cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pakalnių piliakalnis
1918 m. kaimo jaunuoliai ant piliakalnio viršūnės buvo užtempę ąžuolinį 18 metrų aukščio kryžių su įrašu „Dieve, gink Lietuvą“. Prasidėjus atgimimui, kryžius atstatytas (autoriai – broliai Juškos), po dešimties metų nulūžo, bet jo vietoje pastatytas mažesnis (autorius – tautodailininkas P. Kaziūnas).
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje masyvioje kalvoje, Vidinksto ežero pietvakariniame krante. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 48x41 m dydžio, 2 m žemesne pietine dalimi. Jos pakraščiuose supiltas 0,5 m aukščio, 7 m pločio pylimas. Šlaitai 3 m žemiau aikštelės pastatinti. Juose 2-4 m žemiau aikštelės buvo iškastas 8 m pločio, 0,8 m gylio griovys, už kurio supiltas 1,2 m aukščio, 8 m pločio pylimas, kuris geriausiai išliko vakarų ir šiaurės pusėse (kitur tėra terasa). Vakarinėje pusėje už pylimo iškastas antras 2 m pločio, 0,3 m gylio griovys, už kurio supiltas antras 0,3 m aukščio, 2,5 m pločio pylimas. Už jo yra trečias 2 m pločio, 0,2 m gylio griovys, trečias 0,2 m aukščio, 4 m pločio pylimas, ketvirtas 4 m pločio, 0,2 m gylio griovys, ketvirtas 0,2 m aukščio, 3 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 25 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, aikštelėje stovi 1918 m. pastatytas kryžius (nugriautas 1963 m., atstatytas 1989 m., nugriuvo 1998 m., antrą kartą atstatytas 1999 m.), yra 4 partizanų kapai. Aikštelė ir rytinis šlaitas dirvonuoja, šiaurinis šlaitas apaugęs medžiais, kelios eglės auga ir aikštelės pakraščiuose. Pietvakariniame šlaite buvę medžiai iškirsti.
Tyrimai
1836 m. aikštelės pakraščius kasinėjo Pranciškus Vilčinskis, rado trikampę geležį su įrašais, smulkių monetų, žalvarinius žąslus.
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
1989 m. Gintautas Zabiela aikštelės centrinėje dalyje, atstatomo kryžiaus vietoje ištyrė 16 m² dydžio plotą, aptiko iki 35 cm storio kultūrinį sluoksnį su stulpavietėmis, židiniu, brūkšniuotos, lygios ir grublėtos keramikos, gyvulių kaulų.
1991 m. piliakalnio pietinėje ir rytinėje papėdėse platinamo kelio vietoje Lietuvos istorijos institutas (vad. G. Zabiela) iškasė 20 šurfų (bendras plotas 15 m²), po 30–105 cm storio nuo šlaitų užslinkusiais sluoksniais rado papėdės gyvenvietės kultūrinį sluoksnį. Pietinės piliakalnio papėdėje gyvenvietė užima apie 250x30 m dydžio plotą, esantį aukštumėlėje tarp piliakalnio ir šlapių pievų.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 10 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 3016000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Anatazas
Anatazas – oksidų klasės mineralas, titano oksido TiO2 polimorfinė atmaina. Minerale būna geležies, alavo ir niobio priemaišų. Sudaro smulkius iki 1 cm ilgio pailgus kristalus. Pakaitinus virš 915 °C persikristalizuoja į rutilo mineralą. Anatazas randamas hidroterminėse gyslose ir metamorfinėse uolienose, sąnašynuose kaip ilmenito dūlėjimo produktas.
Genėtiniai
Genėtiniai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Raguvos, prie kelio. Seniūnaitijos centras.
Istorija
1863 m. balandžio 21 d. kaime įvyko Genėtinių mūšis tarp sukilėlių ir Rusijos kariuomenės. Kaime stovi paminklinis akmuo 1863 m. sukilimo vado Zigmanto Sierakausko vadovautoms kautynėms atminti.
Žemieji Karklėnai
Žemieji Karklėnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Grigaičių.
Nova Viešas (Kosuv Lackų valsčius)
Nova Viešas  – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Kosuv Lackų, apie 20 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 93 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Blogger
miniatiūra|„Blogger“ logotipas „Blogger“ – „Google“ nemokamo tinklaraščio įrankis, skirtas dalytis mintimis su visu pasauliu. „Blogger“ supaprastina teksto, nuotraukų ir vaizdo įrašų publikavimą asmeniniame ar grupės tinklaraštyje.
Istorija
„Blogger“ buvo paleistas 1999 metais rugpjūčio 23 dieną Pyra Labs kompanijos. Tai buvo vienas iš pirmųjų tinklaraščio tipo projektų. Pyra Labs 2003 metais vasario mėnesį Google nusipirko „Blogger“ projektą ir visas funkcijas padarė nemokamas, ko nebuvo anksčiau.2004 metų spalį „Pyra Labs“ įkūrėjas paliko Google. Taip pat Google 2004 nusipirko Picasa ir integravo Picasa su Blogger platformą. 2004 metais Blogger gavo dizaino atnaujinimus ir pagrindines tinklapio funkcijas.
Makiros-Ulavos provincija
Makiros-Ulavos provincija  – provincija Saliamono Salose, Saliamono salyno pietryčiuose. Apima Makiros salą ir keletą mažesnių aplinkinių salų (Ulavą, Uki Ni Masi, Ovarahą, Ovarikį, Pio, Aliitę, Malaulalo, Malaupainą ir kt.). Administracinis centras – Kirakira (Makiros s.).
Antanas Terminskas
Antanas Terminskas (1949 m. birželio 30 d. Bečerninkai, Troškūnų valsčius – 2013 m. rugpjūčio 28 d. Šeriuose, Anykščių rajonas) – inžinierius, Lietuvos ir Anykščių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Jakšiškio kaimo bendruomenės narys. Sesuo Bronislava Šostuchienė. Sutuoktinė Aldona, vaikai Asta, Evaldas. Palaidotas Anykščių kapinėse.
Virginija Volskienė
Virginija Volskienė (g. 1965 m. Murmose, Švenčionių rajonas) – teisininkė, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) teisėja.
Biografija
1983 m. baigė Švenčionėlių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1988 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1987 m. gegužės Švenčionių valstybinės melioracijos įmonės juriskonsultė, nuo 1991 m. rugsėjo Švenčionių muitinės vyresn. juriskonsultė, nuo 1992 m. rugpjūčio iki Švenčionių rajono prokuratūros vyr. prokuroro padėjėja, nuo 1992 m. spalio Ignalinos rajono apylinkės teismo, nuo 1998 m. vasario Vilniaus apygardos teismo, nuo 2011 m. gegužės 16 d. LVAT teisėja.
Moka rusų, lenkų, vokiečių kalbas.
Sąsajos su EBSW byla
Prezidentas Valdas Adamkus siūlė Volskienę į Lietuvos apeliacinio teismo teisėjos pareigas, tačiau po Piliečių Santalkos raginimo LR Seimas į šias pareigas neskyrė, dėl ko Teisėjų taryba viešai pasipiktino. Piliečių Santalka rėmėsi Seimo laikinosios komisijos koncerno EBSW veiklai ištirti surinkta medžiaga, pagal kurią Volskienė susijusi su daug žalos valstybei ir piliečiams padariusio koncerno EBSW veikla, kuomet būdama Vilniaus apygardos teismo Civilinių bylų skyriaus teisėja, Volskienė 2004 m. lapkričio 8 dienos nutartimi panaikino EBSW grupės narių Valdo Krasnicko, Jolantos Barysienės, Kęstučio Armaičio ir Daivos Kuncaitienės turto areštą (turtas, sudaręs 54,047 mln. Lt, buvo areštuotas Vilniaus apygardos teismo nutartimi 2002 m. balandžio 16 d.). Seimo laikinoji tyrimo komisija EBSW veiklai ištirti konstatavo, kad teisėja Virginija Volskienė tokiu sprendimu greičiausiai pažeidė procesines normas, reglamentuojančias tokių bylų nagrinėjimą.
