cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bartholomeus Spranger
Biografija
Bartolomėjus Sprangeris gimė 1546 m. kovo 21 d., Antverpene. Iš pradžių mokėsi pas Antverpeno dailininkus Jan Mandijn (1557-1559) ir Cornelis van Dalem (1560-1564). Po to trumpai dirbo Paryžiuje ir Lione. Paryžiuje dirbo su Francesco Primaticcio ir Niccolo dell’Abbate. 1565 m. atvyko į Italiją. Dirbo Parmos S. Maria della Steccata bažnyčioje, kur jo stilius buvo lemiamai paveiktas Antonio da Correggio ir Parmigianino kūrybos. 1566 m. apsistojo Romoje, buvo Taddeo Zuccari pagalbininku. Jį protegavo Giulio Clovio. 1567 m. Sprangeris jau gaudavo užsakymų iš kardinolo Alessandro Farnese. 1570 m. popiežius Pijus V priėmė jį į Vatikano dailininkus. 1575 m. Šv. Romos imperatorius Maksimilijonas II išsikvietė Sprangerį į Vieną. Vėliau dailininkas persikraustė į Maksimilijono įpėdinio imperatoriaus Rudolfo II dvarą Prahoje, kur buvo paskirtas oficialiu dvaro dailininku 1581 m.
Imperatorius labai mėgo Sprangerio kūryba. Sakoma, kad dailininko dirbtuvės buvo visai netoli Rudolfo II apartamentų. Sprangeris tapo viena dvaro įžymybių. Prahoje 1582 m. buvo apvesdintas su iš pasiturinčios giminės kilusia Christina Muller. Aegidius Sadeler ir Hendrik Goltzius graviūros pagal Sprangerio paveikslus išpopuliarino dailininką Europoje. 1602 m. jis lankėsi Nyderlanduose. Jo vėlyvojo manierizmo įtaka pasireiškė Harlemo ir Utrechto dailininkų kūryboje. Sprangeris mirė 1611 m. rugpjūtį Prahoje tuometinės politinės ir karų suirutės metu. Didžiausia Sprangerio darbų kolekcija sukaupta Vienos Meno istorijos muziejuje.
Raznos ežeras
Ežere yra 10 salų, kurių bendras plotas 24,6 ha, didžiausios - Apaļā sala, Apšu sala (Lielā sala), Augstā sala, Ezītis.
2006 m. lapkričio 15 d. ankstesnio Raznos gamtos parko pagrindu įkurtas Raznos nacionalinis parkas.
Argumentas iš kiekio
Argumentas iš kiekio – loginė argumentacijos klaida. Ji daroma remiantis prielaida, kad kuo daugiau žmonių tiki kažkokia idėja, tuo daugiau šansų tai idėjai būti teisingai.
Tai yra klaida, nes teiginio teisingumas ar klaidingumas niekaip nepriklauso nuo to, kiek žmonių juo tiki. Ši klaida daroma su atvirkščia prielaida – kuo teiginys teisingesnis, tuo daugiau žmonių turėtų juo tikėti. Vadinasi, jei kažkuriuo teiginiu tiki labai daug žmonių, greičiausiai jis teisingas. Tačiau jokio loginio ryšio tarp teiginio teisingumo ir tikinčiųjų juo skaičiaus nėra, o iš praktikos žinoma, kad visiškai neteisingomis idėjomis tikėdavo daugybė žmonių. Todėl šis argumentas yra klaida tiek formaliosios logikos, tiek kasdienio gyvenimo ar mokslo požiūriu.
Nuo apeliavimo į mases argumento argumentas iš kiekio skiriasi tuo, kad nėra skirtas paveikti emocijas, sutelkti minią kokiam nors tikslui, iškilti klausytojų akyse ar panašiai. Šiuo argumentu tiesiog teigiama, kad kuo daugiau žmonių kokia nors idėja tiki, tuo ta idėja teisingesnė.
Šaltiniai
Argumentum ad numerum אד נומרום
Universal Media Disc
Panaudojimas
Be to, kad UMD yra pagrindinė PSP žaidimų duomenų laikmena, UMD naudojamas ir filmų bei muzikos įrašymui ir saugojimui. Naudojami H.264/MPEG-4 AVC video ir ATRAC3plus audio formatai.
BBC yra išleidusi kelias TV laidas/serialus UMD diskuose Jungtinėje Karalystėje, tokias kaip „The Office“, „The Mighty Boosh“, „Doctor Who“ ir „Little Britain“.
Taip pat Japonijoje buvo išleista keletas suaugusiems skirtų filmų.
Jaugeliškiai
Jaugeliškiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 0,5 km į pietvakarius nuo Šilų, prie Paberžės upelio ir kelio. Seniūnaitijos centras.
Gyventojai
thumb|left
Sibiro tarybinė enciklopedija
Sibiro tarybinė enciklopedija – enciklopedinis mokslinės informacijos leidinys apie Sibirą, jo geografinę, demografinę, socialinę ir politinę padėtį bei jo žmones.
Sibiro tarybinės enciklopedijos straipsnių pabaigoje nurodomi autoriai.
Apimtis
3 tomai. 1992 ketvirtasis tomas buvo išleistas Niujorke, penktasis – parengtas spaudai (manoma, kad buvo išleistas), tačiau jame tėra straipsnių pavadinimai, trūksta išsamumo.
Leidimas
Leidykla – OGIZ (ОГИЗ).
Vyriausia redaktorė – M. K. Azadovksaja (Азадовская М. К.), kiti – S. A. Alipova (С. А. Алыпова), A. A. Ansona (А. А. Ансона) ir kiti.
Halistė
Halistė arba Karistė (Kariste jõgi) – upė pietvakarių Estijoje, Pernu apskrityje; Navesčio kairysis intakas (Pernu upės baseinas). Prasideda Karksi Nujos apylinkėse. Teka į šiaurės vakarus.
Halistės vidutinis nuolydis – 0,77 m/km.
Buišiai
Buišiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 10 km į pietvakarius nuo Kvėdarnos, prie Šilutės ir Šilalės rajonų ribos. Šalia plento stovi koplytstulpis ir atminimo akmuo 1940–1990 metais nukentėjusiems Buišių, Šakėnų, Stirbiškės, Bumbuliškių kaimų žmonėms. Šis paminklinis ansamblis pastatytas 1993 metais. taip pat kaime, Nognių sodyboje, stovi kryžius paskutiniams Šilalės krašto partizanams – Petrui Oželiui-Jaunučiui ir Feliksui Urbonui-Algirdui.
Oblivion (Bastille daina)
„Oblivion“ – britų grupės „Bastille“ daina iš jų 2013 m. albumo „Bad Blood“. Skaitmeninę jos versiją JK numatyta išleisti 2014 m. rugsėjį kaip aštuntąjį ir paskutinį albumo singlą.
Daina taip pat buvo įtraukta į televizijos serialo „The Vampire Diaries“ seriją 2012 m.
Istorija ir išleidimas
Liepos 15 d. savo koncerte Londono Somerset House grupė patvirtino, kad „Oblivion“ bus kitas singlas iš „Bad Blood“ albumo.
Vaizdo klipas
Dainos vaizdo klipas pirmiausia buvo išleistas pirmadienį, liepos 21 d. MSM Music UK tinklapyje. Šiek tiek vėliau tą pačią dieną jis buvo paskelbtas „Bastille“ Vevo kanale „YouTube“ tinklapyje. Vaizdo klipą režisavo Austin Peters (kuris prieš tai režisavo grupės dainos „Flaws“ vaizdo klipą), o jame pasirodo aktorė Sophie Turner (žinoma dėl savo rolės televizijos seriale „Game of Thrones“). Ji pasirodo žiopčiodama dainos žodžius priešais minią žmonių stebinčių lenktynes.
Gyvi pasirodymai
Pirmąsyk daina buvo atlikta 2012 m. rugsėjį per „iTunes“ festivalį Londone.
Jie taip pat atliko kūrinį gyvai per 2014 m. sausio 25 d. parodytą „Saturday Night Live“ laidą.
Laižuvos herbas
Laižuvos herbas – Laižuvos miestelio ir seniūnijos (Mažeikių rajonas) heraldinis simbolis.
Istorija
Herbas patvirtintas 2008 m. vasario 7 d. Lietuvos prezidento dekretu Nr. 1K‑1252. Etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Nuodingasis pievagrybis
Išvaizda
Kepurėlė yra 5–12 cm skersmens, iš pradžių apvali, vėliau iškili arba paplokščiai iškili, nemėsinga, lygi, balta. Luobelė paprastai lygi, kartais šiek tiek žvynuota. Lakšteliai blankios rožinės, senesnių grybų rausvai rudos, senų šokoladinės rudos spalvos, siauri, tankūs, laisvi. Kotas 5-15 cm ilgio, 1-2,5 cm storio, vienodo storumo, tik pagrindas su gumbeliu, kuris dažniausiai gelsvas, tuščiaviduris, baltas, plikas, kartais net blizgantis, su dvigubu, žvynuotu, storu, gelsvai dėmėtu rinkiu. Aukštai esantis rinkis būna baltas odiškas, apatinė pusė tankiai išvagota griovelių. Trama balta, perpjovus staigiai pagelsta, ypač koto gumbo, stipraus karbolio kvapo. Viršutinė koto dalies trama balta, apatinė pilkai geltona, jai būdingas nemalonus dezinfekcinės priemonės (Karbolio) kvapas, taip pat ji nemalonaus skonio. Sporos tamsiai rudos, 5-7x3-4 μm.
Spalvos kaita: lakšteliai iš pradžių balkšvi, vėliau rausvi ir galiausiai tamsiai rudi arba juodi. Paspaudus luobelė pageltonuoja.
Augavietė
Sezonas: liepa – rugpjūtis.
Apsinuodijimo pavojus
Apsinuodijimo Nuodinguoju pievagrybiu požymiai – vėmimas ir viduriavimas – pasireiškia labai greitai.
Ignalinos rajono savivaldybė
Ignalinos rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje, Utenos apskrityje, pasienyje su Baltarusija. Centras – Ignalina.
Geografija
Ignalinos rajono plotas – 1447 km², tai sudaro 20,8 % Utenos apskrities teritorijos (antras pagal dydį), žemės ūkio paskirties žemė sudaro 52,3 %, miškai – 33,7 %, pelkės – 10,9 %, vandens telkiniai – 7,7 % viso ploto.
Rajone yra aukštų kalvų, tarp kurių aukščiausos – Nevaišių kalnas (288 m) ir Būdakalnis (285 m), taip pat yra žymi kalva Ladakalnis, nuo kurios atsiveria panorama į ežerus. Teka Dysna ir jos intakas Birvėta, eina Dysnos, Žeimenos ir Šventosios vandenskyra. Telkšo 203 ežerai (žr. Ignalinos rajono ežerai, didžiausi – Dysnai, Dringis, Dūkštas, Apvardai, Lūšiai, Baluošas), 1 tvenkinys. Didžiausias miškas – Ažvinčių giria.
Dalis rajono įeina į Aukštaitijos nacionalinį parką.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Švenčionių apskrities 44 apylinkių. 1950–1953 m. rajonas priklausė Vilniaus sričiai. 1957 m. šiek tiek pakeistos ribos. 1959 m. prijungta panaikinto Dūkšto rajono 12 apylinkių ir Dūkštas, 1962 m. – Švenčionių rajono 2 apylinkės. 1975 m. vėl šiek tiek pakeistos ribos. 1977 m. įkurta Sniečkaus miesto tipo gyvenvietė.
1995 m. įsteigta Ignalinos rajono savivaldybė. 2003 m. dalis teritorijos (šiaurinė Rimšės seniūnijos dalis) perduota Visagino savivaldybei. 2009 m. sausio 28 d. savivaldybės tarybos sprendimu Nr. T-396 įsteigtos 47 seniūnaitijos.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Ignalinos rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Ignalinos rajono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
Savivaldybėje yra 12 seniūnijų (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Partnerystės ryšiai
Miestai, su kuriais Ignalinos rajonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Švietimas
Bendrojo lavinimo:
Neformaliojo švietimo:
Kitų steigėjų įsteigtos mokyklos:
Blendė
Blendė – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Variekos, šalia Žindulių pelkės.
Vasario 27
Vardadieniai
Gabija – Gabrielius – Gabrielė – Ginvilas – Fortūnata – Fortunatė – Fortūnatas – Leandras – Livija – Mandravas – Mandravė – Skirmantė.
Sostinės krepšinio lyga
Sostinės krepšinio lygos (GEALAN-SKL) rengiamas Vilniaus krepšinio čempionatas – populiariausias vietinis sporto turnyras Vilniaus mieste. Pirmenybėse kasmet rungtyniauja daugiau nei 110 krepšinio mėgėjų komandų. Pagal pajėgumą ekipos varžosi A, B, C ir D lygose.
Be miesto pirmenybių Sostinės krepšinio lyga dar organizuoja Įmonių lygos, Spring ir Summer čempionatus, o stipriausios miesto komandos kovoja dėl lygos įkūrėjo vardu pavadintos Alekso Makulavičiaus taurės.
Sostinės krepšinio lyga
GEALAN-SKL pirmenybes organizuoja Sostinės krepšinio lyga, įkurta 2017 m. rugpjūčio 28 d. ir tęsianti Vilniaus krepšinio sąjungos organizuoto Vilniaus krepšinio čempionato tradicijas.
Rėmėjai
Pagrindinis turnyro rėmėjas nuo 2016–2017 m. sezono yra Lietuvos ir Vokietijos UAB „Gealan Baltic“, kurios vardu šiuo metu ir vadinasi oficialus SKL čempionatas.
2006 m. pagrindiniu Vilniaus miesto čempionato rėmėju buvo mineralizuotas vanduo „Montavit“, o nuo 2007–2008 m. sezono iki 2012 m. stipriausią sostinės krepšinio lygą remė „Švyturys“ bei prekybos centras IKI. Nuo 2013 m. iki 2016 m. pavasario SKL pagrindine rėmėja buvo AB „Plasta“.
Turnyrų sistema
Sostinės krepšinio lygos organizuojamame A lygos čempionate 2011–2012 m. sezone varžėsi 12 ekipų. Visos jos žaidė vienoje grupėje, dviejų ratų sistema, o aštuonios pajėgiausios komandos pateko į atkrintamąsias varžybas.
Antrojoje pagal pajėgumą lygoje 2011–2012 m. pirmenybėse žaidė dvidešimt trys komandos. Jos buvo suskirstytos į tris grupes, kuriose su varžovėmis žaidė dviejų ratų sistema.
Šešiolika stipriausių komandų pateko į „Top 16“ etapą, likusios tęsė kovą „Išlikimo grupėje“.
Antrajame varžybų etape turnyro dalyvės buvo paskirstytos į du pajėgumo divizionus: „Stipriausiąjį“ ir „Silpnesniųjų“. Pirmajame atsidūrė 36 pajėgiausios ekipos, kurios automatiškai pateko į atkrintamąsias varžybas, o sužaidusios vieną ratą išsidalino vietas reitingo rikiuotėje.
Dėl bilietų į svarbiausias sezono kovas galėjo pakovoti ir „Silpnesiųjų“ diviziono ekipos, kurioms atiteko dar 12 kelialapių į atkrintamąsias.
Istorija
A lyga
C lyga
D lyga
E lyga
Afrikinis šamas
Afrikinis šamas (Clarias gariepinus) – šamų plėšikų šeimai priklausančios žuvys, sugebančios kvėpuoti oru ir vaikščioti sausuma.
Afrikiniai šamai sutinkami visoje Afrikoje, Viduriniuose Rytuose, kur jie natūraliai gyvena gėlo vandens upėse ir ežeruose.
Tai naktinės plėšriosios žuvys. Minta medžiodamos kitas, mažesnes žuvis. Savo ganėtinai didelės burnos dėka šamas gali praryti santykinai didelį grobį – žinoma atvejų, kai šamų aukomis tapdavo vandens paukščiai. Afrikinio šamo galva didelė, iš viršaus plokščia, oda be žvynų, minkšta. Ties burna ši žuvis turi 4 poras ūsų, kuriais jaučiamas skonis ir kvapas.
Afrikinai šamai yra labai gyvybingos žuvys, kurios sugeba išgyventi itin sudėtingomis sąlygomis. Afrikoje, kurioje nuolat kyla sausros ir išdžiūsta upės bei ežerai, šios žuvys išlipa į krantą ir sausuma nukeliauja į kitus vandens telkinius, esančius iki 4 km atstumu. Jos geba ropoti sausu paviršiumi, kas leidžia išgyventi pasišalinant iš džiūstančių vandens telkinių, sugeba ilgą laiką tarp lietaus sezonų gyventi sekliame negilių vandens telkinių purve.
Pramoninis auginimas
Afrikinis šamas yra plačiai žinoma rūšis, kaip galima auginti uždarose patalpose, panaudojant moderniąsias akvakultūros technologijas. Tinka intensyviai auginti uždaroje vandens cirkuliacijos sistemoje dėl savo ypatingų savybių: gero skonio, mažo kaulingumo, greito augimo, atsparumo ligoms, nereikalavimo ypatingų auginimo sąlygų, omega3 riebalų rūgščių gausos. Jų auginimas greitai atsiperka dėl jų spartaus augimo – viskas, ko reikia, tai tam tikros temperatūros palaikymas, tam tikras apšvietimas bei teisingas maitinimas. Palyginus su europiniu šamu, afrikinis turi mažiau riebalų, jo mėsa tamsesnė, sudėtyje yra daug baltymų, beveik nesijaučia specifinio žuvies kvapo. Šią žuvį galima kepti, virti, rūkyti, o Vokietijoje netgi gaminamos delikatesinės dešrelės iš šamo mėsos.
Per metus 1 kubiniame metre vandens galima išauginti iki 1 t afrikinių šamų. Iki prekinio 1 kg dydžio išauga per 7 - 9 mėn. Kadangi savo prigimti yra plėšrūnai, gana anksti ir net nelabai skiriantis dydžiu, esant maisto trūkumui, pasireiškia kanibalizmas.
Vytautas Juozapaitis (1936)
Vytautas Juozapaitis (g. 1936 m. gruodžio 3 d. Pykuoliuose, Šiaulių valsčius) – Lietuvos kompozitorius, dirigentas.
Biografija
Lankė Daušiškių pradžios ir Aukštelkės septynmetę mokyklą (abi Šiaulių raj.). 1953–1957 m. mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (metus dėst. A. Tarvydo akordeono klasėje, o likusį laiką dėst. Bronės Beganskaitės choro dirigavimo klasėje). 1957–1962 m. choro dirigavimą studijavo LSSR konservatorijoje (vyr. dėst. Juozo Barausko klasė), vadovavo Vilniaus miesto mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams. Baigęs studijas, trumpai dėstė Šiaulių pedagoginiame institute. 1962 m. pabaigoje grįžo į Vilnių ir pradėjo dirbti Lietuvos radijo ir televizijos komiteto Muzikos redakcijos redaktoriumi, vėliau garso režisieriumi. 1964–1969 m. LSSR konservatorijoje studijavo kompoziciją (doc. Juliaus Juzeliūno klasė). 1970 m. priimtas į Lietuvos kompozitorių sąjungą.
1969 m. rudenį V. Juozapaitis įkūrė Lietuvos radijo ir televizijos instrumentinį-vokalinį ansamblį „Armonika“ ir iki 1978 m. jai kūrybingai vadovavo (pats ansamblyje grojo armonika). Su ansambliu daug koncertavo Lietuvoje, taip pat Baltarusijoje, Rusijoje, Lenkijoje, Čekoslovakijoje, Vokietijoje. Su vokaliniais ansambliais ir solistais „Armonika“ padarė daug fondinių įrašų Lietuvos radijui, išleido tris plokšteles. Įrašų ir koncertų programose dominavo paties vadovo sukomponuoti įvairūs kūriniai.
Prasidėjus Atgimimui, iš LSSR konservatorijos pedagogų ir kitų miesto atlikėjų subūrė naują vokalinį-instrumentinį ansamblį „Laduto“. Su juo irgi daug koncertavo Lietuvoje, taip pat Vokietijoje ir Estijoje. Su įvairiais atlikėjais nuolat koncertuoja savo šalyje, koncertavo Lenkijoje – Seinų ir Punsko lietuviams. Paminėtinos koncertų programos A. Vienažindžio „Tada aš laimingas“, A. Baranausko „Dievo rykštė ir malonė“, „…Ir juokiamės pro ašaras“ ir kt.
V. Juozapaitis žinomas kompozitorius, sukūrė daug instrumentinių ir vokalinių kūrinių. Tai 5 simfonijos, 7 styginių kvartetai, sonatos ir koncertai įvairiems instrumentams, kūriniai pučiamųjų ir liaudies instrumentų orkestrams bei ansambliams, kompozicijos atskiriems instrumentams, muzika vaikams. Kompozitorius sukūrė nemažai solo ir choro dainų, oratorijas „Žemė. Žmogus. Tėvynė“ ir „Tu, ąžuole, tu, vėtralauži“, dainų ciklus chorams „Dangus toksai aukštas“ ir „Trys psalmės“, vokalinius ciklus balsui ir fortepijonui „Gyvulėlių skraidymas“, „Nuostabus dalykas – gyventi“, „Keturios akvarelės“, „Žvelgiu į dangų“, „Prisikėlė tėvynė“, „Mano senelio pasakos“, operą „Čičinskas“. Parengė ir išleido Antano Baranausko kūrybos rinktinę „Artojų giesmės šventos“ (1995 m.), sukomponavo Martyno Mažvydo 1547 m. išleistoje pirmojoje lietuviškoje knygoje „CATECHISMUSA prasty szadei“ paskelbtas melodijas „PRADESTYSE giesmės šventos“. Pirmą kartą šios giesmės atliktos 1996 m. birželio 23 d. Šiaulių Šv. Petro ir Povilo bažnyčioje, o 1997 m. išleista ir audiokasetė.
V. Juozapaitis dirba ir visuomeninį darbą. Padeda organizuoti dainų šventes ir kitus kultūrinius renginius. Buvo 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinių dainų švenčių, taip pat ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje liaudiškų kapelų vyr. dirigentas. Dainų šventėse ir kituose kultūriniuose renginiuose dirigavo ne tik Vilniuje, bet ir Kaune, Kėdainiuose, Trakuose, Tauragėje. 1986 m. kompozitoriui suteiktas nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas, jis apdovanotas Stasio Šimkaus, Jono Švedo, Juozo Naujalio ir kitokiomis premijomis. Jo brolis Jurgis Juozapaitis irgi žinomas kompozitorius.
Airijos futbolo varžybos 1936–1937 m.
Airijos futbolo varžybos 1936–1937 m.
1936–1937 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
1440 m.
1440 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Theodor Gebre Selassie
Teodoras Gebre Selasis (Theodor Gebre Selassie; g. 1986 m. gruodžio 2 d.) – etiopų kilmės Čekijos futbolininkas, gynėjas.
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo Jihlavos „Vysočina“ klube.
Sezoną praleido Prahos „Slavia“ kklube, bet ten nebuvo pagrindinis žaidėjas.
2012 m. birželio 22 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Vokietijos Brėmeno „Werder“ klubu.
2021 m. grįžo į Čekiją ir rungtyniavo FC Slovan Liberec.
Rinktinė
2011 m. debiutavo Čekijos rinktinėje. Jis tapo pirmuoju juodaodžiu Čekijos rinktinės žaidėju.
Barsukinė (Šilalė)
Barsukinė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Tenenių. Kaimas iš visų pusių apsuptas Barsukinės miško.
Kerelių piliakalnis
Kerẽlių piliakalnis – piliakalnis (A532K1P) ir gyvenvietė (A532K2P) Kupiškio rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Kerelių (Skapiškio seniūnija) kaimo, Kupos kairiajame krante.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Kupos kairiajame krante esančioje pelkėmis apjuostoje atskiroje kalvoje. Datuojamas I tūkst. pr. m. e. antrąja puse – II tūkst. pradžia. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 30x19 m dydžio. Šiaurės vakaruose papėdėje 1,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos, 2 žalvarinės apyrankės.
Kalnų gamtinis rezervatas
Kalnų gamtinis rezervatas – saugoma gamtos teritorija Vilniuje, Naujosios Vilnios seniūnijoje, Pavilnių regioniniame parke. Apima plotą tarp Aukštojo Pavilnio pietuose ir rytuose, Ribiškių vakaruose ir Vilniaus–Naujosios Vilnios geležinkelio linijos šiaurėje. Įsteigtas 1998 m. gruodžio 10 d. ir skirtas išsaugoti tam tikru požiūriu natūraliausią Pavilnių regioninio parko gamtinę ekosistemą, apimančią raiškią šaltiniuotų erozinių vėduoklių ir atragių zoną (Rasų-Ribiškių kalvynas) su eglynų bei ąžuolynų bendrijomis, gausia smulkiųjų žinduolių ir drugių fauna.
Kerelių piliakalnis
Piliakalnis
Apatinis sluoksnio horizontas datuojamas I tūkst. pr. m. e. antrąja puse – pirmaisiais amžiais po Kr. Sudegus statiniams ir užtvarai, aikštelėje supiltas žvyro – smėlio sluoksnis ir pastatyti nauji pastatai, aikštelės viduryje – geležies lydymo krosnelė. Pastatų vietose rasta geležinių smeigtukų, sagčių, adatų, peilių-pjautuvėlių, vedega (įnagis naudojamas vientisam medžiui skobti), skiltuvas, žalvarinė apyrankė, molinis verpstukas, svorelis, brūkšniuota, lygi ir grublėta keramika. Šis sluoksnis datuojamas III–V a.
Kalnų gamtinis rezervatas
Kalnų gamtiniame rezervate (vienas mažiausių Lietuvoje) auga tamsūs eglynai su išretėjusia žoline danga, sutinkama nemažai paprastųjų ąžuolų, klevų, liepų ir drebulių, pasitaiko ąžuolynų fragmentų, taip pat baltalksnių ir juodalksnių medynų. Plačialapių medžių ir eglynų bendrijose gausu smulkiųjų žinduolių bei drugių rūšių.
Kerelių piliakalnis
Piliakalnis
Vėliau piliakalnis įtvirtintas pylimais, jame įvairiose vietose vėl pastatyti pastatai. Šiame sluoksnyje rasti geležiniai peiliai, pentinis siauraašmenis kirvis, pjautuvėliai, ylos, geležinis įtveriamasis ietigalis, žalvariniai kabučiai, įvijos, grublėta, lygi ir gludinta keramika. Radiniai datuojami VI a.
Archeologiniai tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1984–1986 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, tyrimų vadovai Vytautas Daugudis, Elena Grigalavičienė. miniatiūra|251x251px|Kerelių piliakalnis Piliakalnio aikštelėje ištyrus 568 m² plotą rastas iki 2 m storio kultūrinis sluoksnis su 3 horizontais. Jame rasta akmeninių grindinių, medinių gynybinių įtvirtinimų, stačiakampių ir apskrito plano gyvenamųjų ir ūkinių pastatų liekanų, židinių, lipdytos brūkšniuotu, lygiu, grublėtu ir gludintu paviršiumi keramikos, akmeninių pentinių kirvių su skyle kotui fragmentų, kirvių apvalia pentimi, kaulinių ylų, grandukų, adiklių, strėlių antgalių, ietigalių, smeigtukų, žalvariniai kabutis, sagtelė, apyrankė, lankinė segė, kryžiaus pavidalo dirbinys ir geležinių lenktų ir tiesių peilių, smeigtukų, ylų, apkalų, adatų, smaigalių, vedegų, kirvių, pjautuvėlių, ietigalių. Rasta geležies lydymo krosnelė, molinių tiglių, suanglėjusių grūdų ir stiklinių papuošalų. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Piliakalnio apsauga
1997 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 23825), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu. 2018 m. įtrauktas į Kupiškio rajono lankytinų vietų sąrašą.
Pavilionys (Pašilaičiai)
XX a. pab. – XXI a. pr. Pavilionyse pastatytas didelis daugiaaukščių pastatų kvartalas, pavadintas Perkūnkiemiu. Senojo kaimo liekanos išlikusios Edinburgo gatvėje ir prie Ukmergės plento.
thumb|left|Perkūnkiemio reginys 2022 m. thumb|left|Perkūnkiemio g. thumb|left|Pavilnionių gatvė
Pavilionis aptarnauja 5, 32, 52 ir 87 maršrutų miesto autobusai, netoliese yra Skalvių žiedas.
Istorija
Miesto dalis sudaryta prijungus Buivydiškių apylinkei priklausiusį kaimą. Kita Pavilionių dalis Fabijoniškių seniūnijoje sudaryta prijungus Avižienių apylinkės kaimą.
Leonardas Kairiūkštis
Leonardas Kairiūkštis (1928 m. gruodžio 28 d. Papiškiuose, Panemunio valsčiuje – 2021 m. liepos 15 d. Kaune ) – Lietuvos miškininkas, akademikas.
Biografija
Brolis Klemensas Kairiūkštis.
Mokėsi Čedasų pradžios mokykloje, Pandėlio progimnazijoje, 1947 m. baigė Rokiškio gimnaziją. 1952 m. su pagyrimu baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų fakultetą.
1956–1984 m. ir nuo 1988 m. Lietuvos miškų instituto bendradarbis, 1956–1957 m. Miško biologijos ir miškininkystės laboratorijos vedėjas, 1958–1969 m. instituto direktoriaus pavaduotojas, 1970–1984 m. ir 1988–1992 m. direktorius, 1992–1997 m. Ekologijos ir miškininkystės laboratorijos vedėjas. 1967 m. žemės ūkio mokslų daktaras. 1970 m. profesorius. 1972–1984 m. dar ir LSSR mokslų akademijos Chemijos ir biologijos mokslų skyriaus akademikas sekretorius. 1984–1987 m. dirbo Tarptautiniame taikomosios sisteminės analizės institute (Austrija).
Nuo 1972 m. LSSR MA tikrasis narys. Nuo 2011 m. – narys emeritas. 1997 m. Švedijos karališkosios žemės ir miškų ūkio mokslų akademijos užsienio narys, 1998 m. Petro mokslų ir menų akademijos Sankt Peterburge tikrasis narys.
Veikla
Mokslinių tyrimų sritys – miškotyra, ekolologinė ir ūkinė klasifikacija. Parengė efektyvių mišriųjų medynų ugdymo būdų ir etaloninio miško formavimo modelių, sukūrė mišriųjų miškų formavimo teoriją, atrankinių kirtimų sistemą ir produktyviausio miško teoriją, už kurią gavo Europos miškininkystės W. L. Pfeilio premiją ir (su kitais) Lietuvos nacionalinę (mokslo) premiją. 1977–1983 m. keturių išradimų autorius. 1989–1995 m. žurnalo „Miškininkystė“ redaktorius.
Vilka
Vilka – upė Lietuvoje, Tauragės rajone ir Pagėgių savivaldybėje; dešinysis Gėgės intakas, įteka į ją 14,9 km nuo jos žiočių, prie Plaškių; Nemuno mažųjų intakų baseinas. Ištakos į Vaitiškės kaime, prie krašto kelio 199. Teka pietvakarių kryptimi. Kulmenų kaime prie Vilkos stūkso Kreivėnų (Kulmenų) piliakalnis. Upę dusyk kerta geležinkelio linija Radviliškis – Pagėgiai, bei kartą – Pagėgių – Klaipėdos geležinkelis, prie Anužių Vilką kerta krašto kelias.
Intakai:
Upės vidutinis nuolydis – 83 cm/km.
Istorija
Vilka (Wilke) minima XIV a. kryžiuočių kelių aprašymuose. Upėvardis kilo nuo gyvūno pavadinimo vilkas, vilkė.
Pečiukai
Pečiukai – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurės vakarus nuo miesto centro, kairiajame Neries krante piečiau Liepynės, prie kelio. Prateka ir Nerin įteka Antavilio upelis, jis Pečiukuose patvenktas. Kolektyviniai sodai (sudaro dvi sodų bendrijos: Konservatorijos sodai ir Lakštingalų sodai). Pietinėje Pečiukų dalyje įsikūrusi Liepynės girininkija (Nemenčinės MU). Šiaurėje Pečiukai ribojasi su Laurų sodais, pietuose – su Karačiūnais. ‎
Pečiukus aptarnauja 17 nr. autobusas (Šilo st.).
Istorija
Dabartinių Pečiukų vietoje, prie Antavilio ir Neries santakos, buvo Antavilio viensėdis (Антовилькiй). 1748 m. minimas Antavilio keltas per Nerį, matyt, irgi buvo šitoje vietoje.
Soma (departamentas)
Soma  – Prancūzijos departamentas šalies šiaurėje, Aukštutinės Prancūzijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Amjenas.
Departamente 4 apskritys, 46 kantonai ir 783 komunos. Plotas – 6170 km².
Istorija
Įsteigtas Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais ir apėmė dalį Pikardijos provincijos.
Istorijoje žinomas 1916 m. Somos mūšis.
Lietuvių katalikių moterų draugija
Lietuvių katalikių moterų draugija – visuomeninė moterų organizacija.
Anglijos futbolo varžybos 1909–1910 m.
Anglijos futbolo varžybos 1909–1910 m.
Lietuvių katalikių moterų draugija
Draugijos įkūrimas
1907 m. pirmojo lietuvių moterų suvažiavimo metu nuspręsta įkurti bendrą Lietuvių moterų sąjungą. Deja, nepavykus katalikiškų ir liberalių pažiūrų moterims susitarti, 1908 m. Kaune įkurta atskira Lietuvių katalikių moterų draugija (LKMD).
Soma (departamentas)
Geografija
Departamentą supa – Pa de Kalės, Šiaurės, Esno, Uazos, Pajūrio Marnos departamentai ir La Manšo sąsiauris.
Lietuvių katalikių moterų draugija
Draugijos įkūrimas
1908 m. kovo 21 d. užregistruoti LKMD įstatai. Draugijos tikslu įvardinta „Suvienyti lietuves katalikes moteris bendram kultūriškai - visuomeniškam darbui dėl moterų apšvietimo, doros ir ekonomiškos jų gerovės pakėlimo; išrišti moterų klausimą pagal katalikų Bažnyčios mokslą”. Balandžio 26 d. įvyko steigiamasis Draugijos susirinkimas. Į pirmąją valdybą išrinktos: E. Vaitkevičienė, Jadvyga Stanelytė, V. Lebkauskienė, Teresė Kubilinskaitė, M. Rabašauskienė, Jankauskaitė, M. Račkauskienė, O. Paliulytė.
1908 m. LKMD įkūrė Mergaičių amatų ir namų ūkio vedimo mokyklą, kurioje iki karo išsilavinimą įgijo apie 200 merginų.
Nuo 1910 m. LKMD leido laikraštį „Lietuvaitė“, kurio nominalia redaktore buvo Teresė Kubilinskaitė, bet prie leidybos daug prisidėjo ir kunigas Povilas Januševičius.
Iki Pirmojo pasaulinio karo draugijos skyriai įsikūrė Vabalninke, Marijampolėje, Lioliuose, Mosėdyje, Nemunėlio Radviliškyje, Biržuose, Šėtoje, Troškūnuose, Linkuvoje.
Pasaulinio karo metai
Pirmojo pasaulinio karo metais Draugijos įstaigos buvo nusiaubtos. Mokykloje apgyvendinti vokiečių kareiviai, įranga sunaikinta. Vokiečių okupacijos metais visuomeniškai veikti buvo beveik neįmanoma, nes jau nuo 7 valandos vakaro gatvėje negalima buvo pasirodyti.
1917 m. vasarą pas kunigą Povilą Januševičių susirinkusios moterys: Konstancija Jakovickienė, Šliūpienė (Roko Šliūpo žmona), Jadvyga Naujalytė (būsimoji Dailidienė, Juozo Naujalio duktė), Jankauskienė bei Pranciška Pikčilingienė tarėsi kaip atgaivinti draugijos veiklą.
1917 m. draugijos prašymu iš vokiečių okupacinės valždios gautas Karmėlavos dvaras, kur planuota įsteigti mergaičių žemės ūkio mokyklą, kuri ir įsteigta 1918 m.
Nepriklausomoje Lietuvoje
Nė viena moteris nebuvo pakviesta į Vilniuje sušauktą lietuvių konferenciją, todėl ir išrinktoje Lietuvos Taryboje nebuvo nė vienos moters, dėl to nebuvo nei vienos moters parašo ir po Vasario 16 d. nepriklausomybės deklaracijos. Tokį valstybiniu lygiu moterų ignoravimą aktyvios moterys suprato kaip moterų pažeminimą. 1918 m. vasario 17 d. Kaune vykusiame LKMD visuotiniame susirinkime pasakyta feministinių kalbų ir priimta rezoliucija, kurioje reikalauta, kad į Lietuvos Tarybą kooptavimo keliu būtų pakviestos ir moterys. Ši rezoliucija įteikta Lietuvos Tarybai. 1918 m. liepos mėn. vietoj sustabdytos „Lietuvaitės“ pradėjo eiti „Moterų balsas“ (redaktorė Zuzana Čalkytė), bet laikraštėlis nebuvo toks geras kaip prieš tai buvęs ir po kelių numerių iš vis nustojo ėjęs. 1920 m. pačioje pabaigoje pasirodė pirmasis mėnesinio laikraščio „Moteris“ numeris, kurio pirmieji numeriai buvo redaguojami Stefanijos Paliulytės-Ladigienės, vėliau – Magdalenos Galdikienės. Šis laikraštis ėjo iki pat 1940 m.
Draugija įsteigė ir daugiau žemės ūkio mokyklų mergaitėms. Rietave mokykla įsteigta 1925 m., Balbieriškyje – 1926 m., Vabalninke – 1924 m., o 1930 m. persikrausčiusi į Salamiesčio dvarą.
1929 m. įkandin įkurtos Mergaičių bičiulių draugijos, įsteigta ir LKMD mergaičių globos sekcija. Šioms dviem panašioms organizacijoms pasidalinus darbą, 1930 m. katalikės įsteigė darbo paieškos tarpininkavimo biurą, o 1931 m. – darbo namus, kuriuose galėjo apsistoti į miestą atvykusios darbo ieškančios merginos.
1932 m. Draugijos Motinos ir vaiko globos sekcijos iniciatyva įsteigti Motinos ir vaiko globos namai Žaliakalnyje, kur buvo priimamos paskutiniais nėštumo menėsiais vyrų paliktos moterys. Nuo 1933 m. šiems namams Vidaus reikalų ministerija skyrė lėšų.
Soma (departamentas)
Geografija
Svarbiausios upės – Soma, Uaza.
Ekonomika
Vyrauja žemės ūkis, grūdų, daržovių auginimas.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Marselis Deneu, Danielis Dubua ir Pjeras Martenas, išrinkti 2004 m.), Atstovų rūmuose – 6 departamento atstovai.
Generalinę tarybą sudaro 46 nariai, renkami kas treji metai šešerių metų kadencijai. Generalinės tarybos pirmininkas Danielis Dubua. Prefektas nuo 2004 m. Mišelis Sapenas.
1823–1826 m. prefektu buvo Ervė de Tokvilis, karaliaus adjutantas, 1934–1936 m. – Žanas Mulenas.
Metos departamentas
Meta  – departamentas Kolumbijos centrinėje dalyje. Administracinis centras – Viljavisensijas.
Geografija
Vakariniu departamento pakraščiu driekiasi Rytinė Kordiljera, iškylanti virš 4000 m. Su ja lygiagrečiai driekiasi La Makarenos aukštuma. Likusią Metos departamento dalį užima plynos Los Llanos lygumos, nesiekiančios nė 200 m aukščio. Klimatas drėgnas ir karštas. Vidutinė metinė temperatūra svyruoja apie 27 °C. Departamentą kerta (daugiausia rytų link) gausus upių tinklas. Svarbiausios upės: Meta, Guajaberas, Guajuriba, Ariari ir kt. Yra 4 nacionaliniai parkai.
Viljavisensijuje gyvena beveik pusė departamento gyventojų.
Ekonomika
Auginami ryžiai, kukurūzai, bananai, sorgai.
Kaušanka
Kaušanka – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Aklojo Ežero, miškų apsuptyje, prie kelio. Praeina geležinkelis į durpyną.
miniatiūra|220px|left|Senoji pašto stotis miniatiūra|220px|left|Koplytėlė
1441 m.
Mirtys
Nedatuota
Andoros parapijos
350px|thumb|Andoros parapijų žemėlapis Andora suskirstyta į 7 parapijas (, vienaskaita – parròquia). Dar visai neseniai Andoroje buvo 6 parapijos, septintoji Eskaldeso-Engrodanio parapija buvo įkurta 1978 m.
Kai kurios parapijos suskirstytos į smulkesnius vienetus. Ordino, La Masanos ir Sant Chulija de Lorijos parapijos suskirstytos į quarts (ketvirčiai), o Kaniljo parapija į 10 rajonų (veïnats). Jie paprastai sutampa su kaimais, kurie yra visose parapijose.
Kiekviena parapija turi savo išrinktą merą, kuris atlieka simbolinę reikšmę vietinėje vyriausybėje, vadinamoje comú.
100 geriausių Formulės 1 lenktynininkų (knyga)
thumb|right|200px|Knygos viršelis
Visų laikų geriausiuoju A. Henris laiko nė vieno „Formulės-1“ čempiono titulo taip ir neiškovojusį Sterlingą Mosą, o daugkartinį pasaulio čempioną Michaelį Šumacherį laiko nevertu pirmojo geriausiųjų dešimtuko.
A. Henris tikina, kad vertindamas lenktynininkus, atsižvelgia ne vien į jų talentą, bet ir į tai, kaip jie elgėsi trasoje. Žurnalisto įsitikinimu, M. Šumacherio karjerą suteršė ne vienas, jo žodžiais, nesportiškas poelgis lenktynių įkarštyje.
Iš 2008 m. „Formulėje-1“ lenktyniavusių A. Henris geriausiai vertino Kimi Raikkoneną, už jo seka Luisas Hamiltonas, Fernando Alonso, Davidas Coulthardas, Felipe Massa ir kiti.
Blidakiai
Blidakiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kulių.
Džersiai
Džersiai – pieninių galvijų veislė išvesta Didžiojoje Britanijoje, Džersio saloje. Džersiai yra viena seniausių ir populiariausių veislių. Grynuoju veisimu Džersių veislės galvijai veisiami jau šešis šimtus metų. Veislė žinoma Anglijoje nuo 1771 m., ji buvo vertinama pieno ir sviesto gamyboje.
Džersių veislės galvijai pasižymi pieniniams galvijams tipingu eksterjeru. Karvės, sveriančios apie 400 kg, produkuoja pieno daugiau, negu kitų veislių tokio pat svorio karvės. Karvių svoris 360–550 kg, bulių 540–820 kg, bet tinkamiausi yra vidutinio svorio galvijai. Nors karvės gana smulkios, jos lengvai veršiuojasi ir gali būti kryžminamos su stambesnių mėsinių veislių buliais. Džersių veislės galvijams būdinga šviesiai rusva spalva, nors spalva gali įvairuoti nuo beveik pilkšvos iki pilkai ar rudai juodos. Danų tyrimo duomenimis, Džersiai linkę mažiau sirgti negu kitų pieninių veislių galvijai.
Į Lietuvą šios veislės galvijai buvo įvežti 1965 m., tačiau išnyko. Pakartotinai įvežti 2005–2006 m. Lietuvoje buvo 49 Džersių veislės karvės. Vidutiniškai iš Džersių karvės buvo primelžta po 6126 kg 5,98 % riebumo ir 4,08 % baltymingumo pieno.
Vanaginės geomorfologinis draustinis
Vanaginės geomorfologinis draustinis – valstybinės reikšmės saugoma gamtos teritorija Vilniaus rajone, Riešės seniūnijoje. Draustinis yra Vanaginės miške, į vakarus nuo Vanaginės gyvenvietės, šalia šiaurinės Vilniaus ribos. Įsteigtas 1992 m. siekiant išsaugoti senąjį moreninį reljefą Aukštaičių aukštumoje.
Būdingas kalvotas paviršius. Draustinyje veši seni, brandūs ąžuolynai. Yra tarybinės karinės bazės liekanos.
Virginija Junevičienė-Kacinkevičiūtė
Biografija
Nuo 1973 rudens Marijampolės rajoninių kultūros namų metodininkė. 1973–1976 Kalvarijos zoninių kultūros namų mišriojo choro vadovė – parengė 1975 respublikinei dainų šventei.
Vanaginės geomorfologinis draustinis
Dalis draustinio turi tarptautinį buveinių apsaugos statusą.
Virginija Junevičienė-Kacinkevičiūtė
Biografija
Nuo 1974 Marijampolės miesto profsąjungų mišriojo choro vadovė. Su juo dalyvavo 1975 respublikinėje dainų šventėje, prizinių vietų pelnė chorų apžiūrose ir konkursuose.
Klaipėdos duona
thumb|Skulptūra prie „Klaipėdos duonos“ įmonės, Šilutės pl. 31, [[Klaipėda]]
Bendrovės „Klaipėdos duona“ – kepykla, įkurta 1977 m.
Virginija Junevičienė-Kacinkevičiūtė
Biografija
Nuo 1974 Marijampolės kultūros mokyklos (nuo 1986 rudens pedagoginės mokyklos) choro dirigavimo ir kitų muzikos disciplinų dėstytoja, 1978–1981 moksleivių choro studijos vadovė – jį parengė 1980 respublikinei dainų šventei ir konkursui. Kurį laiką vadovavo Marijampolės žemės ūkio technikumo vyrų vokaliniam ansambliui „Sūduvietis“ – respublikinių konkursų „Sidabriniai balsai" laureatas. 1985 respublikinei dainų šventei ir 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei parengė Marijampolės žemės ūkio profsąjungų vyrų chorą, šiai 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei dar ir autoremonto gamyklos vyrų chorą ir rajoninių kultūros namų moterų chorą. 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei kartu su J. Joniku parengė Marijampolės rajono kultūros centro vyrų chorą. 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei pedagogė parengė Marijampolės aukštesniosios pedagogikos mokyklos jaunimo mišrųjį chorą.
Klaipėdos duona
Mechanizuota kepykla Klaipėdoje veikė jau 1832 m. Šiuo metu bendrovėje kepama apie 180 rūšių kepinių. Duonos iškepama 30 rūšių, 80 – įvairių duonos, pyrago, konditerijos gaminių. Per metus pagaminama apie 15 000 t produkcijos. Bendrovėje dirba per 400 darbuotojų. Dirbama pagal įdiegtą kokybės vadybos sistemą ISO 9001:2008.
Virginija Junevičienė-Kacinkevičiūtė
Biografija
V. Junevičienė itin ryškių meninių laimėjimų pasiekė su Marijampolės rajoninių kultūros namų mišriuoju choru „Suvalkija“ (1983), kuriam vadovauja nuo 1974 metų. Choras yra išmokęs daug įvairių kūrinių, kelis šimtus koncertų surengęs Lietuvoje, dainavęs Baltarusijoje, Ukrainoje, Vokietijoje, Čekoslovakijoje, Lenkijoje, Vengrijoje, Suomijoje, Latvijoje ir Kuboje, dalyvavęs tarptautiniuose chorų festivaliuose Estijoje, Vengrijoje, Danijoje, Anglijoje ir Vokietijoje. „Suvalkija“ 1975, 1980 ir 1985 respublikinių dainų švenčių konkursų laureatė, J. Naujalio mišriųjų chorų konkurso laureatė, 1990 Lietuvos tautinės dainų šventės ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dalyvė – gerai pasirodė ir konkurse. „Suvalkija“ parengta ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Net du chorus dirigentė paruošė 1995 Baltijos ir Siaurės šalių dainų šventei Rygoje (Latvija), o „Suvalkijos“ chorą 1997 analogiškai dainų šventei Gotlande (Švedija). V. Junevičienė yra Marijampolės rajono dainų švenčių vyr. dirigentė ir dirigentė, dainos mylėtojų klubo „Suvalkija" vadovė, domisi integruoto būsimųjų mokytojų muzikinio ugdymo klausimais, parašė muzikinio ugdymo programų.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Raudna
Raudna  – upė pietvakarių Estijoje, Viljandžio ir Pernu apskrityse; Halistės dešinysis intakas (Pernu upės baseinas). Išteka iš Viljandžio ežero, teka į šiaurės rytus miškingomis ir pelkėtomis vietovėmis.
Didžiausi intakai: Lemjegis (dešinieji), Kepu, Terama, Sinialiku (kairieji).
Gečialaukis (ežeras)
Gečialaukis – mažas ežerėlis Lietuvoje, Alytaus rajone, 8 km į pietus nuo Alytaus. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,09 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 116,1 km. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – plyti virš 2 ha dydžio pelkė. Aplink pelkę driekiasi pievos, iš pietų prieina Einorų miškas. Pietiniu pelkės pakraščiu prateka Tverktos upė (Nemuno intakas). Šalia įsikūręs Gečialaukio kaimas.
FK Granit Mikaševiči
FK Granit Mikaševiči – Baltarusijos futbolo klubas iš Mikaševičų.
Istorija
Klubas įkurtas 1978 m. Kurį laiką vadinosi FK Mikaševiči. Yra dalyvavęs elito diviziono kovose, bet elite neįsitvirtino.
2021 m. klubas turėjo žaisti Pirmoje lygoje, tačiau susidūrė su finansiniais nepritekliais ir pasitraukė iš pirmenybių prieš jų pradžią.
Degimai (Šilalė)
Degimai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Pajūralio, 1 km į šiaurę nuo dešiniojo Stigrės kranto. Kaimą supa Stirėnų miškas ir miškas Žaliosios.
Alanta (Nevėžis)
Alanta – upė Lietuvoje, Panevėžio rajone; Nevėžio kairysis intakas. Prasideda į pietvakarius nuo Šilų, netoli Anykščių rajono ribos. Teka į šiaurę. Vidurupyje teka Jotainių miško rytiniu pakraščiu. Įteka į Nevėžį 155 km nuo jo žiočių, ties Tautkūnais.
Intakai: Bikilys, Gariava (dešinieji).
Upės pavadinimas kildinamas iš šaknies al- (alėti = „tekėti, varvėti“).
Vikipedijos logotipas
thumb|right|250px|[[Lietuviška Vikipedija|Lietuviškos Vikipedijos emblema]] Vikipedijos emblemą sudaro iš dėlionės detalių sudėtas gaublys. Kiekvienoje detalėje yra įvairių rašto sistemų simbolis, o viršutinė gaublio dalis palikta neužbaigta – tai simbolizuoja natūralų enciklopedijos neužbaigtumą, galimybę pridėti kalbas ir straipsnius.
Po gaubliu yra vietine kalba parašytas Vikipedijos pavadinimas, o dar žemiau „laisvoji enciklopedija“ atvirojo kodo Linux Libertine šriftu.
Šią emblemą sukūrė 17-metis enciklopedijos naudotojas Paul Stansifer, kuris 2003 m. laimėjo emblemos konkurse. Vėliau emblema buvo šiek tiek koreguota bei ištaisytos tam tikros klaidos.
Logotipo dizainas
Kiekvienoje dėlionės detalėje yra atskiras simbolis ar raidė, simbolizuojantys Vikipedijos kalbų įvairumą. Beveik kiekvienas simbolis atskiroje kalboje reiškia raidę V, kuria prasideda Vikipedijos pavadinimas
Windows 8
Windows 8 operacinėje sistemoje, palyginti su ankstesnėmis Windows versijomis, yra nemažai pakeitimų, daugiausia orientuotų į patogesnį naudojimąsi mobiliuosiuose įrenginiuose (pvz., planšetiniuose kompiuteriuose), taip siekiant sėkmingiau konkuruoti su Android bei iOS operacinėmis sistemomis.
Ši operacinė sistema turi naują lietimui pritaikytą naudotojo sąsają, paremtą „Metro“ dizaino principais. „Start“ meniu pakeistas „Start screen“ su keturkampėmis dinamiškai atnaujinamomis plytelėmis, kurios ženklina vieną ar kitą programą. „Start screen“ pakeitė ankstesnėse Windows versijose buvusį „Start“ meniu. Windows 8 darbalaukis nedaug tesiskiria nuo Windows 7, tik nėra „Start“ mygtuko, „Aero“ naudotojo sąsajos elementų.
2013 m. spalio 17 d. kompanija išleido naująją Windows 8 versiją Windows 8.1. Joje atsirado įvairių 8 versijos patobulinimų, atsižvelgus į vartotojų ir kūrėjų kritiką.
Puno departamentas
Puno departamentas  – departamentas Peru pietinėje dalyje. Ribojasi su Madre de Dioso departamentu šiaurėje, su Bolivija rytuose, su Taknos ir Mokegvos departamentais pietuose, su Arekipos departamentu pietvakariuose ir su Kusko departamentu vakaruose. Administracinis centras – Punas.
Istorija
Seniausi žmogaus paminklai Pune yra Kiakos petroglifai. Jie siejami su Amazonijos kultūromis. Nuo II a. pr. m. e. iki IV a. m. e. Puno kraštas buvo Pukaros kultūros centras, ženkliai veikiamas Tihuanako. Vėliau čia klestėjo įvairios aimarų valstybės. Valdant Pačakutekui, kraštą užkariavo inkai. Kolonijiniais laikais Puno kraštas buvo svarbi aukso gavybos sritis. Puno departamentas sudarytas 1822 m.
Geografija
thumb|left|240px|Čulpa prie Umajo ežero (Siljustanis) Didžiąją dalį (~70 %) departamento ploto užima Andų aukštikalnės (Altiplanas, Apolobambos, Karabajos, La Rajos, Vilkanutos kalnagūbriai). Svarbiausios viršukalnės: Saljujus (5808 m), Jana Kučilija (5472 m), Pumanota (5516 m), Kaljechonas (5827 m), Ananea (5853 m). Šiaurės rytinis pakraštys miškingais Jungaso šlaitais leidžiasi į Amazoniją.
Puno departamente yra vakarinė didžiausio Pietų Amerikos ežero Titikakos dalis. Jame nemažai salų: Uru salos, Amantani, Tikonata, Suasis, Takilė, Esteveso sala, įsiterpia Kapačikos pusiasalis. Taip pat gausu mažesnių ežerų: Arapa, Laguniljaso ežeras, Umajus, Loriskota, Sarakoča, Suitokoča, Oruriljus. Upės priklauso daugiausia Titikakos baseinui: Ramisas, Ilavė, Lampa, Sučesas. Rytai patenka į Ukajalio baseiną (Tambopata).
Klimatas aukštikalnėse sausas ir vėsus. Dieną temperatūra pakyla iki 17–20 °C, naktį būna silpnai teigiama arba iki -6 °C šalčio. Metinis kritulių kiekis nesiekia 700 mm, lietingiausia būna nuo gruodžio iki balandžio. Tropinėje departamento dalyje klimatas gerokai šiltesnis ir drėgnesnis.
Puno drėgnieji miškai saugomi Bahuachos-Sonenės nacionaliniame parke, Titikakos pakrantės – Titikakos nacionaliniame draustinyje, Andų aukštikalnės – Aimara Lupakos saugomoje teritorijoje.
Ekonomika
Puno departamente vystoma kalnakasyba (kasamas švinas, varis, auksas), daugelis žmonių dirba žemės ūkyje – veisiamos lamos, alpakos, avys, auginamos bulvės, bolivinės balandos, gumbiniai kiškiakopūsčiai ir kt., rytiniuose šlaituose auginami kokainmedžiai. Turizmas yra svarbi ūkio šaka – turistai lanko Titikakos ežero salas (ypač Uru), aimarų kapavietes čulpas, Puno miestą, senovinius Siljustanio, Hatunkoljos, Lampos, Čukuito miestelius.
Gyventojai
thumb|240px|Uru salos
Didžioji dauguma Puno departamento gyventojų yra indėnai: daugiausia gyvena kečujai (beveik 40 %) ir aimarai (25 %). Uru salose gyvena nedidelė, bet unikali urų tautelė, džiunglėse – ašaninkai ir kiti Amazonijos indėnai. Likusį trečdalį gyventojų sudaro ispanakalbiai metisai.
Puno departamente yra aukščiausiai pasaulyje esanti gyvenvietė – La Rinkonada (5100 m).
Administracinis skirstymas
Puno departamentas administraciškai padalintas į 13 provincijų (skliaustuose – administracinis centras).
Bronius Narkūnas
Biografija
1954 m. baigė Ignalinos vidurinę mokyklą, 1960 m. Vilniaus universitete – lietuvių kalbą ir literatūrą.
1954–1955 m. Ignalinos rajono laikraščio „Kelias į komunizmą“ literatūrinis darbuotojas, 1960–1962 m. – Švenčionių rajono laikraščio „Žvaigždė“ literatūrinis darbuotojas, 1962–1968 m. – šio laikraščio skyriaus vedėjas, 1968–1995 m. laikraščio „Žvaigždė“ vyriausias redaktorius. Nuo 1995 m. Švenčionių rajono laikraščio „Žeimenos krantai“ ekonomikos skyriaus redaktorius, vėliau – „Švenčionių kraštas“ korespondentas.
Airijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Airijos futbolo varžybos 1937–1938 m.