cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kanarų salos
Gyventojai
thumb|Coso festivalis Puerto de la Kruse (Tenerifėje) Labiausiai apgyvendintos yra Tenerifės ir Gran Kanarijos salos.
Religija
Dauguma saliečių yra Romos katalikai, pakankamai didelė hinduistų bendruomenė.
Kalba
Valstybinė kalba – ispanų. Tačiau salų gyventojai turi „kanarietišką šneką“ (habla canaria) – tai kiek pakitusi ispanų kalba. Tačiau į atskirą dialektą šios kalbos kalbininkai nėra linkę išskirti.
Virtuvė
thumb|Papas arugadas Kanarų salų kulinarinės tradicijos skiriasi nuo Ispanijos virtuvės. Pirmųjų salų gyventojų – guančių – tradiciniai patiekalai vienaip ar kitaip išlikę iki mūsų dienų. Gyventojai patiekalus mėgsta paskaninti kukurūzais ar bananais. Klimatas palankus vaisių ir daržovių auginimui, jūra aprūpina žuvimi ir kitomis gėrybėmis. Daugelis patiekalų valgomi su bulvėmis, vadinamomis papas arugadas (miniatiūrinės bulvytės su lupenomis, išvirtos labai sūriame vandenyje).
Kanarai garsėja romu (ypač medaus romu Ron miel) bei apelsinų ir bananų likeriais.
2002 (grupė)
2002 – Naujojo Amžiaus muzikos grupė ir Teksaso, JAV. Sudaro sutuoktiniai Randy ir Pamela Copus. Grupės kūriniams būdingi švelnūs pianino, violončelės, gitaros, bosų, klavišinių, fleitos, arfos garsai. Kūrinių pavadinimai remiasi Antikinės Graikijos, keltų, indų mitologinėmis temomis.
2002 yra išleidę 10 studijinių albumų. Albumas This Moment Now 2003 m. laimėjo COVR apdovanojimą, kaip geriausias New Age albumas.
Makrolitas
Makrolito terminas vartotas XX a. antrame – aštuntame dešimtmetyje, kartais kaip priešprieša smulkiajam mezolito ir neolito pradžios gyvenviečių inventoriui – mikrolitui. XX a. pabaigoje vykdant išsamesnius tyrimus ir taikant pažangesnius datavimo metodus nustatyta, kad makrolitų nei kultūriniu, nei chronologiniu požiūriu negalima aiškiau priskirti kuriai nors vienai archeologinei kultūrai, todėl šis terminas neteko reikšmės ir yra retai vartojamas.
Lietuvoje
Archeologė Rimutė Rimantienė XX a. septintame – aštuntame dešimtmetyje Lietuvoje ir gretimuose kitų šalių regionuose pagal titnago radinius išskyrė mezolitinę Mikrolitinę-makrolitinę kultūrą, kuriai būdingi tiek smulkūs medžioklės ir žūklės (įstatomi ašmenėliai, smulkūs antgaliai), tiek stambūs darbo įrankiai (kirviai, pleištai). Vėliau ji pavadinta mezolitine Nemuno kultūra.
Juozas Vercinkevičius
Juozas Vercinkevičius (g. 1941 m. kovo 24 d. Vinkšnabrastyje, Musninkų valsčius, Ukmergės apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidėjas.
Biografija
1960 m. baigė Musninkų vidurinę mokyklą, 1977 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
Spaudoje bendradarbiauja nuo 1955 m. 1960–1961 m. Bagaslaviškio sviesto gamyklos Mantinionių pieno surinkimo punkto vedėjas,1961–1962 m. Kauno statybos valdybos Nr. 10 darbininkas, 1962–1969 m. Trakų r. komjaunimo darb., 1969–1973 m. dirbo Lietuvos radijuje, 1973–1977 m. – Trakų rajono laikraščio „Spartuolis“ redakcijoje, nuo 1977 m. iki 1985 m. laikraščio „Czerwony Sztandar“ spec. korespondentas. 1985–1986 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedros laikraščio „Universiteto žurnalistas“ redaktorius, 1986–1990 m. Trakų rajono laikraščio „Galvė“ redaktorius. 1989 m. laikraščio „Voruta“ steigėjas ir redaktorius. 1991 m. Įsteigė personalinę leidyklą „Voruta“. Nuo 1993 m. jis taip pat laikraščio „Trakų žemė“ steigėjas, leidėjas ir 1995 m. – iki šiol – vyr. redaktorius ir leidėjas, internetinių svetainių www.traku-zeme.lt; www.voruta.lt; www.mazoji-lietuva.lt leidėjas.
UAB „Trakų žemė“ direktorius – vyr. redaktorius nuo 2007 m. 2001–2005 m. laikraščio „Kernavė“ steigėjas, leidėjas, vyr. redaktorius. 1998 m. VšĮ „Vorutos“ fondas steigėjas ir vyr. redaktorius. Lietuvos žurnalistų draugijos narys. Vienas iš Trakų rajono sąjūdžio steigėjų, Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo tarybos narys (1990–1991), Rytų Lietuvos reikalų tarybos narys (1990).
Škotijos himnas
Nėra oficialaus Škotijos himno, tačiau egzistuoja daugybė kandidatų juo tapti. Dėl to kyla daugybė politinių ginčų Škotijoje.
Kiti du populiariausi kandidatai į Škotijos himną yra The Flower of Scotland (palaiko 41 proc. škotų) ir Scotland the Brave (palaiko 29 proc. škotų).
Maikopo kultūra
Maikopo kultūra – ankstyvojo bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1897 m. Nikolajaus Veselovskio tyrinėtą Maikopo pilkapį.
Arealas
Maikopo kultūra 3500–2500 m. pr. m. e. buvo paplitusi Šiaurės Kaukaze tarp Juodosios, Azovo ir Kaspijos jūrų. Centras – Kubanės regionas.
Kultūra
Maikopo kultūros gyventojai vertėsi gyvulininkyste (kiaulės, galvijai, avys, ožkos, arkliai), žemdirbyste, medžiokle (šernai, taurieji elniai). Naudojo akmeninius kirvius su koto skyle ir strėlių antgalius, titnaginius peilių ir pjautuvų įdėklus, žalvarinius kirvius, kaplius, kaltus, peilius, durklus, ietigalius. Keramiką žiedė ant primityvaus žiedžiamojo rato.
Žinoma daugiau kaip 30 Maikopo kultūros gyvenviečių. Jų plotas nuo 1-2 iki 10 ha, kai kurios įtvirtintos akmenų sienomis iki 2 m aukščio ir 4 m pločio. Aptinkama pusiau žeminės tipo pastatų (jų gyvenvietėse būdavo 7–10 m.), t. p. apskritų statinių, manoma, rodančių Kuros-Arakso kultūros įtaką. Maikopo kultūros visuomenės narių turtinė padėtis buvo nevienoda. Gyventojai prekiavo su Mesopotamija, Anatolija, Egėjo jūros regionu ir Iranu.