Klecininkai
Klecininkai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurinės rytinėje dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Salantų.
Etimologija
Pasakojama, kad kuriantis kaimui, jo žemės rėžiai buvo išsibarstę nedideliais lopinėliais – 🇬🇸, todėl kaimas pavadintas Klecininkais. Rašytiniuose šaltiniuose vietovardis rašomas, , , , 🇬🇸.
Geografija
Kaimo žemės plyti abipus Pestupio vidurupio ir žemupio. Ribojasi su Leliūnais, Bargaliu, Pesčiais, Žvainiais, Barzdžiais ir Barzdžių Medsėdžiais. Pietvakarinėje dalyje telkšo Klecininkų tvenkinys, įrengtas ant bevardžio upelio (Pestupio dešiniojo intako). Pietrytiniu pakraščiu praeina kelias, centrine dalimi – Klausgalvai–Pesčiai, o pietvakariniu pakraščiu – Klecininkai–Leliūnai.
Istorija
Kaimas minimas nuo XIX a. Kūrėsi dešiniajame Pestupio krante, į pietus nuo Pesčių dvaro sodybos buvusioje plėšininėje žemėje. Jame 1821 ir 1843 m. buvo po 4, 1866 m. – 10 kiemų, 1923 m. – 17 ūkių.
Vykdant Lietuvos žemės reformą, XX a. 3 dešimtmetyje prie kaimo buvo prijungta dalis Pesčių kaimo ir išparceliuoto Edvardavo dvaro žemių.
Šozo Cugitani
(g. 1940 m. birželio 25 d. - m. 1978 m. birželio 2 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Paprastoji ieva
Paprastoji ieva (Prunus padus, sin. Padus avium) – slyvinių (Prunoideae) pošeimio slyvų (Prunus) genties ievų (Padus) pogentės augalų rūšis.
Augavietės
Auga miškuose, pamiškėse, paupiuose, pakelėse, sodinama prie sodybų.
Morfologija
Daugiametis medis ar krūmas. Užauga iki 3-10 m.
Žiedo vainiklapiai balti, atvirkščiai kiaušiniški. Taurelės vidinė pusė plaukuota. Žiedyno kekės dažniausiai nusvirusios. Žydi gegužės mėnesį.
Vaisius – juodas kaulavaisis, valgomas. Kauliukas raukšlėtu paviršiumi.
Kakiškė
Kakiškė  – kaimas Latvijoje, Pietų Kuršo savivaldybėje, 3,5 km į šiaurės rytus nuo Rucavos, 4 km nuo Lietuvos sienos (5 km nuo Margininkų), Rucavos valsčiuje, šalia Lygupės upelio. Pro kaimą eina vieškelis P113 (Gruobinia–Rucava). Stovi apleistas vėjo malūnas.
Istorija
Kaimas kūrėsi apie Kakiškės (Kakischken) dvarą.
Kakiškės dvare 1848 m. gimė žurnalistas, advokatas Aleksandras Vėberis.
Barčiai (Varėna)
Etimologija
thumb|left|240px|Barčių kapinės
Vietovardis kildinamas nuo bičių drevių (barčių) pavadinimo, nors gali būti susijęs ir su prūsais bartais.
Istorija
XVI a. kaimas minimas kaip seniūnijos centras Gardino ir Lydos paviete. 1636–1637 m. Barčių valsčius pasipriešino potvarkiui mokėti duoklę grūdais. 1803 m. seniūnija tapo grafo Sen Pristo valda.
XX a. pr. Barčiai pateko į Lydos apskrities Kaniavos seniūniją, buvo Varėnos valdinio dvaro valda.
Diskontavimas
Diskontavimas – finansų matematikoje naudojamas būdas būsimų pinigų dabartinei vertei apskaičiuoti. Dabartinė vertė – pinigų vertė šiuo momentu. Būsimoji vertė – tų pačių pinigų vertė po tam tikro laiko periodo.
Barčiai (Varėna)
Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus-Trakų apskričiai, dalis apylinkių gyventojų sugudėjo, nors Barčiuose gyveno beveik vien lietuviai. Veikė lietuviška pradžios mokykla, vyko vakarėliai, paskaitos, ūkininkų rateliai. 1930 m. Barčių gyventojai pradėjo statyti Vytautui Didžiajam skirtą koplytėlę, bet lenkų valdžia darbus nutraukė.
Diskontavimas
Diskontavimas yra apskaičiavimo procesas. Atlikdami šį veiksmą gauname būsimosios vertės dabartinę vertę, todėl dabartinė vertė dažnai vadinama diskontuotąja verte.
Barčiai (Varėna)
Istorija
LTSR laikais veikė „Raudonosios vėliavos“ kolūkis. Iki 1963 m. buvo Barčių apylinkės centras.
Diskontavimas
Diskontavimas naudojamas, jei reikia apskaičiuoti dabartinę pinigų vertę, kai žinoma būsimoji vertė po tam tikro laikotarpio. Šis būdas naudojamas investuojant bei skolinantis pinigus.
Barčiai (Varėna)
Gyventojai
Pagal Lenkijos valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 431 žmogus, iš kurių 418 užsirašė lietuviais, 9 lenkais ir 4 žydais.
Sprūdis
thumb|right|250px|Sprūdiniai kalnai Sprūdis – litosferos plokščių arba jų sluoksnių pasislinkimas žemyn arba aukštyn pagal vertikalaus arba nuožulnaus plyšio ar lūžio plokštumą, kai vienas žemės plutos blokas, nusileidžia kito bloko atžvilgiu. Sprūdžius tiria geologijos mokslo šaka tektonika. Dėl žemės sprūdžių įvyksta daugelis žemės drebėjimų.
Barčiai (Varėna)
Gyventojai
thumb|left|240px|Kelias [[KK127 per Barčius]]
Gevaldigeris
Gevaldigeris  – karo policijos pareigos Rusijos armijoje 1711–1864 m., įtvirtintos 1716 m. Karių statutu bei 1812 m. „Didžiosios veikiančios armijos valdymo nuostatais“.
Gevaldigeriais vadindavo generalgevaldigerio padėjėjus, užtikrindavusius tvarką kariuomenės stovėjimo vietose ir karo veiksmų zonoje. Gevaldigerių pareigas užimdavo jaunesnieji karininkai (IX–XIV klasės pagal Rangų lentelę).
Gevaldigerių pareigos buvo panaikintos 1862–1864 m., kai vyko karinių apygardų reforma ir sausumos kariuomenėje buvo panaikinti atskiri korpusai ir atskiros armijos.
Sprūdis
Nuosprūdis
thumb|right|250px|Horstai ir grabenai Litosferos plokštės arba jos sluoksnių pasislinkimas žemyn pagal vertikalaus arba nuožulnaus lūžio ar plyšio plokštumą. Tokiu būdu susidaro:
Akadų kalba
Akadų kalba – semitų kalbų grupės kalba, kuria buvo kalbama senovės Mesopotamijoje. Rašytinė kalba naudojo iš šumerų kalbos perimtą dantiraštį. Kalbos pavadinimas kilęs iš Akado miesto, vieno iš Mesopotamijos civilizacijos centrų.
