cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bignonijiniai
Šeimoje yra 110 genčių, apie 650 rūšių. Paplitę daugiausia tropinio ir subtropinio klimato srityse, keletą rūšių auga ir vidutinio klimato zonoje.
Gaveikiškė
Gaveikiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Naujojo Daugėliškio.
Bruckus
Bruckus, Bručkus:
Kertuojos piliakalnis
Kertuojos piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Kertuojos kaime, Inturkės seniūnija. Pasiekiamas keliu Inturkė – ­Lakaja, yra dešinėje vakaruose nuo šio kelio, tarp kelio ir Kertuojų ežero.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, 50 m į rytus nuo Kertuojų ežero rytinio kranto. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 55x28 m dydžio. Aikštelėje rasta lipdytos keramikos, trinamosios girnos. Aikštelės pietiniame gale yra 15 m ilgio, 0,3 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Pietiniame šlaite, 2 m žemiau pylimo yra trikampė 12 m ilgio, 15 m pločio terasa kiek įdubusiu viduriu, per 1 m nuolaidėjanti į pietus. Šlaitai vidutinio statumo, 6­-7 m aukščio, vakaruose į ežerą statūs, 12 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, šiaurinis šlaitas 1991 m. sužalotas mineralizuotos kvartalinės linijos. Apaugęs praretintomis pušimis.
Šiaurinėje papėdėje, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radiniai neišliko. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. antrąja puse – I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 1,9 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 631 000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Brabanto kunigaikštystė
Brabanto kunigaikštystė (Olandų kalba: Hertogdom Brabant) – istorinė valstybė dabartinėje šiaurės Belgijoje ir pietų Nyderlanduose, viena iš Septyniolikos Provincijų.
Istorija
Valstybė įkurta 1085 m., kuomet nedidelę teritoriją aplink Briuselį kaip atskirą sritį ėmė valdyti Leuveno dinastija. Jos atstovai titulavosi grafais. 1183 m. grafystė tapo kunigaikštyste ir labai stipriai išaugo teritoriškai, tapdama viena didžiausių valstybių Žemutinėse Provincijose.
1430 m. Brabanto soste įsigalėjo Burgundų dinastija, ir kunigaikštystė buvo įjungta į Burgundijos Nyderlandus. Taip vėliau ji virto viena iš Septyniolikos Provincijų.
Nyderlandų revoliucijos metu Brabantas buvo padalintas. 1648 m. Šiaurės Brabantas prijungtas prie Jungtinių Nyderlandų provincijų. Pietinis Brabantas tuo tarpu sudarė dalį Pietinių Nyderlandų. 1795 m. juos prijungus prie Prancūzijos, kunigaikštystė galutinai panaikinta.
Tėvynė (reikšmės)
Tėvynė gali reikšti:
Matusonys
Matusonys – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Sarių, tarp Paulinavo ir Girelės miškų. Praeina keliukas Kisieliškė–Pirktinė II.
Neovulkaninė Kordiljera
thumb|300px|Neovulkaninė Kordiljera
Neovulkaninė Kordiljera, dar vadinama Neovulkanine ašimi, Transmeksikos ugnikalnių žiedu arba Siera Nevada – kalnų grandinė Meksikoje, Meksikos kalnyno pietiniame pakraštyje. Ilgis ~800 km. Yra keletas veikiančių ir užgesusių ugnikalnių: Orisaba (5636 m), Popokatepetlis, Kolima, Parikutinas, Kofre de Perotė, Toluka, Istaksiuatlė, Matlalkueitlas, Siera Negra.
Auga visžaliai ir spygliuočių tropiniai miškai, aukštikalnės pasidengusios sniegu.
Čoliai
Čoliai (Ch’ol, vinikob) – Mezoamerikos indėnų tauta. Gyvena Meksikoje, Čiapaso valstijoje. Populiacija siekia 100 tūkst. žmonių. Kalba čolių kalba, priklausančia majų kalboms. Dauguma katalikai, dalis išpažįsta tradicinius tikėjimus.
Tradiciniai verslai: lydiminė žemdirbystė (pupelės, moliūgai, daržovės, ryžiai, kavamedžiai, cukranendrės, bulvės), gyvulininkystė (kiaulės), paukštininkystė, medžioklė, žvejyba, maisto rinkimas. Pagrindiniai amatai: puodininkystė, audimas, pynimas. Gausus folkloras. Pirmajame tūksantmetyje kartu su čontaliais ir čorčiais buvo įkūrę miestų-valstybių.
Vytautas Grigaravičius
Vytautas Grigaravičius (g. 1957 m. kovo 6 d. Alytuje) – buvęs generalinis policijos komisaras, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis veikėjas.
Biografija
1976 m. baigė Alytaus 1-ąją vidurinę mokyklą, 1978 m. Kauno specialiąją milicijos mokyklą. Nuo 1978 m. Kauno miesto kriminalinės paieškos nepilnamečių reikalų inspektorius, kriminalinės paieškos inspektorius.
1980 m. grįžo į Alytų. Iki 1984 m. Alytaus apylinkės inspektorius, kriminalinės paieškos inspektorius, vyresnysis inspektorius. 1987 m. baigė Minsko aukštosios milicijos mokyklos Vilniaus fakultetą (dab. MRU), įgijo teisininko specialybę. Nuo 1990 m. Alytaus miesto ir rajono vidaus reikalų skyriaus viršininkas, policijos komisariato vyresnysis komisaras (įstaigos vadovas). Maskvoje, Vidaus reikalų ministerijos akademijoje, baigė aukštuosius vadovų kursus. Mykolo Romerio universitete studijavo vadybą ir informacines technologijas, įgijo magistro laipsnį.
Nuo 1999 m. Policijos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Kriminalinės policijos Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos vyriausiasis komisaras, Kriminalinės policijos vyriausiasis komisaras, Lietuvos policijos generalinio komisaro pavaduotojas. 2001–2008 m. Lietuvos policijos generalinis komisaras. Iš valstybės tarnybos pasitraukė po 2007 m. lapkričio 7 d. neblaivaus policininko Sauliaus Pauliko sukeltos avarijos. Nuo 2008 m. saugos paslaugas teikiančios UAB „AS Double Invest“ direktorius. 2015 m. kovo mėn. vykusiuose savivaldybių tarybų rinkimuose išrinktas Alytaus miesto savivaldybės meru (visuomeninis rinkimų komitetas „Alytaus piliečiai“).
Parengiamoji doroklė
Parengiamoji doroklė – kompiuterio programa, įvestyje atpažįstanti tam tikras komandas, ir išvedanti jų rezultatus, įterptus komandos vietoje.
Labiausiai tai paplitę tarp programavimo įrankių. Pavyzdžiui, C kompiliatoriaus įprastam veikimui būtinas preprocesorius. Modernios kalbos parengiamosios doroklės dažniausiai nenaudoja.
C parengiamoji doroklė
Jis atpažįsta komandas, reikalingiausias programų rašyme.
Failo įdėjimas:
#include #include „failas“
Pirmuoju atveju failo pirmiausiai ieškoma kompiliatoriui žinomame sisteminiame kataloge, antruoju – einamajame aplanke.
