cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valerijus Simulik
Biografija
Nuo 2000 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys. 2004–2006 m. Seimo Švietimo, mokslo ir kultūros komiteto pirmininkas.
Nuo 1985 m. dalyvauja Lietuvos radijo mėgėjų draugijos veikloje, radijo mėgėjas trumpabangininkas (šaukinys LY2QT). Nuo 1999 m. Lietuvos radijo sporto federacijos narys. 1997–1998 m. Šiaulių moksleivių mėgėjų krepšinio lygos prezidentas.
Vincas Pietaris
Vincas Pietaris (1850 m. spalio 9 d. Žiūrių-Gudelių kaime, Paežerių valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1902 m. spalio 3 d. Ustiužnoje, Rusija) – gydytojas, lietuvių rašytojas, draudžiamosios lietuvių publicistikos bendraautoris, pirmojo lietuviško istorinio romano „Algimantas“ autorius.
Biografija
Gimė valstiečių šeimoje. Nuo 1859 m. rudens porą metų lankė Pilviškių pradžios mokyklą, nuo 1865 m. – Marijampolės keturklasę mokyklą ir Suvalkų berniukų gimnaziją. 1870–1875 m. studijavo Maskvos universiteto Fizikos-matematikos fakultete, 1875–1879 m. Medicinos fakultete.
Po studijų baigimo gyveno ir dirbo Demjanske. 1879 m. vasarą vedė ortodoksę atsargos pulkininko dukrą Mariją Kosovič. 1883 m. su šeima persikėlė į Ustiužną (dab. Rusija, Vologdos sritis). 1896 m. nusprendė grįžti į Lietuvą, apsigyveno Kauno senamiestyje, kunigo Adomo Jakšto išnuomotame bute. Tačiau neilgai trukus su šeima grįžo į Ustiužną ir gyveno ten iki mirties. 1901–1902 m. mokytojavo Ustiužnos mergaičių gimnazijoje.
Publicistika
1873 m. rudenį susipažino su į Maskvos universiteto Istorijos-filologijos fakultetą įstojusiu Jonu Basanavičiumi, kuris padėjo V. Pietariui pradėti bendradarbiauti lietuviškoje spaudoje. 1883 m. V. Pietaris iš J. Basanavičiaus paštu gavo pirmąjį „Aušros“ numerį. 1884 m. ketvirtajame „Aušros“ numeryje, skyrelyje „Knygos apie Lietuvą“, išspausdinta V. Pietario rašyta A. Kirkoro knygos apie Lietuvą recenzija.
„Algimantas“
Pirmąjį lietuvišką romaną V. Pietaris pradėjo rašyti 1900 m. vasarą. Jame vaizduojama Lietuva XIII amžiuje. Autoriaus teigimu, jis neketino pateikti istoriškai patikrintų faktų. Rašytojo siekis – pateikti paveikslą, kaip XIII amžiaus Lietuva atrodo jo vaizduotėje. Kūrinys patraukliai pasakoja apie vieningos Lietuvos valstybės formavimąsi kovojant su klastingu Voluinės kunigaikščiu Romanu bei jo sąjungininku Lietuvoje Algimanto dėde Aršiuoju, vedusiu svetimtautę, priėmusiu stačiatikių tikėjimą.
Pirmosios romano „Algimantas“ dalys išėjo Pensilvanijos valstijoje, Šenandore (JAV) 1904 metais. Tai buvo Antano Miliuko suredaguotos dvi nedidelės knygelės kaip žurnalas „Dirva-Žinynas“. Po keleto mėnesių, jau po lietuviškos spaudos draudimo panaikinimo, romanas paplito Lietuvoje. 1905–1906 m. ten pat buvo išleistos dar trys dalys – visas romanas.
Gelsvadėmis dirvinukas
Gelsvadėmis dirvinukas (Xestia c-nigrum) – pelėdgalvių (Noctuidae) šeimos drugys, kurio išskleisti sparnai 37-40 mm pločio. Priekiniai sparnai violetiškai pilkai rudi. Apskritoji dėmė įsprausta juodame keturkampyje. Yra trys šviesios skersinės banguotos linijos – viena prie pamato, o dvi arčiau išorinio pakraščio. Užpakaliniai sparnai balsvi, su tamsesniu išoriniu pakraščiu.
Vikšras 40-45 mm ilgio, rusvai pilkas. Ant nugaros yra juodi įžambūs brūkšneliai, o ant šonų – pilkai gelsva juostelė juodais apvadais. Gyvena ant įvairių žolinių augalų. Per metus išsivysto dvi generacijos. Vikšrai iš pradžių minta įvairių žolinių augalų lapais, o vėliau pereina ant stiebų pamatų ir ant šaknų. Apgraužia požeminę dalį ir stiebą. Lietuvoje dažnas, skraido dviejų generacijų drugiai: gegužės – rugsėjo mėn.
Šiurė
Šiurė (Cladonia) – krūmiškųjų kerpių gentis, priklausanti šiurinių (Cladionaceae) šeimai. Tai pati didžiausia rūšių skaičiumi Lietuvos kerpių gentis, kurioje žinomos 56 rūšys. Gniužulas žvyniškas, lapiškas arba žiauberiškas. Jis gali būti prigludęs prie substrato arba kylantis, taip pat stačias, apskritas arba pailgas, įvairiai karpytas, šakotas ir kt. Šiurės labai svarbios šiaurės elnių augintojų tautoms, pavyzdžiui, samiams Skandinavijoje arba nencams Rusijoje, nes didelę metų dalį sudaro elnių mitybos pagrindą.
Chris Bosh
Chris Bosh (lt.: Krisas Bošas; g. 1984 m. kovo 24 d. Dalase) – JAV krepšininkas, iki 2017 m. rungtyniavęs Miami "Heat" komandoje.
Šiurė
Lietuvos šiurės (Cladonia) genties rūšių sąrašas:
Chris Bosh
Karjera
Ch. Boshas krepšininko karjerą pradėjo dar vidurinėje mokykloje. Pirmoji jo komanda buvo „Dalas Texas“ vidurinė mokykla. Baigęs ją, Chrisas įstojo į Georgia Tech universitetą, jame buvo išrinktas geriausiu NCAA lygos ACC konferencijos naujoku.
Po tokio įvertinimo žaidėjas nusprendė nieko nelaukti ir dalyvauti NBA naujokų biržoje. Tais metais dėl patekimo į NBA varžėsi ir tokios būsimosios žvaigždės, kaip LeBron James, Carmelo Anthony ar Dwyane Wade, bet vis dėlto Ch. Boshas buvo pasirinktas jau ketvirtu numeriu, jį pasirinko „Raptors“ klubas. 2010 m. liepos 9 d. buvo iškeistas Miami "Heat" už naujokų biržos šaukimus. Su Majamio klubu pasirašė šešerių metų sutartį.
2006 m. Ch. Boshas atstovavo JAV vyrų krepšinio rinktinei Pasaulio čempionate.
Morandi
Morandi – rumunų muzikos grupė, kurios nariai yra Marius Moga bei Andreas Tefas Ropcea (dar žinomas kaip Randi). Grupės pavadinimas buvo sukurtas panaudojus dvi paskutines Marius Moga pavardės raides bei Randi slapyvardį, taip sudarant MoRandi.
