cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Murmos
Murmos – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6,5 km į pietryčius nuo Kaltanėnų, prie Kretuono ežero pietinio kranto ir Klinaukos miško. Patenka į Aukštaitijos NP teritoriją.
Poredi Lešničuvka
Poredi Lešničuvka  – eigulio būdelė Lenkijos šiaurės rytuose, Zbuinos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Domeikava
Domeikava – kaimas Kauno rajono savivaldybėje (faktiškai Kauno priemiestis), didžiausias kaimas Lietuvoje. Domeikava yra maždaug už 8 km į šiaurę nuo Kauno senamiesčio. Yra pašto skyrius (LT-54066), biblioteka, poilsio parkas su valstybinės reikšmės paveldo objektu – Domeikavos forto likučiais. Nuo 2002 m. veikia Domeikavos Lietuvos kankinių bažnyčia ir prie bažnyčios esantis skulptūrų parkas „Lietuvos tautos kančių kelias“. 2018 m. skvere įrengtas saulės laikrodis. Dauguma gyventojų dirba Kauno mieste.
thumb|left|[[Saulės laikrodis kaimo centre]]
Geografija
Domeikava įsikūrusi šalia kelio, Domeikavos kalvagūbryje (70–80 m virš jūros lygio), dešiniajame Neries krante. Ribojasi su Vytėnais ir Sargėnais. Tai pagrindinė Domeikavos seniūnijos gyvenvietė, todėl gyvenvietėje yra įsikūrusi visa seniūnijos administracija. Su Domeikava besiribojančios smulkesnės gyvenvietės dažnai vadinamos Domeikavos vardu, nors jos turi kitokius oficialius pavadinimus – Žemaitkiemis, Sargėnai, Vytėnai, Ražiai, Radikiai, Kumpiai ir kt.
Viešajam susisiekimui iš Domeikavos į Kauną kursuoja 23 maršruto autobusas ir 93A priemiestinis maršrutas
Istorija
Nuo XIX a. 2-osios pusės minimas Domeikavos dvaras, priklausęs Kauno užmiesčio parapijai. 1850 m. šį dvarą iš Jono Kudrevičiaus pirko Martusevičius. Dvaro dydis 30 valakų, taikoma trilaukė žemės dirbimo sistema. XIX a. vietovė buvo Kauno apskrityje.
Dvaro apylinkių gyventojai pasižymėjo per 1863 m. sukilimą, todėl caro valdžia daug žmonių ištrėmė į Sibirą, o čionai atkėlė rusų kolonistus.
Sovietinės okupacijos metais Domeikava buvo mašinų stoties ūkio centrinė gyvenvietė. Domeikavoje aktyviai kūrėsi grįžusieji iš sovietinės tremties.
2002 m. patvirtintas Domeikavos herbas. Iki 2010 m. veikė gaisrinė.
Gyventojai
1923 m. Domeikavoje buvo 40 gyv., 1936 m. 12 ūkių ir 60 gyventojų. Domeikavos gyventojų skaičius nuo 2013 metų sparčiai auga dėl aktyvios naujų namų ir kotedžų statybos.
Nikaragvos revoliucija
250px|thumb|right|Nikaragvos sandinistų nacionalinio išsivadavimo fronto vėliava Nikaragvos revoliucija arba sandinistinė revoliucija − įvykių grandinė vykusi Nikaragvoje nuo 1962 m. iki 1979 m. liepos mėnesio ir pasibaigusi Anastasio Somozos režimo nuvertimu.
Labiausiai žinomu šios revoliucijos lyderiu buvo Danielis Ortega. Pagrindinė revoliucijos jėga buvo Nikaragvos sandinistų nacionalinis išvadavimo frontas (FSLN).
Istorija
Iki sandinistų revoliucijos Nikaragva atitiko esminius priklausomybės santykių su JAV bruožus, kurie buvo būdingi tuometinei Lotynų Amerikai. Ištisinės karinės JAV intervencijos − sausumos pajėgų ar netgi nereguliariųjų pajėgų − išreiškė regioninę JAV hegemoniją. Visiškos priklausomybės santykiai su JAV atitiko Centrinės Amerikos, kaip ir Karibų jūros baseino, valstybių santykius su šia regionine galybe nuo pat šių valstybių nepriklausomybės išsikovojimo.
Padysnis (reikšmės)
Padysniu vadinami trys kaimai Ignalinos rajone:
Juozas Gabrys-Paršaitis
Juozas Gabrys-Paršaitis (Grafas de Garliava; 1880 m. vasario 22 d. Garliava – 1951 m. liepos 26 d. La Šo, Vo kantonas, Šveicarija) – Lietuvos teisininkas, žurnalistas, redaktorius, visuomenės veikėjas, lietuvių literatūros istorikas.
Biografija
1887–1889 m. mokėsi Garliavos pradžios mokykloje, 1890–1899 m. Marijampolės gimnazijoje, 1907 m. baigė Odesos universiteto Teisės fakultetą. 1907–1911 m. studijavo literatūrą Sorbonoje.
Dar gimnazijoje 1896 m. suorganizavo slaptą mokinių būrelį, kuris platino „Varpą“, „Ūkininką“, „Tėvynės sargą“ ir kitus iš Tilžės gabenamus raštus. Būrelis palaikė ryšius su Veiverių mokytojų seminarija ir Seinų kunigų seminarija, kur veikė panašūs būreliai. 1889 m. būrelį susekė rusų žandarai, pas mokytoją J. Jasaitį kratos metu radus J. Gabrio slaptaraščiu rašytus laiškus, J. Gabrys suimtas, pašalintas iš 8-osios gimnazijos klasės be teisės sugrįžti ir pasodintas į Kalvarijos kalėjimą, po 6 mėn. 3 metams ištremtas į Rusiją. Pasirinkęs Odesą 1903 m. ten išlaikė abitūros egzaminus ir įstojo į universitetą.
1900 m. prisidėjo prie Lietuvių skyriaus organizavimo Paryžiaus pasaulinėje parodoje. Prasidėjus 1905-1907 m. revoliucijai buvo metęs mokslus, grįžo į Lietuvą, įstojo į Lietuvos demokratų partiją, už energiją ir veiklumą išrinktas LDP centro komiteto nariu. Partijos pavedimu – Lietuvių mokytojų ir Lietuvių valstiečių sąjungų organizatorius ir veikėjas. Spalio mėn. suorganizavęs ginkluotą būrį, Suvalkijoje uždarinėjo rusiškas mokyklas, vaikė rusų policiją. Ties Žiūkais–Gudeliais ant Šešupės kranto susidūręs su trigubai stipresniu rusų policijos būriu mūšyje sunkiai sužeistas į galvą ir dešiniąją ranką. Nuo žandarų jį išgelbėjo ūkininkai Strimaitis ir broliai Baltūsiai, vėliau 10 metų ištremti į Sibirą.
Pagijęs nuo žaizdų kurį laiką laikraščio „Ūkininkas“ faktinis redaktorius. 1905 m. pabaigoje prisidėjo prie Didžiojo Vilniaus seimo organizavimo, Seimo posėdžio sekretorius, jo nutarimų vienas redaktorių ir platintojų. Paieškomas rusų policijos pasitraukė į Paryžių, vėliau į Šveicariją, kur įstojo į Lozanos universiteto teisės fakultetą. 1906 m. išvaikius Pirmąją Rusijos imperijos Valstybės Dūmą buvo grįžęs į Lietuvą ręsti revoliucinio darbo, bet, neradęs palankių sąlygų išvyko į Odesą atsiimti dokumentų, kad galėtų mokslus tęsti užsienyje. Gavęs lietuvių kilmės generolo užtarimą, 1907 m. baigė universitetą pirmojo laipsnio diplomu.
