cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zahumlė
Zahumlė ( – „už Humo (kalno)“), kitaip Zahlumija, Humas, Chelmas – viduramžių valstybė Balkanuose, dabartinėje pietų Bosnijoje ir Hercegovinoje (Hercegovinos istoriniame regione) ir Kroatijoje (pietinėje Dalmatijoje). Didžiąją dalį jos istorijos ji buvo nuo didesnių valstybių priklausoma valda.
Geografija
Pagrindinės Zahumlės teritorijos apėmė Adrijos pajūrio ruožą nuo Neretvos upės šiaurėje iki Dubrovniko pietuose. Šiauriau buvo Paganija, o piečiau – Travunija. Zahumlei priklausė ir Pelješaco pusiasalis. Zahumlė taip pat apėmė kalnuotas teritorijas giliau žemyne, atsiremdama į Pogoriją (už jos buvo Bosnija).
Svarbiausios gyvenvietės regione buvo Stonas, Mokriskikas , Joslis , Galumainikas , Dobriskikas ir kt. Kunigaikštystė buvo dalinami į 9 dalis (župas): Stono, Popovo, Dubravos, Lukos, Dabaro, Žapskos, Goričko, Večeniko
Kroatijos įtakoje
thumb|left|Zahulmjė 814 m.
I tūkst. pr. m. e. Zahumlė sudarė dalį Ilyrijos ir buvo gyvenama ilyrų. VII a. kraštas slavizuotas ir čia susikūrė viena iš proto-serbų sklavinijų (kiti buvo Duklia, Raška, Bosnija, Travunija ir Paganija). Ankstyvuoju laikotarpiu ji pateko į Pajūrio Kroatijos įtaką ir kartu su Travunija, Paganija ir Duklia, buvo priskiriama Raudonajai Kroatijai.
Tam tikrą nepriklausomybę Zahumlė gavo X a. I pusėje, kuomet minimas jos valdovas Michailas Viševičius (910-940), vietinės Viševičių dinastijos atstovas, kuris sėkmingai vykdė politiką ir laviravo tarp galingesnių kaimynių Kroatijos, Raškos ir Bulgarijos. Michailas valdė ne tik Zahulmję, bet ir gretimas kunigaikštystes pietuose - Travuniją ir Duklią. Tiesa, jam nepriklausė Ragūza, kurią valdė Bizantija. Po Michailo mirties valstybę trumpam prijungė Raška, kurią tuo metu valdė Časlavas Klonimirovičius, didysis serbų vienytojas, tačiau vėliau ji vėl minima kaip Kroatijos vasalė. Kroatijos įtaka tęsėsi iki XI a.
Duklios, Raškos ir Bosnijos įtakoje
Nuo XI a. Zahumlė pateko į kitos serbų župos – Duklios valdžią, o apie 1091 m. hegemonija perėjo Serbijos didžiajai kunigaikštystei. Zahumlė ir toliau buvo traktuojama kaip atskira feodalinė valda, ir joje valdė atskiri županai. 1166 m. į Zahumlės sostą pasodintas Raškos valdovo brolis Miroslavas Didysis (1166–1190), kuris pripažino brolio Stefano Nemanios viršenybę. Nuo tada Zahumlės kunigaikštystė buvo valdoma kaip atskiras vienetas Raškos sudėtyje, ir čia daugiausia valdė Miroslavo palikuonys. Jai reikėjo laviruoti tarp Serbijos, Bizantijos ir Vengrijos įtakos.
Tuo pat metu Zahumlę nuo jūros atskyrė Venecijos respublika, vėliau čia viešpatavo Ragūzos respublika.
Bosnijos ir Osmanų įtakoje
thumb|left|Sandaljo Chraničiaus kunigaikštystė 1412 m. 1254 m. Zahumlė pripažino Vengrijos karalystės hegemoniją, nors tuo pačiu į ją pretendavo ir Serbija, kurios karaliai kartais titulavosi "Visos Serbijos ir Pakrantės karaliais". Vengrijos įtaka lėmė katalikybės sustiprėjimą krašte o kartu vėl įtraukė Zahulmję į Kroatijos politinę orbitą. Tuometinis Kroatijos banas Povilas I Šubičius (1275–1312) užėmė kunigaikštystę, o 1312 m. paliko ją savo sūnui Mladenui II, kuris buvo kartu ir Bosnijos banas. Maždaug tuo metu kunigaikštystė neteko savo svarbiausio pajūrio miesto Stono ir pusiasalio, kurie buvo parduoti Ragūzos respublikai.
Po to, kai Bosnijoje įvyko pilietinis karas tarp Šubičių ir Kotromaničių, 1322-1326 m. valdžią Zahumlėje paėmė pastarieji, galutinai paversdami Zahumlę Bosnijos banato dalimi. 1377 m. jis liko Bosnijos karalystės dalimi. Karalystės sudėtyje Humo kunigaikštystė 1388 m. buvo atiduota karvedžiui Vlatko Vuković Kosača. Tai leido įsigalėti Kosača giminei. Po Vlatko mirties kunigaikštystę paveldėjo jo sūnėnas Sandaljis Chraničius, kuris buvo vis labiau nepriklausomas nuo Bosnijos karaliaus. Vietoj to, įsivėlęs į karus su įtakinga vietos didikų gimine Pavlovičiais, 1415 m. jis sudarė sąjungą su Osmanų imperija, kas įtraukė Humo kunigaikštystę į Osmanų politinę orbitą. Sandaljo žemės apėmė teritorijas ne tik pačioje Zahumlėje, bet ir piečiau, t. y. Travunijoje.
1435 m. Humo kunigaikštystę paveldėjo Sandaljo sūnėnas Stefanas Vukčičius. Pradėjęs karą su Zeta, jis nukariavo jos vidines sritis iki pat Skodros ežero. Jis toliau palaikė santykius su Osmanais, tačiau 1444 m. sudarė sutartį su Aragonu, kad galėtų apsiginti nuo Bosnijos karaliaus. 1449 m. jis perkrikštijo savo valstybėlę Šventojo Savos kunigaikštyste ir gavo vakarietišką "Hercogo" titulą. 1451 m. jis užpuolė Ragūzos respubliką pajūryje.
1463 m. Osmanų imperija nukariavo Bosnijos karalystę ir įsiveržė į Zahumlę. Apgulus Blagajaus miestą, Stefanas turėjo vėl pripažinti Osmanų siuzerenitetą, atiduoti žemes į šiaurę nuo Blagajaus ir nusiųsti savo jauniausią sūnų į Stambulą kaip įkaitą. Ten pastarasis priėmė islamą ir vėliau tapo imperijos viziriu.
1466 m. Stefanui mirus, kunigaikštystę paveldėjo jos paskutinis kunigaikštis Vladislovas Hercegovičius. 1482 m. jis susidūrė mūšyje su savo broliu musulmonu, kuriam pralaimėjo. Šventojo Savos kunigaikštystė buvo įjungta į Osmanų imperiją ir paversta Hercegovinos sandžaku.
Blažiškės (Širvintos)
Blažiškės – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Barskūnų. Rytinė viensėdžio dalis yra buvusi Vilniaus rajone.
Christian Coleman
Kristianas Koulmanas (gimė 1996 m. kovo 6 d.) – JAV lengvaatletis, kuris specializuojasi sprinto rungtyse. Pasaulio čempionas ir rekordininkas.
