cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Belgijos istorija
Burgundijos ir Habsburgų Nyderlandai
1477 m. Nansi mūšyje Burgundijos kunigaikštystė pralaimėjo ir prijungta prie Prancūzijos. Tačiau Žemutines provincijas ir Flandriją paveldėjo Karolio Narsiojo žmona Marija Burgundė. Siekdama apsaugoti Žemutines Provincijas nuo Prancūzijos karaliaus, ji ištekėjo už Šventosios Romos imperatoriaus Maksimilijono I, ir taip jos perėjo Habsburgams.
1549 m. imperatorius Karolio V Pragmatiškoji sankcija įkūrė administracinį vienetą Septyniolika provincijų kuris priklausė Burgundijos apskričiai. Toms provincijoms priklausė visos Belgijos, Liuksemburgo ir Nyderlandų teritorijos išskyrus Lježo vyskupystę.
1556 m. Karolis V padalino Habsburgų valdas į dvi dalis. Valdžią Burgundijos apskrityje jis perdavė savo sūnui, Ispanijos karaliui Pilypui II, ir taip Žemutinės provincijos perėjo ispaniškajai Habsburgų linijai, tapo vadinamos Ispanijos Nyderlandais.
Pietiniai Nyderlandai
Dėl didėjančių mokesčių ir dėl religinės trinties 1568 m. Ispanijos Nyderlandai pradėjo sukilimą, po kurio 1581 m. nuo Imperijos atsiskyrė Septynios jungtinės provincijos, vėliau tapę Nyderlandais. Ispanijos Nyderlandų likučiai (7 valstybėlės), kuriems nepavyko iškovoti nepriklausomybės, tapo žinomos kaip Pietiniai Nyderlandai. Jie tapo dabartinės Belgijos pradžia. 1659 m. iš Pietinių Nyderlandų Prancūzija atėmė Artua. 1713 m. jie perėjo Austrijos Habsburgų valdžiai.
Vaivadijos kelias 648 (Lenkija)
Vaivadijos kelias 648 - kelias šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Jungia Miastkovą ir Pžitulus. Kelio ilgis 49 km.
Belgijos istorija
Prancūzų laikotarpis
Iki konsulato įkūrimo 1799 m., prancūzai aršiai persekiojo katalikus. Leuveno universitetas buvo uždarytas 1797 m., kunigai buvo laikomi nusikaltėliais, o bažnyčios nusiaubtos. Per ankstyvąjį prancūzų valdymą Belgijos ekonomika buvo paralyžiuota, buvo uždrausta eksportuoti per Antverpeno uostą, didelius mokesčius reikėjo mokėti stipriais pinigais, o prancūzai už prekes mokėjo bevertėmis asignacijomis. Dėl sistemingo krašto eksplotavimo 800 tūkst. belgų paliko tėvynę. Be to buvo persekiojama olandų kalba, nebuvo leista jos vartoti administracijoje. Su šūkiu „Viena tauta, viena kalba“ prancūzų kalba tapo vienintele viešame gyvenime priimta kalba. Po to buvusių vyriausybių veiksmai ir ypač visuotinis šaukimas į Prancūzijos armiją 1798 m., buvo ypač nepopuliarūs tarp flamandų ir sukėlė Valstiečių karą, kuris laikomas flamandų judėjimo pradžia. thumb|200px|[[Butte du Lion]] 1814 m., kai Napoleonas pralaimėjo ir buvo ištremtas į Elbos salą, baigėsi prancūzų laikotarpis. Bet jis pabėgo ir šimtui dienų susigrąžino valdžią. Napoleonas žinojo, kad vienintelis jo šansas išsilaikyti valdžioje buvo užpulti Sąjungininkų pajėgas Belgijoje, kol jos nesulaukė pastiprinimo. Jis perėjo Belgijos sieną ir su dviem armijomis užpuolė prūsus, kuriems vadovavo generolas Gebhard Leberecht von Blücher, Ligny mūšyje 1815 m. birželio 16 d. Tą pačią dieną Nėjus kovėsi su kunigaikščio Velingtono ir Viljamo II pajėgomis Quatre Bras mūšyje.
Vaivadijos kelias 648 (Lenkija)
Pagrindinės gyvenvietės prie kelio:
Belgijos istorija
Prancūzų laikotarpis
Velingtonas ir Blücher sutriuškino Napoleoną Vaterlo mūšyje 1815 m. birželio 18 d. Jo stategija nepasiteisino ir prancūzai sumaištyje atsitraukė, neatlaikę sąjungininkų spaudimo. Napoleonas pasidavė ir buvo ištremtas į Šv. Elenos salą.
Nyderlandų karalius Viljamas I liepė pastatyti Butte du Lion Vaterlo mūšio lauke, toje vietoje, kur jo sūnų Viljamą II iš balno išvertė į petį pataikęs muškietos šratas, kad žmonės atsimintų jo drąsą. Skultūra buvo baigta 1826 m.
Jungtinė Nyderlandų karalystė
Po Napoleono pralaimėjimo 1815 m., nugalėję Sąjungininkai (Didžioji Britanija, Prūsija, Rusija ir Austrija) Vienos kongrese nutarė sujungti buvusius Austrijos Nyderlandus ir Olandijos respubliką į Jungtinę Nyderlandų karalystę, kuri turėjo tarnauti kaip buferis atremti galimas Prancūzijos invazijas. Pirmuoju karaliumi tapo Viljamas I. Tuo metu Šventojoje Romos imperijoje ekleziastinės valstybės buvo atiduodamos didesnėms, tad Lježo vyskupija atiteko Jungtinei Nyderlandų karalystei.
Nepriklausoma Belgija
thumb|200px|Belgijos žemėlapis
1830 m. rugpjūtį sukurstyta Auber spektaklio La Muette de Portici Briuselio operos rūmuose La Monnaie (olandų kalba: De Munt) prasidėjo Belgijos revoliucija ir šalis spalio 4 d. tapo nepriklausoma karalyste su prancūzų intelektualų ir karinių pajėgų parama. Tikroji politinė jėga už revoliucijos buvo katalikų dvasininkija, kuriai nepatiko protestantas karalius, ir tokie pat stiprūs liberalai, kurie priešinosi karališkam autoritarizmui. Faktas, kad belgams nebuvo proporcingai atstovaujama nacionaliniuose susirinkimuose, irgi prisidėjo prie revoliucijos. Iš pradžių revoliucija buvo tik didesnės autonomijos reikalavimas, bet olandų karaliaus nevykęs atsakas ir nenoras nusileisti revoliucionierių reikalavimas pavertė revoliuciją kova už nepriklausomybę.
Didžiosios Europos valstybės nenorėjo, kad Belgija taptų respublika ar prisijungtų prie Prancūzijos, tad britai pasiūlė Leopoldo I (britų karalienės Viktorijos dėdė) kandidatūrą ir Belgijos nacionalinis kongresas tam pritarė. 1831 m. liepos 21 d. jis tapo karaliumi, ši data ir dabar yra nacionalinė šventė Belgijoje. Nepaisant 1815 m. nuostatų pažeidimo, liberalios Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos vyriausybės žiūrėjo palankiai į Belgijos revoliuciją, o Prūsija ir Austrija nieko nesiėmė, nes tuo metu Lenkijoje vyko 1831 m. sukilimas.
