cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valter Birsa
Karjera
2015–2019 m. prikausė Chievo klubui. 2019–2020 m. atstovavo Cagliari.
Leopoldas III Belgas
Biografija
Tėvas Belgijos karalius Albertas I Belgas.
Valter Birsa
Rinktinė
Slovėnijos rinktinėje debiutavo 2005 m.
Leopoldas III Belgas
Šeima
Žmonos Astrida Švedė (1905–1935 m.), Liliana Baels (1916–2002 m.). Vaikai iš pirmosios santuokos: Žozefina Šarlotė (1927–2005 m.), Liuksemburgo didžioji kunigaikštienė, Boduenas (1930–1993 m.), 1951–1993 m. Belgijos karalius, Albertas II (g. 1934 m.), Belgijos karalius, iš antrosios: Aleksandras (g. 1942 m.), Marija Kristina (g. 1951 m.) ir Marija Esmeralda (g. 1956 m.)
Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1936 m. Vokietijos kariuomenei užėmus Reino žemę jo iniciatyva Belgija išstojo iš Lokarno paktą pasirašiusių šalių (Vokietija, Prancūzija, Belgija, Italija ir Didžioji Britanija) grupės. Tikėdamasis Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos paramos būsimame kare su Vokietija, rėmė gynybinės linijos nuo Antverpeno iki Namuro statybą. Antrojo pasaulinio karo pradžioje vadovavo Belgijos kariuomenei, su ja Vokietijos karinių pajėgų buvo apsuptas ir pasidavė. Iki 1944 m. internuotas savo pilyje prie Briuselio, vėliau, iki karo pabaigos – Austrijoje.
Dėl jo atsisakymo prisidėti prie Belgijos emigracinės vyriausybės Londone daugelio įtartas išdavyste; 1944 m. Belgijos parlamentas paskyrė jo brolį Karolį regentu. 1945–1950 m. gyveno Šveicarijoje. Per 1950 m. referendumą jam buvo leista grįžti į šalį, bet atvykus kilo opozicijos maištai. Jis atsisakė sosto sūnaus Bodueno naudai ir gyveno Lakene.
Syrdarjos vilajetas
Syrdarjos vilajetas, kitaip Syrdarjos sritis − Uzbekijos vilajetas, esantis šalies rytuose, kairiajame Syrdarjos krante.
Vilajeto centras − Gulistanas (93 340 gyv. 2007 m.). Vilajeto plotas − 5 100 km², gyventojų skaičius − 648,1 tūkst. (2005 m. sausio 1 d.).
Syrdarjos sritis Uzbekijos TSR buvo įkurta 1963 m. vasario 16 d. Vėliau Syrdarjos sritis imta vadinti vilajetu. Syrdarjos sritis egzistavo dar carinėje Rusijoje (Turkestano generalgubernatorijos dalis), jos plotas buvo apie 100 kartų didesnis, lyginant su dabartine Syrdarjos sritimi.
Geografija
Didelę dalį vilajeto srities užima Alkanoji stepė. Vilajeto klimatas yra tipiškas žemyninis, sausringas.
Ribos
Su Andižano vilajetu ribojasi:
Administracinis suskirstymas
Vilajeto centras − Gulistano miestas. Vilajete yra :
Syrdarjos vilajetas suskirstytas į 9 kaimiškuosius rajonus tumanus.
Ekonomika
Daug dirbamos žemės drėkinama. Vilajete vyrauja žemės ūkis, ypač medvilnės ir kviečių auginimas. Taip pat auginama pašarinės kultūros, daržovės, melionai, moliūgai, bulvės, kukurūzai, vaisiai ir vynuogės. Auginami ir stambieji raguočiai.
Pagrindinės pramonės šakos − statybinių medžiagų ir drėkinimo įrangos gamyba, žaliavinės medvilnės apdorojimas.
Vilajete yra viena stambiausių Uzbekistano elektrinių − Syrdarjos elektrinė, pagaminanti trečdalį Uzbekijos elektros. Netoli Širino miesto ant Syrdarjos upės pastatyta Farhado hidroelektrinė.
Transportas
Kelių ilgis vilajete:
Argentinos vėliava
thumb|right|200px|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|23x15px Valstybinė vėliava. Proporcijos 9:14]] thumb|right|200px|[[Vaizdas:FIAV 100100.svg|23x15px Ornamentinė vėliava]] thumb|right|200px|Jungtinių La Platos provincijų vėliava thumb|right|130px|Argentinos jūrų vėliava Argentinos vėliava 1812 m. sukurta trispalvė, sudaryta iš trijų lygių horizontalių dalių: žydros - baltos - žydros. 1818 m. vėliavos centre pridėtas saulės simbolis. Ornamentinė (be simbolio) ir oficiali vėliava (su saulės simboliu) juridiškai yra lygios, tačiau valstybinių švenčių metu, priimant užsienio svečius ir pan. naudojama oficiali vėliava.
Istorija
1810 m. Gegužės Revoliucijos metu, savo sukurtą vėliavą mūšiuose prie Rosarijaus pradėjo naudoti Argentinos generolas Manuelis Belgranas. 1812 m. rugpjūčio 23 d. vėliava viešai iškelta Buenos Airėse ant Šv. Mykolo (San Nicolás) bažnyčios (dabar čia stovi monumentas valstybinei vėliavai). 1816 m. liepos 9 d. paskelbus nepriklausomybę, buvo pripažinta kaip valstybinė vėliava. 1818 m. pridėtas „Gegužės Saulės“ simbolis. 1978 m. buvo reglamentuoti matmenys ir spalvos.
Birželio 20 d. yra Valstybinės vėliavos diena (M. Belgrano mirties metinių diena).
Matmenys
1978 m. patvirtinti tokie matmenys: ilgis – 1,4 m, plotis – 0,9 m. Horizontalios žydra - balta - žydra juostos (30 cm aukščio). Centre auksinis saulės simbolis „Gegužės Saulė“ (isp. Sol de Mayo).
Saulės simbolis
"Gegužės Saulė" nukopijuota nuo 8 eskudų (pirmiasis Argentinos piniginis vienetas) monetos. 1978 m. patvirtinta auksinio geltonumo (amarillo oro) spalvos saulė, kurios vidinis diametras 10 cm, išorinis 25 cm (5/6 baltos juostos aukščio). Turi 32 spindulius (16 banguotų, 16 tiesių).
Reikšmė
thumb|200px|Dangaus spalvos Argentinos vėliava neturi oficialių spalvų reikšmių, todėl yra kelios jų aiškinimo versijos. Populiariausios:
Rūgaliai (Šilutė)
Rūgaliai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, tarp Krokų Lankos pietuose ir Traksėdžių durpyno šiaurėje bei Minijos vakaruose. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias, atšaka į Mingę.
Gumuliauskas
Gumuliauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mikierių tiltas
Mikierių tiltas (dar kitaip vad. Beždžionių tiltas) – pėsčiųjų tiltas per Šventąją Mikieriuose, Anykščių raj., jungiantis Mikierius ir Inkūnus. Viename krante – prie Šimonių girios įsikūrusi miškų ūkio gyvenvietė, girininkija, mokykla, medicinos punktas, kitame krante – Inkūnų bažnyčia, kapinaitės. miniatiūra|left|220px|Tiltas žiemą miniatiūra|220px|left|Tiltas vasarą
Tilto duomenys
Tiltas yra 80 m ilgio, 1,20 m pločio. Jį laiko 8 m aukščio plieniniai vamzdžiai – pilonai ir plieniniai lynai. Tiltas yra pakibęs aukštai virš vandens, todėl jam nekelia grėsmės aukštas vanduo ar ledonešis. Kiekvienas tilto kvadratinis metras gali atlaikyti 500 kilogramų svorį.
