cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonas Nemira
Valstybės tarnyba
1401 ir 1404 m. vyko pasiuntiniu pas Ordino magistrą, 1411 m. – į Naugardą.
Pietų Arabijos Protektoratas
Istorija
Sukurtas 1963 m., iš tų britų kolonijinių valdų Jemene, kurios nepanoro jungtis prie Pietų Arabijos Federacijos. Nustojo egzistuoti 1967 m., sujungus jį su gretima Federacija ir iškovojus nepriklausomybę kaip Pietų Jemeno Liaudies Respublika.
Administracinis suskirstymas
Federacija buvo dalinama į 4 valstijas, kurioms pradžią davė tradiciniai feodaliniai sultonatai, egzistavę čia iki Britanijos valdymo:
Povilas Marengolcas
Povilas Marengolcas (1925 m. gruodžio 30 d. Adakave, Skaudvilės valsčius – 2005 m. spalio 17 d. Šiauliuose) – Lietuvos architektas.
Pietų Arabijos Federacija
Pietų Arabijos Federacija – Britų imperijos protektoratas, egzistavęs Arabijos pusiasalio pietinėje dalyje, dabartinio Jemeno teritorijoje. Sukurtas 1962 m., sujungus keletą britų kolonijinių valdų. Nustojo egzistuoti 1967 m., sujungus jį su gretimu Pietų Arabijos Protektoratu ir iškovojus nepriklausomybę kaip Pietų Jemeno Liaudies Respublika.
Megučionių apylinkė
Megučionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Linkuvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Linkuvos rajonui. 1954 m. prijungta Veselkiškių apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Megučionių apylinkė prijungta prie Linkuvos apylinkės.
Baltosios naktys
200px|thumb|right|Norvegija 200px|thumb|right|Rusija, Sankt Peterburgas. [[2006 m. birželio 28 3 valanda]] 200px|thumb|right|Rusija, Sankt Peterburgas 200px|thumb|right|Rusija, Severodvinskas. 23:43 valanda 200px|thumb|right|Suomija, Helsinkis
Baltosios naktys – laikotarpis, kai pilietinė prieblanda trunka visą naktį. Jų metu dangus pilnai nesutemsta, visą laiką būna sutemos.
Pietų Arabijos Federacija
Istorija
Pietų Arabijos Federacija susiformavo nuo XIX a. pabaigos britų užimtose srityse, kurios buvo paverstos kolonijinėmis valdomis. Britų įtaka regione pradėjo augti kai 1893 m. sausio 13 d. jie užėmė Adeno uostą. Iki 1937 m. Adenas buvo valdomas kaip Britų Indijos dalis, vėliau įsteigta Adeno kolonija. Šiauriau Adeno buvusios sritys, sudarė Adeno protektoratą. Iš vakarinės protektorato dalies 1959-63 m. 15 smulkių emyratų susijungė kaip Pietinių Arabų Emyratų Federacija, ir tapo naujosios federacijos pirmtakais.
Baltosios naktys
Šiaurės platumose vasarą astronominės sutemos trunka ištisą naktį, jei vietovės geografinė platuma yra didesnė už 60,5° š. pl., pietų platumose – jei didesnė už 60,5° p. pl. Platumose už poliarinio rato baltosios naktys tęsiasi 1-3 savaites iki poliarinės dienos ir po jos pabaigos, tolstant nuo ašigalių, baltųjų naktų kiekis mažėja. Kuo arčiau saulėgrįžos diena, tuo šviesesnės naktys.
Pietų Arabijos Federacija
Istorija
1963 m. prie Pietinių Arabų Emyratų Federacijos prijungus Adeno koloniją, o vėliau savanoriškai prisijungus Aukštutinio Aulako sultonatui, suformuotas protektoratas, turintis 17 valstijų.
Baltosios naktys
Baltųjų naktų teritorijos
Šalys, kuriose būna baltosios naktys:
Povilas Marengolcas
Biografija
1952 m. baigė Vilniaus dailės institutą ir kurį laiką jame dirbo dėstytoju. Nuo 1953 m. architektas Šiauliuose. Nuo 1959 m. miesto Statybos ir urbanistikos skyriaus viršininkas, nuo 1975 m. – Miestų statybos projektavimo instituto Šiaulių skyriaus vyriausiasis architektas. Projektavo daugelį Šiaulių miesto rajonų, gatvių, aikščių, pastatų.
Pietų Arabijos Federacija
Istorija
1967 m. Federacija buvo sujungta kartu su kaimyniniu Pietų Arabijos Protektoratu ir iškovojo nepriklausomybę.
Povilas Marengolcas
Biografija
Lietuvos architektų sąjungos narys.
Pietų Arabijos Federacija
Administracinis suskirstymas
left|280px|Federacijos vienetai Federacija buvo dalinama į 17 valstijų, kurioms pradžią davė tradiciniai feodaliniai emyratai, egzistavę čia iki Britanijos valdymo:
Meldikupė
Meldikupė – upė Tauragės rajone dešinysis Jūros intakas, įteka į ją 30,7 km nuo jos žiočių. Išteka į rytus nuo Kęsčių kaimo. Teka pietų, pietryčių kryptimi. Upelį kerta keliai ir, bei geležinkelis Pagėgiai – Radviliškis.
Upėvardžio pirminė lytis spėjama *Meldikis, Meldikė, kita žinoma atmaina – Meldė. Visi šie pavadinimai kilę nuo augalo meldas.
Paliepis
Paliepiu vadinama:
Paprastieji ežiai
Paprastieji ežiai (Erinaceus) – ežinių šeimos gentis.
Afrikiniai ežiai
Afrikiniai ežiai (Atelerix) – ežinių šeimos žinduolių gentis.
Rūšys:
Paprastieji ežiai
Tai nedideli gyvūnai, kurių kūnas 13-27 cm ilgio. Sveria 0,4–1,1, prieš žiemos įmygį kartais iki 2 kg. Nugara ir dalis šonų apaugę dygliais. Tarp dyglių auga ilgi, ploni ir reti plaukai. Pilvas apaugęs ilgais ir šiurkščiais rausvais ar pilkais plaukais. Nugaros spalva kintanti – nuo tamsiai rudos iki juodos ar net baltos. Uodega trumpa, vos 1–5 cm ilgio. Galva gana stambi, burnos dalis šiek tiek ištįsusi. Ausys nedidelės, plačios, apvalios.
Gyvena miškų pakraščiuose, kirtavietėse, krūmynuose. Aptinkami taip pat stepėse ir miškastepėse; vengia užpelkėjusių vietų ir aukštų miškų. Dažni agrariniame kraštovaizdyje. Aktyvūs prietemoje ir naktį.
Šiaurinėje arealo dalyje poravimasis prasideda pavasarį, po įmigio. Per metus būna viena vada, kurioje 3–8 jaunikliai. Vos gimę ežiukai jau turi vos pastebimus dyglius. Lytiškai subręsta antraisiais gyvenimo metais. Gyvena apie 6 metus.
Turniu
Turniu – miestas rytinėje Prancūzijoje, Burgundijoje–Franš Kontė, dešiniajame Sonos krante, 20 km į šiaurę nuo Makono. 6,2 tūkst. gyventojų (1999). Šv. Filibero bažnyčia (XI a. pradžia, anksčiau priklausė benediktinams) ir vienuolynas. Apylinkėse auginama daug vynuogių, todėl miestelio ekonomika daugiausia remiasi vyndaryste. Pro Turniu eina geležinkelis Paryžius–Lionas, yra geležinkelio stotis, muzikos mokykla, licėjai, kolegija, trys mokyklos.