Negalėdamas grįžti į Lietuvą, kur buvo paieškomas policijos, 1907 m. apsigyveno Paryžiuje, Sorbonoje studijavo literatūrą, istoriją, Teisės mokykloje – ekonominius ir socialinius mokslus.
1911 m. vasario mėn. Paryžiuje įkūrė Amerikos lietuvių finansuojamą Lietuvių informacijos biurą ir jam vadovavo. 1911 m. liepos mėn. Londone Pavergtų tautų suvažiavime kaip Lietuvos atstovas įteikė memorandumą, skaitė paskaitas apie Lietuvos praeitį. Norėdamas imponuoti prancūzų aukštuomenei, ėmė vadintis grafu de Garliava. Nuo 1912 m. dalyvavo Paryžiuje įkuriant tautų lygą (Union des Nationalités), buvo jos sekretorius. Pateikė medžiagą apie Lietuvą šios organizacijos leidiniui „Les Annales des Nationalités“, kuri išleista 1913 m. ir 1915–1918 m.
1914 m. birželio mėnesį JAV su kunigu M. Gustaičiu rinko lėšas Informacijos biurui, rugsėjo mėn. Čikagoje dalyvavo visuotiniame lietuvių seime, kur buvo įsteigtas Tautos fondas ir Lietuvių tautos taryba. Grįžęs į Paryžių, surinktomis lėšomis prancūzų ir anglų kalba išleido laikraštį „Pro Lituania“.
1915 m. Lietuvą užėmus vokiečiams, persikėlė į Šveicariją. Pirmojo pasaulinio karo metais per 15 spaudos agentūrų platino informaciją apie Lietuvą, leido biuletenius (metraščius) „Pro Lituania“ (1915–1918 m., anglų ir prancūzų kalba) ir „Litauen“ (1915 m., vokiečių kalba). 1916 m. birželio 27-29 jo iniciatyva Pavergtų tautų III kongrese Lozanoje pirmą kartą tarptautiniu mastu lietuviai paskelbė pareiškimą dėl Lietuvos nepriklausomybės. Lozanos lietuvių Pirmosios, Antrosios ir Trečiosios konferencijų dalyvis. 1916–1917 m. Šveicarijos lietuvių Tautos tarybos pirmininkas bei organizacijos „Lituania“ vicepirmininkas.
Parašė darbų, propaguojančių Lietuvą ir jos reikalus. Dėl jo veiklos ir darbų Europos visuomenė pradėjo skirti lietuvių tautą nuo lenkų. Įtarimai, kad bendradarbiavo su Vokietijos ir Prancūzijos žvalgybomis, blogino jo santykius su Lietuvos Taryba. 1917 m. lapkričio mėn. Lietuvių konferencijoje Berne jo veikla buvo apribota. 1925–1926 m. Lietuvos generalinis konsulas Karaliaučiuje, vėliau gyveno Šveicarijoje. 1946–1948 m. fiktyvių organizacijų „Lietuvos gelbėjimo komiteto“ ir „Baltų komiteto“ leidinių – „Tautos sargyba“ bei „Messager Balte“ leidėjas, juose kritikavo Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto ir S. Lozoraičio veiklą. 1949 m. visuomeninę veiklą nutraukė.
Pasirašinėjo Inorodetz, Kareivio, C. Rivo slapyvardžiais. Lietuvių spaudoje bendradarbiavo nuo 1905 m. kaip leidinių „Varpas“ ir „Ūkininkas“, „Vilniaus žinios“ ir „Lietuvos ūkininkas“, „Vienybė Lietuvninkų“ ir „Lietuva“ (JAV) bendradarbis. 1911–1913 m. rašė „Viltyje“. 1927–1935 m. nuolatinis „Ryto“ korespondentas Kaune ir Ženevoje prie Tautų Sąjungos.
Kalkiškė
Kalkiškė – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Švėkšnos, abipus kelio Švėkšna – Saugos; teka upelis Vilnutis (Ašvos kair. intakas); iš vakarų prieina Kalkiškės miškas. Ribojasi su Pavilnučio, Vilkėno I, Nikėlų, Varniškių, Inkaklių ir Jurgaičių kaimais. Kalkiškėje įsikūręs dekoratyvinių augalų ūkis, taip pat veikia UAB Fusis židinio malkų gamykla, savo produkciją eksportuojanti į Vakarų Europos, Skandinavijos šalis, taip pat Airiją ir Jungtinę Karalystę.
Istorija
Kalkiškėse yra buvęs Švėkšnos dvaro palivarkas, Švėkšnos girininkija.
1991 m., ariant dirvą, rastas XVIII a. antrosios pusės – XIX a. pradžios sidabrinių Rusijos monetų lobis (virš 50 vnt.).
1923 m. Kalkiškės kaime buvo 2 ūkiai (palivarke) ir 44 gyventojai, 1997 m. – 13 ūkių, 35 gyventojai.
Airijos himnas
Kareivio daina – nacionalinis Airijos himnas. Žodžiai Peadaro Kearney. Himnas pirmą kartą pasirodė 1907 metais. Pripažįstamas visoje Airijos saloje. Giedamas prieš svarbesnius renginius. Amhrán na bhFiann buvo beveik nežinomas iki jį pradėjo dainuoti Airijos sukilėliai. Airijos himnu oficialiai paskelbtas 1926 metais.
Eilės
Sinne Fianna Fáil
Atá faoi gheall ag Éirinn
Buíon dár slua
Thar toinn do ráinig chughainn
Faoi mhóid bheith saor
Sean – tír ár sinsear feasta
Ní fhágfar faoin tiorán ná faoin tráill
Anocht a théam sa bhearna bhaoil
Amerikiniai tykotojai
Amerikiniai tykotojai (Chilodontidae) – characidų (Characiformes) būrio žuvų šeima. Paplitę Pietų Amerikos gėluose vandenyse.
Airijos himnas
Eilės
Le gean ar Ghaeil chun báis nó saoil
Amerikiniai tykotojai
Šeimoje yra 2 gentis, 7 rūšys.
Airijos himnas
Eilės
Le gunna scréach faoi lámhach na bpiléar
Kvėpavimo takai
thumb|right|260px|Kvėpavimo takų sistema Kvėpavimo takai – kvėpavimo organų sistemos dalis, kuriais cirkuliuoja įkvepiamas ir iškvepiamas oras. Jie skirstomi į viršutinius ir apatinius kvėpavimo takus. Viršutiniai ir apatiniai kvėpavimo takai apsaugo plaučius nuo pažeidimų ir infekcijų. Svarbi visų kvėpavimo takų ypatybė yra jų kaulinis arba kremzlinis skeletas, neleidžiantis takams subliūkšti ir užtikrinantis laisvą oro sklidimą jais. Kitas kvėpavimo takų sandaros ypatumas tas, kad jį iškloja virpinamasis epitelis, kuris labai svarbus einančiam orui valyti. Pro kvėpavimo takus iš plaučių pašalinamas anglies dvideginis, vandens garai, bei kai kurie lakūs cheminiai junginiai – tiek egzogeniniai, tiek endogeniniai, pavyzdžiui, šlapalas, etilo alkoholis, acetonas.
