cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vakarų stepių pastoralistai
Tvirtinama, kad Vakarų stepių pastoralistai yra kilę iš Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų, įgavusių tam tikros genetinės priemaišos iš Kaukazo medžiotojų-rinkėjų neolite. Minėto genetinės kilmės komponento individų Y chromosomos tipai buvo haplogrupės R1a ir R1b, kurios yra Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų kilmės. Tai rodo, kad Kaukazo medžiotojų-rinkėjų genetinė priemaiša tarp stepių pastoralistų išliko dėl Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų vyrų poravimosi su Kaukazo medžiotojų-rinkėjų moterimis. Apie 3 tūkstantmetį pr. m. e. Duobinių kapų kultūros individai, kurie priklausė Vakarų stepių pastoralistų grupei, pradėjo masinę ekspansiją per Euraziją, sukėlusią indoeuropiečių kalbų sklaidą. Vakarų stepių pastoralistų genetinė kilmė iš šio laikotarpio dažnai įvardijama kaip Stepės ankstyvojo ir viduriniojo bronzos amžiaus genetine kilmė.
Šiuolaikinė Europos populiacija gali būti modeliuojama kaip Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų, Europos neolito ūkininkų ir Vakarų stepių pastoralistų asimiliacijos tarpusavyje rezultatas. Europoje minėtų stepių pastoralistų genetinė kilmė aukščiausią tašką siekia tarp norvegų (apie 50 proc.). Tuo tarpu, Pietų Azijoje – tarp kalašų (apie 50 proc.) ir brahmanų.
Santrauka
Per 2015 metus „Nature“ ir „Cell“ publikuotų kelių genetinių tyrimų santrauka buvo pateikta Heydo (2017) :
Masinė migracija iš stepės buvo indoeuropiečių kalbų Europoje priežastis
2015 m. kovą „Nature“ paskelbtame novatoriškame tyrime nustatyta, kad Duobinių kapų kultūros atstovų genetinė kilmė buvo Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų ir kitos nenustatytos populiacijos mišinys. Išsiaiškinta, kad visi septyni ištirti Duobinių kapų kultūros individai vyrai priklausė haplogrupės R1b R-M269 subkladai. R1b buvo anksčiau aptiktas tarp Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų, gyvenusių toliau į šiaurę.
Tyrimo metu nustatyta, kad Virvelinės keramikos kultūros atstovai turėjo apie 75 % Vakarų stepių pastoralistų genetinės kilmės. Jie buvo kilę iš Duobinių kapų kultūros žmonių, kurie susimaišė su viduriniojo neolito laikotarpio europiečiais. Tai leidžia manyti, kad minėtosios kultūros atstovai pradėjo masinę ekspansiją apie 3000 m. pr. m. e., kuri galėjo prisidėti prie indoeuropiečių kalbų sklaidos Europoje. Tuo laikotarpiu, Y-DNR haplogrupės, bendros tarp Europos neolito ūkininkų, tokios kaip G2a, beveik visiškai išnyksta Vidurio Europoje. Jas pakeičia R1b ir R1a haplotipai, kurie yra paplitę tarp Vakarų stepių pastoralistų. Taip pat žymiai sumažėja Europos neolito ūkininkų mtDNR, kuri pakeičiama minėtų stepių pastoralistų tipais. Tai rodo, kad Duobinių kapų kultūros ekspansija buvo vykdoma tiek vyrų, tiek moterų.
Kristianas Kostovas
Kristianas Kostovas (, g. 2000 m. kovo 15 d. Maskvoje) – Bulgarijos-Rusijos dainininkas ir dainų autorius.
Biografija
Gimė 2000 metais kazachės ir bulgaro šeimoje. Turi seserį Sofia Kostov ir brolį Daniel Kostov.
Vakarų stepių pastoralistai
Masinė migracija iš stepės buvo indoeuropiečių kalbų Europoje priežastis
Panašu, kad po Vakarų stepių pastoralistų ekspansijos išaugo Europos neolito ūkininkų ir Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų genetinė kilmė Vidurio Europoje, kadangi yra aptinkama mėginių iš Varpelio taurių kultūros ir ir jos įpėdinės Unetico kultūros. Varpelio taurių kultūra turėjo apie 50 % Vakarų stepių pastoralistų genetinės kilmės.
Kristianas Kostovas
Biografija
2014 metais dalyvavo projekte „The Voice Kids“ Rusijoje. Sužavėjęs teisėjus jis pateko į Dimos Bilano komandą ir nukeliavo iki pat finalo. Po metų vaikinas sėkmės sulaukė Bulgarijos „X-Factor“ projekte – užėmė antrą vietą.
2017 m. kovo 13 d. Bulgarijos nacionalinis transliuotojas patvirtino, jog Eurovizijoje Ukrainoje šaliai atstovaus K. Kostovas su daina „Beautiful Mess“. Čia jis taip pat pasiekė finalą - užėmė antrąją vietą.
Vakarų stepių pastoralistai
Masinė migracija iš stepės buvo indoeuropiečių kalbų Europoje priežastis
Visos šiuolaikinės europiečių populiacijos gali būti įvardijamos kaip Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų, Europos neolito ūkininkų ir Vakarų stepių pastoralistų asimiliacijos tarpusavyje rezultatas. Paminėtų stepių pastoralistų genetinė kilmė yra labiau paplitusi Šiaurės Europoje negu Pietų Europoje. Iš visų tyrime ištirtų šiuolaikinių populiacijų, buvo nustatyta, kad norvegai turi didžiausią Vakarų stepių pastoralistų genetinės kilmės kiekį, kuris tarp jų viršijo 50 %.
Bronzos amžiaus Eurazijos populiacijos genomika
2015 m. birželį „Nature“ paskelbtame genetiniame tyrime buvo ištirta penkių Duobinių kapų kultūros individų vyrų Y-DNR. Keturi priklausė R1b1a2 tipams, o vienas – I2a2a1b1b. Tyrimo metu nustatyta, kad Vidurio Europos neolitinius ūkininkus daugiausia „išstūmė“ Duobinių kapų kultūros žmonės apie 3000 m. pr. m. e. Šis išstūminimas daugeliu aspektu pakeitė ne tik genetinį, bet ir kultūrinį Europos kraštovaizdį.
Vėlyvojo paleolito genomai atskleidžia šiuolaikinių eurazijiečių gilias šaknis
2015 m. lapkritį „Nature Communications“ publikuotame genetiniame tyrime nustatyta, kad Vakarų stepių pastoralistai susiformavo dėl Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų ir Kaukazo medžiotojų-rinkėjų maišymosi. Buvo ištirta, kad Kaukazo medžiotojai-rinkėjai nuo Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų atsiskyrė apie 43 tūkstantmetį pr. m. e., o nuo Europos neolito ūkininkų – apie 23 tūkstantmetį pr. m. e.
230 senovės eurazijiečių genomo atrankos pavyzdžių
2015 m. lapkritį „Nature“ paskelbtame genetiniame tyrime nustatyta, kad Poltavkos, Potapovkos ir Srubnajos kultūros buvo glaudžiai susijusios ir daugiausia Vakarų stepių pastoralistų kilmės. Kita vertus, Srubnajos kultūros atstovai turėjo daugiau Europos neolito ūkininkų genetinės kilmės (apie apie 17 %) negu likusios minėtos kultūros. Panašiai kaip Duobinių kapų kultūros individai, Poltavkos kultūrai priklausę vyrai turėjo R1b tipus, o Srubnajos kultūrą atstovavę vyrai – R1a. Tyrimo metu nustatyta, kad daugumą europiečių galima laikyti Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų, Europos neolito ūkininkų ir Vakarų stepių pastoralistų asimiliacijos tarpusavyje rezultatu.
