cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michailas Kargeris
Mokslinė veikla
Tyrinėjo senovės rusų kultūrą, architektūrą, rankraščius, senovės slavų miestus. Vadovavo archeologinėms ekspedicijoms ir restauravimo darbams Kijeve, Perejaslave, Haliče, Polocke, Naugarde, Turove, Iziaslavlyje, iš viso apie 20 miestų.
Phineas Gage
thumb|right|150px|Kompiuteriu sukurtas modelis, rodantis kurias smegenų sritis pažeidė P.Gage galvą pervėrusi kartis Phineas P. Gage (1823–1860, gegužės 21 d.) buvo JAV geležinkelio statybų darbininkas, patyręs smegenų traumą, kai nelaimingo atsitikimo metu geležinė kartis pervėrė jo smegenų kaktinę skiltį. Laikoma, kad šis sužalojimas neigiamai paveikė jo emocines, socialines ir asmenines savybes. Dėl šios nelaimės pasikeitė tuometinis mokslinis požiūris į smegenų funkcijų bei regionų įtaką emocijoms ir asmenybei, ir šis atvejis dažnai pateikiamas tarp pirmųjų įrodymų, kad žala kaktinei skilčiai veda prie asmenybės pokyčių bei trikdo gebėjimą palaikyti normalius socialinius santykius.
Nelaimė atsitiko 1848 m. rugsėjo 13 d.
Kaip įsigyti draugų ir daryti įtaką žmonėms
Kaip įsigyti draugų ir daryti įtaką žmonėms – Dale Carnegie sukurta saviugdos knyga. Tai vienas pirmųjų šio žanro kūrinių. Pirmąsyk išleista 1936 m., iki 2008 m. iš viso parduota daugiau nei 15 milijonų egzempliorių.
Wilder
Wilder − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mozūriškiai (Anykščiai)
Mozūriškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurę nuo Skiemonių. Gamtos paminklas – Mozūriškių akmuo (su 2 „laumės pėdomis“).
Walter Mondale
Volteris Mondeilas (, 1928 m. sausio 5 d. – 2021 m. balandžio 19 d. ) – Jungtinių Amerikos Valstijų politikas, 1977–1981 metais, vadovaujant Džimiui Karteriui, ėjęs 42-ojo JAV viceprezidento pareigas. Mondeilas taip pat dvi kadencijas atstovavo Minesotos valstijai Senate, o 1984 metų JAV prezidento rinkimuose buvo JAV demokratų partijos kandidatas į prezidentus. Kiek vėliau, 1993–1996 metais, JAV prezidento Bilo Klintono administracijos laikotarpiu, jis ėjo JAV ambasadoriaus Japonijoje pareigas.
Vadovaujant prezidentui Karteriui, Mondeilas dažnai keliavo po visą šalį, gindamas administracijos užsienio politiką. Mondeilas buvo pirmasis viceprezidentas, turėjęs biurą Baltuosiuose rūmuose. Volteris Mondeilas išplėtė viceprezidento vaidmenį nuo nominalaus vadovo iki prezidento patarėjo ir pilnateisio administracijos dalyvio. Politikai, viceprezidento pareigas ėję po Mondeilo, sekė šiuo pavyzdžiu. Mondeilas taip pat pradėjo savaitinių pietų su prezidentu tradiciją, tebesitęsiančią ir dabar.
Panemunėlio šv. Juozapo Globos bažnyčia
'''Panemunėlio šv. Juozapo Globos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Panemunėlio miestelyje, 10 km į pietvakarius nuo Rokiškio, Nemunėlio dešiniajame krante. Istoristinė, panaši į neogotikinę.
Istorija
thumb|left|Bažnyčios bokštas
Justinas Parapijanavičius 1771 m. pastatė medinę bažnyčią, 1791 m. – kleboniją; įsteigta parapija. Bažnyčiai jis dovanojo 39 margus žemės. 1890 m. pristatytas bokštelis, įrengti 9 registrų vargonai. 1854–1863 m. veikė parapinė mokykla.
Panemunėlyje 1872–1908 m. klebonavo Jonas Katelė (1831–1908; palaidotas Panemunėlyje). Jis kaimuose steigė slaptas lietuviškas mokyklas, parūpindavo joms inventorių, mokomųjų priemonių, mokė, konsultavo daraktorius ir mokinius. Nuo 1887 m. J. Katelei talkino vikaras Aleksandras Štombergas, vėliau vikarai Karolis Perekšlis, Povilas Dogelis.
1893 m. pradėti rengti slapti lietuviški vaidinimai. Apie 1894 m. įsteigta slapta „Žvaigždės" draugija. Panemunėlio parapija tapo bene raštingiausia Lietuvoje. Jono Katelės rūpesčiu 1898–1907 m. pagal inžinieriaus Floriano Vyganovskio 1894 m. projektą buvo statoma dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją baigė statyti 1910–1911 m. klebonas Juozapas Budrikas. Vidaus įrengimu rūpinosi kunigas Kazimieras Mockus. Daugiausia lėšų skyrė Panemunėlio dvaro savininkas Kazimieras Sventeckis ir būsimo premjero J. Tūbelio tėvas Juozapas Tūbelis.
1922 m. gegužės 18 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. 1908 m. įsteigtas „Saulės“ draugijos skyrius ir jo išlaikoma biblioteka - skaitykla. 1917 m. įsikūrė Lietuvių katalikių moterų draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą 3 varpai išvežti į Rusiją. Vietoj jų vėliau pirktas varpas.
1930 m. praplėstos kapinės, 1937–1938 m. apmūrytos. Per Antrąjį pasaulinį karą gerokai nukentėjo bažnyčios bokštas, po karo suremontuotas. Nuo 1934 m. klebonavęs Juozapas Matelionis (1895–1964) 1950 m. areštuotas, nuteistas 10 m. kalėti (į Lietuvą grįžo 1955 m.).
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, panaši į neogotikinę, pseudobazilikinė (42 × 18,3 m), su trisiene apside ir dvilypiu bokštu. Vidus 3 navų. Turi 3 altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Neįprastas ir originalus yra 52 m aukščio bažnyčios bokštas, kuris simbolizuoja Lietuvos ir Lenkijos uniją.
Alfonsas Kavoliūnas
Alfonsas Kavoliūnas (g. 1929 m. sausio 2 d. Padvarniuose, Molėtų rajonas – mirė 2003 m. rugpjūčio mėn. Molėtuose) – Lietuvos poetas, publicistas, pedagogas, mokyklos direktorius, partinis (LKP) ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1952 metais baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus pedagoginiame institute, dab. Lietuvos edukologijos universiteto Lituanistikos fakultete.
Mokytojavo Molėtuose. 1958–1960 metais Molėtų rajono vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas. Nuo 1961 iki 1981 metų Molėtų 1-osios vidurinės mokyklos direktorius. Vėliau dirbo rajono švietimo skyriuje, Molėtų 2-oje vidurinėje mokykloje direktoriaus pavaduotoju ir mokytoju.
Savo kūrybą skelbė periodikoje, įvairiuose rinkiniuose, išleido eilėraščių knygas: „Ties auksiniais rudenio vartais“ (1995); „Kur užaugom visi“ (1999); „Vakaro tyloj“ (2002).
Alfonsas Kavoliūnas buvo Molėtų rajono literatų brolijos įkūrėjas ir ilgametis pirmininkas. Jo energijos dėka pradėtas vykdyti projektas „Kūrybinis atžalynas“, organizuojamos kūrybinės ir pažintinės kelionės, rajono literatai skatinami publikuoti savo kūrybą, dalyvauti įvairiuose konkursuose, išleisti rajono literatų almanachai „Akimirkos“.
