cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rimvydas Leipus
thumb|300 px|Rimvydas Leipus Rimvydas Leipus (g. 1960 m. rugsėjo 9 d. Vilniuje) – Lietuvos kino operatorius, režisierius.
Biografija
1984–1991 m. dirbo Lietuvos Radijo ir televizijos komitete, nuo 1989 m. kino operatorius. 1992 m. baigė Kinematografijos institutą Maskvoje. 2003–2006 m. Lietuvos kino operatorių asociacijos prezidentas.
Kūryba
Nufilmavo dokumentinių, vaidybinių filmų, daugelis jų rodyti Berlyno, Kanų, Venecijos kino festivaliuose. Kūrybai būdinga meistriška kadro kompozicija, subtilus apšvietimas.
Dokumentiniai filmai:
Vaidybiniai filmai:
Režisuoti dokumentiniai filmai:
28 m. pr. m. e.
'''28 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įmonės nemokumas
Įmonės nemokumas – įmonės būsena, kai ji neatsiskaito su kreditoriumi (kreditoriais) praėjus trims mėnesiams po termino, nustatyto įstatymų, kitų teisės aktų, taip pat kreditoriaus ir įmonės sutartyse įmonės įsipareigojimams įvykdyti, arba praėjus tokiam pat terminui po kreditoriaus (kreditorių) reikalavimo įvykdyti įsipareigojimus, jeigu sutartyse terminas nebuvo nustatytas, ir pradelsti įmonės įsipareigojimai (skolos) viršija pusę į jos balansą įrašyto turto vertės.
Išnašos
Insolvency
Stasys Ivanauskas
Biografija
Nuo 1924 m. gyveno Šiauliuose, kur 1930 m. baigė pradinę mokyklą. 1934 m. pakviestas dirbti ir mokytis G. Zilbermano fotolaboratorijoje įsigijo pirmąjį fotoaparatą „Super baldina“. Iš fotografo M. Fligelio išmoko fotografijos meno. Būtinąją karinę tarnybą atliko 8-ajame pėstininkų Lietuvos kunigaikščio Vaidoto pulke. Nuo 1940 m. Šiaulių Aušros muziejaus fotografas, dalyvavo muziejaus ir respublikinėse ekspedicijose, fotografavo eksponatus, bendradarbiavo muziejaus leidžiamame žurnale „Gimtasai kraštas“. Važinėdamas po Šiaulių apskritį, nufotografavo šimtus etnografinių ir istorinių objektų. Aušros muziejaus fototekoje saugoma apie 9000 negatyvų. Buvo aktyvus Lietuvos skautų sąjungos narys, dalyvavo tautinėse skautų stovyklose.
Petras Kaltenis
Petras Kaltenis (1937 m. lapkričio 12 d. Beržytės vnk., Kėdainių apskritis – 2022 m. spalio 18 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas pediatras, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Stasys Ivanauskas
Biografija
1945-1955 m. Šiaulių dramos teatro fotografas. Per 10 metų užfiksavo apie penkiasdešimt spektaklių pastatymų. 1950-1955 m. dar ir miesto laikraščio „Raudonoji vėliava“ fotokorespondentas.
Fotografijų paroda iš Aušros muziejaus rinkinių „Šiaulių krašto gyvenimo akimirkos“ veikė Šiaulių fotografijos muziejuje 2000 m. Seimo galerijoje 2001 m. surengta paroda „Skautas, karys, pilietis“.
Petras Kaltenis
Biografija
1961 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1961–1963 m. dirbo vyresniuoju redaktoriumi Lietuviškosios tarybinės enciklopedijos redakcijoje Vilniuje. 1962–1963 m. Respublikinės vaikų ligoninės gydytojas. 1963–1972 m. ir nuo 1974 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1990 m. profesorius. 1972–1974 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto medicinos informacijos skyriaus vedėjas. 1987 m. medicinos mokslų daktaras. 1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio seimo narys. 1991–2002 m. Vilniaus universiteto Pediatrijos centro vadovas.
Pagrindinė mokslinio, pedagoginio ir praktinio darbo sritis – vaikų inkstų ligos. Patobulino vaikų šlapimo organų ligų diagnostikos ir gydymo metodų. Tarptautinės vaikų nefrologų asociacijos, Europos vaikų nefrologų draugijos, Europos dializės ir transplantacijos asociacijos, Europos inkstų asociacijos narys. Žurnalo „Acta Medica Lituanica“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas.
Genganas
Genganas – miestas šiaurės vakarų Prancūzijoje, tarp Bresto ir Sen Brijė. Išlikusios viduramžių tvirtovės liekanos, XVII a. rotušė (buvęs augustinų vienuolynas), gotikinė Švč. Mergelės Marijos bazilika.
Šv. Elenos salos herbas
thumb|right|200px|Šv. Elenos salos herbas. Šv. Elenos salos herbas buvo patvirtintas 1984 m. sausio 30 d.
Herbas simbolizuoja skydą, kurio viršutinis trečdalis nuspalvintas geltona spalva, o jame pavaizduotas Šv. Elenos salos sėjikas. Likusioje apatinėje herbo dalyje vaizduojamos salos bei didelis tristiebis laivas su Anglijos vėliava.
Rugpjūčio 6
Rugpjūčio 6 yra 218-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 219-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 147 dienos.
Liūtai avinėliams (filmas)
Liūtai avinėliams – 2007 m. amerikiečių drama, kurioje vaidina Tom Cruise, Meryl Streep ir Robert Redford.
Šunų paroda
220px|thumb|Šunų parodos dalis - "best in show" rinkimai Šunų paroda – renginys, kurio metu teisėjai vertina dalyvaujančius grynaveislius šunis pagal tai, kaip jie išsivystę, bei kaip atitinka savo veislės standartą. Į parodas registruojami tik paskiepyti grynaveisliai šunys, turintys Tarptautinės kinologų federacijos (FCI) pripažįstamą kilmės liudijimą arba galiojantį gimimo liudijimą (mažylių ir jaunimo klasėje). Parodoje yra vertinama ne tik šunų išvaizda, bet ir judėjimas, temperamentas bei elgesys. Įvertinimas dažnai gali būti gana subjektyvus, nes priklauso nuo teisėjo patirties bei veislės standarto individualaus supratimo. Todėl šunų paroda nėra vien tik vieno šuns palyginimas su kitu, bet kiekvieno šuns lyginimas su teisėjo įsivaizduojamu tos veislės standarto idealu. Taigi laimi tas šuo, kuris tą dieną anot teisėjo labiausiai atitinka tą idealą. Kai šuo parodose pasiekia tam tikrą pergalių skaičių, jis gali gauti čempiono titulą. Tikslias titulų suteikimo taisykles atskirai nusistato kiekvienas kinologų klubas. Pirmoji šunų paroda įvyko 1859 m. Newcastle upon Tyne mieste, Anglijoje.
Šunų parodos būna šių tipų: Lietuvoje parodas organizuoja Lietuvos kinologų draugija (LKD) bei jos nariai.
