cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antanas Skeltys
Veikla
Kunigas A. Skeltys turėjo troškimą įdiegti saleziečių pradininko kunigo Jono Bosko charizmą Lietuvoje. 1927 m. A. Skelčiui pavyko gauti lietuviams Perosa Argentina saleziečių įstaigą, kuriai jis vadovavo iki 1934 m. Tais metais su būreliu saleziečių kunigas A. Skeltys grįžo į Lietuvą ir Vytėnuose įkūrė pirmąją saleziečių įstaigą Lietuvoje. 1934 m. įkurtas saleziečių vienuolynas SSRS okupavus Lietuvą 1940 m. rudenį uždaromas, o jo patalpose įsikuria Raudonoji Armija.
Auklėtiniai
A. Skelčio iniciatyva į Italiją išvyko pirmieji jaunuoliai iš Lietuvos, vėliau tapę pirmaisiais broliais saleziečiais ir seserimis salezietėmis. 1939 metais penkios jų grįžo į Lietuvą: Stefanija Ladygaitė, Magdalena Bielskytė, Elena Gustaitė, Domicelė Paulaitytė ir Marija Mockutė. Keturios seserys liko visam laikui Italijoje. Iš kunigo A. Skelčio mokėsi ir poetas, buvęs tremtinys, Vytėnų saleziečių įstaigoje mokytojavęs Jonas Stašaitis bei daugelis kitų.
Aslikulis
Aslikulis arba Asylykulis  – ežeras Rusijoje, didžiausias savaiminis ežeras Baškirijoje. Telkšo Davlekanovo rajone, 27 km į šiaurės vakarus nuo Davlekanovo, plačiame duburyje šalia šiaurės rytinių Belebėjaus aukštumos pakraščių.
Ežero ilgis 7 km, plotis iki 5 km. Krantai statūs, skardingi, vietomis siekia 370 m aukštį. Ežero vanduo sūrokas, aukšta mineralizacija. Aslykulį maitina mišrios kilmės vandenys (lietaus, sniego tirpsmo, požeminiai).
Ežero pakrantės apaugusios švendrais, nendrėmis, toliau ant kranto auga liepų, ąžuolų ir beržų miškai, yra stepių plotų, druskynių. Aplink seniau augę spygliuočių miškai iki XX a. vid. iškirsti. Ežere veisiasi lydekos, ešeriai, karpiai, lynai, sykai, kuojos, starkiai, vėgėlės, seliavos, pakrantėse peri vandens paukščiai. 2009 m. Aslikulis paskelbtas gamtiniu parku.
Ežerėvardis kilęs iš baškirų асылы („šakotas“) ir күл („ežeras“). Pakrantėse įsikūrę kaimai: Burangulovas, Kupojarovas, Jangi Turmušas.
Helen Mirren
Helena Miren (, g. 1945 m. liepos 26 d.) – anglų aktorė, apdovanota Oskaru, trimis BAFTA prizais ir daugeliu kitų apdovanojimų. 2003 m. jai buvo įteiktas Britanijos imperijos ordinas (DBE), o 2013 m. atidengta žvaigždė Holivudo šlovės alėjoje (nr. 2488).
Biografija
Helen gimė Vakarų Londone, ruso Vasilijaus Mironovo (1913–1980) ir anglės Kathleen „Kitty“ Alexandrina Roger šeimoje, antra iš trijų vaikų (sesuo Katherine gimė 1942 m., o brolis Peteris – 1948 m.). Jos senelis pulkininkas Piotras Mironovas dalyvavo Rusijos–Japonijos kare 1904 m., o vėliau tapo diplomatu. Rusijoje įvykus revoliucijai, jis liko Anglijoje ir vėliau tapo taksi vairuotoju, kad galėtų išlaikyti šeimą. Jo sūnus Vasilijus 5 dešimtmetyje pakeitė pavardę į Mirren, o pats tapo Basil Mirren.
Helena mokėsi Hamlet Court pradinėje mokykloje, vėliau – dramos koledže Londone. Sulaukusi 18, ji buvo priimta į Nacionalinį Jaunimo teatrą (Nationa Youth Theatre, NYT), kur po keleto sėkmingų metų buvo pakviesta į Karališkąjį Šekspyro trupę (Royal Shakespeare Company, RSC) ir čia sulaukė pripažinimo. 1970 m. netgi buvo sukurtas dokumentinis filmas apie jos darbą trupėje „Doing Her Own Thing“. Helena taip pat daug vaidino Vest Endo bei kitose žymiausiose šalies teatro scenose. 1994 m. ji debiutavo Brodvėjuje (buvo 2 kartus nominuota „Tony“ apdovanojimui), o 1998 m. – Britanijos Nacionaliniame teatre.