Apkartai (Kaltanėnai)
Apkartai – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 14 km į pietvakarius nuo Labanoro, Labanoro girioje, netoli vieškelio. Į vakarus nuo kaimo telkšo ežerėlis Ešerinis, yra Lakajos pilkapynas.
Pameistrys
Pameistrys (gizelis,, iš sen. vokiečių aukštaičių gisello, gisellio) – amatininkas, sėkmingai baigęs profesinį amatininko (profesijos) mokymą. Vokietijoje – išlaikęs pameistrio egzaminą Amatų rūmuose ir gavęs pameistrio pažymėjimą (diplomą). Tokiu atveju jo kvalifikacija prilyginama kvalifikuoto darbininko.
Istorija
Anksčiau jauni amatininkai pameistriai po egzamino keleriems metams iškeliaudavo gilinti savo žinias, tobulinti gebėjimus toliau nuo buvusių meistrų dirbtuvių esančiose teritorijose. Tokie keliavimo metai Viduramžiais būdavo sąlyga siekiant tapti meistru. Šiuo metu kai kur tokios kelionės yra išlikusios kaip simbolinės, išlaikant tradicijas.
Lietuva
Profesinio rengimo įstatymas pameistrystę numato kaip mokymo formą, mokymą darbo vietoje. Moksleiviai dalį laiko mokosi mokykloje, o likusį – įmonėse. Mokiniui pasirinkus mokytis įmonėje, sudaromos 2 sutartys – mokymosi ir darbo. Nuo 2007 m. Lietuvoje ES remia apie 1 000 meistrų, mokančių 4 000 profesinių mokyklų moksleivių (už kiekvieną jų mokama po 600 Lt papildomo atlygio).
Kūras (Šveicarija)
Kūras – miestas rytų Šveicarijoje, Retijos Alpėse, 593 m aukštyje virš jūros lygio, prie Reino intako Plesuro. Graubiundeno kantono centras. Mašinų ir tiksliųjų prietaisų, metalo apdirbimo, tekstilės, chemijos, maisto (šokolado, vyno, alaus) pramonė. Turistinis centras. Veikia aukštoji teologinė mokykla. Yra katedros, Retijos, dailės, gamtos istorijos muziejai, teatras.
Architektūra
Kūras žymus savo senovinės architektūros senamiesčiu: yra gotikinė Šv. Liucijos bažnyčia su VIII a. kripta (pradėta statyti 1150 m.), romaninė gotikinė katedra su Karolingų laikotarpio reljefais (1155–1272 m.), vėlyvosios gotikos Šv. Martyno bažnyčia (1474–1491 m.) su VIII a. sienų fragmentais, gotikinė rotušė (XV–XVI a.), kurioje nuo 1872 m. įrengtas archeologijos, taikomosios dekoratyvinės dailės ir tautodailės muziejus, XVII–XVIII a. akmenų mūro gyvenamieji namai, barokiniai Vyskupų rūmai (atstatyti apie 1737 m.).
Istorija
Kūras žinomas jau nuo Antikos laikų, kuomet buvo Romos imperijos Retijos provincijos centras. Nuo V a. vyskupijos centras. Nuo X a. priklausė Šv. Romos imperijos kunigaikščiams. Reformacijos metu 1526 m. tapo laisvuoju miestu. 1489 m. įstojo į Šveicarijos sąjungą. Nuo 1820 m. tapo Graubiundeno kantono centru.
Daukšiagirė
Istorija
1944 m. čia užveisti didžiuliai sodai, pastatyta vaisių saugykla.
Akis (Švenčionių r., Pabradės sen.)
Akis – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Pabradės seniūnijoje, apie 8,5 km į šiaurės rytus nuo Pabradės, Pabradės miške. Ežerėlio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,18 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 141,7 m. Ežerėlis baigiantis užakti: krantai žemi, plačiai užpelkėję – supa ~ 7,5 ha dydžio pelkė, kurios pakrantės kalvotos, ištisai apaugę medžiais. Rytiniu pelkės pakraščiu iš šiaurės į pietus prateka Žeimenos upės intakas Bevara.
Namana
Namana  – upė Rusijoje, Jakutijoje; Lenos kairysis intakas. Prasideda Aukštutinio Viliujaus uluse. Teka į pietus, kirsdama Lenos plynaukštę. Žemupio vaga smarkiai meandruoja. Įteka į Leną 2044 km nuo jos žiočių, ties Balaganacho gyvenviete.
Didžiausi intakai: Sarsanas, Julegiras (dešinieji), Kejiktė (kairysis).
Upė būna užšalusi nuo spalio iki gegužės. Namanos baseine gausu ežerų (~1000).
Šaltibarščiai
thumb|240px|Šaltibarščiai
Šaltibarščiai  – Rytų Europos šalių (Lietuvos, Lenkijos, Latvijos, Rusijos, Baltarusijos) tradicinė šalta barščių sriuba.
Supjaustomi ir išverdami švieži burokėliai (kartais ir drauge su lapais). Atšaldžius burokėlių sriubą dedamas pienas, kefyras, agurkai, kietai virtas kiaušinis, morkos, pagardinama krapais, svogūnų laiškais ir petražolėmis. Sriuba valgoma su virtomis bulvėmis.
Blogo simbolio taisyklė
Blogo simbolio taisyklė (arba Boyer-Moore algoritmas) – teksto paieškos ilgoje eilutėje algoritmas.
Algoritmas ieško palyginti trumpos eilutės kitoje (paprastai daug ilgesnėje) iš anksto nežinomoje eilutėje. Tuo jis skiriasi nuo priesagų medžius naudojančių algoritmų, kuriems ilgąja eilutę reikia žinoti iš anksto – medžiui sukurti.
Klasikinis Boyer-Moore algoritmas remiasi trimis paprastomis taisyklėmis:
Pavyzdys
Vaizdas:blogo_simbolio_taisykle.png
Blogo simbolio taisyklės taikymas ieškant žodžio LIULA frazėje LŪGNĖS LAPAI LIULA EŽERE.
Taigi skirtingai nuo naiviojo algoritmo, kuris paieškos rėmelį kiekvieną kartą patraukia tik per vieną simbolį, Boyer-Moore algoritmas paprastai rėmelį patraukia gerokai daugiau ir todėl yra pastebimai greitesnis. Jis gerai tinka ieškant teksto fragmentų žmonių kalboje arba baltymų sekose ir sunkiau pritaikomas DNR sekoms, kur abėcėle apribota keturiais simboliais.
XIII amžius
Tryliktasis mūsų eros amžius – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 1201 metų sausio 1 dieną ir pasibaigęs 1300 metų gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis- 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XII amžius – XIII amžius – XIV amžius
Chronologija
thumb|240ppx| „Kryžiuočių įžengimas į Konstantinopolį“, [[Eugène Delacroix|E. Delakrua paveikslas, XIX a.]] thumb|240ppx| „Bagdado užėmimas“, miniatiūra, XIV a. pr.
XIII a. architektūra
thumb|240ppx| [[Kastel del Montė]]
Williams
Williams − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lauksodžio apylinkė
Lauksodžio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žeimelio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Linkuvos rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. panaikinta prijungiant prie Bardiškių apylinkės ir Nairių apylinkės. Atkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Bardiškių apylinkės, Šulaičių apylinkės ir dalies Noreikų apylinkės. 1977 m. balandžio 4 d. Lauksodžio apylinkė prijungta prie Žeimelio apylinkės.