Klasės
Parodose šunys būna suskirstyti ir vertinami pagal šias klases:
Įvertinimai
220px|thumb|Geriausiai įvertinti šunys gauna trofėjus bei įvairių prizų Parodose gali būti suteikti tokie įvertinimai: Kiekvienoje klasėje skiriamos ne mažiau kaip 4 vietos. Vietomis skirstomi tik įvertinimus "puikiai" arba "labai gerai" gavę šunys.
Titulai
Priklausomai nuo parodos rango gali būti suteikti šie titulai (šuniukų ir mažylių klasėse titulai nesuteikiami):
Čempionų titulai
Atsižvelgiant į pasiekimus parodose, šuniui gali būti suteikiamas čempiono titulas:
Maižiškių apylinkė
Maižiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žaiginio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tytuvėnų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Vaikštaičių apylinkės ir dalis Šnipaičių apylinkės. 1959 m. lapkričio 25 d. Maižiškių apylinkė prijungta prie Žalakiškių apylinkės.
Dešinė (politikoje)
Dešiniosios pažiūros – partijos ar politiko orientaciją bei ateities planus nusakantis terminas. Skirstymas į kairę ir dešinę ne visada aiškus ir dažnai prieštaringas. Paprastai dešinieji atstovauja konservatizmui, monarchizmui, politinei reakcijai, įvairioms religinėms kryptims, nacionalizmui bei fašizmui.
Laikoma, jog dešinieji tradiciškai oponuoja kairiesiems. Kairės ir dešinės kaip politinių terminų opozicija atsirado Prancūzijos parlamente, kadangi ten iš parlamento pirmininko pozicijų žiūrint, dešinėje sėdėdavo konservatyvūs deputatai, o kairėje – liberalai ir socialistai.
Spektras
Paryškintos raidės yra dešiniųjų pažiūros.
Laumiai
Laumiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Tryškių.
Girininkai (Kelmė)
Girininkai – kaimas rytinėje Kelmės rajono savivaldybės dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Tytuvėnų.
Kropivnica
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Majoto vėliava
thumb|right|200px|[[Prancūzijos vėliava, naudojama vietoje Majoto vėliavos.]] thumb|right|200px|Neoficiali Majoto vėliava. Majotas neturi oficialios savo vėliavos. Vietoj jos ši sala naudoja Prancūzijos vėliavą.
Neoficialia savo vėliava Majotas naudoja savo herbą įrėmintą baltame fone ir virš kurio užrašytas salos pavadinimas raudonomis raidėmis.
Bronislovas Skirsgilas
Bronislovas Skirsgilas (1936 m. lapkričio 24 d. Barstyčių miestelyje, Skuodo r.), choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Tėvas mokėjo griežti smuiku, motina buvo garsi parapijos giesmininkė. Bronislovas, baigęs Barstyčių septynmetę mokyklą, 1952–1956 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. A. Buzys). Mokydamasis vadovavo Klaipėdos geležinkelininkų mišriajam chorui (1954–1956). Mokyklą baigęs su pagyrimu, 1956–1961 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė). Studijų metais vadovavo Vilniaus farmacijos fabriko moterų chorui ir Vilniaus elektromechanikos technikumo mišriajam chorui (1959–1961), jj parengė 1960 respublikinei dainų šventei. Studijas baigė su pagyrimu. 1975, 1980 ir 1981 kvalifikaciją kėlė Leningrado kultūros institute, 1989 Talino valstybinėje konservatorijoje.
Nuo 1961 rudens Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1962–1966 direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams, 1966–1973 choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas ir moksleivių choro studijos vadovas. Mišrųjį chorą (70 dalyvių) išmokė daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, dalyvavo su juo koncertuose, dainų šventėse ir kituose renginiuose, paruošė 1970 respublikinei dainų šventei – konkurse pelnė trečiąją vietą. Kurį laiką vadovavo Klaipėdos mėsos kombinato mišriajam chorui – su juo miesto chorų apžiūroje laimėjo antrąją vietą, jj parengė 1962 Klaipėdos miesto dainų šventei. 1966–1986 Klaipėdos mokytojų namų kamerinio mišriojo choro „Gilija" dirigentas – chormeisteris. Choro meno vadovams padėjo parengti stambių užsienio klasikų kūrinių, dirigavo koncertuose Klaipėdoje, Kaune, Vilniuje, Latvijoje, Baltarusijoje, Ukrainoje ir Vokietijoje, padarė Lietuvos radijui fondinių įrašų.
Nuo 1971 rudens Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos muzikos fakulteto dėstytojas, nuo 1973 Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų vyr. dėstytojas, 1975–1991 chorvedybos praktikos vadovas, 1973–1975 mažosios choro studijos vadovas – merginas parengė 1975 respublikinei dainų šventei, 1982–1983 fakultetų merginų choro vadovas, buvo fakultetų chormeisteris. 1976–1987 Choro dirigavimo katedros vedėjo pavaduotojas, nuo 1993 Chorvedybos katedros vedėjo pavaduotojas, nuo 1995 Klaipėdos universiteto Menų fakulteto docentas, išugdė būrį chorvedžių.
Nuo 1996 rudens ir Klaipėdos universiteto Evangeliškosios teologijos katedros bažnytinės muzikos dėstytojas.
1990–1996 Klaipėdos vokiečių bendrijos mišriojo choro vadovas. Choras išmoko lietuvių ir vokiečių liaudies dainų, užsienio klasikų kūrinių, evangelikų giesmių, giedojo bažnyčiose, dalyvavo įvairiuose kultūriniuose renginiuose, koncertavo Lenkijoje ir Vokietijoje.
Nuo 1994 Klaipėdos evangelikų liuteronų bažnyčios mišriojo choro vadovas. Choras gieda pamaldose, dalyvauja evangelikų giesmių šventėse, chorų sąskrydžiuose ir kituose renginiuose Klaipėdos krašte, giedojo Marijampolėje, Biržuose, Vilniuje, o 1996 ir 1997 Vokietijoje.
B. Skirsgilas – respublikinių dainų švenčių konsultantas, Klaipėdos miesto dainų švenčių dirigentas, spaudoje paskelbė chorų koncertų recenzijų ir straipsnių, chorvedybos klausimais parašė mokslinių ir metodinių darbų, mokymo priemonių bei programų, aranžavo apie 50 kūrinių chorams, dalyvauja mokslinėse konferencijose Lietuvoje ir svetur, padeda organizuoti tarptautinius Stasio Šimkaus chorų konkursus, yra Klaipėdos miesto chorines miesto bendrijos „A ukuras" narys, nuo 1995 Lietuvos evangeliškos bažnytinės muzikos sandraugos valdybos pirmininkas, organizuoja vargonininkų ir chorvedžių seminarus, dalyvauja šios bendrijos tarptautinėse konferencijose. 1981 apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. Žmona Rita Skirsgilienė – muzikos mokytoja ir chorvedė, sūnus Ramojus Skirsgilas – irgi choro dirigentas, Lietuvos muzikos akademijos auklėtinis.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Gustas
Juozas Gustas (1906 m. vasario 19 d. Klišiai, Jurbarko valsčius – 1958 m. kovo 14 d. Krasnojarskas) – Lietuvos kunigas. Kankinys (2000 m.).