Dvisporis pievagrybis
Dvisporis pievagrybis, šampinionas (agaricus bisporus) – pievagrybinių (Agaricaceae) šeimos, pievagrybių (agaricus) genties grybų rūšis. Valgomasis grybas.
Išvaizda ir savybės
Kepurėlė 5–10 cm skersmens, tvirta ir mėsinga, iš pradžių beveik apvali, vėliau iškili ir galiausiai paplokščia, kraštai užsirietę žemyn. Spalva nuo purvinai baltos (būdinga dirbtiniu būdu užaugintiems), iki šviesiai rudos. Lakšteliai platūs ir tankūs, priaugtiniai, spalva pereinanti nuo rausvos iki tamsiai rudos. Luobelė padengta koncetriškais plaušeliais arba šiek tiek tamsių žvynelių. Kotas storas, 3–8 cm ilgio, prie pagrindo gumbiškai sustorėjęs, storu plaušingu žemyn nukreiptu rinkiu. Kartais būna tuščiaviduris. Trama minkšta, medienos kvapo, balta, perpjauta parausta.
Literatūra
Didysis gamtos vadovas „Grybai“ išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004 m., (135 psl.) ISBN 9955-573-65-1
Nebūtkiemis
Nebūtkiemis – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybės vakaruose, 2 km į šiaurę nuo Vištyčio miestelio, pasienyje su Karaliaučiaus kraštu. Kaimo įžymybė – Vištyčio akmuo, trečiasis pagal dydį riedulys Lietuvoje (aukštis 3 m, ilgis 6 m, plotis 4 m). Prie kelio.
Atamis
Atamis  – miestas Japonijoje, Šidzuokos prefektūros rytuose; kurortas. 38 tūkst. gyventojų (2012 m.).
Geografija
Atamis įsikūręs šiaurinėje Idzu pusiasalio dalyje ant dalinai panirusios vulkaninės kalderos šlaitų, priešais Sagamio įlanką. Pavadinimas pažodžiui reiškia „karštas vandenynas“, paminint žymias miesto karštąsias versmes onsen. Miestui priskiriama įlankoje esanti Hacušimos sala. Didžioji dalis Atamio miesto patenka į Fudži-Hakonė-Idzu nacionalinį parką. Dėl šiltos Kurošio srovės miesto apylinkėse vyrauja jūrinis klimatas su karštomis, drėgnomis vasaromis ir trumpomis žiemomis.
Istorija
Atamis kaip karštųjų versmių kurortas žinomas nuo VIII a. Edo laikotarpiu visa Idzu žemės teritorija buvo valdoma Tokugavos šiogūnato. Po 1889 m. kadastrinės reformos Meidži laikotarpyje, Atamis buvo prijungtas prie Šidzuokos Kamo apskrities. 1894 m. birželio 11 d. gyvenvietei buvo suteiktas miestelio statusas, o 1896 m. jis paskirtas Tagatos apskrities administraciniu centru.
1923 m. Didžiojo Kanto žemės drebėjimo epicentras buvo giliai po Idzu Ošimos sala Sagamio įlankoje, netoli Atamio, todėl miestelis kaip ir kitos Kanto regiono savivaldybės smarkiai nukentėjo. Atamį užliejo 35 m aukščio cunamio banga, nušlavusi miestelį ir paskandinusi 300 žmonių.
Šiandieninis Atamio miestas įkurtas 1937 m. balandžio 10 d. sujungus Atamio miestelį su kaimyniniu Tagos kaimu. Po to, kai 1950 m. Japonijos vyriausybė Atamį paskelbė „tarptautiniu turizmo ir kultūros miestu“, apylinkėse sparčiai ėmė kurtis dideli kurortiniai viešbučiai. Šitai dar paspartino 1964 m. mieste įrengus greitosios Tōkaidō Shinkansen traukinio linijos stotelę. Be savo žymiųjų versmių, Atamis taip pat garsėjo ir onsen geišomis. Dėl 10-ojo dešimtmečio Japonijos ekonominės krizės, sumažėjo turistų srautai į Atamio miestą, tačiau ekonomika atsigavo, kai gyventojai ėmė teikti apgyvendinimo paslaugas žmonėms, vykstantiems į netoliese esančius Tokijo ir Jokohamos miestus.
24-asis Japonijos komunistų partijos Kongresas 2006 m. sausį vyko Atamio mieste.
Ekonomika
Miesto ekonomika stipriai remiasi karštųjų versmių turizmu. Komercinė žvejyba taip pat laikoma svarbia pramonės šaka.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė yra japoninis abrikosas, medis – sakura, paukštis – paprastasis kiras.
Pskovo metraščiai
Pskovo metraščiai – XIV–XVII a. Pskove rašyti senovės rusų metraščių sąvadai. Juose esama vertingų duomenų iš Šiaurės vakarų Rusijos žemių kovų su Livonijos ordinu, tų žemių santykių su LDK ir Abiejų Tautų Respublika, iš miestų ir Pabaltijo tautų istorijos.
Pskovo metraščius tyrė ir skelbė istorikas A. Nasonovas.
Eliziejaus laukai
Graikų mitologijoje Eliziejaus laukai – Rojus, skirtas didvyriams, kuriems dievai suteikė nemirtingumą. Manoma, kad kilo iš miniečių tikėjimo. Homeras savo užrašuose mini, kad Eliziejaus laukai yra tobulos palaimos šalis Žemės krašte, ant Okeano krantų. Panašiai ir Hesiodas apibūdina Palaimintąsias salas. Ankstyvieji autoriai mini, kad į Eliziejaus laukus patekdavo tik tie, kuriems dievai suteikdavo nemirtingumą. Tačiau Hesiodo laiku Eliziejaus laukai tapo vieta, kur patenka palaimintieji. Ir tik nuo Pindaro pradėta teigti, kad ten patekdavo dorai gyvenę žmonės.
Ruponių apylinkė
Ruponių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Miciškių apylinkės ir Gudžiūnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Linkuvos apylinkės.
Laivyno admirolas (Rusija)
thumb|right|150px|Laivyno admirolo (Rusija) antpetis Laivyno admirolas (Rusija)  – aukščiausias Rusijos Federacijos Karinio jūrų laivyno karinis laipsnis. Jis ekvivalentiškas Rusijos kariuomenės armijos generolui ir buvusiam TSRS laivyno admirolui.
Dabartinės Rusijos ginkluotosiose pajėgose yra vienintelis karinis laipsnis, aukštesnis už laivyno admirolą – tai Rusijos Federacijos maršalas.
Rusijos laivyno admirolai
Ammiraglio della flotta
Hieronimovas
Hieronimovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. kaimas priklausė Jadvygai Olizarovai.
Bitinai (Vilnius)
Bitinai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Skirlėnų.
Kartupėnų piliakalnis
Kartupėnų piliakalnis (A689K 1P) – piliakalnis Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Kartupėnų kaime (Skirsnemunės seniūnija), Nemuno dešiniajame ir Kartupio kairiajame krantuose, kyšulio gale. miniatiūra|200px|left|Takas pilakalnio šlaite thumb|200px|left|Kartupėnų piliakalnis nuo Nemuno pakrantės thumb|100px|left|Kartupėnų piliakalnio informacinė lentelė.