Nyderlandai dar kovėsi 8 metus ir 1839 m. tarp abiejų šalių buvo sudaryta Londono sutartis. Belgija tapo nepriklausoma šalimi su liberalia konstitucija, bet balsavimo teisę turėjo tik buržua ir dvasininkija, kuri sudarė mažiau nei 1% gyventojų, be to jie kalbėjo prancūziškai, o ši kalba Belgijoje nebuvo dominuojanti.
Liuksenburgas neatiteko Belgijai, bet liko Nyderlandams ir dėl skirtingų paveldėjimo įstatymų tapo nepriklausoma kunigaikštyste. Be to Belgija prarado rytų Limburgą, Prancūzų Flandriją ir Eupeną, į kuriuos reiškė pretenzijas. Pirmas dvi teritorijas užėmė Nyderlandai, Prancūzai užėmė Prancūzų Flandriją Liudviko XIV laikais ir negrąžino, o Eupenas liko Vokietijos konfederacijoje, nors po Pirmojo Pasaulinio karo buvo grąžintas kaip kompensacija.
Nuo Pirmojo iki Antrojo Pasaulinio karo
thumb|300px|Belgų kulkosvaidininkas fronte [[1918 m.]] Prasidėjus Pirmajam Pasauliniui karui, 1914 m. Vokietija pagal Šlyfeno planą per neutralius Belgiją ir Liuksemburgą įsiveržė į Prancūziją, kad jos armiją užkluptų netikėtai. Šis ėjimas privertė įsikišti britus, nes pagal 1839 m. Londono sutartį, jie garantavo Belgijai suverenumą. Iki šių dienų belgai atsimenami dėl stipraus pasipriešinimo, nes prieš dešimt kartų didesnę armiją atsilaikė beveik mėnesį, duodami laiko paruošti prancūzų ir britų kontrataką metų pabaigoje.
Vokiečiai buvo sąjungininkų sustabdyti prie Yzerio. Karalius Albertas I liko šalyje ir vadovavo armijai, o vyriausybė pasitraukė į Havrą Prancūzijoje. Maža Belgijos dalis liko neokupuota.
Flandrijoje vyko vieni kruviniausių pasaulinio karo mūšių (Pirmasis ir Antrasis Ipro mūšiai). Dėl šimtų tūkstančių žuvusiųjų išdygusios aguonos buvo tapo karo aukų simboliu.
Flamandų savimonė ir identitetas išaugo per karą. Vokiečiai, okupavę Belgiją priėmė kelis jiems palankius įstatymus. Tačiau labiausiai jų emancipaciją sukėlė faktas, kad olandiškai kalbantiems kariams vadovavo prancūzakalbiai.
Tarpukaris
1919 m. pagal Versalio sutartį Belgijai atiteko Malmedi, Eupeno ir kt. teritorijos. Po keturių okupacijos metų Belgija liko sugriauta. Karalius grįžo iš Yzerio, mažos jo valdomos teritorijos, ir gavo visuotinį pripažinimą. O vyriausybė ir ištremtieji grįžo tyliai, jautėsi mirusiųjų trūkumas. Dauguma save laikė okupacijos aukomis ir siekė keršto. Po 1918 m. lapkričio ir gruodžio mėn įvykusio išvadavimo per šalį nusirito smurto banga, po kurios 1919–1921 m. vyko civiliniai ir kariniai koloborantų teismai. Buvo išdaužti parduotuvių langai, nuniokoti namai, iš vyrų buvo tyčiomasi, o moterys buvo nuskustos plikai. Pramonininkai, dėl karo nutraukę veiklą, siekė, kad būtų imtasi griežtų priemonių prieš tuos, kurie toliau dirbo. Žurnalistai, nebendradarbiavę su vokiečiais, reikalavo imtis priemonių prieš laikraščius, kurie nusileido jų cenzūrai. Daugelis smerkė spekuliantus ir reikalavo teisingumo. Tad Belgija 1918 m. susidūrė su tokiomis okupacijos problemomis, kurias kitos šalys patyrė tik po Antrojo Pasaulinio karo.
Pirmos pokario Olimpinės Žaidynės įvyko 1920 m. Antverpene.
Antrasis Pasaulinis karas
Po Vokietijos invazijos į Lenkiją 1939 m. rugsėjo 1 d., Belgijos vyriausybė paskelbė neutralitetą rugsėjo 3 d. Lapkričio 7 d. Belgijos karalius ir Nyderlandų karalienė bendrai kreipėsi į abi kariaujančias puses ir pasiūlė tarpininkauti, kad būtų atkurta taika.
Trečiasis Reichas įsiveržė į Belgiją 1940 m. gegužės 10 d. pagal planą Fall Gelb, kuris buvo Mūšio dėl Prancūzijos dalis, kartu su Nyderlandų ir Liuksenburgo okupacija. Šįkart belgai priešinosi tik 18 dienų. Dėl diplomatinių aplinkybių jie neturėjo daug laiko pasiruošti. Per naktį frontas pasislinko į vakarus nuo Briuselio. Belgijos karalius pasidavė ir tapo nacių kaliniu, o vyriausybė tremtyje bendradarbiavo su sąjungininkais.
1944 m. Belgiją išvadavo amerikiečių, kanadiečių ir britų pajėgos, kurioms padėjo mažas belgų kontingentas. Antroji Britų Armija užėmė Antverpeną 1944 m. rugsėjį. Dėl Antverpeno buvo daug kaunamasi, nes jo uostas buvo sveikas, o Prancūzijos uostai buvo sugriauti arba vokiečių rankose. Šeldės mūšis vyko Olandijoje, bet jo tikslas buvo atverti vandens kelią į Antverpeną. Šis miestas taip pat buvo vokiečių tikslas gruodį. Dėl nesugebėjimo užbaigti karą 1944 m., sąjungininkai turėjo žiemoti Belgijoje, o naciai surengė Ardėnų kontrataką, dėl kurios Belgijoje 1945 m. pradžioje vyko dideli mūšiai.
Karo metu didžiausios žinomos urano atsargos buvo Katangoje (Belgų Kongas). Belgų kompanija Union Minière du Haut Katanga tiekė JAV uraną, kuris buvo naudojamas Manheteno projektui.
Karaliaus klausimas
Vertinant karaliaus Leopoldo III elgesį per karą kilo riaušės ir jis atsistatydino sūnaus naudai po referendumo 1951 m. Flandrija norėjo jo sugrįžimo (balsavo „Taip“), Valonija priešinosi, o Briuselyje pasidalino balsai maždaug po lygiai. Nors karalius vos laimėjo referendumą, karingi socialistai Lježe ir kituose miestuose sukėlė streikus ir protesto akcijas. Bijodamas, kad konfliktas išaugs, karalius atsistatydino liepos 16 d. dvidešimtmečio sūnaus Bodueno naudai.
Ekonominis augimas
1945–1975 m. Vakarų Europos politikai ekonomikoje vadovavosi Keinsizmo teorijomis, ypač tai buvo juntama Belgijoje. Po karo vyriausybė atšaukė Belgijos skolas. Tuo metu pastatyti svarbiausi Belgijos greitkeliai.
Antrasis pasaulinis karas yra lūžio taškas Belgijos ekonomikoje. Kadangi Flandrija buvo nusiaubta karo ir nuo seno vertėsi žemės ūkiu, ji gavo daug naudos iš Maršalo plano. Be to dėl savo atsilikimo ji gavo paramą iš Europos Sąjungos ir jos pirmtakių. Tuo tarpu Valonija jautė lėtą nuosmukį, nes vis mažiau reikėjo žaliavų iš jos kasyklų.
