cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geltonosios karštligės vakcina
Geltonosios karštligės vakcina – tai skiepas, skirtas apsaugoti nuo susirgimo geltonąja karštlige. Geltonoji karštligė – tai virusinė infekcija, pasitaikanti Afrikoje ir Pietų Amerikoje. Maždaug 99 % paskiepytųjų per vieną mėnesį po skiepijimo įgauna imunitetą, kuris (manoma) išlieka visą gyvenimą. Vakciną galima naudoti siekiant išvengti ligos protrūkių. Vakcina leidžiama į raumenis arba po oda.
Goco sala
Istorija
Pirmieji gyventojai pasirodė 5 tūkstantmetyje pr. m. e., tikriausiai iš Sicilijos.
Empanada
thumb|right|180px|Argentinietškos empanadas
Goco sala
Istorija
1551 m. liepą į Gocą įsiveržė ir jį nuniokojo osmanai. Jie pavergė visus 5 000 vietinių gyventojų ir išplukdė juos į Libiją.
Goco istorija visada tapatinama su Maltos istorija, nes jį visada valdydavo Malta, išskyrus trumpą laikotarpį nuo 1798 m. spalio 28 d. iki 1800 m. rugsėjo 5 d., kai Napoleonas užkariavo Maltą ir suteikė Gocui autonomijos teises.
Geltonosios karštligės vakcina
Rekomendacijos
Pasaulio sveikatos organizacija (PSO) rekomenduoja įtraukti šią vakciną į profilaktinių skiepų kalendorių visose šalyse, kuriose liga pasitaiko dažnai. Skiepyti rekomenduojama nuo devynių iki dvylikos mėnesių amžiaus kūdikius. Taip pat patartina skiepyti asmenis, keliaujančius į sritis, kur pasitaiko liga. Paprastai po pirmojo skiepijimo papildomų vakcinos dozių skirti nereikia.
Empanada
Empanada – Lotynų Amerikoje, Ispanijoje, Portugalijoje, Filipinuose paplitęs patiekalas. Tai sulenktas tešlos blynas, užpildytas įdaru. Lotynų Amerikoje dažnai parduodamos greito maisto restoranuose.
Frančeskas Petrarka
Frančeskas Petrarka (, 1304 m. liepos 20 d. − 1374 m. liepos 19 d.) – italų poetas, mąstytojas, mokslininkas. Humanistinės renesanso kultūros pradininkas.
Milžinišką autoritetą Petrarka išsikovojo visų pirma savo moksline−humanistine veikla. Jis sukūrė Europos humanistinę kultūrą, padėjo pagrindus mokslui, vėliau pavadintam klasikine filologija.
Biografija
thumb|right|250px|Frančesko Petrarkos kapas Arkvoje Frančeskas Petrarka buvo Florencijos notaro Petrako, Dantės draugo ir politinio vienminčio, sūnus. Jis gimė Areco mieste, kur rado prieglaudą daugelis politinių Florencijos komunos tremtinių. 1312 m. notaras Petrakas su šeima persikėlė į Avinjoną, esantį Prancūzijos pietuose, į kurį prieš septynerius metus buvo perkeltas popiežiaus sostas; jis gavo vietą popiežiaus sekretoriate, o šeimą apgyvendino Karpentros miestelyje. Čia mažasis Petrarka pradėjo eiti mokslus pas apsiskaičiusį lotynistą Konvenevolę da Pratą, kuris įskiepijo jam meilę romėnų literatūrai. Tėvo verčiamas studijavo teisę iš pradžių Monpeljė, vėliau Bolonijos universitete, bet teisininku būti nenorėjo ir 1326 m., po tėvo ir motinos mirties, metė studijas. Grįžęs į Avinjoną, tapo pranciškonu, o tai atvėrė jam duris į popiežiaus dvarą.
1327 m., šventos Klaros bažnyčioje, jis sutiko gražią jauną moterį, kurią ilgus metus šlovino savo eilėse Lauros vardu. Jos dėka jį ėmėsi globoti įtakinga Romos aristokratų Kolonos šeima. 1330 m. Petrarka stojo tarnauti kardinolui Džovaniui Kolonai, kuris suteikė jam galimybę studijuoti antikos rašytojus. Petrarkos biografams pavyko nustatyti, kad Laura gimė apie 1307 m. Avinjone, kilmingoje Novų šeimoje, kad 1325 m. ištekėjo už vietinio aristokrato Hugo de Sado, kad ji pagimdė 11 vaikų ir mirė 1348 maro metais. Tai, kad Laura ištekėjusi moteris, neprieštarauja jos paveikslui Petrarkos eilėse, nes jis vaizdavo Laurą ne mergina, o moterimi; jo eilėraščiuose nėra nė vienos užuominos apie Lauros jausmus jam; nekalbama ir apie artumą jam.
Dar jaunystėje Petrarka pasirodo kaip didžiulio žingeidumo žmogus, mėgstąs keliauti ir aistringai siekiąs pažinti pasaulį ir žmogų. 1337 m. išsipildo sena poeto svajonė: jis pabuvoja Romoje. Petrarką apstulbina ir sužavi antikos ir senosios krikščionybės paminklai.
Grįžęs iš Romos į Avinjoną, Petrarka apsigyvena Vokliūze, už penkiolikos mylių nuo Avinjono, kur ketverius metus (1337−1341 m.) gyvena kaip atsiskyrėlis, užsiiminėdamas sodininkyste, fiziniu darbu ir kurdamas. Vokliūze Petrarka parašė epopėją „Afrika“ lotynų kalba, kuri atnešė Petrarkai didžiojo poeto šlovę − jis buvo vainikuotas laurais Kapitolijuje. To vainikavimo metu, kuris įvyko 1341 m., Petrarka susirinkusiai žmonių miniai pasakė kalbą apie poezijos esmę, pabrėždamas jos didžiulį auklėjamąjį poveikį. „Afrika“ parašyta sekant Vergilijaus „Eneida“. Ji susideda iš 9 giesmių ir liko nebaigta. Tai patriotinis nacionalinis epas, kuriame apdainuojami Scipijono, Afrikos užkariautojo, žygdarbiai.
Empanada
Šis patiekalas kilo iš Galisijos, o vėliau išplatintas po visą ispanakalbį pasaulį. Kiekviena šalis turi savo atskirą empanada. Galisietiška empanada įdaroma žuvimi arba vištiena. Lotynų Amerikoje gaminamos empanadas dažniausiai įdaromos jautiena, sūriu, pupelėmis, bulvėmis. Didelė tešlos įvairovė.
Frančeskas Petrarka
Biografija
Paskutiniuosius dvidešimt gyvenimo metų Petrarka praleido iš pradžių Milano valdovų Viskončių šeimoje (1353−1361 m.), kurie pamėgino pačiame miesto centre sukurti jam aplinką, panašią į tą, kurią jis turėjo Vokliūze, vėliau Venecijoje ir Paduvoje. Įvairių Italijos miestų karaliai ir valdovai kvietėsi poetą pas save. Popiežius Klemensas VI ir jo įpėdiniai kvietė jį sekretoriumi, bet Petrarka vis atsisakydavo tos pelningos tarnybos − nepriklausomybė jam buvo svarbiau už viską.
Visą savo gyvenimą Petrarka ieškojo ir tyrinėjo senovės rankraščius ir šioje srityje padarė nemažai svarbių atradimų: jis rado dvi Cicerono kalbas ir jo laiškus, taip pat svarbiausią Kvintilijano veikalą „Apie oratoriaus mokslą“. Petrarka blogai mokėjo graikų kalbą, ir todėl jo žinios iš antikinės literatūros ribojosi romėnų literatūra. Negalėdamas skaityti Homero originalų, jis naudojosi Homero poemų lotyniškais vertimais.
