cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teisybė
Istorija
Leido ir redagavo K. Petrusevičius. Propagavo marijavitų tikėjimo tiesas, polemizavo su katalikų spauda. Spausdino Kauno gubernijos spaustuvė Kaune. Išėjo 10 numerių.
Čyževas
Čyževas  – miestas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyževo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 19 km į pietvakarius nuo Mazovijos Vysokio ir apie 67 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Mieste įsikūręs Čyževo dekanato centras. Mieste yra Čyževo geležinkelio stotis. Per miestą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW690.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose gyvenvietė paminėta 1239 metais. Pirmoji bažnyčia mieste pastatyta XV a. pirmoje pusėje. 1449 m. įkurta Čyževo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija. XVIII a. įkurtos Čyževo Senosios žydų kapinės. 1738 m. gyvenvietei suteiktos miesto teisės. 1820 m. įkurtos Čyževo Naujosios žydų kapinės. Nuo XIX a. pabaigos gyvenvietė priklausė Ostrovo apskričiai, Dmochi Glinkų valsčiui. 1827 m. mieste buvo 74 namai ir 811 gyventojų. 1860 m. 1508 gyventojai, iš kurių 1462 buvo žydai. 1869-1874 m. pastatyta mūrinė neorenesansinio architektūros stiliaus bažnyčia. 1870 m. atimtos miesto teisės. 1890 m. buvo 1984 gyventojai ir 121 namas. XIX a. pabaigoje mieste buvo dvi sinagogos. 1921 m. mieste buvo 199 namai ir 1835 gyventojai, iš kurių 847 vyrai ir 988 moterys. lenkų buvo 240, o žydų - 1595. 1919-1948 m. gyvenvietė buvo Dmochi Glinkų valsčiaus centras. 2011 m. sausio 1 d. gyvenvietei buvo gražintos miesto teisės ir prie miesto prijungti Čyžev Zlote Jablko ir Čyžev Stacjos kaimai. Miestas turi Čyževo herbą.
Belgijos futbolo varžybos 1935–1936 m.
Belgijos futbolo varžybos 1935–1936 m.
Plokščiavoriai
Plokščiavoriai (Gnaphosidae) – vorų (Araneae) šeima.
Pasaulyje apie 2000 rūšių. Lietuvoje 9 gentys, apie 25 rūšys. Šios šeimos vorai vienspalvės tamsios spalvos, rudi ar juodi, pilvelis apaugęs trumpais plaukeliais. Voratinklinės karputės gana ilgos, vamzdelio formos. Užpakalinės vidurinės akys netaisyklingos. Jos gali būti ovalinės, trikampės arba labai sumažėjusios.
Gyvena po akmenimis, paklotėje, samanose, po medžių žieve ir kelmuose. Aktyvūs naktį. Daugelis rūšių įsirengia voratinklinę slėptuvę, kurioje dieną slepiasi. Lytiškai subrendę vorai randami I pusmetyje. Patinėliai pasigamina savo gyvenamuosius maišus prie pat dar lytiškai nesubrendusių patelių, su kuriomis vėliau poruojasi. Po poravimosi patinėlis skubiai dingsta. Vasarą patelė pasigamina storasienį kiaušinėlių kokoną, kurį paslepia plyšiuose.
Rumunijos nacionalinis stadionas
Arena Națională yra futbolo stadionas Bukarešte, Rumunijoje. Sportinio komplekso Lia Manoliu dalis. Pastatytas vietoje seno Stadionul National stadiono, atidaryto 1953 m. ir nugriauto 2008 m. vasario 20 d. Naujasis stadionas buvo atidarytas 2011 m. rugsėjo 6 d. Turi keturių žvaigždučių UEFA sertifikatą. Stadione vyko 2012 m. UEFA Europos lygos finalas.
Stadionas talpina 55 200 žiūrovų, bet vietų skaičių galima padidinti iki 63 000. 3600 vietų skirta VIP, 126 vietos žurnalistams, kurias galima padidinti iki 548 vietų.
Pirmosios futbolo varžybos buvo sužaistos 2011 m. rugsėjo 6 d. tarp Rumunijos ir Prancūzijos rinktinių UEFA Euro 2012 D grupėje. Rungtynės baigėsi rezultatu 0–0, stebint 49 137 žiūrovams.
Vilma Martinkaitienė
Vilma Martinkaitienė (g. 1966 m. rugsėjo 9 d. Kelmėje) – inžinierė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1984 m. baigė Kauno J. Aleksonio vidurinę mokyklą su sustiprinta matematikos programa. 1989 m. baigė Kauno politechnikos instituto Lengvosios pramonės fakultetą ir įgijo inžinierės specialybę.
1994–1995 m. UAB „Sabina“ referentė, 1995–1997 m. produkto vadybininkė. 1997–1999 m. UAB „Senukų prekybos centras“ vyriausioji vadybininkė. 1999–2000 m. UAB „Švenčionėlių vaisvandeniai“ komercijos direktorė, 2000–2004 m. generalinė direktorė.
UAB „Ateities ekologija“, kuri koordinuoja ir organizuoja šalies gamintojams ir importuotojams Vyriausybės nustatytų pakuočių atliekų tvarkymo užduočių vykdymą, steigėja, ėjo šios bendrovės valdybos pirmininkės pareigas. Nacionalinės gėrimų gamintojų asociacijos ir Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos narė.
Nuo 2004 m. Darbo partijos narė. 2004–2008 m. Seimo narė.
Vyras Raimundas, dukra Paula.
Plokščiapėdystė
thumb|250px|Deformuota pėda
Plokščiapėdystė (pes planovalgus) – pėdos deformacija. Išorinis jos kraštas būna pakilęs, o vidinis kraštas ir skliautas nusileidęs.
Įgimta plokščiapėdystė pasitaiko labai retai. Įgyta plokščiapėdystė gali būti statinė (susidaro dėl silpnų blauzdos ir pėdos raumenų, kaulų suminkštėjimo, organizmo nusilpimo (ją dažniausiai įgyja stovimo darbo žmonės – kirpėjai, pardavėjai), trauminė (po kulkšnių lūžio, jei jos pakankamai ilgai būna imobilizuotos), rachitinė (po rachito), paralitinė (po poliomielito). Plokščiapėdystė vystosi lėtai. Kojos greitai pavargsta; vaikštant, ypač ilgai stovint, skauda pėdas. Laikui bėgant pėdos vis labiau deformuojasi.
Plokščiapėdystė gali būti gydoma gimnastika, masažu, kartais operacija; į batus dedamas specialus dėklas – supinatorius, nešiojama ortopedinė avalynė. Plokščiapėdystės profilaktikai svarbu tinkama avalynė, sistemingas kojų raumenų stiprinimas.
Marquês de Sapucaí sambadromas
Marquês de Sapucaí sambodromas arba Sambadromas – specialiai Rio de Žaneiro karnavalui suprojektuota ir pastatyta arena Rio de Žaneiro centre Brazilijoje, kur sambos mokyklos žygiuoja ir varžosi parade kiekvienais metais.
Arena
Sambadromas buvo suprojektuotas Oscar Niemeyer ir pastatytas 1984 m. Jį sudaro 700 metrų paradiniu grindiniu išklota Marquês de Sapucaí gatvė su vietomis žiūrovams iš abiejų gatvės pusių (talpina 90 000 žmonių) ir aikštė gatvės gale (Praça da Apoteose), kur renkasi karnavalo dalyviai, pabaigę savo eiseną.
Gruodį prasideda techninės repeticijos.
Ne karnavalo metu Praça da Apoteose kartais naudojama tarptautinio masto koncertams.
