cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prancūzijos futbolo varžybos 2019–2020 m.
Finalas
Finalo rungtynės buvo planuojamos balandžio 25 d., tačiau prasidėjusi COVID-19 pandemija privertė organizatorius atidėti varžybas neribotam laikotarpiui. Rungtynės galiausiai įvyko liepos 24 d.
2019–2020 m. Prancūzijos futbolo lygos taurė
Prancūzijos futbolo lygos taurė (Coupe de la Ligue) – kasmetinės Prancūzijos futbolo klubų varžybos. Šių metų futbolo lygos taurės varžybos buvo paskutinės, dėl per didelio rungtynių krūvio klubams, varžybos bus nutraukiamos.
Livondė
Livondė  – miestas pietų Malavyje, Pietų regione, Mačingos rajone, prie Širės upės. Praeina Lilongvės–Zombos kelias, atšaka į Mangočį, taip pat eina geležinkelio linija į Mozambiką. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kukurūzai, ryžiai, vaisiai, batatai, pupelės). Veikia bankas, ligoninė. Netoliese prasideda Livondės nacionalinis parkas.
Reda Griškaitė
Reda Griškaitė (g. 1961 m. birželio 14 d. Marijampolė) – Lietuvos istorikė, humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
1979 m. baigė Marijampolės Jono Jablonskio vidurinę mokyklą (dabar – Marijampolės Rygiškių Jono gimnazija). 1979–1984 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete. 1984–1987 m. dirbo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, o 1987–1989 m. – Vilniaus universiteto Mokslo muziejuje. 1989 m. tapo Lietuvos istorijos instituto Mokslo ir technikos istorijos (vėliau – Kultūros istorijos, dabar – XIX amžiaus istorijos) mokslo darbuotoja, o 1996 m. Vytauto Didžiojo universitete apgynė daktaro disertaciją tema „Pastangos publikuoti Lietuvos istorijos šaltinius XIX amžiaus viduryje“.
Vyras – politologas, socialinių mokslų daktaras, profesorius Gediminas Vitkus, dukros – Evelina Agota ir Joana.
Moksliniai interesai
Nuo 1984 m., kuomet apgynė diplominį darbą „Vilniaus universiteto tarybos veikla 1803–1832 metais“, svarbiausiu R. Griškaitės tyrimų objektu tapo XIX a. Lietuvos visuomenės, kultūros, mokslo ir švietimo problematika. Ypač svarbią vietą mokslininkės tyrimuose užima ir Lietuvos romantinė istoriografija, intelektinės Lietuvos bajorijos (dvarininkijos) veiklos tyrimai. Didelį dėmesį R. Griškaitė skiria iškilių, o dažnai ir itin kontroversiškų XIX amžiaus asmenybių, tokių kaip Teodoras Narbutas, Simonas Daukantas, Adomas Mickevičius, Jonas Čečiotas, Stanislovas Moravskis, Dominykas Cezarijus Chodzka, Mikalojus Malinovskis, Mykolas Balinskis, Eustachijus Tiškevičius, Konstantinas Tiškevičius, Vasilijus von Rotkirchas, Carlas von Schmithas, Ignacijus Domeika, Mikalojus Akelaitis, Ivanas Loboika, Rapolas Slizenis, Emilija Beniovskytė-Vrublevskienė, Aleksandra Volfgangaitė istorinio portreto rekonstrukcijai. Pastaruoju metu didelę vietą šios tyrėjos mokslinėje veikloje užėmė Lietuvos albumistikos tyrimai.
Per šį laikotarpį istorikė išspausdino 4 mokslines studijas, kelias dešimtis mokslinių straipsnių, spaudai parengė daugiau nei dešimt šaltinių publikacijų. Nuo 1992 m. R. Griškaitė kuruoja daugiatomės Teodoro Narbuto „Lietuvių tautos istorijos“ leidimą (šiuo metu išspausdinti penki šio veikalo tomai, spaudai įteiktas ir šeštasis). Taip pat istorikė paskelbė penkis istorinės ir memuarinės tematikos knygų vertimus iš lenkų kalbos, mokslo recenzijų, daug mokslo populiarinimo rašinių.
R. Griškaitė yra ir kelių parodų autorė. 2002 m. ji buvo viena iš tarptautinės parodos „Ignacijus Domeika (1802–1889) – dviejų pasaulių pilietis“ UNESCO būstinėje Paryžiuje organizatorių. 2004 m. mokslininkė padėjo surengti parodą „Lietuviško žodžio kelias istorijos kryžkelėse“, skirtą lietuviškosios spaudos lotyniškais rašmenimis atgavimo 100-mečiui paminėti, kuri taip pat buvo atidaryta UNESCO būstinėje Paryžiuje.
Veikla
R. Griškaitė dirbo ir dirba Lietuvos ir užsienio (Baltarusijos, Didžiosios Britanijos, Lenkijos, Prancūzijos, Rusijos) archyvuose bei bibliotekose. 2013 ir 2016 m. atliko mokslinę stažuotę Lenkijos mokslų akademijos Istorijos instituto XIX–XX a. visuomenės kaitos tyrimų grupėje. Mokslininkė bendradarbiauja su Mokslo, Minties, Rašytojų sąjungos, Žaros, Eugrimo, Tyto alba, Vilniaus dailės akademijos, Lietuvos istorijos instituto leidyklomis.
Nuo 2006 m. R. Griškaitė yra žurnalo „Metai“, nuo 2007 m. – žurnalo „Archivum Lithuanicum“, nuo 2012 m. – žurnalo „Historiae Lituaniae fontes minores“ ir nuo 2013 m. – žurnalo „Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių biblioteka“ redaktorių kolegijos narė. 2014–2016 m. – Lietuvos kultūros tarybos ekspertė. R. Griškaitė yra Tarptautinės mokslinės duomenų bazės „Lituanistika“ bei Lietuvos mokslo tarybos ekspertė. 2011 m. gruodžio 1 d. patvirtinta UNESCO Lietuvos nacionalinio komiteto „Pasaulio atmintis“ nare.
Nuo 2002 m. mokslininkė kartu su Birštono viešąja biblioteka organizuoja kasmetinius mediko ir rašytojo Stanislovo Moravskio skaitymus buvusiame Ustronės dvare (dabar Jundeliškės, Birštono savivaldybė).
Įvertinimas
1999 m. už studiją Adomas Mickevičius – Teodoras Narbutas: trys sąlyčio taškai R. Griškaitei buvo paskirta Paryžiaus lenkų–lietuvių draugijos premija.
2020 m. gruodžio 4 d. už Griškaitės vykdomus mokslinius XIX a. tyrimus Lietuvos kitakalbės moterų literatūros istorijos ir Lietuvos dvarų istorijos temomis bei jų tarpdalykiškumą, tarptautiškumą, inovatyvumą, sklaidą visuomenėje ir aktyvią veiklą Lietuvos literatūros ir rašto kultūros tyrimų srityje, mokslininkei buvo paskirta Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos teikiama Martyno Mažvydo premija.
Jungtinių Valstijų nepriklausomybės diena
thumb|250px|Fejerverkai Nepriklausomybės dienos proga leidžiami visoje šalyje
Jungtinių Amerikos Valstijų Nepriklausomybės diena, dar gerai žinoma pavadinimu „Liepos ketvirtoji“ – federalinė JAV šventė, kuria pažymimas 1776 m. liepos 4 d. Nepriklausomybės deklaracijos priėmimas. JAV nepriklausomybės diena neįsivaizduojama be fejerverkų. Šią dieną rengiami paradai, karnavalai, mugės, koncertai. Šeimos eina į iškylas arba ant grotelių kepa mėsą. Šią dieną vyksta beisbolo varžybos. Politikai sako kalbas, dalyvauja įvairiose ceremonijose. Vyksta įvairūs kiti vieši arba privatūs renginiai, kurių metu žmonės švenčia JAV istoriją ir tradicijas. Nepriklausomybės diena Jungtinėse Valstijose yra valstybinė šventė.