Pasinaudodamas savo poeto ir mokslininko padėtimi, Petrarka bandė daryti įtaką politiniam šalies gyvenimui. Kaip ir Dantė, jis neskyrė meno nuo politikos ir manė, kad poetas iš prigimties yra tautų mokytojas ir auklėtojas. Panašiai kaip ir Dantė, jis buvo karštas patriotas, kovojęs už Italijos suvienijimą, už jos buvusios galybės atkūrimą. Jis liūdėjo dėl Italijos valstybėlių nesutarimų, skelbė pasiaukojimo bendram tautos reikalui idėją, kvietė atsisakyti smulkių asmeninių interesų.
Tačiau Petrarkos politinė veikla nebuvo vaisinga, nes jo mintis buvo abstraktaus, utopinio pobūdžio ir neatitinkanti konkrečių XIV a. italų gyvenimo sąlygų.
Istorinė Petrarkos lyrikos reikšmė yra ta, kad jis pakreipė italų poeziją nuo mistiškumo, alegoriškumo ir abstraktumo. Petrarkos kūryboje pirmą kartą meilės lyrika ėmė tarnauti realios žemiškos aistros išaukštinimui. Todėl ji suvaidino didžiulį vaidmenį, stiprinant humanistinę pasaulėžiūrą. Petrarkos sukurtas individualistinis stilius tapo lyrinės poezijos kanonu.
Šapalai
Šapalais vadinama:
Druskininkų miesto savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Druskininkų miesto savivaldybės taryba – Druskininkų miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
Teisinis pagrindas
Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Buvo panaikintos savivaldybių pakopos, iki 25 sumažintas savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Rinkimuose dalyvavusios partijos
= Tarybos nariai =
Veikla
Meru išrinktas Vytautas Janonis, jo pavaduotoju Kornelijus Platelis. Administratore paskirta Marytė Rozalienė.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Goco sala
Susisiekimas su Maltos sala
Daugelį metų buvo diskutuojama dėl tilto, jungiančio salas, statymo. 8-ajame XX a. dešimtmetyje jis netgi buvo pradėtas statyti, tačiau darbai buvo atšaukti dėl Goco salos gyventojų protestų.
Po sraigtasparnių oro uosto privatizavimo nebeveikia susisiekimas sraigtasparniais.
Tačiau tarp Maltos ir Goco reguliariai kursuoja keltai. Pagal 2015 m. duomenis, bilietas į abi puses vienam asmeniui kainavo 4,65 euro. Goco salos gyventojams taikomos nuolaidos, todėl kai kurie dažnai į Gocą keliaujantys Maltos salos gyventojai deklaruoja savo gyvenamąją vietą Goco saloje.
Geltonosios karštligės vakcina
Saugumas
Geltonosios karštligės vakcina iš esmės saugi, taip pat ir asmenims, turintiems besimptomę ŽIV infekciją. Gali pasireikšti šis lengvas pašalinis poveikis: galvos skausmas, raumenų skausmas, skausmas injekcijos vietoje, karščiavimas, bėrimas ir kiti. Sunkių alergijų pasireiškia maždaug aštuoniais atvejais iš milijono dozių, sunkių neurologinių problemų – maždaug keturiais atvejais iš milijono dozių, o organų disfunkcija – maždaug trimis atvejais iš milijono dozių. Atrodo, kad šia vakcina skiepytis saugu nėštumo laikotarpiu, todėl ji rekomenduojama nėščiosioms, kurioms kyla pavojus užsikrėsti. Negalima skiepyti asmenų, kurių imuniteto funkcija labai nusilpusi.
Istorija, visuomenė ir kultūra
Geltonosios karštligės vakcina pradėta naudoti 1938 m. Ši vakcina įtraukta į Pasaulio sveikatos organizacijos būtinųjų vaistų sąrašą, kurį sudaro svarbiausi pagrindinės sveikatos priežiūros vaistai. 2014 m. duomenimis vienos dozės didmeninė kaina buvo 4,30–21,30 JAV dolerių. Jungtinėse Amerikos Valstijose šiai vakcinai kasmet išleidžiama apie 50–100 JAV dolerių. Vakcina pagaminta iš susilpnintų geltonosios karštligės virusų.
Eduardas Gabnys
Biografija
Baigė Kauno Juozo Naujalio vidurinę muzikos mokyklą. 1976 m. baigė Lietuvos konservatorijos A. Baikos klasę. 1982–1986 m. studijavo Kijevo konservatorijos asistentūros stažuotėje.
1974–1979 m. Vilniaus J. Tallat Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokyklos, nuo 1977 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, nuo 1994 m. prorektorius, nuo 2005 m. rektorius. Nuo 1998 m. profesorius.
Kūryba
Nuo 1978 m. koncertuoja su akordeonininku G. Savkovu. Vienas ir su G. Savkovu gastroliavo Europos šalyse, JAV, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, dalyvavo tarptautiniuose konkursuose (1989 m. Vokietijoje laimėjo II vietą). Su G. Savkovu sudarė (ir instrumentavo) kūrinių rinkinių akordeonų duetui, parengė kitų leidinių Lietuvos ir Italijos leidykloms. Tarptautinių seminarų Slovakijoje, Latvijoje, atvirų pamokų Didžiojoje Britanijoje, Rusijoje vadovas. Lietuvos ir Baltijos šalių akordeonininkų draugijų, tarptautinių akordeono muzikos festivalių Vilniuje meno vadovas, žiuri pirmininkas.
Karklėnų pagrindinė mokykla
Kelmės rajono Karklėnų pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Karklėnuose (Kelmės raj.), Mokyklos g. 9, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190093254. Steigėjas Kelmės rajono savivaldybės taryba. Mokykla įsikūrusi buvusio Karklėnų dvaro vietoje. miniatiūra|200px|left|Mokykla 2020 m.
Nuo 2013 m. Kelmės rajono Kražių gimnazijos Karklėnų pagrindinio ugdymo skyrius.
Istorija
1905 m. atidaryta valdiška pradinė mokykla. 1925 m. įkurta nauja pradžios mokykla. 1946–1949 m. veikė progimnazija, 1949–1956 m. septynmetė mokykla, 1956–1999 m. vidurinė mokykla. 1957 m. ant sunykusio dvaro pamatų pastatytas mūrinis namas, panašus į buvusius rūmus. Į šį pastatą perkėlė vidurinę mokyklą. Didėjant mokinių skaičiui, prie jo pristatė priestatą.
Nuo 1999 m. veikė Karklėnų pagrindinė mokykla. 2013 m. rugsėjo 1 d. mokykla prijungta prie Kražių gimnazijos.
L. James Sullivan
Leroy James Sullivan, L. James Sullivan, Jim Sullivan – JAV šaunamųjų ginklų konstruktorius. Žinomas kaip šaunamųjų ginklų sumažintų variantų kūrėjas. Jis buvo vienu pagrindinių 5,56 mm lengvojo kulkosvaidžio Ultimax 100 kūrėjų. Jis prisidėjo kuriant šautuvus Ruger M77 ir M16, Stoner 63 ir Ruger Mini-14 (tai sumažintos šautuvų AR-10, Stoner 62 ir M14 versijos).
Po 2007 m. Salivenas ėmė labai kritiškai atsiliepti apie M16 ir M4 šautuvus, kurių kūrime dalyvavo.
