teisės kontorų tinklo Vidurio ir Rytų Europos valstybėse „bnt“ Vilniaus biuro vadovas.
Biografija
1993-1999 m. Hamburgo universitete baigė teisę, išlaikė pirmąjį ir antrąjį valstybinius teisės egzaminus. 2002-2003 m. – advokato nemokumo teisės specialisto kursą „Nemokumo teisė“ ). 2005-2006 m. – podiplomines (LL.M.) studijas Keiptauno universitete (Pietų Afrikos Respublika).
Nuo 2000 m. gegužės iki 2002 m. birželio atliko teisės referendariatą Saksonijoje. Nuo 1999 m. spalio iki 2001 m. liepos amerikiečių advokatų kontoros „White & Case, Feddersen“ mokslinis bendradarbis Drezdene ir Hamburge (Vokietijoje), nuo 2001 m. rugpjūčio iki 2002 m. balandžio teisės referendaras „White & Case, Feddersen“ kontoroje. Nuo 2002 m. liepos iki 2005 m. gegužės „White & Case LLP“ asocijuotasis teisininkas, advokatas Drezdene (Saksonija). Veiklos sritis – nemokumas ir jo administravimas. Nuo 2006 m. lapkričio „bnt“ Vilniaus biuro vadovas, partneris. Nuo 2008 m. gruodžio 18 d. advokatų profesinės bendrijos „bnt Heemann Klauberg Krauklis“ ES advokatas. Vadovauja „bnt“ įmonių restruktūrizavimo padaliniui Baltijos šalyse.
Specializacija: įmonių teisė, įskaitant verslo įsigijimų ir sutarčių teisę, taip pat bankroto teisė, nekilnojamo turto teisė, bankų ir finansų teisė, energetikos teisė. Prancūzijos ambasados verslo misijos Lietuvoje bei Austrijos prekybos delegacijos pasitikėjimo advokatas. Bendradarbiauja su Vokietijos-Baltijos valstybių ir kitais prekybos rūmais. UAB „European Charcoal“ valdybos narys nuo 2010 m.
MBA programos (Rygos aukštoji teisės mokykla) dėstytojas.
Įvairių publikacijų apie Lietuvos verslo teisę (Bankų teisė, Bankroto teisė ir kt.) tarptautiniuose leidiniuose bei komercinės teisės apžvalgose autorius.
Drezdeno advokatų rūmų narys. Lietuvių ir vokiečių teisininkų draugijos valdybos pirmininkas.
Gimtoji – vokiečių kalba. Moka anglų, prancūzų, ispanų ir lietuvių kalbas.
Zeta (reikšmės)
Zeta gali reikšti:
Silke Vanwynsberghe
{{Football player infobox 2016–2022 2022– KAA Gent Briuselio „Anderlecht” 130 {{0}}(5) {{0}}{{0}}10 {{0}}(1} Silkė Fanviunsbergė (Silke Vanwynsberghe, g. 1997 m. balandžio 25 d., Belgija) – Belgijos futbolininkė, gynėja.
Karjera
Karjeros pradžioje priklausė Lierse SK, rungtyniavo KAA Gent.
Briuselio „Anderlecht”
O 2022 m. perėjo į Briuselio „Anderlecht”. Atstovavo klubui UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse.
Rinktinės
2012 m. rungtyniavo Belgijos WU-17 rinktinėje.
2014 ir 2015 m. atstovavo Belgijos WU-19 rinktinei.
Nuo 2018 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę. 2018 m. kovo 2 d. debiutavo rungtynėse prieš Ispaniją.
Pavilnučio piliakalnis
Pavilnučio piliakalnis, Sklepkalnis, Palendrupis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. IP2449, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų naujai išaiškinamųjų sąraše Nr. 2449) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Pavilnučio kaimo, Švėkšnos seniūnija. Pasiekiamas keliu Švėkšna – Saugai pervažiavus Lendrupį ir pavažiavus 150 m į dešinę šiaurės vakarų kryptimi pro sodybą lauko keliuku – yra kairėje, į pietvakarius nuo kelio.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas kalvos kyšulyje, supamame užpelkėjusių Lendrupio ir Vilnutės upelių slėnių. Aikštelė keturkampė, ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 43x28 m dydžio, kiek iškiliu viršumi. Šlaitai vidutinio statumo, 4-6 m aukščio. Piliakalnį labai apardė arimai, šlaitai lyginti buldozeriu. Dabar jis dirvonuoja.
Pietinėje papėdėje, 0,25 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1982 m. Joje rasta lygios keramikos, angliukų.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1982 m. atlikęs Vladas Žulkus aikštelės šiauriniame krašte ištyrė 8 m² plotą, paviršiniame sluoksnyje aptiko angliukų, akmens nuoskalą su nušlifuotu paviršiumi. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
Salantų paminklas lietuvių tautos kančioms atminti
'''Paminklas lietuvių tautos 1941–1952 m. kančioms atminti''' yra šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Salantų centre, Dariaus ir Girėno g. ir Vilniaus g. kryžkelėje.
Paminklas akmeninis, trijų tarpsnių, pastatytas ant skaldytų ir tašytų akmenų cokolio, pagrindiniu fasadu atsuktas link Salantų bažnyčios.
Postamentas netaisyklingos formos, grubiai aptašyto, rusvo granito, kurio priekinėje plokštumoje iškaltas stilizuotas Pietos bareljefas.
Virš postamento kyla statmeno stačiakampio pavidalo pilkai rusvo granito plokštė. Jos priekinė plokštuma šlifuota, su iškaltais Gediminaičių stulpais ir užrašu: „LIETUVIŲ / TAUTOS / KANČIŲ / ATMINIMUI / 1941–1952“. Šoninėje plokštumoje iškaltas rugių varpų juosiamas skydas su Jogailaičių dvigubu kryžiumi.
Paminklo viršuje – į apačią platėjantis kryžius. Jo plokštumoje iškaltas stilizuotas bareljefas: apačioje – Šv. Klemenso (jūrininkų) kryžius, centre – nukryžiuotas Jėzus Kristus, virš jo – kaspinas su santrumpa INRI, viršuje – Apvaizdos akis. Paminklo aukštis – 3,80 m.
Istorija
Paminklą 1989 m. padarė ir pastatė akmens skulptorius Vilius Orvidas (pranciškonas br. Gabrielius, O. F. S.).
Statybą rėmė Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Salantų rėmimo grupė ir Salantų miesto savivaldybė.
Marius Bear
Marius Hügli (g. 1993 m. balandžio 21 d.) – Šveicarijos dainininkas ir dainų autorius. Dar žinomas sceniniu vardu Marius Bear.
Atlikėjas su daina „Boys Do Cry“ atstovaus Šveicarijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
„Eurovizijos“ dainų konkursas
2022 m. kovo 8 d. buvo paskelbta, kad atlikėjas buvo atrinktas Šveicarijos visuomeninio transliuotojo‎‎ atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Atlikėjo eurovizinė daina „Boys Do Cry“ taip pat buvo išleista 2022 m. kovo 8 dieną.