Piliakalnis
Kartupėnų piliakalnis dar vadinamas Kiaukalniu, Sargučiu. Iš vakarų ir šiaurės vakarų piliakalnį juosia Kartupis, iš pietų - Nemuno slėnis, šiaurės rytų pusėje tęsiasi aukštuma, nuo kurios jis atskirtas 25 m pločio (viršuje) ir 2,5 m gylio grioviu bei 7 m aukščio ir 21 m pločio pylimu, supiltu aikštelės r. gale. Šlaitai statūs, 20 m aukščio. Aikštelė stačiakampė, 36x28 m dydžio. Piliakalnio šiaurės vakarų šlaite, 4 m žemiau aikštelės, yra 2 m pločio terasos liekanų. Piliakalnio šiaurės rytų papėdėje, kyšulio tęsinyje, yra senovės gyvenvietė. Piliakalnis datuojamas XIII a.-XIV a. Jis apardytas, jo aikštelės šiaurinę ir vakarinę dalis nuplovė Kartupio upelis, pastaruoju metu tvarkomas.
Istorija
Ant piliakalnio stovėjo Bisenės pilis (Bisena, Bisin), kurią 1283 m. žiemą sudegino Vokiečių ordinas, pirmoji kryžiuočių užpulta pilis Lietuvoje. Ji buvo atstatyta, vėl du kartus, vasarą ir rudenį pulta 1313 m., 1316 m. sudeginta. Pilis priklausė gynybinei sistemai, buvusiai palei Nemuną, joje budėjo Lietuvos didžiojo kunigaikščio skiriama įgula. Petras Dusburgietis mini, kad 1307 m. joje buvo 85 kariai.
Greatest Hits (Red Hot Chili Peppers albumas)
„Greatest Hits“ – antroji Kalifornijos roko grupės „Red Hot Chili Peppers“ geriausių dainų kompiliacija, išleista 2003 m. lapkričio 18 d.
Kadangi pirmoji kompiliacija („What Hits!?“, išleista 1992 metais) apėmė visą grupės kūrybą nuo pirmojo albumo, „The Red Hot Chili Peppers“, išleisto 1984 metais, iki ketvirtojo, „Mother's Milk“, pasirodžiusio 1989-aisiais, „Greatest Hits“ tarsi pratęsia ją, įtraukdama dainas, sukurtas nuo 1989 iki pat 2002 metų, kai buvo išleistas „By The Way“. Būtent šiuo laikotarpiu grupė tapo žinoma visame pasaulyje ir prasiveržė į roko pasaulio viršūnes. Stevie Wonderio dainos koveris „Higher Ground“, pirmasis pralaužęs ledus, yra įtrauktas į abu rinkinius.
Pažymėtina, kad tik viena daina iš „One Hot Minute“ albumo – „My Friends“ – pakliuvo į rinkinį. Tai gali būti paaiškinama tuo, jog „Red Hot Chili Peppers“ gitaristas Johnas Frusciante nemėgsta to laikotarpio dainų, kadangi vietoj jo tada gitara grojo Dave'as Navarro, o pats Frusciante buvo įklimpęs į narkotikų liūną, ir tai buvo viena iš tamsiausių jo gyvenimo dalių.
Taip pat į akis krenta net keturių hitų nebuvimas: Ypač stebėtinas „Can't Stop“ nebuvimas, kadangi tai buvo viena iš pagrindinių dainų, nulėmusių „By The Way“ albumo sėkmę visame pasaulyje. Kita vertus, 2006 metų pradžioje, prieš išleidžiant „Stadium Arcadium“, grupės bosistas Michaelas „Flea“ Balzary pripažino, jog tuo metu grupę draskė nesutarimai ir jis netgi svarstė galimybę ją palikti dėl konfliktų su Johnu Frusciante, tad tikėtina, jog tuolaikiniai nesutarimai ir buvo viena iš priežasčių, kodėl tiek „Can't Stop“, tiek ir „The Zephyr Song“ liko už rinkinio borto.
Rinkinio sudėtis
Visų dainų autoriai yra Anthony Kiedis, Johnas Frusciante, Michaelas „Flea“ Balzary ir Chadas Smithas. Išimtys:
DVD
Kartu su „Greatest Hits“ kompaktiniu disku buvo išleistas ir DVD su geriausiais grupės vaizdo klipais.
Endrikavas
Endrikavas – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Požerės.
Italijos frontas (Pirmasis pasaulinis karas)
Italijos frontas (, „Kalnų karas“) buvo mūšių serija ties Austrijos–Vengrijos ir Italijos siena nuo 1915 iki 1918 m., Pirmojo pasaulinio karo metu. Po slaptų pasižadėjimų Sąjungininkams Londono sutartimi, Italija pradėjo karo veiksmus, siekdama aneksuoti Austrijos Litoralį ir šiaurinę Dalmatiją, taip pat Trento provinciją bei Pietų Tirolį. Nors Italija tikėjosi prisijungti šias teritorijas staigiu puolimu, fronto kovos pobūdis greitai perėjo į pozicinį karą, panašų į kovą Vakarų fronte, tik dideliame aukštyje, su labai šaltomis žiemomis. Kova fronte privertė daugybę gyventojų pakeisti savo gyvenamąją vietą, taip pat daugelis mirė pabėgėlių stovyklose dėl maisto stygiaus. Italų pergalė Vitorijo Veneto mūšyje ir Austrijos-Vengrijos skilimas užbaigė visus karinius veiksmus regione.
Prieškario laikotarpis
Nors Italija kartu su Austrija-Vengrija ir Vokietija priklausė Trilypei sąjungai, ji nepaskelbė karo 1914 m. rugpjūtį, grįsdama savo sprendimą tuo, kad šis aljansas – gynybinio pobūdžio, todėl Austrijos-Vengrijos agresija neįpareigojo Italijos įsitraukti į konfliktą. Italija nuo pat Vienos kongreso 1814–1815 m., kai dalis Italijos regionų buvo perduota Austrijos imperijai dėl jų varžėsi su Austrija-Vengrija.
Dar svarbiau, radikalus nacionalistinis politinis judėjimas Neišpirkta Italija, įkurtas XIX amžiaus devintą dešimtmetį, pradėjo teigti, jog etniškai itališkos Austrijos-Vengrijos žemės Litoralis ir Tirolio grafystė turi priklausyti Italijai. XX amžiaus antro dešimtmečio pradžioje ekspansionistinės judėjimo idėjos buvo labai populiarios tarp Italijos politinio elito. Šių italų apgyvendintų Austriškų regionų aneksija tapo pagrindiniu Italijos karo uždaviniu, panašiu į Prancūzijos tikslą atgauti Elzaso ir Lotaringijos regionus iš Vokietijos. Nepaisant to, iš 1,5 milijono žmonių, gyvenusių tose Austrijos-Vengrijos žemėse, tik 45 % kalbėjo itališkai, o kitą dalį gyventojų sudarė slovėnai, vokiečiai ir kroatai. Šiaurinėje Dalmatijoje, kuri taip pat buvo vienas iš Italijos karinių tikslų, itališkai kalbančių gyventojų populiacija sudarė tik 5 %.
