cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kauno kolegija
Istorija
2011 metų analitinio savaitraščio „Veidas“ paskelbtame reitinge Kauno kolegija užėmė pirmąją vietą tarp Lietuvos valstybinių kolegijų. Reitinguojant buvo vertinama konsultacinė, taikomoji mokslo ir meno veikla, aukščiausi veiklos įvertinimai, akademinio personalo kvalifikacija, kolegijos tarptautiškumas, studijų programų įvairovė ir išskirtinumas, studijų sąlygos, studentų nuomonė, paklausa darbo rinkoje bei finansavimo struktūra.
Nuo gyvavimo pradžios (2000–2015 m.) Kauno kolegija darbo rinkai parengė daugiau kaip 22 tūkstančius specialistų.
Studijų programos
Kauno kolegija – valstybinė aukštojo mokslo įstaiga, rengianti technologijų, socialinių mokslų, biomedicinos, humanitarinių mokslų ir meno srities specialistus. Absolventams suteikiamas profesinio bakalauro kvalifikacinis laipsnis.
Nuolatines studijas pasirinkę studentai išsilavinimą įgyja per 3 arba 3,5 metų laikotarpį.
Kauno kolegijoje siūloma daugiau kaip 40 studijų programų.
Technologijos mokslų studijų sritis
NL – nuolatinės studijos; I – ištęstinės studijos; *- programą galima studijuoti anglų kalba; **– ištęstinės studijos organizuojamos vakarais; ***-šioje studijų programoje dėstoma tik viena užsienio kalba (anglų).
Luodžių apylinkė
Luodžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Salako valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dūkšto rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Salako apylinkės.
Ciblos savivaldybė
Ciblos savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas rytų Latvijoje, Latgaloje. Administracinis centras – Blontai. Savivaldybė sudaryta 2000 m. reformos metu iš Ludzos rajono dalies, 2009 m. praplėsta. Buvo suskirstyta į 5 valsčius: Blontų, Ciblos, Lydumniekų, Pušmucovos ir Zvirgzdenės. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Ludzos savivaldybės.
Burbulis
Burbulis (Trollius) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš lotynų k. žodžio trulleum – apvalus indas (augalo žiedai yra apvalūs, rutuliški). Tai daugiamečiai augalai su spirališkai išsidėsčiusiais plaštakiškai suskaldytais lapais. Žiedai pavieniai arba po keletą stiebų viršūnėse.
Rūšys
Lietuvoje auga viena rūšis – paprastasis burbulis (Trollius europaeus).
Kitos:
Dauguvos kilpų gamtos parkas
thumb|Vaizdas nuo Vasargeliškių piliakalnio stebėjimo bokšto Dauguvos kilpos (latv. Dabas parks Daugavas loki) – gamtinis parkas Aukštutinės Dauguvos ir Kraslavos savivaldybėse, Latvijoje. Įsikūręs abiejose Dauguvos upės pusėse, kur Dauguva teka per slėnį ir sukuria aštuonias meandras.
Parko plotas 120 km². Jis įkurtas 1990 m. vasario 25 d., kad būtų išsaugotas unikalus gamtos objektas. Kuriant parką buvo sustabdyta Daugpilio hidroelektrinės statyba.
Geografija
Parko aukštis virš jūros lygio yra 50 m ir daugiau. Jo teritorijoje yra vieni didžiausių skardžių Latvijoje. Didžiausias parke – Ververų skardis (Ververu krauja) yra 42 m aukščio. „Dauguvos kilpose“ teka daug upelių. Didžiausias iš jų – vienas iš Dauguvos intakų – Меlnkalnė. Parke užregistruotos 696 augalų rūšys. Miškai užima 38 % parko ploto.
Songs of Faith and Devotion
Songs Of Faith And Devotion – aštuntasis britų grupės Depeche Mode studijinis albumas, išleistas 1993 metais. Šio albumo viršelis – vienintelis, kuriame pavaizduoti grupės nariai. Taip pat Songs Of Faith And Devotion yra paskutinysis Depeche Mode albumas, įrašytas keturių grupės narių. Alan'as Wilder'is grupę paliko po albumo išleidimo ir jam skirtų koncertinių gastrolių pabaigos.
Apie albumą
Albumas pasirodė 1993 Kovo 22 d. Albume 10 dainų. Visoms dainoms žodžius bei muziką sukūrė Martin'as Lee Gore'as. Pirmasis singlas, pristatęs albumą – "I Feel You". Po "I Feel You" grupė išleido dar tris singlus – "Walking In My Shoes", "Condemnation" ir "In Your Room". Dainai "In Your Room" vaizdo klipą kūręs olandas Anton'as Corbijn'as klipe panaudojo ankstesnių grupės vaizdo klipų motyvus ("Strangelove", "Personal Jesus", "Halo", "Enjoy The Silence", "I Feel You" ir "Walking In My Shoes"), nes manė, jog dėl grupės problemų ši gali iširti ir tai bus paskutinysis vaizdo klipas.
Albume tarp "Get Right With Me" ir "Rush" dainų yra trumpas instrumentinis kūrinys, kuriame panaudotas "I Feel You Motyvas". Dažniausiai šis kūrinys vadinamas „Interlude #4“ vardu; jį dažnai galima išgirsti ir koncertų metu – dainos "I Feel You" pradžioje.
Koncertinis turas Devotional, nepaisant grupę kamavusių bėdų ir tarpusavio nesutarimų, buvo pratęstas ir viso užtruko maždaug pusantrų metų. Kitamet buvo išleista ir „Live“ albumo versija – tos pačios albumo dainos, įrašytos koncertinio turo metu.
Singer Building
Singer Building – dangoraižis, stovėjęs Niujorko mieste 1908–1968 m. 1908–1909 m. buvo aukščiausias pastatas pasaulyje iki kol iškilo Metropolitan Life Insurance Company Tower.
Kam girnos muzika
Kam girnos muzika – pirmasis režisieriaus Antano Maciulevičiaus trumpametražis filmas, sukurtas 1972 m. (35 mm kino juosta, kamera „Konvas“). Malūnininko vaidmens atlikėjas – D. Samėnas, dainos atlikėjas – Vytautas Kernagis.
Apie filmą
Filmo epizodas moko, kaip turi būti paruoštos filmavimo dekoracijos, interjeras, ruošiamas aktorius malūnininko vaidmeniui (grimas, apranga); kokie yra laisvos kameros ypatumai ir kada toks filmavimo būdas naudojamas; kaip tiksliai filmo epizode panaudoti garsus ir muziką.
Filmas „Kam girnos – muzika“ yra daugelio festivalių laureatas, tarp kitų – pelnyta pirmoji vieta Brno (Čekija) Europos kino festivalyje.
Apkaba
Apkabos savo sandara gana neapibrėžtos. Jos naudojamos daugelyje technikos, gamybos sričių:
Raganų eglė
left|140px
Raganų eglė – daugiakamienė paprastoji eglė (Picea abies), auganti Rambyno regioniniame parke, 2 km į pietryčius nuo Vilkyškių miestelio, Šilutės miškų urėdijos Rambyno girininkijos 83-ojo kvartalo 53-iame sklype. Eglė paskelbta gamtos paminklu. Jos aukštis 32 m, liemuo 5 m, o 80 cm aukštyje šakojasi į 18 kamienų. miniatiūra|200px|left|Eglės kamienas (2017 m. ruduo)
2007 m. lapkričio 10 d., po praūžusios vėtros, vienas kamienas nulūžo. Manoma, kad eglei gali būti 160-180 metų. Pasakojama, kad dar mažos eglaitės viršūnę prajodamas nukirto Napoleonas, todėl ji tokia keista išaugo. Specialistai linkę manyti, kad šį medį specialiai suformavo žmogus, arba sužalojo gamtiniai veiksniai. Tai vienintelė tokios neįprastos formos paprastoji eglė ne tik Lietuvoje, bet ir Europoje.
