cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klaipėdos Santarvės progimnazija
Istorija
Nuo 2007 m. rugsėjo 1 d. „Santarvės“ pagrindinė mokykla. 2014 m. prijungta Klaipėdos Andrejaus Rubliovo (anksčiau 17-oji vidurinė) pagrindinė mokykla. Nuo 2017 m. liepos 1 d. „Santarvės“ progimnazija.
Aribertas I
Aribertas I (Oribertas I, m. 724 m.) – obodritų sąjungos didysis kunigaikštis (700–724 m.).
Biografija
Aribertas I buvo Vislavo sūnus, po mirties kurio, greičiausiai, jis ir atėjo į sostą, tai yra valdė jis intervale nuo 700 iki 724 metų. Galbūt, po jo mirties kurį tai laiką valdė vienas iš jo nežinomas pagal vardą brolis.
Oriberto vardas, kaip teigė I. F. Chemnicas, turi langobardų kilmę, kas pilnai tikėtina, nes jo motina buvo nežinomo vardo langobardų karaliaus dukra.
Kazys Ambrasas
Kazys Ambrasas (1931 m. birželio 25 d. Gasčiūnuose, Joniškio valsčius – 1987 m. balandžio 11 d. Kaune) – literatūros kritikas, redaktorius.
Biografija
Mokėsi Joniškio gimnazijoje, 1950–1955 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1956–1961 m. dirbo savaitraščio „Literatūra ir menas“ redakcijoje. 1961–1963 m. LSSR rašytojų sąjungos valdybos atsakingasis sekretorius. 1964–1970 m. LSSR kultūros ministerijos repertuarinės redakcinės kolegijos narys. 1969 m. filologijos mokslų kandidatas. 1970–1984 m. leidyklos „Vaga“ vyr. redaktorius. Palaidotas Vilniuje.
Pievinis šalavijas
Pievinis šalavijas (Salvia pratensis) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos šalavijų (Salvia) genties augalas. Tai reta, nykstanti rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Paplitimas
Natūraliai paplitęs Europoje, Vakarų Azijoje, Šiaurės Afrikoje. Introdukuotas ir natūralizuotas Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje auga Nemuno ir Nevėžio upių slėnių šlaituose Jurbarko, Kauno ir Šakių rajonuose bei Lazdijų rajone.
Ekologija
thumb|left|250px| Auga upių salpų vidurinės ekologinės juostos aukštuose lygmenyse, prievaginiame pylime ant aliuvinių, velėninių karbonatinių priesmėlio ar priemolio dirvožemių. Taip pat žolėtuose atviruose šlaituose, pakelėse, nenaudojamose ganyklose, pakrūmėse. Pagrindinės augavietės yra stepinių pievų buveinėse.
Auga sąžalynais. Sudaro tankias, gausias populiacijas, kurios užima gana didelius plotus. Vyrauja generatyviniai individai. Žiedus intensyviai lanko bitės, kamanės ir kiti vabzdžiai.
Biologija
thumb|right|Žiedas Tai daugiametis, 30-80 cm aukščio, medingas augalas. Stiebas status, keturbriaunis, plaukuotas, su nedaugeliu lapų, liaukinga viršūne. Stiebo lapai neturi kotų. Pamatiniai lapai stambūs, ilgais kotais, pailgai kiaušiniški arba pailgi, iki 12 cm ilgio ir 3-6 cm pločio, bukaviršūniai, karpoti ar dvigubai dantyti. Apatinė jų pusė ties gyslomis auga plaukuota. Lancetiški raukšlėti pažiedlapiai apkabina stiebą.
Sukti lošėjai
Sukti lošėjai – 1998 m. JAV drama pasakojanti apie pokerio lošėjus.
Filmo premjera įvyko 1998 m. rugsėjo 4 d. Venecijos filmų festivalyje.
Pievinis šalavijas
Biologija
Dvilūpiai, plačiai prasižioję žiedai sudaro menturius viršutinių lapų pažastyse. Apačioje jie retesni, o viršūnėje – tankesni. Žiedynas – iki 30 cm ilgio kekė. Žalios pažiedės žydėdamos atsilenkia, viršus būna pūkuotas, o apačia – plaukuota. Žiedai dažniau auga dvilyčiai, išskiria daug nektaro. Varpiška taurelė dvilūpė, vamzdiška, turi 13 ryškių gyslų, plaukuotą viršų. Vainikėlis 2-3 cm ilgio, melsvas, violetinis, rečiau rausvas arba baltas. Viršutinė lūpa iš šonų suplota, plati, liaukinga, kaip pjautuvas išlinkusi, ilga, ilgesnė už apatinę. Apatinė plati ir įdubusi. Du kuokeliai ir liemenėlis ilgesni už vainikėlį ir kyšo iš jo.
Sukti lošėjai
Siužetas
Jei tu per pusvalandį negali nustatyti nevykėlio, reiškia tu pats esi nevykėlis (citata iš filmo).
Pievinis šalavijas
Biologija
Žydi nuo pirmų birželio dienų iki liepos mėnesio. Vaisiai – rudi, tribriauniai riešutėliai. Subręsta liepos-rugpjūčio mėnesiais. Dauginasi sėklomis.
Apsauga
Į Lietuvos saugomų augalų sąrašus rūšis įrašyta nuo 1962 m. (tik S. pratensis f. rubicunda), nuo 1981 m. – Salvia pratensis.
Sukti lošėjai
Aktoriai
ir kt.
Pievinis šalavijas
Apsauga
Grėsmę kelia tiek natūralūs, tiek antropogeniniai veiksniai. Būtina pusiausvyra tarp augaviečių apsaugos ir naudojimo sąlygų. Neigiamą įtaką populiacijoms daro šienavimas netinkamu laiku, intensyvus ganymas, arimas.
Naudojimas
thumb|right|Rožinė [[forma]] Pievinis šalavijas yra dekoratyvus. Žolėje yra šiek tiek eterinių aliejų ir sausa maloniai kvepia. Galima naudoti kaip prieskonį, tačiau poveikis yra kur kas mažiau intensyvesnis nei vaistinio šalavijo (S. officinalis).
Porūšiai
Yra išskiriami šeši porūšiai:
Vandens pypkė
Vandens pypke vadinami šie rūkymo prietaisai:
Aliejus (reikšmės)
Galimos skirtingos žodžio aliejus reikšmės pagal panaudojimą:
Aladinas (2009 filmas)
Aladinas – 2009 m. fantastinis Bolivudo filmas. Filmas yra naujoviška indų kino pramonės pasakos adaptacija.
Aktoriai
Aktorius - vaidmuo
Donžonas
thumb|[[XIII amžius|XIII a. donžonas Ruane (Prancūzija)]] Donžonas – viduramžių pilies gynybinis, sargybos ir gyvenamasis bokštas.
Būna stačiakampio, kvadrato, apskritimo, ovalo plano, 3-6 aukštų, sumūrytas iš akmenų arba plytų, dažniausiai prie pagrindinių vartų, su įėjimu nuo gynybinės sienos viršaus. Viduje būdavo įrengta didžioji salė, mažesnioji salė - menė, skirta moterims, koplyčia, kitos patalpos.
Donžonai statyti XI a. - XIV a. romaninės ir gotikinės architektūros klestėjimo laikotarpiu. Seniausi donžonai yra Prancūzijoje. Lietuvoje išlikęs Trakų salos pilies XIV a. pab. donžonas, atstatytas XX a. 7 dešimtmetyje – 5 aukštų, 33 m aukščio, stačiakampio plano.
