cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rudiškių herbas
Istorija
Kraštietis dailininkas Juozas Galkus parengė Rudiškių herbo etaloną. Jį heraldikos komisija aprobavo 2005 m. kovo 31 d. (komisijos posėdžio protokolas Nr. 320). Herbas patvirtintas Lietuvos Respublikos Prezidento 2005 m. gegužės 10 d. dekretu Nr. 297.
Karlsonas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Jonavos Achema-KKSC
Jonavos Achema-KKSC“ – Jonavoje esantis tinklinio klubas, vadovaujamas trenerės Lijos Darandovienės.
Komandos rezultatai
Achema-KKSC komanda nuo pat įkūrimo dalyvauja Lietuvos moterų tinklinio čempionate. Komandos rezultatai:
2013/2014 m. Baltijos lygos bronzos medalių laimėtoja.
Paplūdimio tinklinis
Komandos auklėtinės taip pat dalyvauja ir Lietuvos paplūdimio tinklinio čempionatuose.
Klubo narės (J.Talalaitė-Mukienė, J.Dubakaitė, R.Strelkauskaitė, J. Pultinavičiūtė, R.Rameikaitė) yra daugkartinės šio čempionato prizininkės. Per klubo gyvavimo istoriją net 6 kartus pavyko iškovoti čempionių titulą: J.Talalaitė-Mukienė ir J.Dubakaitė (2002 m., 2004 m., 2005 m.), L.Darandovienė ir J.Kontvainienė (2003 m.), mišri komanda – J.Dubakaitė (Aušrinė) ir A.Zakarauskaitė (Heksa-KCSM) (2006 m.), R.Rameikaitė ir R.Strelkauskaitė (2007 m., 2008 m.). J. Talalaitė-Mukienė, J. Dubakaitė bei R. Strelkauskaitė, R. Rameikaitė dalyvavo Europos moterų paplūdimio čempionatų etapuose, Lenkijos, Latvijos, Estijos atviruosiuose čempionatuose, Europos jaunių čempionatuose (R.Strelkauskaitė, R. Rameikaitė), Pasaulio jaunimo pliažo tinklinio čempionate (R.Rameikaitė).
„Aušrinė“
„Aušrinė“ – Lietuvos moterų tinklinio komanda, gyvuojanti jau 17 metų (ankstesni pavadinimai – Olimpas, Jaunystė). Nuo 2003 m. Lietuvos pietvakarių tinklinio asociacijos narė.
Komandos pasiekimai:
„Liepsna“
Komandos pasiekimai:
Lietuvos sporto draugijos „Žalgiris” vasaros sporto žaidynėse 2003 ir 2004 metais – 2 vietos laimėtojai, o 2005 m. – nugalėtojai. 2006 m. ir 2008 m. „LUKOIL Baltija” tinklinio taurės 1 vietos laimėtojai. 2008 m. III Rokiškio seniūnijos seniūno paplūdimio tinklinio taurės turnyre: 2006 m., 2007 m., 2008 m., 2009 m. ir 2010 m. tradicinių Jonavos tinklinio trenerio A.Ogonausko atminimo taurės turnyrų nugalėtojai. 2009/2010 m. Aukštaitijos tinklinio lygos čempionato 2-osios vietos laimėtojai senjorų grupėje.
Zebedenas
Zebedenas (Zebeden, Zebedem) – baltų didikas (greičiausiai jotvingių kilmės ), kunigaikščio Netimero brolis. 1009 m. nukirsdino krikščionių misionierių Brunoną (prie Alstros upelio, Lietuvos ir Rusios (Prūsijos?) pasienyje). Šio įvykio dėka Kvedlinburgo analuose pirmą kartą paminėtas Lietuvos vardas.
Jonavos Achema-KKSC
„Liepsna“
Komanda, dar kitaip vadinama Jonavos „Achema“, dalyvauja Kauno tinklinio mėgėjų lygos (KTML) B lygoje: Komandos sudėtis: V.Jurkevičius, K.Miltakis, A.Balabonas, M.Savickas, E.Strebeika, A.Komičius, R.Karpavičius, T.Vidzickas, V.Novikov, S.Jurgilas, V.Beinorius, G.Martišius.
Lavos kupolas
thumb|250px|Lavos kupolas [[Šv. Elenos ugnikalnis|Šv. Elenos ugnikalnyje]] Lavos kupolas arba vulkaninis kupolas – kupolo formos darinys, susidarantis ugnikalnio krateryje sustingus tirštai lavai. Gali būti sudarytas iš įvairių vulkaninių uolienų – nuo bazalto iki riolito, tačiau geriausiai išsilaiko dacito lavos kupolai. Šie dariniai susidaro tuose ugnikalniuose, kurių lava yra gan klampi ir greitai vėsta, taip sudarydama kupolą. Vėliau lavos kupolas dėl meteorologinių, seisminių sąlygų, erozijos smarkiai apyra. Didžiausi kupolai gali siekti 700–800 m aukštį. Lavos kupolai tampa ypač pavojingi ugnikalnio išsiveržimo metu – dėl didelio magmos ir dujų slėgio jie sprogsta, sukeldami piroklastinių uolienų srautą, gali tapti medžiaga laharui.
Spondė (palydovas)
Spondė arba Jupiteris XXXVI – natūralus Jupiterio palydovas, atrastas 2001 m. Havajų Universiteto astronomų komandos, kuriai vadovavo Scott S. Sheppard. Iškart po atradimo šiam palydovui buvo suteiktas laikinas S/2001 J 5 pavadinimas. Vėliau pavadintas vienos iš horų vardu.
Priklauso Pasifės palydovų grupei.
Tigoda
Tigoda  – upė Rusijoje, Leningrado ir Naugardo srityse; Volchovo kairysis intakas. Prasideda prie Ogoreljės kaimo Naugardo rajone, teka daugiausia į šiaurės rytus miškingomis vietovėmis. Įteka į Volchovą prie Izvozo kaimo (Kirišių raj.).
Didžiausi intakai: Ravanė, Čagoda, Kusinka.
Upės mityba mišrios kilmės, bet vyrauja sniego tirpsmo vandenys. Užšąla lapkritį arba gruodį, atitirpsta kovo pabaigoje arba balandį.
Nacionalinis žirgų sporto centras
Istorija
Centras atidarytas 2007 m. ir tais pačiais metais jame vyko Pan Amerikos žaidynių jojimo varžybos. 2010–2011 m. vyko stadiono renovavimas ir pritaikymas 2016 m. vasaros olimpinėms žaidynėms. Renovacijos kaina – 11 mln. $.
Briuselio Prisikėlimo koplyčia
miniatiūra|dešinėje Koplyčia Europai arba Prisikėlimo koplyčia  – Briuselio Europos Sąjungos institucijų kvartalo centre esanti Romos katalikų koplyčia, kurioje vyksta ekumeninės pamaldos. Šios koplyčios pirmtakė buvo pastatyta XV a. Briuselio centre, tačiau dėl miesto plėtros 1907 m. ji buvo nugriauta. Beveik po šimto metų buvo pastatyta tiksli jos kopija. Po renovacijos 2001 m. koplyčiai buvo suteiktas dabartinis pavadinimas ir joje pradėta ekumeninė veikla. Už ganytojišką koplyčios veiklą atsakingas Jėzuitų ordinas.