Genomo įžvalgos apie žemės ūkio kilmę senovės Artimuosiuose Rytuose
2016 m. liepą „Nature“ publikuotame genetiniame tyrime nustatyta, kad Vakarų stepių pastoralistai buvo Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų ir „populiacijos susijusios su Irano eneolito žmonėmis“ mišinys. Ištirta, kad Rytų Europos medžiotojai-rinkėjai turi apie 75 % senovės šiaurės eurazijiečių genetinės kilmės. Taip pat buvo aptiktas reikšmingas Vakarų stepių pastoralistų genetinės kilmės paplitimas tarp Pietų Azijos populiacijų. Šiame regione minėta genetinė kilmė siekia 50 % tarp kalašų, panašiai kaip tarp šiuolaikinių Šiaurės Europos populiacijų.
Mino ir Mikėnų civilizacijų genetinė kilmė
2017 m. rugpjūtį „Nature“ paskelbtame genetiniame tyrime buvo ištirta Mikėnų ir Mino civilizacijų genetinė kilmė. Priešingai negu Mino civilizacijos atveju, buvo nustatyta, kad Mikėnų kultūros atstovai turi apie 15 % Vakarų stepių pastoralistų genetinės kilmės. Ištirta, kad mikėniečius galima įvardinti kaip Vakarų stepių pastoralistų ir Mino civilizacijos atstovų genetinės kilmės mišinį. Tai rodo, kad Mikėnų kultūros žmonės į Graikiją atvyko kaip pietinis indoeuropiečių migracijų flangas.
Varpelio taurių kultūros fenomenas ir Šiaurės vakarų Europos genomo pasikeitimas
2018 m. vasarį „Nature“ publikuotame genetiniame tyrime buvo ištirtas Vakarų stepių pastoralistų genetinės kilmės patekimas į Britų salas. Nustatyta, kad minėta genetinė kilmė Britų salas pasiekė per Varpelio taurių kultūros atstovus 3 tūkstantmetyje pr. m. e. Varpelio taurių kultūros žmonių migracijų metu „buvo pakeista maždaug 90 % Britanijos genofondo per kelis šimtus metų“. Iki tol Britų salų genofonde vyravo Europos neolito ūkininkai su silpna Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų priemaiša. Šiuolaikinių Britų salų Y-DNR priklauso beveik išimtinai R-M269, Vakarų stepių pastoralistų genetinei linijai, kuri, kaip manoma, šį regioną pasiekė su Varpelio taurių kultūros atstovais.
Pietryčių Europos genomo istorija
2018 m. vasarį „Nature“ paskelbtame genetiniame tyrime pažymima, kad šiuolaikinės Europos populiacijos gali būti didžiąja dalimi įvardinamos Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų, Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų, Vakarų stepių pastoralistų ir Europos neolito ūkininkų asimiliacijos tarpusavyje rezultatu.
Tyrimo metu buvo ištirti individai iš Rutulinių amforų kultūros, kuri ribojosi su Duobinių kapų kultūra. Nustatyta, kad Rutulinių amforų kultūros žmonės neturi Vakarų stepių pastoralistų genetinės kilmės, taip parodant sąsajas tarp kultūrinių ir genetinių skirtumų.
Pažymėtina, kad Vakarų stepių pastoralistų genetinė kilmė buvo aptikta dviejuose asmenyse, palaidotuose dabartinėje Bulgarijos teritorijoje apie 4500 m. pr. m. e. Tai parodė, kad minėta genetinė kilmė už stepės ribų atsirado 2000 metų anksčiau negu manyta seniau.
Bronzos amžiaus populiacijos dinamika ir pienininkystės iškilimas Rytų Eurazijos stepėje
2018 m. lapkritį „Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America“ publikuotame genetiniame tyrime buvo ištirta Vakarų stepių pastoralistų genetinė kilmė Mongolijos plynaukštėje. Buvo tiriami vėlyvojo bronzos amžiaus individų, palaidotų aplink Baikalo ežerą, palaikai. Šie individai turėjo tik 7 % Vakarų stepių pastoralistų genetinės kilmės. Tai rodo, kad pastoralizmas Rytų Eurazijos stepėje buvo perimtas kultūrinio perdavimo būdu, o ne vykstant pasikeitimams vietinių žmonių genetikoje.
Tyrimo metu nustatyta, kad Vakarų stepių pastoralistų genetinė kilmė, rasta tarp Pietų Sibiro vėlyvojo bronzos amžiaus populiacijų, tokių kaip Karasuko kultūra, buvo perduota per Andronovo kultūrą, o ne per Afanasjevo kultūrą. Pastarosios kultūros genetinis palikimas šiame regione tuo metu faktiškai neegzistavo.
Senovinių žmonių genomo duomenys iš 3000 metų intervalo Kaukaze atitinka ekogeografinius regionus
2019 m. vasarį „Nature Communications“ paskelbtame genetiniame tyrime buvo lyginama Duobinių kapų kultūros ir Maikopo kultūros genetinė kilmė. Nustatyta, kad Europos neolito ūkininkų genetinė kilmė, rasta tarp Duobinių kapų kultūros atstovų, buvo kilusi iš Rutulinių amforų ir Rytų Europos Kukutenio-Tripolės kultūrų. Apskaičiuota, kad bendra Europos neolito ūkininkų genetinė kilmė tarp Duobinių kapų kultūros žmonių siekia 10-18 %. Atsižvelgiant į minėtos genetinės kilmės didelį kiekį Maikopo kultūroje, atrodo neįmanoma, kad ši kultūra gali būti Kaukazo medžiotojų-rinkėjų genetinės kilmės pagrindiniu šaltiniu tarp Vakarų stepių pastoralistų. Kaukazo medžiotojų-rinkėjų priemaiša tarp stepių pastoralistų turėjo atsirasti dar anksčiau.
Pirėnų pusiasalio genomo istorija per paskutiniuosius 8000 metų
2019 m. kovą „Science“ publikuotame genetiniame tyrime buvo analizuotas procesas, kurio metu Vakarų stepių pastoralistų genetinė kilmė pateko į Pirėnų pusiasalį. Ankstyviausi minėtos genetinės kilmės įrodymai buvo rasti iš individo, gyvenusio šiame regione apie 2200 m. pr. m. e. netoli vietinių populiacijų. Iki maždaug 2000 m. pr. m. e. Iberijos pusiasalio vietinė Y-DNR (H, G2 ir I2) buvo beveik visiškai pakeista Vakarų stepių pastoralistų vienos genetinės linijos, R-M269. Tačiau mtDNR Pirėnuose tuo metu vis dar buvo vietinės kilmės, patvirtinant tai, kad prie Vakarų stepių pastoralistų genetinės kilmės, patekusios į šį regioną, prisidėjo vyrai.
Pietų Azijos ir Vidurio Azijos genomo formavimasis
2019 m. rugsėjį „Science“ paskelbtame genetiniame tyrime atrastas Vakarų stepių pastoralistų genetinės kilmės didelis kiekis tarp indoeuropiečių kalbomis kalbančių populiacijų Eurazijoje. Tai patvirtina teoriją, kad Duobinių kapų kultūros atstovai turėjo kalbėti indoeuropiečių prokalbe.
