cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elektronų konfigūracija
Sluoksniai ir pasluoksniai
Jeigu būsenos turi dar ir vienodą m vertę, sakoma, kad jos yra toje pačioje atominėje orbitalėje.
Kadangi elektronai turi tik dvi galimas sukinio būsenas, atominėje orbitalėje negali būti daugiau nei du elektronai (Paulio draudimo principas).
Pasluoksnyje gali būti iki 4l+2 elektronų; sluoksnyje gali būti 2n^2 elektronų.
Pavyzdys
Elektronų konfigūracija užpildytam penktajam sluoksniui:
Žymėjimas
Fizikai ir chemikai naudoja standartinį žymėjimą aprašyti atomų elektronų konfigūracijoms. Šiame žymėjime, pasluoksnis yra aprašomas forma nxy, kur n yra sluoksnio numeris, x yra orbitalės tipas, o y yra elektronų skaičius pasluoksnyje. Atomo pasluoksniai yra surašomi energijos didėjimo tvarka – t. y., tvarka, kuria jie yra užpildomi (žiūrėti pildymo principą žemiau).
Pavyzdžiui, vandenilis pagrindinėje būsenoje turi vieną elektroną pirmojo sluoksnio s orbitalėje, vadinasi jo konfigūracija rašoma 1s1. Litis turi du elektronus 1s pasluoksnyje ir vieną (didesnės energijos) 2s pasluoksnyje, todėl jo pagrindinės būsenos konfigūracija užašoma 1s² 2s1. Fosforas (atomo numeris 15), užrašomas taip: 1s² 2s² 2p6 3s² 3p³.
Atomams su daug elektronų toks žymėjimas tampa gan ilgas. Todėl jis yra dažnai sutrumpinamas atsižvelgiant į tai, kad pirmieji pasluoksniai sutampa su vienų ar kitų inertinių dujų konfigūracija. Pavyzdžiui, fosforas skiriasi nuo neono (1s² 2s² 2p6) tik trečiuoju sluoksniu. Todėl galima neono elektronų konfigūracijos nebekartoti ir fosforą užrašyti taip: [Ne]3s² 3p³.
Dar paprastesni būdas yra paprasčiausiai užrašyti kiekvieno sluoksnio elektronų skaičių, pavyzdžiui, (vėl fosforui), 2-8-5.
Orbitalių žymėjimai s, p, d, ir f yra kilę iš naudotos spektrinių linijų kategorizavimo sistemos, kuri linijas skirstė į sharp (ryškias), principal (pagrindines), diffuse (išsisklaidžiusias) ir fundamental (fundamentalias), remiantis stebima jų struktūra. Aprašant pirmuosius keturis orbitalių tipus, jie buvo susieti su šiais spektrinių linijų tipais ir daugiau pavadinimų nebebuvo. Žymėjimas g buvo pasirinktas sekant abėcėline tvarka (po f). Sluoksniai su daugiau nei penkiais pasluoksniais yra teoriškai įmanomi, bet visiems atrastiems elementams užtenka ir penkių.
Pildymo principas
Atomų pagrindinėje būsenoje elektronų konfigūracija paprastai paklūsta pildymo principui. Pagal šį principą, elektronai užpildo būsenas didėjančios energijos tvarka; t. y., pirmasis elektronas užima mažiausios energijos būseną, antrasis – antrą pagal mažumą ir taip toliau. Būsenų pildymo tvarka:
Elektronų su vienodais sukiniais pora turi truputį mažesnę energiją nei skirtingų sukinių elektronų pora. Kadangi du elektronai toje pačioje orbitalėje privalo turėti skirtingus sukinius, jie greičiau pildo skirtingas orbitales. Tai pasireiškia per pasluoksnių, kurių l>0 (turinčių daugiau nei vieną orbitalę), nepilną orbitalių užpildymą. Pavyzdžiui, jeigu p pasluoksnis turi keturis elektronus, du iš jų bus priversti užimti vieną orbitalę, bet kiti du elektronai užims abi likusias orbitales, o jų sukiniai bus lygūs. Šis reiškinys yra vadinamas Hundo taisykle.
3d, 4d, 5d ir išimtys
d pasluoksnis užpildytas pilnai arba iki pusės (t. y. 5 arba 10 elektronų) yra stabilesnis už kito sluoksnio s pasluoksnį, nes elektronui pusiau užpildytame d pasluoksnyje reikia mažiau energijos nei užpildytame s pasluoksnyje. Pavyzdžiui, vario (atomo numeris 29) konfigūracija yra [Ar]4s1 3d10, o ne [Ar]4s² 3d9, kaip turėtų būti pagal pildymo principą. Panašiai, chromo (atomo numeris 24) konfigūracija yra [Ar]4s1 3d5, o ne [Ar]4s² 3d4.
5 periodas turi daugiau išimčių:
Pavyzdžiui, Itrio elektronų konfiguracija galima paaiškinti taip. Itris turi 39 protonus ir 39 elektronus. Ši eilutė 1s² 2s² 2p6 3s² 3p6 4s² 3d10 4p6 5s² 4d1 reiškia elektronų konfiguraciją, kur laipsnyje esantis skaičiai reiškia elektronų skaičių apvalkalose arba orbitose, o kiekvienoje orbitoje gali būti ne daugiau dviejų elektronų. Paprastai paskutinėje orbitoje buna arba vienas arba du elektronai, o visose vidinėse orbitose būna po 2 elektronus. Raidės s, p, d, f reiškia apvalkalų skaičių arba orbitų skaičių, kurį turi viena iš šių raidžių. Raidė s turi 1 orbitą į kurią gali tilpti daugiausiai 2 elektronai; raidė p turi 3 orbitas į kurias gali tilpti 6 elektronai, nes į kiekvieną orbitą po 2 elektronus; raidė d turi penkias orbitas į kurias gali tilpti daugiausiai (ir įprastai telpa) 10 elektronų; raidė f turi 7 orbitas į kurias telpa 14 elektronų, bet f raidė retai pasitaiko. Kiekviena raidė s, p, d, f atitinka kvantinį skaičių l. s=l=0, p=l=1, d=l=2, f=l=3. Koeficientai priekyje raidžiu yra kvantinis skaičius n. Orbitų skaičius, kurį turi viena raidė (s, p, d, f), yra kvantinis skaičius m, kuris, pavyzdžiui, kai d=l=2, gali būti m=0 ir m=\pm 1 ir m=\pm 2, taigi, iš viso penkios orbitos. Kadangi šios orbitos yra simetriškos ir panašios jos suvedamos į vieną raidę. Taigi Itrio n kvantinio skaičiaus seka yra: 1, 2, 2, 3, 3, 4, 3, 4, 5, 4; l kvantinio skaičiaus seka yra tokia: 0, 0, 1, 0, 1, 0, 2, 1, 0, 2; m kvantinio skaičiaus seka yra: 0, 0, [-1, 0, 1], 0, [-1, 0, 1], 0, [-2, -1, 0, 1, 2], [-1, 0, 1], 0, [-2, -1, 0, 1, 2]; panašių orbitų kiekvienoje raidėje: 1, 1, 3, 1, 3, 1, 5, 3, 1, 5.