Airijos himnas
Eilės
Seo libh canaig Amhrán na bhFiann
Kvėpavimo takai
Viršutiniai kvėpavimo takai
thumb|right|260px|Viršutiniai kvėpavimo takai Viršutiniams kvėpavimo takams priklauso nosis, su prienosiniais ančiais ir ryklė. Viršutiniams kvėpavimo takams galima skirti ir burnos ertmę. Pirmiausiai oras įkvepiamas į nosies ertmę, ten oras sušildomas, sudrėkinamas, mechaniškai sulaikomos smulkios dalelės (dulkės). Toliau oras keliauja į prienosinius ančius, čia jis dar kart papildomai sušildomas. Pašildytas oras keliauja į ryklę, iš ten oras plūsta į apatinius kvėpavimo takus.
Apatiniai kvėpavimo takai
Apatiniams kvėpavimo takams priklauso iš ryklės priekinės sienos susiformavę dariniai: gerklos, gerklė (trachėja) , bronchai (pagrindiniai, skiltiniai, segmentiniai ir kiti bronchai, bronchiolės). Įkvepiamas oras iš ryklės, patenka į gerklas, po to keliauja į gerklę (trachėją). Iš gerklės patenka į du pagrindinius bronchus, iš čia bronchų atšakomis visos plaučių alveolės pripildomos oro.
Bronchinis medis
thumb|right|260px|Bronchinis medis: 1) Trachėja; 2) Pagrindiniai bronchai; 3) Skiltinis bronchas; 4) Segmentinis bronchas; 5) Bronchiolė; 6) Alveoliniai latakėliai; 7) Alveoliniai maišeliai Bronchinis medis arba kvėpavimo medis, apatinių kvėpavimo takų dalis, kuri apima trachėją, bronchus ir alveoles. Bronchiniu medžiu įkvėptas oras keliauja į plaučius, o iškvėptas – iš pašalinamas iš plaučių.
1. Trachėja – ją sudaro žiedinės kremzlės kaip gerklų tęsinys ir eina į krūtinės ertmę. Kur suskyla į du pagrindinius bronchus – dešinįjį ir kairįjį.
2. Pagrindiniai bronchai – nuo trachėjos skilimo prasideda vadinamasis bronchinis medis. Šie atskilę bronchai yra asimetriški savo dydžiu ir kryptimi, kiekvienas įeina į atitinkamą plautį, kur toliau šakojasi į smulkesnius – skiltinius, segmentinius bronchus. 3. Skiltiniai bronchai toliau savo ruožtu skyla į segmentinius bronchus. 4. Segmentiniai bronchai plaučiuose dar keletą kartų šakojasi dischotominiu būdu, jų spindis vis siaurėja, mažėja, kremzliniai sienos elementai darosi netaisyklingos formos. Jie vadinami vidiniais segmentų bronchais. Paskutinis mažiausias bronchas yra apie 1 mm skersmens ir įeina į plaučio skiltelę, joje jis suskyla į galines branchioles.
5. Galinės bronchiolės, jų sienelėse jau nebėra kremzlinių elementų. Jos dar po keleto šakojimųsi pereina į kvėpuojamąsias bronchioles.
Gardino sutartis (1566)
thumb|right|250px|Viduramžių [[Livonijos konfederacija žemėlapyje]] Gardino sutartis – 1566 m. gruodžio 12 d. Gardine Abiejų Tautų Respublikos seime sudaryta Lietuvos Didžiosios ir Livonijos kunigaikštysčių unija – Livonija tapo Lietuvos provincija su kunigaikštystės statusu.
Kvėpavimo takai
Bronchinis medis
6. Kvėpuojamosios bronchiolės skyla į alveolinius latakėlius.
7. Alveoliniai latakėliai baigiasi alveoliniais maišeliais, sudarytais iš alveolių.
Gardino sutartis (1566)
Sutartis
Livonijai pasidavus LDK globai, Livonija buvo padalinta į dvi dalis, iš kurių viena perėjo tiesioginėn lietuvių valdžion, buvo įjungta į LDK. Galutinis jos statusas nustatytas 1566 m. sutartimi Gardino seime. Sudaryta Lenkijos karaliaus (1548–1572 m.) ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio (1544–1572 m.) Žygimanto Augusto valdomos LDK ir Livonijos amžinoji unija. Jos pagrindas – Uždauguvio kunigaikštystė. Žemės į rytus nuo Dauguvos tapo LDK provincija, savo valdovu pripažįstančios Ldk bei jo įpėdinius. Tuo tarpu laisvasis Rygos miestas buvo išimtis – jis nepripažino 1561 m. Vilniaus sutarties ir iki pat 1581 m. nebuvo įjungtas į LDK, 20 metų išliko savarankiškas. Livonijos teritorija buvo padalinta į keturias sritis: Rygos (be miesto), Cesių, Turaidos ir Daugpilio.
Pasekmės
Livoniją administruoti buvo paskirtas Žemaitijos seniūnas Jonas Chodkevičius. Jis visiškai pakeitė magistrą Ketlerį, nes įgavo pilną karinę, administracinę, teisinę bei finansinę valdžią. Lietuva sustiprino savo padėtį Livonijoje, kuri tapo vien tik Lietuvos (o ne bendrai su Lenkija) dalimi, nors lenkai nuolat reikalavo, kad Livonija lygiomis dalimis priklausytų ir jiems. Tai dar kuriam laikui atidėjo sąjungos su Lenkija planų įgyvendinimą, stiprino Lietuvos valstybingumą.
Kvėpavimo takai
Bronchinis medis
8. Alveoliniai maišeliai, kurie sudaryti iš alveolių, sudaro mažiausią plaučių struktūrinį vienetą – kekę.
9. Kekė.
Kaniūkai (Alytus)
Kaniūkai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Luksnėnų.
Etimologija
Kaimo vardas kilęs nuo  – „arklininkas“. Tai valstietis, kurio pareiga buvo prižiūrėti ir šerti žirgus. Matyt, jis galėjęs dirbti Krokialaukio dvaro žirgyne.
Skirmantas Valiulis
Skirmundas (Skirmantas) Jonas Valiulis (1938 m. spalio 22 d. Gražaičiuose, Pašvitinio valsčius, Šiaulių apskritis – 2011 m. sausio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, fotografijos, televizijos ir kino kritikas, menotyrininkas.
Biografija
1950-1957 m. mokėsi Šiaulių J. Janonio vidurinėje mokykloje. 1958-1965 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1963–1967 m. Parudaminio aštuonmetės mokyklos lietuvių kalbos ir fizinio lavinimo mokytojas. 1968–1970 m. leidinio „Ekrano naujienos“ redakcijos darbuotojas. 1970–1972 m. Lietuvos fotografijos meno draugijos atsakingasis sekretorius. 1973–1974 m. mėnesinio informacinio biuletenio „Kinas“ vyr. redaktorius. 1974–2009 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedros (nuo 1991 m. Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutas), 1982–2008 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. VPU), 1989–2010 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 1992 m. LMA, nuo 2004 m. LMTA) dėstytojas. Skaitė televizijos, kino, žurnalistikos teorijos bei praktikos kursus. 1988–1991 m. Lietuvos kinematografininkų sąjungos valdybos pirmininkas. 1990–1992 m. Lietuvos radijo ir televizijos generalinis direktorius. 1995 m. stažavosi Ohajo universitete (JAV). Dienraščio „Lietuvos rytas“ priedo „TV antena“ (nuo 1995 m.), „Respublikos“ priedo „TV publika“ (nuo 2004 m.), savaitraščio „Literatūra ir menas“ nuolatinis TV apžvalgininkas.