Pokario metais Belgija tapo daugelio organizacijų nare: JTO (1945 m.), Europos Taryba (1949 m.), NATO (1949 m.), Europos Sąjunga (1957 m.), Beniliuksas (BE-lgique + NE-derland + LUX-embourg), OECD (1960 m.).
Federalinės valstybės iškilimas
Dėl lingvistinių karų tarp valonų ir flamandų Belgijos vyriausybės pasidarė nestabilios. Trys pagrindinės partijos (Liberalai dešinėje, centristai katalikai ir kairieji socialistai) pasidalino pagal kalbas, kad prisitaikytų prie rinkėjų. Kalbų siena buvo nustatyta Gilsono aktu 1962 m. lapkričio 8 d. Pagal kalbas buvo pakoreguotos provincijų ir savivaldybių ribos, 25 savivaldybėse buvo įrengta tautinėms mažumoms reikalinga infrastruktūra. 1963 m. rugpjūčio 2 d. pradėjo veikti antrasis Gilsono aktas, padalinęs belgiją į keturias kalbines sritis: valonų, flamandų, vokiečių ir Briuselį, kur flamandų ir valonų kalbos yra oficialios.
1970 m. įvyko pirmoji valstybės reforma, kuri įkūrė tris kultūrines bendruomenes: valonų, flamandų ir vokiečių. Ji buvo atsakas į flamandų reikalavimą suteikti jiems kultūrinę autonomiją. Tais metais buvo peržiūrėta konstitucija ir įkurti trys regionai, nes valonai ir prancūziškai kalbantys Briuselio gyventojai norėjo ekonominės autonomijos.
Antroji valstybės reforma įvyko 1980 m. Kultūrinės bendruomenės tapo bendruomenėmis, atsakingomis ne tik už kultūrą, bet ir pvz.: sveikatą.
Trečios valstybės reformos metu 1988–1989 m. premjeras Wilfried Martens įkūrė Briuselio sostinės regioną, kurį sudarė 19 savivaldybių. Buvo praplėstos regionų ir bendruomenių teisės, joms atiteko švietimas.
Parlamentinė monarchija, nuo 1993 m. liepos 14 d. – federacinė valstybė iš trijų regionų (federalinės valdžios kompetencijai de facto lieka užsienio, saugumo ir mokesčių politika).
Marko Dytru skandalas
1996 m. Belgijoje susvyravo pasitikėjimas politikais ir teisine sistema, kai Markas Dytru (pranc. Marc Dutroux) ir jo bendrininkai buvo suimti už jaunų merginų pagrobimą, kankinimą ir nužudymą. Parlamento tyrimas nustatė, kad policija buvo biurokratiška ir nekompetetinga. Teisinė sistema prastai bendravo su aukomis, neteikė joms paramos. Lėtos procedūros suteikė nusikaltėliams daugybė teisinių galimybių išsisukti. Spalio 26 d. 300 tūkst. belgų dalyvavo „Baltajame žygyje“ Briuselyje, reikalaudami geresnės vaikų apsaugos ir teisinės reformos.
Stara Planina
thumb|310px| thumb|310px|Balkanų kalnai Stara Planina, Balkanų kalnai (bulg.Стара планина) – kalnai Pietryčių Europoje, kurių pagrindinė grandinė eina per Bulgariją. Kaip Karpatų tęsinys eina apie 530 km ilgio ir 30-45 km pločio ruožu nuo Timoko upės žiočių į pietryčius iki Iskerio, o toliau į rytus iki Juodosios jūros. Šių kalnų vardu pavadintas Balkanų pusiasalis.
Einantys iš vakarų į rytus kalnai atskiria Dunojaus žemumos kontinentinį klimatą nuo švelnaus Viduržemio jūros Rytų Rumelijos klimato. Temperatūrinis skirtumas tarp pietų pašlaitėje esančio Kazanlyko klonio ir už keliolikos kilometrų šiaurinėje pašlaitėje esančio Gabrovo miestelio yra ne mažesnis kaip tapr Krokuvos ir Klaipėdos.
Balkanų kalnai susidarę daugiausia iš prekambro ir paleozojaus kristalinių skalūnų ir granito, iš mezozojaus klinties, smiltainio, konglomerato, flišo. Yra vario, polimetalų ir geležies rūdos, rusvųjų ir akmens anglių, mineralinių versmių.
Nors Balkanai yra lyg vientisa siena, tačiau nesudaro didelių kliūčių susisiekimui, kas matyti ir iš gyventojų tautinio pasiskirstymo. Balkanuose yra apie 30 perėjų, iš kurių svarbiausia Šipka (1333 m). Čia daug kartų vyko dideli mūšiai, tarp jų 1877 m. rusų – turkų kautynės. Kitos svarbios perėjos: Vratniko, Petrochano, Čiureko, Respublikos. Yra karstinių urvų (Rabišo urve aptikta senovinių piešinių).
Stara Planinoje yra Steneto nacionalinis parkas (17 km²).
266 m. pr. m. e.
'''266 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Rinčiuotasis ąsotenis
Rinčiuotasis ąsotenis (Nepenthes truncata) – ąsoteninių (Nepenthaceae) šeimos vabzdžiaėdis augalas.
Tipinė forma auga kalnų šlaituose 230-600 m aukštyje, aukštuminis variatetas auga aukščiau. Lapai širdies formos. Ąsotėlis didelis, iki 50 cm aukščio.
Rūšis paplitusi Mindanao saloje, Filipinuose.
Aitrusis pušynbaravykis
Aitrusis pušynbaravykis  – baravykinių (Boletaceae) šeimos, pušynbaravykių (Tylopilus) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5–15 cm skersmens, jauna apvaliai iškili, senesnė paplokščia, mėsinga, matinė neblizganti, ruda, su geltonu ar pilku atspalviu. Vamzdeliai 1,5–2,5 cm ilgio, balti, vėliau – rožinės spalvos, poros labai smulkios, paspaudus paruduoja. Kotas 6–12×1–5 cm, į pamatą storėjantis, tik prie kepurėlės su baltų pailgų akelių tinklelių, gelsvai rusvas. Trama balta, spalvos nekeičia, tampri, vėliau – rusva, karti. Sporos 11–15×4–5 μm.
Būdingi požymiai: apatinė kepurėlės pusė rožinė, trama karti, labai panašus į baravyką. Vamzdeliai ir poros rožinės spalvos, kartaus skonio.
Auga pavieniui ir grupelėmis, eglynuose, pušynuose, nuo birželio–liepos iki rugsėjp. Labai dažnas. Nevalgomas: keletą kartų nuvirus kartumą praranda, bet valgiui netinka.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 59 psl.
Informatikos ir ryšių departamentas
thumb|right|400px|Departamento logotipas Informatikos ir ryšių departamentas – vidaus reikalų įstaiga, administruojanti Vidaus reikalų informacinę sistemą, Vidaus reikalų telekomunikacinį ir Radijo ryšio tinklus, Lietuvos nacionalinę Šengeno informacinę sistemą.
2015 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
82-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Kaune, 2015 m. balandžio 24 – balandžio 30 d.