Sąryšis su periodinės elementų lentelės struktūra
Elektronų konfigūracija yra susijusi su periodinės lentelės struktūra. Cheminės atomo savybės priklauso nuo elektronų išsidėstymo jo tolimiausiame („valentiniame“) sluoksnyje (nors atomui didėjant chemines savybes ima daryti įtaką ir atomo spindulys, jo masė bei papildomos elektroninės būsenos).
Elektronų konfigūracija kietame kūne
Kietame kūne yra labai daug elektronų būsenų. Todėl iš diskrečių būsenų gaunasi tolydžios galimų būsenų sritys (elektroninės juostos). Todėl kietame kūne vietoj elektronų konfigūracijos naudojama juostų teorija.
Budrių seniūnija (Skuodas)
Budrių seniūnija – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Skuodo rajono savivaldybės teritorijos vakarinėje dalyje. Administracinis centras – Budriai.
Istorija
Įkurta 1919 m., priklausė Kretingos apskrities Mosėdžio valsčiui. Prasidėjus Lietuvos sovietizacijai, 1940 m. pavadinta Budrių apylinke. TSRS-Vokietijos karo pradžioje 1941 m. atkurta. Grįžus sovietų valdžiai, 1944 m. pabaigoje vėl pavadinta Budrių apylinke.
Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivūlėje) renkamas seniūnas, o jį pavadavo seniūno padėjėjas. Jie atstovavo seniūnijos gyventojus Mosėdžio valsčiaus taryboje.
Aleksandar Ćapin
Aleksandaras Čapinas (Aleksandar Ćapin, g. 1982 m. spalio 6 d. Sarajevas, Bosnija ir Hercogovina) – Slovėnijos krepšininkas, rungtyniavęs įžaidėjo pozicijoje.
2010 m. sausio 12 d. pasirašė 2,5 m. kontraktą su Kauno „Žalgirio“ klubu. 2011 m. gegužės pabaigoje sutartis su žaidėju nebuvo pratęsta.
Radziluvo Šv. Onos parapija
'''Radziluvo Šv. Onos parapija''' - parapija įkurta 1482 metais. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Ščučino dekanatui. Mūrinė parapijos bažnyčia pastatyta 1977-1985 metais.
Baltijos valstybių teisė
Baltijos valstybių teisė – Baltijos valstybių (Lietuva, Latvija ir Estija) teisė. Baltijos šalys viena nuo kitos mažai skiriasi ne tik savo ekonomine, socialine, bet ir teisine patirtimi.
Istorija
Lietuvos ir Latvijos teisės ištakos – paprotinė rytų baltų genčių teisė. Apie rašytinius šaltinius nėra žinoma, jų nėra išlikę.
Baltijos pakrantėje galiojo Magdeburgo teisė, Kulmo teisė. Įtaką turėjo ir bažnytinė (kanonų) teisė. Tarybinės okupacijos metais taikyta TSRS teisė, įvesti tarybiniai kodeksai (panaikinti atkūrus nepriklausomybę).
Latvija
thumb|right|220px|[[Rygos aukštoji teisės mokykla (RGSL)]]
Latvijos teisę įtakojo Vokietijos bei Skandinavijos teisė (būdinga teisės recepcija). Pagrindinis Latvijos įstatymas yra Latvijos Konstitucija. Po jos seka įstatymai, poįstatyminiai aktai ir kt.
Lietuva
Teisės, jos institucijų, kitų dalių sistemai Lietuvoje yra priskiriami ne tik Lietuvos teismai, bet ir Lietuvos prokuratūra, Lietuvos notariatas, organizacinei posistemei – tokios teisinės organizacijos kaip Antstolių rūmai, Notarų rūmai), Lietuvos advokatūra ir kitos posistemės, taip pat teisinė kultūra, teisinis švietimas (teisinių žinių perteikimo sistema), teisės mokslai, teisinė sąmonė Lietuvoje ir kitos sudėtinės teisinės sistemos dalys.
Užvidugirių Būda
Užvidugirių Būda (taip pat Vidugirių Būda, lenk. Buda Zawidugierska) – lietuviškas kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į rytus nuo Punsko, apie 13 km į šiaurę nuo Seinų ir 125 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Valsčiaus kelias Sankūrai-Seivai (buvusio senovinio kelio iš Lazdijų į pietinę Prūsiją dalis).
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime buvo 92 gyventojai, iš kurių 9 lenkai ir 83 lietuviai. 1961 m. lapkričio 4 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Kaimas pirmąkart minimas 1789 m. Spaudos draudimo metais veikė slapta lietuviška mokyklėlė. Tarpukaryje nesėkmingai bandyta atidaryti lietuvišką mokyklą. Veikė kartu su Sankūrų kaimu lietuviškų organizacijų skyriai. Antrojo pasaulinio karo metais 40 % gyventojų buvo išvaryti į Lietuvą. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
SM-320
SM-320 (, iš 'signalinė mina') – tarybinė šviesinė ir garsinė signalinė mina su tempiamojo veikimo sprogdikliu, statoma su atotampa. Suveikia kareiviui ar mašinai užkliuvus už vielinės atotampos, kuri ištraukia minos sprogdiklio kaištį. Šviesinis signalas (iššautos žvaigždutės) matomas iš toliau kaip 500 m. Naktį vietovė apie miną apšviečiama 50-70 m spinduliu.
Konstrukcija
Į minos komplektą įeina pati mina, sprogdiklis MUV (arba MUV-2, MUV-3, MUV-4) su P pavidalo kaiščiu, vielinė atotampa su karabinu, medinis kuoliukas. Minos korpusas yra metalinė tūtelė, kurios viduje yra degtuvo blokas ir šviesinių bei garsinių signalų blokai.
Mina statoma rankomis, paprastai įgilinama į gruntą. Jei gruntas tam netinka, mina pririšama prie į gruntą įkalamo kuoliuko arba prie vietovėje jau esančio daikto (medžio, stulpo ir pan.).
Veikimas
Kareiviui užkliuvus už atotampos ištraukiamas sprogdiklio MUV kaištis, dėl ko spyruoklės varomas išsilaisvinęs skiltuvas smogia į padegamąją kapsulę. Liepsnos pluoštas sprogdiklio įvorės kanalu padega išmetamąjį užtaisą. Šiam degant susidarančios parako dujos išmuša laukan padegimo bloką su sprogdikliu ir padega garsinio bloko užtaisus.
Degant garsinio bloko užtaisui generuojamas stiprus šaižus švilpimas, girdimas ir už 500 m. Užtaisas dega 8-10 sekundžių.
Baigiant degti garsinio bloko užtaisui jo degimo liepsna padega pirmosios žvaigždutės kartoninį kamštį (diską), o po 0,1-0,3 sekundžių ir pirmąją žvaigždutę. Pro žvaigždutės kanalą liepsna pasiekia pirmosios žvaigždutės išmetamąjį užtaisą. Šiam suveikus į 5-15 m aukštį iššaunama pirmoji žvaigždutė, o užtaiso liepsna padega antrosios žvaigždutės kartoninį diską. Po 0,1-0,3 s iššaunamą antroji žvaigždutė, ciklas kartojasi.