Architektūra
Koplyčios neorenesansinis fasadas ir išorė liko nepakitę, tačiau vidus visiškai pertvarkytas; jį suprojektavo Briuselio architektai „Marionex Architects“. Dabartinis pastatas yra keturių aukštų. Įėję į koplyčią lankytojai visų pirma patenka į fojė (pirmame aukšte), kurioje galima rengti susitikimus bei parodas. Rūsyje – kripta, skirta tyliai maldai ir garbinimui, kurią puošia paauksuotas kryžius sukurtas belgų skulptoriaus Philippe Denis. Pagrindinė liturgijai skirta patalpa yra antrame aukšte. Koplyčia yra žemesnė nei anksčiau, todėl buvo pakeisti langai. Nauji langai yra sukurti Vienos menininko Thomas Reinhold. Šoniniuose languose vaizduojamos sukūrimo, įsikūnijimo, liepsnojančio krūmo ir Sekminių temos, o pagrindinio fasado lange – prisikėlimas. Šiuos langus pagamino Aukštutinėje Austrijoje esantis Šlirbacho vienuolyno fabrikas, o jų gamybą finansavo devyni Austrijos regionai. Šoninėje koplyčios galerijoje stovi „Etienne Debaisieux“ dirbtuvėse pagaminti vargonai, kuriuos padovanojo Vokietijos evangelikų bažnyčia. Viršutiniame aukšte yra susirinkimų salė ir kabinetai (jų iš išorės nesimato).
Ganytojiška veikla ir dabartinės funkcijos
Prisikėlimo koplyčia nėra parapijinė bažnyčia. Ji yra verslo rajone ir arti Europos Sąjungos institucijų (Europos Sąjungos Tarybos, Europos Parlamento, Europos Komisijos ir kitų), todėl tai puiki vieta netoliese dirbantiems asmenims susitikti, diskutuoti ir melstis. Dėl šios priežasties koplyčia atidaryta daugiausia darbo dienomis. Čia vyksta įvairūs liturginiai renginiai, atsižvelgiant į apsilankančių žmonių, dažniausiai ES institucijų darbuotojai, konfesijų, kalbų ir tautybių įvairovę. Kiekvieno mėnesio pirmojo ir trečiojo sekmadienio vakarą šioje koplyčioje vyksta katalikiškos daugiakalbės jaunimo Šv. Mišios. Koplyčia taip pat reguliariai naudojasi Suomijos liuteronų bažnyčia ir Lietuvos katalikų bendruomenė Briuselyje. Kadangi koplyčia yra netoli Europos Sąjungos institucijų, ja dažnai naudojasi ES tarnautojai – čia rengiamos vestuvės, krikštynos bei pamaldos už mirusiuosius. Koplyčios darbą administruoja vienuoliai ir pasauliečiai savanoriai. Darbo dienomis reguliariai rengiamos rytinės pamaldos, taip pat vyksta katalikiškos, liuteronų ir ortodoksų pamaldos (paprastai per pietus). Jos vyksta keliomis kalbomis, kurių pagrindinės – anglų ir prancūzų.
Vulkaninė žiema
miniatiūra|[[1991 m. išsiveržęs Pinatubo ugnikalnis 2-3 metams atvėsino vidutinę Žemės oro temperatūrą.]] Vulkaninė žiema – žymus oro temperatūros nukritimas, kylantis dėl ugnikalnio išsiveržimo metu išmestų vulkaninių pelenų ir sieros rūgšties. Gausus šių medžiagų kiekis atmosferoje sudaro tankią dangą, per kurią sunkiau prasiskverbia Saulės spinduliai, padidėja Žemės albedas. Dalelės gali padengti visą Žemės rutulį ir laikytis atmosferoje keletą metų. Tai smarkiai paveikia Žemės klimatą, augaliją. Panašios sąlygos susidarytų dėl branduolinio karo arba susidūrimo su kosminiu kūnu.
Pilno masto vulkaninės žiemos susidarė išsiveržus tokiems superugnikalniams kaip Toba (prieš 71-73 000 metų). Pasak mokslininkų, dėl šio išsiveržimo vidutinė Žemės temperatūra nukrito 1 °C, prasidėjo ledynmetis, Pietryčių Azijoje išnyko miškai, labai sumažėjo žmonių populiacija, masiškai išmirė gyvūnų rūšys.
Tačiau ir silpnesni išsiveržimai padarė žymią įtaką žmonijos istorijai.
Vulka Korčovska
Vulka Korčovska  – kaimas Lenkijos rytuose, Lomazų valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į vakarus nuo Lomazų, apie 17 km į pietvakarius nuo Palenkės Bialos ir apie 79 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Per kaimą teka Rutkos upė.
Vojni Šubi Vlošcianskiai
Vojni Šubi Vlošcianskiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1203 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 76 namai ir 453 gyventojai, iš kurių 227 vyrai ir 226 moterys, 422 lenkai, 13 žydų ir 18 gudų.
Beluno provincija
Beluno provincija  – viena iš Veneto regiono provincijų šiaurės rytų Italijoje. Administracinis centras – Belunas. Provincijoje gyvena apie 212 000 gyventojų, yra 69 savivaldybės. Plotas 3 677 km².
Šiaurėje provincija ribojasi su Austrija (Tiroliu ir Karintija), rytuose su Friuliu-Venecija Džulija (Udinės provincija ir Pordenonės provincija), pietuose su Trevizo provincija ir Vičencos provincija, vakaruose su Trentinu-Pietų Tiroliu (Pietų Tirolio ir Trentino provincijomis).
Kalbos
Šalia italų kalbos kai kuriose provincijos bendruomenėse kalbama ladinų kalba. Vokiečių kalba pripažįstama mažumos kalba Sappada (Plodn), Farra d’Alpago ir Tambre bendruomenėse.
Didžiausios savivaldybės
(2007 m. spalio 27 d.)
Karlsson
Karlsson − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Minijos gamtinis rezervatas
Minijos gamtinis rezervatas – gamtinis rezervatas Lietuvoje, Plungės rajono savivaldybės Šateikių seniūnijoje, Salantų regioniniame parke. Plotas 114,79 ha. Įsteigtas siekiant išsaugoti hidrografiniu ir biocenoziniu požiūriu vertingą Minijos kilpos ties Vaitkių ir Dyburių kaimais gamtinį kompleksą.
Gamtos vertybės
Tai griežto režimo Salantų regioninio parko zona, kurioje draudžiama verstis bet kokia ūkine veikla, poilsiauti, net lankytis.
Dyburių kilpoje Minijos upės nuolydis siekia 8 m. Čia yra 11 slenksčių, daug kaskadų bei rėvų. Krantai statūs, vaizdingi, su aukštomis atodangomis, virš upės iškyla iki 25–30 m aukščio. Siauriausioje kilpos vietoje yra vos 100 m pločio sausumos ruožas. Šlaitai apaugę plačialapių lapuočių medynais. Juose peri žaliosios meletos, didieji dančiasnapiai, tulžiai. Gausu daugiamečių blizgių, porinių česnakų, įvairių orchidinių augalų.
Kirjat Šmona
Kirjat Šmona – miestas šiaurės Izraelyje, prie sienos su Libanu; šiauriausias Izraelio miestas. Išvystyta lengvoji, elektronikos, informacinių technologijų pramonė, turizmas.
Istorija
Įkurtas 1949 m., miesto teises gavo 1975 m.
Pavadinimo kilmė
Miesto vardas žydiškai reiškia „Aštuonių miestas“. Taip jis pavadintas pagerbiant aštuonis žmones, kurie 1920 m. žuvo gindami Tel Hajaus vietovę.
Krasnodaro krašto herbas
thumb|right|200px|Krasnodaro krašto herbas Krasnodaro krašto herbas – oficialus Krasnodaro krašto simbolis, patvirtintas 2004 m. birželio 23 d.
