cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Refleksas
Klasifikacija
Pagal tai, koks centrinės nervų sistemos skyrius būtinas refleksui pasireikšti (t. y.reflekso centras):
Pagal atsako pobūdį:
Pagal sinapsių skaičių – monosinapsiniai ir polisinapsiniai.
Nesąlyginis refleksas
Tai įgimta reagavimo į biologiškai reikšmingus aplinkos poveikius ar organizmo vidinius pokyčius forma. Svarbiausi nesąlyginiai refleksai skirstomi į mitybinius, lytinius, gynybinius, orientacinius ir jutiminius.
Sąlyginis refleksas
Sąlyginis refleksas – refleksas, susidarantis tada, kai tuoj po kokio nors indiferentiško dirgiklio ima veikti kitas dirgiklis, sukeliantis nesąlyginį refleksą. Kartojant tokias dirgiklių poras nedideliais laiko tarpais, atsiranda reakcija į pirmąjį dirgiklį, kuris iš pradžių buvo indiferentiškas, ir tas dirgiklis tampa sąlyginiu – į jį pradedama reaguoti kaip prieš tai reaguota į nesąlyginį dirgiklį.
Susidarymo mechanizmas
Fiziologinis sąlyginio reflekso susidarymo mechanizmo pagrindas yra CNS laikinų ryšių susidarymas tarp sąlyginio dirgiklio poveikio projekcinio centro ir su juo daugelį kartų sugretinto nesąlyginio reflekso centro. Ryšiuose dalyvauja smegenų žievė ir požievinės struktūros, ypač tinklinis darinys ir gumburas. Sąlyginiui refleksui susiformuoti svarbi įgimta orientacinė reakcija, kurią sukelia pakitusi aplinka. Jos metu didelis informacijos srautas nespecifiniu keliu patenka į tinklinį darinį ir aktyvina jo veiklą. Tinklinis darinys aktyvina smegenų žievės neuronus ir palaiko jų optimalų dirglumą. Motorinio pobūdžio reakcijai būdingi vegetaciniai komponentai: pakinta kvėpavimas bei širdies veikla.
Sąlyginių refleksų susidarymui didelę įtaką turi motyvacijos ir emocijos. Iš pradžių sąlyginiai dirgikliai yra netvirti ir nepastovūs. Todėl ne į kiekvieną sąlyginį dirgiklį gaunamas atsakas. Atsakas gali būti gaunamas ir į panašius dirgiklius. Sąlyginiai refleksai pasidaro pastovūs ir specializuoti tik daugelį kartų sugretinus dirgiklių veikimą. besivystant pastoviam sąlyginiam refleksui, orientacinė reakcija silpnėja, vėliau visiškai išnyksta. Sudarant sąlyginį refleksą smegenų žievėje susidaro takai ir laikini ryšiai tarp dviejų nesąlyginių refleksų žievinių projekcinių darinių, dažniausiai tarp refleksinių lankų žievinių šakų neuronų, dviejų arba keleto nesąlyginių refleksų sintezė smegenų žievėje.
Klasikinis sąlyginio reflekso pavyzdys galėtų būti šuns seilių išsiskyrimo susiejimas su garsu. Šuniui pateikiamas nesąlyginis dirgiklis – maistas – sukelia nesąlyginį atsaką – seilių išsiskyrimą. Jeigu tuoj po to, kaip šuniui duodamas maistas, pateikiamas neutralus dirgiklis – garsas, po tam tikro skaičiaus pakartojimų vien garsas (tapęs sąlyginiu dirgikliu) sukels seilių išsiskyrimą (sąlyginį atsaką).
Reikšmė
Refleksai padeda geriau prisitaikyti prie aplinkos poveikio. Jie taip pat praturtina, padaro plastiškesnę žmonių ir aplinkos sąveiką su kintančiomis aplinkos sąlygomis. Refleksai yra mokymosi pagrindas. Jie išplečia žmonių, gyvūnų veiklą.
Upiniai delfinai
Upiniai delfinai (Platanistidae) – banginių (Cetacea) šeima. Primityviausi banginių atstovai. Galva atsiribojusi nuo liemens, dantų daug, jie raukšlėti. Pagal kitą sistematiką priklauso Platanistoidea antšeimiui, kuriame išskiriamos kelios smulkesnės šeimos: Iniidae, Lipotidae, Platanistidae ir Pontoporiidae.
Šeimoje 4 rūšys:
Platanistidae โลมาแม่น้ำ
Miežionys (Alytus)
Istorija
XIX a. pab. Miežionys pateko į Merkinės valsčių, Druskininkų apylinkę, buvo Merkinės valstybinio dvaro valda. ~1880 m. čia gyveno 62 žmonės (49 katalikai ir 13 ortodoksų).
Užkanavė
Užkanavė – buvęs kaimas Palangos miesto savivaldybėje, į vakarus nuo Kunigiškių, prieš Palangos oro uostą, prie pat Baltijos jūros. Poilsio namai, sodybos, vasarnamiai. Važiuoja miesto visuomeninis transportas. Per Užkanavę eina dviračių takas Palanga–Šventoji.
Etimologija
Užkanavė yra vandenvardinis vietovardis – čia į Ošupį įteka Kaniavosis, čia pat ir Ošupis įteka į Baltijos jūrą.
Istorija
Prie miesto prijungta 1958 m. rugsėjo 29 d., vykdant Didžiosios Palangos plėtros planą.
Lineliai (Kėdainiai)
Lineliai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Pelėdnagių, 1 km į rytus nuo Pakapių, Urkos dešiniajame krante. Plyti dirbami laukai.
Istorija
Kaimas įkurtas Mladochovo palivarko žemėse.
Klaipėdos šv. Juozapo Darbininko bažnyčia
'''Klaipėdos šv. Juozapo Darbininko bažnyčia''' – katalikų bažnyčia Klaipėdos miesto pietiniame pakraštyje, Varpų mikrorajone, Smiltelės g. 27.
Istorija
1990 m. kovo 22 d. buvo išskirtas 3 ha žemės sklypas Smiltelės gatvėje naujos bažnyčios statybai. Netrukus, 1990 m. gegužės 1 d. buvo pašventintas kertinis šv. Juozapo Darbininko bažnyčios akmuo ir šv. Mišios imtos aukoti lauke.
Po kelerių dienų, gegužės 10 d. paskelbtas statomos bažnyčios projekto konkursas. Buvo manoma, jog įpusėjus statybos darbams, greitai bus galima melstis statomos bažnyčios rūsyje. Tačiau paaiškėjo, jog tai nebus taip paprasta, nes pastebėta, jog žemė yra labai vandeninga, nelygi. Vien žemės lyginimo ir nusausinimo darbai užėmė nemažą laiko dalį. Todėl kun. Bronislovo Burneikio (1923–1991) rūpesčiu Smiltelės gatvėje pradėta statyti laikina koplyčia, kuri 1990 m. spalio mėnesį statyti baigta ir imta joje melstis. Laikiną šv. Juozapo Darbininko koplyčią 1990 m. lapkričio 11 d. pašventino Telšių vyskupas Antanas Vaičius.
1991 m. pradėti mūrinės šv. Juozapo Darbininko bažnyčios darbai. Bažnyčios projekto konkursą laimėjo architektai Saulius Plungė, Valdas Janulis ir Gintaras Čičiurka.
2000 m. didžiųjų švenčių metu (šv. Kalėdų ir šv. Velykų progomis) mišios pirmą kartą  aukotos didžiojoje bažnyčioje. 2003–2004 m. mišios pradėtos aukoti joje nuolat.