Tyrimo metu nustatyta, kad Virvelinės keramikos, Srubnajos, Sintaštos ir Andronovo kultūros buvo artimai susijusi grupė, beveik visiškai Vakarų stepių pastoralistų genetinės kilmės, tačiau turinti silpną priemaišą viduriniojo neolito europiečių priemaišą. Šie rezultatai dar labiau patvirtino mintį, kad Sintaštos kultūra atsirado dėl Virvelinės keramikos kultūros žmonių, daugiausia turėjusių Vakarų stepių pastoralistų genetinės kilmės, migracijos į rytus, taip grįžtant į stepę. Tarp ankstyvųjų Vakarų stepių pastoralistų R1b yra labiausiai paplitusi Y-DNR genetinė linija. Tuo tarpu R1a (ypač R1a1a1b2) yra paplitusi tarp vėlesnių Vidurio Azijos grupių, tokių kaip Andronovo ir Srubnajos kultūros.
Atliekant tyrimą, buvo atrasta Vakarų Sibiro medžiotojų-rinkėjų atskira archeogenetinė linija. Nustatyta, kad Vakarų Sibiro medžiotojai-rinkėjai turėjo apie 30% Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų, 50% senovės šiaurės eurazijiečių ir 20% rytų azijiečių genetinės kilmės. Buvo pažymėta, kad Vakarų stepių pastoralistai plisdami į rytus įgavo silpną (apie 8 %) priemaišą iš Vakarų Sibiro medžiotojų-rinkėjų.
Nustatyta, kad bronzos amžiuje vyko Vakarų stepių pastoralistų genetinės kilmės reikšmingas įsiliejimas į Pietų Aziją ir Vidurio Aziją. Buvo ištirta, kad minėtos genetinės kilmės beveik nebuvo ankstesniuose mėginiuose Vidurinėje Azijoje, 3 tūkstantmetyje pr. m. e. Vakarų stepių pastoralistų ekspansijos iš Vidurio Azijos į Pietų Aziją metu buvo pastebėta išaugusi pastoralistų genetinė kilmė tarp Pietų Azijos ūkininkų. Tarp Pietų Azijos populiacijų, Vakarų stepių pastoralistų genetinė kilmė yra ypač dažna tarp brahmanų ir bhumiharų. Taigi tikėtina, kad ši genetinė kilmė paplito Indijoje su Vedų civilizacija.
Archeologija, genetika, kalba stepėse, senovinė DNR, poravimosi tinklai ir Anatolijos atsiskyrimas
2019 m. vasarį David’o W. Anthony’io naujausių genetinių duomenų apie Vakarų stepių pastoralistus analizė buvo publikuota žurnale „Journal of Indo-European Studies“. Šios analizės atnaujinta versija buvo paskelbta knygoje „Dispersals and Diversification: Linguistic and Archaeological Perspectives on the Early Stages of Indo-European“. Anthony' is pažymi, kad Vakarų stepių pastoralistai rodo genetinį tęstinumą tarp Dniepro-Doneco kultūros ir Duobinių kapų kultūros. Buvo nustatyta, kad abi minėtas kultūras atstovavę vyrai turi daugiausia R1b ir mažesniu mastu I2.
Kadangi Duobinių kapų kultūros Y-DNR yra išimtinai Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų ir Vakarų Europos medžiotojų-rinkėjų tipo, Anthony’is pažymi, kad poravimasis turėjo būti tarp Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų bei Vakarų Europos medžiotojų rinkėjų grupių vyrų ir Kaukazo medžiotojų-rinkėjų bei Europos neolito ūkininkų grupių moterų. Autorius tai pateikia kaip papildomą įrodymą, kad indoeuropiečių kalbomis iš pradžių kalbėjo Rytų Europos medžiotojai-rinkėjai, gyvenę Rytų Europoje. Tuo remdamasis, Anthony’is daro išvadą, kad indoeuropiečių kalbos, kurias išplatino Vakarų stepių pastoralistai, buvo „Rytų Europos medžiotojų-rinkėjų vyraujančios kalbos, kuri absorbavo Kaukazo medžiotojų-rinkėjų egzistavusios kalbos ar kalbų elementus iš fonologijos, morfologijos ir leksikono“, rezultatas.
Fizinė išvaizda
Fizinės antropologijos specialistai nustatė, kad Duobinių kapų kultūros atstovai ir jų palikuonys buvo aukšti ir tvirto sudėjimo europidai. Genetiniai tyrimai patvirtina, kad Vakarų stepių pastoralistai buvo aukštesni negu Vidurio Europos neolitinės populiacijos. Jie turėjo šviesią odą, taip pat daugiausia rudas akis ir rudus plaukus. Be to, nustatyta, kad Šiaurės Europos šiuolaikinėse populiacijose padidėjo ūgis, lyginant su Pietų Europos populiacijomis. Tai aiškinama tuo, kad tarp šiaurės europiečių padidėjo pastoralistų genetinė kilmė.
Hadia
Gaminant naudojamos žolelės, maišytos su virtais ryžiais ir paliktos fermentuoti. Gėrimas subręsta maždaug per savaitę.
Evaldas Kairys
Evaldas Kairys (g. ) – Lietuvos krepšininkas, žaidžiantis vidurio puolėju.
Hadia
Hadia geriama šalta. Ji turi mažiau alkoholio negu kiti Indijos regionų alkoholiniai gėrimai.
Evaldas Kairys
E. Kairys karjerą pradėjo Nacionalinės krepšinio lygos komandoje Vilniaus „Perlas“. Vėliau jis keturis sezonus iš eilės žaidė Pasvalio „Pieno žvaigždėse“. 2015 m. liepos 28 d. krepšininkas pasirašė sutartį su Turkijos aukščiausiosios krepšinio lygos Ušako „Sportif“ komanda.
2022 m. vasario 25 d. Kairys pasirašė sutartį su Vilniaus „Rytu“.
Antanas Martynas Chrapovickis
Antanas Martynas Chrapovickis (m. 1760 m. gegužės 25 d.) – Smolensko pakamaris 1731-1760, Smolensko pavaivadis 1730-1731.
Buvo Stanislovo Leščinskio elektorius 1733 metais.
Argentinos–Brazilijos futbolo derbis
Argentinos-Brazilijos futbolo derbis, dar vadinamas Pietų Amerikos El Clásico – futbolo derbis tarp dviejų stipriausių Pietų Amerikos komandų – Argentinos ir Brazilijos. Abi komandos yra tarp turinčių didžiausią Elo reitingą, FIFA pasaulio reitingą, yra vertinamos kaip vienos geriausių futbolo rinktinių pasaulyje. Argentinai yra atstovavę tokie žaidėjai kaip José Manuel Moreno, Adolfo Pedernera, Alfredo Di Stéfano, Omar Sívori, Mario Kempes, Diego Maradona, Fernando Redondo, Gabriel Batistuta ar Lionel Messi, Brazilijai – Pelé, Garrincha, Zico, Romario, Roberto Carlos, Ronaldo, Rivaldo, Ronaldinho, Kaká, Neymar. Dažniausiai lyginami žaidėjai buvo Maradona ir Pele, šiais laikais – Messi ir Neymar.
Rinktinės yra susitikusios 109 kartus, 45 kartus laimėjo brazilai, 39 – argentiniečiai, dar 25 susitikimai pasibaigė lygiosiomis.
Žalakiškė
Žalakiškė – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Endriejavo.
Kukitatas
Kukitatas (Kukitat) – kūrėjo Pakrokitato jaunesnysis brolis griovėjas indėnų seranų mitologijoje, mirties nešėjas. Gimęs iš brolio kairiojo peties.