Istorija
Morandi populiari ne tik Rumunijoje, singlas „Beijo“ 2005 m. vasarą buvo gerai įvertintas kai kuriuose Europos muzikos topuose, pavyzdžiui, MTV Europe Chart ir World chart express. 2005 metų Rumunijos MTV muzikos apdovanojimuose Morandi buvo nominuoti 'best Romanian act' kategorijoje, nors apdovanojimo laimėti jiems nepavyko. 2006 metų Rumunijos MTV apdovanojimuose Morandi laimėjo „Geriausios dainos“ apdovanojimą (Beijo) ir geriausio vaizdo klipo apdovanojimą (Falling Asleep).
Morandi laikoma vienu sėkmingiausių muzikos projektų Rumunijoje, viešumoje pasirodžiusi 2004 metais. Pirmasis siglas aglų kalba 'Love me' buvo išleistas nesitikint sulaukti tokio populiarumo. Tačiau dainos nenustojo groti radijo stotys, jai taip pat pavyko užkopti į aukščiausias topų vietas, vaizdo klipas sulaukė galybės komplimentų. Tuomet Morandi komanda nusprendė tęsti savo veiklą, kaip vėliau paaiškėjo, labai sėkmingai.
Tuomet buvo išleistas albumas pavadinimu „Reverse“. Neįprastas skambesys buvo sukurtas panaudojus panašius balso įrašus kuriant visas vienuolika dainų. Publika, sužinojusi jog dainos kuriamos Rumunijoje, pradėjo dar labiau domėtis grupe.
2008 m. grupė laimėjo geriausios Rumunijos atlikėjų titulą MTV Europos muzikos apdovanojimuose.
Būdininkai
Būdininkai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje. Ribojasi su Tartupio (Naujosios Ūtos seniūnija) ir Medinų (Balbieriškio seniūnija) kaimais rytuose, Ivoniškio miškais pietuose, Asiūklės kaimu vakaruose, Skirptiškės ir Naujosios Ūtos kaimais šiaurėje. Būdininkai – kadaise didžiausias kaimas pietinėje Naujosios Ūtos seniūnijos pusėje.
Upelis Kamaria išteka iš Būdininkų kaimo, tarp Levų ir Petkevičių sodybų esančios daubos (dabar griovys) ir teka per Stadalių prūdus, per Balbieršgirę, susijungia su Rude, ištekančia iš Asiūklės kaime esančių pelkynų (tarp V. Aiduko sodybos ir Balbieršgirės), vingiuojančia per Gudelių seniūnijos Rudėnų ir kitus kaimus ir įtekančia į Nemuną.
Etimologija
LDK laikais būdininkais vadinti būdos – miško verslo įmonės darbininkai. Daugiausia jų buvo Užnemunėje, kiek mažiau – Žemaitijoje.
Istorija
Šiame kaime (dabartinėje Naujokų sodyboje) gyveno Antano Algirdo Klimo – hidrogeologo, gamtos mokslų habilituoto daktaro, Vilniaus universiteto profesoriaus tėvai Ieva ir Jonas Klimai.
Kaimo pietiniame pakraštyje, ąžuole pritvirtinta atminimo lenta 1945 m. balandžio 24 d. Būdininkų kaime įvykusio mūšio tarp Tauro apygardos Vytauto partizanų rinktinės partizanų ir NKVD kariuomenės ir šiame mūšyje žuvusių partizanų Marijos Senavaitytės-Mirtos bei Martyno Kuzmicko-Briedžio atminimui. Pašventinta 1996 m. balandžio 24 d.
Atminimo kryžius Antonijui Jobstui-Niutonui, austrui, pravardžiuotam Austriuku. 1948 m. liepos 16 d. susisprogdinusiam Būdininkuose, Kasevičių sodyboje. Užkastas Gudeliuose.
Telšių rajono savivaldybės taryba
Telšių rajono savivaldybės taryba – Telšių rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Būdininkai
Istorija
Būdininkų kaimo Lietuvos partizanai:
Telšių rajono savivaldybės taryba
Tarybą sudaro 27 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose Telšiai paminėti 1450 m. Žemaičių seniūno Jono Kęsgailaičio Telšių aprašyme. 1791 m. gruodžio 6 d. karalius Stanislovas Augustas suteikė savivaldos privilegiją.
1918–1940 m. Telšiai tapo visos Žemaitijos kultūros ir švietimo centru. Mieste veikė mokytojų ir kunigų seminarijos, lietuvių, žydų, lenkų gimnazijos, Amatų mokykla, biblioteka, muziejus, teatras, keletas spaustuvių, leisti įvairūs laikraščiai.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Konjakas
thumb|right|200px|Konjakas dekoruotoje taurėje
Konjakas (nuo  – miestas Prancūzijos Šarantos departamente) – brendis, gaminamas Prancūzijos Konjako (Cognac) miesto apylinkėse, laikantis valstybinės organizacijos Bureau National Interprofessionel du Cognac nustatytų reikalavimų:
Kitame pietvakarių Prancūzijos regione gaminamas kitas panašus brendis – armanjakas.
Gamybos regionas ir teisinis statusas
thumb|Konjako regionas Konjako regionas, dalijamas į į auginimo rajonus (crus), apima Pajūrio Šarantos departamentą, didžiąją dalį Šarantos departamento, ir kai kurias De Sevro bei Dordonės departamentų vietoves. Konjako auginimo zona patvirtinta 1909 m. dekretu, remiantis 1860 m. geologo Henri Coquand atliktais regiono dirvožemių tyrimais. Nuo 1938 m. yra 6 auginimo rajonai (crus; vardijami kokybės tvarka):
Konjakas, pagamintas iš pirmųjų dviejų zonų vynuogių (bet ne mažiau kaip 50 % vynuogių iš Grande Champagne zonos) vadinamas Fine Champagne konjaku. Žodis champagne niekaip nesusijęs su Šampanės regione gaminamu putojančiu vynu šampanu (abiem atvejais terminas champagne reiškia kreidingą dirvožemį).
Jokiose kitose vietovėse pagamintas brendis negali būti vadinamas konjaku. Nepaisant to, tarybiniais laikais konjakais buvo vadinami visi Tarybų Sąjungoje gaminti brendžiai, žymiausi iš jų buvo gaminami Armėnijoje, Azerbaidžane, Moldavijoje.
Gamyba
thumb|Puodo formos konjako distiliavimo indas Konjakas daromas iš vynuogių spirito ( – gyvojo vandens), kuris, savo ruožtu, dvigubos distiliacijos būdu gaminamas iš specialiai distiliavimui gaminamo balto sauso vynuogių vyno. Distiliacijos metu gaunamas maždaug 70 % stiprumo spiritas, kuris pilstomas į ąžuolo statines ir sendinamas. Senstant, konjake ištirpsta kai kurios ąžuolo medienoje esančios medžiagos, dėl ko konjakas įgauna rusvą atspalvį, o per ąžuolo poras prasiskverbęs oras sukelia lėtą konjako oksidaciją ir naujų aromatinių junginių susidarymą. Šio proceso metu dalis alkoholio išgaruoja, ilgainiui gėrimas tampa šiek tiek silpnesnis. Išlaikytas konjakas atskiedžiamas vandeniu, gaunant ne mažiau 40 % stiprumo gėrimą, kuris ir išpilstomas į butelius. Kai kurie gamintojai pigesnes gėrimo rūšis papildomai dažo karamele.
Amžiaus žymėjimas
thumb|Konjakas ąžuolo statinėse Labiausiai paplitęs toks konjako amžiaus žymėjimas:
Paprastai parduodami senesni konjakai. Konkrečių metų (milléssime) konjakai parduodami retai.
Šie žymėjimai nėra oficialiai įteisinti, jie tėra žinomiausių konjako gamintojų rinkodaros tikslais sukurti simboliai. Kai kurie konjako gamintojai tokių žymėjimų nenaudoja.
Pabrėždami savo senumą, kai kurie konjako namai gamina ypač senus konjakus, pvz., Louis XIII (Rémy Martin) sumaišytas iš ~1200 konjakų, brandintų nuo 40 iki 100 metų; Richard Hennessy (Hennessy) sumaišytas iš 100 konjakų, kurių amžius siekia iki 200 metų. .
Kartais konjako (arba brendžio) amžius žymimas žvaigždutėmis, tačiau pastarosios skaičiuojamos ne nuo 0, o nuo 1 žvaigždutės, kur 1 reiškia mažiau, kaip metus išlaikytą spiritą, 2 – metus išlaikytą, 3 – dvejus metus išlaikytą ir t. t. Žymėjimas žvaigždutėmis labiau būdingas brendžiams, kurie statinėse dažniausiai laikomi vos kelerius metus.
Populiarios rūšys
2006 m. duomenimis, Konjako regione veikė 368 konjako namai, vynuogės konjako gamybai buvo auginamos 73000 hektarų.
6 didžiausi konjako namai yra šie – Hennessy, Rémy Martin, Martell, Courvoisier, Camus ir Otard (pirmieji 4 kontroliuojami didžiųjų alkoholinių gėrimų gamybos konglomeratų).
Andre Agassi
Andrė Agasis (g. 1970 m. balandžio 29 d.) – buvęs profesionalus JAV tenisininkas, olimpietis, buvusi pirmoji pasaulio raketė. Baigė karjerą 2006 m. rugsėjo 6 d.
Lenkų legionai
thumb|Generolas Janas Dombrovskis Lenkų legionai – savanoriškos karinės formuotės, sukurtos kariuomenėse tų valstybių, kurių padedami jų organizatoriai, Lenkijos ir kai kurie Lietuvos bajoriškosios kultūros visuomenės veikėjai, tikėjosi atkurti Lenkijos valstybę buvusios Abiejų Tautų Respublikos sienomis.
Dombrovskio legionai
Pirmuosius du lenkų legionus, kovojusius Prancūzijos bei jos sąjungininkių Lombardijos ir Cizalpinės respublikos pusėje, 1797 m. sausio 9 d. susitarimu su Lombardija Italijoje suorganizavo Janas Henrikas Dombrovskis. 1797 m. jiems priklausė apie 6000, 1799 m. apie 8300 žmonių. Į legionus daugiausia stojo į nelaisvę patekę Austrijos kariuomenės kariai lenkai bei emigrantai. Per 1796–1797 m. Napoleono Bonaparto žygį į Italiją lenkų legionai kovojo su Austrijos ir Sardinijos kariuomene, 1798 m. padėjo panaikinti Popiežiaus sritį. Per 1798–1802 m. Prancūzijos karą su koalicija kovojo su Neapolio (1798 m.) bei Austrijos ir Rusijos (1799–1800 m.) kariuomene. Be Italijos legionų, Prancūzijos pusėje su Austrija kovojo ir K. O. Kniazievičiaus 1799 m. Batavijos respublikoje suformuotas Dunojaus legionas.
Legionieriai planavo Prancūzijos padedami per Austriją ir Turkiją įsiveržti į Galiciją ir iš ten pradėti sukilimą visoje buvusioje Abiejų Tautų Respublikoje. Prancūzijai 1801 m. pasirašius su Austrija Lunevilio taiką dalis legionierių metė tarnybą, todėl lenkų legionai buvo performuoti į 3 pusbrigades. 2-oji ir 3-oji pusbrigadės buvo pasiųstos į Santo Domingo salą (dab. Haitis) malšinti juodaodžių sukilimo. Iš 6000 karių sugrįžo tik keli šimtai. Per 1806–1807 m. karą su Prūsija Napoleonas sukūrė 2 Šiaurės legionus. Vienam jų vadovavo Mykolas Gedeonas Jeronimas Radvila. Iš viso 1797–1807 m. lenkų legionuose tarnavo apie 26 000 karių. Dalis jų sudarė Varšuvos kunigaikštystės kariuomenės pagrindą, apie 8000 žmonių liko tarnauti Prancūzijai Lenkų ir italų legione. Legionų daina „Dombrovskio mazurka“, 1927 m. tapo Lenkijos himnu.
Algis Želvys
thumb|Algis Želvys thumb|Algio Želvio daina - 7 aukšte
Lenkų legionai
Mickevičiaus legionas
1848 m. kovo mėn. poeto A. Mickevičiaus iniciatyva Romoje buvo suformuotas lenkų legionas, kuris turėjo apie 200 žmonių. Iš viso jame yra tarnavę apie 500 žmonių. Legionas dalyvavo Italijos išsivadavimo kovose su Austrija, bet 1849 m. buvo išformuotas. 1848 m. pavasarį du lenkų legionai, vadovaujami J. Vysockio ir J. Berno, suformuoti Vengrijoje, kartu su Vengrijos kariuomene kovojo su austrais. Vengrijos revoliuciją numalšinus 1849 m. pasitraukė į Turkiją, kur buvo išformuoti.
Pilsudskio legionas
thumb|280px|Juzefas Pilsudskis su legionieriais
Pirmojo pasaulinio karo pradžioje J. Pilsudskio iniciatyva Austrijos-Vengrijos kariuomenėje 1914 m. rugpjūčio mėn. pradėti formuoti Rytų (Lvovas) ir Vakarų (Krokuva, Kelcai) lenkų legionai. Į juos daugiausia stojo šauliai ir kitų lenkų karinių organizacijų nariai. 1914 m. rudenį abu lenkų legionai sujungti ir pavadinti Lenkų legionu, turėjusiu 25 000 karių, kuris suskirstytas į 3 brigadas. 1914–1916 m. dalyvavo kovose su Rusijos kariuomene Galicijoje, Vakarų Karpatuose, Voluinėje.
Algis Želvys
Biografija
1982 m. A. Želvys baigė Šiluvos vidurinę mokyklą. 1989 m. baigė Valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetolietuvių kalbos ir literatūros mokytojo ir mokyklinio teatro režisieriaus specialybę.
Lenkų legionai
Pilsudskio legionas
1916 m. rugsėjo mėn. legionas, pavadintas Lenkų pagalbiniu korpusu, 1917 m. balandžio perduotas Vokietijos žiniai ir turėjo tapti vokiečių formuojamų Lenkijos ginkluotųjų pajėgų dalimi. 1917 m. liepos mėn. legionieriams J. Pilsudskio nurodymu atsisakius prisiekti ištikimybę Vokietijai, legionas buvo išformuotas. Legionieriai iš Lenkijos karalystės internuoti, iš Galicijos – grąžinti į Austriją. Dalis jų pateko į Austrijos kariuomenę, dalis, apie 8000 žmonių, liko Lenkų pagalbiniame korpuse.