Biografija
Nuo 1927 m. salezietis. Nuo 1923 m. studijavo Italijos Manfredinio kolegijoje, vėliau Turino tarptautiniame teologijos institute, 1933 m. baigė Grigaliaus universitetą ir įšventintas kunigu. Nuo 1934 m. misionierius ir Dvasinės seminarijos dėstytojas Indijoje. 1937 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1938 m. Saldutiškio parapijos klebonas, saleziečių noviciato vadovas. Rėmė lietuvių partizanus. 1946 m. rugpjūčio 25 sovietinio saugumo suimtas, 1946 m. lapkričio 30 d. karo tribunolo nuteistas, 1948 išvežtas į Vosturalago (Sverdlovsko sritis) lagerį, 1954 m. ištremtas į Krasnojarsko kraštą. 1956 m. paleistas. Trumpam buvo atvykęs į Lietuvą; nuo 1956 m. Krasnojarske dirbo sielovados darbą, įkūrė lietuvių katalikų parapiją, pastatydino bažnyčią. Žuvo neaiškiomis aplinkybėmis.
Istras
Istras – miestas pietų Prancūzijoje, 60 km į šiaurės vakarus nuo Marselio. Uostas, geležinkelio stotis, oro pajėgų bazė.
Nagamakis
Nagamakis ( 'ilgas apvyniojimas'; ) – japoniškas kotinis ginklas, primenantis naginatą su labai ilga geležte arba naginatos ir katanos hibridą.
Konstrukcija
Geležtė sunki, katanos tipo, vienašmenė, 60-120 cm ilgio (dažniausiai – apie 61 cm). Geležtė abiejose nugarėlės pusėse turi nuožulnas, kurios mažina geležtės masę. Naginatos geležtė trumpesnė, platesnė ir labiau lenkta prie viršūnės, negu nagamakio. Ašmenys labai aštrūs.
Nagamakio geležtė yra katanos geležtės dydžio, įkotė irgi katanos dydžio – 17-25 cm ilgio. Geležtė kote tvirtinama 2, o kartais ir daugiau kaiščių. Katanų geležtės tvirtinamos vienu kaiščiu.
Kotas – 60-90 cm ilgio (dažniausiai – apie 75 cm), apvyniojamas virvele ar dirželiu, kaip ir katanos rankena. Nagamakis buvo pavadintas pagal koto apvyniojimą. Kotas paprastai būna šiek tiek ilgesnis už geležtę ir apytiksliai lygus makšties ilgiui.
Kartais nagamakis laikomas ilgojo samurajų kalavijo nodačio variantu.
Naudojimas
Nagamakis laikomas abiem rankomis kaip ir katana. Manipuliuojant nagamakiu rankos mažiau juda kotu, negu kaunantis naginata, kur naudojamas visas koto ilgis. Dešinė ranka visada arčiau geležtės, jei karys dešiniarankis.
Nagamakiu kaunamasi plačiais kertančiais mostais, jį naudoja ir kaip ietį. Tradiciškai nagamakiai buvo pėstininkų ginklas, jį dažnai naudodavo prieš raitelius.
Nagamakiai buvo palyginti mažai paplitę, kadangi juos gaminant reikia daugiau laiko ir medžiagų.
Nuorodos
Iliustracijos:, , ,
29 m. pr. m. e.
'''29 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
1720 m.
1720 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Remigijus Gustas
Remigijus Gustas (g. 1956 m. rugsėjo 22 d. Skaudvilėje) – Lietuvos informatikos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1979 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1999 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1979–1996 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1996 m. Karlstado universiteto (Švedija) dėstytojas. Nuo 2000 m. profesorius. Stokholmo universiteto ir Švedijos Karališkojo technologijos instituto Informacinių sistemų ir programinės įrangos inžinerinės laboratorijos asocijuotasis narys.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – informacinių sistemų semantiniai ir pragmatiniai aspektai, konceptualus modeliavimas, organizacinių ir techninių procesų suderinamumas, elektroninių paslaugų procesų modeliavimas.
Vytautas Kaluina
Vytautas Kaluina (g. 1931 m. spalio 13 d. Laukminiškiuose, Kupiškio valsčius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Merkys (reikšmės)
Merkys reiškia:
Vytautas Kaluina
Biografija
1961 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1982 m. veterinarijos mokslų daktaras.
1961–1963 m. Buivydiškių žemės ūkio technikumo dėstytojas. 1965–1987 m. dirbo Biochemijos institute, 1983–1987 m. Paukščių leukozių imunomorfologijos sektoriaus vadovas. 1987–2001 m. dirbo Imunologijos institute, 1994–1995 m. Ekologinės imunologijos laboratorijos vedėjas. 1987–1995 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, nuo 1992 m. profesorius.
Kučinas (Monkų apskritis)
Kučinas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į pietus nuo Monkų ir 39 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Pomeronas (reikšmės)
Žodis pomeronas reiškia:
Pyragių apylinkė
Pyragių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šiluvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tytuvėnų rajonui. 1959 m. prijungta Šiluvos apylinkė ir dalis Zopelskių apylinkės. 1959 m. lapkričio 25 d. Pyragių apylinkė performuota į Šiluvos apylinkę.
Kazys Leistrumas
Kazys Leistrumas (1924 m. gruodžio 6 d. Ginteniuose, Luokės valsčiuje – 2003 m. gruodžio 12 d. Akademijoje, Kėdainių rajono savivaldybėje) – Lietuvos agronomas selekcininkas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1950 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1956 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – vasarinių miežių, kviečių ir rugių selekcija. Su kitais sukūrė žieminių kviečių veislę „Mūras“ (1958 m.), vasarinių kviečių veislę „Garsas“ (1961 m.), vasarinių miežių veisles „Gintariniai“ (1979 m.), „Auksiniai 3“ (1987 m.), „Aidas“ (1994 m.), „Ūla“ (1995 m.), „Alsa“ (1996 m.), „Aura“ (1999 m.) ir „Luokė“ (2001 m.), žieminių rugių veisles „Rūkai“ (1994 m.) ir „Duoniai“ (1994 m.). Paskelbė apie 30 mokslinių straipsnių.
Pajūrio Fosas
Pajūrio Fosas – miestas pietų Prancūzijoje, 50 km į šiaurės vakarus nuo Marselio, prie Viduržemio jūros. 6 km ilgio paplūdimys. Išvystyta plieno, chemijos, naftos pramonė.
Laurai
Laurai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 19 km nuo Bezdonių.
30 m. pr. m. e.
'''30 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gražiosios čiuopiklinės kandys
Pasaulyje yra apie 1600, Europoje – 80 rūšių. Lietuvoje užregistruotos šios rūšys:
Guri Schanke
Guri Schanke (Guri Annika Schanke; g. 1961 m. gruodžio 14 d. Rytų Norvegijoje) – norvegų aktorė ir dainininkė. Gimtojoje šalyje pirmiausiai žinoma kaip aktorė ir 2005 m. norvegų televizijos projekto „Dancing with the Stars“ antrosios vietos laimėtoja.