Mirusieji laidoti nedeginti duobėse, suriesti, dažnai paguldyti ant šono, sulenktais keliais, apibarstyti ochra, dalis – su gausiomis ir prabangiomis įkapėmis. Mirusieji dažniausiai guldyti ant akmenų grindinio, apjuosto akmenų konstrukcijomis (vainikais ir kiti), virš jų rengti mediniai pomirtiniai nameliai. Visa ši konstrukcija būdavo užpilama žeme, vėliau – apkraunama akmenų sampilu. Vėliau laidota akmeninėse dėžėse. Įkapės: titnaginiai ir kiti akmeniniai (kirviai, strėlių antgaliai, ietigaliai, peiliai, keramika), žalvariniai, auksiniai, sidabriniai (papuošalai, ginklai, indai) dirbiniai. Metaliniai dirbiniai puošti gyvūnų (liūtų, jaučių, žirgų), gamtos (kalnų, upių) motyvais.
Išliko keli vadinamieji karališkieji palaidojimai: Nartano ir Maikopo pilkapiai. Jų aukštis apie 10–13 m, skersmuo – 100–200 m. Didžiausias jų – Maikopo pilkapis: aukštis 10 m, skersmuo 200 m, pomirtinis namelis iš trijų dalių su akmenų grindiniu ir vainiku. Ant palaidojimo pastatytas baldakimas. Mirusieji palaidoti suriesti, apibarstyti ochra, dėl cheminių reakcijų tapusia raudonos spalvos geležies oksidu. Įkapėse, be akmeninių ir titnaginių dirbinių, keramikos, rasta: žalvariniai kirvis ir durklas, auksinė diadema su rozetėmis, auksinių, karneolio ir turkio karoliukų, auksinių ir sidabrinių žiedų, indų. Keli indai puošti gamtos ir gyvūnų motyvais.
Riešapelekės
Riešapelekės (Coelacanthiformes) – mėsingapelekių žuvų būrys. Šiuo metu gyvena dvi rūšys – Latimeria chalumnae (atrasta 1938 m.) ir Latimeria menadoensis (aprašyta 1999 m.). Iki 1938 m. riešapelekės buvo žinomos tik iš fosilijų ir laikytos išnykusiomis, todėl latimerijos dažnai vadinamos „gyvosiomis iškasenomis“.
Jonavos geležinkelio stotis
Jonavos geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Jonavos miesto pakraštyje, 2 km nuo miesto centro, prie Vilniaus–Klaipėdos geležinkelio. Stoja traukiniai Vilnius–Klaipėda ir Kaunas–Šiauliai. Iš miesto geležinkelio stoties pasiekiami aplinkiniai miestai Kėdainiai ir Kaišiadorys. Atskiromis savaitės dienomis pasiekiamas ir Kaunas, tarpukariu – Ukmergė (siauruoju Jonavos–Ukmergės geležinkeliu). Architektūros paminklas (kultūros vertybės kodas S 440).
Istorija
XXI a. po Lietuvos įstojimo į ES, Jonavos geležinkelio stotis, taip pat jos prieigos, peronai buvo atnaujinti gavus ES struktūrinių fondų paramą (paramos gavėjas – AB „Lietuvos geležinkeliai“), be to buvo prailginti stoties keliai IX koridoriuje.
Raimondas Rimša
Raimundas Rimša (g. 1975 m. sausio 1 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.
Biografija
Žaidė Žalgiris Vilnius (iki 1991 m., tapo Lietuvos čempionu), Vienybė Ukmergė (1996–2002 m.), Nevėžis Kėdainiai (2003 m.) klubuose.
Borobuduras
thumb|245px|Viršutinę Borobuduro šventyklos platformą sudaro trys apskritos terasos nuožulniais šlaitais. Ant jų koncentriškais apskritimais išdėstytos 72 varpo formos stūpos, kuriose stovi Budos statulos dharmačakramudros poza. Tokia poza esą paleidžia riedėti dharmos (teisingumo) vežėčias. Borobuduras  – didžiausia budistų šventykla (stūpa) Pietryčių Azijoje. Ji yra Indonezijoje, Javos salos centrinėje dalyje, 40 km į šiaurės vakarus nuo Džogjakartos. Šventykla pastatyta 750–850 m., valdant Šalendrų dinastijai.
XIX a. pradžioje Javos džiunglėse aptiktas ir imtas restauruoti Borobuduras. Ši didžiulė budistų šventykla pastatyta antrojoje VIII a. pusėje ir beveik du šimtus metų Javoje buvo budizmo ir religijos centras.
Spėjama, kad statinį suprojektavo architektas Gunadharma. Šis statinys dengia visą kalvą, paversdamas ją kažkuo panašiu į Šventąjį kalną.
Didingą monumentą primena iš terasų sudaryta piramidė, esanti ant dviaukščio kvadrato formos pagrindo. Jo kraštinė – 117 m. piramidę sudaro keturios terasos, ant kiekvienos iš jų yra trijų stulpelių platformos, o ant kiekvienos jų pristatyta stūpų. Kuo aukščiau, tuo jų mažiau – 32, 24, 16.
Kiekvieną monumento aukštą juosia galerijos, kurias jungia laiptai. Išorines sienas puošia eilės smulkių nišų, kurių kiekvienoje stovi po Budos statulą. Iš viso yra 504 Budos skulptūros. Pačiame viršuje yra centrinė stūpa, kurioje stūkso Budos statula – spėjama, kad ji tyčia palikta nebaigta.
Šventovės puošyba atspindi Javos gyventojams būdingą budistinės visatos sampratą. Dievų ir pusdievių hierarchija sudaro pats Buda, simbolines mudras (gestus) atliekančio Budos atvaizdai ir bodhisatvos (nušvitusieji, kurie vadovauja budizmo keliu žengiantiems žmonėms ir kuriuos iš dalies galima lyginti su vakariečių šventaisiais).
Terasas puošia daugybė negilių reljefų kosmogoninėmis temomis. Apatiniai kadaise buvo matomi, bet vėliau pridengti kontraforsais, veikiausiai saugumo sumetimais.
Žemiausiai esantys reljefai vaizduoja Kamadhatu – žemiškąjį lygmenį. Čia matomi žmonių veiksmai ir troškimai, už kuriuos patekę į rojų ar pragarą, jie bus apdovanoti ar nubausti. Tačiau tokie griežti moraliniai reikalavimai, kuriuos įkūnijo dailininkai, nebuvo įprasti kasdieniniame IX a. Javos gyvenime.
Virš jo yra dvylika lygmenų, kurių personažai, priešingai, įkūnija minties ir priežasties viršenybę kūno atžvilgiu. Šie monumentalūs negilūs reljefai pasakoja apie Sidhartos Gautamos (istorinio Budos) gyvenimą ir džatakas (žmonijos blogį įveikusių budų).
Pirmoji galerija skirta Budos Šakjamunio gyvenimui iki jo pirmojo pamokslo, tačiau čia galima rasti ir liaudiškomis tradicijomis grindžiamų užuominų apie buvusius jo įsikūnijimus. Antroji galerija pasakoja apie dvasinį princo Sudhanos kelią, trečioji – apie Maitrėją (ateities budą), o ketvirtosios galerijos puošybą galima traktuoti įvairiai.
Daugybė ketvirtąją terasą puošiančių Budos atvaizdų įkūnija Rapadhatu (formų pasaulį). Keturiose kompaso kryptyse esančios statulos simbolizuoja dievo įsakymus, aukojimą, meditaciją ir nusiraminimą – apie šias savybes kalba Budos plaštakų padėtis.