Biografija
2015 m. Panemerikos jaunimo čempionato bronzos medalininkas 100 m bėgime. 2016 m. pateko į JAV nacionalinę estafetės komandą 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Coleman bėgo atrankinėse estafetės bėgimuose, bet finaliniame ketverte nestartavo. 2017 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate pelnė du sidabro medalius individualioje 100 m rungtyje ir estafetinėje 100 m rungtyje. 2018 m. pasiekė pasaulio rekordą 60 m bėgime uždarose patalpose. Tais pačiais metais tapo šios rungties pasaulio čempionu. 2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate pirmą kartą tapo pasaulio 100 m bėgimo čempionu.
2022 m. pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate iškovotas sidabras 60 m distancijoje.
Kunigaikščio Teodoro Karijotaičio istorinės atminties kambarys
miniatiūra|Palanoko pilis Užkarpatėje Kunigaikščio Teodoro Karijotaičio istorinės atminties kambarys – nuolatinė ekspozicija Mukačėvės istorijos muziejuje, esančiame Palanoko pilyje, pasakojanti apie lietuvių kunigaikščio Teodoro Karijotaičio, kuris buvo vienas iš tvirtovės statytojų, Podolės valdovo ir Mukačėvės dominijos valdovo, istorinį kelią.
Koncepcija ir sukūrimo istorija
Memorialinis kambarys yra bendras Ukrainos ir Lietuvos projektas, kuris buvo pristatytas 2016 metų gruodžio 8 dieną Mukačėvės Palanoko pilyje. Pristatymo metu buvo perduotas pirmasis būsimos parodos eksponatas – kunigaikščio Teodoro Karijotaičio portreto kopija, kurios originalas, sukurtas nežinomo XVII amžiaus menininko, saugomas Mukačėvės Mikalojaus moterų vienuolyne.
Užbaigtos ekspozicinės erdvės atidarymas įvyko 2018 m. spalio 5 d., jame dalyvavo tuometinis Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Ukrainoje Marius Janukonis, Mukačėvės meras Andrijus Baloha, Lietuvos ir Ukrainos mokslininkai bei visuomenės veikėjai.
Vilniaus universiteto profesorius dr. Alfredas Bumblauskas papasakojo, kad jo apsilankymo Mukačėvėje 2006 m. metu pilies gidai pristatė Teodorą Karijotaitį kaip „rusų kunigaikštį“, nors jis Didžiojo kunigaikščio Gedimino ainis. Taigi kuriant parodą buvo atkreiptas dėmesys į Lietuvos didiko, kurio veikla padarė didelę įtaką ir paliko svarbų kultūrinį ir istorinį paveldą šiuolaikinėje Lietuvoje, Baltarusijoje, Ukrainoje ir Vengrijoje, asmenybę, politines ir religines pažiūras.
Atsižvelgiant į tiriamus Karijotaičio gyvenimo laikotarpius, ekspoziciją sudaro trys skyriai: kunigaikštis Teodoras Karijotaitis – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino anūkas; kunigaikščiai Karijotaičiai – Podolės valdovai; Teodoras Karijotaitis – Mukačėvės dominijos Užkarpatėje valdovas.
Nuolatinė ekspozicija sukurta remiantis Josypo Kobalio, Genutės Kirkienės, Ruslano Pidstavkos, Alfredo Bumblausko, Ingos Leonavičiūtės ir Lietuvos visuomeninės organizacijos „Istorinės atminties akademija“ istoriniais tyrimais, atliktais Lietuvos-Ukrainos visuomenės organizacijos „Rytų Europos bendradarbiavimas“ projektų apimtyje, parėmus Lietuvos kultūros tarybai prie Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos.
Kambario ekspozicijos koncepcijos autorė yra visuomenės organizacijos „Rytų Europos bendradarbiavimas“ direktorė Beatričė Beliavciv.
Kambarys suprojektuotas Lietuvos garbės konsulo Užhorode ir Užkarpatės srityje Viktoro Harapkos sumanymu ir lėšomis naujo Europos Tarybos kultūrinio kelio ir Gediminaičių dinastijos paveldo išsaugojimo kontekste.
Olympus
„Olympus Corporation“  – Japonijos optikos įrenginių ir reprografijos produktų gamintojas. Būstinė įsikūrusi Šindžiuku (Tokijas), Japonijoje. „Olympus“ priklauso didžioji dalis pasaulio virškinimo trakto endoskopų prekybos rinkos. Bendrovei priklauso apie 70 % rinkos dalis, kurios apskaičiuota vertė siekia 2,5 mlrd. JAV dolerių.
2011 m. bendrovė atleido naujai pasamdytą prezidentą iš Jungtinės Karalystės, kas įplieskė skandalą, kuris savo ruožtu smarkiai sudavė bendrovės akcijų rinkos vertei, kuri nukrito 75 %, ir pasibaigė 11 „Olympus“ direktorių areštavimu bei kitų vadovų įtarimais tariamai užsiimant nusikalstama veikla. Visi jie buvo japonai. Šis skandalas buvo viena didžiausių ir ilgalaikių nuostolių nuslėpimo suktybių Japonijos bendrovių istorijoje.
2012 m. „Olympus“ pranešė mažinsianti darbo jėgą ir uždarysianti apie 40 proc. iš savo 30-ies gamyklų iki 2015 m., kad sumažintų išlaidas, kurios susidarė praradus 117,7 mlrd. jenų (1,5 mlrd. JAV dol.), siekiančias dar paskutinyjį praėjusio amžiaus dešimtmetį.
Istorija
thumb|left|200px|1971 m. Olympus 35 DC fotoaparatas „Olympus“ 1919 m. įkūrė Takešis Jamašita (Takeshi Yamashita). Pradžioje ji specializavosi mikroskopų ir termometrų versle. 1921 m. įregistruotas prekinis ženklas „Olympus“.
1923 m. parduotas termometrų gamybos verslas. Kompanija ėmė koncentruotis tiek mikroskopų gamyba. 1934 m. pradėta gaminti optikos įrengimus fotoaparatams. Po dviejų pradėta optikos priemonių ir pirmojo fotoaparato Semi-Olympus I prekyba. 1942 m. bendrovė ėmė specializuotis optikos produktų gamyboje; kompanijos pavadinimas pakeistas į „Takachiho Optical Co., Ltd.“. 1947 m. pervadinta į „Olympus Optical Co., Ltd.“.
2003 m. nuspręsta bendrovei suteikti produktų linijos „Olympus“ pavadinimą, kuris pasirinktas pagerbiant Olimpo kalną – graikų mitologijos dievų buveinę.
Tajay Gayle
Tadžėjus Geilas (gimė 1996 m. rugpjūčio 2 d.) – Jamaikos lengvaatletis, kuris specializuojasi šuolio į tolį rungtyje. Pasaulio čempionas.
Biografija
2018 m. Sandraugos žaidynėse užėmė 4-ą vietą. 2019 m. laimėjo sidabrą Panamerikos žaidynėse.
2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate pasiekė asmeninį rekordą (8,69 m) ir pirmą kartą tapo pasaulio čempionu.
Kondratuvka
Kondratuvka – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Traupio.
El País
„El País“ (pažodž.: Šalis) – dienraštis ispanų kalba, leidžiamas Ispanijoje. Laikraštis priklauso vietos žiniasklaidos konglomeratui „PRISA“. Redakcija įsikūrusi šalies sostinėje Madride, vyriausioji redaktorė – Soledad Gallego-Díaz.
„El País“ yra trečias pagal populiarumą Ispanijos internetinis laikraštis ir vienas iš trijų šalies nacionalinių dienraščių (greta „El Mundo“ ir „ABC“), spausdinamų Madride. Taip pat vienas stambiausių šalyje pagal tiražą; 2018 m. laikraščio tiražas siekė 137 552 egz.