1914–1915 m. endekai ir kiti prorusiškos orientacijos Lenkijos politikai Rusijoje suformavo Pulavų legioną. 1915 m. jis performuotas į lenkų šaulių brigadą, 1917 m. – į diviziją. 1917 m. legionas įėjo į J. Dovboro-Mušnickio vadovaujamą I lenkų korpusą, kuris 1918 m. sausio – vasario mėn. Baltarusijoje kovojo su bolševikais, 1918 m. gegužės mėn. legionas buvo išformuotas.
Algis Želvys
Biografija
Nuo 1989 m. dirba lietuvių kalbos ir teatro mokytoju Panevėžio Juozo Miltinio gimnazijoje.
1998 m. įgijo teatro mokytojo eksperto laipsnį. 2004 m. tapo lietuvių kalbos mokytoju – metodininku.
Vienas iš 1996 m. Lietuvoje startavusio Jaunųjų dramaturgų konkurso idėjinių autorių. Konkurse literatūros ir teatro mokytojas jaunuosius pjesių kūrėjus vertina ir recenzuoja, kartu su teatro „Menas“ vadovu Kęstučiu Vaičiuliu ir aktoriumi Ramūnu Abukevičiumi.
2006 m. su kolega Vidmantu Fijalkausku ir savo auklėtiniais bei mokiniais mokytojas organizavo moksleiviško teatro festivalį „Catapulta”.
Kūryba
Nuo 1995 m. A. Želvio iniciatyva vyksta viešos teatro įskaitos. Bendradarbiaujant su V. Fijalkausku sukurti įdomesni įskaitų spektakliai:
Eoarchėjus
Eochėjus – geologinės laiko skalės seniausia archėjaus eono era, apimanti laikotarpį trukusį prieš 3,8 ir 3,6 mlrd. metų. Prieš jį egzistavo Hadėjaus eonas. Pavadinimas kilo iš Graikiškų žodžių eos – apatinis ir archios – senas. Maždaug prieš 3,6 mlrd. metų pasirodė pirmasis superkontinentas Valbara.
Algis Želvys
Kūryba
Savo kūrybinį potencialą Algis Želvys taip pat išreiškia kurdamas ir leisdamas poezijos rinkinius ir įrašinėdamas savos kūrybos dainas.
René A. Römer
René Antonio Römer (1929 m. liepos 2 d. – 2003 m. vasario 25 d.) – Nyderlandų Antilų gubernatorius, ėjo pareigas nuo 1983 m. iki 1990 m. Nyderlandų Antilų universiteto ir Groningeno universiteto (Nyderlandai) sociologijos profesorius.
Rakutėnai
Rakutėnai – kaimas šiaurės vakarinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Surdegio.
PAE Atrómītos
Atėnų „Atrómītos“ – Graikijos futbolo klubas iš Peristerijo (netoli Atėnų).
Istorija
2005 m. prisijungė klubą AO Chalkidona.
Mūsų mintys
Mūsų mintys – nepriklausomas Jurbarko ir Raseinių krašto savaitraštis, leistas 1990–1994 m. Jurbarke.
Piliakalniai (reikšmės)
Žodis piliakalniai gali reikšti:
Gyvūnas žmogėdra
Gyvūnas žmogėdra – bendras pavadinimas gyvūnams, įpratusiems medžioti žmones maistui. Esminis kriterijus yra būtent įprotis, žmonių medžioklė gyvūnui turi tapti įprastu, nuolatiniu elgesiu. Žmogėdromis nelaikomi gyvūnai, kuriems žmogaus valgymas buvo išimtinis atvejis, pvz., užpuolė žmogų tik sykį iš desperatiško bado, ar nužudė žmogų gindamasis ir vėliau suėdė. Žmogėdromis taip pat nelaikomi žmonių lavonais mintantys maitėdos, jei patys aktyviai žmonių nemedžioja.
Įprastai gamtoje plėšrūnai dažniausiai nelaiko žmogaus maistu, ir žmogėdromis tampa dėl kažkokios priežasties. Dažna priežastis yra sveikatos problemos, dėl kurių gyvūnui tampa labai sunku pagauti įprastą grobį. Pradėjęs badauti, jis desperatiškai medžioja bet ką, ir galiausiai išmoksta, kad žmones medžioti yra lengviausia.
Žinduoliai
Iš visų laukinių gyvūnų užpuolimų, daugiausiai žmonių yra žuvę nuo tigrų. Čampavato tigrė žmogėdra nužudė bent 436 žmones ir yra daugiausiai žmonių nužudęs žinomas tigras, įrašytas į Gineso rekordų knygą. XX a. pradžioje vien Indijoje būdavo apie 1000 žmonių mirčių dėl tigrų užpuolimų. Dažniausiai, bet ne visada, tigrai medžioja žmones gamtoje, įėjusius į jų teritoriją, patys žmonių gyvenvietes puldinėja labai retai, nors tokių atvejų irgi yra pasitaikę.
Liūtai taip pat kartais tampa žmogėdromis, ir žymiai dažniau, nei tigrai, puldinėja žmonių gyvenvietes. Liūtai žmogėdros taip pat dažnai ėda žmones greta įprasto maisto, ne tik iš nesugebėjimo susimedžioti nieko daugiau. Todėl konkrečios priežastys, paskatinančios liūtus tapti žmogėdromis, nėra tvirtai žinomos.
Leopardai žmogėdromis tampa rečiau, nei liūtai ar tigrai, tačiau tokių atvejų pasitaiko. Savo knygoje „Kumaono žmogėdros“ (1944 m.) gamtininkas ir patyręs žmogėdrų medžiotojas Jim Corbett pastebėjo, kad leopardai dažniau žmogėdromis tampa ne dėl traumų ir nesugebėjimo susimedžioti kitokio maisto, o kai įpranta ėsti žmonių lavonus. Taip atsitinka, pvz., epidemijų metais, kai palaikų būna per daug, ir visų nespėjama kremuoti.
Juodųjų lokių patelės žmones puola dažniausiai gindamos jauniklius, tačiau patinai, net ir nesužeisti ir nebadaujantys, dažnai į žmogų žiūri kaip į grobį. 1900 – 2009 m. periodu JAV (daugiausia Aliaskoje) ir Kanadoje juodieji lokiai nužudė bent 63 žmones. 2011 m. tyrimo duomenimis, iš tų 63 mirtimi pasibaigusių juodųjų lokių užpuolimų, 54 atvejais lokiai puolė žmones kaip grobį.
Ropliai
Iš roplių, dažniausiai žmones kaip grobį puola krokodilai. Statistiškai, krokodilų užpuolimai yra labai reti, tačiau pasak krokodilų užpuolimų duomenų bazės „CrocBITE“, labai apytiksliais paskaičiavimais, per metus pasaulyje nuo krokodilų žūva apie tūkstantį žmonių.
Dažniausiai žmones puolančios krokodilų rūšys yra dvi: Nilo krokodilas ir Briaunagalvis krokodilas. Užsachario Afrikoje kiekvienais metais Nilo krokodilas nužudo bent kelis šimtus žmonių, paskaičiuota, kad maždaug pusė užpuolimų baigiasi mirtimi. Australijoje iš visų briaunagalvio krokodilo užpuolimų, maždaug ketvirtadalis būna mirtini.
Kita krokodilų rūšis, neretai puolanti žmones, yra Azijoje gyvenantis Crocodylus palustris, kas metus Indijoje nužudantis bent kelis žmones. Maždaug pusė jo užpuolimų baigiasi mirtimi, tačiau skirtingai nei Nilo bei Briaunagalvis, šis krokodilas žmones dažniausiai puola ne dėl maisto. Beveik visada jo aukos randamos neėstos, todėl greičiausiai jis puola gindamas jauniklius ar teritoriją.