Sprūdis
Antsprūdis
Litosferos plokščių arba jų sluoksnių pakilimas į viršų pagal lūžio arba plyšio liniją. Čia susidaro:
Akadų kalba
II tūkstantmečio pr. m. e. akadų kalbos variantai vartoti Asirijoje ir Babilonijoje vadinami asirų kalba ir babiloniečių kalba. Rašytinė literatūra šia kalba klestėjo II tūkstantmetyje pr. m. e. Kalbos nuosmukis prasidėjo apie VIII a. pr .m. e., ją pamažu išstūmė aramėjų kalba. Helenizmo laikotarpiu kalbos vartojimas susiaurėjo iki šventyklose dirbusių mokslininkų ir šventikų. Paskutinis akadų kalbos paminklas dantiraščiu yra iš I a.
Sprūdis
Giluminis sprūdis
Giluminio sprūdžio (dar vadinamo giliuoju lūžiu arba giluminiu lūžiu) paviršius paprastai būna beveik vertikalus, o papėdė juda į šoną į kairę arba į dešinę ir vertikaliai juda labai nedaug. Šie sprūdžiai atskiria vieną nuo kitos didžiausias Žemės plutos struktūras ir yra iki 60° pasvirę rifto zonos atžvilgiu. Žemynų susidūrimo zonose pasitaiko nuožulnių ir horizontalių giluminių sprūdžių (pvz., Helvečio ir Glaruso antstūmiai Alpėse arba McConnellio šariažas Uoliniuose kalnuose). Itin gilūs lūžiai, kertantys Žemės mantiją iki 700 km gylio, vadinami Benioffo paviršiais.
Ypatinga giluminio sprūdžio klasė yra transforminis lūžis, kuris sudaro plokščių ribą ir yra seismiškai aktyvūs. Ši klasė susijusi su poslinkiu plitimo centre, pavyzdžiui, vandenyno vidurio kalnagūbryje, arba, rečiau, žemyninėje litosferoje, pavyzdžiui, Negyvosios jūros transformacija Viduriniuose Rytuose arba Alpių lūžis Naujojoje Zelandijoje. Transforminiai lūžiai dar vadinami „konservatyviomis“ plokščių ribomis, nes jie riboja litosferos plokštes, kurios nei susidaro, nei suyra.
Diskontavimas
Matematinė diskontavimo išraiška
Šioje formulėje:
PV_0 – dabartinė vertė (present value)
FV_n – būsimoji vertė n metais (future value) i – palūkanų norma, išreikšta dešimtaine trupmena
n – laiko periodas
Pavyzdys
Banke norime padėti indėlį, kurio vertė po 7 metų bus 18 000,00 EUR. Metinė palūkanų norma yra 6 % (priskaičiuojama kasmet). Kiek pinigų turime padėti šiandien, kad po 7 metų sutaupytume 18 000,00 EUR? Vadinasi,
FV_7=18000 EUR
i=0,06
n=7
Taigi: EUR
Vadinasi, diskontavimo procese suradome, jog norint po 7 metų turėti 18 000,00 EUR, rinkoje esant 6 % palūkanoms, šiandien banke turėtume padėti 12 000,00 EUR indėlį.
Pastaba
Atliekant diskontavimo veiksmą, visiškai neatsižvelgiama į tokius faktorius kaip infliacija, pinigų paklausa, pasiūla, mokumas. Šie veiksniai taip pat gali turėti įtakos būsimų pinigų dabartinės vertės nustatymui. Tačiau jie atliekant diskontavimo veiksmą nenaudojami.
Daugiažiedis kiškiagrikis
Daugiažiedis kiškiagrikis (Luzula multiflora) – vikšrinių (Juncaceae) šeimos, kiškiagrikių (Luzula) genties žolinis augalas.
Paplitęs pievose, ganyklose. Žydi balandžio – gegužės mėnesiais. Aukštis ~10 cm.
Tian Šanis
Tian Šanis (kinų k.: 天山, Tiān Shān; „dangaus kalnai“) – kalnynas Vidurinėje Azijoje, besidriekiantis į šiaurę ir vakarus nuo Takla Makano dykumos Kazachstano, Kirgizijos ir vakarų Kinijos Sindziango Uigurijos autonominio regiono pasienyje. Pietuose jis jungiasi su Pamyro kalnais. Kalnynas taip pat driekiasi šiaurinėse Pakistano teritorijose bei kai kuriose Džamu ir Kašmyro srityse, kur jungiasi su Hindukušu.
Vakarų kartografai vaizduoja rytinę Tian Šanio dalį tik į vakarus nuo Urumčio, o į rytus nuo miesto esančius kalnus vadina Bogdašaniu. Tuo tarpu kinų kartografai nuo pat Hanų dinastijos iki dabar priskiria Bogdašanio ir Barkolo kalnynus Tian Šaniui.
left|thumb|250px|Saulėlydis Chan Tengri
Tian Šanis priskiriamas Himalajų orogeninei juostai, susiformavusiai Kainozojaus eroje susidūrus Indijos ir Eurazijos plokštėms. Tai vienas ilgiausių Vidurinės Azijos kalnynų, besidriekiančių apie 2 800 km į rytus nuo Taškento Uzbekijoje.
Aukščiausias Tian Šanio taškas – Pergalės viršukalnė (7 439 m), kuri taip pat yra aukščiausias Kirgizijos kalnas, stūksantis Kinijos pasienyje. Antras pagal aukštį Tian Šanio kalnas, Chan Tengri (Dvasių valdovas), puošia Kazachstano ir Kirgizijos sieną. Aukštis – 7010 m, tačiau atmetus ledo kepurę – 6995 m. Alpinistai teigia, jog tai labiausiai į šiaurę nutolę aukštesni nei 7 000 m kalnai pasaulyje. Aplink pastarąsias viršūnes susitelkę daugiausia ledynų. Užima apie 10 000 km² plotą. Iš jų didžiausias – Inylčeko ledynas.
thumb|250px|right|Kalnų upė slėnyje
Torugarto perėja (3 752 m) yra Kirgizijos ir Kinijos Uigurijos provincijos pasienyje. Miškingame Alatau kalnyne, esančiame žemiau, šiaurinėje Tian Šanio dalyje, gyvena piemenų gentys, kalbančios tiurkų kalbomis. Didelės upės, ištekančios iš Tian Šanio: Syrdarja, Ilis ir Tarimas. Ežerai daugiausia tektoninės kilmės, druskingi. Iš jų didžiausi – Isyk Kulis, Songkiolis, Čatyrkiolis. Šiaurės vakarų Tian Šanyje išsiskiria Aksu kanjonas.
Iki 1300 m aukščio vyrauja pusdykumės ir stepės, iki 3000 m aukščio driekiasi kalnų miškai, iki 3500 m aukščio plyti alpinės pievos. Sniego linija prasideda ~3450 m aukštyje.
Vienas pirmųjų europiečių, apsilankiusių Tian Šanyje, ir pirmasis jį aprašęs buvo rusų tyrinėtojas Piotras Semionovas, keliavęs po šiuos kalnus XIX a. 6 dešimtmetyje.
Jokūbas Voraginietis
thumb|250px Jokūbas Voraginietis (g. apie 1230 – 1298 m. liepos 14 d.) – italų dominikonų ordino vienuolis, Genujos arkivyskupas, gyvenęs XIII a. Tai vienas iškiliausių Viduramžių epochos Bažnyčios veikėjų, išgarsėjęs pamokslais, krikščioniška veikla, o labiausiai – parašęs populiariausią Viduramžių knygą „Aukso legenda“.