1991–2010 m. buvo ištekėjusi už komiko Øivind Blunck.
Daujėnų pilkapynas
Daujėnų pilkapynas – pilkapynas Pasvalio rajono savivaldybės teritorijoje, 500–600 m į pietryčius nuo Daujėnų.
Tyrimai
Vilniaus pedagoginio instituto ekspedicija (vadovas Mykolas Michelbertas) 1970 m. ištyrė 5 išlikusius pilkapius. Pilkapių sampilai – 0,75-1,45 m aukščio ir 8–11 m skersmens. Jų pakraščiuose buvo apskriti akmenų vainikai, viduje 7,7-8,7 m skersmens. Po vieno pilkapio sampilu rastas akmenų grindinys. Pilkapių pagrinde rasta 5–10 cm storio degėsių ir angliukų sluoksnis, apeigų su ugnimi žymės. Mirusieji laidoti nedeginti nuo 1 iki 16 viename pilkapyje, guldyti aukštielninki, ištiesti, aptikta karsto liekanų. Vyrų kapuose rasta geležinių siauraašmenių pentinių ir įmovinių kirvių, įmovinių ietigalių, peilių, žalvarinė apyrankė. Moterų kapuose rasta žalvarinė antkaklė kūginiais galais, įvairių apyrankių, apgalvis, stiklo karolių, yla, pjautuvas. Pilkapynas datuojamas III a.-V a., priskiriamas sėliams. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Vaiponia
Vaiponia (lenk. Wojponie) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Šipliškės, apie 28 km į šiaurės rytus nuo Suvalkų ir 132 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Valsčiaus keliai į Vaičiuliškes, Trumpalį ir Aglinę.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 70 žmonių, iš kurių 8 lenkai ir 62 lietuviai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pavadinimo kilmė
Kaimo pavadinimas kilęs nuo šalia tekančios Vaiponios upės.
Draugas
Žodis draugas gali reikšti:
Taip pat:
Žalakiškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Žaiginio apylinkės ir Vainotiškės apylinkės. 1959 m. lapkričio 25 d. prijungta prie Žaiginio apylinkės.
Augustavo Marijos dangun žengimo cerkvė
Augustavo Marijos dangun žengimo cerkvė  – parapijinė cerkvė, priklausanti Augustavo Marijos dangun žengimo parapijai, Sokulkos stačiatikių dekanatui, esanti Augustavo mieste. Cerkvė atidaryta 1945 metais šalia Augustavo miesto Žygimanto Augusto turgaus aikštės.
Vytautas Gušauskas
Vytautas Gušauskas (g. 1969 m. kovo 15 d. Vilniuje) – Lietuvos savigynos imtynininkas.
Biografija
1993 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą. Mykolo Romerio universiteto Teisėsaugos fakulteto Kūno kultūros katedros lektorius.
Italijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Italijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Feliksas Kazimieras Potockis
Feliksas Kazimieras Potockis (1630–1702 m. gegužės 12 d.) – ATR karinis ir politinis veikėjas, Lenkijos bajorų Potockių giminės atstovas. Karūnos didysis pasatalininkas (1663 m.), Seradzo vaivada (1669–1682 m.), Kijevo vaivada (1682–1683 m.), Krokuvos vaivada (1683–1702 m.). Karūnos lauko etmonas (1692–1702 m.). Krokuvos kaštelionas (1702 m.) ir Karūnos didysis etmonas nuo 1702 metų.
Belzo, Krasnystavo, Grbešovo, Ropčiciaus, Sokalo, Tlumačevo ir Niskosko seniūnas.
Biografija
thumb|left|150px|Felikso Kazimiero Potockio pirmoji žmona Kristina Liubomirska Feliksas Kazimieras Potockis žinomas kaip vienas iš turtingiausių savo laiko magnatų. Jo tėvas buvo Karūnos didysis etmonas Stanislovas Ravera Potockis, motina – Sofija Kalinovska, brolis – Andžejus Potockis buvo Karūnos lauko etmonu. Feliksas Kazimieras Potockis vedė 1661 m. Jurgio Sebastijano Liubomirskio dukrą Kristiną. Netrukus po jos mirties, 1700 metais, vedė Konstanciją Požę Los.
Šeima
Buvo vedęs dukart. 1661 m. vedė kunigaikštytę Kristiną Liubomirską (m. 1669), Jurgio Sebastijono Liubomirskio ir Konstancijos Ligežankos dukrą. 1700 metais antrąkart vedė Konstanciją Rožę Los (m. 1752).
Lužicos kalnai
Lužicos kalnai  – kalnų grandinė Vakarų Sudetų pietuose arba Vokietijos Saksonijos žemės pačiuose pietryčiuose, ties šiaurine Čekijos siena į rytus nuo Elbės. Šiaurės rytinė, Vokietijai priklausanti Lužicos kalnų dalis vadinama Citau kalnais, kurie yra Lužicos istorinio regiono pačiuose pietuose. Gretimas kalvotas regionas, esantis šiaurės vakaruose, vadinamas Lužicos aukštumomis. Šiuo kalnagūbriu eina Šiaurės ir Baltijos jūrų baseinų vandenskyra.
thumb|left|Lužicos kalnai (tamsiai žalia spalva) thumb|right|Lužicos kalnai yra [[Vakarų Sudetai|Vakarų Sudetų kalnų pietvakarynėje dalyje (raudona spalva)]]
Aukščiausios viršūnės
Aukščiausia viršūnė yra Laušė (, ; 793 m virš jūros lygio). Kitos žymios viršūnės yra:
Tinvaldas
thumb|250px|right Tinvaldas (menks. Tinvaal) − Meno salos parlamentas.
Tinvaldas yra vienas seniausių parlamentų visame pasaulyje. Parlamentą sudaro 35 deputatai. Jis buvo įkurtas dar 979 m. Daglaso mieste.
Parlamento vadovu būna Tinvaldo Pirmininkas, kurį išrenka parlamento nariai. Parlamentas sprendžia vidaus ir užsienio politikos klausimus. Tinvaldas susideda iš dviejų rūmų: Žemutinių ir Aukštutinių. Įstatymų leidyba užsiima Žemutiniai rūmai, o Aukštutiniai − juos tvirtina. Tačiau Žemutiniai rūmai ir be Aukštutinių rūmų patvirtinimo, turi teisę apeidami Aukštutiniuosius rūmus paduoti įstatymo tvirtinimą Meno salos Lordui. Todėl politinis svoris Aukštutinių rūmų nėra didelis.
1979 m. švenčiant Tinvaldo tūkstantmečio jubiliejų, įvyko iškilmingas posėdis, kuriam pirmininkavo Elžbieta II.
Kulešė
Kulešė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į vakarus nuo Monkų ir 48 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1995 m. kaime įkurta Kulešės Šv. Klaros parapija.
31 m. pr. m. e.