Gaviekas
Gaviekas (arba Gilūšio tvenkinys) – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, Naujųjų Kietaviškių pietiniame pakraštyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 1,55 km, plotis – iki 0,91 km. Altitudė 93,3 m. Yra 5 salos (0,83 ha, 0,8 ha, 0,26 ha, 0,25 ha ir 0,1 ha). Kranto linija labai vingiuota, yra keletas pusiasalių ir įlankų. Pietinis krantas aukštas, kiti žemesni, vietomis pelkėti. Pietinėje pakrantėje auga miškelis, kitur plyti dirbami laukai ir pievos, į rytus – žuvininkystės ūkio tvenkiniai. Vakaruose įteka kanalas iš Kareivonių tvenkinio, o rytuose per pralaidą vandens perteklius nuteka kanalu link Skersės upelio (Strėvos intakas). Pietinėje pakrantėje įsikūręs Gilūšio kaimas.
Skriaudupis
Skriaudupiu vadinami kaimai:
Borisas Vachtinas
Borisas Vachtinas (1930 m. lapkričio 30 d., Rostove prie Dono – 1981 m. lapkričio 12 d., Sankt Peterburge) – rusų rašytojas, dramaturgas, scenaristas, filosofas ir orientalistas.
Biografija
Tėvas – Borisas Vachtinas, žurnalistas, 1935 m. žuvo lageryje, mama – žurnalistė, būsimoji rašytoja Vera Panova.
1954 m. pabaigė Sankt Peterburgo valstybinio universiteto Kinijos skyrių, vėliau studijavo doktorantūroje, tačiau dėl atsisakymo liudyti prieš disidentus negavo daktaro laipsnio.
Kūryba
Parašė kelis darbus apie Senovės Kinijos ir Korėjos literatūrą, vertėjavo.
Halando lėnas
Halando lėnas (SV Hallands län) – pietvakarių Švedijoje, Halando provincijoje. Ribojasi pietuose su Skone, šiaurėje su  Vestra Jotalandu, rytuose su Jonšiopingu ir  Kronobergu. Lėnas yra įsikūręs ant Kategato kranto. Plotas 5 454 km², 1 547 298 gyventojų, 50.2 gyv./km². Įkurtas 1719 m. Administracinis centras – Halmstadas (Halmstad).
Borisas Vachtinas
Kūryba
Kelių scenarijų vaidybiniams filmams autorius. Nuo 1950-ųjų rašė prozą. „Vienas absoliučiai laimingas kaimas“ – rašytoją išgarsinęs apsakymas, kurio 26-iuose epizoduose perduodamas minčių eiga, būdinga paprastai liaudžiai. Parašė kelias pjeses, kurios tik 2000 metais pradėtos statyti teatruose, taip pat ir Vilniuje. Be grožinės literatūros rašė socialinius-istorinius ir filosofinius straipsnius.
Halando lėnas
Savivaldybės
Lėno teritorijoje yra šios savivaldybės (komunos):
Miestai
Tai vienas tankiausiai apgyvendintų regionų visoje Švedijoje. Didžiausi Halando miestai yra:
Naugardiškė (reikšmės)
Naugardiške vadinamos gyvenvietės:
2016 m. Bahreino Grand Prix
'''2016 m. Bahreino Grand Prix''' – antrasis 2016 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko balandžio 1-3 dienomis Sakhiro trasoje. Tai buvo 12-tas Bahreino GP.
Gelsvataškis dirvinukas
Gelsvataškis dirvinukas (Xestia xanthographa) – pelėdgalvių (Noctuidae) šeimos drugys. Lietuvoje rastas daugelyje vietų. Drugiai skraido liepos – rugsėjo mėn. Vikšrai gyvena ant įvairių žolinių augalų.
Mateikiškė
Mateikiške vadinami kaimai:
Gaštautiškės
Gaštautiškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 2,5 km į rytus nuo Beižionių, prie kelio. Aplink – raistingi miškai, telkšo Gaštautiškių ežeras, prasideda Vuolasta.
Lančiūnava
Lančiūnava – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 13 km į šiaurės rytus nuo Kėdainių, prie kelio. Seniūnaitijos, parapijos centras. Stovi Lančiūnavos Šv. Kazimiero bažnyčia (pastatyta 1880 m.), veikia ambulatorija, Lančiūnavos pagrindinė mokykla, vaikų darželis, profesinio rengimo centro skyrius, biblioteka, paštas (LT-58066), kavinė, girininkija. Išlikusi dvaro sodyba su parku.
Apylinkėse plyti Lančiūnavos-Šventybrasčio miškai, įkurtas Lančiūnavos miško botaninis draustinis.
left|250px|miniatiūra|Akmuo „Lančiūnavai 430“
Etimologija
Ldk Žygimantas Augustas už karinius nuopelnus padovanojo šias žemes P. Kognovickiui (italų kilmės dvarininkas). Jo sūnus Kazimieras vedė kaimynų dukrą Volovičaitę ir sujungė dvi valdas. Nuo lenkiško žodžio łączenie („jungimas, jungtuvės“) ir kilo vietovės pavadinimas. Anksčiau kaimas buvo vadinamas ir Lenčiūnais.
Istorija
thumb|left|Liepų alėja, vedanti į [[Stasinė|Stasinę]]
Istoriniuose šaltiniuose nuo 1587 m. minimas kaimas Lančiūnavos-Šventybrasčio miškų masyvo pakraštyje ir Lančiūnavos dvaras. Dvarą valdė Kognovickių giminė. 1779 m. kaime pastatyta Šv. Kazimiero parapijos koplyčia, 1880 m. pastatyta mūrinė Lančiūnavos Šv. Kazimiero bažnyčia. 1950–1992 m. tarybinio ūkio-technikumo centrinė gyvenvietė.
Švietimas
thumb|Lančiūnavos bažnyčia thumb|Profesinio rengimo centras
1930 m. įsteigta pradžios mokykla, 1949–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1999 m. Lančiūnavos pagrindinė mokykla.
1940 m. įkurta žemės ūkio mokykla; 1958–1990 m. Lančiūnavos tarybinis ūkis technikumas, 1990–2001 m. žemės ūkio mokykla, nuo 2001 m. profesinio rengimo centras,, nuo 2012 m. Kėdainių profesinio rengimo centro Transporto ir verslo skyrius.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Gaštynai
Gaštynai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Naudvario.
EuroBasket 2013 C grupė
EuroBasket 2013 C grupė yra viena iš keturių pirmo etapo 2013 m. Europos krepšinio čempionato grupių. Šios grupės rungtynės vyks Celėje Zlatorog Arena arenoje nuo rugsėjo 4 iki rugsėjo 9 d. Iš šios grupės į kitą etapą pateks pirmos trys komandos.
Ūtos Sruoga
Ūtos Sruoga – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, Kaimas ribojasi su Tartupio Sruogos kaimu rytuose, Naujosios Ūtos kaimu pietuose ir vakaruose, bei Palių mišku šiaurėje.
thumb|left|240px|Kaimo sodybos
Elektrokonvulsinė terapija
Elektrokonvulsinė terapija (EKT, ) – visuomenėje prieštaringai vertinamas gydymo būdas, kurio metu, taikant anesteziją, paciento smegenys veikiamos elektros impulsais.
Šiais laikais EKT dažniausiai taikomas sunkios depresijos kamuojamiems pacientams, kuriems nepadeda kiti naudoti gydymo būdai, taip pat gydant maniją (dažnai žmonėms su bipoliniu sutrikimu), katatoniją, schizofreniją ir kt. Pirmą kartą panaudotas 4-ajame XX a. dešimtmetyje šis metodas per vėlesnius dešimtmečius išplito kaip gydymo būdas. Šiuo metu EKT taikoma apie milijonui žmonių kasmet visame pasaulyje . Paprastai atliekama viso 6-12 seansų, po 2 ar 3 kartus per savaitę. EKT gali skirtis elektrodų išdėstymu, impulsų stiprumu ir trukme. Nuo šių skirtingų charakteristikų priklauso tiek teigiami rezultatai, tiek neigiamo pašalinio poveikio pobūdis.
Neseni tyrimai parodė, kad klinikiniu požiūriu EKT yra efektyviausias stiprios depresijos gydymo metodas, siejamas su pagerėjusia gyvenimo kokybe tiek trumpo, tiek ilgo laikotarpio atžvilgiu. Po EKT gali būti tęsiamas gydymas vaistais. Kai kuriais atvejais taikomas tęstinis gydymas EKT.
Amerikos Psichiatrijos Asociacijos bei britų Nacionalinio sveikatos ir klinikinės kokybės instituto (NICE) tvirtinimu, EKT procedūra nedaro žalos suaugusio žmogaus smegenims. Kai kurie EKT metodai siejami su ikiterapinės atminties praradimu. Standartiškai elektrokonvulsinė terapija taikoma esant paciento informuotam sutikimui. Prievartinis gydymas šiuolaikinių standartų besilaikančiose šalyse retas, bet dažniau gali būti taikomas gydant senus žmones tais atvejais, kai laikoma, kad EKT išgelbės paciento gyvybę.
Jonušas Aleksandras Sanguška
Jonušas Aleksandras Sanguška (1712 m. gegužės 5 d., Liubartovas – 1775 m. rugsėjo 14 d., Dubnas) – ATR stambus valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos didysis ginklininkas (1735–1750 m.), Lietuvos dvaro maršalka (1750–1760 m.), septintas ir paskutinis Ostrogiškių ordinatas (1750–1753 m.). Baltojo erelio ordino ir Šv. Huberto ordino kavalierius.
Kilo iš kunigaikščių Sanguškų giminės. Vienintelis Lietuvos dvaro maršalkos, kunigaikščio Povilo Karolio Sanguškos (1680–1750), 6-to Ostrogiškių ordinato, sūnus nuo antros santuokos su Mariana Liubomirskaite (1693–1729).
Biografija
thumb|left|Dubno pilis thumb|left|150px|Jonušo Aleksandro Sanguško žmona Konstancija Denhofaitė Ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu į seimus. 1735 metais Jonušas Aleksandras Sanguška buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju ginklininku. 1750 metais gavo Lietuvos dvaro maršalkos pareigybę.
1750 metais po tėvo, Lietuvos didžiojo maršalkos Povilo Karolio Sanguškos, mirties Jonušas paveldėjo plačią Ostrogiškių ordinaciją (24 miestai ir 600 kaimų).
Plevėsa ir girtuoklis didelę laiko dalį gyveno Dubno pilyje.
1753 metų gruodį Rusios vaivados Augusto Čartoriskio įtikinimu kunigaikštis Jonušas Aleksandras Sanguška pasirašė Kolbuševo sandorį dėl Ostrogiškių ordinacijos likvidacijos ir padalijimo. Ostrogiškių ordinacijos padalijimas privedė prie magnatiškos partijos „Familija“ sustiprėjimo. Tarp karaliaus dvaro ir magnatiškos Čartoriskių partijos prasidėjo ginkluotas konfliktas. Karūnos didysis etmonas Janas Klemensas Branickis užėmė ir išlaikė stambiausią ordinacijos pilį – Dubno. Patį Jonušą Aleksandrą Sangušką norėjo pripažinti teisme neteisėtu. Pats ordinatas Jonušas Aleksandras Sanguška formaliai išsaugojo iki gyvenimo galo teisę valdyti visas majorato žemes, bet faktiškai jo kontrolei liko tik Zaslavščina (kunigaikščių Zaslavskių valdos), kuri neįėjo į majorato sudėtį, ir Tarnovo grafystė su miestais Iziaslavliu, Slavutičiu, Tarnuvu ir Liubartuvu.
Ostrogiškių ordinacija buvo padalinta tarp Lenkijos kilmingų giminių: Potockių, Liubomirskių, Jablonovskių, Malachovskių, Časkių, Sapiegų, Šidlovskių ir Čartoriskių.
1775 metų rugsėjo 14 d. 63-metis kunigaikštis Jonušas Aleksandras Sanguška mirė Dubno pilyje. Buvo palaidotas giminės koplyčioje Iziaslavlyje.
Šeima
Kunigaikštis Jonušas Aleksandras Sanguška 1731 m. rugpjūtį vedė Konstanciją Denhofaitę (1716–1791), vienintelę Lietuvos lauko etmono Stanislovo Ernesto Denhofo ir Joanos Denhof dukterį, nuo santuokos vaikų neturėjo.
Literatūra
Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: іл. ISBN 985-11-0378-0.
Auksaspalvis retriveris
Auksaspalvis retriveris – šunų veislė. Kilmės šalis – Didžioji Britanija. Anksčiau buvo naudojamas medžioklėje atnešti pašautą laimikį, o dabar – namų šuo, paukštšunis, lauko varžybų dalyvis, neįgaliųjų vedlys.
Kilmės istorija
Manoma, kad auksaspalvių retriverių veislė buvo išvesta XIX a. pabaigoje, sukryžminus šviesius lygiaplaukius retriverius su jau išnykusiais vandens tvidspanieliais. Pirmieji auksaspalviai parodoje sudalyvavo 1908 m.
Išvaizda
Kailio spalva gali būti nuo kreminės iki auksinės, kuri su amžiumi šviesėja. Kailis gali būti lygus arba banguotas su tankia, neperšlampama pavilne.
Viršugalvis platus, nukarusios ausys vidutinio ilgumo, prasidedančios maždaug akių aukštyje. Šunys pasižymi maloniai žvelgiančiomis tamsiomis akimis su tamsiais apvadais. thumb|left|180px|Auksaspalvio retriverio akys Šis šuo buvo išvestas pašautiems vandens paukščiams atnešti, todėl jo nasrai švelnūs, retai kada grybšteli ar įkanda.
Snukio gale – stambi juoda nosis. Tamsios lūpos atvėpusios. Kūnas tvirtas, stiprus ir raumeningas. Priekinės kojos su vešliomis plaukų nuokaromis, o itin raumeningas užpakalines kojas dengia stora oda ir tankus kailis. Auksaspalvių retriverių kailis su pavilne, todėl jį reikia dažnai šukuoti.
Charakteris ir elgesys
Auksaspalvis retriveris yra ramus, meilus, švelnus, draugiškas, jautrus, budrus šuo. Labai draugiški su vaikais.