Nuorodos
Išvaizda:
Trakiškės
thumb|260px|right|Rytinis traukinys į [[Balstogė|Balstogę]] Trakiškės, Trakiškė, Trakiškiai (lenk. Trakiszki) – lietuviškas kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į rytus nuo Punsko, apie 19 km į šiaurės vakarus nuo Seinų ir 126 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. 75 % gyventojų yra lietuviai. Nemažai daliai lenkų kaimo pavadinimas asocijuojasi su geriamu vandeniu buteliuose „Trakiszki“. Punsko bibliotekos filialas su lietuviškomis ir lenkiškomis knygomis. Kaime yra Trakiškių geležinkelio stotelė.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Trakiškės pirmąkart minimos 1789 metais. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 122 žmonės, iš kurių 9 lenkai ir 113 lietuvių. Tarpukaryje įsikūrė lietuviškų organizacijų skyriai, veikė saviveikla. Antrojo pasaulinio karo metais hitlerininkai 50 % gyventojų buvo išvarę į Lietuvą. Socialistinės Lenkijos laikais įsteigtas kooperatinis ūkis (kolūkio analogas). 1971 m. spalio 29 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pavadinimo kilmė
Tikėtina, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo lietuvių kalbos žodžio Trãkas – pakilesnė vieta miške, iškirsta ar išdegusi miško vieta; visuma krūmų veislių, sudaranti žemutinį miško ardą.
Geležinkelio stotis
Per kaimą 1896–1898 m. nutiestas Užnemunės geležinkelis, tuo pačiu metu buvo pastatyta tipinė Rusijos Imperijoje geležinkelio stotis, kuri jau nebeeksploatuojama – šalia pastatyta nauja. Nebeveikia ir caro laikais nutiestas keturių kilometrų ilgio vandentiekis iš Seivų ežero, turėję aprūpinti garvežius vandeniu. Po 1920–1922 m. Lietuvos-Lenkijos karo bėgiai tarp Trakiškių (kurie atsidūrė Lenkijos Respublikoje) ir Šeštokų (kurie atsidūrė Lietuvos Respublikoje) buvo išardyti. 1949 m. iš stoties gyvuliniais vagonais buvo tremiamos lietuvių šeimos į Vakarų Lenkiją.
Trakiškės ilgą laiką Lenkijoje liko paskutine geležinkelio stotimi, į kurią buvo galima nuvažiuoti traukiniu – toliau kelias iš Varšuvos E-75 baigdavosi, todėl lenkai dar ir šiandien kartais kaimą pavadina pasaulio pabaiga. Lietuvai atkūrus Nepriklausomybę, geležinkelio susisiekimas tarp dviejų šalių atsinaujino, o Trakiškės tapo geležinkelio pasienio kontrolės punktu. Lietuvai ir Lenkijai prisijungus prie Šengeno sutarties, 2007 m. gruodžio 21 d. keleivių kontrolė buvo panaikinta.
Dabar per Trakiškes kasdien kursuoja keleivinis traukinys iš Varšuvos Vakarinės stoties (Warszawa Zachodnia) į Šeštokus ir atgal. Trakiškių ateityje laukia didelės permainos: geležinkelis E-75 bus modernizuotas, jis taps šiuolaikinės europinės magistralės Rail Baltica dalimi.
Literatūra
Tarybų Lietuvos enciklopedija, 4 tomas, Vyriausioji Enciklopedijų Redakcija, Vilnius, 1988, 331 psl.
Kauno Simono Daukanto progimnazija
Istorija
Kauno 26-ąją vidurinę mokyklą buvo numatyta pastatyti Dainavos raj. pagal estų projektą, kurį parinko Vilniaus projektavimo institutas ir perdavė pritaikyti vietos sąlygomis MPJ Kauno filialui. 1320 vietų mokyklos su 32 klasėmis, valgykla, sporto ir aktų salėmis, fizikos, chemijos, namų ruošos, sporto ir metodikos kabinetais statyba pradėta 1966 m. liepos menesį. 1967 m. spalio 28 d. statybininkai atidavė naujos Kauno 26-osios vidurinės mokyklos pastatą.
2001 m. Kauno miesto valdybos sprendimu Nr. 476 Kauno 26-ajai vidurinei mokyklai suteiktas Simono Daukanto vardas.
2015 m. mokykla reorganizuojama į Kauno Simono Daukanto progimnaziją.
Malinava (Ukmergė)
Malinava – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 10 km nuo Ukmergės.
Dolomitinės Alpės
240px|thumb|Vaizdas į Langkofelio grupę nuo Marmolados papėdės thumb|240px|Tipiškai gelsvos Dolomitų uolienos thumb|240px|Pirmojo pasaulinio karo laikų statiniai Marmolados šlaite, kairėje matoma laipiojimo trasa su įrengtais trosais ir laipteliais thumb|240px|Pelmo papėdės pievose besiganančios ožkos
Dolomitai, Dolomitinės Alpės – Pietinių Klintinių Alpių kalnų (Rytinės Alpės) grandinė dviejose šiaurės Italijos regionuose – Trentino-Pietų Tirolio ir Veneto. Kalnai yra tarp Rendenos slėnio vakaruose, Piavos slėnio rytuose ir Pustertalio šiaurėje, administraciškai padalinti beveik lygiomis dalimis tarp Pietų Tirolio, Beluno ir Trentino provincijų.
Kalnai pavadinti žymaus prancūzų minerologo Déodat Gratet de Dolomieu vardu. Jis pirmasis aprašė uolieną dolomitą, kuris suteikia šiems kalnams būdingas formas ir spalvas.
Dolomitai nesudaro aiškios kalnų grandinės, o susideda iš atskirų uolų grupių, kurias skiria gilūs slėniai ir perėjos. Skirtinguose šaltiniuose skirtingai nurodomos ir Dolomitų ribos. Pagal tradicinį supratimą šiaurinė Dolomitų riba yra Pusterio slėnis, rytinė – Sekstenas, Kroicbergzatelis ir Piavė, pietinė – vėlgi Piavė, linija Feltrė-Genebe/Enego ir Suganos slėnis, vakaruose Adidžės ir Aizako slėniai. Už Adidžės slėnio vakaruose yra Dolomitams priskiriama Brentos grupė.
Pagal Alpenvereinseinteilung der Ostalpen vakarinės, šalia Adidžės esančios kalnų grupės – Fleimstalerio Alpės ir Vizentino Alpės nelaikomos tikraisiais Dolomitais.
Turizmas
Dolomitai yra populiari slidinėjimo ir laipiojimo vieta. Pagrindiniai tokio sporto ir turizmo centrai yra: Rocca Pietore Veneto regione, šalia aukščiausios Dolomitų viršūnės Marmolados, Alleghe, Auronzo, Cortina d'Ampezzo, Arabba, Ortisei ir San Martino di Castrozza. Dolomituose yra vienas nacionalinis ir keli regioniniai parkai. Veikia klimato kurortai. Vasarą Dolomituose lankosi mėgėjai vaikščioti kalnų takais ir lipti į kalnus stačiais maršrutais su įrengtomis grandinėmis ir trosais.
Istorija
Pirmojo pasaulinio karo metu fronto linija tarp Italijos ir Austrijos-Vengrijos pajėgų ėjo per Dolomitines Alpes. Čia išliko šio karo laikų karinių pastatų, tunelių, šiuo metu lankomų turistų. Šie maršrutai pirmą kartą buvo nutiesti Pirmojo pasaulinio karo metais. Kortina d’Ampece 1956 m. įvyko VII žiemos olimpinės žaidynės.