2008 m. lapkričio 2 d. gaisras sunaikino 1990 m. pastatytą medinę bažnyčią, pastaraisiais metais tarnavusią kaip sandėlį, kuriame buvo laikomos organizacijos „Caritas“ surinktos aukos. Po gaisro iš 25 metrų ilgio ir 12 metrų pločio sandėlio liko tik nuodėguliai. Per 70 metrų nuo sandėlio stovinti šv. Juozapo Darbininko bažnyčia nenukentėjo.
2009 m. gegužės mėn. sutvarkyta naujosios bažnyčios aplinka (išasfaltuota aikštelė). 2010 m. rugpjūčio 20 d. bažnyčia pripažinta tinkama naudoti, nors ir neužbaigta. Beveik prieš du dešimtmečius pastatyta bažnyčia dėl lėšų stygiaus sutvarkyta iki galo nebuvo, todėl per ilgą laiką bažnyčios stogas pradėjo leisti vandenį, sienose įsimetė pelėsis, plytos pradėjo skilinėti bei trupėti. 2011 m. buvo tinkuojamos išorės sienos, bažnyčią apjuosė tvorelė. 2012 m. darbai persikėlė į bažnyčios bokštus, kurie buvo tinkuojami dekoratyviniu tinku.
Grand Theft Auto: Vice City Stories
Grand Theft Auto: Vice City Stories – „GTA“ serijos žaidimas, sukurtas 2007 m. ir skirtas PlayStation konsolėms.
Siužetas
thumb|left|Victor Vance „Grand Theft Auto: Vice City Stories“ veiksmas vyksta 1984 m., dvejus metus iki „Grand Theft Auto: Vice City“ įvykių. Pagrindinis žaidimo veikėjas yra Victor Vance, Lance Vance brolis. Žaidimo įvykiai prasideda kai Viktorui Vansui vienas kariškis Jerry Martinez duoda pirmąją misiją, tada sekančioje užduotyje Viktoras susipažina su buvusiu kariškiu, ginklų ekspertu alkoholiku Phil Cassidy, o kitoje užduotyje jam paliepta atvežti vieną merginą i kareivines, Viktoras nežinodamas, jog tai buvo prostitutė, buvo išvarytas iš armijos. Phil supažindina jį vietinėmis gaujomis, Viktoras nužudęs vienos jų bosą, atidaro savo nelegalius biznius su savo broliu Lance, kaip prostitucija, kontrabanda, narkotikų kontrabanda, vagystės, reketas. Vice City jis tampa žinomas ir dirba įtakingiems žmonėms ir gauna nuo jų daug pelningų užduočių.
Gaujos
Kaip ir kitose „GTA“ dalyse, „Grand Theft Auto: Vice City Stories“ turi savų gaujų. Vice City yra 10 aktyvių gaujų:
Multiplayer režimai
„Grand Theft Auto: Vice City Stories“ turi 10 skirtingų multiplayer režimų:
Garso takelis
„Grand Theft Auto: Vice City Stories“ yra 9 skirtingos radijo stotys: VCPR – Vice City Public Radio, Wave 103 FM, Paradise FM, Emotion 98.3 FM, VRock FM, Flash FM, Fresh 105 FM, VCFL – Vice City For Lovers, Espantoso FM.
Karbonija
Karbonija – miestas Italijoje, Sardinijoje, Karbonijos-Iglesias provincijoje.
Istorija
thumb|250px|left|Romos aikštė. Miestas oficialiai inauguruotas 1938 m. gruodžio 18 d. Benito Mussolini įsakė pastatyti miestą ir dalyvavo ceremonijoje. Karbonijoje buvo apgyvendinti greta esančių anglies kasyklų darbuotojai. Miesto pavadinimas itališkai reiškia anglį.
Britų komiksai
Britų komiksai yra periodiškai leidžiami komiksai Jungtinėje Karalystėje.
Karbonija
Istorija
Kadangi kasyklos užsidarė XX a. aštuntame dešimtmetyje, smarkiai išaugo nedarbas. Dabar dauguma gyventojų dirba sunkiojoje pramonėje ir transporto sektoriuje.
Britų komiksai
Britų komiksai paprastai yra komiksų antologijos, kurios yra skirtos vaikams ir leidžiamos kas savaitę, nors taip pat yra ir mėnesinių leidinių. Pasaulyje top trys ilgiausiai leidžiami komiksai yra britų: The Dandy, The Beano ir Comic Cuts, tačiau britų komiksai vis labiau yra išstumiami Amerikos komiksų knygų arba Japonijos mangos.
Apžvalga
Britų komiksai tipiškai skiriasi nuo Amerikos, nors ir dalijasi tuo pačiu formato dydžiu.
Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos vaikų choras
thumb|right|300px|LRT vaikų choras [[2011 m. festyvalyje „Mes Lietuvos vaikai“ Klaipėdoje.]] Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos vaikų choras – Lietuvos lygių balsų choras, steigėjas – Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija.
Veikla
Pagrindinė veikla – koncertai ir įrašai radijo muzikos fondams. Repertuarą sudaro lietuvių ir užsienio klasikų, šiuolaikinių kompozitorių kūriniai, liaudies dainos. Gastroliavo Vokietijoje, Lenkijoje, Latvijoje, Prancūzijoje, Belgijoje, Slovėnijoje, Olandijoje, Vengrijoje, Šveicarijoje, Slovakijoje, Japonijoje, JAV, Kanadoje, Rusijoje. Choras tapo laureatu daugelyje tarptautinių konkursų ir festivalių.
Per keletą metų kolektyvą pirmasis vadovas Arvydas Girdzijauskas išaugino į pavyzdinę choro studiją, kurią lankė iki 200 sostinės mokyklų moksleivių. Pagrindinis choro uždavinys yra turtinti radijo ir televizijos fonoteką naujais ir vertingais kūriniais, koncertuoti. Choro veikla yra plati ir įvairi – rengia viešus koncertus, dalyvauja Dainų šventėse ir konkursuose, naujų kūrinių perklausose, kituose kultūros renginiuose. Kasmet choras surengia daugybę viešų koncertų, į magnetofono juostą įrašo naujų kūrinių. Choras sukaupė didelį ir turiningą repertuarą. 1985 m. respublikinės dainų šventės konkurse pelnė geriausio vaikų choro vardą, o 1987 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse – pirmąją vietą. Choras parengtas 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje, gerai pasirodė tarptautiniame chorų festivalyje Belgijoje ir 1992 m. Vengrijoje (Debrecenas). 1990 m. chorui suteiktas nusipelniusio kolektyvo vardas. Nuo 2010 m. choras vadinasi Vilniaus kultūros centro LRT vaikų choras. thumb|right|300px|LRT vaikų choras [[2014 m. Dainų šventėje „Čia – mano namai“ Vilniuje.]]
Sarah Bernhardt
Sara Bernard (, 1844 m. spalio 22 d. – 1923 m. kovo 26 d.) – prancūzų scenos aktorė. Dažnai laikoma „viena garsiausių aktorių pasaulio istorijoje“.