Reikšmių nustatymas:
#define HAVE_FOOBAR 1 #ifdef HAVE_FOOBAR ... #endif
Makrosai:
#define ODDP(x)          ((x)%2==1)
.. if (ODDP(3)) { ...
Selemos apylinkė
Selemos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sasnavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kazlų Rūdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Ąžuolų Būdos apylinkės.
Grabiai
Grabiai – kaimas šiaurės vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Girulių.
Gavėnai
Gavėnai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Biržų.
Šilutės rajono savivaldybės taryba
Šilutės rajono savivaldybės taryba – Šilutės rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 27 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Emilija Liegutė
Emilija Liegutė-Balionienė (1930 m. vasario 21 d. Skituriuose, Simno valsčiuje – 2022 m. rugpjūčio 26 d. Vilniuje ) – lietuvių prozininkė, dramaturgė.
Biografija
Pirmoji knyga „Palaukių vasara“ pasirodė 1967 m.
Aleksandras Masalskis
Aleksandras Grigorijus Masalskis (m. 1643 m.) – LDK valstybinis veikėjas, Kauno maršalka (nuo 1617 metų), Josvainių seniūnas (nuo 1625 metų), Dorpato (1627–1631 m.) ir Smolensko kaštelionas (1631–1638 m.), Minsko vaivada (1638–1643 m.).
Emilija Liegutė
Biografija
Nuo 1973 m. buvo Lietuvos rašytojų sąjungos narė.
Aleksandras Masalskis
Biografija
Nuo 1617 metų – Kauno maršalka, 1627 metais gavo Dorpato kašteliono pareigybę, 1631 metais buvo paskirtas Smolensko kaštelionu, o 1638 metais tapo Minsko vaivada.
1643 metais gegužės 19 d. kunigaikštis buvo palaidotas.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Apoloniją Jasinskaitę, Lietuvos didžiojo raštininko Mikalojaus Jasinskio dukterį.
Vaikai:
Liudvikas II
Biografija
Paskutinis Jogailaičių dinastijos šių šalių valdovas. Vladislovo II Jogailaičio sūnus. Kazimiero Jogailaičio vaikaitis.
Valdymas
Dar esant gyvam tėvui (vivente rege principas) 1508 m. vainikuotas Vengrijos, 1509 m. – ir Čekijos karaliumi. Tėvui mirus 1516 m. paveldėjo abi karalystes, formaliai jį globojo Šv. Romos imperatorius Maksimilianas I bei ir Lietuvos valdovas Žygimantas Senasis, faktiškai valdė didikai. 1521 m. paskelbtas pilnamečiu ir bandė valdyti pats. Vykdydamas 1515 m. Vienos susitarimo sąlygas 1522 m. vedė Austrijos kunigaikščio Ferdinando I Habsburgo seserį Mariją (Ferdinandas I Habsburgas dar 1521 m. buvo vedęs Liudviko seserį Oną). 1526 m. su perpus mažesne kariuomene Mohácsu (prie Dunojaus) pastojo kelią į Vengriją įsiveržusiems turkams. Pralaimėjęs Mohačo mūšyje, traukėsi. Teigiama, kad buvo numestas žirgo ir nuskendo upėje. Po Liudviko mirties Vengrijos ir Čekijos sostus perėmė Habsburgai.
Gelvaitis
Gelvaitis – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Semeliškių miestelio. Ežeras netaisyklingo trikampio formos, ilgis iš šiaurės į pietus – 0,27 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 99,8 m. Vakarinis ir pietinis krantai aukštoki, kiti krantai žemi, pelkėti. Vakarinėje pakrantėje stūkso miškelis, kitose pakrantėse plyti pievos, vietomis apaugusios krūmais. Ežerą prateka upelis link šiauriau tekančios Vuolastos (Elekrėnų marių intakas). Šalia įsikūręs Aleksandravos kaimas. Pietinėje ežero pakrantėje yra paplūdimys.
Club Atlético San Martín de San Juan
San Chuano „Club Atlético San Martín“ – futbolo klubas iš Argentinos, San Chuano miesto.
Istorija
Įkurtas 1907 m. Primera divizione žaidė tik 1970 m., o 2007 m. vėl į jį pateko.
Tarptautinė motociklininkų federacija
Tarptautinė motociklininkų federacija (angl. FIM, International Motorcycling Federation) – organizacija, kuri organizuoja visas motociklų lenktynes visame pasaulyje. Federacijai priklauso 111 pasaulinių organizacijų. Motociklininkų federacija ne tik organizuoja motociklų lenktynes, tačiau ir rūpinasi lenktynių saugumu, jų rėmimu ir pan.
Istorija
FIM nuvo įkurta 1904 m. Paryžiuje. Po dvejų metų federacija iširo, tačiau 1912 m. Anglijoje ji buvo atkurta.
1949 m. federacija oficialiai buvo pavadinta Tarptautine motociklininkų federacija. 1959 m. federacijos būstinė buvo perkelta į Ženevą Šveicarijoje, o 1994 m. – į Mieso miestą.
2004 m. organizacija minėjo 100 metų sukaktį. Ta proga organizuoti įvairūs renginiai Paryžiuje.
Kazimieras Žitkus
Kazimieras Žitkevičius-Žitkus (Vincas Stonis, 1893 m. gruodžio 30 d. Vabalninke, Kauno gubernija – 1986 m. vasario 24 d. Kaune) – Lietuvos kunigas, poetas, vertėjas, Kauno kunigų seminarijos rektorius.
Biografija
Mokėsi Panevėžio keturklasėje mokykloje. 1919 m. baigė Kauno kunigų seminariją, 1919 m. gegužės 4 d. įšventintas kunigu.
Paskirtas Šančių bažnyčios vikaru. 1920–1921 m. dirbo „Ateities“ redakcijoje. Klausė paskaitų Lietuvos universitete. Susirgęs džiova 1925–1926 m. gydėsi Italijoje, Mereno sanatorijoje. Grįžęs gavo paskyrimą į Antalieptę, vėliau dėstė tikybą Kauno Kazimieriečių mergaičių gimnazijoje ir Simono Daukanto mokytojų seminarijoje. 1932–1940 m. moksleivių ir studentų ateitininkų kapelionas. Sveikatai vėl sušlubavus, 1937 m. pedagoginį darbą nutraukė. Kurį laiką Kaune buvo altarista, vėliau Benediktinių bažnyčios rektorius, Prisikėlimo bažnyčios klebonas. 1953–1959 m. Kauno kunigų seminarijos rektorius. Nuo 1958 m. Kauno kapitulos kanauninkas, nuo 1965 m. Vilijampolės parapijos altarista.
Parašė tikybos vadovėlių pradžios mokykloms: „Tėve mūsų“, „Sveika, Marija“, „Tikiu“, iš kurių mokėsi visa lietuvių karta visame pasaulyje.
Kūryba
Pirmieji eilėraščiai parašyti 1908 metais. Nuo 1911 m. spausdino eilėraščius Vinco Stonio slapyvardžiu (pagal Šatrijos Raganos herojų) „Ateityje“, „Draugijoje“, „Pavasaryje“, „Naujojoje Romuvoje“. Pavasarininkų himno autorius. Jo poezijoje nemaža skambių, artimų tautosakai, dainų: eilėraštis „Gražių dainelių daug girdėjau“ virto liaudies daina.
