cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edvardavo dvaras
Etimologija
Pavadinimas kilo iš asmenvardžio. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas, ,.
Istorija
Įkurtas XIX a. pr. Barzdžių kaimo žemės šiaurės rytiniame pakraštyje. Palivarkas buvo skirtas grafų Šuazelių-Gufjė giminės Platelių dvarui priklausančiam Barzdžių kaimui ir užusieniui administruoti. Jame baudžiaviniai valstiečiai ėjo lažą, mokėjo nustatytą duoklę, atlikinėjo įvairias prievoles. Palivarką administravo Platelių dvaro savininkų skiriamas ūkvedys.
Po baudžiavos panaikinimo ir 1861 m. žemės reformos, palivarką savininkai išnuomuojo. Nuo XX a. pr. jis vadinamas dvaru, kurį XX a. 2–3 dešimtmetyje įsigijo Plungės pirklys M. Olšvangas, turėjęs nekilnojamojo turto Kretingoje ir jos apylinkėse.
1866 m. palivarke buvo 1 kiemas, 1923 m. – 1 ūkis ir 11 gyventojų. Vykdant Lietuvos žemės reformą, dvaras išparceliuotas, savininkui palikta sodyba su jai priklausančiu sklypu, o žemės perteklius perduotas Klecininkų kaimui.
1935 m. sodyba tebesivadino Edvardavo dvaru ir sudarė atskirą teritorinį vienetą, o vėliau priskirta Klecininkų kaimui.
Garso Laboratorija
thumb|"Garso Laboratorijos" logotipas Garso Laboratorija – Nacionalinis studentų muzikinis konkursas, kurį organizuoja Lietuvos Muzikos ir Teatro Akademijos studentų atstovybė.
2007 metais šis konkursas organizuotas pirmą kartą.
Bandungas
Bandungas (indon. Bandung, oland. Bandoeng) – ketvirtasis pagal dydį Indonezijos miestas Vakarų Javos provincijoje, turintis 1,70 mln. gyventojų (2005). Išsidėstęs vakarinės Javos aukštumose maždaug 715 m virš jūros lygio, buvo įkurtas, iš dalies, dėl gana švelnaus klimato.
Svarba
Tai pagrindinis Sundos gyventojų pramonės ir kultūros centras. Pramonė: tekstilės, dažų, chemikalų, mašinų, lėktuvų, keramikos, aukštųjų technologijų. 1920 m. įkurtas Bandungo technologijos institutas, 1957 m. Padžadžarano (Pajajaran) valstybinis universitetas, 1955 m. Parahjangano (Parahyangan) katalikiškasis universitetas. Jame yra valstybinis mokslo centras, turintis atominį reaktorių.
Istorija
Miestą 1810 m. įkūrė olandai kaip Olandų Ost Indijos karinį ir administracinį centrą. XIX a. pabaigoje nutiesus geležinkelį, prasidėjo miesto pramonės plėtra. 1955 m. čia vyko Azijos ir Afrikos šalių konferencija, kurioje buvo išreikšta stipri pozicija prieš kolonializmą.
Alkupis (Minija)
Alkupis – mažas upelis Lietuvoje, Rietavo savivaldybėje; Minijos kairysis intakas. Prasideda Žemaičių aukštumoje, į pietvakarius nuo Daugėdų. Teka į šiaurę, žemupyje – į šiaurės vakarus. Įteka į Miniją 160,1 km nuo jos žiočių, 2 km į šiaurės vakarus nuo Daugėdų.
Intakas: Kunigiaupis (dešinysis).
Pavadinimas kildinamas nuo žodžių alka („balokšnis, tvenkinys“; „vieta ant kalno, kur degintos aukos“) bei alkas („kalnas su šventviete, stabas“). Tokios kilmės vandenvardžių Lietuvoje yra 12.
Astroliabija
thumb|250px|XVIII amžiaus Persų astroliabija Astroliabija – senovinis astronominis prietaisas, skirtas matuoti dangaus kūno aukščiui virš horizonto ir kitiems sferinės astronomijos tikslams.
Iki XVIII a. jūrininkai naudojo astroliabiją laivo geografinei platumai nustatyti.
Konstrukcija ir veikimo principai
Prietaiso paskirtis lemia astroliabijos konstrukcijos ypatumus. Astroliabija tampa teleskopas, jeigu jo vamzdis yra pritvirtintas prie vertikalios ašies ir gali suktis apie ją, o kampas tarp šios ašies ir teleskopo optinės ašies yra lygus z0. Tačiau dažniau daroma kitaip. Priešais horizontaliai ant sukamo stalo paguldyto teleskopo pastatoma optinė sistema, kuri sukuria du tos pačios žvaigždės atvaizdus. Padaroma taip, jog šie atvaizdai, judant žvaigždei (parinis dangaus sferos sukimasis), teleskopo židinio plokštumoje slenka priešingomis kryptimis. Atvaizdai susitinka ir sutampa, kai žvaigždė kerta pasirinktą ir prietaiso įrangoje atspindėtą vienodo aukščio apskritimą ties z0. Štai tas atvaizdų susiliejimo laikas ir užfiksuojamas specialiomis automatinėmis priemonėmis.
Realizuoti minėtą optinę sistemą galima įvairiai. 2 pav. parodyta žvaigždės spindulių eiga prizminėje astroliabijoje. Priešais teleskopo objektyvą stovi stiklinė lygiašonė prizmė, kurios viršūnės kampas lygus 2z0. Vieną atvaizdą formuoja spinduliai atsispindėję nuo apatinio prizmės šono, kitą – nuo viršutinio, bet prieš tai atsispindėję nuo horizontalaus (gyvsidabrio) veidrodžio. Kai žvaigždė yra zenitiniame nuotolyje z0, atvaizdai sutampa. Punktyrinėmis atkarpomis pavaizduota situacija, kai žvaigždės zenitinis nuotolis padidėja. Matyti, kad vaizdai išsiskiria ir juda į priešingas puses. Kito tipo astroliabijoje (3 pav), vietoje prizmės stovi reikiamu kampu pasvirę veidrodis ir pusiau skaidri plokštelė. Šiame prietaise ir tiesioginiai, ir atsispindėję nuo gyvsidabrio spinduliai aprėpia visą teleskopo objektyvą, o ne pusę kaip prizminėje astroliabijoje.
Astroliabijos teleskopo skersmuo būna 10-20 cm. Jo optinė sistema parenkama tokia, kad būtų kuo trumpesnis vamzdis. Visas prietaisas tampa kompaktišku ir stabiliu. Tai didelis jo privalumas. Trūkumu reikia laikyti tai, jog, kaip nesunku įsitikinti, prietaisu galima stebėti žvaigždes tik ribotame dangaus plote, būtent tas, kurių deklinacija yra tarp φ – z0 ir φ + z0.
Taigi stebėjimai su astroliabija parodo laiką, kada žvaigždė būna zenitiniame nuotolyje z0 (tai atsitinka du kartus per parą). Tačiau šio duomens dar per maža koordinatėms nustatyti. Jos apskaičiuojamos tik po to, kai apibendrinama daugelio žvaigždžių ilgalaikių stebėjimų medžiaga. Pagal rezultatų tikslumą astroliabijos mažai atsilieka nuo meridianinių skritulių.
Sruoja
Sruoja – upė Telšių, Plungės ir Mažeikių rajonų teritorijoje; Varduvos dešinysis intakas. Nuo versmių iki 36,1 km vadinama Lūšine.