Atlikėjas pasirodys pirmajame „Eurovizijos“ pusfinalyje, kuris vyks 2022 m. gegužės 10 dieną, pirmojoje jo dalyje.
Charlotte Tison
{{Football player infobox Šarlotė Tison (Charlotte Tison, g. 1998 m. balandžio 21 d., Belgija) – Belgijos futbolininkė, saugė.
Karjera
Rungtyniavo Briuselio „Anderlecht” klube nuo 2016 m.
Atstovavo klubui UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse.
Rinktinės
Nuo 2017 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.
2017 m. sausio 19 d. debiutavo draugiškose rungtynės su Prancūzija, kuriose Belgija nugalėjo rezultatu 2:1.
Salantų Lietuvos nepriklausomybės paminklas
Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas yra šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Salantų parke, Dariaus ir Girėno gatvėje.
Frans De Haes
Frans De Haes (1895 m. rugsėjo 24 d. – 1923 m. lapkričio 4 d.) – Belgijos sunkiosios atletikos sportininkas, olimpinis čempionas.
Biografija
Frans De Haes gimė Antverpene.
Salantų Lietuvos nepriklausomybės paminklas
thumb|left|250px|Paminklo memorialinis užrašas Paminklas trijų pakopų obelisko pavidalo, padarytas iš pjauto, pilkšvai rusvos spalvos, stambaus grūdėtumo granito, pastatytas ant betoninio cokolio.
Frans De Haes
Biografija
Antverpene vykusiose septintose moderniose 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse prancūzas dalyvavo sunkiosios atletikos varžybose. Vyrų puslengvio svorio kategorijoje Haes aplenkė visus varžovus ir tapo pirmuoju šios svorio kategorijos olimpiniu čempionu.
Salantų Lietuvos nepriklausomybės paminklas
Postamentas plokščio stačiakampio pavidalo. Vidurinė pakopa kubo pavidalo, jos priekinėje plokštumoje iškaltas bareljefas su Lietuvos šaulių sąjungos ženklu: skydas su Jogailaičių dvigubu kryžiumi.
Frans De Haes
Biografija
1922 m. pagerino pasaulio rovimo rekordą.
Salantų Lietuvos nepriklausomybės paminklas
Viršutinė pakopa pailga, siaurėja į viršų. Pagrindinio fasado plokštuma glotniai nušlifuota, joje iškaltas kryžiaus kontūras ir užrašas: „1918-1928 / ŠVĘSDAMI / LIETUVOS / NEPRIKLAUSOMYBĖS / SUKAKTUVES / UGDYKIME VIENYBĖS / IR TAUTOS MEILĖS / JAUSMUS / SALANTAI“. Paminklo aukštis – 2,65 m.
Istorija
Paminklas pastatytas ir atidengtas 1928 m. gegužės 15 d. Lietuvos šaulių sąjungos XV (Kretingos) šaulių rinktinės Salantų būrio iniciatyva Lietuvos nepriklausomybės 10-mečiui paminėti. Statybos darbams vadovavo Lietuvos nepriklausomybės 10-mečiui ruošti komiteto Salantų skyriaus valdyba, kurią sudarė šaulių būrio vadas, mokytojas Stasys Majoras, Salantų parapijos klebonas Albertas Novodzelskis, Jedenkutė, O. Serafimas, V. Leilionas ir Juozas Paulauskas.
Vieta parinkta tarp bažnyčios sklypo ir Salantų valsčiaus savivaldybei atitekusio Salantų dvaro parko. Iškilmingai konsekruotas 1930 m. rugsėjo 8 d., minint Vytauto Didžiojo mirties 500-ąsias metines. Ta proga takas, esantis tarp paminklo ir S. Dariaus ir S. Girėno gatvės, buvo pavadintas Vytauto Didžiojo alėja.
Aplinkui paminklą šauliai pasodino parkelį, kurį pavadino Šaulių sodeliu (žem. sodneliu). Sovietmečiu apie 1949–1950 m. paminklas nuverstas, o Šaulių sodelis prijungtas prie miesto parko.
Paminklas iškilmingai pašventintas 1989 m. vasario 16 d.
Pijus Srėbalius
Pijus Srėbalius (g. 2002 m. liepos 24 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis gynėjo, saugo pozicijoje.
Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo Gargždų „Bangoje“. Klubo jaunimo ekipoms atstovavo nuo 2015 m. rudens.
2018 m.
2018 m. debiutavo pagrindinėje sudėtyje. Sužaidė penkerias rungtynes Pirmoje lygoje.
2019 m.
2019 m. sužaidė penkerias rungtynes Pirmoje lygoje. Dar trejas LFF taurės turnyre.
2020 m.
2020 m. žaidėjas buvo registruojamas A lygos rungtynėms Gargždų „Bangos“ sudėtyje, tačiau sužaidė vieneriose rungtynėse.
Debiutas A lygoje įvyko rungtynėse prieš Vilniaus „Žalgirį“, kurias gargždiškiai pralaimėjo rezultatu 0:4. Rungtynės įvyko 2020 m. spalio 20 d., o jose debiutavo ir jo komandos draugas Armandas Šveistrys.
2021 m.
2021 m. birželio 19 d. rungtynėse prieš Nevėžį pelnė pirmą rungtynių įvartį ir po labai ilgos pertraukos jo atstovaujama Gargždų „Bangos“ ekipa iškovojo pergalę.
2022 m. balandžio 15 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pelnė įvartį ir persvėrė rezultatą 2:1. Galutinė mačo baigtis – 3:1 gargždiškių naudai.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rinktinės
Kitados atstovavo Lietuvos U-19 jaunimo rinktinei.
Michael Ben David
Michael Ben David (g. 1996 m. liepos 26 d.) – Izraelio dainininkas.
Atlikėjas su daina „I.M“ atstovaus Izraeliui 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
„Eurovizijos“ dainų konkursas
2022 m. vasario 6 d. atlikėjas su daina „I.M“ laimėjo vietinio „X Faktoriaus 2022“ finalą ir tokiu būdu gavo galimybę atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Atlikėjas pasirodys antrajame „Eurovizijos“ pusfinalyje, kuris vyks 2022 m. gegužės 12 dieną, antruoju numeriu.
Ignas Navakauskas
Ignas Navakauskas (g. 1989 m. rugsėjo 22 d.) – Lietuvos baidarininkas, Europos čempionato prizininkas, olimpietis.
Biografija
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Navakauskas 200 m sprinto rungties atrankiniuose plaukimuose užfiksavo 35,144 s laiką ir likęs 4-as savo plaukime pateko į kitą etapą. Pusfinalyje sportininkas irklavo kiek lėčiau (35.168) ir su 5-u rezultatu savo plaukime pateko į B finalą, kuriame finišavo pirmas ir galutinėje įskaitoje liko 9-oje vietoje.
