cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Huldrych Zwingli
Biografija
U. Cvinglis gimė Wildhaus’o miestelyje, Sent Galene, Šveicarijoje, vidutinės klasės šeimoje. Ulrichas buvo trečiasis vaikas tarp dešimties Johann Ulrich (Sent Galeno magistrato nario) ir Maria Bruggmann šeimoje. Nuo šešerių metų ketverius metus augo ir mokėsi pas savo dėdę, Konstancos vyskupystės dekaną Bartholomäus Zwingli, kartu su jo vaikais ir sugyventine. Septynių laisvųjų menų (septem artes liberales) studijoms 1494 m. išvyko į Bazelį ir Berną. Vėliau mokėsi Vienoje, kur susiformavo kaip humanistas. 1502 m. baigė teologijos studijas Bazelyje, kur buvo Thomas Wyttenbach mokinys.
1506 m. Cvinglis tapo Glaruso kunigu, 1512-1515 dalyvavo kariniuose popiežiaus organizuotuose žygiuose prieš prancūzus į Lombardiją, už ką 1517 m. popiežius jam skyrė 50 guldenų metinę pensiją. Jis užsiiminėjo humanistinėmis studijomis, intensyviai nagrinėjo naujai pasirodžiusį Erazmo Roterdamiečio graikų kalba išleistą Naująjį Testamentą. Cvinglis priėjo prie išvados, kad Bažnyčios mokymas kai kuriais aspektais nesutampa su Naujuoju Testamentu, tačiau nesutiko su Erazmu, kad reikia vengti karo.
Cvinglio reformaciją palaikė Ciūricho miestiečiai ir magistratas. Reformacija Ciūriche turėjo rimtų pasekmių viešajam gyvenimui ir valstybiniams reikalams. Pvz., Cvinglio reformacijos judėjimas negailestingai persekiojo anabaptistus ir kitus krikščionis, kurie laikėsi nesipriešinimo doktrinos. Iš Ciūricho reformacija pasklido į penkis kitus Šveicarijos kantonus, tuo tarpu likę penki išliko katalikiškais.
Cvinglis žuvo netoli Kappel am Albis miestelio, kovodamas su katalikiškaisiais kantonais.
Nors yra daugybė informacijos apie Martyno Liuterio, Jono Kalvino ir kitų reformatorių teologiją, apie U. Cvinglio teologiją žinių nėra daug. Kadangi Cvinglis gyveno tuo pačiu metu kaip ir Liuteris, o Cvinglis katalikų dvasininko pareigų atsisakė tik po kelerių metų po to kai tai padarė Liuteris, Cvinglio įtaka reformacijai pateko į Liuterio ir Kalvino įnašų šešėlį.
Belsko Biala
Bèlsko Bialà – miestas pietinėje Lenkijoje, greta sienos su Čekija ir Slovakija. Yra geležinkelio stotis. Išvystyta mašinų, tekstilės pramonė. Yra rotušė, katedra, muziejus, teatras, universitetas.
Miestas dėl savo vaizdingos architektūros vadinamas Mažoji Viena.
Svarbios lankytinos vietos
miniatiūra|left|Belsko Bialos rotušė
Petras Būtėnas
Petras Būtėnas (1896 m. birželio 27 d. Dovydai, Joniškėlio valsčius – 1980 m. spalio 4 d. Bostonas. Palaidotas Toronte, 1996 m. palaikai perlaidoti Panevėžio Kristaus Karaliaus Katedros kapinėse) – Lietuvos kalbininkas, visuomenės veikėjas.
Biografija
Brolis Julijonas Būtėnas. 1919–1923 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1920 m. studijavo Aukštuosiuose kursuose, nuo 1922 m. – Lietuvos universitete, 1930 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. K. Būgos, J. Jablonskio, J. Balčikonio mokinys. 1925–1944 m. dirbo mokytoju Panevėžyje, iki 1936 m. – mokytojų seminarijoje. Nuo 1939 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys. 1940 m. liepos – 1941 m. sausio mėn. sovietinės valdžios kalintas Panevėžio kalėjime. 1941 m. su kitais leido savaitraštį „Išlaisvintasis panevėžietis“. 1941–1944 m. Panevėžio berniukų gimnazijos direktorius.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Suorganizavo lietuvių mokytojų kursus ir jiems 1945–1948 m. vadovavo, 1946 m. parengė Lietuvių kalbos konspektą mokytojų kursams ir gimnazijai. 1945–1948 m. redagavo laikraštį „Lietuvių informacija“, 1946–1948 m. žurnalą „Žingsniai“. 1949 m. persikėlė į JAV. Dirbo laikraštyje „Keleivis“, Lietuviškosios enciklopedijos redakcijoje.
Mokslinė veikla
Tyrė lietuvių kalbos tarmes, kirčiavimą, senovės lietuvių etnines ribas. Prisidėjo prie „Lietuvių kalbos žodyno“ rengimo, užrašė daugiau kaip 8000 žodžių. Rinko tautosaką, 1925 m. parengė „Lietuvių tautotyros žinių ir senienų rinkimo programą“, kaupė medžiagą seniesiems Lietuvos vietovardžiams tirti.
Dobilėlis
Dobilėlis – lietuvių liaudies šokis, ratelis.
Šokis
„Dobilėlio“ muzikinis metras – 2/4, tempas vidutinis. Susikabinę rankomis šokėjai eina ratu, paskui sukasi už parankių. Šokdami apdainuoja dobilų augimų ir pjovimą, kai kada imituoja tekstą, pabaigoje vienas kitam nusilenkia. Manoma, būta ir šokio sutartinės. Ratuojama nuo seno beveik visoje Lietuvoje.
XX a. pradžioje „Dobilėlio“ tekstą pirmasis užrašė Antanas Vireliūnas. 1949 m. šokį scenai pritaikė Juozas Lingys (choreografija) ir Jonas Švedas (muzika), rengdami programą Valstybiniam dainų ir šokių ansambliui „Lietuva“.
Šilavoto kalvagūbris
miniatiūra|250px|right|Pakiluma [[Šilavotas|Šilavoto prieigose, nuo Naujasodžio pusės]]
Šilavoto kalvagūbris – Lietuvos pietinėje dalyje besidriekiantis kalvagūbris. Nutįsęs 40 km iš pietvakarių į šiaurės rytus ir atskiria Jiesios lygumą nuo Peršėkės lygumos. Gūbrys užsibaigia lėkštomis pakilumomis, nusitęsusiomis link Pakuonio.
Kalnagūbris sudarytas iš 3 moreninių kalvų grandinių. Pietvakariuose tarp šių grandinių įsiterpę pelkėti tarpgūbriai su nuo Amalvo, Palių, Žuvinto paliomis. Šiaurės rytuose tarpgūbriai siauresni, vietomis jų visai nėra. Šiaurės rytinė Šilavoto kalvagūbrio dalis aukščiausia (iki 144 m, ties Ingavangiu).
Kalvas sudaro nedaug perplautas sluoksniuotas smėlis ir priesmėlis, dengiamos moreniniu priemoliu, vietomis apneštos smėliu. Riedulių negausu. Šiaurės vakariniuose kalvagūbrio šlaituose (ypač Šilavoto, Jiestrakio apylinkėse) matoma Jiesios lygumoje buvusio prieledyninio ežero krantų žymių.
Ant kalvagūbrio įsikūrę Daukšiai, Igliauka, Šilavotas, Klebiškis, Bačkininkai.
Seda (Latvija)
Seda – miestas šiaurės Latvijoje, Valmieros savivaldybėje, netoli Estijos sienos. 1180 gyventojų (2021 m.).
Miesto teisės nuo 1991 m.