Patobulinimai 2016 m. vasaros olimpinėms ir parolimpinėms žaidynėms
Arenoje vyks 2016 m. olimpinių žaidynių šaudymo iš lanko ir lengvosios atletikos maratono rungtys, o 2016 m. parolimpinių žaidynių šaudymo iš lanko rungtys.
Vyliaudiškis
Vyliaudiškis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kurklių.
Marquês de Sapucaí sambadromas
Patobulinimai 2016 m. vasaros olimpinėms ir parolimpinėms žaidynėms
Besiruošiant olimpiadai, šalia esantis senas Brahma fabrikas buvo nugriautas ir pastatytos papildomos vietos žiūrovams. Tai padidino arenos talpą 18 000 vietų. Sambadromas po atnaujinimų atsidarė 2012 m. vasario 7 d. Atidarymo ceremonijoje dalyvavo miesto meras Eduardo Paes bei architektas Oscar Niemeyer.
Jonas Broiteltas
Jonas Broiteltas – XVII a. vidurio Lietuvos varpų liejikas.
Kūryba
Dirbo Vilniuje. Nuliejo žalvarinius varpus:
Varpai monumentalios formos, aiškaus silueto, su barokiškai stilizuotais augaliniais ornamentais, kartušais, herbais, įrašais.
Viekvedžiai
thumb|1990 m. kaimo atminimui pastatytas kryžius
Katetės apskritis
Katetės apskritis – viena iš Zambijos Rytų provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Katetė. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 189 250 žmonių.
Eidija
Graikų mitologijoje Eidija – okeanidė, Kolchidės karaliaus Ajeto žmona. Ji buvo Medėjos ir Apsirto motina. Eidija buvo jauniausia okeanidė.
Nara-Narajana
thumb|250px|Nara-Narajana (Narajana kairėje ir Nara dešinėje)
Teisės problemos
Teisės problemos – ketvirtinis mokslinis-praktinis žurnalas, einantis nuo 1968 m. Vilniuje, Gedimino pr. 39/Ankštoji g. 1. Analizuoja teisines, kriminologines problemas.
Nara-Narajana
Nara-Narajana (nara-nārāyaṇa) hinduizme – dieviškoji pora. Dieviškasis išminčius (riši) Narajana visada pasirodo kartu su kitu riši – Nara. Pagal puranų mitą, Narajana ir Nara išgąsdino dievus savo asketiškumu, tad Indra pasiuntė pas juos apsaras, kad šios sugundytų. Bet Narajana nuskynė žiedą ir padėjo jį ant savo šlaunies – užgimė Urvaši, nustelbusi savo grožiu apsaras („Bhagavata – purana“ 10, 1-4; „Vamaka – purana“ ir kt.).
Teisės problemos
Turinys
Temos: teisė, kriminologija, kriminalistika, teisės politika.
Nara-Narajana
Puranose Nara-Narajana vadinami dvilypiu Višnaus įsikūnijimu. „Mahabharatoje“ Narajana sutapatinamas su Krišna.
Teisės problemos
Turinys
Anksčiau taip pat skelbdavo teisinius dokumentus (norminius teisės aktus ar jų projektus), juos komentuodavo, nušviesdavo visuomenės teisinio gyvenimo aktualijas.
Leidyba
Leidžia Teisės institutas. Atsakingoji redaktorė Laima Volungevičiūtė.
Spaudai rengia leidykla „Justitia“. Spausdina UAB „Vilniaus spauda“.
Leidinio stiliaus autorius Žygimantas Augustinas.
Istorija
Iki 1990 m. vadinosi „Socialistinė teisė“, iki 1993 m. – „Teisės apžvalga“ ir ėjo kaip Lietuvos teisingumo ministerijos biuletenis, nuo 1990 m. – žurnalas.
Tiražas
Tiražas: 1968 m. – 8 000 egz., 1981 m. – 147 000 egz., 1988 m. – 230 000 egz., 1997 m. – 3 000 egz., 2006 m. – 500 egz. , 2008 m. – 450 egz.
Redaktorių kolegija
Dr. Gintautas Sakalauskas, LL.M. (Greifswald); prof. dr. Vytautas Andriulis, doc. Egidijus Bieliūnas (g. 1950 m.), dr. Algimantas Čepas, Antanas Dapšys, prof. dr. jur. Frieder Dünkel, Dr. Kauko Aromaa, prof. habil. dr. Valentinas Mikelėnas, prof. habil dr. Vytautas Nekrošius, LL.M. (Frankfurt); prof. dr. Vytautas Pakalniškis, prof. habil. dr. Vytautas Piesliakas, doc. dr. Jonas Prapiestis, prof. dr. Alvydas Pumputis, doc. dr. Stasys Stačiokas, dr. Remigijus Šimašius, doc. dr. Egidijus Vareikis (2008 m.).
Randas
Žodis randas gali reikšti:
Teisininkas (žurnalas)
Teisininkas – dvimėnesis žurnalas, ėjęs 1937–1939 m. Zarasuose.
Istorija
Leido ir redagavo Juozas Žagrakalys. Spausdino L. Rozeno spaustuvė Zarasuose. Išėjo 13 numerių.
Svarstė teisės teorijos ir praktikos klausimus, diskutavo dėl teisinių normų, sąvokų, teisę reglamentuojančių dokumentų, nagrinėjo teisinės kultūros, teisininkų atsakomybės ir kt. problemas.
Bendradarbiavo Kazimieras Balkūnas, J. Binkevičius, Vsevolodas Bojevas, R. Burokas, J. Jakučionis, J. Masaitis, K. Milius, A. Misevičius, V. Raulinaitis, P. Stravinskas ir kt.
Fingalas
Fingalas  – administracinė grafystė Airijoje, istorinės Dublino grafystės sudėtyje. Grafystės statusą gavo 1994 m. Apima Svordso miestą ir kitus Dublino šiaurinius priemiesčius.
Rimantas Šulskis
thumb|Rimantas Šulskis Rimantas Antanas Šulskis (1943 m. liepos 3 d. Kaune – 1995 m. rugsėjo 12 d. Kaune) – Lietuvos skulptorius.
Biografija
1963 m. baigė Kauno 2-ąją vidurinę mokyklą. Dirbo Kauno „Pramprojekte“. 1964–1967 m. tarnavo sovietinėje kariuomenėje. 1967–1968 m. dirbo Kauno pramonės ir statybos projektavimo institute techniku – braižytoju.
Ilgą laiką neturėjo normalios dirbtuvės: dirbo senoje pinigų kalykloje Šančiuose, nešildomoje patalpoje. Sunkiomis, beveik neįmanomomis sąlygomis dirbęs ir dėl to praradęs sveikatą, skulptorius sunkiai susirgo. Nepaisydamas vis laibiau progresuojančios ligos, kūrė mažųjų formų skulptūrą, grafiką, piešinius. 1995 m. išsekintas varginančių dializės procedūrų, jas ignoruoja ir miršta.
Siekiant išsaugoti skulptoriaus kūrybinį palikimą įsteigtas skulptoriaus R. Šulskio pramos fondas.
Kūryba
R. A. Šulskis – vienas originaliausių ir įdomiausių šiuolaikinių Lietuvos skulptorių, išsiskiriantis labai individualizuota meninio mąstymo maniera bei išraiška. Jis išrado ir ištobulino unikalią vario kalstymo techniką, kuri yra originali tiek Lietuvos, tiek pasauliniame mene. Menininkas taip pat kūrė grafiką, tačiau tiek jo skulptūra, tiek monotipijos ir piešiniai, vis dar nėra plačiai žinomi ir tinkamai įvertinti.