2022 m. Europos baidarių ir kanojų irklavimo sprinto čempionate Navakauskas laimėjo ketvirtą savo karjeros Europos čempionatų medalį - bronzą dvivečių baidarių 200 m irklavimo distancijoje.
Pajurgiškė
Pajurgiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Naujojo Daugėliškio, prie Virėkštos upelio. Praeina kelias. Toliau, prie plento yra Mikalavo kapinės.
Gyventojai
thumb|left|255px|Mikalavo (Pajurgiškės) kapinės
SK Vilkas Biržai
Biržų sporto klubas „Vilkas“, o trumpai Biržų „Vilkas“ – Lietuvos futbolo komanda iš Biržų. Ypač aktyviai veikė Antrojo pasaulinio karo metais. Futbolo komanda buvo sporto klubo „Vilkas“ dalis.
Istorija
Tarpukariu (1922-1940 m.) Biržų mieste veikė „Makabio“ sporto draugijos skyrius, Šaulių sąjungos komanda, Darbo Rūmų ekipa ir kiti dariniai.
Labai aktyvią veiklą 1941–1944 m. vykdė Biržų sporto klubas „Vilkas“, rengęs krepšinio, futbolo, lengvosios atletikos, plaukimo, žiemos sporto varžybas.
Biržų miesto burmistras Petras Kačinskas 1944 m. birželio 20 d. „Vilko“ klubo narių susirinkime, visai prieš pat antrą tarybinę okupaciją, buvo išrinktas klubo vadu.
1944 m. dėl sovietų invazijos visų komandų veikla Biržuose buvo sustabdyta.
Pokario metais suburta komanda, kuri vadinosi „Vilkais“, bet apie šį darinį išliko labai mažai duomenų. Nėra žinoma, ar tai Biržų sporto klubo „Vilkas“ komanda. Greičiausiai, nostališiškai nusiteikusių biržiečių mėgėjiška komanda.
Johanas Gotlybas Gerlachas
Johanas Gotlybas Gerlachas (1796 m. balandžio 14 d. Ragainėje, Vokietijos imperija – 1865 m. gruodžio 20 d. Klaipėdoje, Vokietijos imperija) – vokiečių medienos pirklys Klaipėdoje.
Biografija
Gimė ir augo kaip vyriausias sūnus Ragainės pirklio Gotlybo Gerlacho ir Eleonoros Dorotejos (mergaut. Dytc) šeimoje. Jaunystėje J.G.Gerlachas persikėlė į Klaipėdą ir ten mokėsi verslininkauti. 1822 m. kovo 25 d. oficialiai tapo Klaipėdos miestiečiu ir tą pačią dieną įkūrė savo vardo įmonę, kuri turėjo užsiimti medienos apdirbimu ir eksportu.
Jau per pirmus dvylika veiklos metų J.G.Gerlacho firma, supirkdama Nemunu atplukdytus rąstus iš Lietuvos ir, juos supjovusi lentjūvėse, per Baltijos jūrą išgabendama laivais į užsienį, pasiekė įspūdingų ekonominių rezultatų. Tai buvo pavojų kupinas verslas: rąstų sieliai pavasarį pasiekdavo Nemuno žemupį ir tenai deltos upėse buvo sandėliuojami; vėliau, buksiruojant garlaiviais, juos transportuodavo į uostamiesčio lentpjūves. Laivavedžiams ypač daug rūpesčių sukeldavo toli į Kuršių marias išsikišęs aštrus Ventės ragas ir mariose žvejojančios kuršvaltės bei prekybiniai laivai; taip pat povandeninės srovės ir vėjai. J.G.Erlacho įmonė sielius į Klaipėdą partraukdavo nuosavu garlaiviu „Einigkeit“.
XIX a. antroje pusėje veiklūs klaipėdiečiai medienos pirkliai nusprendė iškasti Vilhelmo kanalą – saugų vandens kelią rąstams gabenti. Prie kanalo vėliau buvo įrengta geležinkelio stotelė ir apvali mediena Klaipėdos uostą pasiekdavo bėgiais. Medžius iš Rusijos imperijos gabeno ir sausuma, todėl pirklių rūpesčiu buvo nutiesti vieškeliai Palangos link bei Pėžaičių kryptimi (pastarajame kaime veikė muitinė) su geležiniu tiltu per Mingę. Negana to, medienos verslo atstovų iniciatyva buvo pastatytas Nidos švyturys, o uostamiestį su Rusne sujungė telegrafo linija. Prie visų šių projektų jau pirminiame etape betarpiškai prisidėjo ir J.G.Gerlacho įmonė. 1834 m. jos vadovas Johanas Gotlybas Gerlachas buvo išrinktas į miesto pirklių organizacijos valdybą, o 1860 m. jam suteiktas karališkojo komercijos patarėjo titulas.
Pirmojoje santuokoje su Ana Šarlote Dorotėja Rauš palikuonių nesusilaukė. 1829 m. Verdainėje jis vedė Šarlotę Vilhelminą Funk. Santuokoje gimė vienuolika vaikų, iš jų septyni pragyveno savo tėvą. Sūnus Eduardas Gotlybas, kuris turėjo ateityje perimti firmos vadovavimą, 1860 m. netikėtai mirė. Sutinkamai su testamentu, J.G.Gerlacho įmonei ėmė vadovauti kiti du sūnūs: Heinrichas Augustas ir nuo 1870 m. Vilhelmas Hermanas, o 1885 m. į valdymą įsijungė ir Eduardo sūnus Eduardas Frydrichas.
Įmonė sėkmingai veikė iki Antrojo pasaulinio karo, kai 1942 m. nacistinės Vokietijos karinis jūrų laivynas nusavino jos teritoriją Smeltėje ir įkurė tenai povandeninių laivų jūreivių mokyklą.
Pajurgiškės
Pajurgiškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Ubiškių, miškuose tarp pelkynių. Kaime telkšo Pajurgiškių ežeras. Stūkso saugomas Pajurgiškių akmuo.
Heaven's Venom
Heaven's Venom – dešimtasis death metalo grupės Kataklysm studijinis albumas, išleistas 2010 metais.
Filippo Bottino
Filippo Bottino (1888 m. gruodžio 9 d. – 1969 m. spalio 18 d.) – Italijos sunkiosios atletikos sportininkas, olimpinis čempionas.
Biografija
Filippo Bottino gimė Genujoje.
Antverpene vykusiose septintose moderniose 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse italas dalyvavo sunkiosios atletikos varžybose. Vyrų sunkaus svorio kategorijoje Bottino aplenkė visus varžovus ir tapo pirmuoju šios svorio kategorijos olimpiniu čempionu.
1922 m. pagerino pasaulio sunkiosios atletikos rekordą.
1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sunkaus svorio sunkiosios atletikos varžybose užėmė šeštąją vietą.
Madona (menas)
thumb|right|160px| Bizantietiškas menas, „Madona su šventaisias“, ikona, [[Šv. Kotrynos vienuolynas, VII a.]] thumb|right|160px| Renesanso menas, [[Fra Filippo Lippi. „Madona su Kūdikiu“, XV a.]]