Kerbedlaukis
Kerbedlaukis – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Užvenčio.
Willis
Willis − pavardė.
Lauryno Stuokos Gucevičiaus aikštė
miniatiūra|Lauryno Stuokos-Gucevičiaus aikštė po rekonstrukcijosLauryno Stuokos-Gucevičiaus aikštė yra Kupiškio miesto centrinėje dalyje, tarp S. Dariaus ir S. Girėno ir Gedimino gatvių. Skveras pavadintas kraštiečio, architekto Lauryno Gucevičiaus vardu. Auga liepos, klevai, kaštonai, taip pat daug gėlių rūšių. Kasmet prieš Šv. Kalėdas įžiebiama miesto eglė. Į šiaurę nuo aikštės stovi buvusi žydų sinagoga (dab. Kupiškio viešoji biblioteka), taip pat netoli Henriko Orakausko skulpūrų: „Avinėli, pasipurtyk!“, „Merkurijus“, skulpūrinė kompozicija „Kupiškėnų vestuvės“, paminklas Laurynui Gucevičiui bei daugelis daug kitų kūrėjo darbų.
Istorija
Aikštė jau nuo pat miesto kūrimosi pradžios buvo svarbi turgų bei prekybos vieta. Šalia stovėjo valsčiaus centras, viešbutis, trejetą smuklių. Tarpukariu vadinosi Turgaus, o atėjus antrajam sovietų okupaciniam laikotarpiui – Tarybų aikšte. Vykdant aikštės tvarkymą, pagal sovietinę ideologiją, 1948-1949 m. nugriauta didžioji dalis senųjų namų, vietoje jų pastatant pirmuosius sovietinius daugiabučius gyvenamuosius namus. 1955 m. lapkričio 11 d. aikštėje buvo atidengtas Stalino biustas, kuris išbuvo iki 1962 m. Paskyrus naują vietą turgums, aikštė prarado savo paskirtį; sovietmečiu rekonstravus tapo reprezentacine.
2017 m. gale aikštė uždaryta rekonstrukcijai, o paminklas architektui Laurynui Stuokai-Gucevičiui perkeltas prie L. Stuokos Gucevičiaus gimnazijos.
Archeologiniai tyrimai
Rekonstruojant aikštę 2018 metais aptikti archeologiniai radiniai. Buvo atlikti archeologiniai žvalgomieji tyrimai ir archeologiniai žvalgymai Š ir V aikštės pakraščiuose (vad. dr. A. Simniškytė-Strimaitienė). Archeologinių žvalgomųjų metu ištirti 7 šurfai. Nustatyta, jog kultūrinis sluoksnis su archeologiniais radiniais (monetomis, keramika, gyvulių kaulais, kokliais bei kitais radiniais) žvalgytoje tranšėjoje aikštės Š pakraštyje tęsiasi apie 100–120 metrų per visą tranšėjos plotį. Kultūrinio sluoksnio storis šurfuose įvairavo nuo 20 cm iki 170 cm. Degėsių ir griuvenų linzės rodo degimo, gaisro požymius. Rasta archeologinė medžiaga iš šių sedimentų gali būti datuojama XVII-XVIII a.
Rasti 62 radiniai iš metalo: per 40 monetų, 9 švininės plombos, 5 šrapnelio ir muškietos kulkos. Tarp kitų radinių paminėtinos kelios sagos, žiedelis, grandelė, šovinio tūta bei neidentifikuojamų dirbinių fragmentai iš spalvoto metalo (juostelės, grandinėlė, plokštelės). Dirbiniai iš metalo datuojami XVII–XX a. Gausiausią metalinių radinių kolekcijos dalį sudaro monetos, fiksuotos 38 radimo vietos. 26-se vietose buvo lokalizuotos XVII a. monetos. Tarp monetų daugiausiai Jono Kazimiero (1648–1668) bei Jono III Sobieskio laikų (1674–1696) varinių šilingų, grašių, šeštokų, vienas ar keli ortai. Monetos kaldintos Lenkijoje (Ujazdove, Krokuvoje) ir Prūsijoje. Spėjamai ankstyviausia moneta – 1624 m. (?) sidabrinis Karaliaučiaus kalyklos pusantrokas. XVII a. 2 pusėje nukaldintos monetos buvo plačiai naudojamos ir XVIII a. 1-je pusėje, nes Lenkijos ir Lietuvos valstybė naujų monetų tuomet beveik nekaldino.
Suregistruota 30 koklių fragmentų. Daugiausiai tai – žaliai glazūruotų plokštinių ir karnizinių koklių duženos, kurių plokštės buvo puoštos augaliniu bei geometriniu ornamentu. Tarp geriau išlikusių paminėtina koklio dalis su groteskinio delfino motyvu, karūninio koklio detalė, fragmentai su spurgelių eilėmis, augalų šakelėmis. Tokia puošyba LDK centruose, visų pirma, Vilniuje, dažnai sutinkama XVI–XVII a.
Žvalgomųjų tyrimų metu aptikta 6,5 kg gyvulių kaulų. Aptikti keli radiniai iš stiklo, jų tarpe – taurės kojelė su prie šono prilipdyta banguota stiklo juostelė. Jų prototipai gali būti „Willkom“ tipo taurės, kokių aptikta Vilniausminiatiūra|Monetos iš aikštės archeologinių tyrimų Žemutinės pilies teritorijoje, XV–XVI a. datuojamuose sluoksniuose. Tarp tyrimų metu rastų radinių buvo keramikinė pypkė, kurios paviršius puoštas žalia glazūra. Pypkės galvutė dekoruota stilizuotomis vynuogių kekėmis ir augalo šakele, – motyvais, būdingais XVI–XVII a. koklių siužetuose.
Solo
Solo – muzikos atlikimo būdas, kai groja ar dainuoja vienas atlikėjas, vadinamas solistu. Solo taip pat vadinamas šitaip atliekamas muzikos kūrinys ar jo atkarpa. Solistas muzikuoja vienas: kartais jam pritaria akomponiatorius ar orkestras. Lietuviškai kartais vietoj „groti solo“ pasakoma „soliuoti“. Terminas yra kilęs iš itališko žodžio, reiškiančio „vienas, vienas pats“.
Solo klasikinėje muzikoje
Solo kūriniai dažniausiai rašomi instrumentams, kuriais galima išgauti kelis garsus, akordus vienu metu, pavyzdžiui, fortepijonui, vargonams, klavesinui, arfai. Tokiems instrumentams kaip fleita ar smuikas dažniausiai pritariama fortepijonu ar kitais instrumentais, tačiau ir jiems yra solo kūrinių, pavyzdžiui, J. S. Bacho partitos smuikui ar siuitos violančelei. Kartais prie kūrinio pavadinimo pridedamas ir žodis „solo“, pavyzdžiui, „Fantazija fleitai solo“.
Zina Jockutė-Martinaitienė
Zina Jockutė-Martinaitienė (g. 1934 m. birželio 17 d. Darbėnuose) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė, tapytoja.
Solo
Solo klasikinėje muzikoje
Koncertas – tai muzikos žanras, kai vienas ar keli atlikėjai groja pritariant orkestrui. Kūrinio atkarpos, kai iškeliamas solistas (solistai), yra vadinami solo (atkarpos, kai groja visas orkestras, – tutti). Koncerte solo kartais groja ne tik pagrindinis solistas, bet ir kas nors iš orkestro, pavyzdžiui, atkarpa, kai turi skambėti tik vienas smuikas.