Cheres de la Frontera
Cheres de la Frontera (arba tiesiog Cheresas) – miestas Andalūzijoje (pietvakarių ispanija), netoli Kadiso ir Atlanto vandenyno. Išsidėstęs derlingame regione, vyksta prekyba vaisiais, daržovėmis, grūdinėmis kultūromis, gyvuliais, mediena. Miestas garsėja ypatingu chereso vynu. Mieste gaminamas konjakas, buteliai, statinės, cementas. Būdingos siauros, vingiuotos gatvelės, daug vyno rūsių.
Mieste išlikusi maurų tvirtovė, Šv. Jokūbo bažnyčia (XV a.), gotikinė Šv. Mykolo bažnyčia.
Istorija
1145 m. čia egzistavo nepriklausoma valstybė (taifa), kuri vėliau atiteko Almohadams.
1264 m., po Almohadų nusilpimo, atiteko Kastilijos ir Leono karalystei.
Alytaus miesto stadionas
Alytaus miesto stadionas – įvairių paskirčių stadionas Alytuje. Pastatytas 1924 m. Nuo 1993 m. iki 2010 m. vyko stadiono rekonstrukciniai darbai, kurių metu atnaujinta lengvosios atletikos infrastruktūra, išplėstos žiūrovų tribūnos, pakeista futbolo aikštės danga.
2013 m. Europos U-19 futbolo čempionatas
2013 m. Europos U-19 futbolo čempionate liepos 20 d. buvo sužaistos rungtynės tarp Gruzijos ir Prancūzijos (0-0), liepos 23 d. Nyderlandų ir Portugalijos jaunimo komandų (1-4). Liepos 26 d. vyko rungtynės tarp Nyderlandų ir Ispanijos U-19 komandų. Liepos 29 d. stadione buvo žaidžiamas pusfinalis tarp A ir B grupės nugalėtojų.
Danties vainikas
Danties vainikas – matomoji danties dalis, esanti virš dantenų. Dantį čia dengia emalis, po juo yra dentinas, danties viduje - danties pulpa. Ant danties vainiko virš emalio paprastai susidaro plona skaidri plėvelė, sauganti dantį nuo žalingo rūgščių poveikio (nuvalyta ji vėl susidaro per 0,5 h). Virš šios plėvelės susikaupia mikrobų sluoksnis, kurį apdengia vadinamoji baltoji apnaša iš seilių, žuvusių leukocitų, nusilpusio epitelio ląstelių, maisto liekanų. Pirmąją parą šis sluoksnis lengvai (skalaujant burną arba valant dantis) nusivalo. Laiku nepašalintas, jis persisunkia druskomis, kalkėja, iš jo formuojasi dantų akmenys.
Jorkai
thumb|Jorkų rožė Jorkai – Anglijos karališkoji giminė, Plantagenetų giminės atšaka.
Istorija
Dinastijos pradininku laikomas karaliaus Eduardo III (1327-1377 m.) penktasis sūnus Edmundas iš Langlio, kuriam 1385 m. buvo suteiktas Jorko kunigaikščio titulas. Edmundo sūnaus Eduardo sūnėnas Ričardas Jorkietis, kurio motina buvo Eduardo III antrojo sūnaus Lionelio įpėdinė, pirmasis iš Jorkų pareiškė pretenzijas į sostą. Tam pritarė Parlamentas, neprieštaravo tuomet valdęs psichikos liga sergantis karalius Henrikas VI iš kitos Plantagenetų giminės atšakos Lankasterių giminės, bet pasipriešino karalienė Margarita Anžu, norėjusi, kad karaliumi taptų jos sūnus Velso princas Eduardas. Kilo Baltosios ir Raudonosios rožių karas (1455–1485 m.), taip pavadintas pagal Jorkų herbe buvusią baltą, o Lankasterių – raudoną rožes. Ričardas Jorkietis pasiskelbė lordu protektoriumi ir sosto įpėdiniu, bet 1460 m. žuvo Vakefildo mūšyje.
Anglijos karaliai
Pirmuoju Jorkų dinastijos karaliumi tapo Ričardo Jorkiečio sūnus Eduardas IV, kuris 1461 m. nuvertė Henriką VI. Iki 1471 m. iškiliausi Lankasteriai žuvo, jų svarbiausi patarėjai nuėjo tarnauti Eduardui IV. 1483 m. mirus Eduardui IV sostą paveldėjo jo mažametis sūnus Eduardas. Regentu paskirtas Eduardo IV jaunesnysis brolis Ričardas netrukus jaunąjį karalių ir jaunesnįjį jo brolį įkalino, o vėliau, manoma, nužudė Londono Taueryje ir 1483 m. birželio pasiskelbė karaliumi Ričardu III. Sosto uzurpavimas Jorkų dinastiją pražudė. Tokio žingsnio nepripažinę Eduardo IV dvariškiai sutiko karaliumi pripažinti Lankasterių kandidatą Ričmondo erlą Henriką Tiudorą, jei jis ves Eduardo IV dukterį Elžbietą. 1485 m. rugpjūčio mėn. Bosvorto mūšyje su Lankasteriais Ričardas III žuvo. Sostas atiteko Henrikui Tiudorui.
Tarp paskutinių Jorkų pažymėtini Ričardo III įpėdiniai Sofolko kunigaikštystis Edmundas Polis ir Devono erlas Henris Kurtenė (vadinamieji Baltieji Jorkai), kuriuos įsakė suimti ir nužudyti paranojiškai įtarus karalius Henrikas VIII.
Lapinukiniai
Lapinukiniai (Chloropseidae) - žvirblinių paukščių (Passeriformes) šeima.
Išvaizda
Priklauso maži paukščiai. Kūnas 14-21 cm, svoris - 15-48 g.
Biologija
Gyvena medžių ir krūmų lajose.
Lizdas
Deda 2-3 rausvus kiaušinius. Peri 14 d.
Mityba
Minta vabzdžiais, kai kurie nektaru ir vaisiais.
Paplitimas
Paplitę Indijoje, Šri Lankoje ir Pietryčių Azijoje.
Taksonomija
Šeimoje viena monotipinė gentis - žalieji lapinukai (Chloropsis Jardinae et Selby, 1827), 8 rūšys:
Anksčiau buvo priskiriami Irenidae šeimai, kartu su ireniniais ir joriniais.
Lancia D50
Lancia D50 – Formulės 1 automobilis, 1954 m. sukurtas italo Vittorio Jano Lancia ekipai. Iš viso buvo sukurti 6 automobiliai, iš kurių du šiuo metu yra Italijos muziejuose.
D50 debiutavo lenktynėse 1954 m. Ispanijos Grand Prix. Už jo vairo buvo italas du kartus Formulės 1 čempionas Alberto Ascari. Lenktynėse jis pelnė pole poziciją ir pasiekė greičiausią ratą, tačiau dėl sankabos gedimo po 10 ratų pasitraukė iš lenktynių.
Po Ascari mirties susidūrus su finansiniais sunkumais Scuderia Lancia ekipa pardavė savo akcijas Scuderia Ferrari komandai. Ferrari toliau tobulino D50, kuris oficialiai buvo vadinamas Lancia-Ferrari D50, o vėliau tiesiog Ferrari D50.
1956 m. čempiono titulą su šiuo automobiliu laimėjo argentinietis Juan Manuel Fangio. Iš viso per 14 lenktynių D50 nugalėjo penkiose.
Martino Garsijos sala
thumb|250px|Salos reginys
Martino Garsijos sala yra La Platos estuarijoje, šalia Urugvajaus krantų, tačiau priklauso Argentinai ir yra eksklavas Urugvajaus teritoriniuose vandenyse. Plotas 1,84 km². Saloje gyvena ~150 pastovių gyventojų. Martino Garsijos sala priklauso Buenos Airių provincijai.
Ilgą laiką į salą karinė valdžia tremdavo politinius oponentus. Joje buvo įkalinti prezidentai Hipólito Yrigoyen, Juan Domingo Perón, Arturo Frondizi. Į salą pretenzijų turėjo Urugvajus, tačiau pagal 1973 m. susitarimą pretenzijos panaikintos. Įsteigtas gamtos rezervatas.
Julian Assange
Džulianas Asandžas (g. 1971 m. liepos 3 d. Taunsvilyje, Kvinslande, Australija) – australų aktyvistas, kompiuterių programuotojas ir žurnalistas, geriausiai žinomas kaip portalo Wikileaks vyriausiasis redaktorius. Už savo veiklą gavo įvairių apdovanojimų. 2011 m. buvo nominuotas Nobelio taikos premijai.
2019 m. balandžio mėn. Jungtinės Karalystės policija Londone areštavo Asandžą, pastaruosius septynerius metus gyvenusį Ekvadoro ambasadoje. Išvakarėse iš jo buvo atimta Ekvadoro pilietybė, kuri buvo suteikta 2017 m.
Jaunystė
Asandžas gimė Taunsvilyje, Kvynslende. XX a. 8-ojo dešimtmečio viduryje su motina ir patėviu persikėlė į Lismorą Naujajame Pietų Velse. Jo motina ištekėjo dar kartą ir susilaukė antro sūnaus. Skiriantis su antruoju vyru, kilo ginčai dėl vaiko globos, ir dėl to Asandžo motina su abiem sūnumis keliavo per visą Australiją ir slapstėsi 5 metus. Paauglystėje Asandžas kraustėsi kelias dešimtis kartų ir mokėsi daugelyje skirtingų mokyklų, kartais buvo mokomas namuose.
Būdamas 16 metų Asandžas tapo kompiuterių įsilaužėliu. Už tai buvo teisiamas dėl 25 nusikaltimų ir 1995 m. pripažintas kaltu.
1988–1989 m. Asandžas vedė ir su žmona susilaukė sūnaus Danieliaus. Jie išsiskyrė prieš Asandžo areštą ir kaltinimų jam pateikimą.
Šapalai (Vilkaviškis)
Šapalai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, greta kelio. Stūkso Šapalų piliakalnis (arba Rementiškių piliakalnis). Yra Prano Stanaičio tiltas per Šešupę.
Kazimieras Leonas Sapiega
Kazimieras Leonas Sapiega (1609 m. liepos 15 d., Vilnius – 1656 m. sausio 19 d., Brestas) – LDK valstybinis veikėjas, karaliaus sekretorius (nuo 1631 metų), Lietuvos didysis raštininkas (1631–1637), Lietuvos dvaro maršalka (1637–1645), Lietuvos pakancleris (1645–1656), Rohačovo, Slanimo, Volpensko, Liubošansko seniūnas ir Bresto ekonomijos administratorius.
Valdė plačias žemes su centru Ružanuose, gavo nuo didžiojo kunigaikščio privilegiją į Magdeburgo teises ir turgus savo Belničo, Toločino, Bešenkovičių ir Ružanų kaimams.
Biografija
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Čerėjos-Ružano linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Lietuvos didžiojo kanclerio Leono Sapiegos (1557–1633) sūnus nuo antros santuokos su Elžbieta Radvilaite (iki 1586–1611). Vyresnieji broliai – Jonas ir Kristupas.
1631 metais Kazimieras Leonas buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. 1631 metų liepą gavo karaliaus sekretoriaus pareigybę, tų pačių metų rugsėjo 22 d. tapo Lietuvos didžiuioju raštininku, užsiėmė ATR archyvų tvarkymu. 1632 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į konvokacinį seimą.
1635 metų sausį Kazimieras Leonas Sapiega, naudodamasis dideliu Lenkijos karaliaus Vladislovo IV Vazos pasitikėjimu, vadovavo Lietuvos pasiuntinybei į Maskvą, kur pasiekė Rusijos caro Michailo Fiodorovičiaus Polianovkos taikos salygų ratifikacijos 1634 metais. 1637 metų gegužį gavo Lietuvos dvaro maršalkos pareigybę. 1637 metais vėl buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą.
1648–1651 metais Lietuvos pakancleris Kazimieras Leonas Sapiega buvo Lenkijos karaliaus Jono II Kazimieros Vazos aplinkoje, dalyvavo ATR kovoje su sukilusiais Ukrainos kazokais (1648–1651). Dalyvavo Zbaražo (1649) ir Berestečko mūšiuose (1651). Buvo priešiškuose santykiuose su Lietuvos didžiuoju etmonu Jonušu Radvila, pretenduodamas į etmono buožę. Dalyvavo 1652–1655 metų seimuose.
ATR-Maskvos karo metu Lietuvos pakancleris Kazimieras Leonas Sapiega išstatė savo nuosavą pulką. Pasisakė prieš Lietuvos didžiojo etmono Jonušo Radvilos separatinį susitarimą su Švedijos karaliumi Karoliu X Gustavu. 1655 metų rudenį netoli Bresto koordinavo karinius veiksmus prieš rusų ir švedų karius. 1655 metų lapkritį, po Lietuvospralaimėjimo nuo rusų armijos Verchovičių mūšyje Kazimieras Leonas Sapiega formaliai pripažino Švedijos protektoratą ant LDK. 1656 metų pradžioje gavo Jono II Kazimiero leidimą vesti derybas su Rusijos caru Aleksejumi Michailovičiumi, bet netrukus mirė.
1656 metų sausio 19 d. Kazimieras Leonas Sapiega mirė Breste, buvo palaidotas kartūzų vienuolyne, Biarozoje.
Šeima
thumb|left|150px|Kazimiero Leono Sapiegos žmona Teodors Kristina Tarnovska 1639 metais Kazimieras Leonas Sapiega vedė Teodorą Kristiną Tarnovską (1625–1652), Vendeno vaivados Joachimo Tarnovskio dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų nepaliko.
Marc Overmars
Markas Overmarsas (ol. Marc Overmars, g. 1973 m. kovo 29 d.) – karjerą baigęs olandų profesionalus futbolininkas, žaidęs kairiojo krašto puolėjo pozicijoje. Olandas vienodai gerai galėjo smūgiuoti ir kamuolį valdyti abiem kojomis bei pasižymėjo dideliu greičiu, todėl turėjo pravardę „Bėgikas“ (Roadrunner – pagal populiaraus amerikiečių animacinio serialo veikėją).
Karjeros pradžia Nyderlanduose (1990–1997)
M. Overmarsas pradėjo savo karjerą 1990–1991 m. sezone antrojoje Nyderlandų lygoje Deventerio „Go Ahead Eagles“ klube. Sekantį sezoną jis už maždaug 200 000 svarų sterlingų perėjo į aukščiausioje Nyderlandų lygoje žaidusį Tilburgo „Willem II“ klubą. Dar tame pačiame sezone futbolininką perpirko Amsterdamo „Ajax“.
„Ajax“ klube, kurį tuo metu treniravo Louisas van Gaalas M. Overmarsas išgarsėjo kaip futbolininkas. Jis greitai tapo svarbiu pagrindinės sudėties žaidėju ir laimėjo ne vieną titulą Amsterdamo komandos sudėtyje, tarp jų ir 1995 m. UEFA Čempionų lygos turnyrą. Deja, netrukus po finalo, M. Overmarsą pradėjo kamuoti traumos, dėl kurių jis nedalyvavo Euro 1996 turnyre. Nepaisant problemų su traumomis, 1997 m. už maždaug 5,5 mln. svarų sterlingų futbolininkas persikėlė į Londono „Arsenal“.
Karjeros viršūnė: „Arsenal“ ir „Barcelona“ (1997–2004)
Londone M. Overmarso karjera toliau klostėsi sėkmingai – olandas atliko svarbų vaidmenį klube, taip pat įmušė kelis „Arsenalui“ labai svarbius įvarčius, tokius kaip 1998 m. Anglijos taurės finale. Tą patį sezoną jis pelnė vienintelį įvartį mače išvykoje prieš Manchester United, kurį „Arsenalas“ laimėjo 1:0 ir taip užsitikrino Anglijos čempionų vardus bei trofėjų dublį (tą patį sezoną tapo ir Anglijos čempionais ir taurės laimėtojais). Po trijų sezonų Londone, 2000 m. vasarą M. Overmarsas už 25 mln. svarų sterlingų persikėlė į Barselonos FC. Tai iki šiol yra rekordinė transfero suma, kada nors sumokėta už olandų futbolininką. Taip pat tai buvo pirmasis transferas istorijoje, apie kurį buvo pranešta asmeninėje žaidėjo interneto svetainėje.
Barselonoje M. Overmarsui nebesisekė taip gerai, kaip karjeros pradžioje. Pirmasis sezonas klube buvo sudėtingas – olandas nebuvo labai geros formos ir pelnė tik 8 įvarčius. Vėliau M. Overmarsas apsiprato klube ir ėmė demonstruoti sau įprastą žaidimą, nors Barselonos klube jam kur kas dažniau tekdavo įsijungti į žaidimą po keitimų, nei pradėti rungtynes starto sudėtyje. Vis dėlto M. Overmarso metai praleisti Barselonoje sutapo su nesėkmių laikotarpiu šiam legendiniam Katalonijos klubui – per keturis sezonas olandas su Barselonos FC neiškovojo nė vieno trofėjaus.
Karjeros pabaiga, trumpas sugrįžimas (2004–2009)
Karjeros pabaigoje M. Overmarsą nuolat kamavo niekaip neišsigydoma dešiniojo kelio trauma, tad 2004 m. liepos 26 d., gydytojų patartas, būdamas 31 metų amžiaus, jis paskelbė, jog baigia profesionalaus futbolininko karjerą.
2008 m. M. Overmarsas dalyvavo Jaapo Stamo atsisveikinimo rungtynėse, kuriose susitiko įvairaus laikotarpio Nyderlandų futbolo žvaigždžių komanda (joje ir žaidė M. Overmarsas) ir Amsterdamo „Ajax“. Tose rungtynėse M. Overmarsas pademonstravo gerą žaidimo lygį ir savo krašte neabejotinai apžaidė daug jaunesnį „Ajax“ gynėją rumuną George‘ą Ogararu. Pasirodymas šiame mače lėmė, jog pirmojo M. Overmarso klubo Deventerio „Go Ahead Eagles“ (kuriame Markas dirbo techniniu direktoriumi) treneris ėmė prašyti jo grįžti į aikštelę. 2008 m. rugpjūčio 10 d. M. Overmarsas pranešė, jog grįžta į futbolą ir 2008–2009 m. sezone žais „Go Ahead Eagles“ gretose. Tiesa, problemos dėl traumų niekur nedingo ir M. Overmarsas turėjo riboti treniruočių ir aikštelėje praleidžiamų minučių skaičių. 2008–2009 m. sezone Deventerio komandos gretose jis sužaidė 24 rungtynėse ir po sezono dar kartą atsisveikino su didžiuoju futbolu.
Karjera nacionalinėje rinktinėje
M. Overmarsas debiutavo nacionalinėje Nyderlandų rinktinėje 1993 m. vasario 24 d. rungtynėse su Turkija. 1994 m. pasaulio futbolo čempionate jis jau buvo pagrindinės rinktinės sudėties žaidėjas ir su ja nukeliavo iki ketvirtfinalio, kur pralaimėjo brazilams.
Futbolininkas dėl sunkios traumos praleido 1996 m. Europos futbolo čempionatą Anglijoje, bet vėl buvo svarbi jos dalis 1998 m. pasaulio futbolo čempionate, kur olandai pergalingai nukeliavo iki pusfinalio, kur juos ir vėl eliminavo brazilai. M. Overmarsas buvo pagrindinės sudėties žaidėjas visuose grupių etapo rungtynėse, per kurias įmušė vieną įvartį (į Pietų Korėjos vartus), ir aštuntfinalio mače su Jugoslavija. Per šias varžybas jis patyrė traumą, tačiau ketvirtfinalio mače su Argentina futbolininkas visgi išėjo į aikštę po keitimo ir prisidėjo prie to, kad olandai pačioje rungtynių pabaigoje išplėštų pergalę. M. Overmarsui tai kainavo brangiai, kadangi jis buvo priverstas visai nežaisti ir tik nuo suolelio stebėti, kaip jo rinktinė pralaimi pusfinalio mačą brazilams. Mažajame finale M. Overmarsas jau vėl galėjo žaisti, tačiau Nyderlandų rinktinės tai neišgelbėjo – jie pralaimėjo kroatams.
M. Overmarsas demonstravo puikų žaidimą ir po dvejų metų vykusiame Euro 2000 turnyre, kuriame vėl buvo startinės sudėties žaidėjas, pelnė du įvarčius (abu į jugoslavų vartus ketvirtfinalyje) ir su rinktine nukeliavo iki pusfinalio.
Nyderlandai nepateko į 2002 m. pasaulio futbolo čempionatą, tad M. Overmarso atsisveikinimo su rinktine turnyru tapo 2004 m. Europos čempionatas. Jame futbolininkas jau nebeatliko tokio svarbaus vaidmens ir aikštelėje pasirodydavo tik po keitimo. Šio čempionato pusfinalio mačas su Portugalija, kuriame M. Overmarsas netgi pateko į startinę sudėtį ir buvo pakeistas tuoj po pertraukos, tapo paskutinėmis jo rungtynėmis su oranžiniais Nyderlandų rinktinės marškinėliais.
Iš viso per 11 metų atstovaudamas rinktinei M. Overmarsas sužaidė 86 rungtynes ir pelnė 17 įvarčių. 1999 m. kovo 31 d. draugiškame mače su Argentina, jis atstovavo rinktinei 50-ą kartą ir tapo jauniausiu Nyderlandų žaidėju, pasiekusių šią ribą (26 metų ir 2 dienų amžiaus).
Amerikiniai skersasnukiai
Amerikiniai skersasnukiai (Hybognathus) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Viešintos (Utena)
Viešintos – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kvyklių.
Maincas
Maincas – miestas Vokietijoje, Reino krašto-Pfalco žemės sostinė. Maincas yra prie Reino krantų, Reino upė supa miestą iš rytų. Yra katedra.
Mainco priemiestyje Maince-Lerchenberge įsikūrusi antrojo didžiausio visuomeninio Vokietijos televizijos kanalo ZDF būstinė.
Viduramžiais šis miestas buvo svarbus aškenazių žydų centras, ir iki mūsų dienų išsaugojo daug šio palikimo. Dėl to 2021 m. jis kartu su Špejeriu ir Vormsu buvo UNESCO pripažintas kaip pasaulio paveldo objektas, vienas iš ShUM miestų.