Geomorfologija
Tikroji Dolomieu aprašyta uoliena bei joje esantis mineralas dolomitas sudaro tik nedidelę kalnų dalį. Dėl didelio magnio kiekio ši uoliena yra gelsvos spalvos. Didžiąją kalnų dalį sudaro balkšvai pilkos klintinės nuosėdos su nedideliu kiekiu dolomito, kas būdinga ir šiaurinėms Klintinėms Alpėms. Pasitaiko ir vulkaninės kilmės uolienų pėdsakų. Anksčiau bent kelios kalnų grupės buvo dengiamos ledynų, tačiau šiuo metu vienintelis didesnis ledynas yra Marmolados ledynas. Kalnuose paplitę spygliuočiai.
Kalnų grupės ir viršūnės
Aukščiausia Dolomitų viršūnė yra Marmolada (3 342 m). Kiti žinomiausi masyvai yra Trys Cinos Sekstenerio Dolomituose, Sela, Catinaccio (vokiškai Rosengarten), Geizlerio grupė, Langkofelio grupė.
Svarbiausios Dolomitų kalnų grupės:
Pagrindinės perėjos
240px|thumb| thumb|240px|Marmolados ledynas thumb|240px thumb|240px
Bobausiniai
Lietuvoje auga 5 genčių grybai: Mėgsta humusingą ir kalkingą dirvožemį. Auga iš dalies ar visiškai paniręs į substratą. Auga spygliuočių ir lapuočių miškuose visiškai arba iš dalies pasinėrę į dirvožemį. Auga ant miško paklotės, parazituoja jaunų pušaičių ir eglaičių šakneles.
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytas:
Chitozanas
Chitosanas naudojamas pramonėje ir biomedicinoje. Jis gali būti naudojamas žemės ūkyje kaip priešgrybelinis augalų biopesticidas. Vyndarystėje gali būti naudojamas kaip medžiaga, padedanti išvengti sugedimo. Pramonėje naudojamas kaip save ištaisančių poliuretano dažų priedas. Medicinoje naudojamas kraujavimą stabdančiuose tvarsčiuose ir kaip antibakterinė priemonė; jis taip pat gali būti naudojamas kaip priemonė pernešti vaistus per odą. Chitozanas maiste gali būti naudojamas ir kaip tirpi maisto skaidula.
Natūrali biokontrolė
Žemės ūkyje chitozanas naudojamas kaip natūrali priemonė pagerinti augimą, kaip ekologiškas biopesticidas, kuris pagerina augalų sugebėjimą gintis nuo grybelių. . Dirvoje ir vandenyje būn a daug chitino ir chitozano molekulių irimo produktų.
Vandens filtravimas
Chitozanas taip pat gali būti naudojamas vandeniui filtruoti. Chitozanas priverčia smulkias nuosėdas susijungti, taip padeda jas pašalinti iš filtruojamo vandens. Jis taip pat pašalina fosforą ir sunkiąsias druskas. Paprastas smėlio filtras pašalina iki 50% drumzlių, o su chitozanu – iki 99% drumzlių.
Naudojimas vyndarystėje
Chitozanas turi ilgametę istoriją vyndarystėje. Jis padidina nusėdimo aktyvumą, sumažina polifenolių oksidaciją ir vario surišimą.
Potencialas pramonėje
Mokslininkai sukūrė poliuretano dangą su chitozanu, kuri atsistato paveikus ją ultravioleto lempa. Procesas užtrunka mažiau nei valandą. . Marek W. Urban, mokslininkas, dirbantis šiame projekte, teigia, jog polimeras gali atsistatyti tik vieną kartą toje pačioje vietoje.
Naudojimas biomedicinoje
Chitozano savybės padeda greitai sustabdyti kraujavimą. Chitozano hemostatiniai produktai padidina pacientų išgyvenamumą.
Chitozano savybės taip pat leidžia jį naudoti transderminiame vaistų pernešime; jis limpa prie gleivinių, reaktyvus, todėl gali būti pagamintas įvairių formų, ir svarbiausia – turi teigiamą krūvį rūgštinėje aplinkoje. Tad chitozanas gali būti naudojamas pernešti vaistą į rūgštinę aplinką, kur chitozano įpakavimas suyra atlaisvindamas vaistą. Vienas iš tokių pernešamų vaistų yra insulinas.
Stačiūnai (Joniškėlis)
Stačiūnai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Joniškėlio.
Vaikų Eurovizijos dainų konkursas 2003 m.
'''2003 m. vaikų Eurovizijos dainų konkursas''' − 1-asis vaikų Eurovizijos dainų konkursas, vykęs 2003 m. lapkričio 15 d. Kopenhagoje (Danija). Konkurso nugalėtoju tapo Kroatijai atstovaujantis Dino Jelusić. Lietuva 2003 m. konkurse nedalyvavo (Lietuvos debiutas − VEDK 2007).
Vasilijus Danilovičius Sokolovskis
Vasilijus Danilovičius Sokolovskis (1897 m. liepos 21 d. Kožlikuose, Rusijos imperijoje – 1968 m. gegužės 10 d. Maskvoje, Tarybų Sąjungoje) – Tarybų Sąjungos maršalas, Pirmojo Ukrainos fronto vadas.
Biografija
Gimė 1897 m. liepos 21 d. Kožlikuose valstiečių šeimoje. Jaunystėje dirbo mokytoju vietinėje mokykloje. Būdamas mokytoju dalyvavo įviariuose mitinguose ir protestuose prieš carinę valdžią. 1918 m. vasarį įstojo į Raudonąją armiją. 1919 m. pradėjo studijuoti karo mokykloje. 1921 m. baigęs karo mokyklą tapo vienos iš Turkmėnijoje įsikūrusių divizijų vadu. Po Rusijos pilietinio karo ėjo įvairias administracines pareigas, tapo Maskvos karinės apygardos vadu, o vėliau ir vienu iš generalinio štabo narių.
1941 m. gruodžio mėnesį, kai Trečiojo Reicho kariuomenė buvo per 20 km nuo Maskvos, jis buvo paskirtas Vakarų fronto generalinio štabo vadu. Dalyvavo Maskvos mūšyje. Šiose pareigose jis išbuvo iki 1943 m. vasario mėnesio, kai buvo paaukštintas ir tapo Vakarų fronto vadu. Jis vadovavo šiam frontui per Kursko mūšį ir Smolensko operaciją. 1944 m. balandžio mėnesį Vakarų frontą padalinus į Ukrainos ir Baltarusijos frontą, jis tapo Pirmojo Ukrainos fronto vadu. Dalyvavo užimant Berlyną. Antrojo pasaulinio karo metu pasižymėjo kaip labai geras strategas ir karinis lyderis. Juo labai pasitikėjo TSRS kariuomenės maršalas Georgijus Žukovas.
Po karo buvo paskirtas Rytų Vokietijoje įsikūrusios Tarybinės armijos vado pavaduotoju. 1946 m. liepos 3 d. buvo paaukštintas ir tapo šios armijos vadu bei gavo Tarybų Sąjungos maršalo titulą. 1949 m. tapo gynybos ministro pavaduotoju. 1952 m. tapo generalinio štabo viršininku. 1960 m. tapo gynybos ministerijos generaliniu inspektoriumi ir šiose pareigose išbuvo iki savo mirties 1968 m. gegužės 10 dienos. 1962 m. parašė knygą apie atominį karą - Karinė strategija dėl kurios išgarsėjo vakaruose. Palaidotas Nekropolyje prie Kremliaus sienos.
