cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Meksikos nacionalinis autonominis universitetas
Istorija
1551 m. Meksiko mieste įkurtas Meksikos karališkasis ir popiežiaus universitetas. 1833 m., 1857 m., 1861 ir 1865 universitetas neveikė. 1910 m. reorganizuotas ir pavadintas Meksikos nacionaliniu universitetu, nuo 1929 m. Meksikos nacionalinis autonominis universitetas. 1954 m. Meksiko mieste pastatytas Centrinis universitetinis miestelis (architektai Marijus Panis, Enrikas del Moralis, Domingas Garsija Ramosas, dailininkai Diegas Rivera, Davidas Sikeirosas), kuriame yra apie 1000 pastatų, iš jų Nezahualkojotlio koncertų salė, 5 muziejai, Olimpinis stadionas; 2007 m. UNESCO šį miestelį paskelbė Pasaulio paveldo paminklu.
Struktūra
Universitetui taip pat priklauso branduoliniai reaktoriai, 2 okeanografiniai laivai, 3 biosferos apsaugos stotys, Kanarų salose – teleskopas, turi kultūros kanalų TV, radijuje ir kita. Leidžia žurnalus „Punto de Partida“, „Revista de la Universidad“, „Gazeta“, fakultetų, mokyklų, Mokslo tyrimų institutų ir mokslo tiriamųjų centrų mokslinius leidinius.
Asmenybės
Trys universiteto mokslininkai apdovanoti Nobelio premija:
Universitete studijavo:
Netikrieji gružliai
Netikrieji gružliai (Pseudogobio) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Jonas Petrauskas
Jonas Petrauskas:
Ochotsko subprefektūra
Miestai
Abaširio subprefektūroje yra 3 miestai.
Miesteliai ir kaimai
Miesteliai ir kaimai kiekvienoje apskrityje.
Tarptautinis paprotys
Tarptautinis paprotys – vienas iš tarptautinės teisės šaltinių, kaip bendrosios praktikos įrodymas. Tarptautinio papročio elementai yra du: Nacionalinėje teisinėje sistemoje akivaizdžiu teisinio papročio įrodymu gali būti teisminė praktika, kurią aukščiausieji teisminiai organai pripažįsta privaloma. Taigi, iškyla praktinių sunkumų įrodant atitinkamo papročio egzistavimą. Kaip įrodymai gali būti naudojami valstybių vidaus teisės aktai, tam tikros pozicijos laikymasis rengiant atitinkamos konvencijos projektą, komentarai dėl projekto turinio.
Sąlygos
Kad susiformavo paprotys gali paliudyti 4 sąlygos:
Gailiešionys
Gailiešionys – kaimas Utenos rajono savivaldybės šiaurės centrinėje dalyje, 6 km į šiaurės rytus nuo Užpalių. Gailiešionių piliakalnis, Gailiešionių akmuo su „dubeniu“.
Istorija
Nuo 1923 m. veikė pradinė mokykla.
Abašidzė
Abašidzė − pavardė.
Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
Dėkintai
Dėkintai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Katyčių, piečiau kelio Šilutė–Katyčiai.
Ndendė
Ndendė  – miestelis pietvakarių Gabone, Niangos provincijoje, netoli Kongo sienos, prie Niangos upės. 7,6 tūkst. gyventojų (2008 m.). Svarbus transporto mazgas: keliai į Lambarenę, Lubomą, Kulamutu, Majumbą. Medienos pramonė. Yra degalinė, prekybos centras.
Dėkintai
Etimologija
Manoma, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo dabar nebežinomo asmenvardžio Dėkintas (ar Dėkontas) daugiskaitos. Kaimas vadintas 1785 m. Deckinten, 1815 m. Dekinten.
Stukai (Kėdainiai)
Stukai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Mantviliškio, prie Vilniaus–Šiaulių geležinkelio.
Etimologija
Vietovardis kildinamas iš asmenvardžio Stùkas.
Istorija
Iki XX a. viduryje buvo Stukų dvaras. 2020 m. spalio 14 d. Stukų viensėdis pervadintas kaimu.
Abartis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Abartienė (ištekėjusi moteris) ir Abartytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Prūsų Lietuvos savaitraštis
Prūsų Lietuvos savaitraštis – iliustruotas Prūsų lietuvių jaunimo savaitraštis, ėjęs 1913 m. gruodžio 5 d. – 1914 m. rugpjūčio mėn. Tilžėje.
Istorija
Leido draugija „Spauda“, jo pirmtakas – „Lietuviškai vokiškas savaitraštis“. Spausdino spaustuvė „Lituania“ Tilžėje. Išėjo 32 numeriai.
Svarstė jaunimo švietimo, kultūros, dorovinio ugdymo, lietuvybės išsaugojimo klausimus, spausdino Donelaičio, Maironio, Krėvės kūrinius, kultūrinio gyvenimo apžvalgas.
Bendradarbiavo M. Gudaitis, Gustavas Juozupaitis, Vincas Mykolaitis-Putinas, Vydūnas ir kt.
Redagavo Marta Augusta Raišukytė.
Balsiai (Kėdainiai)
Balsiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3,5 km į rytus nuo Gudžiūnų, išsibarstęs tarp Vikaičių rytuose ir Terespolio bei Vilniaus–Šiaulių geležinkelio vakaruose. Praeina kelias.
Istorija
Kaimas įsikūrė buv. Antomyro dvaro žemėse.
Urbeliai
Urbeliai – kaimas centrinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 5 km į šiaurę nuo Kėdainių miesto, prie kelio ir Kruosto upės. Kaimo teritorijoje yra Kruosto botaninis draustinis. Rytiniame kaimo pakraštyje seniau veikė Kruosto hidroelektrinė ant Nevėžio upės.
thumb|240px|left|Kaimo sodyba prie kelio į Kruosto HE thumb|left|240px|Urbelių kaimo sodyba prie kelio į [[Vaidatoniai|Vaidatonius]]
FC Kiffen 08
Helsinkio „Kiffen“ – Suomijos futbolo klubas iš Helsinkio.
Bendrieji teisės principai
Bendri teisės principai – teisės principai, galiojantys visai teisinei sistemai, teisės šakoms; vienas iš teisės šaltinių, teisinės technikos taisyklės.
Bendrieji teisės principai tarptautinėje teisėje - tokie principai, kuriuos pripažįsta civilizuotos tautos; dažnai susiformavę tam tikros tarptautinės teisenos, procesinės tvarkos metu, todėl gali būti paprasčiau identifikuojami bei pripažįstami. Materialinės teisės bendrieji principai labiau priimtini tada, kai nusistovėjusi praktika leidžia juos taikyti, todėl jie iš esmės tampa tarptautiniais papročiais. Yra lengviau įrodyti procesinių principų taikymą tarptautinėje teisėje, nes jie dažniausiai išplaukia iš procesinių veiksmų logikos.
Muromači laikotarpis
Muromači laikotarpis (室町時代 Muromachi jidai, dar žinomas kaip Muromači era, Muromači bakufu, Ašikaga era, Ašikaga laikotarpis, arba Ašikaga bakufu) – Japonijos istorijos laikotarpis, trukęs 1336–1573 m. Šiuo laikotarpiu Japoniją valdė Ašikagų šiogūnatas, kurį 1336 m. įkūrė pirmasis Muromači šiogūnas Ašikaga Takaudži. Laikotarpis baigėsi 1573 m., kai Oda Nobunaga išvijo paskutinį Ašikagų šiogūną Ašikaga Jošiaki iš Kioto.