Istorija
Pirmaisiais amžiais krikščioniškame mene madonos vaizdinys buvo retas. Padėtis pasikeitė po 431 m., kai Efezo susirinkime buvo patvirtintas Kristaus dieviškumas. Mergelė Marija pradėta tituluoti „Dievo motina“ ir jos vaizdavimui buvo skirta reikšminga vieta ankstyvosiose krikščionių bažnyčiose.
Bizantijos menas
Bizantietiškame mene įsivyravo ikoninis madonos vaizdavimas. Dažniausiai ji būdavo vaizduojama žemiau Kristaus, kaip tarpininkė tarp Kristaus ir bažnyčios bendruomenės.
Morena (dainininkė)
Margerita Camilleri Fenech (g. 1984 m. kovo 7 d.) – maltiečių dainininkė, geriau žinoma slapyvardžiu Morena. Dainininkė yra labai populiari savo šalyje, dažnai vadinama „Mediterranean Volcano“.
Madona (menas)
Bizantijos menas
Bizantietiškos ikonografijos pagrindiniai madonos vaizdiniai: Mažiau paplitę bizantietiškos ikonografijos vaizdiniai:
Morena (dainininkė)
Dalyvavimas Eurovizijoje
2006 m. Morena su Paul Giordimaina dalyvavo Malta Song for Europe atrankoje į Euroviziją. Su daina „Time“ duetas užėmė 9 vietą.
Madona (menas)
Vakarų Europos menas
Vakarų Europos menas iš pradžių buvo stipriai veikiamas bizantietiškų madonos vaizdinių. Madonos ikonografijoje karūna reiškia Rojaus ar dangaus valdovės padėtį. Mėlyna skraistė ar apsiaustas simbolizuoja tyrumą, kilmingumą. Raudona suknelė – kančios simbolis dėl sūnaus praradimo. Renesanso mene, kartu su kūdikiu Kristumi, dažnai buvo vaizduojamas kitas kūdikis − Šv. Jonas Krikštytojas. thumb|right|160px| Madonos su maitinamu kūdikiu atvaizdas Romos Priscilos katakomboje (datuojamas II a. pb.) − laikomas anksčiausiu žinomu Mergelės Marijos pavaizdavimu mene Europos madonos vaizdinių tipai:
Interpretacijos
Madonos vaizdinys istorijoje sulaukė ne vien religinių interpretacijų. Anot F. Nyčės, „Siksto Madonoje“ Rafaelis labai jaunos Mergelės Marijos įvaizdyje esą siekė, kad žiūrovas joje matytų idealiąją būsimą savo žmoną. XX a. socialistinio realizmo ideologiniu požiūriu, daugybė renesanso laikotarpio madonų buvo vertinamos kaip motinos−sūnaus meilės, motiniškumo išraiška, kur religinė prasmė yra tik paviršinė.
Morena (dainininkė)
Dalyvavimas Eurovizijoje
Morena dalyvavo 2008 m. Eurovizijos dainų konkurso antrajame pusfinalyje Belgrade gegužės 22 d., tačiau į finalą nepateko.
Ambasadori
thumb||right|200px|„Ambasadori“ 1976 metais
„Ambasadori“ – Jugoslavijos pop grupė iš Sarajevo, Bosnijos ir Hercegovinos, gyvavusi nuo 1968 iki 1980 metų. Grupė įkurta 1968 metais gitaristo Slobodan Vujović, kuris buvo pagrindinis šios grupės narys.
„Ambasadori“ dalyvavo 1976 m. „Eurovizijoje“ su daina „Ne mogu skriti svoju bol“ ir surinkę 10 taškų užėmė priešpaskutinę vietą.
Pajusinė
Pajusinė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Skirlėnų, prie Jusinės upės.
Pietų Lunda
Pietų Lunda  – provincija šiaurės rytų Angoloje. Ribojasi su Malanžės, Šiaurės Lundos, Bijė ir Mošiko provincijomis bei Kongo Demokratine Respublika. Administracinis centras – Saurimas.
Geografija
Provincija išsidėsčiusi Lundos plynaukštėje. Gausu deimantų telkinių.
Gyventojai
Šiaurės Lunda apgyvendinta čokvių ir lundų tautybių žmonių.
Savivaldybės
Provincija padalinta į 4 savivaldybes:
Aras Biržai
Biržų „Aras“ – Lietuvos futbolo komanda iš Biržų. Veikė pokario metais prie Biržų vartotojų kooperatyvo sporto klubo „Aras“.
Istorija
Tarpukariu (1922-1940 m.) Biržų mieste veikė „Makabio“ sporto draugijos skyrius, Šaulių sąjungos komanda, Darbo Rūmų ekipa ir kiti dariniai.
1944 m. dėl sovietų invazijos visų komandų veikla Biržuose buvo sustabdyta.
Pokario metais suburta komanda, apie kurią išliko labai mažai duomenų. Nėra žinoma, kada buvo įkurtas Biržų „Aras“. To meto spaudoje rašoma, kad 1947 m. dalyvavo pirmenybėse ir kovojo su Šiaurės Lietuvos komandomis iš Pasvalio, Joniškio.
Žinoma, kad biržiečiai 1947 m. žaidė rungtynes su:
Mėnulio dievybė
Mėnulio dievybė, Mėnulio dievas – mitologijoje – dievas ar deivė, įkūnijanti Mėnulio simboliką. Priklausomai nuo kultūros šios dievybės reikšmė ir funkcijos skirtingos. Dažnai ji būna priešingos lyties negu Saulės dievybė, jos priešas kovoje dėl dangaus karalystės ar dangiškosios poros su Saulės dievybe narys. Pasaulio mitologijoje dažniau sutinkamos vyriškos Mėnulio dievybės, tačiau dėl didelės antikinės Europos mitologijos įtakos, kur vyrauja moteriškos Mėnulio deivės, Mėnulio dievybė dažniau asocijuojama su moterimi.
Pasaulio mitologijose
Žymesnės Mėnulio dievai ir dievybės, sietos su Mėnuliu:
Jonas Eduardas Gerlachas
Jonas Eduardas Gerlachas (1860 m. kovo 23 d. Klaipėdoje, Vokietijos imperija – 1927 m. liepos 27 d. ten pat) – vokiečių medienos pirklys ir pramonininkas, diplomatas Klaipėdoje.
Biografija
Gimė jauno medienos pirklio Eduardo Gotlybo Gerlacho, kuris ruošėsi perimti tėvo Johano Gotlybo Gerlacho įmonę, šeimoje. Būdamas vos trisdešimties tėvas mirė ir J.G.Gerlacho įmonę perėjo į jo brolių Heinricho Augusto ir Vilhelmo Hermano, o taip pat Eduardo Frydricho Gerlacho (Jono Eduardo Gerlacho brolio) rankas. Klaipėdiečių įmonei J.G.Gerlach sekėsi gerai, ji supirkdavo Nemunu atplukdytus rąstus iš Lietuvos ir, juos supjovusi, per Baltijos jūrą laivais išgabendavo. Po dėdžių ir brolio mirčių, apie 1913 m., Jonas Eduardas Gerlachas tapo jų įmonės vadovu ir savininku.