Biografija
Jokūbas Voraginietis gimė apie 1230 metus Varragio miestelyje (dabar Varazė), įsikūrusiame šiaurės vakarų Italijoje, netoli Genujos, Viduržemio jūros pakrantėje. Nuo gimtinės pavadinimo jis gavo prievardį de Varagine, vėliau vartota dar ir kita forma: de Voragine ( „Bedugnė, praraja“), taip siekiant pabrėžti jo didžiulį atsiskaitymą ir norą mokytis.
Jokūbo Voraginiečio biografija rodo jį buvus neeilinę asmenybę. Štai kaip dominikoną apibūdino XVI a. italų humanistas Mikalojus Angelinas. Anot jo, Jokūbas buvo labai išsilavinęs, atsidavęs pamokslavimui, turėjo gerą iškalbą ir aiškią tartį; Lombardijos provinciją jis administravęs nuostabiai ir pagirtinai, o tapęs Genujos arkivyskupu, tinkamai vykdęs savo pareigas, turėjęs budrumo, išminties, maloningumo, teisingumo ir kitas dorybes.
Arkivyskupas mirė 1298 m. liepos 14-osios naktį Genujoje. Jo paties prašymu buvo palaidotas ne katedroje, kaip derėjo arkivyskupui, bet dominikonų Švč. Mergelės Marijos bažnyčioje. Netrukus po mirties išsiskleidusį jo kultą 1816 m. patvirtino popiežius Pijus VII, Jokūbą paskelbęs palaimintuoju.
Jokūbo Voraginiečio darbai
Didelis XIII a. dominikonų aktyvumas religinės raštijos srityje paveikė ir Jokūbą Voraginietį: net ir eidamas aukštas ir svarbias pareigas, jis daug laiko skyrė rašymui. Tad kaip ir dera dominikonų, arba „pamokslininkų“ ordino (Ordo praedicatorum) vienuoliui, didžiąją jo kūrybos dalį sudarė pamokslai. Jokūbas parengė pamokslus pagal visus sekmadieninius bei Gavėnios metu Bažnyčioje skaitomus Evangelijų skaitinius, parašė du tomus pamokslų apie visus šventuosius, kurių iškilmes Bažnyčia mini per metus, taip pat parengė pamokslų apie Švč. Mergelę Mariją ir Kristaus Kančią. Jo plunksnai priklauso ir keletas smulkesnių hagiografinių darbų, skirtų pavienių šventųjų gyvenimams ir relikvijoms. Yra manoma, kad šis dominikonas pirmasis į italų kalbą išvertė Bibliją, nors vertimo rankraštis nežinomas. Paskutinis ir vienas iš didžiausių arkivyskupo darbų buvo Genujos kronika, skirta miesto istorijai nuo įkūrimo iki 1296 m., su pastabomis apie politiką, religiją, šeimą ir įdomiomis autobiografinėmis detalėmis.
Laba (Radviliškis)
Laba – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės rytuose, 4 km į vakarus nuo Beinoravos. Labos geležinkelio stotelė.
Istorija
XX a. viduryje kaimas priklausė Smilgių valsčiui.
Gerkiškės (Akmenė)
Gerkiškės – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kruopių.
Istorija
Kruopių apylinkės Gerkiškių kaimas 1977 m. kovo 30 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Rusiška virtuvė
Raida ir įtakos
Rusiška virtuvė – labai turtinga ir seną istoriją turinti kulinarinė tradicija. Jos ištakos yra jau Kijevo Rusioje, kuomet Bizantijos kultūros įtakoje buvo atneštos vakarietiškos valgio gaminimo tradicijos. Dėl šiaurietiško klimato Rusioje naudojami produktai skyrėsi nuo bizantiškųjų. Čia paplito ruginė duona, kuri tapo svarbiausiu angliavandenių šaltiniu.
Tailando kultūra
thumb|200px|Architektūros elementas, Wat Phra Kaeo (Chiang Rai) Tailando kultūra – apima didelę dalį Indijos, Kinijos, Kambodžos, ir Pietryčių Azijoje kultūrų įtakų. Didžiausią įtaką padarė animizmas, hinduizmas, budizmas bei vėlesnės migracijos iš Kinijos ir šiaurės Indijos.
Rusiška virtuvė
Raida ir įtakos
Nuo XIII a. Rusijos kulinariją labai stipriai paveikė Didžiosios Stepės virtuvės. Per totorius ir kitas Centrinės Azijos bei Sibiro tautas į Rusiją atkeliavo lakštiniai, virtiniai, įdaryti tešlos gaminiai, pvz., pyragėliai, taip pat mėsos bei žuvies rūkymo tradicijos, arbata. Šis procesas dar labiau paspartėjo XVII a. Rusijai kolonizuojant Sibirą.
Tailando kultūra
Literatūra
Literatūra kuriama tajų kalba. Seniausi paminklai (daugiausia metraščiai) išlikę iš XIII a. pabaigos – XIV a. pradžios. Iki XIX a. didelę įtaką turėjo Indijos tautų literatūra. XV–XVI a. buvo sukurta apologetinio religinio pobūdžio epinių ir epinių lyrinių poemų: „Didysis gyvenimas“ (1482), „Juangų pralaimėjimas“ (XV a.), „Pralas“ (XV–XVI a.). XVII–XVIII a. – lyrikos: Sipratas ir Maharačakrus, Tamatibetas; apysakų ciklų: „50 džatakų“, „Paukščių knyga“, „12 kampų“, „Ramakijana“ – tajų kalba perkurta „Ramajana“. XVIII a. pabaigoje atsirado pasaulietinės literatūros, pradėjo formuotis proza. XIX a. Rama II (1768–1824), Suntonas Pu (1786–1855), Mahamontris kūrė poemas.
Rusiška virtuvė
Raida ir įtakos
Nuo XVIII a. Rusijai vis labiau atsidarant į Vakarus, Rusiška virtuvė dar kartą sugrįžo prie vakarietiškų tradicijų: šalyje ėmė stipriai plisti tuo metu nauji vakarietiški produktai bei technologijos: šokoladas, konditerija, daugybė prieskonių. Jekaterinos II valdymo laikais XVIII a. II pusėje apogėjų pasiekė rafinuota rusų-prancūzų virtuvė, paplitusi tarp aristokratijos, kurios žymiausi patiekalai yra befstrogenas, Kijevo kotletas, Orlovo veršiena, šarlotė.
Tailando kultūra
Literatūra
Po 1932 m. valstybės perversmo literatūroje įsigalėjo realizmas, suklestėjo proza. Susiklostė 2 kryptys: natūralistinė ir socialinė. Natūralistinės krypties atstovai Dokmaisot, Malajus Čupinitas (1906–1963), Sotas Kunmarohitas (g. 1908), Ko Surankanang (g. 1911) daugiausia vaizdavo aukštuomenę, idealizavo realybę, ypatingą dėmesį skyrė psichologinėms problemoms. Antrosios krypties – Suburapa (1905–1974), Manatas Tainrajongas (g. 1907), Senis Sauvapongas (g. 1918), Itsara Amantakūnas (1920–1969) aprašė liaudies gyvenimą, kritiškai vertino tikrovę, smerkė aukštuomenės ydas.