Tiltą suprojektavo AB „Kelprojektas“ (projekto vadovas Darius Žickis), pastatė tiltų statybos įmonė UAB „Tilsta“. Statybos trukmė – 1 mėn. ir 2 sav.
Istorija
Juozo Vitkaus inžinerijos bataliono perkėlų kuopos kariškiai buvo sumontavę 60 t keliamosios galios pontoninį tiltą. Tačiau atėjus rudeniui, tiltas buvo išmontuotas, nes galėjo upėje įšalti. 2002 m. iš sijų ir plieninių lynų konstrukcijų pastatytas naujas tiltas.
Varpas (Niujorkas)
Varpas – JAV lietuvių tautinės krypties žurnalas, einantis nuo 1953 m. Niujorke.
Istorija
Leidžiamas kaip atkurtas nuo 1889 m. Tilžėje leistas to paties pavadinimo žurnalas. Leidžia Varpininkų filisterių draugija. Per 1-3 metus išleidžiama po vieną 164–228 p. apimties numerį.
Guobys
Guobys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Kvaternijonas
thumb|Paminklinė lenta žyminti vietą, kur Hamiltonas sugalvojo kvaternijonus Kvaternijonas ( – keturi) – skaičių aibė, nekomutatyvus kompleksinių skaičių aibės praplėtimas. Kvaternijono koncepciją sumanė airis Viljamas Rovanas Hamiltonas 1843 m.
Guobys
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Guobienė (ištekėjusi moteris) ir Guobytė (mergautinė pavardė).
Kvaternijonas
Apibrėžimas
Jei kompleksiniai skaičiai gaunami prie realiųjų skaičių pridedant įsivaizduojamą elementą i, kur i^2=-1, kvaternijonų aibė gaunama pridedant tris elementus i, j ir k, tenkinančius tokias sąlygas:
Guobys
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kvaternijonas
Apibrėžimas
Kiekvienas kvaternijonas užrašomas formule:
Savybės
Skirtingai, nei realių ar kompleksinių skaičių, kvaternijonų daugyba yra nekomutatyvi, t. y. ij=k, bet ji=-k.
alt=Kvaternionų ciklinės sandaugos diagrama.|miniatiūra|Kvaternionų ciklinės sandaugos diagrama. Taip pat menamųjų komponenčių porų sandaugų rezultatą galima vaizduoti cikline diagrama. Gretimų dviejų komponenčių sandauga nurodyta kryptimi yra lygi sekančiai komponentei, pvz.: ij=k, jk=i. Dauginant komponenčių poras priešinga kryptimi nei rodyklėmis nurodyta diagramoje gaunama trečia komponentė su neigiamu ženklu, pvz.: kj=-i. Tą patį rezultatą galite matyti ir kvaternijonų daugybos lentelėje.
Vaizdavimas matricomis
Kvaternijonus galima vaizduoti 2×2 dydžio kompleksinių skaičių matrica arba 4×4 dydžio realiųjų skaičių matrica. Taigi, kvaternijoną galima užrašyti:
Arba:
Panaudojimas
Kvaternijonai naudojami kompiuterinėje grafikoje objektų transformavimui trimatėje erdvėje. Kvaternijonai taip pat naudojami signalų apdorojime, fizikoje.
Įkotė
thumb|right|250px|Geležinė peilio geležtė su įkote Įkotė  – šaltojo ginklo ar kitokio įrankio dalis, kuria ginklo ar įrankio geležtė sujungiama su kotu ar rankena. Įkotė įkalama į kotą arba ant įkotės tvirtinami rankenos skruosteliai (kriaunos). Movos ar šoninės juostos, kuriomis gali būti tvirtinama geležtė ar antgalis, nėra įkotės.
Geležtinių ginklų įkočių rūšys:
Vandenilio sulfidas
Vandenilio sulfidas arba sieros vandenilis (H2S) – cheminis junginys, kurį sudaro du vandenilio ir vienas sieros atomai. Tai bespalvės, labai nuodingos, degios dujos, turinčios kvapą, primenantį pūvantį kiaušinį. Šis junginys dažnai susidaro yrant organiniams junginiams be deguonies, pvz., pelkėse, išsiveržiant ugnikalniui, taip pat gali būti ir vandens šaltinių sudėtyje, ypač pūvant negyvam planktonui.
Pramoniniu būdu yra gaunama iš gamtinių dujų, naftos, sieros organinių junginių deguto smėlyje, skalūnų naftos ir anglies.
Turi kai kurių gydomųjų savybių. Sulfidiniais mineraliniais vandenimis gydoma daugelyje kurortų, pavyzdžiui, Macestoje (Kaukazas), Likėnuose (Biržų rajonas).
Smardonės šaltinis šiaurės Lietuvoje yra pavadintas būtent pagal vandenilio sulfido skleidžiamos smarvės kvapą.
Gavimas
Vandenilio sulfidą galima gauti šiomis reakcijomis:
Mažiau žinoma alternatyva yra aliuminio sulfido ir vandens reakcija:
Poveikis organizmui
Vandenilio sulfido dujų veikimas – žaibiškas, jos sutrikdo audinių kvėpavimo fermentą citochromoksidazę, taip sutrikdydamos deguonies perdavimą ląstelei ir žmogų ištinka staigi mirtis.
Varpas (žurnalas)
Istorija
1918 m. išleistas vienas numeris, 1920 m. ėjo kartą, 1921 m. – dukart per mėnesį, 1931–1932 m. – kas trys mėnesiai. Leido Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partija, nuo 1920 m. – „Varpo“ bendrovė. Spausdino M. Sokolovskio spaustuvė bei „Varpo“ bendrovės spaustuvė Kaune.
Leido specialius numerius. 1924 m. išleistas V. Kudirkos mirties 25-osioms metinėms skirtas numeris, 1926 m. – K. Griniaus 60-čiui paminėti skirtas numeris.
Bendradarbiavo Julius Būtėnas, Vincas Čepinskis, Juozas Geniušas, Kazys Grinius, J. Jasinevičius, F. Kaupas, Adolfas Klimas, Vincas Krėvė, Jurgis Krikščiūnas, Vincas Kvieska, Petras Leonas, Balys Matulionis, Petras Ruseckas, V. Ruzgas, Vytautas Steponaitis, Kazys Strimaitis ir kt.
Redagavo Albinas Rimka, oficiali redaktorė Felicija Bortkevičienė.
Robinho
Robsonas de Soza ( (trumpiau: Robinjo); g. 1984 m. sausio 25 d.) – brazilų futbolininkas, Brazilijos rinktinės ir AC Milan klubo puolėjas.
2010 m. sausio 28 d. 6 mėn. buvo išnuomotas Brazilijos Santos klubui. 2010 m. rugpjūčio 31d. pasirašė ketverių metų kontraktą su AC Milan klubu.
Juškaičiai (Šilalė)
Juškaičiai (arba Juškiškė) – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Upynos, prie Agluonos ištakų.
Hindi
Hindi kalba (हिन्दी भाषा = hindī bhāṣa) – indoeuropiečių kalbų šeimos, indoarijų kalbų atšakos kalba; Indijos valstybinė kalba ir viena iš dviejų pagrindinių lingua franca (su anglų kalba). Hindi – tai viena iš dviejų sunormintų hindustano kalbos tarmių (kita – Pakistane vartojama urdu kalba). Tikslaus žmonių, kalbančių hindi skaičiaus nustatyti praktiškai neįmanoma, nes didelė dalis žmonių vartoja ne bendrinę hindi kalbą, o kurią nors iš hindustano kalbos tarmių. 2001 m. surašymo duomenimis, įvairiomis hindi tarmėmis Indijoje kaip gimtąja kalba kalbėjo 258 mln. žmonių. Taip pat ši kalba plačiai vartojama ir kitomis kalbomis kalbančių Indijos gyventojų (ypač šiaurinėje šalies dalyje) bei gausios indų diasporos pasaulyje. Iš viso hindi ir urdu kalbomis bei tarmėms pasaulyje kalba apie pusė milijardo žmonių.