Ankstyvuosiuose karo etapuose Sąjungininkų diplomatai įsiteikinėjo Italijai, siekdami jos įstojimo į Sąjungininkų aljansą. Tokie diplomatiniai ryšiai baigėsi Londono sutartimi 1915 m. balandžio 26 d., kuria Italija atsisakė visų įsipareigojimų Trilypei sąjungai. Gegužės 23 d. Italija paskelbė karą Austrijai-Vengrijai.
Italijos įsitraukimas į karą buvo planuojamas slapta, pagal 1915 m. Londono sutartį. Sutartis buvo pasirašyta Britanijos užsienio reikalų sekretoriaus Edvardo Grėjaus, Italijos užsienio reikalų ministro Sidnio Sonino ir Prancūzijos užsienio reikalų ministro Džiulijaus Kambono.
Pirmieji Isonzo upės mūšiai
Pirmieji Isonzo upės mūšiai buvo pradėti italų, norint užimti Goricijos miestą ir Kraso plynaukštę.
Puolimų pradžioje Italija turėjo tris kartus daugiau karių nei Austrija-Vengrija, bet pastarieji nesugebėjo prasiskverbti pro stiprias Austrijos-Vengrijos gynybines linijas palei Julijos Alpes bei Goricijos regiono šiaurės vakarų aukštumas. Pagrindinė priežastis buvo tai, jog austrų pajėgos buvo sutelktos aukštesnėse vietovėse, todėl italai savo puolimą turėjo atlikti kopdami aukštyn. Nepaisant aukštesnių Italijos armijos pareigūnų profesionalumo, italų kariai nebuvo tinkamai pasiruošę bei stokojo moralės.
Kaip ir dauguma tuometinių kariuomenių, Italijos kariuomenė transportui naudojo arklius, kuriems nepavykdavo pakankamai greitai gabenti įvairių reikmenų nelygiose Alpių kalnyno vietovėse. Taip pat naujai paskirtas italų vadas Luidžis Kadorna buvo labai nepopuliarus tarp Italijos karių. Be to, puolimą, kaip ir Italijos-Turkijos kare Libijoje 1911–1912 m. stabdė įrangos ir amunicijos trūkumas.
Po dviejų savaičių italai pabandė surengti dar vieną puolimą (tik šįkart su daugiau artilerijos), bet vėl buvo nugalėti. Dar viena ataka, pasitelkiant 1 200 sunkiųjų ginklų, buvo surengta spalio 18 d. ir tęsėsi iki lapkričio 4 d., bet italai vėl nepasiekė savo tikslo.
Asiago puolimas
Po Italijai atsidūrus aklavietėje austrų pajėgos pradėjo planuoti kontrataką Trento provincijoje ir nukreipė savo pajėgas link Asiago plynaukštės siekiant pasiekti Po upę ir taip atskirti antrąją, trečiąją ir ketvirtąją Italijos armijas šiaurės rytų Italijoje. Puolimas buvo pradėtas 1916 m. kovo 11 d., pasitelkiant 15 divizijų, bet atakos tikslas taip ir nebuvo pasiektas.
Vėlesni Isonzo upės mūšiai
thumb|220px|Austrijos-Vengrijos produktų tiekimo linija per [[Vršičiaus perėja|Vršičiaus perėją 1917 m. spalį]]
Vėliau 1916 m. palei Isonzo upę vyko dar keturi mūšiai. Šeštasis Isonzo upės mūšis, pradėtas italų 1916 m. rugpjūtį, tapo daug sėkmingesniu italams nei ankstesni. Šis puolimas nesuteikė jokio strateginio pranašumo, bet jiems pavyko užimti Goricijos miestą ir tai pakėlė karių moralę. Septintajame, Aštuntajame ir Devintajame Isonzo upės mūšyje, vykusiuose nuo 1916 m. rugsėjo 14 iki lapkričio 4 d., nebuvo pasiekta jokių įspūdingų rezultatų, tik išaugo ir taip nusilpusių abiejų armijų nuostoliai.
Nuo 1915 m. gegužės iki 1917 m. rugpjūčio italų kariai turėjo dalyvauti viename puolime per tris mėnesius – tai dažniau nei buvo reikalaujama iš karių Vakarų fronte. Negana to, Italijos kariuomenė pasižymėjo ypatinga disciplina, bausmės už pažeidimus buvo daug griežtesnės nei vokiečių, prancūzų ar britų kariuomenėse.
Artilerijos ugnis uolėtose Italijos vietovėse sukeldavo 70 % daugiau nuostolių nei lygiose Belgijos ir Prancūzijos vietovėse. 1917 m. rudens pabaigoje italų armija neteko daug karių, tačiau karo pabaigos vis dar nebuvo matyti. Visai kitaip atrodė austrų valdžios atstovams. Rugpjūčio 25 d. imperatorius Karolis I parašė Vokietijos kaizeriui tokį laišką: „''Patirtis, įgauta vienuoliktame mūšyje, verčia mane manyti, kad dvyliktame seksis dar prasčiau. Mano kariuomenės vadai ir drąsūs kariai nusprendė, kad tokiai situacijai galima užbėgti už akių tik surengus išankstinį puolimą. Deja, mes neturime priemonių, kurios reikalingos mūsų kariams.''“
1916 m. gruodžio 13 dieną, pavadintą „Baltuoju penktadieniu“, per sniego laviną Dolomitinėse Alpėse žuvo 10 000 karių.
1917 m. vokiečių karių atvykimas į frontą
left|thumb|300px|[[Kaporeto mūšis ir italų atsitraukimas link Pjavės upės, 1917 m. spalis-lapkritis]]
Po nedidelių laimėjimų Dešimtame Isonzo upės mūšyje italai nukreipė savo ataką prieš austrų priekines linijas dviem kryptimis: į šiaurę ir į rytus nuo Goricijos. Austrai apsigynė rytuose, bet italų pajėgos, vadovaujamos Luidžio Kapelo, sugebėjo prasibrauti pro priekines austrų linijas ir užimti Banjšice plynaukštę. Strategiškai italai jau buvo beveik nugalėję, bet negalėjo šios pergalės užsitikrinti, nes produktų tiekimo linijos nepakankamai greitai aprūpino frontą. Italų priekinės linijos buvo priverstos atsitraukti.
Po Vienuoliktojo Isonzo upės mūšio austrai sulaukė be galo reikalingo pastiprinimo iš Vokietijos armijos, atvykusio po nesėkmingo 1917 m. liepos mėnesio rusų puolimo, organizuoto Aleksandro Kerenskio. Vokiečiai Austrijos fronte naudojo infiltravimosi taktiką ir padėjo parengti naują puolimą. Tuo tarpu maištai ir krentanti karių moralė silpnino Italijos armiją. Kariai gyveno blogomis sąlygomis ir dalyvavo atakoje po atakos, dažniausiai duodavusios minimalią arba jokios naudos.
1917 m. spalio 24 d. austrai ir vokiečiai pradėjo Kaporeto mūšį, pasitelkdami milžiniškas artilerijos pajėgas ir pėstininkus, kurie, naudodamiesi moderniomis infiltravimosi taktikomis, aplenkė stipriausius priešo taškus ir smogė Italijos pajėgoms iš užnugario. Pirmos dienos pabaigoje italai atsitraukė 19 kilometrų iki Taljamento upės.
