cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bubių mokykla
Istorija
1899 m. grafas Dmitrijus Zubovas Bubiuose atidarė ir išlaikė pradinę mokyklą, kurioje nuo 1905 m. buvo dėstoma lietuvių kalba. Kol dar nebuvo pastatytas pastatas, mokykla laikinai veikė mediniame vasarnamyje tarp Bubių ir Mirskiškės. Pastate įrengus du kambarius, mokykla persikėlė į nebaigtą statyti namą, kurio palangės buvo aukštos, kad mokiniai nesižvalgytų pro langus. 1918 m. mokykla tapo valstybine pradžios mokykla, 1920 m. perkelta į buvusios pieninės patalpas, 1924 m. įsikūrė buvusioje grafo D. Zubovo arklių keitimo stotyje.
1949 m. mokykla tapo septynmete, 1962 m. aštuonmete, 1967 m. įsikūrė naujuose pastatuose. 1986 m. tapo devynmete mokykla, duris atvėrė erdvus trijų aukštų mokyklos priestatas. 1987 m. mokyklą imta vadinti nepilna vidurine, 1999 m. tapo dešimtmete pagrindine mokykla. 2005 m. prie mokyklos prijungtas Bubių darželis "Saulutė".
Nuo 2002 m. mokykla – pagrindinių mokyklų asociacijų narė. 2020 m. prijungta prie Dubysos aukštupio mokyklos kaip jos skyrius.
Likankaburas
Likankaburas  – simetriškos formos ugnikalnis-stratovulkanas pietinėje sienos tarp Čilės ir Bolivijos dalyje, Andų kalnyne. Krateris apie 400 m pločio, su 70x90 m dydžio ežeru, kuris būna užšalęs beveik visus metus. Šis ežeras yra vienas aukščiausiai esančių planetoje ir turintis planktono, nors temperatūros jame gali siekti iki -30 °C. 5920 m aukščio.
Paskutinis išsiveržimas buvo holocene. Geologiniai duomenys rodo, kad tuomet išsiveržusi lava nutekėjo 6 km į šiaurės rytus ir pietvakarius nuo ugnikalnio, o ankstesnių išsiveržimų lava bei piroklastai randami už atitinkamai 15 ir 12 km nuo viršūnės. Viršūnėje išlikę Inkų imperijos griuvėsių, kas įrodo, kad per pastaruosius 500–1000 metų didelių išsiveržimų Likankabure nebuvo.
Licancabur buvo vietinių indėnų naudojamas žodis, skirtas apibūdinti taip pat to regiono žmonėms, kaip ir ugnikalniui.
Klemaliniai
Klemaliniai (Asclepiadaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima. Jai priklauso daugiametės žolės arba vijokliniai puskrūmiai. Pasaulyje žinoma apie 2900 rūšių, daugiausia paplitusių tropikuose ir subtropikuose, ypač Afrikoje ir Pietų Afrikoje. Čia būdingos sukulentinės, belapės, panašios į kaktusus stapelijos (Stapelia); jų žiedai dvėselienos kvapo, blankios durpinės spalvos; juos apdulkina musės, dedančios kiaušinėlius į pūvančią mėsą. Lapai ištisiniai, priešiniai. Žiedai dvilyčiai, taisyklingieji, susitelkę į viršūninius arba pažastinius kekės arba skėčio formos žiedynus. Vaisius – ritiniškas ar verpstiškas lapavaisis su daug plokščių sėklų. Daugelis nuodingi. Kai kurių rūšių klemaliniai ir pienuolės auginami kaip pluoštiniai ir dekoratyviniai augalai.
Maišasparniniai šikšnosparniai
Maišasparniniai šikšnosparniai (Emballonuridae) – šikšnosparnių (Chiroptera) šeima. Gyvūnai 37-100 mm dydžio ir 3-40 g svorio. Šeimoje 12-13 genčių, 47 rūšys:
Ilgižiai III
Ilgižiai III – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Betygalos, šalia kelio, abipus Kirkšnovės upės. Ilgižių seniūnaitijos centras. Yra biblioteka.
Franš Kontė
Franš Kontė  – regionas rytų Prancūzijoje, prie sienos su Šveicarija. Sostinė – Bezansonas. Plotas – 16,2 tūkst. km²; 1,12 mln. gyventojų.
Ilgižiai III
miniatiūra|220px|left|Paminklas Dariaus ir Girėno skrydžiui atminti miniatiūra|200px|left|Akmuo Lietuvos 1000-mečiui miniatiūra|200px|left|2017 m. rudenį nugriautos senosios mokyklos vieta
Istorija
Kaimas minimas 1581 m. XIX a. buvo ir Ilgižių dvaras.
1885 m. kaime žandarai susekė ir uždarė slaptąją lietuvių mokyklą. 1920 m. įsteigta pradžios mokykla, 1951–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1999 m. Ilgižių pagrindinė mokykla.
Paminklas Dariui ir Girėnui
Obeliskas stūkso kaimo pakraštyje, prie pat kelių Betygala – Ilgižiai ir Žibuliai – Ilgižiai sankirtos. Paminklui būdingas 1920–jų metų moderno stilius. Trečia pakopa (viršutinė dalis) apjuosta stilizuotu vainiku (bareljefu). Priekinio ir galinio fasado ketvirtajame tarpsnyje buvo lotyniško stiliaus kryžius. Įrašai skirtingų fasadų plokštėse skirti Dariaus ir Girėno skrydžiui atminti ir pagerbti čia palaidotus žuvusius 1915 m. karius. 2018 m. paminklas atnaujintas.
Gvajakilis
Gvajakilis ( arba Santiago de Guayaquil) – miestas vakarų Ekvadore, didžiausias šalies miestas. Išsidėstęs prie Gvajaso (Guayas) upės netoli Gvajakilio įlankos, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Pagrindis Ekvadoro ekonominis centras: žuvies pramonė, naftos apdirbimas, maisto ir plataus vartojimo prekių pramonė. Didžioji dalis šalies eksporto (ypač – bananų) keliauja per giliavandenį Gvajakilio uostą (užbaigtas 1962 m.). Yra Gvajakilio universitetas (1867 m.), Gvajakilio Santjago katalikiškasis universitetas (1962 m.), Gvajakilio pasaulietiškasis universitetas (1847 m.), politechnikos institutas (1958 m.). XVI a. bažnyčia, paminklas Gvajakilio konferencijai atminti (1822 m.), kurioje susitiko du žymieji Pietų Amerikos politikai Chosė de San Martinas ir Simonas Bolivaras. thumb|left|255px| Paminklas Gvajakilio konferencijai atminti
Istorija
Gvajakilį 1537 m. įkūrė ispanų keliautojas Fransiskas de Oreljana (Francisco de Orellana).
Vladislavas Jakovickis
Vladislavas Jakovickis (, 1885 m. rugsėjo 19 d. Vitebskas – m. po 1939 m. rugsėjo mėn. Rusija) – akušeris-ginekologas, medicinos daktaras, medicinos papulkininkis.
Biografija
1910-1914 m. ir 1917-1918 m. dėstė Lvovo universitete. 1915-1917 m. Lenkijos legionų Pirmojo pulko gydytojas. 1920-1925 m. – Varšuvos universiteto dėstytojas. Nuo 1925 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1929-1930 m. Medicinos fakulteto dekanas, rūpinosi fakulteto rūmų statyba, 1936-1937 m. Vilniaus universiteto rektorius. Nuo 1925 m. profesorius. 1925-1939 m. Vilniaus universiteto Akušerijos ir ginekologijos klinikos vadovas. 1939 m. rugsėjo 1 d. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui mobilizuotas, rytinę Lenkijos dalį okupavus Raudonajai armijai suimtas, išvežtas į Rusiją. Žuvo apie 1940-1942 m., greičiausiai viena Katynės aukų.
