cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neutralitetas
Europos Sąjunga
Yra penkios Europos Sąjungos narės, kurios vis dar vadina save neutralia šalimi: Austrija, Airija, Suomija, Malta ir Švedija. Plėtojant ES bendrąją saugumo ir gynybos politiką, diskutuojama, kiek jos yra ar turėtų būti neutralios. Pavyzdžiui, 2006 m. liepos 5 d. buvęs Suomijos ministras pirmininkas Matti Vanhanenas pareiškė, kad Suomija nebėra neutrali:"„P. Pflügeris apibūdino Suomiją kaip neutralią. Turiu jį pataisyti: Suomija yra ES narė. Kadaise, Geležinės uždangos laikais, buvome politiškai neutrali šalis. Dabar esame Europos Sąjungos narė, šios vertybių bendrijos, turinčios bendrą politiką ir, be to, bendrą užsienio politiką, dalis.“" Tačiau 2017 m. gruodžio 5 d. Suomijos ministras pirmininkas Juha Sipila (Juha Sipilä) vis dar apibūdino šalį kaip „kariniu požiūriu neprisijungusią“ ir teigė, kad ji turėtų tokia išlikti. Airija, kuri siekė ES sutartyse įtvirtinti savo neutralumo garantijas, teigia, kad jos neutralumas nereiškia, jog Airija turėtų vengti dalyvauti tarptautiniuose reikaluose, pavyzdžiui, taikos palaikymo operacijose.
Nuo Lisabonos sutarties įsigaliojimo ES narės privalo laikytis ES sutarties 42 straipsnio 7 dalies, pagal kurią valstybės narės įpareigojamos padėti ginkluotos agresijos aukai. Jame numatyta „pareiga teikti pagalbą ir paramą visomis [kitų valstybių narių] turimomis priemonėmis“, tačiau tai „nepažeistų tam tikrų valstybių narių saugumo ir gynybos politikos specifiškumo“ (neutralios politikos), todėl narės gali atsakyti nekarine pagalba.
2017 m. pabaigoje pradėjus nuolatinį struktūrizuotą bendradarbiavimą (PESCO) gynybos srityje, padidėjo ES aktyvumas kariniais klausimais. Ši politika buvo sukurta kaip įtrauki ir leidžia valstybėms pasirinkti dalyvauti arba atsisakyti konkrečių karinio bendradarbiavimo formų. Tai leido dalyvauti daugumai neutralių valstybių, tačiau nuomonės vis dar skiriasi. Kai kurie Airijos parlamento nariai manė, kad Airijos prisijungimas prie PESCO reiškia neutralumo atsisakymą. Jis buvo priimtas vyriausybei argumentuojant, kad jo opt-in pobūdis leidžia Airijai „prisijungti prie naudingų PESCO elementų, pavyzdžiui, kovos su terorizmu, kibernetinio saugumo ir taikos palaikymo… tai, ko mes neketiname daryti, tai pirkti lėktuvnešius ir naikintuvus“. Malta nuo 2017 m. gruodžio mėn. yra vienintelė neutrali valstybė, nedalyvaujanti PESCO. Maltos vyriausybė teigė, kad ji ketina palaukti ir pažiūrėti, kaip vystysis PESCO, kad įsitikintų, ar tai nepakenks Maltos neutralumui.
Moldova
Pasak Ion Marandici, Moldova pasirinko neutralumą, kad išvengtų Rusijos saugumo schemų ir Rusijos kariuomenės buvimo savo teritorijoje. Net jei pagal konstituciją šalis yra neutrali, kai kurie tyrinėtojai teigia, kad de facto ši buvusi sovietinė respublika niekada nebuvo neutrali, nes dalis Rusijos 14-osios armijos yra Benderuose – teritorijoje, kurios de facto nekontroliuoja Moldovos vyriausybė. Tas pats autorius siūlo, kad viena iš išeičių, siekiant išvengti nereikalingų prieštaravimų ir kartu pagilinti santykius su NATO, būtų „lanksčiai interpretuoti nuolatinio neutralumo sąvoką“. Neutralumas yra nuolatinė Moldovos vidaus politikos tema.
Neutralitetas per Antrąjį pasaulinį karą
Per Antrąjį pasaulinį karą daugelis šalių paskelbė neutralumo deklaracijas. Tačiau iš artimiausių Europos valstybių tik Andora, Airija, Portugalija, Ispanija, Švedija, Šveicarija (su Lichtenšteinu) ir Vatikanas (Šventasis Sostas) išliko neutralios iki pat karo pabaigos.
Buvo suabejota, ar jie laikosi neutralumo taisyklių: Pavyzdžiui, D dienos data buvo nustatyta remiantis informacija apie orus Atlanto vandenyne, kurios dalį pateikė Airija, bet kuri buvo slepiama nuo Vokietijos. Airija taip pat slapta leido sąjungininkų lėktuvams naudotis Donegalo koridoriumi, todėl britų lėktuvai galėjo atakuoti vokiečių povandeninius laivus Atlanto viduryje. Kita vertus, tiek Ašies, tiek Sąjungininkų pilotai, avariniu būdu nusileidę Airijoje, buvo internuoti.
Švedija ir Šveicarija, apsuptos nacistinės Vokietijos valdų ir sąjungininkių, panašiai darė nuolaidas tiek nacių, tiek sąjungininkų prašymams. Švedija taip pat dalyvavo žvalgybos operacijose su sąjungininkais, įskaitant pasiklausymo stotis Švedijoje ir šnipinėjimą Vokietijoje. Ispanija 1940 m. pasisiūlė prisijungti prie karo nacistinės Vokietijos pusėje, leido Ašies laivams ir povandeniniams laivams naudotis savo uostais, importavo Vokietijai skirtas karines medžiagas ir pasiuntė Ispanijos savanorių kovinę diviziją padėti nacių karo veiksmams. Portugalija oficialiai išliko neutrali, bet aktyviai rėmė Sąjungininkus, suteikdama užjūrio karinio jūrų laivyno bazes, ir Vokietiją, parduodama volframą.
Iš pradžių Jungtinės Valstijos buvo neutralios ir pagal 1936 m. Neutralumo įstatymus buvo įsipareigojusios neparduoti karinių medžiagų kariaujančioms šalims. Prasidėjus karui, JAV prezidentas Franklinas D. Ruzveltas įtikino Kongresą pakeisti šį aktą „Cash and carry“ programa, kuri leido JAV teikti karinę pagalbą sąjungininkams, nors tam priešinosi neintervencijos šalininkai. 1941 m. kovo mėn. programą „Cash and carry“ pakeitė programa „Lend-Lease“, iš esmės nutraukdama JAV apsimestinį neutralumą.
Švedija karo metu taip pat darė nuolaidų Vokietijos reichui, kad išlaikytų neutralumą, o didžiausia nuolaida buvo leisti švedų traukiniais iš Norvegijos į Suomiją perkelti 163-iąją vokiečių pėstininkų diviziją, kuri turėjo padėti suomiams tęstiniame kare. Šis sprendimas sukėlė 1941 m. politinę „vidurvasario krizę“ dėl Švedijos neutralumo.
