cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tantrinis seksas
Pagrindinė tantriškojo sekso esmė – vyriškos lytinės energijos sukaupimas, jos neeikvojimas (pvz., retrogradinė ejakuliacija) siekiant kuo ilgiau pratęsti sekso teikiamus malonumus. Kartais jis tapatinamas su ramia sueitimi, kurios metu sulaikomos ar visai sustabdomos frikcijos.
Ajaninė eglė
Ajaninė eglė (Picea jezoensi) – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis.
Aukštis apie 30-50 m. Kamieno skersmuo 2 m. Spygliai 15-20 mm ilgio, tamsiai žali. Kankorėžiai cilindriški, nusvirę, 4-7 cm ilgio, 2-3 cm pločio.
thumb|left|240px|Ajaninės eglės kankorėžiai
Pablo Honey
Pablo Honey – pirmasis britų alternatyviojo roko studijinis grupės „Radiohead“ albumas, išleistas 1993 m. vasario 22 d.. Albumą prodiusavo Sean Slade ir Paul Q. Kolderie. Įrašytas Chipping Norton Recording studijoje, Oksfordšyre.
Albumui pristatyti buvo išleisti trys singlai „Creep“, „Anyone Can Play Guitar“ ir „Stop Whispering“, kurie iš pradžių nesulaukė didelio pasisekimo, tačiau daina „Creep“ vėliau tapo hitu ir pasiekė septintąją vietą Britanijos singlų reitinge.
„Pablo Honey“ debiutavo 22–oje Britanijos albumų reitingo vietoje. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų, o singlas „Creep“ iki dabar išlieka populiariausia grupės daina.
Kūrybinė grupė
Radiohead
Techninis personalas
Dizainas
129 m. pr. m. e.
'''129 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Skroblupis
Skroblupis – upelis Vakarų Lietuvoje, centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Akmenos intakas.
Etimologija
Upėvardis kilo iš skroblo medžio pavadinimo.
Geografija
Ištakos yra Šatilgalio kaimo pietvakarinėje dalyje. Teka šiaurės vakarų – vakarų kryptimi palei Aukštkalvių, Ruginių, Rūtų daržo, Degimalio miškus. Iki Genčų upelis melioruotas, paverstas kanalu, o toliau vingiuoja natūraliu slėniu. Upelį kerta geležinkelis Klaipėda–Vilnius, keliai Kretinga–Salantai ir Tūbausiai–Genčai. Į Akmeną įteka Genčų vakarinėje dalyje, 42,8 km nuo jos žiočių.
Intakas – Šakalė (kairysis).
Gyvenvietės: Šatilgalis, Aukštkalviai, Ruginiai, Genčų Medsėdžiai, Genčai.
Fort-5
Fort-5  – Ukrainos savitaisis pistoletas, sukurtas ir gaminamas Ukrainos kompanijos „Fort“. Pistoletas sukonstruotas Ukrainos vidaus reikalų ministerijos operatyviniams darbuotojams.
Slovakijos futbolo sistema
Slovakijos futbolo pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Slovakijos futbolo asociacija (Nogometna zveza Slovenije), kontroliuojanti , taip pat organizuojanti Slovakijos vyrų čempionatą (PrvaLiga) bei (Pokal Hervis), moterų, jaunimo varžybas. Futbolo asociacija įkurta 1920 m., nuo 1992 m. ji yra FIFA ir UEFA nare.
Futbolo lygos organizuojamos piramidės principu:
Kamantų piliakalnis
Kamantų piliakalnis – prūsų piliakalnis prie Kamantų kaimo ir dvaro (, nuo 1938 m. Kamanten, buv. Darkiemio apskritis, nuo 1946 m., Oziorsko rajonas, Kaliningrado sritis), Unguros kairiajame krante, dar vadinamas Švedų pylimais.
Piliakalnis
Piliakalnio krantai statūs. Iš pietų ir rytų pusių piliakalnį supa gilios griovos, iš šiaurės ir vakarų jis nuo laukų atskirtas dviem 2 m ir 4 m aukščio pylimais. Aikštelė ištęsto ovalo formos, 75 x 30 m dydžio. Pasakojama, kad prie piliakalnio radus elnio ragus su apdirbimo žymėmis ir akmeninį kirvuką (skiriami akmens amžiui), XIX a. viduryje jį kasinėjo vietos dvarininkas. Mažajame pylime iškasęs duobę rado tik lauko akmenų. XX a. antroje pusėje piliakalnio aikštelėje žvalgomuosius tyrinėjimus atliko rusų archeologas Vladimiras Kulakovas, bet kultūrinio sluoksnio nerado. Piliakalnis datuojamas XI a. – XIII amžiumi.
Žagarės gimnazija
Istorija
Naujojoje Žagarėje 1600 m. jau veikė parapinė mokykla. Naujosios Žagarės bažnyčios archyvinė medžiaga liudija, kad „Naujosios Žagarės klebonas sąžiningai atliko uždėtą karaliaus prievolę ir mokytoją laikė. Taip 1817 m. klebonas Butkevičius pastatė špitolę ir ten įrengė kambarį platesnį (izba) ir siauresnį (alkierzyk)“ – mokyklai, kurioje 1831 m. Kolainių vienuolis Tadas Bagdanavičius moko vaikus skaitymo, rašymo, poterių, pradžios gramatikos ir aritmetikos, truputį lotynų kalbos ir rusiškai. Mokykla atskiro namo neturėjo ir buvo įrengta parapijos špitolėje.
XIX a. pradžioje Naujosios Žagarės parapijos mokyklą lankė 69 mokiniai. Caro valdžios įsakymu, uždarius bažnytines mokyklas, Naujojoje Žagarėje 1865 m. įkurta valdiška vienklasė liaudies mokykla, vėliau pakeista į dviklasę, kurioje buvo dėstoma rusiškai. Daraktoriai lietuviškai mokė slapta.
Rusijos laikotarpiu įsisteigusių Žagarės mokyklų statistika:
1907 m. nuo antro pusmečio mokytojui Antanui Vokietaičiui buvo leista vesti lietuvių kalbos pamokas. Mokytojas parūpino nemažai lietuviškų knygelių, mokė lietuviškų dainelių. A. Vokietaitis buvo pirmasis Žagarės mokyklos mokytojas lietuvis.
1919 m. rugpjūčio 25 d. pradėjo eiti pareigas pirmasis progimnazijos direktorius Jonas Petrauskis. Pirmieji progimnazijos mokytojai buvo kunigas Petras Kasčiukas, Ona Kaušaitė, Alina Kuprevičiūtė. 1919 m. rugsėjo 1 d. darbas buvo pradėtas su 105 mokiniais, veikė parengiamoji ir I–IV klasės. Pirmoji Žagarės progimnazijos laida išleista 1920 m.
thumb| 1930 m. Žagarėje, be progimnazijos, dar buvo keturios pradžios mokyklos (dvi lietuvių, latvių ir žydų). Baigęs žydų pradinę mokyklą, jaunimas toliau mokėsi Žagarės progimnazijoje. Mokykla nuo jos įsteigimo iki 1930 m. buvo vadinama Žagarės „Saulės“ skyriaus progimnazija ir veikė kaip privati mokykla. 1930 m.mokykla buvo suvalstybinta ir pavadinta Žagarės valstybine progimnazija. 1933 m. jos pavadinimas buvo pakeistas nauju – Žagarės vidurinė mokykla.