Sovietmečiu menininkas ir jo kūryba oficialiosios meno kritikos buvo ignoruojamas, dailininkas retai gaudavo galimybių eksponuoti savo kurinius, neturėjo elementarių darbo sąlygų – dirbo nekūrenamame drėgname pusrūsyje.
Dailininko kūryba šiuolaikinės lietuvių dailės kontekste išsiskiria originalumu, technikos neįprastumu, stulbinančia plastine jėga bei iškalbingumu. Jo darbuose susipina senieji mitologiniai pagoniški archetipai ir krikščioniški bibliniai simboliai, pereinantys į filosofinius būties apmąstymus. Kai kurie meno žinovai tvirtina, kad R. A. Šulskio kūryba – unikalus atvejis Europos, o gal net ir pasaulinėje dailėje.
R. A. Šulskis dirbo ne tik skulptūros, bet ir grafikos srityje. Jo kūrybinis palikimas: vario horeljefai, apvalioji skulptūra, monotipijos, piešiniai.
Kūrybos etapai
8-o dešimtmečio pradžia
Šiam laikotarpiui būdinga: alegorija, lyrinis apibendrinimas, tradicinės temos (motinystė, vaikystė, jaunystė ir pan.), polinkis į romantines poetiškas nuotaikas. Pamėgtos skulptūrines medžiagos: molis, medis, granitas, varis.
'''Ieškojimų periodas. 8-o dešimtmečio II pusė'''
Skulptorius kūrė dekoratyvinius vario reljefus interjerams, apvaliąją skulptūrą iš granito, skulptūras miesto erdvėms. Skulptorius gavo užsakymą sukurti dekoratyvinį pano T. Ivanausko zoologijos muziejaus frizui („Fauna“, 1978–1983).
Varis tapo pagrindine kūrybinio darbo medžiaga. Vario reljefams būdingas laisvas santykis su vaizduojamais objektais, kalbėjimas alegorijomis, asociacijomis. Žmogaus figūra skaidoma į dalis, deformuojama, jungiama su keistais, išgalvotais, kiek siurrealistiniais elementais: „Laikas“ (1976), „Sapnas“ I–II (1975), „Ausis“ (1976).
Skulptorius vario kalstymą ištobulino iki virtuoziškumo. Maksimaliai išgaubdamas varį išrado unikalią techniką, kuria, kaip tvirtina daugelis mačiusiųjų R. A. Šulskio horeljefus, turbūt nekūrė niekas ne tik Lietuvoje, bet ir svetur.
thumb|Svajotojai thumb|Varinė karalystė thumb|Varinė karalystė '''Brandos periodas. 8-o dešimtmečio pabaiga – 9-as dešimtmetis'''
Šiuo periodu sukūrė ciklą, vainikuojantį visą jo kūrybą – „Varinė karalystė“ I–IX (1981–1988). Tai amžinos temos – blogio ir gėrio kovos interpretacija, nuopuolio ir nuodėmes temos plėtotė, susisaukianti su klasikine A. Dantės poezija. Priešpastatomi konfliktiški poliai – kuriama visai R. A. Šulskio kūrybai būdinga dvinarė kompozicija.
'''Vėlyvasis periodas. 9-o dešimtmečio pabaiga – l0-o dešimtmečio I pusė'''
R. A. Šulskis susirgo sunkia inkstų liga ir tai turėjo įtakos jo kūrybai: nebeliko jėgų kalti dideles vario plokštes. Dailininkas darė mažąją plastiką, pradėjo dirbti grafikos srityje – kūrė monotipijas.
Paskutiniojo etapo darbuose nuolat kartojasi tas pats motyvas, kuris įsismelkė į dailininko vaizdinių bei kūrybinių fantazijų pasaulį ir tarsi jį persekiojo neleisdamas nuo jo atitolti. Tai paukščio – laisvės simbolio įvaizdis, kuris gana dažnai atsirasdavo ir 9-o dešimtmečio vario reljefuose („Karo paukštis“ (1976), „Paukštis“ (1986), „Varinė karalystė“ (1985) ir kt.).
Šiuo laikotarpiu sukūrė gana daug grafikos darbų – monotipijų, kurios menine stilistika labai artimos antropomorfinėms paukščio – žmogaus skulptūroms. Imamos bei varijuojamos tos pačios temos, motyvai, simboliai: „Žmogus ir paukštis“ (1991), „Žmogus ir gyvūnas“ I–IV (1992), „Paukštis ir medis“ I–IV (1993) ir kt.
Sionas (Nyderlandai)
thumb|right|200px|Kelio ženklas į Sioną Sionas (old. Sion) – miestas įeinantis į Hagos priemiestį Ryswick (org. k.). Ryswick gyventojų skaičius pagal 2004 m. buvo 47694. Ryswick apjungia šiuos miestus ir miestelius (org. k.):
Barakas
thumb|250px|right|Austrijos-Vengrijos imperijos belaisviai prie barako. [[Sergejus Prokudinas-Gorskis, 1915 m.]] Barakas  – laikinas, greitai surenkamas, pigus gyvenamas pastatas.
Dažniausiai vienaukštis ir medinis. Tradiciškai barakai naudojami kareivinėms, karo belaisvių apgyvendinimui, ligoninėms, neturtingiausių darbininkų apgyvendinimui. Per Antrąjį pasaulinį karą barakuose gyveno koncentracijos stovyklų kaliniai. TSRS barakai buvo vienu iš pagrindinių gyvenamųjų statinių tipų, kuriuose gyveno darbininkai iki masinių gyvenamųjų plotų statybų XX a. 7 dešimtmetyje. Ypač daug barakų buvo naujuose industriniuose TSRS miestuose šiaurėje ir Sibire. Trečiojo pasaulio šalyse barakai gali tapti nuolatiniais gyvenamaisiais pastatais, sudarydami vadinamąsias favelas.
Statomi iš paprasčiausių medžiagų – medienos, gofruotos skardos.
Bara da Tižuka
thumb|right|300px Bara da Tižuka  – žymus rajonas Rio de Žaneire, Brazilijoje. Rajonas yra miesto pietvakariuose, prie Atlanto vandenyno. Šiame rajone, dažnai vadinamame tiesiog Barra, bus daugiausiai arenų 2016 m. olimpinėms žaidynėms, kurios pirmą kartą vyks Pietų Amerikoje. Barra garsus savo paplūdimiais ir daugybe ežerų bei upių.
Pulicerio premija
thumb|Pulicerio premijos medalis Pulicerio premija (The Pulitzer Prizes) – Jungtinėse Amerikos Valstijose skiriama premija už geriausius žurnalistikos, literatūros arba muzikos kūrinius. Įsteigė Amerikos laikraščių leidėjas Džozefas Puliceris. Nuo 1917 m. kasmet gegužės mėnesį teikia JAV Kolumbijos universiteto Pulicerio premijų globos komitetas, rekomendavus žiuri, į kurią įeina žymiausi šalies žurnalistai, kultūros darbuotojai ir universiteto rektorius. Premijos vertė – 10 000 JAV dolerių. Išimtis yra tik kategorijoje už tarnavimą visuomenei, kurio laimėtojas gauna aukso medalį.
Bara da Tižuka
Barra bendras plotas yra 165,59 km². Asmenys, gimę ar gyvenantys Barra, yra vadinami barristomis. 2012 m. duomenimis, Barra rajone gyveno 300 823 žmonės.
Pulicerio premija
Kategorijos
Pulicerio premijos skiriamos už tokius kūrybinius darbus:
Pastaruoju metu skiriama 19 Pulicerio premijų.
Čadizos apskritis
Čadizos apskritis – viena iš Zambijos Rytų provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Čadiza. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 83 981.
Belgijos futbolo varžybos 1936–1937 m.
1936–1937 m. Belgijos futbolo taurė
Belgijos futbolo taurė – pagrindinis Belgijos taurės turnyras.
Tekstilininkas
Tekstilininkas – AB „Alytaus tekstilė“ kolektyvo laikraštis, leistas nuo 1975 m. liepos 18 d. iki 1996 m. Alytuje.
Istorija
Iki 1992 m. buvo Alytaus medvilnės kombinato savaitraštis. Nuo 1995 m. leistas du kartus per mėnesį. Tiražas 1975–1993 m. – po 1500 egz., 1996 m. – 1000 egz.
The Elder Scrolls IV: Shivering Isles
The Elder Scrolls IV: Shivering Isles – 2007 m. pasirodęs oficialus „The Elder Scrolls IV: Oblivion“ kompiuterinio žaidimo papildymas, skirtas Xbox 360, PlayStation 3 konsolėms ir asmeniniams kompiuteriams. Šį papildymą konsolėms platino „2K Games“ kompanija. Xbox 360 konsolių naudotojams papildymas prieinamas tik iš Xbox Live Marketplace virtualiosios parduotuvės.
Apžvalga
„The Elder Scrolls IV: Shivering Isles“ papildymas prie „The Elder Scrolls IV: Oblivion“ žaidimo prideda:
Siužetas
left|thumb|„The Elder Scrolls IV: Shivering Isles“ papildymo vaizdas
Dangaus karalystė (filmas)
Dangaus karalystė  – epinė istorinė veiksmo drama kryžiaus žygių tematika. Režisierius Ridley Scott. Filmo premjera JAV ir JK 2005 m. gegužės 6 d. Kino studija „20th Century Fox“. Scenarijų parašė William Monahan. Filmas aprašo XII amžiaus kryžiaus žygius ir kovas dėl Jeruzalės. Vaizduojama kaip Saladinas susigrąžino miestą iš krikščionių.
The Elder Scrolls IV: Shivering Isles
Nuorodos
fi:The Elder Scrolls IV: Oblivion
Dangaus karalystė (filmas)
Siužetas
Veiksmo pradžia – 1184 m. mažas Prancūzijos kaimas. Kalvis Balianas gedi savo nusižudžiusios žmonos. Jis sutinka būrį kryžiuočių, traukiančių į Šventąją Žemę. Vienas iš jų, baronas Godfrėjus iš Ibelino, papasakoja Balianui, kad jis yra jo tikrasis tėvas ir siūlo prisijungti prie žygio. Balianas atsisako, bet vėliau įtūžęs nužudo dvasininką ir, norėdamas išvengti bausmės, prisijungia prie kryžiuočių. Įvyksta mūšis tarp kryžiuočių ir karių, atvykusių suimti Balianą. Mūšio metu sužeidžiamas Godfrėjus. Žygeiviai pasiekia Mesinos uostą, kur Godfrėjus įšventina sūnų į riterius ir miršta. Kelionės jūra metu laivas patenka į audrą ir išsigelbėja tik Balianas su žirgu.
Keliautojas pasiekia Jeruzalę ir yra maloniai priimamas jos karaliaus Baldvino IV bei jo sesers Sibilės. Europiečiai gyvena taikoje su musulmonais, bet tamplieriai, vadovaujami Renė de Šatiljono bei remiami kunigaikščio Gi de Luzinjano, nuolat puldinėja musulmonus. Jų vadas Saladinas nusprendžia atkeršyti ir surengia žygį į Keraką. Balianas sulaiko arabų kariauną, leisdamasis valstiečiams pasislėpti pilyje, o Baldvinas pažada Saladinui, kad nubaus Renė.
Baldvinas IV serga raupsais ir prieš mirdamas siūlo Balianui tapti karaliumi ir nužudyti Gi de Luzinjaną, kad būtų išsaugota taika. Tačiau Balianas tokios klastos atsisako, tad po Baldvino mirties karaliene tampa Sibilė, o karaliumi Gi. Šis su Renė netrukus surengia žygį į musulmonų žemes ir nužudo Saladino seserį. Saladinas mūšyje laimi prieš kryžininkus ir apgula Jeruzalę, ginamą Baliano. Nors kelias dienas miesto gynėjai atsilaiko, arabai pralaužia sieną ir įsiveržia į miestą. Balianas pasiduoda Saladinui su sąlyga, kad leis miestiečiams palikti Jeruzalę.
Filmo pabaigoje vaizduojamas Balianas savo kalvėje. Prie jo prijoja kryžininkai, vedami Ričardo Liūtaširdžio. Balianas su Sibile prisijungia prie jų.
Filmavimas
Filmas filmuotas daugiausia Maroke, Urzazato ir Ait Benhadu vietovėse. Dykumoje buvo sukonstruotas Jeruzalės muliažas. Taip pat atskiros scenos filmuotos Ispanijoje: Loarės pilyje, Segovijoje, Aviloje, Palma del Rijuje, Sevilijoje.
Istoriškumas
Filmo scenarijus gerokai nukrypsta nuo realių istorinių įvykių. Iš tiesų, Balianas nebuvo kalvis, bet gerbiamas Jeruzalės didikas. Labai abejotina, ar jį siejo kokie nors meilės ryšiai su Sibile. Ši karaliene tapo ne tuoj pat po Baldvino mirties, nes naujuoju karaliumi buvo paskelbtas penkiametis Baldvinas V, kuris po metų mirė. Valdant Sibilei ir Gi, Raimondas III ir Balianas rengė prieš juos sukilimą Nabluse, siekdami į sostą atvesti Izabelę Jeruzalietę. Gi ir Renė iš tiesų provokavo musulmonus, bet Saladino sesers nužudymas yra mitinis.
Vertinimas
Filmas „Dangaus karalystė“ sulaukė gan neigiamo kritikų įvertinimo, pabrėžta silpna Orlando Bloom vaidyba. Tiesa, kritikai teigiamai įvertino filmo kinematografiją, Ghassan Massoud, Jack Moore, Eva Green vaidybą. Istorikai filmą sukritikavo dėl istorinių faktų iškraipymo.
Petras Brizgys
Petras Brizgys (g. 1917 m. gruodžio 2 d. Plyniuose, Liudvinavo valsčius – 2018 m. gegužės 17 d. Čikagoje) – lietuvių chemikas. Vokietijos lietuvių bendruomenės ir Bendrojo Amerikos lietuvių fondo Čikagoje veikėjas.
Biografija
Brolis vyskupas Vincentas Brizgys. 1938–1944 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo chemijos technologiją. 1938–1939 m. korporacijos „Grandis“ valdybos narys. 1941 m. tris mėnesius kalėjime buvo tardomas sovietinio saugumo, paleistas slapstėsi. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. baigė Štutgarto technologijos institutą.
1986 m. dirbo Kinijoje, prižiūrėjo JAV bendrovės pastatytas polimerų gamyklas. 1985 m. atgaivino „Grandies“ korporaciją ir tapo jos pirmininku.
Mokslinė veikla
Tyrė ir sintetino vaistus, kosmetikos ir higienos preparatus, vandenyje tirpius polimerus; 2 išradimų autorius.
Sesto Fjorentinas
Sesto Fjorentinas – miestas Italijoje, Toskanoje, Florencijos provincijoje.
Istorija
Seniausia žmonių gyvenvietė apylinkėse yra Mezolito laikų. Etruskai čia buvo nuo VII a. pr. m. e, bet tik romėnai įkūrė miestą ir pavadino Sextus ab urbe lapis (Šešta mylia nuo mylias žyminčio akmens mieste). Bažnyčios pradėtos statyti anstyvaisiais viduramžiais, iš kurių svarbiausia Šv. Martyno bažnyčia. Miestas priklausė Florencijos archivyskupui. Vėliau Florencijos respublika išdžiovino pelkes ir pakėlė apylinkių ekonomiką.