Dembuvas (Liublino vaivadija)
Dembuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sosnuvkos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Sosnuvkos, apie 41 km į pietus nuo Palenkės Bialos ir apie 72 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Lyra Jakulevičienė
Lyra Jakulevičienė (g. 1974 m. lapkričio 6 d. Vilniuje) – teisininkė, teisėtyrininkė tarptautinės ir ES teisės specialistė, Jungtinių Tautų ir ES ekspertė, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorė, MRU Teisės mokyklos dekanė.
Biografija
Mokėsi Vilniaus 48-oje vidurinėje mokykloje, vėliau – Vilniaus 62-oje (šiuo metu Vilniaus Gabijos gimnazija), 1991–1993 m. Kalbų ir komercijos mokykloje Vilniuje. 1992–1997 m. VU Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininkės kvalifikaciją. VU baigė doktorantūrą. 2001 m. gruodžio 19 d. VU apgynė daktaro disertaciją tema „Prieglobstis: valstybių tarptautiniai įsipareigojimai ir Europos Sąjungos teisė“, socialinių mokslų teisės krypties daktarė. 2008 m. MRU atliko habilitacijos procedūrą prieglobsčio teisės srityje. Stažavosi užsienyje įvairiose įstaigose (kaip Strasbūro tarptautinis lyginamosios teisės institutas (Prancūzija); Turku Åbo akademija (Suomija); San Remo Tarptautinis humanitarinės teisės institutas (Italija); Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių komisaro biuras Šiaurės ir Baltijos šalims (Švedija).
1997 m. Europos reikalų ministerijos Privatizavimo departamento specialistė. Dirbo tarptautinėse organizacijose Lietuvoje ir užsienyje – Ukrainoje, Turkijoje, Švedijoje. 1997–2003 m. Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuro Lietuvoje patarėja, vėliau – atstovė Lietuvoje. 2001–2003 m. Lietuvos teisės universiteto Teisės fakulteto Tarptautinės teisės ir Europos Sąjungos teisės katedros lektorė. 2003 m. Tarpvalstybinio pasienio bendradarbiavimo proceso sekretoriato (Kijevas, Ukraina) vadovė; 2004–2005 m. Jungtinių Tautų vystymo programa, JT koordinatorės Lietuvoje (JTVP įgaliotosios atstovės) patarėja. 2006 - 2013 m. Jungtinių Tautų vystymo programos atstovė Lietuvoje.
2004–2009 m. rugsėjo mėn. MRU Tarptautinės teisės katedros docentė, o nuo 2009 m. rugsėjo – profesorė. Nuo 2015 m. iki šiol - MRU teisės fakulteto (dabar - Mykolo Romerio teisės mokykla) dekanė.
Europos Sąjungos pabėgėlių teisės ekspertų akademinio tinklo „ODYSSEUS“ narė, Laisvo asmenų judėjimo Europos Sąjungoje Observatorijos (Nijmegeno Universitetas, Nyderlandai) ekspertė Lietuvos klausimams (nuo 2005 m.).
Daugelio žmogaus teisių ir ES teisės, prieglobsčio teisės, pabėgėlių teisės šaltinių Lietuvoje autorė.
Ištekėjusi. Vyras Adrijus Jakulevičius, IT specialistas, informacinių technologijų bendrovės „Addendum Solutions“ gamybos direktorius.
Moka anglų, rusų, prancūzų, tamilų kalbas.
Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjunga
miniatiūra|260px|right|Būstinė Kaune po remonto, 2019 m.
Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjunga, LPKTS – asociacija, vienijanti buvusius tremtinius, politinius kalinius ir Laisvės kovų dalyvius, įkurta 1988 metais. Įsikūrusi Kaune, Laisvės al.39.
Istorija
1988 metais pakilusi tautinio Atgimimo banga sužadino viltis kovoti dėl Lietuvos valstybės nepriklausomybės atkūrimo. Buvę sovietinių lagerių politiniai kaliniai ir Sibiro tremtiniai pirmieji suskato jungtis į organizaciją. Susibūrė „Tremtinio“ klubas, kurio steigiamasis suvažiavimas įvyko 1988 metų rugpjūčio 26 dieną Kaune, o tų pačių metų spalio 29 dieną buvo sušauktas pirmasis tremtinių ir politinių kalinių suvažiavimas. Lietuvos miestuose ir miesteliuose pradėjo steigtis „Tremtinio“ klubo skyriai. 1990 metais organizaciją nuspręsta pasivadinti Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjunga. Iki 1990 metų kovo 11 dienos į LPKTS buvo susibūrę apie 76 tūkstančiai žmonių, organizacija turėjo 58 skyrius visoje Lietuvoje. 1994 metais LPKTS tapo politine organizacija, dalyvavo rinkimuose į Seimą, miestų ir rajonų savivaldybių tarybas. Nuo 2004 metų LPKTS – visuomeninė organizacija, skaičiuojanti apie 40 tūkstančių narių, veikia 53 filialai. Kone kiekvienas filialas turi chorą ar ansamblį, daugelis įrengę tremties ir rezistencijos muziejų ar ekspoziciją. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjunga turi paramos gavėjo statusą. Savo veikloje vadovaujasi įstatais ir programa. Aukščiausia valdymo institucija yra atstovų suvažiavimas. Jis dvejiems metams renka pirmininką ir valdybą. Pirmininkas ir valdyba vadovauja sąjungai tarp suvažiavimų. Taryba turi tik patariamąją teisę. Pirmasis LPKTS vadovas buvo Balys Gajauskas, po jo ilgus metus sąjungai vadovavo Povilas Jakučionis ir Antanas Lukša. 2014 metais pirmininku išrinktas Gvidas Rutkauskas.
Veikla
LPKTS puoselėja tautinę savimonę ir tautinę kultūrą, rūpinasi jaunosios kartos pilietiškumo ir patriotiškumo ugdymu, rezistencijos ir tremties atminimo įamžinimu, sovietinės okupacijos ir komunistinio lietuvių tautos genocido padarinių likvidavimu ir istorinės tiesos apie pasipriešinimą okupacijai atkūrimu, palaiko šalies politines ir ekonomines reformas, gynybinės galios stiprinimą. Įgyvendindama savo idėjas LPKTS teikia pirmenybę leidybinei, atminimo įamžinimo bei kultūrinei veiklai. Nuo 1988 m. spalio 28 d. leidžiamas savaitraštis „Tremtinys“. 1991 m. pradėtas leisti istorijos žurnalas „Laisvės kovų archyvas“. Kasmet organizuojami tremtinių, politinių kalinių ir Laisvės kovų dalyvių sąskrydžiai „Su Lietuva širdy“ Ariogaloje, žygiai „Partizanų takais“, konferencijos, seminarai, minėjimai visoje Lietuvoje, o kas dveji metai – politinių kalinių ir tremtinių dainų ir poezijos šventės „Leiskit į Tėvynę“, vis kitame Lietuvos regione.