Išvertė Aleksandro Puškino, Michailo Lermontovo, Jurgio Baltrušaičio eilėraščių. Parašė atsiminimų apie Vaižgantą, Balį Sruogą, Vincą Mykolaitį-Putiną.
Monitorius (OS)
Operacinių sistemų monitorius – specialios paskirties operacinė sistema, skirta bendrai kompiuterio kontrolei ir kitų operacinių sistemų valdymui. Sukuria virtualizuotą mašiną kiekvienai vykdomai OS, tačiau nesuteikia įprastinių OS funkcijų programoms.
OS monitoriai naudojami Mainframe tipo kompiuteriuose, serveriuose, superkompiuteriuose, kartais – ir asmeniniuose kompiuteriuose, kai reikia naudoti kelias operacines sistemas vienu metu arba vykdyti griežtą vartotojų teisių bei naudojamų resursų kontrolę.
Daugeliu savybių OS monitoriai artimi virtualioms mašinoms bei emuliatoriams, tačiau, skirtingai nuo jų, nesukuria dirbtinės (virtualios) aplinkos, o tik skirsto kompiuterio (ir procesoriaus) resursus, kitaip tariant, monitoriaus sukuriamos mašinos yra tik iš dalies virtualios.
Kai kurios operacinės (z/OS, Linux) sistemos gali turėti monitorių savybes savo branduolyje, leisdamos vykdyti kelias savo pačių kopijas viename kompiuteryje, neretai naudojamos ir specializuotos monitorių programos, padalinančios kompiuterio resursus kelioms skirtingoms operacinėms sistemoms, pvz., VMware.
Jan van Huysum
Janas van Heisumas (, Jan van Huijsum, 1682 m. balandžio 15 d., Amsterdamas, Nyderlandai – 1749 m. vasario 8 d., Amsterdamas) – XVIII a. pirmos pusės Nyderlandų tapytojas, tapė gėlių ir vaisių natiurmortus.
Biografija
Janas van Heisumas gimė 1682 m. balandžio 15 d. Amsterdame. Jo tėvas Justas van Heisumas Vyresnysis (1659–1716) buvo tapytojas, kaip ir Jano trys broliai: Justas Jaunesnysis (1685–1707), Jakobas (1688–1740) ir Mikelis (1703–1777). Janas 1704 m. vedė Elisabeth Takens. Po dvejų metų persikraustė į žmonos paveldėtą namą. Janas su Elizabet susilaukė 12 vaikų, tik trys iš jų pergyveno tėvus. Janas van Heisumas tapo pirmaujančiu to meto Olandijos natiurmortų tapytoju. Jo paveikslų kainos siekė 1450 guldenų. Jo kūrinių įsigijo Hesės princas Viljamas, hercogai Orleaniečiai, ATR karaliai ir Prūsijos kunigaikščiai, Orfordo erlas seras Robertas Valpolas. Janas van Heisumas buvo aukštai vertinamas amžinininkų. Houbraken jį pavadino „feniksu tarp gėlių tapytojų“.
Gyvenimo metu Heisumas ypač pavydžiai sergėjo savo tapybos metodų paslaptis, jo mokinė Margareta Haverman (1690/1700–po 1723) esą turėjo palikti dirbtuves dėl didžiulio Heisumo pavydo. Visgi buvo nemažai jo stiliaus imituotojų. Gyvenimo pabaigoje Heisumas buvo pasiturinčiu dailininku. Janas van Heisumas mirė 1749 m. vasario 8 d. Amsterdame. Jo natiurmortuose svarbiausią vietą užima raiškios spalvos. Heisumas vienas pirmųjų pradėjo naudoti šviesų foną savo natiurmortuose. Heisumas yra nutapęs italizuotų peizažų, bet šie laikomi menkesnės meninės vertės nei jo natiurmortai. Pagrindine Heisumo varžove to meto dailėje buvo Rachel Ruysch (1664–1750).
Tolukos ugnikalnis
Ugnikalnis turi 1,5 km skersmens kalderą, atvertą į vakarų pusę. Aukščiausia viršūnė – Frailė yra pietinėje pusėje, o antra pagal aukštį Agilos viršūnė (4640 m) stūkso šiaurėje. Kalderoje telkšo du krateriniai ežerai (4200 m aukštyje) – Saulės ežeras (Lago del Sol) ir Mėnulio ežeras (Lago de la Luna). Į kalderą veda kelias.
Pleistocene Tolukos ugnikalnis buvo bent tris kartus galingai išsiveržęs, nuogulomis ir laharais padengęs plačias teritorijas. Taip pat nustatyta, kad ugnikalnis buvo išsiveržęs holocene (prieš 3300 m.) ir sudarė piroklastų srautus.
Mūsų sparnai
Mūsų sparnai – JAV lietuvių evangelikų reformatų žurnalas, einantis nuo 1950 m. gruodžio Čikagoje.
Istorija
Steigėjas ir leidėjas Eugenijus Gerulis, Halina Jakubėnaitė-Dilienė, rėmė Mykolas Devenis, Povilas Dilys. Pastaruoju metu leidžia Lietuvių evangelikų reformatų bažnyčios kolegija Čikagoje du kartus per metus. Tiražas 1985 m. – 700 egz.
Redakcijoje dirbo Mykolas Plepys, Hypatija Yčaitė-Petkus, Mykolas Zablockas.
Redaktoriai
Eugenijus Gerulis, Halina Jakubėnaitė-Dilienė, Jokūbas Kregždė, Petras Bružas.
Jablona Šrednia
Jablona Šrednia  – kaimas Lenkijos rytuose, Jablona Lackos valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 16 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 102 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Dirvoninis svirplys
Dirvinis svirplys (gryllus campestris) – svirplinių (gryllidae) šeimos vabzdys. Kūnas kresnas, tamsus. Sparnai nesiekia užpakalinių šlaunų viršūnės, juodi. Patelės turi kiaušdėtę. Patinai 19-23 mm ir patelės 17-22 mm ilgio. Mėgsta sausas, saulėtas vietoves su žema augmenija. Gyvena urvuose, pievose. Patinai svirpia. Lietuvoje nedažnas, gausesnis Žemaitijoje.
Pentupių apylinkė
Pentupių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sasnavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kazlų Rūdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Ąžuolų Būdos apylinkės.
Jordi Bertomeu
Žordis Bertomeu Orteu (, g. 1959 m. sausio 15 d. Barselonoje) – Ispanijos krepšinio vadybininkas, buvęs įmonės „Euroleague Basketball“ vadovas.
Biografija
Ėjo sporto vadybos profesoriaus pareigas Barselonos universiteto sporto vadybos magistrantūros programoje ir Madrido Complutense universiteto sporto vadybos ir administravimo magistrantūros programoje.
2000 m. liepos mėn. pradėjo eiti „Eurolygos“ generalinio direktoriaus pareigas. Nuo 2009 m. „Eurolygos“ valdybos pirmininkas, o nuo 2011 m. prezidentas. Nuo 2022 m. „Eurolygos“ klubų nutarimu atleistas iš užimamų pareigų.
