cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dailusis jojimas
Laisvoji programa
Laisvoji programa dar vadinama kiuru. Tai – aukštesnio lygio varžybas karūnuojantis paskutinis testas. Raiteliui yra nurodoma, kokie judesiai turi būti teste, tačiau jų atlikimo seką ir vietas aikštelėje nusistato jis pats. Tuomet tam testui jis pritaiko muziką (dažniausiai ji renkama mėnesių mėnesius stebint filmuotą žirgo judesio medžiagą, adaptuojama taip, kad tobulai atitiktų kiekvieną aliūrą).
Čia balai skiriami ne tik pagal įprastus kriterijus, bet ir už artistiškumą. Jei kurių raitelių testo balai vienodi, laimi tas, kuris surenka daugiau artistiškumo taškų.
Inventorius
Treniruotėse gali būti naudojami įvairūs variantai, tačiau čia bus pateikta varžybų tvarka.
Dailiojo jojimo žirgams naudojamas minimalus inventorius – taip pabrėžiama, kad žirgas viską atlieka savo noru, be sudėtingų pagalbinių priemonių ar rykščių.
Žirgui negalima dėti kojų apsaugų bei bintų, taip pat negalima bintuoti ir uodegos. Draudžiama dėti pagalbinius pavaldus, tokius kaip: martingalas, špruntas, gumos ir panašiai (net apšylant prieš varžybas). Inventorius turėtų būti iš tamsios odos, todėl dažnai galime pamatyti net ir rudos odos kamanų ar balnų.
Dailiajam jojimui būtinas specialus, angliško stiliaus balnas. Jis kurtas specialiai šiai disciplinai: sparnai ilgi ir prigludę, balnas pritaikytas giliai raitelio sėdėsenai ir valdymo patogumui.
Galimi įvairūs kamanų variantai, tačiau draudžiama aštuoniukės kapsulė. Aukštesnio lygio varžybose jojama dvigubomis kamanomis su laužtukais. Žemesnio lygio varžybose žąslai gali būti įvairūs, tačiau tik iki tam tikro lygio griežtumo (pvz., niekuomet neleidžiama naudoti pelham’o).
Žirgo išvaizda varžybose
Žirgo kailis turi būti itin švarus, kelis kartus išvalytas, kartais netgi blizginamas įvairiomis priemonėmis. Valomos matomos šnervių, ausų vietos. Kanopos dažniausiai juodinamos.
Karčiai pinami: iš 3-4 cm sruogelių pinamos kasos (dažniausiai į kairę pusę), kurios susukamos į nedidelius guziukus. Aprišama juodomis ar baltomis gumelėmis, tačiau kartais netgi naudojama technika, kuomet tvirtinama siūlu ir adata. Karčiai ant snukio gali būti palikti nesupinti.
Uodega dažniausiai nepinama, nors tai ir nėra draudžiama (kartais pinama nakčiai prieš varžybas, kad būtų banguota ir puresnė). Ant jos tvirtinti kokias nors dekoracijas draudžiama.
Kerpama arba skutama vieta prie ausų kur būna kamanų dirželis. Likęs žirgo kailis gali būti skustas arba ne.
Galima prieš kailį iššukuoti rombų figūras, tačiau šiuo metu toks papuošimas naudojamas retai.
Raitelio apranga
thumb|250px|right|Raitelio varžybinė apranga – frakas, baltos kelnės, žabo. Žinoma, dar būtini ilgi batai bei cilindras
Raitelio apranga varžybose turi būti formali. Dėvimos specialios baltos jojimo kelnės (galiami švelnūs gelsvi atspalviai). Segimas diržas, vilkimi balti marškiniai paaukštintu kaklu ir ryšimas žabo prisegtas nedideliu specialiu segtuku.
Pirštinės gali būti bet kokios spalvos, tačiau turi būti priderintos prie švarko ar batų (dažnai galima išvysti baltos spalvos pirštines), švarkas – tamsus, metalinėmis sagomis (pasitaiko ir tamsiai mėlynos spalvos švarkų). Sagos turi būti keturios. Aukštesnės klasės varžybose raiteliai vietoj švarko vilki fraką, kurio liemenė arba liemenės galai – geltoni.
Avimi aukšti juodi odiniai jojimo batai. Aukštesniame lygyje būtini pentinai. Rykštelės kai kuriuose lygiuose leidžiamos.
Ilgi plaukai rišami į kuodą ir tvirtinami specialiu tinkleliu arba segtuku. Tinklelis turi būti plaukų spalvos, segtukas – dažniausiai juodas. Žemesniuose lygiuose galvos dangalai – įvairūs šalmai, tačiau aukštesniuose visuomet privalomas specialus cilindras (tokios pat spalvos kaip ir frakas).
Benino demografija
thumb|right|400px|Gyventojų kitimas 1961–2003 m. Per šį laikotarpį gyventojų skaičius padidėjo daugiau nei tris kartus. Grafike gyventojų skaičius yra pateikiamas tūkstančiais.
thumb|right|400px|Gyventojų skaičiaus pasiskirstymas pagal amžiaus grupes [[2006 m.]]
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Benino demografiją.
Gyventojų skaičius: 9 877 292 (2013 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių:
Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 2,84 % (2013 m. apsk.)
Migracijos indeksas: 0 migrantų/1000 gyv. per metus (2013 m. apsk.)
Urbanizacija:
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas:
AIDS/ŽIV:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Religijos:
Carlo Recalcati
Carlo Recalcati (g. 1945 m. rugsėjo 11 d. Milane) – Italijos krepšinio treneris.
Vaclovas Šliageris
Vaclovas Šliageris (1881 m. Jučiuose, Raseinių raj. – 1963 m. sausio 29 d. Tytuvėnuose) – pedagogas, etnografas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1900 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją, 1906 m. – Maskvos universitetą. Mokė Liepojos ir Kerčės gimnazistus, Radviliškio ir Šiaulių moksleivius.
1918–1922 m. Radviliškio progimnazijos direktorius, 1922–1929 m. Šiaulių gimnazijos direktorius. 1922–1931 m. ir 1940–1941 m. Šiaulių berniukų gimnazijos fizikos mokytojas.
1932–1940 m. Kretingos gimnazijos mokytojas, 1940 m. išėjo į pensiją. 1941 m. ištremtas į Sibirą, Altajaus kraštą. Čia buvo paskirtas „Pramkombinato“ ūkio kerdžiumi, du sezonus ganė bandą. Karui įpusėjus, pakviestas mokyti moksleivius. Tremtyje išbuvo iki 1956 m.
Vienas iš Šiaulių kraštotyros draugijos steigėjų.
Vasilijus Matė
Vasilijus Matė (1856 m. kovo 6 d. Virbalyje, Rusijos imperijoje - 1917 m. balandžio 22 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperija) – dailininkas, braižytojas ir graveris. XIX a. pabaigoje buvo vienas iš žymiausių graverių Rusijos imperijoje.
Biografija
Gimė 1856 m. kovo 6 d. Virbalyje. 1870-1875 m. studijavo dailės akademijoje ir 1875-1880 m. Sankt Peterburgo imperatoriškoje dailės akademijoje. Taip pat studijavo Prancūzijoje, Vokietijoje, Olandijoje ir Didžiojoje Britanijoje.