Zina Jockutė-Martinaitienė
Biografija
1966 m. baigė Lietuvos dailės instituto Kauno vakarinį taikomosios dailės skyrių. 1961–1974 m. Kauno „Dailės“ kombinato dailininkė.
Kūryba
Sukūrė batikų („Vestuvės“ 1973 m., Lazdijų civilinės metrikacijos biuras), gobelenų („Seno ąžuolo giesmė“ 1978 m., „Apmąstymai“, „Veržimasis“, abu 1981 m., diptikas „Diena“ 1983–1986 m., „Pilėnai“ 1986 m.), mini tekstilės, sienų tapybos. Nuo 1990 m. atsidėjo daugiausia tapybai (ciklas „Į niekur“, 2003–2005 m.) Gobelenams būdingos tautos praeities, filosofinės temos, ornamentinė vaizdo struktūra, vientisa spalvų gama. Tapybos kūriniai – spalvingos abstrahuotos kompozicijos. Nuo 1967 m. dalyvauja parodose, individuali paroda surengta Kaune 1972 m.
Solo
Solo klasikinėje muzikoje
Solo taip pat vadinamos kūrinio atkarpos, kai iš kelių tą patį balsą grojančių orkestrantų lieka groti tik vienas. Pavyzdžiui, visame orkestre lieka groti vienas smuikininkas, vienas altininkas ir vienas violančelininkas.
Solo džiaze
Džiazo kompozicijose kaitaliojasi atkarpos, kai groja visas ansamblis ir tik vienas atlikėjas (kiti negroja arba tik jam pritaria). Dažnai solo yra improvizuojami.
Akis (Trakų r.)
Akis – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone, Trakų seniūnijoje, apie 6,5 km į pietvakarius nuo Trakų, Užutrakio miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,09 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 151,4 m. Krantai žemi, vakaruose ir pietuose pelkėti. Vyresnysis vandentakis Margis (Strėvos upės baseinas). Greta Akies į rytus telkšo Skersabalio ežeras. Ežeras yra privačioje uždaroje teritorijoje.
Juodagalvis pitonas
Juodagalvis pitonas (Aspidites melanocephalus) – pitoninių (Pythonidae) šeimos smauglys.
Kūnas lieknas, 1,5-2,5 m ilgio, išilgai su asimetriškais rudos ir kreminės spalvos dryžiais. Galva ir kaklas juodi.
Gyvenimo būdas naktinis. Maitinasi smulkiais žinduoliais, paukščiais ir ropliais. Taip pat gaudo nuodingas gyvates. Pasižymi greitu metabolizmu, todėl esant aukštai temperatūrai dažnai maitinasi.
Patelė deda iki 18 kiaušinių. Iki jauniklių išsiritimo apsivynioja aplink kiaušinių dėtį, šitaip saugo nuo priešų ir reguliuoja temperatūrą.
Dvigubas akūtas
Dvigubas akūtas (˝) – lotynų abėcėlės diakritinis ženklas. Dažniausiai vartojamas vengrų kalboje, todėl galima sutikti pavadinimą „vengriškas umliautas“. Ženklai, sukurti prie raidžių pridėjus šį diakritinį ženklą, vengrų kalboje yra laikomi atskiromis raidėmis ir turi savo vietą abėcėlėje.
Nešatelio kantonas
Geografija
Nešatelio kantonas yra Romandijoje – Šveicarijos prancūzkalbių regione. Natūralu, kad kantono oficiali kalba – prancūzų. Šiaurės rytuose kantonas ribojasi su Berno kantonu. Nešatelio ežeras telkšo pietrytinėje kantono dalyje, pietvakariuose Nešatelio kantonas ribojasi su Vo kantonu. Kantonas įsikūręs centrinėje Juros kalnyno dalyje, o Dubso upė skalauja šiaurinius kantono kraštus.
Finasta
„Finasta“ – Baltijos šalyse veikusi investicinės ir privačios bankininkystės grupė.
2015 m. sausio 5 d. „Invalda LT” įsigijo „Finastos” grupės įmones Lietuvoje ir Latvijoje už €7,35 mln. Tais pačiais metais investicijų valdymo padalinį perėmė „INVL Asset Management“. O Šiaulių bankas įsigijo kitas „Invalda INVL“ valdytas įmones – banką „Finasta“ ir finansų maklerio įmonę „Finasta“ – atsiseikėdama už jas €6,19 mln.
Kadastriniai matavimai
Kadastriniai matavimai – veiksmai, kuriais nustatoma nekilnojamojo daikto tapatybė, žemės sklypo ribų posūkio taškų ir statinių fizinių ribų koordinatės, geometriniai matmenys ir techniniai nekilnojamųjų daiktų parametrai, apskaičiuojamas žemės sklypo ir jame esančių žemės naudmenų plotas ir kiti šį daiktą apibūdinantys kadastro duomenys. Žemės sklypų kadastriniai matavimai, nustatant žemės sklypų ribų posūkio taškų ir riboženklių koordinates valstybinėje geodezinių koordinačių sistemoje (LKS-94), atliekami žemės sklypus padalijant, atidalijant, sujungiant ir atliekant jų amalgamaciją, parduodant, išnuomojant ar suteikiant panaudai kitos paskirties valstybinės žemės sklypus, kurių ribų posūkio taškų ir riboženklių koordinatės nenustatytos valstybinėje geodezinių koordinačių sistemoje, žemės sklypo savininkui pageidaujant patikslinti žemės sklypo plotą, įregistruotą Nekilnojamojo turto registre, jeigu ribos posūkio taškų ir riboženklių koordinatės nenustatytos valstybinėje geodezinių koordinačių sistemoje.
Kadastrinių matavimų byla – nekilnojamojo daikto kadastro duomenų nustatymo metu parengtų planų, užpildytų kadastro formų ir kitų dokumentų apie nekilnojamąjį turtą, sukomplektuotas rinkinys.
Funkcijos
Kadastriniams matavimams atlikti reikia pateikti žemės sklypo kadastro pažymėjimą (žemės sklypo teisinę registraciją), preliminarų arba detalųjį sklypo planą, bei statinių, esančių šiame sklype (jei tokie yra), kadastro pažymėjimą, žemės sklypo įsigijimo dokumentą.
Cukranendrė
Cukranendrė (Saccharum) – miglinių (Poaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso aukštos žolės (2–6 m.) saldžiais stiebais. Minkštime yra apie 13–20 % sacharozės. Žiedai sukrauti į piramidės formos šluotelę, lapai ilgi ir platūs.
Auga šiltuose ir tropikų kraštuose. Yra daug atmainų ir veislių. Daugiausia auginamos Indijoje, Indonezijoje, Filipinuose, Kuboje, Meksikoje, Nilo slėnyje Egipte ir kt.
Aligarhas
Aligarhas  – miestas šiaurės Indijoje, Utar Pradešo valstijoje, Indo-Gango žemumoje, Džamunos ir Gango tarpupyje, 140 km į pietryčius nuo Naujojo Delio. Geležinkelis ir automobilių kelias jungia Aligarhą su Deliu, Agra.
Tekstilės (medvilnės), odos, stiklo, chemijos (dažų, kosmetikos), poligrafijos, maisto (mėsos, pieno produktų) pramonė. Prekyba javais, medvilne ir cukranendrėmis.
Veikia 1875 m. įkurtas Musulmonų universitetas (svarbiausias Indijos musulmonų mokslo centras), gausu hinduistų, musulmonų ir budistų šventyklų. Yra XVII a. rūmai. Netoli miesto yra 1525 m. pastatyta Aligarho tvirtovė.