Vatikanas taip pat darė įvairias diplomatines nuolaidas tiek Ašies, tiek Sąjungininkų galybėms, laikydamasis neutralumo teisės taisyklių. Šventasis Sostas buvo kritikuojamas – bet vėliau iš esmės išteisintas – dėl tylos moraliniais karo klausimais.
Skalbiai
Skalbiai arba Orechovas (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Skalvjai prūsiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Henrikas Daktaras
Henrikas Daktaras (pravardės – Henytė, Hena, g. 1957 m. gruodžio 12 d. ) – Lietuvos nusikaltėlis, nuteistas kalėti iki gyvos galvos.
Vadovavo 1978 m. Kaune įkurtai nusikalstamai grupuotei „Daktarai“. Jos byloje sukaupta apie 200 nusikaltimų, tarp jų – grasinimai nužudyti, turto prievartavimas, sprogdinimai, virš 30 nužudymų. Pirmąsyk įkalintas sulaukęs 19 m. H. Daktaras nuteistas už daugybę nusikaltimų: dėl turto prievartavimo, kūno sužalojimų, žmogžudysčių. Spėjama, kad jis nužudė savo pusbrolį, kitus nepaklususius gaujos narius. Žiniasklaidoje kartais vadinamas nusikalstamo pasaulio autoritetu.
Teistumai
1997 m. vasario 13 d. Vilniaus apygardos teismas H. Daktarui skyrė 7,5 m. laisvės atėmimo bausmę. Ji skirta už tarpininkavimą išperkant vogtus automobilius ir grasinimus buvusiam bendrovės „Agora“ apsaugos vadovui (buvusiam Kriminalinės policijos biuro vadovo pavaduotojui) Jurijui Milevskiui, jeigu šis, liudydamas teisme, atpažins Darių Mačianską, kuris buvo pagrobęs jo automobilį.
2001 m. spalį H. Daktaras iš Vilniaus 2-osios griežto režimo pataisos darbų kolonijos paleistas į laisvę už gerą elgesį, atlikęs tris ketvirtadalius bausmės.
2008 m. gruodžio 20 d. pabėgo iš policijos apsupto vienkiemio Šilų kaime. Sodybą kratę pareigūnai tvirtino, kad joje ant sienų kabėjo Hitlerio ir Stalino paveikslai.
2009 m. vasarį paskelbta H. Daktaro tarptautinė paieška. Rugsėjo 4 dieną Bulgarijos policijos spec. pajėgų sulaikytas netoli Varnos. Sulaikant H. Daktaras tyčia nualpo. Spalio 6 d. Varnos apeliacinis teismas paskelbė galutinį ir neskundžiamą sprendimą išduoti H. Daktarą Lietuvai. Spalio 9 d. H. Daktaras buvo parskraidintas į Lietuvą.
2013 m. birželio 14 d. Klaipėdos apygardos teismas nuteisė H. Daktarą kalėti iki gyvos galvos. Lietuvos Aukščiausiasis Teismas nuosprendį paliko nepakeistą. Pasak LAT, H. Daktaras nepripažįsta nusikaltimų (išskyrus disponavimą suklastotais dokumentais), todėl jam visiškai svetimas bendražmogiškų socialinių elgesio normų laikymasis, kritiškas savo elgesio vertinimas ir pagarba prigimtinei vertybei – žmogaus gyvybei.
2022 m. Lietuvos apeliacinis teismas atmetė H. Daktaro skundą dėl Kauno apygardos teismo nutarties, kuria nebuvo tenkintas Pravieniškių pataisos namų teikimas kalėjimą iki gyvos galvos pakeisti terminuota laisvės atėmimo bausme.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1929–1930 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1929–1930 m.
Girija (upė)
Girija – upelis Lietuvoje, Vilniaus rajone; Žalesos kairysis intakas. Išteka iš Girijos ežero pietrytinio galo, kerta Vilniaus–Utenos plentą, teka per Radžiulių, Žalesos kaimus. Teka į pietryčius, prateka Maišiagalos–Nemenčinės kelią.
Nuo 4 km iki žiočių reguliuota. Upelio dugnas daugelyje vietų plaunamas, formuojasi savigrinda, vietomis dugne auga žolės.
Upėvardis kilęs nuo žodžio giria, girė („didelis miškas“).
Likančiai (Zarasai)
Likančiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 12 km nuo Pakniškių.
Kėdainių apylinkė
Kėdainių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Daškonių apylinkės, Tubių apylinkės, dalies Taučiūnų apylinkės ir dalies Tiskūnų apylinkės. 1988 m. prijungta visa Tiskūnų apylinkė.
Didysis guramis
Didysis guramis, arba milžiniškasis guramis (Osphronemus goramy) – guraminių (Osphronemidae) šeimos žuvis. Dydis – iki 60 cm. Kilęs iš Borneo, Javos ir Sumatros. Neretai auginamas akvariume, tačiau dėl savo dydžio jis turi būti gerai įrengtas ir filtruojamas. Dauginimosi metu patinas saugo ikrus ir mailių.
thumb|left|210px|Didysis guramis
Straipsnis (reikšmės)
Straipsnis gali reikšti:
Vilniaus sritis
Vilniaus sritis – LTSR administracinis-teritorinis vienetas, gyvavęs nuo 1950 m. birželio 20 d. iki 1953 m. gegužės 28 d. Lietuvos rytuose ir pietryčiuose. Centras – Vilnius, kiti du srities pavaldumo miestai – Druskininkai ir Naujoji Vilnia. Srities plotas buvo 19 228 km² (1950 m.).
Srities komiteto I sekretoriumi dirbo Daniilas Šupikovas (1950–1952) ir Feliksas Bieliauskas (1952–1953). Srityje buvę subjektai:
Povilas Dikčius
Povilas Dikčius (1933 m. balandžio 11 d. Kulniškiuose, Gelvonų valsčius – 1991 m. kovo 17 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, partinis veikėjas.
Biografija
1956 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1956–1971 m. dėstė muzikos mokyklose. 1970 m. baigė LSSR konservatorijos Eduardo Balsio klasę. Nuo 1971 m. LKP CK kultūros skyriaus instruktorius. 1987–1991 m. Lietuvos muzikų draugijos pirmininkas.
Kūryba
Sukūrė operą „Ugnis“ (1987 m.), kamerinę oratoriją „Moters paveikslai“ (1981 m.), kantatą „Į šiandieną“ (1978 m.), simfoninę poemą „Mindaugas“ (1970 m.), „Publicistinius motyvus“ simfoniniam orkestrui ir deklamuotojui (1974 m.), simfoniją kameriniam orkestrui (1980 m.), koncertą smuikui ir kameriniam ansambliui (1983 m.), styginių kvartetą (1972 m.), sonatų, vokalinių ciklų, chorų.
Alvarai
Alvarai ( „pasinėrę į dievą“) – tamilų vaišnavų šventųjų grupė, ekstatinėmis giesmėmis garbinusi Višnų. Priklausė įvairioms kastoms ir gyvavo VII–IX a. Išskiriama 12 žymiausių alvarų, iš kurių svarbiausias – šudra Namalvaras (VIII a.), kuris 16 metų buvo nugrimzdęs į ekstazišką transą. Jis savo religinius jausmus ragino reikšti šokinėjimu, dainavimu, šaukimu.