Liepkalniai
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Liepkalnių kaimo bendruomenė 1936 m. Įkurti 1680 m. šatulinės kolonizacijos metu valstybinio miško (Čiulkinių girios) žemėse. Istoriniuose šaltiniuose kaimas minimas Löpkallen, Loeptuballen, Löptuballen, Löptoballen pavadinimais. 1785 m. buvo šatulinių kulmiškių kaimas su 9 ugniakurais, 1822 m. – šatulinių kulmiškių kaimas su 62 gyventojais. 1854 m. Liepkalniuose buvo 10 gyvenamųjų pastatų (iš jų dvi dvaro sodybos) ir 65 gyventojai. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Brakupėnų domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Stimbirių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Malviško evangelikų liuteronų parapijai. Per kaimą tekėjo Kupstės upelis, šiauriniame pakraštyje – Žąsupė, vakariniame – Kerstupė.
KFF Malisheva
Malisheva moterų futbolo klubas arba KFF Malisheva – Kosovo futbolo klubas iš Mališevo. Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, rungtyniavusią Liga e Femrave.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2010 m. Pateko į aukščiausią moterų futbolo divizioną.
2022–2023 m. sezone tarp aštuonių dalyvių liko ketvirtoje vietoje.
Sudėtis
2023 m. rugsėjo 7 d.
Melburno tarptautinis oro uostas
Melburno oro uostas (, taip pat žinomas kaip Tulamarino oro uostas) – tarptautinis oro uostas, esantis 23 km nuo Melburno centro. Oro uostas yra antras pagal dydį Australijoje po Sidnėjaus oro uosto. Šiame oro uoste savo pagrindines bazes turi Jetstar Airways, Qantas, Regional Express Airlines, Tigerair Australia ir Virgin Australia kompanijos.
Melburno oro uostas atidarytas 1970 m.
2013 m. oro uostas aptarnavo 31 147 326 keleivius, 2018–2019 finansiniais metais – 37 395 992 keleivius, iš jų 11 441 671 tarptautiniuose skrydžiuose, 25 954 321 – vietiniuose.
2018–2019 finansiniais metais skrydžiuose tarp Melburno ir Sidnėjaus aptarnauta 9,2 mln. keleivių. Pagal skrydžių intensyvumą Sidnėjaus–Melburno maršrutas 2017 m. buvo antras pasaulyje (54 519 skrydžių per metus).
Dabruotas
Dabruotas (Dabruotė) – upelis Žemaitijoje, Šiaulių ir Telšių rajonuose; Upynos dešinysis intakas (Virvytės baseinas). Prasideda Luinių durpyne, Užpelkių miške. Teka vakarų, pietvakarių kryptimi per šlapias pievas. Įteka Upynon 2,3 km nuo jos žiočių, Kaunatavos pietiniame pakraštyje.
Intakas – Ožupis (kairysis).
Visa vaga ištiesinta. Šalia žiočių – Kaunatavos tvenkinys. Prie Dabruoto įsikūrę Girkautai, Felicinava.
Upėvardis Dabruotas kilęs nuo žodžio dabras ('bebras').
Kavalas
thumb|250px|Bulgariškas kavalas thumb|200px|Garsų diapazonas Kavalas – medinis pučiamasis instrumentas, fleita, kuria grojama Balkanuose (ypač Bulgarijoje, Makedonijoje, Serbijoje, Graikijoje), Turkijoje, Užkaukazėje. Priešingai nei koncertinės fleitos, kavalo abu galai yra visiškai atviri, o grojama pučiant į nuaštrintą galą. Kavalas turi 8 skylutes, iš kurių 7 yra priekyje, o 1 gale (nykščiui).
Instrumentas paprastai gaminamas iš medžio (sedulos, abrikoso, slyvos, buksmedžio, uosio ir kt.), nors būna pagamintų ir iš rago, arundo, metalo, plastiko. Būna vientisi instrumentai, bei sudedami iš 3 dalių. Ilgis 60-90 cm, tačiau priklausomai nuo regiono instrumento forma skiriasi. Kavalu grojamos dvi oktavos. Garsas diatoninis, švelnus, svaigus, melancholiškas.
2022 m. pasaulio moterų bokso čempionatas
2022 m. pasaulio moterų bokso čempionatas – Tarptautinės bokso asociacijos organizuotas geriausių pasaulio moterų bokso čempionatas, kuris vyko gegužės 8 d. – gegužės 20 d.Turkijoje.
Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.
2022 m. čempionate dalyvavo rekordinis 310 boksininkių iš 73 šalių skaičius. Čempionato programa taip pat išaugo nuo 10-ies svorio kategorijų iki 12-os svorio kategorijų. Pasaulio čempionato nugalėtojoms ir prizininkėms buvo išdalintas rekordinis piniginis prizas – 2,4 mln. $. Piniginės premijos nugalėtojoms buvo tokio pat dydžio kaip ir prieš metus vykusiame pasaulio vyrų bokso čempionate. Čempionato nugalėtojos pelnė 100 tūkst. $, vicečempionės pelnė 50 tūkst. $, o bronzos medalininkėms atiteko 25 tūkst. $.
Lietuvos komanda
Vido Bružo ir Vinco Murausko treniruojamai Lietuvos moterų rinktinei pasaulio čempionate atstovavo trys boksininkės.
Dalyvaujančios šalys
310 boksininkės iš 73 šalių dalyvavo čempionate:
Pranciškus Leonas Tyzenhauzas
Pranciškus Leonas Tyzenhauzas (m. 1770 m. gegužės 7 d.) – Vilniaus vėliavininkas 1748-1764, pasiuntinys nuo Vilniaus pavieto į 1746 metų Seimą, Inturkės seniūnas.
Mykolo sūnus, vedęs Barborą Tovianską ir Teresę. Turėjo sūnų Tomą.
Jegoras Kondratiukas
Jegoras Kondratiukas (Єгор Кондратюк; g. 2000 m. rugpjūčio 2 d.) – Ukrainos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Buvęs Kauno „Stumbro“ komandos žaidėjas.
Karjera
2019 m. tapo Kauno „Stumbro“ nariu. Debiutavo rungtynėse prieš Kauno Žalgirį 2019 m. balandžio 7 d. Šiose rungtynėse Jegoras sužaidė 3 minutes, o stumbriečiai pralaimėjo miesto derbį 0-1.
2019 m. vasarą FC Stumbras buvo pašalintas iš A lygos, o jegorui teko ieškotis kito klubo.
Vėlesniais metais persikėlė į Moldaviją, kur atstovavo Dinamo-Auto klubui.
George Cukor
Biografija
Gimė 1899 m. Niujorke Vengrijos žydų šeimoje. Jo tėvas buvo apygardos prokuroro padėjėjas Viktoras Kjukoras (Viktor Cukor), motina – Helena Ilona Gros (Helén Ilona Gross). Antrasis vardas Djujis (Dewey) buvo duotas karo didvyrio admirolo Džordžo Djujo, 1898 m. Manilos įlankos mūšio nugalėtojo, garbei. Dž. Kjukoras vaikystėje lankė šokių pamokas, pamėgo teatrą. 1906 m. dalyvavo rečitalyje su būsimu prodiuseriu Deividu O. Selzniku ir vėliau juodu tapo artimais draugais. Paauglystėje dažnai lankydavosi „Niujorko hipodrome“, įžymiame Manhatano teatre ir neretai bėgdavo iš pamokų į dieninius seansus. Vėliau, kaip statistas, pasirodydavo teatro rūmuose „Metropolitan Opera“ ir kartais, nusidažęs veidą juodai, vaidindavo juodaodžių parodijose. 250px|thumb|left|Scena iš filmo „Filadelfijos istorija“, 1940 m. 1917 m. baigė Devito Klintono (DeWitt Clinton) vidurinę mokyklą. Jo tėvas norėjo, kad Dž. Kjukoras taptų teisininku ir jis pradėjo mokytis Niujorko Miesto koledže (City College of New York). Kitais metais Dž. Kjukoro susidomėjimas mokslais išblėso. Jis įsidarbino scenos vadovo padėjėju ir, kaip antraeilis artistas, dalyvavo britų miuziklo „Mažesnioji blogybė“ („The Better 'Ole“) gastroliniame pastatyme.