Istorija
Senovėje miestas buvo žinomas kaip Kolas. 1194 m. miestą užkariavo musulmonai. Kole lankėsi ir jį aprašė žymus arabų keliautojas Ibn Batuta. XVIII a. miestas pervadintas į Aligarhą. XIX a. pr. miestą ir fortą užkariavo britai.
Panemunio Švč. Trejybės bažnyčia
'''Panemunio Švč. Trejybės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Panemunio miestelyje, 6 km į šiaurės rytus nuo Pandėlio, Nemunėlio kairiajame krante. Istoristinė, turi neoromaninės ir neogotikinės architektūros bruožų.
Istorija
Apie 1620 m. Martynas Marcelis Giedraitis Panemunyje įsteigė reguliariųjų atgailos kanauninkų vienuolyną (uždarytas 1832 m.). Vienuoliai turėjo bažnyčią ar bent koplyčią. Nuo 1682 m. rašyti jungtuvių metrikai (tada buvo parapija). Mauricijus Giedraitis 1682 m. bažnyčią atstatė.
1760 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. 1767 m. pastatyta ir įrengta prieglauda. 1780 m. pastatyta medinė klebonija. Vienuolynui 1832 m. priklausė dalis Panemunio miestelio ir Jakutiškio palivarkas su Miliūnų ir Stanionių kaimais. Panemunio dvaro dvarininkas Teofilius Komaras 1861–1863 m. pastatė naują mūrinę kleboniją. 1862 m. suremontuotas ir išdažytas bažnyčios vidus, klebono A. Eitavičiaus lėšomis įrengti 11 registrų vargonai. Dvaro dvarininkai Juozapas Komaras ir Ignas Koscialkauskis 1862 m. pastatė medinį elgetyną. Panemunio vikaras Konstantinas Piesliakas perskaitė 1863 m. sukilėlių manifestą ir prisidėjo prie sukilimo, todėl 12 m. išsiųstas į katorgą.
1865–1869 m. apmūrytas šventorius. 1881 m. pastatyta medinė prieglauda (vėliau joje įrengta parapijos salė). Klebono Justino Senkausko rūpesčiu 1896 m. atnaujinta bažnyčia, 1901 m. pastatyta mūrinė varpinė. Joje buvo 3 varpai, 1915 m. išvežti į Rusiją (vienas 1923 m. grąžintas). 1915 m. bažnyčia sudegė. Altorius įrengtas varpinėje, prie jos 1920 m. pastatyta laikina bažnyčia.
1908–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Klebono Vincento Norkaus iniciatyva 1927–1936 m. pastatyta Bistromo suprojektuota dabartinė akmenų ir plytų mūro bažnyčia. Ją 1936 m. rugsėjo 8 d. konsekravo vyskupas Kazimieras Paltarokas. Klebono Jono Nagulevičiaus (1900–1992) rūpesčiu 1936–1941 m. įrengtas bažnyčios vidus, pastatyta klebonija, ūkiniai trobesiai. Į Panemunį 1941 m. paskirtas klebonas Augustinas Liepinis (1896–1977), pedagoginių ir religinių veikalų autorius, po karo suremontavo bažnyčią. thumb|150px|left|Bažnyčios bokštas
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, turi neoromaninės ir neogotikinės architektūros bruožų, bazilikinė, stačiakampio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų ir plytų mūro. Jame stovi plytų mūro varpinė.
Vižainio vėjo jėgainė
thumb|300px|Vižainio vėjo jėgainė Vižainio vėjo jėgainė  – vėjo jėgainių parkas, esantis netoli Vižainio kaimo, ant Ravelių kalno, Vižainio valsčiuje, Suvalkų apskrityje.
Ši jėgainė sudaryta iš dviejų skirtingų įmonių infrastruktūros: Ekowiatr ir Pędziwiatr. Jėgainė pastatyta šioje vietoje, nes klimatas yra palankus ir vėjo greitis yra 7 m/s. Jėgainės eksplotacija prasidėjo 2004 m. spalį. Ant Rovelės kalno pastatytos 6 vėjo jėgainės, kiekvienos galingumas 300 kW. Visas pajėgumas yra 1,8 MW. Pagaminama energija perduodama į Balstogės elektros departamento valdomus elektros tinklus.
Klevėnai
Klevėnai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Skiemonių, abipus kelio. Kultūros paminklas – Klevėnų akmuo su apskritimu ir kryžiumi, XX a. pradžios kapinės.
Būčkiemis
Būčkiemis – kaimas Prienų rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, į pietvakarius nuo Pakuonio.
Apkartai (Sariai)
Apkartai – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Šutų, Pabradės miškuose, prie Sarios ir Karvinės santakos.
Klevėnai
Istorija
Minimi nuo 1765 m. 1918 m. atidaryta Klevėnų pradinė mokykla.
XX a. kaimas buvo padalytas – šiaurinė jo dalis priklausė Anykščių apylinkei ir seniūnijai, pietinė – Skiemonių. Vėliau abi gyvenvietės sujungtos į vieną.
Marcha (Lena)
Marcha  – upė Rusijoje, Jakutijoje; Lenos kairysis intakas. Prasideda Aukštutinio Viliujaus uluse. Teka į pietus, kirsdama Lenos plynaukštę. Aukštupyje prateka 6 nedidelius ežerus. Žemupio vaga smarkiai meandruoja. Įteka į Leną 1928 km nuo jos žiočių, ties Marchos gyvenviete.
Upė būna užšalusi nuo spalio iki gegužės, nuo gegužės iki birželio tęsiasi potvynis. Marchos baseine gausu ežerų (~800).
Wilson
Wilson − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Natacha Atlas
Nataša Atlas (g. 1964 m. kovo 20 d.) – arabų kilmės Belgijos atlikėja. Atlieka daugiausia arabišką ir Šiaurės Afrikos muziką, maišytą su vakarietiškos elektroninės muzikos ritmais.
Dainas atlieka arabų, prancūzų, anglų kalbomis. Žymiausi Natašos singlai yra Amulet, I Put a Spell on You, Mon Amie La Rose, Kidda.
Karjerą pradėjo kaip pilvo šokėja ir grupės Transglobal Underground vokalistė.
Nataša Atlas bendradarbiavo padėdama įrašyti dainas ir garso takelius žymiems atlikėjams ir kompozitoriams: David Arnold, Juno Reactor, Jean Michel Jarre, Rachel Portman, Sarah Brightman, Nigel Kennedy, Harry Gregson-Williams, Clint Mansell, Belinda Carlisle. Ji įdainavo kūrinį „Light of Life“ filmui „Dangaus karalystė“.
Visalaukė I
Visalaukė I (arba tiesiog Visalaukė) – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės šiaurėje. Seniūnaitijos centras. Veikia Visalaukės pagrindinė mokykla ir Eitminiškių vid. mokyklos skyrius, biblioteka, paštas (LT-15001).
Wolf
Wolf − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Akis (Varėnos r.)
Akis – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 5,5 km į šiaurės vakarus nuo Perlojos gyvenvietės. Ežerėlio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,17 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 129,8 m. Krantai aukšti, ypač vakarinis, apaugę medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Kucakiemio kaimas. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Merkio baseinui.
Libano herbas
right|thumb|140px|Libano herbas
Pionierius
Žodis pionierius gali reikšti:
Libano herbas
Libano herbas – Libano valstybės herbas (arabiškai: شعار لبنان), kurį sudaro raudonas skydas su baltu kairiuoju kaspinu (įstriža balta juosta viduryje), kuriame pavaizduotas žalias kedro medis. Šis herbas labai panašus į Libano vėliavą.