X a. pirmasis šrivaišnavų mokytojas Nathamunis iš alvarų giesmių ir poemų sudarė rinkinį „Keturių tūkstančių himnų antologija“, pramintą „tamilų Veda“. Ji turėjo įtakos Ramanudžos (1017–1137 m.) ortodoksinei šrivaišnavizmo teologijai.
Ispanijos futbolo varžybos 1904 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1904 m.
Finalo ir pusfinalio rungtynės
Athletic Bilbao taurę laimėjo be kovos.
Naujoji Lietuva
Naujoji Lietuva:
Pacai
Pacai – lietuvių kilmės LDK didikų giminė, didžiausią galią pasiekusi XVII amžiaus antrojoje pusėje. Seniausia Pacų valda buvo netoli Gardino, valdytos žemės daugiausiai telkėsi pietinėje Lietuvos dalyje; dar XVIII a. pabaigoje minimas Pacų majoratas – Jiezno grafystė.
Ramutis Klimas
Ramutis Klimas (g. 1960 m. rugsėjo 11 d. Skindeliškės, Kapsuko raj.) – Lietuvos zooinžinierius, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Pacai
Kilmė
thumb|left|200px|Atminimo lenta, žyminti Pacų koplyčią-mauzoliejų Vilniaus Šv. Teresės bažnyčioje thumb|250px|Pacų rūmai Vilniuje thumb|250px|Pacų rūmų Vilniuje interjeras thumb|250px|Pacų giminės karstai [[Pažaislio vienuolynas|Pažaislio vienuolyne]] Pacų giminės pradininkas Kimantas (Kymunt) pirmą kartą minimas 1388 m. Vytauto privilegijoje. Netoli Gardino stovėjęs jo dvaras nurodytas kryžiuočių kelių aprašuose ir pavadintas „Kymundsdorf“. Giminės pradininku Kimantą laikė ir Pacas Daukšaitis, 1434 m. Gardino sutartyje prisegtame antspaude nurodęs senelio vardą. Kimanto sūnus Daukša Kimantaitis kartu su tėvu liudijo 1401 m. Vilniaus sutartyje. XV a. pab. karjeros laiptais sparčiai kylantiems Pacams (jau Paco Daukšaičio sūnus Jurgis tapo valdovo maršalka) Lietuvoje nebuvo lygių: tokia pat galinga buvo tik Sapiegų giminė, prieš kurią Pacai pradėjo aktyviai kovoti, subūrę Valkininkų konfederaciją (1700 m.) ir joje su kitų galingų didikų giminių atstovais sutriuškinę Sapiegas. Refomacijos Lietuvoje metu svarbiausi giminės atstovai perėjo į kalvinizmą ir tik vėliau, XVII a. pradžioje, grįžo į katalikybę. Pacai ėmė kildinti save iš romėnų ir giminiuotis su florentietiška Pazzi gimine. Kazimieras Zigmantas Pacas, susižavėjęs Pažaislio apylinkių grožiu, nusprendė pastatyti kamaldulių vienuolyną. Jo darbus pratęsė giminaitis Mykolas Kazimieras Pacas. Pažaislio vienuolynas, Vilniaus šv. Petro ir Povilo bei šv. Teresės bažnyčia – unikalūs statiniai Lietuvoje, išlikę iki šių dienų. Kiti šios giminės atstovai statė bažnyčias visoje Lietuvoje.
Ramutis Klimas
Biografija
1985 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1996 m. stažavo Švedijoje. 2002 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Pacai
Kilmė
Pacų giminės atstovai LDK užėmė labai aukštas pareigas, dalyvavo svarbiausiuose istoriniuose įvykiuose. Griūvant Abiejų Tautų Respublikai, Pacai ir Pociejai aktyviai dalyvavo sukilimuose, dėl ko caro valdžia galutinai atėmė iš jų Jiezno majoratą bei visus turėtus dvarus ir turtus. Mykolas Pociejus, gyvenęs emigracijoje, buvo asmeninis Napoleono patarėjas ir dalyvavo su juo žygyje prieš Rusijos carą.
Ramutis Klimas
Biografija
1985–2002 m. dirbo Lietuvos gyvulininkystės institute, 1999–2001 m. direktoriaus pavaduotojas, 2002 m. Gyvūnų veisimo ir genetikos skyriaus vedėjas. Nuo 2001 m. dėsto Šiaulių universitete, nuo 2002 m. profesorius. Nuo 2003 m. Biologinių tyrimų mokslinio centro direktorius.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – gyvūnų genetika, veisimas ir selekcija. Paskelbė apie 160 mokslinių straipsnių.
Pacai
Kilmė
Yra manoma, jog Pacų palikuonių Lietuvoje nebėra išlikę, tačiau ne taip aktyviai politikoje dalyvavę Pacai ir Pociejai liko gyventi Lietuvoje ir Lenkijoje, išvengė represijų. Šiandien priskaičiuojama arti 100 šios giminės atstovų Lietuvoje, dar daugiau – Lenkijoje, Ukrainoje, JAV ir Kanadoje. Garsus tarpukario Lietuvos teisininkas profesorius Mykolas Riomeris kilęs iš Pacų giminės – jo senelė buvo Anna de Pac.
Vieni Pacų atstovai griūvant LDK pasitraukė į Lotynų Ameriką – Salvadorą. Ten šios giminės atstovai nuo XIX a. antros pusės sėkmingai valdo kavos verslą. Šiuo metu šiai pramonės kompanijai vadovauja Alfredas Pacas.
Atstovai
Žymesni giminės atstovai:
Skerdena
thumb|right|150px|Schematinis jaučio skerdenos piešinys Skerdena  – paskersto ir išdarinėto žinduolio (gyvulio ar žvėries) arba paukščio kūnas. Gyvulio skerdenos būna be odos (kiaulių ir su oda), galvų, kojų ir vidaus organų.
Pusė skerdenos – išilgai pusiau perpjauta skerdena.
Skerdenos ketvirtis – ketvirtis išdarinėto kūno, gautas skerdenos pusę perpjovus skersai tarp paskutinio nugaros ir pirmutinio juosmens slankstelio. Skerdenos pusė gali būti perpjauta į ketvirčius tarp 11 ir 12 šonkaulių.
Skerdenėlė – nedidelio žinduolio (pvz., triušio) ar paukščio (pvz., vištos) skerdena.
Žvėries ar laukinio paukščio skerdena gaunama nušauto žvėries ar laukinio paukščio kūną :
Faridas ad Dinas Ataras
Faridas ad Dinas Ataras, arba Ataras (عطار) – tikrasis vardas Abu Hamidas bin Abubakras Ibrahimas (~1145/1146-1220/1221 m.) – persų poetas, hagiografas, vienas ankstyvosios sufizmo poezijos kūrėjų.