1920 m. Dž. Kjukoras tapo teatro trupės „Knickerbocker Players“ scenos vadovu, 1921 m. – vasarą statančios spektaklius akcinės bendrovės „Lyceum Players“ generaliniu direktoriumi. 1925 m. kartu su kitais įkūrė bendrovę „C. F. and Z. Production Company“. Šioje teatro bendrovėje Dž. Kjukoras pradėjo dirbti teatro režisieriumi. Kaip Brodvėjaus režisierius, debiutavo Melchioro Lengjelio pjesėje „Antonija“ („Antonia“).
„C. F. and Z. Production Company“ galiausiai buvo pervadinta į „Cukor-Kondolf Stock Company“ ir pradėta samdyti daug žadančių teatro talentų. Dž. Kjukoro teatro trupėje įvairiu laiku buvo dirbę Luisas Kalhernas, Ilka Čeis, Betė Deivis, Daglasas Montgomeris, Frenkas Morganas, Redžinaldas Ovenas, Elizabeta Paterson ir Filisė Pova. Dž. Kjukoras pelnė pripažinimą 1926 m. režisavęs filmą „Didysis Getsbis“. Iki 1929 m. jis režisavo dar šešis Brodvėjaus kūrinius. Vėliau dirbo kino kompanijose „Paramount Pictures“ ir „Universal Pictures“. 1930 m. išgarsėjo režisavęs dialogus filme „Vakarų fronte nieko naujo“.
Grįžo dirbti į „Paramount Pictures“, buvo vienintelis filmo „Nublankusi dama“ („Tarnished Lady“, 1931) režisierius, per savaitę uždirbdavo po 1500 dolerių. 1932 m. su Ernstu Lubitšu statė filmą „Viena valanda su tavimi“ („One Hour with You“), tačiau E. Lubitšas reikalavo titruose, kaip režisierių, nurodyti tik jį vieną, Dž. Kjukoras galiausiai buvo įvardytas kaip režisieriaus padėjėjas. Protestuodamas Dž. Kjukoras paliko „Paramount“ ir perėjo dirbti į kino kompaniją „RKO Studios“. 4-ajame dešimtmetyje jam buvo patikėta statyti filmus su garsiausiomis RKO aktorėmis. Jis dažnai dirbdavo su Katarina Hebern, nors ne visada sėkmingai. Sukūrė tokius komercinės sėkmės sulaukusius filmus, kaip „Mažosios moterys“ („Little Women“, 1933) ir „Atostogos“ („Holiday“, 1938), bet taip pat ir nenusisekusius niekalus, pavyzdžiui, „Silvija Skarlet“ („Sylvia Scarlett“, 1935).
Nuo 1936-ųjų keletą metų buvo įsitraukęs į Margaretos Mitčel romano „Vėjo nublokšti“ ekranizacijos paruošiamuosius darbus, atrinkinėjo aktores, Skarletės O’Haros vaidmeniui pirmenybę teikė Katarinai Hebern. Vis dėlto Dž. Kjukoras netapo filmo „Vėjo nublokšti“ režisieriumi, šis darbas buvo patikėtas Viktorui Flemingui, Dž. Kjukoro darbas apsiribojo aktorių Vivjenos Ly ir Olivijos de Heiviland apmokymu. Be to, nors tais metais jis prisidėjo prie kultinės klasikos filmo „Ozo šalies burtininkas“, bet pripažinimo už tai nesulaukė. 200px|thumb|left|Repeticija su [[Lee Remick|Ly Remik 1962 m.]]350px|thumb|right|[[Judy Garland|Džudė Garland filme „Gimė žvaigždė“, 1954 m.]] Tuo laikotarpiu Dž. Kjukoras vadovavo filmų „Moterys“ („The Women“, 1939) ir „Dviveidė moteris“ („Two-Faced Woman“, 1941) kūrimui, pastarasis filmas Gretai Garbo buvo paskutinis. Per Antrąjį pasaulinį karą, 1942 m., jis buvo pašauktas į kariuomenę, kur statė kariškiams skirtus mokomuosius filmus. Norėjo gauti karinį laipsnį, tačiau liko eiliniu. Jis spėjo, kad nebuvo paaukštintas dėl pasklidusių kalbų apie jo homoseksualumą. 5-ajame dešimtmetyje Dž. Kjukoras režisavo keletą nepaprastai sėkmingų filmų, pavyzdžiui, „Filadelfijos istorija“ („The Philadelphia Story“, 1940), „Moters veidas“ („A Woman’s Face“, 1941) ir „Dujų šviesa“ („Gaslight“, 1944). Bendradarbiavo su scenaristais Garsonu Kaninu ir Ruta Gordon, visi trys 1947–1954 m. sukūrė septynis filmus. Iki 6-ojo dešimtmečio pradžios jo filmai buvo nespalvoti, pirmasis spalvotas filmas – „Gimė žvaigždė“ („A Star Is Born“, 1954) su Džude Garland. Pagrindiniam šio filmo vyriškam vaidmeniui aktorių rasti buvo sunku ir Dž. Kjukoras turėjo tenkintis Džeimsu Meisonu. Filmas buvo labai sėkmingas, buvo nominuotas šešiems „Oskarams“, bet Dž. Kjukoras, kaip režisierius, nominuotas nebuvo.
Vėlesniais metais jis pastatė keletą sėkmingų filmų, pavyzdžiui, „Merginos“ („Les Girls“, 1957) ir „Laukinis vėjas“ („Wild Is the Wind“, 1957), taip pat vadovavo nebaigtam statyti filmui „Kažką reikės prarasti“ ir, kol filmas buvo nutrauktas, viršijo biudžetą mažiausiai 2 mln. dolerių. Dž. Kjukoras susigrąžino šlovę filmu „Mano puikioji dama“ („My Fair Lady“, 1964), vienu ryškiausių savo karjeros darbų, už kurį pelnė „Oskarą“, „Auksinį gaublį“ ir, kaip geriausias režisierius, Amerikos režisierių gildijos apdovanojimą. Nepaisant to, Dž. Kjukoro karjera ėmė sparčiai smukti ir sendamas į projektus jis įsitraukdavo nedažnai.
Įžymiausias Dž. Kjukoro 8-ojo dešimtmečio kūrinys – maginės fantastikos filmas „Mėlynasis paukštis“ („The Blue Bird“, 1976), tapęs pirmuoju JAV ir Sovietų Sąjungos bendru darbu. Filmas komerciškai buvo labai nesėkmingas, nors, kaip geriausia maginės fantastikos kino juosta, pelnė „Saturno“ apdovanojimą. Šis filmas tais laikais buvo gana naujoviškas. Dž. Kjukoro gulbės giesme tapo filmas „Turtingos ir įžymios“ („Rich and Famous“, 1981), jame Žaklina Biset ir Kandisė Bergen vaidina keletą dešimtmečių trukusius dviejų moterų santykius.