2008 m. lapkričio 25 d. lankėsi Lietuvoje. Vizito metu tuometinio premjero G.Kirkilo apdovanotas už indėlį vystant sportą.
Ganos ryšiai
Ganos ryšiai ir komunikacijos:
Šalies kodas – 233
Matutiškiai
Matutiškiai – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Klykolių.
Istorija
Klykolių apylinkės Matutiškių kaimas 1984 m. liepos 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Seulas
Seulas arba oficialiai Seulo ypatingasis miestas  – Pietų Korėjos didžiausias miestas ir šalies sostinė nuo 1948 m. Nuo 1394 m. iki šalies padalinimo 1948 m. bei trumpą laiką Korėjos karo metu buvo visos Korėjos sostinė. Tai sparčiai augantis miestas, turintis apie 10,5 mln. gyventojų. Metropolinėje teritorijoje kartu su Inčono uostu ir aplinkiniais miestais gyvena 24,11 mln. gyventojų (2016 m.) 2745 km² plote.
Seulas laikomas vienu iš didžiausių pasaulio miestų. Metropolinė Seulo teritorija apima Inčono uostą, „miegamąjį“ miestą Songnamą ir kitus priemiesčius. Puiki transporto infrastruktūra: geležinkeliai, automagistralės, oro uostai, metropolitenas. Išvystyta geležies ir plieno, spaudos, tekstilės pramonė, gaminami automobiliai, elektronika, chemikalai, plati paslaugų sfera.
Mieste yra daug istorinių karališkų rūmų (Gyeongbok, Changdeok, Deoksu ir kt.), muziejų, krikščionių bažnyčių, budistinių šventyklų, teatrų, bibliotekų, zoologijos ir botanikos sodų, universitetų (didžiausias – Seulo valstybinis universitetas).
Istorija
Seulo istorija pradedama skaičiuoti maždaug nuo 18 m. pr. m. e, ir siejama su Pekčės (Baekje) valstybės įkūrimu. Šios valstybės sostinė vadinta Virjesong (慰禮城 / 위례성 Wiryeseong), ir buvo dabartinio Seulo teritorijoje. Iš tų laikų mieste yra išlikusios atskiros miesto sienų dalys. Tada Seulas buvo tvirtovė ir prekybos centras.
Samguk laikotarpiu Pekčė, priklausanti Mahan federacijai (vienai iš trijų to meto Pietinės Korėjos federacijų Samhan) užkariavo kitas federacijos valstybėles ir suvienijo visą pietvakarių Korėją. Tai padarė Virjesongą didelės valstybės sostine.
392 m, kaimyninės valstybės Kogurio ekspansijos metu, Virjesong buvo užimtas (Pekčė buvo priversta perkelti sostinę į pietus).
551 m, plečiantis Silla valstybei, ši užėmė miestą, ir jis buvo pervadintas Hanjang (kor. 漢陽 / 한양 Hanyang), o vėliau, X a. Korėją suvienijus Korio valstybei, Seului pradėta teikti ypatinga reikšmė – manyta, kad ta valstybė, kuri turi Seulą, valdo ir visą Korėją. XI a Seulas pavadintas Pietine sostine (Namgyeong).
1394 m. prasidėjus Čioson dinastijai, Seulas, tada pavadintas Hansong (kor. 漢城 / 한성 – Hanseong) tapo visos Korėjos sostine. Hansongas buvo apjuostas tvirtomis sienomis su vartais, centre išdygo Korėjos imperatoriaus rūmai Giongbokgung.
Kuomet 1910 m. Korėją užėmę Japonija, miestas buvo pervardintas „Sostinės miestu“ (京城 / 경성 – Gyeongseong), jame rezidavo Japonijos generalgubernatorius.
thumb|250px|right|Seulo vaizdas 19 a pab.
Antrojo pasaulinio karo metu Seulą užėmė JAV karinės pajėgos. 1948 m. miestas tapo Pietų Korėjos sostine, 1950 m. birželio 28 d., praėjus vos trims dienomis nuo Korėjos karo pradžios, miestą užėmė Šiaurės Korėja, paskui jis buvo užimtas tai vienų, tai kitų kariaujančių pusių, kol 1951 m. kovą Seulą perėmė valdyti Jungtinės Tautos. Smarkiai sugriautas karo metu, po to Seulas buvo atstatytas labai moderniais principais. alt=Seulas šiandien|thumb|Seulas šiandien
Geografija
Seulas įsikūręs Pietų Korėjos šiaurės vakaruose, prie Han upės. Ši teritorija jau nuo seno vaidino labai svarbų vaidmenį Korėjos istorijoje. Miestą supa aštuoni kalnai, jame daug kalvų.
Klimatas
Seului būdingas drėgnas žemyninis klimatas, nepaisant to, kad pati P. Korėja iš 3 pusių apsupta vandens. Vasaros karštokos ir drėgnos, žiemos šaltokos ir sausesnės.
Suskirstymas
thumb|250px|Seulo rajonai Seulas padalintas į 25 gu (구; ) (rajonas). Gu stipriai skiriasi plotu (nuo 10 iki 47 km²) ir gyventojų skaičiumi (nuo mažiau nei 140 000 iki 630 000). Songpa gyvena daugiausiai žmonių, tuo tarpu Sočo yra didžiausio ploto. Kiekvienas gu padalintas į dong (동; ) arba mikrorajonus. Iš viso Seule yra 522 administraciniai mikrorajonai (행정동). Dong toliau dalinami į 13 787 tong (통; ), kurie savo ruožtu dalinami į 102 796 ban.
Gyventojai
Seulas pasižymi dideliu gyventojų tankumu (apie 17 000/km²) ir tautiniu jų homogeniškumu – iš daugiau nei 10 mln. jo gyventojų tik apie 2,5 % yra kinų, japonų ar kitų mažumų atstovai. Pagrindinės išpažįstamos religijos yra budizmas ir krikščionybė.
Ekonomika
Nors Seulas užima tik apie 0,6 % Pietų Korėjos teritorijos, jame sukuriama apie 21 % viso šalies BVP ir surenkama apie 43 % visų valstybės mokesčių.
Kultūra
Seule įsikūrę daugiau nei 100 įvairių muziejų, įskaitant tris valstybinius (Valstybinis Korėjos muziejus, Valstybinis Liaudies muziejus ir Valstybinis Korėjos rūmų muziejus).
Mieste taip pat yra daug svarbių istorinių rūmų (Changdeokgung, Changgyeonggung, Deoksugung, Gyeongbokgung, Gyeonghuigung), religinės paskirties pastatų.
Sportas
1988 m. Seule vyko XXIV vasaros olimpinės žaidynės, 2002 m. – XVII pasaulio futbolo čempionatas.
Transportas
Seulas turi gerai išvystytą ir vis dar tebeplečiamą transporto sistemą. Mieste yra 18 metro linijų, kuriomis kasdien pasinaudoja apie 10 mln. žmonių, vietinio ir tarpmiestinio susisiekimo autobusų tinklas, keturios didelės ir daug mažesnių traukinių stočių, du oro uostai (Inčon ir Gimpo). Seulo gatvėmis taip pat važinėja beveik 3 mln. įvairių rūšių automobilių.