Informatikos ir ryšių departamentas
Istorija
Departamentas įkurtas 1994 m. reorganizavus Informatikos tarnybą prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos, Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Ryšių tarnybą bei Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Ryšių mazgą.
2015 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Dalyviai
Dėl Lietuvos šachmatų čempiono titulo kovojo dešimt žaidėjų. Tai 2014 m. Lietuvos šachmatų čempionate 1-4 vietas užėmę dalyviai: didmeistriai Šarūnas Šulskis ir Aloyzas Kveinys, tarptautiniai meistrai Tomas Laurušas bei Mindaugas Beinoras, 2015 m. Lietuvos šachmatų čempionato pusfinalio 1-2 ir 4-6 vietų laimėtojai: TM Vaidas Sakalauskas, Vaidas Šetkauskas, FM Tautvydas Vedrickas, Gytis Vaičekauskas, Paulius Pultinevičius ir Titas Stremavičius (2435).
Informatikos ir ryšių departamentas
Istorija
Nuo 2003 m. valdo Užsieniečių registrą. 2007 m. Lietuvai tapus Šengeno erdvės nare, įstaiga ėmė administruoti Lietuvos nacionalinę Šengeno informacinę sistemą.
2015 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Čempionato eiga
Varžybos buvo vykdomos klasikine laiko kontrole, ratų sistema: kiekvienam po 90 min./40 ėjimų + 30 min. iki pabaigos + 30 sek po kiekvieno padaryto ėjimo. Per 7 dienas ratų sistema buvo sužaisti 9 ratai - tad dvi dienas teko žaisti po du ratus.
Informatikos ir ryšių departamentas
Nuorodos
Departamento tinklalapis
2015 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Po keturių ratų
Po 4 ratų čempionate buvo dvivaldystė: pirmavo Titas Stremavičius ir Šarūnas Šulskis, surinkę po 3,5 taško iš 4 galimų. Pustaškiu buvo atsilikę DM Aloyzas Kveinys ir TM Tomas Laurušas. Penktoje vietoje buvo FM Tautvydas Vedrickas, turėjęs 2,5 taško.
1658 m.
Mirtys
Nedatuota
2015 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Po šešerių ratų
Po 6 ratų tebepirmavo T. Stremavičius ir Š. Šulskis, turėję po 5 taškus iš 6 galimų. 3-ioje vietoje buvo A. Kveinys – 4 taškai. 4-oje- Tomas Laurušas (3,5 tšk.), 5-oje – M. Beinoras (3 tšk.)
Prieš paskutinį ratą
Likus vienam ratui iki turnyro pabaigos tašku pirmavo Š. Šulskis (7 iš 8). T. Stremavičius buvo antroje turnyrinės lentelės vietoje (6 tšk.), 3-4 vietomis dalijosi DM A. Kveinys su TM T.Laurušu. Abu jie turėjo po 5 taškus. Penktoje vietoje buvo Vaidas Sakalauskas – 4 taškai.
Paskutinis ratas
Paskutiniame rate pirmaujantys žaidėjai žaidė tarpusavyje. T. Stremavičiui, kad pavytų Š. Šulskį reikėjo pergalės prieš jį, bet to padaryti nepavyko: partija baigėsi lygiosiomis ir kaunietis DM Šarūnas Šulskis 8 kartą iškovojo Lietuvos čempiono titulą. Tašku atsilikusiam kitam kauniečiui Titui Stremavičiui atiteko Lietuvos pirmenybių sidabras. Bronzą iškovojo vilnietis DM Aloyzas Kveinys (6 tšk.). Ketvirtas liko kaunietis TM Tomas Laurušas (5,5 taško).
Vyrų čempionato lentelė
'''[https://www.chessbites.com/Games.aspx?t=ch-LTU+2015&s=Kaunas+LTU&y=2015 2015 m. Lietuvos vyrų šachmatų čempionato partijos]'''
Lietuvos moterų šachmatų čempionatas
68-iasis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje 2015 m. vasario 18 – vasario 24 d., toje pačioje vietoje ir laiku, kaip ir 2015 m. vyrų čempionao pusfinalis. Dalyvavo 26 šachmatininkės, kurios varžėsi šveicariškąja sistema 8 ratus.
Eneada
Eneada (graik. eunea, reiškia devyni) egiptiečių mitologijoje – Heliopolio šventikų religinio spekuliatyvinio mokymo dievų devynetas. Didžioji dievų devyniukė (paut neteru) suvokiama kaip visų būties aspektų archetipinis modelis.
2015 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Moterų čempionato eiga
Galvojimui skirtas laikas kiekvienai buvo po 90 min./40 ėjimų + 30 min. iki partijos pabaigos, + po kiekvieno padaryto ėjimo pridedama po 30 sek.
Eneada
Pirmasis eneadoje yra Saulės dievas Ra (Ra Atumas) – aukščiausias antbūtiškas pradas, pats save sukūręs iš pirmykščio okeano ir chaoso iš Nuno nebūties personifikacijos. Vėliau Ra masturbuodamasis iš savo sėklos sukūrė pirmąją dievų porą – orą Šu ir vaisingimo deivę Tefnut. Iš šios poros gimė žemės dievas Gebas ir dangaus deivė Nut, o iš jų atsirado dievų poros: Ozyris ir Izidė, Setas ir Neftidė.
Eneada sudaro genetiškai ir funkciškai vieningą sistemą, įkūnijančią ir palaikančią kosmoso bei sociumo tvarką ir stabilumą. Heliopolio eneados pavyzdžiu kiti miestai kopijuodami kūrė savo eneadas. Kitose kultūrinių centrų eneadose dievai kito ir susiliedavo tarpusavyje.
2015 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Po trijų ratų
Po trijų ratų turnyre buvo dvi lyderės: MFM Laima Domarkaitė ir MTM Salomėja Zaksaitė, surinkusios po 3 taškus iš 3 galimų. Trečioje vietoje buvo Dominyka Batkovskytė, turėjusi 2,5 taško.
Eneada
Llista de personatges de la mitologia egípcia
2015 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Po penkerių ratų
Ketvirtajame rate lyderės S. Zaksaitė ir L. Domarkaitė susitiko tarpusavyje ir partiją baigė lygiosiomis. Trečioje vietoje buvusi D. Batkovskytė pralaimėjo MFM Daivai Batytei. Vilnietė MFM Vesta Kasputė baltosiomis laimėjo prieš panevėžietę Rūtą Jakaitytę.
Penktajame rate MFM Vesta Kasputė baltosiomis figūromis nusileido MTM Salomėjai Zaksaitei, o plungiškė MFM Laima Domarkaitė įveikė klaipėdietę MKM Mariją Šibajevą. Kita plungiškė MFM Daiva Batytė laimėjo prieš vilnietę Rita Zykienę.
Po penkių ratų turnyre pirmavo dvi žaidėjos: S. Zaksaitė ir L. Domarkaitė; jų sąskaitose buvo po 4,5 taško iš 5 galimų. Pustaškiu buvo atsilikusi Daiva Batytė. 3-4 vietoje buvusios Dominyka Batkovskytė ir Giedrė Vanagaitė turėjo po 3,5 taško.
Likus vienam ratui
Po šešto rato buvo dvi lyderės: vilnietė MTM S. Zaksaitė ir plungiškė MFM D. Batytė turėjusios po 5 taškus. Pustaškiu mažaiau turėjo trečioje vietoje buvusi dar viena plungiškė MFM L. Domarkaitė. Toliau sekė trys žaidėjos: D. Batkovskytė, V. Kasputė ir G. Vanagaitė, surinkusios po 4 taškus.