Pjavės upės mūšis (1918 m. birželis)
Milžinišku greičiu užimančių svarbias pozicijas austrų produktų tiekimo linijos nebespėjo aprūpinti, todėl jie buvo priversti sustoti ir persigrupuoti. Italai buvo nustumti iki savo gynybinių linijų prie Pjavės upės, šalia Venecijos. Jų armijos aukų skaičius šiame kare pasiekė 600 000, todėl Italijos vyriausybė paragino stoti į armiją visus 99-ųjų berniukus. T. y. tuos vaikinus, kuriems tuo metu buvo 18 metų. 1917 m. lapkritį britų ir prancūzų kariai pradėjo stiprinti italų frontą. Daug svarbesnė nei karinis pastiprinimas buvo britų, prancūzų ir britų pagalba svarbiomis medžiagomis (anglimis, plienu ir t. t.), kurių Italijai visuomet labai trūkdavo. 1918 m. pavasarį Vokietija patraukė savo karius iš Italijos fronto, ruošdama juos Pavasario puolimui Vakarų fronte.
Tuomet austrai pradėjo diskutuoti, kaip būtų galima užbaigti karą Italijoje. Austrijos-Vengrijos generolai nerado bendro sprendimo, kaip turėtų būti surengtas galutinis puolimas. Austrijos Erchercogas Josifas Augustas nusprendė rengti puolimą dviem kryptimis, nors ir buvo žinoma, kad tokiu atveju kalnuose dvejoms Austrijos-Vengrijos armijoms nepavyks bendrauti tarpusavyje.
Pjavės upės mūšis prasidėjo apgaulinga ataka netoli Tonalio perėjos, kurią italai lengvai atrėmė po dviejų dienų kovos. Austrų dezertyrai išdavė artėjančios atakos planus italams ir tai leido pastariesiems perkelti savo dvi armijas tiesiai link Austrijos armijos smaigalio. Kitam smaigaliui, vadovaujamam generolo Svetozar Boroević von Bojna, iš pradžių sekėsi gerai, bet vėliau orlaivis susprogdinimo jų produktų tiekimo linijas bei atvyko italų pastiprinimas.
Lemiamas Vitorijo Veneto mūšis (1918 m. spalis–lapkritis)
left|thumb|300px|Italijos frontas [[1918 m. ir Vitorijo Veneto mūšis.]] thumb|250px|Austrijos-Vengrijos apkasai Ortleryje, [[Alpės|Alpėse, 1917 m.]]
Po Pjavės upės mūšio Sąjungininkai nesurengė jokios kontratakos. Mūšio metu Italijos armija patyrė milžiniškus nuostolius ir manė, kad puolimas būtų pavojingas sprendimas. Generolas Armando Dijazas laukė pastiprinimo iš Vakarų fronto.
1918 m. spalį Italija pagaliau turėjo pakankamai karių, kad būtų galima pradėti puolimą. Jo tikslas buvo Vitorijo Veneto miestas, esantis prie Pjavės upės. Italijos armija prasiskverbė pro fronto spragą netoli Satilės miesto ir prisijungė prie pastiprinimo, sunaikinusio austrų gynybines linijas. Lapkričio 3 d. 300 000 austrų karių pasidavė.
Lapkričio 3 d. Austrija-Vengrija nusiuntė paliaubų vėliavą italų vadui, prašydama paliaubų ir taikos sąlygų. Sąlygos buvo sutartos telegrafu kartu su Sąjungininkų valdžios organais Paryžiuje ir austrų vadu. Paliaubos su Austrija buvo pasirašytos Villa Giusti, netoli Padujos, lapkričio 3 d. ir įsigaliojo lapkričio 4 d. Trečią valandą po pietų Austrija ir Vengrija pasirašė atskiras paliaubas, po kurių nuversta Habsburgų monarchija ir Austrija-Vengrija žlugo.
Aukos
Bendras aukų skaičius Isonzo upės mūšiuose buvo milžiniškas. Maždaug pusė karo aukų – apie 300 000 iš 600 000 – nukentėjo būtent ten. Austrijos-Vengrijos aukų skaičius, nors ir nebuvo toks didelis kaip Italijos, bet siekė maždaug 200 000 (iš bendro 1 200 000).
Šiaurinės Dalmatijos okupacija
1918 m. lapkritį, besibaigiant kariniams veiksmams regione, Italijos kariuomenė užgrobė didelę dalį Dalmatijos regiono, kuris buvo pažadėtas jai Londono sutartimi. 1918 m. lakričio 5-6 d. Italijos pajėgos pasiekė Visą, Lastovą, Šibeniką ir kitas Dalmatijos pakrantės vietoves. 1918 m. admirolas Enrico Millo pasiskelbė save Italijos gubernatoriumi Dalmatijoje.
Asteriskas
Manoma jog simbolis buvo įvestas II amžiuje pr. m. e. graikų filofofo Aristofano, žyminčiojo nuomone neaiškioms ar beprasmėms vietoms žymėti. . Ir dabar neretai žvaigždutės įrašomos vietoje nežinomų ar neįskaitomų teksto dalių, jomis pakeičiama dalis viešai rašomo labai nevartotino žodžio (jei tokį rašyti visgi reikalinga), žymimos atkurtos ar naujai sukurtos žodžių formos. Informatikoje (paieškos užklausose) žvaigždutė neretai panašiai reiškia jog turinys toje vietoje gali būti bet koks (nam* - namas, namai ir pan).
Balstogės Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapija
Balstogės Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapija  – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Balstogės mieste. Parapija įkurta 1900 metais. 1972–1974 m. buvo pastatyta nauja parapijos cerkvė.
Asteriskas
Asterisku tekste taip pat pažymimos išnašos, ypač jei jų nedaug. Jei išnašų puslapyje ne viena, antroji išnaša žymima dviem ir trečioji - trimis žvaigždutėmis ( *, **, ***). Esant daug išnašų žvaigždutės nepraktiškos ir vartojami skaitmenys.
Asteriskais kartais taip skiriamos atskiros teksto dalys ar žymima teksto pabaiga.
thumb|Asteriskai knygos puslapio pabaigoje
Šiuo metu asteriskui skirta labai daug Unicode kodų tačiau praeityje daugelyje rašomųjų mašinėlių jo išvis nebuvo. Oficialus kelias atspaudinti asteriską tokiais įrenginiais yra spausdinti x ir (po žingsio atgal) toje pat vietoje brūkšnelį (-). Taigi rašomosios mašinėlės žvaigždutė buvo šešiakampė.
Kodai
Visus asteriskus galima įterpti HTML seka, pavyzdžiui šešiolikakampis asteriskas (U+273A, ✺) -  ).
Uplankis
Uplankis, Oplankys (Oplankis) – upė Tauragės rajone, dešinysis Jūros intakas, įteka į ją 21,3 km nuo jos žiočių. Išteka Griežpelkių antrajame kaime, prie magistralinio kelio A12. Teka rytų kryptimi.
Dešinysis intakas – Barzupė.
Ties Oplankio kaimu įteka į Oplankio ežerą, truputį aukščiau tos vietos stūkso Gilandžių piliakalnis.
Upės, kaip ir ežero, pavadinimas yra germanizuotas iš *Aplankys. Šis pavadinimas siejamas su aplanka („išlenkimas, vingis“), aplankas („važiavimas aplinkui“).