Helambu
Helambu arba Jolmo ( – „kalnų slėnio deivė“) – regionas Aukštuosiuose Himalajuose, Nepalo teritorijoje, Išsidėstęs į šiaurę nuo Katmandu, į vakarus nuo pagrindinio Langtango slėnio. Regionas yra mėgstamas turistų, ir per šias kalnuotas vietoves eina vienas trijų alpinistinių maršrutų Langtango regione.
Regionas yra svarbus Tibeto budizme, siejamas su stebuklinga Jolmo žeme, kurioje daug vienuolių įgydavo stebuklingų jėgų. Laikoma, kad čia paslėpta daugybė termų, šventųjų budizmo raštų.
Gyventojai
Helambu gyventojai yra Jolmo (kitaip Helambu šerpai, tačiau jų kalba skiriasi nuo šerpų). Manoma, kad į Nepalą jie atsikėlė panašiu metu, kaip ir šerpai, ir dalijasi daug kultūrinių panašumų su šerpais ir tibetiečiais, tačiau kalba kita kalba. Kultūriškai artimi ir kitoms gretimoms Aukštųjų Himalajų tautoms, išpažįsta Tibeto budizmą, kalbai vartoja tibetiečių raštą ir priskiriami bhotijams.
Nuorodos
Nepalo vyriausybės Jolmo etninės grupės aprašymas
Užbaliai (reikšmės)
Užbaliais vadinami kaimai:
Uschballen
Karpatų ir kitų Europos regionų pirmykščiai bukų miškai
Karpatų ir kitų Europos regionų pirmykščiai bukų miškai – UNESCO pasaulio paveldo objektas, kurio dalys išsidėsčiusios 13-oje Europos valstybių. Jame saugomi žmogaus beveik neliesti senieji paprastųjų bukų miškai, augantys Karpatų kalnuose bei įvairiose kitose Europos vietose.
Išplėtimai
2007 m. sudarius UNESCO pasaulio paveldo sąrašo objektą, jis vadinosi „Karpatų pirmykščiai bukų miškai“ ir apėmė tik teritorijas Slovakijoje ir Ukrainoje.
2011 m. objektas praplėstas naujomis teritorijomis Vokietijoje ir jis pervardintas į „Karpatų pirmykščiai bukų miškai ir Vokietijos senieji bukų miškai.“ Šį pasaulio paveldo objektą sudarė šios teritorijos:
2017 m. objektas dar kartą praplėstas ir pervadintas į „Karpatų ir kitų Europos regionų pirmykščiai bukų miškai“ ir jo teritorijos buvo išsidėsčiusios 12-oje valstybių (Albanija, Austrija, Belgija, Bulgarija, Italija, Ispanija, Kroatija, Rumunija, Slovakija, Slovėnija, Ukraina, Vokietija).
2021 m. objektas dar kartą praplėstas. Į jį įtrauktos naujos valstybės: Bosnija ir Hercegovina, Čekija, Juodkalnija, Lenkija, Prancūzija, Serbija, Šiaurės Makedonija, Šveicarija. Šuo metu objektas apima 18 Europos valstybių.
Fermi paradoksas
thumb|right|140px|Grafinė [[Arecibo žinutės reprezentacija. Jos išsiuntimas buvo pirmasis žmonijos bandymas susisiekti su nežemiška civilizacija naudojantis radijo ryšiu.]]
Fermi paradoksas – prieštaravimas tarp apskaičiuotų didelių nežemiškų civilizacijų egzistavimo tikimybių ir kontakto su jais ar jų egzistavimo įrodymų nebuvimo. Šį paradoksą 1950 m. neformalioje diskusijoje suformulavo fizikas Enrico Fermi ir detaliau 1975 m. išnagrinėjo Michael H. Hart, todėl kartais tai vadinama Fermi-Hart paradoksu. Kitas glaudžiai susijęs klausimas yra vadinamas didžiąja tyla: „Net jei keliavimas tarp žvaigždžių yra pernelyg sudėtingas, kad juo kas nors užsiiminėtų, bet civilizacija yra dažnas reiškinys, kodėl mes nesugauname jų radijo signalų?“
Paradoksas
Apskaičiuota, kad Paukščių Take yra 100–400 milijardų žvaigždžių, o regimoje visatoje – 70 sekstilijonų (7 x 1022). Didelis visatos amžius (13,7 milijardo metų) ir milžiniškas žvaigždžių skaičius, atrodo, turėtų reikšti, kad net jei civilizacijos išsivystymo tikimybė yra ir labai maža, vien Paukščių Take jų turėtų būti daugybė. Bet jei Paukščių Tako galaktikoje gyvena daugybė pažangių civilizacijų, kodėl mes nepastebėjome jokių nežemiškų kosminių laivų arba zondų? Juk atrodo, kad išsivysčiusios civilizacijos, siekdamos naujų resursų, turėtų kolonizuoti savo ir aplinkines žvaigždžių sistemas ar net visą galaktiką. Iškyla klausimas, kodėl visata dar nėra kolonizuota? Jei to daryti dėl kokių nors priežasčių neapsimoka arba neįmanoma, visatos tyrinėjimas vis tiek yra įmanomas. Bet kol kas nėra rasta jokių nei tyrinėjimo, nei kolonizavimo ženklų. Tą galbūt galima paaiškinti dideliais atstumais, kurie skiria kosminius objektus ir galimu tokių kelionių brangumu. Bet tokiu atveju išlieka klausimas, kodėl mes nematome jokių nežemiškų civilizacijų ženklų?
Dreiko lygtis
Buvo pasiūlyta daugybė teorijų ir principų, susijusių su Fermi paradoksu, bet glaudžiausiai susijusi yra Dreiko lygtis, kurią 1960 m. suformulavo Frankas Dreikas, norėdamas rasti sistematinį būdą, kaip vertinti daugybę tikimybių, susijusių su nežemiška gyvybe. Dreiko lygtis atrodo taip:
kur:
Fundamentali lygties problema yra ta, kad paskutiniai keturi nariai (gyvybę turinčių planetų dalis, gyvybės tapimo protinga tikimybė, protingos gyvybės noro ir sugebėjimo bendrauti tikimybė ir tokių civilizacijų egzistavimo trukmė) yra visiškai nežinomi. Mes turime tik vieną pavyzdį (save), todėl galime tik spėlioti, kaip dažnai kiekvienas iš šių įvykių nutinka. Be to, lygtis padaro prielaidą, kad civilizacijos atsiranda ir miršta savo originalios saulės sistemos ribose, atmesdama tarpžvaigždinės kolonizacijos galimybę.
Šią lygtį naudoja ir optimistai, ir pesimistai, gaudami smarkiai besiskiriančius rezultatus. Karlas Saganas, naudodamas optimistinius skaičius, spėjo, kad Paukščių Take yra apie vieną milijoną reikalavimus atitinkančių civilizacijų, nors vėliau sakė, kad skaičius gali būti smarkiai mažesnis. Skeptikai, kaip Frankas Tipleris, įstatė pesimistinius skaičius ir gavo, kad vidutinis civilizacijų skaičius galaktikoje yra smarkiai mažesnis už vieną.