Genocido, rezistencijos ir tremties muziejai įkurti Kaune, Marijampolėje, Alytuje, Panevėžyje, Tauragėje, Druskininkuose. Remiantis Kultūros ir švietimo ministerijos bei Tremtinių ir politinių kalinių sąjungos muziejaus steigimo sutartimi 1992 m. spalio 15 d. įsteigtas Lietuvos genocido aukų muziejus Vilniuje. Sąjungos lėšomis ir pastangomis Lietuvoje pastatyta šimtai paminklų ir keletas memorialų žuvusiems Lietuvos partizanams ir okupantų nukankintiems Laisvės kovotojams atminti.
Politinė veikla
Politinių kalinių ir tremtinių frakcija yra Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų (konservatoriai, politiniai kaliniai ir tremtiniai, krikščioniškieji demokratai) struktūrinis padalinys, vienijantis ir atstovaujantis TS-LDK narius – buvusius pasipriešinimo okupacijoms dalyvius, politinius kalinius ir tremtinius bei kitus TS-LDK narius, puoselėjančius tautines ir krikščioniškąsias vertybes.
Pirmuoju Frakcijos pirmininku išrinktas dr. Povilas Jakučionis.
2019 m. TS-LKD PKTF pirmininku išrinktas dr. Arvydas Anušauskas.
Visdievai
Visdievai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Obelių. Įsikūręs prie Kriaunos intako Sulpio, pietuose praeina geležinkelis į Daugpilį. Yra smėlio karjeras.
Šiurkšteniniai
Šiurkšteniniai (Hymenochaetaceae) – Hymenochaetales eilės grybų šeima, priklausanti papėdgrybių (Basidiomycetes) klasei.
Vaisiakūniai išsiplėtę, jų kraštai pakilę nuo substrato, kanopos formos. Trama įvairios konsistencijos, gelsvos, oranžinės ar rūdžių spalvos. Grybai auga ant negyvos medienos.
Lietuvoje žinomos 27 rūšys iš šių genčių:
Klostinės vapsvos
Klostinės vapsvos arba Klosčiavapsvės (Vespidae) - vapsvų šeima. Pasaulyje priskaičiuojama apie 5000 rūšių.
Magyar Nagylexikon
Magyar Nagylexikon – vengriška visuotinė enciklopedija, pradėta kurti 1993 Vengrijos mokslų akademijos. Baigta leisti 1997–2004.
Sudaro 18 tomų, 150 000 straipsnių, 1 000 iliustracijų.
Noizydlio ežeras
Noizydlio ežeras (, dar vad. Noizydlio jūra), Fertė  – antras pagal dydį lygumų tipo ežeras Vidurio Europoje, ribojasi su Austrija ir Vengrija. Slūgso 115 m aukštyje v.j.l., 45 km į pietryčius nuo Vienos.
315 km² ežeras yra pailgos formos (iš šiaurės į pietus) 36 km ilgio ir 6–12 km pločio. Didžiausias gylis iki 1,8 m, vidutinis apie 1 m. Vanduo šiek tiek druskingas. Krantai žemi, pelkėti, beveik visas apaugęs nendrėmis. Yra paplūdimių. Gausu vandens paukščių. Ežerą maitina kritulių ir požeminiai vandenys, taip pat nedideli intakai (didžiausias – Vulka). Ežeras nenutekamas.
Vengrijoje kanalais sujungtas su Dunojaus intakais. Austrijoje įkurtas ornitologinis rezervatas. 2001 m. ežeras įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Alfonsas Žukauskas
Alfonsas Žukauskas (1896 m. kovo 31 d. Sviliuose, Vabalninko valsčius – 1972 m. lapkričio 15 d. Kaune) – Lietuvos agronomas, spaudos darbuotojas, politinis veikėjas, laisvamanis.
Biografija
Mokėsi Vabalninko ir Čypėnų pradžios mokyklose, nuo 1909 m. Biržų keturklasėje mokykloje. 1918 m. baigė į Tulos guberniją evakuotą Dotnuvos žemės ūkio mokyklą. 1919 m. Ypatingosios paskirties būrio kovotojas Tulos gubernijoje. 1920–1922 m. dirbo Baltarusijos SSR žemės ūkio liaudies komisariate Minske.
1922 m. grįžo į Lietuvą. 1923–1926 m. Biržų apskrities agronomas. 1924 m. su kitais suorganizavo Laisvamanių etinės kultūros draugiją, draugijos centro valdybos narys, laikraščio „Laisvoji mintis“ faktinis redaktorius. 1926 m. Lietuvos socialdemokratų partijos atstovas III Seime.
Laikraščio „Naujoji Gadynė“ bendradarbis. Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo kartu su Jeronimu Plečkaičiu, Jonu Markeliu, Juozu Paplausku ir kitais išvaikyto Seimo nariais rengė pasipriešinimą Antano Smetonos diktatūrai. 1927 m. rugpjūčio mėn. pradžioje už agitaciją ištremtas iš Raseinių apskrities. 1927 m. rugpjūčio 9 d. vienas iš sukilimo Tauragėje ir Raseiniuose organizatorių. 1928 m. gegužės 9 d. raseiniškių socialdemokratų ir valstiečių liaudininkų byloje nuteistas 12 m. sunkiųjų darbų kalėjimo, bet Vyriausiasis tribunolas jį išteisino.
1929–1937 m. dirbo agronomu Joniškyje, 1937–1940 m. Jonavoje. Kooperatinės bendrovės „Lietūkis“ valdybos narys. Spaudoje propagavo cukrinių runkelių auginimą. 1938 m. vienas iš Butų nuomininkų draugijos steigėjų, buvo jos pirmininko pavaduotojas.
Sovietams okupavus Lietuvą, 1940–1941 m. Žemės ūkio departamento direktorius, Respublikinės žemės ūkio komisijos pirmininkas. Buvo įstojęs į komunistų partiją, bet pašalintas kaip „buožė“. Vokiečių okupacijos metais dirbo mėsos pramonės treste „Maistas“. 1945–1958 m. LSSR vyriausiosios mėsos pramonės valdybos viršininkas, Valstybinės žemės ūkio kultūrų veislių tyrimo komisijos inspektorius. 1966 m. LTSR nusipelnęs agronomas.
Lipinkai (Palenkės Bialos apskritis)
Lipinkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Sosnuvkos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Sosnuvkos, apie 34 km į pietryčius nuo Palenkės Bialos ir apie 83 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kauno Suzuki progimnazija
Kauno Suzuki progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, A. Stulginskio g. 61a, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas – 191824228, steigėjas – Kauno miesto savivaldybė. Mokykla įsikūrusi buvusios Kauno S. Lozoraičio mokyklos pastate.
Filialas – Kauno Suzuki progimnazijos Šiaurės skyrius.
Istorija
thumb|left|250px|Mokykla nuo stadiono pusės
Mokykla įkurta 2021 m. Kauno Suzukio pradinės mokyklos pagrindu. Pastaroji mokykla Kalniečiuose liko kaip progimnazijos skyrius, o pati progimnazija įsikūrė Vilijampolėje buvusios Kauno S. Lozoraičio mokyklos pastate.
Varšauka (Kelmė)
Varšauka – buvęs viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Vijurkų.
Java Servlet
Java Servlet – Sun Microsystems sukurta technologija, skirta dinaminiam turiniui generuoti. Java Servlet programuojamas Java programavimo kalba. Pagrindinė sąvoka šioje technologijoje – servletas. Tai serveryje esantis komponentas, gaunantis iš kliento (pvz., naršyklės) užklausą (angl. request) bei generuojantis atsaką (angl. response).