Smeltėje įmonė valdė didžiulius plotus: 734 arai uosto sausumoje ir 530 arai akvatorijos teritorijos; vien pakrantės ilgis siekė 621 m. Iš pradžių J.G.Gerlacho firma gretimose Kauno ir Kuršo gubernijose supirkdavo apvalius rąstus ir pati, supjovusi į lentas ir tašus, išplukdydavo į šiaurinius Vokietijos uostus. Veikė nuosava garinė lentpjūvė ir ją, o taip pat ir gretimus sandelius, apšviesdavo elektra, kurią pasigamindavo pati įmonė. Vėlesniame laikotarpyje iš minėtų Rusijos imperijos pasienio regionų buvo įvežami jau išpjauti gaminiai. Jei pabėgiai keliaudavo į Didžiąją Britaniją, tai tašus noriai pirkdavo ir britai, ir portugalai. Laivų statyboje naudojama mediena buvo žinoma „Baltik timber“ vardu. Įmonė turėjo ir nusavus laivus–barkas: „Aeolus“, „Juno“, „Charlotte“, „Eduard“, „Emma–Johanna“, „Minerva“, „Najade“ ir „Eleonora“.
J.E.Gerlachas 1886 m. vedė Friderikę Eleną Joaną von Brakenhauzen (1862–1903), porai gimė dvi dukros ir sūnus Jonas Eduardas Ferdinandas (būsimas J.G.Gerlacho firmos savininkas). Belgijos vyriausybė J.E.Gerlachą buvo paskyrusi šios šalies konsulu Klaipėdai.
Marie Minnaert
{{Football player infobox 2020–2022 2022– Club YLA Briuselio „Anderlecht” ? (0} ? (0} Mari Minaert (Marie Minnaert, g. 1999 m. gegužės 5 d., Belgija) – Belgijos futbolininkė, saugė.
Karjera
Rungtyniavo KAA Gent, Club YLA.
Briuselio „Anderlecht”
Nuo 2022 m. Briuselio „Anderlecht” klube.
Atstovavo klubui UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse.
Rinktinės
2020 m. spalio 27 d. Marijampolėje, UEFA moterų Euro 2022 atrankinėse rungtynėse prieš Lietuvą pasižymėjo pelnydama įvartį. Po jos tikslaus smūgio rezultatas tapo 9-0 ir nebepakito iki rungtynių pabaigos.
Zezerė
Zezerė  – upė vidurio Portugalijoje; Težo dešinysis intakas. Prasideda Eštrelos kalnuose, aukščiausios jų viršukalnės, Torės, papėdėje. Teka daugiausia pietvakarių kryptimi aukštumomis. Įteka į Težą ties Koštansija.
Svarbiausi intakai:
Ant Zezerės įrengta trijų hidroelektrinės užtvankų kaskada (Busos, Kabrilo, Kaštelo de Bodės). Miestai prie Zezerės: Kuviljanas, Pedrogan Grandė, Koštansija.
Bortezomibas
Bortezomibas – proteasomų inhibitoriams priskiriamas medikamentas, vaistas, naudojamas mielominės ligos gydymui. Šis vaistas gali būti skiriamas injekcijomis į paodį arba į veną. Pagrindiniai nepageidaujami poveikiai yra periferinė neuropatija, trombocitų skaičiaus sumažėjimas (trombocitopenija), herpesviruso reaktyvacija, rečiau pasitaiko plaučių funkcijos pablogėjimas (fibrozė, lėtinis pneumonitas).
Mielominės ligos gydymui skiriamas bortezomibas efektyviausias ir sukelia mažiausiai nepageidaujamų poveikių taikant dozavimą vieną kartą per savaitę
Pakabučiai
Pakabučiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Akmenės.
Armandas Šveistrys
Armandas Šveistrys (g. 2002 m. liepos 24 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje. Kviečiamas į U-19 jaunimo rinktinę.
FK Banga
Futbolininko karjerą pradėjo Gargždų „Bangoje“. Klubo jaunimo ekipoms atstovavo nuo 2015 m. vasaros.
2019 m.
2019 m. sužaidė dvejas rungtynes Pirmoje lygoje ir pelnė vieną įvartį.
2020 m.
2020 m. žaidėjas buvo registruojamas A lygos rungtynėms Gargždų „Bangos“ sudėtyje, tačiau sužaidė vieneriose rungtynėse. Debiutas A lygoje įvyko rungtynėse prieš Vilniaus „Žalgirį“, kurias gargždiškiai pralaimėjo rezultatu 0:4. Rungtynės įvyko 2020 m. spalio 20 d., o jose debiutavo ir jo komandos draugas Pijus Srėbalius.
2021 m.
2021 m. epizodiškai pasirodydavo A lygoje. Sužaidė dešimt rungtynių.
FK Riteriai
2022 m. kovo mėn. pasirašė sutartį su FK Riteriai.
2022 m. birželio 21 d. debiutavo pagrindinėje ekipoje rungtynėse prieš FK Banga.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Akvilė Gedraitytė
Akvilė Gedraitytė (g. 2001 m. vasario 14 d.) – Lietuvos plento dviratininkė, nacionalinių čempionatų prizininkė.
Biografija
2020 m. debiutavo Lietuvos suaugusiųjų čempionate. Plento varžybose iškovota ketvirta vieta, o laiko intervalo rungtyje pelnytas sidabras. 2020 m. pasaulio plento čempionate atstovavo Lietuvos rinktinę. Masinėse plento varžybose distancijos nebaigė, o individualiose laiko intervalo varžybose lietuvė užėmė 45-ą vietą.
Green Day diskografija
thumb|right|225px|[[Green Day singlo „Wake Me Up When September Ends“ (2005 m.) viršelis]]
Green Day – 1987 m. susikūrusi pank roko grupė iš Kalifornijos (JAV), viena žymiausių roko grupių pasaulyje, koncertavusi garsiausiuose pasauliniuose muzikos festivaliuose ir renginiuose kaip „Lollapalooza“, Vudstokas (1994 m.), „Live 8“ ir daugybėje kitų, laimėjusi daugiau nei 90 apdovanojimų, tarp jų – ir 5 „Grammy“.
Išleido 10 studijinių, 9 koncertinius, 4 kompiliacinius, 4 video albumus ir virš 40 singlų, jų dainos panaudotos Holivudo kino filmuose, reklamose bei video žaidimuose, pagal jų albumo „American Idiot“ dainas pastatytas miuziklas, rodytas Brodvėjuje ir kt.
Singlai
thumb|right|225px|Grupės vokalistas [[Billie Joe Armstrongas koncerto metu]]
Papildomos dainos
thumb|right|260px|[[Green Day koncertas 2006 m.]] Singlų b – pusių arba bonus dainos.