Bandymai išspręsti paradoksą empiriškai
thumb|230px|Nežemiškų civilizacijų paieškoms dažnai yra naudojami [[Radioteleskopas|radioteleskopai.]] Akivaizdus paradokso išsprendimo būdas būtų rasti nežemiškos civilizacijos įrodymų. Tokie ieškojimai yra daromi jau nuo 1960 m. Dabartiniais mūsų metodais galima aptikti tik technologijas naudojančias civilizacijas, kurios keičia savo aplinką nustatomu būdu, pvz., naudodamos radijo signalus ar išleisdamos tam tikras dujas. Ko gero daugiausiai dėmesio yra skiriama radijo signalų paieškoms. Manoma, kad radijo technologija yra natūralaus technologinės civilizacijos progreso dalis. Teoriškai radijo signalai turėtų sukurti efektus, kurie gali būti pastebėti per tarpžvaigždinius atstumus. Tai gali būti šalutiniai kokios nors civilizacijos veiklos produktai ar tyčiniai bandymai bendrauti su kitomis gyvybės formomis.
Taip pat manoma, kad spektografinės analizės dėka ateityje bus įmanoma aptikti su gyvybe susijusias dujas (kaip metanas ir deguonis), ar net kitų civilizacijų oro taršą. Be to, buvo pasiūlytos kelios konstrukcijos, kurias nežemiškos civilizacijos galbūt pastatytų, kaip Daisono sfera ir jų taip pat yra įvairias metodais ieškoma. Be viso to, dar yra ieškoma ateivių kosminių laivų ir zondų.
Vienas iš sunkumų vykdant tokias paieškas yra nesugebėjimas išvengti pernelyg žmogiško požiūrio. Dažniausiai ieškoma tokių ženklų, kokius dabar sukelia žmonės, arba kokius galbūt sukeltume, jei turėtume labiau išvystytas technologijas. Bet gali būti, kad nežemiškos civilizacijos turi visiškai kitokius, mums nesuprantamus tikslus ir būdus jiems pasiekti.
Bandymai paaiškinti paradoksą teoriškai
Dalis teoretikų sutinka, kad nežemiškos civilizacijos egzistavimo ženklų nebuvimas įrodo, jog tokių civilizacijų nėra ir bando paaiškinti kodėl. Kiti bando paaiškinti įrodymų nebuvimą neatmesdami nežemiškų civilizacijų galimybės. Kiekvienas iš šių hipotetinių paaiškinimų yra argumentas sumažinti kurį nors Dreiko lygties elementą. Gali būti, kad tiesa yra kelių apačioje pateiktų paaiškinimų derinys. Pavyzdžiui, gyvybė yra retas reiškinys ir civilizacijos yra linkusios save sunaikinti.
Jokios kitos civilizacijos neatsirado
Gali egzistuoti kažkoks filtras, darantis išsivysčiusios, su kitomis bendrauti galinčios civilizacijos atsiradimą mažai tikėtinu. Riba, kurią peržengti reikalinga sėkmė, gali būti toli praeityje (gyvybės atsiradimas, daugialąsčių atsiradimas, išėjimas į sausumą, proto atsiradimas, technologijų sukūrimas), dabartyje (ekologinės problemos, ginklavimosi varžybos, potencialiai pavojingi eksperimentai greitintuvuose) arba mums nežinomoje ateityje. Pavyzdžiui, Žemė turi santykinai labai didelį Mėnulį, kuris sukuria žymius potvynius ir atoslūgius; galbūt jie buvo reikalingi gyvybei išeiti į sausumą. Dauguma, jei ne visos stebimos kometos kilę iš Orto debesies, nebuvo stebėta tokių orbitų, kurios leistų įtarti jog kometa atskrido iš tarpžvaigždinės erdvės. Tai keista nes kometos iš mūsų Orto debesies turėtų dažnai ištrūkti į tarpžvaigždinę erdvę. Gali būti, šis debesis unikalus mūsų sistemai ir kažkuo prisidėjo prie gyvybės atsiradimo. Tolstant nuo galaktikos centro, šiek tiek keičiasi žvaigždžių bei planetų sudėtis: daugėja helio ir vandenilio, mažėja kitų elementų. Arčiau centro daugiau kosminių spindulių kurie gali būti pavojingi. Tuo remiantis kai kada teigiama, jog galaktikos „gyvenamoji zona“ yra gana siauras žiedas aplink branduolį, ne daugiau kaip 10 % žvaigždžių tokioje galaktikoje kaip mūsų.
Tokios teorijos yra dažnai kritikuojamos sakant, kad tai yra argumentas dėl vaizduotės trūkumo ir kad jos supainioja aprašymą, kaip protinga gyvybė atsirado Žemėje, su išvada, kaip protinga gyvybė turi atsirasti.
Civilizacijos yra linkusios save sunaikinti
Gali būti, kad technologijas naudojančios civilizacijos dažniausiai (arba visada) save susinaikina netrukus po to, kai sukuria radiją ar kosminių kelionių technologijas. Susinaikinimas galėtų įvykti, pavyzdžiui, dėl branduolinio karo, biologinio ginklo, netyčinio užteršimo, nanotechnologinės katastrofos, neapgalvotų fizikos eksperimentų, blogai suprogramuoto superintelekto ar pan. Fermi paradokso išsprendimui civilizacija nebūtinai turėtų visiškai išnykti, tik vėl tapti netechnologine.
Viena protinga gyvybė naikina kitas
Teorija jog kažkas (gyvas ar negyvas) tikslingai naikina civilizacijas yra plačiai išnagrinėta tiek mokslinėje fantastikoje, tiek mokslinėje literatūroje. Civilizacijų naikinimas galėtų būti daromas iš ekspansionistinių motyvų, paranojos ar paprasčiausios agresijos. Toli pažengusi civilizacija gali matyti kitas kaip parazitus ar virusus, kurie išnaudoja resursus. Pavojingos gali būti taip pat ir savęs apribojimo keliu pasukusios civilizacijos kurios, saugodamos dabartinę pusiausvyrą, tikslingai ieško ir naikina tas, kurios gali ir sugeba agresyviai plėstis. Ateiviai gali būti „superplėšrūnai“, tokie koks Žemės ekosistemoje yra žmogus. Panašių istorijų būta ir Žemėje: manoma, jog dabartinis žmogus išstūmė ir sunaikino neandertalietį kaip konkuriuojančią rūšį. Naikinimo mechanizmas gali būti ir negyvas, sukurtas ir paliktas civilizacijos, kurios pačios jau seniai nebėra.
Tai paaiškintų, kodėl nematome daugelio civilizacijų – jos arba yra sunaikintos, arba slepiasi, bijodamos dėl savo saugumo. Bet pirmajai civilizacijai ši problema neturėjo iškilti. Kodėl nematome medžiotojų?
Civilizacijos yra pernelyg toli viena nuo kitos erdvėje arba laike
Gali būti, kad nekolonizuojančios, technologijas naudojančios nežemiškos civilizacijos egzistuoja, bet yra paprasčiausiai per toli bet kokiai prasmingai komunikacijai. Jei civilizacijas skiria keli tūkstančiai šviesmečių, abi kultūros gali išnykti dar prieš pradedant kokį nors prasmingą dialogą. Kita galimybė yra, kad civilizacijos periodiškai atsiranda ir išnyksta, bet tai yra toks retas reiškinys, kad dviejų civilizacijų egzistavimas tuo pačiu metu toje pačioje galaktikoje yra labai mažai tikėtinas. Kitaip tariant, gali būti, jog nežemiškos civilizacijos egzistavo prieš išsivystant žmonėms Žemėje ir egzistuos mums išnykus, bet mes esame vienintelė dabar egzistuojanti civilizacija.