Laiptų viršuje ant baliustrados stovi dar didesnės stūpos jos žiedu juosia centrinę, uždarą (į ją negalima patekti), kurioje yra nebaigtas Buda. Tai Arūpadhatu – grynojo proto pasaulio – įsikūnijimas, kurio žmogus pasiekti negali.
Pavadinimo kilmė
Pavadinimo kilmė nėra aiški. Pirmoji dalis Bara tikriausiai kilusi iš žodžio Vihara (reiškiančio šventyklą, vienuolyną), o Budur kildinamas iš Balio salos žodžio Beduhur – „apie“, „aplink“.
Naujieji laikai
Šventykla labai gerai išsilaikiusi, tai paaiškinama tuo, kad dienos šviesą šiais laikais ji išvydo tik 1835 m. (iki tol buvo užnešta vulkaniniais pelenais). Nuo 1973 iki 1984 vyko restauravimo darbai. 1991 objektas įtrauktas į UNESCO pasaulinio paveldo sąrašą.
Pžeima Vysoka
Pžeima Vysoka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Šipliškės, apie 21 km į šiaurės rytus nuo Suvalkų ir 129 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo yra Mažojo Šelmento ežeras.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Medicinos bankas
Medicinos bankas – Lietuvos komercinis bankas, teikiantis finansines paslaugas įmonėms ir žmonėms.
Vienas pirmųjų bankų Lietuvoje, pradėjęs teikti internetinę bankininkystę ir pirmasis – mobiliosios piniginės paslaugą. Buveinė nuo 1995 metų yra Vilniuje.
Turi platų klientų aptarnavimo padalinių tinklą visoje Lietuvoje: Vilniaus, Kauno, Klaipėdos, Šiaulių, Panevėžio, Marijampolės, Alytaus, Tauragės, Telšių apskrityse.
Pagrindiniai banko klientai: smulkios, mažos ir vidutinės įmonės, taip pat privatūs asmenys.
Akcininkai
Didžiausi akcininkai (2021 m. duomenys)
Pagrindiniai veiklos rodikliai
2020 m. oficialūs banko duomenys:
Jonikai
Istorija
Jonikų kaimas XVI-XIX a. priklausė Švėkšnos klebonijai, vėliau – Švėkšnos valsčiui, Švėkšnos apylinkei. Sovietmečiu Jonikų kaime buvo Šnypšlių pradinė mokykla (nuo 1950 m.), biblioteka (nuo 1960 m.), parduotuvė.
Žymūs žmonės
Jonikuose gimė Dariaus rajono Pušies rinktinės Rambyno būrio partizanas Juozas Paulauskas-Bėgūnas (žuvo 1952 liepos 18 d. Kerynės miške), inžinierius – projektuotojas Antanas Paulauskas.
AT224
AT224 – Austrijos Štirijos žemės Rytų Štirijos ( apskričių grupės (Feldbacho, Fiurstenfeldo, Hartbergo, Radkersburgo ir Veico apskričių) teritorijos (NUTS:AT) administracinių vienetų suskirstymas pagal LAU, smulkių vietinių administracinių vienetų suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistemą.
LAU vietiniame lygmenyje pratęsia NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūrą, patvirtintą 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
Leonas Jezerskas
Leonas Jezerskas (1925 m. liepos 18 d. Rokuose, Kauno rajonas – 2018 m. birželio 8 d.) – ornitologas, ilgametis Kauno zoologijos muziejaus darbuotojas, Ventės rago ornitologinės stoties vedėjas. Lietovos ornitologų draugijos narys.
Biografija
1947 m. baigė Kauno 6-ąją gimnaziją, 1949 m. – Kauno medicinos laborantų mokyklą. 1947–1948 m. dirbo LMA Biologijos instituto Zoologijos muziejaus Kaune konservatoriumi, vyr. laborantu. Taksidermijos pagrindų buvo išsiųstas mokytis į Maskvą pas profesorių Kocą. 1956 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos – geografijos fakultetą, įgijo biologijos ir chemijos mokytojo specialybę. 1957–1964 m. dirbo Kauno zoologijos muziejuje jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu, iki 1973 m. – vyriausiuoju muziejaus fondų saugotoju. Nuo 1974 m. Zoologijos muziejaus filialo Ventės rago ornitologinės stoties vedėjas.
Paukščius stebėti ir žieduoti Ventės rage pradėjo nuo 1954 m. Rengė disertaciją „Lietuvos TSR miestų uoksiniai paukščiai ir jų globos priemonės“, kurios nepabaigė. Buvo aktyvus Kauno zoologijos muziejaus ekspedicijų dalyvis, aktyviai rinko medžiagą eksponatams. Dirbdamas Ventės rage patobulino paukščių gaudymo žiedavimui priemones ir metodus, sukūrė zigzagines gaudykles. Ten pat įrengė ir paukščių migracijos muziejų. 1950–1973 m. buvo vienas iš „Paukščių dienų“ organizatorių. Skaito paskaitas visuomenei, moksleiviams. Už puikų gamtininko darbą apdovanotas garbės, padėkos raštais. 1992 m. už visuomeninę auklėjamąją veiklą Tado Ivanausko ornitologinė premija.
Publikacijos
Paskelbė 7 mokslinius, keliolika populiarių straipsnių. Prisidėjo prie „Lietuvos raudonosios knygos“ rengimo (1974, 1984). Išleido leidinį „Paukščių žiedavimas Ventės rago ornitologinėje stotyje“ (1989). Su kolega Vytautu Jusiu išleido knygą „Ventės ragas. Ornitologinė stotis“ (2007).
Škotijos parlamentas
Škotijos parlamentas (gėl. – Riaghaltas na h-Alba, arba The Scottish Executive'') – Škotijos įstatymų leidžiamoji valdymo institucija, įsteigta 1998 m. Jo kompetencijoje yra sveikatos apsaugos, švietimo, žemės ūkio klausimų ir transporto sektorių klausimai.
Metinis biudžetas 27 milijardai svarų sterlingų.
Keturių ženklas
Keturių ženklas  – antrasis Artūro Konano Doilio romanas apie Šerloką Holmsą.
Siužetas
Pas Šerloką Holmsą atvyksta Merė Morstan su dvejomis mįslėmis. Pirmoji yra jos tėvo, Kapitono Artūno Morstano dingimas prieš 10 metų, o antroji – anonimiškų laiškų gavimas su perlais.
Lietuviški leidimai
Istorija įeina į šiuos Šerloko Holmso raštų tomus:
Pilsūdai (Šilalė)
Pilsūdai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Girdiškės, 1 km į rytus nuo Šunijos ištakų.
Mišeikiai (Tauragė)
Mišeikiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, Batakių miške, 10 km į šiaurės rytus nuo Tauragės, abipus Agluonos upelio.