Geografija
miniatiūra|240px|left|Sruoja [[Alsėdžiai|Alsėdžiuose]] Prasideda Brazdeikių apylinkėse (Telšių raj.), 7 km į pietvakarius nuo Telšių. Teka į šiaurę pro Lieplaukę į Alsėdžių ežerą; toliau vadinama Sruoja. Teka per Alsėdžių miestelį ir Domėnų k. (Mažeikių raj.) įteka į Varduvą, 66,4 km nuo jos žiočių. Santakos altitudė 108,5 m. 28 km nuo žiočių, ties Alsėdžiais, nuo 1978 m. yra 14 ha nuotėkio reguliavimo tvenkinys, 19 km nuo žiočių, ties Pasruojės kaimu (Telšių raj.) nuo 1968 m. – 36 ha žuvininkystės tvenkinys. Prie šių tvenkinių galima hidroelektrinės statyba. Upės ištakų ir intako aukščių skirtumas 56 m, nuolydis – 108 cm/km.
Pavadinimas
Upėvardis Sruoja siejamas su žodžiu sraujas („sraunus, greitas“) ir srūti („tekėti“).
Ceruoklis
Ceruoklis  – senovės latvių mitologijoje – derlingumo dievas. XVI a. šaltiniuose (Visitatio Livonicarum ecclesiarum, Ertmano Tolgsdorfo, Janio Stribinio darbuose) minimas kaip laukų ir vaisių dievas, o XVIII a. Stanislovas Rostovskis mini kaip vaišingumo dievą.
Ceruokliui būdavo aukojamas juodas jautis, višta ir paršelis, taip pat didelis žalčio formos duonos kepalas, šuns, kiaulės formos bandelės, pora kiaušinių. Prašydami Ceruoklio suteikti derlingumo laukams pradedant valgyti numesdavo pirmus valgio kąsnius bei pirmus gėrimo gurkšnius.
Skamp
thumb|250px|Erica Jennings (Skamp), 2021 m. thumb|250px|Vilius Alesius (Skamp) Be2gether 2007 festivalyje thumb|250px|Viktoras Diawara (Skamp) Be2gether 2007 festivalyje
Skamp (sutr. savas kampas ) – lietuviška pop grupė. Apjungia skirtingus muzikinius stilius, bendradarbiaudami kartu su žinomais įvairių kultūrų džiazo, roko, bliuzo, bei klasikinės muzikos atlikėjais.
Albumai
thumb|right|200px|Skamp albumo „Kažką?!“ viršelis
Jūrė (kaimas)
Jūrė (anksčiau Jūrė I) – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, prie Jūrės upelio. Jūrės kaimo seniūnaitijos centras. Veikia pradinė mokykla (nuo 1921 m.), biblioteka, Kazlų Rūdos miškų urėdijos Bagotosios girininkijos būstinė, vienas didžiausių klijuotos medienos gamintojų šalyje UAB „Jūrės medis“, tekstilės gaminių bendrovė „Draugužis“.
miniatiūra|left|[[Alytnamis|Alytnamyje įsikūrę bendruomenės namai]]
Istorija
XIX a. Jūrė minima kaip kaimas Marijampolės apskrities Antanavo valsčiuje, priklausęs Pilviškių parapijai. Nuo 1909 iki 1941 m. veikė 3 gaterių pramoninė lentpjūvė su malūnu, milo vėlykla ir aliejaus spaudykla, dirbo apie 100 darbininkų. Dalis produkcijos buvo eksportuojama. 1929 m. įkurta pradinė mokykla.
1949 m. įsteigta biblioteka ir medžio apdirbimo kombinatas (išsiplėtojęs iš XIX a. 2-ojoje pusėje įkurtos lentpjūvės), taros cechas. 1961 m. įsteigtas medicinos punktas. 1965 m. kombinatas perkeltas į Kazlų Rūdą. 1950–1992 m. Kazlų Rūdos bandomojo miško įmonių susivienijimo pagalbinio ūkio gyvenvietė, vėliau Kazlų Rūdos mokomosios urėdijos medelynas.
Labiškis
Labiškis – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kamajų.
Vaclovas Bagdonavičius
Biografija
1945–1956 m. mokėsi Bubių septynmetėje mokykloje, 1956–1960 m. Bazilionių vidurinėje mokykloje. 1960–1961 m. Vilniaus namų statybos kombinato betonuotojas. Nuo 1964 m. Saločių vidurinės mokyklos (Pasvalio r.) mokytojas. 1965 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1969–1972 m. Vilniaus universiteto aspirantas. 1987 m. filosofijos mokslų kandidatas, disertacijos pagrindu parengė ir išleido monografiją „Filosofiniai Vydūno humanizmo kūriniai“, 1993 m. humanitarinių mokslų daktaras.
Nuo 1972 m. Lietuvos kultūros, filosofijos ir meno instituto (iki 1991 m. Filosofijos, sociologijos ir teisės institutas, iki 2002 m. Lietuvos filosofijos ir sociologijos institutas) mokslo darbuotojas, 1992–2008 m. direktorius. Nuo 1996 m. dar ir Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas, docentas.
1967 m. Indijos bičiulių draugijos vienas steigėjų. Vydūno palaikų perlaidojimo į gimtinę komisijos pirmininkas ir iniciatorius. 1988 m. įkūrė Vydūno draugiją ir jai vadovavo, garbės pirmininkas. 1994 m. Kintuose įsteigė Vydūno kultūros centrą. Lietuvos kultūros fondo valdybos, Tautos namų tarybos, Mažosios Lietuvos reikalų tarybos narys. Žurnalų „Filosofija. Sociologija“ redakcinės kolegijos pirmininko, „Humanistica“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas, almanachų „Romuva“, „Naujoji sąmonė“ vienas atsakingų redaktorių. Filosofinės antropologijos, hermeneutikos ir orientalistikos žurnalo „Eidos“ redaktorius. Prisidėjo prie žurnalo „Logos“ leidybos. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius, „Mažosios Lietuvos enciklopedijos“ redakcinės kolegijos narys, pirmininkas.
Mokslinė veikla
Pagrindinės tyrimo sritys – Lietuvos filosofijos bei etninės minties istorija, etikos teorija, literatūros istorija, Mažosios Lietuvos kultūra. Paskelbė daugiau kaip 200 straipsnių, brošiūrų, recenzijų Lietuvos ir užsienio spaudoje, skaitė pranešimus mokslinėse tarptautinėse bei Lietuvoje vykusiose konferencijose.
Tiesa ir melas
Tiesa ir melas – 1972 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas, kurio režisierius Eriprando Visconti.
Siužetas
Sudegusiame name aptinkamas iš Jugoslavijos kilusios ir degalinėje dirbusios Normos Zaicler kūnas. Skrodimas parodo, kad moteris buvo nušauta ir po kuro laiko suimama Luiza Santini, kurios vyras Klaudijus buvo Normos meilužis. Luiza neigia įvykdžiusi nusikaltimą, tačiau teismas pripažįsta ją kalta ir nuteisia kalėti 10 metų.