Jis buvo homoseksualus. Sulaukęs 82-ejų, Dž. Kjukoras išėjo į pensiją, o po metų Los Andžele mirė nuo širdies smūgio. Palaidotas Glendeile, Forest Lono kapinėse prie savo ilgametės draugės Frensisės Hovard, legendinio kino magnato Samuelio Goldvino žmonos.
Lietuva 2002 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Lietuvos sportininkai dalyvavo 2002 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Solt Leik Sityje, JAV.
Bridgend Town FC
Bridžendo „Town“ – buvęs Velso futbolo klubas iš Bridžendo.
Istorija
Klubas įkurtas 1920 m. Susijungė su kaimyniniu Bryntirion Athletic FC klubu 2013 m. ir nustojo gyvuoti.
Buvo įkurtas Pen-y-Bont klubas.
Aleksandras Lipskis
Aleksandras Lipskis (m. 1716 m.) – Letyčivo stalininkas 1697-1715.
Palangos Olimpas
Palangos „Olimpas“ – klubas, rungtyniaujantis Palangos mieste ir dalyvaujantis NKL pirmenybėse.
Istorija
Komandą 2018 m. kartu su keliais bendraminčiais įkūrė garsus Lietuvos krepšininkas Renaldas Seibutis, siekdamas išlaikyti krepšinio tradicijas savo gimtajame Palangos mieste.
Naujai įkurtas klubas Nacionalinėje krepšinio lygoje pakeitė prieš tai egzistavusią, tačiau prastus rezultatus rodžiusią „BC Palangos“ ekipą.
2023 m. vasarą klubo valdymą perėmė buvę Vilniaus „Lietuvos ryto“ vadybininkai – Jonas Vainauskas ir Gedvydas Vainauskas. Palangos „Kuršiai“ pervadinti į „Olimpą“.
Darbėnų paminklinė kompozicija partizanams
Monumentalus kryžius ir paminklinės plokštės Darbėnų valsčiuje kovojusiems ir žuvusiems Kardo rinktinės partizanams, Darbėnų valsčiaus tremtiniams bei NKVD–MVD–MGB Darbėnų poskyrio pastate nužudytiems žmonėms atminti yra šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Darbėnuose (Darbėnų seniūnija), sklypo Turgaus a. 4 kieme, Dubupio upelio dešiniajame krante. thumb|left|250px thumb|left|250px thumb|left|250px
Atminimo vieta
Kryžius medinis, kryžmiškas, ornamentuotas, su lieto metalo Nukryžiuotojo skulptūra. Viršūnės ir pečių galai ąžuolų gilės pavidalo. Šonus puošia pridėtiniai stilizuoto augalinio motyvo ornamentai. Kryžmą juosia tuščiaviduris nimbas su 4 kiauraraščiais Gediminaičių stulpais.
Prie kryžiaus pritvirtinta stačiakampė memorialinė lentelė su įrašu:
„ŽUVĘ UŽ LIETUVOS LAISVĘ 64 PARTIZANAI 1944 1953“.
Paminklinių plokščių postamentai stačiakamapiai, akmenų mūro, link memorialinės kompozicijos vidurio žemėjančia viršutine plokštuma. Prie visų trijų plokštumų pritvirtinta po keturkampę metalinę atminimo lentą su užrašais:
„Šiame name 1944-1950 m. buvo KGB ir milicijos būstinė. Čia buvo ruošiamos baudžiamosios akcijos, pasmerkiami žmonės tremčiai ir žūčiai“;
„Čia buvo nukankinti ir žuvo Juozas JONUŠAS, Adomas VAIČEKAUSKAS, Adolfas ALMINAS, Aleksas JONKUS ir kankiniai, kurių vardų dar nežinome. Mes lenkiame galvas prieš jūsų kančias“;
„Kas daro neteisybę, susilauks bausmės už savo neteisumą ir nebus žiūrima asmens. Iš Apaštalo Pauliaus laiško kolosiečiams. Kol. 3, 11-25“.
Paminklinės teritorijos plotas – 40 m². Kryžiaus aikštis – 4,8 m, pečių plotis – 2,96 m. thumb|left|250px|1992–2005 m. Darbėnų ligoninės kieme stovėjęs paminklas
Istorija
Šiame sklype, buvusio NKVD-MVD-MGB Darbėnų valsčiaus poskyrio būstinės kieme, stribai pamesdavo Darbėnų valsčiuje nukautų partizanų kūnus.
1992–1993 m. tiesiant požemines komunikacijas ir 1998 m. vykdant archeologinius tyrimus kieme buvo aptikti 3–4 neidentifikuotų partizanų palaikai. Vieno asmens palaikai rasti su surištomis už nugaros rankomis ir kontrolinio šūvio į pakaušį žymėmis.
Atminimo vieta patenka į valstybės saugomą regioninio reikšmingumo lygmens kultūros paveldo objekto u. k. 22435 – Darbėnų NKVD-MVD-MGB pastato, kuriame buvo kalinami ir kankinami kovotojai už Lietuvos laisvę, teritoriją.
Pirmosios paminklinės plokštės Darbėnų apylinkės tremtiniams ir žuvusiems partizanams atminti buvusios NKVD-MGB būstinės (Darbėnų apylinkės ligoninės) kieme buvo įrengtos 1992 m. Darbėnų apylinkės tarybos pirmininko Rimanto Kviklio iniciatyva. Projekto autoriai – dailininkė Rita Gorodeckienė ir architektas Alfredas Gytis Tiškus. Monumentalus kryžius partizanų užkasimo vietoje pastatytas 2000 m. Jo statybos iniciatoriai – Lietuvos laisvės kovų dalyviai Julijonas Mickus ir Adolfas Kontrimas (kryžiaus autorius).
Ruošiantis buvusio Darbėnų apylinkės ligoninės pastato privatizacijai, abi atminimo vietos 2006 m. buvo apjungtos į vieną memorialinę kompoziciją, kurią projektavo architektas Alfredas Gytis Tiškus.
Martynas Lipskis
Martynas Lipskis (m. 1782) – Busko pastalininkis 1766-1782, Belsko paseniūnis 1761-1773, Žydčiovo miesto raštininkas 1751 m., Busko kardininkas 1750-1766, Jablonuvo seniūnas 1769 m.
Kurėjų (Lyduokių) tvenkinys
Kurėjų (Lyduokių) tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Ukmergės rajone, 11,5 km į rytus nuo Ukmergės, Lyduokių miestelio pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Žvėrupio upelį (Siesarties intakas) 2,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,09 km, plotis – iki 0,055 km. Altitudė 137,9 m. Krantai žemi, pietuose apaugę medžiais. Į rytus plyti pievos.
KFF Kosova VR Prishtinë
Kosova moterų futbolo klubas arba KFF Kosova – Kosovo futbolo klubas iš Prištinos. Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, rungtyniavusią Liga e Femrave.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2002 m. Pateko į aukščiausią moterų futbolo divizioną.
2021–2022 m. sezone tarp trylikos dalyvių liko trečioje vietoje.
2022–2023 m. sezone tarp aštuonių dalyvių liko penktoje vietoje.
Newport YMCA AFC
Sezonai
Šaltinis:
Jurbarko Antano Sodeikos meno mokykla
Jurbarko Antano Sodeikos meno mokykla – neformaliojo vaikų švietimo mokykla ir formalųjį švietimą papildančio ugdymo mokykla, savivaldybės biudžetinė įstaiga, įsikūrusi Jurbarke, Vydūno g. 23, šalia buvusio Jurbarko dvaro. Įstaigos kodas 190922737. Meno mokykloje dirba 21 mokytojas, mokosi apie 300 mokinių.