Antrojo pasaulinio karo metais progimnazija plėtėsi, 1942 m. atidaryta penkta klasė, o 1943 m. – šešta. Nuo 1919 iki 1944 m. Žagarės progimnazija išleido 24 laidas, ją baigė 440 moksleivių. Be to, mokykla iki 1944 m. dar išdavė įvairių klasių pažymėjimus 139 mokiniams. 1935 m. tuometinis Žagarės vidurinės mokyklos direktorius J. Kirklys įkūrė spaudos muziejų. Kolekcijoje buvo 8000 eksponatų. 1940 m. muziejaus medžiagų J. Kirklys dovanojo Kauno Valstybinei centrinei bibliotekai.
1944 m. pavasarį progimnazija paminėjo 25 metų darbo jubiliejų. Ta proga periodinėje spaudoje pasirodžiusiuose straipsniuose Žagarės mokykla vadinama Šiaurės Lietuvos kultūros židiniu, iškeliama jos veiklos svarba: „Žagarės vidurinė mokykla, veikdama Latvijos pasienyje, buvo stiprus lietuvių atsparos taškas prieš svetimybes“.
1945 m. progimnazija reorganizuojama į Žagarės gimnaziją ir 1946 m. išleidžia pirmąją abiturientų laidą – 13 abiturientų. 1949/1950 mokslo metais ji vėl vadinama Žagarės vidurine mokykla. 1955 m. prie Žagarės vidurinės mokyklos buvo atidaryta Darbo jaunimo vakarinė vidurinė mokykla, kuri, keisdama mokymosi formas, pavadinimus, veikė iki 1996 m. rugsėjo mėnesio.
1944 m. rudenį mokykla persikėlė į erdvesnes patalpas – Naryškino rūmus. Erdviuose (sakoma, kad juose buvo 100 kambarių) rūmuose mokyklai darėsi ankšta, teko dirbti dviem pamainomis. Todėl 1975 m. mokykla iš Naryškino rūmų persikėlė į tipinį naują pastatą Kęstučio g. 1, kuris šiandien ir vėl ankštas. Iš kitų šiuolaikinių mokyklų Žagarės vidurinė mokykla išsiskiria savo interjeru. Ne vienas svečias, užsukęs į mokyklą, pasidžiaugia meniškais stendų rėmais, sienas paįvairinančiais medžio raižiniais, mokytojų kambaryje pasigroži nutapytu banguojančios jūros vaizdu, pagiria puošnius medžio darbus.
Daržupys (Rokiškis)
Daržupys – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Pandėlio.
130 m. pr. m. e.
'''130 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Papliauškos
Papliauškos – kaimas Elektrėnų savivaldybės pietinėje dalyje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Laičių.
Istorija
1577 m. minima Papleškiškės žemė.
Genčų senosios kapinės
Genčų senosios kapinės, vadinamos Senkapiais, Kapeliais, Markapiais – neveikiančios kapinės centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genčuose (Kretingos seniūnija), 0,78 km į šiaurės vakarus nuo Paupio gatvės tilto per Skroblupį, Tūbausių tvenkinio rytinio pakraščio pusiasalyje. thumb|left|125px|1934 m. pastatyta kapinių koplytėlė
Kapinės
Ovalo plano, pailgos rytų - vakarų kryptimi, 30 m ilgio, 15 m pločio, apjuostos lauko akmenų tvora, kurios išlikę pavieniai stambesni akmenys. Rytinėje dalyje stovi koplytėlė, priekiniu fasadu atsukta į pietus. Laidojimo žymių nesimato.
Teritorijos plotas – 0,05 ha. thumb|left|125px|Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo skulptūra. Nežinomas liaudies meistras. XIX a. pab. thumb|left|125px|Angelo skulptūra. Nežinomas liaudies meistras. XIX a. pab.
Koplytėlė
Stačiakampė stačiasienė, vienkamarė, atvira iš vienos pusės, su dvišlaičiu stogeliu. Sienos tašytų akmenų blokelių mūro, nugariniame ir šoniniame fasaduose aklinos, o priekyje įrengtos vienvėrės lentinės durelės. Frontonas trikampis, aklinas, statmenų lentų. Stogas medinės konstrukcijos, apskardintas. Virš kraigo kyla geležinis kaltinis kryželis.
Istorija
Kapinės buvo įrengtos Akmenos kairiojo kranto aukštumos kyšulyje. Veikė nuo XVI a. iki XVIII a. pabaigos. Laidoti Genčų kaimo gyventojai, daugiausia mirę nuo maro ir kitų užkrečiamų ligų. Dėl to kapines pradėta vadinti Maro kapeliais.
Kapines juosė akmenų pylimas, kuris tarpukariu ir sovietmečiu apardytas akmenis panaudojant statyboms. Nuo seno kapinėse stovėjo keletas monumentalių, kryžmiškų kryžių, o priešais juos – medinė koplytėlė su Švč. Mergelės Marijos ir 2 angelų skulptūromis. Senajai koplytėlei sunykus, Jonas Kontrimas 1934 m. pastatė mūrinę, o abipus jos – porą ąžuolinių kryžių. thumb|right|300px|Kaimo kapinės įrengus [[Tūbausių tvenkinys|Tūbausių tvenkinį. 1989 m.]] 1944 m. palei kapinių šiaurinį pakraštį vokiečių kariai buvo išsikasę apkasus.
1988 m. įrengus Tūbausių tvenkinį, aukštumos kyšulys su kapinėmis tapo sala, o 2010–2011 m. pastačius Tūbausių hidroelektrinę ir sumažėjus vandens lygiui – virto pusiasaliu.
Pasakojama, kad prie kapinių vaidendavosi, vėlyvą vakarą ar naktį nei vienas žmogus nedrįsdavęs pro jas praeiti. Į pietus nuo kapinių ariamoje dirvoje buvo randama žalvarinių papuošalų ir žmonių kaulų.
1985 m. kapinių aplinką tyrinėjo Jonas Stankus (Lietuvos istorijos institutas). Archeologinių radinių ar kultūrinio sluoksnio nerasta.
Saugotinas kultūros paveldo objektas. 1972–1984 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR515).
Raudonupis (Akmena)
Raudonupis – upelis Vakarų Lietuvoje, šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Akmenos intakas.
Andreso Ibanjeso provincija
Andreso Ibanjeso provincija  – viena iš penkiolikos Santa Kruso departamento provincijų, esanti vakarinėje departamento dalyje, Bolivijoje. Tai gyventojų skaičiumi didžiausia provincija departamente. Provincijos sostinė Santa Krus de la Siera kartu yra ir departamento sostinė.
Raudonupis (Akmena)
Etimologija
Teka molinga dirva, todėl dėl raudonos molio spalvos pavadintas Raudonupiu.
Andreso Ibanjeso provincija
Istorija
Andreso Ibanjeso provincija buvo įkurta kartu su Santa Kruso departamentu 1826 sausio 26 d. Provincija įpavadinta Bolivijos politiko Andrés Ibáñez garbei. Iki 1944 gruodžio 6 d. provincija buvo vadinama Cercado.
Raudonupis (Akmena)
Geografija
Ištakos yra Mažųjų Žalimų kaimo pietvakarinėje dalyje. Teka vakarų kryptimi skersai Grūšlaukės miško, jo pietiniu pakraščiu. Į Akmeną įteka Knėžų kaimo pietrytiniame pakraštyje, 59,2 km nuo jos žiočių.
Andreso Ibanjeso provincija
Geografija
Šiaurėje Andreso Ibanjeso provincija ribojasi su Ignasijaus Varneso ir Saros provincijomis, šiaurės vakaruose su Ičilo provincija, pietvakariuose su Floridos provincija, pietryčiuose su Kordiljeros provincija, rytuose su Čikitoso provincija.
Raudonupis (Akmena)
Geografija
Gyvenvietės: Mažieji Žalimai, Knėžai.
Andreso Ibanjeso provincija
Geografija
Provincija įsikūrusi Andų kalnų papėdėse. Didžiausios teritoriją kertančios upės – Grandė (arba Guapay) rytinėje dalyje ir Río Piraí centrinėje provincijos dalyje.
Provincijai būdingas pusiau drėgnas tropinis klimatas. Liepos-rugpjūčio mėnesiais provincijoje būna sausra, kiti mėnesiai pasižymi gausiais krituliais, kurių maksimumas iškrenta sausio mėnesį. Vidutinė metinė temperatūra 23.9 °C.
Demografija
Andreso Ibanjeso provincija gyventojų skaičiumi (1 260 549 gyv.) yra didžiausia departamente. Jos gyventojai sudaro 62,11 % visų departamento gyventojų. 93,45 % provincijos gyventojų gyvena miestuose, iš jų 94,5 % provincijos sostinėje Santa Krus de la Sieroje ir 6,55 % kaimuose.
Didžiausi provincijos miestai :
49,13 % provincijos gyventojų yra vyrai, 50,87 % moterys. 39,85 % gyventojų yra jaunesni negu 16 metų.
Pagal 2001 m. surašymo duomenis 15,54 % provincijos gyventojų save priskiria kečujams, 5,12 % aimarams, 5,30 % čikitanams, 6,14 % kitoms indėnų tautoms, tarp jų gvaraniams, mojeño. 67,90 % gyventojų nepriklauso jokioms indėnų tautoms.
Daugiausiai provincijos gyventojų dirba prekybos sektoriuje (24,82 %) ir gamybos sektoriuje (13,40 %).
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 5 savivaldybes:
Montserado apskritis
Montserado apskritis  – Liberijos apskritis, esanti šalies pietvakarinėje pusėje, Atlanto vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Bensonvilis, tačiau į apskritį patenka ir didžiausias šalies miestas – sostinė Monrovija.
Geografija
Paviršiui būdingos aliuvinės, upių žemupių suklostytos lygumos. Svarbiausios upės – Sent Polas, Mesuradas, Du. Pakrantėje išsikiša svarbus Mesurado kyšulys.
Apskrities tautinė ir religinė sudėtis marga. Vyrauja kpelai ir basai, taip pat lormai, kru ir kt.
Sparta Augustów
Istorija
Klubą 1947 metais įkūrė futbolo mėgėjai, kurie iš pradžių klubą pavadino SPÓJNIA, bet vėliau pervadino į Sparta.
Pirmąsias varžybas klubas sužaidė 1947 m. rudenį prieš Suvalkų miesto ekipą.
2008/2009 metų sezone klubas žaidė III lygoje.
Vėliau iškrito į IV lygą, kurioje žaidė Palenkės vaivadijos divizione.
Pasiekimai
Negali pasigirti dideliais laimėjimais.
1003 m.
1003 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Birželis
Mirtys
Nedatuota
Žaliasis laumžirgis
Žaliasis laumžirgis (Aeshna viridis) – laumžirgių (Aeshnidae) šeimos žirgelių (Odonata) rūšis.
Paplitimas
Rūšis paplitusi vakarų palearktikos borealinėje ir vidutinio klimato juostoje. Rytuose paplitusi iki Altajaus kalnų. Vakarų Europoje reta rūšis, gausesnė Rytų Europoje, Karpatuose, Rusijoje. Tikriausiai paplitusi didesnėje Lietuvos dalyje, tačiau negausiai. Anksčiau buvo rasta Alytaus, Biržų, Vilniaus rajonuose ir Kuršių nerijoje, neseniai aptikta Ignalinos, Kauno, Plungės ir Telšių rajonuose, Pagėgių savivaldybėje. Lietuvoje rūšis saugoma nuo 2003 m. Įrašyta į Berno konvencijos II ir Buveinių direktyvos IV priedus.
Gyvenimo būdas
Jų lervos aptinkamos nerūgščiuose, santykinai švariuose vandens telkiniuose, dažniausiai alijošinių aštrių (Stratiotes aloides) lapų rozetėse. Patelės paprastai deda kiaušinius ant pusiau į vandenį panirusių šio augalo lapų, kartais ir ant šiurpių (Sparganium) ar švendrų (Typha) lapų. Kiaušiniai žiemoja, lervos išsirita pavasarį. Jos plėšrios, minta vandens bestuburiais, žuvų mailiumi, buožgalviais. Subręsta antraisiais arba trečiaisiais vystymosi metais. Suaugėliai išsirita birželio pabaigoje – liepos mėnesį ir skraido iki rudens. Jie paprastai laikosi pelkėse ir pievose netoli nuo veisimosi vietų. Plėšrūs, minta ore medžiodami skraidančius vabzdžius. Pakitus veisimosi buveinei, nukonkuruojami kitų laumžirgių rūšių.
Populiacija
Tinkamose veistis vietose telkiniuose gali būt gana gausios populiacijos. Nevėžio senvagėje, netoli Babtų (Kauno r.), suaugėlių ritimosi metu išnarų tankumas siekė 1 – 4 ind./m². Suaugėliai paprastai aptinkami pavieniui, tačiau tinkamose buveinėse gali būti gausūs: Nemuno deltoje buvo stebima apie 30 vienu metu skraidančių individų.
Ekologija
Grėsmę rūšiai kelia: vandens telkinių tarša, jų eutrofikacija, žuvų įveisimas juose, augalijos šalinimas, valymas ar gilinimas rengiantis poilsiavietes ir kitoks buveinių keitimas. Norint apsaugoti būtina išsaugoti buveines, arti veisimosi vietų nenaudoti cheminių medžiagų, ypač fosforo trąšų ir pesticidų.
Kšemieniuchos kalnas
Pirmojo pasaulinio karo metais ant Kšemieniuchos kalno vyko mūšiai tarp Vokietijos ir Rusijos kariuomenių, apie tai byloja išlikę apkasai. Viršūnėje tarpukariu stovėjo medinis kryžius, gerai matomas apylinkėje. 1950 m. buvo pastatyta koplyčia, pritraukdavosi nemažai lankytojų. 1999 m. ji buvo išardyta ir pastatyta nauja.
131 m. pr. m. e.
'''131 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kiaulėkų piliakalnis
Kiaulėkų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis Šalčininkų rajono savivaldybės teritorijoje, Kiaulėkų kaime, Pabarės seniūnija. Pasiekiamas iš plento Gėlūnuose pasukus į dešinę vakarų kryptimi žvyrkeliu, pirmoje sankryžoje už Šilo miško pasukus į dešinę šiaurėn, toliau – į kairę vakaruosna – iš viso pavažiavus 3 km yra pervažiavus Pabaldės upelį, kairėje pietuose.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Beržūnos dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 26x8 m dydžio. Šlaitai statūs, 4-6 m aukščio.