1735m. markizas Carlo Ginori įkūrė pirmą porceliano fabriką Europoje (Manifattura di Doccia). Dabar fabrikas vadinasi Richard-Ginori ir yra didžiausias porceliano gamintojas Italijoje. XIX a. pabaigoje buvę fabriko darbuotojai pradėjo kurti savo dirbtuves, kai kurios išaugo į fabrikus. Dabar Sesto Fjorentine yra virš šimto puodininkystės dirbtuvių ir valtybinė tam skirta mokykla L'Istituto Statale d'Arte.
Po referendumo miestas buvo prijungtas prie Italijos karalystės. XIX a. pabaigoje čia buvo stiprus darbininkų judėjimas ir Sesto Fjorentinas išrinko antrąjį socialistą į Italijos parlamentą Giuseppe Pescetti 1897 m. Sesto Fjorentinas tapo pirmuoju miestu Toskanoje su socialistu meru 1899 m.
Vincas Paukštys
Vincas Paukštys (tikroji pavardė Čibiras, 1880 m. lapkričio 6 d. Senajame Daugėliškyje, Daugėliškio valsčius, Švenčionių apskritis – 1956 m. kovo 2 d. Majamyje) – lietuvių rašytojas, spaudos darbuotojas, visuomenės ir politinis veikėjas.
Biografija
1896 m. atvykęs uždarbiauti į Liepoją, dirbo darbininku uoste. Dalyvavo lietuvių socialdemokratų veikloje. 1905–1907 m. revoliucijos dalyvis. 1905 m. areštuotas, 8 mėn. kalintas Švenčionių ir Lukiškių kalėjimuose. Paleistas dirbo Liepojos jūreivystės mokykloje raštvedžiu, daugeliui persekiojamųjų už politinę veiklą padėjo įsigyti dokumentus ir išvykti į užsienį.
1906 m. buvo įstojęs į Rusijos socialdemokratų darbininkų partiją, ten pasirinko Paukščio slapyvardį, kuris vėliau tapo pavarde. Policijai susekus, 1908 m. suimtas, 8 mėn. kalintas Liepojos kalėjime, paleistas už užstatą, advokatui Augustinui Janulaičiui padedant, emigravo į Didžiąją Britaniją, dirbo laikraščio „Rankpelnis“ redakcijoje.
1919 m. – JAV komunistų partijos narys, vėliau – Amerikos lietuvių socialistų sąjungos (ALSS) narys. 1931–1936 m. dirbo Amerikos darbininkų literatūros draugijos iždininku.
Be žurnalistinio darbo, aktyviai reiškėsi teatro mėgėjų vaidinimuose. Parašė ir išvertė grožinės literatūros kūrinių.
Antanas Petruškevičius
Antanas Petruškevičius (1896 m. spalio 8 d. Pitsburge, JAV – 1942 m. lapkričio 21 d. Sverdlovsko kalėjimas) – Lietuvos kariuomenės majoras, gaisrininkas.
Biografija
Gimė lietuvių emigrantų šeimoje, kuri 1908 m. grįžo į Lietuvą ir Suvalkų gubernijos Marinavo kaime nusipirko ūkį. Iki 1915 m. mokėsi Seinuose, vėliau Vilniuje. Įpusėjus Pirmajam pasauliniam karui pasitraukė į Voronežą, kur buvo paimtas į Rusijos kariuomenę. 1917 m. baigė Pskovo karo mokyklą. Suteikus praporščiko laipsnį, buvo nusiųstas tarnauti į Viazmą.
1918 m. grįžo į Lietuvą ir Seinų „Žiburio“ gimnazijoje dirbo gimnastikos mokytoju. Bandė mokytis Seinų kunigų seminarijoe, bet greitai suprato, kad jo pašaukimas yra armija. 1919 m. sausio 28 d. stojo savanoriu į besikuriančią Lietuvos kariuomenę. Būdamas Pirmojo pėstininkų pulko jaunesniuoju karininku dalyvavo kovose su bolševikais ir lenkais.
A. Petruškevičiaus vadovaujama kuopa 1919 m. vasarį gynė Seinus nuo puolančios Lenkijos kariuomenės. Jėgos buvo nelygios ir lietuvių dalinys neatlaikė. Žuvusieji kariai buvo palaidoti Seinų parapijos kapinėse, o sužeistas Antanas pasitraukė į Lietuvą. Už demarkacinės linijos liko šeima. Lenkų valdžia suėmė ir sumušė savanorio tėvą Lauryną Petruškevičių, vėliau jis buvo įkalintas Suvalkų kalėjime. Išleistas iš kalėjimo, netrukus mirė.
Lietuvos kariuomenėje Antanas Petruškevičius tarnavo įvairiose pareigose. 1925 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1926 m. įstojo į Šaulių sąjungą ir buvo paskirtas Alytaus apskrities, vėliau Panevėžio apskrities šaulių rinktinių vadu. 1930 m. baigė Ugniagesių kursus, jam buvo suteiktas ugniagesių majoro laipsnis. 1938–1939 m. tobulinosi ugniagesių kursuose JAV.
1941 m. birželio 14 d. sovietai areštavo Petruškevičių šeimą, žmoną Mariją su sūnumi ištrėmė į Sibirą. Pats majoras buvo įkalintas Starobelsko (Sverdlovsko sritis) kalėjime, o 1941 m. lapkričio 3 d. perkeltas į Sverdlovsko VRM kalėjimą. Įvykusio teismo metu Antanas Petruškevičius už priklausymą Lietuvos Šaulių sąjungai nuteistas sušaudyti. Nuosprendis įvykdytas 1942 m. lapkričio 21 d.
Koscianas
Koscianas  – miestas pietvakarių Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, į pietvakarius nuo Poznanės, prie Kosciano kanalo; apskrities (pavieto) centras. Per miestą eina Poznanės–Vroclavo geležinkelis ir plentas. Maisto (cukraus, pieno, mėsos, vaisių ir daržovių perdirbimo, vyno, malimo), baldų, poligrafijos pramonė, cheminės aparatūros, statybinės keramikos, techninių dujų, komunalinės įrangos gamyba. Kosciano apylinkėse vykdoma gamtinių dujų gavyba.
Yra XIV a. Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia, XV a. gotikinė renesansinė Šv. Dvasios bažnyčia, XVII a. pr. Švč. Mergelės Marijos Angelų Karalienės koplyčia, 1907 m. neobarokinė Viešpaties Jėzaus bažnyčia, XIV–XV a. gotikinių mūrinių miesto sienų liekanos, XVIII a. pab. klasicistinė rotušė, XVII–XIX a. gyvenamieji namai.
Istorija
Koscianas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1242 m., miesto teisės suteiktos apie 1310 m. Viduramžiais karališkasis miestas, pilies ir žemės teismų buveinė, amatų centras (garsėjo gelumbės audimu, kailių dirbimu).
Mohamed Zidan
Mohamedas Abdula Zidanas (g. 1981 m. gruodžio 11 d.) – futbolininkas, Egipto rinktinės ir Vokietijos BV Borussia Dortmund klubo puolėjas.
žaidžia nuo 2005 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. Afrikos Tautų taurėje, kur įmušė 2 įvarčius į Kamerūno vartus bei tapo žemyno čempionu.
Mizarų krateris
Mizarų krateris – smūginis krateris, esantis Druskininkų savivaldybėje, Mizarų kaime. Krateris žemės paviršiuje nematomas, jis yra po Mizarų kaimu ir todėl vadinamas jo vardu. Kraterį atrado mokslininkas Gediminas Motuza.