Papročiai
thumb|200px|left|Patriotinis anonsas, parodytas teatruose 1940 m. liepos 4 d. Nepriklausomybės diena yra valstybinė JAV šventė, kuri pasižymi patriotiškumo demonstravimu. Kaip ir kitos JAV vasaros šventės, nepriklausomybės diena švenčiama po atviru dangumi. Šią dieną visos federalinės institucijos (tokios kaip paštas ir federaliniai teismai) visą dieną nedirba (išskyrus skubios pagalbos tarnybas). Daugelis politikų šią dieną pasirodo viešuose renginiuose, kuriuose yra išaukštinamas tautos palikimas, įstatymai, istorija, visuomenė ir žmonės. Šventės papuošimai iš esmės yra JAV vėliavos spalvų – raudonos, baltos ir mėlynos. Paradai dažnai vyksta ryte, fejerverkai leidžiami vakare tokiose vietose, kaip parkai, atrakcionų aikštėse ar miestų aikštėse.
Fejerverkų leidimo metu, yra dainuojamos įvairios dainos: JAV himnas, „Telaimina Dievas Ameriką”, „Gražioji Amerika”, „Ši žemė yra tavo žemė”, „Žvaigždės ir juostos amžiams” ir kitos. Daugelio dainų žodžiuose atsispindi JAV nepriklausomybės karo ir 1812 metų karo vaizdai. Daugelyje valstijų rengiami fejerverkų šou. Daugelis fejerverkų yra parduodami asmeniniam naudojimui. Susirūpinimas dėl saugumo paskatino keliose valstijose uždrausti fejerverkus arba apriboti fejerverkų dydį ir jų rūšis. Tačiau fejerverkų įmanoma atsivežti iš valstijų, kur jų naudojimas nėra apribotas.
Patrankų saliutai, vadinami „saliutais Sąjungos garbei”, kiekvienoje valstijoje yra išaunami liepos 4-osios dienos vidurdienį.
Viktoras Pranckietis
Viktoras Pranckietis (g. 1958 m. liepos 26 d. Ruteliuose, Kelmės rajone) – Lietuvos agronomas, profesorius, Kauno rajono politikas.
Biografija
1976–1977 m. dirbo Tytuvėnų sodininkystės tarybinio ūkio sodo agronomu. 1982–1984 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos jaunesnysis mokslo darbuotojas. 1984–1986 m. tarnavo armijoje.
1986–1991 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos asistentas, 1988–1991 m. Agronomijos fakulteto prodekanas, 1991–1998 m. – vyr. asistentas. 1998–2016 m. – docentas, 2016 m. – profesorius.
2006–2008 m. – Sodininkystės ir daržininkystės katedros vedėjas, 2008–2016 m. – Agronomijos fakulteto dekanas.
2015–2016 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, 2016–2020 m. Seimo pirmininkas.
Stažavosi JAV, Švedijos, Lenkijos, Vokietijos, Olandijos universitetuose, mokslo ir gamybinėse įstaigose, mokslo knygų, vadovėlių, straipsnių autorius, yra išvedęs augalų veislių.
Nuo 1999 m. ūkininkauja, pagrindinė veikla – sodininkystė.
2014–2019 m. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos tarybos ir valdybos narys, pirmininko pavaduotojas. 2020 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narys.
2019 m. spalio mėn. LVŽS du kartus inicijavo balsavimą dėl nepasitikėjimo V. Pranckiečiu ir jo atstatydinimo iš Seimo Pirmininko pareigų, tačiau abiejų balsavimų metų neužteko balsų V. Pranckiečio atleidimui.
Vedęs, žmona – Irena, vaikai – Vaidotas, Viktorija, Monika.
Moka anglų, rusų, vokiečių, lenkų kalbas. Pomėgiai: gamta, istorija, sportas.
Sosva (gyvenvietė)
Sosva  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Sverdlovsko srities centrinėje dalyje, Serovo rajone. Įsikūrusi Sosvos upės kairiajame krante, 87 km į pietryčius nuo Serovo. 9,6 tūkst. gyventojų (2007 m.).
Transportas
Eina Serovo-Gario kelias, yra Serovo-Čeliabinsko geležinkelio atšaka. Statomas tiltas per Sosvą būsimam plentui Jekaterinburgas-Chanty Mansijskas.
Ekonomika
Medienos kirtimo ir apdirbimo pramonė. Yra nuteistųjų kolonija, kurios kaliniai dirba miško ruošos pramonėje.
Istorija
Sosvos gyvenvietė įkurta 1938 m.
Dedza
Dedza  – miestas Malavyje, Centriniame regione, į pietryčius nuo Lilongvės, prie Mozambiko sienos. Rajono centras. Dedza įsikūrusi 1590 m aukštyje ir yra aukščiausias miestas šalyje. Praeina Lilongvės–Zombos kelias. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Keramikos pramonė ir amatai. Vystomas turizmas. Yra turgus, bankas, ligoninė, kelios kavinės, katalikų katedra. Netoli miesto stūkso Dedzos kalnas (2198 m), yra Čongonio uolų tapybos vietovė.
Geografų Draugijos ledynas
Geografų Draugijos ledynas – ledynas Pamyro kalnų vakaruose, Tadžikistane, Garmo viršukalnės šlaituose. Ledynas dendritinio pobūdžio. Ilgis 24 km. Plotas 64,4 km².
Prasideda susidūrus dviem ledo upėms 5000—6590 m aukštyje. Firno sritis yra 4200 m aukštyje, o ledo liežuvis leidžiasi iki 2580 m. Ledyno tirpsmo vandenys maitina Vandžo aukštupį.
Pelėkių akmuo
Pelėkių akmuo su dubenėliais, vadinamas Velnio akmeniu (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 5242; senas vertybės kodas - A436P, senas kultūros paminklo Nr. AR524) – mitologinis akmuo Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakariniame pakraštyje, 1,1 km į šiaurės rytus nuo Laukžemės bažnyčios, 1 km į pietryčius nuo Kulšės ir Šventosios santakos, 0,55 km ta pačia kryptimi nuo Kulšės pralaidos kelyje Laukžemė-Senoji Įpiltis ir 0,4 km į rytus-šiaurės rytus nuo Daubalės ir Kulšės santakos.
Istorija
Seniau iš po akmens tryško šaltinis. Pasakojama, kad ant akmens naktimis šoka velniukai, pasirodo šmėklos; kad pagonių laikais ant jo vaidilutės kūrendavo ugnį ir aukodavo aukas dievams.
Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR524). 1997 m. paskelbtas Lietuvos Respublikos kultūros vertybe (A436), 1998 m. – kultūros paminklu, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu paminklu.
Nuo 1964 m. paskelbtas geologiniu gamtos paminklu.
Arumunų kalba
Arumunų kalba (limba armãneascã, armãneshce, armãneashti, rrãmãneshti), dar žinoma kaip vlachų kalba – romanų grupės kalba (indoeuropiečių kalbos), vartojama arumunų tautybės žmonių, išsibarsčiusių po pietų Balkanus: Graikiją, Makedoniją, Albaniją, Turkiją, Serbiją, Bulgariją, Rumuniją. Kalbančiųjų skaičius – apie 250 tūkst. žmonių.
Arumunų kalba susidarė iš rytų romanų prokalbės – lotynų kalbos tarmių, vartotų rytų ir pietų Balkanuose. Nors lotyniško žodyno ir sintaksės požiūriu arumunų kalba artima šiuolaikinei rumunų kalbai, ją gerokai labiau paveikė ne slavų, o graikų kalbinis antsluoksnis, taip pat žodyne nemažai turkiškų žodžių. Nuo rumunų kalbos skiriasi papildomais garsais (/θ, ð, x, ɣ/), garsų /z/ ir /tʃ/ kaita į /dz/ ir /ts/.
Išskiriamos šios pagrindinės arumunų tarmės:
Arumunų kalba pripažinta kaip mažumų kalba Makedonijoje (8310 kalbėtojų): tai viena iš dviejų oficialių Kruševo savivaldybės kalbų, taip pat mokoma pradinėse mokyklose Skopjėje, Bitoloje, Štipe. Graikijoje (~50 tūkst. kalbėtojų) kalba nykstanti, dauguma vietos arumunų šneka tik graikiškai, mokama daugiau senų, kaimuose gyvenančių žmonių. Vietomis leidžiami laikraščiai, rengiamos radijo ir televizijos laidos. Albanijoje (3850) taip pat nykstanti, vartojama mažumos arumunų. Kitur arumunai daugiausia atsikėlė XX a. vid. iš Graikijos, išsibarstė po didžiuosius miestus (daug kur asimiliavosi su vietos gyventojais arba rumunais).
Kemzūriškė
Kemzūriškė – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Verėduvos, prie Alsos upės, tarp Mikaičių ir Rušiškių.
Kul Šarifo mečetė
Kul Šarifo mečetė – viena didžiausių tuometinių mečečių Rusijoje, Kazanės kremliuje, pastatyta XVI a.
Vasilijaus Palaimintojo soboras
Iškilęs 1555–1561 m., pagal Ivano Rūsčiojo įsakymą, kuris taip norėjo įamžinti kiekvieną Rusijos-Kazanės karo pergalę. Iš pradžių Vasilijaus Palaimintojo soborą sudarė 8 unikalios bažnyčios, išsidėsčiusios aplink vieną didesnę centrinę bažnyčią. Dešimta bažnyčia buvo pristatyta 1588 m. 8 kupolai simbolizuoja mūšio trukmę.
Estijos suvereniteto deklaracija
Estijos suvereniteto deklaracija buvo paskelbta 1988 m. lapkričio 16 d. Dainuojančios revoliucijos metu Estijoje. Šia deklaracija buvo paskelbta Estijos nepriklausomybė ir Estijos įstatymų pranašumas prieš Tarybų Sąjungos įstatymus. Estijos parlamentas taip pat paskelbė visų natūralių resursų priklausomybę valstybei - žemės, vidaus vandenų, miškų, mineralinių iškasenų, pramonės produkcijos, agrokultūros, statybos, valstybinių bankų, transporto, visuomeninių paslaugų ir kt. Estijos teritorijos ribose. Nuo to laiko lapkričio 16 d. minima kaip Estijos nepriklausomybės paskelbimo diena. Vienas pagrindinių politikų rengiant ir sudarant nepriklausomybės aktą buvo Arnold Rüütel.
Vasilijaus Palaimintojo soboras
Soboras pavadintas šventojo Vasilijaus Palaimintojo garbei, kuris išpranašavo didžiulį gaisrą. Po mirties pranašautojas palaidotas sobore. Veikiausiai taip buvo viliamasi apsaugoti miestą nuo gaisrų. Tačiau Maskva iki pamatų supleškėjo 1812 m., kai miestą buvo užgrobusi Napoleono Bonaparto armija.
Kriokiškių ežeras
Kriokiškių ežeras – ežeras Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Vilkyškių, Kriokiškių kaimo vakaruose. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,39 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 9,6 m. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais. Aplinkui plyti pievos. Šiaurėje išteka 0,13 km ilgio upelis į J-9 upelį (Jūros intakas).
Estijos suvereniteto deklaracija
Istorija
Estija paskelbė savo nepriklausomybę pasibaigus I pasauliniam karui ir šaliai laimėjus nepriklausomybės kare 1920 m. vasario 2 d.
1939 m. rugpjūtį nacistinei Vokietijai ir SSRS pasirašius Molotovo-Ribentropo paktą Estija buvo okupuota.
Didžioji dauguma Vakarų Europos valstybių nepripažino šios okupacijos, o Baltijos šalių diplomatai veikė savo šalies vardu bei įvairiomis pastangomis gynė šalių nepriklausomybės klausimus.
1985 m. pradėtos politinės ir ekonominės reformos Perestroika ir Glasnost, siekiant pakelti ekonomikos lygį bei demokratizuoti Tarybų Sąjungą. Šių reformų rezultatai – visose TSRS gyvenimo sferose paaštrėjusi krizė, TSKP valdžios likvidavimas ir TSRS žlugimas.
1991 m. rugpjūčio 20 d. buvo paskelbta Estijos nepriklausomybės atkūrimo deklaracija. Tai įvyko vėliausiai iš visų Baltijos šalių. 1991 m. rugsėjo 6 d. Tarybų Sąjunga pripažino Estijos nepriklausomybę ir šalis prisijungė prie JTO tų pačių metų rugsėjo 17 d.
Molainių I tvenkinys
Debitas:
Užtvanka 806 m ilgio, 8 m pločio. Vandens pralaida – bokštinė. Įrengta 1975 m.
Eglinė (Šalčininkai)
Eglinė – buvęs kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Jašiūnų, į rytus nuo kelio ir Eglinės kaimo Vilniaus rajone.
El Pilaras
El Pilaras  – senovės majų miesto liekanos vakarų Belize, Kajo rajone, 19 km į šiaurės vakarus nuo San Ignasijo, bei Gvatemaloje, Peteno departamente. Miesto teritorija ir aplink augantys miškai tiek Belizo, tiek Gvatemalos teritorijoje paskelbti archeologiniu ir gamtos rezervatu (plotas 2000 ha).
Miestas iškilo viduriniajame ikiklasikiniame laikotarpyje, maždaug apie 800 m. pr. m. e. Apie 250 m. pr. m. e. El Pilaro teritorija jau buvo gausiai užstatyta monumentaliąja architektūra. Klestėjimo laikotarpiu čia gyveno daugiau nei 20 tūkst. žmonių. Miesto gyvavimas tęsėsi ir klasikiniu laikotarpiu, o užsibaigė apie 1000 m., kuomet El Pilaras buvo apleistas.
El Pilaras yra didžiausias majų miestas Belizo upės baseine. Čia buvo net 25 aikštės ir šimtai statinių. Dauguma pastatų yra apraizgyti džiunglių augmenijos, tik nedaugelis jų išvalyti nuo augalų. Taip siekiama apsaugoti griuvėsius nuo erozijos ir suteikti alternatyvią apžvalgą turistams.
Kičės departamentas
Kičės departamentas  – departamentas Gvatemalos centrinėje dalyje; šiaurėje ribojasi su Meksika. Administracinis centras – Santa Krus del Kičė.
Kičės departamente yra keletas senovinių majų miestų liekanų: buvusi kičių sostinė Kumarkachas, Nebachas, Los Seritosas ir kt.
Geografija
Departamento paviršius labai kalnuotas. Teritoriją kerta Kučiumataneso, Čaukuso kalnagūbriai. Aukštis siekia iki 3200 m. Šiaurės rytuose paviršius leidžiasi į Peteno žemumą. Šiaurinė departamento dalis priklauso Usumasintos baseinui (Čišojus, Šalbalis), pietinė – Motagvos baseinui (Grandė). Telkšo keletas seklių lagūnų (Lemoa, La Estansija, San Antonijas). Įkurtas Visis Kaba biosferos draustinis.
Administracinis suskirstymas
Departamentas padalintas į 21 savivaldybę:
Krikštatėvis (romanas)
„Krikštatėvis“  – italų rašytojo Marijaus Pjuzo kriminalinis romanas, išleistas 1969 metais.
Siužetas
Knyga atvirai pasakoja apie italų mafijos tėvo Vito Korleonės išgyvenimus pavojingame Niujorko mieste, kurį valdo mafijos šeimos. Pasakojimas prasideda tuo metu, kai vyksta mafijos boso dukros vestuvės ir įvairiausi žmonės, žinodami seną Sicilijos prietarą, kad būtina įvykdyti bet kokį kito žmogaus norą per savo dukros vestuvės, prašo įvairiausių dalykų, kuriuos gali padaryti tik mafija. Kiek vėliau pasakojama apie nesutarimus tarp kelių šio miesto šeimų. Vėliau Vitas Korleonė yra pašaunamas ir visur kyla neįtikėtina įtampa. Jauniausias šeimos sūnus Maiklas imasi iniciatyvos ir bando atkeršyti užpuolikams. Jis nužudo pagrindinį žmogžudystės užsakovą bei korumpuotą policininką. Žinodamas, kad dabar jo ieško visos specialios saugumo pajėgos, Maiklas pabėga į Italiją, atgal į gimtąjį Korleonės miestelį, palikęs savo šeimą bei merginą. Įtampa Niujorke po truputį slūgsta, tačiau netikėtai nužudomas Maiklo brolis Santinas, todėl jis po kelerių metų grįžta atgal į Ameriką, kad sunaikintų svarbiausius savo priešus. Maiklas užsako Emilio Barzinio, vieno iš mafijos nario nužudymą ir taip atkeršija už savo brolį. Knyga pasibaigia liūdnomis nuotaikos, nes mafijos galva Vitas Korleonė sulaukęs brandaus amžiaus miršta savo namų kieme nuo širdies smūgio.
Filmas
Sėkmingi knygos pardavimai sužadino ir Holivudo režisierių dėmesį, todėl 1972 buvo pastatytas filmas tuo pačiu pavadinimu. Ji režisavo Frensis Fordas Kopola. Jame vaidino nemažai žymių aktorių kaip Marlonas Brando ar Alas Pačino. Filmas gavo 3 Oskarus, 5 Auksinius Gaublius ir 1 Grammy apdovanojimą. Iš viso jis uždirbo 269 milijonus JAV dolerių. Dėl tokios sėkmes buvo pastatytos dar dvi filmo dalis, kurios taip pat buvo populiarios ir gavo kelis svarbius apdovanojimus.
Kompiuteriniai žaidimai
Pagal knygą taip pat buvo išleisti jau 3 kompiuteriniai žaidimai, kuriuose žaidėjas tapo vienu iš šeimos „kareivių“. Pirmasis žaidimas prekyboje pasirodė 2006 metais ir buvo tiesiogiai susietas su knygos istorija. Antrasis žaidimas, išėjęs 2009 metais, pasakojo jau kitą istoriją, tačiau jame liko vienas pagrindinių knygos veikėjų – Maiklas Korleonė.
Sergejus Sidorskis
Sergejus Sidorskis (, g. 1954 m. kovo 13 d. Gomelyje) – baltarusių inžinierius, politikas, buvęs Baltarusijos ministras pirmininkas (2003–2010 m.). Nuo 2011 m. gruodžio mėn. – Eurazijos ekonominės komisijos pramonės ir agropramoninio komplekso ministras.
Biografija
Po instituto baigimo pradėjo dirbti Gomelio radiotechnologinės įrangos gamykloje meistru, vėliau buvo laboratorijos vadovas, skyriaus viršininkas, direktoriaus pavaduotojas, gamyklos direktorius. Prie gamyklos prijungus mokslo institutą, 1992 m. tapo mokslinio-gamybinio susivienijimo „RATON“ generalinis direktorius.
1998–2001 m. buvo Gomelio srities vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas, 2001–2002 m. – Baltarusijos vicepremjeras, vėliau – pirmasis vicepremjeras, atsakingas už pramonę, statybą, transportą ir energetiką. 2003 m. liepos -gruodžio mėn. kartu ėjo ir šalies ministro pirmininko pareigas.
2003 m. gruodžio mėn. paskirtas Baltarusijos ministru pirmininku. Baltarusijos prezidentui A. Lukašenkai pradėjus naują kadenciją, nuo 2006 m. balandžio mėn. tęsė darbą ministro pirmininko pareigose iki 2010 m. gruodžio mėn. (ilgiausiai šias pareigas ėjęs Baltarusijos istorijoje).
S.Sidorskis buvo vertinamas kaip neblogas administratorius, tačiau politiniame gyvenime nepasireiškė. Palaikė gerus santykius su tuometiniu Rusijos premjeru V.Putinu. Manoma, kad A.Lukašenka atleido S.Sidorskį, bijodamas jo augančio populiarumo.
2011 m. gruodžio 13 d. paskirtas Eurazijos ekonominės komisijos (EEK) kolegijos nariu (EEK pramonės ir agropramoninio komplekso ministru).
Albertas II (reikšmės)
Albertas II gali reikšti šiuos Europoje valdžiusius monarchus:
Nsandžė
Nsandžė  – miestas pačiuose Malavio pietuose, Pietų regione, Širės dešiniajame krante, šalia Mozambiko sienos. Rajono centras. Yra vietinis kelias į Blantairą, nebeveikianti geležinkelio linija Blantairas–Beira, upinė prieplauka (atidaryta 2010 m.). Veikia turgus, bažnyčia, mečetė, ligoninė. Verčiamasi prekyba, amatais.
Cold War Kids
250px|right|Grupės nariai| Cold War Kids – amerikiečių roko grupė, įkurta 2004 metais Long Byče. Grupės nariai yra Nathan Willett (vokalas, gitara, pianinas), Jonnie Russell (gitara, vokalas, būgnai), Matt Maust (bosinė gitara) ir Matt Aveiro (būgnai).
Diederik Johannes Opperman
Diderikas Johanesas Opermanas (1914 m. rugsėjo 29 d. – 1985 m. rugsėjo 22 d.) – vienas žymiausių XX a. Pietų Afrikos Respublikos poetų ir dramaturgų. Rašė afrikanų kalba.
Cold War Kids
Istorija
Grupė susikūrė 2004 metais pagrindinio grupės gitaristo bute. Veliau ji persikėlė į Viterio miestą Kalifornijoje, kur pradėjo įrašinėti savo dainas. 2005 metais grupė išleido kelis studijinius albumus, o 2006 m. pasirašė sutartį su „Downtown Records“ studija.
Festivaliai
List of festivals involving Cold War Kids:
Diederik Johannes Opperman
Ankstyvieji gyvenimo metai ir studijos
Vėliau Opermanas tapo savaitinio PAR žurnalo „Die Huisgenoot“ redaktoriumi. 1949 m. jis įsidarbino Keiptauno universiteto dėstytoju. Keiptauno universitete Opermanas apsigynė daktaro disertaciją.
Kūryba
Gyvendamas Keiptaune Opermanas baigė vieną svarbiausių savo leidinių – „Digters van Dertig“, publikuotą 1953 m. Ši knyga iki pat Opermano buvo perleidžiama kas dvejetą – trejetą metų, buvo papildoma, tarnavo ir vadovėliu, ir netgi deklamatoriumi. Joje maksimalia apimtimi surinktos visos geriausios afrikanų kalba rašiusių poetų eilės.
1947 m. Opermanas laimėjo trokštamą Hercogo premiją už savo poezijos rinktinę „Heilige beeste“ („Šventasis galvijas“). 1960–1975 m. jis buvo afrikanų kalbos profesorius Stelenboso universitete. Taip pat tuo metu priklausė leidinio „Standpunte“ („Požiūrio taškai“) redakcinei kolegijai.
Kitais metais Opermanas laimėjo dar tris Hercogo premijas (1956, 1969 ir 1980 m.), keturias Hofmejerio premijas (1954 m., 1956 m., 1966 m. ir 1980 m.), dvi CAN premijas (1964 m. ir 1980 m.) ir 1956 m. Drie-Eeue Stigting premiją už savo poeziją. 1980 m. jis apdovanotas Luiso Luito premija ir 1985 m. Gustavo Prelerio premija už literatūros kritiką.
Paskutiniai gyvenimo metai
1976 m. Opermanas stebuklingai pasveiko po kepenų ligos, dėl kurios jis beveik 7 mėnesius išbuvo komoje. Savo išgyvenimus jis aprašė poezijos rinktinėje „Komas uit 'n bamboesstok“. 1981 m. dirbdamas „Sonklong oor Afrika,“ jis patyrė insultą, kuris jį išsekino.
Diderikas Opermanas mirė 1985 m. Stelenbose.
Opermano kūryba padarė įtaką visam būriui Pietų Afrikos poetų ir rašytojų, tokių, kaip: Pieteris Fourie, Hermanas Pretorius, Marlene van Niekerk, Čarlzas Fryeris.
Pietų Afrikos kompozitoriai Kromvelas Eversonas ir Pietas de Viliersas parašė muziką kai kuriems Opermano eilėraščiams, pavyzdžiui: „Kontraste“ ir „Nagstorm oor die see“.
Balduinas I (reikšmės)
Balduinas I gali reikšti šiuos Europoje valdžiusius monarchus:
Nakhon Pathom United FC
„Nakhon Pathom United Football Club“  – Tailando futbolo klubas iš Nachon Patomo provincijos.
Istorija
Klubas įkurtas 1999 m.; kitados rungtyniavo provincijos lygoje. 2007 m. pateko į tuometinę Premjer lygą, bet 2009 m. liko šešioliktoje vietoje ir po sezono iškrito į žemesnį divizioną. 2010 m. rungtyniavo tuometiniame Pirmame divizione ir liko penktoje vietoje. Po sezono buvo dviems metams nušalinti nuo dalyvavimo futbolo čempionatuose.
2013 m. sezone vėl rungtyniavo Pirmame divizione. Po Tailando lygų restruktūrizacijos pateko į Antrą lygą. 2017 m. liko septinti, o po sezono buvo perkelti į ketvirtą pakopą. 2018 m. Ketvirtoje lygoje Vakarų grupėje tapo nugalėtojais. 2019 m. sezone Trečioje lygoje savo grupėje vėl tapo nugalėtojais.
Nuo 2020–2021 m. sezono rungtyniavo Antroje lygoje, 2020–2021 m. sezone liko trečioje vietoje, 2021–2022 m. užėmė vos dešimtą vietą, o 2022–2023 m. tapo Antros lygos nugalėtojais ir pateko į stipriasuią šalies lygą.
Nuo 2023–2024 m. sezono rungtyniavo Thai League 1.
Balduinas II (reikšmės)
Balduinas II gali reikšti šiuos Europoje valdžiusius monarchus:
Nakhon Pathom United FC
Sezonai
Šaltinis:
Balduinas III
Balduinas III gali reikšti šiuos Europoje valdžiusius monarchus:
Medžioklės Pelkė
Medžioklės Pelkė – buvęs kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Paleičių, prie tokio pat pavadinimo pelkės.
Istorija
XIX–XX a. vid. buvo pelkininkų kolonija (kastos durpės, nusausintuose pakraščiuose įrengtos pievos).
Homo ergaster
Suradimo istorija
thumb|left|180px|[[Turkanos berniukas|Turkanos berniuko skeletas]]
Naujojo hominido fosilijos aptiktos 1971 m. šiaurės Kenijoje, smėlėtame Koobi–Fora kyšulyje rytiniame Turkanos ežero krante. Neblogai išsilaikiusį apatinį žandikaulį antropologai palaikė priklausius stačiajam žmogui, tačiau po detalesnių tyrimų 1975 m. radinį priskyrė naujai rūšiai – darbščiajam žmogui. Čia pat surasta moters kaukolė. Šis radinys viename sluoksnyje su australopiteku (Australopithecus boisei) pirmą kartą paneigė linijinės evoliucijos idėją, pagal kurią nėra galimas dviejų evoliuciškai giminingų rūšių egzistavimas tuo pačiu metu (Leakey, 1976).
1984 m. Kenijoje prie šio ežero rastas apie 13–14 metų paauglio skeletas (išsilaikymas 80–90 %), datuojamas 1,6–1,5 mln. metų amžiumi. Pavadintas Turkanos berniuku (Turkana Boy). Suaugusiems individams būdingas neįprastai didelis ūgis – 180 cm – kur kas didesnis už vėliau gyvenusius Homo heidelbergensis ir neandertaliečius.
Prie Turkanos ežero rasti ir senoviniai suakmenėję pėdsakai, kurių amžius – 1,5 mln. metų. Tai yra ankstyviausias žinomas įrodymas, jog šiuolaikinio žmogaus dvikojai protėviai vaikščiojo kaip žmonės. Nustatyta, kad šiuos atspaudus palikusios pėdos pagal anatomiją beveik nesiskyrė nuo šiuolaikinio žmogaus. Kenijoje rasti Homo ergaster arba ankstyvosios atmainos Homo erectus buvo pirmieji hominidai, kurių ilgos kojos ir sutrumpėjusios rankos atitinka dabartinio protingojo žmogaus (Homo sapiens) kūno proporcijas. Pagal sudarytą skaitmeninį modelį suakmenėję pėdsakai buvo objektyviai palyginti su dabartinių žmonių ir kitų iškastinių hominidų pėdsakais. Homo ergaster pėdos skliautas jau buvo gerai išsivystęs, o kojų pirštai trumpi, panašūs į dabartinių žmonių. Šie požymiai paprastai siejami su gebėjimu vaikščioti dviem kojomis. Čia gyvenusių individų kojų nykščiai buvo nukreipti lygiagrečiai kitiems pirštams – kitaip negu žmoginių beždžionių, kurių atsilošę nykščiai padeda įsikibti į medžių šakas.
Tokio paties amžiaus fosilijų, priklausančių Homo ergaster ir Homo erectus, rasta Tanzanijoje, Etiopijoje, Kenijoje ir Pietų Afrikos Respublikoje.
Gyvensena
Gyveno Afrikos savanose ir buvo pirmasis primatas, užsiimantis medžiokle ir rankiojimu. Manoma, jų gyvensena priminė labiau H. Sapiens bendruomeninį gyvenimą nei ankstyvesnių žmonių protėvių. Laikoma, kad jiems buvo būdinga veiklų pasidalijimas tarp lyčių ir monogaminiai santykiai. Sumažėjęs lytinis dimorfizmas įvardijamas to priežastimi. Galėjo būti seniausias homininas, naudojęs ugnį. Sprendžiant iš kaklo slankstelių galėjo būti pirmasis hominas išmokęs reikšti žmogiškus balsus. Nors nėra įrodymu, tačiau spėjama, kad H. Ergaster galėjo turėti gebėjimą naudoti simbolius mintims ar jausmams perteikti vaizduojamajame mene. Kartu su jų palaikais randami Acheulio kultūros įrankiai (ankstyviausi žinomi universalūs akmeniniai rankiniai kirtikliai).
Molainių II tvenkinys
Molainių II tvenkinys – tvenkinys Panevėžio rajone, Molainių gyvenvietės pietinėje dalyje. Susidaręs patvenkus Molainos upę (Nevėžio intakas) 6,4 km nuo jos žiočių. Ilgis iš pietų į šiaurę 1,01 km, plotis iki 0,13 km. Altitudė 47,7 m. Krantai žemi, daug kur apaugę siaura medžių ir krūmų juosta. Į šiaurę žemiau užtvankos eina kelias.
Debitas:
Užtvanka 195 m ilgio, 3 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1984 m.
Junglinsteris
Junglinsteris – miestelis ir bendruomenė vidurio rytų Liuksemburge, 10 km į šiaurės rytus nuo Liuksemburgo miesto. Stovi šv. Martyno bažnyčia, pastatyta XVIII a. Apylinkėse stovi radijo ryšio bokštai, du iš jų – vieni galingiausių pasaulyje.
Istorija
Minimas nuo 983 m. kaip Linstera, 1128 m. minima parapija.
1933 m. mieste pastatyti radijo ryšio bokštai.
Natasha Lytess
Nataša Laites (, 1911 m. gegužės 16 d. Jekaterinoslavas, Rusijos imperija  – 1963 m. gegužės 12 d. Ciurichas, Šveicarija) – aktorė, rašytoja ir dramos dėstytoja.
Biografija
Gimė kaip Natalija Postmann, dar ji žinoma kaip Tala Forman. Mokėsi aktorystės pas režisierių Maksą Reinhardtą, po to vaidino teatre. Teigiama, kad ji turėjo santykių su rašytoju Bruno Franku, kuris buvo jos dukters Barbaros, gimusios 1943 m., tėvas.
Vokietijoje naciams atėjus į valdžią, dėl savo žydiškos kilmės ji buvo priversta išvykti į JAV, apsigyveno Los Andžele. Tikėjosi scenoje padaryti didelę karjerą, tačiau jos akcentas ir neva nemoteriška išvaizda ribojo vaidmenų pasirinkimą.
Ji atliko vaidmenis filmuose „Draugas X“ („Comrade X“, 1940), „Kartą medaus mėnesį“ („Once Upon a Honeymoon“, 1942) ir „Namas ant telegrafo kalvos“ („The House on Telegraph Hill“, 1951). Jos vaidybą filme „Kartą medaus mėnesį“ gyrė „New York Times“ kritikas Boslis Krauteris (Bosley Crowther), pasak jo, Nataša Laites „atlikdama nedidelį kambarinės žydės vaidmenį skleidžia skaidrų ir jaudinamą spindesį“.
Natašai Laites dirbant dramos dėstytoja tarp jos mokinių buvo Mami Van Doren, Virginija Lait ir En Sevidž ( 'žiaurus'; manoma, kad En Sevidž šį sceninį vardą gavo po ypač „žiaurių“ ginčų su Laites).
Nataša Laites labiausiai žinoma dėl savo bendradarbiavimo su aktore Merlin Monro, ji buvo Monro dramos mokytoja nuo 1948 iki 1956 m. Kai Nataša Laites kino kompanijoje „Columbia Pictures“ dirbo dramos mokytoja, ji stebėjo Monro peržiūras ir įtikino „Columbia Pictures“ vadovybę pasirašyti su Monro standartinę šešių mėnesių sutartį. 1954 m. rugsėjį N. Laites pasirodė populiarioje pramoginėje televizijos laidoje „What’s My Line?“ kaip Merlin Monro dramos pedagogė. Jos veiklos pobūdį atspėjo Benetas Serfas, vienas iš žiuri narių, nes atpažino jos veidą. N. Laites buvo Monro vadovė beveik visos Monro karjeros metu, 25–iuose filmuose. Žinoma, kad N. Laites Monro jautė daugiau nei profesinius jausmus, kurie, pasak Monro ir kitų pas N. Laites besimokiusių aktorių, buvo peraugę tarsi į apsėdimą. 1956 m. Monro išsiuntė Natašai Laites telegramą, kurioje rašė, kad jai nebereikia N. Laites paslaugų. Taip baigėsi jųdviejų draugystė ir 8–erius metus trukęs bendradarbiavimas.
N. Laites mirė nuo vėžio likus keturioms dienoms iki 52–ojo gimtadienio Ciuriche, Šveicarijoje. Ji vaizduojama Lindslio Krauzo filme „Norma Džyn ir Merlin“ („Norma Jean & Marilyn“) ir Embet Deividts filme „Slaptas Merlin Monro gyvenimas“ („The Secret Life of Marilyn Monroe“).
Jurginė
Jurginė – buvęs kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Grabupių.
Jarinava
Jarinava (Jeronimava) – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Jonių.
Federico de Castro y Bravo
Federico de Castro y Bravo (1903 m. spalio 21 d. Sevilija – 1983 m. Madridas, Ispanija) – ispanų teisininkas, teisėtyrininkas civilistas, tarptautinis teisėjas, vienintelis ispanų teisininkas Tarptautiniame Teisingumo Teisme.
Mandžušri
thumb|200px|Mandžušri. Freska tibetiečių Namdrolingo vienuolyne ([[Karnataka)]]
Federico de Castro y Bravo
Biografija
Madrido universitete baigė teisę, 1926 m. apgynė disertaciją iš istorijos, 1927 m. – iš teisės, teisės mokslų daktaras.
Mandžušri
Mandžušri  – bodhisatva budizmo mahajanos ir vadžrajanos šakose. Dar žinomas kaip Mandžughoša (Mañjughoṣa – „saldžiabalsis“), Mandžunatha (Mañjunātha – „dailusis išganytojas“), Vagyšvara (Vāgīśvara – „kalbos viešpats“) ir kt., jo epitetas – Kumarabhūta („buvęs princu“).
Federico de Castro y Bravo
Biografija
Nuo 1929 m. Sevilijos universiteto pavaduojantysis profesorius, nuo 1930 m. La Laguna universiteto civilinės teisės profesorius. Buvo Ispanijos URM patarėjas tarptautinės teisės klausimais.
Jonas Kauneckis
Jonas Kauneckis (1899 m. sausio 7 d. Paišlynyje, Raseinių apskritis – 1967 m. lapkričio 10 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, publicistas.
Mandžušri
Madžušri minimas jau senojoje mahajanos literatūroje – tai leidžia numanyti jo įvaizdį atsiradus paskutiniaisiais amžiais pr. m. e. Madžušri kaip pagrindinis veikėjas pavaizduotas „Saddharmapundarikoje“ (ten jis primena buvusių budų darbus) ir „Vimalakyrtinirdešoje“ (ten jis – Šakjamunio mokinys, vienintelis protu prilygus bodhisatvai Vimalakyrčiui). „Gandhavjūhoje“ Mandžušri – vienas iš dviejų 500 bodhisatvų būrio vadas ir pirmasis šios sūtros herojaus Sudhanos patikėtinis. Pasak mahajanos mitologijos, Mandžušri prieš 70 milijardų kalpų buvęs teisinguoju karaliumi vienoje iš budos karalysčių, kuri buvusi rytuose. Jis pasiekęs nubudimą ir pasiryžęs būti bodhisatva samsaroje tiek kalpų, kol neliksią nei vienos gyvos būtybės, reikalingos pagalbos.
Vadžrajanoje Mandžušri yra vienas iš trijų pagrindinių bodhisatvų (su Avalokitešvara ir Vadžrapaniu). Apie jį pasakojama viename seniausių vadžrajanos veikalų – „Mandžušrimūlakalpoje“. Mandžušri įvaizdija išmintį (pradžnią), jį paprastai vaizduoja kaip dailų indų karalaitį, dešinėje rankoje laikantį liepsnojantį kalaviją, o kairėje rankoje – „Pražniaparamitos“ knygą. Mandžušri garbinimas ypač paplito Tibete ir Kinijoje, kur kaip veikėjas pateko į įvairius pasakojimus. Tibete žemiškuoju Mandžušri įsikūnijimu laikomas Gelug mokyklos įsteigėjas Dzonkapa (XV a. pr.).
Jonas Kauneckis
Biografija
1925–1927 m. redagavo žurnalą „Jaunimas“. 1927 m. už antivalstybinę veiklą nuteistas 20 metų kalėti, po pustrečių metų paleistas. 1930–1940 m. „Lietuvos žinių“ korespondentas-reporteris. 1940–1941 m. ir 1945 m. dirbo dienraščio „Tarybų Lietuva“ redakcijoje.
Medernachas
Medernachas – miestas ir buvusi komuna Liuksemburgo rytuose. Jis priklauso Dykircho kantonui, kuris yra Dykircho apygardos dalis.
Nuo 2011 m. Medernachas susijungė su Ermsdorfu ir įkūrė bendrą komuną.
Lankytinos vietos
1987–2015 m. Medernache veikė aerodromas.
Yra paminklas, primenantis, kad 1944-1945 m. žiemą amerikiečių kariai gynė miestą.
1806 m. pastatyta neoromaninio stiliaus parapijos bažnyčia, kuri nuo 2004 m. yra nacionalinis paminklas.
2018 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Okeanija
Straipsnyje pateikiami atrankos į 2018 m. pasaulio futbolo čempionatą Okeanijos zonos rezultatai.
Tvarka
Atrankos tvarka tokia pat kaip buvo 2014 m. atrankos rate. Atranka vyksta trimis etapais: pirmame dalyvauja silpniausios regiono komandos iš kurių viena patenka į kitą etapą. 2-asis etapas tuo pačiu atitinka 2016 m. OFC Tautų taurės čempionatą. Antrame etape komandos rungtyniauja grupėse, o abiejų grupių nugalėtojai ir antrosios komandos patenka į trečiąjį etapą. Tačiau atrankos trečiasis etapas nesutampa su finalinėmis OFC taurės varžybomis – į OFC taurės finalinį ketvertą patekusios komandos vėl susitinka jau pasibaigus čempionatui ir kovoja dėl vieno kelialapio į papildomas atrankines varžybas į pasaulio čempionatą.
Ročių dvaras
Ročių dvaro sodybos fragmentai įregistruoti Kultūros vertybių registre 1992 m. balandžio 22 d.
Istorija
XIX a. dvaras priklausė trims bajorų Kryževičių kartoms. XIX a. pabaigoje Kryževičiai dvarą užstatė Vilniaus žemės banke, paimdami paskolą ūkio sustiprinimui. Dėl finansinių sunkumų 1907 m. dvaras su jam priklausiusiais Lepšiškės vienkiemiu, Zaciškės palivarku ir nemažu miško plotu parduotas Antanui Narbutui. Valdant Eduardui ir Sofijai Narbutams (jie Ročiuose negyveno), 1931 m. dvaras išparceliuotas. Dvarą savininkai buvo išnuomoję valstiečiui Mižutavičiui. Dvarvietėje buvo grupelėmis išsidėsčiusios 2 sodybos: vakarinę dalį nuomojo V. Mižutavičius, rytinę – J. Žemaitis.
Pokaryje palivarko pastatai priklausė kolūkiui, gyvenamajame name veikė mokykla. 1993 m. sodyboje užfiksuoti 9 palivarko pastatai ar jų liekanos, šiuo metu belikę du.
Rudasprindis
Rudasprindis (Ematurga atomaria) – sprindžių (Geometridae) šeimos drugių rūšis. Paplitusi Europoje ir Artimuosiuose Rytuose.
Išskleistų sparnų plotis 24-34 cm. Susidaro tik viena suaugėlių generacija, ji skraido gegužės – birželio mėnesiais. Lervos minta viržiais, erikomis, dobilais.
Jurgis Norgėla
Jurgis Norgėla (g. 1957 m. gegužės 11 d. Rusija, Orenburgo srityje), Lietuvos kariuomenės pulkininkas, pėstininkų vienetų panaudojimo ir karybos terminijos specialistas.
Biografija
1964–1972 m. mokėsi Plungės r. Žlibinų ir Žadvainių aštuonmetėse mokyklose. 1972–1974 m. mokėsi Leningrado suvoroviečių karo mokykloje, 1974–1978 m. Leningrado S.M. Kirovo aukštojoje pėstininkų vadų mokykloje, 1989–1992 m. studijavo M. Frunzės karo akademijoje (vadų fakultetas) Maskvo je, 1994–1995 m. studijavo Jungtiniame gynybos koledže, Paryžiuje. 1997 m. karines žinias tobulino George‘o C. Marshall‘o Saugumo studijų Europoje centre, 2002 m. Prancūzijos nacionalinės gynybos aukštojo karo mokslo institute.
Lietuvos kariuomenėje nuo 1992 m. rugsėjo mėn. 1992–1995 m. – KAM Jungtinio štabo Operatyvinio sk. valdymo ir planavimo posk., Operatyvinio sk., Operatyvinės valdybos viršininkas, LK Generalinio štabo viršininko pavaduotojas, l.e.p. Generalinio štabo viršininkas; 1996–2000 m. – KAM Generalinės inspekcijos vyr. inspektorius, skyriaus viršininkas, Generalinio inspektoriaus pavaduotojas, l.e.p. Generalinis inspektorius. 2000–2003 m. – LK gen. A. Ramanausko Karių profesinio tobulinimo centro viršininkas; 2003–2007 m. – KAM Generalinio inspektoriaus pavaduotojas, l.e.p. Generalinis inspektorius. Nuo 2008-01-02 – LK Mokymo ir doktrinų (MDV), o nuo 2009-03-05 iki 2010-05-11 – LK Mokymo ir personalo valdybos vadas.
Karinio parado Antrojo pasaulinio karo pabaigos 50-sioms metinėms paminėti Paryžiuje, dalyvis.
Sūdėnų akmuo su dubeniu
Sūdėnų akmuo su plokščiadugniu dubeniu, vadinamas Aukuro akmeniu (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas – 13076; senas registro kodas – A440P, senas kultūros paminklo Nr. AV1879) – mitologinis akmuo Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakariniame pakraštyje, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo Pelėkių akmens, 70 m į pietryčius nuo kelio Laukžemė-Senoji Įpiltis tilto per Kulšės upelį.
Jurgis Norgėla
2010 m. gegužės 25 d. išleistas į atsargą. Nuo 2013 m. valstybės tarnautojas.
Sūdėnų akmuo su dubeniu
Akmuo
Dubenėtas akmuo guli Kulšės upelio dešiniajame krante, šlaite, buvusiame vandens malūno sode. Dubenėtas akmuo pilkai rusvas, apskritas, 1,2-1,25 m skersmens ir 0,6-0,9 m aukščio virš žemės paviršiaus. Ties viršutinės plokštumos viduriu yra 30-38 cm skersmens ir 10-12 cm gylio plokščiadugnis dubuo. Nuo jo link akmens vakarinio krašto eina 15-20 cm pločio ir 1 cm gylio griovelis. Saugomos teritorijos plotas 1,56 m².
Jurgis Norgėla
Kariniai laipsniai
Sūdėnų akmuo su dubeniu
Akmuo
0,5 km į pietryčius yra Pelėkių akmuo su dubenėliais.
Jurgis Norgėla
·       1978 m. – leitenantas
Sūdėnų akmuo su dubeniu
Istorija
Pasakojama, kad ant akmens pagonys aukoję aukas; kad nedarbingiems baudžiauninkams ant akmens nukirsdavo galvas; kad akmuo – tai buvusio malūno girnos.
Nuo 1976 m. vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV1879). 1997 m. paskelbtas Lietuvos Respublikos kultūros vertybe (A440), 1998 m. – kultūros paminklu (A440P). 2004 m. pripažintas valstybės saugomu paminklu.
Jurgis Norgėla
·       1998-10-27 – pulkininkas.
Bibliografija
Apdovanojimai
2018 m. – KAS medalis civiliams ,,Už nuopelnus“
Leopardinis sprindžius
Leopardinis sprindžius (Pseudopanthera macularia) – sprindžių (Geometridae) šeimos drugių rūšis. Paplitusi Europoje ir Mažojoje Azijoje. Pabaltyje vietomis neretas. Lietuvoje rečiausias pietryčiuose, šiaurėje ir vakaruose vietomis neretas. Skraido gegužės – birželio mėn. lapuočių ir mišrių miškų aikštelėse, pakelėse, skynimuose.
Vikšras žalias su tamsia nugarine ir baltomis šoninėmis linijomis. Minta raudonžiedžiu beručiu (Teucrium scorodonia).
Išskleistų sparnų plotis 23-28 cm.
thumb|left|Pseudopanthera macularia
Perkelis
Perkelis (, iš „skuduras”) – lengvas medvilninis vienodų metmenų ir ataudų drobinio pynimo audinys. Gali būti ne grynos medvilnės, o mišinys (pvz., 50% medvilnės ir 50% poliesterio). Gali būti dažytas ar margintas. Dažnai naudojamas patalynei.
Perkelis yra tankus audinys, jo (siūlų skaičius kvadratiniame colyje) būna 200 ar didesnis. Perkelis audžiamas iš vidutinių (Nr. 36–60) bei plonų (Nr. 60–100) verpalų. Jis žymiai tankesnio audimo nei kiti paklodėms naudojami audiniai, vidutinės gramatūros, tvirtas, glotnus, neblizgus.
250px|miniatiūra|dešinėje|Lėktuvai [[Po-2 buvo aptraukti perkeliu]]
Panaudojimas
Pirmasis audinių, pagal aprašymą perkelių, panaudojimas aprašytas 1774 m., kai Prancūzijos laivyno valstybės sekretorius Anas Roberas Žakas Tiurgas (Anne Robert Jacques Turgot, baron de l’Aulne) pasiūlė laivų bures gaminti iš šio audinio, persunkto linų aliejumi. Dėl linų aliejaus paklausos kitose srityse perkelinių burių diegimas nusikėlė iki 1806 m., kai laivynas ėmė naudoti medvilnines bures, persunktas organinėmis dervomis. D. Britanijos laivynas perkelines bures ėmė naudoti 1814 m.
XX a. pirmoje pusėje perkelis buvo svarbi aviacijos pramonės žaliava. Perkeliu aptraukdavo sparnus, fiuzeliažą, stabilizatorių ir kitus paviršius. Perkelio tvirtumą, atsparumą vandeniui, nelaidumą vandeniui ir orui didino impregnuodami perkelį specialiais aviaciniais lakais. Perkelių aptrauktus lėktuvus dar naudojo Antrojo pasaulinio karo metais. Perkeliu buvo aptraukti garsieji Po-2. Sportinėje aviacijoje perkelis naudotas iki maždaug 1980 m. Paskui perkelį pakeitė kiti audiniai.
Šiais laikais iš perkelio siuva parašiutus ir bures, patalynę (perkelis sulaiko pūkus ir plunksnas), sukneles ir palaidinukes.
EURES
EURES (angl. EURopean Employment Services, Europos užimtumo tarnybos) – 1993 m. Europos Sąjungoje (ES) pradėjęs veikti tarpinstitucinis bendradarbiavimo tinklas, skirtas pagerinti sąlygas laisvam asmenų judėjimui ES narių bei kitų prisijungusiųjų valstybių darbo rinkoje. EURES veikla reglamentuojama ES bei valstybių narių teisės aktais.
Struktūra
EURES veiklą koordinuoja Europos Komisija. EURES sudaro nariai, prie jų gali prisijungti partneriai. EURES nariai - ES valstybių narių užimtumo tarnybos, Europos Ekonominės Bendrijos (Islandijos, Lichtenšteino, Norvegijos) valstybių narių užimtumo tarnybos, Šveicarijos užimtumo tarnyba.
Veikla
EURES tinkle visose valstybėse narėse dirba daugiau nei 700 darbuotojų, kurie konsultuoja darbo ieškančiuosius bei darbdavius, keičiasi naujausia informacija apie laisvas darbo vietas, darbo rinkos, studijų ir gyvenimo sąlygas valstybėse narėse su Europos Komisijos, kitų EURES narių ir partnerių atstovais. EURES tinklalapiuose suteikiama galimybė įkelti savo CV, iš bendros duomenų bazės pateikiami darbo ieškantiems asmenims bei darbdaviams aktualūs duomenys. Bendradarbiaujant pasienio regionams veikla vykdoma pagal atskirus susitarimus tarp konkrečių šalių, pvz., Airijos - Šiaurės Airijos (Jungtinė Karalystė) pasienio regionuose. Šiuo metu yra vystomos 22 EURES pasienio regionų bendradarbiavimo iniciatyvos.
EURES Lietuvoje
Įkurta 2003 m., pradėjusi darbą 2004 m. Lietuvai įstojus į ES, EURES tarnyba veikia Lietuvos darbo biržoje prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos. Lietuvoje EURES konsultuoja ieškančius darbo kitose valstybėse narėse, teikia atitinkamas paslaugas darbdaviams, skelbia kitų EURES narių nurodytas laisvas darbo vietas, informuoja apie gyvenimo ir darbo sąlygas. Šiuo metu Lietuva neturi susitarimų dėl pasienio regionų bendradarbiavimo.
Lietuvoje dirba 10 EURES konsultantų - visuose Lietuvos teritorinių darbo biržų centriniuose skyriuose:
Kipčiakų kalba
Kipčiakų kalba – mirusi tiurkų kalbų šeimos kalba, kuria kalbėjo kipčiakai. Ja buvo kalbama plačiuose Eurazijos stepių tyruose, vadintuose Dešti Kypčiaku arba Polovcų stepe. XIII a. ši kalba tapo bendrine Aukso Ordos kalba. Vėliau transformavosi į daug skirtingų kalbų (totorių, baškirų, kazachų, kumykų, kariačajų-balkarų ir kt.), kurios dabar sudaro tiurkų kalbų kipčiakų pogrupį. Viduramžiais kipčiakų kalbą dar vartojo Egiptą valdę mameliukai, kurie buvo kipčiakų kilmės.
Tuo tarpu rytuose kipčiakų kalbai susiliejus su senąja kirgizų kalba (priklausė kirgizų-Jenisiejaus kalboms) susidarė pietų altajiečių, Ferganos kipčiakų kalbos ir dabartinė kirgizų kalba.