Pietų sala
Salos plotas – 151 215 km². Pagal dydį Pietų sala užima 12 vietą pasaulyje. Gyventojų – apie 1 000 000.
Nuo Šiaurės salos Pietų salą skiria Kuko, nuo Stiuarto salos – Fovo sąsiauriai.
Beveik visą Pietų salos plotą užima Pietų Alpių kalnai, kuriuose aukščiausias yra Kuko kalnas – 3764 m. Kalnuose plyti apie 360 ledynų.
Pietų salos didžiausias miestas – Kraistčerčas (Christchurch).
Klifas
thumb|200px|Klifas Baltijos jūros pakrantėje Lenkijoje
Klifas – uolinis jūros ar ežero skardis arba status šlaitas, susidaręs dėl abrazijos (mūšos veiklos). Klifo papėdėje būna abrazinė terasa.
Lietuvos teritorijoje yra vienintelis klifas – gamtos paminklas, saugomas valstybės. Tai Olando kepurė.
UEFA čempionų taurė 1974–1975 m.
UEFA čempionų taurė 1974–1975 m. – 20-asis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1974 m. rudenį. Jį antrąkart iš eilės laimėjo klubas, 1975 m. gegužės 28 d. finale laimėjęs prieš.
Holešuv PGR
Holešuv PGR  – kaimas Lenkijos rytuose, Hanos valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 19 km į šiaurės vakarus nuo Vlodavos ir apie 76 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
Pakartojimo ataka
Pakartojimo ataka – bandymas užvaldyti ar pažeisti kompiuterinį tinklą pakartojant pagrobtą teisėtų vartotojų žinutę. Pavyzdžiui, jei vartotojas pasiima pinigų iš bankomato, potencialus kenkėjas gali mėginti perimti bankomato centriniam serveriui siųstą žinutę. Net ir nesugebėdamas iššifruoti ar pakeisti, įsilaužėlis gali ją tiesiog keliskart pakartoti, tikėdamasis, kad serveris patikės jog vartotojas tą pačią pinigų sumą iš bankomato paėmė keliskart.
Nuo pakartojimo atakos apsisaugoma dviem būdais:
The Gillette Company
The Gillette Company - JAV kompanija, gaminanti skutimosi peiliukus. Ji buvo įkurta 1895 metais Bostone, JAV. 2005 metais Gillette kompaniją nusipirko Procter & Gamble. The Gillette Company šūkis - "Geriau vyrai nesuras" (The Best a Man Can Get)
Ugnikalnių slėnis
miniatiūra|Ugnikalnių slėnis Ugnikalnių slėnis arba Andavos-Orkopampos vulkaninis laukas – vulkaninis laukas (matmenys 60 × 60 km), plytintis Peru pietuose, Arekipos departamente. Plyti Andų kalnuose, prie Andavos upės. Sudaro daugiausia andezitinės uolienos. Ugnikalnių slėnis – populiarus turistinis objektas.
Ma (upė)
Ma  – upė Vietname ir Laose. Prasideda kalnuose, Šonla provincijoje. Teka į pietryčius tarpukalnių slėniu, toliau kerta šiaurinį Laoso Huaphano provincijos pakraštį. Vėliau vėl teka Vietnamo teritorija (Tanhoa provincija), kerta lygumą. Įteka į Tonkino įlanką netoli Tanhoa miesto, sudaro didelę deltą (dydžiu nusileidžia tik Mekongo ir Hongha deltoms).
Svarbiausias intakas – Ču (dešinysis).
Upė patvinsta vasaros–rudens mėnesiais. Vanduo naudojamas pasėlių drėkinimui.
Pieštukas
thumb|270px|Spalvoti pieštukai. thumb|200px|Pieštukas thumb|right|200px|Pieštuko gamyba. Viršutinė eilutė rodo pieštuko gamybos iš monolitinio grafito eigą, o apatinė eilutė - rodo pieštukų gamyba naudojant šerdis, presuotas iš grafito (ar kitokio pigmento) ir molio mišinio
Plunksnadumblainiai
Plunksnadumblainiai (Pennatophyceae) – pirmuonių (Protista) karalystės titnagdumblių (Bacillariophyta) skyriaus dumblių klasė. Šios klasės skiriamasis bruožas yra dvipusė (bilateralė) simetrija.
Lietuvoje paplitę:
Pieštukas
Pieštukas – piešimo ir rašymo įtaisas, sudarytas iš nusmailintos piešiančios šerdies ir apvalkalo. Kai kada apvalkalo gali ir nebūti (visas pieštukas, kaip vientisa šerdis). Piešiant pieštuku, šerdis ant popieriaus palieka savo daleles, kurios matomos kaip pieštuko pėdsakai. Apvalkalas paprastai medinis, tačiau šiais laikais gali būti ir plastikinis.
Viduramžiais dažniausiai buvo naudojami švino ir sidabro, šiais laikais – juodi grafitiniai pieštukai. Grafito pieštuko šerdis gali būti iš gryno vientiso grafito (pirmieji grafitiniai pieštukai buvo būtent tokie) arba iš grafito ir molio mišinio. Spalvinių pieštukų šerdelės nudažytos ne grafitu, o spalvotu pigmentu.
Piešimo technika pieštukams artimos kreidelės.
XX a. daugelyje sričių (išskyrus dailę) pieštukus pakeitė kiti piešimo ir rašymo įrankiai – flomasteriai ir tušinukai.
Žinomesnės pieštukų rūšys:
Etimologija
Lietuvišką terminą pieštukas sukūrė kalbininkas Jonas Jablonskis.
Alantos sinagoga
Alantos sinagoga – buvusi žydų sinagoga Alantoje, Molėtų rajone. Sinagogą galima pamatyti dešinėje kelio Alanta–Molėtai pusėje. Ji stovi nedidelės kalvos šlaite, kiek atitolusi nuo Ukmergės gatvės. Viena iš 17-os teišlikusių, po visą Lietuvą išsibarsčiusių medinių sinagogų Lietuvoje.
Architektūra
Romantizmo epochos statinys. Sinagoga pastatyta medinė. Jos fasadus skaido sąvaržos, vyrų salės langai pusapskričių arkų, apjuosti profiliuotais apvadais, dviaukštės dalies – nedideli stačiakampiai. Po Antrojo pasaulinio karo buvo naudojama kaip grūdų sandėlis.
Sinagogos pamatas – iš akmens mūro, sienos – stačiakampių rąstų.
Istorija
Iki Antrojo pasaulinio karo žydai sudarė Molėtų krašto miestelių gyventojų daugumą. Alantoje žydai įsikūrė XIX a. antroje pusėje. 1921 m. Alantos žydų bendruomenei vadovavo šešių narių taryba. Miestelyje veikė pradinė hebrajų mokykla, kurioje dirbo du mokytojai. Ji gyvavo iki sovietų okupacijos 1940 m. Štetle būta ir bibliotekos su knygomis hebrajų bei jidiš kalbomis. Visos miestelio šeimos priklausė Žydų bankui. Prieš karą Alantos žydų bendruomenę sudarė apie pusė tūkstančio miestelio gyventojų. Alantos sinagoga pastatyta XIX a. II pusėje. Veikė iki 1941 m. Po karo 10 sinagogos langų apvalintomis arkomis buvo užkalti ir kolektyviniais tikslais ji buvo naudota kaip miestelio grūdų sandėlys.
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, pastatas grąžintas Lietuvos žydų bendruomenei.
Dabartinė būklė
2015 m. rugsėjį Alantos sinagoga paskelbta saugoma valstybės. Atlikti neatidėliotini tvarkymo darbai: paremtos griūvančios sijos, sutvirtintos sienos ir vidinės pertvaros, plokštėmis užsandarintos langų angos.