Istorija
1966 m. buvo įkurta Jurbarko muzikos mokykla. Veikė muzikos skyriai: fortepijono – styginių instrumentų, liaudies instrumentų, pučiamųjų instrumentų, chorinis – teoretinis, papildomo instrumento. 1990 m. mokyklai suteiktas kraštiečio operos dainininko Antano Sodeikos vardas. Nuo 2007 m. įvedus choreografijos ir dailės skyrius, muzikos mokykla pavadinta Antano Sodeikos meno mokykla.
Programos
Mokykloje veikia skyriai: fortepijono–styginių instrumentų, liaudies instrumentų, pučiamųjų instrumentų, chorinis – teoretinis, antro instrumento, choreografijos ir dailės.
Mokiniai mokosi pagal muzikos, dailės, šokio ugdymo programas: pradinio, pagrindinio bei išplėstinio ugdymo programą. Be individualių pamokų, veikia meno kolektyvai ir grupės: tautinių šokių kolektyvas „Mituvėlė“, jaunių choras, pučiamųjų instrumentų orkestras „Šventė“, choreografinė grupė prie pučiamųjų instrumentų orkestro, smuikininkų, kanklininkų, skudutininkų, akordeonininkų ansambliai. Dailės skyriaus mokiniai dalyvauja pleneruose, stovyklose. Daug mokinių yra miesto kultūros centro kolektyvų nariai.
Mantas Katleris
Mantas Katleris (g. 1987 m. sausio 8 d. Panevėžyje) – Lietuvos humoristas, laidų ir renginių vedėjas, verslininkas.
Veikla
Baigė Panevėžio Juozo Balčikonio gimnaziją, dirbo logistu ekspeditoriumi Vilniuje.
2009 m. sudalyvavo atviro mikrofo renginiuose „Tribūna“, tuo pradėdamas komiko karjerą. Dalyvavo TV3 laidoje „Humoro klubas“.
2018 m. atidarė savo vardo kebabinės restoraną. 2019 m. sausio 1 d. „Katlerio“ kebabinė uždarė duris.
2019 m. vasario 19 d. susižadėjo su Aiste.
Nuo 2019 m. spalio veda Youtube tinklalaidę „Vėl tie Patys“ (su Mantu Stonkumi ir Rolandu Mackevičiumi). Youtube kanalo „Negyvas Eteris“ įkurėjas bei tinklalaidžių „Vėl Tie Patys“, „Požemiai ir slibinai“, „Po 1 gyfkę“ vedėjas.
Nuo 2020 m. dalyvauja laidoje „galvOK“ (TV3) kaip komandos kapitonas (su Marijonu Mikutavičiumi).
Brisbano tarptautinis oro uostas
Brisbano oro uostas  – tarptautinis oro uostas, esantis 17 km nuo Brisbano centro. Šiame oro uoste savo pagrindinę bazę turi didžiausia Australijos oro linijų bendrovė „Qantas“ ir kitos šalies kompanijos – „Alliance Airlines“, „Jetstar Airways“, „Tigerair Australia“, „Virgin Australia“. „Qantas“ šiame oro uoste yra įsteigusi savo didžiųjų orlaivių Boeing 767-300 ir Airbus A330 aptarnavimo bazę.
Šis oro uostas yra trečias šalyje pagal įvykdytus skrydžius.
2007 m. miesto valdžia patvirtino trečiojo pakilimo-tūpimo tako statybas. 2014 m. čia vis dar vyko smėlio pervežimo darbai – gruodžio mėnesį čia buvo atvežta 11 milijonų m³ smėlio.
Sintra
Sintra – miestas Portugalijoje, Lisabonos ir Težo slėnio regione.
Geografija
Miestas įsikūręs už 25 kilometrų nuo Lisabonos, 270 kilometrų nuo Porto, 130 kilometrų nuo Evoros, 10 kilometrų nuo Uolos kyšulio ir 240 kilometrų nuo Faro. Miestas yra prie kalnų, todėl kartais klimatas Sintroje gali skirtis nuo Lisabonos.
Architektūra
Sintroje yra sena maurų pilis. Ši pilis buvo pastatyta maurų IX amžiuje, tačiau buvo užkariauta karaliaus Alfonso Henriko 1147 metais.
Penos rūmai primena arabišką stilių. Jie yra netoli Monseratės rūmų. Penos rūmai yra spalvoti, turi sodą, aptverti tvora. Rūmuose įrengtas muziejus.
Monseratės rūmai yra netoli Penos rūmų. Tai viena iš Sintros įžymybių.
Altos kryžius yra aukščiausioji Sintros kalvų vieta. Jis stovi 529 metrų aukštyje. Jis pastatytas XVI amžiuje.
Taip pat mieste yra Nacionaliniai rūmai. Rūmuose yra virtuvė iš kurios eina kūginiai kaminai.
Istorija
Monseratės rūmai prasidėjo nuo koplyčios, kuri buvo pastatyta 1540 metais. Ji priklausė Lisabonos Visų Šventųjų ligoninei. 1601 m. šis turtas priklausė Melo e Kastro (angl. Mello e Castro) šeimai. 1755 m. per Lisabonos žemės drebėjimą buvo sugriauta koplyčia. 1790 m. Gerardas de Vismas (angl. Gerard de Visme) tapo rūmų šeimininku ir ant liekanų pastatė neogotikinius rūmus. 1793 m. rūmus turėjo Viljamas Bekfordas (angl. Wiliam Beckford), kuris gimė 1760 metais, o mirė 1844 metais. Jis pastatė aplinkinius rūmų pastatus, pradėjo sodą. Nuo 1856 m. rūmus turėjo Francis Kukas (angl. Francis Cook), kuris įkūrė rūmų sodą. Penos rūmai prasidėjo tada, kai XII amžiuje buvo padaryta koplyčia Penai. 1503 metais Penos bažnyčia buvo paaukota karaliui Manueliui I. 1755 metais per žemės drebėjimą buvo sugriautas vienuolynas. 1838 karalius Fernandas II pastatė toje vietoje rūmus. 1842–1854 metais buvo daryta rekonstrukcija kurią darė karalienė Marija II ir baronas fon Ešvėgė. 1889 metais buvo padarytas sodas. 1910–1912 metais buvo padarytas muziejus, o 1995 m. Penos rūmai, drauge su kitomis miesto įžymybėmis buvo įtraukti į UNESCO paveldą.
Bananinis alus
Bananinis alus – fermentuotas alkoholinis gėrimas, gaminamas iš sutrintų bananų. Alkoholio kiekis būna apie 4,8 % tūrio.
Bananinis alus gaminamas ir vartojamas Kenijoje, Ugandoje ir Tanzanijoje. Į ruošiamą alų taip pat dedama sorgų ar sorų miltų. 2003 m. rugpjūčio 11 d. Wells Banana Bread Beer laimėjo Favourite beer for women ('Mėgstamiausias moterų alus') prizą D. Britanijos alaus šventėje (Great British Beer Festival).
Pavadinimai
Kenijoje bananų alus vadinamas urwaga; Ugandoje - lubisi.
Gamyba
Bananinis alus daromas iš prinokusių, bet nepernokusių bananų. Bananų nokimą spartina tokiu būdu: žemėje iškasa duobę, iškloja ją sausais bananų lapais, kuriuos po to padega. Ant viršaus kloja sluoksnį žalių bananų lapų, o ant šių deda neprinokusius bananus. Ant viršaus vėl deda žalius lapus. Po 4-6 d. bananai būna pakankamai prinokę. Šis metodas veikia tik giedru sausu oru. Lietaus sezono metu bananus nokina juos laikydami krūvose prie ugniakurų.