Septintajame rate S. Zaksaitė baltosiomis laimi prieš G. Vanagaitę, o D. Batkovskytė – prieš L. Domarkaitę. Lygiosiomis baigiasi V. Kasputės ir D. Batytės partija.
Iki čempionato pabaigos likus vienam ratui, vilnietė MTM S. Zaksaitė, turėdama 6 taškus iš 7 galimų, pirmauja turnyre. Pustaškiu mažiau turi plungiškė D. Batytė. Nuo jos taip pat pustaškiu yra atsilikusi vilnietė D. Batkovskytė. 4-6 vietoje trys dalyvės; L. Domarkaitė, V. Kasputė ir Rita Zykienė turinčios po 4,5 taško. Jos dar taip pat turi šansų tapti prizininkėmis.
Moterų čempionato lentelė
Pastaba * žaidė b – baltosiomis figūromis, j – juodosiomis figūromis. PR1, PR2, PR3, PR5 – papildomi rodikliai.
'''[https://web.archive.org/web/20200513074722/https://ratings.fide.com/view_games.phtml?event=109761 2015 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionato partijos]'''
Saulius Lapienis
Saulius Lapienis (g. 1955 m. sausio 7 d. Šiauliuose) – Vilniaus miesto politinis ir Lietuvos visuomenės veikėjas, matematikas.
Biografija
Sauliaus tėvas – Osvaldas Lapienis (1928–2001), Lietuvos nusipelnęs gydytojas, patologoanatomas. Motina – Danutė Emilija Kiminaitė-Lapienienė (1928–2011), inžinierė, pedagogė ir mokslininkė.
Skelbė straipsnius periodinėje spaudoje, rašo mokslo populiarinimo straipsnius internetiniuose portaluose, spausdino straipsnius žurnale „Aviacijos pasaulis“. Iš prancūzų kalbos į lietuvių bei rusų kalbas išvertė knygas „Sporto šakos Spydbolo (Speedball) taisyklės“ (1985 m.), iš anglų kalbos į lietuvių – „IMPROVE YOUR TENNIS IQ“ (2003 m.), iš rusų kalbos į lietuvių - „Жизнь - капля в море" (2012 m.), prisidėjo prie techninių terminų vertimo iš anglų į lietuvių „The Martian“ (2015 m.).
Dalykinė, mokslinė veikla
Nuo 1987 iki 1989 m. Lietuvos mokslų akademijos mokslinio – organizacinio skyriaus viršininko pavaduotojas, nuo 1990 iki 1991 m. Vilniaus miesto valdybos Verkių seniūnas, nuo 1987 iki 1989 m. Laikino tarpžinybinio jaunimo kūrybinio kolektyvo „Gruntas“ įsteigėjas ir vadovas (dirbdamas kūrė grunto automatizuoto bandymų įrenginio eksperimentinį pavyzdį), nuo 1989 iki 1990 m. LMA Mokslo valdybos Taikomosios mokslotyros skyriaus viršininkas. Nuo 1979 iki 1982 m. Lapienis paskelbė 3 mokslinius straipsnius iš statistinių kontrolės problemų srities. Nuo 1979 iki 1982 m. dalyvavo kasmetinėse konferencijose „Technologinių procesų kontrolė ir valdymas“ (Kijevas, Ukraina), 2005 m. „INTEL Higher Education Programme 10th EMEA Academic Forum“ (Gdanskas, Lenkija).
1990 m. UAB „Ekologinis centras ALTERNATYVA“ (dabar – „SWECO grupė“) akcininkas ir steigėjas, nuo 1991 iki 1993 m. AB „Lietuvos birža“ brokerių aptarnavimo centro vadovas, nuo 1994 iki 2006 m. UAB „RADMA“ akcinininkas, finansų direktorius, marketingo ir finansų direktorius. Nuo 2002 iki 2004 bendrovės "SOMAR INTERNATIONAL Ltd. " (Anglija) atstovas Lietuvoje, nuo 2004 iki 2006 m. UAB „B.G.M.“ sistemų plėtros projektų vadovas, nuo 2006 m. rugsėjo mėn. iki 2010 rugsėjo mėn. Tarptautinių mokslo ir technologijų plėtros programų agentūros (TMTPPA, dabar MITA – Mokslo, inovacijų ir technologijų agentūra) ES bendrųjų programų skyriaus vyr. specialistas (veiklos sritys – moksliniai tyrimai skirti MVĮ, Kosmosas). Nuo 2011 m. birželio mėn. iki 2018 metų kovo mėnesio dirbo Lietuvos inovacijų centre projektų konsultantu. 1990 m. gegužės mėn. skaitė pranešimus JAV (Beyond War, Sierra Club, World Affairs Council, UCLA, Kalifornija), Energetikos komitete (Bostonas); taip institucijose kaip Europos Taryba, Strasbūras, Prancūzija (1991 m.), Lietuvos mokslų akademija ir LR Seimas, Informacinės visuomenės plėtros komitetas (tema – „Didelių apimčių skaičiavimai Lietuvoje“, 2005 m.).
Nuo 2021 m. yra portalo "Aviacijos pasaulis" redaktorius Kosmoso tematika.
Visuomeninė, politinė veikla
Nuo 1979 iki 1983 m. organizavo muzikinius poilsio vakarus, diskotekas Lietuvos mokslų akademijos mokslo darbuotojams. Nuo 1983 iki 1989 m. buvo Lietuvos moksleivių mokslų akademijos įkūrėjas ir kuratorius, nuo 1983 iki 1989 m. Lietuvos jaunųjų mokslininkų tarybos narys, sekcijos pirmininkas, pirmininko pavaduotojas (nuo 1987 m. iki 1989 m.), nuo 1984 m. mokslininkų klubo „Po Zodiaku„ narys ir jo tarybos narys, nuo 1986 iki 1988 m. Jaunimo socialinių problemų klubo „ERUDITAS“ įkūrėjas ir prezidentas, nuo 1988 iki 1991 m. vienas ekologinio klubo „Žemyna" įkūrėjų, šio klubo tarybos narys; vienas Lietuvos žaliųjų judėjimo iniciatorių, koordinacinės tarybos narys, nuo 1988 iki 1991 m. vienas laikraščio „Žalioji Lietuva" steigėjų, redkolegijos narys, nuo 1988 iki 1992 m. Lietuvos – JAV asociacijos tarybos narys, viceprezidentas, nuo 1988 m. Respublikinės mokslinės – techninės kūrybos draugijos tarybos narys, jaunimo sekcijos pirmininkas. Nuo 2007 m. aktyviai dalyvauja Nacionalinės kosmoso technologijų platformos, Lietuvos kosmoso asociacijos veikloje, 2010 metais prisidėjo įkuriant Kosmoso mokslo ir technologijų institutą.
1988 m. prisidėjo steigiant Lietuvos persitvarkymo sąjūdį, buvo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Mokslų Akademijos Tarybos narys, 1988 m. spalio 22-23 d. Steigiamojo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio suvažiavimo delegatas, 1990 m. Lietuvos Žaliųjų judėjimo kandidatas rinkimuose į Lietuvos Aukščiausiąją Tarybą (Atkuriamąjį Seimą), nuo 1990 m. iki 1993 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys (kandidatūrą iškėlė Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis), Tarybos Aplinkos apsaugos komisijos narys; 2007 m. koalicijos „Pašaukti tarnauti Jums" nepartinis kandidatas rinkimuose į savivaldybės tarybą (Vilniaus miesto rinkimų apygarda, Nr. 57).
Nuo 2004 m. iki 2006 m. dalyvavo diegiant lygiagrečiuosius ir paskirstytus skaičiavimus Lietuvoje; Superkompiuterio atsiradimo Lietuvoje iniciatorius. 2008 m. akcijos prieš smurtą televizijoje organizatorius. 2008 m. Piliečių iniciatyvos „Leisk Jiems pasitaisyti" dalyvis (LEO LT klausimu), visuomenei skirto iliustruoto švietėjiško pranešimo „LRS nacionalinio investuotojo formavimo būdas ir privatus kapitalas" autorius.
2008 m. birželio 3 d. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio 20-mečio garbei sukūrė Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio spaudos leidinių elektroninę biblioteką. 2008 m. spalio 12 d. (nepartinis) kandidatas rinkimuose į Seimą (iškėlęs savo kandidatūrą Aušros apygardoje Nr. 23, Šiauliai). 2009 m. birželio 7 d. kandidatas rinkimuose į Europos Parlamentą, kaip nepartinis įtrauktas į Lietuvos Centro partijos sąrašus.
Vienas politinės partijos „Lietuvos žaliųjų sąjūdis“ iniciatorių ir steigėjų. 2011 m. kovo 20 d. steigiamajame partijos suvažiavime išrinktas partijos pirmininko pavaduotoju, yra partijos Valdybos ir Tarybos narys, kuruoja Švietimo, mokslo, kultūros ir informacinės visuomenės sritį, yra šio komiteto pirmininkas. Nuo 2012 m. lapkričio 24 d. partijai pakeitus pavadinimą į „Lietuvos žaliųjų partija“ buvo Tarybos pirmininko pavaduotoju, dabar yra Tarybos narys.
2012 m. kovo 20 d. kartu su bendraminčiais pareiškė iniciatyvą paskelbti referendumą (žr. „Sprendimas statyti branduolinę (atominę) elektrinę Lietuvos Respublikos teritorijoje priimamas tik Tautos referendumu“).
Asmeninis gyvenimas
Saulius Lapienis vedęs; žmona Rita. Nuo 1977 m. gyvena ir dirba Vilniuje.
Aktyviai sportuoja (žaidžia krepšinį, lauko tenisą, badmintoną, žiemą slidinėja), dalyvavo Vilniaus maratono bei orientavimosi sporto renginiuose. Sporto šakos „Spydbolas“ (angl. Speedball) pradininkas Lietuvoje (1986 m.), įvairių mėgėjiškų varžybų ir turnyrų organizatorius bei koordinatorius. Bėgimo „1010 laiptelių į Europos dangoraižį" dalyvis ir prizininkas. Nuo 2013 metų - Lietuvos veteranų krepšinio komandos "Salilita" žaidėjas, įvairaus rango Europos ir pasaulio veteranų krepšinio turnyrų ir čempionatų dalyvis, nugalėtojas ir prizininkas. Nuo 2017 metų Lietuvoje pradėjo organizuoti FIBA 3x3 krepšinio turnyrus, skirtus veteranams.
Organizuoja turistines keliones, daug keliauja su šeima. Ilgametis Lietuvos Mokslų Akademijos Turistų klubo narys, turistinių varžybų bei vandens ralių dalyvis ir prizininkas, pažintinių teminių kelionių automobiliu („Aplink Baltijos jūrą“ – 1999 m., „Per Žiemos olimpinių žaidynių sostines Europos Alpėse“ – 2000 m., „Iš Vakarų į Rytus“ (JAV) – 2001 m., „Aplink Europą“ – 2004 m., „Tarp Norvegijos fjordų“ – 2007 m., „Aplink Škotiją“ – 2009 m., "Aplink Airiją – 2010 m., „Aplink Rodo salą“ – 2011 m., „Šiaurės rytų Kanados gamtovaizdžiai ir miestai“ - 2012 m., "Aplink Naująją Zelandiją - 2017 m.) organizatorius.
River Seso apskritis
River Seso apskritis  – Liberijos apskritis, esanti šalies vidurio–pietinėje pusėje, Atlanto vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – River Sesas (Sestos Sitis).
Geografija
Būdingos lygumos, miškai, pelkynai. Teka Sestosas, Timbas.
Didesnės gyvenvietės: River Sesas, Timbas.
Administracinis suskirstymas
Apskritis padalinta į 8 rajonus:
Dažnių spektras
Dažnių spektras yra signalo, kuris yra laikinėje srityje, atvaizdavimas dažninėje srityje. Dažnių spektras gali būti sukurtas naudojant Furjė transformaciją.
Šviesa
Šviesos šaltinis gali turėti daug sumaišytų skirtingų ir skirtingo intensyvumo spalvų. Vaivorykštė arba prizmė siunčia skirtingus dažnius į skirtingas puses, dėl to jie atrodo atskiri žiūrint iš kitų kampų.
Radijas
Radijuje ir telekomunikacijoje, dažnių spektrą pasidalija daug skirtingų transliuotojų. Kiekviena transliuojama radijo ir televizijos stotis skleidžia bangą, kuriai yra priskirta dažnių sritis, vadinama kanalu.
Pavyzdžiui, kai AM (amplitudinė moduliacija) radijas plito nuo 1920 m. Kongresas paskyrė jam dažnių diapazoną nuo 535 kHz iki 1,7 MHz.
Rugsėjo 16
Rugsėjo 16 yra 259-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 260-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 106 dienos.
Šventės
Tarptautinė ozono sluoksnio apsaugos diena
Lietuva – Miškininko diena
Vardadieniai
Eufemija – Kiprijonas – Kornelijus – Liudmila – Rimgaudas – Jogintė – Kamilė – Edita – Kipras
1972 m.
1972 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Vincas Kanauka
Vincas Kanauka (1893 m. rugsėjo 9 d. Butrimiškiuose, Alytaus valsčius – 1968 m. kovo 22 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos gydytojas chirurgas, medicinos daktaras.
Biografija
Brolis Kostas Kanauka, sūnus Algirdas Vincas Kanauka. 1917 m. baigęs Kijevo universitetą ir mobilizuotas į Rusijos kariuomenę tarnavo karo gydytoju. 1917 m. dalyvavo Lietuvių seime Petrograde. 1918 m. grįžęs į Lietuvą dirbo gydytoju Alytaus apskrities ligoninėje. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, karo gydytojas, majoras. 1923 m. išėjo į atsargą.
1924–1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) dėstytojas. 1929 m. medicinos daktaras, nuo 1939 m. profesorius. 1940–1944 m. dar ir Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninės Chirurgijos skyriaus vedėjas.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Dirbo chirurgu Breslau (dab. Vroclavas), Eichštate. 1949 m. apsigyveno JAV, vertėsi privačia gydytojo praktika. Bendradarbiavo Lietuvių enciklopedijoje.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo pagrindinė sritis – tulžies pūslės ir latakų chirurginis gydymas, žaizdų infekcijos, bambos išvaržos priežastys.
Dauneikiai
Dauneikiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Debeikių.
Vandeninė išnė
Vandeninė išnė (Oenanthe aquatica) – salierinių (Apiaceae) šeimos augalas, priklausantis išnės (Oenanthe) genčiai.
