cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Découvertes Gallimard
Pirmasis tomas À la recherche de l’Égypte oubliée (Lietuviškas leidimas: Užmiršto Egipto beieškant ) yra apie Senovės Egiptą. Serija tapo labai sėkminga, įvairūs tomai buvo išversti į daugiau nei 20 kalbų. Šiuo metu yra daugiau nei 700 knygų, kurias parašė daugiau kaip 500 autorių. „Baltos lankos“ paskelbė keletą tomų serijoje „Atradimai“ Lietuvoje.
Juozas Martinaitis
Biografija
Gimė ir augo Kartenos miestelyje. Žemės reformos metu tėvui gavus žemės buvusiame Žadeikių dvare, šeima persikėlė į Žadeikių kaimą. Mokėsi Kartenos pradinėje mokykloje, kurią baigęs dirbo statybose.
Découvertes Gallimard
Knygų sąrašas
Serijos „Atradimai Baltos lankos“ knygų sąrašas.
Juozas Martinaitis
Biografija
1932 m. pašauktas į kariuomenę, užsitarnavo viršilos laipsnį.
Grįžęs dirbo statybininku, 1934 m. įstojo į LŠS Kretingos rinktinės Kartenos šaulių būrį, 1940–1941 m. tiesė Rietavo–Šventosios plentą.
1945 m. tapo Kartenos valsčiaus žemės ūkio skyriaus tarnautoju, užmezgė ryšius su Lietuvos partizanais. 1946 m. rugsėjo mėn. įstojo į Kardo rinktinės Buganto kuopą, pasirinko Meškerės, vėliau – Jurkaus, slapyvardį, vadovavo būriui. 1947 m. rudenį paskirtas kuopos vadu.
Žuvo 1948 m. rugpjūčio 12 d. Lubių kaime, Kartenos valsčius. Stribams ir enkavedistams apsupus Simono Gaudučio sodybą, nusišovė po namo grindimis įrengtoje slėptuvėje.
Arabijos dujotiekis
Arabijos dujotiekis  – tarpvalstybinis magistralinis dujotiekis Viduriniuose Rytuose, kuriuo transportuojamos dujos išgautos Egipte į Izraelį, Libaną, Jordaniją, Siriją ir Turkiją.
Istorija
2011 m. Egipto valdžia drastiškai apribojo gamtinių dujų eksportą dėl atsiradusio dujų trūkumo šalyje, bei vidaus išpuolių prieš dujotiekio infrastruktūrą 2011 m. Egipto revoliucijos metu.
Eddie Jordan
Biografija
Baigęs mokslus E. Džordanas įsidarbino Airijos banke. Po ketverių metų airis persikėlė į Džersio salą ir pradėjo dirbti elektros prekių parduotuvėje. Tuo metu jis susipažino su kartingų lenktynėmis.
Grįžęs į Dubliną E. Džordanas įsigijo kartingą ir 1971 m. laimėjo Airijos kartingų čempionatą.
1974 m. E. Džordanas perėjo į Formula Ford čempionatą, o po metų į Formulę 3. 1977 m. airis debiutavo Formula Atlantic lenktynėse ir pasiekė 3 pergales, o 1978 m. tapo čempionu.
1979 m. airis įkūrė savo vardo komandą „Jordan Grand Prix“. Šios komandos lenktynininkai dalyvavo įvairiuose čempionatuose Didžiojoje Britanijoje ir Europoje. 1987 m. komandos nariu tapo Džonis Herbertas, kuris tapo Formulės 3 čempionu.
1991 m. E. Džordano komanda debiutavo Formulės 1 čempionate. Šioje ekipoje savo pirmąsias lenktynes Formulėje 1 pradėjo Michaelis Šumacheris.
Airio įkurta komanda savo geriausius rezultatus pasiekė 1998 m., kuomet Europos GP Deimonas Hilas ir Ralfas Šumacheris finišavo pirmose dvejose vietose. Kitame sezone Jordan Grand Prix galutinėje įskaitoje liko trečia.
Susidūrus su finansiniais sunkumais 2005 m. E. Džordono įkurta komanda buvo parduota ir pasitraukė iš Formulės 1 čempionato.
Abdula ibn Abdas al-Mutalibas
Abdula ibn Abdas al-Mutalibas (apie 546–570 m.) – islamo pranašo Mahometo tėvas.
Eddie Jordan
Biografija
Tuo metu airis pradėjo rašyti straipsnius į „F1 Racing“ žurnalą.
Abdula ibn Abdas al-Mutalibas
Jis buvo vedęs Aminą bint Vab. Tabaris kitą neįvardintą žmoną. Tačiau Aminos sūnus Mahometas buvo vienintelis jo vaikas.
Eddie Jordan
Biografija
2016 m. vasario 11 d. E. Džordanas prisijungė prie naujos „Top Gear“ laidos vedėjų komandos ir šioje laidoje buvo vieną sezoną.
Taip pat skaitykite
Jordan Grand Prix
Lapynų valsčius
Istorija
Valsčius minimas nuo XIX a. pabaigos.
Vilkyčių apylinkė
Vilkyčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Priekulės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Priekulės rajonui. 1954 m. prijungta Šilininkų apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Vilkyčių apylinkė prijungta prie Saugų apylinkės.
Vadovai
1950 m. įkurtas Vilkyčių apylinkės darbo žmonių deputatų tarybos vykdomasis komitetas (DŽDT VK).
Lietuvos futbolo taurė 2012–2013 m.
Lietuvos futbolo taurė 2012–2013 m. – 24-asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras.
I etapas
Pirmas etapas (turas).
II etapas
Antras etapas (turas).
III etapas
Trečiasis etapas (turas).
V etapas
1/8 f. arba 5 etapas (turas).
Ketvirtfinalis
Ketvirtfinalis arba 6 etapas (turas).
Pusfinalis
Pusfinalis arba 7 etapas (turas).
Saugų valsčius
Saugų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Saugos.
Istorija
Įkurtas XIX a. pabaigoje. 1945 m. sausio 28 d. priskirtas Lietuvos TSR. 1947 m. prijungti Ramučių valsčius ir Žemaitkiemio valsčius. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Priekulės rajonui (3 apylinkės) ir Šilutės rajonui (3 apylinkės).
Smiltyninė kulkšnė
Smiltyninė kulkšnė (Astragalus arenarius) – pupinių (Fabaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas.
Natūraliai paplitęs šiaurės rytų Europoje: Švedijoje, europinėje Rusijoje, Vokietijoje, Ukrainoje, Baltijos šalyse, Lenkijoje, Baltarusijoje, Čekijoje, Slovakijoje, Vengrijoje.
Augalas 10–30 cm aukščio. Lapai sudėtiniai, sudaryti iš 5–11 lapelių. Žiedai šviesiai purpuriniai arba violetiniai, kartais balti, susitelkę retose kekėse po 4–8. Ankštys pailgos arba linijiškai elipsiškos, apaugusios trumpais pilkais plaukeliais. Žydi birželį–liepą.
thumb|left|200px|Smiltyninės kulkšnės požymiai
Smiltyninė kulkšnė auga sausuose pušynuose, smėlynuose, pamiškėse. Dažna Pietryčių Lietuvoje, kitur retesnė, o šalies šiaurėje neauga.
Vertingas avių ir galvijų pašarinis augalas.
Ana Nazarova
Ana Nazarova (, g. 1984 m. lapkričio 19 d., Jaroslavlyje) – Rusijos aktorė.
Biografija
Gimė 1984 metais Jaroslavlyje. Lankė teatro studiją, o 2007 m. ji baigė Jaroslavlio valstybinį teatro institutą. Vaidino Jaroslavlio teatre.