Vakaro skaitiniai
Vakaro skaitiniai – erotinio pobūdžio laikraštis, leistas 1990–1995 m. Kaune.
Istorija
Pirmaisiais metais ėjo nereguliariai kaip laikraščio „Vasario 16“ priedas, nuo 1994 m. – mėnesinis laikraštis. Steigėjai Jaroslavas Banevičius, Povilas Gončaras, Eugenijus Striaukas. Leido UAB „Koncernas Vasaris“. Tiražas 1990 m. – 70 000 egz., 1995 m. – 19 800 egz.
Redaktoriai Povilas Gončaras, Nijolė Storyk.
Prienų apskritis
Prienų žemė, arba Prienų apskritis, Prienų pavietas buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės administracinis vienetas, egzistavęs 1791-1795 m. Centras – Prienai.
Apskritis užėmė pietinę Suvalkiją, kur dabar yra Prienų, Marijampolės, Kalvarijos, Vilkaviškio rajonai.
Istorija
Apskritis sudaryta 1791 m. iš pietinių Kauno apskrities (20 parapijų), tarp kurių buvo Alvitas, Balbieriškis, Bartninkai, Gražiškiai, Kalvarija, Pajevonys, Prienai, Punia, Ūdrija, Vilkaviškis, Vištytis, Vladislavovas. Iš pradžių liko Trakų vaivadijoje, bet nuo 1793 m. priskirta Merkinės vaivadijai.
1795 m. per Lenkijos ir Lietuvos valstybės trečiajį padalijimą panaikinta. Rytinė jos dalis į rytus nuo Nemuno jos teritorija atiteko Rusijos imperijai (Trakų apskričiai). Užnemunė - Prūsijos karalystei (Marijampolės apskričiai).
Po kelių šimtmečių pertraukos To paties pavadinimo apskritis, tik gerokai mažesnėje teritorijoje, vėl sudaryta 1946 m. birželio 24 d. LTSR sudėtyje.
Dirvonėnų mokykla-daugiafunkcis centras
Šiaulių rajono Dirvonėnų mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Dirvonėnuose (Šiaulių raj.), J. Ruzgio g. 1, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190057895.
Istorija
2018 m. rugsėjo 1 d. Dirvonėnų mokykla-daugiafunkcis centras prijungtas prie Kuršėnų Stasio Anglickio mokyklos.
Gegutė (filmas)
Filme vaidina Ville Haapasalo ir Viktoras Byčkovas, žinomi iš garsios rusiškos komedijos „Nacionalinės medžioklės ypatumai“.
Siužetas
1944 m. rugsėjis. Suomijos – Rusijos karo zonoje suomiai palieka savo pacifistinių pažiūrų eilinį Veiko kaip snaiperį-kamikadzę – grandine prikaustytą prie akmens bei aprengia SS apranga, kad bijotų pasiduoti. Visgi, po keleto nesėkmingų bandymų jam pavyksta išsivaduoti.
Tuo tarpu rusų armijos kapitonas Ivanas, apkaltintas antitarybiniu susirašinėjimu, gabendamas NKVD į teismą. Tačiau jų automobilį subombarduoja bombonešis ir vairuotojas su Ivaną gabenusiu leitenantu žūva. Sužeistą kapitoną randa ir į savo namus atgabena vietinė samė Anė. Kol Anė slaugo sužeistąjį į jos trobelę užsuka Veiko, ieškodamas galimybės galutinai išsipančioti iš grandinių. Visi trys kalba skirtingomis kalbomis ir vienas kito nesupranta, tačiau sugeba išgyventi kartu ir padeda juos priglaudusiai Anei.
Vieną dieną vyrai pamato krentantį sovietų lėktuvą ir nuskuba į jo kritimo vietą. Veiko ten randa išbarstytus lapelius, kurie skelbia, kad karas tarp Rusijos ir Suomijos baigėsi, tačiau Ivanas neteisingai supranta Veiko elgesį su ginklu ir jį pašauna. Vėliau supratęs savo klaidą atgabena suomį pas Anę. Ji samių šamanistiniais ritualais kviečia Veiko sielą iš mirusiųjų karalystės ir sugrąžina jo gyvybę. Pasveikę vyrai patraukia kas sau namo.
Filmas baigiamas Anei pasakojant šią istoriją savo sūnums, kurie užgimė nuo abiejų vyrų.
Apdovanojimai
Filmas pelnė apdovanojimus Maskvos tarptautiniame kino festivalyje, Viaredžo Europa Cinema festivalyje, gavo Nikos premiją, Valstybinę Rusijos Federacijos premiją ir kt.
Žibuliai
Žibuliai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Ilgižių, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Išlikę Žibulių dvaro sodybos fragmentai.
Meilelė
Meilelė – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 2 km į pietryčius nuo Alantos.
TJ Tesla Pardubice
Pardubicių „Tesla“ – Čekijos futbolo klubas iš Pardubicių.
Istorija
Šio klubo ištakos siekia 1906 m. 2008 m. klubas susijungė su kitais futbolo dariniais.
Aidas Jasiulevičius
Aidas Jasiulevičius (g. 1966 m. kovo 14 d.) – Lietuvos šachmatininkas, FIDE meistras (nuo 2009 m.).
Biografija
Marijampolės sporto mokyklos auklėtinis.
Hitačis
Kompanijos ir organizacijos, pasivadinusios Hitachi:
Endokardas
300px|miniatiūra|dešinėje|Endokardas Endokardas, vidinis širdies dangalas, kuris iškloja prieširdžių ir skilvelių vidų, ir visas struktūras, išsikišančias į jų spindį: širdies vožtuvų stygas, speninius raumenis.
Susideda iš 3 sluoksnių:
Endokardo klosčių, sudarančių širdies vožtuvus, viduje yra standaus jungiamojo audinio plokštelė, suteikianti vožtuvams tvirtumo.
Dažniausia liga - endokardo uždegimas (endokarditas).
Juodasalės
Juodasalės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Suginčių.
1989 m. Copa América
'''1989 m. Copa América''' – Copa América turnyras, 1989 m. liepos 1–16 d. vykęs Brazilijoje. Turnyre dalyvavo visos 10 CONMEBOL narių.
Juodadėmė krapė
Juodadėmė krapė (Pomoxis nigromaculatus) – ausytųjų ešerių (Centrarchidae) šeimos žuvis.
1989 m. Copa América
Čempionais tapo šeimininkai brazilai, finalo rungtynėse nugalėję Urugvajų.
Juodadėmė krapė
Labai panaši į baltąją krapę (Pomoxis annularis) savo dydžiu, forma ir įpročiais, bet yra tamsesnė ir su juodomis dėmėmis. Nugarinis pelekas iš 7-8 dyglių. Gyvena iki 15 metų, tačiau vidutinė gyvenimo trukmė yra apie septyneri metai.
1989 m. Copa América
Stadionai
Čempionato varžybos vyko 4 Brazilijos stadionuose.
Juodadėmė krapė
Gyvena švaresniuose vandenyse nei baltoji krapė. Veisiasi tarp balandžio ir birželio mėn., kai vandens temperatūra 14-20 laipsnių. Patinas saugo lizdą ir mailių.
Kaguaniniai
Kaguaniniai (Cynocephalidae) būriui.
Artimi vabzdžiaėdžiams, šikšnosparniams ir primityviems primatams. Būdingas bruožas – pora šoninių odos raukšlių. Jos įsitempia ne tik tarp priekinių ir užpakalinių galūnių, bet apima kaklą ir uodegą. Tai prisitaikymas sklandyti. Sklandydamas nušoka iki 60 m.
Minta medžių lapais ir vaisiais. Gyvena medžiuose tropiniuose Pietryčių Azijos miškuose. Gana giminingi žmogui, kaip ir kiti primatai.