Eurovizijos dainų konkursas 1972
'''1972 m. Eurovizijos dainų konkursas''' – septynioliktasis Eurovizijos dainų konkursas, vykęs 1972 m. kovo 25 d. Jungtinėje Karalystėje, Škotijos sostinėje Edinburge. Konkurso nugalėtoja tapo Liuksemburgo atstovė Vicky Leandros su daina „Apres Toi“.
Žalia: 1972 m. konkurse dalyvavusios šalys. Geltona: šalys, 1972 m. Eurovizijos dalyvavime padariusios pertrauką.|thumb|450px|left thumb|300px|[[Vicky Leandros – 1972 m. Eurovizijos nugalėtoja]]
Tabakas
thumb|200px|right|Smulkinti tabako lapai, paruošti rūkymui [[Pypkė|pypkėje]] Tabakas – iš tabako genties augalų lapų gaunamas agrikultūrinis produktas. Šie augalai Amerikoje auga maždaug nuo 6000 m. pr. m. e., o tabakas vietinių gyventojų pradėtas naudoti maždaug nuo 3000 m. pr. m. e., konkrečiai rūkymui – apytiksliai nuo 2000 m. pr. m. e.
Tabakas rūkomas cigarų, cigarečių, cigarilių pavidale, taip pat pypkėse, kaljanu, bongu ar kt. Būna taip pat ir kramtomasis tabakas bei uostomasis tabakas. Tabake yra alkaloido nikotino, kuris yra stiprus neurotoksinas, ypač kenksmingas vabzdžiams.
Dėl žalos sveikatai ir sukeliamos stiprios priklausomybės daugumoje šalių tabako gaminių vartojimas ribojamas, nustatant minimalų leistiną amžių. Taip pat daug kur tabako produktų gamintojai privalo ant jų pakuočių, ar šalia reklamų įdėti perspėjimus apie žalą sveikatai. Lietuvoje nuo 2007 m. pradžios įvestas draudimas rūkyti restoranuose, kavinėse, baruose, kitose viešojo maitinimo įstaigose, klubuose, diskotekose, išskyrus specialiai įrengtus cigarų ar pypkių klubus.
Etimologija
Žodžio „tabacco“ anglų kalboje kilmė siejama su ispanų kalbos žodžiu „tabaco“. Tiksli šio žodžio kilmė ginčijama, tačiau spėjama, kad bent iš dalies, šis žodis yra kilęs iš Taino, Karibų jūros, vietinių Aravakanų kalbos. Buvo sakoma, kad Taino kalba šis žodis reiškia arba tabako lapų ritinį (pagal Bartolome de las Casas, 1552), arba tabagą – savotišką L formos pypkę, naudojamą tabako dūmams uostyti.
Tradicinis vartojimas
Pietų ir Šiaurės Amerikoje tabakas yra naudojamas nuo senų laikų. Kai kurios auginimo vietos Meksikoje datuojamos 1400–1000 m. pr. m. e. Daugelis vietinių indėnų genčių tradiciškai augina ir vartoja tabaką. Istoriškai Rytų miškų vietinių tautų žmonės nešiojo tabaką maišeliuose, kaip lengvai priimamą prekybos ir mainų produktą. Jis galėjo būti rūkomas tiek socialiai, tiek iškilmingais tikslais, pavyzdžiui, siekiant užtvirtinti taikos sutartį ar prekybos susitarimą. Taip pat, kai kuriose vietinėse kultūrose, tabakas dar yra laikomas Kūrėjo dovana, o apeiginiai tabako dūmai mintis ir maldas nešantys Kūrėjui.
Populiarinimas
Europiečiams atvykus į Amerikos žemyną, tabakas išpopuliarėjo kaip prekybos ir mainų prekė. Hernándezas de Boncalo, Ispanijos metraštininkas, buvo pirmasis europietis 1559 m., Ispanijos karaliaus Pilypo II Habsburgo įsakymu, atvežęs tabako sėklas į Senąjį Pasaulį. Šios sėklos buvo pasodintos Toledo pakraštyje, tiksliau vietovėje, vadinamoje „Los Cigarrales“, kuri savo pavadinimą gavo dėl nuolatinio cikadų (ispaniškai cigarras) maro. Iki Virginia ir Burley tabako rūšių atsiradimo, dūmai buvo per stiprūs, kad juos būtų galima įkvėpti. Rūkoma buvo nedideliais kiekiais, naudojant pypkę, pavyzdžiui, midwakh arba kiseru, arba naujai išrastus vandens vamzdžius, tokius kaip bongas ar kaljanas. Tabakas tapo toks populiarus, jog Anglijos kolonija Jamestown pasinaudojo juo kaip valiuta ir pradėjo eksportuoti kaip grynuosius pinigus. Tabakas taip pat dažnai įvardijamas, kaip išgelbėjęs Virdžiniją nuo pražūties, dėl pasisekusio jo eksporto.
Prie tabako populiarinimo sėkmės prisidėjo ir tariama šio augalo nauda. Pasak anglų astronomo Tomo Harijoto, lydėjusio serą Richardą Grenville'į jo 1585 m. ekspedicijoje į Roanoke salą, tabako augalas „atveria visas kūno poras ir praėjimus“, todėl vietinių gyventojų kūnai „yra sveiki ir nesusiduria su tomis sunkiomis ligomis, dėl kurių mes Anglijoje dažnai kankinamės“.
1700 m. tabako, skirto rūkyti, kramtyti ir uostyti, gamyba tapo didžiulė pramonės šaka Europoje ir jos kolonijose. Tabakas buvo viena pagrindinių valiutų Kuboje ir kitose Karibų jūros dalyse nuo XVIII amžiaus. Kubietiški cigarai iki dabar pagarsėję visame pasaulyje.
XIX amžiaus pabaigoje išpopuliarėjo cigaretės. Jamesas Bonsackas išrado mašiną cigarečių gamybai automatizuoti. Šis gamybos padidėjimas leido tabako pramonei sparčiai augti iki XX amžiaus pabaigos, kuomet, padaugėjus mokslinių tyrimų, paaiškėjo tabako gaminių žala sveikatai. Nuo to laiko, beveik visos cigaretės yra gaminamos su filtru. thumb|right|200px|20 populiariausių rekreacijoje naudojamų narkotinių medžiagų poveikio įvertinimas. Apibendrinus priklausomybės ligų, chemikų, farmakologų bei policijos duomenis ir įvertinus galimą priklausomybę, fizinę ir socialinę žalą, tabakui skirta 9 vieta.
Gamyba
thumb|200px|right|Tabako auginimas [[Minija (kaimas)|Minijos kaime 1996 m.]]Tabako lapų produkcija padidėjo 40% nuo 1971 m., kai buvo pagaminta 4,2 mln. tonų lapų, iki 1997 m., kai buvo pagaminta 5,9 mln. tonų lapų. Rekordinis pagamintas tabako lapų kiekis užfiksuotas 1992 m., kuris siekė 7,5 mln. tonų. Produkcijos augimą didžiąja dalimi lėmė našumas besivystančiose šalyse, kur gamyba padidėjo 128%, tuo tarpu, tame pačiame laikotarpyje, išsivysčiusiose šalyse gamyba krito. Padidėjusi produkcija Kinijoje buvo esminis faktorius tabako gamybos išaugimui visame pasaulyje. Kinijos dalis pasaulio rinkoje padidėjo nuo 17% 1971 m. iki 47% 1997 m. Šį augimą iš dalies galima paaiškinti žemu importo tarifu į Kiniją, patenkančiam užsienio tabakui. Nors šis tarifas buvo sumažintas nuo 66% 1999 m. iki 10% 2004 m., pirmenybė kiniškoms cigaretėms išliko dėl mažesnės kainos, lyginant su likusiu pasauliu.