Apie Ataro biografiją išlikę mažai žinių. Žinoma, kad kilo iš Nišapūro, pradžioje buvo vaistininkas, vėliau keliavo po Iraką, Egiptą, Siriją, Saudo Arabiją, Chorezmą, Indiją. Ten domėjosi mistikų sufijų veikla bei kūryba; bendravo su dvasiniais mokytojais. Parašė mistinių, religinių poezijos kūrinių: „Paslapčių knyga“, „Dievo knyga“ ir kt. Poema „Paukščių šneka“ (Manteq at-Ṭayr), kurioje alegorine forma aiškinama sufizmo mistika, turėjo įtakos Rumi, Navoji ir kitų vėlesnių sufijų kūrybai. Sudarė misikų, šventųjų biografinę knygą „Šventųjų gyvenimai“ (Tazkirat al-Awliyā).
Ataro poezija pasižymi vaizdingumu, tapybiškumu. Išliko apie 30 kūrinių.
Velykų margučiai
thumb|250px|Lietuviški margučiai Margučiai – kiaušiniai, kurių lukštai išmarginti dažant įvairiomis technikomis ar raižant. Vienas šv. Velykų simbolių.
Margučiai yra žinomi ne tik Lietuvoje, bet ir kone visose slavų tautose: Lenkijoje, Ukrainoje, Gudijoje, Čekijoje. Tikėtina, jog lietuvių tauta margučius perėmė iš slavų, nes latviai jų nežino. Margučių tradicijos neturi ir Vakarų Europos tautos, nors spėjama, kad kai kurios tą paprotį yra turėjusios.
Reikšmė
thumb|220px|Išperforuotas lukštas kiaušinyje Sunku nustatyti margučių kilmę. Šiandien jų marginimas mūsų krašte ir slavų tautose yra susijęs su Velykų šventėmis. Tačiau kiaušinių dažymo ir jais keitimosi paprotys yra daug senesnis už krikščionybę. Beveik visos senojo pasaulio tautos tą paprotį žinojo. Dar prieš Kristaus gimimą kiaušinis buvo laikomas ne tik pavasario gamtos atgimimo simboliu, bet ir kiekvieno gyvio pradžios simboliu. Žinome, kad tokiu simboliu kiaušinį laikė ir senovės egiptiečiai, žydai bei romėnai. Kad tokiu pat simboliu kiaušinį laiko ir lietuviai, liudija iš dalies dar kai kur išsilikęs paprotys kiaušinius dažyti ne tik per Velykas, bet ir per šv. Jurgį bei Sekmines.
Margučiai Lietuvoje
thumb|220px|Rusijos Caro Aleksandro III Velykinis siurprizas savo žmonai Marijai Fiodorovai
Lietuvoje margutis labiausiai susijęs su Velykomis ir Lietuvoje pažįstamas jau iš XVI amžiaus. M. Mažvydas Vaitkūnas 1549 m. išleidęs šv. Ambraziejaus ir šv. Augustino giesmių vertimą – „Te Deum laudamus“, skiria savo darbą „Welikas pauta“ vietoje „Ponuy Sebastianuy Perbanth, Heubtmonuy Ragaynes... 3. diena mėnesis kowa. Metų Diewa uszgimima“.
Margučiu kiaušinis yra vadinamas dėl to, kad jis yra išrašomas įvairiais raštais. Tie raštai padaromi įvairiais būdais kiaušinius dažant.
Dažymo technika
Kai kiaušinis tėra nudažytas tik viena kuria nors spalva, tai jis paprastai ir vadinamas dažytiniu. Patys margučiai yra daromi dvejopu būdu: išbraižant raštus vašku arba skutinėjant nudažytą kiaušinio paviršių.
Išbraižymas ant vaško
thumb|left|220px|Vašku išmarginti [[sorbai|sorbų margučiai]] thumb|left|220px|Vašku išmarginti margučiai (Čekija) Pirmas margučių darymo būdas: ant trumpos lazdelės pritaisomas skardos vamzdelis, kurio vienas galas yra siauresnis; juo paimamas ištirpytas vaškas, kuriuo ir padengiamas kiaušinio paviršius vienodo storumo linijos raštais. Taip išpaišytas kiaušinis yra dedamas į dažus, kurie nudažo tik nepadengtas vašku vietas. Išėmę kiaušinį iš dažų ir nuėmę vašką, gauname baltus raštus dažų spalvos fone. Norint šiuos raštus padaryti spalvotus, nudažytoji kiaušinio dalis vėl padengiama vašku, kiaušinis vėl dedamas į bet kurios spalvos dažus, kurie nudažo raštus. Kartoti tą galime tiek kartų, keliomis spalvų norima išmarginti margutį. thumb|220px|Vašku išmarginti margučiai (Čekija) Dar paprastesnis marginimo būdas - nusmailintas degtukas ar smeigtuko smaigalys mirkomas išlydytame vašką ir juo vedami raštai. Taip gaunamos linijos prasideda storai ir pasibaigia plonėjančiai.
Skustinis raštas
thumb|220px|Skustiniu raštu išmargintas kiaušinis thumb|220px|Skustiniai baltarusiški margučiai Skustinis raštas yra daromas ant jau nudažyto vienos kurios nors spalvos dažais kiaušinio. Praskusdami dažus iki kiaušinio natūralaus baltumo paviršiaus, gauname raštus. Naudojant pirmąjį būdą galima tokius raštus daryti spalvotus.
Aukščiau minėtais būdais gaunami margučių meniškieji efektai toli gražu, nėra vienodi. Vieni jų esti ryškių spalvų ir paprastų raštų. Kitur spalvotumui teikiama tik antraeilė reikšmė, bet dėl to dominuoja raštai, jie tampa vis sudėtingesniais ir turtingesniais.
Raštai ir jų pobūdis
Įvairiausių raštų margučiuose vartojama daug ir tą mums liudija nemažas skaičius jiems pavadinti vartojamų vardų: „driežiukai, rinkučiai, grandinėliai, žiedeliai, vabaliukai; kukučiai, dantukai, eglutės, žvaigždutės, peteliškės, kriputės, turkliukai, rūtelės, vištos kojelės, snaiguolės“ ir t. t. Nagrinėdamas tuos raštus žymiausias margučių tyrinėtojas Tadas Daugirdas padarė išvadą: begalinis raštų turtingumas verčia manyti, kad kiekvienas margutį darąs asmuo vadovaujasi tik fantazija.thumb|left|220px|Vašku išmarginti margučiai (Čekija)
Galima pastebėti, kad didesnį vaidmenį atlieka tradicijos, o ne fantazija. Dalis raštų beveik visoms margučius darančioms tautoms yra bendri; vieni iš jų yra charakteringi tik tam tikrai apylinkei, o kiti yra tokie pat, kokius aptinkame priešistorinių laikų kapuose randamuose daiktuose. Daugumą margučių raštų galime taip pat rasti kituose liaudies meno dirbiniuose. thumb|left|220px|Vašku marginti margučiai (Slovėnija) Margučiuose yra nemažai vien su margučiais siejamų rašto elementų, savo požymiais visiškai skirtingų nuo kitų charakteringų liaudies meno raštų. Be to, pasitaiko ir labai individualizuotų raštų, išplėtotų į grafines kompozicijas, savo forma ir verte niekuo nesiskiriančių nuo didelių grafinių darbų.