Šeimoje 2 rūšys:
Vakarinės naujienos
thumb|„Vakarinės naujienos“ [[1965 m.]] thumb|„Vakarinės naujienos“-„Večernije novosti“ [[1968 m.]] Vakarinės naujienos – vakarinis laikraštis, leistas lietuvių ir rusų kalba nuo 1958 m. sausio 25 d. iki 1999 m. lapkričio mėn. Vilniuje, Laisvės pr. 60.
Istorija
Iki 1990 m. Nr. 44 ėjo kaip LKP Vilniaus miesto komiteto ir Vilniaus miesto Darbo žmonių deputatų tarybos organas (laikraštis). Nuo 1991 m. liepos 15 d. steigėja ir leidėja UAB „Vakarinės naujienos“, nuo 1998 m. Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija. Ėjo 5 kartus per savaitę. Tiražas 1958 m. – 6500 egz. lietuvių kalba ir 5500 egz. rusų k., 1971 m. – 30 500 egz. lietuvių kalba ir 29 500 egz. rusų k., 1981 m. – 43 500 egz. lietuvių kalba ir 40 500 egz. rusų k., 1989 m. – 112 500 egz. lietuvių kalba ir 62 700 egz. rusų k., 1996 m. – 5000 egz. lietuvių kalba ir 4000 egz. rusų kalba. Nuo 1990 m. buvo leidžiamas atskiras priedas (specialus leidinys) „Skraidančioji lėkštė“ (tiražas 1991 m. – 25 000 egz.). Nuo 1993 m. lietuvių ir rusų kalbomis leido savaitraštį „Vakarinių naujienų reklama“.
Informavo apie sostinės ir visos Lietuvos politinį, visuomeninį, ekonominį, kultūrinį ir sportinį gyvenimą, rašė kitais skaitytojus dominančiais klausimais.
Redakcija
Redakcijoje dirbo Antanas Andrijonas, Janina Babiliūtė, Ona Balčiūnienė, Brigita Balikienė, Birutė Bartusevičienė, Jadvyga Godunavičienė, Jonas Juknevičius, Ramunė Jurskytė, Mykolas Karčiauskas, Valentinas Kartjalas, Vytautas Kasinskas, Petras Keidošius, Vitas Lingys, Aleksandras Macijauskas, Birutė Mačienė, Simas Magaramas, Virginijus Martišauskas, Algirdas Mikoliūnas, Giedrė Milkevičiūtė, Regina Mundrytė, Renata Plumpienė, Danutė Šalkauskienė, Eugenijus Šiško, Irena Tiškutė, Vytautas Petras Vaitkus, Leonardas Valaitis, Lilija Valatkienė, Daina Vaupšienė, Rima Kaziliūnienė, Rytis Taraila, Lazaris Greisas, Tatjana Kamorskaja, Tatjana Songailo.
Gležnavoriai
Pasaulyje apie 500 rūšių iš 56 genčių. Europoje ir Lietuvoje randama viena rūšis:
UEFA čempionų taurė 1961–1962 m.
UEFA čempionų taurė 1961–1962 m. – septintasis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1961 m. rudenį. Jį laimėjo klubas, 1962 m. gegužės 2 d. finale laimėjęs prieš.
Geltonųjų Vandenų mūšis
thumb|300px
Geltonųjų Vandenų mūšis – mūšis, įvykęs 1648 m. gegužės 15-16 d. tarp Abiejų Tautų Respublikos ir Ukrainos kazokų kariuomenių prie Geltonųjų vandenų (, dab. Dniepropetrovsko sritis).
Istorija
Geltonųjų Vandenų mūšis įvyko per 1648–1654 m. ukrainiečių sukilimą. Kazokai (8-10 tūkst. žmonių, vadas Bogdanas Chmelnickis), padedami Krymo totorių (4-5 tūkst. žmonių, vadas Tuhaibėjus), sunaikino apsuptą Abiejų Tautų Respublikos kariuomenės avangardą, (apie 1200 žmonių ir 8 patrankos, vadas Steponas Potockis). Sužinojęs, kad pagrindines Abiejų Tautų Respublikos kariuomenės pajėgas sudarę samdiniai kazokai perėjo pas sukilėlius, S. Potockis su B. Chmelnickiu sudarė paliaubas ir už patrankas iškeitė į kazokų nelaisvę patekusius pulkininkus M. Krysą ir M. Krivonosą. Tačiau kazokai grįžtančią ATR kariuomenę pasitiko pasala ir ją sumušė.
Ši pirmoji kazokų pergalė paskatino jų tolesnę kovą prieš Abiejų Tautų Respublikos valdžią.
Umbo ežeras
Umbo ežeras  – ežeras Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalio vakaruose. Telkšo 149 m aukštyje, tarp Chibinų vakaruose ir Lovozero tundros rytuose. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 45 km, plotis iki 12 km. Ežere yra keletas salų (Sarvanovsko, Moroškino, Didžioji, Eglių ir kt.). Gylis siekia 115 m.
Metinis vandens lygio svyravimas – 1,2 m. Aukščiausias lygis būna liepą, žemiausias – gegužę. Ežeras užšąla nuo spalio pabaigos iki gruodžio, atitirpsta gegužės pabaigoje-birželį. Į Umbo ežerą šiaurėje įteka Čiuda ir Sura, rytuose – Kica, pietuose išteka Umba.
Žvejyba (upėtakiai, lydekos, šalviai, seliavos ir kt.).
Plan 9
thumb|right|250px|Plan 9 Plan 9 – konceptuali AT&T firmos Bell Labs padalinyje 1986 m. sukurta operacinė sistema, vystanti UNIX idėjas. Nuo pastarųjų skiriasi itin išvystyta failų sistema, kuri pilnai abstrahuoja ir procesus, ir įrenginius, ir tinklą, ir sistemos API. Autoriai – grupė programuotojų, kūrusių UNIX sistemas.
Daugelis idėjų, realizuotų Plan 9 sistemoje (pvz., /proc failų sistema), taikomos naujesnėse UNIX ir Linux versijose, o šiai sistemai sukurta UTF-8 koduotė – ir kitose OS. Plan 9 inspiravo ir tinklinės Inferno OS sukūrimą.
ISO 3166-2:PL
ISO 3166-2:PL – Tarptautinės standartizacijos organizacijos nustatyto standarto ISO 3166-2 pokodis, kuris taikomas Lenkijai nusakyti administracinius vienetus.
Šiuo metu Lenkijai ISO 3166-2 kodai yra nustatyti 16 vaivadijų.
Kiekvienas kodas yra sudarytas iš dviejų dalių, atskirtas brūkšnio. Kodo pradžia yra <tt>PL</tt> – ISO 3166-1 Alfa-2 kodas. Antra dalis yra dvi raidės.
Juodoji kiauliauogė
Juodoji kiauliauogė (Solanum nigrum) – bulvinių (Solanaceae) šeimos kiauliauogių (Solanum) genties augalas. Natūraliai paplitęs Eurazijoje, introdukuotas Amerikoje, Australazijoje ir Pietų Afrikoje. Paplitęs beveik visoje Lietuvoje.
Ekologija
Žiedus apdulkina žiedmusės, bitės ir kamanės. Sėklas platina gyvūnai.
Biologija
Tai vienmetis, iki 70 cm aukščio žolinis augalas, skleidžiantis nemalonų kvapą. Stiebas status, briaunotas, šakotas. Lapai 2,5-7 cm ilgio, 2-4,5 cm pločio, kiaušiniški arba beveik trikampiški, ilgais kotais, dažniausiai pliki, kraštai įlankstyti, atokiai dantyti. Visos augalo dalys apaugusios plaukeliais.