Muromači laikotarpio pradžia (1336–1392 m.) vadinama Nanboku-čio laikotarpiu arba Šiaurės ir Pietų Rūmų laikotarpiu. O nuo 1467 m. iki pabaigos – Sengoku laikotarpiu arba Kariaujančių valstybių laikotarpiu.
Ekonominė ir kultūrinė plėtra
Ryšiai su Ming dinastijos Kinija buvo atnaujinti, kai kinai ieškojo paramos sutramdant japonų piratus, kurie siaubė Kinijos pakrantes. To meto japonų piratus kinai vadino Wokou (japoniškai wakō). Norėdamas pagerinti santykius su Kinija ir atsikratyti piratų grėsmės, Jošimicu atnaujino santykius su Kinija, kurie truko pusę šimtmečio. 1401 m. jis atnaujino duoklės sistemą, o Kinijos imperatoriui siųstuose laiškuose save vadino „Tavo pavaldiniu, Japonijos karaliumi“. Japonijos mediena, siera, kardai buvo mainomi į kinų šilką, porcelianą, knygas, monetas. Kinai tarpusavio santykius laikė duokle, o japonai – pelninga prekyba.
Ašikaga bakufu laikotarpiu atsirado nauja tautinė kultūra. Zen budizmas platino ne tik religines, bet ir menines įtakas, ypač kilusias iš Song, Juan ir Ming dinastijų paveikslų. Visos meno rūšys (architektūra, literatūra, komedija, poezija, arbatos ceremonija, ikebana) klestėjo Muromači laikotarpiu.
Šintoizmas
thumb|Musikinė scena, Muromači laikotarpis ([[1538 m.).]] Tuo metu atsinaujino susidomėjimas šintoizmu, kuris tyliai egzistavo budizmo klestėjimo laikais. Kadangi šintoizmas beveik neturėjo savo raštų ir tik kelias maldas, Naros laikotarpiu prasidėjo abiejų religijų bendra praktika. Tarp VIII ir XIV a. budizmas beveik visiškai absorbavo šintoizmą, kuris buvo pradėtas vadinti Ryōbu Shinto (Dvigubu šintoizmu). Mongolų invazija XIII a. pabaigoje pažadino tautinį supratimą apie kamikadžės indėlį nugalint priešą. Po mažiau nei 50 metų (1339–1343 m.), Kitabatakė Čikafusa (1293–1354 m.), Pietų rūmų pajėgų vadas parašė Džino Šiotoki (Jinnō Shōtōki). Ši kronika pabrėžė, kad svarbu, jog imperatorius turi išlaikyti dievišką kilmę iš Amaterasu, o ši sąlyga leido atsirasti specialiai tautinei politikai (kokutai). Kronika ne tik pabrėžė imperatoriaus dievišką kilmę, bet ir pateikė istoriją iš šintoizmo pozicijų, pabrėždama visų japonų dievišką kilmę ir jų dvasinį pranašumą prieš kinus ir indus. Todėl pasikeitė jėgų balansas tarp abiejų religijų. XIV–XVII a. šintoizmas tapo pagrindine religija Japonijoje ir galinga nacionalistine jėga, prasidėjo jos filosofijos ir raštų plėtra.
Krikščionybė
Krikščionybė padarė stiprią įtaką Japonijai dėl jėzuitų, kuriems iš pradžių vadovavo šv. Pranciškus Ksaveras (1506–1552 m.), kuris atvyko į Kagošimą pietų Kiūšiū 1549 m. Tarp atsivertusiųjų buvo daimiai, pirkliai, siekę palankesnių derybų sąlygų, bei valstiečiai. Iki 1560 m. Kiotas tapo kitu misionieriškos veiklos centru. 1568 m. krikščionis daimis įkūrė Nagasakio uostą Kiūšiū šiaurėje ir 1579 m. atidavė jėzuitams valdyti. 1582 m. Japonijoje buvo apie 150 tūkst. atsivertusių krikščionių (2 % gyventojų) ir 200 bažnyčių. Tačiau vienijant šalį bakufu tolerancija krikščionybei mažėjo. 1587 m. prasidėjo draudimai, o 1597 m. – atviri krikščionių persekiojimai. Prekyba vis dar buvo skatinama, bet griežtai reguliuojama, o apie 1640 m. krikščionių persekiojimas tapo tautine politika.
Rudolf Leonhard
Biografija
Getingeno ir Berlyno universitetuose studijavo teisę ir germanistiką. Pirmojo pasaulinio karo savanoris, vėliau pradėjo laikytis pacifistinių nuostatų, už tai teistas karo teismo. Vėliau dirbo įvairiose gydymo įstaigose, karo ligoninėse. Kovojo prieš nacizmą, dalyvavo socialistinių politinių organizacijų veikloje. 1918 m. jo žmona tapo rašytoja Zuzana Keler. Sūnus rašytojas, istorikas Volfgangas Leonhardas.
Nuo 1919 m. politikos, ekonomikos ir kultūros dienraščio „Die Weltbühne“ korespondentas. 1925 m. įkūrė literatūrinę draugiją „Grupė 1925“, joje dalyvavo Bertoldas Brechtas, Alfredas Doblinas, Leonhardas Frankas ir kt., iki 1927 m. jai vadovavo. 1928–1934 m. gyveno Paryžiuje. 1933 m. vienas Vokiečių rašytojų emigrantų draugijos (Schutzverband deutscher Schriftsteller im Exil) kūrėjų. 1939–1943 m. kalintas koncentracijos stovyklose Le Vernet ir Kastre Prancūzijoje, pabėgo. 1950 m. grįžo į Vokietiją.
Sukūrė poezijos, romanų, esė, radijo pjesių. Ankstyvoji kūryba ekspresionistinė, vėlesnei būdingi realistiniai vaizdavimo bruožai, yra makabriško komizmo elementų.
9 kalibras (filmas)
Turinys
Prieš 3 metus nusikaltėliams perdavinėjant lagaminą su pinigais, šie dingo. Visi, kurie dalyvavo šioje operacijoje, buvo kankinami ir nužudyti, išskyrus Ugo, kuris netrukus atsidūrė kalėjime už apiplėšimą. Dabar šis išėjo į laisvę ir bosas su parankiniais pradeda persekiojimą, įsitikinę, kad Ugo yra tas, kuris sukeitė lagaminą ir pasisavino pinigus, nors šis visus tikina, kad to nepadarė.
Prancūzijos nusikaltimų ir bausmių kodeksas
Nusikaltimų ir bausmių kodeksas (Code des délits et des peines, Deliktų ir bausmių kodeksas) - XVIII a. pabaigoje priimtas Prancūzijos baudžiamasis teisynas, baudžiamosios teisės ir baudžiamosios teisenos kodifikacija. Priėmė Prancūzijos Nacionalinis Susirinkimas 1791 m. briumerio 3 d. Prancūzijos nusikaltimų ir bausmių kodeksas pakeitė lig tol galiojusį 1670 m. Baudžiamąjį ordonansą (Ordonnance criminelle de 1670).
Gros Morno nacionalinis parkas
Gros Morno nacionalinis parkas yra Kanados vakaruose, Niufaundlando ir Labradoro provincijoje, Niufaundlando salos vakarinėje pakrantėje. Plotas 1805 km².