2020 m. sinagogą pradėtą restauruoti. Sinagogoje pašalinta avarinės situacijos grėsmė, apipuvusios sinagogos rąstų sienos buvo sutvirtintos, per karą sugadintas skardinis stogas perdengtas, sudėti nauji mediniai langai.
Voseliūnai (Prienai)
Voseliūnai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Jiezno.
Invertorius
thumb|200px|Paprasčiausio invertoriaus schema thumb|200px|Invertoriaus įtampos perdavimo charakteristikos pavyzdys thumb|200px|Invertoriaus sutartinis ženklas loginėse schemose Invertorius – skaitmeninėse schemose taikoma schema, keičianti sutartą loginio vieneto lygį (dažnai apie 2.4 volto ir daugiau) sutarto loginio nulio lygiu (dažnai 0,4 volto ir mažiau) bei atvirkščiai. Loginėse grandinėse ši schema dažnai taip pat ir sustiprina signalą. Kitos loginės operacijos – IR, ARBA – gali būti atliekamos su schemomis, kurios signalo nesustiprina (pavyzdžiui, su diodais). Invertorius yra loginis elementas.
Kaip matyti iš diagramos pavyzdžio, realaus invertoriaus perdavimo charakteristika nebūtinai yra „šuolis ties loginio slenksčio riba“. Nuožulniojoje dalyje invertorius dirba kaip stiprintuvas. Kai kada skaitmeninės inversijos operaciją atliekančios mikroschemos panaudojamos ir analoginėje elektronikoje, tokios charakteristikos pagrindu kuriant (Šmito trigerius, generatorius, net įtampos stabilizatorius).
Paprasčiausio invertoriaus schema labai panaši į bendro emiterio stiprintuvą. Panašus ir veikimo principas: pakankama įėjimo įtampa sukuria (per Rb) bazės - emiterio srovę. Tranzistorius atsidaro, ir įtampa elemento išėjime nukrinta beveik iki nulio. Šios būsenos metu schema vartoja palyginus daug energijos, nes tranzistoriumi teka rezistoriaus RC apribota srovė.
Mažėjant įėjimo įtampai, patenkame į sritį, kur kolektoriaus srovė lygi bazės srovei, padaugintai iš tranzistoriaus srovės stiprinimo koeficiento bendro emiterio schemoje. Šis koeficientas skirtingų tipų transiztoriams svyruoja nuo dešimčių iki kelių šimtų. Tai yra nuožulnioji charakteristikos dalis. Kuo silpnesė kolektoriaus srovė, tuo (pagal Omo dėsnį) mažiau įtampos tenka rezistoriui RC. Taigi tuo didesnė išėjimo įtampa (gaunama iš maitinimo šaltinio įtampos atėmus šiam rezistoriui tenkančią įtampą).
Pakankamai sumažinus įėjimo įtampą, kolektoriaus srovė (taigi ir Rc tenkanti įtampa) sumažėja tiek, jog išėjimo įtampa padidėja iki sutartos loginio vieneto ribos.
Nuosekliai sujungus nelyginį skaičių invertorių, gaunamas sudėtinis invertorius, kurio perdavimo charakteristikos nuožulnioji dalis yra statesnė. Toks invertorius šiuo požiūriu artimesnis „idealiam invertoriui“, kurio charakteristika yra status laiptelis. Tačiau signalas jame nuo įėjimo iki išėjimo turi nueiti ilgesnį kelią, todėl toks invertorius dirba lėčiau.
Į invertorių panašių schemų galima rasti ir ne skaitmeninėse schemose, jei reikia sustiprinti nuolatinės srovės signalą. Jei invertorius turi uždegti šviesos diodą ar aktyvuoti kokį kitą panašų prietaisą, jis dažnai jungiamas vietoje Rc. Jei visas invertorius yra mikroschemos viduje, tokia apkrova neretai vis viena prijungiama tarp išėjimo ir maitinimo šaltinio (o ne tarp išėjimo ir žemės), nes daugelį invertorių būtent taip jungiant galima daugiau apkrauti.
Yra žinoma ir sudėtingesių invertorių schemų, tarp jų ir su lauko tranzistoriais.
Atodanga
thumb|250px|Ordoviko-silūro uolienų atodanga
Atodanga – vieta, kur uolienų ar nuogulų sluoksniai atsiveria Žemės paviršiuje. Šios vietos būna paupiuose, griovų šlaituose. Ją suformuoja tekantis vanduo (erozijos procesas), ledynų slinkimas, vėjo veikla ir kiti geologiniai procesai. Dirbtinės atodangos atsiranda kasant karjerus, šulinius, šachtas ir kt.
Atodangos leidžia tiesiogiai stebėti uolienas ar nuogulas, stebėti jų slūgsojimo ypatybes, struktūras, tekstūras, nustatyti kaitos seką ir dėsningumus. Dažnai naudojamos imant mėginius, sudarinėjant žemėlapius ir kt.
thumb|250px|[[Rekstukai|Rekstukų atodanga Jūros upės slėnyje, Tauragės raj.]]
Vladimiro srities herbas
thumb|right|200px|Vladimiro srities herbas Vladimiro srities herbas - oficialus Rusijos Federacijos Vladimiro srities simbolis, priimtas 1999 m. sausio 20 d.
Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Raudoname lauke auksinis ant dviejų kojų einantis budintis liūtas su sidabrine karūna, letenose vertikaliai laikantis sidabrinę ilgą lazdą su kryžiumi viršuje.
Ant skydo - imperatoriška karūna, skydą iš šonų ir apačios supa auksinis ąžuolo lapų vainikas, pervytas Andrejaus juosta.
Kazimieras Dmochovskis
Kazimieras Dmochovskis (, 1780 m. birželio 24 d. Zabalacė, dab. Vitebsko sritis – 1851 m. sausio 11 d. Sankt Peterburgas, palaidotas Sankt Peterburgo Smolensko kapinėse, 1901 m. palaikai perkelti į Vyborgo kapines) – Lietuvos Katalikų bažnyčios arkivyskupas.
Biografija
Vilniaus vyskupų J. N. Kosakovskio ir J. Stroinovskio kapelionas, vyskupijos kanceliarijos sekretorius, Vilniaus ir Kuršo kanauninkas, Mscibavos (dab. Gardino sritis) ir Giedraičių klebonas. 1815–1827 m. Dvasinės kolegijos Sankt Peterburge asesorius, nuo 1839 m. jos narys, nuo 1842 m. prezidentas. 1840 m. Mileto titulinis vyskupas, 1840–1848 m. Vilniaus vyskupas sufraganas Kuršui, nuo 1848 m. Mogiliavo arkivyskupijos arkivyskupas metropolitas, arkivyskupiją valdė jo sufraganas Ignacas Holovinskis. Nors jam primetamas nuolankumas caro valdžiai, jis gynė persekiojamus unitus, jų išlikusius vienuolynus nuo likvidavimo, Bažnyčios teises.
Kauniai
Kauniai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Biržų, prie kelio. Kaimo vardu pavadinta agurkų veislė.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Lomas de Samora
Lomas de Samora – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Buenos Airių aglomeracijoje, prie pietrytinės miesto ribos. Apygardos (partido) centras. 111 tūkst. gyventojų.
Iki europiečių atvykimo čia gyveno indėnų gvaranių gentys. Įkūrus Buenos Aires pradėjo keltis kolonizatoriai. Miestas pavadintas žemvaldžio Juan de Zamora garbei. Apylinkėse vystoma gyvulinikystė, grūdinių kultūrų, vaisių auginimas, paukštininkystė. Maisto (pieno, miltų, vaisių), chemijos, popieriaus, medienos ir odos apdirbimo pramonė. Žemės ūkio mokykla, dailės galerija. Mieste gyvena didelė britų bendruomenė. Lomas de Samora – populiari poilsio vieta.