Margučių bendrą charakteristiką galime nusakyti taip: margučių brėžtinio rašto pagrindinis spalvos tonas yra juodas bei tamsiai rudas, skustinio (skutinėto) – mėlynas, raudonas. Pagal pirmąją techniką daryti raštai garsūs drąsiomis ir ryškiomis linijomis, antrąją – ažūriškumu. Abi technologijos priduoda margučiams ryškų grafiškumą, o raštų įvairumas ir turiningumas padaro juos ne tik gražiais objektais, bet ir branginta medžiaga liaudies ornamentams studijuoti.
Šaltiniai
Prof. E. Volteris. Velykų Margučiai „Iliustruotoji Lietuva“. 1927, m. Nr. 15 (68).
Paulius Galaunė. Margučiai „Lietuvių liaudies menas“. 1988, m.
Barštis
Barštis (Heracleum) – salierinių (Apiaceae) šeimos augalų gentis, pavadinta pagal graikų mitologinio veikėjo vardą – Heraklis. Priklauso dvimetės arba daugiametės žolės, apaugusios šiurkščiais plaukeliais. Gentyje yra apie 60 rūšių.
Kitos rūšys:
Mamertas Karbauskas
Mamertas Karbauskas reikšmės:
Likiškiai (Panevėžys)
Likiškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Karsakiškio.
Mamudzu
Mamudzu  – miestas Komorų salyne, Prancūzijos užjūrio departamento Majoto administracinis centras. Yra Mahorė (Majoto) salos rytuose, Indijos vandenyno pakrantėje. Yra uostas, turgus, ligoninė. Verčiamasi prekyba, žvejyba, žemės ūkiu.
Istorija
Mamudzu įkurtas 1860 m., sujungus kelis vietinius kaimus. XIX a. buvo cukraus pramonės centras. 1977 m. Mamudzu tapo Majoto sostine (perkelta iš Dzaudzio).
San Martinas (upė)
San Martinas  – upė rytų Bolivijoje, Santa Kruso ir Beni departamentuose; Blanko (Amazonės baseinas) dešinysis intakas. Prasideda į šiaurės rytus nuo Konsepsjono. Teka šiaurės vakarų kryptimi, labai meandruoja. Įteka į Blanką ties Belja Vistos miesteliu.
Silpnoji lentelė
Silpnoji lentelė – lentelė, kurioje raktą atitinkanti reikšmė saugoma tik tol, kol rakto nesunaikina šiukšlių surinktuvas. Rakto - reikšmės poros buvimas tokioje lentelėje rakto nuo šiukšlių surinkėjo neapsaugo.
San Martinas (upė)
Baseine gausu šlapynių ir ežerų.
Silpnoji lentelė
Jei raktą galima sukurti ar tiesiogiai nurodyti iš naujo (pavyzdžiui, naudojant simbolių eilutės tipo raktus), programuotojas turi nepamiršti, jog silpnojoje lentelėje esantis objektas gali iš jos bet kada dingti. Kadangi šiukšlių surinkėjo darbo greitis ribotas, lentelė ir tokiais atvejais naudojama jei rakto reikšmę galima rasti ir kitais, ilgiau užtrunkančiais būdais (pavyzdžiui, susisiekiant su serveriu). Kuomet raktą atitinkančios reikšmės klausiama labai dažnai, surinkėjas tokio rakto iš lentelės pašalinti nespėja. Jei ji reikalinga retai, saugoti lentelėje vis viena netikslinga.
Silpnoji lentelė paprastai realizuojama panaudojant maišos funkciją. Šį duomenų tipą turi Java (nuo Java 1.2), C# (nuo .NET 5.0) ir kai kurios kitos programavimo kalbos.
Anglijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Anglijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Koprocesorius
thumb|AM9511-1 Arithmetic koprocesorius Koprocesorius  – procesorius, padedantis kompiuterio centriniam procesoriui atlikti kai kuriuos veiksmus arba pats juos atliekantis. Tokiems veiksmams jis būna specialiai pritaikytas ir juos atlieka sparčiau negu centrinis procesorius. Fiziškai koprocesorius gali būti atskira mikroschema arba integruota į centrinį procesorių (kaip tai daroma matematinius koprocesorius montuojant į procesorius, pradedant Intel 486DX).
Koprocesoriai skirstomi į:
Koprocesorius gali būti leidžiami su to paties gamintojo procesoriais (pavyzdžiui, Intel gamino procesorių 8086 su koprocesoriais 8087 ir 8089) arba gaminami kitoje įmonėje (pavyzdžiui, Weitek 1064 skirtas M68k ir 1067 skirtas Intel 80286).
Ispanijos futbolo varžybos 1905 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1905 m.
Šeršėliafam
Šeršėliafam – tarptautinis moterų kino festivalis, vykstantis nuo 2006 m. Festivalio organizatoriai siekia parodyti moteriškosios lyties kūrėjų žvilgsnį į įvairias temas ir jų kūrybinę raišką.
2009 m.
Festivalio metu buvo pristatyti žinomų kūrėjų darbai iš 9 skirtingų šalių. Festivalį atidarė pradedančios lietuvių režisierės Giedrės Beinoriūtės filmas „Gyveno senelis ir bobutė“, o uždarymui buvo pasirinktas 16 apdovanojimų pelnęs ispanų režisierės Isabel Coixet filmas „Paslaptingas žodžių gyvenimas“.
Festivalio metu žiūrovai turėjo galimybę susitikti su kino kūrėjomis. Į renginį atvyko filmo „Grynas oras“ (Vengrija) režisierė Agnes Kocsis bei juostos „Dabar aš“ (Lenkija) kūrėja Anna Jadowska.
Kino festivalio „Šeršeliafam“ programą galėjo pamatyti Vilniaus, Kauno, Palangos bei Ukmergės žiūrovai.
Mijadzu
Mijadzu  – miestas Kioto prefektūroje, Japonijoje. Čia gyvena apie 20,5 tūkst. gyventojų.
Mieste yra garsioji Amanohašidatė, arba „Tiltas į rojų“, vienas iš trijų nuostabiausių Japonijos reginių.
Dobilaičiai
Dobilaičiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Dabitų.
Melsvasis guramis
Melsvasis guramis (Trichogaster trichopterus) – guraminių (Osphronemidae) šeimos dažnai akvariumuose auginama žuvis. Dydis – iki 15 cm. Paplitęs Malaizijoje, Tailande, Indonezijoje ir gretimuose regionuose. Akvariumuose laikomos įvairios spalvinės formos.
Atmosferos frontas
1. šaltasis frontas (cold front, čia kairėje linijos pusėje šaltas oras, dešinėje šiltas)
2. šiltasis frontas (warm front, čia kairėje linijos pusėje šiltas oras, dešinėje šaltas)
3. stacionarusis frontas (stationary front)
4. okliuzinis frontas (occluded front)
5. žemo slėgio zona (surface trough)
6. škvalų linija (squall/shear line)
7. sausoji linija (dry line)
8. tropinė banga (tropical wave)
]]
Skiriami šie atmosferos frontai: thumb|left|Šaltojo fronto schema Dažniausiai pasitaikantys frontai yra šaltasis, šiltasis ir stacionarusis.