Lietuvos žurnalistų sąjungos, Lietuvos fotomenininkų sąjungos valdybos, Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys. Lietuvos nacionalinių kultūros ir meno premijų komiteto, LR Kultūros ministerijos Kino ir fotografijos ekspertų komisijų, Kultūros ir meno tarybos narys. Įvairių konkursų žiuri narys: tarptautinio kino festivalio Lagove (Łagów, Lenkija, 1994, 1995 m.), Krokuvoje (Lenkija, 1996 m.), keturis kartus Lietuvos TV konkurse „Ad rem“. Daugelio įvairaus pobūdžio publikacijų kino, fotografijos ir TV klausimais Lietuvos laikraščiuose ir žurnaluose autorius. Vaidino keliuose filmuose, buvo sukaupęs apie 15 tūkst. knygų kolekciją. 2005 m. įkūrė Erotikos muziejų.
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Pranas Aksionaitis
Pranas Aksionaitis (1885 m. kovo 30 d. Kėdainiuose – 1948 m. balandžio 3 d. Palangoje) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas.
Maudutis
left|120px
Pranas Aksionaitis
Biografija
1913–1920 m. gyveno JAV. 1920 m. grįžo į Lietuvą, kur vykdė komunistinę veiklą. 1940 m. išrinktas į Liaudies Seimą. 1940–1947 m. LSSR AT deputatas. Nuo 1946 m. Palangos valsčiaus vykdomojo komiteto pirmininkas. 1948 m. nužudytas.
Maudutis
Maudutis – ežeras vakarų Lietuvoje, Plungės rajone, apie 8,5 km į pietvakarius nuo Žemaičių Kalvarijos. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,46 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 153,6 m. Šiaurvakarinis ežero krantas užpelkėjęs, šiaurinis – aukštas. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pietryčiuose išteka upelis link Juodupio (Platelių ežero intakas). Šalia įsikūręs Virkšų kaimas, kaimo turizmo sodyba.
Vandenvardis kilęs iš žodžio maudas („meldas“).
Ruda Osoviecka
Ruda Osoviecka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zbuinos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Zbuinos, apie 24 km į vakarus nuo Lomžos ir apie 97 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Česlovas Gabalis
Česlovas Gabalis (g. 1964 m. lapkričio 21 d. Estijoje) – Lietuvos dainininkas, populiariosios bei roko muzikos atstovas, roko grupės „Pelenai“ lyderis.
Biografija
Gimė Estijoje, kur buvo komandiruotas jo inžinierius tėvas. Plungėje baigė mokyklą. Mokėsi pas Juozą Milašių. Stojo į Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniąją mokyklą.
Po karinės tarnybos dainavo viešbučio „Lietuva“ restorane Vilniuje. Kaip profesionalas dainuoja nuo 1996 m., roko grupės „Pelenai“ vokalistas. Išgarsėjo Romeo vaidmeniu miuzikle „Meilė ir mirtis Veronoje“. Atliko pagrindinius vaidmenis prestižiniuose muzikos veikaluose “Peras Giuntas”, “Jėzus Kristus superžvaigždė”, “Paryžiaus katedra”, „Žmogus iš Lamanšo“.
Drauge su R. Čivilyte ir Daina Bilevičiūte atidarė dainavimo mokyklėlę.
Vedęs. Žmona Edita. Dukra Goda. Pirmoji žmona Rosita Čivilytė, kurios dukrą Agnę Gabalis įsidukrino, suteikė savo pavardę.
Kartu su Romanu Asmolkovu („Pelenai“), Tadu Žukausku („Bix“) ir Roku Beliukevičium („Freaks On Floor“) 2009 m. subūrė roko grupę "Minor Modesty" ir 2013 m. išleido albumą "Deadline For a Frozen Snail".
Amarnia
Amarnia arba Nedingė, Nedzingė – upė Lietuvoje, Varėnos rajone; Merkio dešinysis intakas. Išteka iš rajono šiaurėje telkšančio Nedzingio ežero. Kalvotu reljefu teka pietų, pietryčių kryptimi. Įteka į Merkį 30,3 km nuo jo žiočių, tuoj į vakarus už Perlojos.
Intakai:
Amarnios baseinas ežeringas. Prie upės yra Nedzingės gyvenvietė.
thumb|left|220px|Amarnia ties [[Karužais žiemą]]
Upėvardis Amarnia kilo nuo „kalvė“. Pavadinimas Nedingė kildinamas nuo archajiškos šaknies „tekėti“ (plg.  „teka, srūva“).
Nike
„Nike“ – JAV sporto prekių, laisvalaikio aprangos bei avalynės gamintoja. Didžioji dalis produkcijos gaminama Azijos šalyse. Gamina krepšinio, beisbolo, amerikietiškojo futbolo, lengvosios atletikos, teniso, futbolo, golfo ir kitų sporto šakų avalynę bei įrangą.
„Nike“ yra futbolo, krepšinio klubų ir šalių nacionalinių rinktinių bei lygų, įvairių sporto renginių viena didžiausių rėmėjų.
Istorija
1964 m. įkurta „Blue Ribbon Sports“ japoniškos sportinės avalynės importo ir prekybos bendrovė. 1971 m. pradėjo patys gaminti sportbačius. 1978 m. bendrovė persivadino į „Nike“. 2002 m. įsigijo banglenčių sporto aprangos bendrovę „Hurley“, 2003 m. – sportinės avalynės gamybos bendrovę „Converse“, 2008 m. — sportinės aprangos gamybos bendrovę „Umbro“. Pastaroji 2012 m. buvo parduota.
Klaipėdos geležinkelio tiltas
Klaipėdos geležinkelio tiltas  – tiltas Klaipėdoje per Dangės upę.
Istorija
Pastatytas 1874 m., kai buvo tiesiamas Klaipėdos-Tilžės geležinkelis. Išmūrytas iš akmenų su penkiomis pusapskritėmis arkomis. Aukščiausia tilto arka buvo 13,25 m pločio ir 8,5 m aukščio nuo vandens paviršiaus. Šio tilto atramos apačioje buvo su iškyšomis, kurios per ledonešį saugojo jį nuo sužalojimo. Tačiau laivybai tiltas nebuvo patogus: pro jo apačią galėjo praplaukti burlaiviai tik nuleistais stiebais. Todėl prie tilto teko pastatyti specialų mechanizmą stiebams pakelti.
Tiltas sunaikintas per II pasaulinį karą užimant miestą. Dabartinis metalinės konstrukcijos trijų angų tiltas pastatytas 1947 m. šalia sugriauto akmens mūro tilto.
Farmakologija
Bendrinė farmakologija
Bendroji farmakologija nagrinėja pagrindinius bendrus vaistų poveikio organizmui dėsningumus, kurie būdingi visiems vaistams. Ši farmakologijos šaka daugiausiai remiasi tyrimais ir plėtojama jais. Bendrinės farmakologijos tikslas yra išsiaiškinti vaistų poveikį ir sąveiką ne kuriam nors organui ar jų grupei, o visam organizmui, todėl svarbiausias jos pagalbinis mokslas yra farmakodinamika. Kitas pagalbinis mokslas – farmakokinetika, nes bendrinės farmakologijos tikslas yra išsiaiškinti ir kokybinius bei kiekybinius vaistų kitimus organizme.
Vienas iš pagrindinių bendrinės farmakologijos tyrimo objektų – bendra vaistų veikimo charakteristika ir klinikinė farmakopatologija.
Specialioji farmakologija
Specialioji farmakologija tiria vaistus ir jų grupių tarpusavio sąveiką bei jų veikimą atskiriems organams ar organų grupėms. Specialioji farmakologija remiasi įvairiais eksperimentais, remiasi farmakodinamika, farmakokinetika bei toksikologija. Specialiosios farmakologijos sudaro ir dalis biochemijos ir farmacijos teorijos, todėl yra labai svarbu tai žinoti.