Žarija (Čikaga)
Žarija – socialistinis savaitraštis, ėjęs 1919 m. kovo 7 d. – 1920 m. sausio 8 d. Čikagoje (JAV).
Totoris (reikšmės)
Žodžio Totoris reikšmės:
Baltasis kraujo kūnelis
Skirstomi į granulocitus ir agranulocitus.
Žarija (Čikaga)
Istorija
Leido K. Trainys, Amerikos lietuvių socialistų sąjunga. Bendradarbiavo Jurgis Baltrušaitis, J. Bendoraitis, Antanas Bimba, J. Bimba, T Dirsė, T. Dundulis, Jonas Gasiūnas, Pranas Lavinskas, M. Pukis, V. Raudzevičius ir kt.
Totoris (reikšmės)
Panašus žodis:
Baltasis kraujo kūnelis
Granulocitai, arba grūdėtieji leukocitai – jų citoplazmoje gausu tam tikrų granulių, o branduoliai susideda iš segmentų. Be to, granulocitų granulės skirtingai dažosi, todėl jie dar skirstomi į: Agranulocitai, arba negrūdėtieji leukocitai – jų citoplazmoje nėra granulių, o branduoliai nesegmentuoti. Jie skirstomi į dvi grupes:
Žarija (Čikaga)
Istorija
Redagavo Juozas Stilsonas, K. Trainys, B. Fabrika, Vincas Andrulis.
Baltasis kraujo kūnelis
Neutrofilas
Neutrofilai sudaro didžiausią procentą baltųjų kraujo kūnelių (apie 60%). Šie granulocitai saugo organizmą fagocituodami (virškindami) bakterijas, įvairias atliekas ar kitus svetimkūnius. Kadangi neutrofilų lizosomos neatsinaujina, po kelių patogenų fagocitozių, žūsta. Taip pat, neutrofilai yra labai svarbūs proteolizės (vandens ryšių įterpimas į baltymus, kad šie būtų lengviau skaidomi) vyksmui. Gyvavimo trukmė organizme nuo 3 iki 24 valandų, o tam tikrais atvejais – ir 5 paros .Blausen 0676 Neutrophil|250px|none|thumb|Neutrofilo 3D vaizdas
Bazofilas
Bazofilai sudaro tik 0.01-0.3% visų leukocitų. Daugiausia kovoja su įvairiais alergenais. Bazofiluose yra kaupiamas histaminas, kuris skatina kraujo tekėjimo pagausėjimą tam tikroje vietoje, bei heparinas, kuris neleidžia kraujui užkrešėti per greitai (pavyzdžiui, dar nebaigus kovoti su svetimkūniais).
Eozinofilas
Eozinofilai taip pat dalyvauja svetimkūnių fagocitozėje ir daugiausiai kovoja su įvairiais parazitais, patekusiais į organizmą. Atvirkščiai nei neutrofilų, eozinofilų lizosomos atsinaujina. Pagrindiniai eozinofilų taikiniai - alerginių reakcijų sukėlėjai. Šie granulocitai sudaro 1-6% visų leukocitų organizme ir gyvena apie 8-12 valandų.
Limfocitas
Limfocitai yra dviejų rūšių:
T limfocitas
T limfocitai dar skirstomi į: pagalbinius, citotoksiškus, atminties ir reguliuojančius.
B limfocitas
B limfocitai dar skirstomi į: plazminius ir atminties.
Monocitas
Monocitai, kaip ir neutrofilai, atlieka fagocitozę. Antroji jų funkcija yra „pristatyti“ svetimkūnių antigenus T limfocitams, kad šie galėtų lengviau atpažinti patogenus ir juos pašalinti iš organizmo. Monocitai gyvena ilgiau nei neutrofilai, nes gali atsinaujinti savo lizosomas. Iš kraujo patekę į kitus audinius, monocitai virsta makrofagais ir tada jau fagocituoja negyvas ląsteles bei įvairius mikroorganizmus.
Viljamso sindromas
Viljamso(-Beureno) sindromas – retas genetinis sutrikimas, paveldimas autosominiu dominantiniu būdu ir susijęs su 7 chromosomos geno mutacija. Aprašytas 1961 metais, naujazelandiečio daktaro J. C. P. Williamso, kurio vardu ir buvo pavadintas. Vaikai, turintys šį sindromą, dažnai gimsta mažo svorio, turi nesusiformavusį rijimo refleksą, turi problemų su kalcio balansu (hypercalcaemia), taip pat dažnos širdies ir kraujagyslių anomalijos. Ši liga nustatoma paėmus iš venos kraujo ir atlikus FICH testą.
Su Viljamso sindromu gimsta mažiau nei 1 iš 7 500 kūdikių.
Matas Giedraitis
Matas (Motiejus) Giedraitis (tarp 1480 ir 1490 m. Giedraičiai – 1563 m. Videniškiai) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybinis veikėjas, diplomatas.
Giminė ir dvarai
Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Giedraičių giminės, plėtojo senelio ir tėvo Baltramiejaus Vaitkevičiaus Giedraičio XV a. pab. pradėtą Giedraičių giminės Videniškių šaką. Manoma, pirmoji žmona buvo kunigaikštytė Ona Krošinska, su kuria turėjo 4 sūnus: Žemaičių vyskupą Merkelį Giedraitį, administratorių Martyną Marcelį (Marcelalį) Giedraitį, Kauno pakamarį Kasparą (m. 1601 ar 1602 m.) ir Zigmantą (m. prieš 1584 m.). Save jie vadino ir Daumantais: XIV a. Videniškiuose gyveno didžiūnas Daumantas. 1547 m. paveldėjo senelio Jono Mlekaus dvarą Vilniuje, Neries dešiniojoje pakrantėje. Antroji žmona Zofija Narbutaitė (ją vedė 1556 m.) vyrui užrašė prie Bernardinų vienuolyno sklypą su pastatais. Žemės valdos: Giedraičiai, Bijutiškis, Bistryčia, Nemenčinė, Lietuvos šiaurės rytuose – Mlekų žemėje, jam priklausė Svieriai.
Mūrinių Videniškių dvare, kuris jo laikais tapo pagrindiniu giminės centru, pastatydino rezidencinę sodybą, Šv. Trejybės bažnyčią, kurią 1549 m. paskyrė Vilniaus dominikonams, įkūrė Videniškių miestelį..
Biografija
1507 m. ir 1544-1560 m. minimas kaip Maišiagalos ir Kernavės seniūnas. Buvo artimas Bonos Sforcos dvarui. Nuo 1557 m. Giedraičių vėliavininkas, nuo 1560 m. Vilniaus vietininkas, nuo 1562 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio rūmų maršalka.
1551 m. vadovavo pasiuntinybei į Maskvą. Šią kelionę aprašė rašinyje „Apie būdą priimti pasiuntinius pas maskvėnus“ ; išspausdintas, spėjama, ne visas, Olauso Magnuso rinkinyje „Pasakojimai apie šiaurės gentis“ (Historiae de gentibus septentrionalibus, 1555 m., 2 leid. 1562 m.). Kiek anksčiau, tikriausiai jo iniciatyva, buvo surašyta Giedraičių kunigaikščių genealogija, išdėstyta M. Strijkovskio kronikoje.
Lindt & Sprüngli
Lindt & Sprüngli AG - Šveicarijos įmonė, gaminanti kokybišką konditeriją (šokoladą).
2021 m. uždirbo 409,5 mln. Šveicarijos frankų.
Vladas Mieželis
Vladas Mieželis (1894 m. lapkričio 27 d. Jakštai, Daugailių valsčius – 1986 m. birželio 4 d. Sun City, JAV) – SSRS ir Lietuvos karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės brigados generolas, teisininkas, teisėjas, Kariuomenės teismo pirmininkas.