1399 m.
1399 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Otto Addo
Otas Ado (g. 1975 m. birželio 9 d.) – buvęs Ganos kilmės vokiečių futbolininkas, rungtyniavęs saugo pozicijoje, buvęs Ganos rinktinės žaidėjas; treneris. Rungtyniavo įvairiuose Vokietijos klubuose.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1999 m. vasario 28 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per dvejas rungtynės aikštėje išbuvo 90 minučių. Taip pat dalyvavo 2000 m. Afrikos Tautų taurėje.
Nissan
Nissan Motor Company – 1933 m. japonų įkurtas koncernas, kuris tapo pirmąja Japonijos automobilių įmone, pradėjusia masinę gamybą.
Pagrindiniai modelių kūrimo principai yra originalus dizainas, puikios dinaminės savybės ir vartotojui patogi technologija. 1999 m. buvo sudaryta strategiškai naudinga Nissan ir Renault sąjunga.
Per 72 veiklos metus įmonei vadovavo 15 vadovų. Nuo 2017 m. kompanijai vadovauja Hiroto Saikawa.
Modeliai
Šiuo metu yra gaminama 16 Nissan modelių:
Lenkijos futbolo lygos taurė
Lenkijos futbolo lygos taurė – taurės turnyras, oficiailiai vykstantis nuo 2000 metų. Dalyvauja stipriausių šalies lygų klubai.
Upninkų šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
'''Upninkų šv. arkangelo Mykolo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Upninkuose, atokiau nuo gyvenvietės, Šventosios kairiajame krante, slėnyje netoli Upninkų tilto. Bažnyčia įrengta 1845 m., turi klasicizmo bruožų.
Istorija
Upninkų savininkas Radvila Astikas iki 1477 m. pastatė pirmąją bažnyčią. XVI a. antrojoje pusėje – 1650 m. ją buvo pasisavinę evangelikai reformatai. Katalikų bažnyčia pastatyta 1717 m. Ji 1750 m. perkelta į kitą vietą. XVIII a. veikė parapinė mokykla.
1806 m. bažnyčia sudegė. Laikina įrengta mūrinėje dvaro koplyčioje. Po 1828 m. pastatyta neobarokinė medinė bažnyčia. Ji 1842 m. sudegė. 1844–1845 m. įrengta akmenų mūro dvaro grūdų sandėlyje. Parapijos centras 1845 m. perkeltas į Veprius.
Upninkų dvaro savininkas liuteronas Bulmeringas 1864 m. prašė valdžios bažnyčią uždaryti, o pastatą grąžinti dvarui. Valdžia prašymą atmetė, bet Upninkuose gyventi kunigui neleido. 1863 m. leista atvykstantiems kunigams retkarčiais laikyti pamaldas. Bažnyčia 1907–1911 m. suremontuota, 1912 m. paskirtas kunigas. Klebono rūpesčiu 1915 m. atkurta mokykla. Joje pamokos vyko lietuvių kalba (dėstė klebonas ir dar vienas mokytojas). Klebonas Antanas Gaslauskas su vargonininku apie 1917 m. suorganizavo pavasarininkų kuopą, chorą.
Architektūra
Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, kryžminio plano, su bokšteliu. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jo šiaurės vakarų kampe yra 2 tarpsnių medinė varpinė.
Benua Madona
Benua Madona (arba Madona Benua), kitaip Madona su gėle – paveikslas, priskiriamas italų renesanso dailininkui Leonardui da Vinčiui (1452 - 1519) ir esantis Ermitažo muziejuje Sankt Peterburge.
Apie paveikslą
Spėjama, kad paveikslas sukurtas 1478-80 m. ir buvo vienu pirmųjų savarankiško Leonardo darbų po to, kai jis paliko Andrea del Verrocchio dirbtuves ir pradėjo savarankišką karjerą. Leonardas užrašuose mini, kad 1478 m. jis pradėjo 2 Madonos paveikslus (kitas, spėjama, yra „Madona su gvazdiku“ Senojoje pinakotekoje Miunchene). Paveikslas buvo gerai žinomas to meto dailininkams. Spėjama, kad juo rėmėsi Lorenzo di Credi ir Rafaelis, tapydami savus Madonų paveikslus, kuriuose vaizduojamas kūdikis Kristus, tiesiantis rankas paimti gėlę iš Madonos rankų. „Benua Madona“, savo ruožtu, gali būti paremta kiek ankstesniu Leonardo mokytojo Andrea del Verrocchio darbu. Skirtingai nuo Verrocchio quattrocento stiliaus darbo Leonardo paveikslas įsuptas į švelnius šešėlius ir jame panaudotos Leonardui būdingos chiaroscuro ir sfumato technikos, leidžiančios pavaizduoti paveikslo veikėjus beveik realistiškai tikrais.
Šimtmečiais paveikslas buvo laikomas prarastu, kai 1909 m. jį sensacingai Sankt Peterburge eksponavo architektas Leontijus Benua. Iš to kilo paveikslo pavadinimas. Buvo atsekta paveikslo istorija. Į Benua rankas paveikslas pateko iš jo žmonos tėvo, pirklio Aleksandro Sapožnikovo kolekcijos. Patį paveikslą į Rusiją iš Italijos apie 1790 m. atgabeno pirklys Aleksandras Korsakovas, po kurio mirties jo sūnus pardavė paveikslą Sapožnikovui. Leontijaus žmona Marija Benua apie 1912 m. nusprendė jį parduoti. Žymus to meto paveikslų perpardavinėtojas Joseph Duveen pasiūlė 500 000 frankų už jį. Rusijos visuomenė organizavo rinkliavą, kad paveikslą būtų galima nupirkti ir jis liktų Rusijoje. Marija Benua, taip pat, norėjo, kad jis liktų Rusijoje. Paveikslą už beveik simbolinę 150 000 rublių sumą 1914 m. įsigijo Ermitažas. Suma buvo išmokėta dalimis, kurių paskutinė jau po Spalio revoliucijos.
Ruošdama paveikslą pardavimui Marija Benua kreipėsi dėl autentiškumo patvirtinimo į vieną įtakingiausių to meto menotyrininkų Bernardą Berensoną. Bernardas Berensonas taip aprašo įspūdžius: „''Vieną nelaimingą dieną buvau pakviestas susipažinti su „Madona Benua“ ... Šiurpokas senutės vaiduoklis žaidžia su kūdikiu: jo veidas primena tuščią kaukę, prie kurios pridurtas išsipūtęs kūnelis ir galūnės ... Ir visgi man teko pripažinti, kad šis siaubingas kūrinys priklauso Leonardui da Vinčiui.“''
Vindzoras
Vindzoru vadinama daug vietovių ir kitų objektų, kurių dauguma istoriškai (kartais ir visai netiesiogiai) susiję su Vindzorų dinastija – Anglijos karališkąja gimine:
Be to, Vindzoras yra anglosaksų šalyse paplitusi anglų kilmės pavardė.
Birbintė
Birbintė – upė Pagėgių savivaldybėje, dešinysis Jūros intakas.
Road Trippin' Through Time
„Road Trippin' Through Time“ – amerikiečių roko grupės „Red Hot Chili Peppers“ dainų rinkinys, išleistas 2011 m. ir, kadangi buvo skirtas tik reklamai, buvo niekada neparduodamas. Visos dainos, esančios rinkinyje, yra iš ankstesnių grupės albumų, išleistų „Warner Bros.“ įrašų kompanijoje.
