cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos dailininkų sąjunga
Istorija
Lietuvos dailininkų sąjunga įsteigta 1935 m. Kaune. 1938 m. prie jos prisijungė Lietuvos dailininkų draugija. 1941–1944 m. prie TSRS dailininkų sąjungos Maskvoje veikė LTSR dailininkų sąjungos biuras, kuris vėliau prisijungė prie LTSR dailininkų sąjungos. 1944–1994 m. Lietuvos dailininkų sąjungai priklausė Lietuvos dailės fondas.
Lietuvos meno kūrėjų asociacijos narė. Nuo 1990 m. – Tarptautinės meno asociacijos (IAA), nuo 1996 m. Europos menininkų tarybos (ECA) narė.
Veikla
Veikia Grafikos, Skulptūros, Tapybos, Tekstilės, Scenografijos, Dailėtyros, Taikomųjų, Monumentaliųjų menų sekcijos. Turi teritorinius skyrius Kaune, Šiauliuose, Panevėžyje ir Klaipėdoje. 2008 m. vienijo 1310 narių.
Konferencijos – suvažiavimai šaukiami kas 4 metai, jose tvirtinama taryba, renkamas pirmininkas. Lietuvos dailininkų sąjungai priklauso:
1998–2006 m. leistas informacinis leidinys „Mėnraštis“. Nuo 2007 m. balandžio mėn. rengiamas informacinis leidinys „Dailėraštis“, kuris spausdinamas ir platinamas kaip savaitraščio „Literatūra ir menas“ priedas.
Karčioji jaunabudė
Karčioji jaunabudė (Hebeloma sinapizans) – jaunabudžių (Hebeloma) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 7-12 (15) cm skersmens, jauna varpelio formos, gaubta, iškili, senesnė paplokščia, horizontali, su buku gūbreliu, kartais be jo, pakraščiai vingiuotai išsilankstę, pilkšva, gelsvai rusva. Lakšteliai pilkšvi, gelsvai rudi, pakraščiai šviesesni, priaugtiniai. Kotas 7-12 cm ilgio, 1-3 cm storio, kepurėlės spalvos, prie pagrindo dažniausiai sustorėjęs, plaušuotas. Trama pilkšva, nemalonaus kvapo, karti.
324 m.
324 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Danijos futbolo varžybos 1916–1917 m.
Danijos futbolo varžybos 1916–1917 m.
1916–1917 m. Danmarksmesterskabsturneringen
Danijos futbolo nacionalinis turnyras ( – aukščiausia futbolo lyga šalyje.
Molotovo planas
thumb|[[Viačeslavas Molotovas]] Molotovo planas buvo 1947 m. sukurta Tarybų Sąjungos sistema, siekusi suteikti pagalbą nuo Antrojo pasaulinio karo nukentėjusioms Rytų Europos valstybėms. Tai buvo TSRS alternatyva Maršalo planui. Tarybų Sąjungos užsienio reikalų ministras Viačeslavas Molotovas atsisakė priimti Maršalo plano teikiamą pagalbą ir vietoje jo pristatė Molotovo planą, kuris vėliau išaugo į Ekonominės savitarpio pagalbos tarybą.
Adomas Šernas (1884)
Adomas Šernas (1884 m. gegužės 25 d. Jasiškiuose, Nemunėlio Radviliškio valsčius – 1965 m. sausio 6 d. Nemunėlio Radviliškyje) – Lietuvos evangelikų reformatų kunigas, superintendantas.
Biografija
Gimė religingų evangelikų reformatų Elžbietos Žemaitytės ir Martyno Šerno šeimoje, turėjo tris brolius ir dvi seseris. Brolis Jokūbas Šernas – 1918 m. Nepriklausomybės Akto signataras. Pirmoji, jį išmokiusi skaityti iš giesmyno, buvo motina. Nuo 9 metų pradėjo lankyti Nemunėlio Radviliškio pradinę mokyklą. Mokykloje buvo dėstoma tik rusų kalba. Tikybos mokė vargonininkas. 1898 m. tėvas sūnų išvežė į Rygos klasikinę gimnaziją. Baigė tris klases. Po to perkeltas į gimnaziją Slucke, gavo Sinodo skirtą stipendiją. Įgijęs brandos atestatą, 1905 m. įstojo į Dorpato universiteto teologijos – filosofijos fakultetą. Baigė 1913 m. kovo 24 d. Įšventintas ir paskirtas diakonu Vilniuje. Tų pačių metų birželio 23 d. ordinuotas kunigu ir paskirtas Švobiškio parapijos klebonu.
1915 m. evakavosi į Rusiją. 1916-1917 m. M. Yčo rūpesčiu kartu su P. Žemaičiu paskirtas Tatjanos komiteto įgaliotiniais Mažosios Lietuvos belaisviams šelpti Simbirske ir kituose Pavolgio miestuose. 1917 m. rudenį tarp kitų dvidešimties patikimų asmenų paskirtas įgaliotiniu Biržų ir Joniškėlio apskrityse kviesti atstovus Vilniaus konferencijai, kurioje ir pats dalyvavo. Tuo metu A. Šernas jau buvo žinomas kaip Lietuvos patriotas ir kaip Bažnyčiai atsidavęs sūnus. Kartu su kitais dirbo, tiesiant kelią Lietuvos Nepriklausomybei. A. Šerno pasiūlytas žodis „nepriklausomybė“ buvo Konferencijos priimtas ir iki šiol tebevartojamas.
Dvasininko pareigas Jam teko eiti Vilniaus, Švobiškio, Papilio, Seirijų, Kauno, Nemunėlio Radviliškio, Biržų parapijose. Nuo 1942 m. A. Šernas – vyriausias evangelikų reformatų Bažnyčios Lietuvoje dvasininkas – Generalinis superintendantas, išrinktas 1942 m. birželio 25 d. Sinodo Biržuose.
Kunigaudamas ne tik daug dirbo, bet ir skaitė, didelį dėmesį skyrė lietuvių kalbai. 1927 m. liepos 29 d. įsigijo Lietuvos respublikos švietimo ministerijos pažymėjimą, kuris pripažino A. Šernui aukštesniosios mokyklos mokytojo vardą ir teisę mokyti aukštesnėje mokykloje tikybą, rusų, vokiečių, prancūzų kalbų, istorijos, geografijos, matematikos, fizikos ir gamtos mokslų bei teisę gauti atlyginimą normomis, mokamomis asmenims baigusiems aukštąjį mokslą. Būdamas dvasininku mokytojavo Nemunėlio Radviliškio progimnazijoje, Biržų gimnazijoje, kur dėstė lotynų kalbą, matematiką ir kitus dalykus.
1964 m. rugpjūčio 16 d. laikraštyje „Tiesa“ buvo paskelbtas viešas Bažnyčios ir kunigo pareigų atsisakymas. Visą bažnyčios turtą ir pareigas perdavė Biržų kunigui P. Jašinskui. Nemunėlio Radviliškio bažnyčia perėjo Biržų parapijos žinion.
Literatūrinė veikla
Nuo 1929 m. pradėjo literatūrinį darbą. 1936 m. išleistas jo sulietuvintas Heidelbergo katekizmas. Laisvalaikiu grynino Giesmyno kalbą, vertė giesmes iš svetimų kalbų. 1938 m. pasirodė maža knygelė „Karys evangelikas“, kurią sudarė 114 giesmių. Pratarmę giesmynėliui parašė kun. Lietuvos evangelikų liuteronų Bažnyčios superintendentas H. D. Sroka, Lietuvos evangelikų liuteronų Bažnyčios senjoras kun. A.Gelžinis, Lietuvos evangelikų reformatų Bažnyčios generalinis superintendantas prof. dr. Povilas Jakubėnas. 1939 m. gegužės 28 d. laikraštyje „Lietuvos evangelikų kelias“ Nr. 13 A. Juozaitis rašė: „Dabar ir mums, evangelikams, netektų rausti prieš katalikus mus kaltinančius, jog nesugebame pasirūpinti mums tinkamu šiems laikams giesmynu. Ši mažą, bet labai naudingą giesmynėlį mums padovanojo kariuomenės evangelikų kapelionas kun. A. Šernas taip tinkamu laiku, kada nėra paruoštas ir išleistas didysis evangelikų lietuviškas giesmynas...“
1964 m. žurnale „Mūsų sparnai“ Nr. 17 superintendentas kun. Stasys Neimanas straipsnyje „Lietuvos evangelikų reformatų giesmynai“ nemažai vietos skyrė ir A. Šerno darbui: „Kylant lietuvių dvasinei kultūrai buvo ištobulinta, nuo svetimybių išvalyta ir bendrinė lietuvių kalba. Sąryšy su tuo buvo labai jaučiamas giesmyno kalbos atsilikimas. Lietuvos evangelikų reformatai, stovėdami visų sričių pažangumo avangarde, to pakęsti negali ir tuo mūsų Bažnyčios vadovybė labai susirūpino. Biržų Sinoduose, svarstant neatidėliotiną naujos giesmyno laidos reikalą, kun. A.Šernas pasisakė, kad jis jau turįs nemažai perdirbtų, suposmuotų giesmių. Tad Sinodas prašydamas ir pavedė kun. A. Šernui parengti naują giesmyno laidą.“
A. Šernui dirbant kartu su evangelikų liuteronų komisija iškildavo nuomonių skirtumai, kuriuos tekdavo spręsti kompromiso keliu. Dėl susidariusių sunkumų darbas užsitęsė iki Antrojo pasaulinio karo. Suredaguoto ir paruošto spaudai Giesmyno atspausdinimui vėl atsirado įvairių kliūčių. Tačiau jos buvo nugalėtos (biržietiškais lašiniais – „V.r.ž.“ inf.) ir aštuntoji evangelikų reformatų giesmyno laida „Šerno giesmynas“ 639 puslapių su 388 giesmėmis ir maldomis 1942 m. išvydo šviesą. Giesmyne yra tilpusios ir kelios paties autoriaus sukurtos giesmės, pvz., 52, 103, 126, 148 ir kt. Šis Giesmynas iki šiol naudojamas evangelikų reformatų bažnyčiose Lietuvoje.
FAT
FAT (iš ) – grupė failų sistemų, naudojamų DOS ir Windows operacinėse sistemose.
FAT sėkmingai naudojama nuo MS DOS (FAT-12, FAT-16) ir Windows 95 (FAT-32, FAT-LFN) laikų (pirmosios versijos ribojo skirsnio dydį). FAT patikimai dirba ir be vargo pasiekiama tiek iš Windows, tiek ir iš Linux, yra „standartinė“ failų sistema, naudojama diskeliuose, flash tipo laikmenose, įvairiuose specializuotuose įrenginiuose ir pan. Toks FAT universalumas labai patogus, jei su tuo pačiu duomenų saugojimo įrenginiu tenka dirbti kelioms skirtingoms OS sistemoms. FAT sistema „atvira“: kieno rankose diskas, to rankose ir visi duomenys, įprastose FAT realizacijose joks duomenų kodavimas nėra vykdomas. Kita vertus, rimtai sutrikus sistemai, taip lengviau vienaip ar kitaip atkurti normalų darbą neprarandant duomenų. Didelis FAT trūkumas – žurnalo nebuvimas. Jei kompiuteris buvo išjungtas staiga (ne per operacinės sistemos išjungimo procedūras), duomenų apie nebaigtas operacijas nelieka, todėl FAT sistemą naudojantį diską tenka gana ilgai tikrinti, kol jį vėl galima naudoti. Windows NT grupės operacinėse sistemose FAT gali būti nesunkiai konvertuota į NTFS, tačiau ši konversija negrįžtama.
Sandara
FAT yra vienos paprasčiausių failų sistemų, gerai demonstruojančių abstrakciją, kuri naudojama, failus išsaugant diske ar kitame įrenginyje. Paprasčiausia FAT sistema sudaryta iš trijų pagrindinių dalių, esančių griežtai apibrėžtose disko vietose:
Veikimo principas
Supaprastinta failų alokavimo lentelė gali atrodyti maždaug taip (pirma eilutė tik atvaizdavimo patogumui – ji žymi įrašų numerius, antra eilutė žymi įrašų reikšmes): Nr. 01 02 03 04 05 06 07 08 09 0A 0B 0C 0D 0E 0F 00 03 04 06 08 07 FF 0A 00 FF 00 00 FF 00 00 Kiekvieno įrašo reikšmė gali reikšti vieną iš trijų dalykų: Su aukščiau pateikta lentele gali būti panaudotas šakninis katalogas, atrodantis maždaug taip: FILE    TXT 02 FILE2   TXT 05 UNKNOWN DOC 0D Pirmas įrašas (stulpelis) šiame kataloge žymi failo vardą, antras – plėtinį, trečias – pirmo failui priklausančio klasterio numerį. Norint perskaityti failą „FILE.TXT“, reiks skaityti klasterį „02“, kurio įrašas FAT lentelėje turi reikšmę „03“, žyminčią antrą klasterį, kurio įrašas, savo ruožtu, žymi „04“ ir t. t., kol pasiekiamas įrašas, kurio reikšmė „FF“, žyminti, kad tai paskutinis failui priklausantis klasteris. Tokiu būdu, vieną failą mes galime išdėstyti ne nuosekliame disko regione o išdalinti per skirtingas disko vietas. Minėtame pavyzdyje failai išdėstyti taip: Rašant failą į diską, OS renkasi pirmą laisvu FAT lentelėje pažymėtą klasterį ir atitinkamai keičia jo įrašus, kad jis žymėtų sekantį laisvą, kuris, savo ruožtu vėl žymimas ir t. t., tuo pat metu šakniniame kataloge sukuriamas failo įrašas, kuriame nurodomas pirmas failui priklausantis klasteris.
Bridžtauno sraigtasparnių oro uostas
Bridžtauno sraigtasparnių oro uostas (ICAO kodas: TBPO) – oro uostas Barbadoso sostinėje Bridžtaune, Šv. Mykolo parapijoje. Šis oro uostas yra privatus ir aptarnauja tik sraigtasparnius. Jį valdo privati Barbadoso aviacijos bendrovė „Bajan Helicopters“. Tai antras oro uostas šalyje – pagrindinis oro uostas yra Grantley Adams tarptautinis oro uostas.
Moronas
Moronas gali reikšti:
Kampinis pagreitis
Kampinis pagreitis apibūdina kampinio greičio kitimą laike. SI vienetų sistemoje kampinis pagreitis matuojamas radianais per sekundę kvadratu (rad/s^2) ir žymimas graikiška raide epsilon.
Matematinis apibrėžimas
kur {\omega} – kampinis greitis.
Gruzijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Gruzijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Repatriacija
Repatriacija ( 'sugrįžimas į tėvynę') – grįžimas į tėvynę vėl tampant piliečiu (tremtinių, belaisvių, išeivių). Repatriaciją reguliuoja 1907 m. Hagos ir 1949 m. Ženevos konvencijos bei kiti tarptautiniai susitarimai.
Lietuva
Pagal Lietuvos ir Rusijos 1920 m. liepos 12 d. taikos sutartį iš Rusijos daug karo pabėgėlių lietuvių grįžo į tėvynę; 1941 m. dalis Lietuvos vokiečių repatrijavo į Vokietiją, o Klaipėdos ir Suvalkų kraštų lietuvių – į Lietuvą.
FK Kuršiai Klaipėda
Istorija
Klaipėdos „Švyturio“ komanda žinoma nuo XX a. 4-ojo dešimtmečio. 1937-1939 m. komanda dalyvavo trijuose. Po karo klubas iširo. 1956-1957 m. Klaipėdos „Švyturio“ pavadinimu žaidė komanda, kuri dažnai keitė pavadinimus, vėliau tapo „Baltija“.
Repatriacija
Lietuva
Kitaip nei tarptautiniu mastu pripažinta repatriacijos sąvoka suprantama įstatyme „Dėl Lietuvos Respublikos pilietybės įstatymo įgyvendinimo tvarkos“. Šiame įstatyme nustatyta, jog „repatrijavimu yra laikomas išvykimas į etninę tėvynę arba apsigyvenimas etninėje tėvynėje“ (1 str. 3 d.).
Rytprūsių vokiečių repatriacija
Kaip vieną iš repatriacijos pavyzdžių galima pateikti 1947–1949 m. vokiečių repatriaciją iš Kaliningrado srities. Tarybų Sąjungai užėmus Kaliningradą iš ten buvo iškeldinti visi etniniai gyventojai, MGB ir milicijos organai pradėjo jų dairytis kaimyninėse teritorijose. 1951 m. gegužės 10–11 d. įvykdyta vadinamųjų Kaliningrado vokiečių deportacija iš Lietuvos. Į VDR iš Lietuvos išvyko 3415, o iš kitų respublikų –275 asmenys, gimę Rytų Prūsijoje. Etninių Rytų Prūsijos gyventojų iškeldinimo iš Kenigsbergo / Kaliningrado esminis rezultatas yra tai, kad Rytų Prūsija liko tik istorijos faktas.
1949 m. Ženevos konvencija
1949 m. rugpjūčio 12 d. Ženevos konvencijos II skyriuje „Karo belaisvių paleidimas ir repatriacija pasibaigus karo veiksmams“ yra du straipsniai (118 ir 119), skirti repatriacijos reikalams. Konvencija Lietuvos Respublikos atžvilgiu įsigaliojo 1997 m. balandžio 3 d.
118 straipsnis (Paleidimas ir repatriacija)
Pasibaigus karo veiksmams, karo belaisviai nedelsiant paleidžiami ir repatrijuojami.
Jeigu apie tai nekalbama konflikto šalių sudarytame tarpusavio susitarime dėl karo veiksmų nutraukimo arba jeigu nėra tokio susitarimo, kiekviena laikanti belaisvius valstybė pati sudaro ir nedelsdama vykdo repatriacijos planą vadovaudamasi ankstesnėje pastraipoje nurodytu principu.
Bet kuriuo atveju karo belaisviams pranešama, kokių imtasi priemonių.
119 straipsnis (Procedūros detalės)
Repatriacija turi vykti analogiškomis, išdėstytomis šios Konvencijos 46–48 straipsniuose (imtinai), sąlygomis dėl karo belaisvių perdavimo, atsižvelgiant į 118 straipsnio ir tolesnių pastraipų nuostatas.
Kiti repatrijuojamo belaisvio asmeniniai daiktai paliekami saugoti laikančiai belaisvius valstybei, ir ji turi persiųsti juos savininkams, kai tik su valstybe, kuriai belaisvis priklauso, bus susitarta dėl gabenimo sąlygų ir su tuo susijusių išlaidų apmokėjimo.
Karo belaisviai, kurių laukia baudžiamasis procesas už teistinus nusikaltimus, gali būti sulaikyti iki tokio teismo proceso pabaigos ir, jei būtina, iki bus atlikta bausmė. Tai taikoma ir nuteistiems už teistiną nusikaltimą karo belaisviams. Konflikto šalys turi pranešti viena kitai visų sulaikytų iki teismo ar bausmės atlikimo pabaigos karo belaisvių pavardes. Konflikto šalių tarpusavio susitarimu sudaromos komisijos išblaškytiems karo belaisviams ieškoti ir kuo skubesnei jų repatriacijai užtikrinti.
Gerhardas Malbergas
Gerhardas Malbergas (, g. iki 1200 m. Malbergas, Reino kraštas-Pfalcas – m. 1246 m. lapkričio 26 d.) – Tamplierių ordino ir Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.
Biografija
Tėvas markgrafas Teodorikas fon Aere, kuris vedęs Agnes fon Malberg paveldėjo ne tik Malbergo pilį, bet paėmė ir jos pavardę. Gerhardas neplanavo prisijungti prie dvasininkijos. Jis buvo vedęs ir turėjo du sūnus, Tedoriką ir Otą. Tačiau po žmonos mirties jis išvyko į Šventąją žemę, kur jo giminaičiai buvo Tamplierių ordino riteriai. 1217 m. Ake jis įstojo į Vokiečių ordiną ir tapo Torono komtūru. Nuo 1240 m. ordino didysis maršalas.
Tačiau ordino didysis magistras Hermanas Salza nebuvo patenkintas jo ryšiais su tamplieriais, įtaka Jeruzalės karalystėje bei jo planais plėsti veiklą Šventojoje žemėje. Salza ir Šventosios Romos imperijos imperatorius Frydrichas II jau planavo Ordiną perkelti į Prūsiją. Salzai mirus didžiuoju magistru tapęs veiklos Artimuosiuose Rytuose šalininkas Konradas Tiuringietis ordinui vadovavo neilgai. Rinkiminė kapitula, kuriai vadovavo Ditrichas fon Griuningenas, didžiuoju magistru išrinko Gerhardą Malbergą.
Malbergą palaikė popiežius Inocentas IV, kuris 1243 m. Prūsiją pripažino popiežiaus lenu. Tai sukėlė imperatoriaus nepasitenkinimą. Nebuvo patenkinta ir Ordino, kovojusio ir Rytuose, ir Šiaurėje, riteriai. Bendromis jėgomis jie privertė Gerhardą fon Malbergą atsistatydinti. Jis grįžo pas tamplierius ir po metų mirė. Jo sūnūs su Ordinu net iki 1260 m. teisėsi dėl tėvo palikimo.
Amonitas (reikšmės)
Amonitas:
Zabarija
Zabarija – kaimas Elektrėnų savivaldybės šiaurės rytuose. Seniūnaitijos centras.
Stare Trembicė
Stare Trembicė  – kaimas Lenkijos rytuose, Paprotnios valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Milanas
Milanas – antrasis pagal dydį Italijos ir pirmasis bei svarbiausias šiaurinės Italijos miestas. Milanas įsikūręs Lombardijoje, turtingiausiame ir tankiausiai gyvenamame Italijos regione, ir yra jos sostinė. Pačiame mieste gyvena apie 1,30 mln. gyventojų (2007; su priemiesčiais apie 4 mln.). Tai vienas svarbiausių šalies ekonomikos ir kultūros centras. Yra tarptautinis oro uostas, metropolitenas. Laivybos kanalais miestas sujungtas su Po upe.
Milane išvystyta automobilių (tarp jų – Alfa Romeo) pramonė, metalurgija, naftos apdirbimo, chemijos, lengvoji, maisto, šilko, stambioji poligrafijos pramonė. Daug stambaus kapitalo įmonių. Miestas itin garsus savo mados įmonėmis ir parduotuvėmis, jis laikomas vienu mados pasaulio sostinių šalia Paryžiaus, Niujorko, Londono.
thumb|200px|left|San Babila bažnyčia
Milane yra universitetai, garsusis teatras „La Scala“, daug muziejų. Sant’Ambrogio bažnyčia (IX–XV a.), gotikinė Milano katedra (XIV–XIX a.), Castello Sforzesco pilis (apie XV a.; dabar – muziejus), Santa Maria delle Grazie vienuolynas (XV a., jame yra garsioji da Vinčio freska „Paskutinė vakarienė“, nutapyta 1495–1497 m.).
Istorija
Miestą V a. pabaigoje arba IV a. pradžioje pr. m. e. įkūrė insubrų gentis. Nuo 196 m. pr. m. e. jį valdė romėnai, tai buvo svarbus Romos imperijos ekonominis centras. VI a. langobardai čia įkūrė kunigaikščio rezidenciją. Nuo 774 m. Milaną valdė Karolingai. 801 m. miestas tampa grafystės sostine, IX a. pab. – arkivyskupijos centru. XI a. Milane klestėjo amatai ir prekyba. 1098 m. įsikūrė komuna. 1162 m. imperatoriaus Frydricho I kariuomenė Milaną sulygino su žeme, bet Lombardijos lygos lėšomis jis vėl buvo atstatytas. XIII a. vid. – XV a. miestą valdė Viskončiai; XV a. vid. – XVI a. – Sforcos. Kunigaikštystės sostine Milanas tampa 1385 m. 1815–1859 m. – Lombardijos-Venecijos karalystės centras. 1861 m. Milanas įėjo į Italijos karalystę. 1906 m. čia vyko Pasaulinė paroda.
Pavadinimo kilmė
Milano pavadinimas kilęs iš keltiškų žodžių Mid-lan, kurie reiškia „lygumos vidurį“. Romėnai miestą vadino Mediolanum.
Olimpinės žaidynės
Milanas ir Kortina d'Ampecas rengs 2026 m. žiemos olimpines žaidynes.
Marytė Černelienė
Marytė Černelienė (, g. 1954 m. rugsėjo 30 d. Lenkijoje, Punsko valsčiaus Kreivėnų kaime) – pedagogė, humanitarinių mokslų daktarė.
Milanas
Futbolas
Milane 1934 m. vyko II pasaulio futbolo čempionatas, 1980 m. – VI Europos futbolo čempionatas, o 1990 m. – XIV pasaulio futbolo čempionatas.
Miestą atstovauja šie klubai:
Miestai partneriai
Milanas turi 15 oficialių miestų partnerių. Miestų partnerystė su Sankt Peterburgu (prasidėjusi 1967 m.) buvo sustabdyta 2013 m. po Rusijos „antihomoseksualų propagandos įstatymo“.
Marytė Černelienė
Biografija
Gimė ir augo ūkininkų Aleknavičių šeimoje. Baigė Punsko bendrojo lavinimo licėjų ir 1973-77 m. studijavo Varšuvos universiteto Balstogės filiale įsigydama matematikos mokytojo specialybę. Dirbo matematikos mokytoja Punsko licėjuje, studijas tęsė neakivaizdiniu būdu Varšuvos mokytojų tobulinimosi institute, gaudama ir informatikos mokytojo vardą. 2000 m. Balstogės aukštojoje viešojo administravimo mokykloje baigė švietimo vadybos podiplomines studijas. Kurį laiką vadovavo mokyklos dramos būreliui. Nuo 1991 m. iki 2000 m. buvo Punsko Kovo 11-osios lietuvių licėjaus direktore.
Jau būdama pensininke parašė ir 2008 m. lapkričio 28 d. Kauno Vytauto Didžiojo universitete apsigynė disertaciją tema „Lenkijos lietuvių švietimas po antrojo pasaulinio karo“ tapdama humanitarinių mokslų daktare.
Giunteris Viulerslėbenas
Giunteris Viulerslėbenas (, m. 1252 m. gegužės 4 d. Aka, dab. Izraelis) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.
Biografija
Kilęs iš Heseno. Įstojęs į Ordiną, riteriavo Palestinoje, nuo 1244 m. tarnavo Prūsijoje, pas krašto magistrą Popomą Osternachą. 1250 m. Akoje išrinktas Vokiečių ordino magistru, stengėsi suderinti dviejų Ordino grupuočių, kurių viena rėmė Šventosios Romos imperijos imperatorių, o kita – popiežių, interesus.
Randamonių ežeras
Randamonių ežeras – ežeras pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, Dainavos girioje, 13 km į pietus nuo Merkinės, apie 8,5 km į rytus nuo Viečiūnų. Ežeras lašo pavidalo. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,69 km, plotis iki 0,42 km. Altitudė 115,1 m. Būdingi žemi, pelkėti krantai, vakaruose apaugę mišku.
Į Randamonių ežerą įteka 2 upeliai, o šiaurėje išteka Nemuno intakas Grova.
Ežero pietryčiuose yra Randamonys.
Katalonija
Katalonija  – autonominis regionas ir istorinė sritis Ispanijos šiaurės rytuose. Sostinė – Barselona. 2017 m. spalio 27 d. Katalonijos parlamentas, remdamasis referendumo rezultatais, nubalsavo dėl Katalonijos nepriklausomybės paskelbimo.
Katalonijos autonominis regionas suformuotas 1979 m. gruodžio 18 d. 2006 m. regiono autonomija buvo išplėsta. Autonominis regionas apima Barselonos, Žironos, Leridos ir Taragonos provincijas. Oficialios kalbos – katalonų, ispanų ir oksitanų (Val d’Arano slėnyje).
Du trečdaliai Katalonijos gyventojų gyvena Barselonos metropolinėje teritorijoje. Katalonija yra labai urbanizuota ir industrializuota, nuo XIX a. ji yra ekonomiškai svarbiausia Ispanijos dalis, čia sukuriama 18,8 % Ispanijos BVP. Pagal BVP vienam gyventojui Kataloniją lenkia tik Baskų šalis, Madridas ir Navara. Ji turi iš dalies autonominę regiono vyriausybę ir savo kalbą – katalonų. Regionas turi turtingą kultūrinį paveldą.
Geografija
thumb|left|235px|Pirėnų kraštovaizdžiai thumb|left|235px|Kosta Bravos krantai
Katalonija yra Pirėnų pusiasalio šiaurės rytuose, Viduržemio jūros pakrantėje. Šiaurėje gamtinę Katalonijos sieną su Prancūzija ir Andora sudaro Pirėnų kalnai, pietuose ribojasi su Valensijos regionu, o pietvakariuose – su Aragonu. Katalonijai priklauso ir Prancūzijos teritorijos supamas eksklavas Ljivija.
Šiaurinę ir šiaurės vakarinę Katalonijos dalį užima Pirėnų kalnai su priekalnėmis; juose yra aukščiausia krašto vieta – Estatso kalnas (Pica d’Estats, 3147 m). Vakarinę ir vidurinę dalį užima Vidurio Katalonijos dubuma, kurią nuo vandenyno skiria Katalonijos pakrantės kalnagūbris (aukštis iki 1707 m, Montsenio masyvas). Pačioje vandenyno pakrantėje, išraižytoje įlankų, plyti žemuma. Į šiaurę nuo Barselonos driekiasi paplūdimių juosta – Kosta Brava. Šiaurėje ryškiai į vandenyną išsišovęs Kreuso kyšulys.
Beveik visa Katalonija patenka į Viduržemio jūros baseiną. Svarbiausia upė yra Ebras (su intaku Segre), kitos didesnės upės – Teras, Ljobregatas, Muga, Fluvija, Senija. Labai nedidelė krašto dalis (Arano slėnis Pirėnuose) patenka į Atlanto vandenyno (Garonos baseiną). Ebras ties savo žiotimis suklostęs deltą. Nedidelių ežerų yra Pirėnuose (didžiausias – Banjoleso ežeras, 1,12 km²).
Katalonijos klimatas subtropinis, Viduržemio jūros pobūdžio, jūrinis, nors Pirėnams būdingas žemyninis klimatas. Vasaros prie jūros karštos, sausos, gaivinamos brizų; laikosi 26–31 °C temperatūra. Vidinėse lygumose vasaros karštesnės, oras kartais įšyla iki 35–40 °C, bet naktys vėsios. Pirėnuose vasarą dažnos audros. Pavasarį ir rudenį visoje Katalonijoje būdingi lietingi orai. Žiemą pajūryje temperatūra laikosi apie 10 °C, o vidiniuose rajonuose bei kalnuose dažnai pasninga, krenta lijundra.
Būdingi Viduržemio jūros subtropikų kraštovaizdžiai – kserofitiniai krūmynai, giraitės; kalnuose ir jų pašlaitėse – plačialapių ir spygliuočių medžių miškai. Daug kraštovaizdžių sukultūrinta. Pirėnuose įsteigtas Aigvestortes i Estani de Sant Maurisio nacionalinis parkas.
Istorija
thumb|Tarako gynybinių sienų likučiai
Katalonijos pavadinimo etimologija nėra iki galo aiški. Pagal kai kurias versijas jį galima kildinti iš senovės genčių gotų ir alanų (Got-Alanija), kurios čia buvo apsigyvenusios Didžiojo tautų kraustymosi metu. Pagal kitą versiją Katalonijos pavadinimas kilęs nuo prancūzų riterio Otger Cathalon, kuris kovėsi su arabais ir atėmė dalį jų anksčiau užimtos teritorijos. Dar spėjama, kad žodis galėjęs kilti iš, reiškiančio „žudikai“ – tokiu vardu maurai vadindavę į Andalūziją užklysdavusius plėšikautojus iš šiaurinių krikščioniškų žemių.
Katalonija buvo apgyvendinta nuo paleolito. Pirmieji rašytiniuose šaltiniuose minimi Katalonijos gyventojai buvo iberai, kurie čia atėjo iš Šiaurės Afrikos ir apsigyveno pakrantėje, dabartinių Barselonos ir Mataro rajone.
Apie 600 m. pr. m. e. Katalonijos pakrantėje pasirodė graikai, kurie čia įkūrė savo gyvenvietę Emporioną, dabartinį Empurjesą.
Danijos futbolo varžybos 1917–1918 m.
Danijos futbolo varžybos 1917–1918 m.
1917–1918 m. Danmarksmesterskabsturneringen
Danijos futbolo nacionalinis turnyras ( – aukščiausia futbolo lyga šalyje.
Katalonija
Istorija
414 m. šiaurės Ispaniją užkariavo vestgotai ir alanai, kurie 476 m. užėmė ir Barseloną, kuri tapo jų valstybės Gotalonijos sostine.
711 m. į Ispaniją iš Šiaurės Afrikos įsiveržė maurai, kurie 712 m. užėmė ir Kataloniją. 795 m. Karolingai išstūmė maurus iš Katalonijos. Karalius Vilfridas apjungė frankų pasienio sritis su žemėmis Ispanijoje į Ispanijos marką, padalintą į 9 grafystes. Galingiausia jų buvo Barselonos grafystė. 985 m., per paskutinį užkariaujamąjį karą, Al-Mansuro vadovaujami maurai pasiekė Barseloną. 988 m. pusiau sugriautas miestas be frankų pagalbos išsivadavo. Tuometis grafas Borelis II, nors nominaliai ir buvo pavaldus Karolingų imperijai, faktiškai elgėsi kaip nepriklausomas valdovas. 1112 ir 1114 m. Almoravidai iš savo bazės Ebro slėnyje nusiaubė Kataloniją ir pasiekė Pirėnų priekalnes.
1137 m. po Barselonos grafų ir Aragono karalių dinastijų paveldėtojų vedybų Barselonos grafystė tapo Aragono karalystės dalimi, o katalonų kalba – oficialia karalystės kalba. XIII–XIV amžiuose Barselona tapo vienu didžiausių Viduržemio jūros pakrančių miestu, kuriame vystėsi amatai ir prekyba. Šiuo laikotarpiu susiformavo terminas „països catalans“, reiškiantis „katalonų žemės“, apimantis visas katalonų kultūros įtakos teritorijas. XIV a. kilo nuolatiniai karai tarp Katalonijos ir Kastilijos, bei šios sąjungininkės Maljorkos karalystės. Konflikto kulminacija įvyko 1359 m., kai po trijų dienų trukmės jūros mūšio katalonų laivynas sutriuškino Kastilijos laivyną prie Barselonos pakrantės. XV a. katalonai užkariavo Siciliją, Sardiniją, centrinę Graikijos dalį. XV a. pabaigoje susituokus karališkųjų dinastijų atstovams Aragono ir Kastilijos karalystės susijungė į vieną teritorinį vienetą. Pradžioje abi karalystės išlaikė savo atskiras institucijas, teismus ir įstatymus. Katalonija, remiantis karaliaus patvirtintais statutais, turėjo stiprią autonomiją.
XVII a. susikirtus Katalonijos ir Leono-Kastilijos interesams kilo pirmieji separatistiniai judėjimai. 1640 m. Katalonijos valstiečiams užpuolus mokesčių rinkėjus ir kareivius miestuose prasidėjo Segadoro sukilimas. Suilimas buvo numalšintas tik 1652 m., kai Barselona pasidavė Filipo IV kariuomenei. Pagal 1659 m. Pirėnų sutartį, kuria užbaigtas Prancūzijos-Kastilijos karas, Kastilija sutiko perleisti Prancūzijai šiaurines Katalonijos teritorijas, kurios buvo įjungtos į Rusiljoną.
Ispanijos įpėdinystės karo metu Aragonas kovojo prieš Filipą V, kuriam laimėjus, Katalonijos institucijos buvo panaikintos ir vietoje jų įvestos Kastilijos institucijos, o ispanų kalba tapo viešąja kalba Katalonijoje. Nuo to laiko katalonai nuolat kovojo dėl savo teisių ir laisvių atstatymo.
1888–1929 m. kylanti gerovė, demonstruota tarptautinėse parodose 1888 ir 1929 m. įžiebė Katalonijos renesansą. Buvo statomi modernūs rūmai, o nacionalinė buržuazija įkvėpė Katalonijos kultūros, ypač literatūros, teatro ir meno atgimimą.
1917 m. spalio 13 d. Katalonijoje prasidėjo nepriklausomybės šalininkų sukilimas.
1930 m. rugpjūčio 17 d. Ispanijos respublikonai pasirašė susitarimą su Katalonija, pagal kurią šiai provincijai pažadėta autonomija iškart po Ispanijos paskelbimo respublika. Ispanijos pilietinio karo metu Katalonijos nacionalistai rėmė respublikonus. 1936 m. karo pradžioje Barselonos darbininkai ir kariškiai pajėgė atremti Franko kariuomenę ir perversmą nuslopino. Tik 1939 m. miestą užėmė Franko kariuomenė, kilo represijų banga, mokyklose uždrausta katalonų kalba, šalis buvo centralizuota.
Franko mirtis 1975 m. atvėrė kelią demokratijai. Vėl buvo leista vartoti katalonų kalbą. 1977 m. daugiau nei milijonas katalonų pražygiavo Barselonos ir kitų didžiųjų miestų gatvėmis reikalaudami autonomijos. Regioninė autonomija Katalonijai suteikta Ispanijoje priėmus naują demokratinę Konstituciją 1978 m. Pirmoji Katalonijos vyriausybė buvo išrinkta 1980 m.
Administracinis suskirstymas
Kataloniją sudaro 4 provincijos:
Toliau provincijos skirstosi į savivaldybes, kurių iš viso yra 948. Savivaldybės savo ruožtu grupuojasi į komarkas (nepriklausomai nuo savo provincijos) – jų Katalonijoje yra 41.
Gyventojai
2016 m. Katalonijoje gyveno 7,44 mln. gyventojų. Tankiausiai gyvenama Viduržemio jūros pakrantė, ypač Barselona ir apylinkės, rečiausiai – Pirėnai. XX a. antroje pusėje į kraštą dėl geresnių pragyvenimo sąlygų atsikėlė daug gyventojų iš kitų Ispanijos kraštų – Estremaduros, Andalūzijos, Mursijos.
Ispaniškai kalbančiųjų Katalonijoje yra šiek tiek daugiau (46 %) nei kataloniškai (37 %). Arano slėnyje Pirėnuose taip pat vartojama oksitanų kalbos tarmė (araniečių tarmė). Šią tarpinę tarp prancūzų ir katalonų kalbą vartoja 22 % Arano slėnio gyventojų. Ispaniškai šnekama daugiausia didmiesčiuose, Taragonoje, o kaimiškose vietovėse, mažuose miesteliuose vyrauja katalonų kalba. Iki 1946 m. katalonų kalbos vartojimas buvo ribojamas, tačiau nuo XX a. pab. ši kalba vis plačiau įsigali regione.
thumb|235px|Chironos miestas
Tradiciškai Katalonijoje vyravo Romos katalikų bažnyčia, tačiau jos narių skaičius dėl plintančio nereligingumo ženkliai sumažėjęs (52 %). Dėl didelio imigrantų skaičiaus net 7 % Katalonijos gyventojų yra musulmonai. Taip pat yra kitų krikščioniškų atšakų atstovų (protestantai – 2,5 %, stačiatikiai – 1,2 %), budistų (1,3 %) ir kitų religijų išpažinėjų (2,5 %).
Oldernio vėliava
Oldernio vėliava – sudaryta iš Šv. Jurgio kryžiaus, kurios centre yra Oldernio salos herbas: žaliame fone bei auksiniuose rėmuose pavaizduotas siaučiantis liūtas, stovintis ant galinių letenų ir laikantis šakelę. Vėliava oficialiai buvo priimta 1993 m. gruodžio 20 d.
Vladas Napoleonas Selenis
Vladas Napoleonas Selenis (1913 m. balandžio 14 d., senuoju stiliumi balandžio 1 d., Maskva – 1978 m. rugsėjo 20 d. Munčestas, Mičigano valstija, JAV) – Lietuvos žurnalistas.
Biografija
1922 m. iš Rusijos grįžo į Lietuvą. Mokėsi Kretingos ir Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazijose, 1946–1948 m. Miunchene studijavo ekonomiką, 1949 m. Augsburge baigė dantų technikos mokyklą. 1953–1960 m. JAV universitetuose baigė verslo administracijos mokslus.
Lietuvoje bendradarbiavo laikraščiuose „Žemaitis“, „Lietuvos keleivis“, „Dienos naujienos“, „Kuntaplis“. Nuo 1938 m. „Lietuvos aidas“, „Kūno kultūra ir sveikata“ nuolatinis korespondentas. Gyvendamas Detroite, rašė į „Naujienas“, nuo 1964 m. – nuolatinis „Draugo“ bendradarbis.
Priklausė Lietuvos žurnalistų sąjungai, gyvendamas JAV – Lietuvių žurnalistų sąjungai.
Lietuvos dailininkų draugija
Lietuvos dailininkų draugija – Lietuvos dailininkų kūrybinis susivienijimas, veikęs 1932–1938 m. Kaune.
Istorija
Lietuvos dailininkų draugijos veikloje dalyvavo vyresniosios kartos dailininkai, siekiantys ginti savo kartos interesus, išlaikyti statusą meniniame gyvenime. Propagavo realistinio meno, akademizmo, natūralizmo principus, konfrontavo su arsininkais, jaunosios kartos dailininkais. Steigėjai: Vladas Didžiokas, Jonas Mackevičius, Jonas Šileika, Adomas Varnas, Juozas Zikaras (pirmininkas). Vadovavo 3 žmonių valdyba. 1933 m. draugija surengė vienintelę savo narių darbų parodą. 1938 m. įsiliejo į Lietuvos dailinkų sąjungą.
Žymesni draugijos nariai
Vytautas Bičiūnas, Barbora Didžiokienė, Olga Dubeneckienė, Aleksandras Gordevičius, Vincas Grybas, Jonas Janulis, Antanas Jaroševičius, Petras Kalpokas, Kazys Šimonis, Ignas Šlapelis, Antanas Žmuidzinavičius.
Maksimas Gorkis
Maksimas Gorkis (, gimė kaip Алексей Максимович Пешков 1868 m. kovo 28 d. Žemutinis Naugardas, Rusijos imperija – 1936 m. birželio 18 d. Maskva, Tarybų Sąjunga ) – žymus rusų rašytojas ir publicistas. Socrealizmo literatūros pradininkas. Ilgą laiką gyveno Italijoje.
Netikrosios pelės
Netikrosios pelės (Pseudomys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Graužikai turi gana dideles ausis. Kūnas 7,5-16 cm ilgio, uodega 7-18 cm ilgio. Kailis minkštas. Nugarinė pusė ruda ar geltona, pilvas gelsvas, geltonas arba pilkai baltas. Kai kurių rūšių uodegos viršus tamsus, o apačia balta.
Paplitusios Pietvakarių, Centrinėje ir Rytų Australijoje, Tasmanijoje. Gyvena įvairiuose biotopuose: lygumose, mišku apaugusiose kalvose, pelkėtose vietose. Aktyvios naktį. Minta įvairiomis augalų dalimis. Vadoje būna 2-4 jaunikliai.
Gentyje yra apie 25 rūšys:
Senojo Palivarko valsčius
Senojo Palivarko valsčius  – nuo 1973 iki 1976 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje ir Suvalkų vaivadijoje, Suvalkų apskrityje. Valsčiaus centras buvo Stari Palivarko kaimas.
Istorija
Valsčius įkurtas 1973 m. sausio 1 d. Suvalkų apskrityje, Balstogės vaivadijoje. Nuo 1975 m. birželio 1 d. valsčius buvo įtrauktas į naujai sukurtą Suvalkų vaivadiją. 1976 m. liepos 1 d. valsčius buvo panaikintas ir jo kaimai padalinti Suvalkų ir Krasnapolio valsčiui.
Elijaus knyga
Elijaus knyga  – 2010 m. JAV sukurtas postapokaliptinis veiksmo filmas, režisuotas brolių Alberto ir Aleno Hugesų. Filme vaidina Denzelis Vašingtonas, Garis Oldmanas, Mila Kunis ir kiti. 2010 m. kovo duomenimis, filmas surinko 157 091 718 JAV dolerius pajamų.
Filmas pradėtas kurti 2009 m. vasario mėnesį, filmavimas vyko Naujoje Meksikoje. Kino teatrus pasiekė 2010 m. liepos 15 d. Filmą finansavo „Alcon Entertainment“ ir kūrė kartu su „Silver Pictures“, o platino Warner Bros. (JAV) ir „Summit Entertainment“ (tarptautiniu mastu).
Siužetas
Filme pasakojama apie laikotarpį, kuomet Žemė yra ištuštėjusi po gamtinių katastrofų, kurias sukėlė žmonija. Žmonės yra atsidūrę ties išnykimo riba, jų likimas priklauso tik nuo vienintelio kario, kurio rankose knyga, galinti pakeisti žmonijos likimą. Filmo veiksmas sukasi apie klajūną Elijų, kuris gabena paskutinę išlikusią Bibliją į saugią vietą Amerikos vakarų pakrantėje. Postapokalipsinė istorija pasakojama viso filmo eigoje, sekant Elijaus kelią. Tačiau vienai korporacijai tai būtų labai nepalanku…
Jean-Paul Abalo
Žanas-Polis Abalo Jaovis (g. 1975 m. birželio 26 d.) – baigęs karjerą futbolininkas, gynėjas, buvęs Togo rinktinės kapitonas, paskuriniu metu rungtyniavo Sudano klube Al-Merrikh.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1992 m. spalio 4 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per pirmąsias rungtynes uždirbo dvi geltonas korteles ir buvo išvarytas iš aikštės.
346 m.
346 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Skliausteliai
Skliausteliai – šalutinis skyrybos ženklas, vartojamas nuo pagrindinio teksto nutolusioms pastaboms, paaiškinimams ir tekste esančioms nuorodoms išskirti. Kitų ženklų skliausteliai neatstoja.
Ašarojanti jaunabudė
Ašarojanti jaunabudė (Hebeloma crustuliniforme) – jaunabudžių (Hebeloma) genties grybų rūšis.
Skliausteliai
Vartojimas
Skliausteliuose rašomi papildomas mintis ar paaiškinimus reiškiantys sakiniai:
Marių mergelio atodanga
Marių mergelio atodanga – atodanga, atsivėrusi Kuršių nerijos nacionaliniame parke, Parnidžio įlankoje, Didžiosios kopos papėdėje. Tai valstybės saugomas geologinis gamtos paminklas. Matoma vietose, kur kopos statmenai nusileidžia į marias. Teritorijoje, esančioje tarp Parnidžio rago bei Lietuvos ir Rusijos valstybės sienos ir priklausančioje Grobšto gamtos rezervatui, įlankos krante kopos yra išslėgusios marių mergelio (arba gitijos) sluoksnius.
Skliausteliai
Vartojimas
Skliausteliais išskiriami įterptiniai sakiniai ar žodžiai, kurie reiškia pašalines, tarsi prabėgomis pasakytas pastabas:
Ašarojanti jaunabudė
Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 5-7 (10) cm skersmens, jauna varpelio formos, gaubta, iškili, senesnė paplokščia, lygi, plaušuota, sausa, tik po lietaus lipni, balsva, gelsva. Lakšteliai iš pradžių pilkai rusvi, vėliau geltonai rudi, pakraščiai šviesesni, išmarginti baltais taškeliais, priaugtiniai. Kotas 3-7 (10) cm ilgio, 1,5 cm storio, kepurėlės spalvos, prie kepurėlės su baltais taškeliais, stangrus, vienodo storumo arba į pagrindą storėjantis. Trama pilkšva, nemalonaus kvapo, kartoka.
Skliausteliai
Vartojimas
Skliausteliuose rašomi atskirų teksto vietų ar žodžių paaiškinimai:
Marių mergelio atodanga
Pučiant stipriam rytų vėjui, pamaryje galima stebėti bangų į krantą ridenamų mergelio išspaudų gabaliukus. Marių pakrantė ties atodanga atrodo lyg akmenuota – nusėta įvairaus dydžio apvaliais mergelio gabaliukais. Marių mergelis ne kartą yra pasitarnavęs miškininkams, apželdinant smėlynus. Mergelio atodangos būklė stabili, rytinis mergelio šlaitas nuolat veikiamas vandens erozijos.
Ašarojanti jaunabudė
Auga birželio–spalio mėnesiais miškuose, parkuose, soduose, dažniausiai grupėmis. Lietuvoje labai dažna. Nevalgoma.
Skliausteliai
Vartojimas
Skliausteliuose rašomi papildomų duomenų teikiantys sutrumpinimai, skaitmenys, sutartiniai ženklai:
Marių mergelio atodanga
Susidarymas
Mergelio atodanga – tai 2–3 m aukščio, šviesiai pilkos spalvos, sluoksniuotas kalnelis, susidaręs slenkančiai į marias kopai išspaudus į paviršių dumblo sluoksnį. Atodangos formuojasi tada, kai Didžiojo kopagūbrio kopos, slinkdamos, slegia mergelio sluoksnį. Ties marių kranto linija, sumažėjus pasipriešinimui, mergelis išspaudžiamas į paviršių.
Skliausteliai
Vartojimas
Kartu su skliausteliais gali būti kuris nors kitas skiriamasis ženklas; jis dedamas prieš uždaromajį skliaustelį arba po jo:
Marių mergelio atodanga
Susidarymas
Mergelis – vidutinio kietumo, nelaidi vandeniui uoliena, sudaryta iš karbonatų, dolomitų ir molio bei įvairių priemaišų, dažnai slūgso arti žemės paviršiaus. Iš jos gaminamos įvairios rišamosios statybinės medžiagos: cementas, kalkės ir kitos.
Duomenys
Atodanga paskelbta gamtos paminklu LR Vyriausybės 2000 m. kovo 20 d. nutarimu Nr. 311. Patenka į Kretingos miškų urėdijos Nidos girininkijos (238 kv., 23 skl.) teritoriją. Pagrindiniai gamtos paminklo duomenys:
Alan Smith
Alanas Smitas (g. 1980 m. spalio 28 d.) – futbolininkas, Newcastle United klubo saugas.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2001–2007 m.
Bobruvka (Hainuvkos apskritis)
Bobruvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čeremchos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1794 metais. Per kaimą teka Brodzieco upė.
Gruzijos futbolo varžybos 1996–1997 m.
Gruzijos futbolo varžybos 1996–1997 m.
Debesų vartai
Debesų vartai (, praminti „Pupa“, ) – 2004 m. Čikagoje pastatyta skulptūra, kurią sukūrė iš Indijos kilęs britų skulptorius Anišas Kapūras.
Apie skulptūrą
1999 m. Millenium parko meno komisija konkurso skulptūrai sukurti nugalėtoju iš daugiau nei 20 kandidatų išrinko britų skulptorių Anišą Kapūrą. „Debesų vartai“ pastatyti 2004 m. Čikagos Millenium (Tūkstantmečio) parke ir apsauginės užsklandos nuimtos 2004 m. liepos 8 d. paties parko inauguracijos liepos 16 d. proga. Tuo metu „Debesų vartų“ statybas finansavo JAV „SBC“ kompanija ir ji buvo „SBC“ pavadinimo aikštėje (dabar „AT&T“ aikštė). Statybų kaina siekė 23 mln. JAV dolerių ir skulptūra parko atidarymo metu nebuvo baigta. „Debesų vartai“ sudaryti iš 168 nerūdijančio plieno plokščių, kurios buvo nupoliruotos, kad atspindėtų dangų ir aplinkinius pastatus kaip veidrodinis paviršius. Viduje skulptūra yra tuščiavidurė su palaikančiomis sijomis. Galutiniai poliravimo darbai baigti 2006 m. Juos greičiau įgyvendinti sutrukdė skulptūros populiarumas.
„Debesų vartai“ yra elipsės formos kūrinys, sveriantis 100 tonų (110 „trumpųjų“ tonų). Jo ilgis yra apie 20 m, plotis 12,8 m ir aukštis 10 m. Po skulptūra yra apie 3,6 m aukščio tarpas, pro kurį gali praeiti lankytojai. Pasak tripadvisor.com svetainės, „Debesų vartai“ yra trečias pagal turistų susidomėjimą objektas Čikagoje. 2015 m. Kinijos Karamajaus mieste pastatyta panaši skulptūra, kurią A. Kapūras įvertino „Debesų vartų“ plagijavimu.
Bajorai (Ylavos apskritis)
Didieji Bajorai arba Maiskojė (, nuo 1907 m. Groß Bajohren, nuo 1938 m. Baiersfelde, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Майское) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nivenskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Bajorai lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities Toruvos valsčiaus kaimas. 1910 m. buvo 108 gyventojai. 1938 m. liepos 16 d. prijungti Mažieji Bajorai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Vladimirovo apylinkės kaimas, 1946 m. prie jo prijungta Pakeruva ir pavadintas Maiskojė.
Vytautas Kugevičius
Vytautas Kugevičius (g. 1930 m. spalio 27 d. Šiauliuose) – Lietuvos architektas, muzikas.
Biografija
1950 m. baigė Joniškio gimnaziją. 1955 m. baigė architektūrą Kauno politechnikos institute, 1961 m. – chorvedybą Lietuvos konservatorijoje.
1955–1961 m. Kauno miesto architektūros skyriaus architektas, 1965–1985 m. Kauno paminklų apsaugos inspekcijos vyr. architektas, viršininkas, 1986–1993 m. Kauno paminklų restauravimo instituto projektų architektas, vyr. architektas. 1963–1985 m. dar ir Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos dirigentas dėstytojas, koncertmeisteris. Nuo 1988 m. dėsto Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės institute; nuo 1995 m. docentas.
Vytogalos apylinkė
Vytogalos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Upynos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. 1954 m. prijungta Varsėdžių apylinkė ir dalis Obelyno apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Vytogalos apylinkė prijungta prie Upynos apylinkės.
Vytautas Kugevičius
Kūryba
Suprojektavo Jiezno, 1968 m., Kalvarijos ir Marijampolės, abu 1970 m., skverus.
Gradientinis nusileidimas
thumb|Artėjimas prie optimalaus taško gradientinio nusileidimo metodu. Mėlynos linijos yra lygio linijos. Gradientinis nusileidimas – optimizavimo metodas, besiremiantis tuo, kad skaliarinio lauko gradientas visada rodo greičiausio lauko augimo kryptį, o antigradientas – greičiausio mažėjimo kryptį.
Naudojant gradientinio nusileidimo metodą kartojamas žingsnis, nusakomas formule
Čia x_{n} – ankstesnė parametro, pagal kurį optimizuojama, reikšmė, x_{n+1} – nauja šio parametro reikšmė, F – tikslo funkcija, o \gamma_n – žingsnio dydis, kuris gali būti arba pastovus, arba keičiamas kiekviename žingsnyje.
Stasinas (Sedlcų apskritis)
Stasinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Paprotnios valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Paprotnios, apie 15 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 98 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Anžuanas
Anžuanas (, dar žinomas kaip Nzwani) – vulkaninės kilmės sala, taip pat administracinis vienetas (autonominė sala), priklausantis Komorų Sąjungai. Sala susiformavusi Mozambiko sąsiauryje, Indijos vandenyne. 2006 m. saloje gyveno apie 277 500 žmonių. Jos sostinė – Mucamudu. Salos plotas – 424 km².
Istorija
Pirmieji salos gyventojai buvo tyrinėtojai ir emigrantai iš Indonezijos ir Polinezijos. Vėliau į salą pradėjo vykti gyventojai (svahiliai) iš visų Indijos vandenyno pakrančių, atsinešdami islamišką kultūrą. Po to, kai svahilių prekybinius centrus sunaikino portugalai, XVI a. saloje įkurtas Ndzuwani sultonatas, kurio valdovai tituluoti phany. Jis tapo lyderiaujančiu sultonatu visuose Komoruose ir kurį laiką valdė Mohelį.
1816 m. sultonas Alawi bin Husein paprašė Prancūzijos paramos konflikte prieš Zanzibaro sultonatą. 1886 m. sala tapo saugoma Prancūzijos, o 1912 m. galutinai aneksuota. Sultono bandymai pasipriešinti aneksacijai buvo bevaisiai dėl menkos kariuomenės. 1975 m. Anžuanas tapo oficialia nepriklausomų Komorų dalimi.
1997 m. Anžuanas paskelbė nepriklausomybę nuo Komorų. Sala prašėsi priimama atgal į Prancūzijos respublikos sudėtį, tačiau Prancūzija atsisakė tai padaryti. 1998 m. vasario 25 d. referendumo būdu buvo patvirtinta Anžuano konstitucija.
Žinomi sultonai
thumb|240px|Paplūdimys thumb|240px|Mucamudu reginys
Lietuvos dailės fondas
Lietuvos dailės fondas – Lietuvos dailininkų visuomeninė organizacija, veikusi 1944–1994 m. 1944 m. Vilniuje įkurtas TSRS dailės fondo Lietuvos skyrius, nuo 1957 m. – LTSR dailės fondas, nuo 1990 m. – Lietuvos dailės fondas.
Istorija
Lietuvos dailės fondas buvo pavaldus Lietuvos dailininkų sąjungai, jam vadovavo rinkta valdyba. Lietuvos dailės fondą sudarė:
Veikla
Lietuvos dailės fondas skatino dailininkų kūrybinę veiklą, teikė materialinę paramą, rengė parodas, rūpinosi dailės kūrinių pardavimu, pirko juos ir kaupė į parodinį fondą, skolino depozito teisėmis, leido parodų katalogus ir kita.
Vilniaus dailės akademijos Dizaino katedra
Dizaino katedra - Vilniaus dailės akademijos Vilniaus fakulteto katedra, nuo 1961 m. ruošianti daiktų dizaino specialistus.
Dizaino katedros istorija
Dizaino katedra Vilniaus dailės akademijoje (iki 1968 m. Lietuvos TSR Valstybinis dailės institutas) įsteigta 1961 m. Ją įkūrė ir vėliau vadovavo prof. Feliksas Daukantas (*1915 †1995). Iš pradžių buvo pavadinta Pramonės gaminių meninio konstravimo katedra (PGMK). Tai buvo viena pirmųjų Pramoninės dailės katedrų tuometinėje Sovietų sąjungoje. Būsimi dizaino specialistai katedroje buvo rengiami atsižvelgiant į gamybos specifiką. Beveik visas PGMK kursines užduotis, diplominius darbus užsakydavo gamybos įmonės. Vėliau katedra pavadinta Pramoninės dailės katedra, o nuo 1987 m. – Dizaino katedra. Pirmieji katedros studentai dizaino studijas baigė 1965 m. (trys absolventai). Kasmet buvo parengiama 12–20 specialistų. Iki 1995 m. parengtas 371 specialistas. 1995 m. studijuoti buvo priimti pirmieji magistrantai. Iki 2006 m. bakalauro kvalifikacinis laipsnis buvo suteiktas 280 absolventų, magistro kvalifikacinį laipsnį įgijo 88 absolventai.