Parko pavadinimas yra nuo antro pagal aukštį salos kalno – Gros Morno (806 m). Nacionaliniame parke saugomi seniausių pasaulio uolienų sluoksniai. Parko teritorija besidriekiantys Long Reindžo kalnai sudaryti iš ordoviko periodo uolienų. Šių kalnų pamatinės uolienos sutampa su Škotijos šiaurės kalnais (rodo žemynų dreifą). Taip pat saugomas natūralus kalnų landšaftas, fjordai, ežerai, miškai, pakrančių uolos. Iš laukinių žverių parke sutinkamos lūšys, baribalai, karibu, poliariniai kiškiai, briedžiai. Pakrantėse lankosi banginiai, jūrinės antys.
Embraer
thumb|right|250px|Pirmasis kompanijos lėktuvas „Embraer EMB 110 Bandeirante“.
Gros Morno nacionalinis parkas
Nuorodos
thumb|left|220px|Fjordai Gros Morne
Embraer
Embraer S.A.  – Brazilijos kompanija, besispecializuojanti civilinių ir karinių oro lainerių bei jų dalių gamyboje. Kompanija buvo įkurta 1969 m., šiuo metu savo bazę turi Brazilijos mieste San Žozė dos Kampose.
„Embraer“ laikoma ketvirta pagal dydį aviacijos įmonė pasaulyje ir pati didžiausia Brazilijos eksportuotoja.
Istorija
Pats pirmasis kompanijos sukonstruotas lėktuvas buvo transportui skirtas „Embraer EMB 110 Bandeirante“. Iš pradžių įmonė priklausė šalies vyriausybei, o pradėjus augti 1994 m. buvo parduota vietiniams verslininkams. 2008 m. vyriausybei priklausė 0,3% kompanijos akcijų.
Valdas Kazlauskas
Valdas Kazlauskas:
Abbott
Abbott − pavardė.
Przegląd Wileński
thumb|200px|1913 m. laikraščio Nr. 13–14 pirmasis puslapis Przegląd Wileński  – liberalinis laikraštis, leistas 1911–1915 m., 1921–1938 m. Vilniuje lenkų kalba.
Istorija
Redagavo Liudvikas Abramovičius.
Modestas
Modestas – vyriškas vardas, kilęs iš lotynų kalbos Modestus, kuris reiškia „kuklus, padorus“.
Vardadieniai: balandžio 15, spalio 2.
Azəri Bakı FK
Baku „Azəri“ – Azerbaidžano futbolo klubas iš Baku.
Istorija
Klubas įkurtas 1991 m. Žaidė Aukščiausioje lygoje, bet 1994 m. nustojo gyvuoti.
Parčevo apskritis
Parčevo apskritis  – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Parčevo mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Palenkės Bialos apskritimi, rytuose su Vlodavos apskritimi, pietuose su Lenčnos apskritimi, pietvakariuose su Liubartuvo ir šiaurės vakaruose su Palenkės Radzino apskritimi. Apskrityje yra 7 valsčiai.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 7 valsčiai:
Istorija
X a. pabaigoje šias žemes užėmė Kijevo Rusia. Žlugus Kijevo Rusios valstybei šios žemės atiteko Haličo-Volynės kunigaikštystei, kuriai žlungant XIII-XIV a. dėl šių žemių kovojo LDK, Lenkijos karalystė ir kryžiuočiai. XIV a. pabaigoje rytines apskrities žemes užėmė Lietuvos Didžioji kunigaikštystė ir prijungė prie Trakų vaivadijos, kur 1566 m. buvo įkurta Bresto vaivadija, egzistavusi iki 1795 metų.
Nuo 1795 m. iki 1809 m. šios žemės priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijai. 1809–1816 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui.
1816–1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai. 1837–1844 m. priklausė Palenkės gubernijai, kuri 1844 m. prijungta prie Liublino gubernijos. 1867 m. šios žemės prijungtos prie naujai sukurtos Sedlcų gubernijos, kurios jai priklausė iki 1912 metų. 1912-1915 m. priklausė Chelmo gubernijai.
1915–1919 m. priklausė Oberostui. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Liublino vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho Generalgubernijai.
1945–1975 m. priklausė Lenkijos Liaudies Respublikos Liublino vaivadijai. 1975–1998 m. priklausė Chelmo, Palenkės Bialos ir Liublino vaivadijoms. Apskritis sudaryta 1999 m. sausio 1 d. ir turi savo Parčevo apskrities herbą.
Gyventojai
Pagal 2010 m. gruodžio 31 d. surašymo duomenis:
Kutiškiai (Kėdainiai)
Kutiškiai – kaimas centrinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Sirutiškio, Kruosto dešiniajame krante. Į rytus nuo kaimo, Sirutiškio kaimo pakraštyje yra senos kaimo kapinaitės.
Gliebiškis
Gliebiškis – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Kruonio, šalia kelio. Šiauriau auga miškas Gojus, į vakarus nuo kaimo įkurtas Lapainios botaninis draustinis.
Draustiniai
Draustiniai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, tarp Dotnuvėlės upelio ir Vilniaus–Šiaulių geležinkelio.
Abišala
Abišala − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Abišalienė (ištekėjusi moteris) ir Abišalaitė (mergautinė pavardė).
Liuksemburgo ekonomika
Liuksemburgo ekonomika išsiskiria tarp visų ES šalių savo raida. 1850 metais atrasta geležies rūda pažymėjo Liuksemburgo persilaužimą ir lėmė jo ekonomikos pakilimą. Svarbi plieno pramonė buvo įkurta pietvakariniame šalies pakraštyje, pritraukusi dešimtis tūkstančių užsienio darbuotojų į rūdos kasyklas ir plieno gamyklas ir atnešusi suklestėjimą visai šaliai.
Eksportas
Plieno eksportas sudaro ketvirtadalį Liuksemburgo eksporto. 'Arcelor' grupė pagamina 90 % viso Liuksemburgo plieno produkcijos. Nepaisant didelio ėjimo iš darbo aštuntajame dešimtmetyje, 'Arcelor' išlieka didžiausiu darbdaviu šalyje. 'Arcelor' yra didžiausias pasaulyje plokščiojo anglinio plieno bei ilgojo anglinio plieno gamintojas bei yra tarp lyderių nerūdijančio plieno gamyboje ir yra tarp didžiausių firmų Europoje pagal platinimą, transformavimą bei prekybą. Iš Liuksemburgo yra kontroliuojami 'Astra' palydovai.
Pramonė
Nuo Antrojo pasaulinio karo pabaigos didelės pastangos buvo įdėtos stengiantis atnešti įvairovę į buvusią monolitinę pramonę. Aliuminio, stiklo, cemento, padangų, magnetinių juostelių ir kompiuterių gamintojai įkūrė gamyklas, buvo įrengtos 'Esch - surgre' ir 'Rosport' užtvankos. Liuksemburge antra pagal dydį Europoje siurblinė pagamina daug hidroenergijos.
Paslaugos
Mokesčių nuolaidos, pagalba imant paskolas ir kitos nuolaidos yra siūlomos kompanijoms ketinančioms įkurti savo gamyklas Didžiojoje Hercogystėje. Vis dėlto, nepaisant šių pastangų Liuksemburgo pramonės darbas ženkliai krenta, žymėdamas perėjimą į paslaugų sferą.