Rybalnia
Rybalnia – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į vakarus nuo Šipliškės, apie 20 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 127 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Bronka
Bronka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bransko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Bransko, apie 19 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 44 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Antanas Jasaitis
Antanas Jasaitis (1936 m. gegužės 21 d. Kuisiuose, Tauragės valsčius – 1999 m. sausio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos biochemikas, bioenergetikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
Brolis Juozas Jasaitis. 1952–1956 m. mokėsi Vilniaus žemės ūkio technikume, 1956–1958 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, 1958–1963 m. Maskvos K. Timiriazevo žemės ūkio akademijoje. 1963–1966 m. dirbo Maskvos universitete, 1966–1975 m. Maskvos universiteto Tarpfakultetinės bioorganinės chemijos laboratorijos Bioenergetikos skyriuje.
Nuo 1975 m. Vilniaus universiteto Gamtos fakulteto dėstytojas. 1975–1990 m. LSSR mokslų akademijos Biochemijos instituto Genų veiklos reguliavimo laboratorijos vadovas. 1976 m. LSSR MA narys korespondentas. 1978 m. profesorius. 1990–1999 m. Metabolizmo ir bioenergetikos laboratorijos vadovas. 1993 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. Nuo 1992 m. Vytauto Didžiojo universiteto Aplinkotyros fakulteto dėstytojas, 1994–1996 m. dekanas, 1993–1997 m. Molekulinės ir ląstelės biologijos katedros vedėjas.
Mokslinė veikla
Tyrė energijos apykaitos mechanizmus bakterijų, augalų ir gyvūnų ląstelių membranose, genetinius energijos apykaitos, fermentų biosintezės ir reguliacijos principus.
Azerbaidžanas vaikų Eurovizijos dainų konkurse
thumb|200px|[[Rustamas Karimovas 2013 m.]]
Azerbaidžanas vaikų Eurovizijos konkurse debiutavo 2012 metais.
Nors iš pradžių šalis planavo debiutuoti 2008 m. vaikų Eurovizijos dainų konkurse, bet vėliau transliuotojas İTV atšaukė dalyvavimą.
Claudio López
Klaudijas Lopesas (g. 1974 m. liepos 17 d.) – Argentinos futbolininkas.
JAV Kansas City Wizards klubo puolėjas. Buvęs ilgametis Argentinos rinktinės žaidėjas. Sužaidė keletą labai sėkmingų sezonų Valensijos ir Lazio klubuose. Tačiau dėl traumų nebegalėjo žaisti taip naudingai, kaip anksčiau, todėl grįžo į Lotynų Ameriką.
Su rinktine dalyvavo 1998 ir 2002 m. pasaulio futbolo čempionatuose, 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse laimėjo sidabro medalį.
Rentonas
Rentonas – kaimas vidurio vakarų Škotijoje, prie Liveno upės. Geležinkelio stotis (kelias į Glazgą).
Istorizmas
Istorizmas (mene) – viena iš meno krypčių. Terminas susiformavo XIX a. devinto dešimtmečio Vokietijoje.
Hipparcos katalogas
Hipparcos ir Tycho katalogai – pagal ESA astrometrinės misijos „Hipparcos“, vykusios 1989–1993 m., duomenis sudaryti žvaigždžių katalogai. Hipparcos kataloge yra sužymėta 118000 žvaigždžių, o Tycho kataloge yra daugiau kaip 1050000 žvaigždžių.
Balbieriškio seniūnija
Balbieriškio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Prienų rajono savivaldybės pietuose.
Istorija
2018 m. rugsėjo 1 d. dalis seniūnijos kaimų (Giraitiškių, Naravų, Paduoblio) perduota Prienų seniūnijai.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Sega 32X
Sega 32X – Sega Genesis kompiuterinių žaidimų konsolės priedas. 32X buvo projektuojamas kaip tarpinė konsolė perėjimui į 32 bitų erą, siekiant padidinti Genesis našumą iki išleidžiant Sega Saturn. Priedas naudoja atskiras žaidimų kasetes ir taip pat turi atskirą žaidimų biblioteką. Japonijoje priedas platintas Super 32X pavadinimu, Šiaurės Amerikoje Sega Genesis 32X, PAL regione Sega Mega Drive 32X ir Brazilijoje Sega Mega 32X pavadinimais.
Įrenginys įmonės „Sega“ pirmą kartą pristatytas 1994 m. Consumer Electronics Show parodoje. Kadangi gaminys į rinką buvo išleistas skubotai, nepasisekta pritraukti trečiosios šalies kompiuterinių žaidimų kūrėjų, dėl to konsolė negalėjo pasižymėti kokybišku jai kurtu turiniu. Netrukus pasirodę pirmieji atgarsiai apie išleisti ketinamą Sega Saturn konsolę visiškai sužlugdė Sega 32X pardavimus. 1994 m. pab. 32X vienetų buvo parduota apie 665 tūkst. Gamyba buvo nutraukta 1996 m. Sega 32X laikomas komercine nesėkme.
Pavasarinė kopūstinė musė
Pavasarinė kopūstinė musė (Delia radicum) – Anthomyiidae šeimai priklausanti dvisparnių vabzdžių rūšis. Paplitusi visoje Europoje.
Sega 32X
Žaidimai
Žemiau pateikiamas šiai žaidimų konsolei išleistų žaidimų sąrašas:
Pavasarinė kopūstinė musė
Kūno ilgis ~6 mm. Pilka, užpakalinių šlaunų pamatas apaugęs tamsiais standžiais plaukeliais. Per metus išsivysto 2 generacijos.
Pradeda skraidyti pavasarį, sužydint vyšnioms. Kiaušinėlius deda ant žemės, šalia bastutinių šeimos augalų (kopūstų, ridikėlių, griežčių ir kt.). Lervos graužia daigų šaknis, požemines stiebo dalis. Pažeisti augalai apvysta, lapai įgauna mėlynai violetinį atspalvį.
thumb|left|180px|Lervos ant [[žiedinis kopūstas|žiedinio kopūsto stiebo]]
King Camp Gillette
thumb|left|150px|1904 m. lapkričio 15 d. Džileto patentas
Kingas Kempas Džiletas (King Camp Gillette, 1855 m. sausio 5 d. – 1932 m. liepos 9 d.) – amerikiečių išradėjęs, pirmasis užpatentavęs skutimosi peiliukus.
Biografija
1915 m. Džileto peiliukai ir skustuvai buvo gaminami ne tik Amerikoje, bet ir Kanadoje, Anglijoje, Prancūzijoje ir Vokietijoje. Jungtinėms Valstijoms įsitraukus į pirmąjį pasaulinį karą, šalies valdžia iš Džileto kompanijos visiems kareiviams nupirko po skustuvų komplektą.
Indostanas
thumb|220px|Pusiasalis iš palydovo
Indostanas – pusiasalis Pietų Azijoje, Indijoje. Plotas ~2 mln. km². Iš rytų jį skalauja Bengalijos įlanka, iš vakarų – Arabijos jūra. Šiaurinė riba eina linija, jungiančia Indo ir Gango upių deltas. Pietuose užsibaigia Komorino kyšuliu. Krantai daugiausia žemi, mažai raižyti, palei pakrantes driekiasi siauros aliuvinės lygumos. Vidurines pusiasalio sritis užima Dekano plokščiakalnis, kurį iš vakarų riboja Vakarų Gatų kalnai, stačiai besileidžiantys link Arabijos jūros. Rytuose iškilę labiau erodavę Rytų Gatų kalnai. Aukščiausia Indostano pusiasalio vieta – Anaimudžio kalnas (2698 m). Yra akmens anglių, geležies ir mangano rūdos telkinių.
Klimatas subekvatorinis, musoninis, su lietinguoju vasaros laikotarpiu. Vidutinės sausio mėnesio temperatūros 21-29 °C, gegužę oras įšyla iki 30-40 °C. Vidiniams rajonams per metus tenka 500–700 mm kritulių, o pavėjiniams kalnų šlaitams iki 3000 mm. Upės vandeningos tampa vasaros musono metu, neretai sukelia didelius potvynius. Pagrindinės upės: Narbada, Taptis, Mahanadis, Godavaris, Krišna.
Gatų kalnų išoriniuose šlaituose auga visžaliai ir lapus metantys musoniniai miškai, vidiniuose rajonuose būdinga savana, o upių deltose – mangrovių sąžalynai. Didelė dalis Dekano plokščiakalnio ir pakrančių lygumų išdirbta.
Darmštato technikos universitetas
thumb|200px|Darmštato universiteto pastatas Darmštato technikos universitetas – technikos universitetas  Darmštate, Vokietijoje, Heseno žemėje.
Aukštojoje technikos mokykloje studijuoja apie 18 000 studentų (2008 m.), dirba 378 darbuotojų (profesorių, kitų dėstytojų, mokslo darbuotojų).
Sami Hyypiä
Samis Tuomas Hiupia (g. 1973 m. spalio 7 d. Porve, Suomija) – suomių futbolininkas, buvęs Lėverkuzeno Bayer klubo komandos gynėjas. Nuo 1992 m. žaidė Suomijos rinktinės sudėtyje, buvo rinktinės kapitonas. Karjeros pradžioje žaidė Pallo-Peikot ir KuMu komandose, vėliau dešimt metų žaidė Liverpool klube Anglijoje, kurį laiką buvo šios komandos kapitonu.
2011 m. gegužės 2 d. pasitraukė iš profesionalaus futbolo.
Asmeninis gyvenimas
Hyypia vedęs Susanna Rissanen. Turi du sūnus – Rico Nestor Hyypia ir Kasper Erik Hyypia.
Pasiekimai
MyPa
Pirma vieta
Liverpool
Antra vieta
Suomijos futbolo varžybos 2003 m.
Suomijos futbolo varžybos 2003 m.
Molukų salos
320px|right|thumb|Molukų salų geografinė padėtis
Molukai, Molukų salos (kolonijiniais laikais taip pat vadintos Prieskonių salomis) – Malajų salyno salų grupė tarp Sulavesio ir Naujosios Gvinėjos. Šiuo metu priklauso Indonezijai. Salos apima 74 505 km² plotą, kuriame gyvena 2,5 mln. (2010 m.) gyventojų.
Pavadinimas galbūt kilęs iš arabų kalbos Jazirat - al-Muluk („karalių žemė“), o VII a. kinai mini Miliku salas.
Geografija ir administracinis suskirstymas
thumb|200px|left|Molukų salos Regiono sostinė yra Ambonas. Nuo 1950 iki 1999 m. buvo viena Molukų provincija, vėliau padalinta į Šiaurės Molukus (Maluku Utara) ir Molukus (Maluku, arba Pietų Molukus).
Svarbiausios pietinės grupės salos yra Ambonas, Seramas ir Buru, taip pat Bandos, Aru ir Tanimbaro salos; svarbiausios šiaurinės dalies salos yra Halmahera, Ternatė ir Sula.
Gyventojai
Gyventojai daugiausia malajai ir alfurai. Didelė krikščionių dalis (apie 33 %.) mažėja dėl didelės musulmonų imigracijos iš kitų Indonezijos dalių (transmigracijos politika).
Istorija
Pagrindinis straipsnis: Molukų istorija
Irina Kliopova
Irina Kliopova (g. 1973 m. kovo 19 d. Kaunas) – Lietuvos aplinkos inžinierė, technologijos mokslų daktarė.
Biografija
1997 m. baigė Kauno technologijos universitetą. 2002 m. technologijos mokslų daktarė.
Nuo 1997 m. Kauno technologijos universiteto dėstytoja ir jo Aplinkos inžinerijos instituto mokslo darbuotoja; nuo 2006 m. docentė.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: subalansuota pramonės plėtra, poveikio aplinkai vertinimas, švaresnė gamyba ir jos finansavimas, aplinkos apsaugos vadybos kaštų vertinimas. Daugelio tarptautinių projektų dalyvė, kartu su Šiaurės šalių aplinkos investicijų korporacija parengė apie 30 švarios gamybos projektų. Padarė daugiau kaip 150 tarptautinių ir Lietuvos projektų aplinkos apsaugos ekspertizių. Lietuvoje įdiegta daugiau kaip 80 jos parengtų švarios gamybos projektų. Paskelbė daugiau kaip 50 mokslinių straipsnių.
Lukovcė
Lukovcė  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 98 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino.
Žvirblėnai
Žvirblėnai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Kavarsko, piečiau kelio. Prateka Tetirvės upelis, šiaurėje – Judinys.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose kaimas minimas 1559 m. tuoj po Valakų reformos. Jis priklausė Jakūbavos dvarui, buvusiam piečiau dabartinio kaimo. Kaimas turėjo 40 kiemų. Vykdant valakų reformą kaimas sutvarkytas gatviniu tipu. Žemė padalinta į 3 laukus, kiekvieno lauko žemė suskirstyta rėžiais. Kiekvienas kiemas po valakų reformos turėjo po valaką žemės, kuris buvo padalintas į 3 laukus, kiekvienam lauke po vieną. Užaugus vaikams, valakas buvo dalijamas į lygias dalis, t. y. rėžiai dalijami kiekvienam lauke. Vaikai statėsi ant savo rėžio dalies namus. Kurie nebetilpo, statėsi namus nuo gatvės antroje eilėje, todėl kiemai vietomis išsimėtę.
1920–1969 m. veikė Žvirblėnų mokykla. Per kaimą ėjo gatvė (ulyčia), iš abiejų pusių tvoros, į kiemus uždaromi vartai, kad varant gyvulius į ganyklą jie neįbėgtų į kiemus. Gatvėje buvo purvynas. 1930 m. atvažiavęs atostogų Galinio sūnus Pranciškus Kalibatas pasakė: „Užtenka, mano tėvas daugiau purvyno nebraidys“. Nupirko cemento, kaimo vyrai iškasė griovį, privežė akmenų, žvyro ir išliejo šaligatvį per visą kaimą (1 km ilgio). Gatvė liko sausa, o kaimiečiai vaikščiojo šaligatviu. Gale kaimo 1931 m. pastatė marmurinį kryžių su užrašu: „Jaunime mylėk Dievų ir savo tėvynę“ (tebestovi šiandien).
Atolas (reikšmės)
Žodis atolas reiškia:
Femtometras
Femtometras, arba fermis (trumpinys fm) – SI sisteminis ilgio matavimo vienetas, lygus 10-15 metro. Šis terminas dar pakeičiamas trumpesne sąvoka „fermis“, pagerbiant italų fiziką Enrico Fermi. Femtometras pagal savo mastą yra dažnai naudojamas dydis branduolinėje bei dalelių fizikoje. Šis matavimo vienetas oficialiai pradėtas naudoti 1964 m., patvirtinus CGPM (Conférence générale des poids et mesures).
1 000 000 fm = 1 nm (nanometras).
Pagirupis
Pagirupis – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Mažonų, prie kelio. Šalia prateka Malūndaubės upelis. Veikia žemės ūkio bendrovė.
Šiukštiškiai
Šiukštiškiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Taujėnų, prie kelio. Į rytus nuo kaimo teka Mūšia.
Senieji Graužai
Senieji Graužai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai. Iki 1980 m. liepos 10 d. kaimas buvo vadinamas Grauże Stare, tačiau Lenkijos liaudies respublikos administracija nusprendė kaimą pervadinti į Stare Grauże. 1980-2004 m. kaimas vadinosi Stare Grauże, o 2004 m. rugpjūčio 26 d. gyventojų prašymu kaimą vėl pavadino Grauże Stare.
Vakarų Fryzų salos
right|250px|thumb|Vakarų Fryzų salos iš palydovo. Vakarų Fryzų salos − salų grandinė Šiaurės jūroje prie Nyderlandų krantų, Vatų jūros pakraštyje. Šis salynas tęsiasi rytuose kaip Vokietijos Rytų Fryzų salos ir yra Fryzų salyno dalis.
Iš vakarų į rytus yra tokios salos: Norderhaksas, Tekselis, Vlylandas, Richelis, Gryndas, Teršelingas, Amelandas, Rifas, Engelsmanplatas, Šyrmonikogas, Simonszandas, Rotumerplatas, Rotumerogas ir Zuiderduintjesas.
Dabar Fryzų salos garsėja kaip atostogų praleidimo vietos. Su žemynu jas sieja keltai. Populiariausia susisiekimo priemonė salose yra dviračiai. Vlylando ir Šyrmonikogo salose automobilius gali turėti tik nuolatiniai gyventojai.
Mveru
Mveru  – gėlavandenis ežeras Zambijoje ir Kongo Demokatinėje Respublikoje, Kongo upės baseine. Telkšo Didžiajame riftiniame slėnyje, 917 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis 131 km, plotis iki 56 km. Krantai daugiausia žemi, pelkėti (ypač pietuose), vakaruose – aukšti, skardingi. Ežero vandens lygis priklausomai nuo laikotarpio svyruoja. Pietuose įteka Luapula iš Bangveulu ežero, išteka Lualabos intakas Luvua. Mveru pietinėje dalyje yra salų (didžiausia Kilvos sala).
Ežeras laivuojamas, verčiamasi žvejyba (yra >70 žuvų rūšių). Prie Mveru ežero įsikūrę Kilvos, Pveto miestai.
Burchatai
Burchatai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bransko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietryčius nuo Bransko, apie 22 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 51 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Leščkos upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gubernija
thumb|Rusijos padalijimas į gubernijas 1708 m. thumb|Rusijos imperija 1848–1878 m. thumb|Rusijos imperija XX a. pradžioje
Gubernija – administracinis teritorinis vienetas Rusijoje nuo 1708 iki 1920 m. ir Lietuvos dalyje nuo 1768 iki 1915 m.
Rusija
Rusijos imperijoje gubernijas caras Petras I įvedė 1708 m. įsaku. Iš pradžių buvo sudarytos 8 gubernijos: Ingermanlandijos (nuo 1710 m. Sankt Peterburgo gubernija), Maskvos gubernija, Archangelo miesto (nuo 1780 m. Archangelsko gubernija), Smolensko (nuo 1713 m. Rygos gubernija), Kijevo gubernija, Kazanės gubernija, Azovo gubernija ir Sibiro gubernija. 1713–1719 m. sudarytos naujos Nižnij Novgorodo gubernija ir Astrachanės gubernija.
Gubernijos padalytos į dalis, nuo 1719 m. į provincijas, o šios į distriktus. Gubernijos vadovu buvo skiriamas gubernatorius (Sankt Peterburgo ir Azovo gubernijoms – generalgubernatorius), kuris vadovavo administraciniam biurokratiniam aparatui, policijai, finansams, teismui ir buvo vyriausias gubernijoje dislokuotų kariuomenės dalinių vadas. Provincijai vadovavo vaivada, distriktui – žemės komisaras.
Po 1860 m. pradėtos steigti generalgubernijos nacionaliniuose pakraščiuose, be to, įkurta 20 sričių pasienio teritorijose, prilygintų gubernijoms. 34 gubernijose leista rinkti žemių savivaldybes, o jų miestuose – miesto dūmas ir sudaryti valdybas. 1889 m. atlikta reforma sustiprino vietinės bajorijos vaidmenį.
1917 m. Vasario revoliucija vietoje gubernatorių įvedė komisarų institutą. Iš buvusių 78 gubernijų 1917–1920 m. 25 gubernijos atiteko Lenkijai, Lietuvai, Latvijai, Estijai ir Suomijai, tapusioms nepriklausomomis valstybėmis. 1924–1929 m. vietoje likusių gubernijų įsteigtos sritys ir kraštai.
Lietuva
1772–1795 m., kai buvo padalyta Abiejų Tautų Respublika, LDK teritorijoje buvo sudarytos šios gubernijos:
1795 m. gruodžio 25 d. iš prijungtųjų prie Rusijos Vilniaus, Trakų, Naugarduko vaivadijų ir Žemaitijos seniūnijos buvo sudarytos Vilniaus gubernija ir Slanimo gubernija. 1797 m. jos sujungtos į Lietuvos guberniją (centras – Vilnius). 1801 m. ši gubernija padalinta į Lietuvos Vilniaus guberniją ir Lietuvos Gardino guberniją (po 1831 m. oficialiai, o po 1840 m. ir faktiškai nebevandintos Lietuvos gubernijomis). Į 1795 m. sudaryta Kuršo guberniją įėjo Palanga ir Šventoji. 1843 m. sudaryta Kauno gubernija, 1837 m. – Augustavo gubernija, kuri 1867 m. padalinta į Suvalkų ir Lomžos gubernijas.
Guberniją valdė caro vyriausybės skiriamas gubernatorius. Jis vadovavo gubernijos valdybai, policijai, tvarkė finansinius reikalus, aprūpindavo karines įgulas, buvo vyriausiasis gubernijos civilinis viršininkas. 1915 m. vokiečių valdžia gubernijas panaikino.
Ekonomijų gubernijos
1768 m. Antanas Tyzenhauzas į gubernijas ir raktus padalijo Šiaulių ir Gardino ekonomijas. Iki XVIII a. vidurio ekonomijos buvo suskirstytos į raktus (arba vaitystes), palivarkus, miestus, miestelius ir kaimus. Nuo XVIII a. 2-osios pusės keletas raktų (6–11) sudarė guberniją. 1783 m. buvo šios gubernijos :
Justinas Staugaitis
Justinas Staugaitis (1866 m. lapkričio 14 d. Tupikuose, Žvirgždaičių valsčius, Šakių apskritis, Rusijos imperija – 1943 m. liepos 8 d. Telšiuose) – vyskupas, visuomenės veikėjas, Lietuvos Nepriklausomybės Akto signataras.
Biografija
thumb|left|220px|thumb|Justinas Staugaitis 1919 m. Šeimoje buvo vyriausias iš penkių vaikų, brolis Antanas Staugaitis. Mokėsi Naumiesčio pradinėje mokykloje, Marijampolės gimnazijoje. 1890 m. baigė Seinų kunigų seminariją, 1890 m. birželio 24 d. įšventintas kunigu.
Kunigavo įvairiose Lietuvos ir Lenkijos vietose: Alytuje, Balbieriškyje, Seinų vyskupijos bažnyčiose. Varšuvos Šv. Aleksandro bažnyčios vikaras. 1905 m. iš Lenkijos grįžo į Lietuvą. Marijampolėje įsteigė „Žiburio“ draugiją, jo iniciatyva įkurtos kelio pradžios mokyklos, senelių ir vaikų prieglauda, mergaičių progimnazija, įsteigta „Žagrės“ draugija. 1906 m. paskirtas pirmuoju Lekėčių klebonu, 1912–1916 m. – klebonas Pakuonyje, vėliau – Aukštosios Panemunės klebonas ir Garliavos dekanas. Kunigaudamas Marijampolėje, 1905 m. įkūrė pirmąjį Lietuvoje vaikų darželį, o 1906 m. įsteigė „Žiburio” draugiją neturtingiems moksleiviams bei studentams remti.
Nuo 1922 m. – Seinų kapitulos kanauninkas, 1924 m. – prelatas. 1926 m. atkeltas į Telšius vadovauti naujai sukurtai Telšių vyskupijai vietoj buvusios Žemaičių, kuri buvo padalinta popiežiaus potvarkiu į mažesnes. 1926–1943 m. Telšių vyskupas ordinaras, Klaipėdos prelatūros valdytojas bei 1927 m. Telšių kunigų seminarijos įkūrėjas. Jo iniciatyva Telšių vyskupijoje buvo įsteigta 12 naujų parapijų ir bažnyčių, 5 vyrų, 11 moterų vienuolynų.
Nuo 1911 m. Lietuvių mokslo draugijos narys, 1909–1912 m. žurnalo „Vadovas“ redaktorius.
Didysis Londonas (regionas)
Didysis Londonas  arba Londonas – Anglijos administracinis vienetas sudarytas iš Londono miesto ir ceremoninės grafystės, esantis pietvakarių Anglijoje.
Didysis Londonas buvo įkurtas 1965 m. ir yra suskirstytas į 33 administracinius vienetus; 32 rajonų (angl. boroughs), ir Londono Sitis, kuris nėra rajonas. Trys rajonai, turi karališkosios savivaldybės statusą (angl. royal boroughs), tai - Kensingtonas ir Čelsi, Kingstonas prie Temzės ir Grinvičas.
Justinas Staugaitis
Politinė veikla
Vienas Lietuvių krikščionių demokratų partijos vadovų. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. Išrinktas antruoju Steigiamojo Seimo vicepirmininku, vėliau pirmasis vicepirmininkas.
Didysis Londonas (regionas)
Gyventojų – 8,17 mln. (2011 m. duomenys).
Kamičiai (Šalčininkai)
Kamičiai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Dainavos, prie Kamičių miško. Pro kaimą eina plentas, atšaka į Balandžius. Rastas Kamičių pilkapynas.
Justinas Staugaitis
Politinė veikla
1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas. Seimo vicepirmininkas, 1923 m. rugpjūčio 10 d. – 1925 m. sausio 27 d. pirmininkas. Joks kitas Lietuvos kunigas lig šiol nepasiekė tokios svarbos pareigų Lietuvos politikoje ir bažnyčioje kaip J. Staugaitis.
Kamičiai (Šalčininkai)
thumb|left|240px|Kamičių sodyba laukuose
Justinas Staugaitis
Spaudos veikla
Publicistas, katalikybės ideologas savo darbus tikybos, moralės, politikos tematika spausdino „Šviesoje“, „Ūkininke“, „Šaltinyje“, „Viltyje“, „Vilniaus žiniose“, „Bažnytinėje apžvalgoje“, „Spindulyje“, „Tiesos kelyje“, „Švietimo darbe“, „Naujojoje Romuvoje“. Organizavo „Žemaičių prietelio“ laikraštį, kuris tapo visos Žemaitijos savaitraščiu.
Kamičiai (Šalčininkai)
Istorija
XX a. pr. – okolica Lydos apskrities Eišiškių valsčiuje; Rodūnios dvaro valda.
Justinas Staugaitis
Spaudos veikla
Iš viso išleido 17 knygų ir parašė daugiau kaip 350 straipsnių. Būdamas Telšių vyskupijos vadovu J. Staugaitis Telšiuose 1934–1935 m. parašė trijų tomų romaną „Tiesiu keliu“. Išlikęs jo apysakos „Tarp jausmų ir pareigos“ 170 puslapių rankraštis. Lietuvių katalikų mokslo akademija drauge su vyskupo giminaičiais išleido Telšiuose parašytą J. Staugaičio knygą „Mano atsiminimai“ apie Lietuvos istorijos XX a. pradžios autentiškus įvykius.
Mirė 1943 m. liepos 8 d. Telšiuose. Paskutiniai žodžiai: „Dieve, saugok Lietuvą…“. Palaidotas Telšių katedroje.
Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerija
thumb|280px|Gynybos resursų agentūra Infrastruktūros valdymo agentūra Mobilizacijos ir pilietinio pasipriešinimo departamentas
Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerija – Lietuvos Vyriausybės institucija (gynybos ministerija). Atsakinga už krašto apsaugos sistemos ir kariuomenės plėtrą, krašto apsaugos sistemos parengimą Lietuvos ir bendrai NATO valstybių gynybai, kitų NATO uždavinių, ES bendrosios gynybos politikos ir kitų tarptautinių įsipareigojimų vykdymą.
Vadovauja ministro pirmininko teikimu prezidento skiriamas krašto apsaugos ministras.
Okeanas
thumb|Okeanas ir Tetija Graikų mitologijoje Okeanas – jūrų dievas. Stipriausias iš titanų, Okeanas gimė kartu su kitais dvylika titanų Uranui apvaisinus Gają. Broliai ir seserys jam pavydėjo jėgos ir dažnai su juo vaidijosi. Ne kartą Okeanas bandė išprievartauti Herą, tačiau Dzeusas savo galia ją apgindavo.
Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerija
Istorija
1990 m. įsteigtas Krašto apsaugos departamentas, pradėjęs Lietuvos kariuomenės ir krašto apsaugos sistemos atkūrimuą. 1991 m. spalio 10 d. Atkuriamasis Seimas paskyrė pirmąjį krašto apsaugos ministrą. Po 6 dienų, įvykdęs užduotį, Krašto apsaugos departamentas likviduotas. 1992 m. vasario 3 d. patvirtinta pirmoji ministerijos struktūra. 1993 m. suformuota Lietuvos kariuomenės struktūra. 1993 m. spalį įsteigta Kariuomenės vado institucija.
