cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sližių dvaras
Istorija
Vyresnieji Sližių gyventojai dar mena paskutinę buvusio dvaro šeimininkę Ramblauskienę (arba Rembauskienę). Ji Sližių dvarą paliko 1941 m. birželį - su pirmųjų tremtinių banga. Dvarininkė buvo įgrūsta į vagoną, gabenusį tautiečius tolyn nuo tėvynės. Sunki ir varginanti kelionė netrukus pakirto senyvos moters sveikatą. Baltarusijoje, kažkur apie Minską, dvarininkė mirė.
Sližių koplyčioje kabo ankstesniems dvarininkams - Bielinskiams - skirtos memorialinės lentos. Šalia yra ir jų kapas. Manoma, kad iš šios šeimos dvarą pirko Ramblauskai. O kada jis statytas, tikslių duomenų nelikę. Dar žinoma, jog dvare buvo įsikūrusi pirmoji Sližių kaimo mokykla.
Po karo tuščiame dvaro pastate įsikūrė kolūkio raštinė, čia buvo kultūros namai. Pastačius naująjį administracinį pastatą, dvare apsigyveno kolūkiečiai. Matyt, jie nebuvo labai rūpestingi šeimininkai - dvaras pamažu nyko. Kai iširo kolūkis, lėšų kapitaliniam remontui jau nebuvo iš kur paimti, tad pastatas buvo pasmerktas sugriūti.
2000 m. buvusiame Sližių dvare gyveno šešios šeimos. Jau tada statinys buvo tapęs avarinės būklės: kiauras stogas, įgriuvę perdenginiai, supuvusios kai kurios laikančios konstrukcijos, be kai kurių langų bei durų, nubyrėjęs tinkas, be lietvamzdžių, medinis karnizas supuvęs, vietomis ištrupėjęs.
Architektūra
Pastatas stačiakampio ištęsto tūrio su pusiau valminiu stogu (stogu su laužtais, besikeičiančio nuolydžio šlaitais). Pagrindinis fasadas vieno aukšto, atgręžtas į šiaurę, dviejų aukštų galinis – į pietus. Cokolinis aukštas mūrinis, pietų pusėje su langais ir išėjimu. Dvaro rūmai iš pradžių buvę apkalti stačiomis lentomis, kalvio darbo vinimis, vėliau ant lentų užkaltos balanos ir dvaras nutinkuotas. Viduje sienos ir lubos taip pat tinkuotos. Planas daug kartų keistas. Pagrindinės durys įkomponuotos ne pastato centre. Pro jas patenkama į nedidelę patalpą, susisiekiančią su išilgai pastato einančiu koridoriumi (koridoriuje išlikęs parketo pavyzdys). Namo gale koridorius praplatėja ir yra įrengti laiptai į pastogę. Iš pastato pietinės pusės, kur yra buvusi atvira galerija (išduoda ant sienos matomos tvirtinimo žymės), matyti vaizdingas upelio slėnis.
Loharų dinastija
Loharų dinastija - dinastija, valdžiusi Kašmyro valstybę 980-1334 m. Tai - ilgiausiai Kašmyrą valdžiusi dinastija ir paskutinė hinduistinė šalies dinastija.
Ją 1334 m. pakeitė musulmoniška Šamasudinų dinastija.
Žlugimas
XIV a. pradžioje į šalį veržėsi mongolų užkariautojai, ir apsiginti buvo vis sunkiau. Šalyje iškilo įvairios svetimšalių asmenybės. Kašmyrą eilinį kartą puolant tiurkams ir paskutiniajai karalienei Kotarani išvedus armiją, Rinčinas iš Ladako sukėlė perversmą ir 1334 m. užėmė sostą. Jis šalyje ėmė plėtoti islamą ir valdė trejetą metų.
1339 m. kitas svetimšalis, Šah-Miras (iš vakarų) nugalėjo karalienės armiją, ir ji nusižudė. Šah-Miras užėmė sostą, ir pradėjo naują, musulmonišką Šamasudinų dinastiją.
SV Norden-Nordwest Berlin
Berlyno „Norden-Nordwest“ – Vokietijos futbolo klubas iš Berlyno.
Karigaila
Karigaila (po 1350 m. – 1390 m. rugsėjo 16 d. Vilniuje) – Mstislavlio kunigaikštis, Gediminaičių kilmės didikas, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo ir jo antrosios žmonos Julijonos Tverietės sūnus.
Biografija
Vaikystėje buvo krikštytas pagal stačiatikių tikėjimą Bazilijumi. 1386 m. kovo mėn. Krokuvoje pakrikštytas Kazimieru. Broliai Andrius, Dimitrijus Vyresnysis, Jogaila, Skirgaila, Švitrigaila, Lengvenis Algirdaitis, Aleksandras Vygantas, Kaributas.
1386 m. kovo – balandžio mėn. padėjo malšinti vyresniojo brolio, Polocko kunigaikščio Andriaus antrąjį maištą prieš kitą brolį Lietuvos didįjį kunigaikštį Jogailą. 1386 m. balandžio 18 d. Skirgailos, kitų brolių ir Vytauto padedamas sumušė Smolensko kunigaikščio Sviatoslavo, kuris rėmė Andrių, Mstislavlį puolančią kariuomenę. Svietoslavas šiame mūšyje žuvo. 1390 m. vadovavo Vilniaus Kreivosios pilies gynimui nuo Vokiečių ordino ir tuo metu per kovą su Jogaila į ordino pusę perėjusio Vytauto kariuomenių, kautynėse žuvo. Karigaila palaidotas Vilniaus katedroje.
Svante Thuresson
Svante Thuresson (1937 m. vasario 7 d. Stokholme – 2021 m. gegužės 10 d. ) – švedų džiazo muzikos atlikėjas.
Savo muzikinę karjerą pradėjo kaip būgnininkas. 1963–1967 m. buvo vokalo grupės „Gals and Pals“ narys. 1966 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse su dainininke Lill Lindfors atlikęs džiazo stiliaus dainą „Nygammal vals“, užėmė antrąją vietą.
2007 m. su Anne-Lie Rydé dalyvavo Melodifestivalen 2007, Švedijos „Eurovizijos“ atrankoje, tačiau duetas į finalą nepateko.
Antpirštis
thumb|240px
Antpirštis – siuvėjo darbo įrankis, priemonė skirta apsaugoti pirštui nuo sužalojimų, adatą perstumiant per audinį. Jis atrenkamas pagal dešinės rankos vidurinio piršto dydį taip, kad nebūtų per didelis ir nesmuktų nuo piršto. Antpirščių būna metalinių, plastmasinių, kaulinių.
Istorija
Lietuvoje antpirščiai aptinkami XV a. – XVI a. vyrų, manoma, siuvėjų kapuose. Gaminti iš plonos žalvarinės skardos su išorėje išmuštomis nedidelėmis duobutėmis, uždari. Rasta Rumšiškių, Skrebinų (Jonavos rajono savivaldybės teritorija), Kurklintiškių (Ukmergės rajono savivaldybės teritorija) ir Kukių kapinynuose. Analogiškų antpirščių aptinkama ir gretimuose kraštuose.