Biografija
Gimė 1844 m. spalio 22 d. Paryžiuje. Motina buvo Nyderlandų žydų kilmės kurtizanė. Tėvas – nežinomas. Iki ketverių metų su aukle gyveno Bretanėje. Nuo septynerių metų lankė mergaičių mokyklą Paryžiaus priemiestyje, kur turėjo galimybę vaidinti vietos teatre. Dešimties metų buvo priimta į vietinę Šv. Augustino vienuolyno mokyklą. 1862 m. baigė Paryžiaus konservatorijos dramos klasę, po kurios pradėjo aktorės karjerą Paryžiaus komedijos teatre Comédie-Française. Dėl konfliktų šiame teatre vaidino trumpai. 1864 m. pradėjo vaidinti nacionaliniame teatre Odéon-Théâtre de l'Europe. Jame pasižymėjo atlikusi Kordelijos vaidmenį V. Šekspyro tragedijoje Karalius Lyras. Ypač išgarsėjo 1872 m. suvaidinusi Karalienę V. Hugo dramoje Riuji Blazas. Nuo 1872 m. iki 1880 m. vaidino Comédie-Française teatre, o nuo 1893 m. iki 1898 m. – Théâtre de la Renaissance. 1899 m. įsteigė Théâtre des Nations, kuris vėliau buvo pavadintas aktorės vardu. Šiuo laikotarpiu daug gastroliavo užsienio valstybėse. Nuo 1900 m. iki mirties nusifilmavo ir keliuose kino filmuose. 1905 m. vaidindama Rio de Žaneire Sara Bernard susižeidė dešinę koją, kurią 1915 m. teko amputuoti. Net po šios traumos aktorė sėdėdama tęsė pasirodymus. Pirmojo pasaulinio karo metais vaidino Prancūzijos kariams, kovojusiems Vakarų fronte. 1914 m. apdovanota Prancūzijos Garbės legiono ordinu.
1907 m. parašė autobiografinę knygą, 1923 m. – vadovėlį „Teatro menas“.
Bernardt apibūdinta kaip griežta vegetarė. Didžiąją gyvenimo dalį ji vengdavo mėsos, pieno produktų ir kiaušinių. Jos mitybos racioną sudarydavo dribsniai, vaisiai, riešutai ir daržovės. 1913 m. The Literary Digest pranešė, kad Bernardt tapo vegetare tam, kad numestų svorio ir pagerintų savo figūrą. Tačiau 1923 m. išleistoje biografijoje apie Bernardt rašyta, jog ši valgydavo žuvį, o vėlyvajame amžiuje pamėgo sūrį.
Mirė 1923 m. kovo 26 d. nuo uremijos. Palaidota Paryžiaus Per Lašezo kapinėse.
Kritikų buvo labai vertinama kaip draminių vaidmenų aktorė, taip pat už išraiškingą balsą. 1960 m. jos vardas įrašytas Holivudo šlovės alėjoje.
Grigoniai
Grigoniai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Kriukų. Į vakarus nuo kaimo teka Viršytis, šiauriau – išvesta Latvijos–Lietuvos valstybinė siena.
Izraelio istorija
thumb|Izraelio vėliava Izraelio valstybė atkurta tik XX amžiaus pirmoje pusėje. Apie senąjį Izraelį daug parašyta Biblijoje.
Žydų migravimas
Žydai, remdamiesi sionistų skatinimais, taip pat jų persekiojimu kai kuriose Europos valstybėse, XIX amžiuje ėmė emigruoti į Palestiną, tuo metu kontroliuotą Osmanų Imperijos. Tenai buvo įkurti keli žydiški miestai, tarp jų Tel Avivas. Imigrantų tarpe buvo daug Rusijos žydų, nes Rusijoje žydai ypač persekioti, prieš juos vykdyti pogromai. Tos žydų bendruomenės buvo remiamos kitų žydų iš užsienio, taigi nepaisant to, kad imigravę žydai buvo nelabai turtingi, greitai jie tapo turtingesni už vietinius arabus, ėmė samdyti pastaruosius darbui, tačiau tada santykiai tarp jų nebuvo įtempti, nepaisant Osmanų Imperijos siekio riboti žydų imigraciją.
Situacija kiek pablogėjo XX amžiaus pradžioje, kai radikalūs žydų būriai ėmė persekioti vietos gyventojus. Po Pirmojo pasaulinio karo teritorija tapo Jungtinės Karalystės mandatu. Jungtinė Karalystė leido imigruoti žydams, tačiau egzistavo metinės kvotos – bet jos buvo pakankamai didelės, tad iki pat Antrojo pasaulinio karo dažniausiai nebuvo iki galo išnaudojamos.
Valstybės sukūrimas
Po Antrojo pasaulinio karų žydų imigracija dar padidėjo ir prasidėjo įvairių nelegalių žydų grupių spaudimas Jungtinei Karalystei. Kadangi nebuvo tiksliai apibrėžta teritorijos ateitis, iš dalies įsivyravo anarchija. 1946 07 22 Palestinoje sionistų teroristai susprogdina viešbutį „Karalius Dovydas“. Jame gyveno Didžiosios Britanijos vyriausybės ir armijos atstovai. Žuvo 91 žmogus. 1946 09 Londone vyksta konferencija, bandanti išspręsti Palestinos problemas. Sionistai konferenciją boikotuoja. 1947 04 02 Didžioji Britanija teisę spręsti Palestinos padalijimą perduoda Jungtinių tautų organizacijai.
1948 m. kovo 16 d. JTO Palestinos komisija praneša, kad dėl vietinės opozicijos padalyti valstybės neįmanoma.1948 04 09 sukarinta žydų organizacija Irgun Dair Jasino kaime nužudė, skirtingais duomenimis, 100–250 arabų, daugiausia civilių. Pasklidus apie skerdynes gandams, kuriuos, anot dalies šaltinių, intensyviai skleidė ir Izraelio informacijos priemonės, prasidėjo masinis palestiniečių bėgimas į aplinkines valstybes. Šių pabėgėlių statusas šiuo metu yra rimta kliūtis tolesnėms deryboms dėl Palestinos valstybės įkūrimo.
1948 m. gegužės 14 d. baigiasi britų mandato Palestinoje galiojimo laikas, todėl žydų nacionalinė taryba ir Generalinė sionizmo taryba paskelbia Izraelio valstybės įkūrimą. Suformuojama Dovydo Ben Guriono vadovaujama laikinoji vyriausybė. Tą pačią dieną JAV pripažįsta naują valstybę. Gegužės 16 d. prezidentu išrenkamas Chaimas Veicmanas. Gegužės 17 dieną Izraelį pripažįsta Sovietų Sąjunga. Tokia situacija netenkino aplinkinių arabų šalių, kurios iš pat pradžių nesutiko su JTO siūlomu padalijimu, ir jos pradėjo karo veiksmus prieš Izraelį. 1948 m. gegužės 15  Egiptas, Transjordanija, Irakas ir Sirija užpuola Izraelį ir okupuoja dalį teritorijos pietuose ir rytuose. Transjordanijos arabų legionas užima senąją Jeruzalės dalį. Tačiau Izraelis gavo didelę finansinę paramą iš užsienyje gyvenančių žydų, jo kariuomenėje kovėsi nemažai patyrusių kariškių, tarnavusių kitų šalių pajėgose, be to, buvo sėkmingai atlikta visuotinė mobilizacija. Arabų armijos buvo prastai ginkluotos bei apmokytos, neturėjo vieningos vadovybės ar pakankamos logistinės sistemos, todėl karą arabai pralaimėjo. 1948 m. birželio 11 d. JTO tarpininkavimo misijos vadovas grafas Folkė Bernadotas sutaria dėl ugnies nutraukimo keturioms savaitėms. Jo pasiūlytas taikos planas pasirodė nepriimtinas teroristinei žydų organizacijai Lehi, todėl Bernadotas buvo nužudytas, bijant, kad Izraelio valdžia priims jo siūlymus.
Dėl šio Izraelio ir kelių arabų šalių karo labiausiai nukentėjo vietos palestiniečiai: Izraelis užėmė gerokai daugiau žemių nei jam skyrė JTO, o palestiniečiai buvo priversti pasitraukti iš savo namų.
Išvaryti palestiniečiai buvo įkurdinti pabėgėlių stovyklose aplinkinėse šalyse, tai sukėlė toms šalims nemenkų problemų, ypač Libanui, kuris buvo sukurtas Prancūzijos (atrėžtas nuo Sirijos mandato) kaip krikščioniška šalis, bet dėl Izraelio į jį atvytų palestiniečių, krikščionys prarado daugumą, vėliau ten kilo pilietinis karas tarp religinių grupių, į kurį įsikišo Izraelis ir Libaną okupavo. Išvarytiesiems palestiniečiams iki šiol neleidžiama sugrįžti, dabar daugiau palestiniečių gyvena tremtyje nei Palestinoje – ši situacija yra vienas didžiausių stabdžių taikos deryboms, nes žydai nenori leisti išvarytų žmonių atgal.
Arabų – žydų karai
Iš 1967 metais užimtų teritorijų, skirtingai nei 1948 užimtų, vietos gyventojai ištremti nebuvo, tačiau jiems ir nebuvo suteikta pilietybė, smarkiai apribotos jų teisės. Žydai ėmė siųsti naujakurius į šias naujai užimtas teritorijas, naujakurių kaimai, skirtingai nei palestiniečių gyvenvietės, buvo geriau aprūpinti, specialiai jiems nutiesti atskiri keliai.
Vakarų Krante buvo įkurta daugybė kontrolės punktų (kai kur kas keli kilometrai), šalia kiekvieno kurių etniniai palestiniečiai turi atstovėti eiles, kad būtų patikrinti. Imtos konfiskuoti palestiniečių žemės, griaunami palestiniečių namai. Tai išprovokavo palestiniečių pasipriešinimą, buvo įkurta Palestinos Išsilaisvinimo Organizacija, kuriai vadovavo Jasiras Arafatas. Izraelį rėmė JAV, o arabai pamažu ėmė gauti daugiau paramos iš Tarybų Sąjungos.
Žydai per 1967 metų karą taip pat okupavo dar ir Golano aukštumas (Sirijos teritorija) bei Sinajaus pusiasalį (Egipto teritorija): abi šios teritorijos niekada nebuvo Palestinos mandato dalys. Sinajus buvo perduotas Egiptui mainais už Izraelio su tuometinėmis sienomis pripažinimą (taigi, pripažinimą, kad palestiniečiai, o sykiu ir iš Egipto atimtas Gazos Ruožas, teisėtai priklauso žydams), panaši sutartis buvo pasirašyta ir su Jordanija, o Sirija atsisakė nustoti remti Palestinos siekius, tad Golano aukštumos liko Izraelio okupuotos.
Izraelis kariavo ir daugiau karų su aplinkinėmis šalimis: Sueco karą (puolė Izraelis), Jom Kipuro karą (puolė arabai) ir kitus, kelis kartus buvo okupavęs Sinajaus pusiasalį, taip pat Libaną. Sumbombardavo Beiruto oro uostą, iki šiol Izraelio oro pajėgos pažeidinėja Libano oro erdvę. Į tuos žydų naikintuvus taikosi Hezbollah grupuotė, Libano okupacijos metu kovojusi už jo išlaisvinimą, o dabar siekianti Šebos fermų, neva žydų okupuotos Libano teritorijos, išlaisvinimo – tačiau JTO mano, kad Šebos fermos yra Izraelio okupuota Sirijos, o ne Libano, teritorija, Golano aukštumų dalis.
Konfliktų sprendimo planai
Palestinoje taip pat įsteigta daugiau radikalių už jos išlaisvinimą kovojančių organizacijų. Devintame dešimtmetyje prasidėjo Pirmoji intifada. Vėliau Šimonas Peresas, Ichakas Rabinas ir Jasiras Arafatas pasirašė istorinį susitarimą, pagal kurį turėjo būti įkurta Palestinos valstybė. Palestinos Išsilaisvinimo Organizacija buvo perorganizuota į Palestinos autonomiją.
Tačiau Izraelyje į valdžią vėliau atėjo radikalesnės jėgos – Likudo partija. Jos vadovui Arieliui Šaronui apsilankius Al Aksos mečetėje, trečiame pagal šventumą Islamo centre po Mekos ir Medinos, palestiniečiai palaikė tai provokaciją. Į sukeltus neramumus A. Šaronas atsakė nauja Palestinos autonomijai perduotų teritorijų karine okupacija, o palestiniečiai pradėjo antrąją intifadą.
Žydai pasiūlė naują taikos planą, pagal kurį Palestina būtų „nepriklausoma“, bet padalinta į daugelį salelių, kurias viena nuo kitos skirtų Izraeliui priklausantys keliai bei naujakurių kaimai, į kuriuos jie veda. Taip pat kelių kilometrų ruožas tarp Palestinos ir Jordanijos priklausytų Izraeliui, taigi, Palestiniečiai neturėtų to pasienio. Jasiras Arafatas į šį pasiūlymą net neatsakė. Žlugus taikos deryboms smurtas iš abiejų pusių vėl suintensyvėjo.
Vėliau buvo siūlytas vadinamasis kelio gairių planas, koordinuotas JAV, tačiau jis nepavyko – pasak palestiniečių, dėl per didelio JAV nuolaidžiavimo žydams, kurie plano metu vykdė reidus į palestiniečių teritorijas ir palestiniečių lyderių nužudymus, o pasak žydų – dėl palestiniečių vykdomų teroro aktų.
Žlugus planui, Izraelis suintensyvino atakas prieš palestiniečių kovotojus, nužudė daug jų lyderių, įskaitant Šeichą Achmedą Jasiną. Tačiau ši taktika Izraeliui pasiteisino – netrukus teroristinių išpuolių sumažėjo
2005 metais Izraelis vienašališkai pasitraukė iš Gazos ruožo, perduodamas jo kontrolę palestiniečiams, tačiau Palestinos administracijos vadovybė visiškai prarado Gazos ruožo kontrolę po to, kai 2007 metais kilus susirėmimams tarp Fatah ir Hamas pastaroji užėmė šią teritoriją.
Quenya
Quenya yra viena iš Elfų kalbų, vartota nemirtingųjų Elfų, vadinamų Kvendais (quen. Quendi). Quenya kalba kilo iš dviejų Elfų genčių, gyvenusių Eldamare ir Vanjarų regione. Žodžio Quenya reikšmė – „kalba“, tačiau jei šis žodis buvo skirtas pavadinti kitų genčių, kurias sutikdavo Kvendai, kalbas, jis reiškė „elfų-kalba“. Antrajame Amžiuje Númenoro išminčiai išmoko Quenya kalbą. Trečiajame amžiuje (Žiedų Valdovo veiksmo laikas), Quenya nebebuvo vartojama Noldoro gyventojų. Nors Quenya kalbą mokėsi Noldoro Elfai ir išmokdavo ją jau nuo mažens, tačiau jų gimtoji kalba buvo kita – Sindarin.
Tolkinas šią kalbą pradėjo kurti jau 1910 m. ir pertvarkė jos gramatiką keturis kartus, kol Quenya tapo tokia, kokia yra dabar. Tačiau žodynas išliko pastovus ir beveik nekito kalbos kūrimo metu. Tolkinas šios kalbos pavadinimą keitė kelis kartus: iš pradžių pavadino Elfin ir Qenya, kol galų gale pavadinimas tapo Quenya. Suomių kalba buvo Quenya kalbos pagrindas, nors tuo metu Tolkinas žinojo ir daugiau kalbų, pavyzdžiui, Lotynų, Graikų ir Senovės Germanų. Kita svarbi Tolkino Elfų kalbos ypatybė buvo ta, kad jai Tolkinas kūrė fantastinę istoriją, nes jis norėjo, kad kalba turėtų istorinį kontekstą ir būtų vartojama, o ne beprasmė.
Nors Tolkinas niekada neišleido pakankamai žodynų, kad Quenya galėtų tapti kasdieninė vartojama kalba, dauguma Tolkino gerbėjų yra parašę nemažai poezijos ir prozos kūrinių Quenya kalba nuo 1960 m. Tam reikėjo sukurti daug naujų žodžių.
Jūrų kiaulės
Jūrų kiaulės (Phocoenidae) – banginių (Cetacea) šeima.
Šeimoje 5 rūšys:
Vokietijos Demokratinės Respublikos baudžiamasis kodeksas
Vokietijos Demokratinės Respublikos baudžiamasis kodeksas (VDR BK,, StGB, StGB-DDR) - VDR baudžiamasis kodeksas, pagrindinis VDR baudžiamosios teisės šaltinis. Priimtas 1968 m. sausio 12 d. VDR teritorijoje neteko galios 1871 metų Vokietijos imperijos baudžiamasis kodeksas. VDR BK buvo keičiamas 1974, 1977, 1979, 1987 ir 1988 m. Baudžiamosios teisės pakeitimo įstatymais. Neteko galios po Vokietijos susivienijimo. Kaip ir daugelis socialistinių kodeksų numatė baudžiamąją atsakomybę už homoseksualius santykius (Paragraph 175).
Škotijos klanai
thumb|250px|Škotijos klanai žemėlapyje. Tamsesne spalva pažymėti aukštutinės Škotijos kilmės klanai, šviesesne – žemutinės Škotijos. Škotijos klanai – škotų giminės ar giminių grupės, turinčios bendrą protėvį, išlaikiusios patriarchalinę sandarą.
Klaną gali sudaryti viena ar kelios giminės. Giminė, priklausanti klanui, vadinama Septa.
Klanai taip pat turi savo herbus, vėliavas.
Škotijos klanai
Škotijos klanai skirstomi pagal kilmės vietą: aukštutinė Škotija (Highland), vidurio Škotija (Midland) arba žemutinė Škotija (Lowland).
Pastaba: Įdomu tai, kad klanai, kurių pavadinimai prasideda „Mac“ (pvz., MacKay) visi yra aukštutinės Škotijos (highland) kilmės.
Kopra
thumb|250px|Indijoje džiovinama kopra
Kopra – džiovinti kokoso riešutų branduoliai. Ji paprastai gaminama kokospalmių augavietėse, iš sunokusių perskeltų riešutų išėmus minkštimą ir jį džiovinant saulėje arba krosnyse. Kopra naudojama maistui, iš jos sutarkavus gaunamos kokosų drožlės, spaudžiamas kokosų aliejus, išspaudos šeriamos galvijams.
Kopra turi apie 64 % riebalų, 7 % baltymų, 24 % angliavandenių, yra geras mangano, vario, magnio, fosforo, seleno, vitamino B6 šaltinis.
Kaip prekė kopra ėmė populiarėti apie 1860 m. Pietų Azijoje. 2008 m. duomenimis, pagrindinės koprą eksportuojančios šalys buvo Filipinai, Indonezija, Šri Lanka.
Žodžio kilmė
Malajiečių kalba kopra reiškia 'džiovintas kokosas'.
Krioklys
Krioklys – upės ruožas, kuriame vanduo krenta didesniu negu 45 % nuolydžiu. Dažniausiai skirtas apibūdinti natūraliam objektui, bet kriokliai gali būti ir dirbtiniai.
Dažnai krioklį sudaro kaskados, t. y. krentančio vandens ruožus skiria mažiau nuolaidūs tarpai. Todėl, apibūdinant krioklį, gali būti nurodomas visas krioklio aukštis (atstumas tarp upės vandens lygio virš krioklio ir žemiau jo) ir ištisinio kritimo aukštis. Pavyzdžiui, aukščiausio Žemėje Anchelio krioklio aukštis 979 m., iš kurių nenutrūkstamas srautas – 807 m. thumb|center|800px|[[Igvasu krioklys (Argentina)]]
Krioklių susidarymas
Natūralūs kriokliai susidaro ten, kur upės vanduo krinta nuo erozijai atsparesnių uolienų į upės ruožą, tekantį per erozijai mažiau atsparias uolienas. Kadangi didesnių upių vandens srauto kinetinė energija yra labai didelė, kriokliai yra daugiau ar mažiau intensyviai ardomi ir „juda“ prieš srovę, pavyzdžiui, Niagaros krioklys iki hidrotechninių darbų pradžios Niagaros upėje „judėjo“ prieš srovę 60-300 cm per metus. Įspūdingas ir akivaizdus tokios vandens sukeliamos erozijos pavyzdys – Viktorijos krioklys, suformavęs zigzaginių tarpeklių virtinę.
Tam tikromis sąlygomis gali susidaryti trumpalaikiai kriokliai, tarkime, kalnų ledynų kriokliai, kurie greitai graužia ledą, sparčiai didindami debitą, ir trumpaamžis patvenktinis ežeras išsenka arba nuslūgsta tiek, kad krioklio nebelieka.
Įspūdingi ledynų kriokliai trumpam susiformuodavo ir Lietuvos teritorijoje, išmušdami gilias nedidelio perimetro daubas (kaip Velnio duobė), kuriuose susiformuodavo ežerai (Malkėstaitis Molėtų rajone).
Mažiau raižytose vietovėse tekanti upė ties krioklio viršumi dažnai išplatėja, skaidydamasi į atšakas. Upės vagoje ties krioklio apačia krintantis vanduo paprastai išmuša duobę, ir tada nedideliu atstumu nuo krioklio papėdės susiformuoja paviršinė srovė, tekanti krioklio kryptimi.
Tais atvejais, kai ties krioklio apačia glūdi minkštesnės uolienos, negu tos, kuriomis srūva upės vagos aukštesnioji dalis, krioklys išgraužia ertmę, atskirtą krioklio vandens „užuolaidos“.
Nuorodos
Pasaulio krioklių duomenų bazė
Bhayangkara FC
„Bhayangkara Football Club“ – Indonezijos futbolo klubas iš Lampungas.
Namų rungtynes žaidžia Pahoman stadione.
Sezonai
Šaltinis:
Petras Palilionis
Petras Palilionis (g. 1940 m. rugsėjo 6 d. Pabuojuose, Pasvalio r.) – Lietuvos poetas, dramaturgas, eseistas, vertėjas, redaktorius.
Biografija
1961 m. baigė Panevėžio hidromelioracijos technikumą, 1969 m. Vilniaus universitete įgijo teisininko diplomą. 1961–1965 m. dirbo Nemuno laivinkystės valdyboje, Valst. vandens ūkio komitete. 1966–1989 m. Lietuvos valst. radijo ir televizijos žurnalistas. 1989–2010 m. – Lietuvos rašytojų sąjungos (LRS) Kauno skyriaus pirmininkas. 1994–2006 m. „LATGA-A“ Kauno filialo vadovas. Šiuo metu Petras Palilionis yra Kauno meno kūrėjų asociacijos (KMKA) pirmininkas, visuomeninės organizacijos „Consilia akademica“ narys. Kauno miesto ir Lipės apskrities (VFR) draugystės ir bendradarbiavimo vienas pradininkų bei organizatorių.
Lietuvos rašytojų sąjungos narys  – nuo 1975 m.