Biografija
thumb|left|150px|Mieželis su Lietuvos kariuomenės brigados generolo uniforma tarpukariu
Baigęs privačią A. Lebedevo gimnaziją Maskvoje, 1916 m. pradėjo studijuoti Maskvos universitete, bet buvo mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. 1917 m. Maskvoje baigęs Aleksandro karo mokyklą, kovėsi fronte. 1918 m. demobilizuotas gyveno Kijeve. 1919 m. kaip karininkas mobilizuotas į Raudonąją armiją. Tarnavo Pietų ir Kaukazo frontuose bei Atsargos armijoje, 1921 m. 11-osios armijos inspektorius, Azerbaidžano Raudonosios armijos teritorinės brigados pulko vado padėjėjas, vadas. 1921 m. birželio mėn. susirgo cholera, lapkričio mėn. nelegaliai grįžo į Lietuvą.
1922 m. sausio 27 d. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę ir paskirtas 1-jo atsargos bataliono jaunesniu karininku. 1922 m. birželio 14 d. suteiktas leitenanto laipsnis. 1923 m. gegužės 23 d. pakeltas į vyr. leitenantus .1922–1923 m. Kariuomenės teismo sekretoriaus padėjėjas, 1923–1926 m. sekretorius. 1926 m. rugpjūčio 3 d. pakeltas į kapitonus. 1926 m. baigė Lietuvos universitetą ir tapo diplomuotu teisininku. 1927 m. rugpjūčio 1 d. pakeltas į majorus. 1926–1938 m. dirbo Kariuomenės teisme, kartu 1928–1934 m. dėstė Karo mokykloje, 1931 m. liepos 13 pakeltas į pulkininkus leitenantus, 1935 m. lapkričio 23 d - į pulkininkus. 1932–1936 m. Aukštojoje karo mokykloje. 1933–1938 m. kartu ir Vyriausiojo tribunolo karo teisėjas (1933–1936 m. laikinai). 1938 m. lapkričio 23 d. pakeltas į brigados generolus. 1938 m. balandžio 7 d. LR Prezidento aktu paskirtas Lietuvos kariuomenės teismo pirmininku ir šias pareigas vykdė iki 1940 m. birželio 25d. Prisidėjo prie Karo teisenos projekto rengimo. Bendradarbiavo žurnaluose „Kardas“, „Mūsų žinynas“, „Teisė“, Lietuviškoje enciklopedijoje.
1940 m. birželio mėn. sovietams okupavus Lietuvą, birželio 25 d. paleistas į atsargą, vengdamas represijų slapstėsi. 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis, dirbo štabe. 1941 m. per nacių okupaciją – Lietuvos Raudonojo Kryžiaus įgaliotinis nukentėjusiems nuo karo šelpti. 1941–1944 m. Apeliacinių rūmų teisėjas. Įsitraukė į antinacinį pasipriešinimą. 1944 m. išvyko į Vokietiją. 1949 m. persikėlė į JAV, apsigyveno Čikagoje, dirbo plieno fabrike, vėliau persikėlė į Phoenix, aktyviai dalyvavo JAV lietuvių bendruomenės veikloje. Buvo teisininkų, karių veteranų organizacijos „Ramovė“ valdybų nariu. Už nuopelnus išrinktas Arizonos lietuvių bendruomenės garbės pirmininku.
1994 m. Jakštuose V. Mieželiui pastatytas atminimo koplytstulpis, Zarasų krašto muziejuje įrengta nuolatinė ekspozicija.
Uoginė skydblakė
Uoginė skydblakė (Dolycoris baccarum) – skydblakių (Pentatomidae) šeimos blakių rūšis.
Kūno ilgis 9,5 – 13 mm. Antenos juodos su baltais, gelsvais skersiniais dryžiais. Antsparniai rudai, geltonai, raudonai rudi, trikampis skydelis dažniausiai žaliai geltonas su šviesia viršūnėle. Pilvelio kraštai (connexivum) juodai baltai dryžuoti. Kūno pačia gelsva, balsva. Visas kūnas apaugęs ilgais plaukeliais ir padengtas juodais taškučiais. Prieš žiemojimą visas kūnas patamsėja, pasidaro pilkai rudas. Patinai ir patelės yra labai panašūs.
Lervos taip pat apaugusios tankiais šviesiais plaukeliais, galva ir krūtinė (pirmose dviejose stadijose) juoda, vėliau pašviesėja, pasidaro gelsvai ruda su tamsiomis dėmėmis. Pilvelis geltonas su paraudusiais segmentų pakraščiais. Lervos gausiai randamos ant dygiųjų slyvų (Prunus spinosa) ir kitų vaismedžių. Lervos randamos liepos – rugsėjo mėnesiais (ankstyviausia rasta gegužės 5d.).
Tiek suaugėliai, tiek lervos yra polifagai – gali maitintis įvairiais augalais: sausmedinių (Caprifoliaceae) šeimos augalais, uogomis, varpiniais augalais, daržo augalais. Tolimuosiuose Rytuose laikomas sojos, rugių, javų ir dobilų kenkėju. Šios blakės praduria gležnus lapelius, vaisius, augalų kotelius ir siurbia sultis.
Gyvena pievose, miško proskynose, krūmynuose, daržuose, kai kada medžiuose.
Paplitimas: Transpalearktika, Europa, Azija. Viena dažniausiai sutinkamų skydblakių Lietuvoje.
Miškinis čeriukas
Miškinis čeriukas (Rorippa sylvestris) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos čeriukų (Rorippa) genties augalas.
Augalas daugiametis, su šakniastiebiu ir trumpomis požeminėmis palaipomis. Žiedynas − kekė, iš pradžių labai tanki, apvali, vėliau kiek pailgėja, bet ne tokia ilga kaip žvaginės ar tvertiko. Kartais žiedynas šakotas. Taurėlapiai žalsvi, atsilošę, anksti nukrinta. Vainiklapiai iki 1/2 cm ilgio, geltoni. Vaisius − siaura ankštara, jos viršūnėje trumpas liemenėlis. Vaiskočiai, kartais ir ankštaros puslankiu išlinkę. Stiebas iki 40 cm aukščio, status arba kylantis, šakotas, šiek tiek briaunotas. Lapai pražanginiai, elipsiški, plunksniškai suskaldyti, su koteliais. Lapų skiltelės pailgos, skiautėtos arba dantytos. Arčiau stiebo viršūnės lapai ne taip suskaldyti, bekočiai.
Auga upių, ežerų, balų pakrantėse, durpynų duobėse, pylimuose, palaukėse, pakelėse, pagrioviuose, parkuose, prie sodybų, daržuose. Mėgsta derlingus ir nesunkius aliuvio ir deliuvio dirvožemius. Žiedus lanko vabzdžiai. Žolę ėda galvijai. Arkliams nuodingas. Lapai neblogą prieskonį suteikia salotoms, padažams, sumuštiniams.
Literatūra
Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 40 psl.
Fernando Lugo
Fernandas Armindas Lugas Mendesas (g. 1951 m. gegužės 30 d. San Pedro del Paranoje, Itapujos dep.) – Paragvajaus politikas ir katalikų bažnyčios buvęs vyskupas, nuo 2008 m. rugpjūčio 15 d. iki 2012 m. – šalies prezidentas. Atstovauja partijai „Patriotų Aljansas už pasikeitimus“ (Alianza Patriótica por el Cambio).