Istorija
„El País“ 1976 m. gegužę įsteigė „PRISA“ komanda, kurią sudarė José Ortega Spottorno, Jesús de Polanco ir Juan Luís Cebrián. Laikraščio dizainą sukūrė Reinhard Gade ir Julio Alonso. Pirmasis laikraščio leidimas išėjo 1976 m. gegužės 4 d., praėjus šešiems mėnesiams po diktatoriaus Francisco Franco mirties ir Ispanijai pereidinėnat prie demokratinės santvarkos. Pirmojo dienraščio vyriausiojo redaktoriaus pareigas ėjo Juan Luis Cebrián.
„El País“ buvo pirmasis laikraštis, palaikęs demokratiją; kiti to laikmečio Ispanijos laikraščiai buvo paveikti F. Franco ideologijos. Pirmaisiais metais tiražas siekė 116 600 egzempliorių. 1977 m. jis išaugo iki 137 562 egzempliorių.
1978 m. „El País“ redakcijoje įvyko teroristinis išpuolis, kilęs dėl politinės permainos šalyje. Keturi žmonės buvo sužeisti, du sunkiai, vienas mirė. Pastatui taip pat buvo padaryta žala.
Vyriausieji redaktoriai
miniatiūra|dešinėje|255px|„El País“ redakcija Madride
Raseinių evangelikų liuteronų bažnyčia
Raseinių evangelikų liuteronų bažnyčia – buvę evangelikų liuteronų parapijos maldos namai Raseiniuose, nugriauti sovietmečiu, 1953 m. Senoji parapijos bažnyčia stovėjo ties Vytauto Didžiojo g. 13 (dabar veikia vaistinė). Parapijoje yra apie 100 narių. Ją aptarnauja atvažiuojantis kunigas Arvydas Malinauskas.
Yra Raseinių evangelikų liuteronų senosios kapinės.
miniatiūra|180px|left|Informacinis stendas buvusios bažnyčios vietoje miniatiūra|250px|right|Liuteronų pamaldos vyksta dalyje [[Raseinių Švč. Trejybės cerkvė|cerkvės patalpų]]
Istorija
Evangelikų liuteronų parapija Raseiniuose įsteigta 1816 m. Medinė parapijos bažnyčia pastatyta 1818 m. Iš lik­viduoto vienuolyno žemių 1853 m. rusų valdžia liuteronų parapijai paskyrė žemės sklypą. Vėliau jai atiteko nebaigta statyti karmelitų bažnyčia. Ji buvo perstatyta į liuteronų bažnyčią ir 1862 m. pašventinta.
1919 m. gegužės 16 d. kilęs gais­ras sunaikino 5 parapijai priklausančius pa­status. Amerikos vokiečių imigrantų Misūrio sinodas, gavęs pagalbos prašymą iš Raseinių kantoriaus Korio, bažnyčiai sky­rė 13 890 markių. Buvo priimta ir daugiau aukų, at­statyta mokykla, kantoratas.
1953 m. Raseinių bažnyčia sovietų valdžios nutarimu buvo nugriauta. Parapijos veikla nutrūko, vykdavo tik atskiros maldos tikinčiųjų namuose.
Kim Song-guk
Kim Song-guk (g. 1985 m. spalio 5 d.) – Šiaurės Korėjo sportinio šaudymo atstovas, kuris specializuojasi pistoleto rungtyse, olimpinis prizininkas.
Cegelnė (Jauniūnai)
Cegelnė – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Maišiagalos.
Daugumos atstovavimas
Daugumos atstovavimas (dar vadinamas mažoritarizmu (nuo  – dauguma) arba pliuralizmu) – rinkimų sistema, pagal kurią atstovu išrenkamas daugiausiai balsų gavęs kandidatas. Ši sistema dar skirstoma į paprastosios (arba santykinės) ir absoliučiosios daugumos variacijas.
Litomeržicių rajonas
Litomeržicių rajonas  – vienas iš septynių Ūsčio krašto rajonų. Administracinis centras – Litomeržicės. 119 162 gyventojų (2016 m. duomenys).
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Daugumos atstovavimas
Absoliučiosios daugumos atstovavimas
Norint laimėti rinkimus pagal absoliučiosios daugumos sistema, kandidatui reikia surinkti absoliučią daugumą rinkėjų balsų, t. y. 50 % + 1 balsas. Per rinkimus nė vienam kandidatui nesurinkus absoliučios daugumos, reikia organizuoti antrą rinkimų turą, kuriame dalyvaus du ar daugiau kandidatų, pirmajame ture surinkusių daugiausiai balsų. To galima išvengti suteikiant rinkėjams alternatyvų balsą – leidimą nurodyti ne tik labiausiai patikusį kandidatą, bet ir sureitinguoti likusius. Tokiu atveju nei vienam kandidatui nesurinkus absoliučiosios daugumos, mažiausiai balsų gavusio kandidato biuleteniai peržiūrimi ir iš jų balsai atiduodami kandidatams, pažymėtiems antru numeriu. Šiuo principu skaičiavimas atliekamas tol, kol vienas iš kandidatų galiausiai surenka absoliučiąją daugumą.
Poveikis politinei sistemai
Ši sistema yra palanki didelėms partijoms, tačiau labai nepalanki mažoms. Tos, kurios neturi didelės įtakos ir kurias remia nedidelis rinkėjų skaičius, neturi galimybės kada nors laimėti rinkimus, kuriuose dėl mandato varžosi dvi stambiausios partijos. Dėl šios priežasties mažoms partijoms tenka prisidėti prie kurios nors iš didžiųjų, likti politinio gyvenimo pakraštyje arba visai iš jo pasitraukti.
Daugumos atstovavimo sistema taip pat verčia šalies politines jėgas ieškoti kompromiso ir jungtis į dvi pagrindines partijas ar partijų blokus. Dviejų partijų konkurencija skatina kiekvieną iš jų nuolat atnaujinti savo programas ir prisitaikyti prie rinkėjų poreikių. Be to, pagal daugumos atstovavimą vykdomi rinkimai linkę šalyje formuoti dvipartinę sistemą, kuri padidina vienpartinių (nekoalicinių) vyriausybių tikimybę.
Kritika
Daugumos atstovavimo sistema kritikuojama dėl neteisingo rinkėjų nuomonės atspindėjimo ir balsų „iššvaistymo“. Pavyzdžiui, suskaičiavus balsus paaiškėja, kad antrame ture kandidatas A gavo 49,2 %, o B – 50,8 % balsų. Taigi net ir maža persvara laimėjęs kandidatas B laimi rinkimus ir gauna mandatą, o balsai atiduoti už kandidatą A „prapuola“. Dar didesnis balsų netekimas gali būti nesant antrajam rinkimų turui. Pavyzdžiui, keturiems kandidatams A, B, C ir D gavus atitinkamai 33 %, 27 %, 25 % ir 15 % balsų, kandidatas A laimi, o likusi elektorato dalis, sudaranti 67 % visų balsuotojų, išlieka neatstovaujama. Dėl šios priežasties daugumos atstovavimo sistema laikoma kaip viena iš neproporcingiausių.
Naudojimas
Daugumos atstovavimo sistema naudojama renkant Anglijos, JAV, Kanados parlamentą bei daugumos valstybių prezidentus. Ji populiari ir nevalstybinės valdžios rinkimuose.
Išnašos
Plurality voting system Escrutinio uninominal mayoritario Enemmistövaali Scrutin uninominal majoritaire à un tour בחירות בשיטה הרובנית Ordynacja większościowa Мажоритарная избирательная система Većinski izborni sistem 多數制
Guizhou Hengfeng FC
– Kinijos futbolo klubas iš Guijango.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1992 m. Klubas žaidė žemesniuose divizionuose. 2017 ir 2018 m. žaidė Superlygoje.
Olga Medynič
Olga Medynič (, g. 1981 m. gruodžio 16 d., Leningrade) – Rusijos aktorė.
Biografija
2003 m. ji baigė Sankt Peterburgo valstybinę teatro meno akademiją (SPbGATI) ir įgijo lėlių teatro aktorės specialybę Nikolajaus Petrovičiaus Naumovo kurse.
2013 m. persikėlė į Maskvą. Suvaidino daugiau 50 vaidmenų filmuose, serialuose ir kituose projektuose.
Gražina Brašiškytė
Gražina Brašiškytė (g. 1920 m. spalio 19 d. Šiauliuose – m. 1983 m. gegužės 10 d. Maskvoje) – pirmoji Lietuvos profesionali dailininkė-statytoja, laikoma viena svarbiausių lietuviškos animacijos kūrėjų. 1949–1981 m. dirbo studijoje „Sojuzmultfilm“, kur sukūrė 24 animacinius filmus.
Biografija
1959 m. su lietuvių komanda sukūrė filmą „Gintarinė pilis”, kur parodyta legenda Jūratė ir Kastytis. 1961 m. jos statytas filmas „Drakonas” (Pietryčių Azijos pasakų motyvais) Indijos tarptautiniame festivalyje buvo apdovanotas aukščiausiu – „Sidabrinio lotoso” – prizu. 1963 m. sukurtas filmas „Tarakonas” buvo įvertintas „Geriausio metų filmo” prizu (geriausias TSRS multiplikacinis filmas). Kasmet išleisdama po 1–2 filmus, G. Brašiškytė iš viso sukūrė 24 animacinius filmus: „Norų išsipildymas” (1957), „Tolimosios salos paslaptis” (1958), „Mes ieškome juodulio” (1969), „Pasaka ne pasaka” (1970) ir kt.
Nors aplinkybės vertė menininkę dirbti Rusijoje, ji visą gyvenimą nenutraukė ryšių su Lietuva ir kasmet joje lankydavosi. G. Brašiškytė pamėgo kūrinius, kuriems vaizdinės medžiagos reikėjo ieškoti muziejuose, parodose, senose knygose ir tiesiog gyvenime. Taip pat kūrė siužetus satyriniam kino žurnalui „Fitilis“. G. Brašiškytė, „Žinijos“ draugijos pakviesta, skaitė paskaitą apie animaciją, surengė susitikimą su žiūrovais. Dar kartą siūlė savo paslaugas tuometiniams LTSR kino studijos vadovams, tačiau pritarimo nesulaukė. Paklausta, kokią svajonę norėtų įgyvendinti, ji atsakė: „Norėčiau kurti lietuvišką multiplikaciją...“
Mirė 1983 m. Maskvoje.
Dujotiekis Valdajus–Ryga
Dujotiekis Valdajus–Ryga – tarpvalstybinis magistralinis dujotiekis, jungiantis Latvijos ir Rusijos gamtinių dujų perdavimo sistemas.
Istorija
Pirmosios gamtinės dujos į Rygą pradėtos tiekti XX a. 7-ajame dešimtmetyje dujotiekio Dašava–Minskas atkarpos vamzdynu. Sovietų Sąjungos valdžiai priėmus sprendimą eksploatuoti Vakarų Sibiro gamtinių dujų šaltinius ir tiekti dujas į Pabaltijo šalis, 1972 m. atidarytas dujotiekis iš Valdajaus į Rygą.
Nuo pagrindinio dujotiekio nutiestos kelios atšakos, įskaitant vamzdį į Pskovą, bei atšaka Izborskas–Tartu (Estija), kuri vėliau prijungta prie dujotiekio Kohtla-Jervė–Talinas.
Dujotiekis sujungtas su šalia Rygos esančia Inčukalno dujų saugykla, o 1987 m. nutiestas papildomas dujotiekis į Izborską saugyklos pajėgumams padidinti.
Gaidžioniškės
Gaidžioniškės – buvęs kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Maišiagalos.
Bo kalba
Bo (arba Aka-Bo) – mirusi Didžiųjų Andamanų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartota rytinėje Šiaurės Andamanų dalyje, Indijoje. Kalbą vartojo 65-70 tūkst. metų gyvavusi bo gentis. Aka- yra bendras Didžiųjų Andamanų kalbų priešdėlis daiktavardžiams, susijusiems su liežuviu (ypač kalbomis).
Boa Sr., paskutinė Bo kalbą mokėjusi moteris, mirė 2010 m. sausio 26 d., sulaukusi maždaug 85-erių.
Žodžių pavyzdžiai
Skaitvardžiai nuo 1 iki 10: :
Saugų apylinkė
Saugų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Saugų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Priekulės rajonui. 1954 m. prijungta Montvydų apylinkė ir dalis Berciškės apylinkės, 1963 m. – Vilkyčių apylinkė, 1988 m. – Kintų apylinkė.
Vadovai
1950 m. įkurtas apylinkės darbo žmonių deputatų tarybos vykdomasis komitetas (DŽDT VK), 1977 m. pervadintas į Saugų apylinkės LDT VK (pakeitus žodžius „darbo žmonių“ į „liaudies“).
Antanas Radušis
Antanas Radušis (1848 m. birželio 12 d. Oranuose, Gižų valsčiuje – 1918 m. rugsėjo 4 d. Šilavote, dab. Prienų raj) – Lietuvos kunigas, draudžiamos spaudos platintojas ir švietėjas, tautosakininkas.
Biografija
miniatiūra|180px|right|Antkapinis paminklas Šilavoto kapinėse Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, kur kartu Petru Kriaučiūnu dalyvavo slaptame lietuviškame moksleivių būrelyje. Vėliau studijavo Seinų kunigų seminarijoje, kurią baigęs vikaravo Punske. Po to sielovados darbą tęsė Šakiuose ir Ūdrijoje. Pastarajame kaime 1891 m. padidino ir aptvėrė kapines, talkindamas žinomam knygnešiui kunigui Martynui Sederavičiui platino draudžiamą lietuvišką spaudą. Bendradarbiavo su J. Kancleriu, J. Anatanavičiumi ir kitais knygnešiais. Ūdrijos apylinkėse surinko daug lietuvių liaudies dainų tekstų ir užrašė jų melodijas. Jų rinkinį perdavė bibliografui E. Volteriui.
Po kunigavimo Skriaudžių bažnyčioje, 1896 m. buvo paskirtas klebonu į naujai steigiamą parapiją Šilavoto kaime. Pirmiausiai pastatė kleboniją, užveisė sodą ir pradėjo kaupti medžiagas naujos bažnyčios statybai. Plytoms gaminti kaime buvo įsteigtas nedidelis fabrikėlis, vietoje buvo gesinamos ir kalkės. Valstiečiai iš aplinkinių laukų privežė akmenų ir ant aukštoko kalnelio prasidėjo bažnyčios statyba. Galiausiai 1902 m. spalio 28 d. buvo konsekruota nauja Šilavoto Švenčiausios Jėzaus Širdies bažnyčia. Iš jos bokšto 20 km spinduliu matomos gretimos apylinkės. Iki Pirmo pasaulinio karo šventovė buvo Prienų parapijos filija, o vėliau tapo parapijine bažnyčia.