Bridžportas (Konektikutas)
Istorija
thumb|left|225px|Bridžportas iš rytinės pusės, 1836 m. Pirmoji anglų gyvenvietė įkurta apie 1639–1665 m. ant vakarinio Pekvonoko upės žiočių kranto ir pavadinta pagal upę. Daugumai gyventojų įsikūrus labiau į vakarus, apie 1701 m. teritoriją pradėta oficialiai vadinti Stratfildo vardu, tikėtina dėl to, kad gyvenvietė buvo įsikūrusi tarp Stratfordo ir Ferfildo miestelių. Amerikos revoliucijos metu Bridžportas buvo jūrų plėšikų (kaperių) centras. Apjungus šalimais buvusius miestelius, 1836 m. Bridžportui suteiktas miesto statusas. Buvo vystoma žvejyba (banginių medžioklė), žemės ūkis, laivų statybos pramonė. 1840 m. nutiesus geležinkelį, sparčiai išaugo ekonomika.
Pirmojo pasaulinio karo metu išaugo darbo jėgos poreikis, tad kilo daug streikų, kurių dėka pradėta industrializacija. XX a. 4-ajame dešimtmetyje mieste veikė daugiau kaip 500 gamyklų, čia gyventi atsikėlė daug imigrantų iš Europos, ekonomiką dar labiau paspartino prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas. Vėliau Bridžportas kaip ir dauguma kitų šalies pramoninių miestų patyrė deindustrializacijos pasekmes, smuko ekonomika, didžioji dalis gamyklų buvo uždarytos, dauguma naujų projektų greitai bankrutuodavo.
Geografija
Bridžportas išsidėstęs pietvakarinėje Konektikuto dalyje, palei Long Ailando sąsiaurio pakrantę, prie Pekvonoko upės žiočių.
Senieji Chlebiotkai
Senieji Chlebiotkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zavadų valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
XIX a. Chlebiotkai buvo bajorkaimis Lomžos apskrityje, veikė Chlebiotkų valsčius.
Panoterių valsčius
Panoterių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Panoteriai.
Istorija
Valsčius įkurtas 1919 m., panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Jonavos rajonui (2 apylinkės) ir Ukmergės rajonui (2 apylinkės).
Vadovai
1932 m.:
Gyvenvietės
1923 m. valsčiuje buvo 87 gyvenvietės:
Sona
Sona  – upė rytų Prancūzijoje. Prasideda Vogėzų kalnuose, Vogėzų departamente. Dešinysis Ronos intakas, susilieja su Rona Lione.
Teka per šiuos departamentus ir miestus:
Upė turi tris intakus ilgesnius už 100 km:
Blakė kareivėlis
Šios plačiai paplitusios blakės kūnas yra plokščias, pailgas, ovalo formos, 7 – 12 mm ilgio. Blakė juoda, tik priešnugarėlė ir antsparniai su raudonu piešiniu. Spalva ir ornamentai priklauso nuo oro temperatūros. Būdingas požymis – po 1 juodą didelį tašką ant priekinių sparnų antsparnių. Nors antsparnius turi, bet užpakalinių sparnų neturi, nors pasitaiko ir išimčių. Antenos juodos, segmentuotos. Kojos juodos. Priešnugarėlė trapecijos formos, raudonai apvedžiotais kraštais. Suaugusios blakės neskraido.
Eibutiškis
Eibutiškis – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Daneikių.
Blakė kareivėlis
Anksti pavasarį, jau kovo mėnesį, saulėkaitoje, šių blakių didelius būrius galima aptikti aplink kelmus, ant medžių kamienų, tvorų, malkų krūvų. Ypač mėgsta liepas. Poravimuisi, kuris trunka apie 30 valandų, patelės vilioja patinėlius tik šiai rūšiai būdingu patinėlius jaudinančiu kvapu. Patelė deda kiaušinėlius į žemę, į išsikastas duobeles, po nukritusiais lapais, po šakomis, akmenimis. Ką tik išsiritusios blakės panašios į suaugėlius, tik neturi antsparnių. Iki rugpjūčio pilnai išsivysto nauja karta. Žiemoja dideliais būriais po nukritusiais lapais.
Maitinasi nukritusiomis augalų sėklomis (mėgsta dedešvas), siurbia augalų sultis, vabzdžių kiaušinėliais, kartais paskanauja smulkiais negyvais bestuburiais, pasitaiko kanibalizmo atvejų. Šios blakės nesislepia nuo priešų, nes yra nevalgomos, apie tai signalizuoja jų spalvinė gama. Iškilus pavojui, nuo priešų ginasi paskleisdamos nemalonų kvapą.
Paplitimas: Gyvena visoje Eurazijoje, Šiaurės Afrikoje, Šiaurės Amerikoje, plačiai paplitus Šiaurinėje Palearktikoje. Lietuvoje dažna.
Panašios rūšys: raudonmargė kampuotblakė (Corizus hyoscyami)
Koroliovas
Koroliovas (Королёв) – miestas vakarų Rusijoje, 19 km į šiaurės rytus nuo Maskvos. Turi mokslo miesto statusą, laikomas Rusijos „kosmine sostine“. Kosminių tyrimų, raketų gamybos ir pilotuojamų kosminių laivų centras. Išvystyta trikotažo, chemijos pramonė. Yra M. Cvetajevos muziejus.
Istorija
Nuo XIX a. pradžios minimas Podlipkų (Подлипки) kaimas. Po revoliucijos čia imta statyti artilerijos gamykla, kuri 1922 m. pavadinta M. Kalinino vardu, kuris aktyviai dalyvavo ją statant. 1928 m. gyvenvietė pavadinta Kalininskiu (Калининский), o 1938 m. jai suteiktas miesto statusas ir vardas Kaliningradas (Калининград). 1960 m. į miesto sudėtį įtraukta Kostino gyvenvietė, 1963 m. – Pervomaiskis, Telkstilščikai, Bolševas. 1996 m. pavadintas Koroliovu kosmonautikos pradininko S. Koroliovo garbei.
Vročinščizna (Dambravos valsčius)
Vročinščizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dambravos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietvakarius nuo Dambravos, apie 30 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 56 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Nova
Nova vadinama:
Lietuvos darbininkas (Vilnius)
thumb|„Lietuvos darbininkas“ 1999 m. thumb|„Lietuvos darbininkas“ 2000 m.
Lietuvos darbininkas (Solidarumas) – Lietuvos darbininkų sąjungos savaitraštis, nuo 2002 m. Lietuvos profesinės sąjungos „Solidarumas“ laikraštis, einantis nuo 1992 m. gruodžio mėn. iki 2005 m. Vilniuje, K. Kalinausko g. 2B.
Istorija
Pakeitė Klaipėdoje leistą savaitraštį „Lietuvos darbininkas“ Išėjo kaip atgaivintas 1919–1940 m. leistas „Darbininkas“. Leistas lietuvių, rusų ir anglų kalba. Tiražas 1997 m. – 4000 egz. Iš pradžių leistas kaip savaitraštis, nuo 2000 m. ėjo kas mėnesį, vėliau – rečiau ir specialiomis progomis. Nuo 2008 m. skelbiamas internete.
FC Lausanne-Sport
Lozanos „Sport“ – Šveicarijos sporto klubas iš Lozanos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1896 m. Daugkartiniai šalies čempionai ir Šveicarijos futbolo taurės laimėtojai.
Auksaspalvis fundulas
Auksaspalvis fundulas (Fundulus chrysotus) – fundulų (Fundulidae) šeimos žuvų rūšis.