Universitetai
Seule yra įsikūrusi didžioji dalis pagrindinių Pietų Korėjos universitetų, kaip kad Seulo Valstybinis, Korėjos, Yonsei, Sungkyunkwan, Ewha Moterų, Hanyang, Sogang, Kyung Hee, Chung-Ang ir kiti. Iš viso Seule yra 42 universitetai.
Turizmas
Seulas yra turistų aktyviai lankoma vieta. Jame kasmet apsilanko daugiau nei 8 mln. užsieniečių, daugiausiai iš Japonijos.
Ekstinkcija
Ekstinkcija arba sugertis – šviesulių spindesio susilpnėjimas dėl medžiagos (dujų ir dulkių), esančios tarp šviesulio ir stebėtojo, sukeliamos sugerties ir sklaidos (Žemės atmosferoje (atmosferinė ekstinkcija), tarpžvaigždinėje medžiagoje (tarpžvaigždinė ekstinkcija) arba aplinkžvaigždiniuose diskuose.
Smarki atmosferinė ekstinkcija kai kuriuose elektromagnetinių bangų diapazonuose (Rentgeno, ultravioletinis arba infraraudonasis) verčia naudoti kosmines observatorijas. Kadangi mėlynoji (trumpesnių bangų) spektro dalis yra silpninama labiau nei raudonoji (ilgesnių bangų), stebimas ojektas atrodo raudonesnis, nei kad būtų, jei ekstinkcijos nebūtų. Todėl dažnai tarpžvaigždinė ekstinkcija vadinama tarpžvaigždiniu parausvėjimu.
Ekstinkcijos dėsnis
Išsiaiškinsime, kaip priklauso šviesos intensyvumas nuo nueito kelio terpėje. Įsivaizduokime trumpą ruožą terpėje, kurio ilgis \Delta r. Dalis šviesos \Delta I, praėjusios šį ruožą, bus sugerta. Sugertoji dalis yra proporcinga nueitam atstumui, o matematiškai
čia koeficientas k(r) yra ekstinkcijos parametras, kuris priklauso nuo terpės savybių (dalelių dydžio, tankio, temperatūros, ir kt.) ir yra skirtingas įvairiems bangų ilgiams. Taip pat jis gali kisti keičiantis atstumui, nes terpė gali būti ne vienalytė (pvz., atmosferinė ekstinkcija daug stipresnė arti Žemės paviršiaus, nei aukštesniuose sluoksniuose). Gautą išraišką integruojame ir gauname
Jei terpė vienalytė, tuomet ekstinkcijos parametras nesikeičia, ir gauname ekstinkcijos dėsnį
Jei kalbame apie žvaigždes, pravartu žinoti, kad dėl ekstinkcijos stebimas regimojo ryškio pokytis
San Telmas
San Telmas – kvartalas, esantis rytinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje.
Kvartalas apribotas Chile, Piedras, Caseros, Defensa, Martín García gatvių. Tai vienas seniausių miesto kvartalų. Čia yra išlikę kolonijinės architektūros pastatų, gatvių. Kai kurios gatvės grįstos akmenimis. Yra senovinių bažnyčių (pagr. San Telmo), muziejų, sendaikčių parduotuvių. Vyksta prekyba, karnavalai, gatvių vaidinimai, tango pasirodymai.
Valentinas Patumsis
Valentinas Patumsis (g. 1950 m. rugpjūčio 16 d. Anykščių raj.) – Lietuvos ir Anykščių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Partijos Lietuvos krikščionys demokratai narys, Anykščių skyriaus pirmininkas. 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m.. 2007 m. buvo išrinktas į Anykščių rajono savivaldybės tarybą, tačiau pasitraukė iš dėl užimtų pareigų savivaldybės administracijoje.
Labdaros fondo „Dabužių bendruomenės namai“ valdybos pirmininkas, Dabužių Kristaus žengimo į dangų bažnyčios komiteto pirmininkas. Sutuoktinė Liudmila, vaikai Agnė, Pranas, Povilas.
Mstislavas Rostropovičius
Biografija
1943 m., būdamas 16 metų, Rostropovičius įstojo į Maskvos konservatoriją; dalykai- fortepijonas, violončelė, dirigavimas bei kompozicija. Jo mokytojai buvo Dmitrijus Šostakovičius bei Sergejus Prokofjevas. Rostropovičius išgarsėjo jau 1945 m., kai violončelininkas pelnė aukso medalį TSRS jaunųjų muzikų konkurso metu ir tapo jo nugalėtoju. 1948 m. baigęs studijas, tęsė muzikinę karjerą.
1959 m. vedė Maskvos Didžiojo teatro primadoną (sopranas) Galiną Višnevskają ir buvo jos nepakeičiamas akomponiatorius. Koncertinių turų metu jie kartu keliavo po visą pasaulį, užaugino dukras – Olgą ir Jeleną, sulaukė 6 anūkų.
1969 m. palaikė rašytoją Aleksandrą Solženyciną, už tai ištremtas iš TSRS kartu su žmona dainininke Galina Višnevskaja. 1974 m. po įnirtingos konfrontacijos su sovietų vyriausybe Mstislavas Rostropovičius išvyko į užsienį. Gyveno JAV, koncertavo žymiausiose pasaulio salėse su garsiausiais orkestrais, tapo Washington DC vyriausiuoju dirigentu, toliau tęsė itin aktyvią violončelininko veiklą, koncertavo. 17 muzikinių sezonų metu jis buvo nepakeičiamas Vašingtono Nacionalinio simfoninio orkestro dirigentas bei meno vadovas (orkestras vadovavimo laikotarpiu tapo vienu geriausių JAV orkestrų). Rostropovičius reguliariai koncertavo Berlyno, Londono filharmonijoje, grojo su Bostono, Londono simfoniniais orkestrais. thumb|Mstislavas Rostropovičius ir [[Galina Višnevska, 1965 m.]]
Į Rusiją pirmą kartą sugrįžo 1990 m. ir tapo valstybinės premijos laureatu. Ne kartą lankėsi ir koncertavo Lietuvoje.
1978 m. buvo panaikinta tarybinė pilietybė, atšaukti tarybiniai apdovanojimai. Vėliau Rostropovičiui buvo suteikta Šveicarijos pilietybė, po pasaulį keliavo su Monako pasu, kuriame pažymėta, kad tautybė nenustatyta.
Jonas Andziulis
Jonas Andziulis (1866 m. spalio 30 d. Smalinyčia, Paežerių valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija – 1927 m. balandžio 27 d. Vilkaviškis) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Čulupiai
Čulupiai – indėnų tauta, gyvenanti Argentinoje ir Paragvajuje. Etnonimas čulupiai (chulupís) suteiktas gvaranių, patys save vadina nivaklais (nivaclés). Šaltiniuose dar minimi kaip hurupí, chulupie, chulupe, ashlushlay ir axluslay. Gyvena 20-yje bendruomenių Pilkomajo upės baseine: Saltos provincijoje (Misión La Paz ir La Bolsa bendruomenės), Bokerono ir Prezidento Hajeso departamentuose. Iš viso, Paragvajuje gyvena 14 832 čulupių, o Argentinoje – 553. Kalba matakų-gvajkurų šeimai priskiriama nivaklų kalba.