2006 m. pradėjo vaidinti filmuose, debiutavo filme „Džonikas“.
Aleksas Malakauskas
Aleksas Malakauskas (slap. Donelaitis, Donėlaitis, 1923 m. Šateikių apyl., Plungės raj. – 1948 m. rugpjūčio 12 d. Lubiuose, Kartenos valsčius) – Lietuvos partizanas, Kardo rinktinės Buganto kuopos štabo ir ryšių poskyrio viršininkas.
Ana Nazarova
Biografija
Pirmasis žymus darbas buvo Nastjos vaidmuo Dmitrijaus Astrachano komedijoje „Viskas sąžininga“.
Aleksas Malakauskas
Biografija
Baigė Šateikių pradinę mokyklą, tarnavo pas ūkininkus. 1943 m. atvyko tarnauti į Karteną. 1944 m. pabaigoje įsidarbino sukarintoje Kretingos geležinkelio apsaugos tarnyboje.
Ana Nazarova
Biografija
Tais pačiais 2007 m. ji atliko pagrindinius vaidmenis filmuose „Teisė į laimę“ (Lelia) ir „Meilės jungas“ (Nadia Neronova).
Ada Pometti
Dar žinoma kaip Priscilla Benson ir Ada Pomeroy, yra baigusi Eksperimentinio kinocentro studijas Romoje, ilgą laiką dirbo Katanijos teatre. Charakteringų vaidmenų atlikėja, paprastai atliekanti antro plano vaidmenis.
Kazys Stropus
Kazys Stropus (slap. Klevas, 1908 m. Kartenoje, Kretingos apskritis – 1948 m. rugpjūčio 12 d. Lubiuose, Kartenos valsčius) – Lietuvos partizanas, Kardo rinktinės Buganto kuopos vado pavaduotojas.
Biografija
Mokėsi Kartenos pradinėje mokykloje, kurią baigęs padėjo ūkininkauti tėvams. 1929–1931 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje.
1931 m. sukūrė šeimą, pasistatė namus Kartenoje. 1933 m. įstojo į LŠS Kretingos rinktinės Kartenos šaulių būrį.
Po II-jo pasaulinio karo dirbo kelių remonto valdybos darbininku, meistru. Kartenos valsčiuje susikūrus partizanų kuopai, užmezgė su ja ryšį ir, pasirinkęs Klevo slapyvardį, tapo partizanu. Nuo 1947 m. rudens buvo Kardo rinktinės Buganto kuopos vado pavaduotoju.
Žuvo 1948 m. rugpjūčio 12 d. patekęs į stribų ir enkavedistų apsuptį Lubių kaimo (Kartenos valsč.) ūkininko Simono Gaudučio sodyboje, kurioje buvo įrengta kuopos vadovybės slėptuvė.
Aleksas Malakauskas
Biografija
1946 m. rudenį tapo Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanu, pasirinko Donelaičio slapyvardį, paskirtas kuopos štabo ir ryšių poskyrio viršininku. 1947 m. gegužės mėn. buvo sunkiai sužeistas.
1948 m. rugpjūčio 12 d. žuvo kartu su kuopos vadu Juozu Martinaičiu-Meškere ir jo pavaduotoju Kaziu Stropumi-Klevu, bandydamas išsiveržti iš stribų ir enkavedistų apsuptos slėptuvės Simono Gaudučio sodyboje Lubių kaime (Kartenos valsčius). Susišaudymo metu jį pridengti bandė namų šeimininkė Apolonija Gaudutienė, žuvusi kartu.
Rudoji versmelė
miniatiūra|220px|right|Rudosios versmelės protaka, kovo mėn.
Rudoji versmelė, taip pat Sabalunkų šaltinis – valstybinis gamtos paveldo objektas, esantis Gražutės regioniniame parke, Zarasų rajone, Salako miestelio pietrytiniame pakraštyje (paribyje su Sabalunkų kaimu), apie 100 m į pietus nuo kelio, kairiajame Bebrinės (Bebrynės) upelio krante. Netoli tilto per Bebrinę pastatyta nuoroda į šaltinį. 2019 m. kovo mėn. duomenimis, šaltinis nebuvo pritaikytas lankymui: nėra tako nuo plento, neįrengta infrastruktūra. miniatiūra|240px|left|Nuoroda į šaltinį. Priekyje – tiltas per Bebrinę miniatiūra|220px|right|Rudoji versmelė įteka į Bebrinę
Versmelė paskelbta saugoma Lietuvos TSR Valstybinio gamtos apsaugos komiteto 1985 m. kovo 5 d. įsakymu Nr. 15.
Istorikai ir tautosakininkai yra surinkę vietinių gyventojų pasakojimų apie Rudąją versmelę. Netoli versmelės įsikūrę žmonės tvirtina, kad šaltinio vanduo tikrai esąs „daktarų pripažintas sveikas vanduo“. Tačiau yra tokių, kurie sako esą versmelės vanduo yra pernelyg rūdingas ir kad prieškaryje žmonės vandenį semdavosi ir naudojo gydymo tikslais iš kitos versmės, kuri tryško netoli vienos kaimo sodybos. Salake kalbama, kad kas visas prieš saulės tekėjimą ryte, niekam nematant, nusiprausia Rudosios versmelės vandeniu, tas atjaunėjęs.
Geologija
Šaltinis yra kylantis, nuolatinio veikimo, vidutinio vandeningumo, turintis reikšmingą debitą – 2,21 l/s. Vanduo šaltas (temperatūra – 7,2°C), bekvapis, turintis skonį, būdingą vandeniui su daug geležies. Ištirpusio deguonies – 0,49 mg/l, pH – 7,47. Vanduo pasižymi redukcine aplinka (rH – 11,6). Vanduo gėlas, turi daug mineralinių medžiagų, kietas (lengvai pašalinamas kietumas). Vandenyje didelis kiekis (2,1 mg/l) geležies, mažai ištirpusio deguonies. Bendroji mineralizacija - 574 mg/l. Kalcio, magnio hidrokarbonatinis vanduo.
Salamanka (Meksika)
Salamanka (, oto. Xidoo) – miestas vidurio Meksikoje, Gvanachuato valstijoje, Meksikos kalnyne, Turbijo (Lermos intako) slėnyje, į pietryčius nuo Leono. Pro miestą eina greitkelis ir geležinkelis Agvaskaljentesas–Meksika. Vystoma naftos perdirbimo, trąšų gamybos, naftos chemijos, odos ir avalynės pramonė, dailieji amatai (ypač metalo apdirbimas). Salamankos apylinkėse auginami kviečiai, kukurūzai, pupelės, vaismedžiai.
Mieste išlikę daug tradicinės architektūros: XVII–XVIII a. Šv. Augustino, Švč. Marijos Gimdytojos (XVII a. vid.), Šv. Gonzalo (1830 m.), Švč. Viešpaties Svetingojo (1924 m.) bažnyčios, buvęs Šv. Jono Sahaguno konventas (1750 m.). Veikia kultūros namai, tautodailės centras, istorijos ir tautodailės muziejus.
Istorija
Salamanka įkurta 1603 m. ir pavadinta pagal Monterėjaus valdytojo Gasparo de Sunjigos i Asevedo gimtąjį Salamankos miestą Ispanijoje.
Dalyvaujamasis biudžetas
Dalyvaujamasis biudžetas – tai demokratiškas sprendimų priėmimo procesas, kaip galima kartu su gyventojais spręsti dėl viešųjų lėšų panaudojimo, kuomet miestiečiai patys siūlo idėjas miestui ir balsuodami renka labiausiai patikusias.
Istorija
thumb|right|Dalyvaujamasis biudžetas praktikuojamas [[Porto Alegrėje nuo 1989 m.]] Pats pirmasis dalyvaujamasis biudžetas pasaulyje įvyko 1989 m. Porto Alegrėje, Brazilijoje. Gyventojams, nusivylusiems prasta šalies ir miesto ekonomine būkle, buvo pasiūlyta patiems dalyvauti formuojant miesto biudžetą bei spręsti, kaip leisti miesto lėšas. Šiuo metu pasaulyje yra apie 1,5 tūkst. dalyvaujamųjų biudžetų.
Porto Alegrė (~1,37 mln. gyventojų) – Pietų Rio Grandės valstijos sostinė. Šis miestas garsėjo gyventojų pajamų netolygumu, korupcija, neefektyviu išteklių valdymu ir žemu rinkėjų dalyvavimu rinkimuose. 1989 m. mero rinkimus laimėjo Olivio Dutra ir iškarto naujasis meras inicijavo mokesčių reformą, kuri įgalino savivaldybę surinkti daugiau mokesčių. Mokesčių tarifai buvo racionalizuoti ir susieti su infliacija, o jų surinkimas tapo geriau organizuotas ir efektyvesnis. Kokios buvo mokesčių reformos iliustruoja nuosavybės mokesčių surinkimas – 1990 m. jie sudarė ~5,8 % savivaldybės biudžeto, 2006 m. daugiau nei 18 %. Vienintelė priežastis, kodėl tokios reformos pelnė visuomenės palankumą – dalyvaujamojo biudžeto metodika, kuria remiantis buvo didinamas surinktų lėšų paskirstymo skaidrumas. 1993 m. Tarso Genro tapo naujuoju meru ir tęsė pradėtą reformą. Porto Alegrė pasiekė pastebimų rezultatų dėka dalyvaujamojo biudžeto metodo. Nuo 1989 iki 1996 m. namų ūkių, turinčių geriamojo vandens tiekimą, skaičius išaugo nuo 80 % iki 98 %. Nuotekų tinklai išsiplėtė nuo 46 % iki 85 %. Pavyzdžių galima rasti daug daugiau. Šiuo metu Porto Alegrė turi aukštą Žmogaus socialinės raidos indeksą (Human Development Index – HDI), o atlikta apklausa parodė, jog net 85 % gyventojų aktyviai dalyvauja dalyvaujamojo biudžeto veikloje.
Dalyvaujamojo biudžeto praktiką, kaip gerąją patirtį, greitai perėmė kiti miestai. 2006 m. Pietų Amerikoje daugiau nei 1000 savivaldybių naudojo ši metodą. Šiuo metu sistema įsitvirtina ir Europoje. 2008 m. pradžioje mokslininkai suskaičiavo per 100 miestų, naudojančių dalyvaujamojo biudžeto metodiką.
Dalyvaujamojo biudžeto tikslai
Dalyvaujamasis biudžetas yra savanoriškas ir universalus procesas, suteikiantis galimybę gyventojams, arba gyventojų grupei dalyvauti savivaldybės biudžeto sudaryme ir vykdyme. Pagrindiniai dalyvaujamojo biudžeto tikslai yra šie:
Dalyvaujamojo biudžeto sudarymo procesas
Paprastai viskas prasideda nuo idėjų. Gyventojai susirenka į susirinkimus ir apsikeičia idėjomis aktualiu klausimu. Tai daroma internetinėje erdvėje arba organizuojami susitikimai su gyventojais. Gali būti naudojamos gyventojų apklausos. Toliau idėjos apjungiamos ir gyventojai bendradarbiauja sukuriant galutinę prioritetų versiją, kuri būtų tinkama rengiant biudžetą. Tam galima naudoti elektronines priemones, pvz. – diskusijų forumus, socialinius tinklus. Toliau organizuojamas susitikimas dėl visų prioritetų konsolidacijos viename sąraše. Pabaigoje organizuojamas balsavimas. Klausimai, tokie kaip „Kaip dalyvaujamasis biudžetas galėtų atrodyti mūsų savivaldybėje?“ ar „Ką mes galėtume pakeisti, tam kad pagerintume dalyvaujamojo biudžeto procesą?“, yra vizijos kūrimo pamatai.
Dalyvaujamasis biudžetas Lietuvoje
Dalyvaujamasis biudžetas yra embrioninėje stadijoje ir pradėtas taikyti tik neseniai. 2018 m. Alytaus miesto savivaldybė tapo pirmąja savivaldybe Lietuvoje, kuri gyventojų iniciatyvoms numatė biudžetą, ir jie galėjo siūlyti projektus, o vėliau už juos balsuoti. Alytaus miesto dalyvaujamojo biudžeto eksperimentas parodė, jog tokios politikų iniciatyvos ne visada gali būti teigiamai įvertintos ir pačių gyventojų. 2018 m. šią iniciatyvą pasiūlę ir įgyvendinę politikai pralaimėjo 2019 m. savivaldybių tarybų rinkimus .Lietuvoje 8 savivaldybes įsidiegusias dalyvaujamąjį biudžetą iki 2021 metų ir 7 savivaldybes paruošusios visus instrumentus bei mechanizmus dalyvaujamojo biudžeto diegimui 2021 m. Net 6 savivaldybės jau svarsto apie dalyvaujamojo biudžeto diegimą. Lietuvos mokslininkų tyrimas įrodė, kad merai Lietuvoje buvo ypač svarbus inicijuojant dalyvaujamąjį biudžetą. Aktyvumas ir asmeninis įsitraukimas, specifinės žinios ir kompetencijos, susijusios su miestu, buvo svarbus veiksniai įgyvendinant dalyvaujamąjį biudžetą. Todėl piliečiai savivaldybėse, kuriose vyksta tiesioginiai mero rinkimai, siekdami sėkmingo dalyvaujamojo biudžeto, turėtų balsuoti už asmenį, turintį aukščiau išvardytų individualių, socialinių ir politinių savybių. 2021 m. pirmąkart Klaipėdos miesto savivaldybėje startavo dalyvaujamojo biudžeto projektas į pagalbą pasitelkiant informacines technologijas. Dalyvaujamo biudžeto platforma buvo sukurta naudojant atviro kodo programą CONSUL
Krzysztof Buchowski
Kšyštofas Buchovskis (, g. 1969 m. balandžio 1 d. Seinuose, Lenkija) – Lenkijos istorikas, istorijos mokslų daktaras, Balstogės universiteto profesorius.
Mokslinė specializacija: XIX–XX a. lenkų-lietuvių santykiai bei Centrinės ir Rytų Europos istorija.
Biografija
Gimė ir vidurinį išsilavinimą gavo Seinuose. 1988–1993 m. studijavo Varšuvos universiteto Balstogės filiale įgydamas istorijos mokslų magistro laipsnį. Dėstė Balstogės universitete, kuriame 1999 m. apgynė istorijos mokslų daktaro mokslinį laipsnį. 2007 metais Lenkijos Mokslų akademijos Istorijos institute jam buvo suteiktas habilituoto mokslų daktaro vardas.
Ana Nevskaja
Ana Nevskaja (, g. 1977 m. Vasario 4 d., Naugarde) – Rusijos aktorė.
Biografija
Baigusi GITIS, tapo populiarių miuziklų „Drakula“, „Istviko raganos“ ir „Notre Dame de Paris“ (Fleur de Lis vaidmuo). Aktorė parodė savo aktorinį ir muzikinį talentą. „Istviko raganos“ – pirmoji jos komedija.
Išgarsėjo Darijos Pirogovos vaidmeniu komedijoje „Kas namie šeimininkas?“.
Žinoma dėl serialų „Ciklas“, „Uošvės dienoraštis“, „Fizika ar chemija“.
Rambyno apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje kaip Lumpėnų apylinkė. 1949 m. buvo Vilkyškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pagėgių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Kreivėnų apylinkės, dalis Piktupėnų apylinkės ir dalis Barzdžiūnų apylinkės, o dalis Lumpėnų apylinkės prijungta prie Vilkyškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prie Lumpėnų apylinkės prijungta dalis Pagėgių apylinkės, o apylinkė pervadinta Rambyno vardu. 1986 m. spalio 20 d. Rambyno apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Pagėgių apylinkės ir Vilkyškių apylinkės.
Ana Nevskaja
Biografija
Pastaraisiais metais filmavosi seriale „Ilgšės“ ir „Svečiai iš praeities“.
Balmazujvarošas
Gyventojai
2015 m. duomenimis gyventojų skaičius siekė 17 448.
70 %. gyventojų sudaro vengrai, 9 %. − vokiečiai.
Didžioji dantenė
Didžioji dantenė (Circaea lutetiana) – nakvišinių (Onagraceae) šeimos daugiametis žolinis augalas.
Kumpuoliokas
Kumpuoliokas arba Kumpaliokas – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Degučių. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,33 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 165,5 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantės kalvotos, iš šiaurės vakarų prieina Pažemio miškas, pietrytinėje pakrantėje auga miškelis, kitose pakrantėse plyti pievos. Pietryčiuose išteka upelis link Didžiojo Pažemėlio ežero (Šventosios upės baseinas). Šalia įsikūrę Pažemio ir Aleksiejaukos kaimai.
Didžioji dantenė
Natūraliai paplitusi beveik visoje Europoje (išskyrus pačius šiaurės rytus ir kai kurias salas), Kazachstane, Kaukaze, Mažojoje Azijoje, Levante, Irake, Irane, Alžyre, Tunise.
Augalas 20–60 cm aukščio. Stiebas status, šiek tiek apaugęs paprastais plaukeliais. Lapai paprastieji, 1–5 cm ilgio, plaukuoti, lapkočių viršutinė pusė vagota, aplinkui plaukuoti. Žiedai stiebų viršūnėse susitelkę į kekes, vainiklapiai balti. Žiedkočiai be pažiedžių. Dėžutė atvirkščiai kiaušiniška, apaugusi retais, standžiais, kabliškais šereliais. Žydi birželio–rugpjūčio mėnesiais.
Didžioji dantenė hibridizuojasi su mažąja dantene (C. alpina), jų palikuonys gali daugintis vegetatyviškai.
Jonaičių seniūnija
Jonaičių seniūnija – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Šilutės rajono savivaldybės centrinėje dalyje.
Istorija
Seniūnija įkurta 1995 m. vietoje Jonaičių apylinkės. 1997 m. ji prijungta prie Šilutės miesto seniūnijos. Tais metais seniūnijoje buvo 6160 gyventojų, veikė 2048 ūkiai.
Instinktas
Instinktas – fiziologijoje bet kokia neišmokta žmogui ar gyvūnų rūšiai būdinga reakcija. Evoliucinėje biologijoje – evoliucijos eigoje išsivystę elgsenos modeliai, laiduojantys rūšies išlikimą. Filosofijoje, psichologijoje laikytas gyvuliškuoju psichikos pradu. Instinktas buvo priešpriešinimas apgalvotam elgesiui. XX a. antroje pusėje instinkto ir proto priešpriešos buvo atsisakyta. Imta tirti genetiškai paveldėto, įgimto atsako ir įgyto elgesio, išmokto įpročio santykis elgsenoje, genų ir aplinkos sąveiką formuojant fenotipinę elgseną.
FC Bihor Oradea
Istorija
Klubo ištakos siekia 1958 m. 1963 m. prijungtas CSM Crişana Oradea klubas.
2016 m. sausio 12 d. paskelbta, kad klubas bankrutuoja ir yra likviduojamas.
Sampsono tiltas
Sampsono tiltas  – varstomasis metalinis septynių angų tiltas per Didžiąją Nevką Sankt Peterburge, jungiantis Nevos upės dešinį krantą su su Petrogrado sala (miesto Vyborgo rajoną su Petrogrado rajonu). XIX amžiuje čia buvęs tiltas vadintas Vyborgo, 1918–1993 m. – Laisvės tiltu.
1955–1958 m. pagal architekto L. Noskovo projektą pastatytas 7-ių angų tiltas su dviem pakeliamais sparnais centre. Penkios angos – metalinės, Gelžbetoninės tilto atramos apdailintos granito plokštėmis.
Važiuojamoje dalyje gelžbetoninės plokštės padengtos asfaltbetoniu, šaligatviai – asfaltuoti. Šaligatvis nuo važiuojamosios dalies atskirtas granito bordiūrais, o pakeliamoje angoje – metaliniais. Tilto turėklai – iš ketaus, kaip ir apšvietimo stulpai, turintys po tris šviestuvus.
Tilto ilgis – 214,8 m, plotis – 27 m, šaligatviai abiejose pusėse – 3 m pločio, tramvajaus juosta – 7 metrai.
Nuo tilto atsiveria gražus vaizdas į Kutuzovo krantinę, kreiserį „Aurora“ bei Nachimoviečių mokyklą.
centre|thumb|450px|Tilto vaizdas (kreiseris „Aurora“ kairėje)
Luis Sepúlveda
Luisas Sepulveda Kalfukura (Luis Sepúlveda Calfucura; 1949 m. spalio 4 d. – 2020 m. balandžio 16 d.) – Čilės rašytojas, scenaristas ir žurnalistas.
Biografija
Gimė Čilės komunistų partijos kovotojo Chosė Sepulvedos ir mapučės Irmos Kalkufuros šeimoje. Baigė teatro studijas Čilės nacionaliniame universitete. Dirbo prezidento Salvadoro Aljendės administracijoje, o po 1973 m. karinio perversmo buvo įkalintas. Po 2,5 metų praleistų kalėjime pervestas į namų areštą. Vėliau paspruko iš arešto, sudarė pogrindinę teatro trupę, bet vėl buvo pagautas ir įkalintas. 1977 m. išleistas, pasitraukė iš Čilės, apsistojo Ekvadore, kur vadovavo Alliance Française teatrui, dalyvavo ekspedicijoje pas šuarų indėnus.
1979 m. prisidėjo prie revoliucinių jėgų Nikaragvos pilietiniame kare, o po pergalės pasitraukė į Vokietiją (Hamburgą). Ten įsidarbino žurnalistu, rengė reportažus iš Lotynų Amerikos, Afrikos. Heidelbergo universitete baigė komunikacijos mokslų magistrantūrą. 1982–1987 m. dirbo „Greenpeace“ organizacijos laive.
2020 m., gyvendamas Astūrijoje, susirgo COVID-19 ir po viruso sukeltų komplikacijų mirė.
Kūryba
Rašė įvairaus pobūdžio literatūrą – daugiausia politinę kritiką, taip pat romanus. Vėliau ėmėsi vaikų literatūros. Luiso Sepulvedos apysaka-pasaka „Apie žuvėdrą ir katiną, kuris išmokė ją skraidyti“, laikoma žanro klasika. Tai knyga ir apie valią, pasiryžimą, psichologinį brendimą. Sepulveda taip pat režisavo bei rašė scenarijus keletui filmų (Vivir a los 17, 1986 m., Tierra del fuego, 2000 m., Nowhere, 2002 m., Coração verde, 2002 m.).
2025 m. Europos krepšinio čempionatas
'''2025 m. Europos krepšinio čempionatas''' – bus 42-as Europos krepšinio čempionatas, kuris vyks 2025 m. rugsėjo mėnesį.
Grupių etapai vyks Latvijoje, Kipre, Suomijoje ir Lenkijoje, tuo tarpu atkrintamosios varžybos vyko Latvijos sostinėje Rygoje.
Vietų pasirinkimas
Šis čempionatas bus ketvirtasis kartas, kuomet jis vyksta keturiose skirtingose valstybėse. Šešios šalys pateikė oficialias paraiškas čempionato surengimui:
2022 m. kovo 28 d. vykusiame posėdyje FIBA Europos valdyba išrinko Latviją, Kiprą ir Suomiją turnyro šeimininkais, iš jų Latvija surengs atkrintamųjų varžybų etapą. Ukraina turėjo būti ketvirta šeimininke grupių etapo metu, tačiau dėl 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą Lenkija buvo paskelbta ketvirtąja šalimi-šeimininke.
Patekusios komandos
Į čempionatą pateko šios rinktinės:
Plytinė
Istorija
Iki XIX a. plytinės veikė sezonais, vėliau kūrėsi nuolatinės plytinės.
Lietuvoje pirmosios plytinės atsirado maždaug XIII a., daugiau jų įkurta XIV a. pirmoje pusėje, kai iš Vakarų Europos buvo pakviesta plytų gamybos specialistų. XVI a. Vilniaus ir jo apylinkių plytinės gamino kiekviena po keliasdešimt tūkstančių plytų per metus. XVII–XIX a. nuolatinės plytinės veikė tik didesniuose miestuose. Iki XIX a. plytinėse dirbo daugiausia baudžiauninkai. 1900 m. Lietuvoje buvo >400 plytinių, jose dirbo ~3000 darbininkų, per metus pagamindavo ~50 mln. plytų. Didžiausia plytinė veikė Kuršėnuose, įkurta 1899 m. Didelės plytinės buvo Rudaminoje ir Riešėje, prie Kauno ir Klaipėdos.
Pryšmančių kapinynas
Žinomi Pryšmančių kapinynai:
Kiusnachtas
Kiusnachtas  – gyvenvietė šiaurėje Šveicarijoje, Ciuricho kantone, 8 km į pietryčius nuo Ciuricho, Ciuricho ežero pakrantėje. Praeina Ciuricho–Jonos kelias ir geležinkelis. Yra XII a. Šv. Jurgio katalikų bažnyčia, reformatų bažnyčia, cistersų abatija (gretimame Kapelo prie Albiso kaime), K. G. Jungo institutas, hospitalierių pastatas (dabar – mokykla), krašto muziejus, jachtų klubas, Vulpo pilies griuvėsiai. Šalia Kiusnachto driekiasi vaizdingas kanjonas.
2000 m. 86,1 % Kiusnachto gyventojų gimtoji kalba buvo vokiečių.
Istorija
Kiusnachtas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1188 m. (de Cussenacho). Viduramžiais priklausė Regensbergų giminei, kuri rezidavo Vulpo pilyje. 1531 m. tapo Ciuricho valda.
Kiusnachte gyveno nemažai žymių žmonių: Tomas Manas (1933–1939 m.), Karlas Gustavas Jungas (1909–1961 m.), Konradas Mėjeris, Tina Terner, Kimis Reikionenas ir kt.
Zagalės mūšis
Zagalės mūšis – vienas iš Chmelnickio sukilimo mūšių, įvykęs 1649 m. birželio 17–18 d., netoli Zagalės (baltr. Загалле) kaimo Polesėje (dab. Baltarusija) tarp Zaporožės kazokų dalinio bei juos palaikiusių maištaujančių Baltarusijos ir Ukrainos valstiečių ir Lietuvos kariuomenės dalinių.
Priešistorė
1649 m. pradžioje, siekiant apsisaugoti nuo kazokų antpuolių, greta Zagalės kaimo apsistojo į Jonušo Radvilos vadovaujamos Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės kariuomenės sudėtį įėjęs lauko etmono Vladislovo Valavičiaus vadovaujamas dalinys.
Šalių pajėgos
Kazokų pajėgas sudarė apie 3 tūkstančius žmonių, iš jų 50-60 raitelių. Jų pagrindas buvo Zaporožės kazokų Kanovo pulkas; likusieji – maištaujantys Baltarusijos ir Ukrainos valstiečiai. Daliniui vadovavo kazokų pulkininkas Ilja Holota. Lietuvių kariuomenės dalinį sudarė  apie 1,2 tūkst. karių, jam vadovavo lauko etmonas Vladislovas Valavičius.
Mūšio eiga
Birželio 17 d. paryčiais kazokai persikėlė per Pripetę ir užpuolė mažesnes ATR pajėgas. Tiesiogiai antpuolio metu Valavičiaus nebuvo stovykloje, jį pavadavo Valerianas Falenckis ir Janas Donovajus. Lietuvos pajėgos įsitvirtino Zagalės stovykloje ir kelis kartus atmušė kazokų puolimus. Mūšio metu atvyko Gregorio Mirskio vadovaujamas pastiprinimas: 150 dragūnų ir 200 vokiečių pėstininkų.
Atskubėjusi pagalba smogė į kazokų užnugarį ir sudarė galimybes Zagalėje įsitvirtinusioms pajėgoms kontratakuoti. Sinchroniškų veiksmų išdavoje kazokai buvo sutriuškinti ir persekiojami atsitraukė į pelkes. Pelkėse kazokai mėgino įsitvirtinti ir priešinosi iki sutemų. Birželio 18 d. ryte sukilėliai mėgino trauktis toliau. Sunkiai sužeistas I. Holota negalėjo judėti ir žuvo. Kiti kariai buvo atkakliai persekiojami ir naikinami ar imami į nelaisvę. Į rytus nuo Zagalės, traukimosi kryptimi, nugalėtojai supylė septynis pilkapius, kuriuose palaidoti žuvusieji.
Kazokų nuostoliai siekė apie 1600 žmonių. Mūšio metu žuvo ir pats kazokų vadas pulkininkas Ilja Holota. ATR nuostoliai siekė 216 žuvusiųjų ir sužeistųjų. Buvo sužeistas ir vienas iš LDK karo vadų – Valerianas Falenckis.
Kitų šaltinių teigimu, mūšio rezultatą lėmė kapitono Samuelio Smolskio veiksmai, kuris, vadovaudamas keturioms ATR kariuomenės kazokų vėliavoms (vidutinės ginkluotės kavalerijos eskadronas klaidinančiu pavadinimu), sėkmingai puolė ir sutriuškino kairįjį Zaporožės kariuomenės sparną. Mūšyje pasižymėjo ir bent keli ATR kariuomenės totorių daliniai.
San Kristobal de las Kasas
San Kristobal de las Kasas (, coc. Jovel) – miestas pietryčių Meksikoje, Čiapaso valstijoje, Centrinės Mesos plynaukštėje, ~80 km į rytus nuo Tustla Gutjereso. Pro miestą eina Panamerikos plentas, netoliese yra oro uostas (nuo 2010 m. uždarytas). Vystoma maisto (daugiausia cukraus, spirito), medienos apdirbimo pramonė. Audimo, siuvinėjimo (peltakiavimo), keramikos amatai, gaminami dirbiniai iš gintaro, nefrito, metalo, medžio. San Kristobal de las Kasaso apylinkėse auginami javai, vaismedžiai, cukranendrės.
Mieste veikia meno institutas, keletas muziejų (Casa Na Bolom, nefrito, gintaro, etnografijos, majų medicinos), teatras. Išlikęs gausus kolonijinis paveldas su grįstomis gatvelėmis, bažnyčiomis, vienuolynais: Šv. Dominyko bažnyčia (1560 m.), Šv. Kristupo katedra (pastatyta XVI a.; perstatyta XVI ir XVIII a.),, Šv. Mykolo bažnyčia (1613–1621 m.), Šv. Pranciškaus bažnyčia (1577 m., perstatyta XVIII a.), dominikonų ir mersedarijų vienuolynai, XIX a. rotušė, „Sirenų namai“, Karmelio bažnyčios arka ir kt.
Dauguma miesto gyventojų yra indėnai majai (cociliai ir celtaliai). Dėl savo išskirtinės architektūros ir gyvųjų tradicijų San Kristobal de las Kasas yra svarbus turistinis centras. Miestas taip pat garsėja jo apylinkėse veikiančiais sapatistų sukilėliais, dėl to dažnai laikomas marksizmo aktyvistų ir kitų kairiųjų.
Istorija
1528 m. gyvenvietę (karinę tvirtovę), pavadintą Villa Real de Chiapa, įkūrė konkistadoras Diegas de Masarjegosas. Miesto teisės suteiktos 1536 m. (tada pervadintas Siudad Realiu). Nuo 1532 m. miestas priklausė Gvatemalos generalkapitonijai, todėl 1821 m. paskelbus nepriklausomybę nuo Ispanijos, priklausė Gvatemalai, bet 1824 m. tapo Meksikos dalimi. 1829 m. pervadintas į San Kristobalį. XIX a. Čiapase vyko nuolatiniai susirėmimai tarp konservatorių ir liberalų, miestas nesyk atsidūrė kovų sūkuryje Iki 1892 m. buvo Čiapaso sostinė.
1974 m. miestas paskelbtas istoriniu paminklu. XX a. 7–10 dešimtmečiais apylinkėse prasidėjo indėnų politiniai judėjimai, susidarė sapatistų sukilėlių būriai. 1994 m. sapatistų pajėgos buvo užėmusios San Kristobal de las Kasą.
Kaedvala
Kaedvala (, m. 689 m. balandžio 20 d.) – Vesekso karalius (685–688 m.), Kenberto sūnus.
Biografija
Kildino save iš Kevlino. Jaunystėje jis buvo ištremtas iš Vesekso, o tremties metu surinko pajėgas ir 685 m. užpuolė pietų saksus, nužudydamas jų karalių Etelvelą. Tais pačiais metais dar užpuolė Kentą ir Vaito salą. Po trejų metų tapęs krikščionimi, atsisakė karaliaus titulo ir nukeliavo į piligriminę kelionę iki Romos, pakeliui aplankydamas Frankų karalystę ir lombardų karalių Kunipertą. Popiežiaus Sergijaus I-ojo 689 m. balandžio 10 d. pakrikštytas Petro vardu. Po 10 dienų mirė ir buvo palaidotas Šventojo Petro bazilikoje.
Kumpuolaitis
Kumpuolaitis – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 6,5 km į šiaurės vakarus nuo Suvieko. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,54 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 125 m. Krantai žemi, vietomis pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežerą supa Bugų šilelis, tik šiaurrytinėje ir pietinėje pakrantėse vietomis plyti pievos. Šiaurėje išteka upelis link už 60 m telkšančio Kumpuolio ežero (Kumpuolės upės baseinas). Į pietryčius įsikūręs Bugų kaimas. Rytine pakrante eina kelias.
Vaubano gynybiniai įtvirtinimai
thumb|250px|right|Besankono citadelė, viena iš Vaubano tvirtovių. Vaubano įtvirtinimai Prancūzijoje – 12 tvirtovių, išsidėsčiusių palei šalies sienas vakaruose, šiaurėje ir rytuose, kurias sukūrė karaliaus Liudviko XIV karo inžinierius Sebastianas Vaubanas (1633–1707). 2008 m. jie buvo įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Prancūzijos karaliaus kariuomenei sutriuškinus ispanus, Vaubanas buvo įgaliotas suprojektuoti ir pastatyti visą eilę gynybinių fortų, kurie turėjo garantuoti šiaurinių ir rytinių Prancūzijos žemių saugumą. XVII amžiuje ginklai ir karinė taktika jau buvo pakankamai pažengusi į priekį, todėl įtvirtinimai, likę dar nuo viduramžių, atakos metu tiesiog sutrupėdavo. 1658 metais Vaubanas prisijungė prie karaliaus armijos, vadovavo net 53 mūšiams ir tuo pat metu stengėsi pastebėti kiekvieną silpnąją gynybos grandį. Įsivaizduodamas, kaip pats pultų tvirtovę, Vaubanas nutarė statyti žvaigždės formos fortus, kuriuos juostų tiesūs grioviai. Vaubanas stebėjo upių ir kalvų šlaitus ir kai kurias detales bandė pritaikyti savo projektui. Susižavėjęs Vaubano idėjomis karalius Liudviko XIV aprūpino jį reikiamomis medžiagomis ir darbininkais. Inžinierius pastatė dvi ilgas fortų eiles, vadinamas Pré carré, kiekvienas fortas sukurtas taip, kad net ir mažiausia gynėjų armija galėtų sulaikyti ataką, kol bus suorganizuotas pastiprinimas. Iš viso Vaubanas pastatė 33 fortus ir gynybinėmis sienomis apjuosė beveik 300 miestų visose Prancūzijos pakrantėse ir ties valstybės sienomis. Vaubano įtvirtinimai padėjo sėkmingai apsaugoti šiaurines Prancūzijos sienas iki pat Napoleono karų pabaigos.
Salamanka (reikšmės)
Salamanka gali reikšti:
Vengrijos lietuvių bendruomenė
Vengrijos lietuvių bendruomenė – Vengrijoje veikianti lietuvių bendruomenė, kurią sudaro maždaug 40 nuolat Vengrijoje gyvenančių lietuvių šeimų bei ilgą laiką tarptautinėse kompanijose dirbantys Lietuvos piliečiai. Bendruomenę papildo Vengrijoje studijuojantys studentai iš Lietuvos, deleguotieji į tarptautinės įstaigas bei Lietuvos ambasados Vengrijoje darbuotojų šeimų nariai. Pagrindinis bendruomenės veiklos tikslas – suburti šioje šalyje gyvenančius lietuvius, padėti jiems išlaikyti ryšius su Lietuva, garsinti Lietuvos vardą, jos kultūrą ir papročius Vengrijoje.
Bendruomenės raida
thumb|right|190px|Draugijos pirmininko [[Vytautas Grinius|Vytauto Griniaus iniciatyva 2006 m. Budapešto Kerepešio kapinėse pastatytas lietuviškas koplytstulpis 1956 m. Vengrų revoliucijos aukoms atminti (autoriai Adolfas Teresius ir Rimantas Zinkevičius)  ]] Iki II Pasaulinio karo Vengrijoje gyveno tik keletas lietuvių. Daugiau lietuvių į Vengriją gyventi atvyko sovietmečiu, tačiau iškart į bendruomenę jie nesibūrė. 1986 m. iniciatyvos suburti lietuvius į draugiją ėmėsi Vengrijos Nyiregyhaza mieste gyvenęs žymus lietuvių fotografas, poetas ir keliautojas Paulius Normantas ir mokslininkas Vytautas Grinius iš Vesprėmo miesto. Pirmasis lietuvių Vengrijoje suvažiavimas įvyko garsaus vengriško vyno – Tokajaus – mieste. Šio susitikimo metu Paulius Normantas buvo buvo išrinktas pirmuoju lietuvių bendruomenės Vengrijoje pirmininku, vėliau pirmininko pareigas perėmė Vytautas Grinius.
Pirmininkai
1992 m. lietuvių bendruomenė buvo oficialiai užregistruota kaip visuomeninė Vengrijos Respublikos organizacija. Nauja bendruomenės pirmininke buvo išrinkta Diana Dumšaitytė-Balint. Nuo 1999 m. bendruomenei pirmininkavo Sigitas Povilaitis. 2005 m. pirmininkavimą perėmė Vitalija Baranyai. Nuo 2008 m. bendruomenei pirmininkavo Vaida Burinskienė iš Kečkemėto miesto. Nuo 2011 metų bendruomenės reikalais rūpinosi Reda Rimkutė-Lőrincz. Nuo 2014 metų lietuvių bendruomenės pirmininkė - Lina Schmidt.
Bendruomenės veikla
Kadangi bendruomenė susibūrė Lietuvos sovietinės okupacijos metais, Vengrijos lietuviai buvo ypač aktyvūs Lietuvai siekiant laisvės ir nepriklausomybės. 1990–1991 m. Vengrijos lietuviai kartu su Lietuvos laisvės siekius palaikančiais vengrais dalyvavo mitinguose prie Sovietų Sąjungos ambasados Budapešte, reikalaudami blokados nutraukimo ir suverenios Lietuvos pripažinimo. Po žiaurių Sausio 13-osios įvykių Vengrijos Raudonojo Kryžiaus kvietimu į Vengriją buvo atgabenti gydyti trys lietuviai, nukentėję ginant Televizijos bokštą ir Lietuvos radijo ir televizijos pastatą. Vengrijoje juos slaugė ir globojo bendruomenės nariai.
Šiuo metu pagrindinis lietuvių Vengrijoje veiklos tikslas – suburti šioje šalyje gyvenančius lietuvius, padėti jiems išlaikyti ryšius su Lietuva, garsinti Lietuvos vardą, jos kultūrą ir papročius Vengrijoje. Lietuvių bendruomenė Vengrijoje susirenka penkis - šešis kartus per metus. Pagrindinis susibūrimų tikslas – palaikyti tarpusavio ryšius, kartu švęsti lietuviškas šventes, pasidalinti žiniomis apie Lietuvą, platinti informaciją apie ją Vengrijoje. Į kasmetinius Vasario 16-osios, Kovo 11-osios švenčių minėjimus atvyksta daug svečių, tarp kurių galima pamatyti ir ne vieną įtakingą Vengrijos politiką ar visuomenės veikėją. Per šias šventes ir Sausio 13-osios įvykius yra aukojamos lietuviškos mišios. Jas aukoja lietuviškai išmokęs vengrų diakonas Teszar Tibor.
Šatriškis
Šatriškis – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Musninkų.
Varundiškiai
Varundiškiai (arba Ignatuvka) – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Trumbatiškio.
Laufenas-Uvyzenas
2000 m. 97,0 % gyventojų gimtoji kalba buvo vokiečių.
Istorija
thumb|left|250px|Laufeno pilis ir Reino krioklys
Užuraistis (Širvintos)
Užuraistis – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Bartkuškio.
Vasyliškis
Vasyliškis (arba Vosyliškis) – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Trumbatiškio.
Justas Lasickas
FK Voždovac
Persikėlė į Serbiją 2019 m. Žaidė FK Voždovac klube.
Debiutinį įvartį Serbijos pirmenybėse pelnė 2019 m. lapkričio 10 d. rungtynėse prieš TSC Bačka Topola. Šiose rungtynėse pasirodė startinėje sudėtyje ir 4 min. pelnė įvartį.
2020 m. rugpjūčio 16 d. prieš FK Rad pasižymėjo įvarčiu. Pasirodė po keitimo 43 min., o antojo kėlinio pradžioje (49 min.) pelnė įvartį.
Serbijos klube sužaidė 90 rungtynių Superlygoje, per kurias pasižymėjo pelnydamas 6 švarčius.
Liublianos „Olimpija“
2022 m. liepos 24 d. debiutavo Pirmos lygos rungtynėse prieš NK Tabor Sežana. Lietuvis pasirodė startinėje sudėtyje ir žaidė visas rungtynes. Liublianos „Olimpija“ išvykoje nugalėjo varžovus rezultatu 1:0 ir įsirašė pirmą pergalę.
Rinktinės
Atstovavo Lietuvos jaunimo rinktinėms ir nacionalinei rinktinei.
Vosyliškis (reikšmės)
Vosyliškiu vadinamos gyvenvietės:
Vaitkūnai (Širvintos)
Vaitkūnai – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Musninkų.
Mažoji dantenė
Mažoji dantenė (Circaea alpina) – nakvišinių (Onagraceae) šeimos daugiametis žolinis augalas.
Natūraliai paplitusi beveik visoje Eurazijoje ir Šiaurės Amerikoje.
Augalas 5–25 cm aukščio. Stiebas status. Lapai blizgantys, pliki, kiaušiniški, 2–6 cm ilgio. Lapkotis sparnuotas. Žiedo vainiklapiai balti, 0,6–1,4 mm ilgio, trumpesni už taurėlapius. Purka galvutės pavidalo, kiek įskelta. Dėžutė vienalizdė, apaugusi trumpais kabliškais šereliais. Žydi birželio–rugpjūčio mėnesiais.
Didžioji dantenė auga drėgnuose miškuose. Lietuvoje gana dažna. Mėgsta drėgnas, ūksmėtas vietas.
Mažoji dantenė hibridizuojasi su didžiąja dantene (C. lutetiana), jų palikuonys gali daugintis vegetatyviškai.
Sara Serraiocco
Sara Seraijoko (g. 1990 m. rugpjūčio 13 d. Peskaroje) – italų aktorė.
Biografija
Sara nuo vaikystės siekė tapti šokėja ir aktore. 2010 m. ji atvyko į Romą, kur įstojo mokytis į Eksperimentinio kino centrą. Po epizodinių vaidmenų televizijoje, 2013 m. ji nusifilmavo Kanų kino festivalyje apdovanotoje juostoje „Salvo“, o pati taip pat pelnė pirmuosius prizus, tarp kurių ir Globo d'oro kaip geriausia metų aktorė.
2014 m. režisierė Liliana Cavani pakvietė Sarą į savo kuriamą serialą „Francesco“, kuriame ji įkūnijo Šv. Klarą. 2016 m. Berlyno kino festivalyje ji buvo apdovanota kaip kylanti kino žvaigždė.
2017–2019 m. ji vaidino JAV seriale „Antrininkas“, o 2019 m. – trileryje „Negailestingas“.
2019 m. Ana buvo Kijevo kino festivalio, o 2022 m. – Berlyno kino festivalio Kylančios žvaigždės žiuri nare.
Kinas
right|thumb|170px
Giusy Buscemi
Džiusė Bušemi (g. 1993 m. balandžio 13 d. Macara del Valas) – italų aktorė ir buvęs modelis.
Biografija
Mokėsi La Sapienza universiteto literatūros ir muzikos fakultete. 2012 m. laimėjo grožio konkursą Mis Italija ir tais pačiais metais debiutavo kaip aktorė komedijoje „Baci salati“. 2013 m. ji kartu su tame pačiame grožio konkurse 3–iąją vietą užėmusia Claudia Tosoni nusifilmavo juostoje „Il ragioniere della mafia“. Vaidino serialuose „Tėvas Motiejus“ (2014), „Il paradiso delle signore“ (2015–2021), „Un passo dal cielo“ (2015).
Dmitrijus Milleris
Dmitrijus Milleris (, g. 1972 m. balandžio 2 d., Mytiščiuose, Maskvos srityje) – Rusijos aktorius.
Biografija
Debiutavo vaidybiniame filme „Valdovų tarnas“ (2007), kur aktorius prancūzų kalba atliko pagrindinį Chevalier Charleso de Breze vaidmenį.
Vėliau kūrė nedidelius vaidmenis įvairiuose televizijos filmuose, bei seriale „Tureckio maršas“.
Sėkmingai vaidino televizijos seriale „Next. Kitas“, „Balzako amžius, arba Visi vyrai niekšai…“ (2 ir 3 sezonai).
Šlovę ir sėkmę atnešė televizijos serialas „Montekristas“ (2008). Vėliau Milleris pasirodė komedijoje „Linksmieji vyrai“ (2009).
Už pagrindinį vaidmenį filme „Laiminga kelionė“ (2008) nominuotas 49-ajame tarptautiniame televizijos filmų festivalyje „Auksinė nimfa“ Monte Karle. Nominacija dalijosi su Kevinu Spacey.
Už tėvo vaidmens atlikimą seriale „Čerkizona“ (2010) buvo apdovanotas „Auksinio raganosio“ prizu už geriausią pagrindinio vyro vaidmens atlikimą.
Nuo 2011 m. filmuojasiseriale „Šviesoforas“, o 2013 m. buvo išleisti dar du populiarūs serialai – „Bombila“ ir „Sklifosovskis“.
Virpuškiai
Virpuškiai – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Debeikių.
Žygio sauga
Žygio sauga  – žygiuojančios kariuomenės dengimas nuo antžeminio priešo savo jėgomis ir priemonėmis. Taip pat žygio saugos funkcijas atliekančios rinktinės.
Pajėgoms sustojus ir išsidėsčius poilsiui, žygio sauga tampa išdėstymo sauga ir atlieka išdėstymo saugos uždavinius – saugo nuo priešo žvalgybos ir netikėto užpuolimo.
Žygio saugos organai:
Šilutės valsčius
Šilutės valsčius (arba Šilokarčemos valsčius, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Šilutė.
Istorija
Valsčius įkurtas 1722 m. išskaidžius Klaipėdos valsčių. Vėliau panaikintas, bet atkurtas 1874 m. balandžio 29 d. Per I pasaulinį karą prijungtas Rupkalvių valsčius, 1939 m. gegužės 1 d. – Aukštumalų valsčius, dalis Gaidelių valsčiaus ir dalis Traksėdžių valsčiaus. 1945 m. sausio 28 d. valsčius priskirtas Lietuvos TSR. 1947 m. prijungti Kulėšų valsčius, Skirvytės valsčius ir Traksėdžių valsčius. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Šilutės rajonui (9 apylinkės).
Vytautas Vaznonis
Vytautas Vaznonis (g. 1986 m. rugsėjo 25 d. Kaune) – Lietuvos šachmatininkas, tarptautinis meistras (nuo 2008 m.), Lietuvos žaibo šachmatų čempionas (2011 m.), Kauno ŠK „Margiris“ narys. Nuo 2001 metų žaidžia ir korespondenciniais šachmatais.
Išorinės nuorodos
Vytautas Vaznonis
Kviedžiai
Kviedžiai – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Širvintų.
Pavirangiai
Pavirangiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Plokščių, 2 km į pietus nuo kelio.
Lietuvos futbolo taurė 2013–2014 m.
I etapas
Pirmasis etapas (turas):
III etapas
1/16 f. arba III etapas
IV etapas
1/8 f. arba 4 etapas
Ketvirtfinalis
Ketvirtfinalis arba 5 etapas (turas).
Pusfinalis
Pusfinalis arba 6 etapas (turas).
Zarumbiškis
Zarumbiškis – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Kavarsko.
Raguvė
Raguvė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Velykių.
Anna Ammirati
Ana Amirati (g. 1979 m. sausio 4 d. Kastelmare di Stabijoje) – italų aktorė.
Biografija
Jau būdama 8 metų, Ana pirmą kartą pasirodė teatro scenoje. Baigusi licėjų ji išvyko į Romą, kur studijavo psichologiją La Sapienza universitete. Po keleto epizodinių vaidmenų 1997 m. Ana buvo pasirinkta pagrindiniam vaidmeniui Tinto Brass erotiniame filme „Išdykėlė Lola“, kuris sulaukė nemenko populiarumo. Nepaisant to, kaip ir daugelis režisieriaus Braso „atrastų“ aktorių, Ana nepadarė didelės karjeros kine.
Aktorė šiuo metu gyvena Londone, tačiau pagrindine jos scena yra Italijos televizijos filmai bei serialai.
Triatlonas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Triatlonas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyks 7-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Antrą kartą olimpinėse žaidynėse vyks mišrių komandų estafetės varžybos.
Pavirvytė (Telšiai)
Pavirvytė – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Upynos.
Kisvárda FC
Kisvárda FC – Vengrijos futbolo klubas iš Kisvardos.
Istorija
Klubas įkurtas 2003 m. Nuo 2013–2014 m. sezono vadintas oficialiu Kisvárda-Master Good FC pavadinimu.
2017–2018 m. sezone rungtyniavo antrame divizione ir liko antroje vietoje. Po sezono buvo perkelti į aukščiausią divizioną.
Nuo 2018–2019 m. rungtyniavo Nacionalinėje lygoje. 2021–2022 m. iškovojo antrą vietą; aukščiausias klubo pasiekimas per visą klubo istoriją.
Europos šaudymo iš lanko čempionatas
Europos šaudymo iš lanko čempionatas – Europos šaudymo iš lanko varžybos, kurias organizuoja Tarptautinė šaudymo iš lanko federacija (FITA). Čempionatai vyksta kas dveji metai, pradedant 1968 m.
Rick Astley
Richard Paul Astley (g. 1966 m. vasario 6 d.) – britų atlikėjas, dainų autorius, muzikantas ir radijo laidų vedėjas. Išgarsėjo 1987 m., singlui „Never Gonna Give You Up“ pasiekus pirmąją vietą dvidešimt penkių šalių topuose. 1993 m., pardavęs daugiau nei 40 milijonų įrašų visame pasaulyje, Astley nusprendė baigti muzikinę karjerą, tačiau į sceną vėl grįžo 2000 m. Ypač išgarsėjo 2007 m., kai „Never Gonna Give You Up“ tapo interneto fenomenu. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs aštuonis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Beautiful Life“, išleistas 2018 m. liepą.
Rožutka
Rožutka – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Žemųjų Viesų.
ASKO Kara FC
Karos ASKO futbolo klubas arba ASKO, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Association Sportive de la Kozah Football Club arba ASKO – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Togo lygoje. Klubas įsikūręs Karoje. Klubo spalvinė gama – geltona ir juoda.
Istorija
Klubas įkurtas 1974 m. 2019–2020 m. pirmavo čempionate ir dėl pandemijos jį sustabdžius, buvo paskelbti čempionais.
Sezonai
Šaltiniai:
Viktoriškiai (Širvintos)
Viktoriškiai – buvęs kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Žemųjų Viesų.