Aktorė yra sukūrusi daugybę vaidmenų kine bei pelniusi BAFTA, Auksinio gaublio bei kitus apdovanojimus. 2007 m. ji pelnė Oskarą už vaidmenį filme „The Queen“.
Žymiausias jos vaidmuo televizijoje – kriminalinis serialas „Prime Suspect“, už kurį 3 metus iš eilės (1992–94 m.) pelnė BAFTA apdovanojimą.
Asmeninis gyvenimas
Nuo 1986 m. Helena gyveno su amerikiečių aktoriumi Taylor Hackford, už kurio ištekėjo per šio 53-ąjį gimtadienį 1997 m. gruodžio 31 d. Tai buvo pirmoji aktorės santuoka, o vyro – trečioji. Savo vaikų ji neturi (vyras iš ankstesnių santuokų turi du) ir tvirtina niekada nenorėjusi jų turėti.
2007 m. buvo išleista Helenos autobiografija „In the Frame: My Life in Words and Pictures“. Interviu aktorė prisipažino esanti ateistė ir natūristė, o jaunystėje vieno pasimatymo metu buvusi išprievartauta. Taip pat iki 8 dešimtmečio nevengė vartoti kokaino.
2010 m. madam Tussauds muziejuje Londone pradėta eksponuoti jos vaškinė figūra.
Užbaliai (Jonava)
Užbaliai – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kulvos.
Ashley Williams
Ešlis Erolas Viljamsas (g. 1984 m. rugpjūčio 23 d.) – Velso futbolininkas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje Premier League klube Swansea City AFC bei Velso rinktinėje. Yra abiejų komandų kapitonas.
Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo Tamworth FC jaunimo klube, vėliau žaidė West Bromwich Albion FC jaunių komandoje. 2001 m. debiutavo Hednesford Town FC. 2003–2008 m. žaidė Stockport County FC. Nuo 2008 m. kovo mėn. iki 2007–2008 m. sezono pabaigos buvo skolinamas Swansea City AFC. Tais pačiais metais su Svonsio klubu pasirašė ilgalaikę sutartį.
Gimė Vulverhamptone, Anglijoje. Pasirinko atstovauti Velso rinktinei (senelis iš motinos pusės velsietis). Rinktinėje debiutavo 2008 m. kovo 26 d., išvykos draugiškose rungtynėse laimėjus 2–0 prieš Liuksemburgą.
Satre
thumb|220px|Bronzinės Pjačencos kepenys, ant kurių įrašytas Satre vardas
Satre – dievas etruskų mitologijoje.
Viena vertus, Satre laikomas romėnų Saturno atitikmeniu, siejamas su aukso amžiaus (gausos ir lygybės eros) vaizdiniu. Visgi Saturnas veikiausiai nėra iš etruskų perimta dievybė. Satre iš romėnų galėjo pasiskolinti patys etruskai: Etrūrijoje ilgainiui taip paplito Menrvos, Nethunso, Uni kultai. Kita vertus, gali būti, jog tarp šių dievybių vardų nėra jokio etimologinio ryšio (kaip Mario ir Marso atveju), tad ir pačios dievybės tarpusavyje nesusijusios.
Satre vardas įrašytas pačiame Pjačencos kepenų (bronzinio avies kepenų modelio) viduryje. Etruskų mene šis dievas nėra vaizduojamas.
Risto Ryti
miniatiūra|dešinėje|200px|Risto Ryti Risto Heikki Ryti (1889 m. vasario 3 d. – 1956 m. spalio 25 d.) – penktasis Suomijos prezidentas (1940–1944 m.). Politiko karjerą pradėjo ekonomikos srityje, turėjo daug tarptautinių kontaktų bankininkystės srityje bei Tautų Sąjungoje. Per Žiemos karą ir laikotarpį iki Karo tąsos buvo premjerministras. Tolesniojo karo metu buvo prezidentu. Po karo buvo pagrindinis kaltinamasis Suomijos karo atsakomybės proceso metu ir buvo nuteistas ilgiausia įkalinimo bausme (10 metų).
Ankstyvasis laikotarpis ir karjera
Risto Ryti gimė Huitinene, Satakuntoje, buvo vienas iš septynių brolių. Jo tėvai buvo Kaarle Evert Ryti, ūkininkas, ir Ida Vivika Junttila. Nors ir buvo valstiečių kilmės ir turėjo prisidėti prie šeimos ūkio darbų Risto Ryti buvo linkęs į knygas ir studijas.