Balti taisyklingi žiedai panašūs į valgomosios bulvės, tik mažesni, nedideliuose žiedynuose. Žiedynkočiai 14-28 mm ilgio, rečiau 8 mm. Žiedkočiai nulinkę žemyn, su sustorėjusiom viršūnėm. Taurelė 1,2-2,5 mm ilgio, varpo formos, sudaryta iš penkių kiaušiniškų taurėlapių. Per vaisių brendimą taurelė truputį padidėja. Vainiklapiai penki, tarpusavyje suaugę, sudaro žvaigždės formos vainikėlį. Kuokeliai 1,5-2,5 mm ilgio, jų dulkinės geltonos, suaugusios į vamzdelį, kuris gaubia liemenėlį.
Žydi liepos – spalio mėnesiais. Vaisius – žalia, vėliau pajuostanti, rutuliška, 6-10 mm skersmens, žirnio dydžio uoga. Pasitaiko geltonų, raudonų ar net balkšvų uogų. Kiekviena uoga turi 40-60 sėklų. Sėklos plokščios, 1,7-2,4 mm ilgio, blyškiai geltonos.
Naudojimas
Augalas nuodingas. Kaip ir visos kiauliauogių genties rūšys turi alkaloido solanino, taip pat ir gliukozidų, saponinų. Neprinokusiose uogose solanino yra daugiausia, todėl jomis kartais apsinuodija vaikai. Visai prinokusios uogos maistui tinkamos. Iš uogų verdamos uogienės, jų dedama į pyragus. Kai kuriose šalyse augalas auginamas kaip lapinė daržovė, vartojami termiškai apdoroti lapai. Vaistams naudojama žolė. Turi diuretiko, narkotiko, uždegimą, karščiavimą malšinančių savybių.
Religija
thumb|250px|Įvairių religijų simboliai
Religija – išgyventas susitikimas su šventybe ir jos paveikto žmogaus atsakomoji veikla. Apibrėžiant plačiau, religija tai savita istoriškai susiformavusi konkrečios socialinės grupės išpažįstamų ontologinių etinių pažiūrų ir su jomis susijusių ritualų sistema, kuriai paprastai būdingas tikėjimas anapusine realybe, pomirtiniu gyvenimu, antgamtinėmis jėgomis ir antgamtinėmis būtybėmis (animizmas) bei tokio pobūdžio tikėjimų suponuojamas antgamtinių jėgų, antgamtinių būtybių, vad. šventųjų asmenybių, šventųjų vietų, šventųjų relikvijų ir fetišų garbinimas.
Religijotyros požiūriu religija apibrėžiama kaip įsipareigojimų visuma tam, kas laikoma aukščiausiu, neginčijamu ir šventu (žmogiški, dieviški, imanentiški, transcendentiški individai, turintys ypatingą žinojimą, galią); autoriteto perduota, suvokta ar apreikšta ypatingoji tiesa, mokymas, įstatymas.
Etimologija
Paties pavadinimo religija kilmė siejama su lotynų kalba, tačiau dėl tikslios etimologijos ginčijamasi ne vieną šimtmetį, pateikiami bent keletas aiškinimų. Ciceronas knygoje Apie dievų prigimtį (De natura deorum 45) religijos sąvoką kildino iš žodžio kas reiškia kruopščiai laikytis taisyklių. Laktancijus kildino iš veiksmažodžio surišti, nes su Dievu esame surišti pamaldumo saitais.
Akademinės studijos
Teologija koncentruojasi į konkrečios religijos tikėjimo ir doktrinos klausimus, priimant jas kaip nekvestionuojamą autoritetą, tuo tarpu religijos studijos tiria religijas kaip istoriškai susiformavusias sistemas, remiantis ne religijų autoritetų doktrinomis ir skelbiamais tikėjimais, bet moksliškai patikrintais faktais.
Teorijos
Mokslo pasaulyje religija dažniausiai suprantama kaip senovės žmonių bandymų paaiškinti žmogaus, Visatos ir įvairių gamtos fenomenų kilmę bei prasmę pasekmė. Dalis mokslininkų (įvairių „sociologinių mokyklų“ atstovai) mano, kad kiekviena konkreti religija atsiranda kaip savotiškas istoriškai susiformavusios etinių normų sistemos papildinys, skirtas bendruomenės gerovei ir stabilumui užtikrinti: konkrečios bendruomenės nariams iš kartos į kartą laikantis tam tikrų tradicinių etinių normų, kurios yra naudingesnės visai bendruomenei, nei pavieniams jos nariams, ilgainiui kaip šių tradicinių normų išsaugojimo laidas neišvengiamai susiformuoja religinis tikėjimas. Abraominėse religijose tikima paskutinio teismo dalia (eschatologija), suteikiama amžinojo gyvenimo viltis (soteriologija). Dharminėse religijose pabrėžiama karmos bei samsaros reikšmė.
Religijos esmė
Religijos esmė yra neracionalus vidinis šventybės pajautimas, pasaulio skirstymas į „šventa“ ir „pasaulietiška“ (profaniška). Šventybė žmogaus viduje pasireiškia numinozinėmis jausenomis – šiurpulingu slėpiniu (mysterium tremendum), didybe (majestas), žavesiu (fascinans), gaivališkumu (orge). Šventybinių pasireiškimų (hierofanijų) sukeltos šios jausenos vėliau žmogaus sąmonėje praeina asociacijų ir schematizacijos procesus ir įgauna racionalias išraiškas – įvardijamos, įpavidalinamos, įgauna moralinį krūvį. Religijos esmė nesusijusi su jokiais moraliniais, dogmatiniais pavidalais, nei su etinėmis idėjomis ar papročiais – tiek kanibalizmas, žmonių aukojimas, tiek vedantiškas visatos vienio suvokimas ar sufijų mistiko šokis remiasi tomis pačiomis religinėmis jausenomis.
Religinė išraiška
Daugumos religijų išpažinėjai periodiškai meldžiasi, švenčia su savuoju tikėjimu susijusias šventes, skaito arba studijuoja šventuosius raštus, teikia dvasinę, psichologinę bei kitokią pagalbą savosios konfesinės grupės nariams. Visa ši tikinčiųjų veikla, arba religinė praktika pačių tikinčiųjų paprastai laikoma tiek pat reikšminga kaip ir savosios religijos dogmatų išpažinimas tarp kitatikių ar pasaulietinėje aplinkoje.
Istorinės religijos
thumb|250px|right|[[Giobekli Tepė laikoma seniausia pasaulyje šventykla.]]
Dauguma mokslui žinomų išnykusių religijų (kaip ir dauguma dabar gyvuojančių) buvo politeistinės arba henoteistinės, t. y. tokios, kurių išpažinėjai garbino daugiau nei vieną dievybę. XIX–XX a. religijotyrininkai aiškino, kad visos svarbiausios politeistinių religijų dievybės yra palaipsninės gamtos objektų bei reiškinių personifikacijos „produktai“.
Pavirinčiai
Pavirinčiais vadinami du kaimai:
Religija
Istorinės religijos
Savita religija buvo itin svarbus kiekvienos senovės civilizacijos komponentas. Vakarų šalyse iš jau išnykusių senovės religijų geriausiai pažįstamos:
Enteogenai
Enteogenai nuo seno vartoti religiniuose ritualuose įvairiose pasaulio kultūrose. Enteogenus naudojusių kultūrų geografija apima visus žemynus, spėjama, nuo mezolito, galbūt paleolito laikų jie veikė meną, mitus ir kultūrą. Tarp labiau žinomų ritualizuoto enteogenų naudojimų pavyzdžių galima paminėti Somos kultą Indijoje vediniu periodu, Eleusino misterijas Senovės Graikijoje. R. Gordon Wasson iškėlė hipotezę, kad pati religinė pajauta galėjo išsivystyti enteogenų dėka. Juos, anot jo, žmonės atrado atsitiktinai rankiodami maistą. Tačiau daugelis religijotyrininkų nepalaiko tokios teorijos. Nepaisant to, enteogenai suvaidino svarbų vaidmenį religijų istorijoje. Šių dienų tyrimai atskleidė, jog haliuciogenai leidžia peržengti žmogaus suvokimo ribas, suteikia galimybę patirti gilius mistinius išgyvenimus. Anot mokslininkų, jie sukelia giliai užgniaužtas, protu nesuvokiamas pasąmonines reakcijas iškeldami į paviršių galutinės dieviškos tikrovės patyrimus.