Kraterio skersmuo apie 5 km, gylis apie 515 m. Krateris susiformavo prieš 570 mln. metų Kriogenio periode. Mizarų krateris buvo aptiktas kartografuojant kristalinio pamato paviršių. Geologų dėmesį atkreipė žiedo pavidalo neigiama, neaiškios prigimties gravitacinė anomalija. Todėl jos viduryje buvo išgręžtas gręžinys, kuris sukėlė dar daugiau klausimų. Pirmiausia kristalinio pamato paviršius pasiektas ne 315 m gylyje, kaip tikėtasi, bet daugiau kaip 200 m giliau. Iš tos įdubos dugno gręžinio iškeltos nepaprastai sutrupintos uolienos – brekčija.
Pagal tam tikrus požymius, išlikusius šiose sutrupintose ir išlydytose uolienose, nustatyta, kad sprogimo metu temperatūra galėjo siekti 2000–2500° C, o slėgis – kelis šimtus tūkstančių atmosferų. Visa tai liudija, kad į Žemę turėjo rėžtis apie 200 m skersmens kosminė uola. Mizarų kraterį ilgainiui užpildė nuosėdinių uolienų – smiltainio, aleurito, molio storymė.
Žąsiniai paukščiai
Žąsiniai paukščiai (Anseriformes) – paukščių (Aves) būrys.
Šiam būriui priklauso įvairaus dydžio vandens paukščiai, turintys kresną kūną, ilgą kaklą ir kojas su plaukiojamąja plėve. Snapas platus, jo viršūnė baigiasi kietu raginiu nagu. Turi gerai išsivysčiusią pasturgalio liauką. Plunksnos tankios, daug pūkų. Jaunikliai panašūs į pateles, bet blankesnių spalvų. Antims būdingas lytinis dimorfizmas, žąsims ir gulbėms – ne. Gyvena įvairaus tipo vandenyse, pelkėse. Gerai plaukioja, o kai kurios rūšys ir nardo. Dauguma rūšių monogamai. Lizdus krauna ant žemės, kartais peri uoksuose ir urvuose. Gūžtą gausiai iškloja pūkais. Deda 2-14 vienspalvių kiaušinių. Minta įvairiu gyvūniniu ir augaliniu maistu.
Būryje yra trys šeimos (apie 154 rūšys):
Giratorius
right|frame|Giratoriaus schema (viršuje), imituojanti ritės ir rezistoriaus grandinę (apačioję) Giratorius – induktyvumo elementų (ričių ir pan) neturinti schema, kuri elgiasi taip, kaip elgtųsi panašioje schemoje įjungta ritė (didelį induktyvumą turintis elementas). Giratorius buvo išrastas 1948 m.
Giratoriai pakeičia masinėje gamyboje gana brangias rites mažesniais ir pigesniais elementais. Be to, geros kokybės kondensatorių pagaminti daug lengviau nei geros kokybės ritę, todėl giratoriai paprastai dirba geriau nei analogiškos iš ričių surinktos schemos. Šiuolaikiniame giratoriuje naudojamas operacinis stiprintuvas.
Veikimo principas
Schema veikia invertuodama kondensatoriaus efektą. Reikiamas schemos impedansas yra:
Kur L yra ideali ritė, o R yra nuosekliai įjungtas rezistorius. Pateikiamoje schemoje
Tai tas pats kas rezistorius RL, įjungtas nuosekliai su rite, kurios induktyvumas L = RLRC.
Palyginus su tikros ritės varža, RL yra didelė (ritės varžą nusako vielos, iš kurios ji pagaminta, varža). Todėl ši schema rites gali pakeisti ne visur.
Belgijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Belgijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Hildegarda Bingenietė
Hildegarda Bingenietė (Hildegarda iš Bingeno,, , 1098 – 1179 m. rugsėjo 17 d.) – XII a. krikščionių šventoji, abatė. Vokietijos viduramžių mistikė, kompozitorė, poetė, gamtamokslininkė. 2012 m. spalio 7 d. paskelbta katalikų bažnyčios mokytoja. Minėjimo diena − rugsėjo 17.
Biografija
Hildegarda Bingenietė gimė Bermersheime, Reino krašte (dab. Vokietija) kilmingoje šeimoje. Ji buvo 10-as šeimos vaikas. Esą Hildegarda nuo pat ankstyvosios vaikystės turėjo religinių vizijų. Dėl to tėvai jau 1106 m. nusiuntė 8 metų amžiaus Hildegardą į Disibodenbergo benediktinų vienuolyną, kuriame moterims vienuolėms vadovavo abatė Juta Spanheimietė. Spėjama, kad Hildegardos išsilavinimas buvo menkas. Ji vienuolyne išmoko tik skaityti lotyniškai iš psalmyno (vėliau Hildegarda skundėsi išsilavinimo stoka). 1113 m. Hildegarda priėmė vienuolės įžadus ir gyveno Disibodenberge be jokios žinomos veiklos iki 1136 m., kada mirė abatė Juta ir Hildegarda buvo išrinkta į jos vietą, tik žemesniu rangu − magistre. Pagal Hildegardos liudijimą knygoje „Liber scivias domini“ (sutrumpintai „Scivias“), ji visą gyvenimą regėjo vizijas, tačiau tik tapusi magistre apie tai prabilo viešai. Ji buvo paskatinta draugų ir Mainco vyskupo vizijas užrašinėti. 1141 m. Hildegarda pradėjo pirmą tokį veikalą „Scivias“. Užrašinėti buvo sunku, kadangi vizijas lydėdavo ligos priepuoliai (spėjama, migrenos). Užrašinėti jai padėdavo vienuolyno sekretorius Volmaras. Šiame veikale Hildegarda aprašė trisdešimt penkias mistines vizijas, apimančias svarbiausius išganymo istorijos įvykius nuo sukūrimo iki pasaulio pabaigos. Spėjama, kad Volmaras galėjo padėti Hildegardai įsisavinti viduramžių muzikinę notaciją.
1147−1148 m. apylinkėse lankėsi popiežius Eugenijus III (Tryre), kuris išgirdo apie Hildegardos vizijas. Popiežius susipažino su „Scivias“ fragmentais ir paskatino Hildegardą toliau rašyti. 1151 m. buvo baigtas „Scivias“. Popiežiaus susidomėjimas paskatino kitų žmonių domėjimąsi Hildegarda. Palaipsniui ji tapo populiari vietos regione. Žmonės atvykdavo pas ją, nes ji, taip pat, užsiimdavo gydymu žolelėmis ir egzorcizmais. 1148 m. padidėjus seserų vienuolių skaičiui Disibodenberge Hildegarda nusprendė atskirti moterų vienuoles nuo vyrų ir įkurti naują vienuolyną. Apie tai, esą jai buvo pranešta vizija. Naujas vienuolynas buvo įkurtas kalnuose Rupetsberge, prie Reino upės, netoli Bingeno miesto. Hildegarda tapo abate. 1152 m. vienuolyną pašventino Mainco arkivyskupas. Spėjama, kad tai galėjo būti proga, kuriai Hildegarda sukūrė savo moralinę pjesę „Ordo Virtutum“. 1165 m. ji įsteigė antrą vienuolyną kitoje Reino pusėje šalia Eibingeno. 1150-ųjų pb. Hildegarda surengė pirmąją pamokslavimo kelionę. Po to dar tris kartus (1160, 1163 ir 1170 m.) Hildegarda keliavo ir pamokslavo Kelne, Lježe ir keliuose Švabijos miestuose. Daugelis jos mokymų buvo vieši. Hildegarda Bingenietė mirė 1179 m. Buvo pradėtas jos kanonizavimo procesas, tačiau formaliai buvo nebaigtas iki pat 2012 m. Nepaisant to, vėliau Hildegarda Bingenietė dažnai būdavo įvardijama šventąja. 2012 m. spalio 7 d. ji buvo oficialiai kanonizuota popiežiaus Benedikto XVI ir paskelbta katalikų bažnyčios mokytoja.
Veikla ir kūryba
Hildegarda Bingenietė parašė 3 vizijų aprašymų knygas. Daugiausia jas sudaryti padėjo vienuolis Volmaras ir sesuo vienuolė Richardis. Daliai „Scivias“ − „Rupertsbergo kodeksui“, Hildegarda esą kūrė iliuminacijas (jos galėjo būti atliktos jos arba kitų vienuolių). Ji parašė dar 13 knygų teologijos, gydymo klausimais, 300 laiškų, apie 80 vokalinių muzikos kūrinių, muzikinę moralinę pjesę „Ordo Virtutum“. Dar Hildegarda kūrė poeziją ir aprašinėjo šventųjų gyvenimus. Garsas apie Hildegardą plačiai pasklido už jos gyvenamų apylinkių ribų. Su ja susirašinėjo Frydrichas Barbarosa ir Bernardas Klervietis. thumb|right|200px| Hildegardos pamokslavimų vietos
Hildegardos regėjimai buvo išskirtinai religiniai. Ji tikėjo, kad šie regėjimai atskleidžia būtį, o ne ją aiškina. Tuo Hildegardoje pasireiškė misticizmas, priešingas scholastikai. „''Žodžiai, kuriais kalbu, yra ne iš žmogaus. Aš girdžiu juos vizijose, kurios siunčiamos man ... Dievas juda ten, kur nori, o ne tam, kad patenkintų žmogaus troškimus ... aš neturiu pasitikėjimo savo galimybėmis ir tiesiu ranką Dievui, kad jis vestų mane kaip plunksną''“ − taip savo vizijų prigimtį aiškino Hildegarda.
Hildegardos muzika yra monofoninė vokalinė, labai skirtinga nuo tuo metu paplitusio grigališkojo choralo. Spėjama, kad dainavimui buvo pritariama tų laikų instrumentais, tačiau jokių žinių apie tai neišlikę. Muzika yra aritminė (nenurodyto ritmo). Moralinė pjesė „Ordo Virtutum“ susieta su Hildegardos veikalu „Scivias“. Pjesės pradžioje Hildegarda paaiškina, kaip ji pradėjo regėti vizijas. Po to į veiksmą įstoja dorybių alegorijos (atliekamos vienuolyno seserų). Pjesės protagonistas yra žmogiškoji siela Anima, pasiruošusi žengti į dangų. Ją sugundyti bando velnias, kuris žada naują pasaulio tvarką. Anima susižavi velnio vilionėmis. Po to seka kiekvienos dorybės (jų yra 16) partija, kuriai pritaria likusių dorybių choras. Siela Anima grįžta iš žemiškojo pasaulio sužeista ir suvargusi, ji tiesia rankas dorybių link, kurios jai padeda pakilti į dangų. Velnias bando paskutinę gudrybę, bet siela jį atstumia.
Čamos apskritis
Čamos apskritis – viena iš Zambijos Rytų provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Čama. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 74 890 žmonių.
Čižev Chrapkai
Čyžev Chrapkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyževo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaime yra I pasaulinio karo kareivių kapinės, įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Istorija
1921 m. kaime buvo 7 namai ir 53 žmonės, iš kurių 30 vyrai ir 23 moterys.
Dviuodegė plėšriablakė
Dviuodegė plėšriablakė (Pygolampis bidentata) – plėšriablakių šeimos atstovas.
Kūnas 12 – 16 mm ilgio: patinėliai 12 – 14 mm, o patelės iki 16 mm.
Tipinė miško ir miškastepės gyventoja. Gyvena ant žemės, žolėje, labiau mėgsta drėgnus ar pusiau sausus biotopus. Randama lapuočių miškuose, drėgnose pievose, įvairių vandens telkinių pakrantėse. Žiemoti traukia į sausesnės, smėlėtas vietas. Randama žiemojanti po žieve, po pernykščiais lapais, paklotėje.
Nauja karta pasirodo gegužės – birželio mėnesiais.
Paplitusi Europoje ir Šiaurės Azijoje.
Semianuvkos ežeras
thumb|right|250px
Semianuvkos ežeras (arba Semianuvkos marios, ) – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Michalovo ir Narevkos valsčiuose. Vakarinėje Belovežo girios dalyje. Ežeras susidarė 1977–1990 m. užtvenkus Narevo upę. Šalia ežero įsikūrę Bondarų ir Nova Lukos kaimai.
Paukščiai
Pempė, Baltasis gandras, Didžioji antis, Sėjikiniai, Garniniai, Laukys, Didysis baublys, Javinė lingė, Pievinė lingė, Stulgys, Šaukštasnapė antis, Tetervinas, Meldinė nendrinukė, Nendrinė starta, Ežerinė nendrinukė, Mažoji krakšlė, Pilkoji gervė, Kalninė kielė, Geltongalvė kielė, Ereliai, Kiriniai, Žuvėdriniai, Pilkasis garnys, Kraginiai, Erelis žuvininkas, Pelėdiniai paukščiai, Geniniai, Kregždiniai, Geltonoji starta ir Sakaliniai.
Žinduoliai
Europinė audinė, Usūrinis šuo, Ūdra, Kiaunės, Barsukas, Pilkasis vilkas, Stirna, Stumbras, Briedis, Kiškiniai ir Šernas.
Žuvys
Europinė lydeka, Ešerys, Paprastasis karpis, Paprastieji karosai, Paprastoji meknė, Lynai, Paprastoji kuoja, Pūgžlys, Paprastasis karšis, Ungurys ir Paprastasis šamas.
Grybai ir uogos
Tikrinis baravykas, Valgomoji voveraitė, Lepšė, Tikrasis raudonviršis, Kelmutis, Skėtinė žvynabudė, Pušyninė rudmėsė, Mėlynė, Avietė, Paprastoji žemuogė ir Paprastoji spanguolė.
Čiornyj žemčiug
Čiornyj žemčiug – ankstyva juodųjų serbentų veislė. Krūmai Labai išsiskleidę, gležni ir trapūs stiebai. Uogos stambios (1,5 g), saldžiarūgštės. Uogose yra 118,9 g/proc. vitamino C. Vaisinės kekutės ilgos, retos. Iš krūmo vidutiniškai priskinama po 3–4 kg uogų. Miltligė pažeidžia vidutiniškai, deguliai ir serbentinė erkutė – nestipriai. Uogos geros kokybės, odelė tvirta, nenubyra ir ilgiau nenuskintos nuo krūmo, uogos noksta ne vienu metu. Lietuvos sortimente nuo 1992 metų.
Užukalnis (Mūša)
Užukalnis – nedidelė upė Pasvalio rajono šiaurinėje dalyje. Mūšos kairysis intakas, įteka 28,6 km atstumu nuo jos žiočių (šalia yra sala Mūšoje). LR upių klasifikatoriuje – nr. 41011370.
Prasideda Manikūnų kaimo apylinkėse. Tėkmė nukreipta į šiaurės rytus, nuo Saločių pasuka į šiaurės vakarus. Visame ilgyje vaga sureguliuota, prižiūrėta, tarnauja dirbamų laukų pertekliniam vandeniui nuleisti. Vietomis išlaikiusi prigimtinę, vingiuotą kryptį – nedideliame ruože Saločių prieigose kelią kerta tris kartus.
Upelis įteka į Mūšą ties Murziškiu, pratekėjęs kelią, apie 1 km į šiaurės vakarus nuo Saločių.
Prie Užukalnio įsikūrusios gyvenvietės: Gripkeliai, Saločiai, Murziškis.
Upėvardis reiškia „vieta už kalno“.
Constantin von Regel
Konstantinas Regelis (, 1890 m. rugpjūčio 10 d. Peterburge, Rusija – 1970 m. gegužės 22 d. Keferberge, Šveicarija) – šveicarų kilmės botanikas, profesorius.
Biografija
Baigė Peterburgo Šv. Katerinos evangelikų gimnaziją. 1912 m. baigė Peterburgo universitetą. Įgijo pirmojo laipsnio diplomą. 1913–1915 m. dirbo Rusijos žemės ūkio ir valstybės turtų ministerijos Žemės ūkio departamento Taikomosios botanikos skyriuje. 1915 m. tyrinėjo Naujosios Žemės bei kitų Archangelsko gubernijos vietovių augaliją. 1918 m. – Tartu universiteto Agronomijos fakulteto lektorius. 1922–1940 m. Lietuvos universiteto ir Vytauto Didžiojo universiteto ordinarinis profesorius, Botanikos katedros ir Augalų sistematikos kabineto vadovas, VDU botanikos sodo įkūrėjas ir pirmasis direktorius. 1940 m. išvyko iš Lietuvos. Trumpai dirbo Ženevos universitete privatdocentu. 1944 m. gyveno Austrijoje. 1952 m. dirbo Bagdado universitete Irake. 1956 m. – Stambulo universiteto kviestinis profesorius. 1958–1959 m. – Kabulo universiteto profesorius. 1962–1967 m. – Ege universiteto Izmyre ordinarinis profesorius ir Augalų sistematikos katedros vedėjas. 1967–1970 m. gyveno Grace ir privačiai tęsė mokslinius tyrimus.
Mokslinė ir pedagoginė veikla
Suformulavo pagrindinius Lietuvos botanikų uždavinius: sistemingai tirti Lietuvos florą ir augaliją, plėtoti augalų sistematiką, fitocenologiją, fitogeografiją, taikomosios botanikos šakas, eksperimentinius botanikos tyrimus pritaikyti praktikoje. Organizavo botanikos studijas ir mokslinius tyrimus Lietuvoje. Konsultavo ir vadovavo žymiausių Lietuvos botanikų A. Kisino, P. Snarskio, K. Grybausko, M. Natkevičaitės, K. Brundzos disertaciniams darbams.
Tartu universitete dėstė žemės ūkio botaniką, augalų geografiją ir paleobotaniką. Lietuvos universitete ir Vytauto Didžiojo universitete dėstė augalų sistematiką, augalų geografiją, augalų sociologiją, žiedinių augalų sistematiką, fitopatologiją, fitopaleontologiją, botanikos istoriją, augalų ekologiją, vedė botanikos seminarus.
Buvo tokių draugijų kaip „Societas pro Fauna et Flora Fennica“, Suomijos miškų, Švedijos augalų geografų, Šveicarijos gamtos mokslų, Prancūzijos botanikų, Vokietijos botanikų, Šveicarijos botanikų, Britanijos ekologų, „Vanamo“ zoologų-botanikų narys. Lietuvos tabako augintojų draugijos steigėjas, Botanikos žodyno komisijos narys. 1950 m. Stokholme dalyvavo steigiant Tarptautinę komisiją augalinėms žaliavoms tirti, kurį laiką buvo jos pirmininku.
Įvertinimas
1930 m. apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 3-ojo laipsnio medalis|Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 3-ojo laipsnio medaliu.
Pirmojo VDU botanikos sodo direktoriaus vardu ('Constantin von Regel') pavadinta viena iš naujai išvestų jurginų veislių.
Užukalnis (reikšmės)
Užukalnis:
Panašūs:
Ibiniai
Ibiniai (Threskiornithidae) – irklakojinių paukščių (Pelecaniformes) būrio paukščių šeima.
thumb|right|260px|[[Rožinė girnovė (Platalea ajaja)]] thumb|right|260px|[[Raudonasis ibis (Eudocimus ruber)]] thumb|right|260px|[[Pietinis plikasis ibis (Geronticus calvus)]] thumb|right|260px|[[Juodasis ibis (Pseudibis papillosa)]] thumb|right|260px|[[Rudakaklis ibis (Theristicus caudatus)]]
Šių paukščių kaklas vidutinio ilgio arba ilgas. Vidutinio ilgio arba ilgos kojos. Pas ibius snapas ilgas, lanku palinkęs žemyn, bukas, o pas girnoves ilgas, tiesus ir gale labai praplatėjęs ir plokščias. Pakaušyje kartais būna kuodas.
Tai daugiausia tropinių ir subtropinių klimato juostų gyventojai, tik nedidelė dalis rūšių gyvena vidutinių platumų klimato juostoje. Gyvena upių ar kitų vandens telkinių pelkėtose, labai apaugusiose pakrantėse.
Ibiniai paukščiai Lietuvoje
Lietuvoje aptinkama 2 pošeimių, 3 genčių 3 rūšys:
Ibinių paukščių klasifikacija
Dalis mokslininkų didyjį ibį priskiria prie Thaumatibis genties, tad remiantis jų faktais, būtų 14 genčių. Kiti mokslininkai iš juodaskruosčių ibių (Theristicus melanopis) populiacijos išskiria andinį ibį (Theristicus branickii) kaip atskirą rūšį, tad ibinių šeimoje būtų 35 rūšys.
Ibinių šeimoje išskiriami 2 pošeimiai, 13 genčių, 34 rūšys :
Vincas Bartuška
Vincas Bartuška (1901 m. balandžio 14 d. Kazliškiuose, Lietuvoje - 1988 m. rugsėjo 11 d. Viklife, Ohajyje, JAV) – tarpukario Lietuvos futbolininkas, olimpietis (1924).
Sporto pasiekimai
V. Bartuška atstovavo LFLS Kaunas, buvo Lietuvos futbolo rinktinės narys, saugas. 1923–1926 m. sužaidė 6 draugiškas rungtynes. 1923 m.žaidė pirmosiose rinktinės oficialiose rungtynėse prieš Estiją, taip pat 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje, kur su Lietuvos rinktine užėmė 17-22 vietas.
In The Zone
„In the Zone“ yra ketvirtas studijinis Amerikos pop muzikos atlikėjos Britney Spears albumas. Pasaulyje albumas pasirodė 2003 metų pabaigoje. Nuo pirmųjų atlikėjos darbų šis skyrėsi naujais R&B, Electro, Dance ritmais. Jau pirmąją savaite albumas buvo parduotas 609 000 kopijų tiražu ir to užteko, kad pakiltų į perkamiausių albumų sąrašo viršūnę. Tai leido ir toliau Britney Spears būti vienintele moterimi atlikėja, kurios visi albumai iškart pasiekė perkamiausių albumų sąrašo viršūnę. Nors pasirodžius antrajam albumo singlui „Toxic“ albumo perkamumas vėl padidėjo, tačiau išviso „In The Zone“ buvo parduotas tik 30 milijonų tiražu, tuo tarpu kai debiutinis jos kūrinys „Baby One More Time“ 35 milijonų.
Pano labirintas
Pano labirintas – 2006 m. tamsiosios maginės fantastikos siaubo filmas,    kurio scenarijaus autorius, režisierius ir vienas iš prodiuserių Guillermo del Toro. Tai bendros meksikiečių ir ispanų gamybos filmas ispanų kalba.