Atmosferos fronto zona labai siaura (keliasdešimt kilometrų), palyginus su pačiomis oro masėmis (tūkstančiai kilometrų), todėl ją paprastai laiko dviejų skiriamų oro masių sandūros fronto paviršiumi, ir sinoptiniuose žemėlapiuose žymi linija. Fronto zona pasižymi dideliu horizontaliu oro temperatūros, drėgnio, slėgio gradientais, joje didesnis vėjo greitis. Frontui tolstant šie gradientai ir vėjo greitis mažėja.
Fronto ilgis būna tūkstančiai kilometrų, fronto aukštis − apie 5 km, zonos gylis prie žemės − iki keliasdešimt kilometrų.
Narvas
Narvas – patalpa, pagaminta iš vielos, virbų ar tinklo, skirta ko nors laikymui ir dažniausiai apsaugai arba nuo pabėgimo, arba nuo patekimo iš išorės. Narvai turi labai plačią paskirtį, juose būna ar būdavo laikomi arba gabenami gyvūnai (pvz., zoologijos sode), augalai, žmonės (pvz., belaisviai ), prietaisai ar daiktai (pvz., kuomet narvas skirtas apsaugai nuo patekimo iš išorės), kaip spąstai siekiant pagauti gyvūną gyvą , ar pramogoms, tarp kurių populiarios – Go go šokis narve ar kautynės narve.
Gyvūnų laikymui žmonės narvus naudojo nuo seniausių laikų, pavyzdžiui, yra rasta 490 m. pr. m. e. datuojama senovės graikų vaza, ant kurios pavaizduotas kiškį narvelyje laikantis berniukas.
Sadūniškių piliakalnis
Sadūniškių piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 30970; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. VT121) Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, Jauniūnų seniūnija. Pasiekiamas iš plento Širvintos – Maišiagala Liukonyse prieš dujotiekį pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi per mišką, link dujų perpumpavimo mazgo vedančiu keliu, už 1,3 km, ties stačiu kelio posūkiu į dešinę (link šio mazgo) paėjus tiesiai vos žymiu keliu per šlapią pelkėtą mišką ir toliau laukais į šiaurės rytus 660 m – yra į pietus nuo elektros linijos.
Piliakalnis
Piliakalnis apardytas arimų, pietvakarinis šonas apardytas eksploatuojant karjerą, vakariniame ir rytiniame šlaituose kasti bulviarūsiai. Jis dirvonuoja, vakariniame šlaite auga keli topoliai.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas Dėl teisinės apsaugos suteikimo. 2006-11-15; Nr. KPD-RM-121. Paminklo teritorijos plotas 0,67 ha.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Aloyzas Jurgutis (1925)
Aloyzas Jurgutis (1925 m. gruodžio 23 d. Gandlaukės k., Skuodo r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.
Biografija
1947–1951 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. J. Karosas).
1961–1971 m. Mažeikių vidurinės mokyklos – internato muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Mišrųjį chorą parengė 1964 ir 1969 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms, 1965 m. chorai dalyvavo kompozitoriaus J. Karoso autoriniame koncerte Mažeikiuose. Lygia greta mokytojavo ir Mažeikių vaikų muzikos mokykloje, vadovavo kultūros namų, elektromechanikos gamyklos ir kaimų chorams. Moksleivių ir suaugusiųjų chorai prizinių vietų pelnė Mažeikių rajono meno mėgėjų apžiūrose ir respublikiniuose konkursuose.
A. Jurgutis buvo Mažeikių rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, Sedos ir Mažeikių rajonų dainų švenčių dirigentas. 1964 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vilniaus miesto savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Vilniaus miesto savivaldybės taryba – Vilniaus miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 16 d. Savivaldybės meru 28 balsais prieš 1 išrinktas Juozas Imbrasas. 22 tarybos nariai rinkimus ignoravo. Mero pavaduotojais išrinkti Evaldas Lementauskas, Arturas Liudkovskis, Algirdas Paleckis (atsistatydino 2008 m.) ir Arūnas Štaras (atsistatydino 2008 m.). J. Imbrasą 2009 m. išrinkus į Europos Parlamentą, meru išrinktas Vilius Navickas, 2010 m. - Raimundas Alekna.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Skydininkas
Skydininkas – herbo dalis, gyvūnų, žmonių ar kitokios figūros, esančios už herbo ribų ir laikančios pagrindinę herbo dalį skydą. Paprastai skydą iš kairės ir dešinės laiko du skydininkai.
Žmonės skydininkai dažniausiai būna apibendrintos figūros, rečiau – alegorinės figūros, o rečiausiai – konkretūs žmonės. Pvz., Blumenau miesto (Santa Katarinos valstija, Brazilija) skydininkai yra gydytojas baltu chalatu ir medkirtys su kirviu. Figūra baltu chalatu yra dr. H. Blumenau, kuris laikomas miesto įkūrėju.
Skydininkai gyvūnai paprastai būna šėlstantys (stovintys piestu).
Skydininkų skaičius
Paprastai skydą laiko du skydininkai, tačiau yra ir kitokių herbų:
Likiškis
Likiškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Mindūnų.
Jonas Dikinis
Jonas Dikinis (1900 m. balandžio 3 d. Juškėnai, Utenos valsčius – 1978 m. birželio 15 d. Kaunas) – Lietuvos aktorius.
Blue Café
Istorija
2001 metais grupė išleido debiutinį singlą „Español“, tačiau sėkmės nesulaukė. Po metų išleista daina „Kochamy siebie…“ šalyje tapo didžiuliu hitu. Tais pačiais metais išleistas grupės debiutinis albumas „Fanaberia“, kuris sulaukė teigiamų visuomenės ir kritikų įvertinimo. 2001 m. „Blue Café“ pelnė Fryderyk apdovanojimą kategorijoje „Metų debiutas“. 2003 metais Lenkijos nacionalinėje atrankoje į 2003-ųjų „Eurovizijos“ konkursą su daina „You May Be in Love“ užėmė trečią vietą. Tais pačiais metais išleistas grupės antrasis studijinis albumas „Demi-sec“, kuris Lenkijos albumų tope užėmė 3 vietą. Albume yra daina „Love Song“, su kuria grupė 2004 metais dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurse. „Love Song“ konkurso finale su 27 taškais užėmė 17 vietą.
Zigmantas Jonas Tiškevičius
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Jonas Mykolas Tiškevičius. Motina Ona Janina Radvilaitė.
Šeima
1958 m. gegužės 12 d. Geteborge, Švedija, vedė, žmona Kerstin Barbro Ekman. Vaikai:
Vokės dvaro ir Voložino grafas.
Bokinai
Bokinai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lapių valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Lapių ir apie 19 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Narevo upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Klaipėdos sritis
Klaipėdos sritis – LTSR administracinis-teritorinis vienetas, gyvavęs nuo 1950 m. birželio 20 d. iki 1953 m. gegužės 28 d. vakarinėje Lietuvoje. Centras – Klaipėda. Srities plotas buvo 12 387 km² (1950 m.).
Srities komiteto I sekretoriumi dirbo Kazimieras Liaudis. 1950–1953 m. Klaipėda, o 1951–1953 m. ir Palanga buvo srities pavaldumo miestai. 1952 m. Šilalės miestelis pertvarkytas į rajono pavaldumo miestą. 1953 m. gegužės 28 d. sritis panaikinta.
Sričiai priklausę subjektai:
Mamertas Karbauskas (1913)
Mamertas Karbauskas (1913 m. gegužės 15 d. Bostone, MA – JAV), vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
Jo muzikiniai sugebėjimai buvo lavinami nuo vaikystės, paūgėjęs lankė Bostono konservatoriją.
Nuo 1936 apie 30 metų vargonininkavo ir vadovavo chorui Nekalto Prasidėjimo lietuvių parapijoje Cambridge, MA. Taip pat dėstė muziką ir dainavimą įvairiose mokyklose, dalyvavo radijo programose ir „Darbininko" rengiamuose koncertuose.
Nuo 1936 ALRK Vargonininkų sąjungos narys, sukūrė ir muzikos kūrinių.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Adam Blaškevič
Adam Blaškevič (g. 1959 m. gegužės 8 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas.
Biografija
1981 m. baigė Vilniaus universitete. 1981–1988 m. Vilniaus 2-osios vidurinės mokyklos matematikos mokytojas, 1988–1993 m. – direktorius. 1993–2002 m. Vilniaus Jono Pauliaus II vidurinės mokyklos direktorius, nuo 2002 m. – Vilniaus Jono Pauliaus II gimnazijos direktorius.
Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijai.
Donghu
Donghu, Rytiniai hu – senovės tauta, kilusi iš Mandžiūrijos, kuri paskutiniais amžiais pr. m. e. kontroliavo didelę dalį Mandžiūrijos.
Istorija
Donghu buvo rytiniai šiongnu kaimynai, kadaise gyvenę Mongolijos plynaukštėje. Kadangi šiongnu kinai seniausiais laikais įvardino kaip hu, tos tautos, kurios nepriklausė šiongnu, buvo vadinamos „rytiniais hu“. Gali būti, kad taip buvo įvardijama ne viena tauta, o kelių net negiminingų tautų grupė.
Kuomet šiongnu III a. pr. m. e. įgijo hegemoniją visoje Mongolijos plynaukštėje, jie išstūmė donghu į rytus, į dabartinę Mandžiūriją. Manoma, kad maždaug tuo metu jie suskilo į dvi pagrindines tautas – šianbus pietuose ir vuhuanus šiaurėje.
Kultūra
Kinų šaltiniai apie donghu rašė nedaug. Jie minėjo, kad šios tautos skuto galvas plikai (paprotys, vėliau paplitęs tarp daugybės Mandžiūrijos tautų, tarp jų ir mandžiūrų). Jų valdovų auksinė karūna buvo vadinama huguan, o auksu dekoruoti diržai – hudai.
Anandamaji Ma
Anandamaji Ma ( g. 1896 m. balandžio 30 d. – m. 1982 m. rugpjūčio 27 d.) – Bengalijos hinduistų dvasinė mokytoja (guru).
Gimė kaip Nirmala Sundari Devi Bengalijoje, dabartinio Bangladešo žemėse, skurdžioje šeimoje. Mirus motinai buvo ištekinta, gyveno dieverio namuose, pasižymėjo savo meditatyvia būkle. Vieno vietinio žmogaus pradėta vadinti „motina“ (Mā). 1922 m. įsišventino į dvasinį kelią. Nestudijavo šventraščių, išsivadavimą pasiekė 6 metus savarankiškai praktikavusi jogą. Tikrąjį vardą pakeitė į Anandamaji Ma, nusakantį jos tapatybe su Šakte (dieviškąja motina). Teigiama, kad ji turėjusi gebėjimą pranašauti, gydyti prisilietimu, daryti stebuklus. Turėjo kelis milijonus sekėjų.
Anandamaji Ma ašramai veikia Rišikeše ir Varanasyje.
Elžbieta
Elžbieta – moteriškas vardas, kita šio vardo forma Elzbieta, trumpinys Elzė.
Vardadienis: liepos 4, liepos 8, lapkričio 5 ir lapkričio 17 d.
Kilęs iš hebrajų kalbos, reiškia „prisiekiu dievu“.
Antanas Pocius
Antanas Pocius:
Ispanijos futbolo varžybos 1906 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1906 m.
Birutė
Birutė (m. 1382 m. Brasta, Lietuva) – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kęstučio antroji žmona, žymiausio Lietuvos valdovo Vytauto motina.
Birutė yra kilusi iš Palangos, iš žemaičių bajorų giminės. Jos dėdė iš tėvo pusės buvo žemaičių didžiūnas Vidmantas.
Kęstučio žmona
1349 m. ar anksčiau tapo Kęstučio žmona. Kęstučiui tuomet buvo apie 50 metų.
Vaikai
Birutė turėjo sūnus:
Birutė turėjo dukteris:
Tolesnis likimas ir mirtis
Savo motinos žudiku Jogailą Vytautas vadina ir skunde prieš Jogailą ir Skirgailą, rašytame antro pabėgimo į Prūsiją metu (1390 m.). Šį faktą pakartojo ordino kronikininkas Vygandas Marburgietis: Jogaila Birutę prigirdęs.
Priešingai teigė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos Karalystės delegacija, atremdama Vokiečių ordino atstovų kaltinimus Jogailai Konstanco bažnytiniame susirinkime (1415–1418 m.). Esą Birutė dar gyvenusi po Kęstučio mirties, su ja buvo elgiamasi pagarbiai ir mirusi ji prideramai palaidota. Labiau tikėtina pirma versija.
Kultas
Liudvikas Adomas Jucevičius 1842 m. rašė apie Birutės sudievinimą ir kultą: Liaudis, su didžiu dėkingumu atsimindama tos kunigaikštienės [Birutės] dorybes, po mirties įskaitė ją į savo krašto deivių tarpą. Net kai jau visai sunyko pagonybė Žemaičiuose, pastarieji žmonės nesiliovė Birutės laikyti šventąja. Minios žmonių plaukdavo iš tolo melstis prie jos kapo ir prašyti, kad ji iš šventovės aukštybių pažvelgtų į jų skurdą. Krikščionių kunigai turėjo ne sykį vaikyti susirinkusiųjų pulkus. Tačiau nei įkalbinėjimai, nei grasinimai, nei ginkluotų pajėgų naudojimai neįstengė fanatikų atgrasinti. Su ginklu rankose jie rinkdavosi atiduoti garbės mirusiajai Birutei.
Mukas (Kiotas)
Miestas įkurtas 1972 m. spalio 1 d.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – saulėgrąža ir rododendras, medis – sakura ir bambukas.
Kunigiškiai (Raguva)
Kunigiškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Raguvos, 1 km į pietvakarius nuo Šilų, prie kelio, netoli Alantos upelio. Stovi kaimo kryžius.
thumb|left|155px|Kaimo kryžius
Gyventojai
thumb|left|250px|Apleista Kunigiškių gryčia
Austrijos imperija
Austrijos imperiją kaip paveldimąją Habsburgų monarchiją 1804 m. rugpjūčio 11 d. įkūrė paskutinis Šventosios Romos imperijos imperatorius ir Austrijos erchercogas Pranciškus II. Drauge jis pasivadino Austrijos imperatoriumi Pranciškumi I. Austrijos imperija gyvavo iki 1867 m., kai buvo transformuota į dualistinę Austrijos-Vengrijos monarchiją.
Istorija
thumb|Austrijos imperijos karūna 1805 m. Austrija dalyvavo Trečiajame koalicijos kare, bet pralaimėjusi ties Ulmu ir Austrelicu buvo priversta pasirašyti Presburgo (Bratislavos) taiką ir atsisakyti Venecijos, Tirolio ir Šv. Romos imperijos imperatoriaus titulo. Dar kartą pradėtas karas prieš Napoleoną po pralaimėjimo ties Vagramu ir kituose mūšiuose baigėsi Vienos taika 1809 m., pagal kurią Austrija prarado Krainą, Galicijos dalį ir kitas teritorijas. Naujasis Austrijos ministras K. Meternichas, matydamas katastrofišką krašto finansų būklę, pakeitė politiką Prancūzijos atžvilgiu ir pasistengė užmegzti draugiškus santykius, kuriems sustiprinti Franco duktė Luiza buvo išleista už Napoleono. 1813 m., Napoleonui pralaimėjus Rusijoje, Austrija prisijungė prie Prancūzijos priešų. Dėl sėkmingos Meternicho politikos po Vienos kongreso Austrijai buvo grąžintos visos prarastos žemės. Kompensacijai už Belgiją Austrija gavo Lombardijos-Venecijos karalystę ir pirmą vietą Vokietijos bundestage (Deutscher Bundestag).
Po Vienos kongreso Austrija ginklu padėjo grąžinti absoliutizmą Neapolyje, Pjemonte ir Ispanijoje, numalšino sukilimą Parmoje, Modenoje ir Romanijoje, įvedė griežtą cenzūrą, priešinosi, nors ir nesėkmingai, pagalbos sukilusiems graikams teikimui. Vidaus politikoje vyravo ekonominė suirutė, nors ir būta pastangų situaciją taisyti. Už Ferdinandą I valdė valstybės konferencija (sudaryta iš Mastericho, čekų kanclerio Kolovrato ir erchercogo Karolio), palaikiusi kuo griežčiausią reakciją. Tautinių judėjimų pakilimas ir 1848 m. revoliucija Paryžiuje sukėlė revoliuciją ir Austrijoje.
Krakių apylinkė (Kėdainiai)
Krakių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Florijonas
Florijonas – vyriškas vardas, moteriška šio vardo forma Florijona.
Vardadienis: gegužės 4 ir lapkričio 5 d.
Kilęs iš lotynų kalbos - „žydintis“.
Viktorijos krioklio tiltas
Viktorijos krioklio tiltas  – arkinis tiltas Afrikoje, kertantis Zambezės upę ir jos tarpeklį tuoj žemiau Viktorijos krioklio. Tiltas jungia Zambijos ir Zimbabvės valstybes. Pasienio postai yra abipus tilto – Viktorija Folse (Zimbabvė) ir Livingstone (Zambija).
Tiltas yra 198 m ilgio, virš vandens paviršiaus iškilęs 128 m, arkos plotis siekia 156,5 m. Tiltas pastatytas iš plieno, juo eina geležinkelis, automobilių kelias ir pėsčiųjų takelis. Viktorijos krioklio tiltas yra populiarus turistinis objektas – nuo jo atsiveria vaizdas į Zambezės kanjoną bei Viktorijos krioklį.
Viktorijos krioklio tiltas suprojektuotas Sesilio Rodeso iniciatyva, siekiant geležinkeliu sujungti Keiptauną su Kairu. Statinio projekto autorius – Ralfas Frymanas (1880–1950), kurio kiti garsūs tiltai yra Sidnėjaus uosto tiltas Australijoje (1932), Birčenafo tiltas Zimbabvėje (1935). Tiltas statyti pradėtas 1904 m., jau po Rodeso mirties. Tilto statybą kuravo inžinierius George Anthony Hobson, jį sukonstravo britų bendrovė „Cleveland Bridge & Engineering Company“. Iš Anglijos jis laivu nugabentas į Beirą, iš jos – naujai nutiestu geležinkeliu į Viktorija Folsą. 1905 m. Viktorijos krioklio tiltas atidarytas. Jis sujungė Pietinę Afriką su svarbiais mineralų telkiniais Šiaurės Rodezijoje, juo intensyviai gabentas varis, mediena, akmens anglys. 2006 m. tiltas rekonstruotas.
Šiaulių sritis
Šiaulių sritis – LTSR administracinis-teritorinis vienetas, gyvavęs 1950 m. birželio 20 d. – 1953 m. gegužės 28 d. šiaurinėje Lietuvoje. Srities centras – Šiauliai (kitas srities pavaldumo miestas – Panevėžys), plotas 18 393 km² (1950 m.).
Srities komiteto I sekretoriumi dirbo Motiejus Šumauskas. Sričiai priklausę subjektai:
Lapkričio 29
Lapkričio 29 yra 333-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 334-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 32 dienos.
Vardadieniai
Butvydė – Daujotas – Saturnas – Saturninas
Danovskiai
Danovskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Naujinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Naujinės, 15 km į šiaurės rytus nuo Augustavo ir 93 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra šalia Bliznienko ir Bliznos ežerų.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
1977 m. Europos krepšinio čempionatas
Pirmasis etapas
Pirmajame turnyro etape komandos buvo suskirstytos į dvi grupes – vienoje jų buvo šešios rinktinės. Kiekviena rinktinė sužaidė po vienerias rungtynes su visomis savo grupės komandomis. Už pergalę grupėje buvo skiriami 2 taškai, už pralaimėjimą – 0 taškų.
Pirmąsias dvi vietas kiekvienoje grupėje užėmusios komandos pateko į pusfinalius. Kitos rinktinės buvo priverstos toliau žaisti dėl 5-8 ir 9-12 vietų.
Gastroenteritas
Gastroenteritą dažniausiai sukelia virusai. Kai kuriais atvejais šią ligą gali sukelti ir bakterijos, parazitai ir grybai. Vaikams dažniausias ligos sukėlėjas yra rotovirusas, suaugusiems – norovirusas ir Campylobacter. Liga galima užsikrėsti valgant netinkamai apdorotą maistą, geriant užterštą vandenį ar per kontaktą su užsikrėtusiu asmeniu. Ligos gydymas paprastai toks pats ir be tikslios diagnozės, tad tyrimosi paprastai nereikia. Virusinės žarnyno infekcijos užkrečiamos, plinta per nešvarias rankas, tačiau galima užsikrėsti ir oro lašeliniu būdu.