BTR-60
BTR-60  – tarybinis, ratinis (8×8) šarvuotasis transporteris. Jis buvo suprojektuotas 1950 m. o gamyba buvo pradėta 1960 m. Šarvuotis turėjo pakeisti Tarybinės Armijos iki tol naudotus BTR-152. Sukonstruotas GAZ konstruktorių. Iš viso buvo pagaminta nuo 10 000 iki 25 000 egzempliorių. Be TSRS šiuos šarvuočius pagal licenziją gamino Rumunija. Čia jo pavadinimas buvo TAB-71.
Kilmė
BTR-152 ir BTR-40, pirmieji du masiškai gaminti Sovietų šarvuočiai buvo pradėti gaminti po Antrojo pasaulinio karo. Tačiau jie neatitiko Sovietų armijos poreikių, nes šarvuočiai neturėjo stogo (kuris buvo pridėtas vėlesnėse BTR-152K ir BTR-40B versijose). Maža BTR-152 ir BTR-40 kovos vertė buvo pastebėta per Sueco kanalo krizę. Tai buvo viena iš priežasčių, paskatinusių kurti naujus šarvuočius.
BTR-60
Šarvuočių projektavimas buvo perskirtas į dvi dalis. Motorizuotiems pėstininkų daliniams buvo skirtas pigesnis šarvuotis BTR-40, o brangesnis vėliau tapęs BMP-1, priskirtas tankų daliniams. Dizaino biurams buvo iškelti reikalavimai, kad šarvuotis būtų visais varomais ratais, turėtų bent dvi besisukiojančias ašis ir nepriklausomą pakabą. Šarvuotis taip pat turėjo būti amfibinis. Šarvuotį projektavo GAZ dizaino biuras (vadovavo V.A Dedkovas) ir ZIL (vadovai Radionovas ir Orlovas). GAZ dizaino komanda pradėjo darbą 1956 m. žiemą. Nepaisant fakto, kad armija norėjo šarvuočio su stogu ir ABC apsauga (apsauga nuo branduolinio, biologinio ir cheminio ginklo), GAZ šarvuotis to neturėjo. Buvo ginčijimasi, kad šaudyti iš prikimšto vidaus bus sunku ir nepatogu, o aukų skaičiaus sumažinimas nebuvo svarbiausias tikslas. Prototipas buvo pagamintas tarp 1957-1958 m. ZIL sukūrė 6x6 prototipą, kurio korpusas buvo panašus į GAZ prototipo korpusą. Nors kitų biurų prototipai buvo laikomi geresniais, komitetas pasirinko GAZ prototipą ir suteikė vardą BTR-60. GAZ prototipas buvo pasirinktas, nes GAZ gamyklos turėjo patirties ir galimybių sparčiai gaminti, be to, GAZ siūlė mažiausiai technologinių naujovių ir buvo pigiausias variantas, o tai reiškė, kad juos buvo galima greičiau pradėti masiškai gaminti.
BTR-60P neturėjo stogo, o tai buvo didelis trūkumas, dėl to naujoji versija buvo sukurta ir pavadinta BTR-60PA. Ji buvo pradėta gaminti 1963 m. Naujoji versija turėjo šarvuotą stogą, tačiau kareivių talpa buvo sumažinta nuo 16 iki 14.
Aprašymas
Pasirodžiusio BTR-60 dizainas buvo revoliucinis. Jis turėjo neįprastą šarvuočiui schemą – įgulos skyrių priekyje, karių viduryje ir variklio skyrių gale. Tačiau tai reiškė, kad BTR-60 turėjo ir savų trūkumų.
Įgula
BTR-60 įgulos skyrius buvo šarvuočio priekyje. Jis turėjo stogą, skirtingai nuo karių skyriaus, kuris jį gavo BTR-60PA versijoje. BTR-60P ir BTR-60PA versijose, įgulą sudaro vairuotojas ir vadas. Vairuotojo sėdynė yra kairėje, o vado dešinėje. BTR-60PAI, BTR-60PB ir BTR-60PZ versijose įgulą sudaro vairuotojas, vadas ir artileristas. Artileristas naudojasi BPU-1 bokšteliu, valdydamas PP-61A optinį taikiklį. BTR-60P versijoje vairuotojas ir vadas turėjo įlipti į šarvuotį pro jo šonus. BTR-60PA versijoje buvo įrengti du liukai virš jų vietų, o tai reiškė, kad abu įgulos nariai turėjo įlipti pro šarvuočio viršų, kad pasiektų savo vietas. BTR-60PB versijoje buvo pridėtos durys artileristui dešinėje pusėje. Ir vairuotojas, ir vadas galėjo matyti pro priekinius langus, kurie buvo pagaminti iš neperšaunamo stiklo ir sustiprinti metaliniais uždangalais. Pradinis BTR-60P modelis neturėjo naktinio matymo prietaisų, tik keturias lempas (dvi infraraudonųjų spindulių ir dvi paprastas). Vėlesniems BTR-60P modeliams buvo pridėti naktinio matymo prietaisai.
Naudotojai
thumb|left|500px|BTR-60 ir TAB-71 naudotojų žemėlapis. Dabartiniai naudotojai pažymėti ryškiai raudona spalva, buvę – tamsiai raudona
Spindulys (Seinai)
Spindulys – katalikiškas dvisavaitis žurnalas, ėjęs 1909 m. gruodžio 7 d. – 1915 m. vasario 10 d. Seinuose.
Istorija
Leido pasitikėjimo bendrovė „Laukaitis, Dvaranauskas, Narijauskas ir Bendrovė“.
Redaktorius Juozapas Grajauskas; nuo 1910 m. faktiškai redagavo Stasys Tijūnaitis.
Lestis
Lestis – ežeras vakarų Lietuvoje, Plungės rajone, apie 5,5 km į šiaurę nuo Platelių. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,15 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 148,5 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Į rytus stūkso Pamedžių miškas. Aplinkui plyti kalvotos pievos. Ežeras nenutekantis, priklauso Salanto upės intako Notės baseinui.
Etimologija
Vandenvardį Lẽstis bandoma sieti su žodžiais lestė, („upinė plekšnė“).
Marcel Bezençon apdovanojimai
Marcel Bezençon apdovanojimai pirmą kartą išdalinti per 2002 m. Eurovizijos konkursą Taline, Estijoje, pagerbti geriausias dalyvaujančias konkurse dainas. Juos įkūrė Christer Björkman (Švedijos atstovas 1992 m. Eurovizijos dainų konkurse ir dabartinis delegacijos vadovas Švedijoje) ir Richard Herrey (grupės Herreys, su kuria laimėjo 1984 m. Eurovizijoje, narys), apdovanojimai pavadinti šio renginio kūrėjo Marcel Bezençon garbei. Šie apdovanojimai yra skirstomi į 3 kategorijas:
Kompozitoriaus apdovanojimo laimėtojai
Šis apdovanojimas pirmą kartą buvo pristatytas 2004 metais, pakeičiant gerbėjų apdovanojimą.
Gerbėjų apdovanojimas
2008 m. skirtas specialus apdovanojimas, POPLight gerbėjų apdovanojimas.