Finansai
Liuksemburgas vaidina didelį vaidmenį kaip garsus tarptautinis finansinis centras. Daug bankų ir svarbių investuotojų investicijų atėjo į sostinę, po 1929 metais priimtų ekonominių įstatymų, tenkinančių bankus bei Holdingo kompanijas.
Liuksemburge yra priskaičiuojama daugiau kaip 14000 holdingo kompanijų, apie 1300 investicinių fondų ir 220 bankų, kurie sudaro didžiausią bankininkystės koncentraciją visoje Europos Bendrijoje.
Liuksemburgas, patvirtindamas savo kaip svarbaus Euro ryšių centras, ateityje turėtų pritraukti vis daugiau Europos investicinių fondų.
Integracijos į ES pradžia
Ekonomikos struktūra ir geografinė padėtis neišvengiamai paskatino Liuksemburgą bendradarbiauti su kitomis valstybėmis. Nuo 1921 metų su Belgija, o nuo antrojo Pasaulinio karo su Belgija ir Nyderlandai sukuriant Beniliuksą, ekonominę sąjungą kuri buvo pirmasis žingsnis link Europos Sąjungos.
Švarcvaldas
thumb|250px|Švarcvaldas
Švarcvaldas ( – „Juodasis miškas“) – miškingas kalnų masyvas Badene-Viurtemberge, pietvakarių Vokietijoje. Užima 6009 km² plotą. Tankiai apaugęs eglėmis, kurios ir suteikia masyvui tamsią spalvą. Aplink mišką yra daug pilių. Iš Švarcvaldo išteka Dunojaus upė, savo vandenis plukdo į centrinę Europą. Šalia Tribergo miesto ant Gutacho upės yra didžiausias Švarcvaldo krioklys. Jo vanduo krinta iš 500 m aukščio.
Buktos ąžuolas
miniatiūra|250px|right|Buktos ąžuolas 2014 m. (nudžiūvęs)
Buktos ąžuolas – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Marijampolės savivaldybėje, Liudvinavo seniūnijoje, Marijampolės miškų urėdijos Buktos g-jos (23 kv., 11 skl.) teritorijoje. Medį supa tankus mišrus miškas. Pasiekiamas iš kelio, nuo Želsvos kaimo apie 3,5 km važiuojant geru miško keliu, netoli Buktos miško gamtinio pažinimo tako (priešingoje kelio pusėje, paėjus mišku apie 300 m). Prie medžio pastatyta informacinė lentelė. Kelių nuorodomis nepažymėtas. Valstybės saugomu gamtos paveldo objektu paskelbtas 2005 m. miniatiūra|180px|left|Ąžuolo kamienas
Donatas Kazlauskas
Donatas Kazlauskas:
Nuna Młodziejowska-Szczurkiewiczowa
Biografija
Gimė dvarininko Leon Młodziejowski ir Walentyna Niedzielski šeimoje. Mokėsi Aukštuosiuose moterų kursuose Krokuvoje. Vėliau vaidybos mokėsi pas V. Siemaškovą. Vėliau Varšuvoje mokėsi Dramos klasėje prie Varšuvos Muzikos draugijos. Žinias gilino pas Mariją Potocką.
Debiutavo 1903 m. spalio 1 d. Krokuvos miesto teatre Nunos Olchowskos vardu. Išvyko į turą po Europą, aplankė Vokietiją, Šveicariją ir Prancūziją. Grįžusi į Lenkiją 1904–1905 m. vaidino Poznanės scenose. Kitą sezoną praleido kilnojamajame teatre pas V. Siemaškovą, kuris 1906 m. spalio 17 d. po pertraukos, besitęsusios nuo 1864 m., Vilniuje. Ten ji keturiems sezonams užėmė direktorės pareigas.
Tuo metu (1907–1909 m.) į Nunos Mlodžiejovskos teatrą dirbti buvo atvykęs J. Osterva.
1908 m. ištekėjo už B. Šurkievičiaus.
1910 m. pabaigė darbą Vilniuje ir sugrįžo į Krokuvą, kur du sezonus dirbo tuometiniame Miesto teatre. Nuo 1912 m. dar du sezonus kartu su vyru dirbo Poznanės Lenkijos teatre.
1915 m. Jos vyras pradėjo vadovauti Lenkų teatrui Maskvoje, kur N. Modžiejovska vaidino to teatro scenoje. Vėliau persikėlė į Kijevą. Lenkijai atgavus nepriklausomybę, sugrįžo į Poznanę. Nuo 1920 m. vedė tuometinėje Muzikos konservatorijoje dramos pamokas, o nuo 1927 m. vadovavo Dramos mokyklai.
1932 m. Zakopanėje mirė B. Šurkievičius. N. Mlodžiejovska kaip svečias turėjo pasirodymų Poznanės teatruose. Tuo pačiu metu režisavo teatrinius pasirodymus Vilniuje ir Turunėje. 1939 m. apsigyveno Varšuvoje. 1945 m. sugrįžo į Poznanę. Ten vaidino ir dėstė Dramos mokykloje. Trumpam buvo tapusi Gniezno teatro meno vedėja. 1947–1948 m. sezoną praleido Ščecino teatre. Kitam sezonui grįžo į Poznanę. 1954 m. kovo 7 d. atšventė darbo scenoje penkiasdešimtmetį.
Alicija Dranenkienė
Alicija Dranenkienė-Storpirštytė (g. 1941 m. sausio 19 d. Druckūnai, Varėnos valsčius) – Lietuvos gydytoja kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1941 m. su tėvais ištremta į Irkutsko sritį, 1948 m. grįžo į Lietuvą. 1965 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. 1972 m. apgynė disertaciją „Diagnostinė ir prognostinė širdies kateterizacijos reikšmė protezuojant širdies vožtuvus. Hemodinamikos kitimai po operacijos“. 2002 m. apgynė habilitacinį darbą „Įgimtos širdies ydos suaugusiųjų amžiuje. Diagnostikos ir gydymo ypatumai“, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Nuo 1965 m. Vilniaus universiteto Širdies chirurgijos laboratorijos fiziologė. 1968–1975 m. Vilniaus universiteto širdies chirurgijos intrakardinių tyrimų kabineto intervencinė kardiologė, nuo 1975 m. dirbo kardiologe, ypatingai gilindamasi į įgimtų širdies ydų problemas. 1983 m. konkurso keliu tapo Universiteto Širdies chirurgijos laboratorijos įgimtų širdies ydų sektoriaus vedėja, nuo 1994 m. docentė. 1990 m. vienerius metus dirbo Vokietijoje St. Hedvigs ligoninėje pagal kontraktą gydytoja, 1994 m. stažavosi JAV, keletą kartų lankėsi ir tobulinosi įvairiose Vokietijos klinikose – Miunchene, Berlyne, Hanoveryje.
Lietuvos kardiologų, Europos kardiologų draugijų narė, Lietuvos vaikų kardiologų draugijos ir valdybos narė, žurnalų „Pediatrija“, „Medicinos teorija ir praktika“ redkolegijų narė.
Mokslinė veikla
Kartu su Vokietijos kardiologais tiria įgimtas širdies ydas, sukūrė jų diagnostikos ir gydymo algoritmu. Parašė −150 moksl. straipsniu.
Algimantas Dabašinskas
Algimantas Dabašinskas:
Psichologija tau
Psichologija tau – ketvirtinis žurnalas, einantis nuo 1991 m. Vilniuje.