1902 m. klebonijoje kaimo vaikams buvo įsteigta pradžios mokykla. Atgavus lietuvišką spaudą Antanas Radušis dar labiau ėmė skatinti parapijiečius šviestis ir netrukus savaitraštį „Šaltinis“ prenumeravo jau 80 šeimų. Klebonas ir pats nevengė publicistinės veiklos – dar anksčiau buvo „Varpo” leidimo komiteto narys, vėliau bendradarbiavo „Tėvynės sarge”, „Šaltinyje”. Šilavoto apylinkėse šviesuolis kunigas tęsė kraštotyrinį darbą, čia ir Ūdrijoje surinktas 180 liaudies dainų perdavė kompozitoriui Stasiui Šimkui. 1905 m. dalyvavo Didžiajame Vilniaus Seime.
1909 m. Šilavote lankėsi Antano Radušio gimnazijos draugas Jonas Basanavičius ir į fonografo volelius įrašė klebono sukviestų bažnyčios giedotojų dainuotas liaudies dainas. Šiandien įrašai saugomi Lietuvių literatūros ir tautosakos institute Vilniuje.
Bažnyčia buvo įrenginėjama ir po jos įšventinimo – 1908 m. sumontuoti Dancige pagaminti vargonai, apskardintas stogas. Prie bažnyčios esančiose kalvose kartu su šilavotiškiais kunigas Radušis pasodino apie 12 000 spygliuočių. Suvešėję medžiai ir šiandieną džiugina kaimiečius žaliuojančia giria, vadinama Trakeliu. Praūžęs pasaulinis karas bažnyčiai pridarė nemažai žalos: buvo nuplėšta dalis stogo, apgriautas vienas iš jos bokštų. Besirūpindamas remontu klebonas Antanas Radušis mirė. Palaidotas Šilavoto kapinėse.
Sifan Hassan
Sifan Hasan (gimė 1993 m. sausio 1 d.) – Etiopijoje gimusi, bet Nyderlandams atstovaujanti lengvaatletė, kuri specializuojasi ilgų nuotolių bėgimuose. Pasaulio čempionė ir rekordininkė.
Biografija
2014 m. Europos čempionate Hasan pelnė auksą 1500 m bėgime ir sidabrą 5000 m bėgime. 2015 m. Hasan laimėjo savo pirmąjį pasaulio čempionato medalį - bronzą 1500 m bėgime. Tais pačiais metais sportininkė tapo Europos uždarų patalpų čempione 1500 m distancijoje. 2016 m. tapo pasaulio čempione 1500 m bėgime uždarose patalpose. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė 5-ą vietą 1500 m bėgime. 2017 m. pasaulio čempionato bronzos medalininkė 5000 m bėgime. 2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate iškovojo auksą 10000 m rungtyje.
Gojus (Jauniūnai)
Gojus – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių kaimo.
First Vienna FC (moterys)
Vienos „First Vienna“ – Austrijos futbolo klubas iš Vienos. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą.
Istorija
Klubas įkurtas 1894 m., vėlesniais metais suburta moterų ekipa.
2018–2019 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje ir Rytų–Pietų zonoje liko ketvirtoje vietoje. 2019–2020 m. Antra lyga tapo vientisa ir ekipa joje pirmavo, tačiau dėl pandemijos čempionatas buvo nutrauktas. 2020–2021 m. sezone tapo Antros lygos nugalėtojomis ir pateko į moterų Bundeslygą.
Nuo 2021–2022 m. sezono rungtyniavo moterų Bundeslygoje.
Krasnojarsko Stolbai
Krasnojarsko Stolbai  – rezervatas Rusijoje, Krasnojarsko krašte, Jenisiejaus dešiniajame krante, tuoj į pietus nuo Krasnojarsko. Įkurtas 1925 m.
Rezervate saugomas Rytų Sajano šiaurės vakarinių atšakų gamtinis kompleksas. Stolbus riboja Jenisiejaus dešinieji intakai: šiaurės rytuose – Bazaicha, pietuose ir pietvakariuose – Mana ir Bolšaja Sliznevka. Kalnų šlaitai statūs. Rezervato įžymybė – apie 80 grupių granito sienito atlikuonių (stulpų, t. y., „stolbų“), kurių vidutinis aukštis 60–90 m, didžiausias apie 100 metrų. Yra karstinių urvų (gylis iki 100 metrų).
Teritorijoje auga taiga, kurioje vyrauja kėniai, pušys ir maumedžiai. Rezervate auga ~740 induotinių augalų ir 260 samanų rūšių (saugomos rūšys: svogūninė kalipsė, plačialapė klumpaitė, didžiažiedė klumpaitė, plačialapė gegūnė, šalmuotoji gegužraibė ir kt., reliktinė sibirinė liepa). Veisiasi apie 60 rūšių žinduoliai (maralai, kabargos, stirnos, sabalai, lūšys, azijiniai burundukai, stepiniai šeškai), peri apie 200 rūšių paukščiai (jerubės, ereliai žuvininkai, kilnieji ereliai ir kt.).
Plėtojamas turizmas, alpinizmas (apylinkių gyventojų vadinamas „stolbizmu“ ir praktikuojamas jau 150 metų). Stolbų šiaurinėje dalyje (prie Krasnojarsko) yra rezervato rekreacinė zona (plotas apie 14 km²).
Makita
Makita – stambi japonų rankinių įrankių gamintoja.
Asortimente turi ~2000 skirtingų modelių elektrinių ir benzininių įrankių, jiems skirtus priedus.
Istorija
1915 m. Masaburo Makita su trimis draugais Nagojoje įsteigė elektrinių variklių ir generatorių gamybos kompaniją. Pradžioje jie gamino ir taisė elektrinius variklius, transformatorius ir apšvietimo įrenginius. 1958 m. firma pristatė pirmąjį elektrinį rankinį instrumentą. Tai buvo pirmasis pasaulyje elektrinis oblius.
Šeštajame dešimtmetyje „Makita“ buvo pirmoji, kuri savo įrankiuose panaudojo naujo tipo variklius be šepetėlių.
1969 m. pirmoji pasaulyje pagamino akumuliatorinį gręžtuvą. 1978 m. - pirmąjį gręžtuvą su NiCd baterijomis. 1981 m. pagamino pirmąjį pneumatinį vinių kalimo įrankį.
Gamintojo fabrikai veikia ir JAV, Kinijoje, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Rumunijoje, Brazilijoje. 2012 m. kompanijos apyvarta siekė 2,9 mlrd. JAV dol.
Gaminiai
Su kitais įrankių gamintojais konkuruoja ne įrankių modifikacijų skaičiumi, o galimybe pritaikyti tą patį įrankį įvairiems darbams.
Garsėja savo gaminamais suktuvais, gręžtuvais, staklėmis, diskiniais pjūklais, universaliais įrankiais, kampiniais šlifuokliais. Be to, dalis „Makita“ įrankių parduodami be akumuliatorių, nes tos pačios įtampos akumuliatoriai lengvai pritaikomi skirtingų modelių „Makita“ įrankiams. Įrankio savininkams tai patogu, kai turimus skirtingus „Makitos“ įrankius neplanuojama naudoti vienu metu.
Akumuliatorinių įrankių srityje „Makita“ išplėtojo baterijos įkrovimo sistemą, paremtą ličio jonų baterijomis. Optimalų baterijų įkrovimą užtikrina akumuliatoriaus ir kroviklio palaikomas skaitmeninis ryšys. Kroviklio parenkamas krovimo režimas sutrumpina baterijos įkrovimą iki 22 min., prailgina baterijos naudojimo trukmę.
Maktec
2002 m. Azijos rinkai sukurtas antrasis „Makita“ prekės ženklas „Maktec“ „Maktec“ įrankiai irgi skirti buitiniam ar profesionaliam naudojimui, bet yra pigesni.
FK Kvik Trondheim
Trondheim „Kvik“ – Norvegijos futbolo klubas iš Trondheimo.
Istorija
Klubas įkurtas 1900 m.
Dabar tai mėgėjiško lygio komanda, žaidžianti žemesniuosiuose divizionuose.
Pasiekimai
1915 m. žaidė taurės pusfinalyje.
Proporcinis atstovavimas
Proporcingas atstovavimas – rinkimų sistema, kuria siekiama kandidatų grupėms suteikti mandatų kiekį, proporcingą jų gautų balsų skaičiui. Ji turi daug galimų variantų, nes proporcijos gali būti apskaičiuojamos įvairiai, priklausomai nuo pasirinktos formulės. Du pagrindiniai tipai: partijų sąrašų ir perkeliamojo balso.
Istorija
Ši sistema buvo pradėta naudoti daugelyje Europos valstybių antroje XIX a. pusėje, taisant daugumos atstovavimo rinkimų sistemos ydas.
Partijų sąrašų
Naudojant partijų sąrašų metodą, partijoms mandatai išdalinami proporcingai jų gautiems balsams. Pavyzdžiui, partija A gavusi 35 % rinkėjų balsų, gaus ir 35 % visų galimų vietų parlamente, kurias išdalins sąrašo viršuje esantiems nariams.
Perkeliamojo balso
Perkeliamojo balso atveju mandatai išdalinami lygiai taip pat kaip ir naudojant partijų sąrašų modelį. Skirtumas tik tas, kad rinkėjams suteikiama papildoma galimybė reitinguoti partijų sąrašus. Tai sustiprina rinkėjų atstovavimą, nes leidžia jiems į viršų iškelti kandidatus, esančius ne sąrašo pradžioje.
Vieno perleidžiamo balso sistema
Vieno perleidžiamo balso sistema, kai naudojamas prioritetinis balsavimas ir kiekviename etape pašalinamas vienas kandidatas, taip pat leidžia pasiekti proporcinį atstovavimą.
Formulės
Mandatai kandidatų sąrašams gali būti paskirstomi taikant įvairius matematinius metodus. Populiariausi iš jų: d’Hondt ir Sainte-Laguë.
Poveikis politinei sistemai
Proporcinio atstovavimo sistema, lyginant su daugumos atstovavimo, yra daug palankesnė įvairioms mažumoms ir mažoms partijoms, nes už jas atiduoti rinkėjų balsai nebūna „prarandami“. Dėl šios priežasties ją naudojančiose valstybėse paprastai susiformuoja daugiapartinė valdžia su dažnomis koalicinėmis vyriausybėmis.
Kritika
Manoma, jog proporcingo atstovavimo sistemos paskatintas daugiapartiškumas ir koalicinių vyriausybių egzistavimas mažina stabilumą ir valdžios veikimo efektyvumą, tačiau yra ir tai paneigiančių tyrimų.
Išnašos
Seçim
Kopermainas
Kopermainas – upė Kanados šiaurėje, Šiaurės Vakarų teritorijoje ir Nunavute. Ilgis siekia 845 km.
Kopermaino upė išteka iš nedidelio Lac de Gras ežero (į šiaurę nuo Didžiojo Vergų ežero). Upė prateka keletą ežerų, įteka į Arkties vandenyno Karūnavimo įlanką. Netoliese žiočių įsikūrusi inuitų Kugluktuko gyvenvietė. Apie 15 km nuo žiočių yra Kruvinasis krioklys.
Gausu slenksčių, dėl to Kopermaino upė nėra laivuojama.
Kukaškos
Kukaškos – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Diktarų.
Grūdiškės
Grūdiškės – buvęs kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Maišiagalos.
Jiangsu Suning FC
– Kinijos futbolo klubas iš Nankino.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1958 m. 2020 m. tapo Kinijos čempionais.
Ušebtas
thumb|right|240px| Šebtas su miniatiūriniu karstu iš Egipto viduriniosios karalystės laikų thumb|right|200px| Ušebtai [[Luvras|Luvro ekspozicijoje]] Ušebtas (šebtas, ševebtas) − Senovės Egipto laidojimo žmogaus figūrėlė, dėta į mirusiojo kapą.
Ušebtai atsirado Egipto viduriniosios karalystės (apie 2040−1640 m. pr. m. e.) metu ir kilo iš Senosios karalystės kapų statulėlių, modelių ir sienos tapybos, kuria vaizduoti kapo šeimininko tarnai. 11-os dinastijos kapuose rastos vaško figūrėlės miniatiūriniuose sarkofaguose. Pradinis statulėlių pavadinimas buvo šebtas, kurio etimologija nežinoma. Išvestinis ševebto pavadinimas vartotas Deir el Medinoje ir apie Tėbus pavadinti šiek tiek skirtingo tipo statulėlę. Vėlyvosios karalystės metu (747−332 m. pr. m. e.) įsigalėjo pavadinimas ušebtas, reiškiantis „atsiliepiantysis“. Iš principo šebtai, ševebtai ir ušebtai buvo šiek tiek skirtingi tarpusavyje.
Kapo figūrėlių paskirtis buvo išvaduoti mirusįjį nuo sunkaus darbo pomirtiniame pasaulyje, daugiausiai žemdirbystės darbų maistui gauti. Figūrėlė, egiptiečių tikėjimu, galėjo pavaduoti tiek patį mirusįjį, tiek jo ar jos tarnus. Iš pradžių į kapą buvo dedamas vienas šebtas, pažymėtas tik savininko vardu ir titulu. Ilgainiui jų skaičius augo ir Naujosios karalystės laikotarpiu pasitaikydavo iki 365 − kiekvienai metų dienai, ir su 36 prižiūrėtojais − viso 401 šebto rinkinys. Kartu su amuletais ir fajansiniais skarabėjais ušebtai (šebtai ir ševebtai) yra vieni iš labiausiai paplitusių Senovės Egipto radinių. Kiek žinoma, Sečio I kape Karalių slėnyje jų buvo rasta apie 700 vienetų. Ušebtai kape būdavo sudedami į atskirą dėžę ar skrynią.
Paprastai figūrėlės buvo vaizduojamos suvyniotų mumijų pavidalu, tačiau Naujosios karalystės metu kai kurios pradėtos vaizduoti su kasdieniais drabužiais. Kartais jos būdavo išrašytos ištraukomis iš „Mirusiųjų knygos“ 6 skyriaus. Šie užrašai turėdavo padėti šebtams atlikti darbus pomirtiniame pasaulyje. Naujosios karalystės metu kai kurie šebtai pradėti vaizduoti su kauptukais ir krepšiais, Trečiuoju tarpuvaldžiu − su rimbais. Dar vėlesniais laikais šie objektai kurti su pačia statulėle. Ušebtai kurti iš įvairių medžiagų: molio, medžio, fajanso, akmens, vaško, bronzos, stiklo, buvo dažomi, padengiami emale. Radiniai labai varijuojančios kokybės, skirtingų dydžių. Gražiausi pavyzdžiai išliko iš 26−30 dinastijų laikotarpio (664−332 m. pr. m. e.), pagaminti iš fajanso. Vėlesniame Ptolemėjų laikotarpyje ušebtų naudojimas sunyko.