Trama
thumb|right|260px|Trama Trama – grybo vaisiakūnio sterilioji, nevaisingoji dalis. Tramos sluoksnis yra po luobele. Jis sudarytas iš įvairaus skersmens plonasienių ir storasienių, standžiau ar puriau susipynusių sterilių hifų. Pagal hifų susipynimą trama gali būti minkšta, kieta, trapi, tampri, kamštiška arba puri, sausa arba sultinga. Atskirų rūšių trama skiriasi spalva, konsistencija, kvapu ir skoniu. Pagal specifinį kvapą nesunkiai galima atpažinti jaunabudžių (Hebeloma), plaušabudžių (Inocybe), poniabudžių (Phallus) ir kai kurių kitų genčių grybus. Po vieną kitą rūšį gentyje trama atskiriama iš kartaus, deginančio skonio.
Tramos sluoksnis yra ir grybo kote. Jis randamas po dengiamuoju audiniu, koto vidurinėje dalyje. Kai kurių agarikiečių kepurėlę, o kartais ir kotą perpjovus ar perlaužus, trama keičia spalvą. Kartais pagal tramos skonį mėgiama atskirti valgomuosius grybus nuo nevalgomųjų. Tačiau taip skirstyti pavojinga. Pavyzdžiui, musmirės yra apysaldžios ir malonaus skonio, bet nuodingos, o kartūs piengrybiai, ūmėdės ir kiti grybai nuvirinti praranda deginantį skonį ir yra valgomi.
Žodis trama kilęs iš lotynų trāma 'išilginis siūlas audžiant, audinys, voratinklis'.
Miranda (valstija)
Miranda  – valstija, esanti šiaurinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi iš pietų su Ansoategiu, Gvariku ir Aragva, šiaurės vakaruose ribojasi su sostinės apygarda ir Vargasu, o iš šiaurės rytų skalauja Karibų jūra. Tai 17-a pagal plotą ir 2-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Los Tekesas.
Valstija pavadinta vieno iš Venesuelos nepriklausomybės veikėjų Fransisko de Mirandos garbei.
Geografija
Valstijos paviršius kalnuotas, tačiau centrinėje dalyje driekiasi derlinga įduba. Upės priklauso Karibų jūros baseinui – Tujus, Gvairė ir kt. Įrengta keletas tvenkinių. Miranda pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais, paplūdimiais, neliestos gamtos plotais, įsteigti 4 nacionaliniai parkai.
Valstijos simbolis – Brawnea leucantha.
Administracinis suskirstymas
Miranda padalinta į 21 savivaldybę (skliaustuose – administracinis centras):
Zincigas
Zincigas – Vokietijos miestas Arveilerio rajone (Reino kraštas-Pfalcas), ant Reino kranto. Apie 5 km į pietryčius nuo Remageno ir 25 km į pietryčius nuo Bonos. 2004 m. jame gyveno apie 20 tūkst. gyventojų.
Istorija
Zincigas pirmą kartą oficialiai pripažintas buvo 762 m. liepos 10 d., kai karalius Pipinas Trumpasis. Karolio Didžiojo tėvas, Zincigo rūmuose (Sentiaco Palacio) paskelbė savo įsaką, kuriuo oficialiai pripažino miestą kaip Sentiacum. Miesto teises Zincigas pirmą kartą gavo 1267 m. spalio 9 d.
Dukart viduramžių miestas Zincigas, kurį nuo 1300 m. saugojo masyvios miesto sienos, buvo beveik visiškai sunaikintas gaisrų – 1583 ir 1758 m. Viduramžių sienos liko labai nedaug, nes ją praktiškai visai sunaikino XIX a. pabaigos industrializacija ir miesto plėtimasis. Po Antrojo pasaulinio karo Zincigas patyrė populiacijos sprogimą, sparčiai tapo pramoniniu miestu.
1969 m. rajonų reformos metu Bad-Bodendorf, Franken, Koisdorf, Löhndorf ir Westum tapo Zincigo rajonais.
Šiandien Zincigas ir Remagenas yra tapę moderniais vartotojų centrais, su daug mokyklų ir prekybos centrų.
Zincigo rajonai
Zincigo miestą sudaro 6 rajonai ir 19 kitų smulkesnių bendruomenių. 2011 m. gruodžio 31 d.
Termosfera
Termosfera (iš (šiltas, karštas) +  (sfera)) – Žemės atmosferos sluoksnis, esantis 80-800 km aukštyje, aukščiau nei mezosfera ir žemiau nei egzosfera. Oras čia labai išretėjęs, tačiau jo tankis didesnis nei tarpplanetinėje erdvėje. Termosferoje temperatūra iš pradžių pamažu, o vėliau sparčiai kyla: 100 km aukštyje pakyla iki 0 °C, 200 km aukštyje siekia +500 °C, o 400 km aukštyje 1227 °C (1500 K), tačiau dėl čia esančio itin reto oro jos negalima lyginti su tokia pat temperatūra prie žemės paviršiaus. Toks temperatūros kilimas susijęs su intensyvia atominio deguonies jonizacija 150–300 km aukštyje, veikiant ultravioletiniams Saulės spinduliams. Oro dalelės čia juda labai dideliu greičiu, bet, būdamos labai išretėjusios, įšyla ne nuo šilumos apykaitos su aplinka, o dėl to, kad savo paviršiumi sugeria Saulės spinduliuotę. Termosferos oras smarkiai jonizuotas, ypač apatinėje dalyje, kuri dažnai vadinama jonosfera.
Termosferoje skrieja Tarptautinė Kosminė Stotis, šiame atmosferos sluoksnyje susidaro poliarinės pašvaistės.
Kinų kalendorius
Kinų kalendorius arba Rytų Azijos kalendorius – saulės-mėnulio (lunisoliarinis) kalendorius. Plačiai naudojamas ne tik Kinijoje, bet ir daugelyje kitų Azijos kultūrų. Kinų kalendoriumi vadinamas dėl to, kad apie 500 m. pr. m. e. buvo ištobulintas kinų. Rytų Azijos šalyse paraleliai naudojamas Grigaliaus kalendorius, tačiau tradicinių švenčių datos, svarbiems gyvenimo įvykiams palankios dienos nustatomos pagal senąjį kalendorių.
Kinų kalendoriaus atmainos – korėjiečių kalendorius, vietnamiečių kalendorius, tibetiečių kalendorius, mongolų kalendorius, kazachų kalendorius – beveik nesiskiria nuo kinų kalendoriaus, t. y. Naujųjų metų datos, ciklo pradžios, mėnesių pradžios sutampa. Skirtumas tarp jų yra istorinės atskaitos taškas, t. y. era.
Pagal Kinijos kinų kalendorių, 2010 m. vasario 14 d. prasidėjo 4707-tieji kinų eros metai, vadinami metalinio (baltojo) tigro metais.
Pavadinimai
Kiniškai tradicinis kalendorius vadinamas „Šia kalendoriumi“, taip pažymint jo pradžią. Taip pat egzistuoja kiti pavadinimai, supriešinant su Grigaliaus kalendoriumi:
Kilmė ir istorija
Šangų dinastijos įrašai II tūkst pr. m. e. jau paliudija apie šio kalendoriaus naudojimą Kinijoje. Jau tuomet buvo naudojamas 60 metų ciklas, keliamieji mėnesiai. Tikėtina, kad tuo metu Naujieji metai buvo švenčiami mėnesį, esantį prieš žiemos saulėgrįžą.
I tūkst. pr. m. e. vidurio šaltiniai pateikia daugiau duomenų apie kalendorių. Žinoma, kad jau tada buvo nustatytas mėnesio ilgumas, metus sudarydavo 12 mėnesių ir papildomas keliamasis mėnuo. Skrtingos to meto Kinijos valstybės naudojo skirtingus kalendoriaus atskaitos taškus, Naujuosius metus švęsdavo skirtingais laikotarpiais. Greta egzistavo „Karališkasis kalendorius“, naudojamas Džou valdovų rūmuose. Apie 484 m. pr. m. e. buvo sukurtos pirmosios griežtos taisyklės, kurios derino mėnulio ir saulės ciklus. Keliamasis mėnuo buvo pridedamas metų gale.