Istorija
thumb|200px|Reklamos hindi kalba [[Varanasis|Varanasyje]]
Hindi kalbos ištakos yra prakritai – šnekamieji, supaprastinti sanskrito variantai, vartoti buitinėje kalboje. Prakritų (vėliau vadintų apabhranšomis) įtaka Indijoje vis augo, jais pradėta kurti literatūra. Hindi kalba pradėjo formuotis iš šouraseni (vakarų hindi) ir ardhamagadhi (rytų hindi) apabhranšų.
XIII–XIV a. į Indiją įsiveržė musulmonai, kalbėję arabų, persų, tiurkų kalbomis. Užkariautojai ėmė vartoti Delio apylinkėse paplitusį šouraseni dialektą, įmaišydami į jį daug savų kalbų žodžių. Taip susidarė khariboli tarmė, kuri šiaurės Indijoje greitai paplito kaip lingua franca. Pirmieji literatūriniai kūriniai khariboli kalba buvo rašomi persų poetų ir buvo užrašomi arabiškais rašmenimis, o nuo XIX a. vid. hinduistai pradėjo užrašinėti kalbą devanagari rašmenimis. Britų valdymo laikais į kalbą pateko daug angliškų žodžių. Taip pat yra nuo senesnių laikų patekusių portugališkų, prancūziškų, olandiškų skolinių.
Rašto paminklai yra iš VII–X amžiaus. Naujosiomis hindi tarmėmis (daugiausia bradžo ir avadhi) XV–XVIII a. sukurta daug religinės ir grožinės literatūros kūrinių. Dabartinė rašomoji kalba susiformavo apie XIX a. vidurį khari boli (hindustani) tarmės, išstūmusios bradžą, pagrindu.
1950 m. khariboli tarmės pagrindu sudaryta bendrinė hindi kalba (užrašoma devanagari) ir paskelbta oficialia Indijos kalba. Tiesa, dravidų apgyvendintoje pietų Indijoje bei vietomis Bengalijoje hindi sutinkama priešiškai ir daugelis šių kraštų gyventojų kaip lingua franca vartoja tik anglų kalbą. Valstijos lygmeniu hindi oficialia kalba yra paskelbusios šios valstijos: Biharas, Džarkandas, Utarakhandas, Madja Pradešas, Radžastanas, Utar Pradešas, Čatisgarchas, Himačal Pradešas, Harjana, Delis.
Tarmės
Skiriamos 2 tarmių grupės:
Lietuvoje
Lietuvoje hindi kalba ir literatūra dėstoma Vilniaus universiteto orientalistikos centre. Iš hindi į lietuvių kalbą vertimų yra paskelbusi Ona Žaneta Urbanavičiūtė-Markevičienė.
Raštas
Hindi kalba užrašoma devanagari raštu (tuo iš esmės skiriasi nuo arabų raštu užrašomos urdu). Tiesa, šios kalbos užrašymas nežymiai skiriasi nuo sanskrito: paskutinis žodžio priebalsis nesudaro matros su a raide, todėl nėra naudojama virama, pvz., राम bus tariama ne Rāma, o Rām. Žodžio gale a kartais tariama po ligatūrų, pvz., सत्य – satya. Nėra sanskritui būdingų skiemeninių balsių ॠ, ऌ, ॡ, o balsis ऋ pasitaiko tik iš sanskrito kilusiuose žodžiuose. Tačiau yra keletas papildomų ženklų, skirtų žymėti iš arabų, tiurkų kalbų atėjusiems garsams – क़ (qa), ख़ (ḫa), ग़ (ġa), ज़ (za), झ़ (ža), फ़ (fa), ड़ (ṛa), ढ़ (ṛha). Kita užrašymo ypatybė – dalis a matrų žodyje yra praleidžiama – t. y. garsas a netariamas žodžio viduryje esančiame skiemenyje, jei aplink jį esančiuose skiemenyse a taip pat nėra praleista, pvz., कटहल pagal sanskrito devanagari taisykles būtų tariama kaṭahala, bet hindi bus tariama kaṭhal (pirmame skiemenyje a visad išlieka, paskutiniame visad nukrenta, priešpaskutiniame išlieka, nes yra prieš skiemenį, praradusį a, o antrame skiemenyje išnyksta, nes abu aplinkiniai skiemenys turi neišnykusią a). Tarp dviejų trumpųjų a atsidūrus garsui h, tos a bus tariamos kaip e, pvz., बहन tariama ne bahan, o behen. Taip pat kiek skirtingai nuo savo sanskritiškosios tarimo versijos hindi kalboje tariami dvibalsiai ए, ऐ, औ (pvz., कैसा tariama labiau keisa, o ne kaisa, और – or, ne aur). Nosiniai garsai žodžio viduryje gali būti praleisti panaudojant anusvarą, pvz., žodis hindi gali būti užrašomas हिन्दी arba हिंदी. Praktiškai visada anusvara žymimi garsai ङ, ञ, ण, pvz., žodis palaṅg bus visad užrašomas पलंग, o ne पलङ्ग.
Greta devanagari rašto gan plačiai (ypač virtualiojoje erdvėje) paplitusi lotyniška perraša (neoficialus jos variantas be diakritinių ženklų).
Gramatika
Hindi yra analitinė. Turi 16 balsinių, 4 dvibalsines, 36 priebalsines fonemas, 2 giminės, 2 skaičius, 3 linksnius, daug polinksnių. Vartojamos neutralioji, objekto ir subjekto konstrukcijos. Hindi leksikoje daug žodžių iš sanskrito. Vartojamas devanagari raštas.
Daiktavardis
Hindi daiktavardžiai kaitomi skaičiais, turi giminę.
Daiktavardžiai taip pat turi polinksnių, kuriais sudaromi daiktavardžio linksniai.
{|
Polinksnis pakeičia daiktavardį (arba būdvardį, įvardį) iš jo tiesioginės formos, į netiesioginę: kamrā – „kambarys“, tačiau „kambaryje“ – kamre mẽ.
Kilmininko polinksnis keičia objekto formą į netiesioginę, bet gimine derinamas su subjektu:
Būdvardis
Hindi būdvardžiai būna derinamieji ir nederinamieji. Derinamieji būdvardžiai vyriškos giminės vienaskaitos vardininke turi galūnę -ā arba -ā˜. Vyriškos giminės daugiskaitoje jie gauna galūnę -e, o moteriškos giminės tiek vienaskaitoje, tiek daugiskaitoje -ī:
{|
Nederinamieji būdvardžiai nėra kaitomi.
Veiksmažodis
Veiksmažodžiai kaitomi laikais, jų sudarymas pagrįstas dalyvinėmis formomis, pvz., sakinys „aš einu“ hindi išreiškiamas mẽ jātā hũ (मैं जाता हूँ), kas pažodžiui verčiama kaip „aš einantis esu“. Todėl veiksmažodis turi būti derinamas su asmeniu: mẽ jātī hũ (मैं जाती हूँ, „aš einanti esu“), ve jāte hãi (वे जाते हैं, „jie einantys yra“). Tokiu principu sudaromi esamasis ir būtasis paprastieji laikai: įvardis-veiksmažodis-veiksmažodis honā.
Veiksmažodis kaitomas pašalinus bendraties galūnę -nā ir vietoje jos vartojant -tā (vyr. g., vns.), -tī (mot. g., vns. ir dgs.), -te (vyr. g., dgs.); pvz., bolnā („kalbėti“) – boltā – boltī – bolte.
Paprastieji ir dažniniai laikai
{|
Naudojant šias formas sudaromas esamasis laikas: मैं बोलता हूँ (mẽ boltā hũ – „aš kalbu“, vyr. g.), वे बोलती हैं (ve boltī hãi – „jos kalba“).
Būtajame dažniniame laike, priešingai nei esamajame, honā kaitoma giminėmis.
Naudojant šias formas sudaromas būtasis laikas: मैं बोलता था (mẽ boltā thā – „aš kalbėdavau“, vyr. g.), वे बोलती थीं (ve boltī thĩ – „jos kalbėdavo“).
Sudarant būsimąjį laiką naudojamos ne honā formos, o pridedamos specifinės veiksmažodžio galūnės: मैं बोलूँगा (mẽ bolũgā – „aš kalbėsiu“, vyr. g.), वे बोलेंगी (ve bolẽgī – „jos kalbės“).
Būtasis paprastasis laikas sudaromas prie veiksmažodžio šaknies pridėjus galūnes -a, -e, -ī, -ĩ. {|
Tęstiniai laikai
Tęstiniai (continuum) laikai nurodo veiksmą, vykstantį kalbamuoju momentu. Jų sudarymo principas panašus į paprastųjų laikų, tačiau veiksmažodžiai neturi galūnės, o giminę ir laiką nurodo žodelis rahnā. Forma: įvardis-veiksmažodis be galūnės-rahnā forma-honā forma.
Pvz.,
Liepiamoji nuosaka
Hindi kalboje dėl kultūrinių aplinkybių susidarė didelė liepiamosios nuotakos (imperativus) išraiškos būdų įvairovė. Išskiriami 4 paliepimo būdai:
Neigiamam paliepimui naudojami du žodeliai:
Sudėtiniai polinksniai
Hindi kalboje laiko, vietos, būdo aplinkybėms išreikšti naudojami sudėtiniai polinksniai, einantys drauge su daiktavardžiu.
Svarbiausi polinksniai:
Pvz., वृक्ष के नीचे साँप है। (vṛkṣ ke nīce sãp hai) – „po medžiu (vṛkṣ ke nīce) gyvatė (sãp) yra (hai)“.
Prieveiksmiai
Prieveiksmis hindi kalboje nėra kaitomas ar derinamas. Išskiriami laiko, vietos, kokybės, būdo, priežasties prieveiksmiai. Dalis žodžių gali būti vartojami ir kaip prieveiksmiai, ir kaip būdvardžiai; pvz., अच्छा दोस्त (acchā dost) – „geras draugas“, वह अच्छा लिखता है (vah acchā likhnā hai) – „jis gerai rašo“.
Skaitvardžiai
Hindi kalboje skaitvardžiai skirstomi į kiekinius ir kelintinius. Ši kalba pasižymi itin sudėtingu skaitvardžių sudarymo principu. Kiekiniai skaitvardžiai, priešingai nei daugelyje kitų indoeuropiečių kalbų, nuo 0 iki pat 100 turi unikalius pavadinimus (t. y., nėra principo „dešimtis+vienetas“. Yra didelė įvairovė didelių skaičių, kaitoma pagal neįprastą sistemą, dažnai vartojama skaičiavimo sistema tuzinais.
Pagrindiniai kiekiniai skaitvardžiai:
Kelintiniai skaitvardžiai kaitomi ir derinami kaip būdvardžiai. Jie sudaromi iš kiekinio skaitvardžio šaknies, tačiau jos pakinta.
Gomurys
thumb|right|250px|Žmogaus gomurys, matyti gomurio velenas Gomurys – burnos ertmės viršutinę sieną sudarantis raumeninis kaulinis darinys. Yra dvi jo dalys – arčiau burnos plyšio esantis – kietasis gomurys, turintis kaulinį pamatą ir arčiau žiočių esanti dalis – minkštasis gomurys, kurį sudaro skersaruožiai raumenys. Gomurys skiria burnos ertmę nuo nosies ertmės, o minkštoji jo dalis ryjant maistą dar ir uždaro nosiaryklę, kad į ją nepatektų maistas. Gomurio vidurio linijoje gali būti sagitaline kryptimi einantis iškilimas – gomurio velenas. Jį sudaro kaulai.
Raida
Embriono galvoje iš pradžių susiformuoja bendra burnos duobė, kuri vėliau tampa atskiromis burnos ir nosies ertmėmis. Šioje duobėje 6–7 embriono savaitę susidaro pirminis neporinis gomurys, vėliau iš viršutinių žandinių ataugų, burnos ertmės šoninėse sienose vystosi dvi plokštelės – būsimos viršutinio žandikaulio gomurinės ataugos. Jos auga medialiai horizontaline kryptimi ir 8–12 savaitę sudaro antrinį gomurį, priekyje susijungiantį su pirminiu. Porinių gomurio užuomazgų nesuaugimas vadinamas vilko gomuriu.
Minkštojo gomurio sandara
1.Tempiamasis minkštojo gomurio raumuo (m. tensor veli palatini) – prasideda nuo pleištakaulio sparninėje ataugoje esančios valtinės duobės, pleištakaulio didžiojo sparno užpakalinio krašto iki pleištakaulio dyglio ir nuo ausies ortakio kremzlės priekinės sienos. Eina žemyn į priekį aplenkia pleištakaulio sparninį kabliuką, raumuo pereina į sausgyslę, kuri įsipina į minkštojo gomurio aponeurozę. Raumuo pakelia nuleistą gomurį, taip pat tai pagrindinis raumuo atidarantis ausies ortakį ir sulyginantis slėgį vidurinėje ausyje su išoriniu slėgiu.
2.Keliamasis minkštojo gomurio raumuo (m. levator veli palatini) – prasideda nuo smilkinkaulio piramidės apatinio paviršiaus į priekį nuo išorinės miego arterijos atvaros kraštų ir ausies ortakio kremzlės užpakalinio paviršiaus. Raumenų skaidulos eina nosiaryklės šonine siena ir dalis jų įsipina į aponeurozę, o dalis susipina su kitais gomurio raumenimis. Raumuo užveria įeigą į nosiaryklę.
3.Gomurinis liežuvio raumuo (m. palatoglossus) – prasideda nuo minkštojo gomurio aponeurozės apatinio paviršiaus, eina žiočių šonais ir susipina su liežuvio skersiniu raumeniu. Raumuo sudaro gomurinį liežuvio lanką, kuris su gomuriniu ryklės lanku visiškai užtveria praėjimą iš burnos ertmės į ryklę.
4.Gomurinis ryklės raumuo (m. palatopharyngeus) – prasideda nuo viršutinio aponeurozės paviršiaus, raumens skaidulos eidamos žemyn platėja ir įsipina į šoninę bei užpakalinę ryklės sienas. Susitraukdamas nuleidžia minkštąjį gomurį bei siaurina žiotis kartu su gomuriniu liežuvio raumeniu.
5.Liežuvėlio raumuo (m. uvulae) – prasideda pluošteliais nuo minkštojo gomurio aponeurozės užpakalinio nosinio dyglio ir baigiasi pačiame liežuvėlyje, kuriame kairiosios ir dešiniosios skaidulos susipina. Šis raumuo galutinai užveria nosiaryklę iš apačios.
Kill 'em All
Kill 'Em All – debiutinis amerikiečių trankiojo metalo grupės Metallica albumas, išleistas 1983 m. liepą kompanijos Megaforce Records.
Įspūdis
Nors albumas įrašytas vos per 2 savaites bei iš pradžių išleistas vos 1500 kopijų tiražu, Kill 'em All išgarsino grupę, bei, anot būgnininko Lars Ulrich, pastūmėjo juos link "pasaulio užvaldymo".
Kill 'em All albume ypač atsispindi ankstyvoji anglų grupių Diamond Head, Iron Maiden, Motörhead ir Venom įtaka Metallicai.
Mustaine įtaka
Vis dėlto, tarp Mustaine bei likusių grupės narių, ypač Hetfieldo įtampa išliko. Tai baigėsi Mustaine išmetimu iš grupės 1983 m. pradžioje, prieš pat pradedant įrašinėti Kill 'em All. Mustaine įkūrė kitą trankiojo metalo grupę Megadeth, taip pat sulaukusią milžiniško populiarumo. Po Mustaine išvykimo, grupė pasisamdė gitaristą bei gitaros legendos Joe Satriani mokinį Kirk Hammett, grojusį grupėje Exodus. Metallica pradėjo įrašinėti Kill 'em All praėjus vos mėnesiui po Hammett'o prisijungimo.
Nepaisant konfliktų, Mustaine'o įtaka ankstyvajai Metallicos kūrybai nebuvo užmiršta. Muzikantas buvo paminėtas kaip keturių albume esančių dainų bendraautoris. Mustaine buvo pagrindinis dainos "The Four Horsemen" autorius, tiesa, pavadinimu "The Mechanix". Ši daina buvo neretai atliekama ankstyvuose grupės pasirodymuose. Mustaine taip pat prisidėjo prie "Jump in the Fire", "Phantom Lord" ir "Metal Militia" kūrimo.
Kontroversija
Grupė sulaukė nemažai kritikos iš vietinių muzikantų bei muzikinės spaudos dėl pasiūlyto pavadinimo debiutiniam albumui. Iš pradžių albumą norėta pavadinti Metal Up Your Ass. Viršelyje norėta pavaizduoti klozetą bei iš jo kyšančią ranką, kuri gniaužia durklą. Įrašų kompanija paskatino grupę tai pakeisti. Metallica sutiko ir pasirinko padoresnį pavadinimą Kill 'em All. Albumo viršelyje pavaizduotas rankos, paleidžiančios kruviną plaktuką, šešėlis.
Apdovanojimai bei pripažinimas
1989 metais albumas užėmė 35-ąją vietą žurnalo Rolling Stone 100 Geriausių devintojo dešimtmečio albumų sąraše.
Igariai
Igariai – kaimas pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, prie kelio, dešiniajame Šakalės upelio krante. Yra GSM ryšio stotis (antenos aukštis 78 m). Igariai patenka į Salantų regioninio parko teritoriją. Kaime yra Igarių riedulynas (10,5 ha), patenkantis į Erlos geomorfologinį draustinį. Jame pirmykštėje padėtyje slūgso 10-12 tūkstančių metų senumo rieduliai.
Etimologija
Igariai – asmenvardžio Igaris daugiskaitinė forma.
Istorija
Senovės žemdirbystės laukų liekanos liudija, kad kaimas pradėjo formuotis iki XVI a., o XVI a. II pusėje per valakų reformą abipus kelio Mosėdis–Daukšiai suplanuotas gatvinis kaimas.
Kaimas priklausė Mosėdžio dvarui ir Mosėdžio parapijai. 1846 m. buvo 15 dūmų. XIX a. tarp gyvenvietės ir Mikulčių susiformavo Igarių vienkiemis. 1870 m. 61 valstietis buvo apmokestintas Mosėdžio dvarui. 1923 m. buvo 39 sodybos.
Kaime buvo nemažai XIX a. – XX a. pr. statytų etninės ir mažosios architektūros statinių. 1971–1980 m. į istorijos ir kultūros paminklų sąrašą buvo įrašyta K. Prialgausko kalvė ir kluonas, koplytėlė su Marijos Maloningosios skulptūra, koplytstulpis su Marijos Sopulingosios, 2 angelų, Šv. Jurgio, Šv. Florijono skulptūromis ir skulptūrine grupe Kristaus apverkimas. K. Ažundenio sodyboje stovėjo monumentalus kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra ir koplytstulpis su šventųjų skulptūromis. Didelė jų dalis sunyko, dalis skulptūrų atsidūrė Lietuvos muziejuose. Sovietmečiu Igariuose veikė Mikulčių pradinė mokykla, įteigta 1946 m.
1991–2009 m. veikė Algirdo Dvariono personalinė įmonė.
2008 m. ūkininkų Jovitos ir Jono Anužų sodyba išrinkta viena gražiausių Skuodo rajono ūkininkų sodybų.
Žymūs žmonės
Gimė:
Gyveno:
Mažasis raketinis laivas
350px|miniatiūra|dešinėje|Rusijos Juodosios jūros laivyno mažieji raketiniai laivai [[Sevastopolis|Sevastopolio uoste: iš kairės ir dešinės – 620 „Štil“ ir 617 „Miraž“ (1234.1 projektas) viduryje – mažasis raketinis laivas ant oro pagalvės 616 „Samum“ (1239 projektas)]] Mažasis raketinis laivas, MRL – tarybinių raketinių karo laivų poklasis, tarpinis tarp mažesnių raketinių katerių ir didesnių didžiųjų raketinių laivų. NATO klasifikacijoje MRL priskiriami korvetėms.
XX a. 7-to dešimtmečio pabaigoje imti kurti raketiniai laivai, kurių klasė buvo pavadinti mažieji raketiniai laivai. Jų prireikė, nes iki tol naudoti 183R, 205 ir 206MR projektų raketiniai kateriai turėjo trūkumų:
Pirma didelė tarybinių MRL serija buvo 1234 projekto laivai (17 bazinio modelio ir 10 eksportinio modelio laivų). 1978-1979 m. laivynas gavo 1234.1 projekto 19 mažųjų raketinių laivų su sustiprinta artilerine ginkluote ir 1 1234.7 projekto MRL su sustiprinta priešlaivine ginkluote. 9-tą dešimtmetį buvo sukurti MRL su oro pagalvėmis (1239 projektas) ir MRL su povandeniniais sparnais (1240 projektas).
Magūnų pagrindinė mokykla
Švenčionių rajono Magūnų pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Magūnuose (Švenčionių raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalba. Buvęs įstaigos kodas 290508210. Steigėjas Švenčionių rajono savivaldybės taryba. Nuo 2012 m. Pabradės „Žeimenos“ gimnazijos Magūnų pagrindinio ugdymo skyrius.
Filialas: Švenčionių raj. Magūnų pagrindinės mokyklos Prienų pradinio ugdymo skyrius. miniatiūra|250px|left|Mokykla 2016 m.
Istorija
Pirmąją mokyklą Magūnų kaime 1916 m. įkūrė Juzef Ingelevič. 1916–1944 m. buvo mokoma lenkų kalba, 1944–1951 m. rusų kalba. Mokykloje nuolat daugėjo mokinių. Nuo 1951 m. tai vienintelė mokykla kaime, Švenčionių rajone, kurioje mokoma lenkiškai. 1961 m. mokyklai pastatytas atskiras pastatas. Veikė bendrabutis iš toliau atvykusiems vaikams.
1991 m. lapkričio mėn. Magūnuose pastatyta nauja dviejų aukštų plytinė mokykla. Čia yra valgykla, sporto bei aktų salės, biblioteka, kompiuterių klasė, dirbtuvės, fizikos ir chemijos laboratorijos. Tame pačiame pastate įkurtas vaikų lopšelis-darželis, kaimo biblioteka, medicinos punktas. Mokyklą lanko ne tik Magūnų, bet ir Prienų, Čerėnų, Noselėnų, Šeškynės, Punžionių vaikai. 2012 m. rugsėjo 1 d. Magūnų pagrindinė mokykla prijungta prie Pabradės „Žeimenos“ gimnazijos.
Agluona
Agluona vadinama:
Trombopoetinas
Trombopoetinas – hormonas, glikoproteinas, skatinantis megakariocitų aktyvumą kaulų čiulpuose ir reguliuojantis trombocitų sintezę.
Sintezė organizme
Trombopoetinas gaminamas daugiausiai kepenyse, nedideliais kiekiais ir inkstuose bei kaulų čiulpuose. Skirtingai nei eritropoetinas, trombopoetinas sintetinamas stabiliu greičiu, o sintezė reguliuojama per jo receptorius. Kraujyje trombopoetinas cirkuliuoja laisvas ir susijungęs su trombocitais. Prie trombocitų prisijungęs hormonas nėra efektyvus ir suardomas kartu su trombocitais per 7–10 dienų. Esant dideliam trombocitų skaičiui (trombocitozei) sujungiamas didesnis hormono kiekis, todėl trombocitų gamyba stimuliuojama mažiau. Sumažėjus trombocitų skaičiui didėja laisvai cirkuliuojančio trombopoetino kiekis, todėl skatinama trombocitų sintezė.
Veikimo mechanizmai
Trombopoetinas veikia ne tik megakariocitus, bet ir kamienines kaulų čiulpų ląsteles. Trombopoetinas jungiasi prie receptoriaus kaip ligandas ir stimuliuoja jas per JAK2 signalo perdavimo kelią. Efektyvus yra tik laisvai cirkuliuojantis hormonas, nesujungtas su trombocitais.
Naudojimas medicinoje
Trombopoetinas kaip vaistas nėra stabilus junginys, be to jį sunku skirti ligoniams, todėl sukurti sintetiniai trombopoetino receptorių agonistai (eltrombopagas ir romiplostimas), kurie gali būti skiriami sergant imunine trombocitopenine purpura ir kitomis ligomis, kurioms būdinga trombocitopenija.
Mustique Airways
Mustique Airways – oro linijų bendrovė Sent Vinsente ir Grenadinuose.
Gureckas
Gureckas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gureckienė (ištekėjusi moteris) ir Gureckaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Dionizas Poška
thumb|200px|Dionizo Poškos gimtinė Lėlaičiuose thumb|200px|Dionizo Poškos ir jo žmonos Uršulės Sasnauskytės kapas [[Kaltinėnų kapinėse]]
Koala
Koala (Phascolarctos cinereus) – sterblinių (Marsupialia) žinduolis, priklausantis koalinių (Phascolarctidae) šeimai. Paplitusios Rytų Australijoje.
Dionizas Poška
Dionizas Poška (1764 m. Lėlaičiuose (Telšių apylinkėse) – 1830 m.) – XIX a. lietuvių rašytojas, vienas žymiausių kultūros veikėjų. Žymiausias D. Poškos kūrinys – „Mužikas Žemaičių ir Lietuvos“.
Koala
Ypatybės
Koalos ūgis siekia 60–85 cm, ji sveria 4–15 kg. Laukinėje gamtoje išgyvena iki 15 metų. Kailis tankus, švelnus, pilkos, pilkai rudos spalvos. Beveik visą gyvenimą gyvūnas praleidžia eukaliptų medžiuose. Prisitaikius tvirtai įsikabinanti į šakas. Dėl energijos stygiaus racione mažai juda. Ji maitinasi naktimis ir suėda beveik 500 g lapų, o likusį laiką snaudžia, saugiai įsispaudusi išsišakojime. Kartais ji nulipa žemyn, kad pereitų į kitą medį arba paėsti dirvožemio, žievės ir žvyro virškinimui palengvinti.
Dionizas Poška
Biografija
D. Poška gimė 1764 m. Telšių paviete, Žemalės parapijoje, Lėlaičių dvare, krikštytas 1764 metų spalio 13 d. Kurį laiką (iki motinos mirties) gyveno gimtinėje, vėliau su tėvu ir pamote persikėlė į Maldūnus. Apie 1773–1780 m. mokėsi Kražių kolegijoje, paskui pasirinko teisininko kelią, praktikavosi Raseinių palestroje. 1786 m. jam pripažintas advokato vardas. Būdamas 17-18 metų pradėjo dirbti Žemaitijos žemės teisme Raseiniuose, iš pradžių advokatu, paskui teismo regentu, ežių teismo sekretoriumi, žemės teismo raštininku. Nuo 1790 m. iki mirties gyveno Bardžiuose, kaimelyje šalia Bijotų, turėjo baudžiauninkų. Bijotuose stovi garsieji D. Poškos „Baubliai“ (senienų muziejus, Šilalės Vlado Statkevičiaus muziejaus padalinys). Valdė apie 500 ha žemės, turėjo 40 baudžiauninkų. Greičiausiai 1792 m. vedė Uršulę Sasnauskytę, kuriai buvo dėkingas „už jos jausmų pastovumą, gerą ir gailestingą širdį, mokėjimą išsaugoti namų židinio ramybę, už šeimininkės darbštumą ir rūpestingumą“.
Mirė D. Poška 1830 m. balandžio 30 d. (gegužės 12 d.) Bardžiuose, palaidotas Kaltinėnų parapijos kapinėse šalia anksčiau mirusios žmonos Uršulės. Senas užrašas ant kapo byloja:
Koala
Grėsmės
Dėl kailio paklausos koalos intensyviai medžiotos. XX a. pradžioje jų būta iki kelių milijonų, po intensyvaus medžioklės periodo jų sumažėjo iki kelių šimtų tūkstančių individų. Didelį pavojų joms taip pat kelia gyvenamųjų vietų panaudojimas žemdirbystei, miškų ūkiui arba statyboms. Kartais koalas užpuola šunys, stambūs plėšrieji paukščiai. Daug jų sumažėjo dėl chlamidijų sukeliamos ligos. Užsikrėtusios ja patelės tampa nevaisingomis. Šiomis dienomis ypač daug koalų žūsta iš troškulio, dėl pakitusios eukalipto lapų sudėties, kai lapai nebeturi pakankamai drėgmės, reikalingos koaloms. Krūmynų gaisrai, sausra taip pat prisideda prie populiacijos mažėjimo. Šiems pokyčiams turėjo įtakos klimato kaita.
Pseudopodija
thumb|right|250px|Amebos Chaos carolinense pseudopodijos Pseudopodijos – laikini eukariotinių ląstelių membraniniai išsikišimai, atliekantys judėjimo funkciją ir padedantys vykdyti fagocitozę. Ląstelės, turinčios pseudopodijas, vadinamos ameboidinėmis.
Pseudopodijas paprastai formuoja amebos ir baltosios kraujo ląstelės (konkrečiai – neutrofilai ir fagocitai).
Kaip ir blakstienėlės ar žiuželiai pseudopodijos padeda ląstelei judėti, tačiau skiriasi šių darinių sandara. Pseudopodijos susiformuoja aktino polimerizacijos į filamentus dėka. Be to, judėjimo principas taip pat skiriasi. Pseudopodijas turinčios ląstelės paprastai šliaužia paviršiais paskui jas tempiančias ataugėles.
Be judėjimo funkcijos, pseudopodijos padeda ląstelei vykdyti stambių dalelių, pvz., mikroorganizmų, endocitozę, taip pat žinomą kaip fagocitozė.
Varpas (leidinys)
thumb|„Varpas“ 1988 m.
Varpas – Lietuvos pogrindžio periodinis leidinys, leistas 1974–1981 m. ir 1988 m.
Istorija
Ėjo kaip atgaivintas 1889 m. Tilžėje V. Kudirkos pradėtas leisti ir redaguoti žurnalas. Buvo spausdinamas rašomąja mašinėle. Numerio apimtis – iki 30 p.
Papas
Papas (arba Popas) − miestas Uzbekistane, Ferganos slėnyje. Maždaug už 5 km į pietus teka Syr Darjos upė.
Leon Battista Alberti
Leonas Batista Albertis (, 1404 m. vasario 14 d. –  1472 m. balandžio 25 d.) – XV a. italų renesanso architektas ir architektūros teoretikas. Vienas reikšmingiausių renesanso epochos architektų, polimatas, humanistas.
Biografija
Leonas Batista Albertis gimė 1404 m. vasario 14 d. Genujoje. Jis buvo kilęs iš pasiturinčių pirklių ir bankininkų giminės, kuri 1401 m. buvo ištremta iš Florencijos. Albertis su broliu Karlu buvo nesantuokiniais vaikais. Batista buvo jo krikšto vardas, vardą Leonas architektas prisiėmė vėliau. Jo tėvas Lorenzo Alberti, motina – tikriausiai našlė iš Bolonijos Bianca Fieschi. Albertis mokėsi literatūros Venecijoje, klasikines kalbas – Padujoje ir teisę – Bolonijos universitete. Jis daug keliavo po Italijos miestus, Vokietiją ir Žemutines Provincijas. 1421 m. mirė Alberčio tėvas. 1428 m. Albertis grįžo į Florenciją. 1431 m. tapo Grado patriarcho Biagio Molin sekretoriumi. 1432 m. jis buvo priimtas į popiežiaus kanceliarijos abreviatoriaus postą Romoje. Tai leido Alberčiui studijuoti Sen. Romos architektūrines liekanas. Leonas Batista Albertis rašė traktatus architektūros, tapybos, skulptūros, dramos, eilėraščių klausimais, netgi apie žirgus. Buvo tapytoju mėgėju. Būdamas 20 metų sukūrė lotynišką komediją, kuri buvo palaikyta naujai atrasta antikine. 1432 m. jis pradėjo filosofinį, kelių tomų traktatą Della famiglia („Apie šeimą“). 1435 m. Albertis parašė traktatą Della Pittura („Apie tapybą“), kuriame išdėstė linijinės perspektyvos taikymo teoriją vaizduojant trimačius objektus plokštumoje. Šį traktatą dedikavo Florencijos architektui Bruneleskiui (Bruneleskis pirmasis atrado linijinės perspektyvos taisykles).
Apaštalai
Dvylika Biblijoje minimų apaštalų :
Leon Battista Alberti
Biografija
Po Bruneleskio mirties 1446 m. Albertis tapo pirmaujančiu renesanso epochos architektu Italijoje. 1446 m. jo draugas Tommaso Parentucelli tapo popiežiumi Mikalojumi V ir priėmė Albertį į architektūros patarėjo postą restauracijos klausimais. 1450 m. Riminio valdytojas Sigismondo Malatesta dalyvavo iškilmėse Romoje ir sutiko Albertį. Riminyje architektas Matteo de’ Pasti dirbo ties šventykla, skirta įamžinti Malatestos žygius, bei tapti pomirtine jo koplyčia. Albertis sukritikavo Matteo de’ Pasti projektus ir Malatesta pakvietė jį suplanuoti koplyčios eksterjerą. Projektai buvo sustabdyti 1461 m., kai Sigismondo Malatesta susipyko su popiežiumi ir pastarasis jį ekskomunikavo. 1454-1470 m. laikotarpyje Albertis kūrė Florencijos Santa Maria Novella bažnyčios fasadą. Projektą finansavo Giovanni Rucellai. Šiame fasade Albertis taikė geometrinius ir matematinius principus, kuriuos jau anksčiau buvo apibrėžęs Bruneleskis. Santa Maria Novella fasado dizainas tapo prototipu vėlesnės baroko stiliaus Švč. Jėzaus Vardo bažnyčios fasado projektui. Giovanni Rucellai Alberčiui užsakė sukurti Ručelajų rūmus Florencijoje (pradėti 1453 m.). Šių rūmų projektui buvo panaudotas Michelozzo kurtų Medičių rūmų pavyzdys. Pastato struktūra imituoja Romos Koliziejaus principus, kai vis aukštesni architektūriniai elementai yra vis lengvesni. Tai buvo pirmas toks statinys Italijoje nuo Sen. Romos laikų.
Apaštalai
Apaštalais vadinami ir kai kurie pirmieji įžymūs krikščionybės skleidėjai. Jų tarpe evangelistai Lukas ir Morkus, nors jie ir nebuvo Kristaus mokiniai, kaip Matas ir Jonas, taip pat Judo Iskarioto vietą užėmęs Motiejus.
Leon Battista Alberti
Biografija
1460 m. Albertis pradėjo kurti Mantujos Šv. Sebastijono bažnyčią (XX a. pradžioje pertvarkyta į karo memorialą). Ši bažnyčia tapo pirmąja renesanso bažnyčia, kurioje buvo panaudotas graikiškojo kryžiaus išplanavimas su aukštutine ir žemutine bažnyčios dalimis. 1470 m. Albertis pradėjo projektuoti Šv. Andriaus (Sant’ Andrea) bažnyčią Mantujoje Ludoviko Gonzagos užsakymu. Albertis pats statybose nedalyvavo. Leonas Batista Albertis mirė 1472 m. balandžio 25 d. Romoje. Palaidotas Šv. Kryžiaus bazilikoje Florencijoje. Gyvenimo metu Albertis buvo vienu gerbiamiausių Italijos humanistų, dažnai laiką leido Florencijos, Urbino, Feraros ir Riminio miestuose, kurių įtakingos valdančios giminės buvo tapusios jo draugais. Svarbiausiu Alberčio indėliu į Vakarų kultūros istoriją laikomas 1452 m. dešimties knygų traktatas De re aedificatoria („Apie statinių meną“), kuris tapo pamatiniu renesanso architektūros vadovu ir jame yra anksčiausias išsamus renesanso epochos antikinės architektūros taisyklių aprašymas. Alberčio idėjos paveikė daugelį vėlesnių renesanso asmenybių, tarp kurių Leonardas da Vinčis ir Mikelandželas.
Apaštalai
Po Jėzaus mirties apaštalu dar pavadintas ir Apaštalas Paulius dėl jo didžiulio indėlio į krikščionybės skleidimą.
Gurskas
Gurskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Alkanoji stepė
Alkanoji stepė, Mirzačulis yra lyguma Uzbekistano Syrdarjos srityje, Kyzylkumų dykumos pietrytinėje dalyje, kairiajame Syrdarjos krante po jos ištekėjimo iš Ferganos slėnio. Plotas – apie 10 tūkst. km².
Aukštis virš jūros lygio – 230–385 m. Alkanoji stepė išsidėsčiusi trijose Syrdarjos terasose. Pavasarį ir rudenį auga žolė, kurioje ganomos bandos, tačiau vasarą viskas išdega.
Įsisavinimas ir ūkinė reikšmė
XIX a. dešimtajame dešimtmetyje Rusijos vyriausybė sumanė Bado dykumą panaudoti kolonizacijai, 1895 m. čia pradėti irigaciniai darbai. 1897 m. didžiojo kunigaikščio Nikolajaus Konstantinovičiaus perkasas ėmė drėkint apie 19 tūkst. hektarų. 1900 m. irigacinė sistema dar išplėsta, o visumoje pradėjo veikti 1914 m., bet dėl kai kurių trūkumų ir pokarinės suirutės drėkinamas plotas susiaurėjo iki 18 tūkst. hektarų ir tik 1928–1929 m. padidėjo iki 68 tūkst. hektarų.
Echoskopija
200px|miniatiūra|dešinėje|Medicinoje naudojamas echoskopas
Echoskopija ( 'aidas' + skopeō 'žiūriu') – tyrimo metodas (kitaip dar vadinamas ultragarsiniu tyrimu), ultragarso bangų atspindžio nuo įvairių organų registravimas.
Echoskopas
Echoskopavimas atliekamas echoskopu – ultragarsiniu davikliu iš bario titanato arba kitų pjezokristalų, kurie, veikiami elektros srovės, spinduliuoja ultragarso bangas. Per sekundę įrenginys sukuria 300–1000 impulsų ir ultragarso bangų energija nukreipiama į audinį. Susidūrusios su audiniu arba skysčiu, bangos atsispindi ir grįžta į bangų daviklį, paverčiamos el. impulsais ir registruojamos registravimo aparatu (oscilografu).
Panaudojimas medicinoje
Taikoma diagnostikoje, siekiant nustatyti organų ar jų dalių struktūrą, būklę, esamas ligas. Iš ultragarso bangų, atsispindėjusių nuo gyvo organizmo, sužinoma apie jo audinių tankį, struktūrą, erdvinę padėtį; jos parodo svetimkūnius, tulžies ir inkstų akmenis, cistas, navikus. Dėl plataus panaudojimo echoskopija taikoma įvairiose medicinos srityse:
Poveikis
Echoskopijai nenaudojami Rentgeno spinduliai, todėl echoskopija nepavojinga, neturi jokių pašalinių reiškinių, tinka tirti nėščiąsias. Echoskopinė procedūra saugi ir vaisiui, ir motinai.
Privalumai ir trūkumai
Tyrimo privalumai:
Tyrimo trūkumai:
FK Lada Tolʹâtti
Toljačio futbolo klubas „Lada“, o trumpai Toljačio „Lada“– Rusijos futbolo klubas iš Toljačio.
Istorija
Torpedo futbolo klubas buvo įkurtas 1970 m. Nuo 1989 m. žinomas Lada pavadinimu.
2012 m. paskelbta apie klubo atgaivinimą.
2020–2021 m. sezone rungtyniavo Antrojo diviziono (III pakopa) 4-oje zonoje, kurioje užėmė tryliktą vietą. Sekančiame sezone liko penkiolikti ir po sezono turėjo būti perkelti į žemesnį divizioną.
Pasiekimai
Šaltiniai:
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugpjūčio 16 d.
Australijos istorija
Australijos istorija – Australijos žemyno ir vėliau valstybės istorija nuo seniausių laikų iki dabar.
Priešistorė
Kada Australijoje pirmą kartą pasirodė žmonės, yra mokslinių ginčų objektas. Dažniausiai teigiama, kad maždaug 45 000–40 000 m. pr. m. e. į Australiją atvyko tolimi dabartinių aborigenų protėviai iš Pietryčių Azijos, kada sausumos tiltas jungė Australiją su N. Gvinėja (per apledėjimą vanduo pasauliniame vandenyne nusekdavo ir seklios vietos iškildavo virš vandens). Kai kurie mokslininkai daro prielaidas, kad pirmieji žmonės čia galėjo pasirodyti net 100 000 m. pr. m. e.
thumb|left|200px|Rastas aborigenų įrankis naudotas malimui Iki europiečių pasirodymo aborigenai gyveno akmens amžiaus sąlygomis. Jie nedirbo žemės, neaugino gyvulių, nestatė namų – kraustėsi iš vienos vietos į kitą, kad išvengtų sausrų. Aborigenai medžiojo, žvejojo, rinko laukinius augalus ir vabzdžius, mokėjo sukurti laužą. Svarbiausi ginklai buvo medinės ietys, akmeniniai kirviai ir bumerangai. Aborigenai nevilkėjo drabužių, o vėsias naktis praleisdavo įsikasę į smėlį. Australijos čiabuviai garbino augalus ir gyvūnus, laikė juos šventais. Atvykus europiečiams, jie buvo išstumti iš pakrančių į dykuminius rajonus. XIX-XX a. aborigenų labai sumažėjo. Daugelis jų mirė nuo europietiškų ligų, bado ir priespaudos.
Australijos atradimas ir tyrimai
Apie pietuose esantį kontinentą spėjo jau senovės graikai. Kinai bei malajai apie Australiją žinojo jau apie XIII a. Manoma, kad arabų ir kinų pirkliai galėjo pasiekti Australijos šiaurinį krantą jau IX-ame amžiuje. XIII a. pabaigoje Azijoje pabuvojęs Markas Polas 1295 m. per malajų Sumatrą ir Ceiloną grįžo į Europą ir taip pat buvo girdėjęs apie pietų žemyno buvimą. XV a. Europoje sudaryti žemėlapiai apima kai kurias šiaurinės pakrantės dalis.
Europiečiai žemyną atrado XVI a. Tai buvo portugalai, kurie tuo metu vykdė aktyvią prekybą su Indija, Pietryčių Azija ir Kinija. Pirmuoju, kuris 1522 m. atrado žemyną, laikomas portugalų tyrinėtojas Cristóvão de Mendonça. Žemėlapiuose Australija žymima kaip baltas nežinomas plotas Terra Australis, o 1530-1536 m. prancūzų iš portugalų kilusiame žemėlapyje Australija vadinama sala Java la Grande. Australija portugalus nelabai domino, nes manyta, kad dėl gamtinių ir klimato sąlygų europiečiams šis žemynas gyventi yra netinkamas. 1597 m. olandas Cornelius Wytfliet rašo apie Terra Australis kaip 5 pasaulio dalį.
Europiečiai Australiją intensyviau pradėjo tirti tik XVII a. kai ją pastebėjo ir aplankė keletas ekspedicijų. Olandų tyrinėtojas Viljamas Jansonas 1605 m. pasiekė Karpentarijos įlanką, nors buvo išsiųstas ištirti Naujosios Gvinėjo dydį ir žemyną atrado netikėtai. 1606 m. portugalų tyrinėtojas Luis Vaez de Torres tuo metu tarnavęs Ispanijai praplaukė Toreso sąsiaurį. 1607 m. olandų laivai, plaukdami iš pietų Afrikos į Molukų salas, užkliudydavo Australijos vakarinius pakraščius. Pirmieji tyrimai buvo laikomi paslaptyje ir viešumą pasiekė tik XVIII a. 1642 m. Afrikos generalgubernatorius van Diemen išsiuntė Abelį Tasmaną ieškoti didelės žemės pietuose. Plaukdamas nuo Maurikijaus salos (Indijos vandenyne, į rytus nuo Madagaskaro) jis pasiekė Tasmaniją, kurią pavadino Van Diemeno Žeme ir plaukė vakarų pakraščiu iki ligi Naujosios Zelandijos. 1644 m. jis atvyko iš Naujosios Gvinėjos, lankėsi Karpentarijos įlankoje ir palei žemyno pakraštį plaukė į vakarus iki Šiaurės vakarų kyšulio. Kaip ir portugalai, olandai pasitenkino tik pavadindami naujas žemes Naujaja Olandija.
Pirmasis anglas, kuris pasiekė Australiją, buvo tyrinėtojas Vilemas Dampjė (V. Dampier) 1688 m. tyręs vakarinį žemyno krantą. Po jo tik 1770 m. rytinius Australijos krantus pasiekė kitas anglų keliautojas ir tyrinėtojas leitenantas Džeimsas Kukas. Jis ištyrė du rytinius žemyno trečdalius ir paskelbė juos Britanijos dalimi - Naujuoju Pietų Velsu, nors karalius Džordžas III buvo davęs nurodymus pirma sudaryti sutartį su vietos gyventojais. Po Kuko tyrinėjimų buvo galutinai paneigta legenda, kad yra didelis pietų žemynas, ir įrodyta, kad Australija atskiras žemynas, o ne nežinomo Antarkties žemyno dalis.