Dabartinės religijos
Šiuolaikinių religijų ištakos glūdi Ašiniame laike, kuomet buvo pradėtos skelbti dorovinės ideologijos didžiųjų žmonijos išminčių (Sokrato, Platono, Mahavyros, Budos, Zaratustros, Laodzi, Konfucijaus, judeo-krikščioniškų pranašų ir kt. apie 500–300 m. pr. m. e). Daugiausia išpažinėjų turinčios religijos (2010 m. duomenimis):
Islamas – sparčiausiai auganti religija. Spėjama, kad 2050 m. bus panaši dalis tiek krikščionių, tiek musulmonų pasaulyje.
Šamanizmas paplitęs beveik visame pasaulyje. Jis praktikuojamas kai kurių Azijos, Afrikos, Amerikos, Australijos, Polinezijos tautų. Apie 405 mln. pasaulio gyventojų priskiriami liaudies religijų išpažinėjams (neįtraukiant hinduizmo, šintoizmo). Kinijoje tradicinės kinų tikybos, daoizmo, budizmo bruožai persipynė į sinkretinį tikėjimą, kuris dar vadinamas „kinų liaudies religija“. Japonijoje taip pat sinkretiškai paplitusi tradicinė religija šintoizmas. Hinduizmas yra skėtinė sąvoka, kuria aprėpiamos tradicinės indų tikybos. Užsacharės Afrikoje krikščionybės bei islamo pasekėjai dažnai įtraukia ir tradicines tikėjimo praktikas.
Ateizmas
250px|thumb|right|Ateistų pasiskirstymas pasaulyje
Dalis žmonių (apie 1,1 mlrd.) mano, kad visos religijos yra iš esmės neempirinės, dogmatiškos pažiūrų sistemos, ir todėl nesikliauja jokia religija. Esą bet kuri grynai racionali pažiūrų sistema būtų greičiau mokslas nei religija, o visiškai nedogmatiška religija yra iš principo neįmanomas dalykas. Kita vertus, religijotyros požiūriu nereligingumas nėra įmanomas, nes žmogus pasąmonongai vis vien vadovaujasi „šventybės-profanybės“ skirtimi ir išgyvena su tuo susijusius neracionalius potyrius.
Lietuvoje
Religinės bendrijos, Lietuvoje pripažintos tradicinėmis:
thumb|250px|[[Vilniaus katedra]]
Naujieji religiniai judėjimai, veikiantys Lietuvoje:
Muhamadas Junusas
thumb|Muhamadas Junusas 2004 m. Muhammad Yunus (Muhamadas Junusas; bengalų k.: মুহাম্মদ ইউনুস, Muhāmmad Iunus; g. 1940 m. birželio 28 d. Čitagonge) – Bangladešo bankininkas, ekonomistas.
Jurgiškis (Molėtai)
Jurgiškis – viensėdis Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į pietryčius nuo Alantos.
Muhamadas Junusas
Muhamadas Junusas įsteigė Grameen Bank banką, kuris išplėtojo mikrokreditų sistemą Bangladeše bei kitose Azijos valstybės bei praplėtė mikrofinansavimo galimybes skurdiems gyventojams. Už savo veiklą M. Junusas apdovanotas Nobelio taikos premija (2006 m.).
Jelogujis
Jelogujis  – upė Rusijoje, Sibire, Krasnojarsko krašte; Jenisiejaus kairysis intakas. Prasideda dviem ištakomis Obės–Jenisiejaus vandenskyroje. Teka į rytus vakariniu Vakarų Sibiro lygumos pakraščiu. Slėnyje gausu pelkių.
Muhamadas Junusas
Išsilavinimas, veikla
Muhamadas Junusas baigė ekonomikos studijas. 1970 m. Vanderbilto universitete apgynė ekonomiko daktaro laipsnį (JAV). 1970–1972 m. dirbo universitete (Middle Tennessee State University, Tennessee. 1972 m. tapo profesoriumi (Chittagong University, Bangladešas).
1976 m. projektų vadovas Grameen Bank. 1983 m. vadovaujantysis banko direktorius. Nuo 1996 m. Bangladešo vyriausybės patarėjas.
Jelogujis
Didžiausi intakai: Kelogas (kairysis), Didžioji Sigovaja, Tyna (dešinieji).
Jelogujis laivuojamas nuo Kelogo gyvenvietės (170 km nuo žiočių). Upe seniau plukdytas miškas.
Libijos istorija
thumb|250px|Tamsi žalia spalva – [[Iberijos-Mauritanijos kultūra, šviesi žalia spalva – Kapsos kultūra.]] thumb|250px|Kartagina 264 m. pr. m. e. 250px|thumb|[[Arabų Kalifatas 622-750 m.]] 250px|thumb|Osmanų imperija 1683 m.
thumb|180px|left|Šeichas Idris I 250px|thumb|Libija 250px|thumb|Karaliaus rūmai 250px|thumb|Visuotinis Liaudies Susirinkimas Libijos istorija – Libijos, valstybės Šiaurės Afrikoje, prie Viduržemio jūros, istorija.
Senovė
Manoma, kad dabartinės Libijos teritorijoje žmonės apsigyveno paleolite. XX – VIII tūkstantmetyje pr. m. e. Šiaurės Afrikoje buvo paplitusi Iberijos-Mauritanijos kultūra, vėliau – Kapsos kultūra. II tūkstantmetyje pr. m. e. Libijos teritorijos rytinėje dalyje gyveno berberų protėviai klajoklių libių gentys. Libiai siekė įsigalėti kitose šalyse (X a. pr. m. e. viduryje – VIII a. pr. m. e. vidurio Egiptą valdė iš Libijos kilusi dinastija; jos pradininkas libių samdinių vadas Šešonkas I. XI a. – X a. pr. m. e. Libijos teritorijos vakarinėje dalyje tris gyvenvietes įkūrė finikiečiai, iš čia kilo šios Libijos dalies pavadinimas graikų kalba – Tripolitanija. X a. pr. m. e. iškilo didžiausias Tripolitanijos miestas Leptis Magna.
VII a. pr. m. e. Libijos teritorijos rytinėje dalyje gyvenvietes pradėjo kurti graikai; svarbiausia jų – Kirėnė, iš čia kilo šios Libijos dalies pavadinimas – Kirenaika. V a. pr. m. e. viduryje Libijos didžiausia dalis, daugiausia vakarai, atiteko Kartaginai. 241–237 m. pr. m. e. Libijos kare aktyviai dalyvavo ir libiai. VI a. pr. m. e. pabaigoje – V a. pr. m. e. pradžioje šalies rytinę dalį, Kirenaiką, užėmė Persija.
332 m. pr. m. e. Kirenaiką ir kitas Persijos žemes užkariavo Aleksandras Makedonietis. II – I a. pr. m. e. Roma pajungė visą Šiaurės Afriką ir didžiausią dalį Libijos teritorijos. II a. – III a. m. e. šalis suklestėjo. V a. yrant Romos imperijai, ją užėmė vandalai, VI a. užvaldė Bizantija. Ūkis smuko.