104 m. pr. m. e. sukurtas Taiču kalendorius. Jis leido pridėti keliamąjį mėnesį bet kurioje metų vietoje. Tik 1645 m. dėl Vakarų įtakos pradėti naudoti tikslesni prietaisai tikrajai Saulės padėčiai ekliptikoje nustatyti.
Mėnesiai ir metai
Kinų kalendoriuje derinami mėnulio mėnesiai (mėnulio ciklas) ir saulės metai (saulės ciklas). Egzistuoja ir du terminai metams įvardyti: nian ir sui.
Mėnuo paprastai turi 29-30 dienų ir visada prasideda per mėnulio jaunatį. Paprasti metai turi 12 mėnesių, bet tam, kad būtų išlaikytas saulės ciklas, kas dvejus-trejus metus pridedamas papildomas (keliamasis) mėnuo –. Siekiant nustatyti, kelintais metais pridėti papildomą mėnesį, remiamasi labai sudėtingais apskaičiavimais. Naudojama sistema panaši į Metono ciklą, naudotą Senovės Graikijoje.
Mėnesiai dažniausiai skaičiuojami nuo pirmo iki dvylikto ir žymimi skaitmenimis, nors kai kuriose kalbose egzistuoja ir kiti mėnesių pavadinimai. Keliamasis mėnuo gali būti įterpiamas bet kurioje metų vietoje, tai lemia sudėtingos taisyklės.
Greta mėnesių kinų kalendoriaus metuose egzistuoja ir 24 taškai, paremti išimtinai Saulės padėtimi ekliptikoje ir nulemiantys sezonus. Jų padėtis dažnai yra pastovi pagal Grigaliaus kalendorių, viename Grigaliaus mėnesyje jų būna du.
Antena (radijas)
Antena paverčia radijo bangas elektros srove (imtuvas) arba atvirkščiai (siųstuvas). Anteną sudaro medžiagų laidininkų derinys, kuris pagal atitinkamą įtampą ir elektros srovę sukuria elektromagnetinį lauką.
Kinų kalendorius
Metų ciklai
thumb|200px|Metų ciklo ženklai Kalendoriuje egzistuoja 12 ir 60 metų ciklai. 12 metų ciklas atitinka „žemiškuosius ramsčius“, kurių kiekvienas vadinamas 12 gyvūnų vardais. Šiam ciklui pradžią davė Jupiterio judėjimas ekliptika.
Antena (radijas)
Pirmosios antenos buvo naudojamos dar XIX a. pabaigoje. T. Edisonas dar prieš 1885 m., H. Herco – 1888 m.
Kinų kalendorius
Metų ciklai
Greta 12 metų ciklo egzistuoja su 10 „dangiškųjų ramščių“, kurie susideda iš 5 elementų, juos derinant su In ir Jang filosofija. Kiekvienas elementas (ir spalva) kartojasi dvejus metus iš eilės. Taip atsiranda 60 metų ciklas, visada prasidedantis „Jang medžio (mėlynąja) žiurke“. Paskutinis ciklas (pagal kinų kalendorių – 78-asis) prasidėjo 1984 m. ir baigsis 2043 m.
Eros
Metų įvardijimas šešiasdešimtmečio ciklo ribose yra pakankamas matuojant žmogaus gyvenimą. Tačiau fiksuoti istorijai buvo reikalingi ilgesni laikotarpiai. Nors kiniška tradicija teigė, jog kalendorius buvo sukurtas imperatoriaus Huangdi valdymo 61 m. (2637 m. pr. m. e. pagal Grigaliaus kalendorių), jie neskaičiavo metų pagal šią erą.
Kinijoje devizų tradicija buvo nutraukta žlugus Čing dinastijai. Taivane pereita prie Respublikos eros, kuri prasidėjo 1911 m.
Šventės
Japonija, kuri perėjo prie Grigališkojo kalendoriaus ir daugumą tradicinių švenčių skaičiuoja pagal jį, kartais pasiremia senuoju kalendoriumi.
Klaipėdos Andrejaus Rubliovo pagrindinė mokykla
Klaipėdos Andrejaus Rubliovo pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, veikusi Klaipėdoje, Debreceno g. 48, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas rusų kalba. Įstaigos kodas 190442656. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.
Istorija
200px|thumb|A klasės nuotrauka, fotografuota 1989 m. pavasarį
Sovietmečiu vadinta Klaipėdos 17-ąja vidurine mokykla. Nuo 2002 m. tapo pagrindine.
1995 m. mokyklos teritorijoje įsteigta cerkvė. 2012 m. pradėtas tyrimas dėl cerkvės teisėtumo, kadangi ši užėmė 100 kvadratinių metrų plotą mokyklos viduje. Klaipėdos mero Vytauto Grubliausko teigimu, toks atvejis, kai mokykloje įkurti maldos namai - vienintelis Lietuvoje. Nustačius pažeidimus, 2013 m. paskelbtas viešasis konkursas dėl religinėms apeigoms pritaikytų patalpų nuomos, kurį laimėjo minima cerkvė. Nuo to laiko nuoma apmokestinta.
2014 m. balandžio 30 d. sprendimu nr. T2-92 mokykla prijungta prie Klaipėdos Santarvės pagrindinės mokyklos.
Pagavė
Pagavė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Palūšės, pietiniame Gavio ežero krante. Vakaruose plyti Šakarvos miškas, rytuose eina geležinkelis Vilnius–Daugpilis.
Verkių regioninis parkas
150px|left
Verkių regioninis parkas – regioninis parkas Vilniuje, dešiniajame Neries krante. Parko plotas – apie 2700 ha, miškai užima 77% teritorijos. Tai pasaulyje vienas didžiausių parkų miesto teritorijoje. Parkas įkurtas 1992 m. siekiant išsaugoti Žaliųjų ežerų gamtinius ir Verkių (visų pirma dvaro ansamblio), Kalvarijų, Trinapolio apylinkių kultūrinius istorinius kompleksus.
Parke yra šie draustiniai:
Gamtos vertybės
thumb|left|220px|Balsio ežeras pavasarį thumb|left|220px|Verkių parke trykštantis šaltinis thumb|left|220px|Daugiakamienė eglė Kalvarijų kryžiaus kelio pašonėje
Parke saugomas išskirtinio kraštovaizdžio kompleksas – gilūs Žaliųjų ežerų dubakloniai. Balsio ežero vandenys išsiskiria neįprasta spalva, mišriais miškais apaugusiuose jo šlaituose susitelkusios daugelio plačialapių miškų ir kitų retųjų augalų radavietės. Vaizdingi ne tik miškingi Neries slėnio šlaitai, bet ir Turniškių, Riešės, Verkės ir Baltupio (Cedrono) upelių paslėniai. Neįprastai teka Riešės upelis: įtekėjęs į Gulbino ežerą, tuoj pat iš jo išteka ir, geroką atkarpą pavingiavęs per lankas bei miškus, pasidalija į du upelius.
Žalieji ežerai telkšo labai giliuose, ilguose stačiašlaičiuose duburiuose. Išskirtinė jų savybė – ryškiai žalia spalva. Taip yra dėl didelio karbonatų kiekio požeminiame vandenyje, kuriuo maitinami Žalieji ežerai. Balsio ežeras, kurio statūs, miškingi krantai iškilę virš vandens iki 40 m, beveik tiek pat nusileidžia ir po vandeniu, tiesiog smigdami žemyn.