Bananinio alaus gamyboje naudoja dviejų tipų bananus - aštresnio skonio igikashi ir švelnesnio skonio igisahira. Bananinio alaus mišinys paprastai būna sudarytas iš trečdalio igikaši ir dviejų trečdalių igisahiros. Prinokę bananai nulupami. Jei žievelės neina nulupti ranka, vadinasi bananai dar neprinokę. Nuluptus bananus suminko, išspaudžia sultis, kurias nufiltruoja, kad gautųsi skaidrios bananų sultys, kurias vėliau skiedžia vandeniu. Po to į sultis pridedama sutrintų ir pakepintų sorgų. Šis mišinys paliekamas 24-ias valandas rūgti, po to nufiltruojamas.
Nufiltruotas alus supilstomas į stiklinius ar plastikinius butelius. Komercinis bananinis alus prieš pilstant gali būti pasterizuojamas, kad būtų sustabdytas nebereikalingas rūgimas ir pailgėtų laikymo trukmė.
Daudžgirių upelis
Daudžgirių upelis (Daudžgirio griovys) – upelis šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone; Tatulos dešinysis intakas (Mūšos baseinas). Prasideda laukuose buvusio Karklinų kaimo vietoje. Teka į šiaurę dirbamais laukais, lygiagrečiai su Tatula ir Juodupe. Įteka Tatulon 18,5 km nuo jos žiočių, priešais Daumėnus.
Baseinas labai siauras, žymesnių intakų nėra. Visa vaga ištiesinta. Prie upelio įsikūrę Jagaudžiai, Šniukščiai, Daudžgiriai, Patatuliečiai, Pagiriai.
Kelsas
thumb|Kelsas Celsas, Kelsas (, 🇬🇷, II a.) arba Kornelijus – romėnų filosofas, epikūrietis, vienas pirmųjų antikinių krikščionybės kritikų. Pagrindinis jo veikalas „Teisingas žodis“ (Λόγος Ἀληθής) (apie 177 m.) išliko tik Origeno veikalo „Contra Celsum“ citatose. Pasak Kelsą kritikavusio Origeno, krikščionybę Kelsas laikė prietaru, nevertu apsišvietusio žmogaus, mėgino parodyti jos mitologijos ir teologijos nepagrįstumą, iškelti politeizmo pranašumus. Išjuokė krikščionybės pretenzijas į išskirtinumą iš kitų religijų; ironizavo dėl Kristaus dieviškumo ir jo, kaip žmonijos atpirkėjo, misijos; smerkė Senojo Testamento antroporfizmą ir amoralumą; puolė krikščionių tikėjimą Kristaus įsikūnijimu ir jo darytais stebuklais; piktinosi, kad krikščionys nenori duoti ir gauti paaiškinimų dėl to, kuo jie tiki.
Romėnų mokslininkas Kelsas apie 178 m. pradėjo viešą ginčą (polemiką) prieš krikščionis. Šis mokslininkas siekė įrodyti, jog krikščionybė yra be istorinio pagrindo, taip pat teigė, kad Kristaus mokymas – nelogiškas, protu nesuvokimas, kenksmingas, naikinantis žmogaus asmenybę. Veikale „Tikrasis žodis“ Kelsas smerkė biblijinį mokymą. Šiuo darbu mokslininkas siekė, kad žmonės atsisakytų krikščionybės ir vadino ją sekta. Kelsas žmones, pasirinkusius krikščioniškąjį tikėjimą ir gyvenimą, užjautė, jų gailėjo.
Celsas taip pat parašė pirmąjį susistemintą traktatą apie psichikos ligas ir pavartoto terminą insania – „beprotybė“.
Daugupis (Gynia)
Daugupis – upelis Lietuvoje, Kauno rajone; Gynios kairysis intakas (Nevėžio baseinas). Prasideda šalia Paparčių sodų, teka į šiaurę Babtų–Varluvos miškais. Įteka į Gynią (Pociūnų tvenkinį) 17,1 km nuo jos žiočių, šalia Vigių.
Beveik visa vaga ištiesinta. Prie Daugupio įsikūrę Paparčiai, Padaugupis.
Upėvardis Daugupis kildinamas iš žodžių daug ('apsčiai, gausu'), daugus ('apstus, gausus') ir upė.
Prokopas Lipskis
Prokopas Lipskis (m. 1758 m. kovo 22 d.) – Karūnos stovyklininkas 1742–1758 m., Poznanės vėliavininkas 1737-1742 m., Poznanės kardininkas 1729–1737 m., Šrėmo seniūnas.
Buvo Poznanės vaivadijos pasiuntinys į 1744 metų seimą.
1757 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Aldona Sellienė
Aldona Sellienė (g. 1936 m. sausio 5 d.) – Lietuvos pedagogė, ilgametė Kauno „Saulės“ gimnazijos direktorė (1979–2014 m.).
Eesti Laul
Eesti Laul  – Eurovizijos dainų konkurso nacionalinė atranka, kuri vyksta Estijoje kasmet nuo 2009 m., „Eesti Laul“ nugalėtojas, kurį išrenka Estijos televizijos paskirta komisija ir žiūrovai balsuodami telefonu, dalyvauja tų metų Eurovizijos konkurse. Ankstesniais metais estai savo atstovą rinkdavo „Eurolaul“ konkure.
Maništušu
Išlikęs nemažas akmeninis Maništušu obeliskas (eksponuojamas Luvro muziejuje) – piramidės pavidalo stela su ilgu dantiraščio įrašu akadų kalba. Obelisko įraše, be kita ko, minimi žemės pirkimai šiaurinėje Babilonijoje.
Kaip teigiama viename akadų tekste, priskiriamame pranašiškų ženklų žanrui, Maništušu cilindriniais antspaudais užmušė jo paties rūmininkai. Sostas atiteko Maništušu sūnui Naram-Sinui.
Andrijus Karvackis
Andrijus Karvackis arba Andrejus Karvackis (Карвацький Андрій Леонідович; g. 1997 m. balandžio 12 d.) – Ukrainos futbolininkas, gynėjas.
Karjera
2018 m. tapo „Panevėžio“ futbolo klubo nariu. 2018 m. sezone panevėžiečiai žaidė Pirmoje lygoje.
2019 m. kartu FK Panevėžys rungtyniavo A lygoje. Ukrainietis sužaidė 15 rungtynių A lygoje ir buvo startinės sudėties žaidėjas, tačiau vasarą gavo kryžminių raiščių traumą, kuri ilgam žaidėją išvedė iš rikiuotės.
2019 m. lapkričio mėn. pranešta, kad žaidėjas palieka Panevėžio klubą.
Grįžęs į Ukrainą rungtyniavo Kijevo „Rubikon“ bei Donecko „Olimpik“.
2022-ųjų pradžioje perėjo į Vinicos „Nyva“, tačiau dėl Rusijos pradėto karo Ukrainoje, jau po mėnesio persikėlė į Lietuvą ir atstovavo Panevėžio „Ekranui“.
2023 m. birželio 11 d. pelnė het-triką rungtynėse prieš FA Šiauliai B.
2023 m. liepos 2 d. pranešta, kad perėjo į „Kauno Žalgirio“ klubą. Tą pačią dieną debiutavo A lygos rungtynėse prieš FA Šiauliai. FK Kauno Žalgiris nugalėjo varžovus rezultatu 3:2.
Colwyn Bay FC
Kolvin Bėjaus FC – Anglijos futbolo klubas iš Kolvin Bėjaus.