Istorija
Įsteigė ir leidžia UAB „Žmogaus studijų centras“. Skirtas psichologijai populiarinti, visuomenei šviesti. Tiražas 1991 m. – 12 500 egz., 1997 m. – 11 000 egz.
Vyriausiasis redaktorius Gintaras Chomentauskas – nuo 1991 m.
Abraitytė
Abraitytė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Abraitienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Abraitis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Valstybės pripažinimas
Valstybės pripažinimas – oficialus politinis teisinis aktas, kurį viena valstybė siunčia kitai konstatuodama pastarosios egzistavimo faktą ir siūlydama užmegzti atitinkamo lygio tarptautinius santykius. Valstybės pripažinimo klausimas iškyla, kuomet atsiranda naujas tarptautinės teisės subjektas – valstybė.
Po Antrojo pasaulinio karo susiformavo apie 100 naujų valstybių. Tarptautinis teisinis pripažinimo institutas formavosi jau feodalizmo laikotarpiu. 1949 m. Jungtinės Tautos Tarptautinės teisės komisijai pavedė parengti konvenciją, kurioje atsispindėjo pagrindinės normos, kurių pagrindu vykdomas valstybių pripažinimas. Nors konvencijos ir nėra, tačiau valstybių pripažinimas vyksta.
Pagrindiniai svarbūs valstybių pripažinimo kriterijai:
Rūšys
Tarptautinėje teisėje išskiriamos 3 valstybių pripažinimo rūšys:
Ečigo žemė
thumb|300px|Ečigo žemė Japonijos žemėlapyje
Ečigas (越後国; -no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Nijigatos prefektūra. Ribojosi su Udzeno, Ivaširo, Kodzukės, Šinano ir Ečiū žemėmis.
Sengoku laikotarpiu, Ečigo žemę valdė Uesugis Kenšis ir jo įpėdiniai, vėliau – Iejasu Macudairos giminaičiai.
Smiltainis
thumb|right|Kvarcinis smiltainis Smiltainis – nuosėdinės kilmės uoliena, sudaryta iš smėlio dydžio mineralų ar kitų uolienų nuolaužų dalelių ir sucementuotu įvairių cementu. Dažniausiai smiltainis sudarytas iš kvarco ir feldšpato mineralų (šie mineralai labiausiai paplitę Žemėje). Smiltainio spalva labai įvairi, priklauso nuo mineralinės sudėties.
Kai kurios smiltainio rūšys labai atsparios dūlėjimui. Atsparumas ir smiltainio kietumas priklauso nuo mineralinės sudėties, smėlio dalelių apzulinimo laipsnio, smiltainio tekstūros. Tokie smiltainiai naudojami statybose, o kai kurie kaip galąstuvas.
Smiltainis – klastinė uoliena, susidariusi iš anksčiau susidariusių uolienų dalelių ir cemento. Smėlio dalelės gali būti vieno mineralo. Toks smiltainis yra monomineralinis. Jei kvarco kiekis viršija 90 % jis vadinamas kvarciniu.
Cementas dažniausiai būna trijų tipų: thumb|250px|right|Atsidengę raudonspalvio smiltainio sluoksniai Kiekvieno smiltainio susidarymui būdingos dvi stadijos. Pirmoji – sedimentacinė – kai susiklosto smėlis. Smėlis gali nusėsti upės, ežero dugne, jį gali supustyti vėjas dykumoje ar kitaip. Sedimentacijos stadijoje susidaro smiltainiui būdinga tekstūra. Antroji stadija – cementacinė. Joje į smėlyje likusias poras pradeda skverbtis mineralinės nuosėdos ir sucementuoja smėlį. Sedimentacinės sąlygos yra pagrindinis veiksnys, formuojantis smiltainio savybes. Išskiriamos šios smiltainio susidarymo sąlygos:
Penkos (Skūngiriai)
Penkos (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Svobodos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–2008 m. Berežkovskojės apylinkės kaimas.
Ąžuolinis skaptukas
Ąžuolinis skaptukas (Xestobium rufovillosum) – skaptukų (Anobiinae) pošeimio vabalas.
Biologija
Lervos gali būti iki 11 mm ilgio, vystosi sausoje senų, nudžiūvusių ąžuolų, rečiau gluosnių (Salix), tuopų (Populus) ir kitų plačialapių medžių. medienoje. Taip pat kartais apsigyvena ir mediniuose namuose iš ąžuolų rąstų.
Vabalai aptinkami birželio mėn. ant nudžiūvusių ąžuolų kamienų.
Kultūra
Mediniuose namuose apsigyvenusių specifinis "tiksintis" skaptukų garsas buvo laikomas mirties pranašu. Pasak tautosakos, garsą dažniausiai girdėdavo sunerimę artimieji ir draugai, kurie sėdėdavo prie sunkiai sergančio žmogaus lovos, dažniausiai naktį. Anglų kalboje šios rūšies pavadinimas yra "Deathwatch beetle" (vabalas "Mirties laikrodis"), nors liaudyje "Deathwatch beetle" dažnai vadinami ir kitų rūšių skaptukai, pavyzdžiui naminis skaptukas (Anobium punctatum).
Skaptukas minimas ir Rėjaus Bredberio romane „Something Wicked This Way Comes“ ir Edgar Allan Poe apsakyme „The Tell-Tale Heart“.
Paplitimas Lietuvoje
thumb|left|300px|Ąžuolinis skaptukas [[Punios šilas|Punios šile.]] Lietuvoje reta rūšis. Aptinkamas senuose brandžiuose miškuose, kur yra senų nudžiūvusių ąžuolų. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Zigmas Mackevičius
Zigmas Mackevičius:
Majumba
Majumba – miestelis pačiuose Gabono pietvakariuose, siaurame pusiasalyje Atlanto vandenyno pakrantėje, nuo likusios šalies dalies atskirtas Banijo lagūna. Įeina į Niangos provinciją ir yra Žemutinio Banijo departamento centras. 4,9 tūkst. gyventojų. Į Majumbą veda kelias iš Lambarenės (per lagūną kelia keltas), yra lėktuvų pakilimo takas. Veikia turgus, aukštoji mokykla, keletas barų, restoranų. Verčiamasi žvejyba, austrių rinkimu.
Į pietryčius nuo Majumbos prasideda Majumbos nacionalinis parkas. Viena jo paskirčių – saugoti kietaodžių vėžlių perimvietes.
Orazio Gentileschi
Biografija
Oracijus gimė 1563 m. Pizoje, pakrikštytas liepos 9 d. Jo tėvas buvo florentietis auksakalys Giovanni Battista Lomi. Apie 1576–1578 m. Oracijus persikėlė į Romą, kur prisiėmė dėdės, buvusio Šv. Angelo pilies sargybos kapitonu, pavardę Gentileschi. Nieko nežinoma apie Oracijaus dailės mokslus. Spėjama, kad jis mokėsi pas brolį Aurelio Lomi (1556–1622), kuris dirbo Florencijos manierizmo stiliumi. 1588–89 m. Oracijus Džentileskis minimas tarp grupės dailininkų, dekoravusių Vatikano biblioteką. Ankstyviausi dailininko darbai buvo manieristiniai. Oracijus atliko darbų Švč. Marijos Didžiojoje, Laterano Šv. Jono, Madonna dei Monti ir Santa Nicola in Carcere bažnyčiose, dažniausiai bendradarbiaudamas su peizažistu Agostino Tassi.