Raudona spalva herbe simbolizuoja – žmonių pasiaukojimą kovojant už nepriklausomybę. Balta – simbolizuoja tyrumą ir taiką.
Herbas buvo priimtas 1943 metais.
Grašis
Grašis (,, iš 'storas') – kai kurių Europos valstybių XII a.- XIX a. naudotų sidabrinių, vėliau varinių monetų bendras pavadinimas. Šiuo metu grašis kaip piniginis vienetas oficialiai naudojamas tik Lenkijoje, kaip zloto sudėtinė dalis.
Italija, Prancūzija ir Anglija
thumb|Genujos grašis
Grašis pradėtas kaldinti Italijoje. Genujos respublika grašį įsivedė pirmoji – 1172 m. Iš pradžių grašis turėjo 1,46 g. sidabro ir prilygintas 4 denarijams, todėl buvo vadinamas denarius grossus, t. y. „storasis denarijus“. Vėliau iš pavadinimo liko tik grosso. Netrukus grašis imtas naudoti ir kitose Italijos valstybėse: jį priėmė Florencija – 1182 m., Venecija – apie 1200 m., Roma – 1253 m., Neapolis – 1278 m. Vėliau grašis buvo 3 g masės. Italijoje kaldintas iki XV a.
Nuo 1266 m. Prancūzijoje kaldintas Turo grašis, kurio sidabro masė buvo 4,2 g, lygus 12 denjė. Dėl monetų kokybės prastėjimo, 1365 m. šis grašis jau teturėjo 2,55 g sidabro, ir buvo vertas 15 denjė (šių vertė dar labiau smuko).
Iš Prancūzijos Turo grašis pasiekė Angliją, kur tapo vadinamas groutu. 1279 m. nukaldinti pirmieji Anglijos grašiai, o 1351 m. prasidėjo reguliari kalyba. Tuo metu groutai turėjo 4,23 g sidabro ir buvo lygūs 4 pensams.
Šventoji Romos imperija
1300 m. grašis pradėtas kaldinti Bohemijoje, kur vadintas (Prahos grašiu). Jis svėrė 3,7 g ir buvo kaldinamas Kutna Goroje, kur atrastos naujos sidabro kasyklos. Iki XV a. pradžios Prahos grašis tapo svarbiausia Vakarų Europos valiuta. Jos kalybą prižiūrėjo Italijos meistrai.
Nusižiūrėjus į Prahos grašį, grašiai nuo 1338 m. kaldinti Meiseno grafystėje (Meiseno grašis) ir kitur. Čia kaldintos 0,5, l ir 2 grašių nominalo monetos. Iš pradžių grašis turėjo 3,9 g sidabro, bet vėliau jo vertė krito: 1360 m. jis teturėjo 2,788 g. sidabro. XV a. nustatytas kursas tarp Meiseno grašio ir Reino guldeno (o taip pat ir jį atitinkančio talerio): iš pradžių jis sudarė 1/20 pastarojo, bet vėliau jo vertė krito. 1570 m. nusistovėjo vertė 1/24. XVII a. viduryje dėl finansinės krizės Šventojoje Romos imperijoje grašio vertė visiškai krito. Po to grašio vertė atkurta, įvedus gutergrošenus, arba „geruosius grašius“, kurių vertė atstatyta lygi 1/24 talerio.
1821 m. Prūsijos karalystėje įvykdžius reformą, įversti silvergrošenai, kaip 1/30 talerio (jį sudarė 12 pfeningių). Grašiai leisti Vokietijoje iki 1873 m. reformos.
Abiejų Tautų Respublika
thumb|[[Žygimantas Senasis|Žygimanto Senojo grašis su ereliu, Vyčiu ir Gediminaičių stulpais]] Lenkijos sidabrinis grašis įvestas apie 1338 m. valdant Kazimierui III Didžiajam. Buvo 3,11 g (2,62 g sidabro) masės. 1752–1795 m. kaldintas 3,9 g, 1810–1841 m. – 2,8 g masės varinis grašis.
Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės sidabrinis grašis kaldintas 1535–1652 m., tarp kitų jas kaldino ir Vilniaus monetų kalykla. 1535–1536 m. grašis buvo 2,57 g (apie 0,96 g sidabro) masės ir 25–27 mm skersmens, lygus 10 denarų. Averse – erelis, 1545–1559 m. karaliaus portretas, reverse – raitelis. Iš pradžių jo vertė buvo 1/5 karto didesnė už Lenkijos grašį, 1580 m. jie sulyginti, lygūs 3 šilingams. Kaldintos 30 grašių (auksinas), 18 grašių (ortas), 6 (šeštokas), 4 (ketvirtokas), 3 (trečiokas), 2 (antrokas), 1,5 grašio (pusantrokas) ir 0,5 grašio (pusgrašis) nominalo monetos.
Grašiai turėjo savo skaičiavimo vienetą – grašių kapą.
Grašiai XX a
Nuo 1921 m. grašis – Lenkijos piniginio vieneto zloto 1/100 dalis.
Grašis 1925–2002 m. buvo ir Austrijos piniginio vieneto šilingo 1/100 dalis.
Seinų apskritis
Seinų apskritis  – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos šiaurės rytinėje dalyje. Centras – Seinai. Plotas – 856,07 km², pagal gyventojų skaičių (20 718 žm.) ji mažiausia Lenkijoje, su nemaža lietuvių tautine mažuma. Apskritis ribojasi su Suvalkų, Augustavo apskritimis bei Lietuva ir Gudija.
Istorija
left|thumb|190px|Teritorija priskirta Lietuvai pagal [[Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartis|1920 metų liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį]]
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. apskrities žemės priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807 m. performavus Vygrių apskritį sudarytas Seinų ujezdas, kuris egzistavo iki 1915 m.
Nuo 1915 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1915–1916 m. įėjo į Oberosto Suvalkų, 1917 m. – Vilniaus-Suvalkų, 1917–1918 m. Lietuvos sritį.
1919 m. dalis apskrities (ir Seinai) atiteko Lenkijai, o Lietuvai atitekusi dalis taip pat buvo pavadinta Seinų apskritimi su centru Lazdijuose. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį apskritis buvo priskirta Lietuvos Respublikai.
1919 m. iš buvusio Seinų ujezdo vakarinės dalies, kurią užėmė lenkai, buvo sudaryta nauja Seinų apskritis, kuri gyvavo iki 1925 m., kai buvo panaikinta ir įtraukta į Balstogės vaivadijos, Suvalkų apskritį. 1939–1945 m. priklausė Trečiajam reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. Dabartinė apskritis įkurta 1956 m. sausio 1 dieną. Nuo 1975 m. birželio 1 d. iki 1999 m. priklausė Suvalkų vaivadijai. 1999 m. įvykdžius Lenkijos vaivadijų reformą, apskritis įėjo į Palenkės vaivadiją.