Per savo darbo metus sukūrė daug ofortų ir medžio raižinių, susijusių su Rusijos žmonėmis ir kraštovaizdžiu. Bendradarbiavo su kitais rusų dailininkais ir graviūruodavo jų paveikslus. Dailininko darbai buvo spausdinami svarbiausiuose to meto Rusijos imperijos laikraščiuose, žurnaluose ir kituose leidiniuose. 1884-1909 m. dirbo dėstytoju Sankt Peterburgo dailės ir pramonės akademijoje, 1894-1917 m. dailės akademijoje. 1913 m. paskirtas tikruoju valstybės patarėju.
Eigulių seniūnija
Eigulių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kauno miesto savivaldybėje, į šiaurę nuo miesto centro. Apima Eigulių mikrorajoną, dalį Kalniečių, taip pat Kleboniškį.
Eigulių seniūnijai priklauso 35 gatvės arba jų dalis, bendras ilgis apie 34 km, iš jų asfaltuota apie 31 km. 2007 m. seniūnijoje buvo 594 gyvenamieji namai, iš jų 336 – daugiabučiai. Seniūnijos gyventojų skaičius sudaro 13,3 proc. visų Kauno miesto gyventojų. Seniūnijoje įsikūrę trys bendruomenės centrai: Kaunėnų, Eigulių ir Kalniečių.
Yra Rasos gimnazija, Kauno miesto poliklinikos Kalniečių padalinys, Kleboniškio miškas, dvejos kapinės (Eigulių ir Kleboniškio), Kalniečių parkas, Palaimintojo arkivyskupo Jurgio Matulaičio bažnyčia. Kalniečius ir Eigulius nuo Kleboniškio skiria autostrada, per kurią nutiesti du pėsčiųjų tiltai.
Šiaurinė žąsis
Šiaurinė žąsis arba Roso žąsis (Anser rossii) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis.
VDR futbolo varžybos 1976–1977 m.
VDR futbolo varžybos 1976–1977 m.
Alternatyviosios sąnaudos
Tai – vertė atsisakytų resursų, prarastų galimybių, pasirenkant kitą alternatyvą. Pvz., jei nebūtų pasirinkta įsigyti baldų, už tą pačią pinigų sumą būtų galima vykti į turistinę kelionę; jei nebūtų pasirinkta mokytis universitete, per tą patį laiką būtų galima užsiimti kita naudą teikiančia veikla.
Ivan Kardum
Ivanas Kardumas (Ivan Kardum; g. 1987 m. liepos 18 d.) – Kroatijos futbolininkas, vartininkas. Ilgametis „Sūduvos“ klubo žaidėjas.
FK Sūduva
2021 m. į FK Sūduva atvykus graikui Makis Giannikoglou, prarado vietą starto vienuoliktuke. Pirmą kartą į vartus stojo A lygos rungtynėse prieš FK Panevėžys, kurios įvyko 2021 m. rugpjūčio 7 d. Jose marijampoliečiai efektingai sutriuškino panevėžiečius rezultatu 3:0.
Po 2021 m. sezono pabaigos, pasirodė pranešimai apie tai, kad žaidėjas palieka klubą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Karjera rinktinėse
Yra atstovavęs Kroatijos jaunimo rinktinę U-19.
Jonas Zigmantas Zapojajis
Jonas Zapojajis (,, , 1540 m. liepos 7 d. Buda, dab. Budapešto dalis – 1571 m. kovo 14 d. Gyulafehérvâr) – 1540–1544 m. ir 1554–1571 m. Vengrijos karalius.
Biografija
Kilęs iš Transilvanijos didikų Zapojajų dinastijos. Tėvas Jonas Zapojajis. Motina Izabelė Jogailaitė.
Valdymas
Tėvui 1540 m. mirus buvo kūdikis. Po nesėkmingų karų su Ferdinandu I Habsburgu motina regentė Izabelė, Žygimanto Senojo ir Bonos Sforcos duktė, 1544 m. su sūnumi apsigyveno Lenkijoje. 1554 m. vėl pakviestas Vengrijos seimo, atnaujino karą su Habsburgais. Ferdinandui 1556 m. tapus Šventosios Romos imperijos imperatoriumi, Jonas Zigmantas valdė Transilvaniją ir Vengrijos rytinę dalį. Rėmė reformaciją, 1555 m. Vengrijoje paskelbta tikėjimo laisvė. thumb|left|Jono Zigmanto Zapojajio sarkofagas
Kloniniai Jagėlonys
Kloniniai Jagėlonys – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 5 km nuo Naujųjų Kietaviškių.
Antrojo geriausio teorija
Antrojo geriausio teorija – teorija, teigianti, kad, kai visuomenėje nėra optimalių rinkos sąlygų ir ima reikštis rinkos ydos, tikslinga taikyti rinkos reguliavimo priemones, nes didės bendra šalies gerovė.
Teigdama, kad idealios ir optimalios sąlygos tikrovėje neegzistuoja arba egzistuoja itin retai, antrojo geriausio teorija pateisina rinkos reguliavimą, mokesčius ir kitas valstybės intervencijas. Šią teoriją 1956 m. suformulavo Richard Lipsey ir Kelvin Lancaster.
Dumblinis (Rokiškio r.)
Dumblinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 7,5 km į šiaurės rytus nuo Obelių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,72 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 110,4 m. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti, apaugę mišku. Šiaurinis ir pietinis žemi, pelkėti. Pietuose išteka 0,28 km ilgio upelis į Kriaunelio ežerą (Kriaunos baseinas). Vakariniame krante įsikūręs Ignotiškio kaimas, rytiniame – Tilvikų kaimas.
Borne Sulinovas
Borne Sulinovas – miestas šiaurės vakarų Lenkijoje.
Istorija
1933 m. naciai čia ėmė statyti didelę karinę bazę. 1945 m. ją perėmė sovietai ir čia buvo įsikūrusi slapta Raudonosios Armijos karinė bazė, o vietovė buvo nežymima žemėlapyje. Sovietai iš gyvenvietės pasitraukė tik 1992 m., o 1993 m. jai suteiktos miesto teisės.
250 m.
250 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Žemaičių seniūnas
thumb|Žemaičių seniūnijos herbasthumb|Žemaičių seniūnjia LDK žemėlapyje (raudona)Žemaičių seniūnas, aukščiausios Žemaičių seniūnijos bajorų savivaldos pareigos 1409/1411-1795 m.
Įgaliojimai
Žemaičių seniūnas buvo Žemaičių seniūnijos kaip LDK administracinio vieneto faktinis valdytojas. Žemaičių seniūnija, kuri apėmė Žemaitiją nuo Vokiečių ordino valdomos Klaipėdos apylinkių vakaruose iki Nevėžio rytuose, buvo įsteigta 1409 m. vasarą (žemaičių antikryžiuotiško sukilimo metu) arba (pasak dalies istorikų) 1411 m. (netrukus po to, kai Lietuva ir Lenkija Žalgirio mūšyje nugalėjo kryžiuočius bei 1411 m. vasarį sudaryta Torūnės taika grąžino Žemaitiją Lietuvai, tiesa, tik iki Vytauto ir Jogailos mirties).
Iš pradžių Žemaičių seniūną skirdavo didysis kunigaikštis, o nuo 1443 m. jį rinkdavo Žemaičių kunigaikštystės bajorai ir tvirtindavo didysis kunigaikštis. Žemaičių seniūnas turėjo vaivados teises ir LDK pareigūnų hierarchijoje kurį laiką užėmė trečią vietą po Vilniaus ir Trakų vaivadų; po 1564–1566 m. reformų Žemaičių seniūnas tarp aukštųjų LDK pareigūnų užėmė jau tik 5 vietą (po Vilniaus vaivados, Vilniaus kašteliono, Trakų vaivados ir Trakų kašteliono), o po Liublino unijos nusistovėjusioje Abiejų Tautų Respublikos dignitorių hierarchijoje Žemaičių seniūnas kaip senatorius (ATR Senato narys) užėmė 12 vietą.