Nepilnamečių išnaudojimas darbui
Tarptautinis Darbo Ofisas pranešė, kad daugiausiai nepilnamečių yra išnaudojama agrikultūros srityje, o tai – viena iš pavojingiausių ir kenksmingiausių darbo sričių. Tabako industrija išnaudoja tam tikrą dalį tokių nepilnamečių. Nepilnamečių išnaudojimas darbui yra paplitęs fermose Brazilijoje, Kinijoje, Indijoje, Indonezijoje, Malavyje ir Zimbabvėje. Nors kai kurie nepilnamečiai dirba kartu su savo šeimomis mažose, šeimų valdomose fermose, kiti dirba masyviose plantacijose. 2009 m. pabaigoje, Plan International žiniomis, nepilnamečių (vaikų) išnaudojimas darbui yra įprastas Malavyje (šalis, pagaminanti 1.8% tabako produkcijos). Organizacija apklausė 44 paauglius, kurie dirbo pilnu tempu fermose nuo 2007 ir 2008 m. Nepilnamečiai skundėsi apie žemą gaunamą atlygį, ilgas darbo valandas bei fizinę ir seksualinę prievartą iš pamainos vadybininkų. Jie taip pranešė apie žaliojo tabako sukeliamą vimdymą – apsinuodijimo nikotinu formą. Kai yra apdorojami žali lapai, ant lapų esantis nikotinas įsigeria į odą ir sukelią vimdymą arba apsvaigimą. Nepilnamečiai dirbo sąlygose, kurios privertė jaustis taip, lyg būtų surūkę 50 cigarečių per sąlytį su tabako lapais. Susidūrimas su nikotinu vaikams gali paveikti pokyčius smegenyse ir kitose organizmo funkcijose.
Ekonomika
Pagrindinės tabako kompanijos paveikė globalią tabako gamybą. Philip Morris, Britiško - Amerikietiško tabako ir Japonų tabako kompanijos turi arba nuomoja pastatus penkiasdešimtyje šalių ir perka tabako lapus iš bent dvylikos šalių. Šis skatinimas kartu su vyriausybės subsidijomis nuvedė iki pertekliaus tabako visoje industrijoje. Šis perteklius paskatino žemesnes kainas, kurios paskatino nusivylimą tarp mažesnių tabako fermų savininkų. Pasak Pasaulinio banko, tarp 1985 ir 2000-ųjų infliacijos pakoreguota tabako kaina nukrito 37%. Tabakas yra labiausiai nelegaliai, per sienas, gabenamas produktas.
Gražiabarzdis
Gražiabarzdis (Calopogon) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis. Žiedo lūpa apaugusi geltonais plaukeliais. Žiedai rausvi, balti, apie 2,5 cm skersmens.
Auga Šiaurės Amerikos ir Vest Indijos pelkėse ir šlapiose vietose
Kostromos srities herbas
thumb|right|250px|Kostromos srities herbas Kostromos srities herbas - oficialus Rusijos Federacijos Kostromos srities simbolis, priimtas 2006 m. balandžio 28 d.
Herbo aprašas
Skydo viršuje auksinė imperatoriaus karūna. Skydininkai - du auksiniai grifonai su liūtų priekinėmis kojomis ir su keteromis, su raudonais liežuviais ir akimis. Skydininkų ir skydo atrama - auksinis augalinio tipo ornamentas, perpintas Lenino ordino juosta.
thumb|left|150px|Mažasis Kostromos srities herbas
Herbo variantai
Herbas oficialiai turi tris variantus:
Liuksemburgo frankas
Liuksemburgo frankas buvo oficiali Liuksemburgo valiuta pradėta naudoti nuo 1854 m., o ją pakeitė 2002 m. įvestas euras.
Kgalagadžio rajonas
Kgalagadžio rajonas – rajonas Botsvanos pietvakarinėje dalyje, Namibijos ir PAR pasienyje. Administracinis centras – Čabongas.
Suskirstymas
Rajonas padalintas į 2 parajonius.
Margoji musmirė
Vaisiakūniai stambūs. Kepurėlė 5-12 cm skersmens, jauna kūgiška, iškili, senesnė paplokščia, pilkai ruda, pilkai violetinė, net žalsvai rusva, su baltais, pilkais žvyneliais. Lakšteliai balti, tankūs, platūs, laisvi. Kotas 7-15 cm ilgio, 1-2 cm storio, pagrindas gumbiškai sustorėjęs, apgaubtas balta, tvirtai priaugusia išnara, virš kurios dar nusidriekia 1-3 gležni, sutrūkinėję, plaušingi, pasišerpetoję maži rinkiai. Trama balta, mėsinga, nemalonaus kvapo.
Auga birželio – spalio mėnesiais miškuose, retai parkuose, dažnai pavieniui. Labai nuodinga.
Himenajas
Pagal vieną istoriją, Himenajus buvęs atėnietis, jaunuolis nepaprasto grožio, bet vargšas. Jis įsimylėjo vieno iš turtingiausių miesto žmonių dukterį. Kadangi jis negalėjo pasikalbėti su ja, dėl savo žemos kilmės, vietoje to jis ją visur sekiojo, kad ir kur ji eitų. Vienoje procesijoje, buvo vien moterys keliaujančios į Eleusiną (Eleusis), Himenajus užsimaskavo kaip moteris ir prisijungė prie religinių apeigų. Grupė buvo pagrobta piratų, Himenajus taip pat. Jis padrąsino moteris ir su jomis sukūrė strategiją, kartu jie užmušė savo grobikus. Tada jis susitarė su moterimis grįžti į Atėnus ir iškovoti joms laisvę, jei jam bus leista vesti vieną iš jų. Jam pavyko įgyvendinti misiją ir vedybas. Atėnų gyventojai buvo tokie laimingi tuo, kad įkūrė festivalius jo garbei, kurie asocijavosi su vedybomis.
Himenajus mene vaizduojamas su gėlių girlianda, rankoje laikantis degantį deglą ir apsivilkęs purpurinį apsiaustą. Jis turėjo dalyvauti visose vestuvėse. Jei jis nedalyvaudavo, tada santuoka būsianti pražūtinga, ir graikai bėgtų garsiai šaukdami apie tai jo vardą.
Himenajus graikų mitologijoje dalyvavo daugelyje vestuvių, taip pat visų dievų ir jų vaikų.
Peterborough United FC
Peterborough United FC – Anglijos futbolo klubas, įkurtas 1934 m. Piterbore. 2008-2009 m. sezone žaidžia Anglijos pirmoje lygoje. 1960 m. buvo perkeltas į futbolo lygą, prieš tai nuo pat susikūrimo žaidė Midlando lygoje.
Istorija
Klubo garsiausias žaidėjas yra Terry Bly, kuris 1960-1961 m. sezone pelnė 52 ivarčius žaidžiant ketvirtame divizione.
2007 m. sausio 21 d. klubo vyr. treneriu tapo Darren Ferguson.
Voniškės
Voniškės – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Žilinų, Žilinų miškų apsuptyje, prie Puodžių durpyno. Stūkso Voniškių piliakalnis.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Onuškio valsčių, Žilinų apylinkę. Buvo Zaidlerių Žilinų dvaro valda.
Ka (upė)
Ka arba Lamas (Sông Lam) – upė Laose ir Vietname. Prasideda Laose, Čiongšono kalnuose. Teka į pietryčius Siankuano provincija Laose, vėliau Ngeano ir Hatinio provincijomis Vietname. Įteka į Tonkino įlanką į rytus nuo Vinio.
