cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
La Venta
La Venta  – ikikolumbinės indėnų olmekų kultūros archeologinė vietovė rytų Meksikoje, Tabasko valstijoje, netoli Meksikos įlankos kranto, prie Tonalos upės. Sudaro XIII–V a. pr. m. e. gyvenvietė ir religinis centras. La Ventą atrado Tiuleino universiteto archeologai, o 1941–1943 m. kasinėjo JAV archeologas Metju Stirlingas; vėliau vietovė kasinėta XX a. septintame dešimtmetyje. La Venta buvo įsikūrusi upės saloje, dabar ją supa pelkynai. Kompleksas užima 200 ha plotą, driekiasi 19 km šiaurės-pietų kryptimi, orientuotas 8° į vakarus nuo šiaurės (galimai nukreiptas į kokią nors žvaigždę ar žvaigždyną). Kompleksą sudaro pylimai bei molio statiniai. Pagrindinis objektas – viena seniausių Mezoamerikoje kūgio formos piramidė (aukštis 33 m). Į šiaurę nuo jos yra 30 m aukščio molio pylimas, aikštelė ir kulto vieta (prie jos aptikta kapų). Rasti penki (apie 4,5 x 6 m dydžio) mozaikiniai grindiniai, bazalto skulptūrų (apie 18 kg sveriančių žmonių galvų) ir altorių, nefritinių ornamentų, marmurinių jaguaro kaukių.
Kretingos meno mokykla
Istorija
1985–1989 m. mokykla buvo vadinama Kretingos muzikos ir dailės mokykla, nuo 1990 m. reorganizuota į Kretingos meno mokyklą. 1989 m. Salantuose buvo įsteigtas mokyklos filialas, 1993 m. tapęs savarankiška Salantų meno mokykla.
La Venta
XX a. antroje pusėje ties pietiniu La Ventos pakraščiu pradėta naftos gavyba, todėl daug paminklų perkelta į Viljahermosos miesto archeologinį parką.
Kretingos meno mokykla
Istorija
2000 m. mokykla perkelta į dabartinį pastatą, kuris mokyklai buvo suteiktas rekonstravus vieną Kretingos darželių. Tais pačiais metais įkurtas choreografijos skyrius.
Muzikos, Choreografijos ir Dailės skyriuose, 2013 m. duomenimis, buvo ugdomi 553 mokiniai, juos mokė 48 mokytojai.
Mokymo programos, kita veikla
Meno mokykla suteikia profesionalius muzikos, dailės ir choreografijos pažinimo pradmenis. Siūlomos ankstyvojo integruotojo meninio ugdymo, fortepijono, chorinio dainavimo, styginių instrumentų muzikinio ugdymo programos, akordeono, pučiamųjų, mušamųjų, tautinių instrumentų muzikinio ugdymo programos, chorinio dainavimo ugdymo programa, dailės ir choreografijos ugdymo programos.
Mokykloje ugdomi meniniai kolektyvai, per pastaruosius metus pasiekę aukštų rezultatų. Chorai „Saulainė“ ir „Smiltė“, vaikų šokių kolektyvas „Ratilėlis“ yra tapę daugelio respublikinių ir tarptautinių konkursų laureatais, jiems įteiktos „Aukso Paukštės“. Chorams „Saulainė“ ir „Smiltė“, vaikų šokių kolektyvui „Ratilėlis“, merginų šokių grupei „Vėjūnės“, smuikininkų ansambliui, akordeonininkų orkestrui, pučiamųjų instrumentų orkestrui „Vėjūnas“, tautinių instrumentų orkestrui, tradicinių instrumentų ansambliui, jaunučių chorui suteiktos atitinkamo meninio pajėgumo kategorijos.
Mokykla vykdo švietėjišką veiklą, organizuodama seminarus, festivalius regiono ir šalies muzikos mokytojams. Pastaraisiais metais organizuotas regiono muzikos ir meno mokyklų styginių instrumentų festivalis „Smuikas – mano draugas“ (2012), tautinės muzikos orkestrų ir ansamblių festivalis „Trimitatis“ (2013). Tęsiama ilgametė tradicija – kalėdiniai koncertai miesto visuomenei.
Liaodongo įlanka
thumb|220px|Liaodongo įlanka šiaurinėje [[Geltonoji jūra|Geltonosios jūros dalyje]]
Geografija
Liaodongo įlanka įsiterpusi į žemyną 220 km; didžiausias plotis 175 km, didžiausias gylis 50 m. Į Liaodongo įlanką įteka Liaohė, Dalinghė. Potvynių didžiausias aukštis 4,5 m. Didžiausias uostas Ingkou.
Dagestano istorija
Dagestanas – istorinis regionas Šiaurės Kaukaze, kuris apima pietinę (kalnuotąją) dabartinės Dagestano respublikos (Rusijos Federacijos sudėtyje) dalį. Jam taip pat gali būti priskirtinos ir gretimos teritorijos šiaurės rytų Azerbaidžane.
Geografija ir įvairovė
thumb|left|Dagestano teritorija Kaukaze Dagestanas užima pailgą, į pietus smailėjantį, kalnuotą ruožą, įsiterpusį tarp Didžiojo Kaukazo (už jo yra Širvanas, Heretija ir Kachetija) ir Kaspijos jūros. Šiaurėje, ties Sulako žemupiu, regionas siekiasi su Kumykų lyguma (kartais įtraukiama į Dagestano sampratą), o šiaurės vakaruose – su Čečėnija, nuo kurios skiria Andijų kalnagūbris. Kaspijos pajūryje yra siauras žemumų ruožas, kuris buvo vienas iš kelių geografinių koridorių, jungusių Europą su Azija per Kaukazo kalnyną.
Dagestanas yra laikomas vienu iš lingvistiškai ir kultūriškai įvairiausių pasaulio regionų, nes šią nedidelę teritoriją sudaro keliasdešimt atskirų kultūrinių regionų, apsiribojančių nedideliais uždarais kalnų slėniais, kurių kiekvienas kalba atskira tarme arba kalba, turi atskirą tapatybę. Sąlyginai šiuos slėnius galima grupuoti į didesnius regionus:
Pavadinimai
Dagestano gyventojai niekada neturėjo bendros tapatybės ir termino įvardinti savo regionui. Dabartinis regiono pavadinimas yra kilęs iš turkų kalbos ir reiškia „kalnų šalis“ ( „kalnas“, „šalis“). Istoriškai šiai teritorijai įvardinti buvo naudojami įvairūs pavadinimai, duoti aplinkinių tautų. Antikoje regionas vadintas Albanija. Vėliau jis buvo žinomas kaip Lezgistanas (o visi jo gyventojai – lezginai), Taulistanas ir pan.
Senovė
Žmogaus pėdsakai Dagestane aptinkami nuo seniausių laikų. Čia aptinkami seniausi Rusijos Federacijoje žmogaus pėdsakai, kurie datuojami apie 1,4–2 mln. metų. Labai anksti Dagestane prasidėjo ir neolitinė revoliucija: seniausios gyvenvietės, kuriose buvo verčiamasi žemdirbyste ir gyvulininkyste yra senesnės nei 6000 m. V–IV tūkst. pr. m. e. Dagestano gentis veikė Kuros-Arakso kultūra, kuri apėmė visą Armėnijos kalnyną į pietus nuo Kaukazo. Pasak vienos iš hipotezių, jos kūrėjai kalbėjo šiaurės rytų Kaukazo kalbomis, o po indoeuropiečių ir kitų etninių grupių migracijų, Dagestanas yra paskutinė šias kalbas išlaikiusi sala.