Kloniškės
Kloniškėmis vadinama:
Žemaičių seniūnas
Įgaliojimai
1527 m. Žygimantas Senasis Žemaičių seniūno tiesioginėje valdžioje paliko tik 9 seniūnijos valsčius (juose gyveno apie 1/10 Žemaičių kunigaikštystės gyventojų; nuo XVI a. 4-ojo dešimtmečio Žemaičių seniūniją sudarė 29 valsčiai, arba (mažieji) pavietai).
Šiuolaikinė sakmė
Šiuolaikinė sakmė (sakmiškasis pasakojimas, miesto legenda, šių laikų mitas, šiuolaikinis gandas) – šiuolaikinio visuomenės folkloro rūšis, pasakojimas, kuris laikomas esąs tikroviškas. Pasakojamas įvykis nebūtinai yra netikras. Pati istorija gali būti paremta tikrais faktais, tačiau jie dažniausiai stipriai iškraipyti ir perdėti siekiant kuo didesnio susidomėjimo. Tautosakos sistemoje sakmiškieji pasakojimai priklauso sakmių porūšiui, nes veikia kaip naratyvai apie tikroviškus nutikimus.
Pagal alternatyvų pavadinimą galima sieti su miestu, tačiau pasakojimai nebūtinai turi būti kilę miesto aplinkoje. Šios istorijos gyvuoja dabartinėje visuomenėje, kai didžioji dalis gyventojų yra miestų gyventojai. Tai savotiškas kontrastas su klasikiniais mitais, kai didžioji dalis žmonių gyveno kaimo vietovėse.
Savo turiniu sakmiškieji pasakojimai be galo įvairūs – nuo komiškų nutikimų iki siaubo istorijų. Pasakojama apie kraupius nusikaltimus (pvz., kūdikių kūnai naudojami gabenti narkotikams; grobiami žmonių organai), keistas avarijas, susidūrimus su antgamtinėmis būtybėmis (vaiduokliais, numirėliais, ateiviais), mirusiųjų pasaulio arba buvusio gyvenimo patirtis ir kt.
Šiuolaikinės sakmės neretai sparčiai pasklinda informavimo priemonėmis, pvz., el. paštu, socialiniais tinklais, taip pat spausdinamos žurnaluose, laikraščiuose.
UTC+4
thumb|400px|UTC+4 laiko juosta: mėlyna – žiemą, oranžinė – vasarą, geltona – visus metus
UTC+4 – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti keturiomis valandomis anksčiau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Vakarų Aziją ir Indijos vandenyno salas.
Išskiriamos šios UTC+4 laiko juostos zonos:
Časové pásmo Huso horario
Nurčikas (kaimas)
Nurčikas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Nužeco Stacjos valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Nužec Stacjos, apie 20 km į rytus nuo Semiatičės ir apie 73 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Nurčiko upė.
Juzefinas (Korčevo valsčius)
Juzefinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Korčevo valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietvakarius nuo Korčevo, apie 28 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 109 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Meros
Meros (Acanthistius) – akmeninių ešerių (Serranidae) šeimos žuvų gentis.
Juhana
Juhana  – kaimas Lenkijos rytuose, Korčevo valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
19 (Adele albumas)
19 – debiutinis Anglijos atlikėjos ir dainų autorės Adele albumas, išleistas 2008 m. sausio 28 d. Jungtinės Karalystės topuose pirmąją savaitę jis užėmė pirmąją vietą. Albume įtraukta perdainuota Bob Dylan daina „Make You Feel My Love“.
Bagužiai
Bagužiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vaiguvos.
Balta
Balta spalva – spalva, ryški šviesa, sudaryta iš visų spektro spalvų. Balta spalva techniškai bespalvė, ji neturi jokio atspalvio.
Vakarų kultūroje balta paprastai laikoma tyrumo, nekaltumo, gėrio, taikos, pasidavimo (balta vėliava) spalva. Ji asocijuojama su šviesa, šalčiu.
Mis 45
Mis 45  – 1981 m. JAV sukurtas kriminalinis filmas, nominuotas „Saturno apdovanojimui“ mažo biudžeto filmų kategorijoje.
Filmas tarp kritikų susilaukė daug teigiamų atsiliepimų, interneto svetainė „Rotten Tomatoes“ juostą įvertino 80 % teigiamų atsiliepimų.
Turinys
thumb|170px|left|Tana Helovyno vakarėlyje Nebylė mergina Tana, dirbanti Manhetene siuvėja, pakeliui į namus užpuolama ir išprievartaujama ginkluoto vyriškio. Ištrūkusi ji grįžta į butą, kuriame aptinka įsilaužėlį. Šis Taną taip pat išprievartauja, tačiau mergina, smogusi lygintuvu jam į galvą, vyriškį nužudo. Negalėdama atsikratyti kūno, ji supjausto jį dalimis ir šiukšlių maišais išmėto po įvairias Niujorko vietas. Po kurio laiko Tanai ima krikti nervai ir ji vis dažniau regi košmarus, kuriuose jai pasirodo jos nužudytas vyras.
Ji pradeda vaikščioti ginkluota nužudyto vyro 45 kalibro pistoletu. Kartą vienas vyras, pamatęs, kaip ji išmeta paketą, pagalvoja, kad mergina jį pametė ir puola vytis, norėdamas grąžinti. Bijodama vėl tapti prievartos auka, Tana nuo jo bėga, o atsidūrusi akligatvyje, pribėgusį vyrą tiesiog nušauna.
Pamažu vyrų žudymas tampa jai įprastu dalyku. Tana pradeda rengtis labiau provokuojamai, kad būtų lengviau vilioti ir nužudyti ją erzinančius vyrus.
KK192
KK192 – krašto kelias, jungiantis Skapiškį ir Pandėlį. Kelio ilgis – 18,47 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Maršrutas
Kelias prasideda Skapiškyje, trišalėje sankryžoje su. Eina Kupiškio ir Rokiškio rajonuose. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Skapiškis, Tvirai, Sriubiškiai, Kilpiškiai. Baigiasi Pandėlyje, sankryžoje su. Pačioje pradžioje kelią kerta geležinkelis Panevėžys – Rokiškis, Skapiškyje kelias kerta Mituvos upę, ties Sriubiškiais kerta Lėvenį.
Bukutis
thumb|right|275px|Paplitimo arealas. Bukutis (Sitta europaea) – bukutinių (Sittidae) šeimos paukštis. Lietuvoje dažnas, aptinkamas visoje šalies teritorijoje, stebimas ištisus metus. Manoma, kad Lietuvoje peri iki 50 000 bukučių porų.
Išvaizda
Naminio žvirblio dydžio, trumpauodegis, su melsvai pilka viršutine kūno spalva ir išilgai galvos per akį einančiu juodu dryželiu. Sparnai ir uodega juodai rusvi. Apatinė kūno dalis balta, šonai rudi. Snapas tiesus, pilkas. Kojos stiprios, rusvos, riestais nagais. Nėra žymesnių išvaizdos skirtumų tarp patinų ir patelių. Kūno ilgis 14 cm, sveria apie 24 g.
Elgsena
Gyvena plačialapiuose miškuose, senuose parkuose, tačiau eglynų vengia. Randamas ir senuose pušynuose. Sėslusis paukštis. Savo stipriomis kojomis laipioja kamienais aukštyn ir žemyn, kur nurankioja vabzdžius.
Bukutis žiemai kaupia maisto atsargas. Medžių sėklas slepia žievės įdubimuose, plyšiuose, taip pat ir ant žemės. Atsargas sulesa kai trūksta maisto.
Gyvena poromis. Jaunų paukščių poros susidaro vasaros pabaigoje, tačiau kartu peržiemojusios jos pavasarį išyra. Paukščių giesmė nesudėtinga, primenanti švilpimą. Ypač ji girdima šiltomis vasario ir kovo mėn. dienomis. Vėliau paukščiai tampa gana tylūs.
Peri genio iškaltose drevėse, apsigyvena inkiluose. Landos angą sumažina užlipdydamas seilėmis suvilgytu moliu. Uoksą iškloja sausais lapais, žievėmis, medienos plaušais. Žieveles nulupa snapu arba nurenka nuo žemės. Lizdą įsirengia per keletą dienų. Kiaušinius deda balandžio mėn. Kiaušiniai balti, su rudomis dėmelėmis. Deda 6-8 kiaušinius (19,9x14 mm; 2,2 g). Peri 14-18 dienų. Jaunikliai lizdą palieka po 22-24 dienų. Išveda vieną vadą. Gyvena kelerius metus, seniausi individai užfiksuoti sulaukę 11–12 metų.
Mityba
Bukučiai lesa vorus, vabzdžius, žemuoges, mėlynes, įvairių augalų sėklas. Vasaros pabaigoje neretai apsilanko sodybose, daržuose, pasmaguriauja saulėgrąžų, aguonų.
Stasys Eidrigevičius
Stasys Eidrigevičius (g. 1949 m. liepos 24 d. Mediniškiuose, Smilgių valsčius, Panevėžio apskr.) – vienas žinomiausių šiuolaikinių lietuvių dailininkų, grafikas ir režisierius.
Biografija
1968 m. baigė S. Žuko taikomosios dailės technikumą Kaune, 1973 m. – Lietuvos dailės institutą (J. Švažo mokinys). Nuo 1980 m. gyvena Varšuvoje. Nuo 1969 m. dalyvauja dailės parodose. Surengė daugiau, kaip 100 individualių parodų įvairiose šalyse; Lietuvoje – 1993 m., 1996 m., 2000 m., 2002 m., 2011 m.
Termolis
Termolis – miestas Italijoje, Molizėje, Kampobaso provincijoje. Tai miestas Adrijos pakrantėje. Anksčiau žinomas kaip mažas žvejybos uostas, Termolis po Antrojo pasaulinio karo išsiplėtė ir tapo populiariu kurortu.
Stasys Eidrigevičius
Kūryba
Nutapė paveikslų, sukūrė grafikos kūrinių (ekslibrisų, plakatų, miniatiūrų, knygų viršelių). Iliustravo apie 40 knygų, daugiausia vaikams:
Termolis
Istorija
left|thumb|Termolio pilis|150px Termolio apylinkėse gyventa nuo priešistorinių laikų. Tai rodo išlikę nekropoliai. Netoli pakrantėje romėnų patricijai statėsi vilas.
Stasys Eidrigevičius
Kūryba
Varšuvos teatre „Studio“ pastatė spektaklį „Baltas briedis“ (1993 m.). Kuria performansus, menines akcijas, instaliacijas („Kelias“ 1992 m., „Šulinys“ 1993 m., „Ratai“ 1995 m., „Erotikos“ 1997 m., „Lietus“ 2000 m.).
Termolis
Istorija
Seniausias miestą minintis dokumentas yra iš X a. Jame minima dabartinės Termolio katedros pirmtakė. Termolis priklausė lombardams iki normanų atvykimo, kuriems valdant miestas suklestėjo. Po to sekęs nuosmūkis truko iki 1770 m., kai Neapolio karaliai leido vietiniams didikams pakrantėje statytis rūmus.
Stasys Eidrigevičius
Kūryba
1991 rugsėjo 2 d. Čekoslovakijos paštas, ryšium su Bratislavos iliustracijų vaikams bienale, išleido pašto ženklą su Stasio Eidrigevičiaus paveikslo „Pinokis“ reprodukcija.
Sukūrė unikalius dailės žanrus – kaukes ir vadinamuosius sielvartus (smutki). Kūrybos pagrindiniai motyvai – žmogaus vienišumas, susvetimėjimas, liūdesys, susimąstymas. Meninei raiškai būdingi grotesko, paradokso, absurdo elementai, realybės motyvams suteikiama metafiziškumo. Ryškūs gimtinės prisiminimai, vaikystės įspūdžiai, Lietuvos kaimo etnografinės realijos. Pelnė apie 40 tarptautinių apdovanojimų. 2008 m. St. Eidrigevičius buvo įamžintas šalia Gdansko filharmonijos esančioje Lenkijos žvaigždžių alėjoje: buvo paprašytas palikti joje metalinį rankos įspaudą. Japonijos Otaru mieste veikia jo vardo muziejus – „Hiroko Mori & Stasys Museum“. Jacquesas Debsas apie dailininką sukūrė vaidybinį filmą. .
Termolis
Istorija
Termolyje vyko vienas didžiausių tankų mūšių per Italijos kampaniją 1943 m. spalio 2 d. - spalio 6 d.
Po Antrojo pasaulinio karo Termolis tapo vienu svarbiausių Molizės centrų, bet dabar kaip kurortui jam tenka varžytis su Kampomarinu, kuris yra 5 km į pietus.
Somalilandas
Somalilando Respublika  – valstybė Afrikos rago šiaurėje. Buvusi Jungtinės Karalystės kolonija. Gyventojų daugumą sudaro somaliai.
Tai yra de facto nepriklausoma valstybė, tačiau jos nepriklausomybę pripažįsta tik maža dalis pasaulio valstybių. Somalis ją laiko savo dalimi, tačiau nekontroliuoja. Somalilandas yra Pasaulinės valstybingumo siekiančių tautų organizacijos narys.
Istorija
Žmonės Somalilando teritorijoje gyvena nuo vėlyvojo paleolito. Neolito laikotarpiu čia apsigyveno afroazijiečių kalbomis kalbantys gyventojai, dabartinių somalių protėviai. Jie paliko nemažai priešistorinių olų piešinių. III ir II tūkst. pr. m. e. sandūroje čia buvo prijaukintas kupranugaris, kurio auginimo tradicija išplito po didžiąją dalį Afrikos ir Azijos. Nuo II tūkst. pr. m. e. vietos gyventojai palaikė prekybinius ryšius su Senovės Egiptu ir Mikėnų civilizacija. Viena hipotezė teigia, kad būtent čia buvo tuometiniuose egiptiečių šaltiniuose minima šalis Puntas, iš kurios buvo gabenami smilkalai, mira ir kitos gėrybės. Nuo I tūkst. pr. m. e. vidurio somaliai įsitraukė į prekybą su senovės graikais, finikiečiais, Jemenu, vėliau - Nabatėjų karalyste romėnais. Pakrantėje klestėjo miestai valstybės Mundas, Isis, Malao, Avalitas ir kt.
Nuo VIII a. somaliai perėmė Islamą. Somalilando teritoriją valdė tokios musulmoniškos valstybės kaip Ifato sultonatas, Adalio sultonatas, Osmanų imperija, Isaakų sultonatas ir kt. 1884 m. Somalilandas tapo Jungtinės karalystės kolonija - Britų Somalilandu. Britų laikais buvo suformuotos dabartinės Somalilando sienos.
Antro pasaulinio karo metu jį okupavo Italija. 1960 m. birželio 26 d. tapo nepriklausomas ir tų pačių metų liepos 1 d. susijungė su Somaliu (buvusia Italijos kolonija). Tačiau Somalio valdžia ėmė persekioti somalilandiečius, ypač Mahometo Siado Biarei laikotarpiu, buvo panaikinti tradiciniai klanai. Tai skatino Somalilando gyventojus burtis į militarizuotą Somalių nacionalinį judėjimą, o galiausiai 1981 m. pradėjo Somalilando nepriklausomybės karą. Prieš Somalilande vyraujantį klaną isakus centrinė valdžia vykdė susidorojimus, kartais traktuojamus kaip isakų genocidą. Buvo subombarduoti didžiausi miestai Hargeisa ir Burao.
1991 m. gegužės 18 d. Somalilandas galutinai atsiskyrė, o gegužės 24 d. buvo paskelbta Somalilando Respublika. Nuo to laiko jis de facto nepriklausomas, įtvirtino savo valdymo sistemą ir konstituciją. Jungtinių Tautų pripažinta Somalio valdžia Mogadiše šio atsiskyrimo nepripažino, bet faktiškai ji Somalilando nekontroliuoja. Somalilandas nėra pripažįstamas ir kitų valstybių. Jungtinės Tautos siekia, kad Somalilandas padėtų ant kojų atsistoti visam Somaliui ir valstybė vėl būtų vientisa.
Somalilandas savo jėgomis atstatė sugriautą sostinę Hargeisą ir atkūrė ekonomiką (užsienio prekybos balansas beveik neutralus). Šiuo metu tai yra taiki šalis, tačiau kaimyninis Puntlandas (dar viena nuo Somalio atskilusi šalis) įvykdė kelias nedidelio masto invazijas į vakarinį Somalilandą.
Politinė sistema
thumb|180px|Dabartinis šalies prezidentas [[Muse Bihi]] Somalilandas yra demokratinė valstybė, yra valdžių pasidalijimas. Tiek tarptautinių organizacijų, tiek nepriklausomų tyrėjų valstybė yra vertinama kaip sėkminga demokratija, kuri pagal demokratizacijos procesus aplenkė kitas Afrikos rago valstybes, ypač Somalį. Teigiamai vertinamas valstybės sugebėjimas atsiriboti nuo ekstremistinių elementų, vystyti demokratinius rinkimus, privačiu verslu grįstą ekonomiką, valdyme atsižvelgti į tradicines visuomenės struktūras
Politikoje derinama tradicinė klanų sistema ir moderni politinė sistema. Klanų lyderiai, vadinamieji guurti, renkasi į Seniūnų rūmus, kuriems priklauso 82 nariai. Be to yra Atstovų rūmai, kurių narių skaičius irgi yra 82. Šie dveji rūmai sudaro Somalilando parlamentą. Siekiama, kad jame būtų atstovaujami visi klanai, tačiau partijos formuojamos ne pagal etnines, o pagal ideologines perskyras. Vyrauja trys pagrindinės partijos.
Vyriausybei vadovauja Somalilando Prezidentas, renkamas 5 metų kadencijai. Daugiausia gali būti 2 kadencijas. Prezidentui pavaldus viceprezidentas ir Ministrų kabinetas. Jie yra skiriami prezidento ir tvirtinami parlamento.
Teisminėje sistemoje veikia 4 lygių teismai. Aukščiausiasis teimas atlieka ir konstitucinio teismo funkcijas.
Užsienio politika
thumb|left|Somalilando užsienio reikalų ministras ir Taivano prezidentė Somalilando nėra pripažinę dauguma pasaulio valstybių, tačiau jis palaiko santykius su kaimynėmis Etiopija, Džibučiu, taip pat su Pietų Afrika, UK, Švedija bei kita nepripažinta valstybe - Taivanu. Su pastaruoju santykiai intensyvėja, o 2020 m. sutarta steigti viena kitos atstovybes.
2007 m. buvo vykdomos derybos su Europos Sąjunga ir Afrikos Sąjunga. 2010 m. JAV pareiškė, kad palaikys santykius su Somalilando vyriausybe, tačiau nepripažins šios šalies. Jungtinė Karalystė, kurios buvusi kolonija yra Somalilandas, palaiko neformalius santykius. Viena iš JK dominuojančių partijų, JK Nepriklausomybės partija, atvirai palaiko Somalilando nepriklausomybę. Velso (kur yra didelė somalių bendruomenė) vyriausybė 2006 m. yra pakvietusi Somalilando atstovus į keletą oficialių renginių.
Santykiai su kaimyniniu Somaliu, ypač pastarojo autonomine valstybe Puntalandu išlieka įtempti. Pastarasis siekia "atkurti" vieningą Somalį, o Somalilandas siekia kontroliuoti visas buvusio Britų Somalilando teritorijas. Tarp 2002 ir 2009 m. vyko nemažai susidūrimų rytiniame pasienyje, ir dalis ryčiausių teritorijų vis dar lieka ginčytina zona. Šis konfliktas inspiravo Somalilando rytuose gyvenantį dhulbahantų klaną 2012 m. atsiskirti nuo Somalilando ir paskelbti separatistinę Chatumo valstybę. 2017 m. buvo pasiektas susitarimas tarp Somalilando ir Chatumo, ir pastaroji vėl inkorporuota į Somalilando sudėtį.
Somalilando karines pajėgas sudaro 12 900 karių. Armijos reikmėms išleidžiamas apie trečdalis šalies biudžeto.
Administracinis suskirstymas
thumb|250px|right Somalilande yra šeši regionai (gobol) (sostinės skliausteliuose):
Regionai dalijami į rajonus (degmada), antrojo lygmens administracinius vienetus. Iš viso yra 22 rajonai. Daugiausia rajonų turi Sanagas (5), o mažiausiai - Sahilis (2). Visi regionai pagal gyventojų skaičių ir ekonominį potencialą yra klasifikuojami į A, B, C ir D.
Geografija
thumb|250px|Somalilando geografija
Somalilando valstybė apima šiaurinę Afrikos rago dalį. Šiaurėje ją skalauja Tadžuros įlanka, ir pakrantės linija tęsiasi 850 km. . Vakarinėje pakrantės dalyje yra salų ir koralų rifų. Vakaruose ribojasi su Džibučiu, pietuose - su Etiopija, o rytuose - su Somalio autonomine valstybe Puntalandu.
Geografiškai Somalilandą sudaro trys gamtinės zonos, kurios skiriasi savo klimatu ir gyvenimo sąlygomis:
Klimatas
Somalilende išskiriami keturi metų laikai. Balandžio-birželio mėnesiais tęsiasi musonų sukeltas lietaus sezonas guu, kurio metu vadės prisipildo vandens ir gamta sužaliuoja. Po birželio prasideda pirmasis sausasis sezonas jilal. Tai - karšta vasara. Rugpjūčio-lapkričio mėnesiais (deir) kraštą vėl atgaivina trumpi ir nereguliarūs lietūs, po kurių pasideda hagaa. Pastarasis yra sausiausias metų laikas. Jo metu viskas galutinai išdžiūsta. Tai - sunkiausias sezonas, kurio metu viskas išdžiūsta, krenta gyvuliai, neretai tęsiasi badmetis.
Daugiausia kritulių iškrenta pietvakarinėje šalies dalyje (200-300 mm), o sausiausia yra šiaurinė (pajūris) ir rytinė (mažiau nei 50 mm).
Ekonomika ir infrastruktūra
thumb|200px|Somalilando šilingai Gyvulininkystė yra šalies ekonomikos pagrindas, tačiau pastaruoju metu tam tinkamose vietose vystoma ir žemdirbystė. Manoma, kad potencialiai žemdirbystei būtų galima naudoti dar 7 proc. šiuo metu nenaudojamos žemės. Šalyje yra mineralinių išteklių, tačiau kasyklų eksploatavimas yra minimalus. Keliose vietose rasta naftos.
Šalyje naudojama atskira valiuta, Somalilando šilingas, kurio kursą reguliuoja Somalilando bankas. Keitimai į šią valiutą vyksta tik pačiame Somalilande.
Tai, kad valstybė nėra oficialiai pripažinta, labai trukdo sudarinėti tarptautines sutartis ir vystyti ekonomiką, gauti paramą. Didelę dalį šalies biudžeto sudaro tarptautinės perlaidos, kurias siunčia savo giminaičiams gausi užsienio šalyse (Persijos įlankos šalyse, Europoje, JAV) gyvenančių somalių diaspora. Pasaulio banko duomenimis kasmet tokiu būdu Somalilandą pasiekia apie 1 mlrd. USD. Šalis taip pat gauna paramą iš nevyriausybinių organizacijų, religinių grupių, kuri padeda atsatyti karo metu sugriautą ūkį. thumb|left|200px|Naujasis Berberos uostas Šalis turi kelis stiprius uostus, ypač Berberą, kurie labai padeda šalies ekonomikai. Šalia Berberos nuo 2016 m. vystomas naujasis Berberos uostas. Somalilandas suteikia uostų paslaugas ir Etiopijai, kuri neturi išėjimo į jūrą. Todėl per Somalilando teritoriją vyksta prekių judėjimas iš viso Afrikos rago, daugiausia į Arabijos pusiasalį. Keliose vietose krašto gilumoje (pvz. Burao ir Yirowe) veikia dideli galvijų turgūs (seylad), kuriuose per dieną parduodama dešimtys tūkstančių galvijų. Nemažai jų eksportuojami į Arabijos pusiasalį.
Šalyje yra du pagrindiniai oro uostai - Hargeisoje (Hargeisos tarptautinis oro uostas) ir Berberoje (Berberos oro uostas). Hargeisą tiesioginiai skrydžiai sujungia su Adis Abeba, Džida, Džibučiu, Dubajumi. Tarp didžiųjų miestų kursuoja autobusai. thumb|Nasa Hablood kalnų kraštovaizdis Turizmas yra besivystanti ūkio šaka. Kaip svarbiausi traukos objektai siūlomi priešistoriniai Las Gelo senoviniai uolų piešiniai (atrasti 2002 m.), keletas gamtos objektų bei kraštovaizdžių, tokių kaip Nasa Hablod kalnai ir pan. Siūlomos nomadiško gyvenimo patirtys. Tarp lankytinų miestų yra sostinė Hargeisa, britų kolonijinę architektūrą išsaugojęs Šeichas, osmanų paveldą išsaugojusi Berbera, senoji sostinė Zeila ir kt.
Gyventojai
thumb|Somalilando klanai 2021 m. paskaičiavimais, Somalilande gyvena 5,7 mln. gyventojų. 52.9% gyventojų gyvena miestuose, 33.8% yra nomadai, o 11% užsiima žemės ūkiu. 99% gyventojų – musulmonai sunitai, beveik visi – somaliai. Islamas pagal konstituciją yra valstybinė religija.
Gyventojai dalinasi į tradicinius klanus. Apie 80% jų, gyvenančių centrinėje šalies dalyje priklauso Izako klanui, kuris savo ruožtu dalinasi į smulkesnius klanus (habr). Tarp jų yra arapai, eidagalai, avalai, dželai, junisai. Vakariausias šalies galas yra priklauso Dir klanui (kuris taip pat paplitęs gretimame Džibutyje ir Etiopijoje). Jo smulkesni klanai yra gadabursiai ir isai. Ryčiausias šalies pakraštys yra dominuojamas dulbahančių ir varsangalių, kurie priklauso darodų klano Harti konfederacijai.
Somalilande yra trys valstybinės kalbos: somalių, arabų ir anglų. Gyventojams gimtoji kalba yra somalių (šiaurinis jos dialektas), tačiau dėl islamo įtakos arabų kalba privalomai mokoma mokyklose, naudojama mečetėse. Anglų kalba dažnai naudojama kaip mokymo priemonė mokyklose.
Kultūra
thumb|left|Boramos mečetė
Somalilandas patenka į didesnes somalių kultūros ir Islamo pasaulio kultūrines zonas, kas nulemia šalies kultūrinius bruožus. Islamas diktuoja gyvenimo ritmą, svarbiausias šventes, religinius ritualus, švietimo principus. Ypač tipri įtaka pastebima iš Jemeno, su kuriuo vietos gyventojai nuo seno palaikė kultūrinius ryšius.
Visuomenė tradiciškai organizuojasi į klanus, ir tradicinės struktūros vaidina didelį vaidmenį šalies gyvenime. Mityba mažai skiriasi nuo kitų somalių. Valgoma vietinė plokščia duona lahohas, kurią papldo mėsos patiekalai, košės iš kukurūzų ar sorų. Svarbi mityboje yra daržovių, mėsos ir ankštinių sriuba, vadinama maraq.
Svarbi kultūros dalis yra poezija, kuriama tiek vyrų, tiek moterų, kurioje gausu metaforų ir žodžių žaismo. Žymiausias Somalilando poetas yra Hadrawi (gimęs 1943 m.), kartais vadinamas somalių Šekspyru.
Taip pat yra paplitęs kūno dekoravimas chna dažais. Šis dažas naudojamas dažyti plaukus, o moterų tarpe - ir dekoruoti odą įvairiais raštais, mendhi.
Naminis prūsokas
Naminis prūsokas (Blattella germanica) – nedidelių, 1,3-1,6 cm ilgio (aptinkama ir stambesnių) neskraidančių tarakonų rūšis. Tai paplitę sinantropiniai vabzdžiai.
Sandara ir mityba
Kūnas rudas nuo šviesiai rudo iki beveik juodo, turi dvi lygiagrečias juosteles, einančias nuo galvos iki sparnų pamatų. Jie sparnuoti, bet skristi pajėgia tik trumpus nuotolius, labiau sklęsdami, nei skrisdami.
Patinų kūnas siauresnis nei patelių. Pilvelio galiukas pleištiškas, paskutinių segmentų sparnai nedengia. Patelių kūnas platesnis, pilvelio galas suapvalintas, iš viršaus pridengtas sparnais.
Naminiai prūsokai visaėdžiai, minta žmonių maisto likučiais, kitokiomis organinėmis medžiagomis. Gali misti avalynės oda, knygų viršeliais, muilu ir pan.
Vystymasis
thumb|left|Ooteka (kiaušinėlių kapsulė) patelės pilvelio apatinėje pusėje. Kaip ir visi tarakonai prūsokai turi nepilnutinio kitimo vystymąsi. Suaugėliai būna 10-16 mm ilgio,
Patelės į ooteką (8×3×2 mm dydžio kapsulę) padeda 30-40 kiaušinėlių. Ooteka dažniausiai nešioja su savimi iki tol, kol po 14-35 d. iš kiaušinėlių išsirita nimfos. Nimfos nuo suaugėlių be dydžio skiriasi tamsesne spalva ir sparnų neturėjimu. Augančios nimfos paprastai neriasi 6 kartus. Jų vystymasis trunka apie 60 d.
Suaugėliai gyvena 20-30 savaičių. Viena patelė per savo gyvenimą „išnešioja“ 4-9 ootekas.
Paplitimas
Naminių prūsokų atsiradimo vieta laikoma pietų Azija, iš kur XVIII a. buvo užvežti į Europą ir Šiaurės Ameriką. Prisitaikę gyventi žmonių būstuose. Kai aplinkos temperatūra krenta žemiau -5 °C, prūsokai žūsta, todėl šiaurės kraštuose išgyventi gali tik šildomuose būstuose.
Šaltesnio klimato kraštuose aptinkami tik gyvenvietėse ir prie jų, nes prastai pakenčia šaltį. Tačiau šiauriausiai prūsokai buvo aptikti Alerte (Nunavutas, Šiaurės Kanada), o piečiausiai – Pietų Patagonijoje. Naminiai prūsokai kilę iš Afrikos. Jie labai artimi azijiniams prūsokams (Blattella asahinai), nespecialistas jų greičiausiai neatskirs.
Naminiai prūsokai dieną pastebimi tik atsitiktinai, tik esant didelei jų populiacijai ar jei kažkas juos išbaido. Tuo tarpu vakarais jie aptinkami kur kas dažniau, nes yra naktiniai gyvūnai. Susijaudinę ar išgąsdinti gali skleisti nemalonų kvapą.
Sąveika su žmonėmis
Tarakonai kontaktuoja su atliekomis, plyšiuose besikaupiančiais nešvarumais, šiukšlėmis, iš kur ant jų kūno gali papulti ligų sukėlėjai. Bėgiodami virtuvėse bėgioja ir maisto produktais, taip juos užteršdami bakterijomis. Manoma, kad taip prūsokai gali tapti tokių ligų kaip gastroenteritas, viduriavimas, dizenterija plitimo priežastimi.
Tarakonų paliekamos chitininės išnaros kai kuriems žmonėms sukelia alergiją.
Naminių prūsokų suvaldymas
Naminiai prūsokai labai sėkmingai užima pastatų visaėdžių vabzdžių ekologinę nišą. Juos kaip kenkėjus išnaikinti labai sunku. Jie sunkiai naikinami nes:
Kovojant su prūsokais svarbu nepalikti jiems prieinamo maisto ir vandens. Tiesioginiam naikinimui naudojami cheminiai insekticidai. Žiemą naudojamas iššaldymas, kai patalpose, apniktose tarakonų, atidaro langus, kad patekęs šaltis šilumamėgius prūsokus sunaikintų.
Kenkėjų suvaldymo metodai turi sunaikinti 95% visos populiacijos, kad būtų efektyvūs, nes šie vabzdžiai labai sparčiai dauginasi. Naminiai prūsokai pastatų viduje praktiškai neturi priešų plėšrūnų, išskyrus kai kuriuos namų gyvūnėlius. Prūsokų nimfos gali išgyventi plyšiuose ir kitose slėptuvėse ir misti ten suaugėlių prūsokų išskyromis ir išnaromis. Taip jos būna apsaugotos nuo daugelio paviršius veikiančių kovos su tarakonais priemonių.
VDR futbolo varžybos 1977–1978 m.
VDR futbolo varžybos 1977–1978 m.
251 m.
251 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Mirtys
Nedatuota
Nurčik Kolonija
Nurčik Kolonija  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Nužeco Stacjos valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Meilutė Jasienė
Meilutė Jasienė (g. 1949 m. balandžio 5 d. Marijampolėje) – Lietuvos ekonomistė, socialinių mokslų daktarė.
Biografija
1971–1977 m., 1983–1992 m. ir nuo 1996 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 2006 m. Finansų katedros vedėja; nuo 2008 m. profesorė. 1977–1980 m. Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos instituto, 1980–1983 m. Vilniaus universiteto Sociologinių tyrimų laboratorijos vyresnioji mokslinė bendradarbė. 1991–1992 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės referentė. 1992–1993 m. Lietuvos banko užsienio ryšių ir informacijos skyriaus viršininkė. 1993–1995 m. ir 1998–2001 m. dirbo Lietuvos komerciniuose bankuose. 1995 m. stažavo Pietų Karolinos universitete (JAV), 1998 m. Milane ir Utrechte, 1999 m. Londone, 2000 m. Ciuriche.
Priešistorė
thumb|Piešiniai ant uolų sienų Priešistorė – (kartais proistorė) yra laikotarpis žmonijos istorijoje nuo akmeninių įrankių naudojimo iki rašytinės istorijos pradžios. Piešinių ir simbolių naudojimas buvo gana ankstyvas žmonijos istorijoje, tačiau tokio tipo rašto sistemos, kaip žinome jas dabar, atsirado prieš maždaug 5000 metų. Praėjo tūkstančiai metų, kol rašto sistemas pradėjo naudoti didžioji dauguma civilizacijų. Kai kurias kultūras šios sistemos pasiekė tik XIX amžiuje. Kadangi priešistorės pabaiga dažniausiai siejama su rašto atsiradimu, skirtingose kultūrose priešistorės pabaiga atėjo skirtingu metu, o kai kurios kultūros savo rašto iš vis nebuvo sukūrusios. Terminas Priešistorė yra rečiau naudojamas tarp kultūrų, kur priešistorė baigėsi palyginti neseniai. Dabar priešistorės pabaigą vis dažniau imama sieti su agrokultūros pradžia. Terminą pirmą kartą pavartojo prancūzų mokslininkai (Pré-historique) XIX a. pradžioje, apibūdindami radinius Pietų Prancūzijoje urvuose. Žmonijos priešistorės tyrimais užsiima archeologija ir paleoantropologija.
Chronologiniai rėmai
Tradiciškai priešistorė skirstoma į laikotarpius, pasiūlytus danų mokslininko C. J. Thomsen (Tomseno):
Taip pat dažnai išskiriamas ir eneolito laikotarpis.
Termino ir periodizacijos kritika
XX amžiuje šio termino reikšmė sumažėjo. Griežtas žmonijos istorijos skirstymas į laikotarpius iki rašto ir po ėmė nebepasiteisinti, gausėjant archeologiniams duomenims apie turtingas kultūras, gyvavusias iki rašto išradimo bei ėmus taikyti radiokarboninį datavimo metodą ir taip „istoriniams laikams“ pasistūmėjus tolyn į praeitį. Tuo pačiu, „globalėjant“ pasaulio istorijai, toks skirstymas kartais atveda prie absurdiškų prielaidų. Pavyzdžiui, taip skirstant, Egiptas į istorinius laikus įžengė 3500 metų pr. m. e., o Naujoji Gvinėja tik XIX amžiuje.
Taip pat kritikuotina ir iš dalies pasenusi Thomaseno periodizacija. Pavyzdžiui, Šumero civilizacija raštą turėjo dar prieš įžengdama į bronzos amžių. Kita vertus, archeologiniai radiniai centrinėje Anatolijoje (Turkija) rodo, kad tenykštė ankstyvojo neolito kultūra jau mokėjo apdirbti varį (8000 m. pr. m. e.).
Apelsinas
thumb|250px|Apelsino vaisiai ir žiedai miniatiūra|Apelsinas
Apelsinai – citrinvaisiai, kuriuos mezga kai kurie citrinmedžiai (Citrus):
! Citrinmedis (liet.) ! Citrinmedis (lot.) ! Vaisius liet. ! Vaisius angl. ! Vaisius vok.
Pavadinimo kilmė
Žodis kilęs iš, sudaryto iš  'obuolys' + sien (iš Sina 'Kinija'). Pats pavadinimas rodo apelsinų kilmės vietą.
thumb|left|300px|Apelsinmedžiai
Louis de Funès
Lui de Fiunesas (, 1914 m. liepos 31 d. – 1983 m. sausio 27 d.) – prancūzų komedinio kino aktorius.
De Fiunesas buvo gerai pažįstamas Prancūzijos, Ispanijos, Vokietijos, Belgijos, Nyderlandų, Italijos, Graikijos, Irano, buvusio Rytų bloko bei Tarybų Sąjungos gyventojams, tačiau angliškai kalbančiose šalyse neišgarsėjo. De Fiuneso filmai – daugiausia "slapstick" tipo komedijos, tačiau kaip aktorius jis buvo universalus. Ypač pagarsėjo savo išraiškinga mimika.
Tarp žinomiausių Lui de Fiuneso filmų – serija komedijų apie žandarą Kriušo, prasidėjusi filmu "Žandaras iš Sen Tropezo" (1964, Le gendarme de Saint-Tropez). Taip pat – filmai apie Fantomą, kuriuose de Fiunesas vaidina komisarą Žiuvą (pirmasis filmas – 1964, Fantomas).
Kloniškės (Vilnius)
Kloniškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Buivydžių.
Stasys Janušauskas
Stasys Janušauskas (Jonušas, 1902 m. gegužės 13 d. Liepoja – 1996 m. vasario 16 d. Kaunas) – Lietuvos futbolininkas. Vienas Lietuvos futbolo pradininkų.
Biografija
Pirmojo pasaulinio karo metais su tėvais pasitraukė į Gomelį. 1921 m. grįžo į Lietuvą, dirbo įvairiose Kauno įstaigose buhalteriu, ilgiausiai, iki 1940 m. – Lietuvos vidaus reikalų ministerijos vyr. finansų referentas, po karo dirbo Kauno pieno ir mėsos kombinatuose.
Sportinė veikla
1921–1931 m. žaidė futbolą. 1923 m. su kitais įsteigė Šančių šaulių sporto klubą „Kovas“, 1923–1925 m. jo valdybos narys, klubo komandoje žaidė gynėju ir saugu.
252 m.
252 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kulvos ozas
thumb|right|250px|Kulvos ozas Kulvos ozas – ozas Vidurio Lietuvoje (Kulvos seniūnija, Jonavos rajono savivaldybė). Kulvos ozo gūbrys yra aukščiausia Jonavos apylinkių vieta, 117 m virš jūros lygio (žemiausia Jonavos rajono vieta – Neries ir Šventosios upių slėnis). Gūbrys prasideda prie pat Jonavos ir su pertraukomis per Šėtą bei Ramygalą nusitęsia iki Panevėžio. Pietiniu galu ties Čičinais įsijungia į Vidurio Lietuvos galinę moreną. Kulvos gūbrio žvyrai suplauti atvirame ledo plyšyje. Įsteigtas Kulvos geomorfologinis draustinis.
Šešuva
Šešuva  – vidurio Lietuvos upė; Neries kairysis intakas. Ilgis – 34 km, vidutinis metinis debitas nesiekia 1 kubinio metro per sekundę. Prasideda Beištrakių miške, Šukiškių apylinkėse, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kaišiadorių. Teka į šiaurės vakarus, žemupyje – į vakarus, pro Kaišiadorių ir Jonavos rajonus. Įteka į Nerį 20 km nuo jos žiočių, ties Šešuvos kaimu (Užusalių seniūnija), ties Kauno ir Jonavos rajonų riba, prie Turžėnų kalno šlaito.
Intakai: Būdupis, Želva, Lapirda, Garšas, Trainupė (dešinieji), Pravarta, Vėsa (kairieji).
Šešuvos baseinas labai miškingas, beveik visu savo atstumu, išskyrus žemupį, upė teka Gaižiūnų miškais.
thumb|left|240px|Šešuva kelyje netoli [[Karmėlava|Karmėlavos]]
Per Šešuvą pastatytas tiltas, kuriuo eina kelias, vedantis kauniečių pamėgto Zatyšių karjero link. Anot vietos gyventojų, ties tilto vieta dar caro laikais buvo pastatyta iš plytų klota pralaida. Žymiai vėliau, platinant kelią, buvo pastatytas prielipas iš betono tėkmės kryptimi, praplatintas tiltas. Ties Užusaliais patvenkta. Ties Kalnėnais upę kerta geležinkelis.
Upės vidutinis nuolydis – 172 cm/km. Didesnės gyvenvietės: Beištrakiai, Pašuliai, Būdos III, Užusaliai, Kalnėnai, Girininkai II, Turžėnai.
Upėvardžio šaknis šeš- Lietuvoje dažna, bet ne visai aiškios kilmės. Bandoma sieti su šešėlis („nuo šviesos užstojama tamsi vieta“), senesnė šios šaknies reikšmė galėjusi būti „šaltas, vėsus“.
Jonas Liuksemburgietis
Biografija
thumb|left|Jono Liuksemburgiečio ir Elžbietos vestuvės Kilęs iš Liuksemburgų dinastijos. Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Henriko VII ir Margaritos iš Brabanto sūnus. Liuksemburgo grafas, 1310-1346 m. Čekijos (Bohemijos) karalius. Kai tėvas 1313 m. mirė, buvo per jaunas, kad taptų Šventosios Romos imperijos imperatoriumi, todėl parėmė Liudviko IV Bavariečio kandidatūrą. Vėliau sudaręs sąjungą su popiežiumi Klemensu VII pasiekė, kad 1346 m. imperatoriumi butų išrinktas jo sūnus Karolis IV Liuksemburgietis.
Santuokos ir vaikai
Buvo vedęs Lenkijos karaliaus Vaclovo II dukterį ir kaip Pršemislų įpėdinis iki 1335 m. pretendavo į Lenkijos sostą.
Antroji žmona Beatričė Burbonė. Su ja gimė:
Valdymas
thumb|left|150px|XIII-XIV a. Jono Liuksemburgiečio valdoma valstybė ribojosi su Lietuvos Didžiąja kunigaikštyste (Šaltinis:František Kurfürst. Válečné dějiny československé, Šolc a Šimáček, Praha, 1937) 1320-1329 m. prijungė prie Čekijos dalį Lužicos ir 1327-1330 m. dalį Silezijos. Dalyvavo daugelyje to meto ginkluotų konfliktų Vengrijoje, Austrijoje, Anglijoje ir kitur. Popiežiaus Jono XXII paskirtas vadovauti kryžiaus žygiui į Palestiną, bet vietoj jo 1329 m. gavo leidimą surengti kryžiaus žygį į Žemaitiją.