Biografija
Nuo 1977 m. Fernando Lugo yra Societas Verbi Divini katalikų misijos kunigas. Dirbo misijoje Ekvadore. 1983 m. Romoje, Pontificiniame Grigalijaus universitete baigė dvasingumo ir sociologijos studijas. 1994 m. grįžo į Paragvajų ir tapo San Pedro vyskupijos vyskupu. Kad galėtų eiti prezidento pareigas, Lugo pateikė prašymą suspenduoti jo, kaip dvasininko, pareigas. Popiežius Benediktas XVI suspendavo jo, kaip dvasininko statusą, ir formaliai Lugo tapo pasauliečiu.
Fernando Lugo kovoja prieš socialinę atskirtį Paragvajuje, ir liaudyje žinomas kaip „vargingųjų vyskupas“. Nepaisant tradicinio bažnyčios siejimo su dešiniąja pakraipa, Lugo pasisako už socialistinę politiką, palaiko socialistines jėgas Lotynų Amerikoje (pvz., Hugo Chavez), tačiau labiau siekia spręsti problemas šalies viduje, o ne tarptautinėje politikoje.
2008 m. prezidento rinkimuose Lugo aplenkė iki tol šalies politioje dominavusios Colorado partijos kandidatę Blanca Ovelar. Fernando Lugo tapo tik antruoju kairiosios pakraipos Paragvajaus vadovu.
Tapęs prezidentu Lugo atsisakė savo prezidentinės algos, kadangi jo teigimu ji turi priklausyti vargingesniems žmonėms. Naujasis prezidentas taip pat pasiūlė pasielgti ir kitiems politikams.
2012 m. birželio 21 d. prezidentui Lugo deputatų rūmai iškėlė apkaltą dėl policijos ir bežemių ūkininkų susirėmimo, kuriame žuvo 17 žmonių. 39 parlamentarai balsavo už Lugo pašalinimą iš prezidento pareigų, 4 prieš. Fernando Lugo atsatydintas iš prezidento pareigų, vietoje jo paskirtas Federico Franco. Kaimyninių šalių vadovai pasmerkė tokius Paragvajaus veiksmus kaip valstybinį perversmą ir pagrasino išmesti šalį iš Mercosur organizacijos.
Automorfinis skaičius
Automorfinis skaičius tai toks skaičius, kuri yra lygus savo kvadrato paskutiniesiems skaitmenims. Pavyzdžiui, 1² = 1, 5² = 25, 6² = 36, 25² = 625.
Visų automorfinių skaičių (išskyrus 1) paskutinis skaitmuo yra 5 arba 6. Žinant du automorfinius skaičius - k-skaitmenų n>1, ir daugiausiai 2k-skaitmenų n', naują automorfinį skaičių galima suskaičiuoti pagal formulę.
Kiekvienam k>1 yra daugiausiai du k-skaitmenų automorfiniai skaičiai, kurių vienas baigiasi skaitmeniu 5, kitas - 6.
Robert Doisneau
right|thumb|upright=1.5|  Doisneau savo studijoje 1992 m.  [[Bracha L. Ettinger nuotrauka]] thumb|upright=1.5 thumb||upright=1.5| '' Fotografai Robert Doisneau (kairėje) ir André Kertész 1975 m.
Ankstyvieji gyvenimo metai
Roberas Duano gimė Prancūzijoje, Gentilly Paryžiaus priemiestyje, kuriame gyveno daugiausia gamyklų darbininkai. Šis ir panašaus tipo rajonai buvo nykūs ir apleisti, o paryžiečiai juos vadindavo „zona“.
Karjeros pradžia
1931 m. R. Duano tapo skulptoriaus, fotografo, dailininko ir gana revoliucingai nusiteikusio Andrė Vigno asistentu. Pirmąjį savo fotoaparatą „Rolleiflex“ įsigijo 1932 m. ir iškart pradėjo atsargiai, iš tam tikro atstumo fotografuoti Paryžiaus priemiesčius, vaikus. Pirmosios šio fotografo nuotraukos (vaizdai iš „blusų“ turgaus) išspausdintos „L‘Excelsior“ laikraštyje 1932 m., tačiau netrukus po to jis buvo mobilizuotas, priklausė pasipriešinimo judėjimui ir kaip kareivis, ir kaip fotografas, panaudodamas litografo specialybę klastojo pasus ir kitokius dokumentus, fiksavo ir Paryžiaus okupaciją, ir išlaisvinimą. Jam grįžus iš karinės tarnybos A. Vigno studija buvo finansiškai silpna, todėl R. Duano pasirinko fotografo darbą „Renault“ korporacijoje.
Darbas komercinėse kompanijose
Darbas „Renault“ buvo svarbus tuo, kad čia R. Duano atrado darbininkų sluoksnio gyvenimą, solidarumą ir orumą. Jo kūryboje dominuoja ne vienas revoliucingas, net anarchistinis bruožas. Vienas svarbiausių – noras prabilti apie Prancūzijos darbininkų ir smulkiosios buržuazijos gyvenimo sąlygas. Fotografo darbai informuoja apie socialines permainas, vykusias tuometinėje Prancūzijoje. Deja, dėl nuolatinio vėlavimo į darbą 1939 m. jis buvo atleistas (vėluodavo, nes naktimis vonioje ryškindavo nuotraukas). Kaip jis pats sakė, „darbas „Renault“ buvo fotografo karjeros pradžia ir mano jaunystės pabaiga“. Iškart po karo fotografas dirbo „Life“ ir kituose tarptautinį pripažinimą pelniusiuose leidiniuose, „Alliance“ ir „Rapho“ fotoagentūrose.
Mezgimas
thumb|240px|Mezgimas rankomis thumb|240px|Mezgimo staklės Mezgimas – audeklo gaminimas supinant vieną, kartais kelis siūlus. Panašiai kaip nėrime, mezgant siūlų kilpelės ištraukiamos viena per kitą.
Mezgimui rankomis naudojami įvairūs virbalai, mezgimo pramonėje naudojamos mezgimo staklės.
Robert Doisneau
Darbas komercinėse kompanijose
Kurį laiką po karo net ir priešindamasis savo asmeniniams įsitikinimams R. Duano dirbo mados ir aukštuomenės fotografu žurnale „Vogue“ nuo 1948 iki 1951. Pavargęs nuo reklamos tuštybės jis visada geriausiai pailsėdavo fotografuodamas savo pažįstamų vestuves, saulutėje pasišildyti susėdusias kirpėjas, o ypač – gatvėse žaidžiančius darbininkų vaikus. Tą patį jis darė ir septintą dešimtmetį, kai humanistinė fotografija tapo nepopuliari ir niekas R. Duano nebesidomėjo, kai išnyko visi užsakymai ir nebeliko galimybių leisti knygas.
Tuo laikotarpiu R. Duano susipažino su daugeliu Prancūzijos menininkų – Alberto Giacometti, Jean Cocteau, Fernand Léger, Georges Braque, su tokiomis asmenybėmis kaip tapytojas Pablo Picasso, poetas Jacques Prévert, violončelininkas Baquet jie tapo labai gerais draugais.
Kūrybinio pakilimo laikotarpis
Nors R. Duano pradėjo fotografuoti 1929 m. ir darė tai iki pat mirties (1994), jo kūrybinio pakilimo laikotarpiu laikytini 1945–1960 m. Tuomet kilo didelis susidomėjimas humanistine – poetine fotografija, kuri teikė karo nukamuotai Europai atgimimo viltį. Beje, ta pati banga apie 1960 m. pasiekė ir Lietuvą, kai pradėjo kurti Antano Sutkaus, Algimanto Kunčiaus, Romualdo Rakausko, Aleksandro Macijausko karta, atgaivinusi Lietuvos fotografiją.
Mezgimas
Nuo nėrimo mezgimas skiriasi tuo, kad sudaromos daug kilpelių (ne viena), kurios būna suvertos ant virbalo, vėliau mezgant perkeliamos ant kito.