„P. Palilionis gimė 1940 metais rugsėjo 6 dieną Pasvalio rajone, Pabuojų kaime, kurį nuolat prisimena eilėraščiuose ir poemose kaip spalvingų asmenybių kraštą (…) Poeto kelias į literatūrą nebuvo lengvas, nes sovietmečiu jis neparašė nė vieno panegirinio posmo, aukštinančio komunistinę tvarką. Atvirkščiai, sudėtingomis metaforomis ir perkėlimais slėpė nusiteikimą prieš sovietinę imperiją. Niekas, o tik gamta poetui, atrodė, įkvepia gyvenimo džiaugsmą ir optimizmą.“ „(K)iekvienas poeto atvykimas į gimtąjį kraštą tampa miestelio kultūros švente (…) 1994-ųjų rugsėjis, kuomet, P. Palilionio dėka, Pušalote apsilankė poetas Bernardas Brazdžionis.“
Miežionys (Šalčininkai)
Miežionys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Pabarės, prie kelio ir Kubankos upelio.
Istorija
XIX a. pab. šlėktų okolica Lydos apskrityje.
Čilės Konstitucija
thumb|200px|Konstitucija Čilės Konstitucija – pagrindinis Čilės įstatymas, konstitucija. Priimta 1980 m. rugsėjo 11 d. konstituciniu referendumu (prezidentas – Augusto Pinochet). Įsigaliojo 1981 m. kovo 11 d. Konstitucijos pirmtakė – 1925 m. Čilės Konstitucija.
Julijus Slovackis
Biografija
Julijus Slovackis gimė Salomėjos Januševskos ir Kremeneco licėjaus mokytojo literato Euzebijaus Slovackio (1772-1814 m.) šeimoje. Jo tėvas nuo 1811 m. buvo pakviestas dėstyti filologijos ir retorikos į Vilniaus universitetą, redagavo laikraštį „Kurier Litewski" („Lietuvos pasiuntinys"). 1811–1814 m. periodu Julijus Slovackis su šeima gyveno Vilniuje, Universitetui priklausančiame name. Jo tėvas netrukus 1814 m. mirė ir buvo palaidotas Rasų kapinėse. Po tėvo mirties motina su sūnumi sugrįžo į Kremenecą.
Kai motina Salomėja Januševska ištekėjo už Vilniaus universiteto medicinos profesoriaus Augusto Liudviko Bekiu, šeima 1818 m. persikėlė į Vilnių, gyveno Medicinos kolegijos name Pilies gatvėje.
thumb|150 px|left|Epitafija Julijui Slovackiui Pilies gatvės kiemelyje
1819–1825 m. Julijus Slovackis lankė Vilniaus pirmąją berniukų gimnaziją, veikusią Universiteto patalpose. 1825–1828 m. jis studijavo teisę Vilniaus universitete. Gyvendamas Vilniuje J.Slovackis susipažino su Adomu Mickevičium. J.Slovackio motina Vilniuje esančius namus buvo pavertusi literatūriniu salonu, kuriame rinkdavosi miesto inteligentai. Studijų metais Slovackis lankydavosi Jašiūnų dvare. Baigęs studijas, 1829 metais Julijus Slovackis išvyko iš Vilniaus ir čia niekada nebesugrįžo. J.Slovackis persikėlė į Varšuvą, tepagyvenęs pora metų, po 1831 m. sukilimo kaip diplomatinis Tautos vyriausybės kurjeris išvyko į Vokietiją. Vėliau gyveno Prancūzijoje, Šveicarijoje, Italijoje. Keliavo po Europos šalis.
Julijus Slovackis mirė Paryžiuje nuo džiovos ir buvo palaidotas Monmartro kapinėse. 1927 m. birželį poeto palaikai buvo pervežti į Krokuvą ir perlaidoti Vavelyje šalia Adomo Mickevičiaus.
Kūryba
Julijus Slovackis priskiriamas „ukrainietiškajai" lenkų poezijos mokyklai, tačiau jis nevengė lietuviškų temų. J.Slovackis sukūrė dramą „Mindaugas" („Mindowie", 1829 m.), „Lietuvių legiono dainą" (1831 m.). Poemoje „Susimąstymo valanda" („Godzina mysli", 1833 m.) perteiktos Vilniaus laikotarpio romantiškos nuotaikos. Julijaus Slovackio kūryba pamėgta tik gerokai po jo mirties. J.Slovackis sukūrė 13 dramų, apie 20 poemų, daugybę eilėraščių, kelias apysakas.
Eksperimentinė archeologija
thumb|Medienos apdirbimas senoviniu būdu Eksperimentinė archeologija arba rekonstrukcinė archeologija – archeologijos pagalbinė šaka, mokslas, rekonstruojantis įvairias praeities laikų žmonių bendruomenių bei individų veiklos sritis, testų ir bandymų būdu revizuojantis archeologinių tyrimų išvadas.
Eksperimentinė archeologija remiasi žemėje išlikusiais liudijimais bei technologijų pažinimu, apima tokias materialinės kultūros liekanas, kaip maisto gavyba ir gamyba, statyba ir susisiekimas, žaliavų ir medžiagų apdorojimas. Eksperimentinės archeologijos pagrindą sudaro materialinės kultūros liekanų tyrimai ir rekonstrukcija, leidžianti archeologiškai pažinti ir modeliuoti praeities bendruomenių istoriją.
Lietuvoje nuo 1999 m. rengiamas eksperimentinės archeologijos festivalis „Gyvosios archeologijos dienos Kernavėje“, 2002-2010 m. Šiaulių „Aušros“ muziejaus Žaliūkių malūno rekonstrukcija.
Tranzistorius
thumb|150px|Tranzistoriai
Už tranzistoriaus išradimą JAV fizikai Džonas Bardynas, Volteris Bratenas ir Viljamas Soklis 1956 m. apdovanoti Nobelio fizikos premija.
Dvipolis tranzistorius
Tranzistorius susideda iš puslaidininkio, kuriame yra trys skirtingo pralaidumo sritys. Pralaidumo sritys gali būti n (neigiamo) arba p (teigiamo) tipo. N tipo laidumo puslaidininkiai turi laisvųjų elektronų, kurie gali laisvai judėti, tuo tarpu p tipo turi vadinamąsias skyles, t. y. vietas, kurios turėtų būti išpildytos elektronais, tačiau nėra. Verta pažymėti, jog patys puslaidininkiai, nepriklausomai nuo tipo, yra neutralūs. Tranzistorius gali būti sudarytas iš dviejų n ir vieno p tipo (npn) arba iš dviejų p ir vieno n (pnp), tačiau abiejų tipų tranzistoriuose visada bus dvi np sandūros. Puslaidininkio galuose yra kolektorius ir emiteris, o viduryje esanti puslaidininkio dalis yra prijungta prie bazės, kuri nulemia ar srovė tarp kolektoriaus ir emiterio tekės.
Veikimas
Ties np sandūromis pertekliniai elektronai užpildo vadinamąsias skyles taip sukurdami teigiamą ir neigiamą sritis. Sritis aplink np sandūra su užpildytomis sritimis yra įelektrinta neigiamai, o sritis netekusi elektronų - teigiamai. Dėl šio įelektrinimo elektronai nebegali toliau keliauti ir užpildyti likusių skylių. Natūralioje būsenoje, dėl esančio barjero, tranzistorius nepraleidžia ar praleidžia tik dalį elektros srovės. Tačiau jeigu prijungsime NPN tipo tranzistoriaus bazę prie mažo galingumo šaltinio teigiamo kontakto, pertekliniai elektronai bus pajėgūs įveikti barjerą ne tik dėl to, kad pats barjeras susitrauks ir dėl papildomos traukos (teigiamas krūvis pagreitins elektronus).