Vilkyškių miške taip pat auga Vilkyškių ąžuolų alėja.
Lankymas
Raganų eglė auga palyginti netoli Vilkyškių, lengvai pasiekiama, 2017 m. lapkričio mėn. duomenimis, miestelyje kelio nuoroda nepažymėta. Eglė pasiekiama iš Vilkyškių pravažiuojant evangelikų liuteronų bažnyčią link Šereitlaukio. Už miestelio riboženklio pavažiavus 200 m keliu, pastatyti du kelio ženklai „Lankytina vieta 1,6 km“ ir „Stovėjimo vieta 100 m“. Stovėjimo aikštelėje pamiškėje įrengta Rambyno regioninio parko lenta, eglės piktograma su nurodyta kryptimi. Toliau miške, pusiaukelėje ties miško kelio posūkiu, pastatyta rodyklė „Raganų eglė“. Objekto prieigose nutiestas pakeltas lentų takas, kurio pradžioje pastatyta informacinė lenta. Tako pabaigoje prie eglės, už 150 m, įrengta apžvalgos aikštelė. Objektas pritaikytas lankyti ir neįgaliems lankytojams. Plačią apsauginę zoną aplink medį riboja aptvaras, kur atlikti jos gyvybingumą palaikantys darbai: atkurtas dirvožemis po egle, įterpiant į jį pjuvenas su mikorizės grybu.
Legendos
Ant netoliese esančio vieno iš piliakalnių - Sidabrakalnio, rinkdavosi skalvių genties jaunuoliai. Kad priešai naktį nepastebėtų, jie rengdavosi sidabriniais rūbais. Netoliese esančioje pelkėtoje lomoje, kurioje auga aštuoniolikos kamienų eglė, buvusi raganų buveinė. Jos čia sulėkdavusios, susmeigdavusios šluotas ir eidavusios vilioti jaunuolių. Viena daili raganaitė įsimylėjo žavų jaunuolį sidabriniais šarvais, pamiršo laiku sugrįžti. Pavėlavo. Kai ketino skristi - šluota jau buvo sužaliavusi. Nuo to laiko eglę imta vadinti Raganų egle.
Kita legenda byloja, kad šiose apylinkėse per Nemuną kėlėsi Napoleonas. Pralaimėjęs karą prieš Rusiją, buvęs labai piktas ir įniršio pagautas taip mojavęs kardu, kad nukirtęs ne vieną pušies viršūnę. Kliudęs ir šalia augusią eglaitę. Vėliau eglė išaugusi su aštuoniolika kamienų.
Metų medis
2017 m. eglė išrinkta Lietuvos metų medžiu. Šis vardas leidžia dalyvauti sekančių metų Europos metų medžio konkurse.
M62
Šilumvežis gamintas nuo 1965 m. iki 1990 m. pradžios. Daugiausia skirtas buvusios TSRS ir kitomis socialistinio bloko šalims.
Techniniai duomenys
Buvo gaminamos tokios modifikacijos: 2M62, 2M62U, 2M62UP, 3M62UP, 3M62U, DM62.
Lietuvoje M62 modeliai modernizuojami ir eksploatuojami iki šiol.
527 m.
527 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lydiminė žemdirbystė
thumb|250px|Išdegintas miško plotas, paruoštas sodinimui. Vakarų [[Panama]]
Lydiminė žemdirbystė – vienas iš primityviųjų žemdirbystės metodų, vykdomas miškingose vietovėse: miškas išdeginamas, o jo vietoje auginami kultūriniai augalai.
Žemdirbystei skirtame plote (lydime) medžiai iškertami arba sudžiovinami, pažeidus žievę. Po metų teritorija būdavo padegama, o augalai sodinami tiesiai į pelenus. Pirmasis derlius būna geras, be to, nereikia apdirbinėti žemės. Tačiau kitais metais norint gauti derlių jau reikia žemę įdirbti. Per 2–3 metus lydimo dirva nualinama, todėl plotas paliekamas, kol vėl užaugs mišku. Antrinio miško plotuose išdeginami ne tik krūmai, bet ir pelkės, velėna. Kadangi lydimą tenka keisti dažnai, lydimine žemdirbyste užsiimantys žemdirbiai turi nuolat keisti gyvenamąją vietą.
Eurazijos miškuose lydiminė žemdirbystė pradėta naudoti neolite, vėliau daugelyje regionų ją pakeitė trilaukė žemdirbystė, tačiau atokiuose kalnų rajonuose tebepraktikuota iki XIX a. pab. (Ardėnuose, Korsikoje, Suomijoje). Šis žemdirbystės metodas tebepraktikuojamas daugelyje tropinių miškų: Amazonijoje, Pietryčių Azijoje, Naujojoje Gvinėjoje, Centrinėje Afrikoje.
Lydiminė žemdirbystė yra neproduktyvi, lyginant su kitomis žemdirbystės formomis. Trūkstant žemės, neretai išdeginama per dažnai ar per daug, todėl prastėja miškų kokybė, nyksta augalų ir gyvūnų buveinės, prasideda erozija, ekologinė bendrija nebeatsistato.
Lietuvoje buvo paplitusi geležies amžiuje, VI–V amžiuje pr. m. e. Ji pakeitė kaplinę žemdirbystę, kurią vėliau pakeitė dirvoninė žemdirbystė. Lydimuose javai buvo auginami 3–4 metus. Žemei nusialinus lydymuose išplisdavo piktžolės. Laukas būdavo nedirbamas 20–30 metų. Iš pradžių jis būdavo šienaujamas, ganomas, vėliau apželdavo krūmais ir medžiais. Per tą laiką dirvos derlingumas pamažu atsistatydavo ir tokį lauką vėl buvo galima naudoti javams auginti.
FK Venta Kuršėnai
Kuršėnų „Venta“ – Lietuvos futbolo klubas iš Kuršėnų.
Istorija
thumb|right|[[Venta – pro Kuršėnus tekanti upė.]]
Kuršėnuose futbolas žinomas nuo 1919 m., kuomet pirmieji futbolo komandą subūrė žydai.
Sovietmečiu labiausiai buvo žinoma kaip „Keramikas“, taip pat „Daugėliai“ (pagal Daugėlių gyvenvietę).
Atgavus nepriklausomybę komanda daugiausia žaidė II lygoje.
Dabartinis klubas įkurtas 2002 metais.
2011 m. komanda pirmąkart po 1990 m. pateko į I lygą, tačiau po kelių sezonų LFF I-oje lygoje atėjo sunkūs laikai kuršėniškiams ir teko trauktis į žemesnį divizioną. Žaidė LFF II lygoje, vakarų zonoje, 2013 metų lygoje po reguliaraus čempionato buvo surinkę vienodai taškų su Šiaulių FK Juventa-99, tad teko žaisti papildomas rungtynes, kad išsiaiškinti lygos nugalėtojus.