Mstislavas Rostropovičius
Biografija
1989 m. lapkričio 13 d. Rostropovičius violončele spontaniškai grojo Berlyne prie Checkpoint Charlie, skirdamas kūrinius suvienytosios Vokietijos berlyniečiams.
Jonas Andziulis
Biografija
Mokėsi Paežerių pradžios mokykloje. Nuo 1878 m. mokėsi Suvalkų gimnazijoje, baigęs 4 klases grįžo į tėvų ūkį, nes vyresnysis brolis atsisakė teisių į tėvų ūkį.
Čulupiai
Nuo seno buvo medžiotojų-rankiotojų gentis. Maitinosi daugiausia algarobo vaisiais ir iš jų paruoštais gaminiais bei medumi. Praktikavo priešų skalpavimą. Skalpus puošdavo plunksnomis ir jais puošdavosi taip vaizduodami savo narsą.
Mstislavas Rostropovičius
Kita veikla, asmenybės vertinimai
M. Rostropovičius garsėjo ir savo mecenatyste, labdaros projektais. Buvo Višnevskajos ir Rostropovičiaus labdaros fondo, teikusio paramą vaikų gydymo įstaigoms Rusijoje, vadovas. 25 metus užsiėmė labdaringa veikla.
Jonas Andziulis
Biografija
Nuo 1906 m. Paežerių valsčiaus viršaitis, 1910-1914 m. Vilkaviškio, Paežerių ir Gižų valsčių taikos teisėjas Vilkaviškyje. 1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis. Po 1918 m. – Paežerių valsčiaus komiteto pirmininkas.
Mstislavas Rostropovičius
Kita veikla, asmenybės vertinimai
Rostropovičius laikomas vienu reikšmingiausių visų laikų violončelistu. Jo koncertinėje programoje nemažai šiuolaikiniu kompozitorių kūrinių. Specialiai jam kūrė tokie kompozitoriai, kaip Nikolajus Miaskovskis, Sergejus Prokofjevas, Aramas Chačaturianas, Dmitrijus Kabalevskis, Dmitrijus Šostakovičius, Benjaminas Britenas, Anri Diutijo (Henri Dutilleux), Arno Babadžanianas, Sofija Gubaidulina.
Jonas Andziulis
Biografija
1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. vasario 4 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai įėjusiai į LKDP bloką. 1921 m. pasitraukė iš Steigiamojo Seimo. 1921–1927 m. Vilkaviškio apskrities valdybos pirmininkas. Jo rūpesčiu įsteigta Vilkaviškio ligoninės senelių prieglauda ir kitos visuomeninės įstaigos.
Mstislavas Rostropovičius
Kita veikla, asmenybės vertinimai
Rostropovičiaus vardas įtrauktas į „40 nemirtingųjų“ – Prancūzijos menų akademijos garbės narių – sąrašą. Vladimiras Putinas sveikindamas su 80 metų jubiliejumi, muziką pavadino „žymiu muzikantu ir nuostabiu žmogumi“. Sveikinimo kalboje, kreipdamasis į solenizantą, Prezidentas tuomet kalbėjo: „''Visu savo gyvenimu ir kūryba Jūs ne kartą įrodėte tiesą, kad menas ir moralė abipusiai papildo vienas kitą ir sudaro vieningą visumą. Visame pasaulyje Jūs žinomas ne tik kaip puikus violončelininkas ir garsus dirigentas, bet ir kaip tvirtas žmogaus teisių bei vidinės laisvės gynėjas, į kompromisus nesileidžiantis kovotojas už demokratijos idealus''“.
Piroliuzitas
Piroliuzitas (pyrolusite; iš 'ugnis +  'plauti') – mineralas, kurio pagrindinė medžiaga yra mangano dioksidas (MnO2), svarbi mangano rūda. Tai juodas, amoprfiškos išvaizdos mineralas. dažnai pasižymintis granuline, pluotiška ar koloniška struktūra, kartais sudaro inksto pavidalo plutas. Jo blizgesys metališkas, brėžis juodas ar mėlynai juodas (suodina pirštus). Tankis apie 4,8.
Graikiškos kilmės pavadinimas paremtas piroliuzito panaudojimu stiklo gamyboje, kur jis panaikino stiklo atspalvius.
Radavietės
Piroliuzitas ir romanešitas yra vieni dažniausių mangano mineralų.
Šukuočiai
Čiuopikliniai šukuočiai (Tentaculata)
Bečiuopikliai šukuočiai (Nuda)
Šukuočiai (Ctenophora) – daugialąsčių gyvūnų tipas. Jiems priklauso nedideli skaidrūs jūriniai gyvūnai, turintys radialinę ar dvišonę kūno simetriją. Vanduo sudaro iki 98 procentų kūno masės, todėl lengvai plūduriuoja vandenyje. Čiuopikliuose išsidėsčiusios lipniosios ląstelės (koloblastai). Šukuočiai juda šukučių pagalba, kurios išsidėsčiusios juostomis išilgai kūno. Sutartini šukučių mostai stumia šukuotį pirmyn. Kūnas ovalus, jo paviršių ir ryklę dengia ektoderminės kilmės epitelis. Ryklė suplota, už jos – trumpa stemplė, kuri atsiveria į suplotą skrandį. Nuo skrandžio atsišakoja radialiniai kanalai, kurie dar šakodamiesi sudaro gana sudėtingą gastrovaskuliarinę sistemą.
Nervų sistema difuzinė, sudaryta iš nervinių kamienų. Ji labai svarbi šukuočiams judant, nes priekinėje kūno dalyje esantys kalcio fosfato akmenėliai remiasi į kurį nors lankelį ir impulsas nervų sistema sklinda į šukutes. Šios, intesnyviai dirbdamos, atstato kūno pusiausvyrą.
Maistą gaudo šakotais čiuopikliais. Smulkūs jūriniai gyvūnėliai prilimpa prie sudėtingos sandaros lipniųjų ląstelių. Virškinti pradedama raumeningoje ryklėje, po to skrandyje ir kanaluose. Virškinti baigiama virškinimo sistemos ląstelėse. Todėl šukuočių virškinimas yra tarpląstelinis ir viduląstelinis.
Kangvono provincija (Šiaurės Korėja)
Kanvondo arba Kangvonas (hangul: 강원도 handža: 江原道 translit.: Kangwŏn-do) – provincija Šiaurės Korėjos pietryčiuose. Šiaurėje ribojasi su Hamhion Namdo, vakaruose – su Pchenjan Namdo ir Hvanhė Pukto. Pietuose demilitarizuota zona skiria nuo Pietų Korėjos. Iš rytų skalauja Japonų jūra. 2002 m. atskirtas Turistinis Kŭmgangsan regionas. Administracinis centras – Vonsanas.
Šukuočiai
Šukuočiai skirstomi į dvi klases:
Žinoma apie 100 rūšių. Paplitę tropikuose, kiti šiaurėje. Tai jūriniai gyvūnai.