Okeanas
Jo žmona ir sesuo Tetija, Okeanui pagimdė upių deives, jūrų ir šaltinių nimfas, kurios dar vadinamos okeanidėmis. Be to, graikų ir romėnų mitologijoje Okeanu buvo laikoma amžinai ratu aplink Žemės rutulį tekanti didžiulė upė, iš kurios išteka visos kitos upės.
Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerija
Istorija
1996 m. rugpjūčio 22 d., siekiant efektyvinti valdymą, suteikti atskirų kariuomenės rūšių vadams didesnius įgaliojimus, Krašto apsaugos ministerija, Kariuomenės vadovybė ir Generalinis štabas sujungti į vieną instituciją – Krašto apsaugos ministeriją. Pertvarkant krašto apsaugos sistemos valdymą pasinaudota Nyderlandų, Jungtinė Karalystės, Vokietijos, Kanados, Prancūzijos, Lenkijos patirtimi.
1994 m. Lietuva pareiškė norą tapti NATO nare. 1994–2004 m. krašto apsaugos sistema pertvarkyta pagal NATO standartus. 2004 m. kovo 29 d. Lietuva tapo NATO nare.
Okeanas
Titanų karo su Olimpo dievais metu Okeanas, Prometėjas ir visos titanidės liko neutralūs, nepalaikydami nei vienos pusės. Lygiai taip pat Okeanas nepadėjo Kronui sukilus prieš savo tėvą Uraną.
Vaikai
Su Tetija:
Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerija
Dabartinė vadovybė
Jo politinio pasitikėjimo komanda:
Ministrai
Šie ministrai vadovavo nepriklausomos šalies krašto apsaugos ministerijai:
Jimmy Eat World
thumb|Jimmy Eat World Jimmy Eat World – alternatyvaus roko grupė iš Mesos (Arizonos valstija). Ketvertukas susikūrė 1993 metais, tačiau labai populiarūs tapo tik po albumo „Bleed American“, išleisto 2001 metais. Grupę įkvėpė Punk Rock, Indie Rock muzika ir tokios grupės kaip Fugazi, Jawbreaker, Sunny Day Real Estate, Weezer – pastarosios labai siejamos su Emo muzika. Jimmy Eat World kūryba įkvėpė tokias Emo/Punk-Pop grupes kaip Something Corporate, Fall Out Boy, Panic! At The Disco.
Diskografija
Studijiniai albumai:
Kita:
Sitkovizna
Sitkovizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietryčius nuo Šipliškės, apie 20 km į šiaurės rytus nuo Suvalkų ir 125 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Vormsis
thumb|right|250px|Vormsis Vormsis (,, SV Ormsö) – ketvirta pagal dydį Estijai priklausanti sala Baltijos jūroje, esanti tarp Hyjumos ir žemyninės šalies dalies, nuo kurios nutolusi 3 km. Salos plotas – 92 km², ilgis – ~10 km, plotis – 5 km, aukščiausias taškas virš jūros lygio – 13 m. Priskiriama Vormsio valsčiui.
Gyvena 350 žmonių (2004 m.). Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu, gyvulininkyste. Yra daug gyvenviečių, kaip kad Hulo (administracinis centras), Svibis (pagrindinis uostas), Sioberbis, Norbis, Dibis, Relbis, Fiorbis, Borbis, Kersletis, Saksbis, Busbis ir Suremeisa. Salos pietinėje dalyje esančiame Rumpo pusiasalyje yra įsteigtas gamtos rezervatas, kuriame globojami praskrendantys paukščiai.
Pavadinimas kilo nuo švediško žodžio Ormsö, reiškiančio 'gyvatės sala'. Nuo XIII a. iki Antrojo pasaulinio karo sala buvo apgyvendinta švedų, kurių buvo apie 3 000. Karo pabaigoje artinantis Raudonajai armijai dauguma jų persikėlė į Švediją. Apie švedų kultūrą byloja gyvenviečių pavadinimai ir pastatai.
Michaluvka (Palenkės Biala)
Michaluvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietus nuo Palenkės Bialos ir apie 87 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Žeimelio gimnazija
miniatiūra|265px|right|Gimnazija 2019 m.
Pakruojo rajono Žeimelio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pakruojo raj., Žeimelyje, Vytauto Didžiojo g. 8, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190067284.
Istorija
Motiejus Valančius „Žemaičių vyskupystėje“ rašė, kad 1592 m. mokyklą Žeimelyje įsteigė protestantai, jo manymu, ši mokykla išsilaikė iki 1654 m. Istorikas T. Kallmeyer 1910 m. išleistame darbe užsimena apie mokyklą Žeimelyje, egzistavusią apie 1790 m., pastorius Konradas Šulcas jai yra ruošęs mokymo planą. Rusiška valdžios mokykla Žeimelyje įsteigta apie 1866–1867 m., ji įsikūrė dviejų aukštų valsčiaus pastate. Šiandien iš šios senosios mokyklos yra likę tik pamatai, ant kurių iškilo dabartinė aktų salė ir kitos patalpos.
XX a. pradžioje mokinių skaičius išaugo. Mokslas trukdavo 4 metus, žeimeliečių vaikai arba mokslų netęsdavo, arba vykdavo mokytis į Bauskę, į Mintaujos gimnaziją, po to kai kurie studijavo Tartu universitete. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui ši švietimo įstaiga su pertraukomis sugebėjo išsilaikyti. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę 1918 m., po ilgų svarstymų 1920 m. rudenį Žeimelyje atidaryta vidurinė mokykla. Iš pradžių mokyklą tesudarė 2 klasės su 25–40 mokinių. Pirmuoju direktoriumi paskirtas Konstantinas Ramašauskas.
1925 m. mokykla suvalstybinta. Tais metais mokėsi 90 mokinių, dirbo 8 – 9 mokytojai. Deja, nuo 1927 m. mokinių skaičius ėmė mažėti ir 1929 m. Žeimelio vidurinė mokykla uždaryta. Tačiau 1931 m. Švietimo ministras mokyklą vėl atidarė ir pavadino Žeimelio valdžios vidurine mokykla. Direktoriumi paskirtas Balys Nainys, kuris jai vadovavo iki 1941 m. birželio 14 d. trėmimų (mirė tremtyje 1942 m. Altajaus krašte). Dukterų iniciatyva 2001 m. mokykloje buvo atidaryta paminklinė lenta Baliui Nainiui.
1935 m. pervadinta į progimnaziją, 1940 m. perorganizuota į 7 klasių nepilną vidurinę mokyklą (tuo metu mokėsi 76 mokiniai). 1947 m. pavadinta Žeimelio gimnazija, įvestas mokestis už mokslą ir sustiprintas vokiečių kalbos mokymas. 1949 m. gimnazija išleido pirmąją 15 gimnazistų laidą. Nuo 1950 m. vėl pavadinta vidurine, 1974 m. jai buvo suteiktas Igno Gaškos vardas (atkūrus Nepriklausomybę, 1990 m. šis vardas panaikintas). 1965 m. lapkričio mėn. iškilo naujas priestatas, o 1971 m. buvo rekonstruotas senasis pastatas. 1981 m. pastatytas 3 aukštų priestatas su sporto sale ir valgykla. Nuo 2000 m. rugsėjo 1 d. tapo profiliuota vidurine mokykla. 2014 m. vasario 25 d. vėl suteiktas gimnazijos statusas.