Servletas gali būti generuojamas automatiškai, pasitelkiant JavaServer Pages technologiją ar kitą šablonų generavimo variklį, tokį kaip WebMacro ar Apache Velocity.
Servleto gyvavimo ciklas
Servletas gali būti vienoje iš šių būsenų:
Paprasčiausio servleto pavyzdys
Programuotojas, kurdamas paprasčiausią servletą, gali paveldėti ''javax.servlet.http. HttpServlet'' klasę ir perrašyti tam tikrus jos metodus. Dažniausiai užtenka perrašyti doGet ir doPost metodus, taip pat init pradiniams duomenims pakrauti.
Be doGet ir doPost metodų, HttpServlet klasė turi atitinkamus metodus ir kitoms HTTP užklausoms (visoms, išskyrus HTTP CONNECT):
doGet ir doPost metodai perduoda HTML formoje vartotojo įvestus duomenis. Skirtumas tarp HTTP GET ir POST metodų yra tas, kad pirmuoju metodu visa informacija apie norimą resursą perduodama interneto adresu.
HTML formos aprašymo pavyzdys:
<form action="/WebServer/main" method="POST"> <input type="text" name="klausimas" /> <input type="submit" name="Submit" value="Gerai" />
Tai pavyzdys paprasčiausios formos su laukeliu įvesti tekstui ir patvirtinimo mygtuku. Parametras action lemia, koks servletas konteineryje apdoros užklausą.
Servleto metodai doGet ir doPost perduoda du parametrus: HttpServletRequest ir HttpServletResponse. HttpServletRequest, be kitų duomenų, saugomos perduotų parametrų (pvz., iš html formos arba nuorodos) reikšmės.
String klausimas = request.getParameter(„klausimas“); // request - HttpServletRequest tipo objektas
Čia jau programuotojas pats turi nuspręsti, ką daryti su gautu tekstu. Jis gali sugeneruoti naują puslapį ir nusiųsti vartotojui:
PrintWriter out = response.getWriter; out.println(„Jūsų įvestas klausimas buvo: “ + klausimas);
Svarbu prisiminti, kad puslapis automatiškai baigiamas generuoti tada, kai baigiamas vykdyti doGet arba doPost metodas.
Realiai HTML puslapiai (kaip parodyta pavyzdyje) servleto kode negeneruojami, juose dažniausiai realizuojama verslo logika, o prezentacijai dažniausiai naudojami JSP puslapiai.
Programavimo priemonės
Kai kurios Java programavimo aplinkų turi priemones servletų kūrimo automatizavimui:
Mielionys
Mielionys – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Vaitkuškio, tuoj į pietus nuo Antakalnio III. Stūkso Mielionių akmuo su „dubeniu“ (archeologijos paminklas).
Hakeem Olajuwon
Hakeem Abdul Olajuwon (Akymas Olaidžuvonas, g. 1963 m. sausio 21 d. Lagose, Nigerijoje) – buvęs NBA krepšininkas. 1996 m. Olaidžuvonas buvo įtrauktas NBA 50-mečio Visų laikų komandą.
Olaidžuvonas laikomas vienu geriausiu visų laikų vidurio puolėju, kartu su Bill Russell, Wilt Chamberlain, Kareem Abdul-Jabbar ir Shaquille O'Neal.
Iš savo gimtosios Nigerijos atvyko į Hiustoną ir žaidė už vietinį universitetą kartu su Dreksleriu. Jiems pavyko pasiekti NCAA finalą dukart iš eilės (1983, 1984 m.), bet čempionais netapo.
Pirmas sezonas
Hiustono „Rockets“ klubas žymiai pagerino sezono rezultatą į klubą atvykus Olaidžuvonui. 1983-84 m. buvo pasiektos 29 pergalės ir pralaimėta 53 kartus, 1984-85 m. rezultatas pagerintas iki 48-34. 1984 m. jis žaidė tandeme su NBA metų naujoku Ralph Sampson, iš kur ir kilo pavadinimas Bokštai dvyniai. Jų dėka klubas pasiekė NBA finalą, kur buvo priversti pripažinti Boston Celtics pranašumą.
Olaidžuvonas savo pirmąjį sezoną pelnė vidut. 20,6 taško, atkovodavo 11,9 ir blokuodavo 2,68 kamuolius. 1985 m. renkant metų naujoką surinktais balsais jis nusileido tik Michael Jordan, be jų daugiau niekas iš naujokų negavo balsų.
Dukart čempionas
1995 m. sezono viduryje, komandą papildžius Dreksleriui, jiems pavyko pakartoti praėjusio sezono sėkmę finale įveikus Orlando Magic su jaunu ir talentingu Shaquille O'Neal. Puikiai pasirodė Olaidžuvonas ir reguliaraus sezono metu pelnydamas vidut. 27,8 taško, atkovodamas 10,8 bei blokuodamas 3,4 kamuolius.
Jonas Gudauskis
Jonas Gudauskis (g. 1890 m. vasario 2 d. Šiauduvos kaimas – 1980 m. balandžio 4 d. Čikaga) – politikas, teisininkas, pedagogas.
Išsilavinimas
Jonas Gudauskis mokėsi Kvėdarnos pradinėje mokykloje, baigė Telšių keturklasę miesto mokyklą. Peterburge gavo pradinės mokyklos mokytojo vardą. Mokytojavo Švendriškių ir Skaudvilės pradinėse mokyklose. Baigė Lietuvos universiteto Teisės fakultetą.
Veikla
Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos kariuomenėje. 1918 m. buvo išrinktas į Laukuvos parapijos, vėliau Skaudvilės apskrities komitetą. 1922 m. pradėjo dirbti teisingumo ministerijoje, buvo Šiaulių tardytojas, Tauragės teisėjas, Panevėžio apygardos teismo narys ir skyriaus pirmininkas. Nuo 1935 m. Lietuvos teisininkų draugijos pirmininkas, 1919 m. – Raseinių apskrities viršininkas, XIX Vlado Mirono (1938 m. gruodžio 5 d. – 1939 m. kovo 28 d.) Ministrų kabineto teisingumo ministras. Nuo 1920 m. priklausė Lietuvių tautos pažangos partijai, vėliau – Lietuvių tautininkų sąjungai. 1940 m. tarybų valdžios buvo suimtas ir įkalintas.
Traversia lyalli
Aprašymas
Paukščio mokslinis vardas suteiktas pagerbiant salos švyturio prižiūrėtoją Deividą Laijalą (David Lyall), kuris pirmasis atkreipė mokslo dėmesį į paukštį. Aprašytas kaip monotipinės genties Traversia atstovas, įamžinant gamtininką Henry Travers, kuriam D. Laijalas sugaudavo daug vietos paukščių. Kiti autoriai rūšį priskiria genčiai Xenicus.
Laijalo pita buvo iki 10 cm ilgio, turėjo raibas alyvines rudas plunksnas su geltonais dryžiais ties akimis. Patelių papilvė buvo pilka, patinėlių – rusvai geltona, plunksnų galai rudi. Išskirtinė savybė – paukštis neskraidė, jo krūtinkaulis turėjo redukuotą keterą, sparnai buvo trumpi, užapvalinti. Gyvus paukščius matęs švyturio prižiūrėtojas juos vadino „uolų pitomis“, beveik naktiniais paukščiais, vikriai šmirinėjančiais tarp akmenų. Laijalo pitos buvo aptinkamos tik nedidelėje Stivenso salelėje (1,5 km²).