'''31 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mindaugas Nastaravičius
Mindaugas Nastaravičius (g. 1984 m. balandžio 17 d. Marijampolio k. Vilniaus raj.) – Lietuvos dramaturgas, žurnalistas, poetas, 2007 m. įkurto gzi.lt tinklaraščio, vienijančio žurnalistus, siekiančius aukštesnių žurnalistinės etikos ir skaidrumo standartų, vienas sumanytojų. 2010-2012 m. – Lietuvos žurnalistų ir leidėjų etikos komisijos narys. Nuo 2014 m. – Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Rašo pjeses, bendradarbiauja su Klaipėdos jaunimo teatru ir Lietuvos nacionaliniu dramos teatru.
Biografija
2002 m. baigė Marijampolio vidurinę mokyklą, 2006 m. baigė Vilniaus universiteto Žurnalistikos institutą, 2008-2010 m. šiame universitete kaip laisvas klausytojas studijavo filosofiją, 2011-2013 m. – literatūrologiją Lietuvos edukologijos universitete. Dirbo įvairiose žiniasklaidos priemonėse – savaitraščiuose „Atgimimas“, „Veidas“, „15min”. 2004 – 2010 m. Lietuvos radijo naujienų tarnybos žurnalistas. 2006 m. įkūrė Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos interneto tarnybą ir iki 2008 m. balandžio dirbo jos vyr. redaktoriumi. Nuo 2010 m. birželio dienraščio „15 minučių“ žurnalistas. 2008–2009 metais vedė žiniasklaidos įvado seminarus pirmojo kurso studentams VU Žurnalistikos institute. 2009 m. Demokratinės politikos instituto straipsnių rinktinės „Vertybių nykimas? Rimtas požiūris į atsakomybę“ straipsnio „Žiniasklaidos vertybių nykimas: kas užima etikos, kokybės ir tiesos vietą?“ autorius. LRT radijo laidų „Literatūros akiračiai“ ir „Kita tema“ bendraautoris. 2012 m. Nacionalinės dramaturgijos festivalyje „Versmė“ pristatė savo pirmąją pjesę „Paukštyno bendrabutis“ (rež. V. Masalskis).
Augustavo Švč. Jėzaus Širdies bazilika
'''Augustavo Šv. Jėzaus širdies bazilika'''  – eklektinio architektūros stiliaus parapijinė bazilika, pastatyta 1906–1911 m. Bazilika priklauso Augustavo Šv. Jėzaus širdies parapijai.
Bazilikos ilgis 50 m, plotis 20 m, aukštis iki lubų 15 m, bokštų aukštis 50 m. Bazilika pastatyta iš plytų, vidus tinkuotas, bazilikoje įrengti trys įėjimai. Bažnyčios statybų pradininkas buvo pastorius (1899–1924 m.) Vincentas Novickis (Wincenty Nowicki). Baziliką 1932 m. pašventino vyskupas Stanisław Kostka Łukomski. 1944 m. bažnyčia buvo sugriauta ir po karo 1947 m. atstatyta, bokštai atstatyti 1986 m. Nuo 2001 m. šventovė gavo bazilikos statusą.
1987 m. vasario 25 d. šventovė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Kšečkovas
Kšečkovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 7 km į šiaurės rytus nuo Monkų ir 40 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Kazys Kaluževičius
Kazys Kaluževičius (1917 m. kovo 4 d. Niu Britenas, JAV – 1965 m. birželio 22 d. Kaunas) – Lietuvos cirko artistas. miniatiūra|180px|right|Antkapinis paminklas
Biografija
Žmona Otilija Kaluževičienė. Debiutavo 1932 m. cirke „Aušra“. Vėliau dirbo įvairiose Lietuvos cirko trupėse. Akrobatas, oro gimnastas, jėgos žonglierius. 1944–1965 m. Lietuvos filharmonijos trupės „Cirkas scenoje“ (nuo 1959 m. cirkas „Vilnius“) artistas. Svarbiausius numerius atliko su žmona, J. Ramanausku.
Palaidotas Kauno Eigulių kapinėse
Vokietijos vyrų krepšinio rinktinė
Vokietijos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Vokietijos valstybei. Dalyvavo 25 Europos čempionatuose, 6 olimpinėse žaidynėse.
Didžiausi pasiekimai: 1993 m. laimėtas Europos vyrų krepšinio čempionatas, o 2005 m. – pasiekta antra vieta, taip pat bronzos medalis 2002 m. pasaulio čempionate.
Juninho Pernambucano
Antônio Augusto Ribeiro Reis Junior (g. 1975 m. sausio 30 d.) – futbolininkas, buvęs Brazilijos rinktinės saugas. Kitados atstovavo Vasco da Gama ir kitiems Brazilijos klubams, rungtyniavo Prancūzijoje, Katare.
Brazilijos rinktinė
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 1999 m. kovo 28 d.
2006 m. liepos 2 d. paskelbė baigiantis karjerą rinktinėje.
Ivan Pregelj
Ivanas Pregelis (slovėn. Ivan Pregelj, 1883 spalio 27 d., Mostna na Soči, dab. Šv. Liucija na Soči, Slovėnija – 1960 sausio 21 d. Liubliana) – slovėnų rašytojas, dramaturgas, poetas ir kritikas.
Biografija
I. Pregelis gimė siuvėjo šeimoje, kurioje tėvas mirė anksti. Mokėsi padedamas parapijos kunigo. Baigęs vidurinę mokyklą, studijavo teologiją, tačiau greitai metė ir ėmė studijuoti slavistiką bei germanistiką Vienoje. Apsigynė daktaro laipsnį, parašė disertaciją apie Rogerijo pamokslus. Dr. Pregelis kaip vidurinės mokyklos mokytojas dirbo Goricoje, Pazine, Idrijoje, Kranjyje ir Liublianoje. Nustojo rašyti būdamas penkiasdešimties, apie tai pranešęs iš anksto.
Kūryba
Ivanas Pregelis pirmiausia kūrė poeziją, pasakas ir dramas. Paliko daug literatūros kritikos ir eseistikos darbų bei vertimų. Populiariausias jo kūrinys – romanas „Tolminiečiai“ („Tolminci“), mokiniams taip pat žinoma novelė „Matkova Tina“. Mažiau žinomas tas faktas, kad autorius parašė libretą kompozitoriaus Hugolino Satnero operai „Tajda“. Vienas iš daugelio autoriaus darbų yra biografinis romanas apie Simoną Janką („Simon iz Praš“).