Birbintė
Išteka į vakarus nuo Mažrimaičių. Teka rytų, šiaurės rytų kryptimis.
Upėvardis siejamas su birbinta („klanas, valka“), šis susijęs su 🇬🇷 „purvas, nešvarumai“, „vanduo“,  „pelkė“.
Fidžio herbas
Fidžio herbas buvo įteisintas 1908 m. liepos 4 d. Fidžio herbo skydas pavaizduotas ir šalies vėliavoje.
Triškonių apylinkė
Triškonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Blikonių apylinkės ir dalies Draudelių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Linkuvos apylinkės ir Pašvitinio apylinkės.
Komandorija
Komandorija ( (britų), commandery (JAV)) - mažiausias administracinis riterių ordino valdomų žemių vienetas. Komandoriją paprastai sudarydavo pilis ir ją supančios, iš jos valdomos žemės. Komandoriją valdė komandoras.
Žodis komandorija kilęs iš, o šis - iš (commendare 'patikėti, pavesti'). Lotyniškai komandoriją vadindavo ir commendæ.
Pirmosios komandorijos buvo sukurtos Hospitaljerų (Maltos) Ordino žemėse, vėliau - Vokiečių ordino ir kitų riterių ordinų valdose. Vokiečių ordino komandorijos vadinamos komtūrijomis. Tamplierių ordino komandorijos vadinosi preceptorijos.
Commandry
Gatautiškė
Gatautiškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Požerės, pietiniame Lūksto ežero krante, prie.
Malmė
Malmė – trečiasis pagal dydį Švedijos miestas, esantis piečiausioje šalies provincijoje Skonėje. Stambus pietų Švedijos transporto centras. Veikia prekybos uostas, geležinkeliai ir automobilių keliai jungia Malmę su Stokholmu ir Geteborgu. Eresundo tiltas jungia su Danijos sostine Kopenhaga. Mieste išplėtota laivų statyba, mašinų, chemijos, maisto produktų, chemijos, farmacijos, elektronikos pramonė. Veikia daug teatrų, muziejų, simfoninis orkestras.
Miestas yra vienas iš Europos plytų gotikos kelio stočių. Tai vienas anksčiausiai industrializuotų Skandinavijos miestų.
Sportas
Malmėje 1958 m. vyko VI pasaulio futbolo čempionatas, o 1992 m. – IX Europos futbolo čempionatas.
Romualdas Kvintas
Biografija
1960–1971 m. mokėsi Telšių 3-ojoje vidurinėje mokykloje. 1975–1981 m. studijavo Lietuvos dailės institute. 1982–1990 m. ir 1993–1994 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas. Nuo 1983 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Nuo 1990 m. laisvas menininkas. Nuo 2001 m. Niujorko skulptorių Gildijos narys.
Kūryba
Nuo 1979 m. dalyvavo parodose ir simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Olandija, JAV, Slovakija, Vokietija, Prancūzija ir kitur). Individualios parodos:
Amama Mbabazi
Patrikas Amama Mbabazis (Patrick Amama Mbabazi; g. 1949 m. sausio 16 d.) – ilgametis Ugandos teisininkas ir politikas. Nuo 2011 m. gegužės 24 d. – Ugandos ministras pirmininkas. Prieš šias pareigas, nuo 2009 m. vasario iki 2011 m. gugužės, dirbo saugumo ministru. Taip pat, nuo 2010 m. birželio iki 2011 m. birželio, vadovavo Nacionaliniam pasipriešinimo judėjimui. Nuo 2003 m. Amama Mbabazi – Ugandos parlamento narys.
Balstogės Visų Šventųjų stačiatikių parapija
Balstogės Visų Šventųjų stačiatikių parapija  – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Balstogės mieste. Parapija įkurta 1982 m. birželio 16 dieną. Parapija pavadinta Visų šventųjų garbei. 1892–1894 m. buvo pastatyta parapijos Balstogės Visų Šventųjų cerkvė.
Sisteminė magistralė
Sisteminė magistralė (FSB – front side bus arba system bus) – dvikryptė duomenų magistralė, kuri perneša elektroninį informacijos signalą tarp procesoriaus (CPU) ir kitų įrenginių (RAM, vaizdo plokščių magistralės, kietieji diskai, BIOS ir kiti).
Pirmuosiuose kompiuteriuose signalai magistrale būdavo perduodami tik tarp procesoriaus ir kurio nors kito įrenginio. Šiuolaikine magistrale duomenys gali būti perduodami ir tarp dviejų periferinių įrenginių (tarkim, atminties ir grafikos išvedimo schemos). Dažniausiai duomenys vienu metu gali būti perduodami tik tarp dviejų įrenginių, tačiau žinomi magistralės segmentatoriai kurie laikinai "padalija" magistralę, ir tuomet tarpusavyje informacija vienu metu gali keistis gali ir keletas įrenginių porų.
Skirtingų kompiuterių magistralės gali skirtis, tačiau iš esmės visada būna adreso, duomenų ir valdymo signalų grupės. Įprastinėje magistralėje signalai būna dvejetainiai. Visų išorinių įrenginių ir procesoriaus vienavardžiai magistralės signalų kontaktai sujungiami tarpusavyje. Tai leidžia nesunkiai pridėti naujus įrenginius (tarkim, išplėsti atmintį), kadangi jokių jau esančių sujungimų keisti nereikia.
Adreso signalai
Adreso signalų grupė perduoda dvejetainį skaičių, nusakantį į kurį išorinį įrenginį ar atminties ląstelė šiuo metu kreipiasi procesorius ar kitas "aktyvus" įrenginys. Šis "aktyvus įrenginys" ir yra atsakinga už adreso signalo formavimą. Pavyzdžiui, Intel 8080 procesorius turėjo 16 adreso signalų, kurie dvejetaine sistemą perduodavo vienos iš 65536 atminties ląstelių adresą.
Paprasčiausiuose kompiuteriuose signalus adreso magistralėje formuoja tik procesorius. Kiti aktyvūs įrenginiai atsirado todėl, jog tiesiogiai nustatant adresą ir rašant į atmintį ne per procesorių galimas daug didesnis duomenų perdavimo greitis. Diskų kontroleriai ir kiti panašūs įrenginiai į atmintį paprastai kreipiasi tiesiogiai (procesorius tuo metu turi elektriškai "atsijungti" nuo adresų magistralės).
Duomenų signalai
Duomenų signalų grupė perduoda informaciją. Duomenų magistralės signalus formuoja duomenis perduodantis įrenginys ir nuskaito duomenis priimantis įrenginys. Visi prie magistralės prijungti įrenginiai turi sugebėti elektriškai atjungti savo duomenų išėjimą nuo magistralės, kad jis netrukdytų keistis informacija kitiems įrenginiams. Pavyzdžiui, Intel 8080 procesorius turėjo 8 duomenų signalus kurie vienu metu perduodavo vieną ASCII simbolį ar nedidelį skaičių.
Valdymo signalai
Valdymo signalai nusako duomenų perdavimo kryptį ir kai kada įrenginio tipą (atmintis ar įvedimo/išvedimo įrenginys). Pavyzdžiui, Intel 8080 procesorius turėjo tik du pagrindinius valdymo signalus ("procesorius skaito" ir "procesorius rašo"), tačiau dauguma net ir šį procesorių naudojančių kompiuterių valdymo signalų turi daugiau.