Kangvono provincija (Šiaurės Korėja)
Administracinis skirstymas
Kanvondo padalinta į 2 miestus (Si) ir 15 apskričių (Kun).
Miestai: Apskritys:
Kžemien Viešas
Kžemien Viešas  – kaimas Lenkijos rytuose, Jablona Lackos valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Procesas (romanas)
Procesas – vienas iš trijų nebaigtų Franco Kafkos romanų, pasirodžiusių po jo mirties (kiti du – „Amerika“ ir „Pilis“). 1925 m., jau po Kafkos mirties, romano struktūrą sutvarkė ir jį publikavo rašytojo draugas Max Brod, nepaisydamas Kafkos anksčiau išsakyto prašymo rankraštį sunaikinti.
Siužetas
30-ojo gimtadienio rytą banko tarnautojas Jozefas K. areštuojamas dėl jam pačiam nežinomų priežasčių. Nepaisant arešto, Jozefui K. galima laisvai judėti ir tęsti darbinę veiklą. Jis bando sužinoti, kuo yra kaltinamas ir kaip galėtų būti išteisintas, tačiau jo pastangos lieka bevaisės. Dėl to jis stoja prieš nesuprantamai veikiantį teismą, kurio kanceliarija yra įsikūrusi didelio nušiurusio namo palėpėje. Su teisės sritimi susijusios moterys, Jozefui K. prisistatančios „pagalbininkėmis“, jaučia jam seksualinį potraukį.
Apimtas nevilties, Jozefas K. nesėkmingai bando rasti įėjimą į teismą. Jis ima skirti vis daugiau dėmesio procesui, nors iš pradžių planavo elgtis priešingai. Jį vis giliau įtraukia košmariškas siurrealistiškos biurokratijos labirintas, jis vis giliau skverbiasi į teisės pasaulį. Lygiai taip pat į paties Jozefo K. pasaulį ima kištis teismas. Tiek nuo skaitytojo, tiek nuo Jozefo K. slepiama, ar iš tikrųjų vyksta koks nors slaptas teismo procesas. Tą patį galima pasakyti apie teismo sprendimą – Jozefas K. apie jį nesužino, tačiau nujaučia, kad jo laikas jau baigėsi. Jis paklūsta nesuvokiamam, paslaptingam teismo sprendimui, taip ir nesužinojęs, kuo jis yra kaltinamas ir ar iš tikrųjų yra paskelbtas teismo nuosprendis. 31-ojo gimtadienio išvakarėse Jozefą K. į karjerą nusiveda du vyrai ir ten jį nuduria „lyg kokį šunį“.
Statutas (tarptautinė teisė)
Statutas - tarptautinė sutartis, kuria steigiama (konstituojama, statutuojama) tarptautinė organizacija, teismas (institucija), komisija ar kitokia struktūra pan. Statutas įtvirtina steigiamo subjekto satusą bei apibrėžia, nustato galias.
Tarptautinė sutartis nebūtinai pažodžiui įvardija Statutą, nors de facto teisės aktas yra steigiamasis arba pamatinis naujai kuriamos struktūros veiklai:
Emuliatorius
thumb|„[[DOSBox“ emuliuoja DOS operacinę sistemą.]] Emuliatorius – įrenginys ar programa, kuri priima tuos pačius duomenis bei komandas, kaip ir emuliuojamoji (pamėgdžiojama) sistema, bei duoda analogiškus emuliajamai sistemai rezultatus. Tuo atveju, kai kalbama apie įvairių reiškinių ar realaus pasaulio procesų atkartojimą, dažniau naudojamas terminas simuliatorius.
Dažniausiai naudojami programiniai emuliatoriai, imituojantys tam tikrų operacinių sistemų (pvz., DOS emuliatorius DOSBox) arba kompiuterių (pvz., Macintosh emuliatorius PearPC) darbą, tačiau taip galima emuliuoti praktiškai bet kokias sistemas.
Būna ir aparatinių emuliatorių, pvz., Transmeta firmos Crusoe procesoriai, emuliuojantys Pentium tipo procesorius ar PC kompiuterius emuliuojantys įrenginiai, skirti Macintosh, Sparc ir panašiems kompiuteriams.
Matlalkueitlas
Matlalkueitlas, Malincinas arba La Malinčė (La Malinche) – ugnikalnis Meksikoje, Neovulkaninėje Kordiljeroje, Tlaskalos ir Pueblos valstijose. Aukštis 4503 m (skirtingais duomenimis 4461 m). Tai šešta pagal aukštį viršūnė Meksikoje. Matlalkueitlas smarkiai erudavęs, išraižytas kanjonų, iškilęs atokiau nuo kitų ugnikalnių. Ugnikalnio papėdėje įsikūrę Pueblos, Tlaskalos, Čiautempano miestai.
Nustatyta, kad Matlalkueitlas buvo aktyvus holocene, išsiveržė prieš maždaug 3100 m. ir nusiaubė Pueblos slėnyje įsikūrusias indėnų gyvenvietes.
Rarotonga
thumb|right|250px|Rarotongos vaizdas iš kosmoso thumb|right|250px|Salos žemėlapis Rarotonga – sala Ramiajame vandenyne, priklausanti pietinių Kuko salų grupei.
Rarotonga tarp kitų Kuko salų išsiskiria kaip labiausiai apgyvendinta – 14 153 žmonės (2006 m.) iš bendro visos šalies 19 569 gyventojų skaičiaus. Čia įsikūręs salyno parlamentas, Rarotongos tarptautinis oro uostas. Sala ypač populiari tarp turistų, nes čia gausu kurortų, viešbučių, motelių. Pagrindinis Avarua miestas, įsikūręs šiaurinėje pakrantėje, – šalies sostinė.
Geografija
thumb|left|250px|Salos pakrantė Rarotongos sala – nuo vandenyno dugno virš 4 500 m pakilęs atolas su išreikštu vidiniu vulkaninių kalnų masyvu. Salos plotas – 67,19 km², pakrantės ilgis – 32 km. 4000 m gylyje vulkano skersmuo yra apie 50 km. Te Manga – aukščiausia viršukalnė saloje, 658 m virš jūros lygio. Salą supa lagūna, kuri daug kur išplatėja virš šimto metrų link rifo, toliau staigiai žemėja į gelmę. Pietrytinė lagūnos pusė plačiausia, čia daug balto smėlio paplūdimių, apaugusių palmėmis, labiausiai tinkamų turistams maudytis, plaukioti laiveliais, povandeniniam nardymui.
Salos vidurinę, kalvotąją dalį, juosia dirbamos žemės terasos, lygumos ir pelkės. Erozijos veikiamose viršukalnėse veši augmenija, gyvena saugomos faunos rūšys. Gruntiniais ar grįstais keliais galima pasiekti slėnius salos vidurinėje dalyje, bet didesnė dalis kalnų masyvo čia sunkiai pasiekiama dėl neišvystytos infrastruktūros.
Istorija
1858–1888 m. egzistavo Rarotongos karalystė, vėliau tapusi Britanijos imperijos protektoratu, 1893 m. sukurta Kuko Salų Federacija.