Priešistoriniais laikais, iki atsikeliant maoriams, buvo paplitusios visoje Naujojoje Zelandijoje – apie tai byloja abiejų didžiųjų salų (Šiaurės ir Pietų) olose ir suneštame grunte randamų kaulų likučiai, palikti plėšriųjų pelėdų Sceloglaux albifacies. Paukščių išnykimas iš pagrindinių teritorijų sietinas su grėsmę kėlusiomis migrantų introdukuotomis mažosiomis žiurkėmis (Rattus exulans). Neskraidančio paukščio buvimas jūros atskirtoje saloje, už 3,2 km nuo pagrindinės žemės, paaiškinamas tuo, jog iki paskutinio ledynmečio sala buvo sujungta su likusia Naujosios Zelandijos dalimi, nes tuomet vandenyno lygis buvo žemesnis.
Antanas Tamošaitis (1894)
Antanas Tamošaitis (1894 m. rugpjūčio 18 d. Smukučiai, Jurbarko valsčius – 1940 m. pabaigoje, Kaunas) – Lietuvos pedagogas, teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Mokėsi Jurbarko pradžios mokykloje, 1912 m. baigė Tauragės keturklasę mokyklą. 1913–1915 m. mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje Kaune. 1915 m. Jurbarko pradžios mokyklos vedėjas, Čedasų pradžios mokyklos mokytojas. 1916 m. Kaune baigė vokiečių įsteigtus pedagoginius kursus.
Nuo 1919 m. Zarasų apskrities pradinių mokyklų inspektorius. 1921 m. eksternu išlaikė brandos atestato egzaminus. Nuo 1921 m. Kauno žydų realinės gimnazijos, Lietuvos profesinės sąjungos suaugusiųjų gimnazijos mokytojas. 1925 m. baigė Lietuvos universiteto Teisės fakultetą. Gavęs Švietimo ministerijos stipendiją, žinias gilino Vienos ir Paryžiaus universitetuose. 1928 m. Kaune apgynė disertaciją „Istorinė teisės mokykla Vokietijoje“, teisės mokslų daktaras. Nuo 1928 m. prisiekusiojo advokato padėjėjas, advokatas Jurbarke. 1929 m. lapkričio 23 d. vedė Eleną Stanaitytę, kilusią iš Slavikų k. Nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, nuo 1939 m. docentas. Bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos ūkininkas“, „Lietuvos žinios“, rašė teisės klausimais, išvertė veikalą P. F. Girardo veikalą „Romėnų teisė“ (2 dalys). Kartu su J. Kairiu išvertė Senovės Rytų teisės paminklą – Hamurabio teisyną.
Paul Dirmeikis
Paul Dirmeikis (, g. 1954 m. gruodžio 6 d. Čikagoje, JAV) – Prancūzijos ir Lietuvos kompozitorius, poetas, dainininkas, tapytojas.
Biografija
Tėvas Lietuvos žurnalistas, redaktorius, teisininkas Tomas Bronius Dirmeikis, motina Paule Le Digol. Mirus tėvui 1963 m. su motina išvyko į jos gimtinę Bretanėje, vėliau apsigyveno pietų Prancūzijoje, netoli Tulono. 1970 m. įstojo į Draginjano mokytojų seminariją (École Normale d’instituteurs), nuo 1975 m. dirbo mokytoju, tačiau 1976 m. Paryžiuje sutiko vokiečių kompozitorių Karlheincą Štockhauseną (Karlheinz Stockhausen), kuris 1977 m. jį pakvietė į savo muzikinį projektą. Įsteigė gyvosios poezijos ansamblį „l’Eveilleur“, pradėjo kurti dainas, dainavo klasikinę poeziją, daugiausia – bretonų kompozitorių dainas. 1980–1986 m. dalyvavo daugelyje vietinių ir regioninių projektų, festivalių, bendradarbiavo su įžymiais Prancūzijos dainų rašytojais ir dainininkais Jacques Bertin, Gilles Elbaz, Jean Vasca. Nuo 2002 m., po kelerių metų tylos, kuria elektroninę ir avangardinę mikrotonalinę muziką kompiuteriu kameriniams ansambliams.
Visėtiškės
Visėtiškės – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Svėdasų. Aptikta senovės gyvenvietė ir pilkapynas.
Istorija
Iki XX a. vidurio kaime buvo keistas paprotys: šeimos sūnus tol negalėdavo vesti, kol nebuvo ištekintos visos dukterys.
Syrianska FC
Sioderteljės „Syrianska“ – Švedijos futbolo klubas, kurį Sioderteljėje įkūrė dabartinių aramėjų (išeivių iš Sirijos) tautinė mažuma.
Istorija
Klubo užuomazgos, kai 1977 m. išeiviai iš Sirijos įkūrė futbolo klubą.
Diomedo žirgai
Diomedo žirgai graikų mitologijoje – keturi laukiniai, nesuvaldomi, žmogėdros arkliai (kumelės). Jie priklausė Diomedui (arba Resui), Trakijos karaliui, Arėjo ir Kirenės sūnui, kurie gyveno prie Juodosios jūros krantų. Trakijos Diomedas tapatinamas su Resu ir yra skirtingas personažas nei Argo karalius Diomedas.
Manoma, kad Bucefalas, Aleksandro Didžiojo žirgas, yra kilęs iš šių Diomedo žirgų.
Kilmė
Pasak Iliados, karalius Diomedas, Argo didvyris, kovojęs su Arėjumi, pavogė arklius iš karaliaus Reso arklidžių Trakijoje.
Heraklis ir Diomedo kumelės
Vienas iš Heraklio žygdarbių buvo pavogti šiuos arklius. Anot vienos mito versijos, Heraklis pasitelkė Abderą ir kitus pagalbininkus. Jie pagrobė arklius, bet juos puolė vytis Diomedo kariai. Kol Heraklis kovėsi su Diomedu, jis paliko Abderą prižiūrėti arklius, bet nežinojo, kad juos reikia laikyti pririštus prie bronzinių ėdžių, todėl arkliai suėdė Abderą. Keršydamas Heraklis Diomedą sušėrė jo paties arkliams, o šalia vaikino kapo įkūrė Abderą.
Paėdę arkliai tapo ramesni, ir Heraklis, pasinaudojęs proga, užrišo jų nasrus ir lengvai nuvedė karaliui Euristėjui, kuris paaukojo arklius Herai. Kai kuriose mito versijose jie buvę paleisti laisvai bėgioti aplink Argą, tapę visiškai ramūs, kitoje versijoje Euristėjas įsakė arklius nugabenti į Olimpą ir paaukoti Dzeusui, bet Dzeusas atsisakęs dovanos ir pasiuntęs vilkus, liūtus ir lokius sudraskyti Diomedo arklius.
Maldyvų istorija
Maldyvų istorija – Maldyvų salų istorinė raida nuo seniausių laikų iki dabarties, iš dalies apimanti ir Lakšadvipų salas. Maldyvai, priklausantys Pietų Azijos regionui, visuomet buvo politiškai nepriklausomi.