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Laukas žalias su auksine galva.
Žaliame lauke auksinė dantyta gynybinė siena, su dviem auksiniais dantytais bokštais ir atvirais vartais. Virš vartų iš už sienos kyšo auksinis plunksnius, o jo šonuose – dvi auksinės ietys su sidabriniais bunčiukais.
Auksinėje galvoje matyti viršutinė imperatoriško juodo dvigalvio erelio pusė. Kiekviena galva turi auksinę karūną, snapai auksiniai, liežuviai raudoni. Virs abiejų galvų bendra imperatoriška karūna, iš kurios išeina dvi mėlynos juostos. Ant erelio krūtinės – Kaukazo kryžius.
Virš skydo – kunigaikščio karūna. Virš karūnos – mėlyna vėliava su auksiniu inicialu, virš vėliavos – auksinis dvigalvis Rusijos erelis.
Kaukazo kryžius – tai atminimo ženklas, juodas kryžius su sukryžiuotais kalavijais, kuriuo 1909 m. buvo apdovanojami Kaukazo karo veteranai jo pasibaigimo 50-mečio proga.
Invariantas (matematika)
Invariantas matematikoje – matematinio objekto savybė (charakteristika), kuri nekinta, pritaikant tam tikras matematines transformacijas.
Taip geometrinės figūros plotas nesikeičia pritaikant pasukimo arba poslinkio erdvėje transformacijas. Kiti pavyzdžiai gali būti polinomo laipsnis, kuris nesikeičia kintamųjų tiesinių transformacijų atveju, matricos pėdsakas, determinantas, tikrinės vertės pakeitus bazę išlieka tokie pat.
Kubagva
thumb|250px|Salos žemėlapis
Kubagva  – sala Karibų jūroje, prie pietinių Margaritos salos krantų. Priklauso Venesuelai, Nueva Espartos valstijai.
Salos plotas 24 km². Ilgis iš vakarų į rytus 9,2 km, plotis iki 3,5 km. Paviršius banguotas, paveiktas erozijos, iškyla iki 32 m aukščio. Krantai skardingi, šiaurėje vietomis siekia 20–24 m aukštį. Augalija skurdi, vietomis auga dygūs krūmokšniai, kaktusai.
Kubagvoje 2007 m. gyveno 51 žmogus. Dauguma jų gyvena salos pietvakariuose (Punta Arenase). Verčiamasi daugiausia žvejyba.
Kubagvą 1498 m. atrado Kristupas Kolumbas. Sala pagarsėjo dėl aplink ją randamų perlų, todėl jau 1500 m. čia pradėjo kurtis perlų ieškotojai. XVI a. pr. oficiali Ispanijos valdžia čia bandė steigti gyvenvietę. 1526 m. Villa de Santiago de Cubagua gavo miestelio, o 1528 m. miesto statusą ir pervadinta Nueva Kadisu. Tačiau vėliau išsekus perlų telkiniams bei dėl geriamo vandens ir medienos trūkumo miestas palaipsniui buvo apleistas. 1541 m. salą nusiaubė uraganas, dar po poros metų – piratai. Vėliau saloje pradėjo kurtis žvejai.
Čamai
Čamai (viet.: người Chăm arba người Chàm) – Pietryčių Azijoje gyvenanti etninė grupė. Daugelis jų gyvena tarp Kambodžos Kampongčamo provincijos ir vidurinio Vietnamo. Kalba austronezinių kalbų šeimai priklausančia čamų kalba.
Varėnos rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
thumb|250px|Varėnos rajono savivaldybės administracija Varėnos rajono savivaldybės taryba – Varėnos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
Teisinis pagrindas
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Varėnos rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Veikla
Rajono meru išrinktas Kazimieras Velžys, jo pavaduotoju Antanas Kontautas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Alfonsas Škudžinskas.
Stendalis
thumb|right|200px|Stendalis Stendalis (tikr. Marie-Henri Beyle, 1783 m. sausio 23 d. – 1842 m. kovo 23 d.) – prancūzų rašytojas, vienas pirmųjų pradėjęs rašyti realistine ir romantine forma. Tai ypač atsiskleidžia romanuose „Raudona ir Juoda“ bei „Parmos vienuolynas“.
Biografija
thumb|190px|left|Chérubinas Beilis, Stendalio tėvas Rašytojas gimė ir vaikystę praleido provincijoje, Grenoblio mieste, audringais XVIII a. prancūzų revoliucijos metais. Jo tėvas Cherubinas Beilis, advokatas, buvo aršus rojalistas, todėl nepritarė revoliucijos idėjoms. Stendalio motina Henrieta Gagnon mirė dar jam būnant vaiku. Apie ją jis užsimena savo prisiminimuose ''„Aš mylėjau savo mamą.<…> Aš norėjau padengti bučiniais visą jos kūną. Ji mylėjo aistringai ir bučiuodavo mane dažnai. O aš grąžindavau jai meilę su nemažesne liepsna. <…> Nekenčiau savo tėvo, kai jis nutraukdavo tuos bučinius.“'' Stendalio motina mirė 1790 m. lapkričio 23 d. gimdydama, kai jam buvo septyneri metai. "Čia prasideda mano moralinis gyvenimas, - teigė Anri. - Aš negalėjau verkti. Teta Serafina priekaištavo man dėl nejautrumo. Aš aiškinau sau, kad tokia yra Dievo valia." right|thumb|150px|Paminklinė lenta Stendaliui Vilniuje Taigi didžiąją vaikystės dalį praleido augdamas savo senelio namuose, veikiamas Švietimo amžiaus idėjų. Mokėsi Grenoblyje, dažnai bendravo su jakobinais. Dar besimokydamas įgijo aistrą matematikai, todėl iki mirties varijuodavo įvairiais skaičiais. Ilgą laiką jis tarnavo Napoleono kariuomenėje; 1812 m. dalyvavo žygyje į Rusiją, pakeliui lankėsi Vilniuje. Estetinės Stendalio pažiūros formavosi apie 1820 m., t. y. tada, kai ėmė domėtis Italijos meno istorija ir rašė knygas apie šios šalies meno ir kultūros paminklus. Bendravo su Italijos karbonarais. Žymiausi jo kūriniai: pamfletų rinkinys „Rasinas ir Šekspyras”, romanas „Raudona ir juoda”, „Lusjenas Levenas“.
Jo vardu pavadinta nervų liga, vadinama Stendalio sindromu, kuri jį ištiko pirmą kartą apsilankius Florencijoje. Tai paaiškinama, kaip žmogaus nesugebėjimas iš karto prisitaikyti prie milžiniškos kultūros apsupties.
thumb|right|Stendalio kapas.
Autobiografija
Trumpi Stendalio memuarai Souvenirs d'Égotisme (Egotisto memuarai) buvo išleisti po mirties 1892 m. Taip pat publikuoti daug išsamesni atsiminimai, pavadinimu Anri Brulardo gyvenimas.
Dyburių atodanga
Apie atodangą
Tai viena įspūdingiausių ir didžiausių Minijos upės atodangų. Jos aukštis – 33 m, ilgis – 30 m. Dyburių atodangoje matomos trijų skirtingų apledėjimų nuogulos. Atodangos viršuje įrengta apžvalgos aikštelė, nuo kurios atsiveria vaizdinga Minijos slėnio panorama.
Į šiaurės vakarus nuo atodangos prasideda Minijos gamtinis rezervatas, apimantis Dyburių kilpą, o į vakarus plyti Minijos kraštovaizdžio draustinis.