Paleista iš kalėjimo 3 metais anksčiau, Luiza važiuoja į miestą, kur gyvena ją palikęs vyras. Čia ji randa šį gyvenantį su Norma, kuri pasirodo esanti gyva ir sveika. Nusipirkusi pistoletą, Luiza grįžta kitą dieną ir nušauna Normą. Policija vėl ją suima, tačiau iškyla klausimas: Luiza jau buvo nuteista už Normos nužudymą ir atliko bausmę. Jei bus pripažinta, kad prieš 7 metus teismas suklydo ir nuteisė nekaltą žmogų, kils didelis triukšmas. Ir jei tuomet buvo nušauta ne Norma, kas buvo ta moteris ir kas įvykdė nusikaltimą? Nors praėję 7 metai, perkėlimo laukiantis prokuroras Turisi ir buvęs Luizos advokatas Maninas, jau pakeitęs savo veiklos specializaciją, vėl susiduria buvo tyrime. Išsiaiškinama, kad prieš 7 metus tame rajone dingo turistė iš Vokietijos Edita Molendorf, taip pat šviesiaplaukė, kaip ir Norma. Teisme Luizos vyras papasakoja, kad tuomet jis buvo Editos šantažuojamas ir ketino jai sumokėti pinigus, tačiau rado ją negyvą (greičiausiai nužudytą žmonos) ir su Norma paliko įrodymus, kad neva buvo nužudyta ši. Savo ruožtu advokatas Maninas mėgina įrodyti, kad prieš 7 metus žmogžudystę įvykdė Klaudijus...
FC Gueugnon
Genjono FK – Prancūzijos futbolo klubas iš Genjono.
Žemaitkiemis (Domeikava)
Žemaitkiemis – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Domeikavos (dažnai laikomas jos dalimi), šalia greitkelio. Žemaitkiemyje įsikūręs vienas didžiausių Baltijos šalyse logistikos terminalų Senukų logistikos centras. Nuo 2015 metų Žemaitkiemyje plečiasi nausėdijų plotai.
Istorija
XIX a. pab. minima Žemaitkiemio okolica Kauno apskrities Krasnoselskajos valsčiuje. Čia valdas turėjo Ibėnų, Rudzevičių, Steigvilų, Urbonavičių, Eimantų, Jovaišų giminės.
thumb|left|[[Kesko Senukai|Senukų logistikos centras]]
SFK Rotalis
Vilniaus Sporto ir futbolo klubas „Rotalis“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Sudėtis
2017 m. lapkričio 30 d.
Aldona Krikštaponienė-Pajadaitė
Aldona Krikštaponienė-Pajadaitė (1934 m. kovo 8 d. Sidariškių k., Rokiškio r.), pedagogė ir chorvedė.
Biografija
Augo muzikalioje šeimoje ir iš mažens pamėgo muziką. Baigusi Jūžintų septynmetę mokyklą, 1951–1955 choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. M. Karka), o 1955–1960 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Griauzdės klasė).
Dar besimokydama pradėjo vadovauti Panevėžio 1-osios vidurinės mokyklos vaikų vokaliniam ansambliui. Baigusi mokyklą, 1955 nuvyko į buvusį Dusetų rajoną ir pradėjo dirbti kultūros namų meno vadove. Suorganizavo mišrųjį ir moterų chorus bei vokalinius ansamblius, taip pat mokytojavo K. Būgos vidurinėje mokykloje, vadovavo moksleivių chorams. 1957–1960 mokytojavo Smalvų (Zarasų r.) pradžios mokykloje, vadovavo vaikų vokaliniam ansambliui ir kaimo kapelai.
1960 buvo pakviesta suorganizuoti Zarasų vaikų muzikos mokyklą ir dvejus metus jai vadovavo. Vadovavo vaikų chorui, dėstė metiniuose chorvedžių kursuose, dvejus metus dirbo su Zarasų rajono mokytojų mišriuoju choru, dainavo mokytojų trio ir Respublikiniame muzikos mokytojų chore. 1962–1969 Juodupės vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovė, suorganizavo 80 dalyvių berniukų chorą, mokytojų chorą, medžiotojų vokalinį ansamblį ir kaimo kapelą. Važinėjo į Rokiškį ir su K. Mikeliūnu vadovavo miesto mišriajam chorui.
Nuo 1967 pradėjo dirbti ir Rokiškio kultūros mokykloje, kur daug metų vadovavo mokyklos dėstytojų moterų kvartetui ir duetui (pati juose dainavo).
A. Krikštaponienė 1977–1997 Rokiškio kultūros mokykloje – kolegijoje dėstė dirigavimą ir parengė 20 jaunųjų chorvedžių. Vėliau kolegijos muzikinio auklėjimo ir praktikos vadovė. Parašė metodinį darbą „Mokyklinės praktikos problemos vidurinėje mokykloje", išleido muzikinių kryžiažodžių knygutę (1997), spaudoje paskelbė straipsnių. Buvo Dusetų ir Rokiškio rajonų dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė, dirigavo Zarasų ir Kupiškio rajonų dainų šventėse. Yra Lietuvos muzikų draugijos narė. 1987 ji apdovanota Kultūros žymūno ženklu. Išaugino dvi dukteris – Danutę ir Aureliją, tapusias chorų dirigentėmis.
Apie A. Krikštaponienę pedagogė N. Dranevičienėparašė knygą „ Gyvenimas su daina " (1997).
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Išlaidos
Išlaidos gali reikšti:
Baltojo garnio pilis
Baltojo garnio pilis (Himeji ar Himedži pilis) – viena iš lankomiausių Japonijos pilių pastatytų XVII a. Himedžio mieste. Per savo istoriją pilis nebuvo sugriauta, dėl šios priežasties iki mūsų dienų išliko autentiška pilies architektūra. Himedži pilis yra įtraukta į UNESCO paveldo sąrašą.
Istorija ir architektūros ypatybės
Baltojo garnio pilimi pastatą japonai pavadino dėl to, kad su šiuo paukščiu asocijuojasi aukštos baltai tinkuotos pilies sienos. Jos pagrindinio bokšto, išreiškiančio tradicinį japonišką stilių, stogai ir dvikraigiai stogai pakopa po pakopos iškyla aukštai virš pilies ir žvelgia į Himedžio miestą ir plytinčias šalies Kansajaus provincijos apylinkes. Pilis yra labai gerai įtvirtinta, tačiau jos įtvirtinimai niekada nebuvo išmėginti mūšyje. Šiandien Baltojo garnio pilis įsikūrusi išpuoselėtame parke, o pirmykštė karinė jos paskirtis visai pamiršta.
Įtvirtintos pilys buvo paplitusios Japonijoje. Jos suklestėjo XVII a. antrojoje pusėje. Tada jomis kaip prieglobsčiu per karus ir centrais, kurie padėdavo išlaikyti jų valdžią naujai užgrobtose teritorijose, naudojosi daimyo – Japonijos feodalai. Kiekviena įtvirtinta palis, tarp jų ir Baltojo garnio, turėjo daugiaaukštį pagrindinį bokštą ir medinę rėminę konstrukciją, kylančią nuo apjuosto siena ir supamo griovio centro. Nepaprasti pilies gynybiniai pajėgumai, bokštas, įtvirtintas ant aukšto mūrinio stačiakampio formos pagrindo, su įgaubtais nuožulniais šonais ir pasvirusiais kertiniais akmenimis – tokia konstrukcija buvo numatytas tam, kad atlaikytų žemės drebėjimus. Į šį veiksnį atsižvelgia ir šių dienų Japonijos architektai.