Bronovas
Bronovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Viznos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietvakarius nuo Viznos, apie 15 km į rytus nuo Lomžos ir apie 59 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Lojeveko upė.
Azerbaidžano futbolo varžybos 1997–1998 m.
Azerbaidžano futbolo varžybos 1997–1998 m.
Sagamio įlanka
Sagamio įlanka, taip pat Samagio jūra – įlanka į pietus nuo Kanagavos prefektūros Honšiu saloje, Japonijoje. Įlanką iš rytų supa Miuros pusiasalis (Kanagava), vakaruose – Idzu pusiasalis (Šizuoka) ir šiaurėje – Šonano pakrantė, tuo tarpu Idzu Ošimos sala žymi pietines įlankos ribas. Sagamio įlanka yra 40 km į pietvakarius nuo šalies sostinės Tokijo. Didžiausias įlankos gylis siekia 1500 m.
Prie įlankos įsikūrę šie miestai: Odavara, Čigasakis, Fudžisava, Hiracuka, Itas ir Kamakura.
Istorija
Dėl seklaus dugno įlankos šiaurinėje dalyje Šonano pakrantė 1498 m. gerokai nukentėjo nuo cunamio ir taifūnų sukeltų bangų, buvo sugriauta Kōtoku-in šventykla, saugojusi Didžiąją Budą (daibucu).
1923 m. Didžiojo Kanto žemės drebėjimo epicentras buvo giliai po Idzu Ošimos sala Sagamio įlankoje. Jis nuniokojo Tokiją, Jokohamą, aplinkines Čibos, Kanagavos ir Šizuokos prefektūras, taip pat padarė daug žalos ir visame Kanto regione.
thumb|850px|center|Samagio įlankos vaizdas nuo Komagatakės kalno, 2008 m. balandis.
Lenkų kalbos
Lenkų kalbos (lenca) – išnykusi, smulki indėnų kalbų šeima, kurios kalbos buvo vartojamos Centrinėje Amerikoje: didžiojoje Salvadoro dalyje ir pietryčių Hondūre. Šias kalbas vartojo indėnai lenkai.
Nenustatyta jokių lenkų kalbų ryšių su kitomis kalbomis, nors dar 1920 m. Lehmann pasiūlė hipotezę, kad šios kalbos giminingos šinkų kalboms. Iškelta ir makro čibčų hipotezė, pagal kurią lenkų kalbos siejamos su misumalpų bei čibčų kalbomis.
Kalbos
Žinomos 2 lenkų kalbos, kurios tarpusavyje gerokai skiriasi:
Žodynas
Kai kurie sutampantys abiejų lenkų kalbų žodžiai:
Regionų krepšinio lyga
Regionų krepšinio lyga („Nostra.lt-RKL“) – trečioji pagal pajėgumą Lietuvos krepšinio lyga. RKL savo veiklą pradėjo 2005 m., kai iki tol egzistavusi antroji pagal pajėgumą Lietuvoje krepšinio lyga – LKAL buvo reformuota į NKL ir Regionų krepšinio lygą. Prieš prasidedant 2015–2016 m. RKL sezonui, pagrindiniu lygos rėmėju tapo įmonė „Natural Pharmaceuticals“, todėl lygos pavadinimas buvo pakeistas į „Natural Pharmaceuticals – RKL“. 2017-2018 m. sezone lygą rėmė sportinės aprangos internete pardavėjai SIL, nuo 2018-2019 m. sezono pagrindine lygos partnere tapo ORLEN Lietuva, nuo 2019-2020 m. sezono UAB „Malsena“, nuo 2020-2021 m. sezono UAB „TOPsport“. , o nuo 2021-2022 m. sezono lygos generaline rėmėja 3,5 sezono tapo UAB „Nostra“.
Turnyro sistema
Geografiniu principu Regionų krepšinio lyga apima visą Lietuvą. 2022-2023 m. sezone lygoje žaidžia 42 šalies komandos iš skirtingų miestų ir miestelių. Komandos suskirstytos į A ir B divizionus.
A divizione dalyvaujama pagal sportinį principą, o B divizione gali dalyvauti visos lygos nuostatus atitinkančios ir to pageidaujančios komandos, suskirstytos į dvi grupes. Dvi geriausios B diviziono ekipos automatiškai patenka į A divizioną. Tuo tarpu A diviziono nugalėtojai be pereinamų rungtynių patenka į NKL, pakeisdami paskutinę šios lygos komandą.
Nuo 2020–2021 m. sezono buvo įsteigta „TOPsport“ taurė dėl kurios varžysis RKL B diviziono komandos. Šešiolika stipriausių pirmos sezono dalies ekipų (po 8 iš kiekvienos grupės) kovos vienu minuso principu, o stipriausiai turnyro komandai atiteks ne tik trofėjus, ji turės šansą pakovoti dėl vietos 2021–2022 m. sezono RKL A divizione. Jeigu „TOPsport“ taurę iškovos komanda, kuri nepateks į B diviziono finalą, pačiame pirmenybių finiše ji žais papildomas rungtynes su antrą vietą B divizione užėmusia ekipa, o šios dvikovos nugalėtoja kitame sezone iškovos teisę varžytis tarp 16 stipriausių RKL komandų.
Dabartiniai RKL klubai
2021–2022 m. sezone RKL A divizione rungtyniauja 16 komandų:
2021–2022 m. sezone RKL B divizione rungtyniauja 25 komandos:
Finalai
{| ! Sezonas !! Vaizdas:Med 1.png Čempionai !! Vaizdas:Med 2.png II vieta !! Vaizdas:Med 3.png III–ioji vieta !! IV–oji vieta
Matrica (1999 filmas)
Matrica  – 1999 m. JAV mokslinės fantastikos veiksmo filmas. Režisieriai ir scenarijaus autoriai – broliai Endis ir Laris Vačovskiai. Pavadinimo Matrica reikšmė – tai dirbtinė realybė, kurią mąstančios mašinos sukūrė nuraminti žmonijai, kad galėtų naudotis jos išskiriama energija. „Matricoje“ gausu aliuzijų į įvairias religijas bei filosofijas, ji siejasi su hakerių subkultūra, kiberpanku, japonų animacija.
Visame pasaulyje „Matrica“ uždirbo 466,3 mln. JAV dol. pajamų. Nors broliai Vačovskiai nuo pat pradžių norėjo kurti trilogiją, jie gavo pinigų tik pirmajam filmui ir tik sulaukę netikėtos sėkmės galėjo sukurti dar du. Filmas ir du jo tęsiniai – „Matrica: Perkrauta“ bei „Matrica: Revoliucijos“ tapo savotiškais kulto objektais.
2021 m. gruodžio 22 d. pasirodė ketvirtoji filmo dalis – „Matrica: Prisikėlimai“ (The Matrix Resurrections).
Siužetas
Morfėjus atjungė Neo, nes jis tiki, kad Neo – Išrinktasis, išpranašautas Orakulės ir turintis „pagelbėti sunaikinti Matricą, baigti karą, išlaisvinti žmoniją.“ Morfėjus tiki, kad Neo gali išvaduoti žmoniją visiškai įvaldydamas Matricą. Neo, kaip ir kiti Morfėjaus grupės nariai, iš pradžių tuo netiki, tačiau Morfėjus pamažu jį išmoko įveikti Matricos apribojimus – pavyzdžiui, būnant joje nepaisyti fizikos dėsnių. Neo taip pat artimai susidraugauja su grupės nare Trejybe. Matricoje išlaisvintuosius persekioja programos, vadinamos Agentais.