Rusiška virtuvė
Raida ir įtakos
XIX a. Rusiją pasiekė bulvės, kurios paveikė valstietišką virtuvę, tapdamos vienu svarbiausiu produktu, galinčiu pakeisti ruginę duoną. Tuo metu galutinai susikristalizavo rusų valstiečių nacionalinė virtuvė.
Tailando kultūra
Architektūra ir dailė
thumb|200px|Gulintis Buda, Bankokas thumb|200px|Balto dramblio atvaizdas, XIX a. Liaudies dailėje senos sidabro kalimo, audimo, pynimo, medžio drožybos, tapybos tradicijos. Įvairūs dirbiniai daromi iš buivolo odos.
Rusiška virtuvė
Tradicinė virtuvė
thumb|150px|Rusiškos salotos thumb|150px|Okroška thumb|150px|Pyragėliai thumb|150px|Samovaras
Tailando kultūra
Architektūra ir dailė
Mūsų eros pradžioje buvo pastatyta šventyklų, sukurta daug Budos skulptūrų. XIII a. architektūroje susidarė tajų kulto komplekso tipas (Čang Lomo vatas Savan – kaloke). Sukurta ištęstų formų skulptūrų. XIV–XIX a. statomi miestai, juose – vatai, rūmai; skulptūros pasidarė puošnesnės, įmantresnės; pradėta tapyti ant sienų tempera.
Rusiška virtuvė
Šaltieji patiekalai
Tradiciškai rusiškoje virtuvėje nenaudojama daug šviežių daržovių, o šaltojo stalo meniu nėra visiškai susiformavęs. Čia paplitę virtų daržovių salotos, kurių garsiausios yra Rusiškos salotos (Оливье). Šios salotos turėjo įtakos Tarybinei virtuvei ir jų supaprastintas variantas buvo išplatintas visoje buvusioje TSRS. Lietuvoje jų variantas tapo žinomas kaip vinegretas.
Šaltiena yra kitas rusiškos virtuvės patiekalas. Taip pat gausiai naudojami rūkytos žuvies ir mėsos gaminiai.
Tailando kultūra
Architektūra ir dailė
XIX a. pabaigoje dailei turėjo įtakos Vakarų Europos ir JAV dailė. XX a. II pusėje pažangūs dailininkai (Fuja Harabitakas, Tavis Mandakvanas), plėtodami realistines europietiškos dailės tradicijas, stengiasi išsaugoti nacionalinės dailės savitumą.
Reikšmingą vietą užima tradiciniai rankdarbiai iš įvairių brangiųjų metalų, medžio, keramikos.
Rusiška virtuvė
Sriubos
Gausus sriubų pasirinkimas yra vienas rusiškos virtuvės ypatumų. Čia gaminamos šaltos sriubos, kurių pačios garsiausios – okroška (giros pagrindu pagaminta sriuba), tiurja (duonos sriuba).
Tailando kultūra
Muzika
Didelę įtaką turėjo Indijos ir Kinijos tautų kultūra, khmerų tradicijos. Muzikos raida turi nemažai sąsajų Mianmaro, Kambodžos ir Laoso muzika bei teatru. Tailando tautų tradicinei muzikai būdingas nesudėtingas ritmas, greitas tempas. Daug muzikos instrumentų: 2 stygų kinų kilmės smuikas sau duong, 3 stygų – sau sam sai, 3 stygų liutnia sioung, citra chim, obojus pinai, įvairūs būgnai – ton, ramana, chlong, tapon, čap.
Rusiška virtuvė
Sriubos
Iš karštų sriubų garsiausios yra šči (kopūstų sriubos), ucha (žuvienės), barščiai (sriubos su burokėliais), rasolnikai (iš raugintų agurkų), solianka (šiupininė), lakštinų sriubos.
Tailando kultūra
Muzika
Ceriamonialinė ir religinė muzika – svarbi tailandiečių kultūros dalis. Tradiciniame orkestre naudojami gongai, varpeliai, styginiai bei ksilofoniniai muzikos instrumentai. Europiečiams tailandietiškos muzikos skambesys kiek neįprastas, kuris iki dabar Tailande naudojamas įvairiose ceremonijose, religinėse šventėse, klasikiniame tailandiečių teatre.
Rusiška virtuvė
Sriubos
Troškiniai, neretai gaminami specialiuose keramikiniuose kroškintuvuose irgi yra svarbi sriubų rūšis. Visos sriubos dažniausiai uždaromos grietine.
Tailando kultūra
Muzika
Labai senos ir populiarios istorinės baladės fong si, turinčios daug melizmų. Iki šių dienų populiarūs tradicinių instrumentų ansambliai pipat, kruang sai. Jie atlieka tradicinę, pramoginę, šokių muziką, dalyvauja tradicinėse poetų ir dainininkų varžybose.
Rusiška virtuvė
Karštieji patiekalai
Mėsa rusiškoje virtuvėje naudojama labai plačiai. Svarbūs mėsos patiekalai yra befstrogenas, šašlykas (introdukuotas iš Kaukazo virtuvės).
Liberty stadionas
Swansea City prieš tai namų rungtynes žaidė Vetch Field stadione. Regbio klubas Ospreys rungtyniavo St Helen ir The Gnoll stadionuose.
Atidarymas
Liberty Stadium buvo atidarytas 2005 m. liepos 10 d. Tų pačių metų liepos 23 d. Swansea City sužaidė pirmąsias draugiškas rungtynes prieš Fulham FC. Varžybos baigėsi lygiosiomis. Pirmąjį įvartį pelnė Fulhamo žaidėjas Steed Malbranque. Marc Goodfellow pelnė įvartį Swansea klubui, taip išlygindamas rezultatą 1–1.
Rusiška virtuvė
Karštieji patiekalai
Svarbi patiekalų grupė yra įdaryti kvietinės tešlos gaminiai, kurių dauguma perimti iš totorių ir kitų Azijos tautų. Tarp jų yra koldūnai (pelmeni), virtiniai (vareniki). Pyragėliai (пирожки) – rusiški įdaryti mielinės tešlos kepiniai yra žinomi visame pasaulyje. Kulebiaka yra padidintas pyragėlių variantas, kuris XIX a. introdukuotas Prancūziškoje virtuvėje.
Karštieji patiekalai labai dažnai valgomi su garnyru (virtomis daržovėmis, košėmis, bulvėmis). Svarbiu uždaru dažnai yra grietinė, krienai, garstyčios, kai kurie padažai. Labai svarbus patiekalų elementas yra raugintos, sūdytos daržovės: rauginti agurkai, kopūstai, grybai, kurios padeda maisto virškinimui.
Gėrimai
thumb|200px|left|Giros pardavėja Kaliningrade apie 1990 m. Rusiškai virtuvei būdingi specifiniai gėrimai, kurių dalis šiuo metu jau išnykę. Jau nuo XII a. minimi karšti medaus gėrimai sbiten (сбитень), kurie nuo XIX a. nyko, bet dabar Rusijoje išgyvena pakilimą. Kitas svarbus gėrimas, gaminamas iš juodos duonos ir kitų ingredientų, yra gira (квас). Morsas yra tradicinis vaisių ir uogų nuoviras. Kisielius yra vaisių ar uogų gėrimas sutirštintas krakmolu.
Alkoholiniai gėrimai Rusijoje irgi populiarūs. Seniausias žinomas tarp jų yra midus (мёд), šiuo metu beveik išnykęs. Dar vienas gėrimas, laikomas nacionaliniu rusų gėrimu yra degtinė, nors dėl jos atsiradimo vietos yra diskutuojama.
Desertai
Vakarų konditerijos tradicijos Rusiją pasiekė XVIII a. Čia paplito meduoliai, bobos.