Administracinis suskirstymas
thumb|right|250px|Apskrities administracinis suskirstymas
Apskritis yra suskirstyta į 5 valsčius:
Tarpukaris
1919 m. pabaigoje buvo uždarytos visos apskrities lietuviškos mokyklos. Lenkų administracija pradėjo kontroliuoti situaciją – įsteigė privalomas valstybines mokyklas, kurias turėjo lankyti ir lietuviai. Iki 1924 m. mokinių tėvai buvo nusiteikę bet kokia kaina mokyti vaikus lietuviškai, sutiko net mokėti baudas. Lenkijos tautinių mažumų švietimo reikalus turėjo pakeisti 1924 m. liepos 31 d. išėjęs įstatymas, tačiau šiame krašte dvikalbystės įstatymas švietimui nebuvo taikomas ir tai dar labiau prisidėjo prie polonizacijos stiprinimo. Po 1926 m. Lenkijoje įvykusio gegužės perversmo, tų pačių metų pabaigoje prasidėjo masiški lietuvių persekiojimai. Lenkų represinės jėgos įsiveržinėjo į lietuvių mokyklas, bažnyčias ir draugijų gyvenimą. Pradėti kontroliuoti vietiniai savivaldos organai. Dažnai buvo organizuojami pakartotiniai rinkimai. 1927 m. apskrityje buvo įvykdyta daug rinkimų klastočių. 1927 m. vykstant rinkimams Seinų valsčiuje į valsčiaus tarybą buvo išrinkti 8 lietuviai ir 4 lenkai, kas netenkino lenkų valdžios ir šie surengė naujus rinkimus per kuriuos jau buvo išrinkti 7 lenkai ir 5 lietuviai. Tais pačiais metais Krasnavo valsčiuje į valsčiaus tarybą buvo išrinkti vien lietuviai, bet apskrities viršininkas vietoje keturių lietuvių paskyrė keturis lenkus. Panaši savivalė buvo vykdoma ir valsčių viršaičių rinkimuose. Nors apskrities lietuviai aktyviai dalyvavo vietos valsčių savivaldos gyvenime, bet dėl nuolatinių lenkų valdžios trukdymų taip ir negalėjo deramai dalyvauti valsčių valdžios struktūrose.
1931 m. buvo uždaryta lietuvių mokykla Vilkapėdžiuose, 1933 m. buvo uždaryta apie 90 mokinių turėjusi Paliūnų lietuvių mokykla ir 1933 m. uždaryta taip pat apie 90 mokinių turėjusi Vaičiuliškių lietuvių mokykla. 1936 m. balandžio 1-4 dienomis Vilniuje vykusioje Lenkijos mokytojų inspektorių ir inspektorių pavaduotojų konferencijoje buvo griežtai nutarta, kad visi lietuviai privalo mokytis viešosiose mokyklose. Lietuviškos privačios mokyklos buvo laikomos kenkiančiomis Lenkijos interesams, todėl nutarta jas panaikinti. 1936 m. pradžioje buvo priimtas Vilniaus vaivados Liudviko Bocianskio parengtas slaptasis memorialas apie administracinės valdžios priemones prieš Lenkijos lietuvius ir apie planus šiuo klausimu ateičiai. Šis memorialas sudarė pagrindą griežtai represijų bangai prieš Lenkijos lietuvius. Pirmiausiai šis potvarkis atsiliepė Šv. Kazimiero lietuvių draugijai, kurioje buvo apie 300 narių ir veikė 8 skyriai. Skyrius pradėta uždarinėti pasienio zonoje. 1936 m. lapkričio 26 d. Balstogės vaivada uždraudė draugijos veiklą Gardino, Suvalkų ir Seinų apskrityse. Bocianskio memoriale buvo pateiktos naujos instrukcijos dėl bibliotekų, skaityklų ir spaustuvių. Norint plėsti šių įstaigų veiklą, reikėjo gauti leidimą, o jį galėjo gauti tik Lenkijos piliečiai. 1936 m. Balstogės vaivada apskrityje uždraudė Ryto draugijos veiklą. Masinis Ryto draugijos skyrių, jos skaityklų bei mokyklų uždarinėjimas prasidėjo pasienio zonoje. 1937 m. gegužės mėnesį policija neleido rengti Šv. Kazimiero draugijos vakaro Vaičiuliškėse, nors buvo gautas seniūno leidimas. Dalyviams buvo įsakyta išsiskirstyti per 5 minutes. Nepaklususiems buvo surašinėjami protokolai ir skiriamos piniginės baudos. 1937 m. liepos 10 d. netoli administracinės linijos lenkų policija nušovė Šv. Kazimiero draugijos skyriaus pirmininką J.Baliūną, o tų pačių metų liepos 21 d. nušautas kitas draugijos narys J.Mikulskas. Uždarius Šv. Kazimiero draugiją, buvo kuriamos Jaunų ūkininkų kuopelės (JŪK), kurių 1937 m. apskrityje buvo 17. Ypač suvaržytas buvo jaunimo gyvenimas, nebuvo leidžiama ruošti vakarėlių, vaidinimų ar linksmintis šokiuose. Bet koks susirinkimas buvo nelegalus, o jo dalyviams taikomos represijos. 1938 m. sausio 24 d. Seinų policijos komendantas darė kratas uždraustose skaityklose, ieškodamas neleistinų knygų. Vilniaus vaivados Bocianskio represiniai veiksmai prieš lietuvių švietimą ir visiškas lietuviškų mokyklų panaikinimas rodo, kaip įnirtingai buvo siekiama sulenkinti vietos lietuvius. Tik ištvermingiausi lietuviai sugebėjo nelegaliai pereidinėti Lietuvos-Lenkijos administracinę liniją ir leisti savo vaikus mokytis Lietuvoje.
1938 m. kovo 11 d. Vilniaus vaivada L.Bocianskis išleido aplinkraštį vaivadijos seniūnijoms ir įsakė daryti kratas žymesniųjų lietuvių veikėjų namuose, tačiau nauja politinė situacija po 1938 m. Lenkijos ultimatumo Lietuvai privertė įsakymą atšaukti. Po ultimatumo vietos lietuviai tikėjosi geresnių gyvenimo sąlygų, laukta lengvatų lankantis pas Lietuvoje gyvenančius gimines, bet kaip pasirodė, vietos administracija ir toliau vykdė savo įprastą antilietuvišką darbą. 1938 m. gruodžio mėnesį 127 Andrejavo valsčiaus lietuviams buvo skirtos administracinės nuobaudos už smulkius viešosios tvarkos pažeidimus. Taip pat buvo ribojama Seinų kooperatinės žemės ūkio draugijos Rūta, Ožkinių pieninės ir Punsko Talkos veikla, nors nebandyta jų uždrausti.