Kūnas iki 8,5 cm ilgio. Šiai rūšiai būdinga auksaspalvė dėmė ant žiaunadangčių, tuoj pat už akių; nuo dėmės kilo ir rūšies vardas, gr. chrysotus – auksinis. Žalsvą patinų kūną gausiai dengia maži rausvai rudi taškeliai; patelių spalvos blankesnės, tačiau joms būdinga daug blizgančių šviesių dėmelių. Egzistuoja ir žymiai retesnė melanistinė forma.
Gyvena Šiaurės Amerikos pelkėse, mažuose ežeruose ir upeliuose. Daugiausia maitinasi vandeniniais bestuburiais.
Laikomas akvariumuose.
Perejaslavlio kunigaikštystė
Perejaslavlio kunigaikštystė  – Rusios kunigaikštystė, gyvavusi XI–XIV amžiais dabartinės Ukrainos pietryčių teritorijoje. Kunigaikštystė buvo įsikūrusi Trubežo ir kitų upių baseine, ir prisiglaudė prie Ponto stepės, kuri driekėsi pietuose ir skyrė nuo Juodosios jūros.
Raida
Perejaslavlio kunigaikštystė formavosi pietryčiausiose Rusios žemėse ir šis regionas buvo svarbiausias forpostas kovojant su stepių klajokliais. Nuo maždaug IX a. ši teritorija priklausė Kijevo Rusiai. Nepriklausoma kunigaikštystė įsikūrė po Jaroslavo mirties Rusią padalinus tarp sūnų. Vsevolodas Jaroslavičius oficialiai tapo pirmuoju Perejaslavlio kunigaikščiu (1054–1073) ir Riurikaičių Perejaslavlio linijos pradininku. Tuo metu Perejaslavlis kartu valdė ir būsimąją Rostovo žemę.
Istorija lėmė, kad pasibaigus vietinei Kijevo dinastinei linijai, Perejaslavlį valdantys kunigaikščiai užimdavo Kijevo sostą. Tai padarė jau pirmasis Perejaslavlio kunigaikštis (Kijevą su pertrauka valdė 1076–1093 m.), vėliau – jo sūnus Vladimiras Monomachas (Kijevą valdė 1113–1125). Todėl kunigaikštystė ilgainiui tapo svarbiu laipteliu į Kijevo kunigaikščius, ir dėl jos buvo labai daug varžomasi.
1140 m. Vsevolodas Olgovičius (Černigovo linija) bandė užimti kunigaikštystę, tačiau joje išlaikyta vietinė kunigaikščių linija – Monomachai. Nepaisant to, 1132–54 m. vyko arši kova tarp Monomacho vaikaičių, ir per tą trumpą laiką kunigaikštystėje pasikeitė daug valdovų. Valdant vėlesniems įpėdiniams nusistovėjo dinastinė tvarka.
1168 m. kunigaikštystė galutinai suskilo į dvi dalis, kuomet rytinės dalys suformavo Rostovo žemę. Jos pradininkas buvo Vladimiro Monomacho anūkas Andrejus Bogoliubskis.
Apie 1238 m. Perejaslavlis buvo nusiaubtas Aukso ordos ir niekada nebeatsigavo. Čia įsigalėjo mongolų vietininkai. Po šimto metų nusilpusią kunigaikštystę užėmė LDK. Atrodo, kad ilgainiui kunigaikštystės žemės įjungtos į Kijevo vaivadiją.
Stare Grabovas
Stare Grabovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zavadų valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Artūras Jeršovas
Artūras Jeršovas (g. 1986 m. liepos 10 d.) – Lietuvos futbolininkas. Žaidžia saugo arba puolėjo pozicijose.
Rungtyniavo FC Vilniaus, Visagino Intero, FBK Kauno, Šilutės komandose. Nuo 2010 m. atstovauja Vilniaus Žalgiriui. 2010 m. A lygos sezone įmušęs 11 įvarčių buvo rezultatyviausias Vilniaus Žalgirio komandoje. 2011 m. pratęsė kontraktą su komanda. 2012 metų vasarą kontraktas su puolėju buvo nutrauktas. 2012 m. rugpjūčio 1 d. pasirašė sutartį su Šiaulių klubu.
2010 m. lapkričio 17 d. draugiškame mače su vengrais pasirodęs po keitimo debiutavo Lietuvos rinktinėje.
Genčų dvaras
Genčų, Pagenčių dvaras – dvaras, esantis vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 9,5 km į šiaurės rytus nuo Kretingos, 5 km į pietryčius nuo Darbėnų, į pietus nuo kelio Darbėnai – Kūlupėnai, Akmenos kairiajame krante.
Istorija
Apie 1887 m. J. Tiškevičius šioje vietoje pradėjo kurti šeimos vasaros poilsiavietę. Pagal architekto Bergrano parengtą projektą joje buvo statoma vila, kumetynai, arklidės, vandens malūnas, kalkių degykla, plytinė, kalvė ir kiti ūkiniai pagalbiniai pastatai. Abipus Šukupio upelio buvo suprojektuoti vaismedžių sodas ir parkas su pasivaikščiojimo takais ir gėlynais. Per Akmenos upę ir jos senvagę pastatyti mediniai tiltai ant akmeninių atramų, o kelias iš dvaro link Užparkasių kaimo apsodintas medžių alėja.
J. Tiškevičiui mirus, Genčų (Pagenčių) palivarkas kartu su Darbėnų dvaru atiteko našlei Sofijai Tiškevičienei.
Sovietmečiu dvaro sodyba nacionalizuota, 1949 m. joje įkurdinta Kašučių aštuonmetė mokykla. Ją iškėlus, 1978 m. Kretingos rajono architektas Edmundas Giedrimas parengė gyvenamojo namo (vilos) pritaikymo polsiavietei projektą, kuris liko neįgyvendintas. Sodyboje Kašučių kolūkio vadovybė apgyvendino kolūkiečius, kurie ją smarkiai apgriovė.
Dabartis
Šiandien buvusioje Genčų palivarko sodyboje Žiogelių kaime išliko pusiau nugriautas gyvenamasis pastatas (buvusi vila), akmeniniai vandens malūno pamatai, tilto per Akmenos slėnį atramos, parko ir vaismedžių sodo fragmentai su akmenimis išgrįstais takais (pasidengę velėna). Buvusi palivarko sodyba apima 13,6 ha plotą ir saugotina kaip išliekamąją istorinę, architektūrinę ir kraštovaizdinę vertę turintis kultūros paveldo objektas.
Saxifragales
Saxifragales – magnolijainių (Magnoliopsida) klasės augalų eilė. Eilę sudaro 15 šeimų ir apie 2470 rūšių.
Stoginė šilropė
Stoginė šilropė (Sempervivum tectorum) – sukulentinis šilropių (Sempervivum) genties augalas.
Augalas natūraliai paplitęs Pietų Europoje. Lietuvoje auginamas kapinėse, darželiuose.
Eibutoniai
Eibutoniai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 6 km nuo Pakruojo.
Kovrovas
Kovrovas  – miestas vakarų Rusijoje, Vladimiro srityje, prie Kliazmos upės. Išvystyta mašinų, tekstilės, statybų pramonė, gaminami motociklai, yra „ZID“ karinė gamykla.
Istorija
Nuo XII a. minimas kaimas Jelifanovka (Елифановка), vėliau tapęs Roždestvenskoje (Рождественское). XVI a. pavadintas Kovrovu (Коврово) pagal kunigaikščių Kovrovų, kuriems priklausė, pavardę. 1778 m. gavo miesto teises ir vardą Kovrovas (Ковров). 1863 m. nutiesus geležinkelį ėmė sparčiai vystytis pramonė.
Žymūs žmonės
Kovrove gyveno ginklų konstruktorius Vasilijus Degtiariovas.
Friedrich Paulus
Frydrichas Paulius (, 1890 m. rugsėjo 23 d. Breitenau, Hesenas – 1957 m. sausio 1 d. Drezdene, Vokietija) – vokiečių karininkas, Antrojo pasaulinio karo dalyvis, generolas feldmaršalas.
Šeima
Gimė ir užaugo tarnautojo šeimoje. Tėvas – Heseno apskrities žemės ūkio valdybos inspektorius. Šeima gyveno tėvo paveldėtame name. Feldmaršalo brolis (g. 1897 m. sausio 3 d.) dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, leitenantas; po karo 20 metų dirbo kūno kultūros mokytoju Gizene, Vetclare, 1935 m. buvo „Hitlerio jaunimo“ (Hitlerjugendo) organizacijos sporto mokytojas Berlyne; Nacionalistų partijos narys. Feldmaršalo sesuo Kornelija Paulus (g. 1899 m. balandžio 26 d.) 1926–1936 m. tarnavo Štutgarte penktosios karinės apygardos valdyboje. Nuo 1936 m. dirbo Berlyne, administracijos ir ūkio valdybos inžinerijos – technikos inspekcijoje.
Žmona Elena Konstancija Paulus (g. 1889 m. balandžio 25 d. Bukarešte), kilusi iš kilmingos rumunų šeimos. Dukra Olga-Konstancija fon Kutcšenbach (g. 1914 m. sausio 5 d.) Sūnus Ernstas Aleksanderis (g. 1918 m. balandžio 11 d.) Antrasis sūnus dvynys Frydrichas Efremas, tankistas (žuvo būdamas kapitonu, 1944 m. vasario 29 d. Italijos fronte).
Karjera
1909 m. Kaselyje baigė klasikinę Kaizerio Vilhelmo gimnaziją, Marburgo universiteto Teisės fakultete 2 semestrus studijavo teisę, tačiau studijas nutraukė, nusprendęs, kad teisė – ne jo pašaukimas. Negalėdamas kitaip realizuoti savo potraukio karinei tarnybai, eiliniu savanoriu įstojo į 111-ąjį pėstininkų pulką.
Nuo 1910 m. rudens iki 1911 m. vasaros mokėsi Engerso prie Reino karo mokykloje, kurią baigęs gavo leitenanto laipsnį. 1911–1940 m. – pėstininkų leitenantas, būrio vadas, po to – pėstininkų pulko bataliono adjutantas. Vėliau, per Pirmąjį pasaulinį karą, – vyresnysis leitenantas, kuopos vadas, Vakarų ir Balkanų frontuose kovojusio pulko adjutantas. Baigiantis karui jam suteiktas kapitono laipsnis. Po karo tęsė tarnybą Reichsvero 13-ajame pėstininkų pulke, įvairiose štabo karininko pareigose.
1927–1930 m. vadovavo pėstininkų kuopai. 1930–1934 m. Generalinio štabo akademijoje dėstė karo istoriją ir taktiką. Dėstytojaudamas tapo majoru, o po to – pulkininku leitenantu. 1934–1935 m. vėl tarnavo koviniame padalinyje, vadovavo tryliktosios pėstininkų divizijos motožvalgybos batalionui. Gavo pulkininko laipsnį.
1935–1939 m. vadovavo šešioliktojo tankų korpuso štabui. 1939 m. tapo generolu majoru. Tais pačiais metais buvo paskirtas dešimtosios armijos štabo viršininku (vėliau, kad suklaidintų priešą, tą armiją pavadino 6-ąja, F. Paulius tapo 6-osios armijos štabo viršininku). 1940 m. tapo generolu leitenantu. Vadovavo Vermachto 6-ajai armijai Stalingrado mūšyje.
Nelaisvė
Į nelaisvę buvo paimtas 1943 m. sausio 31 d. su visa vadovauta kariuomene. Buvo nuolat kalbinamas generolų įstoti į nelaisvėje įkurtą „Vokiečių karininkų sąjungą", kuri buvo už taikią Vokietiją ir jos kapituliaciją. „Vokiečių karininkų sąjunga" norėjo nuversti Hitlerį ir jo visą nacistinę valdžią. Pats į sąjungą įstojo 1944 m. rugpjūčio 8 d. Didelis paskatinimas įstoti į sąjungą buvo pasikėsinimas į Hitlerį. Feldmaršalas tapo svarbiu nacių režimo kritiku. Prieš nacistinę valdžią jis pasisakydavo ir per radiją. Paulus buvo prieš Vokietijos padalijimą – Rytų Vokietiją ir Vakarų Vokietiją, nes manė, jog atstatyti šalį galima tik būnant vieningiems ir šalies ekonomiką į dvi dalis padalyti yra katastrofiška (pats norėjo iš nelaisvės būti perkeltas į Rytų Vokietiją).
Taip pat dalyvavo Niurnbergo teisme, kuriame atskleidė daug kitų karo nusikaltėlių savo paliudijime. Nelaisvėje mokėsi rusų kalbos, kol pagaliau pradėjo rašyti laiškus rusiškai, vienas iš jų buvo naujųjų sveikinimas Stalinui. Dėl sveikatos pablogėjimo buvo dažniau išleidžiamas į teatrą, į muziejus ir kitokias kultūrines vietas. Iš nelaisvės jį paleido 1953 m. – beveik vėliausiai iš visų belaisvių. Mirė 1957 m. Dresdene, Rytų Vokietijoje, kur dirbo policijos inspektoriumi.
Babolis
Babolis  – miestas šiaurės Irane, Mazenderano provincijoje, ~20 km nuo Kaspijos jūros (prie Babolio upės), į šiaurės rytus nuo Teherano. ~280 tūkst. gyventojų. Miesto apylinkėse gausiai lyja, todėl čia auginami citrusiniai augalai, ryžiai, arbatmedžiai, vilnamedžiai. Tekstilės, maisto (žuvies perdirbimo) pramonė. Netoli Babolio, Kaspijos pakrantėje yra Babolsaro žvejybos uostas ir kurortas.
Chyler Leigh
Chyler Leigh West (g. 1982 m. balandžio 10 d.) – JAV aktorė, dainininkė ir modelis. Išgarsėjo suvaidinusi Lexie Grey ABC seriale „Grei anatomija“, taip pat atliko vaidmenį ir Lietuvos kino teatruose rodytame filme „Kitoks parodijų filmas“. Žymesni vaidmenys: Alexandra "Alex" Danvers („Supergirl“, 20015-dabar).
Biografija
Leigh gimė Šarlotėje, Šiaurės Karolinoje, tačiau nuo dvylikos metų, po tėvų skyrybų su mama ir broliu persikėlė į Majamį, kur mama ištekėjo dar kartą.
Nuo aštuntos klasės Leigh pradėjo modelio karjerą, pasirodė kelete vietinės televizijos reklamų, vedė laidą jaunimui „Hall Pass“. 1999 metais Leigh kartu su mama persikėlė į Los Andželą, kur ji pradėjo savo kaip aktorės veiklą. Būdama šešiolikos Leigh susipažino su savo būsimu vyru, taip pat aktoriumi, Nathan West, kuomet jie abu bandė gauti vaidmenį tame pačiame seriale. Netrukus pora nusprendė apsigyventi kartu ir Leigh persikėlė gyventi pas West'ą. Maždaug tuo metu jie ir pradėjo eksperimentuoti su narkotikais, kas netruko virsti priklausomybe. Tokį gyvenimo būdą pastebėjo ir kiti. 2001 metais serialo režisierius kreipėsi į Leigh, nes nuo narkotikų ir prastos mitybos ji ėmė atrodyti serganti ir neįprastai liesa. Išsikapstyti padėjo draugas nuvedęs juos į bažnyčios siūlomus užsiėmimus. Pora susituokė 2002 metais Aliaskoje, dalyvaujant šeimai ir artimiausiems draugams. Pora turi tris vaikus.
Chemnitzer Polizeisportverein
Chemnitzer Polizeisportverein – Vokietijos futbolo klubas iš Chemnico.
Narteikiai
Narteikiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybės vakaruose, 4 km į šiaurę nuo Joniškėlio. Per kaimą teka Mūšos intakas Mažupė. Yra darželis – mokykla „Linelis“, paštas (LT-39024). Buvo mitologijos paminklas Narteikių akmuo su kryžiumi.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose Narteikiai minimi 1585 m. 1903 m. į Narteikius perkelta 1810 m. Joniškėlyje Ignoto Karpio įkurta žemės ūkio mokykla, dab. Joniškėlio Igno Karpio aukštesnioji žemės ūkio ir paslaugų mokykla, veikia mokyklos muziejus.
Baltijos futbolo lyga
Baltijos futbolo lyga – lyga kurioje žaidžia stipriausios Baltijos valstybių, taip pat Kaliningrado srities (1990 ir 1993 m) bei Baltarusijos (1993 m.) klubinės futbolo komandos. Lyga organizuota 1990, 1993, 2007 ir 2008 m.
1990 m. pirmenybės
Dalyvavo po 6 Lietuvos ir Latvijos, bei po 1 Estijos ir Kaliningrado srities komandas. Visos komandos tarpusavyje susitiko po du kartus (išvykoje ir namuose). Talino „Fosforit“ po 14 turų iš turnyro pasitraukė, o visos Baltijos lygoje su šia komanda sužaistos rungtynės anuliuotos. Kandangi Baltijos lyga vyko vienu metų su dalyvaujančių komandų šalių futbolo čiampionatais, todėl šio turnyro komandos savo šalių čiampionatuose nedalyvavo.
ASK Fosforiit Tallinn (Estija) po 14 rungtynių iš turnyro pasitraukė.
1993 m. pirmenybės
Dalyvavo – 3 Lietuvos, 2 Latvijos, bei po 1 Kaliningrado srities, Baltarusijos ir Estijos komandas.
2007 m. pirmenybės
Lyga organizuoja Lietuvos, Latvijos ir Estijos futbolo federacijos. Dalyvauja po 4 stipriausiais Lietuvos, Latvijos ir Estijos komandas. Komandos skirstomos į 4 pogrupius tokia tvarka: 1, 2 ir 4 vietas užėmusios komandos burtų keliu paskirstomos į tris pogrupius, o į ketvirtą pogrupį patenka trečiąsias vietas šalių čempionatuose užėmusios komandos. Po dvi stipriausias pogrupių komandas patenka į ketvirtfinalį, kur A pogrupio komandos susitiks su C, o B su D. Ketvirtfinalių nugalėtojai patenka į pusfinalį, o pusfinalių nugalėtojai – į finalą. Finale žaidžiamos dvejos rungtynės.
A grupė
B grupė
C grupė
D grupė
2008 m. pirmenybės
Lyga organizuoja Lietuvos, Latvijos ir Estijos futbolo federacijos. Dalyvauja po 4 stipriausiais Lietuvos, Latvijos ir Estijos komandas.
Žirklės
Žirklės – įrankis, skirtas kirpimui. Veikia sverto principu. Labiausiai paplitusios žirklės, sudarytos iš dviejų vienodų dalių, sujungtų bendra ašimi, užsibaigiančių geležtėmis.
Siuvinėjant jų reikia trijų rūšių: dviejų mažų (užlenktais ir tiesiais galiukais) ir vienų didelių. Mažosios žirklutės naudojamos smulkiems darbeliams: skylutėms, pakraščiams apdirbti. Didelėmis žirklėmis sukarpomas audinys. Siuvėjai taip pat turi žirkles, skirtas siūlėms ardyti. Tokios žirklės turi atvirkščią svertų sistemą, kai ašis nėra tarp jėgos ir darbinio taško.
1988 m.
1988 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Lietuvos darbo balsas
Lietuvos darbo balsas – Lietuvos socialdemokratų partijos laikraštis, ėjęs nuo 1933 m. birželio 27 d. iki gruodžio 12 d. Kaune.
Istorija
Išleistas 1933 m. liepos 22 d. vietoje „Socialdemokrato“. Ėjo kartą per savaitę. Leido LSDP Centro komitetas. Išėjo 17 numerių. 1933 m. gruodžio 16 d. vietoje „Lietuvos darbo balso“ išėjo „Mūsų kelias“.
Bendradarbiavo Kipras Bielinis, Dzidorius Budrys, Peliksas Bugailiškis, Leonas Čereška, Vincas Čepinskis, Lazaris Epšteinas, Jonas Januškis, Ona Leonaitė Kairienė, Jonas Markelis, Antanas Purėnas, Antanas Žvironas ir kiti.
Redagavo Liuda Purėnienė.
Zuikovščizna
Zuikovščizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dambravos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Savanorystė
thumb|right|[[Vikipedija – viena iš lankomiausių interneto svetainių, kuriama savanorių bei išlaikoma labdaros lėšomis, plėtojama nevyriausybinės, ne pelno siekiančios organizacijos Vikimedijos fondo. 2014 m. buvo pastatyta statula Lenkijoje, Slubicės mieste, pagerbianti Vikipedijos bendruomenę. ]] Savanorystė – tai savo noru pasirinkta veikla, už kurią paprastai negaunamas finansinis atlygis ir kuri yra naudinga visuomenei. Glaudžiai susijusi su labdarybe.
Ažubalio piliakalnis
Ažubalio piliakalnis su gyvenviete, Bajorų piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 1956; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR170; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1437KP) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24558) Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, Ažubalio kaime, Vidiškių seniūnija. Pasiekiamas iš plento Kazitiškio miško šiauriniame krašte pasukus į dešinę rytų – pietryčių kryptimi link Rupinskėlių ir toliau link Ažubalio, Ažubalyje, už sodybos pasukus į kairę vakaruosna, pavažiavus lauko keliuku 400 m yra dešinėje, šiaurinėje kelio pusėje.
Velociraptorius
Paplitimo arealas – centrinė Azija. Gyveno prieš 80-70 mln. metų kreidos periode. Bendras svoris 15-20 kg. Ilgis 1,8 m., ūgis 0,5 m.
Ažubalio piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos vakariniame pakraštyje, iš šiaurės ir vakarų juosiamas Galų durpyno pelkių. Aikštelė apvali, 18 m skersmens, 0,5 m iškiliu viduriu. Ji šlaituose apjuosta dvigubu griovių ir pylimų žiedu, daug kur virtusiu terasomis. 2–4 m žemiau aikštelės visuose piliakalnio šlaituose yra 3 m pločio, 0,5 m gylio griovys ir už jo supiltas 0,5 m aukščio, 5 m pločio pylimas, daug kur virtęs 3 m pločio terasa. Pylimo išorinis šlaitas yra 2–4 m aukščio. Pietrytiniame šlaite, 4 m žemiau pirmos terasos yra 5,5 m pločio antroji terasa, kurios išorinis 1,5 m aukščio šlaitas status, su iki 60 cm skersmens stambiais akmenimis. Pietiniame šlaite, 4 m žemiau pylimo yra trikampė 8 m ilgio, 8 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 10–15 m aukščio, viršuje dirbtinai pastatinti.
Velociraptorius
Pirmasis atrado ir aprašė šią rūšį paleontologas Henris F. Osbornas. Rūšis surasta Mongolijoje 1924 metais. left|thumb|Palyginimui velociraptorius ir žmogus
Ažubalio piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis apardytas arimų, dabar apaugęs tankiomis jaunomis pušimis su krūmų pomiškiu.
Velociraptorius
Filogenetinis medis
{|style="margin-left: 1em;; margin-bottom: 0.5em; width: 248px; border: #99B3FF solid 1px; background-color: #FFFFFF; color: #000000; float: right; "
Ažubalio piliakalnis
Piliakalnis
Vakarinėje, pietinėje ir pietrytinėje papėdėse 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Savanorystė
Europoje viduramžiais savanorystės ir labdarybės veikla reiškėsi per religines institucijas. XX a. Vakaruose religines institucijas pakeitė gerovės valstybė. Pastaraisiais dešimtmečiais vis didesnę reikšmę įgauna nevyriausybinės, ne pelno siekiančios organizacijos, įvairūs paramos, filantropiniai fondai.
Ažubalio piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. antra puse - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 17000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 448000 m².
Savanorystė
Savanorystė svarbi valstybės ekonomikai, nes be didelių išlaidų atliekama kultūrinė, švietėjiška, socialinė, aplinkosauginė veikla ir pan. Pavyzdžiui, Darom akcijos metu švarinama aplinka, Maisto bankas rengia maisto labdarą. Europos Sajungoje jos dėka sukuriama 0,5–5 % BVP, paskirose ES šalyse – iki 12 % BVP, Lietuvoje – 0,5–1,5 % BVP.
Ažubalio piliakalnis
Piliakalnis
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Savanorystė
Savanorystės pagrindu grindžiama veikla laikoma vienu iš pilietinės visuomenės pagrindų. Tai neprieštarauja taip pat ir rinkos ekonomikos teorijai: asmeninė iniciatyva, kylanti iš paties žmogaus pastangų, yra vertintina labiau už veiklą, kuri yra primetama kitų asmenų arba kuri yra prisiimama verčiant išorės veiksniams (įkalbinėjimams, esant psichologiniam spaudimui ar kt.).
Kiekvieno savanorio motyvacija yra skirtinga, tačiau vyrauja kelios pagrindinės:
Rasypnojė
Rasypnojė (rus. Озеро Рассыпное) – ežeras Kazachstane, Rytų Kazachstano srityje.
Kairiajame ežero krante yra Geležies Kanjonas (rus. Железный Каньон), kuriame išgaunama geležies rūda.
Kauno valstybinis muzikinis teatras
miniatiūra|Teatras (2023) thumb|Fasadas (2006)
Perejaslavlio kunigaikščiai
thumb|Perejaslavlio herbasPerejeslavlio kunigaikščiai – kunigaikščių dinastija, Riurikaičių atšaka, valdžiusi Perejeslavlio kunigaikštystėje. Ji kilo iš Vsevolodo Jaroslavičiaus. Kadangi vienas žymiausių ir pirmųjų šios linijos valdovų buvo Vladimiras Monomachas, ši linija dar žinoma kaip Monomachai. Žymiausia Perejeslavlio kunigaikščių atšaka buvo Vladimiro kunigaikščiai, kilę iš Monomacho sūnaus Jurijaus Dolgorukio.
Kauno valstybinis muzikinis teatras
Kauno valstybinis muzikinis teatras – muzikinės pakraipos teatras Kaune.
Soto-Tsvana
Soto-tsvanai (Sotho-Tswana) – kultūriškai ir lingvistiškai apibrėžta bantų tautų grupė, gyvenanti PAR, Mozambike, Botsvanoje, Zimbabvėje ir Zambijoje. Jie dažniausiai priešpastatomi kitai greta gyvenančiai kultūrinei lingvistinei grupei – nguniams.
Kauno valstybinis muzikinis teatras
Pastato istorija
1890 m. pradėtas statyti pagal gubernijos architekto Ustino Golinevičiaus projektą. Dviaukštis pastatas buvo eklektinės formos, turėjo keturkampę 500 vietų salę su dviem balkonų eilėmis, dvi fojė, pagalbines patalpas, Kauno gubernatoriui ir tvirtovės komendantui įrengtomis specialiomis ložėmis. Statybos rangovas buvo Kauno pirklys G. Puškanceris. 1891 m. pastatytas. 1892 m. sausio 9 d. įvyko teatro atidarymas.
Soto-Tsvana
Kalbos ir tautos
Soto-tsvanai kalba keletu giminingų kalbų, kurios savo ruožtu skirstomos į daugybes dialektų. Kalbų pagrindu išskiriamos ir tautos. Svarbiausios soto-tsvanų kalbos ir tautos yra šios:
Kauno valstybinis muzikinis teatras
Pastato istorija
1916 m. vokiečių okupacijos metu padidinta scena, patobulinti aktorių kambariai.
1920 m. gegužės 15 d., Kaunui tapus Laikinąja sostine, pastate pradėjo dirbti Steigiamasis Seimas.
Soto-Tsvana
Kalbos ir tautos
Visoms kalboms būdinga vieninga priešdėlių sistema:
Lordi
„Lordi“ – suomių hard'n'heavy grupė. Pačių teigimu jie groja teatrinį sunkųjį metalą arba monstrų metalą. Daugiausia žinoma dėl savo neįprastos išvaizdos, nes scenoje visada pasirodo tik su monstrų kostiumais.
Soto-Tsvana
Istorija
Soto-tsvanų protėviai į Pietų Afriką atsikėlė apie 200–500 m., paskutiniosios bantų migracijos metu. Skirtingai negu nguniai, kurie apgyvendino pajūrio teritorijas, soto-tsvanai apsigyveno Pietų Afrikos aukštikalnėse, vadinamame Highveld regione, esančiame tarp pajūrio žemumų rytuose bei pietuose ir Kalahario vakaruose.
Dauginimasis
250px|thumb|[[liūtas|Liūtė su jaunikliais]] Dauginimasis – procesas, kurio metu organizmai produkuoja naujus savo rūšies organizmus. Dauginimasis yra esminis visos žinomos gyvybės bruožas. Kiekvienas egzistuojantis organizmas yra dauginimosi pasekmė. Dauginimosi būdai skirstomi į dvi dideles grupes – nelytinį ir lytinį dauginimąsi.
Nelytinio dauginimosi atveju individas gali daugintis be kito tos rūšies organizmo įsikišimo. Tuo tarpu lytiškai dauginantis turi dalyvauti du priešingų lyčių organizmai.
Nelytinis dauginimasis
250px|thumb|[[Kalankės nelytinis dauginimasis]] Nelytinio dauginimosi metu panaudojamas tik vieno organizmo genotipas, todėl palikuonys būna genetiškai identiški motininiam organizmui arba labai panašūs. Bakterijos ir kai kurie kiti vienaląsčiai organizmai dauginasi jų ląstelėms skylant pusiau. Duobagyviai gali daugintis pumpuravimo būdu, nors gali ir lytiškai. Dauguma augalų taip pat gali daugintis tiek lytiškai, tiek nelytiškai. Kitas nelytinio dauginimosi būdas – partenogenezė – organizmo vystymasis iš neapvaisintų kiaušialąsčių. Taip gali daugintis žemesnieji augalai, įvairūs bestuburiai (dafnijos, amarai, kai kurie plėviasparniai) ir net kai kurie stuburiniai (ropliai, žuvys, rečiau paukščiai ir rykliai)
Lytinis dauginimasis
250px|thumb|[[Varlės poruojasi]] Dauginantis lytiškai genetinę medžiagą palikuonims perduoda du organizmai, taigi palikuonys turi abiejų organizmų genų derinį. Abu tėvai palikuoniui perduoda po pusę savo genų gamindami haploidines gametas mejozės būdu.
Daugeliui organizmų būdingos skirtingos – vyriškos ir moteriškos – gametos. Toks dauginimasis vadinamas anizogaminiu. Moteriška gameta būna didesnė, nejudri ir vadinama kiaušinėliu, o vyriškos gametos būna smulkesnės, dažniausiai judrios ir vadinamos spermatozoidais.
Kai kurie organizmai, pavyzdžiui, blakstienotieji pirmuonys, gamina daugiau nei dviejų rūšių gametas.
Alogamija
Lytinio dauginimosi forma, kai vieno organizmo kiaušinėlius apvaisina kito organizmo sperma. Tai įprastinis žinduolių dauginimasis.
Autogamija
Savivaisa. Kai kurie hermafroditiniai organizmai gali patys save apvaisinti.
Soto-Tsvana
Istorija
Skirtingai nei nguniai, kurių tarpe introdukuoti kukurūzai ir sparčiai augo gyventojų skaičius, soto-tsvanai gyveno aukštikalnėse bei stepėse, ir jų gyventojų tankumas nebuvo didelis.
XIX a. pradžioje iš ngunių pusės prasidėjo ekspansija, vadinama žodžiu mfekanė į soto-tsvanų teritorijas. Tai skatino vietos tautų konsolidacijos procesus, kurių metu susikūrė pirmosios valstybės. Jas sukūrė basoto, bapedi, tsvanai. Viena basoto grupė (kololo) migravo tolyn į šiaurę, kol pasiekė dabartinės Zambijos teritoriją. Ten ji nugalėjo vietos valstybę Alujaną, vietoj jos įkurdami savo valstybę. Jų valdymo metu Zambijoje įsigalėjo užkariautojų kalba lozi.
XIX a. viduryje į soto-tsvanų teritorijas ėmė veržtis afrikanai, kurie kūrėsi šiose vietose, statė gyvenvietes. Susiformavo jų valstybės Transvalis, Laisvoji Oranžijos Valstybė ir kitos. Dar vėliau pretenzijas į teritoriją pareiškė Britų Imperija, kuri nugalėjo afrikanus. Britų užimtos sritys buvo padalintos tarp Pietų Afrikos, Bečuanalando (dab. Botsvana), Barotselando (dab. Zambija), Basutolando (dab. Lesotas).
Kultūros ypatumai
Nuo XIX a. vidurio jų tarpe ėmė plisti krikščionybė. Lesoto basotai tapo katalikais, o Pietų Afrikos Respublikos, Botsvanos ir Zambijos soto-tsvanų tarpe daugiau paplito protestantizmas.
Kauno valstybinis muzikinis teatras
Pastato istorija
1922–1925 m. Vyriausybė skyrė lėšų teatro pastato rekonstrukcijai, buvo sudaryta teatro rekonstrukcijos komisija, kuri projektavimą ir darbų priežiūrą patikėjo žymiausiems to meto architektams – Mykolui Songailai ir Vladimirui Dubeneckiui, jiems talkino konstruktorius P. Morkūnas.
Modernizuota pastato išorė įgavo neobaroko išraišką, viduje iki 763 vietų padidinta žiūrovų salė, jai suteikta pasagos forma, įrengta trečia balkonų eilė ir centrinė ložė, padaryta duobė orkestrui. Šios rekonstrukcijos metu ypač daug dėmesio buvo skiriama akustikai. Ją aukštai įvertino visi čia viešėję garsūs atlikėjai. Salės interjere V. Dubeneckiui pavyko suvienyti dvi menines tendencijas – liaudiškas formas ir monumentaliąją architektūrą. Tautiškus tulpių, lelijų ir saulučių motyvus architektas stilizavo tuo metu populiaria art deco maniera.
1930–1933 m., vadovaujant architektui Vytautui Landsbergiui-Žemkalniui, teatro pastatas vėl buvo rekonstruojamas – pastatyti dviejų aukštų rytinis ir vakarinis priestatai, kuriuose įsikūrė dekoracijų dirbtuvės, siuvykla, sandėliai. Taip pat paaukštinta scenos dėžė, išplėsti abiejų aukštų fojė, scenoje įrengtas susukamas audeklinis horizontas, padaryti nauji baldai ir ąžuoliniai laiptų turėklai, sumontuota geležinė uždanga su automatiškai paleidžiamu vandeniu aušinimui. Šios aušinimo sistemos dėka pastatas 1931 m. gaisro metu išvengė visiško supleškėjimo. Šioms rekonstrukcijoms būdingas savotiškas nacionalinio stiliaus ieškojimas.
Žiūrovams skirtą fojė puošia šiuolaikinių lietuvių dailininkų – Antano Martinaičio, Ričardo Vaitekūno paveikslai, Stasio ir Teresės Petraičių keramikiniai pano, Birutės Vaitekūnienės gobelenai, skulptoriaus Leono Striogos skulptūros.
2003 m. pradėtas teatro fasado remontas. 2007 m. pradėta Muzikinio teatro rekonstrukcija. Jos metu buvo sutvarkytos teatro gamybinės patalpos – dekoracijų gamybos cechai, dailininkų patalpos, butaforijos sandėliai, siuvykla, atnaujinta ir šiuolaikiškai įrengta baleto studija, kurioje paklotos amortizuojančios keturių lygių grindys su specialia linoleumo danga.
Suremontuotose teatro patalpose įrengta ventiliacija ir priešgaisrinė signalizacija, kurių teatras iki šiol neturėjo. Atnaujinta šildymo sistema, kanalizacijos tinklai. Rekonstruotoje Baltojoje salėje tilps 130 klausytojų. Ženkliai pagerės ir salės akustika.
Po rekonstrukcijos, Baltojoje salėje ketinama rengti kamerinius koncertus, įvairius vakarus. Čia spektakliams ruošis teatro orkestras, kurio repeticijos iki šiol vykdavo orkestro ložėje arba teatro scenoje. Rekonstrukciją planuojama baigti 2012 m.
Teatro rūmai yra kiek tolėliau nuo Laisvės alėjos, už jaukaus sodelio, kuriame stovi paminklai kompozitoriams Mikui Petrauskui (skulpt. Bronius Pundzius, 1937 m.), Česlovui Sasnauskui (skulpt. Antanas Aleksandravičius, 1925 m.), Juozui Gruodžiui (skulpt. Konstantinas Bogdanas, 1984 m.), Kiprui Petrauskui (skulpt. Leonas Strioga, 1986 m.), Stasiui Šimkui (skulpt. M. Šnipas, 1987 m.).
Teatro sodelio pakraštyje – 1670–1680 m. pastatytos miesto sienos ir bokšto liekanos.
Veiklos istorija
thumb|Teatras žiemą
Iškilmingas teatro atidarymas įvyko 1892 m. sausio 9 d., tačiau čia nebuvo pastoviai dirbančios grupės, spektaklius rodydavo tik gastroliuojantys artistai. Gastrolinius spektaklius 1901 m. rodė italų operos trupė. 1902 m. parodyta Nikolajaus Gogolio komedija „Revizorius“.
Lordi
Monstrų kostiumai yra tokia neatsiejama grupės įvaizdžio dalis, kad grupės nariai viešumoje be jų nesirodo.
Papua Naujosios Gvinėjos moterų futbolo rinktinė
Papua Naujosios Gvinėjos moterų futbolo rinktinė – Papua Naująją Gvinėją atstovaujanti nacionalinė moterų futbolo komanda, kurią kontroliuoja Papua Naujosios Gvinėjos futbolo asociacija.
Lordi
2006 m. su daina „Hard Rock Hallelujah“ laimėjo „Eurovizijos“ dainų konkursą. Grupės pasirodymus lydi prieštaringos nuomonės, susijusios su jų išvaizda ir dainų tekstais.
Eurovizijos dainų konkursas 2006
thumb|250px|Lordi „Eurovizijoje“ thumb|250px| Lordi atstovavo Suomijai 2006-ųjų „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Atėnų Olimpiniuose sporto rūmuose, su daina „Hard Rock Hallelujah“, prieš tai sėkmingai praėję pusfinalio barjerą. Grupė, kuri įnirtingai slepia veidus ir tikruosius vardus, surinkę 292 taškus finale, 44 taškais pralenkė antroje likusį Dimą Bilaną (Rusija) su daina „Never Let You Go“. Lordi gavo balsų iš visų valstybių išskyrus Albaniją, Armėniją ir Monaką.
Dabartiniai nariai
„Lordi“ kompaniją sudaro: ateivis iš dar neatrastos planetos – pabaisa būgnininkas Kita; vaiduoklė vampyrė-klavišininkė Awa; mumifikuotas Anubio dinastijos valdovas – mumija gitaristas Amen ir pragaro bulius – bosistas Ox. O pats grupės įkūrėjas – raudonakis pabaisa, biomechaninis žmogus, visų šių monstrų vadas ir grupės balsas – Mr. Lordi.
Kauno valstybinis muzikinis teatras
Veiklos istorija
Po 1904 m. caro paskelbto tolerancijos akto teatre statyti spektaklius bei rengti vakarus galėjo ir lietuvių, lenkų, žydų, vokiečių bendruomenės.
1920 m. teatre įsikūrė Lietuvos meno kūrėjų draugijos įsteigtas profesionalus operos kolektyvas, kurio iniaciatyva ir pastangomis tų pačių metų gruodžio 31 d. įvyko pirmasis lietuvių profesionalios operos trupės spektaklis – Džiuzepės Verdžio opera „Traviata“. Pagrindinius vaidmenis atliko Kipras Petrauskas (Alfredas), Adelė Nezabitauskaitė-Galaunienė (Violeta), Antanas Sodeika (Žermonas). Spektakliui dirigavo Juozas Tallat-Kelpša, režisavo Konstantinas Glinskis.
1925 m. pastatytas pirmasis lietuvių profesionalios trupės baletas – Leo Delibes „Kopelija“.
1922 m. Operos teatras suvalstybintas, 1925 m. sujungtas su Dramos teatru ir pavadintas Valstybės teatru. Valstybės teatras, gyvavęs iki 1944 m., suvaidino itin reikšmingą vaidmenį lietuvių tautos kultūriniame gyvenime.
1940 m. lapkričio 27 d. vietoj Valstybės teatro įsteigtas Kauno valstybinis muzikinis teatras. Pirmasis spektaklis buvo B. Aleksandrovo „Vestuvės Malinovkoje“, jo premjera įvyko 1941 m. Tais pačiais metais buvo statomos Franco Leharo operetės „Linksmoji našlė“ ir „Liuksemburgo Grafas“, jas režisavo Vytautas Daugirdas.
1948 m. Operos ir baleto teatrui išsikėlus į Vilnių, Muzikinio teatro kolektyvas įsikūrė buvusiuose Valstybės teatro rūmuose, o 1959 m., dramos trupei persikėlus į naujas patalpas, vieninteliu teatro pastato šeimininku tapo Kauno valstybinis muzikinis teatras. Pirmojo dešimtmečio repertuarą sudarė klasikinės ir sovietinių kompozitorių operetės.
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę teatre tęsiamos tradicijos rodyti įvairių muzikinės scenos žanrų spektaklius. Šiuo metu Kauno muzikinis teatras yra vienas lankomiausių Lietuvoje. Per vieną kūrybinį sezoną čia parodoma beveik 175 įvairaus žanro spektaklių, pastatomos 2–3 premjeros.
Čia galima pamatyti skirtingų žanrų spektaklius – operetes, operas, miuziklus, baletus, modernaus šokio spektakliu; rengiami teatro orkestro bei solistų koncertai. Šio teatro statomi spektakliai išsiskiria ryškiais režisūros sprendimais, originalumu, žanro inovacijomis. efektinga vizualika.
Baleto trupė
Merginos: Auksė Mikalajūnaitė (Osadčenko), Justina Vitkutė (Bervingienė), Gintarė Daknytė (Budnikienė), Ana Buchovskaja-Zamulskienė, Alona Hupalova, Laura Anika Lehtonen, Stefanija Nosovaitė, Rima Panuškytė, Asta Voronova, Viktorija Batvinytė (Miliauskienė), Sandra Lavrenovaitė, Vira Sobchak, May Jean Teo, Miglė Varnaitė.
Vaikinai: Gintaras Visockis, Deividas Dulka, Valerijs Bušujevs, Andrei Ianbekov, Valerijus Osadčenko, Antanas Striganavičius, Aurimas Tiškevičius, Martynas Čiučiulka, Roman Zavgorodnii.
Sodelis
Teatro sodelyje 1972 m. susidegino Romas Kalanta (1953–1972). 2002 m. jam atminti įmūryta memorialinė plokštė, sukurtas horizontalus paminklas „Aukos laukas“ (skulptorius Robertas Antinis) – 19 metalinių riedulių, simbolizuojančių 19 R. Kalantos metų.
Skvero pakraštyje stovi Malūnininko bokštas su miesto sienos likučiais. Siena statyta XVII a. viduryje, pastatyti du bokštai, vienas nugriautas XIX a.
Eiciūnai
Eiciūnai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kriūkų.
Žymūs žmonės
Eiciūnuose gimė:
Rimgaudas Abraitis
Rimgaudas Abraitis (g. 1934 m. sausio 1 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius energetikas, profesorius.
Biografija
1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1980–1984 m. stažavo Kijeve, Prahoje, Brno, Bratislavoje, Maskvoje ir Obninske.
Mokslinė veikla
Ištyrė ir aprašė aukštos temperatūros medžiagų irimą greitajame dujų sraute, pasiūlė šio proceso modelį ir ardymo mechanizmą. Sukūrė technologiją suirusiam paviršiui atkurti, t. p. daug aukštoje temperatūroje erozijai atsparių medžiagų.
Paul Kagame
thumb|Polis Kagamė