Gauruotažnyplis krabas
Gauruotažnyplis krabas (arba apželtkojis krabas;, , ) – krabų (Brachyura) rūšis. Tai viena iš dviejų krabų rūšių, gyvenančių Baltijos jūroje ir ties Lietuvos krantais. Ši rūšis į Europos vandenis pateko apie 1912 m. Išplito Elbės ir kitose upėse, aptiktas D.Britanijoje. Natūralus jų arealas Rytų Azijos pakrančių estuarijose, nuo Korėjos pusiasalio šiaurėje, iki Kinijos Fudziano provincijos pietuose.
Maincas
Miesto susikūrimas
thumb|Romėnų laikų akmenys - senojo vandentiekio likučiai Dabartinėje miesto vietoje dar ledynmečio laikais prieš 20 000 – 25 000 metų buvo medžioklių poilsiaviečių, tai liudija 1921 m. archeologinių kasinėjimų metu rasti radiniai.
Gauruotažnyplis krabas
1934 m. šie krabai sugauti ir Lietuvos pajūryje ties Melnrage. Manoma, kad į Baltijos jūrą galėjo patekti per Fridricho Vilhelmo kanalą. Ši rūšis Lietuvos pajūryje negausi ir sugaunama tik atsitiktinai. Iš esamų duomenų, XX a. Lietuvos pajūryje atskirose vietose kasmet pagaunama tik 1-20 šios rūšies krabų. Žinomi tik du atvejai, kai buvo sugautos patelės su ikreliais. Tačiau tikslesnių duomenų apie šių krabų gausumą, paplitimą, ar jie čia veisiasi ar migruoja kol kas nėra. Tikėtina, kad gauruotažnyplis krabas Lietuvos pakrančių vandenyse yra pasmerktas lėtai žūčiai, nes atsitiktinai užklysta iš pietvakarių Baltijos, kur vandens druskingumas yra 18 promilių.
Maincas
Miesto susikūrimas
Tačiau pirmieji „tikrieji“ gyventojai buvo keltai, kurie prie Reino buvo įrengę savo gyvenvietes antroje pirmojo tūkstantmečio pr. m. e. pusėje. Keltų gyvenviečių pavadinimai ir jų garbintos dievybės Mogon (panašiu į graikų-romėnų Apoloną) vardas buvo pagrindas būsimiesiems Romos imperijos atvykėliams sugalvoti pavadinimą naujai stovyklai-legionui – „Mogontiacum“.
Gauruotažnyplis krabas
thumb|260px|left|
Maincas
Miesto susikūrimas
Ši romėnų atvykėlių stovykla ir tapo kertine vieta atsirasti Mainco miestui.
Viduramžių laikai
Viduramžių laikais miestas sparčiai vystėsi kultūriniu, religiniu ir politiniu požiūriu, nes tam buvo visos galimybės – miestas buvo prie vienos didžiausių upių Europoje – Reino, kuris buvo vienas svarbiausių susisiekimo vandeniu ir prekių gabenimo maršrutų.
Laisvasis miestas
thumb|right|Zigfrydo III fon Epštaino privilegija miestui 1244 m. arkivyskupas Zigfrydas III fon Epštainas miestui suteikė daug privilegijų: piliečiai galėjo patys valdyti miestą (buvo renkama 24 narių taryba), taip pat spręsti dėl mokesčių. Privilegija taip pat leido miestiečiams išvengti karo prievolės, jei tai nebuvo susiję su miesto gynyba. Nuo tada miestas tapo „laisvuoju miestu“.
Laikotarpis iki 1462 m. laikomas miesto klestėjimo metais. Maincas tapo ekonominiu centru visame regione.
Vėliau prasidėjo nesutarimai tarp arkivyskupo ir miesto gyventojų (maždaug apie 1328 m.), kurie baigėsi tuo, kad miestas neteko privilegijų (jas panaikino arkivyskupas Adolfas II fon Nasau).
Kunigaikščių rezidavimo laikai
thumb|right|Johannes Gutenberg paminklas 1477 m. mieste įkurtas universitetas.
Nuo XVI amžiaus miestas buvo apsuptas gynybinės sienos, nebuvo leidžiama jokių statinių už jos, todėl miestas plėtėsi labai lėtai gynybinės sienos ribose. Nepaisant gynybinių įtvirtinimų miestas Trisdešimtmečio karo metais buvo užimtas švedų.
Baroko laikais mieste buvo pastatyta daug puošnių pastatų.
Naujieji laikai
XVIII-XIX a. miestas prarado rezidencijų miesto vardą ir pamažu tapo provinciniu miestu. Iki 1850 metų, kai gynybinės sienos apribotame plote nebeliko laisvos vietos statyboms, mieste gyveno vos 30 tūkst. gyventojų.
Prieš pat Pirmąjį pasaulinį karą gynybinė siena buvo dalinai nugriauta ir miestas galėjo plėstis toliau, taip pat augant ir gyventojų skaičiui – 1908 m. skaičius pasiekė 100 tūkst. ir miestas pradėtas vadinti didmiesčiu.
1950 m. Maincas tapo Reino krašto-Pfalco žemės sostine. Mieste įsteigta svarbi televizijos stotis – ZDF. Taip pat yra svarbi Reino vyno prekyvietė.
Žymūs žmonės
Maince gyveno knygų spausdinimo išradėjas Johann Gutenberg.
Kužavka
Kužavka  – kaimas Lenkijos rytuose, Terespolio valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Terespolio, apie 30 km į rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 116 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Kaimas įsikūręs ant kairiojo Vakarinio Bugo upės kranto. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Agamedas
Jie taip pat pastatė Poseidonui šventyklą Mantinėjoje, Augėjo ir Hiriėjo turtų saugyklas. Naudodamiesi slaptu įėjimu pavogė pinigus. Bet Hiriėjas pastatė kilpas ir Agamedas pakliuvo į spąstus. Tam, kad nebūtų susektas, Trofonijus (Trofonijas) nukirto broliui galvą ir pasiėmė su savimi. Už tai Trofonijų žemė prarijo toje vietoje, kurioje palaidojo Agamedą. Ten buvo įsteigtas Trofonijaus orakulas, kur žmonės klausiantis patarimo turėjo naktį aukoti aviną ir šauktis Agamedo. Panašią istoriją pasakojo Herodotas apie Egipto valdovą ir jo du sūnūs, Trofonijas ir Kerkionas, kurie pavogė Augėjo turtus. Po to Trofonijus pagėgo į Orchomeną, o Kerkionas pabėgo į Atėnus.
Čandros observatorija
thumb|260px|„Čandra“ teleskopas (dailininko koncepcija) Čandros observatorija – didžiausias ir moderniausias teleskopas su stiklo veidrodžiais įrengtas dar tebeveikiančioje orbitinėje rentgeno observatorijoje žymaus astrofiziko Subramanjano Čandrašekharo garbei pavadintoje Čandra. Čandros observatoriją 1999 m. liepos 23 d. į kosmosą paleido NASA erdvėlaivis „Kolumbija“, STS-93.
Šis teleskopas turi keturis veidrodžių sluoksnius. Teleskopo židinio nuotolis siekia 10 m., regėjimo laukas yra 1°. Čandros teleskopas savo jautrumu dešimtis kartų pralenkė savo pirmtakų teleskopus ir, svarbiausia yra pasiekęs 0,5² skiriamąją gebą, t. y. šiuo atžvilgiu susilygino su antžeminiais optiniais teleskopais. Kosminė observatorija skrenda labai aukštoje ir ištestoje orbitoje, kuri siekia 10 000–140 000 km aukštį, kad imtuvų darbui netrukdytų žemės radiacijos juostų elektringosios dalelės.