Po skandalo Oracijus daugiau dirbo provincijoje: Ankonoje, Markėje, Fabrijane. Jį rėmė Borgezių ir Savelli giminės. 1621 m. Oracijus priėmė didiko Giovanni Battista Sauli kvietimą dirbti Genujoje, kur tapo vienu iš pagrindinių dvaro ir aukštuomenės dailininkų. Gali būti, kad trumpai dirbo Turine pakeliui į Prancūziją 1624 m., kur dirbo karalienei Marijai de Mediči iki 1626 m. Po to Oracijus persikėlė į Angliją, kur tarnavo karaliui Karoliui I iki mirties 1639 m. vasario 7 d. Londone. Palaidotas Somerseto name, karalienės koplyčioje. Į Angliją prieš Oracijo mirtį buvo atvykusi duktė Artemisia Gentileschi padėti tėvui jo užsakymuose. Vėlesnius paveikslus Oracijus dažnai atlikdavo keliomis kopijomis.
Oracijus Džentileskis laikomas reikšmingu karavadžistu. Jo įtakos galima įžvelgti Bartolomeo Cavarozzi (1590–1625), Orazio Riminaldi (1593–1630), Giovann Francesco Guerrieri (1589–1655/1659) paveiksluose ir, žinoma, jo duktės Artemisia Gentileschi kūryboje. Oracijaus įtaką galėjo patirti olandas Hendrick Terbrugghen (1588–1629). Oracijaus Džentileskio kūryba išsiskiria Karavadžo dailės ir Rafaelio klasicizmo bruožų derinimu.
Abramauskas
Abramauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Abramauskienė (ištekėjusi moteris) ir Abramauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Policitemija
Policitemija – kurios nors rūšies kraujo ląstelių skaičiaus padidėjimas.
Atmainos:
Taip pat:
Slyva (gentis)
Slyva (Prunus) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos slyvinių (Prunoideae) pošeimio gentis, kuriai priklauso vyšnios, trešnės, abrikosai, migdolai, slyvos. Genčiai priklauso apie 430 rūšių, paplitusių šiaurės pusrutulio vidutinio klimato zonoje.
Žiedai balti arba rausvi, su penkiais taurėlapiais ir vaikiklapiais, pavieniai arba žiedynuose. Vaisius – kaulavaisis. Lapai paprasti, dantytais pakraščiais.
Daugumo rūšių sėklose ir lapuose esama cianido turinčio junginio amigdalino, suteikiančio būdingą kvapą.
Šiai genčiai priklauso daug kultūrinių augalų. Vyšnios, slyvos, trešnės, abrikosai ir persikai auginami dėl vaisių, migdolai – dėl sėklų („riešutų“). Taip pat nemažai rūšių ir veislių auginama kaip dekoratyviniai augalai – dažniausiai dėl žiedų (pvz., sakura), rečiau dėl dekoratyvių lapų.
Onomastika
Onomastika ( – „vardas“) – lingvistikos šaka, kurios tyrimo objektas yra tikriniai vardai. Onomastika turi daug krypčių:
VI Spalis
VI Spalis  – antrasis tarybinis minkšto tipo dirižablis, kurį pastatė Petrogrado aukštosios oreivystės mokyklos studentai.
Aprašymas
Pirmasis „VI Spalio“ įvyko 1923 m. lapkričio 27 d. Antrasis skrydis lapkričio 29 d. truko 1 val. 20 min. Skrydžio metu dirižablis pakilo į 900 m aukštį.
Dirižablio apvalkalas buvo pagamintas iš senų aerostatų apvalkalų, naudotų Pirmajame pasauliniame kare. Apvalkalas praleisdavo daug vandenilio, todėl „VI Spalio“ naudojimas buvo sustabdytas.
Orlaivyje buvo sumontuotas 105 AG variklis.
Nuorodos
Dirižablio nuotraukos
Kuojos
Kuojos (Rutilus) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Leotichidas II
Leotichidas II (sen. : Leotychides, apie 545 m. pr. m. e. Sparta – 469 m. pr. m. e. Tegėja, Arkadija) – Spartos karalius 491-476 m. pr. m. e.
Biografija
Euripontidų dinastijos. 479 m. pr. m. e. per graikų–persų karus 500 m. pr. m. e.–448 m. pr. m. e.) vadovavo prieš persus sukilusiam, jonėnų polius remiančiam graikų laivynui; mūšyje prie Mikalės kyšulio įveikė persų laivyną. 476 m. pr. m. e. vadovavo baudžiamajam žygiui į Tesaliją už Aleudų giminės sąjungą su persais. Grįžęs į Spartą apkaltintas buvęs papirktas, kad pasitrauktų iš Tesalijos. Pabėgo į Tegėją.
Bokės regionas
Prefektūros
Bokės regiono prefektūros:
Liūtas (reikšmės)
Žodis liūtas gali reikšti:
Sudėtiniai terminai:
Šalkava
Šalkava (arba Šafkava) – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Vidiškių. Išlikusi Šalkavos koplyčia.
Jaunakaimis (Gudžiūnai)
Jaunakaimis – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Gudžiūnų, prie plento, į šiaurę nuo Dotnuvos seniūnijos Jaunakaimio.
Istorija
Įkurtas buvusio Mlodzinavos dvaro žemėse.
Bergenija
Lietuvoje miestų gėlynuose ir darželiuose auginama viena rūšis – storalapė bergenija (Bergenia crassifolia; pav.).
thumb|left|210px|Storalapės bergenijos žiedai
Raudonasis neonas
Raudonasis neonas (Paracheirodon axelrodi) – mažųjų lašišakarpių (Characidae) šeimos akvariuminė žuvis. Dydis iki 5 cm. Tai viena populiariausių akvariumuose laikomų žuvų.
Paplitęs Amazonės baseine (Orinokas, Rio Negras).
Melburno universitetas
thumb|260px|Ormondo koledžas thumb|260px|Trejybės koledžas Melburno universitetas – vienas seniausių ir garsiausių Australijos, seniausias Viktorijos valstijos universitetas Melburne. Vienas svarbiausių biomedicinos, humanitarinių, inžinerinių, menų ir teisės mokslų centrų. 2018 m. universitete buvo 52 475 studentai, 4 631 dėstytojas. Pagal „Times Higher Education“ žurnalo sudarytą 2020 m. reitingą Melburno universitetas buvo 32 vietoje pasaulyje ir geriausias Australijoje.
Istorija
Įkurtas 1853 m., paskaitos prasidėjo 1855 m., buvo 16 studentų ir 3 dėstytojai. Nuo 1881 m. universitete studijuoja ir moterys. 1910-2005 m. universitete veikė Ridlio koledžas. Trys universiteto mokslininkai yra gavę Nobelio premiją.
Po Antrojo pasaulinio karo universitete studijavo lietuvių studentai. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę nuo 2002 m. su Melburno universitetu bendradarbiauja Vilniaus universitetas.
Struktūra
Universitetui priklauso daugiau kaip 70 mokslo tyrimo institutų ir mokslo centrų, iš jų vienintelis Australijoje kultūros vertybių konservavimo centras, kuris derina ir teoriją, ir praktiką, Universiteto leidykla, įkurta 1902 m. leidžia daugiau kaip 3000 pavadinimų mokslinių leidinių per metus.
Ilčiukai
Ilčiukai – kaimas Utenos rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, Šventosios kairiajame krante. Seniūnaitijos centras. Yra senos kapinaitės, aptvertos akmenų tvora. Nuo 1921 m. veikė pradinė mokykla, nuo 1954 m. septynmetė, 1962–1975 m. aštuonmetė, nuo 1975 m. pradinė. Mokykloje mokytojos Palmiros Sirvydytės rūpesčiu buvo įkurtas etnografinis muziejus. 1994 m. eksponatai perkelti į Užpalių krašto muziejų „Dausuva“. Yra vandens malūno, priklausiusio ūkininkui Petrui Indrašiui, liekanos, medinis kaimo tiltas. Malūnas palaipsniui sunyko XX a. vid.
Mikulėnas
Mikulėnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Mikulėnienė (ištekėjusi moteris) ir Mikulėnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Glitai
Glitai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Babriškių.
Vežimas (reikšmės)
Žodis vežimas lietuvių kalboje reiškia kelis dalykus:
Spartak Quba FK
Kubos „Spartak“ – Azerbaidžano futbolo klubas iš Kubos miesto.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1961 m. Žaidė Aukščiausioje lygoje. Žlugo 2011 m.
Londrina
Londrina  – miestas pietų Brazilijoje, Paranos valstijoje, 370 km į šiaurės vakarus nuo Kuritibos. Yra oro uostas, geležinkelio stotis (architektas Oscar Niemeyer). Maisto (ypač kavos apdirbimo), medienos apdirbimo pramonė. Kavos auginimo regiono prekybinis centras. Veikia universitetas, istorijos bei meno muziejai, katedra, įvairių kitų religijų maldos namai.
Istorija
XX a. pr. į vietovę ėmė keltis anglų imigrantai. 1934 m. įkurta Londrina (pavadinimas kilo nuo portugališko Londono pavadinimo). Suklestėjo kaip kavos auginimo centras.
Publika (laikraštis)
Publika – muzikinis informacinis laikraštis, ėjęs 1990–1992 m. Vilniuje.
Istorija
Leido leidykla „VHS“. Spausdino rašinius apie muziką jaunimui. Tiražas 1991 m. – 15 000 egz., 1992 m. – 11 000 egz. Išleisti 7 numeriai po 4-8 p.
Redagavo redkolegija: S. Augėnas ir kt.
Valterkiemis
Valterkiemis arba Olchovatka (, nuo 1938 m. birželio 3 d. Großwaltersdorf, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalininskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Lipovo apylinkės kaimas.
Mantviliškis II
Mantviliškis II – buvęs kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, prie Pilionių pietrytinio pakraščio.
Kreivėnų-Alksnėnų akmuo
Kreivėnų-Alksnėnų akmuo (dar žinomas Senųjų Alksnėnų akmens vardu) – pilkai rusvos spalvos 90 x 70 x 35 cm dydžio stambiagrūdis granito riedulys, dabar esantis Kalvarijos savivaldybėje. Akmuo ženklintas, jo viršutinėje dalyje, 38 cm ilgio ir 21 cm pločio plote, iškalti septyni ženklai:
Šis akmuo nuo neatmenamų laikų gulėjo Punsko krašte - Alksnėnų kaimo, vėliau įjungto į Kreivėnus, laukuose. Mokslininkams jis buvo žinomas senai, apie jį rašė Dr. Jonas Basanavičius ir archeologas Petras Tarasenka. Buvo manoma, kad legendomis ir padavimais apipintame akmenyje ženklus galėję iškalti jotvingiai. Po lietuvių - lenkų 1918-1920 metų karinio konflikto didelė dalis tuometinio Punsko valsčiaus, o su juo ir granito riedulys, atsidūrė Lenkijos teritorijoje. 1935 m. Alksnėnų kaimo ūkininkas Jonas Grimalauskas kartu su savo sūnumis Jurgiu, Vladu ir Vincu nusprendė apsaugoti akmenį nuo sunaikinimo ir slapta pervežė jį į Lietuvą. Apie tai buvo informuoti Lietuvos Bartnykų ruožo pasieniečiai. Dar prieš Antrojį pasaulinį karą sieną su Lenkija ėmė saugoti tarybiniai pasieniečiai, kurie nieko į pasienio zoną nebeįleido, o Kreivėnų-Alksnėnų akmuo buvo užmirštas.
Apie jį atsitiktinai sužinoję, Lietuvos Kultūros paveldo centro specialistai 1996 m. liepos 30 d. surengė ekspediciją ir Kalvarijos savivaldybės Sangrūdos seniūnijoje, Senųjų Alksnėnų apleistose kapinaitėse riedulį vėl surado. ,
Paranos plynaukštė
Paranos plynaukštė  – lavos plynaukštė Brazilijoje, Brazilijos plokščiakalnio pietuose. Sudaryta daugiausia iš 250–1025 m storio lavos sluoksnio. Būdingas aukštis – 400–600 m. Pietuose ir rytuose apribota struktūrinių Sera Žeralio terasų ir Botukatu kuestos.
Paviršių dengia vidutiniškai drėgni (tame tarpe araukarijų) miškai, pietuose – bemiškės savanos. Verčiamasi gyvulininkyste, javų, vynuogių, tabako auginimu.
Philip Reeve
200px|thumb|Philip Reeve Philip Reeve (g. 1966 m. vasario 28 d. Braitone, Anglijoje) – anglų rašytojas ir iliustratorius. Šiuo metu gyvena Dartmore (Dartmore) su žmona Sara ir savo sūnumi Samueliu.
Priešistorinis menas
Priešistorinis menas – menas sukurtas prieš rašto atsiradimą. Laikotarpis kuomet atsirado raštas skirtingose kultūrose labai skiriasi. Raštas atsirado daugelyje pasaulio šalių 4–1 a. pr m. e.
Šamanizmas
Iš pradžių mokslininkai manė, kad urvinis žmogus urvuose piešė pramogai, tačiau dabar didžioji dalis mokslininkų yra priešistorinės magijos teorijos šalininkai. Medžioklės sėkmės ir medžiojamųjų žvėrių bandų pagausėjimo užkeikimai buvo kertinis orinjako ir madleno kultūrų medžiotojų magijos akmuo priešistoriniais laikais.
Sutemos
thumb|right|240px|Sutemos virš [[Sartai|Sartų ežero]] thumb|right|240px|Sutemos ir [[žara vasarą. Kėdainių apylinkės]]
Sutemos (dar prieblanda, sambrėškis, brėkšma, žlėja) – apšviestas dangaus skliautas tarp saulėlydžio ir nakties (vakare) bei nakties ir saulėtekio (ryte). Nors viršutinis Saulės kraštas yra po horizontu, sutemų metu dėl šviesos sklaidos Žemės atmosferoje būna dar gana šviesu.
Sutemų metu dažnai regimas dangaus švytėjimas vadinamas žara.
Oficialiai yra išskiriamos trijų rūšių sutemos:
Šiaurės platumose vasarą astronominės sutemos būna visą naktį, jei vietovės geografinė platuma yra didesnė už 60,5° š. pl. (pietų platumose – jei didesnė už 60,5° p. pl.). Tokios naktys vadinamos baltosiomis naktimis.
thumb|left|240px|Vidurvasario sutemos prie [[Neris|Neries (Karmazinai)]]
Troja (filmas)
Troja – 2004 m. JAV režisieriaus Volfgando Peterseno istorinė drama Homero poemos „Iliada“ motyvais. Filmas už kostiumų dizainą buvo nominuotas Oskarui.