Parke rasta apie 870 rūšių sumedėjusių ir žolinių augalų, 33 iš jų yra įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą. Prie Žaliųjų ežerų aptikta net 815 augalų rūšių. Čia auga reta miškinė lelija. Parke įrengtas paukščių stebėjimo ornitologinis takas.
Kultūros paveldas
thumb|Verkių rūmai Vienas vertingiausių Lietuvoje – Verkių rūmų architektūros ansamblis su kraštovaizdžio parku, senųjų tvenkinių sistema. Kraštovaizdžio parke ribojama aktyvesnė žmogaus veikla, norint palikti kuo natūralesnę gamtą. Savitas Kalvarijų kompleksas – Šv. Kryžiaus atradimo bažnyčia ir kryžiaus kelias, Trinapolio vienuolyno ansamblis, istoriškai susiklosčiusių kelių trasos. Išlikęs Naujųjų Verkių popieriaus fabrikas.
Laisvalaikis ir pramogos
Žalieji ežerai yra svarbi Vilniaus poilsiavietė. Įrengti Žaliųjų ežerų kraštovaizdžio draustinio pažintiniai takai, Verkių ornitologinis takas, Verkių parko ansamblio bei jo apylinkių pažintiniai takai, išlikęs senasis Kryžiaus kelias. Renginių metu galima pajodinėti senųjų Verkių arklidžių žirgais. Parko gilumoje įrengta apžvalgos aikštelė, aptverta kalta tvora, už kurios atsiveria Vilniaus miesto ir apylinkių reginiai.
Verkių Kalvarija – kraštovaizdžio tipo Kryžiaus kelias. Kaip ir senovėje, per religines šventes maldininkai čia suvažiuoja ne tik iš Lietuvos, bet ir iš kaimyninių šalių. Parke kasmet švenčiamos Rasos.
Mezosfera
thumb|right|250px|Žemės atmosfera iš kosmoso, šviesiai žydra spalva žymi Mezosferos sluoksnį Mezosfera ( 'vidurinis', sphaira 'rutulys') – atmosferos sluoksnis, esantis 55 – 80 km aukštyje, virš stratosferos. Viršutinis mezosferos sluoksnis, kur oro temperatūra pasiekia minimumą, vadinamas mezopauze. Garso bangos atsispindi mezosferoje ir grįžta atgal į žemę.
Vyraujančios dujos:  azotas, deguonis, argonas.
Temperatūra
Čia temperatūra pradeda sparčiai kristi ir ties viršutine jos riba nukrinta iki -75– -90 °C. Ties pusiauju mezosferos viršuje oro temperatūra nukrinta iki –80 °C, ties ašigaliais žiemą būna –40 °C, o vasarą –60 °C. Visoje mezosferoje oro temperatūra krinta, nes šiame sluoksnyje yra mažai ozono. Žema oro temperatūra aiškinama ir tuo, jog atmosfera sugeria labai mažai Saulės spinduliuotės. Temperatūros svyravimus lemia platuma ir metų laikas. Apatinėje mezosferoje susidaro dideli terminiai kontrastai tarp vasaros ir žiemos polių (siekiantys net 35 °C), o sluoksnio viršuje dėl atmosferos cirkuliacijos mezosferoje ypatumų ties vasaros poliumi oro temperatūra žemesnė negu ties žiemos. Šio sluoksnio pradžiai būdingas staigus oro temperatūros kilimas (iki 50 –55 km). Toliau iki 80 km temperatūra vėl staigiai krinta. Sluoksnis nuo 50 iki 80 km pasižymi didesne turbulencija. Mezosferos oro temperatūra ties apatine riba būna -2,5 °C, o ties viršutine riba (mezopauzeje) -86,5 °C.
Debesys
thumb|right|250px|Sidabriniai debesys Čia formuojasi ploni, melsvi debesys. Vienas būdingiausių mezosferos požymių yra sidabriniai debesys, matomi tik šiltuoju metų laiku. Juos sudaro retai pasklidę kosminės dulkės ir smulkūs ledo kristalai, sklandantys išretėjusioje atmosferoje 39– 84 km aukštyje. Vandens garai, kurių esama nedidelio kiekio, 82– 85 km aukštyje suformuoja debesis, vadinamus sidabriniais. Šie debesys yra stebimi Saulei nusileidus, jie žėri melsvai sidabrine spalva.
Slėgis
Atmosferos slėgis mezosferos viršuje būna 7 Pa, o mezopauzėje tesiekia tik 0,4 Pa.
Serinas
Serinas (Ser) – vienas iš dvidešimties dažniausių aminorūgščių baltymuose.
Serino sintezė (gavimas)
Šiai sintezei reikia vitamino B3 (niacino), B6 (piridoksino) ir folio rūgšties.
Kirkšnovė
Kirkšnovė – upė Raseinių rajone; Dubysos kairysis intakas. Prasideda ties Lukošiūnais, 14 km į vakarus nuo Krakių, Graužų miške. Teka pietvakarių kryptimi. Įteka į Dubysą 32 km nuo jos žiočių 5 km į šiaurės vakarus nuo Ariogalos.
Intakai: Klūpė, Vaštakė, Pjaunys, Rata (kairieji), Saltragys (dešinysis).
Serinas
Serino sintezė pramonėje
L-serinas pagaminamas fermentacijos būdu, pagaminimo kiekis siekia nuo 100 iki 1000 tonų per metus. Trūkstant L-serino, labai retai pasitaiko vaikų metabolinis sutrikimas – L-serino trūkumas, kuriam būdinga įgimta mikrocefalija, labai atsiliekantis psichomotorinis vystymasis, epilepsijos priepuoliai, encefalopatija, spazminis paralyžius.
Kirkšnovė
Vidutinis nuolydis 282 cm/km. Ties Tauručiais patvenkta Tauručių tvenkiniu. Taip pat yra nedidelė užtvanka šalia žiočių.
Upėvardžio spėjama etimologija – juodas (plg. prūs. kirsnan,, bei ).
Serinas
Serino sintezė laboratorijoje
Iš metilakrilato šiais etapais: none|thumb|511x511px|Serino sintezė
Signalinė (signalo perdavimo)
D-Serinas, sintezėje, vykstančios smegenyse iš L-Serino, stimuliuoja neuromediatorių veiklą, bei patį signalo perdavimo procesą.
Maistiniai šaltiniai
Šios aminorūgšties yra gausu:
Pičilemu
Pičilemu  – miestas vidurio Čilėje, O’Higinso regione, 122 km į pietvakarius nuo Rankagvos. Kardenal Karo provincijos administracinis centras. Miestas įsikūręs vandenyno pakrantėje ir garsėja savo paplūdimiais (Playa Principal, Infiernillo, Playa Hermosa, Punta de Lobos). Pičiliemu ypač populiarus tarp banglentininkų (vyksta pasauliniai čempionatai). Yra Ross parkas ir kultūros centras (buvęs kazino), 6 ha savivaldybės miškas.
Kaniūkai (Alovė)
Kaniūkai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Alytaus, tarp kelių ir. Per Nemuną nutiestas Kaniūkų tiltas. Veikia UAB „Alkesta“ asfaltbetonio bazė, yra karjeras ir Statybinių įmonių ir organizacijų bazės. Yra degalinė.
Druskininkų Atgimimo mokykla
miniatiūra|265px|right|Mokykla 2016 m. vasarį
Druskininkų „Atgimimo“ mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Druskininkuose, M. K. Čiurlionio g. 92, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190030357.
Singer
Garsesni asmenys, kurių pavardė yra Singer: