cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Beržaragis
Beržaragis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, Aukštaitijos nacionaliniame parke, Baluošo ežero vakariniame krante. Kaimą supa miškas. Kerta Vaidžiuškių-Vyžių kelias.
Istorija
Sovietmečiu priklausė Palūšės apylinkei.
Šiaulių dekanatas
thumb|[[Šiaulių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus katedra – pagrindinė Šiaulių dekanato bažnyčia]]
Šiaulių dekanatas priklauso Šiaulių vyskupijai. Priklausančios bažnyčios:
Juozas Vaišnys
Juozas Vaišnys (1913 m. lapkričio 1 d. Trakiškiuose, Marijampolės apskritis – 2001 m. gruodžio 19 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos kunigas, žurnalistas, kalbininkas, skautų veikėjas.
Biografija
1934 m. baigė Marijampolės gimnaziją ir įstojo į jėzuitus. 1937 m. išvyko į Austriją studijuoti filosofijos Insbruko universitete. Italijoje baigė filosofijos studijas, 1943 m. baigė Grigaliaus universiteto Romoje Teologijos fakultetą, įšventintas į kunigus.
Mokytojavo Genujos jėzuitų gimnazijoje. 1949 m. persikėlė į Čikagą, kur buvo Lietuvos skautų sąjungos vyriausiasis dvasios vadovas ir vadovavo įvairiems kursams bei suvažiavimams.
1950–2000 m. įsteigė religijos ir tautinės kultūros žurnalą „Laiškai lietuviams“, 1950–1963 m. ir 1969–2000 m. jo redaktorius. Lietuvių katalikų mokslo akademijos narys, 1971–1978 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos pirmininkas. Vedė lietuvių kalbos pamokas per JAV lietuvių radiją. Jo archyvas perduotas Pasaulio lietuvių archyvui.
Apdovanotas Lietuvos skautų sąjungos Lelijos ordinu (1966 m.) ir Geležinio vilko ordinu (1972 m.).
Jo giminaičiai partizanai Juozas Vaišnys (1915–1945) ir Vytautas Vaišnys (1919–1945) žuvo Kalniškės mūšyje Lazdijų rajone.
Bibliografija
Vadovėliai „Dabartinė lietuvių kalbos rašyba“ (1982 m.) ir „Praktinė lietuvių kalbos vartosena“ (1985 m.).
Šventojo Kryžiaus bazilika
thumb|300px| Šv. Kryžiaus bazilikos fasadas
Šventojo Kryžiaus bazilika (it. Basilica di Santa Croce) – yra pranciškonų bažnyčia-bazilika  Florencijos mieste, Italijoje. Bazilika pagarsėjusi daugeliu joje palaidotų žymių italų, kaip Mikelandželas, Galilėjas Galilėjus ir kt., dėl ko praminta „Italijos šlovių šventove“, „Italijos Panteonu“. Įėjimas į bazilikos muziejų mokamas.
Istorija
Manoma, kad toje vietoje buvo pranciškonų šventyklėlė nuo 1210-ųjų. Esą prie jos atsiradimo ištakų stovėjo pats Šv. Pranciškus Asyžietis. 1294 m. prasidėjo bazilikos pastatymas toje vietoje, tradiciškai manoma, kad pagal architekto Arnolfo di Cambio projektą. Joje dirbo architektas Filipas Bruneleskis, kuris suprojektavo Pazzi koplyčią. Bazilika pašventinta 1444 m. popiežiaus Eugenijaus IV. Bazilika yra gotikinio stiliaus ir laikoma didžiausia pranciškonų bažnyčia pasaulyje.
Per jos sukūrimo laikotarpį bazilikoje dirbo daug žymių Florencijos menininkų. Po 1560 m. pagal Giorgio Vasari projektus buvo perstatomos vidinės bazilikos dalys, dėl ko dalis altorių ir dekoracijų pražuvo. Kita vertus, bazilika buvo papildyta XVI amžiaus manieristiniais kūriniais. 1842 m. perstatyta varpinė, o 1863 m. baigtas neogotikinio stiliaus fasadas, kurį sukūrė Niccolo Matas. Vėliau jis buvo palaidotas bazilikos portike, o ne pačioje bazilikoje dėl to, kad buvo žydų kilmės.
1866 m. bažnyčią perėmė valstybė. Joje įkurtas muziejus. Svarbiausia ekspozicijos dalis yra refektoriume. 1966 m. įvykęs Arno upės katastrofinis potvynis užtvindė baziliką. Nukentėjo ir meno darbai, tarp kurių garsiausias − viduramžių menininko Čimabujės krucifiksas.
Bazilikos aprašymas
Bazilika yra T formos kryžiaus išplanavimo, vidinis ilgis apie 115 m, jos šoninėse navose yra daugybė koplyčių, skirtų Florencijos aristokratų šeimoms, kurios finansavo bazilikos pastatymą. Bažnyčioje yra gausu florentietiško meno, daugiausia Džoto ir jo pasekėjų darbų. Dailininkai, kurie joje reprezentuoti: Džotas, Cimabue, Taddeo Gaddi, Agnolo Gaddi, Donatelas, Domenico Veneziano, Antonio Canova, Bernardo Rossellino, Antonio Rossellino ir kt.
Bazilika visame pasaulyje garsi joje palaidotais žymiais žmonėmis, tarp kurių: Mikelandželas, Galilėjus, Džoakinas Rosinis, Lorencas Gibertis, Nikola Makiavelis ir kt. Bažnyčioje yra daugiau nei 270 kapų, kai kurie, pvz., Taddeo Gaddi, neidentifikuoti. Prie bazilikos yra monumentas Dantei, nors poetas palaidotas kitur.
Iš lietuvių bazilikos Kastelanių koplyčioje palaidotas kompozitorius ir LDK politinis veikėjas, kunigaikštis Mykolas Kleopas Oginskis.
Žiediškė
Žiediškė – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Luokesos.
Trankura
Trankura, dar vadinama Pukonu (río Pucón), Minetuė (Minetúe) – upė Čilėje, Araukanijos regione, Kautino provincijoje. Prasideda Kiljelhuė lagūnoje Anduose, teka į vakarus. Įteka į Viljarikos ežerą ties Pukonu (Ramiojo vandenyno baseinas).
Didesni intakai – Liukura, Turbijus.
Upe populiarus plaukimas plaustais.
Orto kometoidų debesis
thumb|upright=1.3|Įsivaizduojamas Orto debesies ir [[Koiperio žiedas|Koiperio žiedo vaizdas.]] thumb|250px|right|Hipotetinio Orto debesies atstumo palyginimas su atstumais tarp [[Saulės sistema|Saulės sistemos narių.]]
Orto kometoidų debesis – hipotetinis sferinės formos kometų debesis, esantis tarp 1000 ir 100 000 AV nuo Saulės. Šis atstumas yra apie 1000 kartų didesnis, nei atstumas nuo Saulės iki Plutono, jis beveik lygus vienam šviesmečiui – beveik ketvirtadaliui atstumo nuo mūsų iki artimiausios žvaigždės Kentauro Proksimos. Nors Orto debesies egzistavimo nepatvirtina jokie tiesioginiai stebėjimai, astronomai yra įsitikinę, kad iš jo atlekia visos ilgų periodų ir Halio kometos tipo kometa, o trumpaperiodės kometos, sprendžiant iš jų orbitų, atlekia iš Koiperio žiedo.
Hipotezė
1932 metais estų astronomas Ernstas Öpikas pasiūlė mintį, kad kometos atsiranda iš debesies, esančio tolimiausiame Saulės sistemos pakraštyje. 1950 m. šią mintį atgaivino olandų astronomas Janas Hendrikas Ortas, norėdamas paaiškinti kylantį prieštaravimą: kometos sunaikinamos, perėjusios per vidinę Saulės sistemą vos keletą kartų, tačiau, jei stebimos kometos egzistuoja nuo pat Saulės sistemos atsiradimo, jos jau turėtų būti sunaikintos ir mes jų nebematytume. Pasak Orto hipotezės, Orto debesyje egzistuoja milijardai kometų branduolių, kurių dėl didelio atstumo neveikia Saulės spinduliavimas. Iš debesies išlėkusios kometos nuolat papildo mūsų stebimas kometas, pakeisdamos tas, kurios žūsta perlėkdamos Saulės sistemą.
Sudėtis ir sandara
Manoma, kad Orto debesis užima milžiniškus erdvės tūrius nuo išorinės Koiperio žiedo ribos iki 50 000 AV nuo Saulės. Jis skirstomas į sferinės formos išorinį Orto debesį (20 000–50 000 AV nuo Saulės) ir toroido formos vidinį Orto debesį (50–20 000 AV). Išorinis debesis tik silpnai traukiamas Saulės, iš jo į vidinę Saulės sistemą atlekia ilgaperiodės kometos. Vidinis Orto kometoidų debesis dar vadinamas Hilso debesiu.
Manoma, kad išoriniame kometoidų debesyje yra trilijonai kometų branduolių, didesnių nei ~1,3 km, atstumai tarp kurių yra milijonai kilometrų. Tiksliai nežinoma Orto debesies masė, tačiau manoma, kad ji neturėtų viršyti kelių Žemės masių. Dauguma Orto debesies objektų turbūt sudaryti iš įvairių elementų ledo, tačiau objekto 1996 PW atradimas leidžia manyti, kad ten yra ir akmeninių dangaus kūnų.
Kilmė
Manoma, kad Orto kometoidų debesis yra proplanetinio disko, susiformavusio aplink Saulę maždaug prieš 4,6 mlrd. metų, liekana. Jo išorinė dalis menkai siejasi su Saulės sistema, todėl jį lengvai gali paveikti pralekiančios kitos žvaigždės. Plačiausiai priimta hipotezė apie Orto debesies susiformavimą teigia, kad Orto debesies objektus, susidariusius daug arčiau Saulės, į Saulės sistemos paribius išmetė dujinių milžinių, pvz, Jupiterio, gravitacinės jėgos. Iš pradžių kometoidų orbitos buvo ypatingai ištęstos elipsės ar parabolės, vėliau kitų žvaigždžių įtaka bei galaktinės potvynių jėgos orbitas padarė labiau apskritiminėmis.
Orto debesies objektai
Iki šiol buvo atrasti tik du objektai, kurių orbitas galima priskirti Orto kometoidų debesiui: Sedna ir 2000 CR105.
Mihai Ghimpu
Mihai Ghimpu (g. 1951 m. lapkričio 19 d.) – Moldavijos politikas, nuo 2009 m. rugsėjo 11 d. iki 2010 m. gruodžio 28 d. laikinai ėjęs šalies prezidento pareigas, kai iš savo posto pasitraukė buvęs šalies vadovas Vladimiras Voroninas. Nuo 2009 m. rugpjūčio 28 d. iki 2010 m. gruodžio 30 d. buvo šalies parlamento vadovas.
Biografija
Savo gimtajame Coloniţa miestelyje baigęs vidurinę mokyklą, nuo 1972 m. tarnavo Tarybų armijoje. 1974–1978 m. Valstybiniame šalies universitete studijavo teisę.
Devintajame dešimtmetyje prisijungė prie demokratų judėjimo, o 1990 m. rinkimuose buvo išrinktas į parlamentą. 1991 m. dalyvavo šalies nepriklausomybės akto pasirašyme.
1998 m. pradėjo vadovauti šalies liberalų partijai.
2009 m. rugpjūčio 28 d. buvo išrinktas šalies parlamento vadovu, o tų pačių mėtų rugsėjo 11 d. tapo laikinuoju Moldavijos prezidentu, kai iš šio posto pasitraukė buvęs vadovas Vladimiras Voroninas. 2010 m. gruodžio 28 d. pasitraukė iš šių pareigų, o nauju laikinuoju šalies vadovu tapo Vlad Filat.
Viešumas
Viešumas - bendrasis teisės principas.
Tam, kad teisė galėtų būti taikoma, galioti, ji turi būti žinoma atitinkamiems teisinių santykių, kuriems reguliuoti siekiama taikyti teisę, subjektams. Tam teisės normos turi būti paskelbtos viešai, išplatintos kaip visuomeninė informacija ir normų turinys turi būti pasiekiamas atitinkamiems santykių dalyviams. Taip pat viešumas išplaukia iš visuomeninės viešųjų struktūrų kontrolės principo. Jis taikytinas ir teisės struktūrų, teisinių organizacijų veiklai: turi būti užtikrinama galimybė visuomeninei kontroliuoti organizacijų, taikančių valstybinę, teisinę prievartą, teikiančių viešąsias paslaugas ir atliekančių atitinkamas valstybines funkcijas veiklą. Viešumo principas - taip pat pagrindas užtikrinti valstybinėms struktūroms suteikiamų išteklių (lėšų, kitų vertybių) kontrolę, kadangi didžiąją dalį valstybinių funkcijų apmoka mokesčių mokėtojai (per biudžeto paskiriamus asignavimus jų valdytojams - ministerijoms, o šios per savo padalinius - kitoms įstaigoms).
Principo išimtys - žmogaus teisių ir laisvių užtikrinimas (pvz., privataus gyvenimo apsauga, asmens duomenų apsauga), valstybinių paslapčių saugojimas ir kt.
Teismo posėdžio viešumas
Visuose teismuose bylos nagrinėjamos viešai. Motyvuota teismo nutartimi teismo posėdis gali būti uždaras – žmogaus asmeninio ar šeiminio gyvenimo slaptumui apsaugoti, taip pat jeigu viešai nagrinėjama byla gali atskleisti valstybės, profesinę ar komercinę paslaptį.
Uždarame teismo posėdyje gali būti dalyvaujantys byloje asmenys, o reikiamais atvejais – ir liudytojai, vertėjai bei ekspertai.
Uždarame teismo posėdyje byla nagrinėjama laikantis visų proceso taisyklių. Teismo sprendimo rezoliucinė dalis paskelbiama viešai, išskyrus bylas dėl įvaikinimo.
Į teismo posėdžių salę jaunesni kaip 16 metų asmenys Lietuvoje neįleidžiami, jeigu jie nėra dalyvaujantys byloje asmenys arba liudytojai.
Stasys Vitkus (1949)
Stasys Vitkus (g. 1949 m. sausio 26 d. Paiekvedyje, Šilalės valsčius) – Lietuvos radijo ir televizijos žurnalistas, filologas, redaktorius.
Viešumas
Teismo posėdžio viešumas
Teismo posėdžio eigai, įrodymams fiksuoti ir jiems tirti teismas gali naudoti bet kurias technines priemones. Dalyvaujantys byloje asmenys savo procesinėms funkcijoms vykdyti viešame teismo posėdyje gali daryti garso įrašą teismo posėdžiui užfiksuoti. Apie daromą garso įrašą dalyvaujantys byloje asmenys privalo informuoti posėdžio pirmininką. Dalyvaujantys byloje asmenys, neinformavę teismo apie daromą garso įrašą, atsako Lietuvos Respublikos įstatymų nustatyta tvarka. Kitiems asmenims draudžiama teismo posėdžio metu filmuoti, fotografuoti, daryti garso ar vaizdo įrašus bei naudoti kitas technines priemones. Asmenims, pažeidusiems šį draudimą teismo posėdžio metu, taikoma įstatymų numatyta atsakomybė.
Stasys Vitkus (1949)
Biografija
1975 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
Viešumas
Teismo posėdžio viešumas
Lietuvoje posėdžio viešumo taisykles nustato LR CPK 9 straipsnis.
Stasys Vitkus (1949)
Biografija
Mokydamasis universitete, dirbo savaitraščio „Gimtasis kraštas“ redakcijoje, vėliau Kinematografijos komiteto reklamos redaktorius. Nuo 1976 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto Vaikų ir jaunimo laidų redakcijos redaktorius, atsakingasis sekretorius, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, prodiuseris.
Viešumas
Bylos medžiagos viešumas
Visa išnagrinėtos civilinės bylos ir vykdomosios bylos medžiaga, išskyrus medžiagą tų bylų, kurios buvo išnagrinėtos uždarame teismo posėdyje, yra vieša ir su ja susipažinti gali ir byloje nedalyvavę asmenys. Jie turi teisę daryti bylos medžiagos nuorašus ir išrašus. Tokią teisę šie asmenys įgyja, kai sprendimas ar teismo procesą užbaigianti nutartis įsiteisėja, o jeigu byla gali būti nagrinėjama kasacine tvarka, – ją išnagrinėjus kasacine tvarka arba pasibaigus apskundimo kasacine tvarka terminui. Su vykdomosios bylos medžiaga galima susipažinti, kai sprendimas yra įvykdytas.
Stasys Vitkus (1949)
Biografija
Rengė diskusines laidas moksleiviams „Dialogai“, „Gimnazistai“, pramoginius televizijos žaidimus „Tavo profesija“, „Žaidžiame detektyvą“, kuravo televizijos žaidimus „Sėkmės keliai“, „Paskutinis šansas“, „Europa šou“, vokalinės muzikos festivalį „Laumės juosta“, laidą „Gustavo enciklopedija“.
Viešumas
Bylos medžiagos viešumas
Priimdamas viešame teismo posėdyje sprendimą ar procesą užbaigiančią nutartį, teismas turi teisę dalyvaujančių byloje asmenų prašymu ar savo iniciatyva motyvuota nutartimi nustatyti, kad bylos medžiaga ar jos dalis yra nevieša, kai reikia apsaugoti žmogaus asmens, jo privataus gyvenimo ir nuosavybės slaptumą, informacijos apie žmogaus sveikatą konfidencialumą, taip pat jeigu yra pagrindas manyti, kad bus atskleista valstybės, tarnybos, profesinė, komercinė ar kita įstatymų saugoma paslaptis. Dėl teismo nutarties, kuria atmestas prašymas, gali būti duodamas atskirasis skundas.
Norėdamas susipažinti su išnagrinėtos bylos medžiaga, asmuo atitinkamo teismo pirmininkui turi pateikti nustatytos formos prašymą, kuriame nurodo savo vardą, pavardę, gyvenamąją vietą ir asmens kodą bei susipažinimo su išnagrinėtos bylos medžiaga tikslą. Susipažinimo su išnagrinėtos bylos medžiaga tvarką nustato Teisingumo ministerija suderinusi su Lietuvos archyvų departamentu prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės.
Su bylos medžiaga, sudarančia valstybės ar tarnybos paslaptį, turi teisę susipažinti asmenys, kuriems ši teisė yra specialiai suteikta vadovaujantis įstatymais (LR CPK 10 straipsnis „Bylos medžiagos viešumas“).
Istorijoje
(„glasnostj") - Gorbačiovo paskelbta politika, pagal kurią valdymo institucijos gavo teisę laisvai diskutuoti politiniais ir kitais klausimais.
Rešlius
Rešlius – miestas Varmijos Mozūruose (šiaurės rytų Lenkija). 5,1 tūkst. gyventojų (2006). Išlikusi gotikinė vyskupų pilis, Šv. Petro bažnyčia.
Istorija
1350 m. šiose vietose kryžiuočiai pradėjo statyti pilį. Iki 1945 m. miestas priklausė Rytų Prūsijai, buvo Rioselio apskrities centras.
Reszel
Visvainiai
Visvainiai – etnokultūrinis kaimas Plungės rajono savivaldybės šiaurės rytuose, Žemaitijos nac. parke. Pietvakariuose telkšo Platelių ežeras. Seniūnaitijos centras.
Bartolomėjus Kolumbas
Bartolomėjus Kolumbas (Bartolomé Colón; 1461–1515 m.) – ispanų keliautojas, jaunesnysis Kristupo Kolumbo brolis.
Biografija
Gimimo vieta nežinoma. Po 1470 m. dirbo Lisabonoje žemėlapių braižytoju, kur tiekė informaciją broliui apie portugalų keliones. Vėliau persikėlė į Prancūziją, o Kristupui išvykus į Ameriką – į Ispaniją. 1494 m. išplaukė į Espanjolą, kur sutiko Kristupą Kolumbą. Saloje gyveno 6,5 m., gavo adelantado titulą, buvo atsakingas už laivus. 1496–1498 m. tyrinėjo Osamos upės žiotis ir įkūrė Santo Domingo miestą, vėliau tapusį kolonijos centru. Valdžią paėmus Fransiskui de Bobadilijai, 1500 m. Bartolomėjus ir Kristupas buvo suimti, grąžinti į Ispaniją ir įkalinti. Dalyvavo ketvirtojoje Kolumbo kelionėje. 1515 m. mirė Santo Dominge.
Pžegalini Malė
Pžegalini Malė  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Komaruvkos valsčiuje, Palenkės Radzino apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į vakarus nuo Palenkės Komaruvkos, apie 17 km į rytus nuo Palenkės Radzino ir apie 66 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Slovėnija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
Slovėnija vaikų Eurovizijos dainų konkurse debiutavo 2014 m., 12-ojoje vaikų „Eurovizijoje“, ir užėmė 12 vietą. Slovenija užėmė 3 vietą 2015 metų vaikų Eurovizijos konkurse.
Femto-
femto (žymima f) – SI sistemos priešdėlis, reiškiantis daugiklį 10-15 arba 0,000 000 000 000 001. Naudojimo pavyzdys: protono skersmuo yra maždaug 1,65 femtometro (arba 1,65*10-15 m). Priešdėlis kilo iš 'penkiolika'.
Sausio įvykiai (1991 m.)
Sausio įvykiai – 1991 m. sausio įvykiai, siekę įvykdyti Lietuvos valstybinį perversmą ir atkurti šalyje sovietinę valdžią. Tam pasitelkta sovietinė armija, VRM pulkai ir KGB.
Femto-
Elementariųjų dalelių fizikoje dydžiui, atstumui nurodyti taip pat naudojamas vienetas „fermi“, pavadintas Enrico Fermi garbei. Jis irgi reiškia 10-15 metro.
Kazys Almenas (1935)
Kazys Almenas (1935 m. balandžio 11 d. – 2017 m. spalio 7 d. ) – Lietuvos rašytojas, inžinierius, fizikas.
Biografija
1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į JAV. Nebraskos ir Nortvesterno universitetuose studijavo branduolinę inžineriją. 1957 m. baigė Nebraskos universitetą. 1968 m. Varšuvoje apsigynė fizikos mokslų daktaro disertaciją. Nuo 1969 m. Merilendo universiteto profesorius.
„Santaros-Šviesos“ federacijos narys, nuo 1966 m. lankėsi Lietuvoje. Po Neprikausomybės atkūrimo dirbo Lietuvos energetikos institute. 1992 m. jo iniciatyva įkurta Ignalinos AE saugos analizės grupė.
Kūryba
Novelėse vaizduojama amerikiečių ir lietuvių išeivių buities kasdienybė, jaunų žmonių tarpusavio santykiai. Parašė istorinių nuotykių, detektyvinių romanų. 1992 m. įkūrė leidyklą „Literrae universitatis“, Vytauto Didžiojo universitete organizavo vadovėlių aukštosioms mokyklos vertimą ir leidybą. Nuotykių romanų, vaizduojančių Lietuvos senovę, „Skomanto“ serijos organizatorius ir vienas autorių.
Sausio įvykiai (1991 m.)
Sausio įvykiuose dalyvavo daug Lietuvos gyventojų. Jie sužlugdė valstybės perversmą, apgynė savo pačių teisėtai išsirinktą valdžią ir šalies nepriklausomybę.
Santrauka
Lietuvos komunistai (LKP) siekdami Lietuvoje perversmo sudarė vad. „nacionalinio gelbėjimo komitetą“ (NGK). Jo vadovybę sudarė:
NGK tikėjosi didelės paramos iš Lietuvos žmonių, nepatenkintų blogėjančia jų ekonomine padėtimi, rusakalbių gyventojų ir kariškių, kurių teisės buvo apribotos kai kuriais Lietuvos įstatymais. Tam Lietuvos komunistai pasitelkė propagandą. Dirbtinai kurtas nepalankumas, priešiškumas tarp gyventojų ir sovietinės armijos.
Sausio 1-10 d.
thumb|right|220px|[[Partijos istorijos institutas prie LKP CK|Komunistinės istorijos instituto pastatas]]
miniatiūra|LKP CK rūmai (dabar [[Lietuvos Respublikos Vyriausybės rūmai|LRV kompleksas)]]
miniatiūra|[[AT-AS pirmininkas V. Landsbergis (1990)]] Pabaltijo apygardos vadas gen. ltn. F. Kuzminas telefonu pranešė Aukščiausioji Taryba – Atkuriamasis Seimas (AT-AS) pirmininkui Vytautui Landsbergiui, kad SSRS gynybos ministro D. Jazovo įsakymu Lietuvoje pradėtas priverstinis jaunuolių ėmimas į sovietinę kariuomenę ir bus panaudota speciali parašiutininkų divizija. ~21:00 iš Alytaus Panevėžio kryptimi pajudėjo desantininkų dalinys.
miniatiūra|[[AT-AS rūmai (dabar LRS pastatai)]] thumb|right|220px|[[Seimo rūmai|AT-AS rūmų barikadų likučiai (2005)]]
miniatiūra|[[Šiaurės miestelis|Šiaurės miestelio kareivinės (2015)]]
Sausio 11-13 d.
AT-AS naktiniame posėdyje V. Landsbergis pranešė, kad jau 3 k. nesėkmingai bandė susisiekti su M. Gorbačiovu. Vadovauti kariuomenės veiksmams į Vilnių atvyko SSRS gynybos ministro pav. gen. plk. V. Ačialovas. miniatiūra|Tarpmiestinės telefonų stoties pastatas ([[Savanorių prospektas (Vilnius)|Savanorių pr. × Žemaitės g. kampas) Iki 2010 m. TEO LT būstinė]] Vilniečiai vežė maistą keleiviams dėl streiko sustojusiuose traukiniuose. N. Vilnios gel. stotyje įstrigo traukinys su vaikais iš Černobylio. Lietuvos žmonės budėjo prie AT, Radijo ir televizijos komiteto, Televizijos bokšto ir Tarpmiestinės telefonų stoties.
thumb|220px|Įtvirtinimai [[AT-AS rūmuose]] Užėmus TV bokštą, vienas Lietuvos komunistų vadų J. Jermalavičius iš karinės mašinos per garsiakalbį skelbia „''Broliai lietuviai, nacionalistų ir separatistų vyriausybė, kuri priešpastatė save liaudžiai, nuversta. Eikite pas savo tėvus, vaikus…''“. Per TV bokšto šturmą žuvo 13 civilių gyventojų, >500 sužeista. Šturmuojant Radijo ir televizijos komiteto pastatą rikošetu kulka į nugarą savųjų nušautas sovietų desantininkas V. Šackichas. Užgrobusi radijo ir televizijos pastatus tankų kolona važiuoja prie AT-AS. Čia susirinkę ~20 tūkst. parlamento gynėjų, kurie gieda „Marija, Marija“ ir meldžiasi, dainuoja. Sovietai pulti nesiryžta. Lenkijos vyriausybė išreiškė solidarumą su laisvos Lietuvos žmonėmis, pasmerkė sovietų karių veiksmus.
Tolimesni įvykiai
thumb|Sausio 13-osios aukų laidojimo ceremonija Vilniuje iš pat ryto pradeda veikti kolaborantų radijo stotis. Mokslų akademijos salėje, vykstant SSRS AT Tautybių Tarybos delegacijos susitikimui su Lietuvos rašytojais ir kitų kūrybinių sąjungų nariais, pranešama, kad Vilniuje desantininkai įsiveržė į vietinio radijo ryšių stotį: išvaryti darbuotojai, sumušti užsienio žurnalistai, filmavę užėmimą. Vilniaus radijo taškas nustojo veikęs, Kauno radijas tebeveikia. Žuvusieji sausio 13 d. prie TV bokšto ir Radijo ir televizijos komiteto pastato pašarvojami Vilniaus sporto rūmuose.
thumb|Prezentacijos solidarumą su Lietuva Lenkijoje. Užrašai: Mes reikalaujame, oficialus pripažinimas, Lietuva nepriklausomybę.; [[Vroclavas, 1991-01-15]] Vėl pradeda eiti visi laikraščiai, kurių redakcijos ir spaustuvė buvo užgrobtos.
thumb|Aukų pagerbimo ceremonija
Atsakomybė
Po 1991 m. sausio 13 d. įvykių pradėtas ikiteisminis tyrimas pagal tuomet galiojusio Baudžiamojo kodekso straipsnius – kenkimą, viešą raginimą pažeisti LR suverenitetą, antivalstybinių organizacijų kūrimą ir dalyvavimą jų veikloje, tyčinį nužudymą sunkinančiomis aplinkybėmis ir kt.
1996 m. birželio 19 d. 48 kaltinamųjų baudžiamoji byla perduota nagrinėti Vilniaus apygardos teismui. 1996 m. spalio 9 d. Vilniaus apygardos teismas atskyrė ir grąžino ikiteisminį tyrimą prokuratūrai 42 asmenų atžvilgiu, kadangi jie buvo pasislėpę. 1999 m. rugpjūčio 23 d. Vilniaus apygardos teismas 6 asmenims (Mykolas Burokevičius, Juozas Jermalavičius, Juozas Kuolelis, Leonas Bartoševičius, Stanislovas Mickevičius, ir Jaroslavas Prokopavičius) skyrė bausmes.
Nuo 1992 m. Generalinė prokuratūra siuntė dokumentus į Baltarusiją. Juos, dėl sausio įvykių, reikštas susidomėjimas gen. mjr. Vladimiru Uschopčiku ir redaktore Stanislava Juoniene.
2016 m. sausio 27 d. Vilniaus apygardos teisme pradėtas bylos nagrinėjimas. Baudžiamojon atsakomybėn patraukti 65 asmenys apkaltinti dėl tarptautinės teisės draudžiamo elgesio su žmonėmis, tarptautinės humanitarinės teisės saugomų asmenų žudymo, tarptautinės humanitarinės teisės saugomų asmenų žalojimo, kankinimo ar kitokio nežmoniško elgesio su jais ar jų turto apsaugos pažeidimo, draudžiamos karo atakos, uždraustų karo priemonių naudojimo.
Tarp kitų asmenų, byloje kaltinimai pareikšti buvusiam KGB karininkui Michailui Golovatovui, buvusiam Sovietų Sąjungos gynybos ministrui Dmitrijui Jazovui, buvusiam sovietų armijos Vilniaus garnizono vadui Vladimirui Uschopčikui, Lietuvos komunistų partijos buvusiam antrajam sekretoriui Vladislavui Švedui, buvusiam Lietuvos komunistų partijos centrinio komiteto sekretoriui Algimantui Naudžiūnui.
Tenkindamas Apolinaro Juozo Povilaičio sūnaus, nukentėjusiojo Roberto Povilaičio prašymą, teismas nusprendė apklausti kaip liudytoją buvusį Sovietų Sąjungos prezidentą Michailą Gorbačiovą. M. Gorbačiovo, galimai žinančio bylos aplinkybes, pavardę ne kartą nurodė liudytojai.
Bžuski Falkai
Bžuski Falkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 48 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 10 namų ir 57 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 23 namai ir 122 gyventojai, iš kurių 59 vyrai ir 63 moterys, 2 stačiatikiai.
Pžegalini Dužė
Pžegalini Dužė  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Komaruvkos valsčiuje, Palenkės Radzino apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Komaruvkos, apie 19 km į rytus nuo Palenkės Radzino ir apie 69 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino.
Istorija
Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1820 m. pastatyta ''Švč. Mergelės Marijos Globėjos'' bažnyčia. 1919 m. įkurta Pžegalini Dužės Švč. Mergelės Marijos Globėjos parapija. 1919-1929 m. kaimas buvo Pžegalinų valsčiaus centras.
Balsis (ežeras)
left|120px
Baltis arba Balsis – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Veisiejų. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 1,6 km, plotis iki 0,43 km. Altitudė 123,9 m. Gylis siekia 37,5 m. Krantai statūs, aukšti, ardomi, pietinis krantas žemas. Kranto linijos ilgis yra 4,1 km. Ežerą supa pušų jaunuolynai (Rūdos miškas). Atabradas siauras, padengtas smėliu, apaugęs nendrėmis, lūgnėmis, meldais. Dugnas padengtas sapropelingu moliu. Pietuose išteka L-1 upelis į Liūnelio ežerą. Baltis priklauso Baltosios Ančios baseinui (Nemuno vidurupio baseinas). Ežeras įeina į Veisiejų regioninį parką.
Sugaunama lydekų, karšių, kuojų ir kt.
Vandenvardis Bálsis vedamas iš žodžių balsys, balsis, balsius („baltas gyvulys“), balsvas („apybaltis“) ir reiškia „baltas, balzganas“.
Jelena Maivina
Jelena Maivina (1925 m. spalio 15 d. Maskvoje – 2008 m. rugpjūčio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorė.
Biografija
1949 m. baigė A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. 1949–1950 m. Almatos jaunojo žiūrovo, nuo 1951 m. Vilniaus rusų dramos teatro (nuo 1960 m. Lietuvos rusų dramos teatras) aktorė. Sukūrė daugiau kaip 130 vaidmenų. Vaidyba subtili, psichologiška.
Pakruojo sinagoga
Pakruojo sinagoga – buvusi žydų sinagoga, stovinti Pakruojyje, Kranto g. 8., prie Kruojos slėnio šlaito. Seniausia iki šių dienų Lietuvoje išlikusi medinė sinagoga, nuo 1992 m. įtraukta į Kultūros paveldo registrą. miniatiūra|240px|left|Sinagogos interjeras
Istorija
1938 m. vykdytų tyrinėjimų metu sinagoga jau atrodė apleista. Kadangi šis statinys neturėjo krosnies, jame melstasi tik vasarą. Po Antrojo pasaulinio karo sinagoga buvo paversta kino teatru, o vėliau – sandėliu.
2009 m. sinagogoje kilo gaisras ir išdegė pusė pastato. 2010 m. kultūros paveldo departamentas ir Pakruojo rajono savivaldybė skyrė pinigų sinagogos išsaugojimui, ji buvo konservuojama (projekto autorė arch. Irena Staniūnienė). 2015-2016 m. sinagoga buvo restauruojama (projekto autorius arch. Rimas Valeckas).
Atkūrimas
2017 m. baigta sinagogos pastato restauracija ir jo pritaikymas kultūrinėms reikmėms. 2017 m. gegužės mėnesį po restauracijos sinagoga buvo atidaryta, jos 3–jame aukšte įsikūrė Pakruojo rajono savivaldybės Juozo Paukštelio viešoji biblioteka. Apie šio krašto žydų istoriją bei kultūrą primena restauruotos sinagogos moterų balkone įkurta nuolat veikianti ekspozicija. Sinagoga tapo nauja kultūrine erdve – čia vyksta parodos, koncertai, susitikimai. Dėl geros akustikos patalpos tinkamos rengti aukšto lygio koncertus.
Pastatas išsaugotas kuo autentiškesnis. Jei rąstas buvo supuvęs tik iš dalies, tai sveikoji jo dalis palikta savo vietoje, o išpjautoji kruopščiai įklijuota. Viduje viena medinė kolona palikta originali. Taip pat čia eksponuojamas senas didžiulis lango rėmas, prilygstantis durims. Sodriai mėlynus tapetus restauratoriai atkūrė patys, nes netiko spaustuvių siūloma skaitmenine technika išgauta spalva. Meistrai salėje buvo patys pasigaminę improvizuotą tapetų cechą vien tam, kad sienos būtų kuo tiksliau atkurtos. Eksponuojami ir senųjų tapetų fragmentai. Neliko ypač gražaus drožinėto aron kodešo, tačiau pagal išlikusias interjero nuotraukas kruopščiai atkurta sienų bei lubų polichrominė tapyba. Visos lubos išpieštos įvairiais simboliniais gyvūnais – nuo žąsų iki mistinių gyvačių.
Verslo Užutėkis
Verslo Užutėkis – statomas centrinis verslo rajonas Dubajuje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose. Rajone bus apstus dangoraižių, kurie stovės toje vietoje, kur Dubajaus užutėkis bus pratęstas ir pagilintas. Verslo Užutėkyje stovės daugiau nei 230 pastatų. Verslo užutėkio infrastruktūra buvo baigta statyti 2008 m., o visą projektą planuojama įgyvendinti 2012–2015 m. Verslo Užutėkio paskirtis – tapti Dubajaus regiono finansiniu ir komerciniu centru, tokiu kaip Niujorko Manhatanas.
Projektas
Verslo Užutėkio rajone bus daugiau nei 230 dangoraižių. Burj Al Alam bus pats aukščiausias dangoraižis verslo užutėkyje, kurio aukštis sieks 510 metrų. Po to, kai jis bus užbaigtas, šis dangoraižis taps trečiu pagal aukštį pastatu Dubajuje. Jis bus žemesnis tik už Burj Khalifa ir Pentominium dangoraižius.
Dangoraižių sąrašas
Šiame sąraše surašyti 33 dangoraižiai.
Šavančiai
Šavančiai (Xavante, Shavante, Chavante, Akuen, A’uwe) yra indėnų gentis, įsikūrusi dabartinės Brazilijos Mato Groso valstijos rytuose. Kalba šavančių kalba, priklausančia že kalbų šeimai. Šiuo metu yra išlikę apie 9 600 žmonių, gyvenančių daugiau, kaip septyniasdešimtyje kaimų.
XVII amžiuje gentis buvo pavergta. XIX amžiuje Gojaso valstijoje šavančiai trumpai gyveno kartu su baltaisiais, vėliau pasitraukė į Mato Grosą. Iš naujo „atrasti“ buvo 1930-aisiais metais. Nuo 1946 iki 1957 metų šavančių indėnams buvo taikoma Brazilijos diktatoriaus Getulijo Vargaso Tautinė Integracijos Programa, jie vėl patyrė žudynes, baltųjų atneštų ligų epidemijas. Dėl tokios istorijos, šie indėnai iki dabar labai atsargiai žiūri į bet kurį ne jų genties žmogų ir stengiasi išvengti kontaktų.
Šavančiai pasižymi ypatinga dualistine socialine struktūra. Gentis susiskirsčiusi į du klanus, Âwawẽ ir Po’reza'õno. Vedybos tarp to paties klano narių draudžiamos. Tarp klanų vyksta įvairios tradicinės taikios varžybos, kaip kad lenktynės nešant apie 80 kilogramų sveriantį palmės kamieną.
Berniukų įšventinimo į vyrus ritualo metu, 14-mečiams į ausis įveriami mediniai pagaliukai. Augant jie keičiami vis didesniais.
Chalafo kultūra
thumb|Kultūros arealas Chalafo kultūra arba Tell el Chalafo kultūra – eneolito archeologinė kultūra, pavadinta 1899 m. ir 1912–1913 m. vokiečių archeologų tyrinėtos Tell Chalafo vietovės šiaurės rytų Sirijoje vardu.
Arealas
Chalafo kultūra 6 tūkstantmečio pr. m. e. antroje pusėje – 5 tūkstantmečio pr. m. e. viduryje buvo paplitusi šiaurės Irake ir šiaurės rytų Sirijoje.
Amerikinė gervė
Amerikinė gervė (Grus americana) – gervinių (Gruidae) šeimos stambus nykstantis paukštis. Kūnas iki 1,5 m aukščio, išskėsti sparnai iki 2,3 m pločio. Patinų svoris – 7,5, patelių – 6,5 kg. Tai aukščiausias Šiaurės Amerikos paukštis ir vienintelė čia paplitusi rūšis.
Suaugę paukščiai balti. Jie turi raudoną viršugalvį, ilgą kaklą ir ilgą tamsų nusmailėjusį snapą.
Kanadoje išlikusi vienintelė natūrali veisimosi vieta. Lizdą suka ant žemės, ant aukštesnio kauburėlio. Deda 2-3 kiaušinius.
thumb|200px|left|Amerikinės gervės
Procesinis bendrininkavimas
Procesinis bendrininkavimas – proceso šalių, sudarytų iš kelių asmenų, veikla.
Privalomasis ir neprivalomasis bendrininkavimas
Ieškinys Lietuvoje gali būti pareiškiamas bendrai kelių ieškovų arba keliems atsakovams, jeigu ieškinio dalykas yra (LR CPK 43 str. 1 d.):
Jeigu nagrinėjant bylą paaiškėja, kad ieškinio reikalavimas gali būti nukreiptas dar kitiems byloje nedalyvaujantiems asmenims, teismas ieškovo prašymu gali patraukti šiuos asmenis dalyvauti byloje atsakovais.
Bendrininkų santykiai
Kiekvienas bendrininkas veikia savo vardu. Bendrininkai gali pavesti bylą vesti vienam iš bendrininkų.
Jeigu ginčijamo santykio pobūdis arba įstatymai lemia tai, kad teismo sprendimai bus nedalomai susiję su visų bendrininkų teisėmis ar pareigomis (privalomas bendrininkavimas), visų procesinių veiksmų, atliktų dalyvavusių nagrinėjant bylą bendrininkų, pasekmės taikomos ir tiems bendrininkams, kurie į bylos nagrinėjimą neatvyko be svarbių priežasčių. Taikos sutarčiai sudaryti, atsisakyti ieškinio ar ieškinį pripažinti būtinas visų bendrininkų (bendraieškių arba bendraatsakovių) sutikimas, išskyrus atvejus, kai šie veiksmai yra atliekami tik neviršijant reikalavimų ar įsipareigojimų.
Kiekvienas iš bendrininkų turi teisę savarankiškai vesti bylą. Į teismo posėdį kviečiami visi bendrininkai, kuriems byla nėra užbaigta (LR CPK 44 straipsnis „Bendrininkų santykiai“).
Zacharijo knyga
Zacharijo knyga – viena iš Senojo Testamento knygų, priskiriama pranašų knygų grupei.
Zacharijas, manoma, veikė tuo pat metu kaip ir Agėjas. Zacharijo pranašystės apie Jeruzalę ir šventyklos atstatymą apima ilgesnį laikotarpį nei Agėjo – nuo 520 m. pr. m. e. iki 518 m. pr. m. e. Antroji knygos dalis (9–14 skyriai) skiriasi nuo pirmosios. Yra manančių, kad ją parašė kitas vėlesnių laikų autorius.
Zacharijas pranašavo apie ateisiančius naujus laikus ne tik Jeruzalei, bet ir visam pasauliui. Tarp šių pranašysčių yra užuomina apie mesiją, Dievo siųstą meilės ir teisingumo karalių.
Apaštalas Matas
thumb|250px|Apaštalas Matas evangelistas (aut. [[Guido Reni, XVII a. pr.)]]
Easter Road
Easter Road – futbolo stadionas Škotijos sostinėje Edinburge. Namų rungtynes žaidžia Škotijos Premier lygos klubas „Hibernian FC“. Stadionas klubo sirgalių yra vadinamas „The Holy Ground“, arba „The Leith San Siro“. Jame yra 20 421 sėdima vieta. Daugiausiai žiūrovų susirinko į derbį 1950 m. sausio 2 d.
Apaštalas Matas
Apaštalas Matas ( „Viešpaties dovana“ ; ) – vienas iš Jėzaus Kristaus apaštalų. Pagal Naująjį Testamentą buvo muitininkas iš Kafarnaumo, vėliau tapo apaštalu. Tradiciškai jam priskiriama pirmosios evangelijos autorystė.
Istorija
Apaštalas Matas aprašė Jėzaus Kristaus gyvenimą ir mokymą. Jis taip pat turėjo kitą vardą, Levis, o jo tėvas buvo Alfiejus (Mk 2,14). Vardas Matas retai sutinkamas Šventajame Rašte. Jis kilęs iš hebrajiško vardo Mattaj arba Mattanja, kas reiškia „Dievo dovana“ – taip pat kaip Dorotas, Bogdanas, Teodoras, Božydaras, Deusdeditas ir t. t.
Apie tolimesnę Mato gyvenimą beveik nieko nežinoma. Pagal vienus šaltinius jis skelbė evangeliją Etiopijoje, kur ir buvo nukankintas, pagal kitus šaltinius jam buvo įvykdyta mirties bausmė Mažojoje Azijoje Ieralopio mieste.
Italijos mieste Salerno San-Matteo bazilikoje saugomi jo palaikai, pagal vieną versiją jie buvo atvežti į Italiją X a.
Dabar ginčijama Mato evangelijos autorystė. Manoma, kad ji parašyta graikiškai apie 85 m. ir vėliau per klaidą priskirta apaštalui Matui. Tai grindžiama teksto analize ir palyginimu su Evangelija pagal Morkų.
Laikoma, kad Apaštalas Matas parašė evangeliją žydams ir krikščionims, kurie atsivertė iš judaizmo.
Matas evangelistas yra gerbiamas katalikų ir stačiatikių. Jo minėjimo diena pas katalikus yra rugsėjo 21 d., pas stačiatikius – lapkričio 16 d.
Apaštalo Mato simbolis – angelas.
Šventas Matas yra buhalterių, bankininkų, apskaitininkų, biržos maklerių ir mokesčių rinkėjų šventasis globėjas.
Balandis (ežeras)
Balandis ( arba ) – ežeras, perkirstas Lietuvos-Lenkijos valstybinės sienos. ~ 28 ha ežero tyvuliuoja pietvakarių Lietuvoje: Lazdijų rajone, apie 12 km į vakarus nuo Veisiejų. Lenkijos ~ 31 ha ežero priklauso Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Seinų valsčiui. Ežero forma keturkampė. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,2 km, plotis iki 0,94 km. Altitudė 125,4 m. Šiaurinis ir vakarinis krantai lėkšti, apaugę Kalėdiškių mišku, rytinis krantas aukštas. Šiaurės rytuose išteka Z-2 upelis link Zapsės upės. Ežeras priskiriamas Baltosios Ančios baseinui. Lietuvos pusės apyežerė neapgyventa. Prie ežero Lenkijoje įsikūręs Podlaski kaimas, veikia kaimo turizmo sodyba.
Briedinės
Briedinės – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, 4 km nuo Linkmenų.
Istorija
Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei. 1980 m. gyveno 3 gyventojai.
Allantospermum multicaule
Allantospermum multicaule, (Allantospermum multicaule); Ixonanthaceae šeimos, Allantospermum genties medžių rūšis.
Tai endeminė Madagaskaro augalų rūšis, auga tik šioje saloje. Natūraliai aptinkama drėgnuose atogrąžų miškuose, 0-500 metrų aukščio altitudėse.
Dabartinio mokslinio lotyniško (Allantospermum multicaule.(Capuron) Noot.) rūšies pavadinimo autoriai - René Paul Raymond Capuron gyvenęs 1921-1971 metais ir Hans Peter Nooteboom'', gimęs 1934 metais.
Nelytinis dauginimasis
thumb|200px|[[Kalankės vegetatyvinis dauginimasis]] thumb|200px|[[Scifomedūzos|Scifomedūzų strobiliacija]]
Alentežas
thumb|250px|Kalvotojo Alentežo kraštovaizdžiai thumb|250px|Kalvotojo Alentežo kraštovaizdžiai thumb|250px|Eštremošas Alentežas  – regionas centro pietinėje Portugalijoje. Pavadinimas kilo nuo žodžių além do Tejo kas reiškia „anapus Težo“. Ši upė žymi šiaurinę Alentežo ribą ir skiria nuo Centro regiono. Pietuose ribojasi su Algarve, rytuose – su Ispanija, šiaurės vakaruose – su Lisabonos regionu. Plotas 31 152 km². Gyventojų skaičius – 776,6 tūkst. Regiono sostinė – Evora.
Geografija
Regiono paviršius keičiasi nuo uolingų lygumų vakaruose iki granitinių kalvų Ispanijos pasienyje. Vienas pagrindinių objektų – Alkevos užtvanka ant Gvadianos upės. Regiono gamta saugoma Serra de São Mamede, Vale Guadiana, Sudoeste Alentejano e Costa Vicentina gamtos parkuose.
Ekonomika
Verčiamasi žemės ūkiu, gyvulininkyste, medienos pramone. Tradicinė sūrių, Alentežo vyno gamyba, kumpio (presunto) gamyba. Marmuro gavyba, kamščių, alyvų aliejaus gamyba.
Istorija
Miestų ir kaimų, ypač pietuose, kubo formos namai liudija ilgą maurų okupaciją. Žemėvalda čia visada buvo svarbi, labai populiarios tapo komunizmo idėjos – visi Alentežo gyventojai rėmė 1974 m. revoliuciją.
Skirstymas
Alentežą sudaro 5 subregionai:
Miestai
Didžiausi miestai (gyventojų sk. su savivaldybėmis):
Dongnambo
thumb|right|210px|Dongnambo regionas Vietname right|200px|thumb|[[Vungtau miestas]] right|thumb|200px||[[Saigonas|Saigono uostas]] Dongnambo ( – „Pietryčių regionas“) – regionas pietų Vietname. Jį sudaro viena savivaldybė (Hošiminas) ir šešios provincijos (Binfėko provincija, Taininio provincija, Binzėngo provincija, Dongnajaus provincija, Bintuanio provincija ir Barijos–Vungtau provincija). Tai labiausiai ekonomiškai išsivystęs Vietnamo regionas. 2006 m. regionas pervedė 148 000 milijardų dongų į šalies biudžetą, kurį sudarė 251 000 milijardų dongų. Dongnambo labiausiai urbanizuotas šalies regionas su 50%, kai visoj šaly urbanizacijos lygis yra 25%.
Transportas
Tan Son Nhat tarptautinis oro uostas yra didžiausias šalyje, pervežęs 8,5 mln. keleivių 2006 m., bet planuojama, kad tarptautinius skydžius perims statomas Long Thanh tarptautinis oro uostas. Lien Khuong oro uostas yra kitas svarbus regiiono oro uostas. Saigono uostas ir keletas gilavandenių Barijos–Vungtau provincijos uostų yra didžiausi šalyje. National 1A, National Road 51 ir TransAsia greitkelis yra pagrindiniai greitkeliai regione.
Maonaniai
Maonaniai (kin.毛南族: Màonán Zú) – viena iš 56 oficialiai Kinijoje pripažintų tautų, gyvenanti Guangsi džuangų autonominio regiono šiaurėje, kalnuotose vietovėse. Siatuanliuju vietovė yra politinis, ekonominis ir kultūrinis maonanių tautinės grupės centras. Jie vadina save Ainan, kas reiškia žmonės, kurie gyvena šiame rajone, vietiniai. Nepaisant labai mažos gyventojų populiacijos, maonanių žmonės yra žinomi Kinijoje dėl unikalios kultūros.
Kalba
Legendos byloja, kad maonanių etninės grupės protėviai anksčiau gyveno Hunano provincijoje, tačiau laikui bėgant emigravo į Guangsi džuangų autonominį regioną ir ten asimiliavosi su vietiniais, kalbančiais maonanių tarme. Jų kalba priklauso Džuangų-dongų (Zhuang-Dong) grupei, kinų-tibetiečių kalbinei šeimai, dar kitaip vadinamai Tajų-kadajų kalbų šeimai, paplitusiai Pietryčių Azijoje ir pietų Kinijoje. Tačiau jie neturi savo rašytinės kalbos, bet kinų kalbos simboliai yra plačiai paplitę jų rašte. Dauguma jų gali suprasti hanių ir džuangų kalbas dėl ilgų tarpusavio ryšių su etninėmis grupėmis.
Istorija
Maonaniai istoriniuose įrašuose nėra minima kaip atskira tauta iki Ming dinastijos, kai įsigalėjo turtingų žemvaldžių valdžia. Maonanių etninė grupė dėl vyraujančios klasinės sistemos patyrė priespaudą iš aukštesniųjų klasių, todėl jų regionas vystėsi labai lėtai. Ming dinastijos valdymo pabaigoje (1368–1644 m.) maonaniai vis dar naudojo medinius kauptukus ir plūgus. Įvairūs geležiniai įrankiai buvo pradėti naudoti Čing dinastijos valdymo metu (1644–1911 m.), kai žemė buvo sukoncentruota atskiriems klasių sluoksniams.
Ekonomika
Maonanių tautos žmonės verčiasi daugiausia žemdirbyste. Senais laikais jų pagrindiniai ūkio įrankiai buvo jaučio traukiami plūgai, geležiniai kauptukai, grandikliai ir dalgiai. Be naujų technologijų ir įrankių ūkininkavimas, taip pat žemės ūkio produkcija buvo labai žemame lygyje ilgą laiką. Tačiau jie išnaudojo kiekvieną žemės plotą ūkininkavimui, kad padidintų derlių. Visa tai leido įgyti didžiulę patirtį javų auginimo srityje. Iki 1949 m. dideli dirbamos žemės plotai priklausė stambiems žemvaldžiams. Visa tai įrodo faktas, kad Huanjiang apygardoje turtingi valstiečiai ir žemės savininkai sudarė 3,8 % visų gyventojų ir valdė 36 % visos dirbamos žemės. Tuo tarpu darbininkai ir vargingi valstiečiai, kurie sudarė 53,4 % visų gyventojų, valdė tik 18,7 % žemės.
Amatų šakos taip pat vaidina didelį vaidmenį ekonomikoje. Namai, bei dauguma namų apyvokos daiktų, yra daromi iš akmens kaip skulptūriniai dirbiniai. Maonaniai garsūs savo mėsiniais galvijais, kurie turi didžiulę paklausą Pietų Kinijoje, Šanchajuje, Honkonge ir t. t. Gyvenamajame rajone gausu naudingų iškasenų, mineralinių žaliavų tokių kaip geležis, manganas ir gyvsidabris, kas padeda vystyti regiono ekonomiką.
Tradicinė architektūra
thumb|200px|Guangsi džuangų autonominis regionas Dauguma maonanių tautos žmonių gyvena šeimyniniais klanais mažuose kaimuose, kuriuos sudaro vos keli ūkiai. Kiek yra žinoma, didžiausias kaimas yra sudarytas maždaug iš 100 namų ūkių. Jie gyvena namuose pastatytuose ant kolonų. Šie namai dažnai turi du nedidelius aukštus. Pirmasis aukštas skirtas galvijams laikyti, o antrame aukšte yra gyvenamosios patalpos. Viršutiniame aukšte dažnai įrengtos verandos, skirtos rūbams džiovinti. Šie namai išsiskiria iš kitų tautų statinių tuo, kad jie suręsti iš akmenų ant tam tikrų kolonų. Namo kolonos taip pat yra padaromos iš akmens. Kadangi maonanių tauta gyvena kalnuotose vietovėse, akmuo yra neišsenkami ištekliai statant gyvenamuosius pastatus. Be to, gyvūnų aptvarai, stalai, taburetės, vandens kubilai ir dubenys yra visiškai arba dalinai išpjauti iš akmens. Kontrastingi gamtos ir gyvūnų vaizdai puošia iš akmens išpjautus daiktus. Dėl tokios įdomios akmens panaudojimo ir pjaustymo technologijos maonaniai yra garsūs tarp aplink juos esančių tautų.
Tradiciniai rūbai
Tradiciniai rūbai yra kuklūs ir labai panašūs į Džuangų tautos rūbus, kurie įsikūrę netoliese. Senesniais laikais, maonanių rūbai buvo siuvami iš rankomis nuausto mėlyno arba juodo audeklo. Tradiciniai maonanių vyrų ir moterų rūbai yra mėlynos arba žalios spalvos švarkai, susegti sagomis žemai dešinėje pusėje. Moterų drabužių kraštai išsiuvinėti trimis juodais apvadais. Dažnai plaukai yra slepiami tam tikros formos kepurėse, o vyrai paprastai galvas apvynioja juodais šalikais. Jie visi mėgsta dėvėti papuošalus, padarytus iš aukso, sidabro ir nefrito. Tačiau šiais laikais tradiciniai rūbai yra mažai dėvimi, išskyrus švenčiant tradicines šventes.
Maonanių moterų aprangos išskirtinis bruožas yra bambukinės kepurės, kurios vadinamos Dingkahua, kas reiškia gėlė po kepure. Šios skrybėlės skersmuo siekia net apie 70 cm. Dingkahua yra padaryta iš šimtų siaurų bambuko juostelių, kepurės viršuje išausti gėlių ornamentai. Maonanių tautoje yra sena tradicija, jog šią gėlėtą, bambukinę skrybėlę vaikinas turi dovanoti merginai, kaip savo meilės ženklą.
Tradicinis maistas
Ryžiai ir kukurūzai yra pagrindiniai produktai, kuriuos naudoja maonaniai maisto gamyboje. Taip pat valgo tokias daržoves, kaip saldžiosios bulvės, soros, moliūgai, ridikėliai, pupelės ir t. t. Per tradicines šventes dažnai valgo Zongzi (lipnius ryžių virtinius), ryžių pyragus ir t. t. Jie mėgsta rūgštų maistą. Maonaniai turi tradicinius tris rūgščius patiekalus: rūgšti konservuota mėsa, rūgščios marinuotos daržovės ir rūgščios sraigės, kuriuos taip pat dažniausiai valgo per šventes su atvykusiais svečiais. Maonanių tautos žmonės yra labai svetingi, jie priimdami svečius stengiasi paruošti kuo skanesnį ir neįprastesnį maistą svečiams.
Tradicinės šventės
Maonaniai švenčia daug tradicinių švenčių, panašių į jų kaimynų Hanių ir Džuangų tautos šventes. Pačios žinomiausios yra Pavasario šventė, Zhongyuan šventė ir Tyrojo skaistumo diena (Pure Brightness Day).
Tačiau Fenglong tradicinė šventė yra pati unikaliausia maonanių šventė, kuri švenčiama po vasaros saulėgrįžos pagal kinų mėnulio kalendorių. Šventė trunka tris dienas. Pagal tradicinius papročius dvi pirmas dienas šventyklose yra aukojamos aukos dievams prašant gero derliaus. O trečią dieną šventė yra švenčiama namie pagerbiant mirusius protėvius. Ypatingas šventės atributas yra penkių spalvų ryžiai. Giminaičiai, gyvenantys kitose vietovėse, sugrįžta į gimtuosius kaimus švęsti šią tradicinę šventę. Šiomis dienomis tradicinė šventė yra pasikeitus. Panaikintas aukojimas dievams šventyklose, bei sukurta daugiau žmonių pasilinksminimui skirtų įvykių, siekiant pritraukti turistų.
Nauru himnas
„Nauru Bwiema“ („Nauru Daina“) – oficialus Nauru himnas.
Žodžiai ir muzika
Himno žodžius sukūrė Margaret Hendrie, muziką – Laurence Henry Hicks.
Himnas patvirtintas 1968 m., praėjus metams po nepriklausomybės paskelbimo.
Himnas nauruiečių kalba
Nauru bwiema, ngabena ma auwe.
Ma dedaro bwe dogum, mo otata bet egom.
Atsin ngago bwien okor, ama bagadugu
Epoa ngabuna ri nan orre bet imur.
Ama memag ma nan epodan eredu won engiden,
Miyan aema ngeiyin ouge,
Nauru eko dogin!