Japonijos feodalas Terumasa (XVI–XVII a.) Himedžį pasirinko savo pagrindine gyvenamąja vieta ir tada nutarė, kad Baltojo garnio pilis netenkina jo reikalavimų. Pasiryžęs nustelbti savo pirmtakus kaip karinės architektūros patronas, jis ėmėsi pertvarkyti pilį iš esmės. Vis dėlto nuo 1609 metų – tada pilies rekonstrukcija buvo baigta – ji išliko beveik nepasikeitusi. Pirmasis, 1581 metais statytas pagrindinis Bokštas buvo trijų aukštų. Terumasa vietoj jo pastatė įspūdingesnį penkių aukštų bokštą. Jis laikėsi ant daug masyvesnio ir aukštesnio mūrinio pagrindo negu ankstesnysis statinys. Kad dar labiau sustiprintų pilį, Terumasa pristatė tris bokštus iš šonų, žemesnius negu pagrindinis, tačiau besijungiančius su juo ir vienas su kitu dviaukščiais koridoriais. Jei pilis būtų užpulta, gynėjai galėtų greitai judėti iš vienos komplekso dalies į kitą, priklausomai nuo to, kur jiems reikėtų atremti priešą. Daug išmonės pareikalavo sumanymas padaryti teritoriją aplink pilies centrą neprieinamą. Išorinę gynybos liniją sudarė vingiuotas griovys. Jai priklausė keletas gerai įtvirtintų vartų, toliau ėjo vidaus kiemų ir koridorių labirintas, kurio paskirtis – suklaidinti priešą. Aikštė ir apvalios angos (ambrazūra) sienose buvo pritaikytos šaudyti muškietomis, trikampės – strėlėmis.
1993 metais pilis buvo įtraukta į UNESCO paveldo sąrašą.
Akstinai (Tauragė)
Akstinai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Batakių.
Akeso
Graikų mitologijoje Akeso – gydymo, gijimo deivė, Asklepijo ir Epionės dukra. Jos seserys, gydymo deivės: Higėja, Panacėja, Aglaja ir Jaso. Jos brolis – gydymo dievas Telesforas bei kiti du mirtingieji broliai, armijų į Trojos karą karvedžiai, garsūs gydymo sugebėjimais - Machaonas ir Polidarijus.
Hamit Altıntop
Hamitas Altintopas (g. 1982 m. gruodžio 8 d.) – futbolininkas, Turkijos rinktinės ir Galatasaray SK klubo saugas. Hamito brolis dvynys Halil Altıntop taip pat futbolininkas.
2011 m. gegužės 19 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Real Madrid klubu. Nepatenkintas galimybėmis 2012 m. liepos 13 d. perėjo į Turkijos Galatasaray SK klubą ir pasirašė ketverių metų kontraktą.
žaidžia nuo 2004 m. Su rinkine dalyvavo 2008 m. Europos futbolo čempionate.
Islandijos aukščiausioji futbolo lyga
Besta deild karla, o ankstesniais metais žinoma kaip Úrvalsdeild karla – Islandijos aukščiausioji futbolo lyga, kurioje žaidžia 12 stipriausių šalies futbolo klubų komandų.
Apie Úrvalsdeild karla
Čempionai atstovauja Islandijai UEFA Čempionų lygoje, antrosios vietos laimėtojai – UEFA taurės varžybose (nuo 2021 n. Konferensijų lygos atrankose).
Dvi paskutines vietas užėmusios komandos iškrenta į pirmąjį divizioną (1. deild karla), jas pakeičia dvi geriausios ''1. deild karla'' komandos.
Mažintai
Mažintai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Batakių. Kaime, ant Ančios upės kranto yra veikiančios evangelikų-liuteronų kapinės. Kapinėse palaidotas Batakių bažnyčios kantorius Fridrikas Ima (1899–1910), jis paruošė ir atspausdino pirmąją lietuvių kalba šv. Rašto istoriją.
Gobio dykuma
Gobio dykuma  – didelė dykuma pietiniame Mongolijos ir šiauriniame Kinijos regionuose. 2014 m. buvo rašoma jog dykumos plotas yra 2.3 mln. km². Po Sacharos tai antroji pagal dydį karštoji pasaulio dykuma.
Mažintai
Istorija
thumb|100px|left|Paminklas holokausto aukoms.
Gobio dykuma
Per metus Gobyje vidutiniškai iškrenta 10–250 mm kritulių. Kritulių kiekis vakarinėje dykumos dalyje mažesnis ir būna tik 10 mm per metus, o rytuose siekia iki 250 mm. Kritulių daugiausia būna vasarą. Gobio dykuma yra labai akmenuota, joje mažai smėlingų plotų. Šioje dykumoje dar galima pamatyti laukinių asilų.
Mažintai
Istorija
1941 m. rugsėjo 8 d. greta Mažintų kaimo, Gryblaukio miške, apie 60 metrų nuo Skaudvilės Batakių kelio, lietuvių baltaraiščiai ir nacių budeliai išžudė apie 1800 Skaudvilės, Gaurės ir Batakių žydų, daugiausia moterų ir vaikų.
Gobio dykuma
Gobio dykumoje rasta daug paleontologijos mokslui svarbių fosilijų, įskaitant ir dinozaurų fosilijas.
Geografija
Gobio dykuma apima didžiają dalį Mongolijos plynaukštės. Ji yra išsidėsčiusi pietinėje ir rytinėje Mongolijos dalyje, o Kinijoje užima vakarinę Vidinės Mongolijos dalį, Gansu provincijos šiaurės rytinį pakraštį bei Sindziango provincijos šiaurinę dalį. Vakaruose dykuma pereina į Kazachų stepę, o pietvakariuose - į Taklamakano dykumų sistemą. Šiaurėje ją uždaro Altajaus kalnai ir Mongolijos stepės (Selengos baseinas bei Amūro baseinas), o rytuose - Hingano kalnai. Į pietus nuo dykumos yra Hesi koridorius ir Tibeto plynaukštė. Ryčiau plyti Šiaurės Kinijos lyguma, nuo kurios dykumą istoriškai skiria Didžioji Kinijos siena.
Mažintai
Istorija
Šiandien šią Holokausto vietą žymi paminklinis akmuo.
Gobio dykuma
Geografija
Dykuma nėra vieninga. Pagrindinės jos išskiriamos dalys yra Altajaus Gobis, Rytų Gobis, Alašanas, Gurbantiungiutas, ir Ordosas.
Pavadinimas
thumb|250px|left|Gobio dykuma [[Kinija|Kinijoje]] „Gobio“ pavadinimas yra dvireikšmis, nes Kinijoje ir Mongolijoje šis žodis vartojamas ne konkrečiai teritorijai apibrėžti, o kaip bendrinis uolėtos centrinės Azijos dykumos, kaip landšafto formos, apibūdinimas. Smėlėtos dykumos kiniškai vadinamos „šamo“, iš čia kilęs ir kitas Gobio dykumos pavadinimas (Šamo).
Mažintai
Istorija
1950 m. rudenį Mažintų kaime, už kelių šimtų metrų nuo Šaulių sodybos, Ančios upės pakrantėje bunkerį įsirengė trys Kęstučio apygardos partizanai: Vladas Mišeikis-Tarzanas, Aldona Gedutytė-Mišeikienė ir Algimantas (pavardė nežinoma)-Žvirblis. 1951 m. kovo 19 d. bunkerį apsupo apie 150 sovietų MGB vidaus kariuomenės 273-iojo pulko kareivių ir Tauragės bei Skaudvilės rajono stribų. Nelygiose kautynėse partizanai žuvo.
Šiandien jų žuvimo vietą žymi paminklinis akmuo, netoli kurio dar išlikusios dvi duobės, žyminčios buvusius partizanų bunkerius.
Gobio dykuma
Pavadinimas
Kiniškai regionas dar vadinamas han-hai („išdžiūvęs ežeras“).
Išsaugojimas, ekologija
Dykumoje ir aplink ją esančiose žemėse gyvena daug gyvūnų, tokių kaip juodauodegė gazelė ir marmurinis šeškas. Atklysta ir snieginiai leopardai, rudosios meškos ir vilkai. Dykumoje taip pat auga prie sausros adaptavęsi krūmai ir žolė. thumb|250px|right|Gobio dykuma [[Mongolija|Mongolijoje]] Teritorija yra jautri per ją važinėjančioms transporto priemonėms ir čia besiganančioms naminių gyvulių bandoms (žmogaus poveikis akivaizdesnis rytinėje Gobio dykumos dalyje, kur daugiau lietaus ir dėl to auginama daugiau gyvulių). Mongolijoje žolynai buvo nuėsti ožkų, kurias klajokliai piemenys augina kaip kašmyro vilnos šaltinį. Gyvulių privatizavimas ir urbanistinės ekonomikos sugriuvimas paskatino žmones grįžti prie senovinio kaimiško gyvenimo būdo; dėl to Gobio dykumoje labai padaugėjo klajoklių piemenų ir gyvulių.
Wendy's
„Wendy’s“ – amerikiečių greito maisto restoranų tinklas. Tai yra trečias didžiausias mėsainiais prekiaujantis restoranų tinklas pasaulyje, pagal vietų skaičių nusileidžiantis tik „McDonald’s“ ir „Burger King“. Kompanija veiklą daugiausiai vykdo Šiaurės bei Pietų Amerikoje.
Pirmąjį „Wendy’s Old Fashioned Hamburgers“ restoraną Dave Thomas atidarė 1969 m. lapkričio 15 d. Kolumbe, Ohajuje. Po metų buvo atidarytas antrasis restoranas, kuriame buvo pritaikytas aptarnavimo pro langelį principas. 1972 m. parduotos pirmos franšizės teisės. 1976 m. atidarytas 500-asis restoranas, po dvejų metų – ir 1000-oji užkandinė. 1979 m. įmonė atšventė dešimtmečio jubiliejų atidarydama 1500-ąjį restoraną. 1988–1990 m. pradėta plėtra užsienyje. „Wendy’s“ sujungiama su kavos išsinešimui tinklu „Tim Hortons“. 1997 m. atidarytas 5000-asis restoranas. 2001 m. praplėstas meniu, kiek vėliau pristatyti ir sumuštiniai, 2006–2008 m. meniu papildė įvairūs pieno bei kavos kokteiliai. 2009 m. atšvęstas restorano 40-metis.
2013 m. pab. kompanija valdė 6557-ių restoranų tinklą. 1183 restoranai buvo valdomi pačios kompanijos, daugiausiai Jungtinėse Valstijose bei keletas Kanadoje; kiti buvo valdomi franšizės būdu. Restoranų skaičius kiekvienais metais nežymiai mažėja, 2012 m. kompanija valdė 6560, o 2011 m. – 6576 restoranus. Pardavimai per 2013 m. siekė 2,165 mlrd. JAV dol. Pastaraisias metais „Wendy’s“ akcijų vertė bei pardavimai mažėjo, kompanijai sekėsi kiek prasčiau nei kitiems amerikiečių greito maisto restoranų tinklams.
Daugiausiai „Wendy’s“ restoranų kompanija turi šiose šalyse: Jungtinėse Valstijose (4745), Kanadoje (230), Puerto Rike (77), Filipinuose (39), Venesueloje (35) bei Hondūre (34). Europoje kompanija restoranų neturi.
Da Vinčio kodas (filmas)
Da Vinčio kodas – 2006 m. JAV detektyvinė drama, su Tomu Henksu ir Audrey Tautou pagrindiniuose vaidmenyse, pagal to paties pavadinimo Dan Brown knygą.
Teisė kurti filmą pagal knygą po ilgų derybų buvo nupirkta iš Dan Brown už 6 mln. dolerių, taip pat autorius tapo filmo prodiuseriu. Juosta filmuota Anglijoje (Londone), Prancūzijoje, Vokietijoje. Filmavimas vyko tokiose garsiose vietose, kaip Luvras ir Linkolno katedra. Filmo sėkmė buvo garantuota, kadangi knyga „Da Vinčio kodas“ buvo parduota virš 50 mln. kopijų tiražu visame pasaulyje. Didelę reklamą filmui padarė nuolatinė religinių vadovų filmo ir knygos turinio kritika.
Visame pasaulyje filmas uždirbo daugiau nei 758 mln. JAV dolerių pajamų.
Volkan Demirel
Volkanas Demirelis (g. 1981 m. spalio 27 d.) – futbolininkas, pagrindinis Turkijos rinktinės ir Fenerbahçe klubo vartininkas.
Elena Mikalauskaitė-Kriščiūnienė
Elena Kriščiūnienė-Mikalauskaitė (1927 m. vasario 16 d. Seimeniškių k., Raseinių r.) – muzikos pedagogė ir chorvedė.
Volkan Demirel
žaidžia nuo 2004 m. Ilgą laiką buvo antrasis vartininkas po Rüştü Reçber, bet vėliau iškovojo pagrindinio vartininko poziciją.
Elena Mikalauskaitė-Kriščiūnienė
Biografija
Tėvas Kleopas Mikalauskas (1888–1971) – vargonininkas; buvo išvykęs į JAV ir Čikagoje mokėsi L. van Beethoveno konservatorijoje, o grįžęs į Lietuvą, daug metų vargonininkavo ir vadovavo chorui Raseiniuose. Motina Ona Paulikaitė-Mikalauskienė (1892–1980) – pianistė. Todėl ir Elenos pirmieji muzikos mokytojai buvo tėvai. 1948 baigusi Raseinių vidurinę mokyklą, keletą metų dirbo Raseinių kultūros namuose ir vadovavo chorui. 1950–1954 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. B. Piekarskis). Mokydamasi vadovavo Vilniaus ryšių klubo moterų ir vyrų chorams. Muzikos mokyklą baigusi su pagyrimu, 1955–1960 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. J. Motiekaičio klasė), kartu 1954–1956 dirbo muzikos vadove Vilniaus pirmuosiuose vaikų namuose.
1960–1986 Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, keletą metų vadovavo merginų choro studijai. Parengė apie 60 jaunųjų chorvedžių. Konsultavo vidurinių mokyklų moksleivių chorus, dalyvavo metinių chorvedžių kursų baigiamųjų egzaminų komisijose Marijampolėje, Utenoje ir Zarasuose. Dukra Dalia Urbanavičienė – etnomuzikologe, Lietuvos muzikos akademijos dėstytoja.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Leitėnai
Leitėnai arba Urožainojė (, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. Урожайное ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Leitenīs prūsiškos kilmės. 1258 m. minimi Leythen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Labguvos rajono, vėliau Polesko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Polesko rajono, nuo 1947 m. liepos 25 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Gurjevsko rajono Dobrino apylinkės kaimas.
Valakai
Valakai yra:
Tumbatu
miniatiūra|Zanzibaro salos žemėlapis, šiaurės vakaruose matoma Tumbatu sala. Tumbatu – trečia pagal dydį Zanzibaro (Tanzanija) sala Rytų Afrikos pakrantėje, į šiaurės vakarus nuo Ungudžos salos. Ją apie 40 km nuo žemyninės Tanzanijos skiria Zanzibaro kanalas.
Pleišto formos salos ilgis siekia apie 8 km, plotis plačiausioje vietoje (pietuose) vos 2 km, plotas – 91 km², aukščiausias taškas virš jūros lygio – 20 m. Apsupta rifo, kuris dalinai ją izoliuoja nuo kitų Zanzibaro salų, nors ir jos pietiniai krantai tėra už dviejų kilometrų nuo Ungudžos miesto Mkokotonio.