Nuodingas visas augalas (tiek žalias, tiek džiovintas). Eterinis aliejus sukelia burnos ertmės, virškinamojo trakto gleivinių ir plaučių staigų uždegimą. Enantotoksinas veikia centrinę nervų sistemą ir kitus organus. Apsinuodijimo simptomai: skausmingi diegliai pilvo srityje, viduriavimas, vėliau centrinės nervų sistemos paralyžius. Nors gyvuliai išnės nemėgsta, tačiau yra atvejų, kai ja apsinuodijo arkliai, galvijai, avys, kiaulės.
Morfologija
Dvimetis 30–120 cm aukščio augalas. Stiebas stačias, storas, tuščiaviduris, dažniausiai išsikerojęs. thumb|left|230px|Vandeninės išnės stiebas ir lapai Lapai 2–3 kartus plunksniški. Pasinėrusių po vandeniu lapų lapeliai siūliški, o orinių – kiaušiniški, plunksniškai skiltėti; lapų skiltelės linijiškai lancetiškos arba lancetiškos. Skėčiai iš daugelio stipinų, išsidėstę ties lapais priešingoje stiebo pusėje. Skraistės nėra. Skraistelė daugialapė. Žiedynas – skėtis, o skėčius sudaro 8–15 stipinų. Žiedai balti. Taurelės danteliai gana ilgi, laibi, smailūs. Vainiklapių ir kuokelių po 5. Piestelė su 2 liemenėliais. Vaisiai pailgai elipsiški. Vaisiukų vidinė pusė iškila.
Žydi birželio – liepos mėn.
Augavietės
Auga stovinčiuose ir lėtai tekančiuose vandenyse, balose, pelkėse, grioviuose, dažniausiai dumblingose vietose, upeliuose, tvenkinių pakrantėse. Pievų, krantų ar pamiškių augalas. Tai apyretis augalas Lietuvoje. Paplitusi Europoje, Prieškaukazėje, Sibire, šiauriniuose Vidurinės Azijos rajonuose.
Cheminė sudėtis
Vaisiuose yra iki 2,5% eterinio aliejaus, kuris sudarytas iš 8% nuodingo β-felandreno, androlio, felandrolio aldehidų, alkoholių, be to, juose yra apie 20% aliejaus, iki 4% dervų (enantino), iki 3% vaškingų medžiagų, gutaperčios ir kt.
Šokis
thumb|240px|Tradicinis šokis Meksikoje thumb|240px|Džaranan šokis Indonezijoje thumb|240px|[[Dervišas|Dervišų šokis]] thumb|200px|Šiuolaikinio šokio epizodas Šokis – scenos meno, pramogų industrijos ar socialinio susibūrimo forma, kur išraiškai pasitelkiami kūno judesiai, tradiciškai ritmiški muzikai. Šokio apibrėžimas yra reliatyvus, priklausomai nuo socialinių, kultūrinių, estetinių bei moralinių visuomenės pažiūrų.
Bendriausiu atveju egzistuoja dvi šokio rūšys – sceninis šokis bei socialinis šokis. Sceninis šokis yra meno forma, atliekama publikai. Socialinis šokis yra skirtas ne publikos, o šokėjų pasitenkinimui ir dažniausiai šokamas ne dėl meninių, bet dėl socialinių tikslų. Šiais laikais du terminai gali persipinti tarpusavyje dėl galimo itin plataus sceninio (meninio) šokio apibrėžimo.
Šokio formų klasifikavimas
Šokį klasifikuoti galima pagal daugybę savybių, ir kol kas nėra nė vieno visuotinai pripažinto klasifikavimo metodo.
Pagal žiūrovo-atlikėjo santykį
Bendriausiu atveju šokio formos gali būti skirstomos į sceninį, arba meninį šokį bei socialinį šokį. Sceninis šokis yra atliekamas publikai, socialinis – tik dėl pačių atlikėjų pasitenkinimo. Kartais tam tikros šokio formos gali priklausyti abejoms kategorijoms (pavyzdžiui, gatvės šokiai prasidėjo kaip socialinis šokis, tačiau vis dažniau yra rodomi scenoje siekiant meninių tikslų).
Sceniniai šokiai dažniausiai turi dvi paskirtis: meninę arba varžybų. Meniniai sceniniai šokiai siekia išreikšti tam tikrą meninę idėją, pasitelkiant šokio formą. Šokėjai varžybų kontekste siekia išsiaiškinti techniškiausią, meniškiausią, ar kitaip geriausią tam tikrų bruožų šokėją, duetą ar šokėjų grupę. Socialiniai šokiai turi daugelį paskirčių: liaudies šokiai dažniausiai yra tam tikra sambūrio forma; taip pat egzistuoja poriniai šokiai, kurie prasidėjo vedini romantinių ir seksualinių socialinių tikslų; erotiniai šokiai; kaip ir sceniniai šokiai, gali vykti ir varžybų formatu.
Eugenijus Ignatonis
Eugenijus Ignatonis (1935 m. gegužės 22 d. Joniškyje, Šiaulių apskritis – 2013 m. vasario 7 d.) – Lietuvos pianistas, pedagogas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
Mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje. 1953–1958 m. studijavo LSSR konservatorijoje (Stasio Vainiūno klasė). Nuo 1958 m. LSSR konservatorijos (nuo 2004 m. LMTA) dėstytojas. 1974–1986 m. Pedagogikos katedros vedėjas, 1989–1994 m. Fortepijono ir muzikologijos fakulteto dekanas, 1994–2005 m. mokslo ir meno prorektorius; 1977 m. docentas, 1993 m. profesorius. Dėstė metodikos disciplinas, vadovavo moksliniams darbams. Nuo 1958 m. dar ir Čiurlionio menų mokyklos dėstytojas. 1975 m. menotyros mokslų kandidatas.
Koncertavo kaip solistas, su įvairiais atlikėjais, tarp jų smuikininkai Kazimieras Kanišauskas, Petras Kunca, dainininkė Danguolė Juodikaitytė. Rengė Aleksandro Skriabino fortepijono muzikos vakarus. 1979–1986 m. dalyvavo „Žinijos“ draugijos veikloje. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Lothalis
Lothalis  – archeologinė vietovė Indijoje, Gudžarate, Kathiavaro pusiasalio šiaurės rytuose, prie Arabijos jūros Khambharos įlankos. Tai buvo pagrindinis Harapos civilizacijos uostamiestis, iškilęs XXIV a. pr. m. e. Miesto pavadinimas gudžaratų kalba reiškia „mirusiųjų kalva“.
thumb|left|240px|Svarbiausi Harapos civilizacijos miestai
Gyvenvietė čia susikūrė dar ikiharapiniu laikotarpiu, rasta to laikotarpio keramikos, vario dirbinių, juvelyrikos. Lothalio gyventojai prekiavo karoliais su vakaruose esančiomis gyvenvietėmis. Buvo įrengta drėkinamoji sistema (naudojant Sabarmati vandenis), kurios pagalba auginti ryžiai, medvilnė. Apie 2350 m. pr. m. e. miestas buvo nusiaubtas potvynio, Harapos kultūros žmonės miestą suprojektavo iš naujo. Miestas padalintas į aukštutinius įtvirtinimus ir žemutinį miestą. Tvirtovėje buvo įrengti baseinai, šuliniai, vandens tiekimo sistema, gyveno valdovas. Žemutinė dalis skirstoma į prekybinę ir gyvenamąją. Jas skyrė iš šiaurės į pietus miestą kertanti centrinė gatvė. Prekybiniame rajone veikė parduotuvės, amatininkų dirbtuvės. Gyvenamoji dalis buvo suskirstyta į kvartalus, kurių kiekvieną sudarė 1–2 m aukščio platformos, saugojusios nuo potvynių. Ant platformų stovėjo po 20–30 plytinių namų.
Rytinėje dalyje buvo iškastas kanalas, prie kurio veikė sandėlis ir laivų dirbtuvė (stovėjo ant 3,5 m aukščio platformos). Kanalas jungėsi su Sabarmati upe.
Lothalio uostas buvo pagrindinis Indo slėnio civilizacijos uostas ir prekybinis centras, pirmasis žinomas uostas Pietų Azijoje. Per Sabarmati upę ėjo prekybinis kelias iš Indo slėnio. Lothalis buvo svarbus brangakmenių ir juvelyrinių dirbinių prekybos centras, taip pat gabentos kriauklės, dramblio kaulas. Iš čia produkcija pasiekdavo Šumerą (per Bahreiną) ir Senovės Egiptą. Į uostą buvo atgabenamas varis, smiltainis, akmenys juvelyrikai. Gaminti bronziniai ginklai, žvejybinės ietys, kabliai.
Žlugus Mohendžo Daro, Harapos miestams, Lothalis kurį laiką tebegyvavo. Tačiau pasikartojantys užtvindymai, audros nuniokojo miestą, ir šis ėmė nykti. Galiausiai, krašte įsivyravo sausra, ir gyventojai šią vietą apleido.
Lothalis Indijos archeologų atrastas 1954 m. Dabar jis laikomas vienu iš 7 „Indijos stebuklų“.
Futurama
Futurama – amerikiečių mokslinės fantastikos animacinė situacijų komedija, kurios autorius Matt Groening. Eteryje serialas pirmiausia rodytas Fox kanalu nuo 1999 m. kovo 28 d. iki 2003 m. rugpjūčio 10 d., vėliau – Comedy Central kanalu nuo 2008 m. kovo 23 d. iki 2013 m. rugsėjo 4 d. Serialas sukasi apie Filipo Dž. Frejaus, kuris pabunda iš krionikos būsenos XXXI a., nuotykius.
Eterio laikotarpiu „Futurama“ sulaukė kritikių pripažinimo, buvo nominuotas 17 „Annie“ apdovanojimų, laimėjo septynis, taip pat buvo nominuotas 12 „Emmy“ apdovanojimų, iš kurių laimėjo šešis. Be kita ko, serialas buvo keturissyk nominuotas Amerikos rašytojų gildijos apdovanojimui, apdovanojimą pelnė dukart, už serijas „Godfellas“ ir „The Prisoner of Benda“. Taip pat buvo nominuotas „Nebula“ apdovanojimui. Serialas tapo franšize, buvo sukurta komiksų, kompiuterinių žaidimų, veikėjų figūrėlių ir kitokios produkcijos. 2013 m. „TV Guide“ įvertino „Futurama“ kaip vieną iš 60 geriausių visų laikų televizijos animacinių serialų.
2023 m. Naujas serijas planuojama išleisti Hulu platformoje.
Nencų kalba
Nencų kalba  – Uralo kalbų šeimos samodų kalbų grupės kalba, priklausanti šiauriniam samodų kalbų pogrupiui. Ja kalba apie 30 tūkst. nencų. Kalba paplitusi nuo Kolos pusiasalio iki Jenisiejaus. Tradiciškai skirstoma į tundros dialektą ir miškų dialektą. Vieno dialekto kalbėtojai kitą dialektą supranta sunkiai, todėl paskutiniais metais imta siūlyti šiuos dialektus pripažinti atskiromis kalbomis – nencų kalba ir nešanų kalba. Raštą turi tik tundros dialektas, kuris turi daugiau kalbėtojų.
Nencų kalba spausdinamas laikraštis Няръяна Ӈэрм (tiražas 800–1000 egz.) ir laikraščio Taimyr priedas.
Istorija
Į dabartinę gyvenimo vietą nencai atvyko I tūkstantmetyje pr. m. e. nencų etnogenezėje dalyvavo Pietų Sibiro samodų gentys ir tundros bei miškatundrės aborigeniniai gyventojai. Patikimų duomenų apie tai nėra išlikę, bet nencų folklore minimos požemio dvasios, vadinamos sichirtia. Spėjama, kad jomis vadinami senovėje nencų sutikti aborigenai.
Nencų ekspansija truko ilgai. Dar XIX a. nencų šeimos kėlėsi į Kolos pusiasalį, į Naująją Žemę, iš kur juos iškraustė prieš pradedant tenai vykdytus branduolinius bandymus.
Europinėje Rusijos dalyje nencai glaudžiai kontaktavo su komiais, vėliau – su rusais, o už Uralo – su chantais, mansiais, kitomis samodų tautomis. Apie tai liudija ankstyvieji skoliniai kalboje.
Šiuo metu dėl įvykusios kolektyvizacijos, daugelio nencų perkėlimo į gyvenvietes ir aktyvios naftos gavybos nencų teritorijose tradicinė nencų gyvensena nyksta, tačiau kalba išlieka gana neblogai, ypač tundroje gyvenančių nencų dėka.
Nencų kalbos raštas
thumb|400px|center|1931-1937 m. nencų abėcėlė Pirmas knygas nencų kalba ėmė leisti XIX a. pabaigoje, jos buvo spausdinamos kirilica.
Nencų kalbos miškiniame dialekte naudojamos dar dvi raidės – Ӆ ӆ ir Ӭ ӭ.
Sigitas Vaičiulionis
Sigitas Vaičiulionis (1948 m. lapkričio 13 d. Vilniuje), choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
1955–1966 choro dirigavimo mokėsi M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. A. Jozėnas). 1966–1971 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. N. Kazakauskienės ir dėst. L. Abariaus klasės). Kartu fakultatyviai lankė doc. Z. Paulausko solinio dainavimo klasę. Studijuodamas vadovavo Vilniaus miesto mėgėjų chorams, dėstė Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute.
1970–1972 Kauno valstybinio muzikinio teatro vyr. chormeisteris. 1973–1975 Šiaulių miesto kultūros namų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Jovaras“ choro vadovas. Su ansambliu dalyvavo 1975 respublikinėje dainų šventėje, koncertavo Maskvoje ir Čekoslovakijoje. 1974–1980 Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas ir vyr. dėstytojas, studentų mišriojo choro vadovas. 1978–1980 Vilniaus vyrų choro „Varpas“ chormeisteris – 1979 su juo koncertavo Kuboje. 1980–1986 Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir solinio dainavimo dėstytojas, solinio dainavimo metodinės komisijos pirmininkas. 1984–1990 Šiaulių televizorių gamyklos vyrų choro „Tauras" meno vadovas ir dirigentas. Choras 1988 koncertavo Jugoslavijoje, dalyvavo 1985 respublikinėje dainų šventėje ir 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje.
Nuo 1990 rudens Šiaulių pedagoginio instituto (universiteto) Muzikos katedros vyr. asistentas, nuo 1992 docentas, 1992–1994 Muzikos katedros vedėjas.