Antrasis pasaulinis karas
1939 m. rugsėjo 1 d. prasidėjus Lenkijos-Trečiojo Reicho karui lenkų administracija pasitraukė, bet ir Vokietijos kariuomenė ilgai nesirodė. Apskritis kurį laiką liko be jokios valdžios. Vietiniai gyventojai nusprendė, kad kraštas bus atiduotas Lietuvai, nes juk tai lietuviškos žemės, bet lietuvių kariuomenės gyventojai taip ir nesulaukė. Krašte, pasilikusiame be jokios valdžios, prasidėjo plėšikavimai. Prireikė organizuoti policiją. Dėl uniformų stokos naujai pašaukti policininkai ant rankovių rišo lietuviškos trispalvės raištį. Gyventojai pradėjo organizuoti savus savivaldos organus. Lietuvių administraciją buvo bandoma kurti Krasnavo, Vižainio ir Punsko valsčiuose. Lietuviška valdžia, nors ir silpna, laikina, bet vis dėlto kėlė vietinių gyventojų džiaugsmą, grįžo viltis ištrūkti iš svetimo jungo. Masiškai pradėta organizuoti lietuviškas mokyklas. 1939 m. rugsėjo mėnesį, apskrityje jau veikė 17 lietuviškų mokyklų. Valsčiuose buvo iškeltos Lietuvos trispalvės. 1939 m. rugsėjo 17 d. apskrityje pasirodė raudonoji armija, bet darbo mokyklose netrukdė ir neužiminėjo tarnybinių pastatų. Po Trečiojo Reicho ir Sovietų Sąjungos teritorinių mainų 1939 m. spalio 13 d. apskrityje pasirodė Vokietijos kariuomenė. Apskritis tapo Rytų Prūsijos dalimi. Kol Lietuva laikėsi neutraliteto, iki Sovietinės okupacijos, vokiečiai vengė drastiškų veiksmų prieš lietuvius. Toleravimo padėtis trukusi iki 1939 m. lapkričio 1 d. baigėsi, uždarytos visos lietuviškos organizacijos ir mokyklos. Lietuvių gyvenimas vokiečių okupacijos metais buvo sunkus, tačiau su lietuviais vokiečiai elgėsi daug geriau nei su lenkais, rusais ar žydais. 1941 m. sausio 10 d. Kaune buvo pasirašyta sutartis tarp Trečiojo Reicho ir Sovietų Sąjungos dėl Lietuvos bei Suvalkų ir Klaipėdos krašto gyventojų pasikeitimo. Per du mėnesius turėjo būti įvykdyta ši sutartis. Vokiečiai pradėjo represijas prieš lietuvių tautybės asmenys, kad šie pasirašytų norintys išvykti į sovietų okupuotą Lietuvą. Vokiečių ir sovietų interesams vykdyti sudarytoji sutartis nusiaubė visą Suvalkų kraštą. Per trumpą dviejų mėnesių laikotarpį iš šių etniškai lietuviškų žemių buvo iškeldinta 11.955 lietuvių tautybės asmenų, tai sudarė apie 75%-80% visų šio krašto lietuvių tautybės gyventojų. 1942 m. keli šimtai ūkininkų iš šio krašto buvo išvežti į Vokietijos koncentracijos stovyklas. Pasibaigus trėmimams, pasilikę lietuviai nebebuvo persekiojami. Tačiau jų beliko labai mažai tik apie 20-25%. Krašte stūksojo galybė tuščių ir apleistų sodybų. Vokiečiai apsigyvendavo tik didesnėse ir prabangesnėse, o į prastesnes pradėjo atkeldinėti lenkus. Dalis atkeltųjų lenkų, pasitraukus vokiečiams, pasiliko gyventi lietuvių apleistose sodybose ir gyvena iki šių dienų. Baigiantis II pasauliniam karui krašto lietuviai kartu su frontu pradėjo grįžinėti į savo atimtus namus.
Pokaris
Namo į atskirus kaimus sugrįžo nuo 35% iki 80% ištremtų lietuvių šeimų. Nuo 1944 m. prasidėjo naujas represijų etapas pasireiškiantis kultūrinio bei tautinio gyvenimo varžymu. Naujai įkurtos Lenkijos liaudies respublikos policija nepalankiai žiūrėjo į sugrįžusius. Ne tik neleisdavo ramiai gyventi, bet ir atimdavo paskutiniuosius arklius ir dviračius, karo padariniams atstatyti lenkų valdžia reikalavo duoklių. 1950 m. krašto ūkininkams teko išgyventi dar vieną trėmimą, kurio metu į Lenkijai paskirtas vokiečių žemes buvo ištremta apie 50 lietuviškų šeimų. Pirmaisiais pokario metais buvo uždraustos lietuviškos pamaldos Seinuose ir Punske. Kovodami už savo teises lietuviai patyrė lenkų dvasininkijos ir ir organizuotos lenkų šovinistų grupės įžeidinėjimus ir brutalius stumdymus. Krašto lietuvybė susilpnėjo fiziškai: iš 18,000 lietuvių tautybės gyventojų iki karo liko vos 10,000 žmonių. Buvo padaryta neįkainojama žala krašto tautiškumui. Atskirose vietovėse, lietuvių etninėse gyvenvietėse, pvz., Gibų valsčiuje, Berznyke, Žabariškėse ir Vižainio valsčiuje lietuvių nebeliko. Daugelyje lietuviškų kaimų užgeso lietuviškas žodis, nutilo lietuviška daina ir tik vietovės pavadinimai byloja, kad kažkada čia gyveno lietuviai.
Gyventojai
Pagal 2008 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Tautinė ir religinė sudėtis
Pagal 2002 m. Lenkijos gyventojų surašymo duomenis apskrityje gyveno 21 699 gyventojai, iš kurių 21,3% (4 624) buvo lietuviai.
Transportas
Per apskritį eina Mockavos-Suvalkų geležinkelio linija ir planuojama Rail Baltica linija. Taip pat eina keliai: Vaivadijos kelias Nr.25px|DW651, Vaivadijos kelias Nr.25px|DW653 ir Valstybinis kelias Nr.30px kelias.
Gamtos apsauga
Dalis apskrities yra Vygrių nacionaliniame parke. Apskrityje yra Bebručio gamtinis rezervatas ir Tobolinkos draustinis.
Upės
Apskrityje teka Alnos, Didžiulės, Dumblės, Juodosios Ančios, Kunios ir Seinos upės.
Auksūdys
Auksūdys (arba Auksodė) – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Mažeikių, prie geležinkelio Mažeikiai-Jelgava, vienas didžiausių kaimų Laižuvos seniūnijoje. Auksodės seniūnaitija. Kaime veikia Auksodės pradinė mokykla, biblioteka, Auksodės malūnas, įmonė „Taulidas“, stovi koplytstulpis.
Etimologija
Šaknis auk- kilusi nuo žodžio auka, aukoti, o dėmuo sūd- sietinas su lietuvių kalbos žodžiu sūduva, kuris reiškia „klampynę raiste“, „akį“, „garmalą“. Vietos žmonių pavadinimas kildinamas iš aukso vardo.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose minima 1661 m. Viekšnių seniūnijos inventoriuje ir nurodomi 3 dūmai. Nuo 1934 m. veikia pradinė mokykla. 1956 m. įsteigta biblioteka, yra medicinos punktas, parduotuvė. 1949–1993 m. kolūkio centrinė gyvenvietė.
Sandra Krastinia
Biografija
1982 m. baigė Latvijos dailės akademiją Rygoje, 1982–1986 m. studijavo pas Eduardą Kalninį.
Kūryba
Nutapė daug figūrinių kompozicijų („Vidudienis“ 1982 m., „Siena“ 1985 m., „Pieta“ 1986 m., „Stebėtojas“ 1988 m.), jose interpretavo latvių tapybos tradicijas. Vėlesni paveikslai emocingesni, vyrauja mėlyna, violetinė spalvos, taikomi abstrakcionizmo principai („Ilga dienos kelionė“ 1993 m., „Ar tai vėjas?“ 1999 m., „Vėjo žiedai“ 2006 m.). Sukūrė animacinių filmų, fotografijų (ciklas „Šviesos pilies belaukiant“ 2004–2006 m.). Nuo 1980 m. dalyvauja parodose Latvijoje, Vakarų Europos šalyse, Rusijoje. Pelnė įvairių apdovanojimų.
Kerbeliai
Kerbeliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Vadoklių.
Augustenborgas
Augustenborgas – pietų Danijos kurortas vakariniame Alno salos krante į šiaurės rytus nuo Sonderburgo ir į rytus nuo Didžiojo Belto. Geležinkelio stotis. Senoji pilis buvo Holšteino Sonderburgo hercogų rezidencija. Dabartinė pilis pastatyta 1770–1776 m.
Wright
Wright − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Yla (reikšmės)
Žodis yla reiškia: