cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Indijos geografija
Vidaus vandenys
Indija yra Indijos vandenyno baseine. Ilgiausia šalies upė yra hindų deive laikoma Ganga (jos ilgis šalyje – 2252 km), tekanti iš Himalajų per Indo–Gangos lygumą. Jos didžiausi intakai – Jamuna, Gomatė, Ghaghra, Raptė, Gandakas, Kosė. Šiaurės rytuose teka Brahmaputra (su Manasu), šiaurės vakaruose – Indo aukštupys (su Satledžu, Čenabu). Visos šios upės vandeningos ištisus metus, nes maitinamos kalnų ledynų. Ypač vandeninga Brahmaputra, kitos nusenka dėl vandens naudojimo drėkinimui, didesnio garuojamumo.
thumb|left|240px|Godavarė Dauguma Dekano plokščiakalnio upių teka nuo Vakarų Ghatų į rytus (į Bengalijos įlanką), nepastovaus nuotėkio, maitinamos musoninio lietaus; didžiausios: Godavarė (su intaku Penganga), Krišna (su – Bhyma, Tungabhadra), Mahanadė, Kaverė. Indostano pusiasalio šiaurės vakaruose į Arabijos jūrą teka Narmada, Taptė, Mahė, Sabarmatė.
Ežerų mažai, didžiausias Vularas (Džamu ir Kašmyro valstija); yra tvenkinių. Sniegynai ir ledynai užima apie 40 000 km²; daugiausia Karakorume, Zanskaro kalnagūbryje ir Himalajuose. Didžiausi ledynai: Siačeno, Baltoro, Hisparo.
Dirvožemiai
thumb|240px|Tharo dykumos smėlynai Dekano plokščiakalnio šiaurės vakaruose ir Kathiavaro pusiasalyje vyrauja verstžemiai, dar vadinami regurais, plokščiakalnio pietuose ir šiaurės rytuose – geltonžemiai, Indostano pusiasalio vakaruose – blizgažemiai, rūgštžemiai, Vakarų Ghatų žemutiniuose šlaituose, priekalniuose ir Indijos šiaurės rytuose – geležaliumžemiai, Indo–Gangos lygumoje – rudžemiai, trąšažemiai, lygumos šiaurėje ir Gangos slėnyje bei Indostano pusiasalio upių deltose – salpžemiai, Gango deltoje – šlynžemiai, pajūryje druskingi, Pandžabo valstijoje – kalciažemiai, vietomis druskingi, Tharo dykumoje – smėlžemiai. Dekano plokščiakalnio viduryje (savanoje) dirvožemiai tik 3–4 mėn. pakankamai drėgni, kitu laiku perdžiūsta, sutrūkinėja. Himalajų žemutiniuose šlaituose akmeningi molingi blizgažemiai ir rūgštžemiai, 2000–3500 m aukštyje kalnų rudžemiai, aukščiau – akmeningi kalkžemiai. Kalnuose dirbamų laukų yra iki 4000 m aukščio.
Augalija ir gyvūnija
2011 m. 28 % šalies ploto dengė miškai. Pagal miškų užimamą plotą Indija užėmė 9 vietą pasaulyje. Vakarų Ghatuose, Asamo kalnuose, Andamanų ir Nikobarų salose vyrauja drėgnieji atogrąžų miškai (pasižymintys didele bioįvairove), Rytų Ghatuose ir Dekano plokščiakalnio šiaurinėje dalyje – subtropiniai musoniniai miškai. Daug kur kitur kraštovaizdis antropogeninis – veši antrinės savanos, dygūs krūmai, retmiškiai (sausieji atogrąžų miškai), pajūrio žemumose, Gango–Brahmaputros deltoje – mangrovės, Indijos vakaruose (Radžasthano ir Gudžarato valstijose) – kserofitų krūmai, savanos, pusdykumės, dykumos.
thumb|240px|Savana Tamilnade Himalajuose ryškus vertikalusis zoniškumas: ki 1000 m aukščio auga visžaliai miškai (su bambukais, akacijomis, pistacijomis), 1500–1800 m aukštyje – mišrieji miškai (su pušimis, ąžuolais), iki 3300 m – tipiški himalajiniai miškai (su ąžuolais, himalajiniais kedrais, kėniais, eglėmis), aukščiau – krūmynai (su rododendrais, ožrožėmis), nuo 4000 m aukščio – alpinės pievos. Aukštikalnių slėniuose – sausos kalnų stepės.
thumb|left|240px|Bengalinis tigras
Šalis pasižymi savita gyvūnija, kuri turi daug panašumų su Pietryčių Azijos fauna (jungiama į Indijos–Malajų zoogeografinę sritį), nors dalis rūšių gyvena Afrikos ir Artimųjų Rytų arealuose. Būdingi žinduoliai: azijiniai drambliai, azijiniai buivolai, baltaliemeniai tapyrai, bengaliniai tigrai, leopardai, azijiniai liūtai, nendrinės katės, gepardai, dryžuotosios hienos, vilkai, malajiniai ir himalajiniai lokiai, šarvuotieji raganosiai, voverės skraiduolės, tupajos, loriai, gaūrai, bantengai, indiniai kulanai, gausu įvairių elnių ir antilopių (kiauliniai elniai, indiniai zambarai, muntjakai, aksiai, barasingos, Mėlynosios antilopės, garnos), bedžionių (makakos, langūrai, didnosės beždžionės, hulmanai). Didelė paukščių įvairovė (Indijos žalčiakakliai, ūsiai, vapsvaėdžiai, bankivinės vištos, garniai, gandrai, gervės, ibiai, ragasnapiai; nacionalinis paukštis – povas). Vandenyno pakrantėse gyvena briaunagalviai krokodilai, upėse – gavialai, gausu įvairių gyvačių (indiškosios kobros, birminiai ir tinkliniai pitonai, raudongurkliai kalotai). Upėse kartais sutinkami ganginiai delfinai.
Domantas Šluta
Domantas Šluta (g. 2004 m. spalio 1 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje. Žaidėjo tėvas – Marius Šluta, buvęs futbolininkas, dabar dirbantis vyr. treneriu. Atstovavo Lietuvos jaunimo rinktinėms.
Indijos geografija
Augalija ir gyvūnija
Dėl žmogaus veiklos daug gyvūnų rūšių nyksta, jų arealai mažėja, susitraukia iki saugomų teritorijų, sunkiai pasiekiamų, kalnuotų vietovių.
Domantas Šluta
Karjera
Nuo 2016 m. vasaros futbolo paslapčių sėmėsi Nacionalinėje Futbolo akademijoje. Tuo metu žaidė elitinėje U-14 lygoje.
Indijos geografija
Augalija ir gyvūnija
thumb|240px|Mangrovės Sundarbanų nacionaliniame parke
Gamtosauga
2019 m. Indijoje buvo 104 nacionaliniai parkai, kurie apėmė 40 501 km² plotą (1,23 % šalies teritorijos). Į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtraukti: Kazirangos nacionalinis parkas, Keoladeo nacionalinis parkas, Sundarbanų nacionalinis parkas, Nanda Devi nacionalinis parkas, Aukštųjų Himalajų nacionalinis parkas, Kančendžangos nacionalinis parkas, Manaso gamtos rezervatas ir nacionalinis parkas, Gėlių Slėnio nacionalinis parkas. Tarp kitų svarbių parkų: Giro miško nacionalinis parkas (saugoma endeminė liūtų populiacija), Hemiso nacionalinis parkas (didžiausias), Džimo Korbeto nacionalinis parkas (seniausias).
Domantas Šluta
Karjera
2017 m. atstovaudamas NFA žaidė elitinėje U-15 lygoje. 2018 m. – elitinėje U-16 lygoje.
FC Džiugas
2019 m. grįžo į Telšius. Atstovavo „Džiugo“ klubui. Rungtyniavo Džiugas B ekipoje (Antra lyga) ir U-17 komandoje (U-17 Pirma lyga).
2020 m. birželio 16 d. LFF taurės turnyro rungtynėse prieš „Šilutės“ klubą pasižymėjo įvarčiu ir svariai prisidėjo prie pergalės prieš varžovus rezultatu 3:1.
Žaisdavo pagrindinėje klubo ekipoje Pirmoje lygoje, bei astovaudavo Džiugas B Antroje lygoje.
2020 m. rugsėjo 5 d. Antros lygos rungtynėse prieš Rosą pasižymėjo pelnydamas įvartį, o telšiškiai sutriuškino varžovus rezultatu 13:2.
FK Atmosfera
2021 m. nuomos pagrindais atstovavo Mažeikių „Atmosferai“, kuri žaidė Pirmoje lygoje. Sužaidė dvidešimt rungtynių ir pelnė šešis įvarčius.
FC Džiugas
2022 m. grįžo į „Džiugo“ klubą. A lygoje debiutavo 2022 m. kovo 12 d. rungtynėse prieš „Riterių“ klubą. Septintą rungtynių minutę pavojingai smūgiavo į vartus, tačiau nepataikė.
2023 m. sausio mėn. tapo žinoma, kad pratęsta sutartis su „Džiugo“ klubu.
2023 m. liepos 28 d. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka klubą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rinktinės
Atstovavo Lietuvos U-17, U-18 ir U-19 rinktinėms.
Living Proof: The Farewell Tour
Living Proof Tour, geriau žinomas kaip The Farewell Tour (liet. Atsisveikinimo turas), o vėliau ir kaip The Never Can Say Goodbye Tour buvo baigiamasis Cher karjeros koncertinis turas, kuris truko nuo 2002 m. birželio iki 2005 m. balandžio. Iš viso buvo atlikti 325 pasirodymai ir uždirbta $192,6 milijonai JAV dolerių Jungtinėse Valstijose, o visame pasaulyje $250 milijonų JAV dolerių.
Istorija
Atsisveikinimo turas prasidėjo 2002 m. birželio 14 d. Toronte ir baigėsi 2005 m. balandžio 30 d. Los Andžele. Turas, kuris būdavo vis pratęsiamas galiausiai baigėsi po 325 pasirodymų „Hollywood Bowl“, kur Cher pirmąkart pasirodė 1966 m. su Sonny Bono. Turas iš pradžių buvo skirtas reklamuoti jos 2001/2002 m. albumą „Living Proof“, bet užtruko kur kas ilgiau nei įprastas reklaminis periodas. 2002 m. lapkričio 7 d. Cher įrašė vieną iš savo pasirodymų American Airlines arenoje Majamyje, kurį 2003 m. balandį transliavo NBC televizija. Tais pačiais metais buvo išleistas DVD pavadinimu „Cher: The Farewell Tour Live in Miami“, už kurį Cher laimėjo savo pirmąjį Emmy apdovanojimą. Taip pat buvo išleistas ir CD iš to paties pasirodymo „Live! The Farewell Tour“. Po 2004 m. gruodžio 26 d. daug gyvybių nusinešusio cunamio Pietryčių Azijoje Cher paaukojo savo uždarbį už vieną iš savo pasirodymų Sakramente, Kalifornijoje, kuris įvyko 2005 m. sausio 14 d. Apkeliavus daugiau nei 20 valstybių, Cher pasirodė tokiose šalyse, kaip JAV, Kanada, Meksika, Jungtinė Karalystė bei kitos Europos šalys, taip pat pagrindinėse Okeanijos valstybėse Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje. Šis pasaulinis turas tapo sėkmingiausiu Cher turu.
Atliekamos dainos
Atliekamos dainos buvo beveik tos pačios etapo metu, bet keičiamos prasidėjus kitam etapui, atsižvelgiant į regioninius skirtumus, bei tai kokios dainos buvo tapę hitais tuose regionuose.
thumb|right|Turo kostiumai eksponuojami Caesars Palace [[Las Vegase]]
Santa Marija la Antigva del Darjenas
Santa Marija la Antigva del Darjenas arba tiesiog Santa Marija – buvo pirmoji ispanų gyvenvietė, įkurta Amerikos žemyne (Tierra Firme). Buvo išsidėsčiusi Darjeno regione, Karibų jūros (Urabos įlankos) pakrantėje, dabartinėje Kolumbijos teritorijoje (Čioko departamentas, į pietus nuo Akandi).
Keletas bandymų įkurti gyvenvietę Amerikos žemyne buvo dar prieš įkuriant Santa Mariją, bet visi jie buvo nesėkmingi: 1502 m. Alonsas de Ocheda Venesuelos žemėse įkūrė Santa Kruso koloniją, kuri gyvavo 3 mėnesius, vėliau tas pats Ocheda jau Darjeno regione bandė įkurti San Sebastian de Urabos tvirtovę. Nesugebėdamas įsitvirtinti žemyne, Ocheda išvyko į Espanjolą prašyti pagalbos. Nors įvesti tvarką San Sebastiane turėjo Fransiskas Pisaras, tačiau reikalo visgi ėmėsi Martinas Fernandesas de Ensisas. Jam beplaukiant, laive nelegaliai plaukęs Vaskas Nunjesas de Balboa pasiūlė įkurti naują koloniją labiau į vakarus, kur derlingesnė žemė ir mažiau pavojingi indėnai.
Pasiekę Balboa nurodytą vietą, konkistadorai susigrūmė su kasiko Semako vadovaujamais indėnais. Juos įveikę, ispanai 1510 m. rugsėjį įkūrė Santa Marija la Antigva del Darjeno miestą, kurį pavadino Antigvos Mergelės garbei. Čia buvo pastatyta pirmoji žemyne bažnyčia. Nors pirmuoju miesto gubernatoriumi Ensisas, tačiau kilo maištas ir nauju miesto valdytoju paskelbtas Balboa. Jis įkūrė kabildą, buvo išrinkta miesto taryba, sudarytos taikos su indėnais. Konkistadorai ne tik prasimaitino indėnų tiekiamu maistu, bet patys pradėjo sėti kukurūzus, auginti atvežtas kiaules. 1514 m. į Santa Mariją atvyko naujai paskirtas gubernatorius Pedrariasas Davila su 2000 kolonizatorių būriu (miestas tapo Auksinės Kastilijos sostine). Miestas negalėjo išlaikyti tiek atvykėlių, todėl kilo badas ir chaosas. Buvo įkurta vyskupija, pradėtas indėnų genocidas. Matydamas prastėjančią situaciją, Davila 1519 m. įkūrė Panamos miestą, o kitais metais ten perkėlė sostinę. 1524 m. Santa Marija buvo apleista ir greitai galutinai suniokota indėnų ir gamtos. Vėliau regionas liko užmirštas – džiunglėse kariavo aršios indėnų gentys, jūroje plaukiojo piratai. XIX a. teritorija atiteko Kolumbijai.
Ilgą laiką net nežinota, Kolumbijos ar Panamos žemėse liko buvusio miesto vieta, kol 1957 m. Gerardo Reichel-Dolmatoff atrado miesto liekanas. Ir dabar teritorija išlieka atoki – ją žymi pastatyta koplyčia.
Pakalniškiai (Lenkimai)
Pakalniškiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 1 km nuo Lenkimų.
IMAM
IMAM  – 1923–1950 m. veikusi Italijos aviacijos pramonės įmonė.
Istorija
Bendrovę 1923 m. įkūrė inžinierius, vienas įmonės „Alfa Romeo" įkūrėjų, vėliau – Italijos senatorius, Nikola Romeo (it. Nicola Romeo, 1876–1938 m.). Savo veiklos pradžioje tai buvo geležinkelių įmonės „Società Anonima Officine Ferroviarie Meridionali“ dalis, aptarnavusi lėktuvus. 1925 m. ji įsigijo olandiško dviviečio žvalgybinio lėktuvo-lengvojo bombonešio „Fokker C.V-E“ gamybos licenciją ir jo pagrindu pradėjo gaminti labai sėkmingus dviviečius ir triviečius „Romeo Ro.1“, naudotus tiek kariuomenėje, tiek kai susisieikimo lėktuvus maršrutuose į Italijos kolonijas. Įmonė pagal licenciją, „FIAT Aviazione“ vardu, taip pat gamino įvairius agregatus lėktuvams.
1927 m. šios veiklos pagrindu N. Romeo, remiamas vieno didžiausių Italijos mechanikos pramonininkų Ernesto Beda, įkūrė aeronautikos mechanikos įmonę „IMAM„. Įmonė gamino savos konstrukcijos orlaivius, pirmuoju kurių tapo modifikuotas Ro.1, varomas pagal licenciją Italijoje gamintu radialiniu varikliu „Alfa Romeo Jupiter“. Keletas įvairių modelių lėktuvų buvo eksportuota į JAV ir Ispaniją.
Nors komercinė Ro.1 sėkmė nepasikartojo, IMAM sukūrė didelių Italijos kariuomenės užsakymų sulaukusius žvalgybinius lėktuvus Ro.37 ir Ro.43, mokymams skirtus Ro.41, plačiai naudotus Antrojo pasaulinio karo Balkanų karo ir Viduržemio jūros karo teatruose. miniatiūra|Romeo Ro.1, žurnalas „Aero Digest", 1930 m. gegužė Mažiau sėkmingi įmonės projektai buvo sunkieji dvimotoriai naikintuvai Ro.57 ir Ro.58, vokiško Fieseler Fi 156 „Storch“ kopija Ro.63.
1936 m. įmonės valdymą pilnai perėmė E. Breda įmonė „Società Italiana Ernesto Breda per Costruzioni Meccanich„. Po Antrojo Pasaulinio karo (1946 m.) „IMAM“ nupirko „IRI Finmeccanica“. Naujieji savininkai 1950 m. įmonės pavadinimą pakeitė į „Aerfer“ ir pilnai intengravo į „IRI Finmeccanica“ struktūrą. 1969 m. „Aerfer“ buvo sujungta su „FIAT Aviazione“ į naują įmonę „Aeritalia“.
Po susijungimo įmonė sukūrė keletą įdomių pirmosios kartos reaktyvinių naikintuvų modelių, kurių nepavyko išplėtoti labiau nei prototipo fazė.
Lėktuvai
miniatiūra|IMAM Ro.5 miniatiūra|IMAM Ro.57 miniatiūra|Aerfer Sagittario 2 Pavadinimu „OFM":
Pavadinimu „IMAM":
Pavadinimu „Aerfer":
2023 m. Pasvalio rajono dujotiekio sprogimas
2023 m. Pasvalio rajono dujotiekio sprogimas – įvykęs sprogimas ir gamtinių dujų gaisras magistralinio Lietuvos–Latvijos dujotiekio sistemoje, Pasvalio rajone, Lietuvoje. Pirminiais duomenimis sprogimas nebuvo tyčinis ar siejamas su teroristine veikla.
Sprogimas
2023 m. sausio 13 d. 16:57 vietiniu laiku Pasvalio rajono policija sulaukė skambučio dėl didelio gaisro Pasvalio Vienkiemio kaimo teritorijoje. Atvira ugnis pasiekė iki 50 m aukštį ir buvo matoma 17 km spinduliu. Priimtas sprendimas ugnies negesinti ir leisti jai išdegti. Lietuvos–Latvijos dujotiekio sistemoje užsuktos perdavimo sklendės, lokalizavusios ugnies šaltinį 18 km dujotiekio atkarpoje. Sprogimo metu buvo pažeistas tik vienas iš dviejų 1978 m. nutiestų metalinių dujotiekių, esančių Lietuvos–Latvijos dujotiekio sistemoje. Pastatai 800 m spinduliu įkaito iki 100° C ir buvo aušinami vandeniu. Gaisro metu pirmosios pagalbos gaisrininkai panaudojo droną ugnies plėtrai ir apylinkėms stebėti. Po 4 valandų, apie 21:00 gaisras užgeso.
Incidento metu sustabdytas gamtinių dujų tiekimas iš Lietuvos į Latviją, o Lietuvos vartotojai šiaurės Lietuvos teritorijoje aprūpinti dujomis alternatyviais mažaisiais dujotiekiais. Apie vidurnaktį atkurtas gamtinių dujų tiekimas Latvijos kryptimi sumažintais pajėgumais.
Priežastys
Pirminiais duomenimis Amber Grid atstovai patvirtino, jog įtarimų dėl tyčinio susprogdinimo ir teroristinės įtakos nėra.
2023 m. sausio 14 d. Panevėžio apskrities vyriausiojo policijos komisariato atstovai pranešė, kad pareigūnai kartu su Lietuvos policijos Kriminalistinių tyrimų centro pareigūnais apžiūrėjo įvykio vietą, surinko daiktinius įrodymus. Pradėtas ikiteisminis tyrimas dėl nusikalstamos veikos pagal LR baudžiamojo kodekso 278 straipsnio pažeidimą, kuris baudžiamas areštu arba laisvės atėmimu iki penkerių metų.
Evakuacija
Priimtas sprendimas šalimais esantį Valakėlių kaimą evakuotį. Kaimo gyventojams atidarytas laikinasis pagalbos centras Joniškėlio Gabrielės Petkevičaitės-Bitės gimnazijos patalpose su 120 lovų. Iš viso evakavosi 80 žmonių. Sausio 14 d. naktį gyventojai grįžo į Valakėlių kaimą.
Paberžių ir Balsių gyventojai paraginti evakuotis į Pasvalio Lėvens pagrindinę mokyklą. Kitų gyvenviečių atstovai paraginti užsidaryti duris, langus ir išlikti ramiais.
Žala
2023 m. sausio 14 d. Pasvalio rajono meras Gintautas Gegužinskas paskelbė, jog suremontuoti pažeistą Lietuvos–Latvijos dujotiekį užtruks ne mažiau negu savaitę.
2023 m. sausio 15 d. išpjauta pažeista vamzdžio atkarpa, patikrinta vamzdžių siūlė ir aplinkiniai dujotiekio ruožai. 2023 m. sausio 16 d. 13:30 remonto darbai užbaigti, o dujų tiekimas į Latviją atkurtas pilnu pajėgumu.
Transportas
Sustabdytas eismas KK150 nacionaliniu keliu Pasvalio rajono savivaldybėje. Eismas nukreiptas vietiniais žvyrkeliais. Gaisro metu aukštos temperatūros liepsnos išlydė asfaltą šalimais buvusio KK150 kelio ruože ir bendrai pažeidė 2 km kelio atkarpos. Atsarginis aplinkkelis greitai susidėvėjo dėl didelio transporto priemonių srauto, ypač sunkiasvorių automobilių, kurie sugadino žvyrkelį.
Ignas Onacevičius
Ignas Onacevičius (pilnas vardas – Ignas Žegota Onacevičius;, 1780 m. rugpjūčio 15 d. Malaja Berestovica, Gardino apskr., Abiejų Tautų Respublika – 1845 m. vasario 18 d. Sankt Peterburgas, Rusijos imperija) – Vilniaus universiteto profesorius, pedagogas.
Vaikystė ir studijų metai
Karaliaučiaus universitetą Onacevičius baigė 1806 m., liko dėstyti Karaliaučiuje, dirbo karališkuoju vertėju.
Gyvenimas ir veikla Vilniuje
1811 m. Ignas Onacevičius Vilniaus universitete apsigynė magistro disertaciją ir gavo magistro laipsnį. Po to kelis metus dirbo Balstogės mokykloje, kurioje dėstė literatūrą, lotynų ir vokiečių kalbas, nuo 1816 m. visuotinę istoriją. Kažkiek laiko ėjo Balstogės mokyklos direktoriaus pavaduotojo pareigas. Dirbdamas šioje mokykloje Onacevičius susipažino su Joachimu Leleveliu.
Nuo 1818 m., Leleveliui keliems metams išvykus į Lenkiją, Onacevičius Vilniaus universitete ėmė dėstyti visuotinės istorijos kursą. Tuomet ėmė skaityti ir Lietuvos istorijos kursą. Onacevičius pirmasis iš istorikų išskyrė Lietuvos istoriją iš visuotinės istorijos kurso.
Lenkų istorikas Janušas Ivaškevičius rašė:
Igno Onacevičiaus studentais buvo Adomas Mickevičius, Julijus Slovackis, Simonas Daukantas.
Grįžus į universitetą Joachimui Leleveliui, Onacevičius skaitė statistikos ir diplomatijos kursus.
1828 m. Ignui Onacevičiui Vilniaus universitete suteiktas profesoriaus vardas. Beveik tuo pačiu metu universiteto rektorius Vaclovas Pelikanas Vilniaus švietimo apygardos kuratoriui Nikolajui Novosilcevui pranešė, jog susekta slapta studentų organizacija „Sarmatų padermė“ arba „Tėvynės bičiuliai“. 1828 m. caro valdžios sudarytos tyrimo komisijos Onacevičius buvo apkaltintas dalyvavęs šioje slaptoje studentų organizacijoje “Sarmatų padermė”. Onacevičius buvo pašalintas iš universiteto Už bandymą atskleisti Nikolajaus Novosilcevo piktnaudžiavimus, buvo suimtas, kalintas ir išsiųstas gyventi į tėviškę, Malaja Berestovicą.
Paskutinieji gyvenimo metai
Berestovicoje Onacevičius gyveno pas brolį, rengė Lietuvos istoriją.
Gardino teismui susipažinus su jam perduota I.Onacevičiaus byla, buvo pasiūlyta atlikti papildomą tyrimą. Po ilgo laiko 1834 m. Onacevičius buvo išteisintas.
1834 m. Ignas Onacevičius, uždarius Vilniaus universitetą, persikėlė gyventi į Sankt Peterburgą, dirbo Archeografijos komisijoje, Nikolajaus Rumiancevo muziejuje. Gyvendamas šiame mieste iki pat mirties Onacevičius rinko medžiagą Lietuvos istorijai. Visą gyvenimą bičiuliavosi su Joachimu Leleveliu, susirašinėjo su Teodoru Narbutu, bendravo su tuomet Sankt Peterburge dirbusiu Simonu Daukantu. Simonas Daukantas vertino Igną Onacevičių kaip istoriką.
Ignas Onacevičius mirė 1845 m. vasario 18 d. Sankt Peterburge.
Plaukimas 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Plaukimas 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko šeštą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Žaidynėse pirmą kartą vyko moterų varžybos.
Dalyvavusios šalis
116 plaukikai iš 19 šalių varžėsi 1920 m. olimpinėse žaidynėse:
Antanėliai (Vilnius)
Antanėliai (arba Kaukazas) – buvęs viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Bezdonių, į rytus nuo Balžio ežero, prie dabartinio Šilo rajono.
FC Norči Dinamo Tbilisi
FC Norči Dinamoeli Tbilisi – Gruzijos futbolo klubas iš Tbilisio. Namų rungtynes žaidžia „Šatili“ sporto komplekso stadione.
Johnson Twin-60
„Johnson Twin-60“ – mažas, dvimotoris dvivietis keleivinis biplanas su fiksuota važiuokle, 1926 m. sukurtas JAV.
FC Norči Dinamo Tbilisi
Istorija
Klubas įkurtas 1949 m. Ilgą laiką buvo garsiojo Dinamo dukterine komanda.
Johnson Twin-60
Konstrukciškai tai buvo mišrios konstrukcijos (drobe aptraukti mediniai sparnai, drobe dengtas iš plieno vamzdelių suvirintas fiuzeliažas) dvimotoris biplanas su stumiančiais propeleriais ir dviguba uodega. Tokia konstrukcija didino skrydžio patikimumą, geresnį balansavimą, apsaugojo atvirose kabinose sėdėjusį pilotą ir keleivį nuo išmetamųjų dujų ir užtikrino geresnį apžvalgumą iš piloto kabinos. Indekse įvašytas skaičius „60“ nurodė suminę variklių galią. Lėktuve buvo įrengtas suporuotas valdymas.
FC Norči Dinamo Tbilisi
Istorija
2018 m. sezone dalyvavo Erovnuli Liga 2 pirmenybėse. Užėmė penktą vietą.
Johnson Twin-60
Lėktuvo važiuoklė fiksuota, triratė. Dėl mažo smukos greičio lėktuvo greičiui ant žemės sumažinti nereikėjo udegos šliaužiklio, todėl uodegoje buvo sumontuotas ratukas.
Buvo pagamintas vienintelis lėktuvo egzempliorius.
„Johnson Twin-60“ tapo trečiuoju lėktuvo modeliu, kuriam pagal 1927 m. įvestus reikalavimus, buvo išduotas JAV Tinkamumo skrydžiui sertifikatas.
Lėktuvas sudužo 1927 m. birželio mėn. ir nesulaukęs pirkėjų susidomėjimo jo kūrėjas projekto neatnaujino.
Techniniai duomenys
miniatiūra|„Johnson Twin-60“ brežinys Bendrosios charakteristikos miniatiūra|Johnson Twin 60, žurnalas"Aero Digest", 1927 m. sausis Skrydžio duomenys
Pakalniškiai (Skuodas)
Pakalniškiai – kaimas šiaurinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Skuodo. Pro kaimą teka Lendimas. Yra Pakalniškių senosios kapinės, vadinamos Marų kapeliais (XVI–XIX a.).
Serbijos despotija
Serbijos despotija, dar žinoma kaip Moravijos despotija − trumpai egzistavusi viduramžių valstybė Balkanuose, šiuolaikinės Serbijos, Juodkalnijos ir Kosovo teritorijoje. Tai buvo paskutinė Osmanų užkariauta serbų valstybė. 1459 m. Osmanams galutinai nukariavus Serbijos despotiją, despoto titulas buvo išlaikytas, jį serbų valdovai tremtyje Vengrijoje naudojo iki 1537 m.
Susidarymas
Nors paprastai laikoma, kad viduramžių Serbijos valstybė žlugo 1389 m. po Kosovo mūšio, tačiau Moravijos Serbija nenustojo egzistuoti, tik tapo Osmanų vasale, o 1402 m. ji tapo Serbijos despotija.
1389 m. birželio 28 d. Kosovo mūšyje žuvus kunigaikščiui Lazarui, Serbijos imperiją paveldėjo jo sūnus Steponas (Stefanas). Jis tuo metu buvo nepilnametis ir už jį valdė motina Milica.
1390-1391 m. Steponas Lazarevičius buvo priverstas pripažinti Osmanų siuzerenitetą, serbų kariai turėjo kovoti Osmanų pusėje kaip pagalbiniai kariniai daliniai. Steponas Lazarevičius dalyvavo turkų pusėje 1395 m. Rovinės mūšyje su Valakijos gaspadoriumi Mirča I, kurį turkai pralaimėjo ir 1396 m. Nikopolio mūšyje su Vengrijos karaliumi Zigmantu. Po Nikopolio mūšio sultonas Bajezidas atidavė Steponui didžiąją dalį Vuko Brankovičiaus valdų Kosove, nes pastarasis Nikopolyje kovojo už Vengriją.
Mongolams įsiveržus į Osmanų valdas Steponas Lazarevičius dalyvavo 1402 m. Ankaros mūšyje tarp Osmanų ir Timūro Osmanų pusėje. Osmanai mūšį skaudžiai pralaimėjo, sultonas Bajezidas pateko į nelaisvę ir vėliau joje mirė. Pasinaudodamas Osmanų susilpnėjimu kunigaikštis Steponas Lazarevičius pakeliui atgal į Serbiją apsilankė Konstantinopolyje, kur iš Bizantijos imperatoriaus Manuilo II Paleologo gavo despoto titulą. Anksčiau šis titulas buvo suteikiamas asmenims, kuriems Bizantijos imperatorius duodavo valdyti vasalines valstybes, bet kadangi Bizantijos imperija buvo labai nusilpusi ir negalėjo turėti reikšmingesnio vaidmens Serbijoje, Serbija faktiškai netapo Bizantijos vasalu, o Steponas Lazarevičius titulą naudojo savo kaip Serbijos monarcho statusui pabrėžti. Jo valdoma valstybė vadinta Serbijos despotija.
Steponas Lazarevičius
Dar Konstantinopolyje Steponas susikiviršijo su savo sūnėnu Džuradžu Brankovičiumi, Vuko Brankovičiaus sūnumi, kuris lydėjo Steponą ir buvo Bizantijos valdžios suimtas. Stepono brolis Vukas Lazarevičius taip pat lydėjo despotą jam grįžtant į Kosovą, kur jie buvo užpulti Brankovičiaus armijos netoli Tripoljės prie Gračanicos vienuolyno. Vuko vadovaujama armija nugalėjo, tačiau broliai susipyko ir Vukas perėjo į Osmanų pusę.
1408 m. vėl prasidėjo nesutarimai tarp brolių Stepono ir Vuko, pasinaudodami tuo 1408 m. Steponą užpuolė tiek sultonas, tiek Brankovičiai. Apsiaustas Belgrade Steponas sutiko atiduoti pietinę Serbijos dalį broliui ir pripažinti Osmanų siuzerenitetą. Prieš sultoną Suleimaną sukilus jo broliui Musai Steponas bandė pasinaudoti Osmanų dinastiniais nesutarimais ir palaikė Musos pusę 1410 m. Kosmidiono mūšyje. Musos kariuomenė šiame mūšyje buvo sumušta ir Suleimanas išsiuntė Vuką ir Lazarą Brankovičių į Serbiją dar iki grįžtant ten Steponui, kad jie ten galėtų perimti valdžią. Abu jie buvo sučiupti Musos šalininkų ir tų metų liepą nukirsdinti. Iš Konstantinopolio Steponas gavo savo kaip despoto statuso patvirtinimą ir grįžo į Belgradą bei prisijungė žemes, kurias anksčiau buvo priverstas atiduoti broliui Vukui.
Musa pasiskelbė Osmanų imperijos europinės dalies sultonu ir 1412 m. užpuolė Serbiją, bet buvo Stepono nugalėtas prie Novo Brdo Kosove. Po to jis sudarė sąjungą prieš Musą su imperijos Anatolijos dalies sultonu Mehmetu. Padedant vengrams Steponas ir Anatolijos sultonas užpuolė Musą prie Vitošos kalno (dabartinė Bulgarija) ir jį nugalėjo, o pats sultonas žuvo mūšyje. Kaip atlygį Steponas gavo Koprijano miestą netoli Nišo (pats Nišas liko Osmanų rankose) ir serbų-bulgarų regioną Znepolję. Per likusius savo valdymo metus Steponas išlaikė puikius santykius su Mehmetu.
1421 m. mirus Zetos kunigaikščiui Balšai III, Zetos žemės irgi perėjo Steponui. Taip Serbijai grįžo didžioji dalis teritorijų, kurias ji prarado po Kosovo mūšio.
Laikinas stabilumo ir taikos laikotarpis lėmė viduramžių serbų kultūros suklestėjimą. Prie šalies atsigavimo prisidėjo gausios pajamos iš sidabro kasyklų Srebrenicoje ir Novo Brde. Belgradas tapo vienu iš didesniųjų Europos miestų su 100 000 gyventojų. Pats Steponas Lazarevičius buvo ne tik valdovas, bet ir poetas, rinko knygas ir turėjo vieną didžiausių tų laikų bibliotekų Balkanuose. Serbijoje buvo kuriami literatūros kūriniai, vystėsi šalies ekonomika. Steponui Lazarevičiui sėikmingai pavyko laviruoti tarp Vengrijos karalystės ir Osmanų imperijos. Faktiškai jis tuo pačiu metu buvo ir Vengrijos ir Osmanų vasalu, siuntė savo karius tiek į pagalbą vengrams, tiek turkams.
Džuradžas Brankovičius
thumb|240px|Despotijos teritorija po 1455 m.
Kadangi despotas Steponas neturėjo vaikų, dar 1426 m. jis nustatė, kad po jo mirties despotija atiteks jo sūnėnui Džuradžui Brankovičiui. Džuradžas Brankovičius sostą užėmė 1427 m. liepos 19 d. Faktiškai paskutiniuosius 15 metų jis buvo tapęs antrąja pagal svarbą Serbijos figūra ir Bizantijos imperatorius Jonas VIII Paleologas 1429 m. despoto titulą jam patvirtino.
Iškart po Stepono mirties Serbija turėjo grąžinti Belgradą Vengrijos karalystei, nes jis Steponui buvo suteiktas kaip asmeninė dovana. Kadangi turtingi pietiniai miestai (pvz., Novo Brdas) buvo per arti Osmanų valdų, kad galėtų tapti naujomis sostinėmis Džuradžas Brankovičius netoliese nuo Belgrado, Vengrijos pasienyje, pradėjo statyti naują miestą Smederevą. Miestas buvo pastatytas tarp 1428 ir 1430 metų.
Praėjus vos 8 metams nuo statybų pabaigos, 1438 m. Osmanų armija, vadovaujama sultono Murado II vėl įsiveržė į Serbiją ir ją nusiaubė. 1439 m. gegužę Džuradžas pabėgo į Vengriją, šalies valdymą patikėjęs sūnui Grgurui Brankovičiui ir žmonos Jerinos broliui Tomai Kantakuzinui. Po trijų mėnesių apsiausties 1439 m. rugpjūčio 18 d. turkai užėmė Smederevą, o "visų miestų motina" Novo Brdas buvo užkariautas 1441 m. liepos 27 d. Tuo metu vienintele turkų neužimta Serbijos dalimi buvo Zeta. Osmanai paskyrė Serbijoje savo vietininkus, pirmuoju vietininku tapo Išakas Begvičius, kurį 1443 m. pakeitė Isa-Beg Isakovičius.
Vengrijoje Džuradžas Brankovičius bandė palenkti Vengrijos didžiūnus į savo pusę ir su jų pagalba išvyti Osmanus iš Serbijos. Susidarė Vengrijos krikščionių (vadovaujamų Janošo Hunjadi), serbų ir rumunų (vadovaujamų Vlado II Drakulos) sąjunga, kurios pajėgos 1443 m. rugsėjį įsiveržė į Serbiją ir Bulgariją. Osmanai buvo priversti atsitraukti iš Serbijos ir 1444 m. su vengrais ir Serbijos despotu Džuradžu Brankovičiumi 1444 m. sudarė taiką. Nepaisant to, jis liko Osmanų vasalu ir turėjo siųsti savo karius padėti Mehmedui II paimti Konstantinopolį 1453 m. gegužę, nors vos prieš 5 metus siuntė piniginę paramą Bizantijai, kad ji sustiprintų miesto gynybines sienas. 1454 m. Osmanai vėl pradėjo stambią karinę kampaniją prieš Serbiją, 1455 m. užėmė Novo Brdą. Janošui Hunjadi vėl pavyko nugalėti Osmanus ir 1456 m. apginti Belgradą, o Džuradžas atkovojo pietinę Serbijos dalį prieš savo mirtį Smedereve 1456 m. gruodžio 24 d.
Lazaras Brankovičius
Sostą iš tėvo paveldėjo Lazaras Brankovičius, kurio Serbija jau buvo per silpna bugalėti Osmanus atvirame mūšio lauke. Jis bandė susitarti su sultonu Mehmetu II ir 1457 m. sausio mėn. 15 d. sudarė su juo sutartį, pagal kurią įsipareigojo Osmanams mokėti reguliarią duoklę. Už tai jam buvo patvirtintas didžiosios tėvo kontroliuotų žemių dalies valdymas ir pažadėta nebepulti Serbijos iki Lazaro mirties. Atsikratęs grėsmės pietuose Lazaras ėmė kovoti su vengrais šiaurėje, perėmė iš jų Kovino miestą bei kairįjį Dunojaus krantą. Mirė 1458 m. sausio 20 d.
Regentai ir Steponas Brankovičius
1459 m. Steponas Brankovičius stiprindamas ryšius su Vengrija ir bandydamas sujungti jėgas su Bosnijos serbais apvesdino savo dukterėčią (Lazaro dukterį) Mariją už būsimojo Bosnijos karaliaus Stepono Tomaševičiaus. Vedęs Mariją Steponas Tomaševičius 1459 m. kovo 21 d. pasiskelbė Serbijos despotu, o Steponą Brankovičių balandžio 8 d. ištrėmė į Vengriją.
Steponas Tomaševičius ir Serbijos despotijos žlugimas
Steponas Tomaševičius buvo vienas nesėkmingiausių viduramžių Serbijos valdovų, nes Osmanai užkariavo tiek jo valdomą Serbiją (1459 m.), tiek Bosniją (1463 m.). Iš Serbijos tuo metu bebuvo likęs nedidelis žemių ruožas aplink Smederevo tvirtovę. Sultonas Mehmedas II nusprendė galutinai užkariauti Serbiją ir su kariuomene 1459 m. metų birželio mėnesį atvyko prie Smederevo. Naujasis valdovas nė nebandė ginti miesto. Po derybų bosniams buvo leista pasitraukti iš miesto ir 1459 m. birželio 20 d. turkai galutinai užkariavo Serbiją.
Despotijos žlugimas sukėlė didelę serbų migraciją į šiaurę, Vengrijos valdomus regionus, kurių nepasiekė Osmanų okupacija. Vengrijos karalystė suteikė pasienyje žemes tiek pabėgusiems valstiečiams, tiek pasitraukusiems didikams.
Despotija tremtyje
Osmanai niekada de jure Serbijos neaneksavo. Tai paskatino krikščioniškosios Europos, visų pirma Vengrijos, valdovus laikytis versijos, kad tebeegzistuoja Osmanų okupuota Serbijos karalystė. Ši pozicija buvo išlaikyta ir tuo metu, kai buvo Austrija trumpam 1718-1739 m. buvo užėmusi dalį Serbijos. Oficialiai Austrijos provincija vadinosi "Karinė Serbijos karalystės komendantūra". Redamasis šiais sumetimais ir siekiu geriau ginti savo sienas nuo Osmanų puolimų Vengrijos karalius Motiejus I Korvinas atkūrė Serbijos despotiją ir Serbijos despoto titulas buvo išlaikytas dar beveik 100 metų.
Serbijos despotais titulavosi Brankovičių giminės atstovai, rezidavę Kupine, nedideliame Vengrijos pasienio mieste (dab. Voivodina). Jie buvo Vengrijos lenininkai ir vasalai, turėję žemes daugiausia Sremo regione, oficialiai laikyti "okupuotos" Serbijos valdovais. Serbijos despotai tremtyje buvo aukščiausi Vengrijoje gyvenančių serbų atstovai, tikėjosi Serbijos išlaisvinimo ir privalėjo dalyvauti karuose ir žygiuose Vengrijos pusėje. Pirmuoju serbų despotu Vengrijoje buvo Vukas Grgurevičius (1471-1485 m.). Paskutinis Serbijos despotas Sreme buvo Steponas Berislavičius (1520-1535 m.), kuris buvo priverstas pasitraukti į Slavoniją, nes Kupiną užėmė Osmanai.
XVI a. didžioji Vengrijos dalis buvo užimta Osmanų imperijos, o likusi dalis atiteko Habsburgams arba pateko į nuo Vengrijos atskirtą Osmanų vasalinę Transilvanijos kunigaikštystę. Vengrijos užkariavimas reiškė ir Serbijos despotijos galą.
Pietų Korėjos futbolo varžybos 2018 m.
Pietų Korėjos futbolo varžybos 2018 m.
Pirmosios rungtynės
---
Atsakomosios rungtynės
---
Finalo rungtynės
---
Atsakomosios finalo rungtynės
-
Valentin Prades
Biografija
2015 m. Europos čempionato individualioje penkiakovės rungtyje pelnė sidabro medalį ir iškovojo kelialapį į 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Olimpiadoje sportininkas užėmė 4-ą vietą.
2018 m. Europos čempionate pelnė tris aukso medalius. 2019 m. laimėjo sidabrą Europos čempionate ir pelnė pakvietimą į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.
Senkų akmuo su dubeniu
Senkų akmuo su dubeniu – mitologinis akmuo vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Senkuose (Kretingos seniūnija), 0,55 km į pietryčius nuo Nagarbos piliakalnio, 0,44 km į vakarus nuo kelio Tarvydai–Ankštakiai, kairiajame Tenžės krante.
Akmuo
Dubenėtas akmuo 80 cm ilgio, 60 cm pločio, 20 cm aukščio. Paviršiuje iškaltas ovalus, 40-50 cm skersmens, 10 cm gylio dubuo. Guli upės šlaite, prie šaltinio.
Teritorijos plotas – 0,001 ha.
0,3 km į pietus yra Senkų senovės žemdirbystės vieta, 0,6 km – Senkų piliakalnis.
Tyrimai
Akmenį išaiškino Vykintas Vaitkevičius. Kultūros vertybių registre neregistruotas.
Pagiegala
Pagiegala – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Karsakiškio.
Utecha
Utecha – buvęs viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Maišiagalos.
Apvalukas
left|120px
Apvalukas – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 5 km į šiaurę nuo Trakų, Šulininkų miško vakarinėje dalyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,26 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 142,7 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais. Į šiaurę nuo ežero įsikūręs Būdos kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Galvės ežero baseinui.
Ethelda Bleibtrey
Ethelda Bleibtrey (1902 m. vasario 27 d. – 1978 m. gegužės 6 d.) – JAV plaukikė, olimpinė čempionė. 1920 m. tapo pirmąją JAV moterimi pelniusia plaukimo individualios rungties olimpinį aukso medalį.
Biografija
Antverpene vykusiose septintose moderniose 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Bleibtrey dalyvavo plaukimo varžybose ir atstovavo JAV rinktinę. Moterų plaukimo 100 m laisvuoju stiliumi rungtyje sportininkė distanciją įveikė per 1:13.6 s ir pasiekė naują pasaulio rekordą. Durack tapo pirmąją šios rungties olimpine čempione iš JAV. Moterų 300 m laisvuoju stiliumi varžybose Bleibtrey pasiekė dar vieną pasaulio rekordą (4:34.0 s) ir pelnė antrąjį aukso medalį. Moterų estafetėje kartu su JAV rinktine užfiksavo dar vieną pasaulio rekordą ir iškovojo aukso medalius,
Achilles '29
Achilles '29 – Nyderlandai futbolo klubas iš Grosbiko. Vyrų ekipa rungtyniauja šeštadienio mėgėjų pirmenybėse. Klubas turėjo moterų komandą, kuri kitados rungtyniavo aukščiausioje lygoje..
Istorija
Klubo ištakos siekia 1929 m. Vyrų ekipa ilgą laiką žaidė regioninėse ir mėgėjiško lygio pirmenybėse.
Pasvalio muzikos mokykla
Pasvalio muzikos mokykla – neformaliojo vaikų švietimo mokykla ir formalųjį švietimą papildančio ugdymo mokykla, savivaldybės biudžetinė įstaiga, įsikūrusi Pasvalyje, Vilniaus g. 5. Įstaigos kodas Juridinių asmenų registre 190622483.
Achilles '29
moterų Achilles '29
Moterų komanda 2017–2018 m. žaidė Eredivisie Vrouwen lygoje.
Pasvalio muzikos mokykla
Muzikos mokykla Pasvalyje įsteigta 1959 m. Mokykla ugdo vaikus muzikos ir dailės skyriuose. 2016 m. joje dirbo 32 darbuotojai.
Mokykloje veikia keli meno kolektyvai: jaunučių ir jaunių chorai, akordeonų orkestras, pučiamųjų instrumentų orkestras, kanklių ansamblis, smuikininkų ansamblis.
Dailės skyrius
Pasvalio muzikos mokyklos dailės skyrius atidarytas 1992 m. Skyrių baigė 17 absolventų laidų. Čia mokosi apie 70 mokinių, dirba trys mokytojai-metodininkai. Mokinių darbai eksponuojami nuolat veikiančioje mokyklos dailės galerijoje. Organizuojamos tradicinės Dailės skyriaus absolventų baigiamųjų darbų parodos - pristatymai Pasvalio krašto muziejuje.
Krūties vėžys
Istorija
Graikų istorikas Herodotas 5-ame šimtmetyje pr. m. e. aprašė Persijos valdovę vardu Atossa. Ji buvo graži, protinga ir turtinga, tačiau jos krūtyje augo kažkoks darinys, kuris vėliau ėmė kraujuoti ir šlapiuoti. Vienas iš vergų sugebėjo peiliu pašalinti darinį ir ji išgijo. Atossa yra pirmoji savo vardu žinoma krūties vėžio pacientė.
Rizikos faktoriai
Genetinis paveldimumas nulemia nuo 5% iki 10% naujų krūties vėžio atvejų. Paveldimi faktoriai yra: Hormonų poveikis: Išoriniai faktoriai: Kiti faktoriai:
Simptomai
miniatiūra|Krūties vėžio dažnumas pagal vietą (keturiuose kvadratuose ir spenelio zonoje) Vietiniai simptomai: Limfinių mazgų infiltracijos simptomai: Bendri simptomai (atsiranda navikui išplitus organizme, paprastai jau atsiradus metastazėms):
Diagnostika
miniatiūra|Mamografijos tyrimo metu matomas nedidelis navikas krūties viršutinėje dalyje. Pirmojo pasirinkimo tyrimas daugeliui pacienčių įtariant krūties vėžį yra mamografija. Jaunesnėms nei 40 metų amžiaus moterims krūties audinys geriau matomas echoskopija, kadangi yra mažiau riebalinio audinio, todėl jaunesnio amžiaus pacientėms gali būti pirma atliekamas ir ultragarsinis tyrimas. Pats jautriausias tyrimo metodas yra magnetinio rezonanso tomografija, juo aptinkami ir labai maži navikai, gerybiniai pakitimai, tačiau šis tyrimas dar netaikomas standartinei diagnostikai, kadangi nepakanka duomenų, jog jis pagerintų pacientų išgyvenamumą ir keistų chirurginio gydymo taktiką.
Pasitvirtinus įtarimui atliekama židinio krūtyje biopsija – paimama medžiaga mikroskopiniam tyrimui. Pasitvirtinus vėžio diagnozei atliekami tyrimai jo išplitimo nustatymui. Dažniausiai krūties vėžys išplinta į skeletą, kepenis ir plaučius. Kaulų metastazėms aptikti atliekama scintigrafija, magnetinio rezonanso tomografija. Kepenų metastazės randamos echoskopija arba kompiuterine tomografija, pastarasis tyrimas tinkamas ir plaučių metastazių diagnostikai. Rečiau aptinkamos galvos smegenų metastazės nustatomos magnetinio rezonanso tomografija.
Stadija
Krūties vėžio stadija nustatoma pagal TNM klasifikaciją, kaip parodyta lentelėje. S0- tai priešvėžinė stadija, kuomet atliekant mamografiją (krūties rentgenogramą) aptinkamos neįprastos ląstelės. Prišvėžinė stadija reiškia, kad vėžys dar ne invazinis ir negali plisti. Aptikus susirgimą šioje stadijoje išgyventi tikimybė yra 100%.
SI- būna tuomet, kai vėžys yra krūtinės audinyje, o navikas nedidesnis kaip 2,5 cm. Tikimybė išgyventi aptikus šioje stadijoje- 98%.
SII- būna tuomet, kai vėžys yra krūtinės audinyje ir dar gali būti išplitęs iki pažasties limfmazgių. Naviko dydis yra nuo 2,5 cm iki 5 cm. Tiimybė išgyventi aptikus šioje stadijoje- 93%.
SIII- būna tuomet, kai navikas tampa didesnis kaip 5 cm, o vėžys paplitęs į pažasties ir netolimuose limfmazgiuose. Tikimybė išgyventi aptikus šioje stadijoje- 72%.
SIV- būna tuomet, kai vėžys paplitęs į kitus, tolimesnius organus (metastazinis vėžys). tikimybė išgyventi aptikus šioje stadijoje- 22%.
Histologiniai tipai
miniatiūra|Krūties duktalinės karcinomos (dažniausio krūties vėžio tipo) mikroskopinis vaizdas. Beveik 80% krūties navikų sudaro duktalinė karcinoma. 10-15% atvejų nustatoma lobulinė karcinoma, kiti tipai yra kur kas retesni. Dar išskiriamas uždegiminis krūties navikas, kuris pats savaime nėra histologinis tipas, tačiau jam būdingas kitoks biologinis elgesys, ryškus odos ir krūties paraudimas, patinimas ir skausmas, be to gana ankstyvos metastazės į limfinius mazgus. Svarbus histologinis kriterijus yra naviko piktybiškumo laipsnis, arba diferenciacijos laipsnis, Ki67 proliferacijos indeksas.
Hormonų ir HER2 receptoriai
Labai svarbus gydymui ir prognozei HER2 receptorius naviko ląstelių paviršiuje, jis gali būti nustatomas imunohistocheminiu dažymu, kai kuriais atvejais atliekamas FISH tyrimas (fluorescencijos in situ hibridizacija).
Molekuliniai-histologiniai tipai
Kasmetinėje St. Gallen konferencijoje (pagrindiniame krūties vėžiui skirtame moksliniame kongrese) peržiūrimos klasifikacijos sistemos ir gydymo rekomendacijos. Nuo 2011 metų krūties karcinoma pagal hormonų, HER receptorius ir Ki67 skirstoma į šiuos tipus:
Aukšlinis
left|120px
Krūties vėžys
Gydymas
Gydymo pagrindas yra operacija, radioterapija ir gydymas priešvėžiniais vaistais.
Aukšlinis
Aukšlinis – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 8 km į pietus nuo Semeliškių miestelio, Strėvos miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,52 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 125 m. Krantai aukštoki, sausi, beveik ištisai apaugę medžiais. Šiaurėje išteka upelis link netoliese telkšančio Bagdononių tvenkinio (Strėvos upės baseinas). Šalia ežero įsikūręs Aukšlinės kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Pupinė (Mickūnai)
Pupinė – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Galgių.
Krūties vėžys
Vietiškai neišplitusi liga
Vietiškai neišplitusiai ligai priskiriamas IIB ir ankstesnių stadijų krūties vėžys.
Operacija
Jei įmanoma pašalinti naviką sveikų audinių ribose (vadinamoji R0 rezekcija), atliekama operacija. Gali būti daroma krūtį tausojanti operacija arba radikali mastektomija (krūties pašalinimas). Krūtį tausojanti operacija po jos taikant radioterapiją yra lygiavertė visiškam krūties pašalinimui. Pilnai pašalinti krūtį reikia, kai nustatomi keli naviko židiniai, jei randamas uždegiminis krūties vėžys, taip pat kai po dalinės operacijos nebūtų įmanoma radioterapija. Operacijos metu gydymo standartas yra papildomas limfinių mazgų pažastyje ištyrimas ieškant naviko ląstelių. Iki 2011 metų nustačius naviko plitimą į limfinius mazgus buvo atliekamas pažasties limfinių mazgų pašalinimas, tačiau jo šiuo metu jau atsisakoma, kadangi jis nepagerina gydymo rezultatų, o pacientėms dažnos pooperacinės komplikacijos.
Spindulinis gydymas
Po operacijos taikoma radioterapija į vėžio vietą du kartus sumažina vietinio ligos atsinaujinimo riziką. Gali būti papildomai didesne spindulių doze apšvitinama pašalinto naviko ložė.
Hormonų terapija
Maždaug 80% visų krūties navikų turi ER arba PR receptorius. Šioms pacientėms turi būti skiriama hormonų terapija, ji padeda sumažinti ligos atsinaujinimo tikimybę ir prailgina ligonių išgyvenamumą. Moterims iki menopauzės skiriamas tamoksifenas, papildomai gali būti slopinama kiaušidžių funkcija: skiriami gonadotropinį hormoną išlaisvinančio hormono analogai (GnRH analogai) arba chirurginiu būdu pašalinamos kiaušidės. Tamoksifenas turi būti skiriamas mažiausiai 5 metus. Jei skiriama adjuvantinė chemoterapija, tamoksifenas turėtų būti pradedamas po gydymo chemoterapija.
Moterims po menopauzės gali būti skiriamas tamoksifenas arba aromatazės inhibitoriai (letrozolis, anastrozolis). Jei pradedamas gydymas tamoksifenu, jis po 2–5 metų turėtų būti keičiamas į aromatazės inhibitorių, toks pakeitimas pagerina gydymo rezultatus.
Chemoterapija
Adjuvantinis gydymas chemoterapija sumažina ligos atsinaujinimo riziką, konkreti nauda kiekvienam pacientui priklauso nuo vėžio biologinių ypatybių, išplitimo ir taikomo gydymo rūšies. . Nustatant indikacijas gydymui chemoterapija atsižvelgiama į naviko dydį, limfinių mazgų įtraukimo, vėžio diferenciacijos laipsnio, hormonų receptorių ir HER2, taip pat molekulinio ir histologinio tipo (pagal aukščiau išvardintus kriterijus).
Chemoterapijai skiriami vaistai yra antraciklinų ir taksanų grupės preparatai. Mažiausiai turėtų būti skiriami du vaistai, gali būti taikoma ir trijų preparatų kombinacija. Standartinės gydymo schemos nėra, studijų duomenimis preparatų skyrimas gydymo kurse pakaitomis yra vienodai efektyvus kaip ir jų kombinacijos, todėl dažnai gydoma 4 kursais docetakselio ir 4 kursais doksorubicino su ciklofosfamidu.
Anti-HER2 gydymas
Maždaug 20% krūties vėžio atvejų nustatoma HER2 receptoriaus ekspresija, tokiu atveju skiriamas prieš šį receptorių nukreiptas gydymas HER2 inhibitoriais. Standartinis vaistas šioje situacijoje yra trastuzumabas, skiriamas mažiausiai vienerius metus. Nėra tyrimų, kuriais būtų įrodytas trastuzumabo efektyvumas skiriant jį be chemoterapijos, todėl HER2 inhibitorius skiriamas kartu su chemoterapija.
PARP inhibitoriai
Olaparibas yra specifinis fermento poli-ADP-ribozės polimerazės inhibitorius, šiuo metu tiriamas BRCA mutaciją turinčio krūties vėžio gydymui. Medikamentas pasirodė efektyvus gydant RCA mutavusį kiaušidžių vėžį.
Vietiškai išplitusi neoperabili liga
Ši ligonių grupė turėtų būti gydoma pagal šias rekomendacijas :
Biopsija ir histologinis ištyrimas, siekant įrodyti, jog ligos histologinis tipas nėra uždegiminis.
Sisteminis gydymas (chemoterapija) turėtų būti taikomas bet kuriuo atveju, kai tai įmanoma. Jei po jo navikas vis dar negali būti išoperuotas, gali būti taikoma radioterapija arba operuojama paliatyviai. Pastaruoju atveju operacija atliekama tik tuomet, jei numatomas rezultatas pagerintų pacientės gyvenimo kokybę.
Daugeliu atvejų geriausi rezultatai pasiekiami taikant kombinuotą gydymą (chemoterapiją, operaciją, radioterapiją).
Trigubai neigiamiems navikams turėtų būti taikoma pirmos eilės chemoterapija taksanais ir antraciklinais. HER2 teigiami navikai turėtų būti gydomi taksanų ir anti-HER2 kombinacija. Arba alternatyviai antraciklinais po to skiriant anti-HER2 medikamentus.
Hormonų receptoriams teigiami navikai gali būti gydomi arba antraciklinų ir taksanų kombinacija, arba endokrinine terapija - sprendimas turėtų priimamas atsižvelgiant į ligonės būklę, gretutines ligas.
Jei priešoperacinis gydymas sėkmingas, daugeliu atvejų turėtų būti atliekama mastektomija pašalinant sritinius limfinius mazgus, kai kuriais atvejais gali pakakti ir krūtį išsaugančios operacijos.