Nešk savo šviesą ir tikėk
Garbės ženklas „“ – aukščiausias Kultūros ministerijos apdovanojimas.
Green Day diskografija
Demo versijos
Koncertuose atliktos arba oficialiai neišleistų Green Day dainų demo versijos.
Nešk savo šviesą ir tikėk
Paskirtis
2011 m. ministro Arūno Gelūno įsteigtas žinybinis apdovanojimas.
Skiriamas Lietuvos kultūrai ir menui labiausiai nusipelniusiems visuomenės veikėjams, meno kūrėjams ir kultūros darbuotojams. Garbės ženklas gali būti skiriamas Lietuvos Respublikos ir užsienio valstybių piliečiams už dešimties pastarųjų metų veiklą kultūros ir meno srityje. Kasmet gali būti skiriami ne daugiau nei šeši garbės ženklai.
Įteikimas
Apdovanojimas, t. y. suvenyrinė jo segė odinėje-aksominėje dėžutėje, diplomas ir protokolinė gėlių puokštė įteikiami iškilmingoje aplinkoje (dažn. Kultūros ministerijos Baltojoje salėje, II a.), iš anksto paskelbtiems ir specialiai tai progai pasipuošusiems laureatams. Įteikia asmeniškai pats kultūros ministras arba, ypač retais atvejais, jį atstovaujantis viceministras.
Inspektorius
Lietuva
Lietuvoje inspektorius yra policininko laipsnis. Taip pat pareigybė įvairiose inspekcijose, kitokiose tarnybose. Pvz., Valstybinė mokesčių inspekcija - mokesčių inspektorius, regiono aplinkos apsaugos departamentas - apsaugos inspektorius ir kt. Taip pat darbo inspektorius, priešgaisrinės apsaugos inspektorius, statybų inspektorius ir kt. Be to, tarnyba (institucija), pvz., Žurnalistų etikos inspektorius.
Nešk savo šviesą ir tikėk
Įteikimas
Baigiantis apdovanojimų ceremonijai laureatai su kultūros ministru pakviečiami bendrai nuotraukai.
Inspektorius
Vokietija
Vokietijoje - arjeros tarnautojai:
Nešk savo šviesą ir tikėk
Garbės ženklas
Ženklo autorius - juvelyras Titas Simanonis, žymaus Lietuvos juvelyro Kazimiero Simanonio sūnus. Unikalia technologija pagamintos juvelyrinės segės centre - sidabro apskritime reljefinis aukso žirgas pegasas.
Apskritimas apjuostas sidabro žiedu, kuriam išgraviruotas užrašas „Nešk savo šviesą ir tikėk“. Iš sidabro žiedo išauga stilizuoti aukso laurai, kurie sudėti keturiomis grupėmis sudaro kvadrato formos kryžių, gulantį ant įlenktomis kraštinėmis žalio emalio kvadrato, įrėminto sidabro juosta.
Policininkas
thumb|Lietuvos policijos pareigūnas
Policininkas – teisėsaugos profesija, policijos tarnautojas; pareigybė; pareigūnas; tarnybinis laipsnis.
Lietuva
Lietuvos policijos sistemoje policininkas yra antrasis pirminės grandies pareigūnų policijos laipsnis, žr. :
Pirminė grandis
Vidurinė grandis
Aukščiausioji grandis
Pakalkiškė
Pakalkiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Rimšėnų.
Sakūtėlių piliakalnis
Sakūtėlių piliakalnis, Raganų kalnas, Čiūteliai – buvęs piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Čiūtelių kaimo, Saugų seniūnija.
Piliakalnis
Piliakalnis (Raganų Kalnas) buvo įrengtas atskiroje kalvoje, iš šiaurės ir rytų apjuostoje bevardžio upelio. Išsamesnių duomenų apie piliakalnį neišliko, nes jis XIX a. pabaigoje nukastas tiesiant plentą Klaipėda – Šilutė. Dabar jo vietoje abipus plento likusi iki 3 m aukščio kalvelė nuolaidžiais šlaitais, apaugusi lapuočiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
Polifonija (choras)
Valstybinis kamerinis choras „Polifonija“ – Lietuvos valstybinis choras Šiauliuose.
Istorija
Kolektyvas įkurtas 1974 m. gruodžio 31 d. Tai buvo pirmasis tuometinio senosios muzikos ansamblio koncertas, kuris išaugo į kasmet rengiamus naujametinius koncertus. Sigito Vaičiulionio įkurtas senosios muzikos ansamblis vienintelis Lietuvoje tada dainavo Renesanso ir Baroko epochų kompozitorių kūrinius. 1979 m. choras pavadintas „Polifonija“. 1986 m. „Polifonija“ tapo Lietuvos valstybinės filharmonijos Šiaulių valstybiniu kameriniu mišriuoju choru. 1998 m. „Polifonija“ atsiskyrė nuo Šiaulių filharmonijos ir tapo atskira koncertine organizacija. 2004 m. Kolektyvas šventė savo trisdešimties metų jubiliejų. Kolektyvą palikus ilgamečiams jo vadovams Danutei ir Sigitui Vaičiulioniams, „Polifonijai“ vadovavo Gediminas Ramanauskas. 2011 m. Choro vadovo pareigas užėmė Tomas Ambrozaitis. 2015 m. Tomas Ambrozaitis tapo choro meno vadovu ir vyriausiuoju dirigentu. Nuo 2015 metų laikinai vadovo pareigas užėmė Aurelija Čižauskaitė-Butkaliuk. 2016 m. Meno vadovo ir dirigento pareigas užėmė Egidijus Kaveckas. Įstaigos vadove tapo Nijolė Saimininkienė. 2018 m. Meno vadovo ir vyriausiojo dirigento pareigas pradėjo eiti dr. Linas Balandis.
Platus choro repertuaras apima kūrinius nuo Renesanso iki šiuolaikinės muzikos. Choras yra koncertavęs su Lietuvos nacionaliniu ir valstybiniu simfoniniais orkestrais, Lietuvos kameriniu ir Šv. Kristoforo orkestrais, Klaipėdos valstybinio muzikinio teatro ir kameriniu orkestrais, „Vilnius Sinfonietta“, Lietuvos kariuomenės orkestru, valstybiniu pučiamųjų instrumentų orkestru „Trimitas“, Baltarusijos valstybiniu kameriniu, Lvovo filharmonijos (Ukraina), Sankt Peterburgo valstybiniu simfoniniu (Rusija) orkestrais, o taip pat su tokiais ansambliais kaip „Musica humana“, „Senosios muzikos akademija“ (Rusija) ir kitais garsiais muzikos kolektyvais.
Jonas Labokas
220px|thumb|right|Antkapis Rasų kapinėse Jonas Labokas (~1856 m. Rudgalvių kaime (dab. Klaipėdos rajonas) – 1921 m. spalio 4 d. Vilniuje) – Romos katalikų kunigas Lietuvoje ir Rusijoje, vienas garsiausių to meto pamokslininkų.