Piliakalnis apardytas duobių, pietvakarių šlaitas, aikštelės centrinė bei pietvakarių dalys XX a. devintame dešimtmetyje iškastos žvyrui, eroduoja. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę lapuočiais.
Varveklis
thumb|180px|left|Varveklis ant medžio thumb|right|Varvekliai ant krūmo 180px|thumb|left|Varvekliai ant stogo Varveklis – ledinis, pailgas, smailas darinys, susiformuojantis sušąlant lašančiam (varvančiam) ar didesniais kiekiais krentančiam vandeniui. Varveklio galas kai kuriais atvejais dėl vėjo ar vandens tekėjimo greičio gali būti ne smailas, o apvalus.
Kiaulėkų piliakalnis
Piliakalnis
Pietvakarių papėdėje, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė. 350 m į pietvakarius yra Valakavičių piliakalnis.
Varveklis
Susidarymas
Paprastai varvekliai susidaro, kai nuo saulės šviesos ar kito šilumos šaltinio (pvz., iš apšildomo pastato vidaus kylančios šilumos) tirpsta sniegas arba ledas, o ištirpęs vanduo patenka į aplinką, kurios temperatūra žemesnė nei jo šalimo temperatūra. Dėl to vanduo vėl užšąla. Vėliau varvekliu tekantis vanduo užšąla: taip varveklis ilgėja ir smailėja.
Kiaulėkų piliakalnis
Tyrimai
1969 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Šlaitų viršūnėje rastas kultūrinis sluoksnis. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 0,42 ha. Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 14500 m².
Romtelecom Arad
Arado „Romtelecom“ – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Arado.
Varveklis
Varveklių keliamos grėsmės
Priklausomai nuo varveklių susidarymo vietos ir jų dydžio, jie gali kelti grėsmę (žmonių saugumui, sveikatai), padaryti žalos. Dideli varvekliai, kabantys ant statinių gyvenvietėse, gali nulūžti ir krisdami sužeisti praeivius, padaryti žalos aplinkos objektams. Be to, ledo tankis yra santykinai didelis, gali susidaryti dideli bei sunkūs varvekliai, o varvekliai dažnai formuojasi ant statinių atbrailų ir kitokių išsikišimų. Šioms statinių konstrukcijoms dėl varveklių gali tekti atlaikyti didesnį svorį nei numatyta, dėl ko jos gali lūžti. Dėl tos pačios priežasties susidarantys varvekliai gali nulaužti ir medžių šakas.
Varvekliais taip pat vadinamas kristalų sankaupų tipas, žr. straipsnį Mineralai.
Kiaulėkų piliakalnis
Tyrimai
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Mančesterio universitetas
Mančesterio universitetas – universitetas Mančesteryje, Anglijoje.
Universitete studijuoja didžiausias studentų skaičius tarp visų Didžiosios Britanijos universitetų, jei Londono universiteto nelaikyti vientisa struktūra. Universitete dėstoma daugiausiai studijų programų Didžiojoje Britanijoje.
2015 metams universitetas yra užsibrėžęs tikslą patekti tarp 25 geriausių universitetų pasaulyje, kuriose atliekama tiriamoji veikla.
Istorija
Mančesterio universitetas savo dabartinėje formoje buvo įkurtas 2004 metais, susijungus Viktorijos universitetui ir Mančesterio universiteto mokslo ir technologijos institutui (UMIST).
Mančesterio Universite yra besimokę arba dirbę 25 Nobelio premijos laureatai.
Fakultetai ir departamentai
Mančesterio universitetas yra padalintas į keturis fakultetus:
Mayhem
Mayhem yra Norvegijos black metal grupė, įkurta 1984 metais Osle, Norvegijoje. Jie yra laikomi Norvegiško black metalo pionieriais. Mayhem karjera yra ginčytina, labiausiai dėl vokalisto Dead savižudybės, gitaristo Euronymous nužudymo, kurį atliko grupės bosistas Varg Vikernes, smurto kupinų scenos pasirodymų.
Pirmieji metai(1984–1987)
Įkvėpti tokių grupių kaip Bathory, Venom, Slayer ir Celtic Frost, gitaristas (ir tuometinis vokalistas) Øystein Aarseth (Euronymous), bosistas Jørn Stubberud (Necrobutcher) ir būgnininkas Kjetil Manheim įkūrė Mayhem 1984 metais. Grupės pavadinimas yra paimtas iš Venom dainos „Mayhem with Mercy“. Su šia sudėtimi grupė išleido demo Pure Fucking Armageddon. Po išleidimo, Euronymous grojo tik elektrine gitara, nes į grupę buvo priimti nauji nariai Eirik Nordheim (Messiah), po to Sven Erik Kristiansen (Maniac) kaip vokalistai 1986 metais. Su Maniac, Mayhem įrašė pirmąjį grupės albumą, Deathcrush, 1986 ir 1987 metais bei išleido jį su naujai Euronymous įkurta įrašų kompanija Posercorpse Music.
Pirmosios 1000 albumo kopijų buvo greitai išparduotos. 1993 metais albumą perleido naujai pervadinta Euronymous įrašų kompanija Deathlike Silence Productions, kuri buvo įrengta jo įrašų parduotuvėje Helvete. Euronymous planai dėl šios parduotuvės buvo "…kaip juodoji bažnyčia ateityje. Mes galvojome padaryti visišką tamsą viduje, kad žmonės turėtų nešiotis fakelus, norėdami matyti įrašus. "
1988 metais abu Manheim ir Maniac paliko grupę: Manheim išėjo, norėdamas susirasti geriau apmokamą darbą, o Maniac grupę paliko dėl depresijos.
Su Dead(1988–1991)
Po Manheim ir Maniac išėjimo iš grupės, buvo priimti du nauji nariai. Švedų vokalistas Per Yngve Ohlin (Dead) ir vietinis būgnininkas Jan Axel Blomberg (Hellhammer). Pagal Bård Eithun, iš grupės Emperor: "Jis (Dead) nebuvo vyrukas, kurį galėtum gerai pažinoti. Manau net kiti Mayhem nariai nelabai gerai jį pažinojo. Su juo buvo sunku suartėti. Aš su juo susipažinau likus dviem savaitėm iki jo mirties. Buvau susitikęs su juo apie 6-8 kartus. Jis turėjo begalę keistų idėjų. Prisimenu, Aarseth kalbėjo apie jį ir sakė, kad jis neturi visiškai jokio humoro jausmo. Jis turėjo, bet jo humoro jausmas buvo labai neaiškus. Atvirai, aš nemanau, kad jis džiaugėsi gyvenimu šiame pasaulyje."
Su Dead koncertai tapo garsesni. Jis koncertų metu pjaustė save peiliu ir sudaužytu stiklu. Dar grupė scenos priekyje ant pagalių užsmeigdavo kiaulių ir avių galvas.
Vienu metu, 1990 metais, grupės nariai persikėlė į „seną namą miške“, netoli Oslo. Ten jie pradėjo rašyti dainas naujam albumui, De Mysteriis Dom Sathanas. 1991 Balandžio 8 d. Dead nusižudė name, kuris priklausė grupės nariams. Jį rado Euronymous su supjaustytais riešais ir šratinio šautuvo kulka galvoje. Dead paliko nusižudymo laiškelį, kuriame rašoma "Atsiprašau dėl kraujo, viso." ir atsiprašė dėl šūvio viduje namo. Užuot iškvietęs policiją, Euronymous nuėjo į netoliese esančią parduotuvę ir nusipirko pigią kamerą, kad nufotografuotų lavoną. Viena iš tų fotografijų vėliau buvo panaudota live albumo Dawn of the Black Hearts viršeliui.
Ilgainiui pradėjo sklisti gandai, kad Euronymous pasidarė sriubą iš Dead smegenų ir vėrinių iš jo kaukolės. Dar Euronymous sakė, kad jis davė tuos vėrinius jų vertiems žmonėms.
Stian Johannsen (Occultus) apie Dead savižudybę: "Jis (Dead) nematė savęs kaip žmogaus; jis save matė kaip padarą iš kito pasaulio. Jis sakė, kad matė daug vizijų, kuriose kraujas įšąla jo venose, jis miršta. Todėl ir pasirinko tokį vardą (Dead – Numirėlis). Jis žinojo, kad mirs."
De Mysteriis Dom Sathanas (1991–1994)
Po Dead nusižudymo Necrobutcher paliko grupę. 1993 metais Live in Leipzig buvo išleistas Dead garbei.
Vėliau tais metais, De Mysteriis Dom Sathanas įrašinėjimo darbai tęsėsi. Attila Csihar iš grupės Tormentor įrašinėjo vokalą, o Varg Vikernes iš Burzum grojo bosine gitara. Dėl žiniasklaidos ir policijos dėmesio Euronymous buvo priverstas uždaryti savo parduotuvę Helvete. Didžioji dalis albumo buvo įrašyta pirmoje 1993 metų pusėje, Griego Salėje, Bergene. Su albumo išleidimu, Euronymous ir Vikernes norėjo susprogdinti Trondheimo katedrą, kuri yra ant albumo viršelio. Euronymous nužudymas 1993 metų Rugpjūtį baigė šiuos planus.
1993 metų rugpjūčio 8 dieną, bosistas Varg Vikernes nužudė gitaristą Euronymous. Tą naktį, Vikernes ir Snorre Ruch keliavo iš Bergeno į Euronymous apartamentus Osle. Po jų atvykimo iš karto kilo susidūrimas taip Varg ir Euronymous, kuris pasibaigė dvidešimt trijais įpjovimais į Euronymous kūną – du į galvą, penki į kaklą, šešiolika į nugarą. Vikernes teigia, kad Euronymous norėjo jį nukankinti iki mirties ir visą tai nufilmuoti, naudodamas susitikimą kaip pretekstą. Po kelių dienų Vikernes buvo sugautas ir nuteistas 21 metams kalėjimo. Grupėje liko tik Hellhammer.
1994 metų gegužę buvo išleistas De Mysteriis Dom Sathanas ir buvo oficialiai dedikuotas Euronymous. Euronymous tėvai prašė, kad Vikernes bosinės gitaros partijos būtų pakeistos, bet Hellhammer jų nepakeitė.
Su Maniac ir Blasphemer (1995–2004)
thumb|right|Blasphemer (kairėje) ir Maniac (dešinėje) 1995 metais Hellhammer atkūrė grupę su nauju nariu Rune Eriksen (Blasphemer) ir dviem buvusiais nariais – Necrobutcher ir Maniac. Pirmasis įrašas su nauja grupės sudėtimi buvo 1997 metais išleistas EP Wolf’s Lair Abyss. Po jo sekė keletas koncertų Europoje. Vienas iš jų buvo Milane, Italijoje, su kviestine žvaigžde Attila Csihar ir čia buvo įrašytas Mediolanum Capta Est live albumas. 2000 metais buvo išleistas Grand Declaration of War albumas, kuris buvo įtakotas progressive ir avant-garde metal žanrų. 2004 grupė išleido albumą Chimera, kuriame buvo grįžta prie senesnio stiliaus. Tais pačiais 2004 metais iš grupės išmestas Maniac, dėl alkoholizmo. Vietoj jo prie grupės prisijungė Attila Csihar.
Ordo Ad Chao(2004–2008)
thumb|Attila Csihar, gyvai su Mayhem festivalyje [[Hole in the Sky (2007)]] Grupės ketvirtasis pilnas albumas Ordo Ad Chao buvo išleistas 2007 metų balandį. Albumas gavo daug gerų atsiliepimų ir tai yra geriausioje vietoje kadanors buvęs Mayhem albumas, dvyliktoje Norvegijos populiariausiųjų įrašų sąraše.. 2008 pradžioje Ordo Ad Chao laimėjo Spellemannprisen (seniausio ir didžiausio Norvegijos muzikos šou) Geriausio 2007 Metalo Albumo titulą.
2008 m. balandį Blasphemer nusprendė palikti grupę, sakydamas, kad šioje grupėje nebemato savo ateities. Blasphemer taip pat sakė, kad gros Portugalijos grupėje Ava Inferi.
Blasphemer koncertavo su grupe iki turo pabaigos. 2008 m. rugpjūčio mėnesį jis sugrojo paskutinį savo koncertą su Mayhem.
Po Blasphemer išėjimo(2008–dabartis)
Grupė grojo turuose su tokia sudėtimi iki 2009 metų vasaros, kai Prancūzijos muzikantas Silmaeth prisijungė prie grupės kaip antras gitaristas. Ir Morfeus ir Silmaeth iki dabar groja grupėje. 2009 metų lapkritį grupė buvo suimta Nyderlanduose, kur sugriovė viešbučio kambarį.
Dabartiniai
su
Šarkauskas
Šarkauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šarkauskienė (ištekėjusi moteris) ir Šarkauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Tartu apskritis
Tartu apskritis arba Tartuma (Tartumaa) – viena iš 15 Estijos apskričių, esanti šalies rytuose. Šiaurėje ribojasi su Jegevos, vakaruose – su Viljandžio, pietvakariuose – su Valgos, pietuose – su Pelvos apskritimis, rytuose – su Peipaus ežeru. Administracinis centras – Tartu.
Geografija
Didžiąją apskrities dalį užima žemumos. Pietuose kyla į Otepės aukštumą. Šiaurėje yra drumlinų. Rytuose ribojasi su Peipaus ežeru, vakaruose – su Vertsjervu. Tarp šių ežerų tekanti Emajegio upė kerta visą apskritį. Ties upės aukštupiu ir žemupiu yra dideli pelkynai. Trečdalį teritorijos užima miškai. 10 % Tartu apskrities ploto užima saugomos teritorijos.
Ekonomika
Ekonominis apskrities centras – Tartu. Baldų, medienos apdirbimo, lengvoji, statybinių medžiagų pramonė. Žemės ūkis, miškininkystė, žvejyba. Tartu mieste yra universitetas.
Gyventojai
Apskrityje gyvena 11 % Estijos gyventojų. Iš jų 2/3 Tartu mieste. Dauguma apskrities gyventojų – estai, tačiau Peipaus pakrantėje gyvena daug rusų (ir nemažai išlikusių sentikių). Miestai:
Administracinis suskirstymas
Miestų savivaldybės: Kaimų savivaldybės:
Krasnopol
thumb|right|250px|2K25 Krasnopol sviedinys Krasnopol  – 152 ar 155 mm stabilizatorinis lazeriu valdomas pusiau automatinis artilerijos sviedinys, skirtas naikinti tankams, savaeigiams pabūklams ir kitiems svarbiems taikiniams.
Šis sviedinys, kurio rusiškas jo kodas yra 3OF39 (3ОФ39), yra skeveldrinis ardomasis sviedinys su pasyvia nusitaikymo galvute, kuris lazeriniu ieškikliu sugauna atspindėtą lazerio šviesą ir nusitaiko į ja apšviestą tašką. Taikinys turi būti apšviečiamas lazeriniu taikinio rodikliu 1D15 ar 1D20 ar 1D22 ( ar 1Д22) ar jų analogais.
Charakteristikos:
Nuorodos
Iliustracijos
2009 m. Japonijos Grand Prix
2009 m. Japonijos Grand Prix – 15-osios 2009 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Po metų pertraukos Japonijos GP vyko Suzukos trasoje spalio 2-4 dienomis. Nugalėtoju tapo iš pirmos vietos startavęs vokietis Sebastian Vettel iš Red Bull.
Pernai šios lenktynės vyko Fudži trasoje, jas laimėjo Fernando Alonso iš Renault komandos. 2006 m. jis nugalėjo ir tų metų Suzukos trasoje surengtose lenktynėse.
Penktadienio treniruotės
thumb|left|200px|Penktadienio treniruotėse [[Timo Glock pakeitė Kamui Kobayashi.]] Šlapiu oru vykusiose pirmose penktadienio treniruotėse greičiausias buvo suomis Heikki Kovalainenas (1:40.356 min.). Antras liko vietinis herojus japonas Kazuki Nakajima (1:40.648), trečias - Adrianas Sutilas su Force India (1:40.806). Treniruotėse nedalyvavo persišaldęs vokietis Timo Glock - jį penktadienį pakeitė Toyota trečiasis lenktynininkas japonas Kamui Kobayashi.
Antrose penktadienio treniruotėse lyjant lietui lenktynininkai į trasą išvažiavo likus vos 10 minučių iki treniruočių pabaigos. Greičiausią ratą spėjo įveikti A. Sutilas (1:47.261). Antras liko Sebastian Vettel (1:47.923), trečias - Vitantonio Liuzzi (1:47.931).
Šeštadienio treniruotės
Šeštadienio treniruotėse, kurios priešingai nei penktadienio vyko sausu oru, greičiausias buvo italas Jarno Trulli su Toyota (1:31.709). Jis paskutinėmis sekundėmis aplenkė antru likusį šveicarą Sebastieną Buemi (1:31.771). Trečias liko Nico Rosberg (1:32.343).
Kvalifikacija
Lenktynininkai, naudojantys KERS, pažymėti „‡“ simboliu
Lenktynės
Lenktynininkai, naudojantys KERS, pažymėti „‡“ simboliu
1004 m.
1004 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gilberto Silva
Gilberto Aparecido da Silva (g. 1976 m. spalio 7 d.) – futbolininkas, Brazilijos rinktinės ir Gremio klubo saugas.
1004 m.
Įvykiai
Gegužė
Gilberto Silva
2011 m. gegužės 23 d. pasirašė 1,5 m. metų sutartį su Brazilijos Gremio klubu.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2001 m. lapkričio 7 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
1004 m.
Įvykiai
Sausis
Čangdė
Čangdė  – miestas pietrytinėje Kinijos dalyje, Hunano provincijoje, šalia Duntinhu ežero, Juandziango upės pakrantėje. Turi prefektūros statusą. Laivų, staklių, elektros įrengimų gamyba, chemijos, tekstilės, popieriaus pramonė.
Istorija
Vietovė gyvenama nuo akmens amžiaus laikų. II a. pr. m. e. buvo žinoma Linjuano pavadinimu, valdant Tangų dinastijai – Ulingu, o dabartiniu pavadinimu Čangdė minima nuo 1164 m. Čingų dinastijos laikais Čangdė buvo svarbus prekybos maisto produktais centras.
FK Liepājas Metalurgs
Liepojos „Metalurgs“ – buvęs Latvijos futbolo klubas, Liepojos „Metalurgs“ futbolo ir ledo ritulio klubo dalis.
Istorija
1997 m. buvo suburta Metalurgs futbolo ekipa. Ją rėmė metalurgijos gamykla, išlaikė ne tik futbolo, bet ir ledo rutulio komandą.
2013 m. sezonas buvo paskutinis klubo istorijoje, nes atsisakius metalurgijos gamyklai remti sportą, klubas paskelbė apie bankrotą. 2014 m. buvo įkurtas naujas klubas – FK Liepāja.
Antanas Mačianskas
Antanas Mačianskas (1933 m. rugsėjo 10 d. Budraičiai, Raseinių apskritis – 2007 m. balandžio 9 d. Vilnius) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Brolis Feliksas Mačianskas.
1953 m. baigė Betygalos vidurinę mokyklą. 1954–1957 m. redagavo Lietuvos žemės ūkio akademijos laikraštį. 1957–1963 m. dienraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas Kaune, kaimo jaunimo skyriaus vedėjas. 1958 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1963–1990 m. žurnalo „Žemės ūkis“ vyriausiasis redaktorius. 1972–1984 m. dėstė Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedroje. 1991–1998 m. žurnalo „Aljansas“ vyriausiasis redaktorius.
Levinas Benigsenas
Levinas Augustas Gotlybas Benigsenas (,, 1745 m. vasario 21 d. Braunšveigas – 1826 m. spalio 15 d. Bantelnas, Žemutinė Saksonija) – Rusijos imperijos karinis veikėjas, kavalerijos generolas.
Biografija
Baronas, kilęs iš Hanoverio didikų, Levino Fridricho Beningseno sūnus, nuo 1814 m. grafas. Nuo 1773 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, kariavo prieš turkus. 1787 m. paskirtas Iziumo husarų pulko vadu. 1792 m. dalyvavo Rusijos karinių junginių, kurie rėmė Targovicos konfederatus, kautynėse su Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomene prie Myriaus ir Nesvyžiaus. Per 1794 m. sukilimą vieno iš rusų junginių, kurie Salų kautynėse atstūmė J. Jasinskio rinktinę, vėliau, plaukte persikėlę per Nemuną ties Alytumi ir sumušę tokio netiketumo nelaukusius lietuvius, užėmė Vilnių ir Kauną, vadų. 1794 m. generolas majoras.
1796 m. kartu su armija, kuriai vadovavo Valerijanas Zubovas, dalyvavo kare su Persija, pasižymėjo paimant Derbento tvirtovę. 1798 m. generolas leitenantas, bet 1798 m. rugpjūčio 30 d., patekęs į naujojo caro Pavelo I nemalonę, išėjo į atsargą.
1801 m. kovo 23 d. rūmų perversmo, kuriame buvo nužudytas imperatorius Pavelas I, dalyvis, o kaip rašė atsiminimuose Platonas Zubovas, perversmo iniciatorius. Po perversmo vėl priimtas į tarnybą ir išsiųstas į garbingą tremtį. 1801 m. liepos mėn. – 1806 m. spalio mėn. Vilniaus generalgubernatorius. Pasižymėjo, kad apribojo vietos bajorų teises. 1802 m. kavalerijos generolas. Per 1806–1807 m. Rusijos ir Prūsijos karą su Prancūzija korpuso vadas, vėliau kariuomenės vyr. vadas. Vadovavo bendrai Rusijos ir Prūsijos kariuomenei, kovojusiai Ylavos mūšyje su Napoleono vadovauta Prancūzijos kariuomene. 1812 m. rugpjūčio – lapkričio mėn. kariuomenės generalinio štabo viršininkas (dėl intrigų prieš M. Kutuzovą atleistas). Tačiau apdovanotas brilijantiniais ženklais prie Šv. Andrejaus ordino ir 100 tūkst. rublių. 1813 m. rezervinės armijos, suformuotos Lenkijoje, vadas. 1813 m. spalio 1 d. jo vadovaujama Lenkų armija prie Drezdeno sumušė prancūzų maršalo Sen-Siro korpusą ir dalyvavo Leipcigo mūšyje. Už tai apdovanotas grafo titulu ir dvarais Rusijoje. Po Paryžiaus taikos apdovanotas 1-ojo laipsnio Šv. Georgijaus ordinu ir paskirtas 2-osios armijos vadu. 1818 m. atleistas iš tarnybos grįžo į Hanoverį.
Algirdas Malakauskas
Algirdas Malakauskas (g. 1956 m. rugsėjo 4 d. Avižiuose, Zarasų rajonas) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas, redaktorius.
Biografija
Baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1979 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas. 1990-1993 m. Šiaulių pedagoginio instituto savaitraščio „Pedagogas“ redaktorius, stilistas. Nuo 1994 m. eina ir Šiaulių universiteto kalbos tvarkytojo pareigas.
Dainius Sverdiolas
Biografija
1980–1983 m. D. Sverdiolas buvo muzikos ir dainavimo mokytojas Rykantų (Trakų r.) aštuonmetėje mokykloje.
Nuo 1983 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) koncertmeisteris ir choro dirigavimo dėstytojas. 1984–1986 m. buvo moksleivių choro studijos vadovas. Paruošė valstybinių egzaminų programas, surengė keletą viešų koncertų, dalyvavo 1985 m. respublikinėje dainų šventėje ir konkurse.
1985–1986 m. D. Sverdiolas Vilniaus Arkikatedroje Bazilikoje surengė O. Messiaeno vargonų muzikos koncertų ciklą. Kaip solistas koncertavo su simfoniniais ir kameriniais orkestrais bei įvairiais ansambliais, akompanavo solistams ir chorams. Vargonininko koncertų programose vyrauja romantinė ir šiuolaikinė muzika. Jis yra daugelio lietuvių kompozitorių naujų kūrinių vargonams pirmasis atlikėjas. Kurį laiką dėstė vargonininkų kursuose Lietuvos muzikos akademijoje ir Vilniaus konservatorijoje. Kaip vargonininkas solistas dalyvavo daugelyje festivalių ir koncertų Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje, Rusijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Čekoslovakijoje, Bulgarijoje, Anglijoje, Nyderlanduose, Ispanijoje, Italijoje, Kanadoje, Prancūzijoje, Danijoje. Vargonų muzikos įrašų padarė Lietuvos ir užsienio radijas.
1997 m. D. Sverdiolas Vilniuje įkūrė vargonų statybos firmą „Organum" ir jai vadovauja. Stato ir remontuoja vargonus Lietuvoje ir svetur. Pastatė daugiau kaip 20 vargonų bažnyčiose ir muzikos mokymo įstaigose.
Žmona Dalia Tarailaitė-Sverdiolienė yra muzikologė.
Fort
Fort, Tyrimų ir gamybos centras Fort  – valstybinė kompanija Vinycioje (Ukraina), konstruojanti ir gaminanti šaulių ginklus bei specialią įrangą Ukrainos Vidaus reikalų ministerijos, saugumo tarnybų ir Valstybės sienos tarnybos reikmėms.
Kompanija įkurta 1991 m. 1998 m. pradėta serijinė gamyba, pirmieji serijiniai gaminiai – pistoletai Fort-12 ir Fort-14TP, skirti Ukrainos VRM.
Dabar kompanija aprūpina pistoletais Ukrainos VRM ir Ukrainos ginkluotąsias pajėgas.
Kompanija turi sukonstravusi virš tuzino pistoletų modelių. Kai kurie modeliai (Fort-12-00, Fort-12-02, Fort-14-00, Fort-500 ir Fort-500A) demonstruoti tarptautinėse ginklų parodose IDEX-1999, IDEX-2001 ir IDEF-2001.
Spauda pranešė, kad 2000 m. spalį buvo pasirašyta sutartis patiekti partiją Fort pistoletų Uzbekistanui.
Daržupys
Daržupys – upelis Aukštaitijoje, Rokiškio rajone; Apaščios kairysis intakas. Prasideda gojelyje prie Daržupio viensėdžio. Teka į šiaurės vakarus, visa vaga ištiesinta. Įteka į Apaščią 80,7 km nuo jos žiočių, ties Juokiškiu, 1 km į vakarus nuo Pandėlio.
Prie Daržupio yra Gineišiai, Pandėlio apylinkės.
Upėvardis kilęs nuo žodžio daržas („sklypas daržovėms“, „upės dalis tarp perkolo ir užtvaros“).
Fakelas (savaitraštis)
Fakelas – Mažeikių naftos perdirbimo gamyklos savaitraštis, leidžiamas nuo 1984 m. rugpjūčio 10 d.
Istorija
Pirmojo numerio spausdinimą sustabdė cenzūra, skaitytoją pasiekė tik antrasis numeris. Nuo 1995 m. akcinės bendrovės „Mažeikių nafta“, nuo 2009 m. AB „ORLEN Lietuva“ savaitraštis. Iki 1991 m. ėjo lietuvių ir rusų kalba. Tiražas 1984 m. – 2000 egz., 1997 m. – 1000 egz.
132 m. pr. m. e.
'''132 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Victoria CFR Cluj
Klužo „Victoria“ – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Klužo.
1005 m.
1005 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Gimtadieniai
Nedatuota
Lenkimų senosios kapinės
Lenkimų senosios kapinės, Pušų kapai, Maro kapeliai, Kapeliai (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės vakariniame Skuodo rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, 1,9 km į rytus nuo Šventosios upės ir Latvijos sienos, Lenkimų miestelio (Lenkimų seniūnija) pietvakariniame pakraštyje, kelio Skuodas–Kretinga (S. Daukanto gatvės) dešinėje pusėje.
Kapinės
left|thumb|300px|Kapinių vaizdas iš rytų pusės, nuo kelio Skuodas-Kretinga (S. Daukanto g.) Įrengtos šiaurės – pietų kryptimi pailgoje kalvelėje, apjuostos statinių tvoros, kurios rytinėje pusėje įrengti varteliai. Kapinių pakraščiuose auga kelios pušys, o centrinėje dalyje – vietinės reikšmės gamtos paminklu laikoma Kapų pušis. Į pietus nuo jos stovi monumentalus kryžius ir pora koplytėlių. Pietinėje dalyje išliko pora betoninių antkapių, ženklinančių buvusius kapus.
Priešais kapines pakelėje pastatytas stogastulpio tipo anotacinis ženklas su įrašu „PUŠŲ KAPAI“.
Teritorijos plotas – 0,06 ha.
Kapų pušis
Pušis sena, vienkamienė, apie 18 m aukščio. Kamieno apimtis – 333 cm. Jame matosi užaugusios drevės žymė, kuri leidžia manyti, kad drevinės bitininkystės laikais drevėje buvo auginamos bitės ir iš jos kopinėjamas medus.
Pušis įrašyta į vietinės reikšmės gamtos paminklų sąrašą, aptverta statinių tvorele.
Monumentalus kryžius
Medinis, kryžmiškas, dažytas rudos spalvos aliejiniais dažais, priekiu atsuktas į rytus. Stiebas ir skersinis stačiakampio nukirstais kampais skerspjūvio. Kryžiaus liemuo platėja į apačią, o viršūnė ir pečiai užsibaigia dvigubos piramidės nukirstomis viršūnėmis pavidalo galais. Prie kryžmos pritvirtinta lieto metalo nukryžiuoto Kristaus skulptūrą, virš kurios puslankiu išlenktas skardos stogelis, puoštas trikampių motyvo karpytu ornamentu.
Koplytėlės
Stovi į šiaurę ir šiaurės vakarus nuo kryžiaus, pastatytos ant palaidų stambių lauko akmenų pamatų, atsuktos priekiniais fasadais link gatvės. Jos medinės, stačiakampės stačiasienės, vienkamarės, dažytos geltonos, baltos ir žydros spalvos aliejiniais dažais. Pirmoji koplytėlė atvira iš vienos, o antroji – iš trijų pusių, durelės ir langai įstiklinti. Abiejų koplytėlių stogai trišlaičiai, apskardinti, o frontonai paremti ant kolonėlių. Pirmosios koplytėlės priekinį fasadą puošia gausūs pridėtiniai kiauraraščiai augalinio motyvo ornamentai su stilizuotu kryželiu virš kraigo.
Istorija
Kapinėse nuo neatmenamų laikų auga pušys, dėl kurių vieta dažniausiai vadinama Pušų kapais.
TV7
TV7 – regioninis televizijos kanalas, transliuojantis programą Jonavos, Ukmergės, Kaišiadorių, Kėdainių, Širvintų, Kauno miestų bei rajonų gyventojams.
TV7 transliuoja savo rengiamą programą, taip pat anksčiau retransliuodavo muzikinio kanalo Ukrainos OTV, Rusijos REN TV ir Init TV programas. Dabar TV7 kanalu transliuojama Init TV programa.
Transliuotojas – UAB „TV7“. Direktorė – Loreta Misionienė.
Istorija
Kanalas buvo įkurtas kaip „Jonavos televizija“ 2001 m. 2006 m. televizija pervadinta į TV7.
Polka
thumb|200px|Prahos gatvėse atliekama polka
Polka - Vidurio Europos tautų (lenkų, čekų, slovėnų, slovakų, lietuvių, Amerikos (Jungtinių Amerikos Valstijų, Meksikos ir kt.) liaudies šokis ir muzikos žanras. Sukurtas XIX a. ir per laiką tapęs toks populiarus, kad buvo šokamas per visas šventes.
Legenda
Pasak legendų, polkos šokio ištakos siekia 1830 m. vieną Čekijos kaimą. Teigiama, kad kaime prie Ičino miesto vietinė mergina ėmė šokti niekam neatpažįstamą šokį. Pavadinimas kilęs nuo žodžio pulka (pusė), nes šokyje dažnai naudojamas pusžingsnis. Kai kurie teoretikai mano, kad čekai šį šokį pavadino taip, lenkų garbei, pažymėdami 1830 metų sukilimą prieš rusus. Pats šokis išpopuliarėjo ne dėl politinių motyvų, o dėl linksmo ir įsimenamo ritmo. Pačioje Rusijoje manoma, kad pirmoji atsiradimo versija yra žymiai svaresnė, kadangi polka tarptautiniu mastu išpopuliarėjo būtent Rusijos aukštuomenėje, ir sunku tikėtis, kad rusų aukštuomenė tuo metu būtų reiškusi tam tikrą solidarumą ar pagarbą lenkų sukilimui. Yra ir romantiškų polkos atsiradimo istorijų. Viena jų tokia: 1835 metais kaimo vietovėje grupė muzikantų atsitiktinai stebėjo buvusią netoliesę mergaitę Aną Čadimovą, dainuojančią smagią melodiją ir šokančią anksčiau nematyta maniera. Judesiai ir melodija atkreipė stebėtojų dėmesį. Vienas jų buvo čekų pedagogas Nerūda, kuris ir užrašė melodiją ir judesius, nusprendęs šokį populiarinti ir perkelti į salonus. Taip ir gimė naujasis šokis, kuris mėgstamas ne tik Čekijoje, Lenkijoje, bet ir Lietuvoje.
1837 metais viename Paryžiaus žurnale buvo išspausdinta polkos muzika, kurią parašė Featišekas Chilmaras, o 1840 metais čekų šokių mokytojo Raabas Paryžiaus teatre parodė polką publikai, pavadindamas ją treblante. Šokio ritmas ir judesiai sužavėjo publiką, ir polka greitai paplito Paryžiuje, o vėliau Anglijoje.
Polka Lietuvoje
Šių šokių paviršutiniški aprašymai buvo išspausdinti tuometinėje periodikoje, kur buvo rašoma, kad „…polkos dabar kasdien šokamos…“. Polka į Lietuvos kaimą atėjo XIX a. viduryje. Galima manyti, kad jos kelias ėjo per Lenkiją, nes pirmiausia ji pasirodė Dzūkijoje. Iš čia šis šokis plito toliau. Vėliau polka pasirodė Kapsuose ir Zanavykuose, o dar vėliau Rytų Aukštaitijoje. Žemaičiai polką pradėjo šokti dar vėliau - XIX a. paskutiniame ketvirtyje. Praėjo daugiau kaip 30 metų, kol polka paplito visoje Lietuvoje.
XIX a. pab. - XX a. pr. polka tapo vienu populiariausių šokių lietuvių liaudies pasilinksminimuose. Ji prilygo „Suktiniui“, „Klumpakojui“, „Noriu miego“, „Aguonėlė“, „Žilvičiui“. Neretais atvejais polka tapdavo netgi apeiginiu šokiu, pakeitusiu ankstesnius apeiginius šokius.
Per vestuves pagal vienos ar kitos vietovės papročius šokius turėdavo pradėti jaunieji arba jų tėvai. Kai kada tam tikru vestuvių metu tekdavo pašokti piršliui, svočiai arba pabroliui. Panašiomis progomis ir buvo šokama kokia nors polka.
Pirmojo pasaulinio karo metais įvairiose Lietuvos vietovėse buvo šokama daug skirtingų polkų.
Polkų pavadinimai, nusakantys polkų pobūdį: bėgtinė, žingsninė, retoji, tankioji, tūptinė, pasiutpolkė, valspolkė. Manoma, kad polka, kaip ir daugelis nelietuviškos kilmės šokių, Lietuvą pasiekė per dvarus. Kaip ji tuo laiku buvo šokama, platesnių žinių nėra.
Plačiausiai buvo paplitusi paprastoji polka, nors jos atlikimo būdai buvo ne visur vienodi.
133 m. pr. m. e.
'''133 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Čangdži
Čangdži  – miestas rytinėje Kinijos dalyje, Šansi provincijoje, Džanšujo (Haihės baseinas) aukštupio pakrantėje. Turi prefektūros statusą. Akmens anglių, metalurgijos, mašinų gamybos, karinė pramonė; amatai. Veikia medicinos kolegija.