Greičiausiai pro Dagestano pajūrio žemumų ruožą į Aziją VIII a. pr. m. e. skverbėsi indoeuropiečių gentys gimiriai, kurie asirų šaltiniuose vadinami iškuza ir kėlė didelę grėsmę Artimųjų Rytų civilizacijoms. thumb|left|Kaukazo valstybės mūsų eros pradžioje. Dagestanas pavaizduotas kaip Albanijos (žalia) dalis I a. pr. m. e. kitapus Didžiojo Kaukazo smulkios gentys buvo suvienytos į Albanijos karalystę. Kadangi gyventojai buvo lingvistiškai giminingi Dagestano gyventojams, greičiausiai buvo palaikomi artimi kultūriniai ryšiai. Tačiau nėra iki galo aišku, ar Albanija yra politiškai valdžiusi teritorijas į šiaurę nuo Kaukazo. Ptolemėjus mini, jog Albanija šiaurėje ribojasi su Sarmatija, o ties jų riba eina Soanos upė. Istorikas S. V. Juškovas Soaną sieja su Tereku, o Krečmeris – su Sunža. Abiem šiais atvejais palaikoma hipotezė, jog Dagestanas buvo Albanijos dalis.
Kai kurių istorikų teigimu, Dagestanas ne tik kad buvo Albanijos dalis, bet čia buvo ir šios valstybės svarbiausi miestai. Pvz., anot Mahomedovo, trys iš keturių svarbiausių Albanijos miestų, Telebas (prie Hero upės žiočių); Helda (prie Kesijos upės žiočių) ir Albana (prie Albanos upės žiočių) buvo Dagestano teritorijoje. Iki mūsų dienų šiaurinės Albanijos sienos klausimas nėra iki galo išspręstas. Nepaisant to, Dagestano tautų tapatybėje ši šalis užima labai svarbią vietą.
Nuo pirmųjų mūsų eros amžių Pakaspijo lygumos Dagestane patyrė Didįjį tautų kraustymąsi, kurį vykdė stepės tautos šiaurėje. Pirmieji į Pakaspijo lygumas migravo mesagetai, kurių pavadinimas davė pradžią piečiausiai Dagestano daliai – Maskutui. Į vakarus nuo Dagestano įsitvirtino alanai, o apie III a. regioną nusiaubė hunai (sabirai), kurie Kumykų lygumoje ir šiauriniame Pakaspijyje (Tumane) įkūrė valstybę. Yra išlikusi hipotezė, kad čia kurį laiką galėjo viešpatauti ir klajokliai avarai, kurie davė vardą vienai iš Dagestano tautų – avarams.
Lezginų kalba
Lezginų kalba – viena kaukaziečių kalbų, lezginų tautos kalba.
Dagestano istorija
Sariro hegemonija
510 m. Kaukazo Albaniją užėmė Sasanidų Persija, kuri pavertė ją marzpanatu. Tuo pačiu persai paėmė ir Dagestano pajūrio lygumas, kur išdygo Derbentas, tapęs Marzpanato administraciniu centru. 562–567 m. šachas Chosrovas I sutramdė Dagestano kalniečius, o Derbente pradėjo didžiules tvirtovės statybas. Ši tvirtovė, išlikusi iki dabar ir tapusi Pasaulio kultūros paveldo paminklu, turėjo apsaugoti Aziją nuo grėsmės iš šiaurės, kur klestėjo galingas Chazarų kaganatas. Kalnuotąjį Dagestaną valdęs Sariras iš pradžių tapo Persijos vasalu, tačiau nuo VII a. labiau palaikė Chazarų pusę.
Lezginų kalba
Klasifikacija
Lezginų kalba priklauso nachų ir dagestaniečių, arba šiaurės rytų kaukaziečių kalbų šeimos dagestaniečių kalbų pogrupiui, su kitomis 9 šio pogrupio kalbomis sudaro lezginų kalbų grupę.
Dagestano istorija
Sariro hegemonija
Sasanidų laikais gana greitai buvo persizuotos pietinės Dagestano lygumos, o vietos dagestaniečių palikuonys savo kalbas išlaikė tik atokiose kalnų vietovėse (dab. Šachdago tautos). Persizuota populiacija ilgainiui pradėta vadinti tatais.
thumb|Kaukazas XI a. Dagestane egzistavo Sariro (Khundzia), Lakzo (Lekia) ir Derbento valstybės VII–VIII a. Dagestanas atsidūrė tarp dviejų galingų imperijų: pietuose plėtėsi islamiškas arabų Kalifatas, o šiaurėje – Chazarų kaganatas. Kaspijos pajūryje nuolat vyko Arabų-chazarų karai. Chazarai paėmė didelę dalį Dagestano pajūrio, ir čia net buvo stipriausi jų miestai Belendžeras ir Semenderas (abiejų lokalizacija neaiški). Arabai, tuo tarpu, tarp 643 ir 705 m. galutinai įsitvirtino Derbente ir pietiniame Dagestano pajūryje. Derbentas sutvirtintas, čia išdygo pirmosios mečetės į šiaurę nuo Kaukazo.
Lezginų kalba
Arealas
Lezginų kalba daugiausia vartojama Dagestano pietinėje (2002 m. surašymo duomenimis kalbančiųjų buvo – 260 000) ir Azerbaidžano šiaurinėje (apie 170 000 kalbančiųjų) dalyje. Dagestano (Rusijos Federacija) viena valstybinių kalbų, kartu su rusų, avarų, darginų, lakų, nogajų ir kt. kalbomis. Dar vartojama Gruzijoje, Kazachijoje, Turkijoje, kai kuriose Europos šalyse. Iš viso kalbančiųjų apie 450 000.
Dagestano istorija
Sariro hegemonija
Į Dagestano kalnuotąją dalį 722 m. pirmasis skverbtis pradėjo arabų karvedys Džarachas ibn Abdalachas, kuris paėmė Kaitagą ir Tabasaraną. 737 m. karvedys Marvanas ibn Muchamadas paėmė Sariro sostinę ir pavertė Sarirą savo vasalu. Taip kuriam laikui Kalifatas įgijo hegemoniją visame Dagestane ir pradėjo čia Islamo plėtrą.
Lezginų kalba
Kalba
Bendrinė rašomoji kalba susiformavo XIX a. Giundėjaus tarmės pagrindu. Lezginų kalba turi daug priebalsių, daiktavardžio 18 linksnių, 2 skaičius, veiksmažodžio keliolika laikų ir 7 nuosakas. Būdingas ergatyvinis sakinio modelis. Iki 1928 m. vartotas arabų raštas, 1928–1938 m. – lotynų raštas, 1938 m. jį pakeitė modifikuota kirilika.
Dagestano istorija
Sariro hegemonija
Pačioje VIII a. pabaigoje arabų įtaka susilpnėjo dėl paties Kalifato nusilpimo. Kai kurie šaltiniai tuo metu nurodo ir chazarų invazijas, kurios galėjo nutraukti arabų įtaką regione o kartu ir krašto islamizaciją. Bet kokiu atveju, IX a. pradžioje prasideda Dagestano savarankiškumo laikotarpis, kuriame vėl atgimsta Sariro, Kazikumucho, Lakzo ir kitos valstybės, suklesti Derbento emyratas. Hegemoniją išlaiko Sariras, kuris daro sąjungas bei kariauja su savo kaimynėmis šiapus bei kitapus Kaukazo: Alanija, Širvanu, Kartlija, Derbentu ir pan. Sariro karalius yra tituluojamas „Kalnų valdovu“.
Lezginų kalba
Kalba
Lezginų kalba leidžiamos knygos, laikraščiai, iš jų didžiausi „Лезги газет“ Dagestane ir „Самур“ Azerbaidžane.
Dagestano istorija
Kazikumucho hegemonija
thumb|Kaukazas XV a. pabaigoje 1239 m. Dagestaną užpuolė mongolai, kuriems pavyko užimti lakų tvirtovę Kumuchą. Mongolų valdžia ilgai neišsilaikė, o Kumucho valdovai (šamchaliai) sustiprino islamo pozicijas. XIII a. II pusėje jų valdoma Kazikumucho valstybė perėmė hegemoniją regione, plėsdama ne tik savo valstybės ribas, bet ir islamą. Kuomet šiaurėje susiformavo Aukso orda, šamchaliai tapo jos sąjungininkais.
1395 m. Tamerlanas bandė užimti Dagestaną, tačiau šamchaliai apgynė nepriklausomybę. Jų valstybė tapo ne tik didžiausia regione, bet ir turėjo įtaką suburiant smulkesnes Dagestano valstybėles bendrai gynybai bei religiniams karams prieš „netikėlius“ vainachus vakaruose. Prie Kumucho šamchalių jungėsi smulkesnių valstybių valdovai: avarų nucalas, rutulų bekas, tabasaranų maisumas, cachurų sultonas, Kaitago ucmijus, didojų kunigaikščiai ir kt. Pietinėje, persizuotoje, Dagestano dalyje viešpatavo Širvanšachai.
Atskiri slėniai susijungė į vientisą ekonominę sistemą, kur atskiri kaimai aūlai gamino skirtingą produkciją. Mainai ir prekyba vykdavo šamchalio sostinėje Kumuche. Dygo nauji miestai, tokie kaip Tarki, Endirėjus, Kazaniščė, Gubdenas. Kultūrinėje plotmėje irgi buvo daug poslinkių. Didžiausios Dagestano tautos išvystė rašytines kalbas naudodamos arabų raštą. Tai leido vystytis literatūrai, tvarkyti valstybes.
1574 m. mirė vienas iš stipriausių lakų valdovų Čopanas, po kurio mirties prasidėjo vidinės kovos dėl valdžios ir feodalinis susikaldymas. XVI a. II pusėje keitėsi ir geopolitinė situacija. Į šiaurę nuo Dagestano stiprėjo Rusijos imperija, pietuose – Osmanų imperija ir Safavidų imperija.
Pirmieji Rusiją į regioną pakvietė kabardinai, į kurių žemes šamchaliai vykdė karinius žygius. 1557 m. jų kunigaikštis Temriukas kreipėsi į Rusiją, prašydamas apginti Kabardą. Vėliau panašiai į Rusiją kreipėsi ir Gruzijos pasiuntiniai. Ivanas IV pasiuntė ekspediciją į Dagestaną, o 1566 m. ėmė statyti tvirtovę ties Tereko ir Sunžos santaka. Tai sukėlė konfliktą. 1588 m. Rusija paėmė Tiumenės regioną Tereko žemupyje. Tačiau Maskvos pralaimėjimai 1590, 1594 ir 1605 m. sustabdė Rusijos ambicijas regione.
Panašiu metu osmanai užėmė Šemachos regioną prie pat Kazikumucho pietinių sienų ir pradėjo karines invazijas į kalnus. 1582 m. jie nusiaubė sostinę Kumuchą. XVII a. pradžioje interesus į Dagestaną ėmė reikšti Safavidai, kurie užėmę Širvanšachų valstybę gavo ir pietinę Dagestano dalį. Šachas Abasas I naudojosi vidiniais Kuzikumucho nesutarimais ir kiršino galimus įpėdinius tarpusavyje. Tai galutinai sukaldė šamchalų valdžią. thumb|left|Lezginų armija XVIII a. pradžioje Kazikumuchas patyrė atgimimą, tapdamas Kazikumucho chanatu. Chanas Surchajus prisijungė prie Širvano sukilimo prieš Persiją, kuriam vadovavo Hadži Davudas. Dagestano valdovų armijos nusiaubė šiaurines Persijos provincijas. Tuo pat metu Dagestano tautos rengė karinius grobiamuosius žygius į Gruziją, kas Gruzijos istorijoje įardijama kaip lekianoba (, t. y. „Dagestaniečių puldinėjimai“).
1722-23 m. karinę ekspediciją į Kaspijos pajūrį surengė Petras I, kuris sugebėjo prisijungti Derbento miestą, o taip pat dideles teritorijas Persijoje, tačiau 1734 m. jų iš karto atsisakė, vos tik Persijos šachas Nadyršachas paskelbė ultimatumą. Prieš eidamas į karo žygį prieš Rusiją, Nadyršachas ketino prisijungti Dagestaną. 1741-43 m. karą laimi jungtinės Dagestano pajėgos, vadovaujamos Kumucho chano. Ši neįtikėtina pergalė dagestaniečių tautosakoje pagimdė ne vieną legendą ir epą.
Rusijos įtakoje
1920 m. Dagestane įvesta sovietų valdžia ir jis tapo Tarybų Sąjungos dalimi. 1921 m. sudaryta Dagestano autonominė respublika, į kurią dirbtinai įjungtos ir nogajų bei kumykų gyvenamos Pakaspijo žemumos šiaurėje. Taip Dagestano teritorija išaugo dvigubai. Autonominėje respublikoje buvo vykdoma industrializacija, gerinama krašo infrastruktūra. Rusų įkurta Machačkala tapo didžiausiu miestu.
Nuo 1991 m. tapo federacine Rusijos respublika. Iki pat 2006 m. čia vadovavo prezidentas Mahomedali Mahomedovas, kuris įtvirtino darginų etnokratiją. Stiprėjant islamizacijai ir vykstant Čečėnijos karui, krašte vyksta teroristiniai išpuoliai, čia veikia Kaukazo emyratas, siekiantis sukurti vieningą musulmonišką Šiaurės Kaukazo valstybę. Dagestane veikia separatistinės organizacijos, kovojančios už krašto arba atskirų etninių grupių nepriklausomybę.
Amanda Sandrelli
Amanda Sandreli (, g. 1964 m. spalio 31 d. Lozana) – italų aktorė, dainininko Gino Paoli ir aktorės Stefania Sandrelli duktė.
Nuogos moters portretas
Nuogos moters portretas – 1981 m. Italijoje sukurta komedija.
Amanda Sandrelli
Yra ištekėjusi už Peru aktoriaus Blas Roca-Rey, kartu augina 2 sūnus.
Nuogos moters portretas
Turinys
Prekiatojo knygomis Sandro ir jo žmonos Lauros santuoką ištinka krizė. Apsistojęs pas savo naują pažįstamą fotografą jis atranda apsinuoginusios moters nuotrauką, kurioje esanti moteris be galo panaši į jo žmoną. Sužinojęs šios vardą (Riri), Sandro intensyviai pradeda ieškoti merginos. Radęs ją, niekaip negali nusiraminti: Riri atrodo visiška priešingybė Laurai: raudonplaukė, laisvai bendraujanti, nevengianti vyriškos kompanijos. Sandro, vis dar kankinamas abejonių, galiausiai įtiki, kad Riri ir Laura nėra tas pats asmuo, tačiau netrukus vėl pradeda abejoti. Galiausiai Riri dingsta, o kuomet po ilgų paieškų Sandro pavyksta ją rasti, ši siūlo pasirinkti: ji arba Laura. Sandro nusprendžia likti su Riri…
Čyrvono ežeras
Čyrvono ežeras  – ežeras Baltarusijoje, Gomelio srityje, Žitkovičių rajone. Trečias pagal dydį Baltarusijos ežeras. Aukštis – 136,4 m virš jūros lygio, svyruoja iki 0,8 m, aukščiausias – kovo-balandžio mėnesiais. Skaidrumas – 0,6 m. Krantai žemi, durpingi, dugnas dumblinas. Melioraciniais kanalais jungiasi su Bobriko upe, Pripetės intaku.
Lyno slėnio medis
Lyno slėnio medis (Lynn Valley Tree) – praeityje augusi 126,5 m aukščio pakrantinė pocūgė (Pseudotsuga menziesii var. menziesii), kuri buvo nupjauta 1902 metais.
Medis augo Lyno slėnyje, kuris dabar įeina į Vankuverio (Britų Kolumbija) miestą. Nuo to laiko Lyno slėnio žemumoje, kur augo šis milžiniškas medis, buvo visiškai iškirsta ištisa sengirė.
Tai buvo vienas aukščiausių kada nors užregistruotų pasaulio medžių, už jį aukštesni buvo tik keletas karališkųjų eukaliptų (Eucalyptus regnans). Taip pat manoma, kad Nuksako milžinas (Nooksack Giant) galbūt buvo 15 m aukštesnis, bet jo išmatavimai mažiau patikimi už Lyno slėnio medžio išmatavimus.
Carole Vinci
Carole Vinci (g. 1950 m. Ženevoje) – Šveicarijos dainininkė.
1978 metais su daina „Vivre“ dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurse, jame užėmė 9 vietą.
HD 222582 b
HD 222582 b – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HD 222582. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 137 šviesmečius (42 parsekus).
HD 222582 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 7,75 Jupiterio masės (2463 kartus masyvesnė už Žemę), o spindulys – apytikriai 1,12 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planetą apskrieja per 572 paras, jos orbitos didysis pusašis – 1,35 (± 0,08) av, o ekscentricitetas – 0,725 (± 0,012). HD 222582 b orbita – viena ekscentriškiausių iš visų atrastų egzoplanetų.
Apie HD 222582 b atradimą pranešta 1999 m. Planeta aptikta W. M. Keck observatorijoje (Havajai), taikant radialinių greičių metodą. HD 222582 b yra vienintelė šioje sistemoje atrasta planeta.
Brigitte Skay
Bridžita Skai (, tikrasis vardas – Brigitte Johanna Riedle), (1940 – 2012) buvo vokiečių kino aktorė, vaidinusi tiek gimtinėje, tiek Italijoje kuriamuose filmuose.
Daniela Poggi
Daniela Podži (, g. 1954 m. spalio 17 d.) – italų kino aktorė ir televizijos laidų vedėja.
Mėta (upė)
Mėta  – 102 km ilgio upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Dešinysis Bebro upės intakas. Upės baseinas yra apie 1336 kv.km. Apie 11 km upė teka Augustavo kanalui, kuris jungia Nemuno ir Vyslos upių baseinus. Upėje galima plaukioti baidarėmis.
Upės aukštupis vadinamas Rospudos upe ir tęsiasi nuo Niskie Jezioro iki Augustavo Rospudo ežero. Vidurupyje upė jungiasi su Bistros kanalu ir prateka Saino ir Mėtos ežerus. Nuo Mėtos ežero prieš pat Augustavą upė pradeda tekėti Augustavo kanalu ir teka iki Bebro nacionalinio parko, kur įteka į Bebro upę. . Žemupyje, piečiau Mėtos ežero, šalia Augustavo kanalo yra gausybė Mėtos meandrų, senvagių ir bifurkacijų.
Dešinieji upės intakai: Turuvka (Turówka), Žarnuvka (Żarnówka), Vengoruvka (Węgorówka), Strumienas (Strumień), Bargluvka (Bargłówka), Bžozuvka (Brzozówka) ir Tajenka. Kairieji upės intakai: Sajnica arba Sojovnica (Sojownica) (iš Saino ežero), Červonka (Czerwonka), Kolnica (iš Kalino ežero), Sosnuvka (Sosnówka) ir Olšanka (Olszanka).
Universitetų reitingas
Universitetų reitingas – sistema, skirta universitetų (ir, galbūt, kitų aukštųjų mokyklų) vertinimui, išrikiuojanti juos eilės tvarka pagal išmatuotą gerumą.
Nustatyta, kad aukštesnė vieta reitinguose koreliuoja su didesniu universiteto finansavimu.
Dalis universitetų keičia savo strategiją taip, kad užimtų geresnę vietą reitinguose.
Universitetų reitingai kritikuoti dėl subjektyvių apklausų vertinimų, nepagrįstų įverčių svorių.
Keturis kartus tą naktį
Keturis kartus tą naktį – 1971 m. sukurta erotinė komedija.
Turinys
Tai, kas įvyko tą naktį, savo skirtingas versijas pateikia Tina, Džianis ir šio namų durininkas.
Yakult
Yakult – probiotinis pieno produktas, gėrimas, gaminamas fermentuojant nugriebto pieno mišinį su specialiu bakterijos Lactobacillus casei Shirota štamu.
Makiavelizmas
Makiavelizmas – politinė doktrina, paremta principu „tikslas pateisina priemones“, rekomenduojanti klastą, veidmainystę, smurtą, cinizmą ir jokių skrupulų nepaisymą. Pavadinta pagal italų renesanso politinio veikėjo, rašytojo, filosofo, istoriko Nikolo Makiavelio pavardę, nes jis savo kūrinyje „Kunigaikštis“ (II principe; 1513 m., išleistas 1523 m.) aprašė tokią savo epochos politinę praktiką.
Yakult
Produktą gamina Japonijos kompanija Yakult Honsha Co., LTD (Kabushiki-gaisha Yakuruto Honsha), kurioje 20% akcijų priklauso Danone Grupei. Gamyklos taip pat veikia Fountain Valley (Orindžo apygarda, JAV, Kalifornijos valstijoje), Monterėjus (Nuevo Leonos valstijoje, Meksika), Dandenong (Viktorijos valstijoje, Australija), Florianopolis (Santa Katarinos valstijoje, Brazilija), Harjanos valstijoje (Indija), Calamba (CALABARZON regione, Filipinai), Seremban (Negeri Sembilan, Malaizija). Kompanija turi beisbolo komandą „Tokyo Yakult Swallows“, nuo 2005 m. yra viena iš Pasaulio vandens sporto čempionatų rėmėja.
Istorija
miniatiūra|180px|left|Jakulto 100 ml buteliukas Honkonge miniatiūra|265px|right|Jakulto pakuotė Produktą sukūrė japonų mikrobiologas Minoru Shirota (1899–1982), kuris 1930 m. baigė medicinos studijas Tokijo universitete. Jis pradėjo gaminti ir prekiauti jakultu 1935 m. Produkto pavadinimas kildinamas iš esperantiško žodžio jahurto, reiškiančio jogurtą. Nuo tada Yakult sukūrė gėrimų, turinčių bifidobakterijų Bifidobacterium breve, liniją Japonijos rinkai, taip pat panaudojo savo laktobacilų tyrimus kosmetikos priemonių kūrimui. Vėliau Yakult Honsha suvaidino pagrindinį vaidmenį kuriant chemoterapinį vaistą irinotekaną (Camptosar, CPT-11).
Paplitus jakultui Japonijoje ir Taivane, juo 1966 m. pirmą kartą pradėta prekiauti Brazilijoje, kur gausi vietos japonų bendruomenė. Šiuo metu produktas parduodamas 31 šalyje, nors jo bakterijos kultūros tiekiamos iš Japonijos, nepriklausomai nuo šalies gamintojos.
Gaminys pilstomas į skirtingos talpos indus. Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, Europoje, Indijoje, Indonezijoje, Vietname tiekiamas 65 ml buteliukuose, JAV, Meksikoje (vienoje didžiausių jakulto rinkų), Japonijoje, Tailande, Malaizijoje ir Pietų Korėjoje – 80 ml buteliukuose. Jų yra ir Singapūre, Honkonge, Taivane ir Kinijoje, kuriose jakultas parduodamas 100 ml buteliukuose.
Sudėtis
Gamintojas deklaruoja teigiamą produkto įtaką vartotojų sveikatai, pradedant žarnyno mikrofloros palaikymu, imuninės sistemos stiprinimu, skrandžio būklės ir vidurių užkietėjimo reguliavimu, baigiant poveikiu skrandžio–žarnyno infekcijoms, tačiau šiems teiginiams trūksta mokslinio pagrindimo. Taip pat susilaukiama vartotojų organizacijų ir žiniasklaidos kritikos dėl pernelyg didelio cukraus kiekio – vidutiniškai jakulto kiekviename 100 ml yra 14,2 g cukraus (plg. su 10,6 g cukraus 100 ml Coca-Cola gėrimuose).
Madeleine Pascal
Madeleine Pascal (g. 1946 m. Paryžiuje) – Prancūzijos dainininkė.
Plojimai
thumb|200px|Plojimai
Velso futbolo varžybos 2002–2003 m.
Velso futbolo varžybos 2002–2003 m.
Plojimai
Plojimai, aplodismentai – plojant delnais išreiškiamas socialinis gestas, publikos naudojamas įvairių pramoginių ar socializacijos renginių bei įvykių metu, siekiant pademonstruoti susižavėjimą, susidomėjimą, palaikymą ar sveikinimą.
Velso futbolo varžybos 2002–2003 m.
Komandų rikiuotė
Pastaba. 2002/2003 m. sezone Llangefni–Glantraeth sudarė jungtinę komandą du klubai Llangefni Town ir Glantraeth FC. Dalyvavo Cymru Alliance lygoje. Jungtinė komanda užėmė ketvirtą vietą pirmenybėse.
Barbara Broccoli
Barbara Brokoli (, g. 1960 m. birželio 18 d. Los Andžele) – JAV kino prodiuserė.
Plojimai
Priklausomai nuo plojimo greičio bei konteksto gali turėti ir kitokią prasmę: itin lėtas išreiškia sarkazmą ar pajuoką, itin greitas dažnai naudojamas su ironija.
Barbara Broccoli
Biografija
Barbara yra bondiados prodiuserio Albert R. Broccoli ir scenaristės bei aktorės Dana Wilson duktė. Jos tėvas buvo pagrindinis Bondo serijos prodiuseris, todėl Barbara nuo vaikystės iš arti matė šių filmų kūrimo procesą. Baigusi studijas Layona universitete, pirmiausia ji prisidėjo prie 1983 m. kurto filmo „Aštuonkojė“, kuriame buvo režisieriaus asistentė. 1987 m. filme „Į dienos šviesą“ ji jau buvo prodiuserio asistentė.
Velso futbolo varžybos 2002–2003 m.
Finalo rungtynės
--- ---
Barbara Broccoli
Biografija
1990 m. Albert R. Broccoli perdavė savo kompanijos „Eon Productions“ valdymą Barbarai ir jos netikram broliui Michael G. Wilson. Bondiados filmai, kuriuose pagrindinius vaidmenis sukūrė Pierce Brosnan ir Daniel Craig, jau buvo prodiusuoti Barbaros Brokoli.
Be bondiados serijos, Barbara prodiusavo keletą kitų filmų bei teatro pjesių. Šiuo metu ji yra pagrindinė bondiados filmų prodiuserė.
Plojimai
Tam tikrose aplinkose ar socialinėse situacijose šis gestas laikomas nederamu, vertinamas kaip kultūros stoka, neetiškas elgesys, įžeidimas ar netgi kaip patyčios: įvairių pagerbimų metu, po šalies himno, po profesionalo atsakingo darbo, nelaimėje, maldos namuose ar kitose susikaupimo, pagarbos bei rimties reikalaujančiose aplinkose ar situacijose.
Erškėtyno šaltinis ir akmuo
Erškėtyno (Erškėtynės) šaltinis ir akmuo – šventvietė, esanti Kretingos rajone, Darbėnų seniūnijoje, prie Joskaudų ir Kadagynų kaimų, 4,5 km į pietvakarius nuo Darbėnų, 0,4 km į šiaurės vakarus nuo Tenžės upelio, miške. Ši vieta priklauso Joskaudų miško kvartalui Nr. 46, Kadagynų (Erškėtyno) vietovei. Šventvietė ir aplink esanti teritorija sutvarkyta, prie jos atvykusiems maldininkams ir kitiems lankytojams, keliautojams įrengta erdvi aikštelė, pastatyti suolai, pavėsinės. Sakraline vadinama vieta gali būti pasiekiama vietinės reikšmės keliais, tarp kurių: iš rytų pusės – nuo kelio ties Daubėnais, iš vakarų pusės – nuo kelio  Lazdininkuose. Vyresnės kartos žmonės Erškėtyno vietovę tebelaiko šventa, per svarbias krikščioniškas šventes čia atvyksta tikintieji. miniatiūra|200px|left|Už 20 m nuo šventvietės pastatyta mūrinė koplyčia
2003 m. Erškėtynės šaltinis ir akmuo buvo įrašyti į LR Kultūros vertybių registrą (u. k. ).
Istorija
Prie akmens ir žydinčių erškėčių, kur ištekėjo šaltinis, pagal vieną iš versijų, 1926 m. Lazdininkų gyventojai Barborai Pocienei (1854-1953) apsireiškė Švč. Mergelė Marija. Moters užsispyrimo ir pamaldumo dėka buvo pastatyta nedidelė medinė, 1,2 m aukščio koplytėlė. Pagal kitą versiją pasakojama, kad Švč. Mergelė Marija pasirodžiusi ant akmens piemenėliams. Pagal trečią versiją, atsimenamas keliautojas, kuris čia sustojęs poilsio ir užmigęs. Jis sapne išgirdo balsą, paliepusį „Palik mane čia“. Pabudęs negalėjo pakelti savo krepšio nuo sunkumo. Pagalvojęs, kad kažką čia turi palikti. Jis išėmė Mergelės Marijos paveikslą ir padėjo prie akmenų, tuomet lengvai pakėlė krepšį. Nuėjęs į Joskaudus papasakojo apie įvykį kaimo gyventojams ir šie vietovėje pastatė koplytėlę. Vėliau B. Pocienės ir kitų tikinčiųjų pastangomis 1930 m. – Vytauto Didžiojo metais – vietoje senosios medinės koplytėlės buvo sumūryta raudonplytė Erškėtyno koplyčia.
Iš po akmens, iš žemės gelmių žiemą vasarą tryškęs šaltinis nuo seno garsėjo gydomosiomis galiomis. Juo dažniausiai buvo plaunamos akys, veidas, plaunamos žaizdos, nešama aukų (gėlių, žvakių, kaspinų), į jį metamos monetos, statomi kryžiai, skulptūrėlės. Erškėtynės šaltinis buvo gausiai lankomas per Sekmines, Žolinę, kitas religines šventes.
Pasakojama, kad sovietmečiu apleidus koplyčią šaltinio vanduo buvo išdžiuvęs, bet žmonėms vėl deramai sutvarkius vietą, šulinyje vanduo atsirado.
Aplink miške glūdinčią garsią Kadagynų šventvietę (Erškėtynę) driekiasi archeologiškai vertinga vietovė su Joskaudų alkakalniu (Alkos kalnu) ir kapinynu. Pasakojama, kad šiose vietose jau senovėje savo dievus garbino žemaičių protėviai. 20 m į šiaurės rytus nuo šaltinio auga du dideli ąžuolai. Pasak padavimų, prie jų vaidilutės kūreno šventąją ugnį.
Šventvietės charakteristikos
Erškėtynės šaltinis, dar vadinamas Kadagynų šventvietės šaltiniu, trykšta iš šaltiniuotos versmės lėkštame šlaite. Sausringais metais gali išdžiūti. Aikštelė aplink buvusį šaltinį ir priėjimo takas išgrįsti betono plytelėmis. Šaltinio vandeniui kaupti ir pasemti įrengtas šulinys. Šaltinis, palyginti, mažai vandeningas, jo vanduo kalcio, magnio hidrokarbonatinis.
Šalia stūksantis akmuo yra 2,2 m ilgio, 1,6 m pločio (ties žemės paviršiumi) ir 1,3 m aukščio. Sudarytas iš rusvo smulkiagrūdžio granito. Ant jo įtaisyta juodo akmens paminklinė plokštė su iškaltu Marijos atvaizdu ir žodžiais: „TAU PIRMOSIOS / GĖLĖS ŽYDĖS / SVEIKA / MARIJA“. Prie akmens esantis šaltinis (dabar šulinys) anksčiau tryškęs iš po jo. Yra įrengtas 1 m skersmens betoninis rentinys, uždengtas skardiniu dangčiu su varstoma anga.
Ensemble Studios
Ensemble Studios – 1995 m. įsteigta nepriklausoma kompiuterinius žaidimus kūrusi amerikiečių bendrovė, kuri nuo 2001 m. priklausė „Microsoft“ ir 2009 m. buvo uždaryta. „Ensemble“ sukūrė daug realaus laiko strategijų, kaip kad „Age of Empires“ serija, „Age of Mythology“ bei „Halo Wars“. „Ensemble Studios“ taip pat sukūrė Genie Engine variklį, kuris buvo panaudotas „Age of Empires“, „Age of Empires II: The Age of Kings“ ir „Star Wars: Galactic Battlegrounds“ žaidimuose.
Temstant
Temstant – 1992 m. Italijpoje sukurtas psichologinis trileris.
Ensemble Studios
2008 m. rugsėjo 9 d. buvo paskelbta, kad „Ensemble“ bus uždaryta po „Halo Wars“ išleidimo. Pasak nepriklausomų šaltinių, visas personalas buvo atleistas. Liko tik tie, kurie turėjo užbaigti žaidimą. Metų gale „Ensemble Studio“ tinklaraštyje buvo pranešta, kad kompanija užsidarė 2009 m. sausio 29 d. Taip pat buvo teigta, kad buvę nariai ketina įsteigti mažiausiai dvi naujas įmones.
2008 m. buvo įkurta „Newtoy“ įmonė. 2009 m. Tony Goodman kartu su personalu, kuris dirbo prie paskutiniojo žaidimo įkūrė „Robot Entertainment“. David Rippy, būvęs „Ensemble Studios“ gamybos vadovas, įkūrė „Bonfire Studios“. Įmonė buvo sudaryta beveik iš visų „Ensemble“ atleistų darbuotojų. Vėliau, kai ją įsigijo bendrovė „Zynda“, buvo pervadinta į „Zynga Dallas“. 2009 m. kovo mėn. Dusty Monk įkūrė trečiąją įmonę „Windstorm Studios“ (neskaitant „Newtoy“, kadangi ji buvo įsteigta dar prieš „Ensemble“ iširimą).
Temstant
Turinys
Luiza – aktorė, paskutiniu metu periodiškai sulaukianti grasinančių skambučių. Vieną vakarą, persekiotojas pasirodo jos namuose. Dingsta į garažą išėjęs vyras, o Luiza su savo kūdikiu priversta slėptis. Tuo pat metu į namus grįžta daiktus pamiršusi vaiko auklė, tačiau ir tai nesulaiko maniako. Jis suriša merginą ir vėliau išprievartauja Luizą, tačiau vėliau šiai pavyksta perimti veiksmo kontrolę. Kuomet užpuolikas surištas, Luiza nusprendžia nekviesti policijos, bijodama, kad šis anksčiau ar vėliau sulauks pasigailėjimo, ir pati su juo susidoroti…
Liaudies chartija
Liaudies chartija, čarteris – čartistų pagrindinis programinis dokumentas, įstatymo projektas Parlamentui.
Istorija
Liaudies chartiją parengė radikalių pažiūrų Londono darbininkų asociacijos vadovas Viljamas Lovetas. Paskelbta 1838 m. gegužės 8 d. Buvo reikalaujama visuotinės rinkimų teisės vyrams, sulaukusiems 21 m., vienodo dydžio rinkimų apylinkių, panaikinti turto cenzą kandidatams į Parlamentą, kasmetinių Parlamento rinkimų, mokėti atlyginimą Parlamento nariams. Liaudies chartija buvo įrašyta į visas čartistų peticijas. Keliami siekiai atitiko darbininkų ir kitų neprivilegijuotų visuomenės sluoksnių interesus, juos įgyvendinti numatyta pagal principą „taikiai – jeigu galima, jėga – jeigu būtina“.
Ingrid Thulin
Ingrida Tulin (SV Ingrid Thulin, (1926–2004) – švedų kino aktorė.
Biografija
Prieš baigdama aktorystės mokyklą Stokholmo dramos teatro mokykloje, Tulin mokėsi baleto. 5 dešimtmetyje ji daugiausia vaidino teatre.
1980 m. buvo Berlyno kino festivalio žiuri nare.
Asmeninis gyvenimas
1952–1955 m. buvo ištekėjusi už aktoriaus ir režisieriaus Claes Sylwander.
1959–1989 m. buvo ištekėjusi už Harry Schein, Švedijos kino instituto įkūrėjo, nors tuo laikotarpiu daug metų gyveno atskirai. 7 dešimtmetyje ji įsikūrė Italijoje, iš kurios į gimtinę grįžo dėl ligos.
Liaodongo pusiasalis
thumb|250px|Liaodongo pusiasalis Liaodongo pusiasalis – pusiasalis Kinijos šiaurės rytuose, tarp Geltonosios jūros Liaodongo ir Vakarų Korėjos įlankų.
Geografija
Liaodongo pusiasalio ilgis – 250 km, plotis 20–120 km. Krantai vingiuoti, šiaurės vakaruose žemi, pietryčiuose – statūs, uolėti. Pietvakarių pakraštyje yra Guandongo pusiasalis.
Klimatas vidutinių platumų musoninis. Kritulių iki 1000 mm per metus, daugiausia vasarą. Kalnų žemutiniuose šlaituose – lapuočių miškai, aukštesniuose – mišrieji ir spygliuočių miškai.
Liaodongo pusiasalis tankiai apgyventas, išplėtota žemdirbystė, sodininkystė, žvejyba. Didžiausi miestai ir uostai – Dalianas, Liušunas.
Geologija
Liaodongo pusiasalis susidaręs iš nuosėdinių uolienų (klintis, smiltainis, skalūnas). Šiaurėje paviršius kalnuotas – Čianšano kalnų pietinė dalis; didžiausias aukštis 1131 m. Pietuose – kalvotos lygumos, yra karstinių urvų, versmių. Pusiasalio šiaurinėje dalyje yra magnezito telkinių.
Varneliai (Anykščiai)
Varneliai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kavarsko.
Lezginų kalbos
Lezginų kalbos – nachų ir dagestaniečių, arba šiaurės rytų kaukaziečių, kalbų šeimos dagestaniečių pogrupio kalbų grupė.
Klasifikacija
Lezginų kalbų grupei priklauso 10 kalbų:
Edvardas Stalmokas (1949)
Edvardas Tedevušas Stalmokas (g. 1949 d. Šiūparių k., dab. Klaipėdos raj.) – tautodailininkas, tapytojas peizažistas. Buvęs agronomas, seniūnas Kretingos rajono savivaldybėje.
Lezginų kalbos
Klasifikacija
Svarbiausia yra lezginų kalba, Dagestano viena valstybinių kalbų; kitos oficialaus statuso neturi. Tabasaranų kalba (daugiausia vartojama Dagestane) kalbančiųjų yra apie 90 000, agulų, cachūrų, rutulų – po 20 000, udų – 9000, kryzų – 6000, buduchų – 2000, chinalugų – 1500, arčinų – 1000 kalbančiųjų (2002 m.). Buduchų, chinalugų, kryzų vartojamos tik Azerbaidžane.
Edvardas Stalmokas (1949)
Biografija
Tėvas buvo baldžius, meistravo įvairiais ornamentais išraižytus stalus, komodas, spinteles. Edvardas iš 9 vaikų šeimoje gimė paskutinis. 1965 m. baigė Šnaukštų (Klaipėdos raj.) aštuonmetę mokyklą. 1966-1970 m. mokėsi agronomijos Klaipėdos žemės ūkio technikume. 2002 m. Klaipėdos universitete baigė verslo vadybą.
Lezginų kalbos
Kalbos
Lezginų kalboms būdingas ergatyvinis sakinio modelis, daugumai, išskyrus lezginų kalbą – nominalinių klasių sistema, visoms – sudėtingos linksnių sistemos – 18 ar daugiau linksnių. Gausu skolinių iš arabų, persų, tiurkų – rusų kalbų.
Edvardas Stalmokas (1949)
Biografija
Po agronomijos mokslų pradėjo dirbti Kretingos rajono Laukžemės kolūkyje. Prasidėjus Lietuvos Atgimimui, Senojoje Įpiltyje buvo Piliakalnio kolūkio pirmininku. 1993-1997 m. vadovavo Darbėnų apylinkės (vėliau seniūnijos) agrarinei tarnybai.
Lezginų kalbos
Raštas
Lezginų kalbos pradėtos tyrinėti XIX a. antroje pusėje. Raštą, be lezginų kalbos, dar turi tabasaranų kalba. Nuo 1931 m. vartoti lotynų rašmenys, nuo 1938 m. vartojama modifikuota kirilika. Kai kurioms lezginų kalboms XX a. antro dešimtmečio pabaigoje buvo pradėti kurti rašto variantai, darbas atnaujintas XX a. paskutiniame dešimtmetyje).
Edvardas Stalmokas (1949)
Biografija
1997-2015 m. dirbo Kretingos rajono Darbėnų seniūnu. Jam vadovaujant seniūnija pelnė Lietuvos bendruomeniškiausios seniūnijos nominaciją. Už nuveiktus darbus ir bendruomenės telkimą tapo LNK socialinio projekto „Auksinė širdis“ laureatu, o ženklą 2012 m. jam įteikė į Darbėnus atvykęs žemės ūkio ministras.
E. Stalmoko šeima: dukra Renata, sūnus Robertas, žmona Birutė, Senosios Įpilties kaimo bendruomenės pirmininkė.
Kūryba
E. Stalmokas pradėjo tapyti nuo 1976 m. paskatintas ir pamokytas žemiečio tautodailininko Kurto Skroblio (1936-2000). Meno paslapčių ketverius metus mokėsi Klaipėdos Žvejų kultūros rūmų dailės studijoje „Guboja“, kuriai vadovavo Aleksandras Ilginis (1937-2012). Ten lankydavosi ir uostamiesčio dailininkai, vykdavo kūrybos aptarimai, padėję įgyti daugiau kūrybinės patirties. Nuo 1976-ųjų surengė 15 personalinių parodų, nutapė per 500 paveikslų, kurie pasklido ne tik po Lietuvą, bet ir užsienį, papildė muziejų ir privačias kolekcijas. 1979 m. tapo Lietuvos tautodailininkų sąjungos Žemaitijos skyriaus nariu.
Labiausiai patinka tapyti peizažus, ypač žavisi tapytojų Ivano Šiškino, Aleksejaus Savrasovo, Isako Levitano, Antano Žmuidzinavičiaus, Kazio Šimonio kūriniais. Tapo dažniausiai žiemą, nes kitu metų laiku, gyvenant kaime, laukia daug neatidėliotinų darbų. E. Stalmokui teko tapyti ir pagal užsakymą, tačiau paprastai savo kūrinius retai parduoda.
E. Stalmoko 70-mečio jubiliejaus proga 2019 m. Kretingos dvaro žiemos sode buvo surengta jo kūrinių paroda „Tėviškės spalvos“. Ekspozicijoje buvo pristatyti trisdešimt penki darbai, daugiausiai peizažai, natiurmortai, be to, sukurti per tuos metus, kai išėjo į užtarnautą poilsį.
Nuksako milžinas
thumb|right|Po nupjovimo, 1897 m. vasario 28 d. Nuksako milžino nuotrauka publikuota laikraštyje „The Morning Times“
Nuksako milžinas (Nooksack Giant) – žmonijai žinoma visų laikų aukščiausia pakrantinė pocūgė (Pseudotsuga menziesii var. menziesii), augusi Vašingtono valstijos (JAV), Vatkomo apygardoje (Whatcom County) esančios Lupso (Loop’s Ranch) didelės fermos valdose, dabar Alpenglou ferma (Alpenglow Farm). Medis buvo išmatuotas po nupjovimo su juostine matuokle. Jo aukštis buvo 142 m, kamienas 3,35 m skersmens, kamieno apimtis prie pamato 10,09 m. Pirmoji kamieno šaka buvo 67 m aukštyje. Apskaičiuota, kad medis turėjo apie 480 metų. Jį nupjovė 1897 m.
Iš medžio buvo išgauta 227 kubinių metrų apdirbtos medienos, kurios tuo metu užtektų pastatyti aštuoniems dviejų aukštų, su septyniais kambariais kotedžams. 1897 m. vasario 28 d., „The Morning Times“ rašė, kad mediena buvo supjaustyta ir bus plukdoma į Kiniją.
1897 m. kovo 7 d., „The New York Times“ laikraštis rašė: „Tai didingiausia pocūgė, kurią yra mačiusi žmogaus akis“, o šį sunaikinimą pavadino „nuoširdžiai graudžia pasaka“ ir „nusikaltimu“.
Varnikėliai
Varnikėliais vadinami du kaimai Trakų rajone:
Varneliai (Rokiškis)
Varneliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pandėlio.
Paola Senatore
Paola Senatorė (, g. 1949 m. lapkričio 9 d. Roma) – karjerą baigusi italų kino aktorė.
Miguel López de Legazpi
Migelis Lopesas de Legaspis i Guručategis (Miguel López de Legazpi y Gurruchátegui; 1502–1572 m. rugpjūčio 20 d.), dar žinomas kaip El Adelantado – ispanų konkistadoras, pirmasis Ispanijos Rytų Indijų kolonijos (Filipinų) generalgubernatorius.
Paola Senatore
Biografija
Senatorė 1970-aisias intensyviai filmavosi komedijose, giallo ir kriminaliniuose filmuose, tačiau paprastai atlikdavo antraplanius vaidmenis. Dešimtmečio viduryje, susipažinusi su režisieriais Tinto Brass ir Joe D'Amato, ji vis dažniau pasirodydavo erotiniuose filmuose, taip pat ėmė pozuoti aktams vyrams skirtuose žurnalams Playboy ir Playmen.
Miguel López de Legazpi
Biografija
thumb|left|150px|Paminklas Migeliui Legaspiui prie San Pedro forto Sebu Gimė Baskų krašte, didikų šeimoje, 1526–1527 m. buvo Sumaragos miesto valdytoju. 1528 m. išvyko į Naująją Ispaniją, gyveno Tlaskaloje, vėliau persikėlė į Meksiką. Nuo 1545 m. Meksike dirbo administracijos tarnautoju, kurį laiką buvo miesto civilinis gubernatorius.
Paola Senatore
Biografija
9 dešimtmečio viduryje aktorė tapo priklausoma nuo narkotikų ir sulaukdavo vis mažiau pasiūlymų filmuotis. Pasinaudojęs jos sunkia materialiniame padėtimi (Senatorė tuo metu laukėsi), režisierius D’Amato įkalbėjo ją nusifilmuoti keliuose pornografiniuose filmuose. Šie vaidmenys ir 1985 m. rugsėjį įvykęs areštas dėl narkotikų laikymo bei platinimo galutinai baigė jos kaip aktorės karjerą.
Miguel López de Legazpi
Biografija
1564 m. Legaspis buvo pasiųstas Naujosios Ispanijos (kuriai tuo metu priklausė ir ispanų valdos Azijoje) vicekaraliaus Luiso de Velasko į Filipinus, ten įtvirtinti Ispanijos valdžią. Filipinuose ispanai pradėjo kolonizaciją po 1521 m. juos atradusios Fernando Magelano ekspedicijos. Legaspis su 5 laivais ir 500 karių išvyko iš Bara de Navidado uosto Chaliske, aplankė Marianų salas ir 1565 m. vasario 13 d. atvyko į Sebu. Jis įkūrė gyvenvietę Sebu saloje, 1567 m. buvo pastatytas San Pedro fortas, kuris tapo pagrindiniu prekybiniu centru tarp Filipinų ir Meksikos. Legaspis pasinaudojo vietinių vadų nesutarimais ir greitai pajungė Filipinų didžiąją dalį. Ekspedicijoje dalyvavę augustinai ir pranciškonai čia skleidė krikščionybę, taip įtvirtindami ispanų valdžią. Tik Sulu salynas ir Mindanao išliko nepavaldūs. Pats Legaspis dėl amžiaus ir sveikatos problemų kariniuose žygiuose nedalyvavo. 1568 m. ir 1571 m. atrėmė portugalų puolimus. 1571 m. atvyko į šiaurinę Lusono salą, kur, nuvertęs vietinių musulmonų valdovą, formaliai įkūrė Manilos miestą, kuris tapo naujosios kolonijos (Ispanija valdė Filipinus iki 1898 m.) sostine ir Ispanijos didžiausiu prekybos centru Pietryčių Azijoje.
Legaspis mirė 1572 m. gyvendamas skurdžiai, nes visą savo turtą sudėjo į Filipinų kolonizaciją. Palaidotas Šv. Augustino bažnyčioje Maniloje.
Varneliškiai (Kupiškis)
Varneliškiai – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 15 km nuo Šimonių.
Velso futbolo varžybos 2001–2002 m.
Velso futbolo varžybos 2001–2002 m.
Komandų rikiuotė
Pastaba. 2001/2002 m. sezone Llangefni–Glantraeth sudarė jungtinę komandą du klubai Llangefni Town ir Glantraeth FC. Jungtinė komanda dalyvavo Cymru Alliance lygoje. Užėmė antrą vietą pirmenybėse.
Nika Turković
Nika Turković (g. 1995 m. birželio 7 d. Zagrebe) – Kroatijos dainininkė.
2004 m. dalyvavo 2-ajame vaikų Eurovizijos dainų konkurse Lilehameryje (Norvegija). Su daina „Hej Mali“ Nika užėmė trečią vietą.
2006 m. išleido debiutinį albumą „Alien“.
Varneliškiai (Anykščiai)
Varneliškiai – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Viešintų.
Varniškė
Varniške vadinami kaimai:
Dibba FC
„Dibba Club“ arba Dibba Al-Fujairah Club – JAE futbolo klubas iš Diba al Fudžeiros miesto.
Istorija
Klubas įkurtas 1976 m. Rungtyniavo žemesniuose divizionuose, pateko į Pirmą divizioną, o vėliau pateko į profesionalų lygą.
2011–2012 m. sezone rungtyniavo Pirmame divizione, liko antroje vietoje A grupėje, o po sezono buvo perkelti į stipriausią šalies divizioną.
2012–2013 m. sezone rungtyniavo profesionalų lygoje, tačiau užėmė tryliktą vietą ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2013–2014 m. sezone rungtyniavo Pirmame divizione, liko trečioje vietoje. 2014–2015 m. tapo Pirmojo diviziono nugalėtojais. Po sezono buvo buvo perkelti į stipriausią šalies divizioną.
Nuo 2015–2016 m. sezono rungtyniavo profesionalų lygoje. 2018–2019 m. sezone liko paskutinėje vietoje, keturiolikti, o po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Nuo 2019–2020 m. rungtyniavo Pirmame divizione. 2021–2022 m. tapo Pirmojo diviziono nugalėtojais ir po sezono buvo perkelti į stipriausią šalies divizioną.
Varnėnai (Ukmergė)
Varnėnai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Taujėnų, prie kelio. Į rytus nuo kaimo teka Mūšia.
Dibba FC
Istorija
2022–2023 m. sezone rungtyniavo profesionalų lygoje, tačiau užėmė tryliktą vietą, o po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Sezonai
Šaltinis:
Spalvinė gama
Mėlyna (žydra) ir balta spalvos.
Vetle Sjåstad Christiansen
Vetlė Šastadas Kristiansenas (Vetle Sjåstad Christiansen, g. 1992 m. gegužės 12 d. Ringerikėje, Norvegijoje) – norvegų biatlonininkas, olimpinis čempionas estafetėje, triskart pasaulio čempionas.
Karjera
Biatlonu užsiima nuo 2001 m. Norvegijos rinktinėje nuo 2009 m. Nuo 2009 iki 2012 m. dalyvavo jaunių ir jaunimo čempionatuose, IBU taurėje. 2012 m. Estešunde debiutavo pasaulio taurės varžybose, tais pačiais metais Hochfilcene estafetėje iškovojo aukso medalį. Kitus du sezonus dalyvavo pasaulio taurės varžybose, 2015–2016 m., 2016–2017 m. ir 2017–2018 m. sezonuose – pasaulio taurės ir IBU taurės, nuo 2018–2019 m. sezono – pasaulio taurės varžybose. 2018–2019 m. sezone Hochfilcene persekiojimo varžybose iškovojo pirmąjį medalį asmeninėse rungtyse – trečią vietą, Solt Leik Sityje sprinte – pirmą pergalę asmeninėse rungtyse. Bendroje įskaitoje Kristiansenas užėmė 13 vietą ir buvo trečias geriausias Norvegijos vyrų rinktinėje. 2019 m. debiutavo pasaulio čempionate Estešunde, iškovojo čempionų titulus vyrų ir mišrioje estafetėse. 2022 m. debiutavo Pekino olimpinėse žaidynėse, tapo čempionu estafetėje. 2022–2023 m. sezone pasiekė karjeros rekordą, bendroje taurės įskaitoje užėmęs 3 vietą.
Asmeninis gyvenimas
Kristianseno vyresnysis brolis Eirikas Robertas – buvęs biatlonininkas, jaunesnė sesuo Tiril – akrobatinio slidinėjimo sportininkė, žiemos X žaidynių čempionė. Nevedęs, gyvena Osle.
Pasiekimai
Lentelės sudarytos pagal Tarptautinės biatlono sąjungos statistinius duomenis.
Pasaulio taurė
*nuo 2022–2023 sezono pasikeitė taškų skaičiavimo sistema
Velso futbolo varžybos 2000–2001 m.
Velso futbolo varžybos 2000–2001 m.
Finalo rungtynės
---
Varninė
Varninė – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Laižuvos.
Varniškė (Ceikiniai)
Varniškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Ceikinių.
Varniai (Kaunas)
Varniai – buvęs kaimas Kauno miesto savivaldybėje, į rytus nuo Kauno centro, piečiau Pažaislio, viršutinėje Nemuno terasoje.
Istorija
Kaimas užlietas apie 1960 m. statant Kauno HE.
Šauklių liepa
Šauklių liepa – išskirtinė liepa, auganti Šauklių kaime, Mosėdžio seniūnijoje, Skuodo rajone, gyvenvietės pietinėje dalyje, prie pagrindinės gatvės (kelio ), ties Mosėdžio g. 95, už 200 m į šiaurės rytus nuo Šauklių akmens.
Medis yra botaninis gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu Skuodo rajono savivaldybės tarybos 2019 m. lapkričio 28 d. sprendimu Nr. T9-182. Liepa auga prie pat gatvės, šalia sodyboje telkšančio tvenkinuko. Liepa sveika, su laja nuo pat žemės, apie 2 m aukštyje besišakojančiais trimis kamienais.