Prolisitai
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas Prōlisītjai prūsiškos kilmės. 1374 m. minima gyvenvietė Prolisiten. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. balandžio 9 d. Mažųjų Ginynų valsčiaus kaimas. Priklausė Mažųjų Ginynų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio apylinkės kaimas.
Ka (upė)
Upės mityba remiasi lietaus vandeniu, potvynis tęsiasi vasarą ir rudenį. Ka žemupyje yra derlinga Hatinio lyguma. Upės vanduo naudojamas pasėlių drėkinimui.
Henry Morgan
Henris Morganas (, 1635 m. − 1688 m. rugpjūčio 25 d.) − britų karinio laivyno admirolas, kaperis ir flibustjeras, Jamaikos gubernatorius.
Biografija
H. Morganas gimė 1635 m. Apie jo vaikystę ir jaunystę žinoma nedaug. 1655 m. jis ėmė vadovauti grupei piratų. Vienas didžiausių jo išpuolių buvo įvykdytas prieš Portobelo uostą, Panamoje. Šis žygis jį padarė labai turtingu piratų vadu.
1670 m. sausio mėnesį H. Morganas su 36 piratų laivais pasiruošė pulti Panamos miestą. Tuo metu Panama buvo laikoma turtingiausiu miestu visame pasaulyje, nes jame ispanai laikė dideles aukso atsargas. Kapitonas su savo kariuomene įplaukė į uostą, sutriuškino laivyną ir sudegino miestą iki pamatų. Jo grobis siekė 400 tūkst. aukso luitų. Praėjus trejiems metams po H. Morgano puolimo, Panamos miestas buvo naujai įkurtas Kasko Viecho rajone, keli kilometrai į pietvakarius nuo senojo miesto sienų. Naujojo miesto teritorija buvo apjuosta masyvia akmenų ir plytų siena, kai kur siekiančią net 14 m aukštį, 3 m plotį bei stebėjimo bokštais kas 75 m. Į miestą buvo patenkama per tris gerai įtvirtintus vartus, įrengtus skirtingose miesto vietose. Ir nors statybos buvusios labai brangios, Panamos miestas daugiau niekada nebuvo užgrobtas.
Vėlesnės aplinkybės piratams susiklostė nepalankiai. Anglija ir Ispanija pasirašė taikos sutartį ir suvienijo jėgas kovoje su piratais. H. Morganas buvo suimtas ir atsidūrė Anglijos kalėjime, bet nelaisvėje praleido nedaug laiko. Kai anglai pradėjo karą su Olandija, pats karalius kreipėsi pagalbos į buvusį piratų vadą ir pasinaudojo jo žiniomis apie Karibų jūros regioną. H. Morganui buvo suteiktas sero titulas ir jis buvo paskirtas Jamaikos gubernatoriumi.
Centrinės Afrikos Respublikos geografija
Plotas:
iš viso: 622 984 km² (43 vieta);
sausumos: 622 984 km²;
vandens: 0 km².
Perimetras:
iš viso: 5 203 km;
valstybių sienos: Kamerūnas 797 km, Čadas 1 197 km, Kongo DR 1 577 km, Kongas 467 km, Sudanas 1 165 km.
Kranto linija: 0 km (apsupta sausumos).
Klimatas: Tropinis; karštos, sausos žiemos; karštos ir drėgnos vasaros.
Reljefas: Didžiąją dalį užima plynaukštė, bet šiaurės rytuose ir pietvakariuose yra kalnai.
Aukščiausias taškas: Ngaujis, 1 420 m virš jūros lygio.
Žemės paskirstymas:
ariama žemė: 3 %
ganyklos: 5 %
miškai: 75 %
Drėkinama žemė: 20 km² (2003).
Atsinaujinantys vandens ištekliai: 144.4 km³ (2003).
Gamtiniai pavojai: Dažni potvyniai; karšti, sausi vėjai.
Kaljanas
Apie miestą skaitykite Kaljanas (miestas)
Kaljanas (hindu: हुक़्क़ा, huka) – rūkymo prietaisas, kurį rūkant dūmai prieš patekdami į burną pereina per vandenį.
Įvairiuose kraštuose vadinamas įvairiai: šiša, huka, nargiliu ir kt.
Kaljanas kilęs iš Indijos ir vėliau paplitęs visame rytų pasaulyje, ypač Turkijoje ir Arabijoje.
Kgatlengo rajonas
Kgatlengo rajonas – rajonas Botsvanos pietrytinėje dalyje, PAR pasienyje. Administracinis centras – Močudis.
Suskirstymas
Rajonas padalintas į 1 parajonį.
Che Guevara
thumb|200px|Ernesto „Che“ Guevara (1960 m. kovo 5 d.)
Dr. Ernesto Guevara (1928 m. birželio 14 d. Rosarijuje – 1967 m. spalio 9 d. La Higeroje), daugiausia žinomas kaip Če Gevara (Che Guevara), Argentinoje gimęs revoliucionierius marksistas, vienas Kubos ir kitų Lotynų Amerikos valstybių partizanų lyderių.
E. Guevara buvo Fidelio Kastro (Fidel Castro) Liepos 26-osios judėjimo (1959 m. nuvertusio Kubos diktatoriaus Batistos valdžią) dalyvis. Naujoje vyriausybėje užėmęs keletą svarbių postų E. Guevara 1966 m. pasitraukė iš Kubos.
Jis kurstė revoliucijas kitose šalyse, pirmiausia Kongo Demokratinėje Respublikoje ir vėliau Bolivijoje, kur jį sugavo Bolivijos armija. CŽV norėjo palikti E. Guevarą gyvą bendradarbiavimui, bet Bolivijos armija jį nužudė.
Po mirties, E Guevara, kaip geras teoretikas ir taktikas, tapo Trečiojo pasaulio socialistinių revoliucijų didvyriu ir simboliu.
Jaunystė
E. Guevara gimė Argentinoje, buvo vyriausias iš penkių vaikų. Gimimo liudijime jo gimimo data įrašyta birželio 14 d., tačiau kai kurie šaltiniai teigia, kad jis gimė gegužės 14 d., o tikroji gimimo diena pakeista, siekiant nuslėpti, kad jo motina ištekėjo būdama trečią mėnesį nėščia.
Visą gyvenimą E. Guevara kentėjo nuo astmos, tačiau tai netrukdė jam aktyviai gyventi ir sportuoti. Mėgstamiausia jo sporto šaka buvo regbis, apie kurį studijų metais net leido žurnalą „Tackle“.
1948 m. E. Guevara įstojo į Buenos Airių universitetą studijuoti medicinos. Su keliomis pertraukomis jį baigė 1953 m. Būdamas studentu, E. Guevara daug keliavo po Lotynų Ameriką, kur pamatė daug skurdo ir suprato, kad vienintelis būdas padėti šioms šalims yra revoliucija. Būtent šios kelionės paskatino E. Guevarą traktuoti Lotynų Ameriką kaip vientisą darinį. Jis pradėjo plėtoti suvienytos Ibero Amerikos idėją, kurioje nebūtų sienų, tačiau kurią vienytų bendra metisų kultūra.
Gvatemala
Po universiteto baigimo E. Guevara išvyko į Gvatemalą, kur tuo metu prezidentas Jacobo Arbenz Guzman bandė vykdyti įvairias reformas, iš kurių svarbiausia buvo žemės reforma. Kaip tik tuo metu E. Guevara tapo gerai žinomas savo slapyvardžiu „Če“ (priežastis labai paprasta – E. Guevara labai dažnai naudojo žodį „če“, kas reiškia „draugas“, „draugužis“).