Emerson Sheik
Markošas Pasas de Albukerkė, dar žinomas, kaip Emersonas Šeikas (Márcio Passos de Albuquerque; g. 1978 m. gruodžio 6 d.) – Brazilijoje gimęs Kataro futbolininkas, rungtyniavęs Kataro rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2008 m.
Hušbišag
Hušbišag – požemio pasaulio deivė Mesopotamijos mitologijoje, Namtaro žmona (pasak dievų sąrašo An = Anum).
Minima įvairiuose mituose ir užkalbėjimuose. Hušbišag buvo įvardijama „požemio pasaulio palydove“. Su Namtaru susilaukusi dukters Hedimeku (Hedimmeku). Visgi kitoje to paties dievų sąrašo vietoje Hedimeku įvardijama Enkio dukra.
Ri Se-gwang
Li Siogvanas (리세광, g. 1985 m. sausio 21 d.) – Šiaurės Korėjo sportinės gimnastikos atstovas, olimpinis čempionas.
Biografija
2006 m. Azijos žaidynėse pelnė aukso medalį atraminių šuolių rungtyje. 2007 m. pelnytas pirmasis pasaulio čempionatų medalis – bronza atraminiuose šuoliuose. 2014 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dalyvavo gimnastikos varžybose. Sportininkas startavo tik atraminių šuolių rungtyje, kurią laimėjo ir tapo olimpiniu čempionu. 2018 m. pelnė trečiąjį pasaulio čempiono titulą atraminiuose šuoliuose.
DeAnna Price
Deana Prais (gimė 1993 m. birželio 8 d.) – JAV lengvaatletė, kuri specializuojasi kūjo metime. Pasaulio čempionė.
Biografija
2012 m. pasaulio jaunimo čempionate užimta 18-a vieta. 2015 m. Panamerikos žaidynių 4-os vietos laimėtoja. Tais pačiais metais debiutavo pasaulio čempionate, kuriame užėmė 18-ą vietą. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pasiekė finalą ir galutinėje rikiuotėje liko 8-oje vietoje. 2017 m. pasaulio čempionate liko 9-a. 2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionato finale Price kūjį numetė 77,54 m ir pirmą kartą tapo pasaulio čemopione.
Kivačo rezervatas
Kivačo rezervatas  – rezervatas Rusijoje, Karelijoje, Kondopogos rajone, 20 km į šiaurės vakarus nuo Kondopogos. Įkurtas 1931 m.
Rezervate saugomas vienas didžiausių Europos krioklių – Kivačas, krentantis Sunos upėje. Taip pat saugomi būdingi taigos gamtiniai kompleksai. Banguota moreninė lyguma. Kai kur į paviršių išeina kristalinės uolienos; ledynų nugludinti jų masyvai sudaro mutonus. Daug ežerų, pelkių. Miškai (pušynai, eglynai) užima 82 % teritorijos.
Rezervate aptiktos 47 žinduolių rūšys (briedžiai, rudieji lokiai, lūšys, vilkai, lapės, barsukai, audinės, usūriniai šunys), 222 paukščių rūšys (tetervinai, kurtiniai, jerubės, griežlės, lėliai, geltonsnapiai narai, ereliai žuvininkai, didieji apuokai, didieji ereliai rėksniai ir kt.), 3 roplių rūšys, 18 žuvų rūšių.
Eritrėjos regionai
thumb|right|250px|Eritrėjos administracinis suskirstymas Eritrėja yra skirstoma į 6 administracinius regionus (Zoba). Jie suformuoti 1996 m., kuomet performuotos iki tol buvę 10 provincijų. Kiekviename regione renkama vietos savivaldybė − regiono sueiga. Regiono administratorių skiria Eritrėjos prezidentas.
Senosios provincijos
Nuo Italijos kolonijos laikų XIX a. pabaigoje Eritrėja buvo skirstomas į 8 provincijas, kurios suformuotos senųjų vietos feodalinių valdų ir istorinių regionų pagrindu. Šios provincijos Eritrėjoje buvo išlaikytos ir 1952-1962 m., kuomet Eritrėja autonomijos teisėmis priklausė Etiopijos imperijai. Kuomet Eritrėja 1962 m. pati tapo Etiopijos provincija, jos provincijos ribų nepakeitė ir paverstos rajonais. Aštuoni tradiciniai zobai buvo: 1993 m. Eritrėjai iškovojus nepriklausomybę, atliktos kelios administracinės reformos. Nuo Barkos provincijos atskirta Gaš-Setito provincija, o Hamasiene kaip atskiras vienetas suformuota Asmara. Taip 1996 m. provincijų iš viso buvo 10. Administracinės reformos metu visos jos buvo panaikintos ir nauju pagrindu suformuoti dabartiniai administraciniai regionai.
Kupriai (Kavarskas)
Kupriai – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Kavarsko.
Stoniškių apylinkė
Stoniškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Rukų apylinkės, dalies Anšyšių apylinkės, dalies Stubrių apylinkės, dalies Usėnų apylinkės, dalies Plaškių apylinkės ir dalies Jonikaičių apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Pagėgių apylinkės.
Andris Bērziņš
Andris Bērziņš:
Edward Abbey
Edward Abbey (1927 m. sausio 29 d. – 1989 m. kovo 14 d.) – JAV rašytojas, eseistas ir gamtosaugininkas, valstybės vykdomo gamtos naikinimo aktyvus kritikas. Jo darbai The Monkey Wrench Gang ir Desert Solitaire tapo įkvėpimu daugeliui ekoanarchistų.
Gliese 367 b
Gliese 367 b – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę Gliese 367 (GJ 367), nuo Žemės nutolusią 31 šviesmetį (9,5 parseko); Gliese 367 sistema yra Burių žvaigždyne. Gliese 367 b orbitos periodas vienas trumpiausių iš visų atrastų egzoplanetų: apie savąją žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per 7,7 valandos.
Edward Abbey
Gimė Indianos miestelyje Pensilvanijoje, Apalačų kalnuose. 1944 m. persikėlė į šalies vakarus, Naujosios Meksikos universitete įgijo filosofijos magistro laipsnį. Arkų nacionaliniame parke (tuomet gamtos paminkle) dirbo reindžeriu.
Katilių apylinkė
Katilių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietvakariuose.
Edward Abbey
Savo veikaluose rėmė ekologinio pasipriešinimo gamtos naikinimui idėjas (pvz., ekosabotažą), taip pat kritikavo valdžią, tradicinės gamtosaugos nuosaikumą, niekino civilizacijos kišimąsi į gamtą. Rašytoju dėl jo antisisteminių pažiūrų buvo susidomėjusi FTB. Paveikta Abbey idėjų susiformavo gamtos gynėjų bendruomenė Earth First!.
Katilių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Griškabūdžio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naumiesčio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Naumiesčio rajono Griškabūdžio apylinkės ir Šakių rajono Lukšių apylinkės.
Gliese 367 b
Gliese 367 b yra uolėta planeta, apytikriai 70 % didesnė už Žemę ir 55 % už ją masyvesnė. Gliese 367 b aptikta NASA tranzitinių egzoplanetų tyrimų palydovu (TESS); juo planetų ieškoma taikant vadinamąjį „tranzito metodą“. Stebėjimai, atlikti „TESS“ palydovu, parodė, kad Gliese 367 b orbitos periodas ypač trumpas, be to, buvo nustatytas planetos dydis. Paskui planeta buvo tiriama didelio tikslumo radialinio greičio planetų paieškos prietaisu „HARPS“ (High Accuracy Radial Velocity Planet Searcher). Remiantis „HARPS“ prietaisu atliktais matavimais, apskaičiuota egzoplanetos masė.
Paulius Viktoravičius
Paulius Viktoravičius (g. 1984 m. lapkričio 4 d., Šiauliai) – Lietuvos plaukikas, daugkartinis Lietuvos čempionas. 2004 m. ir 2008 m. olimpinių žaidynių dalyvis.
Gliese 367 b
Kadangi planeta skrieja labai arti savo žvaigždės, ją pasiekia 500 kartų daugiau spinduliuotės nei Žemė gauna iš Saulės. Nuolat apšviestoje planetos pusėje temperatūra siekia apytikriai 1500 °C.
Viena Gliese 367 b pusė veikiausiai visąlaik atgręžta į žvaigždę, apie kurią ši planeta skrieja. Dėl itin aukštos temperatūros atmosferos ši planeta neturi. Gliese 367 b branduolys tikriausiai sudarytas iš geležies ir nikelio (tuo jis panašus į Merkurijaus branduolį); be to, planetos branduolio tankis ypač didelis, branduolys sudaro didžiumą planetos masės.
Paulius Viktoravičius
Biografija
Pasirinkti plaukimo sporto šaką jam padėjo trenerė Jūratė Lazdynaitė, kuri pirmoji Paulių, jam dar tik lankant darželį, supažindino su baseinu. Paulius Viktoravičius savo sportinę karjerą pradėjo 1991 metais. Pirmoji jo trenerė – Aida Zuozienė. Nuo 1993 iki 2000 metų jis treniravosi pas trenerį Gintarą Prunskų, 2000–2006 metais treniruotes lankė pas trenerę Nataliją Tarelkiną, o nuo 2006 metų rugsėjo mėnesio perėjo pas trenerį Kęstutį Jankevičių, pas kurį 2011 m. ir baigė savo sportinę karjerą. Nuo 2017 m. liepos mėnesio Šiaulių plaukimo mokyklos „Delfinas“ direktorius.
Edward Abbey
Edward Abbey mirė 1989 m. kovo 14 d. nuo operacijos komplikacijų. Jo kūnas sudegintas ir pelenai išbarstyti Kabesa Pretos dykumoje Arizonoje.
Bibliografija
Fantastinė:
Nefantastinė:
Lakinės
Lakinės – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Andrioniškio, dešiniajame Šventosios krante.
Deutsche Luft Hansa
Nors „Deutsche Luft Hansa“ buvo 1953 m. įkurtos šiuolaikinės Vokietijos aviakompanijos „Lufthansa“ pirmtakė, abi aviakompanijos naudojo tokį patį logotipą, tačiau teisinio tęstinumo tarp jų nėra.
Istorija
miniatiūra|Fokker-Grulich F.II – lėktuvas, su kuriuo buvo atliktas pirmasis „Deutsche Luft Hansa“ skrydis Ciūricho Dübendorf’o oro uoste „Deutsche Luft Hansa Aktiengesellschaft“ buvo įkurta 1926 m. sausio 6 d. Berlyne. Įmonės pavadinimu buvo demonstruojama aliuzija į Hanzą – viduramžių vokiečių miestų prekybinę sąjungą. Aviakompanija bnuvo įkurta Vokietijos vyriausybės iniciatyva, skatinant tuo metu didžiausių šalies aviakompanijų „Deutscher Aero Lloyd“ (buv. „Deutsche Luft-Reederei" (1917–1923 m.) ir „Junkers Luftverkehr“ (įkurta. 1919) susijungimą. Vokietijos vyriausybės tikslas buvo sumažinti aviakompanijoms skiriamas subsidijas ir pasiekti masto ekonomijos aviacijos sektoriuje.
Naujosios aviakompanijos įsteigimas įvyko tuo metu, kai buvo nuspręsta sumažinti Versalio sutartimi Antantės įvestus apribojimus Vokietijos aviacijos sektoriui. miniatiūra|Junkers F.13 „Deutsche Luft Hansa“ perėmė jos steigėjų 1527 darbuotojus ir daugiausiai iš perdarytų Pirmojo Pasaulinio karo lėktuvų sudarytą 162 orlaivių parką. Aviakompanijos centriniu oro uostu tapo Berlyno Tempelhofo oro uostas. Iš jo pirmu „Deutsche Luft Hansa“ reguliariu maršrutu Berlynas-Halė-Erfurtas-Štutgartas-Ciūrichas 1926 m. balandžio 6 d. pakilo aviakompanijos Fokker F.II. Tais pačiais metais įmonė įsigijo dalį Vokietijos-SSRS aviakompanijos „Deruluft“ akcijų ir pradėjo skraidyti maršrutu Berlynas-Maskva (per Karaliaučių, Kauną ir Velikije Luki), laikytų vienu ilgiausių maršrutų. Tais pačiais metais buvo atidaryti reisai į Paryžių. Aviakompanija tapo viena iš pirmųjų, pradėjusių vykdyti naktinius skrydžius – pirmieji tokie reisai vyko į Karaliaučių naudojant Junkers G 24 lėktuvą. Reisas pasirodė toks sėkmingas, kad po keleto metų dėl jo buvo panaikintas atitinkamas naktinis traukinio maršrutas. Pirmaisiais savo veiklos metais įmonės lėktuvai nuskrido daugiau nei 6 mln. kilometrų, pervežė 56 268 keleivius ir 560 tonų pašto ir krovinių. miniatiūra|Pašto lėktuvas Heinkel He 12 parengtas katapultavimui nuo pašto laivo „Bremen“ XX. a trečiame dešimtyje įmonė sparčiai plėtėsi Vokietijoje bei užsienyje, sudarydama bendro kodo susitarimus. Pvz. tik įsikūrus Ispanijos nacionalinei aviakompanijai „Iberia“, „Luft Hansa“ susitarė dėl reiso Berlynas-Madridas atidarymo. Netrukus pradėti daugiasegmenčiai skrydžiai į Artimuosius Rytus, Tokiją. Įmonė eksperimentavo su skrydžių per Atlantą bandymais: 1928 m. balandžio mėn. „Luft Hansa“ ir airių pilotų pilotuojamas Junkers W 33 iš Dublino atliko pirmą skrydį per šį vandenyną iš rytų į vakarus. 1929–1935 m., siekiant sutrumpinti pašto pristatymo per Atlantą terminus, vykdyti kombinuoti reisai – pašto laivams „Europa“ ar „Bremen" pasiekus Atlanto vidurį, iš jų būdavo katapultuojamas pašto lėktuvas Heinkel He 12, keletu dienų aplenkdavęs garlaivį. Panaši schema buvo taikoma ir Pietų Atlante naudojant hidroplanus Dornier Do J Wal (1933 m. pagal vieningą sistemą pervadintus Do 16).
Įmonės vadovybė simpatizavo kylančiai NSDAP. 1932 m. parlamento rinkimų kampanijos metu ji nemokamai suteikė vieną lėktuvą Adolfo Hitlerio rinkiminei kampanijai. NSDAP savo įvaizdžio formavimui sėkmingai išnaudojo šią technikos naujovę, užsitikrindama galimybę greičiau nei kitos partijos pervežti savo vadovybę tarp daugybės rinkiminių renginių. Po rinkimų, 1933 m. H. Geringas įmonės vadovą Erhardą Milchą (NSDAP narį nuo 1929 m.) paskyrė aviacijos ministru.