Yra dvi gyvenvietės – Džongovė ir Kičanganis, abi salos pietuose. Gyventojų 9 480 (2002 m. duomenys).
Panacėja (mitologija)
Graikų mitologijoje Panacėja („Visa gydanti“) – gydymo ir vaistų deivė, Asklepijo ir Epionės duktė. Jos seserys, gydymo deivės: Higėja, Akeso, Aglaja ir Jaso. Jos brolis gydymo dievas Telesforas bei kiti du mirtingieji broliai, armijų į Trojos karą karvedžiai garsūs gydymo sugebėjimais: Machaonas ir Polidarijus. Buvo sakoma, kad Panacėja turi stebuklingą gėrimą, kuris išgydo visas išgėrusio ligas. Nuo to ir kilo žodis panacėja, reiškiantis vaistą nuo visų ligų.
Zenonas Baubonis
Zenonas Baubonis (g. 1966 m. vasario 14 d. Mergalaukis, Alytaus raj.) – Lietuvos archeologas.
Biografija
1984 m. baigė Alytaus 4-ąją vidurinę mokyklą. 1984–1991 m. mokėsi Vilniaus universitete ir įgijo archeologo, istoriko, istorijos dėstytojo specialybes.
1984–1986 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1986–1990 m. Paminklų restauravimo instituto kartografo asistentas. 1990–1991 m. Lietuvos Respublikos kultūros paveldo inspekcijos Vilniaus apygardos viršininko pavaduotojas, 1991–1997 m. Paminklotvarkos departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės vyr. specialistas – archeologas. 1997–2006 m. Kultūros paveldo centro Archeologijos paveldo instituto vyriausiasis archeologas.
2006–2010 m. dirbo VĮ „Lietuvos paminklai“. Nuo 2011 m. VšĮ „Kultūros paveldo išsaugojimo pajėgos“ direktoriu.
Nuo 1996 m. Lietuvos archeologijos draugijos narys, 2005–2012 m. draugijos Tarybos pirmininkas.
Liberalų ir centro sąjungos narys. Žmona Danguolė, vaikai Monika, Vincentas, Patricija.
Makasaras
Makasaras (1971–1999 m. Udžungpandangas, arba Ujung Pandang) – miestas vidurio Indonezijoje, Sulavesio salos pietvakariuose, prie Makasaro sąsiaurio. 1,32 mln. gyventojų (2005). Tai didžiausias salos miestas ir uostas, pagrindinis verslo ir transporto centras, svarbus tarpinis punktas prekėms, keliaujančioms iš ryčiau esančių Indonezijos provincijų į vakarines. Gaminamas popierius, statybinės medžiagos, išvystyta tekstilės ir maisto pramonė. 1956 m. čia įkurtas Hasanudino (Hasanuddin) universitetas, yra amatų muziejus, Fredenburgo (Vredenburg) fortas.
Istorija
Pirmieji europiečiai, pasiekę šias vietas, buvo portugalai (1512 m.). Čia jie pastatė tvirtovę Fort Roterdamą, kurią XVII a. pradžioje perėmė Olandų Ost Indijos kompanija, o 1667 m. olandai visiškai užvaldė Makasaro apylinkes. 1946–1950 m. Makasaras buvo Nyderlandų remtos Rytų Indonezijos valstijos sostinė.
NS-Mileniumas Vilnius
Vilniaus „NS-Mileniumas“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Komanda atstovaudavo Naujosios Sąjungos partijai ir žaidė III lygoje.
Alternatyva (laikraštis)
thumb|right|250px|Nr. 1 thumb|right|250px|Nr. 6 thumb|right|250px|Nr. 13 Alternatyva – Visagino laikraštis, rusų kalba ėjęs 1990–1996 m. Iki 1991 m. penkiolikto numerio „Alternatyva“ buvo vilniškio savaitraščio „Soglasije“ („Santarvė“) priedas.
Tai pirmasis gyvenvietės periodinis leidinys, alternatyvus iki tol ėjusiems sovietiniams ir prosovietiniams laikraščiams. Kai kurių skaitytojų nuomone, keletą metų tai buvo demokratiškiausias Visagino laikraštis, spausdinęs straipsnius politinio, ekonominio ir kultūrinio gyvenimo temomis.
Tiražas ir periodiškumas
„Alternatyva“ pasirodydavo du kartus per savaitę.
Tiražas: 1990 m. – 1200 egz., 1992 m. – 2500 egz., 1994 m. – 4200 egz.
Šaltiniai
A. Kavaliauskas „Visaginas: istorijos fragmentai, 1972–2002“, 2003 m.
Kelias į Saliną
Kelias į Saliną – 1970 m. sukurtas filmas.
Turinys
Filmas rodomas kaip prisiminimai. Jaunas hipis Jonas, pavargęs nuo kelionės dykuma ir neturintis pinigų, užklysta į degalinę, kur jį sutikusi moteris Mara atpažįsta jį kaip savo sūnų Rokį, dingusį be žinios prieš 4 metus. Neturėdamas pinigų, vaikinas surizikuoja ir važiuoja į šios namus, kur tikisi būti atpažintas kaip sukčius, tačiau tiek Maros kaimynas Vorenas, tiek jos duktė Bilė nedvejodami priima jį kaip Rokį. Jonas priima žaidimo taisykles, o tarp jo ir Bilės (kuri turėtų būti jo sesuo) užsimezga intymūs santykiai. Norėdamas perprasti jam siūlomo žaidimo taisykles, Jonas nusprendžia išsiaiškinti, kas iš tiesų nutiko tikrajam Rokiui. Jis randa šio buvusią merginą Lindą, kuri pirmoji iš sutiktų žmonių neatpažįsta jo kaip Rokio. Suradęs kelias nuotraukas, Jonas įsitikina, kad yra visiškai nepanašus į tą, kuo jį visi laiko, o priversta kalbėtis Bilė tvirtina, kad visi taip elgiasi norėdami apsaugoti Marą. Jonas dar kartą susitinka su Linda ir ši papasakoja, kad ketino su Rokiu pabėgti iš namų tą dieną, kai šis dingo.
Netrukus į namus užklysta Jono draugas Čarlis, tačiau nei Maros, nei Bilės netrikdo, jog šis jį vadina tikruoju vardu. Šiam išvykus, Jonas galiausiai išsiaiškina, kad tarp Bilės ir Rokio iš tiesų buvo romanas, o šiam nusprendus tai nutraukti, ji metė akmenį ir netyčia nužudė brolį.
Net ir po prisipažinimo Mara ir Bilė nesiliauja Jono vadinti Rokiu, tačiau ima jį ignoruoti. Išgėręs Jonas ateina į Bilės kambarį, jiedu susipyksta ir pykčio priepuolio metu jis nužudo merginą. Visą konfliktą mato Mara, kuri bando sulaikyti Joną nuo prisipažinimo policijai ir toliau vadindama jį Rokiu, tačiau Jonas išvažiuoja, kad rastų šerifą...
Apdovanojimai
David di Donatello – specialus apdovanojimas Mimsy Farmer
María Fernanda Neil
Maria Fernanda Neil (g. 1982 m. spalio 19 d. Buenos Airėse, Argentinoje) – Argentinos aktorė ir modelis.
1998 m. įvyko Neil pirmasis debiutas Argentinos televizijos Telefé kanalo projekte "Verano del '98" ("Nesibaigianti vasara"). Čia ji suvaidino nedidelę rolę. Ji vaidino kartu su Celeste Cid, Guido Kaczka ir Diego Mesaglio.
Neil susitiko su Romina Yan, Luisana Lopilato, Georgina Mollo ir Camila Bordonaba kaip su bendradarmėmis seriale "Chiquititas". Čia ji pirmą kartą, vienoje iš serijos dalių, pasirodė kartu su Patricio Schiavone. "Martina" and "Patricio"(Schiavone personažas) atvyko iš tos pačios našlaičių prieglaudos prieš patektadi į taip vadinamus "Šviesos kampelio vaikų namus".
Po jos dalyvavimo "Chiquititas", Neil staiga metė vaidybą ir pradėjo modelio karjerą. Vis dėlto 2001 m., ji grįžo į Argentinos televiziją kartu su Yan, Puerto Riko dainininke Chayanne ir Araceli González vaidinti "Provócame" ("Laukinė trauka"). Neil vaidino "Erica Villalobos Kent de Parisi" šioje muilo operoje. "Provócame" tapo pasaulinio garsumo serialu, bet ne tokio reikšmingumo kaip "Chiquititas".
2006 m. ji vaidino Fernanda Linares Pacheco, labiau žinomą kaip Fer, muilo operoje "El Refugio". Neil kartu su Francisco Bass, Piru Sáez, Coco Maggio ir savo drauge Belen Scacella (visi aktoriai iš "Rebelde Way") dirbo šiame projekte apie metus. Jis buvo baigtas 2006 m. gruodį. Čia jie subūrė grupę "Rolabogan", kuri taip pat buvo muilo operos temos dalis. Šio projekto antrame sezone buvo paminėti Piru Sáez ir Fernanda Neil pasirodymai jame.
Tarptautinė kultūrizmo federacija
miniatiūra|Tarptautinės kultūrizmo federacijos logotipas Tarptautinė kultūrizmo federacija (, IFBB) – tarptautinė sporto organizacija, organizuojanti kultūrizmo čempionatus ir koordinuojanti šią sporto šaką.
1946 m. ją įkūrė Ben ir Joe Weider. Tarptautinė kultūrizmo federacija organizuoja prestižinį kultūristų pasirodymo čempionatą Mr. Olympia, taip pat Pasaulio kultūrizmo mėgėjų varžybas ir Pasaulio moterų kultūrizmo čempionatus. Tarptautinė kultūrizmo federacija 1994–2003 m. taip pat organizavo varžybas Masters Olympia.
Nuo 1980 m. Tarptautinės kultūrizmo federacijos prezidentas Ben Weider siekė, kad Tarptautinis olimpinis komitetas (IOC) įtrauktų kultūrizmą į olimpines žaidynes. Kol kas nežinoma, ar kultūrizmas bus laikomas olimpine sporta šaka ir įtrauktas į žaidynes.
Nuo 1986 m. šios organizacijos varžybose vykdoma dopingo kontrolė, kuri atitinka šiai procedūrai keliamus Tarptautinio olimpinio komiteto (IOC) reikalavimus.
1969 m. įkurta Lietuvos kultūrizmo federacija (LKF; iki 1991 m. Lietuvos atletinės gimnastikos federacija), kuri 1991 m. priimta į Tarptautinę kultūrizmo federaciją.
Labūnava (Kelmė)
Istorija
XIX a. pabaigoje minimas Labūnavos dvaras, kuriame augo rašytoja Šatrijos Ragana.
Milfordas (Konektikutas)
Milfordas – pakrantės miestas, įsikūręs Konektikuto valstijoje Jungtinėse Valstijose. Pagal 2010 m. surašymo duomenis mieste gyveno 52 759 gyventojai. Kiekvienais metais mieste švenčiamas žymus austrių festivalis. Miestelyje yra įsikūrusi kompanijos „Subway“ centrinė būstinė.
Istorija
JAV nepriklausomybės karo metu miestas buvo blokuojamas Kontinentinės armijos dėl svarbios geografinės padėties. Milfordas buvo viena iš pirmųjų gyvenviečių pietinėje valstijos dalyje, bėgant laikui kelios miesto dalys atsiskyrė ir pradėjo funkcionuoti kaip atskiros gyvenvietės.
Grandala
Grandala (Grandala coelicolor) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti grandalų (Grandala ) genčiai. Šios rūšies paukščiai aptinkami šiaurės rytų Indijos subkontinente ir šalia esančiuose regionuose.
Kilvos sultonatas
Kilvos sultonatas – istorinė valstybė, egzistavusi 957–1505 m. Rytų Afrikoje su centru Kilvos saloje. Jo hegemonija klestėjimo laikotarpiu apėmė dabartinių valstybių Tanzanijos, Kenijos, pietinio Somalio, iš dalies Komorų teritorijas.
Įkūrimas
Sultonato įkūrimas buvo susijęs su bendra musulmonų kolonizacija, vykusia Svahilių krante VIII–IX a. Legendos pasakoja, kad įkūrėjas buvo Ali ibn al-Hasanas, Širazo miesto (Persijoje) emyro sūnus. Po tėvo mirties jis buvo išvytas galingesnių brolių ir kartu su bendražygiais migravo į Afrikos pakrantę, ieškodamas prieglobsčio. Iš pradžių jis bandė įsitvirtinti didžiausiame tuometiniame Rytų Afrikos pakrantės mieste – Mogadiše, tačiau jam nepavyko sutarti su vietos somalių elitu.
Migravęs tolyn į pietus, Ali pasiekė nedidelę Kilvos salelę, kuri tuo metu dar susisiekė su žemynu. Vietinis juodaodžių vadas Almuli prižadėjo parduoti salą už tiek dažytų audinių, kiek siekė salos perimetras. Princas įvykdė jo norą ir nusipirko salą. Kadangi juodaodžių karalius apsigalvojo ir norėjo ją susigrąžinti, persai pagilino sąsiaurį tarp salos ir žemyno, galutinai ją atskirdami.
Ekspansija
XII a. pabaigoje 12-asis Kilvos sultonas Suleimanas Hasanas sugebėjo užimti Mogadišo koloniją Sofalą pietuose, dėl ko įgijo ekonominę persvarą kitų sultonatų atžvilgiu. Per Sofalą ėjo svarbiausi Rytų Afrikos prekių, ypač aukso, srautai. Tai suteikė sultonams dar daugiau galios plėsti hegemoniją Svahilių krante. XV a., didžiausios sultonato galios laikotarpiu, Kilva tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliavo Svahilių krantą nuo Malindžio šiaurėje iki Korenteso kyšulio pietuose. Tai nebuvo griežtai centralizuota valstybė, o greičiau daugybės prekybinių sultonatų konfederacija su Kilva priešakyje.
Sultonato miestuose formavosi mišri etninė grupė, kurią sudarė kultūriškai ir rasiškai besimaišantys arabų, persų, juodaodžių, indų pirkliai. Jiems prigijo etnonimas svahiliai. Jie priešpriešino save žemyno gyventojams juodaodžiams žemdirbiams, vadinamiems zandžams ar kafirams. Pastariesiems svahiliai tiekė iš Azijos atvežamus gaminius (pirmiausia audinius), už kuriuos mainais gavo maisto produktus vietiniam vartojimui ir prabangos egzotinius produktus – dramblio kaulą, auksą, kurį parduodavo Azijoje.
Žlugimas
Paskutiniaisiais sultonato gyvavimo metais XV a. II pusėje valdžioje vis labiau įsigalėjo viziriai ir emyrai, kurie valdė vietoj marionetėmis tapusių sultonų. Vienas jų buvo Muhamadas Kivabis, pragyvenęs net 7 sultonų valdymą. 1495 m. jis pasodino į sostą naują sultoną – al-Fudail ibn Suleiman, o emyro poste jį pakeitė Ibrahimas. 1499 m. šis nužudė sultoną ir uzurpavo sostą, sukeldamas didžiulį nepasitenkinimą visame Svahilių pasaulyje. Sultonato lyderystė atsidūrė didžiulėje grėsmėje.
Portugalai lankėsi sultonate nuo 1489 m., šiuo sudėtingu vidinės politinės krizės laikotarpiu. 1500 m. Kabralio vadovaujama portugalų ekspedicija apsilankė stipriausiuose svahilių sultonatuose, buvusiuose Kilvos vasaluose, sudarydama sutartis. Kilvos Inrahimui irgi buvo pasiūlyta sudaryti sąjungą su Portugalija, kurios šis atsisakė. Po dvejų metų, 1502 m. ekspedicijos metu vieniša likusi Kilva buvo priversta mokėti duoklę Portugalijai. 1505 m. Franciskas de Almeida atsivežė portugalų karius, kurių dėka nuvertė nuo sosto Ibrahimą, ir pasodino sau palankų sultoną Muhamadą.
Iš karto po to portugalai sultonate įvedė naujus įstatymus, prekybos apribojimus. Tai buvo naujos kolonijos įteisinimas. Baigus valdyti paskutiniam sultonui Mikante, sultonato egzistencija buvo nutraukta.
Sultonų sąrašas
Kilvą valdė dvi sultonų dinastijos: Širaziai ir Mahdaliai. Sąrašuose pateikiami atėjimo į valdžią metai. Širaziai Mahdaliai
Salomon van Ruysdael
Salomonas van Reisdalis (, apie 1600−03 m., Harlemas, Nyderlandai – 1670 m. lapkričio 3 d., ten pat) – XVII a. Nyderlandų tapytojas-peizažistas. Jakobo van Reisdalio dėdė.
Biografija
Salomonas van Reisdalis gimė apie 1600 − 1603 m. Harleme. Jis buvo vienu iš penkių menonito Jacob Jansz de Gooyer vaikų, 4 sūnų ir 1 dukters. Tikroji šeimos pavardė buvo de Gooyer. Po tėvo mirties 1616 m. Salomonas ir 2 jo broliai, Isakas ir Jakobas, pasikeitė pavardę į Van Reisdalius pagal kaimo pilies vietovės pavadinimą prie Blarikumo miestelio, iš kurio giminė buvo kilusi. Trečiasis brolis Piteris nepakeitė pavardės ir tapo prekiautoju Alkmare. Salomonas ir Isakas van Reisdaliai tapo reikšmingais peizažų tapytojais Harleme. Salomono brolio Isako sūnus Jakobas van Reisdalis (1628/1629 – 1682) tapo dar garsesniu tapytoju peizažistu. Salomonas van Reisdalis vedė Maycke Willemsdr Buyse iki 1627 m. Pora susilaukė keturių vaikų, iš kurių sūnus Jakobas Salomonas (1629/1630–1681) tapo tapytoju.
Salomono van Reisdalio jaunystės mokslai nežinomi. Tikriausiai jį mokė Esaias van de Velde, kurio įtaka jaučiama ankstyvojoje Salomono kūryboje. 1623 m. Salomonas van Reisdalis įstojo į Harlemo Šv. Luko vardo tapytojų gildiją. 1626 metais datuojamas pirmas išlikęs žinomas jo paveikslas. Iki 1628 m. jis jau buvo pagirtas Harlemo kronininko Samuel Ampzing kaip talentingas peizažistas. Jo mokiniais minimi Hendrick Pietersz de Hont ir Cornelis Decker. Gali būti, kad Salomonas apmokė sūnėną Jakobą van Reisdalį. Salomonas užėmė keletą postų tapytojų gildijoje savo gyvenimo metu. 1659–1666 m. užėmė civilinį miesto apylinkės valdytojo postą. Be buvimo tapytoju, Salomonas van Reisdalis užsiėmė kita veikla. Jis buvo vietos audinių gildijos nariu 1658–1670 m., prekiavo audinių dažais. Minima jo veikla odų džiovykloje ir imitacinio marmuro išradimas. Įvairiapusė veikla lėmė, kad Salomonas van Reisdalis buvo pasiturinčiu Harlemo gyventoju.
1669 m. Salomonas van Reisdalis paminėtas tarp menonitų Harlemo bažnyčios narių. Jo tikėjimas draudė nešioti ginklą ir jis mokėjo mokesčius, kad nereikėtų tarnauti miesto civilinėje sargyboje. Nėra žinių, kad Salomonas būtų gyvenęs ne Harleme, bet plati jo paveikslų geografija leidžia spėti, kad jis dažnai keliavo po Olandiją. Didžiausią Salomono van Reisdalio kūrybos dalį sudaro upių peizažai. Jis yra palikęs jūrų peizažų ir natiurmortų. Salomonas van Reisdalis mirė 1670 m. lapkričio 3 d., palaidotas Šv. Bavono bažnyčioje Harleme.
Kukmedžių kalnas
thumb|right|300px|Vaizdas nuo Kukmedžių kalno Ciso kalnas arba Kukmedžių kalnas  – moreninė kalva šiaurės rytų Lenkijoje, Jeleniavo valsčiuje; apie 0,5 km į pietvakarius nuo Gulbiniškių kaimo. Aukštis – 256,4 m virš jūros lygio. Tai viena žinomiausių Lenkijos vietų: kalnas vadinamas Suvalkijos simboliu, o jo vaizdas nuo Gulbeniškių apžvalgos aikštelės yra daugelyje turistų perkamų atviručių.
Kalvos pavadinimas siejamas su kumedžiais, viduramžiais itin vertinamais dėl šaunamiesiems lankams naudojamos medienos. Nors 1423 m. gruodžio 28 d. priimtame Vartos Statute ATR karalius Jogaila šiuos medžius paskelbė saugomais valstybės, tai nepadėjo ir šiandien Kukmedžių kalnas stovi plikas. Prieš Antrąjį pasaulinį karą buvo planuojama jam suteikti maršalo Juzefo Pilsudskio vardą. Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. ši teritorija priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį ši teritorija buvo priskirta Lietuvos Respublikai.
Kalvos forma primena užgesusi ugnikalnį, todėl turistų yra vadinamas Suvalkijos Fudzijama. Vietos gyventojai dėl kugio formos ją vadina Supiltiniu kalnu, o šalia plytintį Gulbeniškių ežerą, iš kurio vietos tariamai buvo kasamas gruntas, Kastiniu ežeru. Praktiškesni žmonės kalvą įvardina pagal šalia esančio kaimo vardą – Gulbeniškių.
Nuo viršūnės atsiveria nuostabūs vaizdai į Šešupės slėnį ir aplinkinius ežerus. Kalnas yra paveiktas erozijos, todėl lankantis reikia vaikščioti tik pažymėtais takais.
Jaso
Graikų mitologijoje Jaso – atsigavimo po ligos deivė, Asklepijo ir Epionės duktė. Jos seserys, gydymo deivės: Higėja, Akeso, Aglaja ir Panacėja. Jos brolis gydymo dievas Telesforas bei kiti du mirtingieji broliai, armijų į Trojos karą karvedžiai garsūs gydymo sugebėjimais: Machaonas ir Polidarijus. Romėnų mitologijoje identifikuojama su deive Meditrina.
Balčiškė
Balčiškė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 7,5 km į pietus nuo Batakių.
Anabaro ulusas
Anabaro ulusas arba Dolganų-evenkų nacionalinis ulusas – ulusas šiaurės vakarų Jakutijoje. Administracinis centras – Saskylachas.