2015 metais perėjo į III lygą ir dalyvauja Šiaulių Apskrities futbolo federacijos organizuojamose pirmenybėse, bei mėgėjų turnyruose.
2016 m. žaidė LFF III lyga pirmenybėse "Venta-Akmenės Cementas B" pavadinimu kaip FK Akmenės Cementas klubo dublerių ekipa.
Klubo spalvinė gama
Namų rungtynėse žaidžia raudonomis aprangomis, o svečiuose purpurinės spalvos aprangomis.
Sudėtis (2011)
Sudėtis (2013)
Dubleriai
Dubleriai vadinosi „Venta-2“, 2008 m. pagal rėmėją pervadinta „Venta-Grafų baldai“.
Salakas
Salakas – miestelis Zarasų rajono savivaldybėje, šalia kelio. Seniūnijos centras, Salako seniūnaitija. Stovi tašytų akmenų Salako Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia (pastatyta 1906–1911 m.), veikia Salako pagrindinė mokykla, Zarasų meno mokyklos skyrius, biblioteka, paštas (LT-32007), bendruomenės centras. Stovi obeliskas su kario ir moters skulptūromis (5,31 m aukščio, pastatytas 1930 m. dominikonų vienuolyno ir bažnyčios vietoje, skulptorius M. Farbmann). Gražutės RP lankytojų centras, kuriame yra ir Salako krašto etnografinė ekspozicija, V. Žilinskienės „Jūrų muziejus“ (nors gyvenvietė nuo jūros nutolusi net 300 km). Pietiniame pakraštyje – totorių kapinės (vienintelės veikiančios musulmonų kapinės Aukštaitijoje), šiaurrytiniame – senosios žydų kapinės. Stovi Lietuvos nepriklausomybės paminklas (1930 m. pastatytas vaistininko Mačiaus lėšomis).
Etimologija
Miestelis yra vandenvardinis vietovardis, pavadintas buvusio Salako ežero (kuris, pastačius Antalieptės vandens jėgainę, įsiliejo į Duseto ežerą) vardu. Šis pavadinimas būtų arba sudurtinis sala + akis, arba nuo latviško žuvies pavadinimo salaks, salaka („stinta“), kuris, savo ruožtu, yra finougriškos kilmės.
Geografija
Salaką iš pietvakarių siekia Ažvinčių–Minčios giria (Salako miškas). Yra žvyro telkinys. Į rytus nuo Salako telkšo ežeras Luodis, vakaruose – Gražutės regioninis parkas. Apylinkėse stūkso Kunigokalnis. Gamtos paminklas – Salako pušis, prie kurios Luodžių dvaro grafas įteikė žemės nuosavybės dokumentus keletui jo dvaro valstiečių (pušyje pakabintas kryžius su data). 3 km į vakarus nuo Salako miške stūkso Salako akmuo (arba Kurganų akmuo, Napoleono akmuo) su ženklais.
Istorija
thumb|left|Salakas pavaizduotas XVII a. žemėlapyje „Magni Ducatus Lithuaniae, et Regionum Adiacentium exacta Descriptio“. Išleido M.K.Radvila, 1613 m. (Fragmentas)
Aptiktas IX–XIII a. Salako pilkapynas. I tūkstantmečio antroje pusėje Salako apylinkėje buvo keletas kaimų.
Salakas pirmąkart minimas 1387 m. Ldk Jogailos rašte, kuriuo dovanojamos žemės Vilniaus vyskupijai. XV–XVI a. priklausė Tauragnų pilies teritorijai.
1496 m. čia pastatyta pirmoji Salako bažnyčia, įkurta parapija. 1552 m. minimas miestelis, vėliau gavęs turgaus ir prekymečių privilegiją. XVII a. 2-ojoje pusėje Salako vaitystę sudarė miestelis, Salako dvaras, 18 kaimų, 20 viensėdijų (289 valakai žemės ir 581 valstietis). Šiaurės karo metu smarkiai degė. 1721 įsteigta atgailos kanauninkų vienuolija (1832 m. Rusijos valdžios uždaryta). 1781 m. minima mokykla, kurioje tesimokė 4 vaikai. Vyskupui priklausanti Salako dalis 1790 m. vadinta miestu (1773 m. jame surašytos 24 šeimos). 1818 m. vyskupų dvaras nacionalizuotas.
XIX a. pradžioje pro Salaką keliavo II prancūzų armijos korpusas, bet Napoleonas čia nesilankė. Tuo metu čia veikė magazinas, iš kurio valstiečiai pristigę duonos ar sėklų galėjo gauti grūdus skolon. Per 1830–1831 m. sukilimą apylinkėse veikė F. Bortkevičiaus, V. Brodovskio, S. Radziševskio ir D. A. Chlapovskio sukilėlių būriai. 1833 m. Salake surašyti 78 namai ir 18 smuklių, 1847 m. – 64 žydų šeimos, 1883 m. veikė 2 žydų maldos namai (1890 m. – 3, 1892 m. – 4). 1863 m. atidaryta odų dirbtuvė, 1865 m. – valstybinė liaudies mokykla (1906 m. įvestos lietuvių kalbos pamokos). 1886 m. buvo 25 parduotuvės, 4 aludės. 1883, 1886, 1893 arba 1894, 1905, 1907 ir 1908 m. Salaką siaubė gaisrai. XIX a. Salakas – Zarasų apskrities miestelis, valsčiaus centras.
1906–1911 m. pastatyta tašytų akmenų Salako bažnyčia. 1910 m. įsteigtas Blaivybės draugijos skyrius.
Skara Brėjus
Skara Brėjus  – senovinė neolitinė gyvenvietė Škotijoje, Orknio salose, Meinlando salos vakarinėje pakrantėje. Ji buvo gyvenama maždaug tarp XXXII ir XXV a. pr. m. e. ir yra didžiausia ir geriausiai išsilaikiusi neolitinė gyvenvietė Europoje.
Salakas
Istorija
XX a. tarpukariu už kelių kilometrų į rytus nuo Salako ėjo Lietuvos-Lenkijos demarkacinė linija, 1919–1920 m. dėl Salako vyko Lietuvos ir Lenkijos kariuomenių kovos. Miestelis buvo Salako valsčiaus centras. Garsėjo važių gamyba, 1926 m. pastatyta garinė pieninė. XX a. 4 dešimtmetyje veikė 44 parduotuvės, elektrinė, nemažai amatininkų dirbtuvių. 1925 m. įsteigtas Lietuvos ūkininkų, 1926 m. – Katalikų mokytojų sąjungos skyriai, aktyviai veikė šauliai.
Skara Brėjus
Skara Brėjus buvo atrastas po 1850 m. Škotiją nusiaubusios nuožmios audros. Vietiniai gyventojai aptiko atidengtus akmeninius statinius. Tačiau rimtesni kasinėjimai pradėti 1927 m.