Mauriniškis
Mauriniškis – buvęs kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Aukštupėnų.
Istorija
Panaikintas 1982 m.
Kelmės apskritis
Kelmės apskritis – 1915–1917 m. ir 1947–1950 m. administracinis vienetas į pietvakarius nuo Šiaulių. Centras – Kelmė.
Istorija
Apskritį 1915 m. gruodžio 12 d. sudarė vokiečių valdžia, apskritis priklausė Oberosto Lietuvos sričiai. 1917 m. panaikinta.
Apskritis vėl sudaryta 1947 m. spalio 21 d. iš Raseinių apskrities Kelmės, Kražių, Tytuvėnų valsčių ir Šiaulių apskrities Šaukėnų ir Vaiguvos valsčių. 1947 m. pabaigoje buvo sudaryti Karklėnų ir Liolių valsčiai. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta į Kelmės rajoną (21 apylinkė), dalis teritorijos perduota Tytuvėnų (13 apylinkių), Užvenčio (17 apylinkių) ir Varnių (3 apylinkės) rajonams. ,
Letūkai
Letūkai – kaimas šiaurės vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietus nuo Girkalių.
Egipto piramidės
thumb|240px|[[Gizos piramidės. Artimiausia iš didžiųjų Mikerino piramidė, vidurinė − Chefreno piramidė, tolimiausia − Cheopso arba Didžioji piramidė, dėl atstumo atrodanti mažesnė už Chefreno. Artimiausios matomos trys mažos piramidės-palydovės Mikerino piramidei, iš kurių dvi yra laiptuotosios. Chefreno piramidės viršūnėje matomas išlikęs apdailos blokų sluoksnis. Pats piramidžių viršaus galiukas piramidionas buvo paauksuotas.]]
Piramidė – senovės egiptiečių piramidės formos kapo tipas. Monumentalaus dydžio piramidės Egipte statytos nuo 3-iosios dinastijos laikų (apie 2686−2613 m. pr. m. e.) iki Antrojo tarpuvaldžio (apie 1650−1550 m. pr. m. e.). Viso, vertinama, Senovės Egipte buvo pastatyta apie 100 piramidžių. Mažos skalės privačių kapų akmenų ar plaušaplyčių piramidės (piramidijos) kartais statytos iki Egipto nepriklausomos valstybės egzistavimo pabaigos (30 m. pr. m. e.).
Istorija
Piramidės pavadinimas kildinamas iš graikų kalbos žodžios pyramis, reiškiančio kviečių pėdą, kuris buvo panašus į piramidę. Kitas pavadinimo šaltinis galėtų būti žodis pr-m-ws, kuriuo buvo žymimas piramidės aukštis. Egiptiečiai piramides vadino žodžiu mer. Piramidės skirstomos į du pagrindinius tipus: „laiptuotąsias“ ir „tikrąsias“. Pirmosios piramidės buvo laiptuotosios ir jų statybos išaugo iš priešdinastinio Egipto faraono kapo mastabos. Piramidės komplekso forma: su tikrąja piramide, keliomis mažesnėmis piramidėmis-palydovėmis, laidojimo ir slėnio šventyklomis, sujungtomis paaukštintu keliu, ir papildomais pastatais, išsivystė 4-os dinastijos pradžioje. Piramidės būdavo apsupamos siena, paprastai dviguba, ir šalia jų būdavo laidojimo valčių duobės. Prie Cheopso piramidės išliko gerai išsilaikiusi Cheopso valtis.
Pirmųjų piramidžių idėja – mastaba, pastatyta keliomis pakopomis. Pirmąją piramidę Sakaroje pastatė Senosios karalystės pradininkas Džoseras apie 2650 m. pr. m. e. Pirmosios piramidės architektu paminėtas Imhotepas – vyriausias faraono žynys. Iš pradžių Džoserio piramidė turėjo iš akmenų pastatytos mastabos formą, kuri su vėlesniais papildymais išaugo iki 6 pakopų superstruktūros, siekančios 60 m aukštį ir gerai matomos iš sostinės Memfio. Nuo šio laiko piramidės statybos įsitvirtino Egipte kaip faraono kapo forma ir jo valdžios simbolis. Skirtingai nuo vėlesnių piramidžių kvadratiško pagrindo plano, Džoserio piramidė turi stačiakampį planą. Įėjimas pro piramidę vedė į požeminių tunelių kompleksą, kur buvo paslėptos faraono ir kitų jo šeimos narių laidojimo patalpos. Į rytus nuo Džoserio piramidės rastas įvairių statinių kompleksas, kuriais įmituojamos provincijos šventyklėlės, kas beveik tikrai nurodo komplekso paskirtį Sed („Uodegos“) šventei. Vėlesniais laikais išaugus faraono asmens asociacijoms su saulės dievu Ra, šventės statinių reikšmė sunyko. Nors vėliau Egipto piramidės visų pirma buvo statomos klasikinės formos, tačiau laiptuotų piramidžių statybos visiškai neišnyko ir daugelyje tikrųjų piramidžių užfiksuota laiptuotoji struktūra.
Meidumo piramidė, kurią statė faraonas Sneferu, turėjo būti pirmąja tikrąja piramide. Ji buvo pastatyta laiptuota ir nelygumai išlyginti išorės apdailos blokais, tačiau statytojai padarė klaidą: dėl nestabilaus pagrindo ir dėl to, kad išorės blokai laikėsi vienas ant kito, šis sluoksnis sugriuvo ir piramidės statybos buvo nutrauktos. Lenktoji piramidė Dahšūre buvo iš pat pradžių statyta kaip tikroji, tačiau vengiant galimos griūties jos sienų kampas buvo pakoreguotas, tokiu būdu ši piramidė įgavo unikalią tarp Egipto piramidžių formą. Sneferu Raudonoji piramidė laikoma pirmąja tikrąja piramide. Faraonas Sneferu laikomas didžiausiu piramidžių statytoju istorijoje ir, nors jis nepastatė didžiausios piramidės, jo valdymo metu statytų piramidžių bendras tūris buvo didesnis nei bet kurio kito faraono − apie 3,7 mln. kub. metrų. thumb|240px|[[Meidumo piramidės liekanos]] thumb|240px| Peizažas su Dahšūro piramidėmis. Kairėje tolumoje − [[Lenktoji piramidė, dešinėje − Raudonoji piramidė. Kairėje arčiau matomos Pepio II piramidės liekanos.]]
Garsiausios klasikinės piramidės pastatytos apie 2575–2500 m. pr. m. e. Tai Gizos piramidės. Jas pastatė faraonai Cheopsas, Chefrenas, Mikerinas. Didžiausia yra Cheopso piramidė. Tarp Cheopso ir Chefreno valdęs Džedefrė savo piramidę statė šiauriau Gizos, Abu Ravaše. Gizos piramidės laikomos vienu iš septynių pasaulio stebuklų. Neabejojama, kad jas statydami egiptiečiai naudojosi astronominiais stebėjimais orientuodami jas pagal pasaulio šalis. Šie stebėjimai turėjo reikšmės tunelių, ventiliacinių šachtų kryptims.