Likusi Pregelio kūryba: poezijos rinkinys „Romantika“ („Romantika“) (1910), liaudies pasaka „Mažoji Brigita“ („Mlada Breda“) (1913) apie piktą anytą Katrą ir gerą marčią Anicą, kurioje realistiškai vaizduojama kova dėl žemės Tolminoje. Istorinis romanas „Tlačani“ (išleistas kas mėnesiniame žurnale „Dom in svet“), 1915–1916) – išsamiausias darbas, kurį Pregelis pateikė knygoje „Tolminiečiai“ („Tolminci“), (1927). Knygos tęsinys „Zadnji upornik“ (išleistas kas mėnesiniame žurnale „Dom in svet“), 1918–1919) pervadintas į „Štefan Golja in njegovi“ (1928). Romane „Tolminiečiai“ („Tolminci“), maišydamas stilius ir barokiškas reikšmes vaizduoja 1712–1713 istorinius įvykius, kai Tolmino valstiečiai ir samdiniai pasipriešino aristokratijai ir aukštiesiems dvasininkams. Nuo istorinio ir provincinio gyvenimo, rodomo ganėtinai realistiškai, Pregelis dėmesį kreipia į simbolinį visuomenės vaizdavimą, dvasines ir fizines Tolmino gyventojų kančias: pirmiausia romane apie Štefaną Golją, kuris buvo pirmasis maištininkas prieš bažnyčios despotizmą, vėliau renesansiškame romane „Plebanus Joannes“ (išleistas kas mėnesiniame žurnale „Dom in svet“), 1920; knygoje 1921). Kūrinys prasideda Savanoralų laikais ir pasakoja apie vikarą Janezą, jo sūnėną – seminaristą Petrą, gražią netekėjusią motiną Katicą. Romane parodoma vikaro kova su pasaulietinio gyvenimo pagundomis ir kūniškumu.
Mokytojavimas skirtinguose Slovėnijos regionuose rašytojui davė medžiagos naujoms istorijoms. Savo idealistinio pasaulio suvokimo šviesoje sukūrė idilišką šeimos istoriją „Saulės vaikai“ („Otroci sonca“) (1919), kuri vyksta kažkur tarp Škofjos Lokos, Idrijos ir Tolmino. Pagrindinė siužeto linija – dviejų seserų – Helenos ir Slavicos – meilės istorija. Įdomūs Gorenskos charakteriai rašytojui davė pagrindą kūrybiniam impulsui: apie sudėtingą žmonių likimą, apie tolimesnį Lansperško pono gyvenimą pasakojama knygoje „Peter Pavel Glavar“ (1922), kurios vėlesnis pavadinimas „Odisej iz Komende“ (1929); apie protestantų dvasininką Jernėjų Knaflių rašoma romane „Bogovec Jernej“ (1923); poetas Simonas Jenkas vaizduojamas knygoje „Šmonca“ (1924, vėlesnis pavadinimas „Simon iz Praš“); epizodas iš M. Valjavco gyvenimo – idiliškame piešinyje „Na vakance“ (1927).
Daugelyje kitų pasakojimų ir romanų Pregelis svarsto tautinius, religinius ir pasaulietinius klausimus, kuriuos išimtinai sprendžia katalikišku požiūriu. Savo kūrybą baigė istorine novele „Thabiti Kumi“ (1933) su epilogu, skirtu Plebanusui Joannesui. Pregelis buvo labai populiarus 1918 – 1930 metais tarp katalikų intelektualų, nes atvėrė etines problemas, ypač susiskaldymą tarp dvasininkų ir materialaus gyvenimo. Jis rašė kritiką ir eseistiką, kuri slovėnų rašytojų ir poetų buvo vertinama dėl išimtinai katalikiško požiūrio.
Nuorodos
Romanas „Tolminci" (slovėnų kalba)
Bas Teras (sala)
Bas Tero sala ( arba île de la Basse-Terre) yra Karibų jūroje, vakarinėje Gvadelupos dalyje. Priklauso Mažųjų Antilų salynui. Atskirta nuo kitos (Grand Tero) Gvadelupos dalies siauru jūros kanalu, vadinamu Rivière Salée.
Salos plotas – 847,82 km². 186 tūkst. gyventojų (2006 m. duomenys), kurie gyvena 16-oje salos komunų. Gvadelupos prefektūra (sostinė) ir didžiausias miestas – Bas Teras, kuriame, 2006 m. surašymo duomenimis, gyveno 37 455 žmonės. Aukščiausias taškas, iškilęs 1467 m, yra Sufriero ugnikalnis.
Chester Bennington
Česteris Čarlzas Beningtonas (gimė 1976 m. kovo 20 d., mirė 2017 m. liepos 20 d.) – grupės „Linkin Park“ pagrindinis vokalistas, dainų autorius. Dalyvavo įvairiuose projektuose. Buvo įkūręs savo drabužių liniją „Ve’Cel“. Jis taip pat buvo grupių „Dead By Sunrise“ ir „Stone Temple Pilots“ vokalistu.
2017 m. liepos 20 d. atlikėjas buvo rastas pasikoręs savo namuose Palos Verdes, Kalifornijoje.
Biografija
Užsiiminėti muzika pradėjo dar būdamas 13 metų. Būdamas 10-14 metų mėgo hip hopo stiliaus muziką (Sugarhill Gang ir Slick Rick). Didelę įtaką jam turėjo grupė Stone Temple Pilots, Loverboy, Foreigner ir Rush. Pirmasis albumas, kuris padarė Česteriui įspūdį buvo Misfits. Labiausiai vertina šiuos 5 albumus – Fugazi „13 Songs“, Al Green „Greatest Hits“, Led Zeppelin „IV“, The Beatles „The White Album“, Stone Temple Pilots „Purple“.
Buvo įjunkęs į kokainą ir metamfetaminą. Vėliau poveikį narkotikams įveikė.
Prieš profesionaliai užsiimdamas muzika dirbo „Burger King“ restoranuose.
Kurį laiką buvo post-grunge grupės „Grey Daze“ (Finiksas, Arizona) vokalistas. Šią grupę paliko 1998 m. ir ieškojo kitos grupės, kurioje galėtų dalyvauti.
Išėjęs iš savo buvusios grupės „Grey Daze“, Česteris laikinai neturėjo kuo užsiimti ir gavo pasiūlymą tapti grupės „Xero“ vokalistu. Po perklausos jis tapo grupės nariu. Grupė tada pasivadino „Hybrid Theory“, o vėliau, dėl šio pavadinimo panašumo į kitos grupės pavadinimą, jie pasivadino „Linkin Park“.
Česteris buvo tatuiruočių mėgėjęs, dirbo kartu su „Club Tatoo“, priklausančiam Šonui Doudeliui, kuris buvo Česterio draugas nuo mokyklos laikų ir su kuriuo jis grojo dviejose grupėse.
Beningtonas buvo didelis krepšinio komandų „Phoenix Suns“, „Arizona Diamondblacks“, futbolo komandos „Arizona Cardinals“ ir ledo ritulio komandos „Arizona Coyotes“ fanas.
Šeima
Kai jam buvo 11 metų jo tėvai išsiskyrė. Jo globa atiteko tėvui Brainui Beningtonui. Kadangi tėvas dirbo pamainomis, Česteris būdamas vaiku jautėsi labai vienišas ir vis norėdavo pabėgti. Kai jam sukako 17 metų, jis apsigyveno su motina. Po to, kai ji sužinojo, kad sūnus vartoja narkotikus, jam buvo uždrausta išeiti iš namų.
Česteris turėjo netikrą brolį (Brain'ą Beningtoną) ir dvi netikras seseris, su kuriais suaugęs tapo kur kas artimesni nei vaikystėje.