Kuba
thumb|200px|Ernesto „Che“ Guevaros mauzoliejus Santa Klaroje (Kuba). E. Guevara sutiko Fidelį Castro ir jo brolį Raúlį Meksike, kur pastarieji bandė gauti politinį prieglobstį po išvarymo iš Kubos. Broliai Castro ruošėsi grįžti į Kubą ir nuversti generolą Fulgencio Batistą, kuris užgrobė valdžią per 1952 m. prezidento rinkimus. E. Guevara tuoj pat prisijungė prie vadinamojo Liepos 26-osios judėjimo.
Voriškė
Voriškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kletiškės.
Che Guevara
Kuba
F. Castro kartu su E. Guevara ir dar 80 vyrų atplaukė prie Kubos krantų, kur juos užpuolė F. Batistos kariai. Išsigelbėjo 12 vyrų, kurie pabėgo į Siera Maestros kalnus ir pradėjo telkti savo pajėgas. E. Guevara, iki tol buvęs tik gydytoju, dabar tapo vienu iš geriausių F. Kastro karių. Jis pasižymėjo drąsa ir disciplinuotumu. Jis taip pat buvo atsakingas už nepaklusnių ar dezertyravusių kareivų eliminavimą. Žinoma, tai buvo viena iš priemonių E. Guevarai atsikratyti konkurentų ar nepritariančių jo ideologijai. Netrukus E. Guevara užėmė vieną iš aukščiausių postų sukilėlių armijoje. 1958 m. po jo vadovaujamo mūšio Santa Klaroje F. Batista buvo priverstas užleisti valdžią.
1959 m. sausio 2 d. Liepos 26-osios judėjimas įžengė į Kubos sostinę Havaną ir buvo sudaryta nauja socialistinė vyriausybė. E. Guevara tuoj pat buvo paskelbtas Kubos piliečiu „nuo pat gimimo“, jis išsiskyrė su savo perujiete žmona ir vedė F. Castro armijos narę.
Didieji druskožemiai (vidurio Argentina)
thumb|right|250px|Salinas Grandes kraštovaizdis Didieji druskožemiai  – druskožemis vidurio–šiaurės vakarų Argentinoje, La Riochos, Katamarkos, Santjago del Estero ir Kordobos provincijose. Susidarė išdžiuvus ežerui. Natrio ir kalio druskų gavyba. Druskožemį kerta Kordobos–Tukumano kelias ir geležinkelis. Plotas 6000 km².
Kekuras
thumb|right|250px|Kekurai „Trys broliai“ [[Kamčiatka|Kamčiatkoje]] Kekuras – stulpo ar kūgio formos natūralios kilmės uola, paprastai upėje, jūroje ar jų pakrantėje. Kekurais tokios uolos vadinamos Sibire, Tolimuosiuose Rytuose, Arkties vandenyno pakrantėse.
Tokio pat pavidalo dirbtinis kekuras vadinamas kernu.
Baltijos jūra
Baltijos jūra – Atlanto vandenyno baseino vidinė jūra, esanti Europos šiaurėje. Iš vienos pusės ją supa Skandinavijos pusiasalis, iš kitos – Rytų ir Centrinės Europos šalys ir Danijos salos. Didžiojo Belto (16 km pločio), Mažojo Belto (600 m) ir Eresuno (3,5 km) sąsiauriais susisiekia su Kategatu, o per Kategatą ir Skageraką – su Šiaurės jūra. Kanalais Baltijos jūra yra sujungta su Baltąja jūra (Baltosios ir Baltijos jūrų kanalas) ir Šiaurės jūra (Kylio kanalas).
Baltijos jūros plotas įskaičiavus Kategato sąsiaurį yra apie 412 500 km², be Kategato sąsiaurio – apie 390 000 km². Baltijos jūros vandens baseino tūris – apie 21 600 km³.
Etimologija
thumb|left|190px|1694 m. jūrinis žemėlapis thumb|left|190px|Baltijos jūros uostų planai 1906 m. Romėnai žinojo Baltijos jūrą, nes iš jos pietinių pakrančių gaudavo gintaro. 5–ais m. e. metais Romos laivynas apiplaukė Jutlandijos pusiasalį ir pasiekė Baltijos jūrą. Tacitas Baltijos jūrą vadino Mare Suebicum pagal germanų gentį svebus. Ptolemėjus (II a.) Baltijos jūrą vadino Venedų jūra. Kiti romėnų vartoti pavadinimai buvo Sinus Codanus, Sinus Venetus (Venedus) ir Oceanus Sarmaticus. Pirmasis dabartiniu vardu pavadino XI a. vokiečių kronikininkas Adomas Brėmenietis (Mare Balticum). Persas Al Birūnis (973–1048 m.) Baltijos jūrą vadino Bahr Varank (Variagų jūra), taip pat ir Nestoras (XI–XII a.) bei kai kurie kiti rusų metraštininkai. Viduramžiais jūra vadinta įvairiais vardais, o Baltijos pavadinimas nusistovėjo tik nuo XVI a.
Dabartinio Baltijos jūros pavadinimo kilmė nėra aiški. Pavadinimas gali būti siejamas su germanišku žodžiu belt, kuris vartojamas dviejų Danijos sąsiaurių Beltų (dan. Bælt) pavadinimuose (abipus Zelandijos salos), taip pat su 'juosta'. Pats Adomas Brėmenietis palygino jūrą su juosta, nes ji esą „kaip juosta driekiasi per skitų žemes“ (Balticus, eo quod in modum baltei longo tractu per Scithicas regiones tendatur usque in Greciam). Jam įtaką galėjo turėti Plinijus Vyresnysis (I a.), kuris pirmasis panaudojo Baltijos (Baltia) vardą, rašydamas, kad Ksenofontas iš Lampsako atradęs Baltijos salą, kurią Pytheas vadinąs Basilia.
Pasak Dž. Bonfantės ir E. Blesės, jūros pavadinimas kilęs iš baltiškos šalnies *balt-, *bal- (iš jos kilę, 't. p.',  'pelkė, klampynė',  't. p.',  'pelkė' (plg. prūs. vietovardį Namuynbalt). 1688 m. M. Pretorijus savo darbe „Orbis gothicus“ Baltijos jūros pavadinimą taip pat kildino iš . Pagal kitą versiją, iš tos pačios indoeuropietiškos šaknies kilę žodžiai, įvairiose indoeuropiečių kalbose susiję su pelkėse matomomis spalvomis, o Baltijos jūros pavadinimas reikštų 'uždara jūros zona' kaip priešingybė atvirai jūrai.
Pavadinimai kitomis kalbomis
Vakarinių Baltijos jūros pakraščių gyventojai Baltijos jūrą vadina Rytų jūra (, SV Östersjön,, ). Iš jų jūros pavadinimą perėmė suomiai – 'Saulėtekio jūra', nors suomiams Baltija driekiasi Vakaruose. Estams ji yra Lääne meri 'Saulėlydžio jūra'.
Kitų Baltijos jūros pakraščių tautos jūrą vadina Baltija.
Geofiziniai duomenys
thumb|250px|Baltijos jūros regionų žemėlapis. 1. [[Botnijos įlanka|Botnijos įlanka 2. Botnijos jūra 3. Archipelago jūra 4. Alandų jūra 5. Suomijos įlanka 6. Rygos įlanka 7. Šiaurės Gotlando baseinas 8. Vakarų Gotlando baseinas 9. Rytų Gotlando baseinas 10. Gdansko baseinas 11. Bornholmo baseinas 12. Arkonos baseinas 13. Eresunas 14. Belto jūra (padalintas tarp Kategato ir Baltijos jūros) 15. Kategatas (Baltijos jūrai nepriklauso) 16. Skagerakas (Baltijos jūrai nepriklauso)]]
Dydis
Baltijos jūra yra apie 1600 km ilgio, vidutiniškai 193 km pločio bei vidutiniškai 50 m gylio. Didžiausias gylis 459 m. Plotas: 386 tūkst. km². Bendras Baltijos jūros vandens tūris – 21 000 km³. Pakrantės ilgis – apie 8000 km.
Vandens ypatumai ir sūrumas
Vandens spalva drumzlinai žalsva, jo spalva priklauso nuo fitoplanktono. Vanduo mažiau skaidrus nei Atlanto vandenyno.
Baltijos jūros vanduo yra apysūris. Druskingumas siekia nuo 1,7 % Belto sąsiauriuose iki 0,3–0,5 % šiaurės rytų dalyje (Suomijos įlanka). Kai kuriose uždarose Baltijos jūros lagūnose vanduo išvis gėlas. Gilus Skagerakas yra žymiai sūresnis, tačiau druskingas jo vanduo į Baltijos jūrą negali patekti per negilų Kategatą ir seklius Beltus bei Zundą. Jūros sūrumą mažina gėlas didelių upių, lietaus ir sniego vanduo, stipriai atskiedžiantis iš vandenyno patenkantį sūrų vandenį. Be to, Baltijos jūra mažai garuoja, o tai taip pat mažina jos sūrumą. Vandens sūrumas mažėja iš vakarų į rytus ir prie upių žiočių. Sūrus vanduo grimzta gilyn, ir Baltijos jūros gelmėse yra didesnis nei paviršiuje. Daugelyje vietų druskingumas nepastovus. Vakarinėje dalyje (sąsiauriuose) vanduo yra sūresnis tada, kai pučia šiaurės vakarų vėjai, kurie atvaro sūrų vandenį iš Skagerako; sūrumas sumažėja pučiant pietryčių vėjui. Dėl mažesnio druskingumo greičiau užšąla šiaurinė ir rytinė Baltijos dalis.
Dugnas ir gylis
thumb|left|Baltijos jūros dugno modelis Gdynės akvariume-muziejuje thumb|250px|Baltijos jūros gylių žemėlapis Baltijos jūros dugnas negiliose vietose ir arčiau krantų sudarytas iš smėlio, žvyro, žvirgždo ir nuosėdinio dumblo. Plikos uolos randamos tik šiaurinėje dalyje: Estijos ir pietų Švedijos pakraščiuose kalkakmeniai, Suomijos ir šiaurinės Švedijos vandenyse granitai ir gneisas. Gilesnių vietų ir ramesnių įlankų dugnas sudarytas iš nuosėdų dumblo, kuriame yra mergelio, molio, smulkaus smėlio ir įvairių augmenijos ir gyvūnijos liekanų. Suomijos įlankos ir Švedijos pakraščiai Stokholmo apylinkėse turi daug povandeninių uolų.
Dugnas gana lygus, yra tik kelios gilios duobės. Baltijos jūra negili, daugiau nei 60 proc. jos dugno ploto nenusileidžia giliau 100 m. Išimtį sudaro tik keturios nedidelės duobės: viena 459 m pusiaukelėje tarp Gotlando ir Stokholmo į vakarus nuo Gotska Sandoe salos; antroji 301 m tarp Alandų salų ir Švedijos kranto; trečioji 294 m Botnijos įlankoje prie Ulfoe salos; ketvirtoji 249 m tarp Ventspilio ir Gotlando. Gylis: vidutinis – 56 m, Suomijos įlankoje – 38 m, didžiausias – 459 m (Landsorto įduba), Suomijos įlankoje – 121 m. Giliausia Mažojo Belto vieta yra 80 m, Didžiojo Belto – 55 m, Zundo – 38 m. Šiuose sąsiauriuose bei Meklenburgo įlankoje daug seklumų. Tarp Riūgeno ir Bornholmo salų yra pavojingos Adlergrundo povandeninės uolos.
Ledas
thumb|left|190px|2001 m. kovo mėnuo: Pietinėje Baltijos dalyje prasidėjo pavasaris, o šiaurinę dengia ledai
Baltijos jūros vanduo, ypač Lietuvos-Latvijos pakrantėje turėtų užšalti vidutiniškai -0,3 – -0,4 °C temperatūroje. Kadangi Baltijos jūra yra negili ir nesūraus vandens, dalyje jos kasmet susiformuoja jūrinis ledas. Kasmet užšąla Botnijos ir Suomijos įlankos. Rytinėje pakrantėje vidutinis užšalimo laikotarpis trumpėja iš šiaurės į pietus. Klaipėdos, Liepojos, Ventspilio ir Baltijsko uostai jau laikomi neužšąlančiais, nes čia nors ir susiformuoja ledas, tačiau jis yra plonas ir laivyba galima be ledlaužių, kurie naudojami Rygos, Talino ir kt. šiauresniuose uostuose. Vakariniai jūros pakraščiai neužšąla, nes yra labiau įtakojami šiltosios Golfo srovės paveiktų orų.
Srovės ir lygio svyravimai
thumb|215px|Navigacinis plūduras
Visoje Baltijos jūroje vandens lygio skirtumas nėra didesnis nei 30 cm. Šalia didelių intakų vandens lygis padidėja 4-8 cm. Daugiausia vandens per Kategatą ir Zundą išteka gegužės mėnesį, o daugiausia įteka lapkričio mėnesį ir dėl to rudenį pakyla Baltijos jūros vandens lygis.
Pavasarį, nepaisant sniego tirpimo ir upių potvynių Baltijos jūros lygis būna žemiausias, nes upių suneštas vandens perteklius greit išteka per sąsiaurius į Šiaurės jūrą. Aukščiausias paviršiaus horizontas būna rugpjūčio-rugsėjo mėnesiais, išskyrus Botnijos įlanką, kur šis maksimumas pasiekiamas sausio mėnesį. Nedidelis vandens horizonto pakilimas sausio mėnesį pastebimas ir kitose Baltijos jūros dalyse. Vasario-balandžio mėn. pietryčių vėjai stumia vandenį iš Skagerako į Šiaurės jūrą ir taip sustiprina ištekančią paviršiaus srovę bei numuša vandens lygį. Kitais metų laikais vyrauja pietvakarių vėjai, kurie į Kategatą ir Skageraką suvaro daugiau vandens ir pakelia Baltijos vandens lygį.
Mėnulio sukeliami potvyniai Baltijos jūroje yra visai nežymūs. Skagerake ir Kategate šie potvyniai siekia iki 20 cm, prie Kopenhagos – 10 cm, nuo Danijos-Švedijos iki Liepojos 1,5-3 cm, prie Kronštato – 1 cm.
Baltijos jūros baseinas
Baltijos jūra turi apie 250 didesnių intakų. Šiauriniai ir vakariniai Baltijos jūros intakai turi mažesnius baseinus ir duoda mažiau vandens, nei pietiniai ir rytiniai intakai. Toliausiai Baltijos jūros baseinas siekia pietuose, kur prieina prie šiaurinių Karpatų kalnų šlaitų (Vysla).
Didžiausius baseinus turi Nemunas (98 000 km²), Dauguva (87 900 km²), Narva (56 225 km²), Neva (282 000 km²), Kiumijokis (37 107 km²), Oulujokis (22 841 km²), Kemijokis (51 000 km²), Tornė (37-40 000 km²), Lulėjas (25 240,5 km²), Umėjas (26 700 km²), Ongermanelvenas (31 860 km²), Indalselvenas (26,720 km²), Dalis (29 200 km²), Norstremas (22 650 km²), Oderis (118 861 km²) ir Vysla (194 424 km²).
Šiauriniai ir vakariniai intakai (Švedija ir Suomija) teka stačiau ir greičiau, todėl gerai tinka hidroelektrinėms statyti. Pietiniai intakai (Vokietija, Lenkija, Lietuva, Latvija) lėtesni, geriau tinka navigacijai.
Svarbiausios upės įtekančios į Baltijos jūra:
Padėtis ir ribos
Šiauriausias taškas yra Botnijos įlankoje netoli poliarinio rato (65° 40′ š.pl.), piečiausias – Vismaro apylinkėse (53° 45′ š.pl.), labiausiai į vakarus nutolęs taškas yra netoli Flensburgo (9° 10′ r.il.), ryčiausias – Suomijos įlankoje, Sankt-Peterburgo apylinkėse (30° 15′ r.il.).
Nors Kategatas ir nėra Baltijos jūros dalis, tačiau dažnai su Baltijos jūra susijusių organizacijų laikomas jos dalimi, pvz., Helsinkio komisija Baltijos jūros aplinkos apsaugai (HELCOM).
Besiribojančios valstybės ir skirstymas
Baltijos jūra, kurioje yra daugybė įlankų, fiordų, sąsiaurių bei daugybė įvairaus dydžio salų, grubiai gali būti skirstoma į šias dalis: paprastai Baltijos jūrai nepriskiriamas Kategatas, Beltas, tikroji Baltijos jūra, šiaurės rytų Baltija, šiaurinė Baltija.
Kategatas
22 000 km² ploto Kategatas, kuris tam tikromis aplinkybėmis priskiriamas prie Baltijos jūros biologine, susisiekimo ir istorine prasmėmis negali būti laikomas vidaus jūra, kokia yra Baltija.
Beltas
8.000 km² ploto Beltas, taip pat vadinamas Vakarų Baltijos jūra, apima jūros plotą į vakarus nuo Zelandijos, Falsterio bei tarp jų ir Rostoko esančią jūros dalį.
Geologinė istorija
Baltijos jūra susiformavo po paskutinio ledynmečio, prieš maždaug 12 000 metų ištirpus milžiniškiems regioną dengusiems ledynams. Dabartinę savo formą Baltijos jūra įgavo per keletą stadijų, keičiantis vandens lygiui:
Klimatas
Audrų pasitaiko daugiausia žiemą, mažiausia vasarą ir dažniau rudenį nei pavasarį. Palyginus su kitomis Europos kontinentinėmis jūromis Baltijos jūroje yra stipresni vėjai. Jūroje ir atviruose pajūriuose vėjo greitis tris kartus didesnis nei toliau nuo vandens. Negili Baltijos jūra turi trumpas bangas, kurios pavojingesnės mažiems laivams.
Baltijos jūros baseine atmosferos kritulių kiekis labai svyruoja. Didžiojoje dalyje kritulių kiekis yra apie 600–700 mm per metus. Vakarinėje dalyje, taip pat Kategate ir Skagerake, kai kuriose Švedijos ir Norvegijos vietose jų iškrinta 1500 mm. Kritulių kiekis į rytus mažėja. Sausiausias klimatas yra šiaurės Suomijoje ir šiaurės rytų Švedijoje. Gotlando, Alandų salose, Karlskronos-Kalmaro apylinkėse iškrinta 300–500 mm. Rūkas kyla dažniausiai rudenį ir žiemą, kai yra didžiausias skirtumas tarp atšalusio oro ir dar šilto vandens. Mažiausia rūkų būna rugpjūčio mėnesį.
Ištekliai
Baltijos jūroje nedideliais kiekiais išgaunama nafta, pakrantėje (Kaliningrado srityje) kasamas gintaras, išvystyta žvejyba. Baltijos jūroje gyvena apie 70 jūrų žuvų rūšių (plekšnės, vėjažuvės ir kt.) ir apie 30 gėlavandenių, t. y. upinių (lašišos, unguriai ir t.k.)
Krantų formos ir sudėtis
Baltijos jūros pakrantės savo forma yra žemos ir turinčios aukštus krantus. Žemos pakrantės paprastai yra plokščios ir mažai raižytos. Pakraščių jūros dugnas leidžiasi gilyn lėtai, turi plačią atabradą, kuri yra nepatogi navigacijai, tačiau labai tinka rekreaciniams tikslams. Toks lėkštasis (akumuliacinis) krantas būdingas pietiniam Baltijos jūros pakraščiui nuo Oderio žiočių iki Piarnu pietinėje Estijoje su nedidelėmis išimtimis Vokietijoje, kur žemas pajūris turi stačius krantus.
Kuzavka
Kuzavka  – kaimas Lenkijos rytuose, Hanos valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 21 km į šiaurę nuo Vlodavos ir apie 85 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įsikūręs kairiajame Vakarinio Bugo upės krante.
Baltijos jūra
Krantų formos ir sudėtis
Baltijos jūroje vyrauja tokie krantai:
Nerijos
Baltijos jūroje yra trys nerijos:
UEFA čempionų taurė 1973–1974 m.
UEFA čempionų taurė 1973–1974 m. – 19-asis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1973 m. rudenį. Jį pirmąkart laimėjo klubas, 1974 m. gegužės 15 ir gegužės 17 d. finale laimėjęs prieš.
Dunilovas
Dunìlovas   – agromiestelis šiaurės Baltarusijoje, 27 km į rytus nuo Pastovių. Miško pramonė.
Istorija
XV a. pabaigoje buvo Galšios kunigaikščių valda, XVI a. priklausė Radviloms. XVII a. pastatytas dominikonų vienuolynas. XIX a. buvo miestelis, Vileikos apskrities Dunilovo valsčiaus centras. 1920–1925 m. Lenkijos sudėtyje buvo Dunilovo apskritis, vėliau pervadinta Pastovių apskritimi.
Ingušija
thumb|180px|right Ingušija  – federacinė respublika pietų Rusijoje, Kaukaze. Ribojasi su Čečėnija rytuose, su Šiaurės Osetija vakaruose ir su Gruzija pietuose.
Istorija
1934 m. drauge su Čečėnija įėjo į Čečėnijos-Ingušijos autonominę sritį, nuo 1936 m. – autonominę respubliką. 1991 m. Čečėnija ir Ingušija atskirtos.
2000 m. Ingušijos sostinė iš Nazranės perkelta į Magasą.
Geografija
Ingušija išsidėsčiusi Kaukazo kalnuose. Aukštis iki 4451 m (Šano kalnas). Didžiausios upės – Terekas, Sunža, Asa.
Klimatas vidutinių platumų, kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -3 -10 °C, liepos vidutinė temperatūra +21 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 450–650 mm.
Gyventojai
Tautinė sudėtis (2002 m.):
Miestai
Didžiausi miestai 2003 m. (tūkst. gyventojų):
Salos
Salos – miestelis Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Kamajų. Seniūnaitijos centras. Stovi Salų Šv. Kryžiaus bažnyčia (pastatyta 1888 m.), Salų dvaras (žinomas nuo XVI a., priklausęs Nesvyžiaus šakos Radviloms) ir parkas (vienas seniausių Lietuvoje), žymiosios 4 Salų tuopos. Veikia biblioteka, paštas (LT-42028), kultūros namai.
Žaltvykslė (žurnalas)
Istorija
Įsteigė ir leido Juozas Krivas ir Petras Vaitiekūnas („Žaltvykslės“ bendrija). Propagavo demokratijos ir kultūros idėjas. Tiražas 1990 m. – 9500 egz., 1994 m. – 600 egz.
Redaktorius Juozas Krivas.
Salos
Miestelis yra unikalioje vietoje – 73 ha ploto saloje Dviragio ežere, ir su aplinka susisiekia dviem tiltais (praeina kelias ). Priešais, ežero pakrantėse įsikūręs Salų kaimas.
thumb|left|[[Salų dvaras]] miniatiūra|left|Salų miestelis
Etimologija
Miestelis gavo savo pavadinimą pagal tai, kad visas yra išsidėstęs saloje. Kodėl vietovardis įgijo daugiskaitinę formą, nėra aišku. Ežero vandeniui nuslūgus, sala beveik tampa pusiasaliu.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose vietovė minima nuo 1450 m. Čia gyveno didikų giminės Kęsgailos, Radvilos, Salose XVI a. 2-ojoje pusėje rezidavo kardinolas J. Radvila. 1585 m. Salos vadinamos miesteliu. XVIII–XIX a. valdė Morikoniai (jie pastatė dabartinius dvaro rūmus), kuriems įklimpus į skolas 1855 m. Salos atiteko Tyzenhauzams, 1880 miestelį paveldėjo Marija Tyzenhauzaitė-Pšezdzieckienė.
Iki 1775 m. Salų dvare pastatyta katalikų koplyčia, 1781 m. – pirmoji Salų bažnyčia. XIX a. 1-ojoje pusėje dvare veikė Salų muzikos mokyka. XIX a. pabaigoje Salos – dvarvietė Vilkmergės apskrities Andrioniškio valsčiuje, Svėdasų parapijoje.
1911 m. įsteigtas Salų žemės ūkio būrelis, 1913 m. – pieninė. Prieš I pasaulinį karą įkurta Blaivybės draugija. 1920–1950 m. Salose veikė žemesnioji žemės ūkio mokykla. 1923 m. įsteigta pirmoji Lietuvoje valdinė mergaičių namų ūkio mokykla.
Per 1941 m. birželio 14 d. trėmimą iš Salų apylinkės ištremta 19 žmonių, laikotarpyje nuo 1944 iki 1953 – daugiau kaip 15 šeimų. 1941 m. liepos 1 d. nacių Vokietijos valdžios įsaku nužudyti Salų komunistai, komjaunuoliai ir žydai. 1945 m. Gučiūnų kaime prie Salų įvyko Lietuvos partizanų ir sovietų kariuomenės bei stribų mūšis.
1951 m. įkurta biblioteka. LTSR laikmečiu buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Žemės ūkio mokykla pertvarkyta į žemės ūkio technikumą (1950–1969 m.), vėliau – į tarybinio ūkio technikumą (1969–1979 m.).
Nuo 2004 m. Salų dvare rengiamos Vilniaus universiteto vasaros stovyklos, konferencijos, kultūros renginiai.
Geriausios dainos: antra dalis
Dainų sąrašas
Vokalai – Rima Petrauskytė, Lina Kaklytė-Šerpytė, Viktorija Perminaitė, Asta Bridikytė.
Garso režisierius – Artūras Pugačiauskas.
Nuorodos
Geriausios dainos: antra dalis Discogs svetainėje
Cesvainė
Cesvainė – miestas Latvijoje, Maduonos savivaldybėje. 1290 gyventojų (2021 m.). 2009–2021 m. buvo Cesvainės savivaldybės administracinis centras.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Cesvainė yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos žemės gelmių kodeksas
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos žemės gelmių kodeksas (LTSR ŽGK) – kodifikuotas Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos įstatymas, pagrindinis kalnakasybos teisės šaltinis; žemės gelmių kodeksas. Sudarė 11 skyrių, 85 straipsniai.
Preambulė
''Laimėjus Didžiajai Spalio socialistinei revoliucijai ir socialistinei revoliucijai Lietuvoje, žemės gelmės mūsų šalyje buvo nacionalizuotos ir tapo liaudies turtu.
''Valstybinė žemės gelmių nuosavybė Tarybų Sąjungoje, kurios sudėtyje savanoriško susivienijimo ir lygiateisiškumo su kitomis sąjunginėmis respublikomis pagrindais yra Lietuvos Tarybų Socialistinė Respublika, sudaro pagrindą kalnakasybos santykiams, tai yra visuomeniniams santykiams, susijusiems su žemės gelmių naudojimu ir jų apsauga, sudaro sąlygas planingam, racionaliam, kompleksiniam žemės gelmių naudojimui, įgalina tinkamai išdėstyti šalies gamybines jėgas ir sparčiais tempais vystyti liaudies ūkį, yra vienas iš svarbiausių materialinės techninės komunizmo bazės kūrinio veiksnių.
''Tarybų Sąjunga turi didelius naudingųjų iškasenų išteklius. Kartu nuolatinis mineralinių žaliavų vartojimo didėjimas liaudies ūkyje kelia moksliškai pagrįsto, efektyvaus naudingųjų iškasenų naudojimo reikšmę, reikalauja, kad visos įmonės, organizacijos, įstaigos ir piliečiai tausotų žemės gelmių turtus.
''Tarybų valstybė rūpinasi ne tik patenkinti vis didėjančius šalies mineralinių žaliavų poreikius ir kitas liaudies ūkio reikmes, susijusias su žemės gelmių naudojimu, bet ir išsaugoti gamtos turtus būsimosioms kartoms.
''Tarybiniai žemės gelmių įstatymai turi aktyviai padėti kuo racionaliausiai naudoti žemės gelmes ir jas saugoti.
Istorija
1976 m. birželio 9 d. Kodeksą patvirtino Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausioji Taryba specialiu įstatymu (paskelbtu Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žiniose 1976 m. Nr. 17-133).
1976 m. spalio 1 d. Kodeksas įsigaliojo.
Lietuvos TSR žemės gelmių kodekso uždaviniai buvo reguliuoti kalnakasybos santykius, siekiant dabartinės ir būsimųjų kartų interesais moksliškai pagrįstai, racionaliai, kompleksiškai naudoti žemės gelmes, kad būtų patenkinti mineralinių žaliavų poreikiai ir kitos liaudies ūkio reikmės, saugoti žemės gelmes, užtikrinti darbų, susijusių su žemės gelmių naudojimu, saugumą, taip pat apsaugoti įmonių, organizacijų, įstaigų ir piliečių teises, stiprinti teisėtumą šioje srityje (ŽGK 1 str.).
Kalnakasybos santykius Lietuvos Tarybų Socialistinėje Respublikoje reguliavo TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų žemės gelmių įstatymų pagrindai ir sutinkamai su jais leidžiami kiti TSR Sąjungos žemės gelmių įstatymų aktai, šis Kodeksas ir kiti Lietuvos TSR žemės gelmių įstatymų aktai. Žemės, vandens ir miškų santykius reguliavo atitinkami TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai (ŽGK 2 str.).
Scunthorpe United FC
Scunthorpe United FC – Anglijos futbolo klubas, įsikūręs Skantorpe, Šiaurės Linkolno grafystėje.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos žemės gelmių kodeksas
Istorija
Sutinkamai su TSRS Konstitucija ir Lietuvos TSR Konstitucija žemės gelmės buvo valstybinė nuosavybė – bendras visos tarybinės liaudies turtas. Žemės gelmės buvo išimtinė valstybės nuosavybė ir suteikiamos tik naudotis. Veiksmai, tiesiogine ar netiesiogine forma pažeidžiantys valstybinės žemės gelmių nuosavybės teisę, buvo draudžiami (ŽGK 3 str.).
Scunthorpe United FC
Istorija
1950 m. Pradėjo žaisti Anglijos futbolo lygoje.