Istorija
thumb|right|240px|Mezgėjas (1855 m., graviūra) Seniausi megzti gaminiai rasti senovės Egipto kapuose. Jie datuojami VI a. pr. m. e. Jiems daugiau kaip trys tūkstančiai metų. Tikriausiai tai ne patys seniausi mezginiai, nes jie atlikti tobula mezgimo technika, pasižymi subtilia raštų ir spalvų kompozicija. Surasti mezginių paveikslai beveik nieko nesiskyrė nuo dabartinių. Mezgimas buvo žinomas ir Antikoje. Nepaprastai suklestėjo helenizmo laikais, kai Aleksandras Didysis ne tik sukūrė valstybę, kuri apjungė tautas nuo Viduržemio jūros iki Indo ir Gango, bet ir skatino kultūros mainus. Iš tų laiku rasti nuostabūs mezginiai. Pirmaisiais eros amžiais datuojami ir metaliniai virbalai, kurių nemaža rasta germanų kapuose palei Reiną.
Naują impulsą mezgimui vystytis kraštuose aplink Viduržemio jūrą suteikė arabų užkariavimai VII–XII a. Arabų ir arabizuoti mezginiai, surasti Šiaurės Afrikoje, Pietų Ispanijoje ir kitur pasižymi gražiu ir sudėtingu geometriniu piešiniu, ryškiais raštais.
Apie XII a. mezgimas įsitvirtino, suvešėjo kiekvienoje šalyje reikšdamasis vis kitaip, priklausomai nuo papročių ir klimato. Manoma, kad mezgimą vidurio ir šiaurės Europoje platino Kryžiaus karų dalyviai, šio meno išmokę iš savo priešininkų Artimuosiuose Rytuose. Tarp jų buvo anglų karalius Henrikas IV, kuris visur puikavosi savo megztomis kojinėmis.
Mezgimas Lietuvoje
Prie Nemuno ir Neries, Ventos ir Švenčionėlių, Baltijos jūros mezgimas buvo žinomas senų senovėje. Apie tai byloja archeologiniai radiniai, tarp jų megztų daiktų fragmentai, beveik sveika moteriška kepuraitė, kuriai keli tūkstančiai metų.
Itin anksti imta megzti juostos, kuriomis būdavo apvyniojamos kojos. Vėliau kojinės ir pirštinės, megztiniai, liemenės, riešės, kepuraitės, apavas, austinių drabužių dalys. Iki praėjusio amžiaus naudota natūralios spalvos arba augaliniais dažais dažytus pakulinius, lininius, vilnonius verpalus, medvilnę. Mezgimo verpalai, raštai, spalvos priklausė nuo mezginio paskirties. Vasarai megzta iš lininių arba medvilninių, rudeniui – iš vilnonių verpalų. Kasdien rengtasi vienspalviais su nedideliais papuošimais, išeiginiai rūbai raštuoti, dažniausiai dvispalviai. Dažniausiai sutinkamos ramios, pastelinės spalvos.
Labiausiai paplitę augalinių ir geometrinių raštų motyvai. Geometriniai motyvai buvo sudaromi iš tiesių ar laužytų linijų, krypučių, rombų, dantelių, langelių. Apstu saulučių, žvaigždučių, snaigių. Iš augalinių motyvų populiariausios lelijos, rūtos, ąžuolo lapai, tulpės, varpeliai ir dobiliukai. Tačiau raštai nebuvo nuolat kartojami. Priešingai, juos nuolat perkurdavo, tobulindavo.
Šio amžiaus pradžioje Lietuvoje atsiradus mezgimo mašinų, rankinis mezgimas pergyveno nuosmukį. Tačiau mašina pasirodė bejėgė konkuruoti su kūrybinga mezgėja. Rankinis mezgimas vėl populiarus Lietuvoje.
Mezgimo rankomis būdai
Mezgimas yra dvejopas: apskritasis ir plokščiasis.
Mezgant apskrituoju mezgimu mezgama penkiais virbalais. Akys lygiai paskirstomos ant keturių virbalų. Penktuoju virbalu mezgame. Visą laiką mezgama aplink iš gerosios mezginio pusės. thumb|right|240px|Lygiojo mezgimo pavyzdys Plokščiasis mezgimas yra, kai mezgama dviem virbalais. Akys uždėtos ant vieno virbalo, o mezgama antruoju į vieną pusę. Išmezgus visas akis, mezginys apsukamas ir mezgamas atgal iš blogosios pusės.
Mezgimo raštai
Mezgimo raštai skirstomi į vienspalvius ir daugiaspalvius.
Vienspalvis raštas būna tada kai mezgame vienos spalvos siūlais, keičiant mezgimo techniką, sudarant įvairias akis. Mezginio paviršius priklausys nuo to, kaip siūlai supinami, sumezgamos akys. Reljefinis raštas gaunamas, kai mezginio paviršius yra nelygus. Kiauraraštis – didinant ar mažinant ant virbalo esančių akių skaičių. Pynės gaunamos sukryžiuojant vienas akis su kitom.
Daugiaspalviai raštai susiklosto tada, kai mezgame iš kelių spalvų siūlų. Mezgame paprastai lygiuoju mezgimu. Mezgant daugiaspalvius raštus labai svarbu yra spalvų derinimas.
Virbalai
thumb|right|240px|Įvairių dydžių virbalai Virbalai gaminami iš plieno, plastmasės, aliuminio, medžio, kitų medžiagų. Patys geriausi yra nikeliuoti plieniniai virbalai. Svarbiausia virbalų savybė – jie turi būti patogūs. Jie neturi būti per daug buki ir per daug aštrūs. Virbalų yra kelių rūšių. Su trumpais virbalais mezgamos pirštinės, kojinės. Jie komplektuojami po 5, būna maždaug 20 cm. Ilgi virbalai (38-45 cm) komplektuojami po 2, jais mezgami megztukai, šalikai, sijonai. Žiediniai virbalai sujungiami ilgu plastmasiniu ar plieniniu valu.
Virbalai skiriasi savo dydžiu, numeriais. Virbalo numeris nusako jo skersmenį. Pvz.: ketvirto numerio virbalai yra 4 mm skersmens. Virbalai turi būti bent du kartus storesni už siūlą. Neteisingai pasirinkus virbalus mezginys bus nedailus – kietas neelastingas ar per daug retas.
Tricot
Monako frankas
Monako frankas – oficiali Monako valiuta, pradėta naudoti nuo 1837 m. Ją pakeitė 2002 m. įvestas euras. thumb|left|220px|5 santimų 1837, Honore V.
Menturdumbliai
Menturdumbliai (Charophyta) – eukariotų (Eukaryota) domeno pirmuonių (Protista) karalystės skyriaus dumbliai.
Tautos pažangos partija
miniatiūra|Tautos pažangos partijos logotipas Tautos Pažangos partija, TPP – Lietuvos politinė partija, veikusi Petrapilyje ir Lietuvoje 1916–1924 m. ir taip pat pasivadinusi partija, veikianti Lietuvoje nuo 1994 m.
Istorija
Pirmojo pasaulinio karo metais pradėjo kurtis įvairios lietuvių visuomeninės ir politinės organizacijos. Žmonės, kuriuos jungė bendras tautinės kultūros supratimas, ideologija, besiremianti Lietuvos tradicijomis ir specifiniais lietuvių tautos poreikiais 1916 m. Petrapilyje įkūrė „Pažangos“, arba Tautos Pažangos partiją. Ją įsteigė buvęs Rusijos Valstybės Dūmos narys Juozas Kubilius, Liudas Noreika ir kunigas Juozas Tumas-Vaižgantas. Vardą partijai davė J. Tumas-Vaižgantas, kurio nuomone, tautos pažanga turi būti esminis partijos reikalas. Pirmuoju TPP pirmininku buvo išrinktas J. Kubilius. Ypač aktyviai TPP veikė visos 1917 m. Rusijos lietuvių Seime, kur turėjo 20 atstovų. Jiems vadovavo būsimasis pirmasis Lietuvos Respublikos ministras pirmininkas Augustinas Voldemaras. TPP laikraščiu buvo „Lietuvių balsas“.
Pasibaigus karo ir revoliucijų audroms sugrįžę į Lietuvą pažangiečiai bandė atnaujinti veiklą, tačiau 1920 m. rinkimuose į Lietuvos Respublikos Steigiamąjį Seimą partija negavo nė vienos vietos. 1924 m. rugpjūčio 17 – 19 d. pažangiečiams susivienijus su Lietuvos žemdirbių sąjunga buvo įkurta Lietuvių tautininkų sąjunga, kuri po 1926 m. valstybės perversmo tapo valdančiąja partija, o nuo 1931 m., uždraudus kitų partijų veiklą – vienintele Lietuvos partija.
Atgimimas
Mintis įkurti naują partiją Tautos pažangos partijos pavadinimu kilo grupei buvusių LTSR Aukščiausios tarybos – Atkuriamojo Seimo narių, pralaimėjusių 1992 m. Seimo rinkimus. Visi jie buvo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyviai, atėję į jį 1988 m. birželio mėn., pirmosiomis ir pačiomis sunkiausiomis dienomis. Beveik visi jie buvo Sąjūdžio iniciatyvinių grupių nariais įvairiuose Lietuvos miestuose, o po to Sąjūdžio pirmojo Seimo nariai, labai aiškiai pasisakę už Lietuvos valstybės nepriklausomybės atstatymą. Dauguma jų savo apygardose laimėjo rinkimus į Aukščiausiąją Tarybą, tapo jos deputatais, atstovaujančiais Lietuvos Sąjūdžio programą ir, 1990 m. kovo 11 d. balsavę už Aktą dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo.
Tačiau 1991 m. pabaigoje, kai viešumon iškilo atskirų Sąjūdžio remtų deputatų bendradarbiavimo su KGB faktai ir nebuvo sulaukta atitinkamo vertinimo iš deputatų sąjūdiečių bei Aukščiausiosios Tarybos pirmininko V. Landsbergio, jie sudarė atskirą frakciją. 1992 m. sausio 14 d. paskelbtame frakcijos steigimo deklaracijoje buvo sakoma:
Mūsų veiklos tikslas – tautos pažanga, ją sudaro:
Deklaraciją pasirašė Arūnas Degutis, Aleksandras Ambrazevičius, Birutė Nedzinskienė, Vytautas Kolesnikovas, Kęstutis Grinius, Rolandas Paulauskas, Egidijus Klumbys, Aurimas Taurantas, Audrius Butkevičius, Vidmantas Povilionis, Algimantas Norvilas.
1992 m. sausio 14 d. frakcija buvo užregistruota Aukščiausiosios Tarybos Prezidiume Tautos Pažangos vardu. 1992 m. gegužės mėn. buvo įkurtas Tautos Pažangos judėjimas. Judėjimas dalyvavo rinkimuose į Lietuvos Seimą 1992 m. spalio mėn., iškėlęs 47 atstovus vienmandatinėse rinkimų apygardose, taip pat 53 žmonių sąrašą daugiamandatėje rinkimų apygardoje, bet nei vienas jo kandidatas į Seimą nepateko.
Partijos įkūrimas
Iškart po Seimo rinkimų 1992 m. spalio 29 d. Tautos pažangos frakcijos pareiškime buvo sakoma:
"Rinkimų į Lietuvos Respublikos Seimą rezultatą, kuris daugeliui Lietuvoje ir pasaulyje buvo netikėtas, mūsų manymu apsprendė trys priežastys.
Tautos pažangos judėjimas gerbia Lietuvos žmonių demokratinį pasirinkimą ir kviečia visus žmones susitelkimui bei bendram konstruktyviam darbui, kuriant nepriklausomą ir ekonomiškai stiprią Lietuvos valstybę. "
Konferencijoje, vykusioje 1992 m. gruodžio 15 d. priimtas nutarimas „Tautos pažangos judėjimo programinėmis nuostatoms įgyvendinti įsteigti Tautos pažangos partiją“. 1994 m. gegužės 28 d. Kaune įvyko atkuriamoji TPP konferencija, sudariusi partijos tarybą ir išrinkusi jos valdybą. 1994 m. birželio 21 d. TPP buvo įregistruota Lietuvos Respublikos Teisingumo ministerijoje (kodas 190739928, registracijos adresas – Vilnius, Gynėjų g. 4-320).
Veikla
TPP turi savo skyrius Vilniuje, Kaune, Ukmergėje, Alytuje ir kituose Lietuvos miestuose.
Savivaldybių rinkimuose 1995 m. laimėta 14 vietų, 1997 m. – 3, 2000 m. – 1, 2003 m. – 3 vietos.
2000 m. partijos pirmininkas Egidijus Klumbys buvo išrinktas į Seimą pagal Naujosios sąjungos (socialliberalų) sąrašą, o 2004 m. – pagal Rolando Pakso koalicijos „Už tvarką ir teisingumą“ sąrašą. 2007 m. Egidijui Klumbiui perėjus į Partiją „Tvarka ir Teisingumas“, Tautos pažangos partija naujo pirmininko neišsirinko ir politinėje veikloje praktiškai nebedalyvauja.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Serie A skandalas (2006)
Serie A kyšininkavimo skandalas – futbolo istorijoje vienas didžiausių rungtynių rezultatų suderinimo skandalų, sukrėtęs Italijos Serie A lygą. Rungtynės buvo derinamos parenkant palankius teisėjus.
Klaipėdos Versmės progimnazija
left|miniatiūra Klaipėdos „Versmės“ progimnazija – dieninė bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, I. Simonaitytės g. 2, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190439140.
Istorija
1980 m. duris atvėrė Klaipėdos 6-oji vidurinė mokykla. 1990 m. įvestas sustiprintas anglų kalbos mokymas. 1996 m. mokykla pavadinta „Versmės“ vardu. 2000 m. pradėtas įgyvendinti profiliuotas mokymas. Įgyvendinant reorganizaciją „Versmės“ mokykla pertvarkyta ir nuo 2007 m. tapo pagrindine mokykla, nuo 2011 m. progimnazija.
Serie A skandalas (2006)
Vienas svarbiausių rungtynių suderinimo įrodymų – žiniasklaidoje paviešinti Juventus vadovo Luciano Moggi telefoninių pokalbių įrašai, atskleidžiantys rungtynių derinimą, nelegalius lošimus bei finansinių ataskaitų falsifikavimą. Iš pokalbių paaiškėjo, kad į skandalą įsivėlę Pierluigi Pairetto (UEFA teisėjų komiteto vienas vadovų), Giuseppe Pisanu (Italijos vidaus reikalų ministras), Marcello Lippi (buvęs Juventus ir rinktinės treneris). Policija tiria, ar į skandalą nėra įsivėlęs geriausiu vartininku pripažintas Gianluigi Buffon, kiti žaidėjai, įtariami dalyvavę nelegaliuose lošimuose – Enzo Maresca, Antonio Chimenti ir Mark Iuliano.
Klaipėdos Versmės progimnazija
Istorija
Veikia moderni skaitykla, 2 nauji informacinių technologijų kabinetai, įkurti mokomųjų dalykų metodiniai centrai leidžia taikyti modernias informacines technologijas, o tai neatsiejami šiuolaikinio mokyklinio gyvenimo elementai.