Kembridžas
Kembridžas – universitetinis miestas rytų Anglijoje, grafystės centras. Šis miestas garsėja senas tradicijas turinčiu Kembridžo universitetu, įkurtu 1209 m., ir žinomu kaip vienas geriausių pasaulio universitetų. Tarp daugybės istorinių pastatų žinomiausi yra Kavendiš laboratorija, vėlyvosios gotikos Karaliaus koledžo (King's College) koplyčia (XV–XVI a.), universiteto biblioteka, Šv. Marijos bažnyčia (XV–XVII a.). Čia taip pat yra daug klasicizmo (XVII–XVIII a.), neogotikos bei neoklasicizmo (XIX a.) stiliaus pastatų.
Be to, Kembridžas yra aukštųjų technologijų centro, žinomo Silicio pelkės (Silicon Fen) vardu, širdyje. Šis pavadinimas duotas brėžiant analogiją su Silicio slėniu bei atsižvelgiant į tai, jog Kembridžas yra pietiniame Anglijos pelkyno pakraštyje.
Istorija
Kembridžas žinomas nuo IX amžiaus. 1951 m. gavo miesto teises.
Demografija
Kembridžo demografija matomai kinta metų eigoje tarp universiteto trimestrų bei atostogų ir dėl to kyla sunkumų nustatyti miesto gyventojų kiekį.
2001 m. gyventojų surašyme, vykusiame universitetinio trimestro metu, 89,44% Kembridžo gyventojų save apibūdino kaip baltaodžius, o šalies vidurkis buvo 92,12%. Universitete 84% bakalauro studentų bei 80% aukštesnių laipsnių studentų save apibūdino kaip baltaodžius (įskaitant tarptautinius studentus).
Miestai partneriai
Pirco-Ufimcevo gynyba
Pirco-Ufimcevo gynyba - pusiau atvirasis šachmatų debiutas. Debiuto ėjimai:
Tęsiniai
Visų tęsinių, išskyrus '''4. f4 ir 4. Žf3''', ECO kodas - B07.
Dumbliai
Dumbliai – tai gniužuliniai (talominiai) organizmai. Pagal naujausius mokslinius tyrimus, dumbliai yra priskiriami bakterijoms (melsvabakterės), augalams (žaliadumbliai) ir cromistai (titnadumbliai).
Misviečiai
Misviečiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Vilkaviškio, prie Brideikio upelio. Stūkso Misviečių piliakalnis.
Dumbliai
Šie organizmai energiją gauna iš saulės šviesos, fotosinteze versdami neorganines medžiagas paprastais angliavandeniais. Dumblių vykdomos fotosintezės metu išskiriamas deguonis sudaro apie 73-87 % viso pasaulyje išskiriamo deguonies.
Dumbliai pasižymi didele įvairove. Tai gali būti tiek vienaląsčiai, tiek daugialąsčiai organizmai. Jūros daugialąsčiai dumbliai dar vadinami jūržolėmis.
Margieji amerikiniai šapalai
Margieji amerikiniai šapalai (Hybopsis) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Laisvės nuo mokesčių diena
Laisvės nuo mokesčių diena − tai simbolinė diena metuose, kai vidutinis mokesčių mokėtojas nustoja dirbti valdžiai ir pradeda dirbti savo paties ir savo šeimos gerovei. Tai yra santykinės mokesčių naštos rodiklis, parodantis, kokią žmogaus sukuriamų gėrybių dalį paima valdžia ir perskirsto per nacionalinį biudžetą ir nebiudžetinius fondus.
Lietuvoje
Lietuvoje Laisvą nuo mokesčių dieną skaičiuoja Lietuvos laisvosios rinkos institutas.
Laisva nuo mokesčių diena įvairiais metais:
Kitose valstybėse
Jungtinėje Karalystėje nuo 1963 m. Laisvą nuo mokesčių dieną apskaičiuoja Adamo Smito Institutas. Dažniausiai ji kaip ir Lietuvoje būna gegužės mėnesį.
JAV, kur ir gimė idėja skaičiuoti laisvą nuo mokesčių dieną, nuo 1900 m. ją apskaičiuoja Tax Foundation.
XX a. pradžioje ji būdavo sausio gale, pastaruoju metu ji būna balandžio mėnesį.
Sužionys
Sužionys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, į šiaurę nuo Nemenčinės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Sužionių Šv. Felikso Valua bažnyčia (pastatyta 1795 m.), yra Sužionių pagrindinė mokykla ir Eitminiškių vid. mokyklos skyrius, biblioteka, girininkija, paštas (LT-15004), veikia kapinės, stovi kaimo kryžius, paminklinis akmuo. Kaime telkšo Sužionių ežeras, į šiaurę nuo kaimo teka Kirnė, pietuose dunkso Sužionių miškas. Vakariniame kaimo pakraštyje stūkso Sužionių piliakalnis. Į šiaurę ir rytus nuo Sužionių yra Asvejos ežeras.
Sužionyse susikerta keliai ir. Yra autobusų stotelė.
thumb|left|Sužionių reginys iš šiaurės thumb|left|Seniūnija
Istorija
Sužionių gyvenvietė paminėta kryžiuočių kronikose. Tai buvo mažas dvaras. XIV a. kryžiuočių amžina kronika mini, kad kryžiuočių Livonijos (inflantų) ordino vyresnysis Ewerhard 1334 m. žygiavo su savo kariuomene Lietuvos žeme. Tuo metu ir buvo sunaikintos valdos: Dubingių, Sikulių (Sicculen; šiandien nežinoma). Tuomet žuvo 1200 žmonių. Dokumente minima, kad kariuomenė buvo 4 mylios nuo Vilniaus. Galima daryti prielaidą, kad kryžiuočiai galėjo sunaikinti ir Nemenčinės bei Sužionių valdas (jeigu tokios buvo). Istorijos dokumentuose apie vėlesnius du amžius duomenų nerandama. Pirma istorinis Sužionių paminėjimas yra 1554 m. Nemenčinės valdų inventoriuje paminėta apie poną Onikėjų, nors nežinoma kuo jis buvo, nei jo kilmės, nei valdos ribų. Daugiausiai svarbios informacijos randama inventoriuose, juose ir randama Sužionių aprašymas 1686 m. Tuomet Sužionių dvaras priklausė Adamui Krošynskiui, kuris ir paskolino 3 m. Eleonorai Danilevič (paskui dar dvarą valdė Bronius ir Petras Liguckiai).
1795 m. pastatyta bažnyčia. XIX a. Sužionys buvo palivarkas Vilniaus apskrityje.
Tarybiniais metais kaimas buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Veikė ryšių skyrius, felčerių ir akušerių punktas, Iki 1951 m. veikė pradinė, iki 1961 m. – septynmetė mokykla (vėliau tapo vidurine).
Povilas Matulevičius
thumb|Paminklas [[Kreivėnai (Seinų apskritis)|Kreivėnuose]]
Povilas Matulevičius (1846–1929) – knygnešys ir akmenkalys.
Biografija
thumb|left|150px|P.Matulevičiaus iškaltas akmeninis indas švęstam vandeniui [[Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčia|Punsko bažnyčioje]] Gimė šiaurės rytų Lenkijoje, dab. Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiaus Paliūnų kaime. Vedęs persikėlė į Kreivėnus.
Pragyventi iš kelių margų ūkio buvo sunku, todėl Povilas ėmėsi uždarbiauti nelengvu amatu – akmenkalyste. Kiekvienas norėjo turėti girnas susimalti sau truputį miltų, todėl užsakymų netrūko. Pamažu atsirado ir stambesnių užsakymų. Punsko bažnyčios klebonas užsakė parapijos kapinėms keturias akmenines šešiabriaunes piramides – po vieną į kiekvieną kampą. Buvo nutašytos tik dvi piramidės, tada užsakymas dėl lėšų stokos nutrūko, bet atsirado kiti. Povilo Matulevičiaus rankomis nukalti akmeniniai laiptai į Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčią, joje iki šiol tebestovi ir akmeminiai indai švęstam vandeniui.
Norėdamas prisidėti prie lietuviškos spaudos platinimo tapo knygnešiu. Pėsčiomis keliaudavo į Tilžę ir iš ten parsinešdavo draudžiamos literatūros. Akmentašys Matulevičius keliaudavo po kaimus nešiodamas spaudą ir žandarams įtarimų nesukeldavo, bet nelegaliai kertant valstybinę sieną, ne kartą sienos apsauga jį vijosi, vieno žygio metu du bendrakeleiviai buvo nušauti. Povilui Matulevičiui arešto pavyko išvengti iki pat Spaudos draudimo įstatymo panaikinimo.
Atminimo įamžinimas
thumb|160px|Paminklinė lenta Mintis pagerbti savo garsaus kraštiečio atminimą Kreivėnų kaimo jaunimui, susibūrusiam į „Sūduvos“ dramos būrelį, kilo po Antrojo pasaulinio karo. Idėją palaikė ir skatino Punsko lietuvių kultūros namų direktorius Petras Rolofas, sklypą būsimam paminklui skyrė ūkininkas Petras Venslauskas. Jame turėjo iškilti akmeninis paminklas – vienas iš Povilo Matulevičiaus tašytų šešiakampių piramidžių. Paminklinę metalinę lentą su užrašu:
''Liaudies švietėjui knygnešiui Povilui Matulevičiui (1840-1929). Dėkingi tautiečiai. 1956. Kreivėnai. „Sūduva“''
paslapčia išliejo Lietuvoje tuometinio Kauno politechnikos instituto studentai, o per sieną nelegaliai pergabeno mokytojas ir poetas Antanas Valinčius. Lenkų administracinė valdžia, sužinojusi apie būsimą paminklą, griebėsi žygių tam sukliudyti. Visgi paminklas atsirado, tik vietoj piramidės buvo panaudotas laukų riedulys (3 m aukščio × 1,5 m pločio) su atminimo lenta ir iškaltais Gedimino stulpais.
Édouard Le Roy
Eduaras Le Rua (, 1870 m. birželio 18 m. Paryžius – 1954 m. lapkričio 11 d. ten pat) – Prancūzijos filosofas. Katalikiškojo modernizmo atstovas.
Biografija
1892–1895 m. studijavo matematiką Aukštajame pedagoginiame institute Paryžiuje. 1898 m. daktaras. 1945 m. Prancūzijos akademijos narys.
Gdansko technikos universitetas
Gdansko technikos universitetas  – valstybinė aukštoji mokykla Gdanske, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 24 vietą, tuo tarpu pasaulio reitinguose – 1198 (pagal pasaulinį Webometrics Ranking of World Universities 2013 m. reitingą).
Édouard Le Roy
Biografija
Paryžiaus aukštųjų mokyklų, nuo 1909 m. Sen Lui licėjaus matematikos dėstytojas, 1921–1941 m. Prancūzijos kolegijos filosofijos profesorius.
Filosofija
Eduaro Le Rua filosofijai įtakos turėjo A. Bergsono, P. Tejaro de Šardeno idėjos. Plėtojo evoliucijos teoriją, kurioje derino katalikybės dogmas ir mokslo duomenis. Evoliuciją laikė kūrybišku tapsmu, kurio pagrindas yra dvasinė galia, veikiančioji mintis. Žmogaus, kaip protingos būtybės, atsiradimas pakeitė gamtos raidą – nuo tada vyksta perėjimas iš biosferos į noosferą (proto sritį). Svarstė mokslo ir religijos santykį – mokslas pagrindžia religiją, o ji užbaigia mokslą. Kritikavo tomistinius Dievo buvimo įrodymus – Dievas pasiekiamas ne loginiais samprotavimais, o patirtimi. Jo filosofines pažiūras kritikavo Katalikų bažnyčia.
Gdansko technikos universitetas
Tai seniausias technikos universitetas Lenkijoje. Karališkoji aukštoji technikos mokykla su vokiečių dėstomąja kalba Gdanske pradėjo veikti 1904 m., 1918 m. pakeitusi pavadinimą į Gdansko aukštąją technikos mokyklą, 1921 m. į Laisvojo Gdansko miesto aukštąją technikos mokyklą. II pasaulinio karo metu jos pavadinimas buvo pakeistas į Gdansko Reicho aukštąją mokyklą, tuo metu joje studijavo žymiai mažesnis studentų skaičius. 1945 m. sausį mokslas buvo sustabdytas, knygos, įranga ir darbuotojai buvo evakuoti, o pastatas – skubiai reorganizuotas į 3 tūkst. vietų ligoninę. Pasibaigus karui 1945 m. gegužės 24 d. buvusioje vokiečių Technische Hochschule patalpose įsikūrė Gdansko technikos universitetas. Paskaitos pradėjo vykti lenkų kalba.
Mis Pasaulis 1983
Mis Pasaulis 1983 – 33-oji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Sarah-Jane Hutt iš JK.
Žmogaus papilomos viruso vakcinos
Žmogaus papildomos viruso (HPV) vakcinos – tai skiepai, apsaugantys nuo užsikrėtimo tam tikrų tipų žmogaus papilomos virusu (ŽPV). Rinkoje esančios vakcinos gali apsaugoti nuo dviejų, keturių arba devynių genotipų ŽPV. Visos vakcinos apsaugo bent nuo ŽPV 16 ir 18, kurie kelia didžiausią gimdos kaklelio vėžio pavojų. Manoma, kad vakcinos gali apsaugoti nuo 70 % gimdos kaklelio vėžio, 80 % išangės vėžio, 60 % makšties vėžio, 40 % vulvos vėžio atvejų ir galbūt nuo tam tikros rūšies burnos vėžio. Vakcinos taip pat apsaugo nuo tam tikrų lyties organų karpų, šiuo atžvilgiu geresnę apsaugą teikia vakcinos prieš 4 ir 9 genotipų ŽPV.
Saugumas
ŽPV vakcinos labai saugios. Skausmas injekcijos vietoje kyla maždaug 80 % paskiepytųjų. Injekcijos vieta gali parausti ir patinti, paskiepytasis gali karščiuoti. Šios vakcinos sąsajos su Gijeno-Bare (Guillain-Barré) sindromu nenustatyta.
Istorija, visuomenė ir kultūra
Pirmoji ŽPV vakcina į rinką pateikta apie 2006 m. 2014 m. duomenimis, 58 šalyse ši vakcina įtraukta į profilaktinių skiepijimų planą bent mergaitėms. Ši vakcina taip pat įtraukta į Pasaulio sveikatos organizacijos būtinųjų vaistų sąrašą, kurį sudaro rekomenduojami pagrindinės sveikatos priežiūros vaistai. 2014 m. viena dozė didmeninės prekybos tinkle kainavo 47 JAV dolerius. Jungtinėse Amerikos Valstijose ji kainuoja daugiau nei 200 JAV dolerių. Skiepyti šia vakcina gali būti ekonomiškai veiksminga besivystančiose šalyse.