Viduramžiai
642–643 m. šalį užkariavo arabai ir prijungė prie Kalifato; plito arabų kalba, įsigalėjo islamas. Kalifatui suirus šalį dažniausiai valdė Egipto ir Tuniso arabų dinastijos. 978 m. įsigalėjo iš berberų kilusi Ziridų dinastija. XI a. pradžioje dalį Libijos pakrantės buvo užėmę Sicilijos normanai, kuriuos 1060 m. išstūmė Almohadai. 1171 m. Kirenaika atiteko Egipto Ajubidams, Tripolitanija ir Fezanas – Tuniso Chafsidams. XIII a. viduryje, nuvertę Libijos jubidus, dalį Libijos teritorijos pradėjo kontroliuoti Egipto mameliukai.
Osmanų ir Italijos valdymo laikai
XVI a. viduryje Šiaurės Afriką ir Libiją užėmė Osmanų imperija. Osmanai Tripolitaniją dažniausiai valdė tiesiogiai, o Kirenaiką ir Fecaną per vietos genčių vadus. Oficialai valdė sultono skiriamas paša. Šalyje didelę įtaką įgijo janyčarų ir korsarų vadai. XVII a. išryškėjo Tripolitanijos, Kirenaikos ir Fecano politinės integracijos požymiai. Nuo 1711 m. Libiją valdė Karamanlių, faktiškai tapusių nepriklausomais valdovais, dinastija. Karamanliai skatino korsarystę ir prekybą, gaudami iš to naudos. XIX a. pradžioje Vakarų valstybių pastangomis korsarystė buvo panaikinta, Karamanlių įtaka susilpninta. 1835 m. šalyje Osmanai atkūrė savo valdžią. 1837 m. Libijoje susikūrusi senusitų religinė brolija ėmė vadovauti kovai su Osmanų valdžia.
XIX a. pabaigoje dėl įtakos Libijai pradėjo varžytis Italija ir Prancūzija. 1911 m. Italija dėl Libijos pradėjo karą su Osmanų imperija (1911–1912 m. Italijos–Turkijos karas). Osmanų imperija, kuri kariavo dar ir Balkanuose, pralaimėjo ir 1912 m. Lozanos taikos sutartimi turėjo Libijos atsisakyti. Dėl vietos gyventojų priešinimosi Italija sugebėjo įsitvirtinti tik Libijos pajūrio rajonuose; Kirenaikoje italams aktyviai priešinosi senusitai. 1915 m. senusitų vadovu tapo as Sajidas Muhamadas Idrisas al Mahdi as Senusis (1890–1983 m.).
Per Pirmąjį pasaulinį karą Italija didžiausią dalį kariuomenės iš Libijos turėjo išvesti. 1918 m. paskelbta Tripolitanijos respublika. 1922 m. Kirenaikos ir Tripolitanijos sutartimi Idris as Senusis tapo abiejų sričių valdytoju. 1922 m. Italijoje įsigalėjus fašistams, kolonijinis karas Libijoje buvo atnaujintas, o Idris as Sanusis išvyko į Egiptą. Iki 1931 m. šalis, išskyrus jos vidinius rajonus, buvo užkariauta. Prasidėjo jos kolonizacija, kurią nutraukė Antrasis pasaulinis karas.
Vietos gyventojai buvo išstumiami į Libijos pietinius rajonus, į jų vietą kėlėsi kolonistai, jų atvyko apie 100 000. 1939 m. Libija paskelbta Italijos dalimi. 1940 m. Libijoje prasidėjo Didžiosios Britanijos kariuomenės mūšiai su Italija, nuo 1941 m. ir su Vokietija. Idris as Senusis mainais už pažadą po karo pripažinti Libijos nepriklausomybę parėmė Didžiąją Britaniją. 1943 m., iš Libijos išstūmus Italijos ir Vokietijos kariuomenes, Kirenaiką ir Tripolitaniją pradėjo valdyti Didžiosios Britanijos, Fesaną – Prancūzijos karinė administracija. Per karą Libija buvo nuniokota.
Libijos karalystė
1949 m. Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos sprendimu Libija iki 1952 m. turėjo tapti nepriklausoma. 1950 m. priimta konstitucija. 1951 m. gruodžio 24 d. paskelbta Libijos jungtinės karalystės, kurią sudarė Fezano, Kirenaikos ir Tripolitanijos provincijų federacija, nepriklausomybė. Karaliumi tapo Idris as Sanusis, pasivadinęs Idrisu I.
Rolandas Martinkus
Rolandas Martinkus (g. 1966 m.) – Lietuvos šachmatininkas, FIDE meistras (nuo 2009 m.), šachmatų treneris.
Libijos istorija
Libijos karalystė
Tuo metu šalis buvo viena neturtingiausių pasaulio valstybių; tai skatino Idrisą I plėtoti ekonominį ir karinį bendradarbiavimą su didžiosiomis valstybėmis. 1953 m. pasirašyta sutartis su Didžiąja Britanija, 1954 m. – su JAV dėl jų karinių bazių steigimo ir naftos telkinių paieškos Libijoje. Į šalį pradėjo skverbtis užsienio kapitalas. 1954–1964 m. į Libijos ūkį buvo investuota 1,5 mlrd. JAV dolerių. 1955 m. rasti pirmieji naftos telkiniai ir pradėta jos gavyba. Tai sparčiai keitė šalies ūkį ir gyventojų socialinė sudėtį: nyko klajoklinė gyvensena, plėtojosi miestai, ypač Bengazis ir Tripolis, klostėsi nauji visuomenės sluoksniai – darbininkai, inteligentai, verslininkai. Ūkio ir socialinės permainos skatino ir politinius pokyčius: 1963 m. Libija pertvarkyta į unitarinę valstybę, toliau plėtota demokratija, rinkimų teisė suteikta ir moterims. Pajamos iš naftos daugiausia buvo skiriamos pramonei, sveikatos priežiūrai, švietimui ir susisiekimo sistemai plėtoti. Dėl sparčios ūkio plėtros šalyje labai padidėjo darbo jėgos, ypač kvalifikuotos, paklausa. Į Libiją atvyko daug specialistų iš Vakarų ir arabų šalių, daugiausia iš Egipto.
Rugsėjo 1-osios perversmas
Ūkio plėtra, socialiniai pokyčiai griovė senąją visuomenės sanklodą. Šalies ūkio pajungimas Vakarų valstybių interesams stiprino nacionalistines nuotaikas. 1969 m. rugsėjo 1 d., pasinaudojusi Idriso I kelione į Turkiją, valdžią paėmė Muamaro al Kadafio vadovaujama slapta karinė organizacija. Šalis pavadinta Libijos Arabų Respublika. Valdžią perėmė Revoliucinis komitetas (pirmininkas M. al Kadafis), Libijos prezidentu tapo M. al Kadafis ir šalyje pamažu įsigalėjo jo autoritarinis režimas. 1970 m. buvo uždarytos užsienio valstybių karinės bazės, konfiskuota žydų ir italų turtas, specialistai europiečiai pakeisti arabų šalių, daugiausia Egipto, specialistais. Uždrausta gaminti alkoholinius gėrimus ir jais prekiauti. Įstaigose leista vartoti tik arabų kalbą. Kaip režimo atrama įkurta Arabų socialistinė sąjunga, vienintelė legali partija, veikusi iki 1977 m.
Rolandas Martinkus
Biografija
Komandinėse varžybose rungtyniavo su Marijampolės komanda. Marijampolės žaidimų sporto mokyklos šachmatų treneris. Auklėtinis Paulius Pultinevičius. Vilkaviškio rajono sporto mokyklos šachmatų treneris. Marijampolės Šachmatų ir Šaškių Klubo „Sūduva“ vadovas.
Libijos istorija
Rugsėjo 1-osios perversmas
Nuo 1971 m. pamažu imta nacionalizuoti naftos bendroves. 1973 m. paskelbta kultūrinės revoliucijos programą: kova su biurokratija, naikinamos iš užsienio įvežtos knygos, propaguojančios ateizmą, kapitalizmą ir komunizmą, smerkiama parlamentinė demokratija. Visą tai turėjo pakeisti vadinamoji trečiojo pasaulio teorija, kurioje keliama idėja naujos sistemos, vadinamosios islamiškuoju socializmu, kuris skirtųsi nuo kapitalizmo ir komunizmo. Stiprinta religijos įtaka. 1977 m. priimta nauja konstitucija. Libija pavadinta Libijos Arabų Socialistine Liaudies Džamahirija. 1986 m. ji pervadinta į Didžiąją Libijos Arabų Socialistinę Liaudies Džamahiriją. Pagal konstituciją, Libijos aukščiausia valdžios institucija tapo Visuotinis Liaudies Susirinkimas, kurį sudarė vietinių liaudies susirinkimų ir komitetų atstovai. Valstybės vadovu (faktiškai diktatoriumi) vėl išrinktas M. al Kadafis.
Altajaus herbas
thumb|right|200px|Altajaus Respublikos herbas. Piešinys skiriasi nuo oficialaus aprašymo. Altajaus herbas – oficialus Altajaus respublikos simbolis, patvirtintas 1993 m. spalio 6 d.
Herbo aprašas
Herbo skydas apvalus su dviem labai siaurais auksiniu apvadu. Žydrame lauke baltas šėlstantis grifonas su auksiniais sparnais ir auksinėmis dėmėmis ant liemens, violetiniais nagais, krūtine, uodegos galiuku, dėmėmis ant kojų, juodais sparnų pamatais ir galais, dėme ant kaklo. Virš grifono galvos trys sidabriniai kalnai. Palei apatinį skydo kraštą – žalias ornamentas. Po grifono kojomis, virš ornamento – auksinis trikojis (židinys). Po trikoju vingiuote žalia juostelė.
Libijos istorija
Libijos revoliucija
Vykstant Arabų pavasariui 2011 m. vasario mėn. Bengazyje, Baidoje ir Zintane prasidėjo masiniai antivyriausybiniai protestai prieš Gaddafio režimą. Kai demonstrantai gavo paramą iš policijos ir karinių dalinių Vasario 18 d, užvaldė Bengazį - antrą pagal dydį miestą Libijoje. Reaguojant į tai, vyriausybė pasiuntė elitinius karius į Bengazį. "The New York Times" pranešė, kad "Tai pats kruviniausias susidorojimas Libijoje, pastaraisiais metais".
Kovo 10 d. Prancūzija tapo pirmąja valstybe, kuri pripažino antivyriausybinius sukilėlių - Libijos Nacionalinę pereinamąją tarybą kaip vienintelę šalies atstovę. Taip pat buvo pranešta, kad Prancūzija siunčia ambasadorių į Bengazį. Šalys, kurios pripažįsta Libijos nacionalinę tarybą, gali paskelbti JT Saugumo Taryboje rezoliuciją, kad Libijoje paskelbiama "neskraidymo zoną" ir tai butų kaip draugiškas atsakas į Libijos nacionalinės tarybos prašymą.
Kovo 17 d. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba priėmė rezoliuciją balsavimu: 10 už, 5 susilaikę. Rezoliucija skelbia neskraidymo zoną ir "visas reikiamas priemones" civilių gyventojų apsaugai Libijoje.
Netrukus po to, Libijos užsienio reikalų ministras Moussa Koussa pareiškė, kad "Libija nusprendė nedelsiant sustabdyti visas karines operacijas". Tačiau, atakos prieš sukilėlių tvirtoves tebesitęsė.
Kovo 19, prasidėjo neskraidymo zonos įtvirtinimas, kai Prancūzijos kariniai lėktuvai įskrido į Libijos oro erdvę ir pradėjo bombarduoti Libijos kariuomenę. Tą pačią dieną, Prancūzijos lėktuvai sunaikino šarvuotį ir 5 tankus. Jungtinės Valstijos ir Jungtinė Karalystė, naudodamos daugiau nei 110 Tomahawk sparnuotųjų raketų, per operacijas "Odisėjos aušra" ir "Elamy" subombardavo daugiau nei 20 integruotų oro gynybos sistemų.
Birželio 27 d. Tarptautinis Baudžiamasis Teismas išdavė Gaddafio arešto orderį, dėl to, kad Gaddafi asmeniškai dalyvauja planuojant ir įgyvendinant plačiai paplitusias ir sistemingas atakas prieš civilius gyventojus.
Rugpjūčio 22 d. Sukilėlių kovotojai įžengė į Tripolį ir užėmė Žaliąją aikštę. Tuo tarpu M. Gaddafi tvirtino, kad jis vis dar yra Libijoje ir neketina atiduoti valdžios sukilėliams.
Spalio 20 d. LNT pajėgos, Sirto užėmimo metu, sugavo ir nužudė Muammarą Gaddafį.
Bridų pagrindinė mokykla
Šiaulių rajono Bridų pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, 1922–2008 m. veikusi Briduose (Šiaulių rajono savivaldybė). Įstaigos kodas 190059184.
Istorija
1922 m. ūkininkų gyvenamų namų kambariuose įsteigta Bridų pradžios mokykla. Mokytojai jau buvo baigę mokytojų kursus, savivaldybė mokėjo algas. Buvo nustatytos privalomos mokymo programos, įvesti baigimo pažymėjimai. Kaimo žmonių iniciatyva (Grušas davė rąstus, Ratkus 1 ha žemės) ir savivaldybės pagalba 1933 m. pastatytas gražus medinis Bridų mokyklos pastatas. Mokytojas Leonardas Savickas organizavo Jaunųjų ūkininkų ratelį, mokiniai dalyvavo šaulių ir pavasarininkų veikloje. Mokyklos patalpose mokytojas leido rengti vakarones, karo metu neretai įspėdavo tėvus apie pavojus, paleisdamas iš pamokų vaikus, kad spėtų pranešti tėvams.
Nuo 1949 m. Bridų septynmetė mokykla. Palaipsniui mokykloje daugėjo mokinių ir mokytojų. Pilną septynmetės mokyklos veiklą išvystė direktorė Jadvyga Karinauskytė-Kauneckienė. Mokykloje nusistovėjo tvarka, atsirado popamokinė veikla. Mokytojai sukūrė metodinį ratelį, kuriame nagrinėjo mokymo klausimus. Daugiausia tuo laiku pasižymėjo jaunų šokėjų būrelis, kurį sukūrė ir ilgą laiką jam vadovavo mokytoja Gegeckaitė. 1960 m. būrelis atstovavo Šiaulių rajoną Respublikinėje dainų šventėje.
Juodaviškiai
Juodaviškiai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Jiezno, prie kelio.
Bridų pagrindinė mokykla
Istorija
Nuo 1964 m. Bridų aštuonmetė mokykla, 1966 m. mokykla gavo naują dviejų aukštų, didelį, mūrinį pastatą, padaugėjo mokytojų ir mokinių. Buvusios mokyklos patalpose atidaryti kultūros namai. Daug dėmesio buvo skiriama bazės stiprinimui ir mokymo kokybei. Nors pamokų tipai buvo gerokai reguliuojami, daug popierinių planų, bet buvo ir naujovių. Pamokose praktikuota įvesti programuoto mokymo ir mokomojo kino elementų. Pradėta mokytojų atestacija. Dirbama pagal kabinetinę mokymo sistemą. Mėgiamos buvo Jadvygos Kauneckienės, Birutės Dundulienės, Genovaitės Gvaizdikienės pamokos. Suaugusiųjų mokymui atsidarė vakarinio mokymo klasės. Mokytojai dalyvavo kaimo visuomeniniame gyvenime. Susikūrė neblogi pedagogų ir kaimo žmonių tarpusavio ryšiai. Sunkiau sekėsi pratinti mokinius mąstyti savarankiškai, sukelti norą daugiau sužinoti, ieškoti žinių ne tik pamokoje.
Nuo 1977 m. Bridų devynmetė mokykla, nuo 1980 m. pradėta vykdyti privalomojo dešimtmečio mokymo įstatymo reikalavimus. Briduose atsirado devinta ir dešimta klasės. Įrengta kompiuterinė klasė. Atvyko naujų mokytojų. Daug sumanumo parodė Adelė Aleksienė, palaikydama ryšius su Latvijos respublikos Jelgavos rajono Spridiši mokykla, o vėliau ir Estijos respublikos Piarnu rajono Tali mokykla. Vykta su mokinių delegacijomis į šias mokyklas, priimti svečiai iš jų. 22 metus Lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja dirbo žinomos estrados dainininkės Nijolės Ščiukaitės duktė Daina Bajorūnienė. 1998-2001 m. mokykloje veikė jaunųjų žurnalistų būrelis, kuriam vadovavo mokytoja Daina Bajorūnienė. Būrelis leido kopijavimo aparatu dauginamą daugiatiražinį mokyklos laikraštėlį „Žiniukas“. Vėliau būrelis pasivadino „Pegasu“ ir užsiėmė literatūrinių kūrinių meninių elementų pažinimu.
Pasisekimą mokinių ir visuomenės tarpe turėjo dramos būrelis. Jį įkūrė direktore 1953 m. pradėjusi dirbti Jadvyga Kauneckienė. Per savo gyvavimo laiką būrelio nariai pastatė virš 30 pjesių, suvaidino mokykloje ir visuomenėje apie 200 spektaklių. Repeticijų metu mokiniai nagrinėjo kūrinėlius, mokėsi rasti ir pažinti literatūrinės išraiškos priemones. Apiformindavo pastatymų dekoracijas ir padėdavo vaikams ruošti personažų aprangą pati mokytoja. Ji turėjo polinkį ne tik literatūrai, bet ir dailei, gerai piešė. Ji yra nutapiusi keletą didesnių paveikslų. 1988 m. J. Kauneckienei išvykus iš mokyklos, būrelis nustojo gyvavęs. Tiesa, dar keletą metų atskiros klasės savo jėgomis pastatydavo vieną kitą pjesę. Vėliau mokykloje veikė vaikų lėlių teatras „Skruzdėlynas“.
Sporto būrelis susikūrė 1950 m. Būrelio vadovai keitėsi, šiek tiek keitėsi ir sporto šakos. Populiariausia buvo ir daug metų gyvavo stalo teniso sekcija. Stalo tenisą žaisdavo mokiniai ir mokytojai. Pačioje mokykloje aukštesnių sportinių rezultatų nebuvo pasiekiama, tačiau keletas mokinių rimčiau užsiiminėdavo sportu kitose mokyklose ir pasiekdavo geresnių rezultatų. Aukščiausius sportinius rezultatus pasiekė V. Kabaila ir V. Šimkus studijuodami Kauno politechnikos institute. Jie tapo stalo teniso kandidatais į sporto meistrus. Populiarūs buvo ir rankinis, krepšinis, futbolas. Keletas geresnių rezultatų pasiekta ir lengvojoje atletikoje. Devintame dešimtmetyje išpopuliarėjo žaidimas-konkursas „Drąsūs, stiprūs, vikrūs“. Paskutinį mokyklos gyvavimo dešimtmetį sporto būrelio veikla nebebuvo aktyvi. Daugiausia domėtasi šaškėmis ir kvadratu.
Daug metų mokykloje veikė jaunųjų gamtininkų būrelis. Mokykla turėjo 0,25 ha ploto mokomąjį sklypą, kur augino daržoves ir gėles. Būrelis parodoje buvo apdovanotas už auginamas gėles ir jų kompozicijas. Būreliui vadovavo mokytoja B. Navickaitė.
Kraštotyrai vadovavo mokytoja Aldona Balčiūnienė. Ji su vaikais rinko pasakojimus apie praeitį, rinko senus eksponatus ir taip įkūrė Bridų mokyklos kraštotyros muziejų. Pati mokytoja parašė keletą kraštotyrinių darbų. Pirmasis buvo – Šiaulių rajono geografinė apžvalga. Darbas buvo padaugintas ir išsiuntinėtas rajono mokykloms. Vėliau parašė „Pirmyn“ kolūkio istoriją, kuri vėliau buvo nuolat papildoma. Pradėta rinkti medžiaga mokyklos istorijai. Ją padėjo rašyti ir tęsė kiti mokytojai.
Turistų būreliui vadovavo mokytoja Nijolė Balčiūnienė. Būrelio nariai mokėsi pėsčiųjų turizmo technikos elementų, keliavo po rajono apylinkes. Vėliau šis darbas virto orientaciniu sportu. Moksleiviai dalyvaudavo sąskrydžiuose.
1996-2008 m. Bridų pagrindinė mokykla. Paskutinį mokyklos gyvavimo dešimtmetį mokytoja R. Sabaliauskienė praktikavo naują darbo formą – projektų kūrimą ir įgyvendinimą įvairiomis temomis. Į projektinį darbą įjungta ir daugiau mokytojų. Surengti projektai: „Kulpė“, „Bridai: praeitis, dabartis, ateitis“. 2001 m. vaikų ir jaunimo ekologinio projekto „Gamta šalia mūsų“ integruoto ugdymo akcijoje „Plukė“ mokykla tapo nugalėtoja. Keletą metų iš eilės mokykla apdovanota už aktyvų dalyvavimą akcijoje „Stabdyk nusikalstamumą“.
Steponkaimis
Steponkaimis – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Ilgižių, prie kelio.
Vakarų Lietuva
Vakarų Lietuva – Klaipėdos apskrities savaitinis laikraštis, rajoninių laikraščių priedas, einantis nuo 1995 m. spalio 4 d. Šilutėje.
Istorija
Leidžia UAB „Litera“ ir laikraščiai „Pamarys“, „Santarvė“. Skirtas Šilutės, Klaipėdos, Kretingos, Mažeikių, Skuodo rajonų, Palangos ir Klaipėdos miestų gyventojams. Tiražas 1996 m. – 19 800 egz.
Redaktorius Petras Skutulas.
Bridų pagrindinė mokykla
Istorija
2008 m. Šiaulių rajono savivaldybės taryba, likus mokykloje 25 vaikams, mokyklą uždarė. Jos patalpose dar veikia biblioteka ir medicinos punktas.
Ilgižiai
Ilgižiais vadinami 3 kaimai Raseinių rajone:
Garantija
Garantija – papildoma (subsidiarinė) trečiojo asmens prievolė, įsipareigojimų užtikrinimo priemonė.
Garantija trečioji šalis įsipareigoja įvykdyti paskolos grąžinimo ir su tuo susijusias prievoles bankui, jeigu skolininkas, už kurį garantuojama, laiku neįvykdys paskolos sutartyje numatytų įsipareigojimų tik po to, kai juridiškai bus patvirtinta kad skolininkas yra nemokus. Tai reiškia, kad garanto atsakomybė yra subsidiarinė. Garantija gali būti suteikiama visai paskolai su palūkanomis ir delspinigiais arba jos daliai. Bankas paprastai reikalauja įforminti atitinkamais dokumentais, kaip garantas ir paskolos gavėjas yra susiję tarpusavyje.
Garantiją suteikiantis juridinis asmuo turi turėti tokią teisę, t. y. ji turi būti numatyta jo įstatuose. Bankas įsitikina, ar juridinis asmuo turi pakankamai turto, kad galėtų sugrąžinti paskolą ir vykdyti visus su paskola susijusius įsipareigojimus už paskolos gavėją, jei iš jo to būtų pareikalauta. Garantijos suteikėjo turtas gali būti įkeičiamas bankui tokia pačia tvarka, kaip ir paskolos gavėjo turtas.