Kateris traleris
Kateris traleris  – katerio dydžio minų traleris, skirtas minoms reiduose, įlankose, upėse, kanaluose, ežeruose ieškoti ir naikinti, taip pat laivams per galbūt minuotus ruožus lydėti.
Karo metu į katerius tralerius perdarydavo civilinis upių katerius.
Vandentalpa iki 100 t, retkarčiais daugiau, greitis iki 12 mazgų (22,2 km/h).
Ginkluotė:
Tailando kultūra
Muzika
Nuo XIX a. pabaigos tailandiečių muzikai turi įtakos europietiškoji muzika; XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje atsirado europietiško tipo privačių muzikos mokyklų. XX a. Bankoke įkurtas Dailiųjų menų departamentas vadovauja meno kolektyvams; pastatyti Nacionalinio teatro rūmai. 7-o dešimtmečio pradžioje įkurtas simfoninis orkestras, kuris daugiausia atlieka Vakarų Europos klasikų kūrinius.
Teatras
Tailande nėra tradicinės dramos, kurioje kalbama – vaidmenys atliekami šokant. Šokiai skaidomi į tris kategorijas: chon (vaidina tik vyrai), la chon (vaidina tik moterys) ir likay. Khon yra sudėtingiausias, o likay – populiariausias. Pietinėje šalies dalyje paplitusi nang drama – šešėlinis teatras. Per šio teatro vaidinimus griežia nedidelis (ksilitono, gongo, būgnelio) ansamblis.
Didžioji Orda
Didžioji Orda (Sarajaus chanatas, Volgos Orda) – viduramžių šaltiniuose ir dabartinėje istoriografijoje naudojamas terminas, kuriuo apibūdinamas totorių chanatas, atsiradęs nuo Aukso ordos XV a. atsiskyrus Kazanės (1438 m.), Krymo (1441 m.), Nogajų (1440 m.) ir kitiems chanams. Didžiosios Ordos amžininkai jos neskyrė nuo Aukso ordos, o jos chanai laikė save aukščiausiaisiais valdovais visose totorių valstybėse, kurios susikūrė Džučio uluso teritorijoje. Į Didžiąją Ordą įėjo teritorijos tarp Dono ir Volgos, žemutinis Pavolgis bei šiaurės Kaukazo stepės. Sostine buvo Sarajus. Pirmuoju Didžiosios Ordos chanu galima laikyti Seid Achemedą I, Tochtamyšo vaikaitį.
Tailando kultūra
Sportas
Populiariausia komandinė sporto šaka – futbolas, nors profesionalaus futbolo Tailando premier lyga ir Pro lyga dar tik vystosi.
Didžioji Orda
Didžiosios Ordos gyventojų pagrindą sudarė klajokliai tiurkai – nogajai. Jie vertėsi klajokline gyvulininkyste, iš dalies žemdirbyste. Valstybinė santvarka buvo pusiau karinė – karinės ir administracinės pareigos paprastai nebuvo atskiriamos. Didžioji Orda galėjo surinkti gausią raitąją ir pėsčiąją kariuomenę (iki 100 tūkst.), karinė organizacija ir taktika buvo tokios pat kaip ir mongolų-totorių.
Tailando kultūra
Sportas
Boksas – ko gero pats populiariausias stebimasis sportas Tailande. Kita populiari vietinė sporto šaka yra takrou (panašus į tinklinį, tačiau lengvas iš vytelių pintas kamuolys spardomas kojomis). Yra kelios žaidimo versijos, turinčios skirtingas taisykles.
Populiarios irkluojamų valčių lenktynės, kuriose rungiasi kaimų komandos. Lapkritį įprastai vyksta tarptautinės kviestinės lenktynės.
Didžioji Orda
Istorija
XV a. viduryje Didžioji Orda turėjo didelę reikšmę politiniame Rytų Europos gyvenime, tačiau ją, kaip ir Aukso Ordą, draskė vidiniai nesutarimai. 1455–1456 m. Didžiąją Ordą nugalėjo Krymo chanas Chadži I Girėjus. 1459 m. nuo Didžiosios Ordos atsiskyrė Astrachanė, kurioje chanas Machmudas (valdė 1459–1465 m.), pabėgęs nuo prieš jį sukilusio brolio, sukūrė nepriklausomą Astrachanės chanatą.
Orda subyrėjo 1502 m. Krymo chanatui užpuolus Aukso Ordą ir prisijungus dalį teritorijos. Rytinės Didžiosios Ordos teritorijos atiteko Nogajų Ordai.
Vosgėlių piliakalnis (Utena)
Vosgėlių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3594; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1317; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A968) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Vosgėlių Leliūnų seniūnija. Pasiekiamas iš plento Utena – Pakalniai, slėnyje kairėje prasidėjus kolektyviniams sodams pasukus keliu į kairę pietuosna, laikantis kairės pavažiavus 300 m, ant kalnelio pavažiavus į dešinę vakarų kryptimi iki vandentiekio bokšto – yra 50 m nuo jo į dešinę šiaurėn, už kolektyvinių sodų šiaurinės ribos.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas nedidelėje kalvoje, Utenaitės dešiniajame krante, jos vingyje. Aikštelė beveik trikampė, orientuota pietų – šiaurės kryptimi, 12 m ilgio, 13 m pločio pietiniame pakraštyje. Pietiniame aikštelės krašte supiltas 0,2 m aukščio, 5 m pločio pylimas, kurio išorinis 4 m aukščio šlaitas leidžiasi į 25 m ilgio, 3 m pločio, 0,5 m gylio griovį, už kurio yra antras 1 m aukščio, 6 m pločio pylimas 1,5 m aukščio išoriniu šlaitu. Š šlaite, 4 m žemiau aikštelės, yra 2 m pločio, 0,2 m gylio griovys ir 0,3 m aukščio, 5,5 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 10 m aukščio.
Piliakalnio didžioji dalis iš šiaurės, vakarų ir rytų pusių (rytuose - tik šlaitas) nuplauta Utenaitės, į šiaurės pusę išlikęs tik žemėjantis 35 m pločio ožnugaris - piliakalnio kalvos pagrindo dalelė. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais, prakirstu pomiškiu.
Pietinėje papėdėje, 0,4 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 0,7 ha.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Showbiz
„Showbiz“ – debiutinis Anglijos roko grupės „Muse“ albumas, išleistas 1999 m. rugsėjo 9 d.
Kęstutis Bartkėnas
Kęstutis Bartkėnas (g. 1967 m. gruodžio 16 d. Kaune) – Lietuvos lengvaatletis, bėgikas, aklųjų ir silpnaregių pasaulio ir Europos bėgimo čempionas, Europos rekordininkas.
Biografija
Neprimato nuo vaikystės, paveldėjo mamos akių ligą – glaukomą. Baigęs Vilniaus aklųjų ir silpnaregių mokyklą, dirbo Kauno aklųjų ir silpnaregių kombinate ir kartu 1987 m. pradėjo treniruotis. Pirmasis treneris – Jonas Burakovas, vėliau – Alfonsas Buliuolis.
Žmona Diana Bartkėnienė 1999 m. dalyvavo Europos aklųjų ir silpnaregių čempionate Portugalijoje, kur šuolio į aukštį ir į tolį rungtyse iškovojo bronzos medalius.
Sportiniai pasiekimai
1999 m. 10 000 m bėgimo Europos rekordininkas (32:33:09), 2004 m. paralimpinių žaidynių rekordininkas (32:05:17).
Nepriklausoma Lietuva (Kanada)
thumb|„Nepriklausoma Lietuva“ metrika Nepriklausoma Lietuva – Kanados lietuvių demokratinės minties savaitraštis, ėjęs 1940 m. Toronte ir 1941–2001 m. Monrealyje.
Istorija
Įsteigė ir leido Kanados lietuvių taryba, nuo 1959 m. leidžia spaudos bendrovė „Nepriklausoma Lietuva“. įsteigta 1949 m. Iki 1947 m. buvo spausdinama rotatoriumi, vėliau – spaustuvėje.
Hail to the King
Hail to the King – šeštasis studijinis amerikiečių metalo grupės „Avenged Sevenfold“ albumas, išleistas 2013 m. rugpjūčio 23 d. Tai – pirmasis ir vienintelis grupės albumas, kuriame groja naujasis būgnininkas Arin Ilejay, 2013 m. tapęs pilnateisiu grupės nariu. Jis pakeitė 2009 m. mirusį būgnininką Jimmy „The Rev“ Sullivan. 2015 m. Ilejay paliko grupę. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ bei Jungtinės Karalystės albumų reitingų vietose.
Dainų sąrašas
Visas dainas parašė M. Shadows, Zacky Vengeance, Synyster Gates, ir Johnny Christ.
Algimantas Raudonikis
Algimantas Vincentas Raudonikis (g. 1934 m. sausio 30 d. Kaune) – Lietuvos kompozitorius, kultūros ir meno veikėjas.
Biografija
1941–1943 m. mokėsi Šakynos pradžios mokykloje, 1944–1952 m. Joniškio 1-ojoje vidurinėje mokykloje, dainavo moksleivių chore, lankė dramos būrelį, akomponavo šokėjams. 1953 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete. 1953–1957 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje mokėsi muzikos teorijos ir kompozicijos (Antano Račiūno ir Jurgio Gaižausko klasėse). 1957–1963 m. LSSR konservatorijoje studijavo kompoziciją (prof. Eduardo Balsio klasėje).
1961–1962 m. Liaudies meno rūmų muzikos skyriaus vyr. metodininkas, 1962–1965 m. meno vadovas, 1965–1967 m. muzikos skyriaus vedėjas. 1971–1978 m. LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetų choreografijos katedros dėstytojas. 1992–1998 m. Lietuvos krašto apsaugos ministerijos Motorizuotos pėstininkų brigados „Geležinis vilkas“ garbės sargybos pučiamųjų orkestro darbuotojas.
1970 m. respublikinės dainų šventės, 1978 m. „Gaudeamus-VII“ ir 1988 m. „Gaudeamus-X“ Baltijos studentų dainų švenčių Vilniuje, 1969, 1977 m., 1987 m. ir 1997 m. respublikinių moksleivių dainų švenčių šokių dienų vyr. muzikos vadovas, 1978 m. Lietuvos VII vasaros spartakiados iškilmingo atidarymo vyr. muzikos vadovas. Buvo įvairių meno tarybų ir komisijų narys, konkursų bei festivalių žiuri pirmininkas arba narys. Nuo 1967 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys, ne kartą rinktas į valdybą, daug metų buvo karių šefavimo komisijos pirmininkas.
Kūryba
A. Raudonikis parašė daugiau kaip 700 įvairių žanrų kūrinių, iš jų apie 500 dainų ir per 100 šokių. Pagrindinė kūrybos sritis – vokalinė ir šokių muzika. Tai solo ir choro dainos, vokaliniai ansambliai, muzika vokaliniams choreografiniams paveikslams. Itin populiarios kompozitoriaus dainos, mėgstamos atlikėjų profesionalų ir mėgėjų („Tėvynė“, „Lauksiu tavęs ateinant“, „Švelnumas“, „Laiškas motinai“, „Kur balti keliai“, „Dar širdyje ne sutema“, „Jau vaikystė nuskambėjo“ ir kt.). Būdingi kompozitoriaus dainų bruožai – melodingumas, nuoširdumas, paprastumas, lyrizmas, optimizmas, glaudus ryšys su klasikinėmis tradicijomis.
Be dainų ir šokių, yra parašęs kūrinių simfoniniam, pučiamųjų ir estradiniam orkestrams, liaudies instrumentams bei jų ansambliams, kantatų („Kovotojo giesmė“, 1962 m.; „Tau, Tėvyne mūsų daina“, 1972 m.) ir kitokių stambesnių kompozicijų chorams, muzikos vaikams, teatrui, radijui ir televizijai. Sukūrė muziką televizijos serialui „Čia mūsų namai“ (1984 m., rež. Saulius Vosylius) ir Raimondo Kašausko pjesei-pasakai „Kai vėl atskris drugelis“ (1977 m.), Sonatą smuikui ir fortepijonui (1960 m.).
Surengė apie 400 autorinių koncertų Lietuvos miestuose ir miesteliuose, taip pat Chabarovske, Kišiniove, Leningrade, Maskvoje, Odesoje, Punske ir Vladivostoke. Lietuvoje ir svetur jo kūrinius atliko solistai Vaclovas Daunoras, Algis ir Voldemaras Frankoniai, Aleksas Lemanas, Viktoras Malinauskas, Janina Miščiukaitė, Virgilijus Noreika, Birutė Petrikytė, Stasys Povilaitis, Rimantas Siparis, Nijolė Ščiukaitė, Ona Valiukevičiūtė ir kt., taip pat Lietuvos radijo ir televizijos lengvosios muzikos orkestras, pučiamųjų orkestras „Trimitas“, Leningrado koncertinis orkestras, Lietuvos kariuomenės garbės sargybos orkestras ir daugelis estradinių orkestrų.
Diskografija
MC
Algimantas Raudonikis: Skinsiu raudoną rožę
Pėdos griaučiai
Kulnakaulis
Kulnakaulis  – pats didžiausias, žemyn ir atgal atsikišęs, netaisyklingo kubo pavidalo čiurnos kaulas. Jo išilginė ašis pakrypusi į priekį, į viršų ir šiek tiek į šoną.
Algimantas Raudonikis
Diskografija
CD
Pėdos griaučiai
Kulnakaulis
frame|border|right|Kulnakaulis
Kaulo sandara
Kaulo viršutinis paviršius sudėtingiausias. Jame matyti trys sąnariniai laukai, sunerti su atitinkamais šokikaulio laukais: du jų – priekinis šokikaulinis sąnarinis paviršius ir vidurinis šokikaulinis sąnarinis paviršius – yra mažesni, o vienas – užpakalinis šokikaulinis sąnarinis paviršius – yra didelis. Prieš jį įstrižai driekiasi kulnakaulio vaga, kuri su tokia pačia šokikaulio vaga sudaro čiurnos antį. Kaulo apatinis paviršius įlinkęs ir gruoblėtas. Jo priekiniame gale, ties priekinio paviršiaus riba, yra neryškus kulnakaulio gumburėlis. Priekinis paviršius pažiausias, jį visą užima įdubęs kubakaulinis sąnarinis paviršius, kuris susineria su bendravardžiu kaulu.
Algimantas Raudonikis
Šaltiniai
7. Rita Aleknaitė-Bieliauskienė. Žiemgalos dainius. Monografija. 304 p. Lietuvos muzikų rėmimo fondas, 2019.
Pėdos griaučiai
Kaulo sandara
Užpakalinį paviršių užima didelis kulno gumburas, kurio apačioje yra dvi ataugos: didesnė vidine kulno gumburo atauga ir mažesnė šoninė kulno gumburo atauga. Viršutinė kulno gumburo dalis kiek įdubusi. Čia įsistato tepalinis trigalvio blauzdos raumens maišelis. Žemiau įdubods yra šiurkštuma, prie kurios tvirtinasi šio raumens sausgyslė, paprastai vadinama Achilo sausgysle. Medialinis kaulo paviršius yra įdubęs. Jį galima apčiuopti po vidine kulkšnimi. Jo priekyje kyšo šokikaulio atrama. Atramos viršuje yra jau minėtas vidurinis šokikaulinis sąnarinis paviršius, o po ja driekiasi kojos nykšcio ilgojo lenkiamojo raumens sausgyslės vaga. Lateralinis (šoninis) kaulo paviršius lygus, apčiuopiamas po šonine kulkšnimi. Ties jo priekinio trečdalio pradžia esti neryškus šeivikaulinis skridinys. Kai jis būna ryškus, į apačią ir atgal nuo jo galima pastebėti ilgojo šeivinio raumens sausgyslės vagą.
Sudėtis ir padėtis
Kulnakaulio, kaip ir šokikaulio masyvą sudaro akytoji kaulinė medžiaga. Nustatant, ar kulnakaulis kairysis ar dešinysis, jį reikia laikyti taip, kad kilno gumburas būtų nykrypęs atgal, šokikauliniais paviršiai – į viršų, o šokikaulio atrama – į vidų. Kulnakaulio kaulėjimo centras atsiranda vaisiaus gyvenimo 4-7 mėnesį.
Šokikaulis
Šokikaulis (talus) – antras pagal dydį čiurnos kaulas. Šis kaulas yra svarbus, nes jungia blauzdos kaulus su pėdos kaulais. Šokikaulis pėdoje guli virš kulnakaulio, jo kūnas, kaip ir kulnakaulio, yra netaisyklingo kubo formos. Ypač ryškiai šokikaulyje matomas šokikaulio skridinys (trochlea tali), sudarantis net tris šokikaulio paviršius: viršutinį (facies superior), vidinį kulkšninį (facies malleolaris medialis) ir šoninį kulkšninį (facies malleolaris lateralis). Nuo skridinio šokikaulio kaklu yra atskirta šokikaulio galva (caput tali), kurios laivakauliniu sąnariniu paviršiumi (facies articularis navicularis), šokikaulis jungiasi su laivakauliu. Šokikaulio masyvą sudaro akytoji medžiaga, ją iš išorės dengia plonas standžiosios medžiagos sluoksnis. Šokikaulio kaulėjimo taškas užsimezga 7-8 vaisiaus raidos mėnesį.
Laivakaulis
Laivakaulis (os naviculare) tarytum užbaigia ne vietoje plokštumoje esančią proksimalinę čiurnos kaulų eilę. Jis yra visai prieš šokikaulį ir primena šonu gulintį laivą, kurio įdubęs proksimalinis paviršius susineria su šokikaulio galva, o išsigaubęs distalinis paviršius turi tris laukelius jungtis su pleištukais. Vidinis kaulo paviršius ištįsta į laivakaulio šiurkštumą (tuberositas ossis navicularis) prie kurios tvirtinasi priekinio blauzdos raumens sausgyslė. Viršutinis laivakaulio paviršius yra iškilas, o apatinis – įdubas. Laivakaulio kaulėjimo centras susiformuoja 3-4 intrauterininį mėnesį.
Kubakaulis
Kubakaulis (os cuboideum) iš šono užbaigia distalinę čiurnos kaulų eilę ir yra netaisyklingo kubo pavidalo. Jo viršutinis paviršius yra gruoblėtas, prie jo tvirtinasi gretimus čiurnos kaulus jungią raiščiai. Apatiniame, arba pado, paviršiuje yra ilgojo šeivinio raumens sausgyslės vaga (sulcus tendinis musculi fibularis longi, s. sulcus tendinis musculi peronei longi). Iš šono ir užpakalio ją riboja neryški kubakaulio šiurkštuma (tuberositas ossis cuboidei). Šoninis kaulo paviršius yra šiurkštus, o vidiniame matyti ovalo pavidalo sąnarinis paviršius susinerti su šoniniu pleištuku. Užpakalinis (proksimalinis) paviršius įdubęs, jungiasi su kulnakaulio kubakauliniu paviršiumi. Priekinis (distalinis) kaulo paviršius turi sąnarinį lauką, vertikalios skiauterės pervertą į du laukelius susinerti su ketvirtuoju ir penktuoju padikauliais. Kubakaulio kaulėjimo centras atsiranda visai prieš pat gimimą.
Pleištukai
Pleištukai  – tai trys pleišto formos čiurnos kaulai, gulintys tarp laivakaulio ir padikaulių. Mažiausias iš jų- tarp dviejų kitų pleištukų esantis vidurinysis pleištukas (os cuneiforme intermedium). Su kubakauliu besijungiantis šoninis pleištukas (os cuneiforme laterale) yra antras pagal dydį, o vidinis pleištukas (os cuneiforme mediale) yra didžiausias.
Vidinis pleištukas
Vidinio pleištuko (os cuneiforme mediale) platesnioji dalis atsigręžusi žemyn, o siauresnioji ir aštresnioji – į viršų. Užpakaliniame jo paviršiuje yra laukelis susijungti su laivakauliu, priekiniame – sąnarinis laukas susinerti su pirmuoju padikauliu, o šoninėje pusėje – du laukeliai susinerti su viduriniu pleištuku ir antruoju padikauliu.
Šoninis pleištukas
Šoninis pleištukas (os cuneiforme laterale) taip pat kaip ir vidurinis, storgaliu atsigręžęs į pėdos nugarą, o plongaliu – į padą. Užpakaline sąnarine fasete jis susineria su laivakauliu, o priekine – su trečiuoju padikauliu. Vidinis ir išorinis paviršiai turi po du laukelius: vidinis – susinerti su viduriniu pleištuku ir su antrojo padikaulio pamatu, o šoninis – su kubakauliu ir trečiojo padikaulio pamatu.
Vidinio pleištuko kaulėjimo centras atsiranda antrais-trečiais metais, vidurinio – trečiais metais, o šoninio – pirmais-antrais metais.
Padikauliai
Padikauliai priklauso ilgiesiems kaulams. Sudarydami pado kaulinį pamatą jie jungia čiurną su pirštais. Kiekvienas padikaulis turi tribriaunį kūną (corpus) ir galvą (caput ) su pamatu (basis). Tarpusavyje padikauliai jungiasi pamatais, o galvų sąnariniais paviršiais jie susineria su pirštakauliais. Pats stambiausias yra pirmasis padikaulis (os metatarsi primum), su dviem pirštakauliais sudarantis nykštį, o pats ilgiausias – penktasis padikaulis (os metatarsi quintum). Penktajame padikaulyje matoma jo šiurkštuma (tuberositas ossis metatatarsi quinti), kurią žmogus gali apčiuopti per odą. Padikaulių kūnai pradeda kaulėti antrą-trečią gemalo raidos mėnesį.
Kojos pirštakauliai
Kiekvienas kojos pirštas, išskyrus nykštį, sudarytas iš trijų pirštakaulių: artimojo, viduriniojo ir tolimojo. Kiekvienas pirštakaulis turi savo kūną (corpus phalangis) bei galvą (caput phalangis) ir pamatą (basis phalangis). Kojos pirštakuliai kaulėja nuo proksimalinių epifizių panašiu laiku kaip padikauliai.
Ieoh Ming Pei
miniatiūra|200px|dešinėje|Ieoh Ming Pei