Filmo premjera įvyko 2004 m. gegužės 9 d. Berlyne.
Aktoriai
miniatiūra|kairėje|180px|Trojos arklys po filmavimo pastatytas [[Čanakalės uoste, Turkija]]
ir kt.
miniatiūra|270px|dešinėje|[[Helenė|Elena ir Paris]]
Filmavimas
Filmo kūrimas prasidėjo 2003 m. balandžio 22 d. Londone (čia buvo filmuojamos visos paviljonuose vaidintos scenos). Kovų scenos buvo planuotos filmuoti Maroke, bet prasidėjus Irako karui, buvo atsisakyta vykti į musulmonišką šalį. Todėl šios scenos buvo filmuotos Kabo San Lukase, Meksikoje. Trojos miestas buvo filmuotas Valetos priemiesčio XVII a. tvirtovėje.
Mociūnai
Mociūnai – kaimas centrinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurę nuo Kėdainių, 2,5 km į pietvakarius nuo Kalnaberžės. Kaimą giliu slėniu kerta Skaudinio upelis (Kruosto intakas). Per kaimą eina Urbelių–Vaidatonių–Dotnuvos kelias, atsišakoja keliukas į Vitėnus. Į pietus nuo kaimo yra sentikių kapinaitės, kuriose palaidoti rusų tautybės žmonės (dauguma iš Maksimovų, Rysakovų šeimų). Dar toliau į pietus, prie Skaudinio ir Kruosto santakos stūkso Vaidatonių piliakalnis. Šiaurėje, Kalnaberžės miško pakraštyje įsteigtas Mociūnų miško botaninis draustinis.
Modestas Paulauskas
M. Paulauskas 1963 metais debiutavo Kauno Žalgiryje būdamas vos 17 metų. Jau po 2 metų buvo pakviestas į SSRS rinktinę ir 1965 metų Europos pirmenybėse tapo ne tik čempionu, bet ir buvo pripažintas geriausiu čempionato žaidėju (MVP). Žaisdamas už SSRS rinktinę iškovojo net 10 medalių, tačiau per visą ilgą karjerą Kauno Žalgiryje (iki 1976), talentingam krepšininkui pavyko iškovoti tik 2 kuklius titulus (1971 ir 1973 bronza). Už pasiaukojimą SSRS rinktinei buvo paskirtas komandos kapitonu.
Mociūnai
thumb|left|240px|Mociūnų sentikių kapinaitės thumb|left|240px|Apleista sodyba Mociūnuose thumb|left|240px|Kaimo sodyba žiemą
Modestas Paulauskas
Paskutinis M. Paulausko pasirodymas SSRS rinktinėje buvo 1974 metais pasaulio čempionate, kuriame Vladimiro Kondrašino (Leningrado Spartakas) treniruojama komanda įveikė JAV krepšininkus ir tapo pasaulio čempione. Modestas buvo vienas iš komandos lyderių, tačiau po šio sėkmingo pasirodymo rinktinėje, sutiko žaisti už Žalgirį tik 1974/1975 sezono pabaigoje.
Treniravo Kauno „Žalgirį“, Anykščių „Puntuką“ (LKAL). Vėliau pradėjo dirbti jaunimo treneriu. Iki 2012 metų vadovavo RKL žaidusiems Šakių „Zanavyko“ krepšininkams.
Svobiškis (Molėtai)
Svobiškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Alantos, prie Virintos upės. Seniūnaitijos centras. Kaime ant Virintos įrengta privati hidroelektrinė (~22 kW), suformuotas 6,57 ha tvenkinys. Per kaimą eina Pagojo–Zapijuvkos kelias. Išlikusi dvarvietė, joje daug senų medžių. Iš dvaro pastatų stovi tik apgriuvęs raudonų plytų tvartas.
Istorija
thumb|left|240px|Svobiškio HE tvenkinys
Minimas Lietuvos Metrikoje 1567 m. 1605 m. inventoriuje nurodoma, jog dvaras priklauso Markui Giedraičiui; minimas Svobiškio laukas ir dvarui priklausantys Drąsėnų, Žagarėnų (dabar – Žagarai), Žemaitėlių kaimai, Virintos upė ir Milupio laukas. 1663 m. Alantos bažnyčios metrikų knygoje minimas bajoras Mykolas Kopiecas iš Svobiškio. 1665 m. Kazimieras Šumlanskis su žmona išnuomojo Svobiškio dvarą Dovydui Masalskiui; inventoriuje minimi Juodiškių, Mackėnų, Šeikių, Vaikšniūnų kaimai. 1744 m. minima Svobiškio dvaro karčema.
Žemės muziejus (Varšuva)
Žemės muziejus  – Lenkijos Mokslų akademijos Varšuvoje geologijos ir paleontologijos muziejus. Be pagrindinės užduoties – kaupti kolekcijas, taip pat vykdo geologinių paminklų apsaugą, organizuoja mokslinius tyrimus, populiarina visuomenėje žinias apie Žemės mokslus. Turi biblioteką.
Istorija
1932 m. Varšuvoje atsirado „Žemės muziejaus draugija“, kurios tikslas buvo „Žemės muziejaus“ įkūrimas. Draugija pradėjo kaupti rinkinius, organizavo mokslinius tyrimus ir publikavo straipsnius. Tačiau muziejus įsikūrė tik 1948 m., o patalpas muziejui gavo tik 1950 m. 1951 m. duris atvėrė pirmoji muziejaus ekspozicija. 1966 m. muziejus išsiplėtė įsikurdamas naujame pastate, kuriam yra ir šiandien. Pirmasis muziejaus direktorius buvo S. Malkovskis, prieš tai dirbęs Vilniuje ir ten siekęs įkurti tokį muziejų. Jį 1950 m. pakeitė Antonina Halicka, taip pat dirbusi Vilniuje, vėliau, 1973 m., Krzysztof Jakubowski, vadovavęs iki 2008 m. Nuo 1959 m. muziejus yra Lenkijos Mokslų akademijos dalis.
Rinkiniai
„Žemės muziejaus“ rinkiniai sudaro apie 170 tūkstančių objektų, surinktų iš visos Lenkijos ir daugelio skirtingų pasaulio regionų. Dalis rinkinių perkelta iš Vilniuje Stepono Batoro universitete dirbusių mokslininkų rinkinių. Vertingiausi mineralų ir uolienų rinkiniai, pusbrangiai akmenys, bei meteoritai. Ypatingi augalų ir gyvūnų fosilijų rinkiniai. Turtinga gintaro kolekcija, savo unikaliais pavyzdžiais užima svarbią vietą pasaulyje. Atskirą kategoriją muziejuje sudaro mokslo istorijos apie Žemę archyvinės kolekcijos.
Biblioteka turi apie 51 tūkstantį inventorinių vienetų, tuo sudarydama vieną iš didžiausių Lenkijoje Žemės mokslų specialiųjų rinkinių.
Leidyba
„Žemės muziejus“ leidžia kasmentinį mokslinį žurnalą „Žemės muziejaus darbai“
Majumbos nacionalinis parkas
Majumbos nacionalinis parkas  – saugoma teritorija pietvakarių Gabone, Niangos provincijoje, į pietryčius nuo Majumbos. Plotas 970 km².