Biografija
Gimė ir augo valstiečių šeimoje. Mokėsi Liepojos gimnazijoje, 1876 m. įstojo į Vilniaus kunigų seminariją. 1880 m. pasiųstas studijuoti į Sankt Peterburgo katalikų dvasinę akademiją, kurią 1884 m. baigė teologijos magistro laipsniu.
Grįžęs į Lietuvą Vilniaus kunigų seminarijoje dėstė lotynų kalbą, bažnytines apeigas ir giedojimą, be to ėjo Vilniaus vyskupijos ekonomo pareigas. Už draudžiamos spaudos platinimą 1884 m. trumpam buvo ištremtas į Kobriną, o už vaikų auklėjimą lietuviška dvasia – į Slonimą. 1891 m. paskirtas klebonu į Gelvonų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčią, o 1893 m. – į Vilniaus Visų Šventųjų bažnyčią. Tuo pačiu metu Vilniuje dėstė tikybą keliose pradinėse mokyklose, garsėjo kaip vienas geriausių to meto pamokslininkų. Už pasakytą pamokslą Kražių skerdynių teismo procese Rusijos caro administracujos organų 1895 m. nuteistas ištremti į Tulos guberniją. 1897 m. grįžo į Vilnių, buvo paskirtas Šv. Onos bažnyčios klebonu. J.Laboko iniciatyva ši garsi Vilniaus šventovė buvo restauruota. Spėjama, kad po Spaudos draudimo panaikinimo jis buvo Vyskupijos aprobuojamų lietuviškų knygų cenzoriumi.
1910–1919 metais su pertrauka gyveno Sankt Peterburge, tarnavo miesto Šv.Kotrynos bažnyčioje. Vėliau grįžo į Vilnių ir buvo paskirtas koplyčios rektoriumi tuometinėje Bobruisko gatvėje (dabar P.Vileišio g.). Palaidotas Rasų kapinėse. Švenčiant dvasininko 150–ąsias gimimo ir 85–erių mirties metines, kapavietė buvo restauruota.
Beržuolė
Beržuolė – upė Semeliškėse, Elektrėnų savivaldybėje, Nemuno mažųjų intakų baseine; Strėvos dešinysis intakas. Upės ištakos yra mažas Beržuolio ežeras, o Semeliškių šiaurėje ji įteka į Strėvą (52,6 km nuo jos žiočių).
Upėvardis kilęs nuo medžio pavadinimo beržas.
HD 187123 c
HD 187123 c – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HD 187123, esančią Gulbės žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 157,4 šviesmečio (48,3 parseko).
HD 187123 c yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 1,99 Jupiterio masės, jos spindulys – apytikriai 1,19 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 3810 (± 420) parų, jos orbitos didysis pusašis – 4,89 (± 0,53) av, o ekscentricitetas – 0,252 (± 0,033).
HD 187123 c atrasta 1998 m. Planeta aptikta Havajuose esančioje W. M. Keck observatorijoje, taikant radialinių greičių metodą. Be HD 187123 c, šioje sistemoje dar aptikta HD 187123 b planeta (taip pat dujinė milžinė).
Justien Odeurs
{{Football player infobox 2014–2015 2020–2022 2022– KAA Gent FF USV Jena Briuselio „Anderlecht” ? (?} ? (?} ? (?} Justien Odeurs (Justien Odeurs, g. 1997 m. gegužės 30 d., Belgija) – Belgijos futbolininkė, vartininkė.
Kęstutis Biržai
Biržų „Kęstutis“ – Lietuvos futbolo komanda iš Biržų. Veikė pokario metais.
Justien Odeurs
Karjera
Profesionalės karjerą pradėjo Briuselio „Anderlecht”. Priklausė šiam klubui 2013–2014 m. sezone.
Kęstutis Biržai
Istorija
Tarpukariu (1922-1940 m.) Biržų mieste veikė „Makabio“ sporto draugijos skyrius, Šaulių sąjungos komanda, Darbo Rūmų ekipa ir kiti dariniai.
Justien Odeurs
Karjera
Rungtyniavo Lierse SK 2014–2015 m. vėliau bandė laimę Vokietijoje FF USV Jena.
Briuselio „Anderlecht”
Nuo 2018 m. Briuselio „Anderlecht” klube. Atstovavo klubui UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse.
Kęstutis Biržai
Istorija
Pokario metais, greičiausiai 1945 m., suburta komanda, apie kurią išliko labai mažai duomenų. Ji žinoma kaip Biržų „Kęstutis“.
To meto spaudoje rašoma, kad 1945 m. birželio mėn. kęstutaičiai žaidė rungtynes su Bauskės „Daugava“. Latvijos ir Lietuvos komandų susitikimas baigėsi rezultatyviomis lygiosiomis 4:4.
Justien Odeurs
Rinktinės
Nuo 2014 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.
Didžioji gatvė
Didžioji gatvė – viena seniausių Vilniaus senamiesčio gatvių, jungiančių Valdovų rūmus ir Vilniaus rotušę. Gatvė prasideda nuo Jozefo Franko namo ir Piatnickajos cerkvės ir veda iki Vilniaus rotušės, susiliedama su Rotušės aikšte, užsibaigia už Rotušės stovinčia Šv. Kazimiero bažnyčia bei Abramavičių rūmais, kuriuose šiuo metu įsikūrusi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorija. Toliau Didžiosios gatvė pereina į Aušros Vartų gatvę.
David Marshall
Deividas Džeimsas Maršalas (g. 1985 m. kovo 5 d.) –škotų futbolininkas, Škotijos rinktinės vartininkas, šiuo metu atstovauja Derby County FC.
Didžioji gatvė
Didžiosios gatvės puošmena – Rotušė, kuri pagal padavimą iškilo toje vietoje, kur kunigaikščio Algirdo laikais buvo nukirsdinti septyni pranciškonų kankiniai.
Jonas Delamarsas
Jonas Delamarsas (, gimimo data nežinoma– 1690 m. liepos 21 d. Vilnius) – prancūzų kilmės varpų ir patrankų liejikas.
Biografija
Jono Delamarso gimimo data nežinoma, teigiama, jog jis prancūzų kilmės. 1662–1690 m. laikotarpiu gyveno ir dirbo Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje. Pilies gatvėje Jonas Delamarsas turėjo įsigijęs namą, kuris buvo vadinamas jo pavarde. 1662-1690 m. dirbo Boguslavo Radvilos arsenale Biržuose ir Vilniuje (Pilies g. 16).
Didžioji gatvė
Šioje gatvėje stovi jėzuitų pastatyta Šv. Kazimiero bažnyčia ir vienuolynas-profesų namai, trys cerkvės – Piatnickajos, Šv. Nikolajaus Stebukladario palaikų Pernešimo cerkvė bei Prisikėlimo cerkvė, kurios pastatas su restauruotu gotikiniu fasadu perduotas Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centrui.