Beningtonui, kartu su tuomete drauge Elka Brand, 1996 m. gegužės 12 d. gimė sūnus Džeimis 2006 metais jis įsivaikino Elkos kitą sūnų Izają (g. 1997 m. lapkritį). Pirmąją savo žmoną Samantą Mari Olit Česteris vedė 1996 m. spalio 31 d. Jie kartu susilaukė sūnaus Dreiveno Sebastiano (g. 2002 m. balandžio 19 d.). Su žmona jiedu išsiskyrė 2005 metais. Po metų Beningtonas vedė buvusį Playboy modelį Talindą Ann Bentley. Su antrąja žmona jiedu susilaukė trijų vaikų: Tailerio Lee (g. 2006 m. kovą) ir dvynių Lilės ir Lilos ( g. 2011 m. lapkritį).
Česteris ir jo žmona beveik metus buvo atakuojami kibernetinio persekiotojo Devono Townsendo. Šis asmuo buvo pripažintas kaltu dėl įsilaužimo į jų elektroninį paštą bei grasinančių žinučių siuntinėjimo. Už šiuos nusikaltimus Devonas gavo dvejus metus kalėjimo.
Mirtis
2017 metų liepos 20 dieną Beningtonas buvo rastas savo namuose Kalifornijoje, Palos Verdes, kuomet jo namų tvarkytoja atrado jo kūną kabantį kilpoje apie 9:00 val. ryte.Jo mirtį patvirtino jo grupės narys Maikas Šinoda socialiniame tinkle Twitter, parašydamas: „Šokiruotas ir susisielojęs, bet taip, tai tiesa. Oficialus kreipimasis bus tuomet, kai tokį parengsime“. Liepos 21 dieną, vyriausiasis tyrėjas ir koroneris patvirtino, kad šalia kūno kambaryje stovėjo pustuštis alkoholio butelis. Jokių kitų narkotikų pėdsakų aptikta nebuvo. Dėl vokalisto mirties grupė atšaukė One More Light turą Šiaurės Amerikoje, o už bilietus pinigai buvo grąžinti.
Česterio B. laidotuvės įvyko liepos 29 dieną Palos Verdes Pietų pakrantės botanikos sode. Jose dalyvavo šeimos nariai, artimiausi draugai ir muzikos atlikėjai koncertavę su Linkin Park.
Kita veikla
Česteris su Julien K/Orgy grupe sukūrė grupę „Dead By Sunrise“. Grupės debiutinis albumas „Out of Ashes“ buvo išleistas 2009 m. spalio 13 d.
1721 m.
1721 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Gimtadieniai
Nedatuota
Otilija Kaluževičienė
Otilija Kaluževičienė (1912 m. liepos 9 d. Pauperiuose, Biržų valsčius – 2007 m. rugsėjo 17 d. Kaune) – Lietuvos cirko artistė.
Antanas Skridulis
Antanas Skridulis (1917 m. vasario 2 d. Joniškyje, Šiaulių apskr. – 2013 m. lapkričio 11 d. JAV) – vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
Pirmieji muzikos mokytojai buvo Juozas Meškelė ir Petras Vacbergas, vargonuoti mokėsi pas J. Dragūną.
1937 m. įstojo į Klaipėdos muzikos mokyklą, kur vargonuoti mokėsi pas Juozą Karosą. 1940–1944 m. dirbo vargonininku ir vadovavo chorui Joniškyje, dėstė muziką ir dainavimą gimnazijoje.
1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, dėstė muziką ir dainavimą Miuncheno lietuvių gimnazijoje, vadovavo Lohengrino stovyklos chorams, buvo M. K. Čiurlionio meno ansamblio antrasis chormeisteris ir akompaniatorius.
1949 m. atvyko į JAV ir netrukus buvo pakviestas užimti vargonininko vietą Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Los Andžele. Kurį laiką vargonininkavo ir Aušros Vartų lietuvių parapijoje Čikagoje. Čia su B. Pakštu 1954 m. įkūrė lietuvių moksleivių meno ansamblį ir jam vadovavo. Buvo ir Marquette Parko lituanistinės mokyklos vaikų choro bei Bridgeporte, CT, Šv. Jurgio lituanistinės mokyklos moksleivių ansamblio vadovas.
1955 m. rudenį išvyko į Romą ir popiežiškajame bažnytinės muzikos institute (Instituto di Musica Sacra) studijavo grigališkąjį giedojimą, dirigavimą ir muzikos teorijos disciplinas. Po trejų studijų metų grįžo į Čikagą ir nuo 1960 m. ėmė vargonininkauti Šv. Antano lietuvių parapijoje Cicero, IL. Vadovavo chorui, kurį parengė 1971 ir 1978 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėms Čikagoje ir Toronte. Kiek laiko vadovavo studentų vokaliniam oktetui.
1983 m. apsigyveno Dayton Beache, FL, ir suorganizavo lietuvių chorą, kuris vėliau buvo pavadintas „Sietyno“ vardu. Choro koncertinėse programose – apie 70 dainų ir 65 giesmės. Choras giedojo bažnyčiose, dalyvavo dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose, išvykdavo ir į kitus miestus. 1993 m. gruodžio 12 d. Prince of Peace maldos namuose „Sietynas" koncertavo savo kūrybinės veiklos 10-mečio minėjime.
A. Skridulis visą laiką dalyvavo lietuvių kultūrinėje ir muzikinėje veikloje. Nuo 1953 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos (taip pat ir provincijos) narys, nuo 1958 m. (keletą metų) – žurnalo „Muzikos žinios" administratorius, 1971 m. – 4-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje muzikos komisijos narys, Juozo Žilevičiaus muzikologijos archyvo valdybos narys.
Harmonizavo lietuvių liaudies dainas, sukūrė dainų ir giesmių (kompozicijos mokėsi pas V. Jakubėną).
Teodoras Tiškevičius
Teodoras Tiškevičius (, 1538–1618 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš rusėnų didikų Tiškevičių giminės Skumino šakos. Tėvas Skuminas Tiškevičius, motina Marina Meleško. Brolis Dimitras Tiškevičius.
Šeima
Vedė Kateriną, Lietuvos lauko raštininko Teodoro Liackio dukterį. Sūnus Jonušas Skuminas Tiškevičius.
Valstybės tarnyba
1597 m. tapo unitu ir juos globojo.
Pomeronas (kolonija)
Pomeronas  – buvusi Nyderlandų kolonija palei Pomerono upę (dabartinė Gajana). XVI a. antroje pusėje buvo užpulta ispanų ir vietinių indėnų, tad kolonistai pasitraukė į Gvianos gilumą ir netrukus įkūrė Esekvibo koloniją prie Kyk-Over-Al forto. Antras ir žymiai rimtesnis kolonizavimas pradėtas 1650 m., bet irgi buvo nesėkmingas, nes prancūzų korsarai koloniją sunaikino 1689 m. Šios žemės trečią kartą buvo kolonizuotos XVIII a. antroje pusėje, bet jau kaip Esekvibo kolonijos dalis.