Autonoja (palydovas)
Autonoja arba Jupiteris XXVIII – natūralus Jupiterio palydovas, atrastas 2001 m. Havajų Universiteto astronomų komandos, kuriai vadovavo Scott S. Sheppard. Iškart po atradimo šiam palydovui buvo suteiktas laikinas S/2001 J 11 pavadinimas.
Priklauso Pasifės palydovų grupei.
Vinco Kudirkos tiltas
Vinco Kudirkos tiltas – automobilių tiltas kelyje, kertantis Šešupę Kudirkos Naumiestyje, Šakių rajone. Tarpukaryje pastatytas gelžbetoninis tiltas vietoje senojo medinio tilto, aprašyto Vinco Kudirkos „Lietuvos tilto atsiminimuose“. Tiltui suteiktas Vinco Kudirkos vardas. 2021 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą.
Istorija
Pirmasis tiltas per Šešupę tuometiniame Vladislavove buvo medinis, pastatytas 1877 m. Skaldyti ledus padėdavo dvi eilės lytlaužų. Pirmosios jų ledus pasitikdavo atokiau nuo tilto, antrosios – prie pat tilto. 1895 m. mieste apsigyvenęs Vincas Kudirka, kamuojamas nepagydomos ligos, dažnai vaikščiodavo per tiltą į Meištų šilelį. Buvusį gražų ir tvirtą tiltą jis matė jau nykstantį, silpnėjantį... Tokį ir aprašė savo garsioje satyroje „Lietuvos tilto atsiminimai”.
Ketvirtojo, jau gelžbetoninio, tilto statyba per Šešupę (greta senojo iš vakarų pusės) pradėta 1938 m. gegužės mėnesį, pastačius laikiną žemą tiltą. 1938-ieji buvo jubiliejiniai metai – 20 metų Lietuvos nepriklausomybei. Jį ketinta pavadinti Vinco Kudirkos vardu, todėl tikėta jo statybą jubiliejiniais metais ir užbaigti. Šio tilto projekto autorius greičiausiai buvo inžinierius statybininkas Pranas Markūnas. Tilto statybai vadovavo jaunas inžinierius Adolfas Jazbutis. Nors tiltas numatytu laiku buvo pastatytas, bet 1939 m. sausio 23 d. komisija šio tilto iš rangovo nepriėmė dėl netinkamai atliktų darbų: nelaikė per šalčius daryta važiuojamosios dalies danga. Leido tik žmonėms vaikščioti. Gegužės mėnesį, atšilus orams, tilto danga pradėta taisyti. 1939 m. birželio 21 d. jau per jį leido judėjimą. Prie jo turėklų buvo pritvirtintos dvi skulptoriaus Juozo Zikaro sukurtos paminklinės plokštės – bareljefai. Iškilmingas tilto atidarymas taip ir neįvyko, nes buvo atidėtas, kol nebus baigtas tvarkyti privažiavimo pylimas, be to, prasidėjo karas. Jau pirmos karo dienos rytą per šį tiltą Rytų link riedėjo vokiečių tankai ir kita karinė technika. 1944 m. rugpjūčio mėnesį, kai frontas priartėjo iš rytų, vokiečiai tiltą parengė sprogdinimui: į tuščiavidures atramas sukrovė sprogmenis, o laidą nutiesė Šešupe į pačią Prūsiją. Naumiestiečiai bijojo, kad tilto sprogdinimas nenušluotų aplinkinių namų. Teigiama, kad tiltą išsaugojo patys naumiestiečiai, nukirpdami laidus. Rusai skelbė, jog tiltą išgelbėjo raudonarmiečiai, vadovaujami Viktoro Zimino, kurio vardu tiltas pavadintas 1962 m.
Sovietmety nuo tilto buvo nuplėštos abi paminklinės plokštės. 1988 m. sugrąžinus tiltui Vinco Kudirkos vardą, jį papuošė dvi vienodos paminklinės plokštės, nes antrosios nepavyko surasti. 1992 m. pabaigoje nuo tilto abi plokštės vėl buvo piktadarių nuplėštos. 1995 m. prie tilto buvo pritvirtinta tik viena paminklinė plokštė. Nesuradus nuotraukų, antrąją imtasi atkurti iš žmonių atsiminimų. Jos modelį atkūrė dailininkė Skaistė Žilienė.
1983 m. abiejuose tilto galuose ant specialiai paruošto pagrindo paklotos 4 m ilgio pereinamosios plokštės. Tiltas pailgėjo iki 73 m (prieškaryje buvo 65 m).
Atkurtos ir pagamintos abiejų bareljefų kopijos puošia tiltą. Jo šventinimo iškilmės įvyko tik 1996 m. birželio 30 d., minint Vinco Kudirkos garsiosios satyros „Lietuvos tilto atsiminimai” šimtmetį.
Kristupas Šydloveckis
Kristupas Šydloveckis (1467 m., Šydlovecas – 1532 m. gruodžio 29 d., Krokuva) – Lenkijos karalystės valstybinis veikėjas, Karūnos dvaro paiždininkas 1507–1510, Sandomiero kaštelionas nuo 1509 m., Karūnos pakancleris nuo 1511 m., Karūnos didysis kancleris nuo 1515 m., Krokuvos generalinis seniūnas nuo 1515 m., Krokuvos vaivada 1515–1527 m., Krokuvos kaštelionas nuo 1527. Seradzo, Gostinino, Sochačevo ir Lukovo seniūnas, Šydloveco grafas.
Biografija
Stanislovo ir Anos sūnus, Mikalojaus brolis. Pirmojo Nesvyžiaus ordinato Mikalojaus Kristupo Radvilos senelis.
Vadovavo Lenkijos karalystės užsienio politikai Zigmanto Senojo vadovavimo periode. Buvo Habsburgų ir antiturkiškos lygos įkūrimo šalininkas. Įstojo į Drakono ordiną ir gavo nuo imperatoriaus Maksimiliano I Odrovažo herbą ir grafo titulą.
Buvo Bonos politinis priešininkas. Ketverių metų paliaubų su Albrechtu Hohencolernu, pasirašytų 1521 m. balandžio 5 d., iniciatorius.
1514 metais už 10 tūkstančių florinų įsigijo Opatuvo miestą, kur Švento Martyvo cerkvėje buvo palaidotas. Kristupo Šydloveckio antkapinis paminklas pagamintas Bartolomeo Berečio dirbtuvėse dalyvaujant Džiovaniui Činiui ir išpuoštas žymiu bronziniu bareljefu. thumb|150px|Kristupo Šydloveckio antkapinis paminklas
Šeima ir vaikai
Kristupo žmona apie 1512 metus tapo sofija Targovicka (? − 1556). Vaikai:
Karnavičius
Karnavičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lopšinė
Lopšinė – nedidelės apimties ramios nuotaikos vokalinis (rečiau instrumentinis) kūrinys. Būdinga lėtas tempas, ramus ritmas, tolygi, monotoniška siauros apimties melodija. Vyrauja 6/8, 2/4 metrai. Lopšinės paplitusios daugelio Europos, Š. Amerikos, V. Afrikos tautų muzikiniame folklore. Tai trumpos motinų arba auklių sukurtos dainelės kūdikiams raminti arba migdyti (taikomoji muzikos funkcija).
Profesionaliojoje Europos muzikoje lopšinių sukūrė F. Šubertas, C. M. fon Veberis, J. Bramsas, H. Wolfas, A. Dvoržakas, M. Musorgskis, P. Čaikovskis, G. Geršvinas (lopšinė iš operos „Porgis ir Besė“), I. Stravinskis (lopšinė iš baleto „Ugnies paukštė“) ir kt.