David Marshall
Karjera
Gimė Glazge, Škotijoje. Futbolo paslapčių mokėsi Celtic FC jaunimo ekipose. .
Jonas Delamarsas
Biografija
Jonas Delamarsas turėjo liejyklą Puškarnioje. Jo lieti varpai išsiskyrė melodingumu, buvo puošnūs. J. Delamarso varpai skambėjo Vilniaus katedros, Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčios, Kauno Pažaislio ansamblio bokštuose. Ornamentais, figūriniais reljefais, kartušais puošti Delamarso varpai retai skildavo.
1662 m. Jonas Delamarsas atstatytam Vilniaus rotušės bokštui nuliejo laikrodžio varpą. 1668 m. jis nuliejo du varpus Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčiai. 1669 m. nuliejo ornamentais išraizgytą varpą Pranciškonų bažnyčiai Trakų gatvėje, kuris 1864 m. buvo perduotas Piatnickajos cerkvei. >
Inter Club Brazzaville
Brazavilio „Inter Club“, o trumpai Inter Club – profesionalus Kongo Respublikos futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje šalies lygoje. Dar žinomas kaip Inter Club Brazzaville bei Interklub Brazzaville. Klubas įsikūręs šalies sostinėje Brazavilyje. Namų rungtynes žaidžia Brazavilio miesto stadione, talpinančiame daugiau nei 33,5 tūkst. žiūrovų. Klubas turi ne tik futbolo ekipas, tačiau ir krepšinio komandą, rungtyniaujančią aukščiausiu lygmeniu.
Jonas Delamarsas
Biografija
Jonas Delamarsas 1662-1688 metais nuliejo 32 varpus.
Inter Club Brazzaville
Istorija
Klubo ištakos siekia 1967 m. Žinoma, kad nuo 1968 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
Jonas Delamarsas
Biografija
1670 m. nuliejo naują varpą vietoj sudaužyto Skarulių Šv. Onos bažnyčiai.
Inter Club Brazzaville
Istorija
Nuo 1998 m. rungtyniavo antroje pakopoje. Kartais pavykdavo patekti į Pirmą lygą, bet joje ilgam nepavykdavo.
Jonas Delamarsas
Biografija
1676 m. Jonas Delamarsas pagamino varpą Šv. Mykolo bažnyčiai, kurioje šiuo metu įsikūręs Bažnytinio paveldo muziejus.
David Marshall
Klubinė karjera
Pirmasis profesionalus klubas buvo Celtic FC, kuriame žaidė nuo 2002 m. sezono. Buvo skolinamas Norwich City FC. 2007 m. tapo Norwich City FC nariu. 2009–2016 m. atstovavo Cardiff City FC, 2016–2019 m. Hull City AFC, 2019–2020 m. Wigan Athletic FC, o nuo 2020 m. Derby County FC vartininkas.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2004 m.
Jonas Delamarsas
Biografija
1915 metais daugiau kaip 20 Jono Delamarso nulietų varpų išvežta į Rusiją, Lietuvoje liko 11 varpai, iš jų keturi varpai Vilniuje, vienas varpas Vilniaus arkikatedroje.
Atminimo įamžinimas
Jonas Delamarsas įamžintas Kristinos Sabaliauskaitės istoriniame romane „Silva rerum“.
Inter Club Brazzaville
Istorija
Nuo 2008 m. vėl rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. 2014 m. iškovojo trečią vietą.
Pasiekimai
Šalies čempionais tapo du kartus.
Aukščiausia lyga
Futbolo taurė
Supertaurė
Didžioji gatvė
Didžiosios gatvės name (Didžioji g. 19) Pranciškus Skorina 1522 m. išspausdino pirmąją spausdintinę knygą Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės teritorijoje.
Didžioji gatvė kartu su Pilies gatve buvo vadinama Didžiąja Pilies gatve nuo 1598 m.  Sovietiniais metais kartu su Pilies ir Aušros Vartų gatvėmis keletą dešimtmečių vadinta rusų rašytojo Maksimo Gorkio gatve.
Istorija
thumb|200 px|left|F. Hogenbergo ir G. Brauno „[[Civitates orbis terrarum“ 1581 m. Vilniaus miesto plane matyti ir Vilniaus rotušė, pažymėta 18 numeriu. ]] thumb|400 px|right|Didžioji gatvė, panoraminis vaizdas
Pirmieji mediniai namai Didžiojoje gatvėje atsirado apie XIV a., o XVI a. aplink rotušę jau buvo statomi mūriniai.
Didžioji g. 1 namas, stovintis Didžiosios ir Švarco gatvės kampe, pavadintas jame gyvenusio, atvykusio iš Austrijos pasaulinio garso Vilniaus universiteto medicinos profesoriaus Jozefo Franko vardu. Namų valda XIV a. priklausė Goštautams, vėliau Žygimantui Augustui. Po 1610 m. gaisro Didžiosios g. 1 stovėjęs namų kompleksas atiteko Eustachijui Valavičiui, vėliau namą perėmė jėzuitai. 1804 m. šią valdą nupirko Vilniaus universitetas. Namą perprojektavo architektas Mykolas Angelas Šulcas, ir jame įsikūrė profesoriai, užėmę dešimt gyvenamųjų butų. Jozefo Franko bute 1805 m. susirinkę medikai įkūrė Vilniaus medicinos draugiją, vieną seniausių draugijų Lietuvoje. Jozefo Franko butas XIX a. pradžios Vilniuje buvo tapęs mokslininkų, menininkų, universiteto profesorių susirinkimo vieta. Šiame bute atvykęs į Vilnių buvo apsistojęs prancūzų rašytojas Stendalis. 1815 m. pastato pirmame aukšte atsidarė ir veikė F. Morico knygynas. 1825 m. pastate įrengtas Vilniaus universiteto profesoriaus Jono Sniadeckio butas. Šiame name gyveno ir jo brolis, profesorius Andrius Sniadeckis. Butus šiame name turėjo universiteto profesoriai Aloyzas Liudvikas Kapelis, Kazimieras Jelskis. Viename pastato valdos kiemo korpusų veikė universiteto profesoriaus Izidoriaus Veiso grafikos studija.
Priešingoje pusėje Didžioji g. 4 stovi Chodkevičių rūmai, sudaryti iš 2-3 aukštų rūmų korpusų. Šiuose rūmuose Chodkevičiai slėpė Jonušo Radvilos sužadėtinę, Slucko kunigaikštytę Sofiją. 1803 m. Aleksandras Chodkevičius rūmus pardavė Vilniaus universitetui. Tuomet rūmai buvo perstatyti pagal klasicistinį stilių. XIX a. rūmai perimti carinės valdžios ir vėl universitetui grąžinti tik 1919 metais. Nuo minėtų metų juose gyveno universiteto profesoriai. thumb|150 px|right|Piatnickajos cerkvė Vilniuje ([[Ivanas Trutnevas|Ivano Trutnevo paveikslas, 1870 m.)]]