Salakas
Istorija
Po II pasaulinio karo Salake neliko žydų, kurie buvo sušaudyti Krakynės miške ir kitose vietovėse. Pokaryje Salako apylinkėse veikė Vytauto apygardos Lokio rinktinės Lietuvos partizanai. Sovietmečiu buvo „Aukštaičių krašto“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
Skara Brėjus
Skara Brėjaus būstai įrengti iš akmeninių plokščių pusiau po žeme, tačiau pradėję smegti, buvo sutvirtinti sąšlavomis. Manoma, kad atšiauriomis Orknio žiemomis jie būdavo kūrenami durpėmis arba džiovintais dumbliais. Statiniuose būta primityvių akmeninių baldų, indų, kanalizacinė sistema, ugniakuras, turtų skrynios. Skara Brėjuje rasta keramikos, raižytų akmeninių rutuliukų (neaiškios kilmės, su „proto-runomis“), raudonos ochros krūvų (greičiausiai naudotos kūnų dažymui), apdirbto hematito, žvėrių, paukščių, žuvų, banginių, jūrų vėplių kaulų, iš kurių gamintos ylos, adatos, peiliai, pakabukai, vedegos, kastuvai, smeigtukai.
Salakas
Istorija
2004 m. patvirtintas Salako herbas, 2005 m. balandžio 4 d. suteiktas miestelio statusas, kuris buvo panaikintas po 1970 m.
Skara Brėjus
Skara Brėjaus gyventojai siejami su griovelinės keramikos kultūros nešėjais. Jie augino avis, galvijus, gaudė žuvis, paukščius, jūrų gyvūnus, augino miežius. Jie Skara Brėjų apleido ~2500 m. pr. m. e., spėjama, kad dėl smarkios audros.
Salakas
Istorija
thumb|[[Salako bažnyčia|Salako bažnyčios bokštas]] thumb|Miestelio gatvė
Skara Brėjus
Skara Brėjus ir aplinkiniai Orkinio neolitiniai objektai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą (1999 m.).
Salakas
Architektūra
Salako miestelio planas spindulinis. Stovi monumentali skulptūrinių formų neogotikinė Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia (panaši į Šiaurės Europos vidurinių amžių pastatus; architektas I. Morgulcas) ir šventoriaus tvora (1911 m.). Viduje – kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra, skulptūra Šv. Petras (abu XIX a.), eksterjere – kryžius su ornamentuotu dekoru (1876 m.), bažnyčios šventoriuje – stogastulpis su skulptūromis (1832 m.), koplytėlė su Jėzaus Kristaus skulptūra (XIX a. pabaiga). Ivanauskienės sodyboje, prie kelio į Degučius stovi dviaukštė Salako Šv. Jono Nepomuko koplyčia (nuo 1930 m., statė Petras Ivanauskas katalikų tiltų, žvejų ir skenduolių globėjui). Į šiaurę nuo Salako, Tiltiškėse, yra energetikos muziejus.
Algirdas Čiučelis
Algirdas Čiučelis (1938 m. vasario 10 d. Armonys, Rokiškio raj. – 2008 m. vasario 20 d. Vilnius) – matematikas, Lietuvos mokslo, politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
Baigė Armonių pradinę mokyklą, Juodupės progimnaziją, nuo 14 metų pradėjo dirbti. Baigęs buhalterių kursus Vilniuje 16 metų pradėjo dirbti Obelių rajono ryšių kontoros vyr. buhalteriu. Kartu mokėsi Obelių darbo jaunimo vidurinėje mokykloje. 1955–1960 m. mokėsi ir baigė Vilniaus valstybinį universitetą.
1959–1967 m. Vilniaus lengvosios pramonės technikumo laborantas, dėstytojas. Nuo 1967 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (dab. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) doktorantas, 1973 m. apgynęs technikos mokslų kandidato disertaciją – asistentas, docentas, Teorinės mechanikos katedros vedėjas. Nuo 1992 m. – Bendrųjų mokslų centro, o nuo 1993 m. – Fundamentinių mokslų fakulteto dekanas. Paskelbė daugiau, kaip 50 mokslinių darbų tarptautiniuose mokslo žurnaluose ir daugiau kaip 100 – kituose leidiniuose.
1995–2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. Taryboje buvo valdybos narys, Miesto plėtros komiteto pirmininkas. 1997 m. Vilniaus miesto meras, 1999–2000 m. pirmasis mero pavaduotojas.
Dalyvavo visuomeninėje veikloje, 1988 m. instituto Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio tarybos pirmininkas, buvo Vilniaus rokiškėnų klubo pirmininkas. Nuo 1992 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys, partijos Žirmūnų skyriaus tarybos narys, Vilniaus miesto koordinacinės tarybos pirmininkas. Nuo 2005 m. Liberalų ir centro sąjungos narys.
Žmona Pranutė, vaikai – Gintarė ir Mantas.
RS-280
thumb|RS-280 jachta [[2012 m. taurės varžybų antrame etape.]] thumb|Daugkartinė Lietuvos čempionė „Arabela“, kap. [[Raimondas Šiugždinis.]] RS-280 – lietuviška sportinė jachta, sukurta ir gaminama Kaune. Klasės įkūrėjai Raimondas Šiugždinis ir Saulius Pajarskas.
Tai greičiausios ir manevringiausios Lietuvoje pagamintos kreiserinės sportinės jachtos.
Kororas (sala)
thumb|250px|Kororas. Ivajamos įlanka
Kororas (Koror) arba Oreoras (Oreor) – sala Ramiajame vandenyne, Karolinų salose, Palau sudėtyje. Yra į pietus nuo didžiausios Palau salos Babeltuapo. Plotas – 9,3 km². Sala vulkaninės bei koralinės kilmės, aukštis iki 100 m. Vietomis apaugusi tropinėmis džiunglėmis.
Kororo saloje įsikūrusi didžiausia šalies gyvenvietė Kororas. Sala su aplinkinėmis salelėmis sudaro Kororo valstiją.
Plavėjų apylinkė
Plavėjų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Laužai (Rietavas)
Laužai – kaimas Rietavo savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Rietavo. Kaimo rytuose teka Ežerupis (Jūros intakas).
Deferencija (Tauragė)
Deferencija – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 7 km iki Gaurės.
Kriaučiukai (Ignalina)
Kriaučiukai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Mielagėnų.
Rio Ave FC
Vila do Kondės „Rio Ave“ – Portugalijos futbolo klubas iš Vila do Kondės.
Istorija
Klubas įkurtas 1939 m. Žaisdavo žemesniuose divizionuose.
Nuo 2008 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
2020–2021 m. Primeira Liga liko paskutiniai ir po sezono perkelti į Liga 2.
2021–2022 m. Liga 2 tapo nugalėtojais ir perkelti į aukščiausią divizioną.
Nuo 2022–2023 m. vėl rungtyniavo Primeira Liga.
Merkinės stovyklavietės
Tyrimai
Rastos trys akmens amžiaus stovyklavietės ir senovinė gyvenvietė. Išsamiau tirtos 2 stovyklavietės ir gyvenvietė.
Merkinės pirmoji stovyklavietė ir gyvenvietė yra į vakarus nuo miestelio, jos plotas apie 2 ha. Žinota jau XX a. pradžioje. 1938–1940 m. radinių ieškojo Konstantinas Jablonskis, 1954 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovė A. Bernotaitė). Kultūrinis sluoksnis neišliko, radinių aptinkama paviršiuje. Rasta titnaginių dirbinių, datuojamų vėlyvuoju paleolitu – įkotiniai strėlių antgaliai, gremžtukai, rėžtukai, skaldytiniai, vėlyvuoju mezolitu – lancetiniai, trapeciniai strėlių antgaliai, ietigaliai, gremžtukai, rėžtukai, ovalūs kirveliai, skeltukai, skaldytiniai), vėlyvuoju neolitu – širdiniai, rombiniai, lapelio pavidalo strėlių antgaliai, peiliai).