Istorija
thumb|left|Pomerono kolonija 1688 m., vieneri metai prieš tai, kai prancūzų korsarai ją sunaikino. thumb|left|Esekibo ir Demeraros žemėlapis 1798 m. Kairėje galima matyti, kad kolonizacija Pomerono upės pakrantėse atnaujinta. Pomerono upės pakrantėse 1581 m. olandų kolonistai iš Zelandijos įkūrė prekybinį postą. 1596 m. šį postą sunaikino indėnai ir ispanai. Kolonistai su savo vadovu Joost van der Hooge pasitraukė į salą Esekvibo upėje ir ten įkūrė naują Esekvibo koloniją.
Nauja ir žymiai rimtesnė kolonizacija buvo pradėta 1650 m., kai vadovaujant Olandų Vest-Indijos kompanijai buvo kuriamos plantacijos, kuriose dirbo afrikiečiai vergai. Buvo įkurtas mažas miestas Nieuw Middelburg, buvo pastatyta Nova Zeelandia tvirtovė, turėjusi apsaugoti mažą koloniją. Kolonijai grėsmę kėlė prancūzų korsarai, kurie 1689 m. užpuolė koloniją ir ją visiškai sunaikino. Pastatai ir cukraus gamybos įrenginiai buvo sudeginti, o vergai išgabenti į Prancūzijos kolonijas. Plantacijos nebuvo atstatytos, kolonija buvo apleista.
XVIII a. pabaigoje plantatoriai vėl ėmė Pomerono upės pakrantėse kurti plantacijas. Bet tuo metu šias žemes administravo Nyderlandų Esekvibo ir Demeraros kolonijos. 1796 m. Esekvibo ir Demeraros kolonijas užkariavo britai, nes Nyderlandai tuo metu buvo Prancūzijos sąjungininkai.
Pagal Amjeno taikos sutartį (1802 m.) kolonija buvo grąžinta Nyderlandams, tačiau po metų D. Britanija pareikalavo ją grąžinti jai. Pagal 1814 m. pasirašytą Anglijos-Nyderlandų Londono sutartį buvo sutarta, kad Esekvibo ir Demeraros kolonijos (buvusi Pomerono kolonija įėjo į šias žemes) bei Berbiso kolonija turi būti perduoti D. Britanijai. 1831 m. šios kolonijos tapo Britų Gvianos dalimi.
Gustonių–Jakubonių miškai
Gustonių-Jakubonių miškai – miškai Panevėžio, Pasvalio ir Pakruojo rajono savivaldybių teritorijoje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Panevėžio.
Geografija
Gustonių-Jakubonių miškų šiaurinėje dalyje teka Mūšos intakas Mažupė su Meškerdžiu, šiaurės rytų – Lėvens intakas Amata su Ažagėle, pietvakarinėje – Šuojos intakai Vinkšnupis ir Smirdėlė, pietinėje – Nevėžio intakas Sudramala. Paviršius – banguota lyguma. Yra pelkių, didžiausia – Šermukšnių žemapelkė. Dauguma miškų nusausinti, upeliai sureguliuoti.
Medynai
Augavietės derlingos ir labai derlingos, laikinai įmirkusios, įmirkusios ir žemutinio tipo pelkinės. 97 % miškų yra ūkiniai, 1 % ekosistemų apsaugos, 2 % vandenų apsauginiai. Kultūrinės kilmės medynų 9 %, beržynų 46 %, eglynų 17 %, uosynų 13 %, drebulynų 11 %, juodalksnynų 6 %, pušynų 4 %, ąžuolynų 2 %, baltalksnynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 30 %, pusamžiai medynai 29 %, bręstantys 23 %, brandūs 20 %. Medynų vidutinis amžius 47 m., bonitetas 1,4, skalsumas 0,75, tūris 175 m³/ha.
Istorija
Sovietinės okupacijos metais Gustonių-Jakubonių miškuose veikė Lietuvos partizanų Algimanto apygardos Žaliosios rinktinės būriai.
UAB Merkys
UAB Merkys – lietuviška įmonė, gaminanti patalynę ir su ja susijusius gaminius. „Merkyje“ dirba ~200 darbuotojų (2009 m.).
Istorija
1975 m. Varėnoje buvo įkurtas pūkų – plunksnų gaminių fabrikas „Merkys“. Apdorojus vandens paukščių pūkus ir plunksnas, iš jų buvo gaminami kimšti gaminiai (antklodes, pagalvės, miegmaišiai, drabužiai). Fabrike taip pat vyko ir kai kurios siūtinės produkcijos gamyba.
2001 m. įsteigta UAB „Merkys“. Ji gamina namų tekstilės gaminius – pagalves, antklodes, pledus, lovatieses, lovos baltinius, miegmaišius, chalatus. Gamyboje naudojami užpildai – pūkų-plunksnų mišiniai, avių vilnos pluoštas arba jo kamuoliukai, tuščiaviduris silikonizuotas poliesterinis pluoštas arba jo kamuoliukai.
Gandzi tibetiečių autonominė prefektūra
Gandzi (Gardzės) tibetiečių autonominė prefektūra – autonominė prefektūra Kinijos Sičuano provincijoje. Prefektūros plotas 151 078 km². Iš 880 tūkst. gyventojų tibetiečiai sudaro 78 %. Prefektūros administracinis centras – Kangdingas.
Geografija
Visa prefektūros teritorija priklauso Tibeto plynaukštei. Per ją iš šiaurės į pietus teka trys didelės upės. Rytinėje dalyje yra Dadu upė, kurios baseine yra Danbos, Kangdingo ir Ludingo savivaldybės. Prefektūros viduriu teka Jalongas, o prefektūros vakarinis pakraštys sutampa su Jangdzės slėniu.
Gandzi prefektūra užima istorinio Khamo regiono rytinę dalį.
Istorija
Viduramžiais prefektūros teritorijoje egzistavo Čaklos, Dergės, Litango, Batango, Sertaro, Horpų ir kitos karalystės. Kuomet Čingų imperija nugalėjo Hošutų chanatą, 1724 m. Tibetas buvo padalintas. Taip būsimosios Gandzi prefektūros teritorijos buvo priskirtos administruoti Sičuano provincijai. XX a. pradžioje jos priskirtos Sikango provincijai.
1950 m. teritorija prijungta prie Kinijos Liaudies Respublikos ir Sičuano. 1955 m. suformuota autonominė prefektūra.
Veselhefenas
Veselhefenas arba Vasiljevskojė (, nuo 1939 m. Wesselshöfen, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Chrabrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Gandzi tibetiečių autonominė prefektūra
Savivaldybės
Prefektūrą sudaro 1 miestas ir 17 apskričių:
Tautinė sudėtis
Prefektūroje yra didelė lingvistinė įvairovė. Čia vartojamos tibetiečių ir čiangų kalbos. Svarbiausios čiangų kalbos yra guičiongų (Kangdingas), muya (Ludingas), giarongų (Danba), pietinių pumių (Dziulongas), žabų (Jadziangas), horpų (Davu), čiueju (Sinlongas) ir kt.