Naujausiuose kompiuteriuose yra naudojamos antro lygio ir trečio lygios atmintys (L2 ir L3), kurios per back side bus jungiamos tiesiai prie CPU. Jos yra greitesnės nei RAM atmintis jungiama prie sistemos per sisteminę magistralę (FSB). Teorinis didžiausias sisteminė magistralės duomenų pralaidumas priklauso nuo konkrečios magistralės pločio (laidumo), jo dažnio ir duomenų persiuntimo per 1 taktą. Pvz., 32-bit (4-bitų) pločio (laidumo) FSB su 100 MHZ dažniu, atlieka 4 persiuntimo per 1 taktą ir turi maksimalų 1600 MB/s pralaidumą. Persiuntimų skaičius per taktą priklauso nuo naudojamos technologijos, pvz., GTL+ teikia 2 persiuntimus/taktą, EV6–4 persnt./taktą ir AGTL+ – 8 persntm./taktą.
Deividas Norvilas
Deivis (tikrasis vardas Deividas Norvilas, g. 1980 m. birželio 13 d. Klaipėdoje) – Lietuvos dainininkas (tenoras), dainų kūrėjas, televizijos laidų ir renginių vedėjas.
Biografija
Muzikinę karjerą pradėjo 1995 m. grupėje „Liūdesio gėlės“, po kelerių metų ją paliko ir tapo solo dainininku. 1997 m. įstojo į S. Šimkaus konservatoriją Klaipėdoje, chorinio dirigavimo specialybę, Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje baigė magistrantūrą. Sukūrė vaidmenų Klaipėdos muzikiniame teatre, Panevėžio muzikiniame teatre, „Domino“ teatre, Kauno muzikiniame teatre („Mafiozas operoje“, „Paryžiaus katedra“, „Monmartro žibuoklė“, „Grafaitė Marica“, „Linksmoji našlė“, „Bučiuok mane, Keit“ ir kt).
Albumas „44 minutės“ „Radiocentro 2000“ muzikiniuose apdovanojimuose nominuotas Geriausio metų albumo kategorijoje, Deivis – Metų atlikėjo kategorijoje. 2005 m. už Bonio Končianu vaidmenį operetėje „Čardašo karalienė“ nominuotas Auksiniam scenos kryžiui geriausio debiutanto kategorijoje. 2006 m. nominuotas Bravo apdovanojimui Metų atlikėjo kategorijoje.
Komunalinis ūkis
Komunalinis ūkis – ūkio posistemė, apimanti miestų ir kitų gyvenviečių statinių ir jų aptarnavimo įmonių, organizacijų, tarnybų visumą. Komunalinio ūkio lygis, veiklos apimtis turi įtakos gyventojų gerovei, buitinėms, sanitarinėms ir gamybos sąlygoms, vandens ir oro švarai, gyventojų darbo našumui.
Deividas Norvilas
Biografija
2007 m. kartu su Renata Ražanauskiene nugalėjo LNK muzikiniame projekte „Žvaigždžių duetai“, laimėję Auksinius mikrofonus.
Nuo 2008 m. per LTV vedė muzikinę laidą „Mūsų dienos kaip šventė“.
2009 m. su daina „Lietuva“ dalyvavo nacionalinėje atrankoje į Euroviziją ir II ketvirtfinalyje užėmė 1-ą vietą, bet buvo pašalintas, įtarus plagiavimu.
2011 m. kartu su šokėja Katerina Voropaj dalyvavo TV3 šokių projekte „Šok su manimi“ ir laimėjo 3 vietą.
2012 m. kartu su drauge, grožio konkursų dalyve ir buvusia TV laidų vedėja Renata Voitechovskaja (buvusia Ražanauskiene) vėl dalyvavo muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai“ („Žvaigždžių duetai 6. Lemiama kova“), laimėjo 2-ą vietą bei sidabrinius mikrofonus.
2012 m. rugsėjo 29 d. vedė Renatą Voitechovskają, kuri po vedybų tapo Norvile. Kartu augina sūnus Emilį (g. 2010 m. kovo mėn.) ir Rėjų (g. 2016 m. Rugsėjo mėn.)
Vaizdo klipai
1999 m. – Eilės (1999 m. LTV muzikinės laidos „Erdvė“ vaizdo klipų konkurse užėmė 4-ą vietą).
Kornelijus Platelis
Kornelijus Platelis (g. 1951 m. sausio 22 d. Šiauliuose) – Lietuvos poetas, eseistas, vertėjas, valsybės veikėjas.
Biografija
1957–1968 m. mokėsi Šiaulių 5-ojoje vidurinėje mokykloje. 1968–1973 m. studijavo Vilniaus inžinerinio statybos instituto Miestų statybos fakultete, įgijo kelių statybos inžinieriaus specialybę. 1973–1975 m. sovietinės armijos karininkas (leitenantas) Rusijoje. 1975–1980 m. Druskininkų statybos valdybos inžinierius. 1980–1988 m. Druskininkų „Eglės“, vėliau „Žilvino“ sanatorijos statybos priežiūros inžinierius. 1988–1991 m. laisvas rašytojas.
1990–1997 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys, 1995–1996 m. savivaldybės mero Vytauto Janonio pavaduotojas, Lietuvos savivaldybių asociacijos prezidento Alio Vidūno pavaduotojas. 1991–1993 m. Lietuvos kultūros ir švietimo ministrų Dariaus Kuolio, Dainiaus Trinkūno pavaduotojas. 1992 m. pasaulinės parodos Expo '92 Sevilijoje Lietuvos ekspozicijos generalinis komisaras. 1996–1998 m. leidyklos „Vaga“ direktorius. 1998 m. gegužės mėn. – 2000 m. lapkričio mėn. – Gedimino Vagnoriaus, Rolando Pakso, Andriaus Kubiliaus Vyriausybėse – Lietuvos švietimo ir mokslo ministras. 2001–2014 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ vyriausiasis redaktorius. 2011–2012 m. ministro pirmininko Andriaus Kubiliaus visuomeninis konsultantas švietimo ir mokslo klausimais.
Nuo 1988 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Nuo 1989 m. Lietuvių PEN centro narys, 1991–1995 m. ir 2003–2007 m. centro pirmininkas. Nuo 1990 m. tarptautinio literatūros festivalio „Poetinis Druskininkų ruduo“ sumanytojas bei organizatorius, nuo 2001 m. organizacijos valdybos pirmininkas. Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos steigėjas ir narys. 1993–1994 m. Lietuvos miestų sąjungos konsultantas. 1997–1998 m. Nacionalinės UNESCO komisijos narys. 1997–1998 m. ir 2005–2009 m. Lietuvos kultūros ir meno tarybos pirmininkas. Nuo 2005 m. Lietuvos meno kūrėjų asociacijos prezidentas. Nuo 2013 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos tarybos narys. Nuo 2014 m. Spaudos, radijo ir televizijos rėmimo fondo tarybos narys.
Qemal Stafa stadionas
Qemal Stafa stadionas – buvęs nacionalinis futbolo stadionas Tiranoje, Albanijoje. Pavadintas Qemal Stafa, Pirmojo pasaulinio karo didvyrio, garbei.