Merkinės trečioji stovyklavietė yra į pietryčius nuo miestelio, jos plotas 0,6 ha. 1938–1940 m. radinių ieškojo Konstantinas Jablonskis, 1954 m. ir 1962 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovės A. Bernotaitė ir Rimutė Rimantienė), 1996 m. – Vilniaus universitetas (vadovas Tomas Ostrauskas), 1998 m. ir 2001 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovas Algirdas Girininkas), 2000 m. ir 2001 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovai T. Ostrauskas ir Vykintas Vaitkevičius). Kultūrinis sluoksnis išlikęs tik vietomis. Rasta mezolito titnaginių dirbinių – Kundos kultūrai priskiriamų Pulio tipo įkotinių, Kudlajevkos kultūrai būdingų mikrolitinių antgalių, trikampių mikrolitų, lancetinių, trapecinių strėlių antgalių, ietigalių ašmenėlių, rėžtukų, gremžtukų, retušavimo įrankių, skaldytinių. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Lietuvos nacionalinis muziejus.
539 m.
539 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Meyer London
thumb|250px|right|1916 metais Mejeris Londonas (1871 m. gruodžio 29 d. Kalvarijoje, Rusijos imperija – 1926 m. birželio 6 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV politikas, Jungtinių Valstijų Kongreso narys. Vienas iš dviejų žmonių, atstovavusių Amerikos Socialistų partiją per visą Amerikos Kongreso istoriją.
Biografija
Gimė 1871 m. gruodžio 29 d. Kalvarijoje. Tėvas Efraimas Londonas buvo talmudo mokytojas, bet vėliau tapo agnostiku. Vaikystėje kartu su tėvais persikėlė gyventi į Poltavą. 1888 m. tėvas, kartu su jaunesniuoju broliu, išvyko gyventi į JAV. Likęs vienas M. Londonas mokėsi žydų mokyklose, vėliau rusų valstybinėse mokyklose. 1891 m. išvyko gyventi į JAV, kur apsistojo Niujorke.
Baltušava
Baltušava – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Skiemonių. Netoliese stūkso Jašiškio piliakalnis.
Meyer London
Biografija
Niujorke Londono tėvas tapo spaudos leidėju, spausdino įvairius leidinius hebrajų, rusų ir anglų kalbomis. Tėvo spaustuvėjė rinkdavosi įvairūs žydų intelektualai, kurie formavo ir jaunojo M. Londono pažiūras. Gyvendamas Niujorke iš pradžių dirbo korepetitoriumi. Vėliau įsidarbino bibliotekoje, kur laisvu nuo darbo metu daug skaitydavo apie istoriją ir teisę, taip pat dalyvaudavo įvairiuose žydų susitikimuose ir debatuose.
1890 m. įstojo į Amerikos Socialistų partiją. 1896 m. įstojo į Niujorko Teisės universitetą. Tais pačiais metais kandidatavo į Niujorko valstijos asamblėją. Baigęs mokslus 1898 m. priimtas į Niujorko teisininkų asociacija. Tais pačiais metais vėl kandidatavo į Niujorko valstijos asamblėją, kaip Amerikos socialdemokratų partijos narys. Po 1905–1907 m. Rusijos revoliucijos aktyviai dalyvavo renkant pinigus nukentėjusiems nuo pogromų Rusijos žydams.
1915 m. išrinktas į Jungtinių Valstijų Kongresą. Būdamas kongresmenu buvo vienas iš 50 žmonių, kurie balsavo prieš JAV įsitraukimą į I pasaulinį karą, tačiau JAV įsitraukus į karą tapo karo šalininku. Tai labai nepatiko jo bendrapartiečiams pacifistams. Būdamas socialistu jis nepraktikavo judaizmo ir skeptiškai žiūrėjo į sionistines idėjas, už tai užsitraukė didelę JAV žydų bendruomenės nemalonę. 1919 m. nebuvo perrinktas į kongresą, tačiau 1921 m. vėl išrinktas ir dirbo iki 1923 metų.
Baluoša (Švenčionys)
Baluoša – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Magūnų.
Rūgpienis
miniatiūra|Rūgpienis Rūgpienis arba raugintas pienas – grynomis pieno rūgšties streptokokų kultūromis raugintas pienas, pasižymintis tiršta konsistencija. Tai rūgštoko arba saldžiarūgščio skonio, pieniškai baltos arba kreminės spalvos, standžios konsistencijos, be oro burbuliukų rūgusis pienas. Tai rauginto pieno gaminys.
Rūgpienis paprastai susidaro savaime šviežiam pienui rūgstant šiltoje patalpoje, pieną raugina piene esančios bakterijos. Tačiau šių bakterijų sudėtis gali labai įvairuoti, todėl tokio savaiminio rūgpienio skonis gali smarkiai skirtis. Pramoninėje gamyboje į paruoštą žaliavą dedamas parinktų bakterijų raugas.
Lietuvoje rūgpienis valgomas nuo seno. Žemaičiai pasninko metu į rūgpienį dėdavo keptas silkes. Rūgpienis valgomas su koše, virtomis ir keptomis bulvėmis, duona, sklindžiais, iš jo daroma varškė, spaudžiamas sūris.
Per Gavėnią valstiečiai darydavo piltinį arba sampilinį, nugriebę grietinę ir nupylę išrūgas, rūgpienį supildavo į kubiliuką, uždengdavo ir laikydavo per žiemą. Iki I pasaulinio karo piltinį pieną valgydavo ankstyvą pavasarį ir per vasaros darbymetį.
Pažemiškio apylinkė
Pažemiškio apylinkė (arba Pažemiškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Dūkšto valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dūkšto rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Sokiškių apylinkės.
Epilogas
Epilogas yra baigiamoji literatūros arba draminio kūrinio dalis. Epilogas yra paskutinė knygos dalis. Epilogai gali turėti skirtingą formą, bet paprastai juose apibendrinamas kūrinio turinys arba atskleidžiami tolimesni herojų likimai. Epilogas yra viena iš sudedamųjų dramos kūrinių dalių.
Dolph Lundgren
Dolph Lundgren (g. 1957 m. lapkričio 3 d.) – Švedijos aktorius ir karatė meistras. Tapo žinomas, kai 1985 m. filme „Rocky IV“ suvaidino arogantiškąjį Rusijos boksininką Ivan Drago.
Aukštaūgis (198 cm) Dolph Lundgren 1980 ir 1981 m. tapo Europos karate kyokushin čempionu. Dalyvavo pasaulio čempionate, kur pralaimėjo tik čempionui japonui Nakamurai. Šiuo metu turi karate kyokushin juodo diržo 3 dano laipsnį.
Dolph Lundgren priklauso aktorių kartai, sukūrusiai „veiksmo herojus“ kine, t. y., tai pačiai kartai, kaip ir Sylvester Stallone, Arnold Schwarzenegger, Steven Seagal, Jean-Claude Van Damme ir Chuck Norris.
Bialobžegai (Palenkės vaivadija)
Bialobžegai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Augustavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra šalia Augustavo girios, netoli nacionalinio kelio Nr.35px, Mėtos upės ir Augustavo kanalo. Taip pat yra šliuzas, kuris jungia vandens kelią iki Augustavo ir Saino ežero. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Augustavo ir 78 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1919-1954 m. kaimas buvo Kolnicos valsčiaus centras. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Kororo-Babeltuapo tiltas
Kororo-Babeltuapo tiltas – tiltas Palau, jungiantis dvi pagrindines šalies salas – Kororą ir Babeltuapą. Tai gelžbetoninis, vantinis, 413 m ilgio tiltas, 2002 m. pastatytas japonų bendrovės „Kajima Corporation“.
Pirmasis tiltas, jungiantis salas pastatytas 1985 m. Pietų Korėjos bendrovės „Socio Construction Co“. Tiltas buvo 385,6 m, ilgiausias savo tipo tiltas pasaulyje. 1996 m. rugsėjo 26 d. tiltas dėl nežinomų priežasčių sugriuvo, žuvo 2 žmonės, 4 buvo sužeisti, nutrūko visos komunikacijos tarp salų. Japonų pagalba buvo pastatytas laikinas tiltas, o vėliau, naujas tiltas. Jis dar vadinamas Japonijos-Palau draugystės tiltu.
Zalcburgas
Zalcburgas – vakarų Austrijos miestas, Zalcburgo žemės administracinis centras. Ketvirtasis pagal dydį šalies miestas po Vienos, Graco ir Linco. Zalcburgas garsus savo baroko architektūra, ilga ir įdomia istorija, be to, tai vartai į Alpes. Miestas įsikūręs ant Zalcacho upės krantų, šiaurinėje Alpių dalyje. Visai netoli Zalcburgo yra 1 972 m Untersbergo viršūnė. Miestas yra apie 150 km į rytus nuo Miuncheno ir apie 300 km į vakarus nuo Vienos.
Istorija
Dabartinėje Zalcburgo vietoje romėnai buvo įkūrę Juvavum miestą, kurio vilų likučių aptinkama Šv. Petro bažnyčios sienose. Vyskupas, šventasis Rupertas VII amžiaus pabaigoje pastatydino Šv. Petro bažnyčią. 755 m. Zalcburgo vardas pirmą sykį paminėtas rašytiniuose šaltiniuose. 739 m. Zalcburgas tampa vyskupystės centru, o 798 m. popiežiaus Leono III sprendimu – arkivyskupo rezidencija ir svarbia regionine bažnytine provincija.
Nuo 1989 m. giminingas miestas Vilniui.
Sportas
Mieste 2008 m. vyko XIII Europos futbolo čempionatas.
Abajangas
thumb|240px|Atolas iš palydovo Abajangas (Abaiang), Apiaia, Šarlotės sala (Charlotte Island) – koralinis atolas Kiribatyje, Gilberto salyne; sudaro 6 salelės. 5500 gyv. (2005 m.). Pagrindinė gyvenvietė – Taburao. Sausumos plotas – 16 km². Lagūna 232,5 km² ploto, laivuojama. Išvežama kopra. Abiangą 1788 m. atrado anglų jūrininkas Tomas Gilbertas.
Garbijos muchafaza
Garbijos muchafaza  – muchafaza Egipto šiaurėje, Nilo deltoje. Ribojasi su Kafr el Šeicho muchafaza šiaurėje, su Dakahlijos muchafaza rytuose, Monufijos muchafaza pietuose ir Beheiros muchafaza vakaruose. Administracinis centras – Tanta.
Talia Shire
Talia Shire, tikras vardas Talia Rose Coppola (1946 m. balandžio 25 d. Niujorke, JAV) – amerikiečių aktorė. Suvaidino populiariaus filmo „Rokis“ I–V dalyse Rocky (aktorius Sylvester Stallone) žmoną Adrianą.
Garbijos muchafaza
Muchafazos teritorija įsiterpusi tarp Nilo deltos atšakų: Damietos ir Rozetos.
Miestai
Svarbiausi miestai:
Talia Shire
Žinomo režisieriaus Francis Ford Coppola sesuo. Buvo ištekėjusi už David Shire ir Jack Schwartzman (dabar jau miręs). Turi 3 vaikus.
Scary Bitches
Scary Bitches (angl. baisingos kalės) – Anglijos muzikos grupė, susikūrusi 1999 metais. Grupės kuriama muzika yra horrorpunk, gotikinio roko ir Death Rock stiliaus. Dainų tekstai yra daugiausiai humoristinio pobūdžio, naudojami kai kurie siaubo elementai, kadangi paisoma gotikinio muzikos stiliaus. Dainuojama apie vilkolakius, zombius, kanibalizmą, nekrofiliją ir panašiai.
Grupę įkūrė Alma Geddon ir DEADri Ransiid. Šiuo metu grupę sudaro 4 narės.
Ekstravagantiškus grupės sceninius drabužius sukūrė Dean Blunkell.
2008 m. rugsėjo mėnesį grupė grojo Lietuvoje vykusiame renginyje Creeper Fest III.
540 m.
540 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kriaučiukai (Šakiai)
Kriaučiukai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Barzdų.
Pranas Viktoras Raulinaitis
Biografija
Mokėsi Marijampolės, Vilniaus ir Martyno Yčo gimnazijose Voroneže. Studijavo Maskvos universitete, 1919–1929 m. – Fribūro universitete (Šveicarija), apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras.
1918 m. dirbo laikraščio „Nepriklausoma Lietuva“ redakcijoje. 1919 m. išėjo savanoriu į Lietuvos kariuomenę, dirbo propagandos skyriuje. 1919 m. įsteigė Darbo federaciją, jos pirmasis pirmininkas. 1922 m. Pirmojo Seimo, 1923 m. Antrojo Seimo, 1926 m. Trečiojo Seimo atstovas, Lietuvai atstovavo įvairiuose tarptautiniuose forumuose.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. emigravo į Australiją. 1950–1952 m. Australijos lietuvių kultūros fondo pirmininkas, 1950–1954 m. – jo paties Melburne įsteigto Karaliaus Mindaugo aukštųjų mokslų instituto pirmininkas. 1954 m. persikėlė i JAV, Los Andželą.
Bendradarbiavo leidiniuose „Lietuva“, „Laisvė“, „Rytas“, „XX amžius“, „Lietuvos aidas“, „Naujoji Romuva“, „Lietuvos ūkis“, Australijoje – „Tėviškės aidai“, „Mūsų pastogė“, „Švyturys“.
Mūrinės kalnarūtės augavietė
Mūrinės kalnarūtės augavietė – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Anykščių rajone, šalia Svėdasų, Miliūniškyje, prie kelio  esančiose apleistose senosiose žydų kapinėse. Nykstančio augalo augavietė priklauso Anykščių miškų urėdijos Svėdasų girininkijai. Jos 297 kvartalo 4 ir 27 sklypuose išskirta 5,19 aro teritorija, kurioje ant senų akmeninių pamatų nuo 2003 m. saugoma viena iš Lietuvoje mūrinės kalnarūtės augaviečių.
Mūrinė kalnarūtė yra kalnarūtinių (Aspleniaceaee) šeimos, kalnarūtės (Asplenium) genties augalas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Visžalė. Želia mūrinių, akmeninių tvorų, medžių plyšiuose. Sporas brandina liepą ir rugpjūtį.
Augavietės aplinka
thumb|left|180px|Kapinių tvoros fragmentas Kapinės užima didžiulį – net 1,5 hektaro – plotą. Didesnė kapinių dalis aptverta mūrine tvora, kuri vietomis jau ištrupėjusi, išgriuvusi, vešliai apsamanojusi, nustelbta krūmokšnių. Mišku virtusiose kapinėse tarp vešlios augmenijos randama dešimtys įvairaus dydžio, skirtingų formų akmeninių ir betoninių antkapinių paminklų. Kalnarūtė kapinėse radusi tinkamas sau augimo sąlygas kalkiniu skiediniu sumūrytų akmenų tvoros plyšiuose. Kalnarūtės pastebimos mažiau saulės apšviestose tvoros šiaurinėje (nuo kelio) ir rytinėje pusėse. Šių tvoros kraštinių ilgis – 124 m. Objektas nuorodomis nepažymėtas. Nuo kelio matyti paminklinis akmuo žydų genocido aukoms atminti.
Skrabiai
Skrabiai – kaimas Rietavo savivaldybėje, 7 km nuo Rietavo.
Liakatas Ali Chanas
Liakatas Ali Chanas (, ; 1896 m. spalio 1 d. Karnalis, Indija – 1951 m. spalio 16 d. Ravalpindis) – Pakistano politikas, advokatas.
Biografija
Baigė Alahabado ir Oksfordo universitetus. Nuo 1923 m. Musulmonų lygos narys, 1936–1947 m. jos generalinis sekretorius. Nuo 1923 m. Jungtinių provincijų, vėliau Indijos įstatymų leidžiamojo susirinkimo deputatas; vadovavo Musulmonų lygos frakcijai. M. A. Džinos bendražygis. 1946 m. Vykdomosios tarybos prie Indijos vicekaraliaus narys.
1946 m. rugpjūčio mėn. – Indijos laikinosios vyriausybės (pirmininkas Džavacharlalas Neru) narys, finansų ministras. Pritarė Indijos padalijimui į dvi valstybes pagal religinį principą ir musulmoniškos Pakistano valstybės įkūrimui.
1947–1951 m. pirmasis Pakistano ministras pirmininkas ir gynybos ministras. Per 1949 m. Indijos–Pakistano konfliktą dėl Kašmyro rėmė ginkluotos kovos nutraukimą, vedė derybas dėl abiejų valstybių religinių mažumų teisių. 1950–1951 m. Musulmonų lygos prezidentas. Nužudytas musulmono fanatiko. Pakistane vadinamas nacijos tėvu.
Senegalo moterų krepšinio rinktinė
Senegalo moterų krepšinio rinktinė – tarptautinėse varžybose Senegalui atstovaujanti nacionalinė moterų krepšinio komanda. Daugkartinė Afrikos čempionė.
Gabrieliškių piliakalnis
Gabrieliškių piliakalnis su gyvenviete, vadinamas Viškalniu – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurė nuo Žvirgždžių kaimo, Girkalnio seniūnija. Pasiekiamas keliu Girkalnis – Plingiai Naukaimyje pasukus į kairę pietų kryptimi, pavažiavus 700 m – yra į kairę, šiaurės rytuose.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 34x23 m dydžio. 2 m žemiau aikštelės yra tarsi terasa. Šlaitai statūs, 6­-7 m aukščio.
Aikštelė apardyta apkasų, arimų. Piliakalnis dirvonuoja, šiaurės rytų ir šiaurės vakarų pašlaitėse auga pavieniai beržai.
Pietinėje papėdėje, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 0,76 ha, fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 3700 m².
Tyrimai
1910 m. Liudvikas Kšivickis ištyrė aikštelės pietinę pusę, 350 m². Aptiktas iki 1 m storio III a. – IV a. kultūrinis sluoksnis su akmenų grindiniais, lygia ir grublėta keramika, geležiniais (ietigaliai, peiliai) ir žalvariniais (antkaklių ir apyrankių fragmentai, žiedai) dirbiniais. Aikštelėje rasta 2x2,5 m dydžio duobė siaurėjančiu dugnu su suanglėjusiais grūdais, 6 Senovės Romos monetomis. 1967 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse.
Solipsizmas
Solipsizmas – ontologinė ir epistemologinė pozicija, teigianti, kad neįmanoma žinoti nieko tikro apie už savo proto ribų esančią visatą, todėl gali būti, kad išorinis pasaulis ir neegzistuoja. Solipsizmą galima trumpai nusakyti filosofine fraze „mano protas yra vienintelis dalykas, kurį tikrai žinau egzistuojant“.
Honkongo vyrų futbolo rinktinė
Honkongo vyrų futbolo rinktinė – Kinijos Honkongo specialiajam administraciniam regionui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Honkongo futbolo asociacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 3 žemyno čempionatuose.
Halldór Laxness
Halldór Laxness (1902 m. balandžio 23 d. – 1998 m. vasario 8 d.) buvo XX a. islandų rašytojas. Rašė eilėraščius, straipsnius, pjeses, trumpas istorijas ir noveles. Jo kūrybai darė įtaką August Strindberg, Sigmund Freud, Sinclair Lewis, Upton Sinclair, Bertold Brecht ir Ernest Hemingway. 1955 m. laimėjo Nobelio literatūros premiją.
Biografija
Halldór Laxness tikrasis vardas – Halldór Guðjónsson. Jis gimė Reikjavike 1902 m. 1905 m. su šeima persikėlė į fermą, netoli Mosfelsbairo į šiaurę nuo Reikjaviko. Būdamas vaikas susidomėjo literatūra: pradėjo skaityti knygas ir rašyti istorijas. Kai jam buvo 14 metų laikraštis „Morgunblaðið“ išspausdino jo straipsnį. Jo pirmasis romanas Gamtos namai išleistas 1919 m. Tuo metu jis pradėjo savo keliones po Europą.
1922 m. jis įstojo į Šv. Moriso vienuolyną Klervo, Liuksemburge. Ten vienuoliai laikėsi Benediktinų regulos. Laxness priėmė katalikų krikštą 1923 m. pradžioje. Po to jis pasikeitė pavardę į Laxness (pagal kaimą, kuriame gyveno).
Vienuolyne skaitė, studijavo prancūzų ir lotynų kalbas, filosofiją ir teologiją. 1924 m. Halldór Laxness parašė Po šventuoju kalnu. Po religijos pakeitimo jis tapo vienuolių, kuris meldėsi už Skandinavijos atsivertimą į katalikybę grupės nariu.
Laxness religinis laikotarpis ilgai netruko, kelionėje į Ameriką jis susižavėjo socializmu. Ten jis bandė kurti filmų scenarijus Holivudo filmams 1927–1929 m.
XX a. trečiame dešimtmetyje Halldór Laxness tapo „jaunesnės kartos apaštalu“ ir puolė kito islandų rašytojo Einar Hjörleifsson Kvaran, kuris buvo Nobelio premijos kandidatas, krikščionišką spiritualizmą. Jis taip pat keliavo į Tarybų sąjungą, gyrė jos sistemą ir kultūrą.
Laxness išvertė į islandų kalbą Ernest Hemingway Atsisveikinimą su ginklais (1941 m.) su daugybe neologizmų. 1943–46 m. jis parašė istorinį romaną Islandijos varpas.
Atsakydamas į nuolatinę JAV armijos bazę Keblavike jis parašė satyrą Atomo stotis. Tai buvo viena iš priežasčių kodėl jis atsidūrė JAV juoduosiuose sąrašuose.
1953 m. jis buvo apdovanotas sovietų remiamos Pasaulio taikos tarybos literatūrine premija, o 1955 m. – Nobelio literatūros premija.
Jis nusivylė Tarybų sąjunga po jos karinių veiksmų Vengrijoje 1956 m.
1957 m. Halldór Laxness su žmona keliavo po pasaulį, lankėsi Amerikoje, Pekine, Bombėjuje, Kaire ir Romoje.
XX a. septintame dešimtmetyje jis rašė pjeses Islandijos teatrams. Iš jų sėkmingiausia buvo Balanžių pokylis 1966 m..
Čavakačeris
Čavakačeris – miestas šiaurinėje Šri Lankoje, Džafnos pusiasalyje. Smarkiai nukentėjo nuo pilietinio karo 1983–2002 m.
BeOS
thumb|300px|BeOS darbalaukis BeOS – operacinė sistema, kurios pirmosios versijos buvo skirtos kompanijos Be gamintiems BeBox kompiuteriams, iš pradžių naudojusiems AT&T Hobbit procesorius, vėliau, dėl sustabdytos jų gamybos, buvo pereita prie PowerPC architektūros. BeOS pirmoji versija parašyta 1991 metais, C++ kalba.
BeOS turi grafinę sąsają, palaiko keletą procesorių, naudoja specifinę failų sistemą (BFS). Sistema vėliau buvo pritaikyta ir Intel procesoriams.
BeOS pasižymi sugebėjimu pilnai išnaudoti daugiaprocesorines sistemas, daugiagijiškumu, mikrobranduoliu, draugiška vartotojui grafine sąsaja.
Įsigijimo ir naudojimo galimybės
BeOS buvo komercinė uždaro kodo sistema, kurios paskutinė R5 PRO versija kainavo apie 70 JAV dolerių. Maždaug nuo 2000 metų autoriai siūlė apribotą sistemos versiją nemokamai. Ši versija vadinosi BeOS Personal Edition (BeOS PE). Ją buvo galima paleisti iš Microsoft Windows ar Linux sistemų. Jos tikslas buvo sudominti naujus vartotojus šia sistema ir leisti programuotojams susipažinti su BeOS galimybėmis bei privalumais. Taip pat buvo nesunku sistemą perkelti į atskirą disko skirsnį ir naudoti kaip pilnavertę sistemą. Vėliau, po „Be“ įmonės žlugimo, atsirado įvairūs abejotino legalumo platinamieji paketai, paremti šia versija su atnaujintomis programomis bei tvarkyklėmis.
BFS failų sistema
BeOS'e naudojama 64 bitų žurnalinė failų sistema BFS su išplėtotu atributų (požymių) sluoksniu, kuriame be įprastų (failų dydžio, datų, leidimų, tipų požymių) galima susikurti savus pagal poreikius. Failų paieška galima pagal visus atributus bei įvairius jų derinius, ji labai greita. BFS, kaip ir dauguma paplitusių failų sistemų, primena „medžio“ struktūrą, skirtingai nei Microsoft Windows operacinėse sistemose, diskams raidės nėra priskiriamos, leidžiama pasirinkti laikmenos pavadinimą savo nuožiūra. BeOS sistemoje pagrindinis diskas visuomet yra „boot“, be to kiekviena BFS laikmena turi aplanką „home“.
Alfons Maria Stickler
miniatiūra Alfonsas Štikleris (Alfons Maria Stickler, g. 1910 m. rugpjūčio 23 d. Noinkirchene - m. 2007 m. gruodžio 12 d.) – SDB, kurijos kardinolas emeritas.
Nikolajus Dalis
Nikolajus Dalis (1860 m. liepos 17 d. Chersonas, Ukraina – 1939 m. Beirutas, Libanas) – rusų psichiatras.
N. Dalis baigė Maskvos universitetą, stažavosi Prancūzijoje pas įžymius XIX a. pabaigos prancūzų hipnozės specialistus: Paryžiuje, pas Žaną–Martiną Šarko ir Nanse, pas Ambruazą–Augustą Lebo.
Grižęs į Maskvą vertėsi privačia praktika, specializavosi neurologijos, psichologijos ir psichiatrijos srityse, buvo ypač populiarus menininkų tarpe. Jo pacientais buvo: S. Rachmaninovas, F. Šaliapinas, A. Skriabinas, K. Stanislavskis ir kt.
Po nesėkmingos „Simfonija Nr. 1“ premjeros S. Rachmaninovą ištiko depresija. N. Dalis per tris mėnesius, hipnozės dėka, įveikė ligą. Atsidėkodamas, 1900 m. S. Rachmaninovas, N. Daliui dedikavo savo „Koncertą Nr. 2 fortepijonui su orkestru“.
1925 m. N. Dalis emigravo iš Rusijos.
Jeff Lindsay
Pirmasis 2006-aisiais Showtime pradėto rodyti serialo „Deksteris“ sezonas didžiąja dalimi buvo sukurtas pagal knygą „Darkly Dreaming Dexter“. Vėlesnių sezonų siužeto linija rutuliojosi nepriklausomai nuo knygų serijos.
Grožinė literatūra
Dexter serija
Druskininkų savivaldybė
Druskininkų savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje, abipus Nemuno. Administracinis centras – Druskininkai.
Geografija
Savivaldybė yra daugiausia Dainavos lygumoje, pietuose yra Nemuno slėnio išplatėjimas, vadinamas Raigardu. Pro savivaldybę iš pietų į šiaurę teka Nemunas, iš rytų – jo intakas Ratnyčėlė. Čia telkšo 49 Druskininkų savivaldybės ežerai (didžiausi: Aviris, Juodajis Bilsas, Baltajis Bilsas, Grūtas, Vilkas, Latežeris). Rytinę pusę užima Dainavos girios pušynai.
Istorija
Dar 1953 m. Druskininkai tapo respublikinio pavaldumo miestu, t. y. turinčiu tuometinio rajono teises. Atgavus nepriklausomybę, 1995 m. suformuota Druskininkų miesto savivaldybė, pavaldi Alytaus apskričiai. 1999 m. gruodžio 21 d. per savivaldybių reformą sujungus Druskininkų miesto savivaldybę su pietrytine dalimi Lazdijų rajono ir pietvakarine Varėnos rajono sukurta Druskininkų savivaldybė. Jai priskirtos šios kadastro teritorijos:
Gyvenvietės
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Kultūra ir menas
Druskininkų savivaldybėje veikia Druskininkų kultūros centras, Druskininkų miesto viešoji biblioteka, keletas muziejų ir galerijų.
Įžymybės ir lankytinos vietos
Tarp lankomiausių vietų Druskininkų savivaldybėje yra sovietinių skulptūrų muziejus Grūto parkas (Grūto kaime), Antano Česnulio skulptūrų ir poilsio parkas Naujasodės kaime, Miško muziejus „Girios aidas“. Pačiame Druskininkų mieste yra daug poilsio namų ir sanatorijų, vandens parkas, į kitoje Nemuno pusėje esančia Sniego areną kelia Lynų kelias. Druskininkų mieste yra keletas parkų, iš kurių žymiausi ir lankomiausi yra J.Lipchitz Druskininkų skulptūrų parkas, Gydyklų parkas, K.Dineikos sveikatingumo parkas.
Ypatingu landšaftu pasižymi Raigardo slėnis.
Administracija
thumb|left|Druskininkų savivaldybės administracijos pastatas