Neo susitinka su Orakule. Jos pranašystė dviprasmiška: viskas priklauso nuo Neo pasirinkimų. Jis rinksis savo arba Morfėjaus gyvybę. Morfėjus išduodamas ir pagaunamas Agentų, kurie bando iš jo ištraukti informaciją apie Sioną – laisvųjų žmonių miestą po žeme. Neo nusprendžia gelbėti Morfėjų, nepaisydamas pranašystės, ir drauge su Trejybe išgelbsti savo vadą. Trejybė ir Morfėjus išeina iš Matricos, tačiau telefono būdelė – išėjimas – susprogdinama, ir Neo priverstas ieškoti kito. Jam tenka susidurti su Agentu Smitu. Atrodo, kad Neo jau miręs, tačiau tikrajame pasaulyje Trejybė nenori su tuo susitaikyti – ji sušnabžda Neo į ausį, kad pranašystė išsipildė: jai pačiai buvo pažadėta, kad pamils Išrinktąjį. Neo prabunda ir įsisąmonina Matricos iliuzinę prigimtį. Gebėdamas atmesti tai, kas netikra, Neo nesunkiai įveikia Agentą Smitą ir ištrina jį iš Matricos. Neo grįžta į realų pasaulį, pažadėjęs Agentams ir toliau su jais kovoti.
Idėja
„Matricoje“ susipina aliuzijos į įvairius istorinius faktus, mitologiją, literatūrą, kitus filmus.
Literatūriniais šaltiniais „Matricai“ tapo „Alisos nuotykiai Stebuklų šalyje“, judokrikščioniškasis mesianizmas, budizmas, Viljamo Gibsono romanai (ypač „Neuromancer“), kuriuose taip pat buvo kalbama apie pasaulinį kompiuterių tinklą, „matricą“. Tačiau pati idėja ir pavadinimas pasirodė dar anksčiau – 1976 m. britų mokslinės fantastikos televizijos seriale „The Deadly Assassin“ iš serijos „Doctor Who“. Pirmasis rašytojas, prabilęs apie virtualią realybę ir jos nieko neįtariančias aukas, buvo Daniel F. Galouye (knyga „Simulacron Three“, 1964 m.). Daug kas kaip svarbų įkvėpimo šaltinį mini Filipo K. Diko kūrybą, kurioje kalbama ne tik apie gnosticizmą ar pranašiškas vizijas, bet ir apie postapokaliptinį karą su mašinomis. Karo su mašinomis idėja bei mesianistiniai bruožai galėjo ateiti ir iš Franko Herberto romano „Kopa“.
„Matrica“ ne tik primena, bet ir buvo filmuota naudojant dalį filmo „Tamsos miestas“ dekoracijų. Veiksmo scenoms kūrėjai įkvėpimo sėmėsi iš kovinių filmų: „Matricoje“ sujungiamas Honkongo kino stiliaus kungfu, Džono Vu ir Ringo Lamo filmų susišaudymai, klasikiniai amerikietiški pasilakstymai. Įtakos turėjo ir įvairūs anime filmai, kaip kad „Ghost in the Shell“.
„Matricoje“ gausu nuorodų į gnosticizmą, hinduizmą, budizmą, daoizmą, krikščionybę. Iš šių religijų bei filosofinių koncepcijų į „Matricą“ atėjo nirvana, prisikėlimo idėja, mintys apie mają, karmą, likimą ir laisvą pasirinkimą. Orakulė primena senovės Graikijos orakulus, ypač pasakojimą apie karalių Leonidą ir Termopilų mūšį. Viena iš svarbiausių „Matricos“ nagrinėjimų problemų – realybės ir iliuzijos santykis. Ar galima pasitikėti tuo, ką matai? Kaip traktuoti Matricą, kaip į ją turėtų reaguoti žinantis, jog tai tėra virtuali realybė? „Matricos“ idėjos atkartoja tai, apie ką kalbėjo Platonas, Dekartas, Baudrillard’as knygoje „Simuliakrai ir simuliacija“. Kita svarbi tema: pasirinkimas ir jo reikšmė, priežastis ir pasekmė (cause and effect). Šios temos labiau išplėtojamos „Matricos“ tęsiniuose.
Muzika
Filmo kompozitorius buvo Don Davis. Be jo kūrinių, filme panaudotos dainos iš tokių grupių repertuaro, kaip The Prodigy, Rammstein, Propellerheads, Marilyn Manson ir kt.
Įtaka ir apdovanojimai
„Matrica“ gavo Oskarus už montažą, garso efektus, garso režisūrą bei vaizdo efektus.
Po „Matricos“ pagarsėjo Honkongo filmų stiliaus kovų choreografai, įvairiuose filmuose ėmė rastis panašių į „Matricos“ kovų. Taip pat kine pagausėjo sulėtintų vaizdų bei kadrų, kai veikėjas „sustabdomas“, o kamera rodo jį iš visų pusių. Šį efektą taip pat parodijavo įvairios komedijos: „Pats baisiausias filmas“, „Šrekas“, televizijos serialas „Simpsonai“ ir kt.
Kybartų šv. Aleksandro Neviškio cerkvė
'''Kybartų Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė''' stovi Kybartų mieste. Cerkvė priklauso Kybartų Šv. Aleksandro Neviškio parapijai. 2009 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.
Istorija
miniatiūra|250px|left|2014 m. Cerkvė pastatyta 1870 m. geležinkeliečiams. Lėšas (15 000 rublių) ir žemę skyrė caro valdžia. I pasaulinio karo metu vokiečiai cerkvę buvo pavertę sandėliu.
Saldainiukas savaitgaliui
Saldainiukas savaitgaliui – erotinio pobūdžio savaitraštis, ėjęs 1991–1994 m. Kaune.
Istorija
Steigėjai Jaroslavas Banevičius, Povilas Gončaras, Eugenijus Striaukas. Leido koncernas „Vasaris“. Tiražas 1991 m. – 81 000 egz., 1994 m. – 20 000 egz.
Pabarupys
Pabarupys – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Labūnavos, prie Barupės.
Istorija
XX a. pr. buvo dvaras Kėdainių valsčiuje.
Naujosios Zelandijos vėliava
thumb|300px|right|[[Vaizdas:FIAV 111010.svg|23px Proporcijos: 1:2]] Naujosios Zelandijos vėliava – stačiakampiame mėlyname fone – kantonas, kuriame Jungtinės Karalystės vėliava. Laisvojoje vėliavos pusėje įkomponuotas Pietų kryžiaus žvaigždynas – keturios raudonos penkiakampės žvaigždės aprėmintos baltomis fimbromis.
Viena iš vadinamųjų Mėlynųjų vėliavų.
Istorija
thumb|150px|right|1867 m. pavyzdžio N. Zelandijos vėliava Pirmoji N. Zelandijos vėliava buvo priimta 1867m. Ja tapo tuometinė D. Britanijos karinio jūrų laivyno vėliava, kurios apatiniame dešiniajame kampe buvo pridėtos raidės NZ. Dabartinė N. Zelandijos vėliava 1869 m. pirmiausia pradėta kabinti vyriausybiniuose laivuose. Oficialiai ši vėliava buvo įtvirtinta ženklų ir kodinių signalų įstatyme, kurį 1902 m. kovo 24 d. patvirtino karalius Eduardas VII.
Konstrukcija
left|360px
Spalvos
Pantone spalvų sistemoje: Mėlyna – Pantone 280; RGB spalvų sistemoje: Mėlyna – 0, 38, 127.
Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 186; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 210, 16, 52.
Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
Jančevas (Viznos valsčius)
Jančevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Viznos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Šalia kaimo teka Lojeveko upė.