Lopšinės Lietuvoje
Lietuvių tautosakoje lopšinės priskiriamos vaikų dainų grupei. Jas sudaro trumpas prasminis tekstas (siužetuose dažnai apdainuojami gyvūnai: katinėlis, zuikis, pelytė) ir priedainis (pvz., „a – a-a“, „čiūčia – liūlia“, „lylia lylia“ ir pan.), gausu įvairių malonybinių žodelių; tematika nesudėtinga. Būdingas melodijos, judesio ir poetinio teksto sinkretiškumas.
Lietuvių lopšinėms giminingos gudų, latvių, ukrainiečių, rusų lopšinės.
Lietuvos profesionaliojoje muzikoje lopšines kūrė St. Šimkus, B. Dvarionas, V. Klova, J. Naujalis, A. Kačanauskas, St. Vainiūnas, F. Bajoras, J. Juzeliūnas.
Ovidijus Vyšniauskas 1994 m. Eurovizijos dainų konkurse atliko dainą „Lopšinė mylimai“.
Aktorių trupė Teatriukas 2008 m. įrašė kompaktines plokšteles „Lietuvių lopšinės“ ir „Klasikinės lopšinės“, 2009 m. – „Pasaulio lopšinės“, 2011 m. – „Lietuvių autorių lopšinės“
Satkūnų herbas
Satkūnų herbas – Satkūnų kaimo ir seniūnijos (Joniškio rajono savivaldybė) heraldinis atributas.
Aprašas
Mėlyname skydo lauke sidabriniai elnio ragai su sidabrine viršutine kaukolės dalimi, tarp ragų – juodas (auksinis?) dobilo lapas.
Istorija
Patvirtintas Lietuvos Respublikos Prezidento 2009 m. liepos 24 d. dekretu Nr. 1K-59. Herbo projektą parengė garsus dailininkas, Joniškio garbės pilietis Juozas Galkus.
Onšorinė įmonė
Onšorinė įmonė (iš anglų kalbos „Kranto teritorijoje“) – teisinis terminas, reiškiantis finansini centrą, kuriame nėra mokestinių lengvatų, nepaisant to ar įmonė vykdo veiklą tame rajone, ar už jo ribų. Tai įprasta įmonė tradicinių mokesčių jurisdikcijose. Tarptautinėje erdvėje onšorinė teritorija naudojama siekiant išvengti dvigubo apmokestinimo, norint pabrėžti įmonės solidarumą. Vienoje jurisdikcijoje gali būti registruojamos, kaip ofšorinės taip ir onšorinės įmonės. Onšorinėmis laikomos tos įmonės, kurios yra registruotos pagal specialius įstatymus, reglamentuojančius bendrovės veiklą. Onšorinių jurisdikcijų pavyzdžiai: Jungtinė Karalystė, Danija, Nyderlandai, Singapūras.
Sent Lusijos vyrų futbolo rinktinė
Sent Lusijos vyrų futbolo rinktinė – Sent Lusiją atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Sent Lusijos futbolo asociacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
CONCACAF narė nuo 1986 m., FIFA narė nuo 1988 m.
Zulai
Kilmė
Zulai buvo didelis klanas šiaurės Kvazulu-Natalyje, kurį apie 1709 m. įkūrė Zulu kaNtombela. Nguni kalbomis iZulu/iliZulu/liTulu reiškia dangų. Tuo metu teritorijoje buvo daug įvairių Nguni klanų, kurie tikriausiai IX a. atvyko iš šiaurės palei pakrantę dėl bantų migracijos.
Švininė vilktabokė
Švininė vilktabokė (Bovista plumbea) – vilktabokių (Lycoperdaceae) genties grybų rūšis.
Vaisiakūnis 2-4 cm skersmens, rutuliškas, išorinė luobelė (egzoperidis) lygi, primenanti kiaušinio lukštą. Vidinis sluoksnis (endoperidis) plonas ir panašus į vatą. Išorinė luobelė iš pradžių būna balkšva, vėliau papilkėja. Grybui senstant, egzoperidis sutrūkinėja į plačias skilteles ir iš dalies atsiskiria nuo endoperidžio, atsidengia vidinis sluoksnis, kuriam būdinga švino pilkumo spalva, kuri gali būti balkšvo ar rusvo atspalvio. Trama iš pradžių būna balta, kompaktiška, vėliau, grybui senstant pasidaro minkšta, geltonai rudos spalvos, ir galiausiai virsta rusvai rudais milteliais. Grybas skleidžia stiprų kvapą, kuris iš pradžių būna malonus, tačiau ilgainiui tampa išties atstumiantis. Subrendusio grybo viršūnėje atsiveria apvali angelė, pro kurią išbyra rudos spalvos sporos. Auga birželio - spalio mėnesiais, dažniausiai sutinkamas pievose, ganyklose, miško proskynose bei pamiškėse. Grybas yra valgomas, tačiau nėra laikomas geru valgomuoju grybu dėl savo įkyraus kvapo. Valgomi tik jauni vaisiakūniai.
Literatūra
Grybai, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, psl. 201
Kfar Saba
Kfar Saba – miestas vidurio Izraelyje, Guš Dano metropolijoje. Išlikęs Mamliukų Nabi Jamino mauzoliejus, yra muziejus.
Istorija
Gyvenvietė minima dar prieš mūsų erą kaip Capharsaba.
Vojni Vavžincė
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1203 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 12 namų ir 77 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 19 namų ir 132 gyventojai, iš kurių 58 vyrai ir 74 moterys, 130 lenkų ir 2 gudai.
Domininkas Bukantas
Domininkas Bukantas (1873 m. rugpjūčio 11 d. Kegriai, Mažeikių apskr. – 1919 m. sausio 19 d. Ežerėnai (dab. Zarasai) – Lietuvos gydytojas, antropologas.
Biografija
1900 m. baigė Charkovo universitetą. Dirbo gydytoju Dusetose, Alūkstoje (dab. Latvija), Imane (dab. Dalnerečensk, Rusija), Harbine (Kinija), vėliau Zarasuose. Buvo Zarasų ligoninės vedėjas, kovojo su dėmėtosios šiltinės epidemija (ja užsikrėtęs mirė), įsteigė gimnaziją.
Dalyvavo kultūros draugijų veikloje, rinko tautosaką, liaudies dailės kūrinius, užrašinėjo Viekšnių apylinkių tarmės medžiagą. 1907–1909 m. antropologiškai ištyrė 1000 Zarasų apylinkių lietuvių. Tyrimas „Iš Ežerėnų apylinkės lietuvių antropologijos“, išspausdintas 1910 m. leidinyje „Lietuvių tauta“. Tai vienas pirmųjų ir didžiausių darbų apie lietuvių galvos formą, akių ir plaukų spalvą.
Sero de Paskas
Sero de Paskas  – miestas centrinėje Peru, Andų aukštikalnėse (4300 m aukštyje), 315 km į šiaurės rytus nuo Limos, prie Patarkočios ežero. Pasko departamento administracinis centras. Geležinkelis į Limą (per vieną aukščiausių pasaulyje, Tiklijo perėją), keliai į Huanuką, Limą, La Oroją. Sero de Paskas yra svarbus kalnakasybos pramonės centras. Aukščiausiai pasaulyje esančioje atviroje kasykloje kasamas švinas ir cinkas, akmens anglys, yra metalurgijos gamyklos. Veikia ligoninė, Daniel Alcides Carrión nacionalinis universitetas.
Katatumbas
Katatumbas  – upė šiaurinėje Pietų Amerikos dalyje. Prasideda Kolumbijoje, Šiaurės Santandere, Cerro de Jurisdicciones kalno pašlaitėje, 3850 m aukštyje. Teka į šiaurę, vėliau pasuka į šiaurės rytus, teka per Venesuelą (Sulijos valstiją). Įteka į Marakaibo ežerą, sudaro deltą.
Didžiausi intakai – Sardinata, Sulija (dešinieji).
Katatumbas atneša ~60 % gėlo vandens į Marakaibo ežerą. Prie upės įsteigti Katatumbo Bari (Kolumbija) ir Katatumbo pelkynų (Venesuela) nacionaliniai parkai. Upės baseine yra indėnų barių gyvenamasis arealas. Baseine gausu naftos telkinių.
Vruda
Vruda  – upė Rusijoje, Leningrado srityje; Lugos dešinysis intakas. Prasideda prie Didžiosios Vrudos gyvenvietės, Volosovo rajone. Teka pietryčių, vėliau pietvakarių kryptimi, daugiausia miškingomis vietomis. Įteka į Lugą ties Redkinu.
Intakai: Ustinskis, Sumka, Beriozovskis, Mazanskis, Uchta, Kuprianovas, Uchora.
Vagos nuolydis – 1,5 m/km. Aukštupyje įrengtas Smerdovicų tvenkinys.
Aleksandras Ulanas
Aleksandras Ulanas (? – apie 1740 m. Studziankoje) – LDK vėliavos totorių pulko rotmistras, LDK totorių pulko pulkininkas. Manoma, kad nuo pulkininko pavardės pradėtas naudoti lengvosios kavalerijos rūšies terminas - ulonai.
Biografija
Gimė Ašmenos apylinkėse, Lostajų kaime Lietuvos totorių šeimoje. 1704 m. tapo vėliavos totorių pulko rotmistru. 1713 m. tapo totorių pulko pulkininku. 1715-1716 m. kovojo karaliaus Augusto II pusėje kovose dėl karaliaus sosto. Apie 1730 m. pulkininko vadovaujamas totorių pulkas pradėtas vadinti pagal savo vado pavardę - ulonais. Buvo vedęs Marijaną Achmatovič.
Markas Polas
Markas Polas (Marco Polo; 1254 m. rugsėjo 15 d. – 1324 m. sausio 8 d.) – Venecijos pirklys ir keliautojas, su savo tėvu ir dėde vienas pirmųjų europiečių, keliavusių Šilko keliu į Kiniją. Kelionės metu apsilankė pas didįjį chaną – Chubilajų (Čingischano anūkas).
Marko Polo kelionės aprašytos knygoje „Marko Polo kelionės“. Dauguma istorikų tiki, kad Markas Polas apsilankė Kinijoje, tačiau knygoje nepaminėta daug svarbių dalykų (arbata, kinų raštas, valgymo lazdelės, Didžioji kinų siena), taip pat nerasta jokių įrodymų, kad Polas susitiko su Chubilajumi, todėl gali būti, kad Markas Polas neapkeliavo visų aprašytų kraštų, o tik perpasakojo kitų keliautojų įspūdžius.
Šio keliautojo vardu pavadintas tarptautinis Venecijos oro uostas.
Megaklitė (palydovas)
Priklauso Pasifės palydovų grupei.
Vasedos universitetas
Vasedos universitetas (, sutrumpintai 早大 = Sōdai) – vienas iš prestižiškiausių privačių universitetų Japonijoje, esantis Tokijuje, šiaurinėje Šindžiuku dalyje. Universitetas buvo įkurtas 1882 metais kaip Tokyo Senmon Gakko koledžas, o 1902-taisiais įgavo universiteto statusą ir dabartinį Vasedos pavadinimą.
Istorija
Tokyo Senmon Gakko koledžas buvo įkurtas 1882 m. Meidži laikotarpio politiko ir buvusio ministro pirmininko Shigenobu Ōkuma. 1902-taisiais jis įgavo universiteto statusą, buvo pervadintas į Vasedos universitetą. Antrojo Pasaulinio karo metais daug universiteto pastatų buvo sugriauti, tačiau vėliau atstatyti. 1951 metais buvo įsteigtos pirmosios magistro studijų programos, o po dvejų metų – ir doktorantūros.
Struktūra
Universitete yra 13 bakalauro studijų fakultetų; 22 magistrantūros ir doktorantūros studijų fakultetai; 21 tyrimų institutas.
Bibliotekos
Vasedos universitetas turi keturias pagrindines bibliotekas: Centrinę, Mokslo ir inžinerijos, Toyama ir Tokorozawa. Be jų yra dar 24 mažesnės fakultetų bibliotekos. Visose jose saugoma apie 5,1 mln. leidinių.
Žymūs absolventai
Ministrai pirmininkai:
Verslininkai:
Diplomatai, politikai
Kiti
Reitingas
QS Pasaulio universitetų reitinge Vasedos universitetas 2010 metais užėmė 182 vietą, o Azijos universitetų reitinge - 39 vietą.
Dyburių Molkio akmuo
Dyburių akmuo, vad. Molkiu – mitologinis akmuo vakariniame Plungės rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Dyburiuose (Šateikių seniūnija), kelių Palanga–Šiauliai ir Dyburiai–Aleksandravas kryžkelėje.
Akmuo
Smarkiai apskaldytas, netaisyklingos formos, briaunuotas, stambaus grūdėtumo rausvas granitas. Guli kryžkelės šiauriniame pakraštyje, sankasos šlaite, prie pat kelio į Dyburius.
Kultūros vertybių registre neregistruotas.
Istorija
Mitologinis akmuo nuo seno gulėjo nederlingoje, Šiaušelėmis vadinamoje kalvoje. Pasakojama, kad seniau kažkas ant jo pastatė iš nedidelių akmenų mulkio (žioplio) statulą, todėl akmenį pradėta žemaitiškai vadinti Molkiu (liet. Mulkiu).
Akmuo buvęs labai didelis. 1939–1940 m. akmenskaldžiai didžiąją riedulio dalį suskaldė, o skaldą suvežė naujojo plento Rietavas–Kartena statybai, kuri liko neužbaigta. Melioruojant kaimo laukus, išlikusią nemažą akmens dalį XX a. 8 dešimtmetyje melioratoriai atvilko į dabartinę vietą prie kryžkelės.
Bakumacu
thumb|350px|Šiogūnato pajėgos [[1864 m.]]
Vėlyvasis Tokugavos šiogūnato laikotarpis (jap. Bakumatsu) – periodas tarp 1853 m. (komadoro Matthew C. Perry pasirodymas prie Tokyo krantų) iki 1867 m. (Tokugavos Jošinobu atsistatydinimas). Bakumatsu laikotarpiu Japonija baigė savo izoliacinę (sakoku) politiką ir iš feodalinės Tokugavos politikos perėjo prie modernios, vakarietiškos Meidžio vyriausybės. Pagrindinės politinės - ideologinės frakcijos buvo imperialistai ("Ishin - shishi") ir šiogūnato pajėgos, įskaitant ir elitines "Shinsengumi". Nors tik šios dvi grupės buvo dvi labiausiai matomos jėgos, daugelis kitų jėgų bandė pasinaudoti chaosu ir taip padidinti savo asmeninę galią. Lemiamas smūgis šiogūnatui buvo suduotas per Boshin karą ir Toba-Fushimi mūšį.
Izoliacijos pabaiga
Japonija pradėjo savo modernizaciją ir jau 1855 m. Nagasakyje buvo įsteigta vakarietiško tipo karo mokykla, kurioje dirbo olandų instruktoriai. Po metų buvo pradėtos versti vakarietiškos knygos.
Taip buvo pabaigta daugiau negu 200 metų trukusi izoliacija, kuri sustabdė Japonijos progresą.
Užsienio misijos
Šiogūnatas išsiuntė kelias delegacijas už Japonijos ribų, kad jos daugiau sužinotų apie Vakarų civilizaciją. 1860 m. į JAV buvo išsiųstas primasis Japonijos ambasadorius, o 1862 m. - į Europą.
Modernizacija ir konfliktai
Armija ir laivynas buvo modernizuotas. Daugelis karių buvo išsiųsti mokytis į Vakarus. Buvo pasamdyti prancūzų laivų statybininkai, kurie turėjo pastatyti daug modernių laivų. 1867 m. šiogūnatas jau turėjo 8 modernius, vakarietiško tipo laivus, kurie kariavo Bošino kare.
Iškeldami imperatorių kaip vienybės simbolį, ekstremistai kovojo prieš šiogūnatą, kunigaikščius ir užsieniečius. Tuometinė feodalinė valdžia dar bandė atlikti modernizacijos reformas, tačiau nesėkmingai. 1867 m. mirė Imperatorius Kōmei, kurio sostą paveldėjo Imperatorius Mutsushito (Meiji).
Meidži era tęsėsi iki pat Imperatoriaus Meidži mirties 1912 m.
Ostapas Valavičius
Ostapas (Eustachijus) Valavičius (, apie 1520 m. – 1587 m. lapkričio 20 d. Sandomieras) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės politinis ir karinis veikėjas, vienas iš Lietuvos Statuto autorių. Vilniaus universiteto steigimo signataras.
Biografija
Su savo daliniu dalyvavo Livonijos kare, kelis kartus vyko pasiuntiniu į Maskvos didžiąją kunigaikštystę, vedė derybas su Ivanu Rūsčiuoju dėl Infliantų. Buvo tarp Lietuvos didikų, pasisakiusių prieš Liublino sąjungą, ilgą laikė delsė pasirašyti unijos aktą. Vienas Valakų reformos rengėjų, vienas iš Lietuvos Statuto autorių. Reikšmingą vaidmenį Lietuvoje atliko per pirmuosius bekaralmečius. Valdovu išrinkus Steponą Batorą, tapo jo šalininku, dalyvavo 1579–1580 m. karinėse kampanijose Livonijoje. Prieštaravo Zigmanto Vazos išrinkimui karaliumi. 1579 m.
Rėmė istoriką Motiejų Strijkovskį. Padėjo Simonui Butrimui, vienam pirmųjų lietuvių medikų, baigti mokslus užsienyje; vėliau rūpinosi jo gerove Lietuvoje. Buvo vienas žymesnių protestantizmo lyderių Lietuvoje. Savo valdose (Upytė, Mileičičiai) fundavo evangelikų bažnyčias, steigė pradines mokyklas valstiečių vaikams. 1583 m. paskelbė Upytės pavieto Naujamiesčio dvaro nuostatus, kuriuose liepta valdiniams, pasibaigus lauko darbams, 8-15 metų sūnus leisti į mokyklą. Tai viena pirmųjų mokyklų valstiečiams Lietuvoje. 1582 m. vasario 25 d. Vilniaus evangelikų reformatų bendruomenei padovanojo sklypą ir namą Bernardinų gatvėje. 1581 m. Vilniuje dovanojo sklypą pamokslininkui Stanislovui Sudrovijui ir pan.
Šeima
Žmona - Teodora, Povilo Ivanovičiaus Sapiegos ir Elenos Alšėniškės duktė. Jos pirmas vyras - rūmų dvariškis Adomas Čyžas.
Kuršėnų herbas
Kuršėnų herbas – Kuršėnų miesto ir seniūnijos heraldinis atributas.
Aprašas
Herbo skydo laukas perskeltas, heraldiškai dešinysis laukas mėlynas su penkiomis šešiakampėmis žvaigždėmis, kraštiniame stulpelyje dvi, viduriniame – trys, kairysis laukas sidabrinis su raudonu ąsočiu rankena nukreipta atgal, pripiltu mėlyno vandens.
Koturnas
thumb|right|200px|Koturnai Koturnus  – suvarstomas odinis ar audeklinis batas su aulu iki pusės blauzdos ar iki kelio, bet atviras ties kojų pirštais. Tokius batus avėdavo Senovės Graikijos, etruskų ir Senovės Romos medžiotojai, raiteliai, valdžią turintys vyrai ar aktoriai.
Koturnų skiriamas bruožas buvo aulai, siekę nuo pusės blauzdų iki kelių. Koturnų aulai supdavo blauzdą. Sprendžiant pagal išlikusias marmurines statulas koturnai dažniausiai būdavo labai skoningai ir elegantiškai ornamentuoti. Koturnai būdavo suvarstomi iš priekio per visą ilgį, ir buvo siekiama, kad jų aulai būtų kuo labiau prigludę prie blauzdų.
Storapadžiai koturnai
Paprastai koturnų pado storis būdavo paprastas. Kartais padai būdavo storesni, manoma, kad juos pastorindavo kamščio nuopjovomis. Koturnus pastorintais padais devėdavo tie, kurie norėdavo atrodyti aukštesniais – neaukštos moterys ar Atėnų tragedijų aktoriai. Aktoriai koturnus laikė didingu tauriu apavu, o koturnus avėdavo labai storu padu, kad jų ūgis būtų didesnis. Nuo to įpročio žodžiu cothurnus vadindavo ir pačias tragedijas.
Karoblis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Karoblienė (ištekėjusi moteris) ir Karoblytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Aidas Venckus
Aidas Venckus – Lietuvos teisininkas, advokatas, Kauno advokatų kontoros seniūnas (2006–2010 m.).
Advokato praktika
Aidas Venckus yra atstovavęs rezonansinėje byloje Drąsiaus Kedžio interesams.
Karosaitė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Karosienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Karosas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Herodotas
Herodotas (iš Halikarnaso, 🇬🇷: Herodotos; 484 m. pr. m. e. – 425 m. pr. m. e.) – pirmasis pasaulyje istorikas, gyvenęs V a. pr. m. e., žymus savo aprašymais apie konfliktus tarp Graikijos ir Persijos, taip pat aprašymais apie skirtingas vietas ir žmones, kuriuos jis sutiko keliaudamas.
Herodotas parašė savo mamai istoriją apie persų invaziją į Skitiją, Graikiją, graikų-persų karus V a. pr. m. e. Šis kūrinys vadinamas tiesiog Herodoto „Istorija“. Herodotas buvo ne tik pirmas, aprašęs praeities įvykius, bet ir pirmas laikęs tuos įvykius filosofine problema, tyrimų objektu, galinčiu atskleisti išmanymą apie žmogaus elgesį.
Norėdamas kuo tiksliau pateikti graikų praeitį, jis išstudijavo Homero „Iliadą“ ir „Odisėją“, kitų autorių kūrinius. Herodotui stigo žinių apie persų praeitį, todėl jis leidosi į tolimą kelionę po Persijos imperiją: aplankė Egiptą, Babiloną, Mesopotamiją ir net skitų kraštus. Visur rinko medžiagą savo pirmajam istoriniam veikalui: šalių gyventojų pasakojimus apie graikų – persų karą, aprašė svečių šalių papročius, gyvenimą, lygino graikus su barbarais. Visus kelionės užrašus jis sudėjo į knygą ir pavadino „Istorija“.
Dolgaja
Intakai: Samras, Krupa, Dymakarka.
Upės baseinas labai ežeringas, miškingas ir pelkėtas. Jame telkšo Samro ežeras.
Baltarusijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Pereinamosios rungtynės (rungtynės dėl išlikimo)
2011 m. gruodžio 1 d. įvyko pirmosios rungtynės dėl išlikimo, kuriose Minsko „Partizanas“ nugalėjo „Vitebską“ 2:0.
Karpavičienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Karpavičiūtė (mergautinė pavardė).
Baltarusijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Pereinamosios rungtynės (rungtynės dėl išlikimo)
2011 m. gruodžio 4 d. įvyko atsakomosios rungtynės, kuriose „Vitebskas“ namuose nugalėjo Minsko „Partizaną“ 2:1.
Karpavičienė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Karpavičius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Baltarusijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Pereinamosios rungtynės (rungtynės dėl išlikimo)
Dėl išlikimo kovojęs „Vitebskas“ savo varžovams nusileido bendru rezultatu 2:3.
Arūnas Bukantis
Biografija
1984 m. baigė Vilniaus universitetą. 1988–1990 m. studijavo aspirantūroje Sankt-Peterburgo Vyriausioje Geofizikos observatorijoje. 1992 m. fizinių mokslų daktaras. 2004 m. Vilniaus universitete atliko habilitacijos procedūrą fizinių mokslų srityje geografijos kryptyje: habilitacijai pateikta mokslo darbų apžvalga „Lietuvos klimato genezė ir kaita“.
Nuo 1984 m. Vilniaus universiteto inžinierius meteorologas, nuo 1991 m. dėstytojas; nuo 1994 m. docentas. Nuo 2004 m. Hidrologijos ir klimatologijos katedros vedėjas, profesorius. 1992–2002 m. ir Geografijos instituto (nuo 2002 m. Geologijos ir geografijos institutas) Klimatologijos sektoriaus vadovas, 2003–2004 m. vyresnysis mokslo darbuotojas.
Mokslinė veikla
Moksliniai tyrimai iš taikomosios meteorologijos, klimatologijos (klimato svyravimai). Visuotinės lietuvių enciklopedijos staipsnių autorius.
Lodas
Lodas – miestas vidurio Izraelyje, 15 km į pietryčius nuo Tel Avivo, Guš Dano metropolijoje. Ben Guriono tarptautinis oro uostas – pagrindinis šalyje.
Istorija
Biblijoje minimas Lodo miestas. Vėliau jį okupavusios tautos pavadino Lida, tačiau 1948 m. atsikraustę žydai sugrąžino istorinį pavadinimą.
Fiat 521
Fiat 521 – lengvasis automobilis, leistas „Fiat“ kompanijos nuo 1928 iki 1931 metų.
Automobilio konstrukcija buvo grindžiama ankstesniu (Fiat 520) modeliu, skyrėsi nuo jo dideliu varikliu ir dideliu važiuoklės dydžiu. Egzistavo ir sutrumpintas – 521 °C – modelio variantas.
Automobilis buvo leidžiamas ir už Italijos ribų, pavyzdžiui 1930 metais prasidėjo jo gamyba NSU gamykloje Chailbrone.
Viso Vokietijoje ir Italijoje buvo pagaminta 33 000 automobilių.
Kašeliškiai
Kašeliškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 15 km į šiaurę nuo Biržų.
Tykocino herbas
200px|right|thumb|Tykocino herbas
Aprašas
Raudoname lauke vaizduojama geltona tauro galva. Virš tauro galvos vaizduojami raudoni miesto vartai ant kurių užrašyta miesto teisių gavimo data - 1425 metai. Herbo apačioje parašytas lotyniškas devizas Insigne Civitatis Tykocinensis.
Brinkimas
Brinkimas – kieto kūno tūrio didėjimas, kai kūnas iš aplinkos sugeria skystį ar garus. Brinksta įvairios polimerinės medžiagos (mediena, krakmolas, plastikai, dažų dangos), kai kurie sluoksniuotieji mineralai (pvz., moliai). Brinkdamas kūnas paprastai neištirpsta, nepraranda formos.
Kai kurių medžiagų (krakmolo, molio) brinkimas gali pereiti į tirpimą, ir gali susidaryti skiediniai.
Brinkimo laipsnis vertinamas išbrinkusio kūno ir pradinio kūno masių (ar tūrių) santykiu. Kai aplinkoje tirpiklio pakanka brinkimas didėja, kol brinkstančiame kūne tirpiklio molekulės nebetelpa. Galop brinkimas pasiekia maksimalų laipsnį, kai susidaro pusiausvira būsena – kiek tirpiklio molekulių įeina, tiek ir išeina.
Brinkimo pradžioje brinkdamas polimeras gali sudaryti kelių šimtų megapaskalių (kelių tūkstančių atmosferų) slėgį.
Brinkimas biologijoje
Biologiniai objektai neretai geba brinkti sugerdami vandenį. Pvz., brinksta ramybės būsenoje esančios augalų sėklos, jos dygti gali tik išbrinkusios, kai jose susikaupia reikiamas vandens kiekis.
Medienos brinkimas
Mediena brinksta sugerdama vandenį.
Brinkdama mediena sudaro didelį slėgį. Todėl senovėje medieną naudodavo akmens laužyklose ištisinei uolienai skaldyti. Akmens klode gręždavo skyles, į kurias sukaldavo medinius strypus, o po to tuos strypus laistydavo vandeniu. Į brinkstančia medieną besiskverbiančios vandens molekulės sudaro tokį slėgį, kad neišlaikęs skyla net ir akmuo.
Plastikų brinkimas
Plastikai paprastai brinksta sugerdami tirpiklius ar tepalus. Toks plastikų brinkimas dažnai yra nepageidautina savybė. Brinkdamas plastikas netampa takus, jis išlaiko formą.
Sulija (upė)
Sulija  – upė Pietų Amerikos šiaurėje; Katatumbo dešinysis intakas. Prasideda Kolumbijoje, Šiaurės Santandere, Rytų Kordiljeros lagūnose. Teka į šiaurę per Kolumbiją, toliau – per Venesuelą, Sulijos valstiją (nuo šios upės ir kilo valstijos pavadinimas). Įteka į Katatumbą netoli Enkontradoso.
Intakai: Grita, Oropė, Tačira, Pamplonita (dešinieji), Peralonsas, Salasaras, Motilonas, Medijas, Arboledasas, Madre Vjecha del Rio Tara (kairieji).
Upės vanduo tiekiamas Kukutos miestui.
Hamakas
thumb|250px|Braziliški hamakai
Hamakas – nesudėtingas įrenginys, skirtas miegojimui, gulėjimui. Tai tvirto audeklo arba tinklo gabalas, kurio abiejuose galuose pritvirtinti skersiniai (skersinių gali ir nebūti), o prie šių – virvės. Jomis hamakas tvirtinamas tarp dviejų medžių, stulpų ar pan. atramų. Lengvai paruošiamas, patogus gabenti. Hamakai populiarūs tropinio klimato kraštuose, paplūdimiuose, laivuose. Džiunglėse miegojimas hamakuose apsaugo nuo drėgno paviršiaus, skruzdžių, vabzdžių, kitų gyvūnų įkandimų, dėl laisvesnio oro cirkuliavimo mažiau perkaistama.