Ryti baigus mokslus 1909 m. Suomijoje prasidėjo antroji rusifikacijos banga. Traukdamasis nuo represyvios sostinės politinės atmosferos Ryti grįžo į Satakuntą, kur ėmė dirbti advokatu Raumoje. Tuo pačiu Ryti tęsė mokslus ir 1912 m. tapo teisės magistru. 1914 m. pavasarį išvyko į Oksfordą studijuoti jūrų teisės, bet prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui grįžo į Suomiją.
Senoji Babilono karalystė
Senoji Babilono karalystė, dar vadinama Pirmoji Babilono dinastija – sąlyginis pavadinimas, istorikų duodamas Artimųjų Rytų valstybei, egzistavusiai XIX–XVI a. pr. m. e. Jos branduolys buvo istorinis Akado (Babilonijos) regionas (vidurinė Mesopotamija dabartinio Irako teritorijoje), tačiau didžiausios ekspansijos metu valstybė taip pat valdė pietinę bei šiaurinę Mesopotamiją ir dalį Sirijos.
Istorija
Senoji Babilonijos karalystė buvo viena iš daugelio amoritų valstybių, įkurtų Mesopotamijoje III–II tūkst. pr. m. e. sandūroje. Jos įkūrėjas buvo Sumuabumas. Jis užėmė nedidelę teritoriją prie Eufrato upės, kur buvo nedidelis provincijos miestelis Babilonas. Jo įpėdiniai pamažėle stiprino Babiloną, paversdami jį savo mažos valstybėlės sostine. Iki XVIII a. pr. m. e. pabaigos karalystė jau valdė aplinkinius miestus – Dilbatą, Siparą, Kišą ir Borsipą.
Atėjęs į valdžią karalius Hamurabis siekė paversti nereikšmingą valstybėlę galinga imperija, nugalėdamas savo svarbiausias priešes – kitas amoritų valstybėles. Pirmiausia jis nukariavo Larsą, taip įgydamas kontrolę didžiojoje dalyje senųjų Šumero miestų. Vėliau jis paėmė Ešnuną Tigro baseine, Asiriją ir galiausiai – Marį. Tokiu būdu jis praktiškai atkūrė III Ūro dinastijos valdytas teritorijas.
Hamurabio sūnus Samsuiluna nesugebėjo išlaikyti vieningos imperijos. Jam valdant pietinės žemės (Šumeras) paskelbė nepriklausomybę kaip Jūržemė, šiaurėje vėl atsiskyrė Asirija, o Elamo armijos nusiaubė miestą. Karalystė vėl susitraukė iki nedidelių teritorijų vidurinėje Mesopotamijoje ir nė vienam iš vėlesnių valdovų nepavyko jos išplėsti. Šie karaliai, tiesa, išlaikė Mario karalystės teritorijas.
XVI a. pr. m. e., valdant karaliui Samsuditana, Hetitų armija užpuolė Babiloną ir jį nusiaubė. Netrukus Babilone įsigalėjo kita svetimšalių dinastija – kasitai.
Valdovai
Visos datos apytikslės ir prieš mūsų erą. Naudojama vidutinė (prieš pasvirąjį brūkšnį) ir trumpoji chronologija:
SV Darmstadt 98
SV Darmstadt 98 – Vokietijos futbolo klubas iš Darmštato.
Istorija
Klubas įkurtas 1898 m. Klubas su ilga istorija. Pastaruosius kelis dešimtmečius žaisdavo žemesnėse lygose.
2014–2015 m. 2.Bundesliga užėmė antrąją vietą. 2015–2016 m. po ilgos pertraukos grįžo į elitą, užėmė 14 vietą. 2016–2017 m. liko paskutinėje pozicijoje ir iškrito į 2. Bundesliga.
Bisa
Bisa (Eretmochelys imbricata) – jūrinių vėžlių (Cheloniidae) šeimos vėžlys.
Rūšies arealas apima tropines ir subtropines Indijos, Atlanto ir Ramiojo vandenyno sritis.
Labai retas, draudžiama prekiauti jo šarvais.
Lightning (jungtis)
miniatiūra| Apple Lightning jungtis Apple Lightning (aštuonių kontaktų jungtis) – jungtis, naudojama nuo 2012 m. Apple nešiojamojoje įrangoje: išmaniuosiuose telefonuose, planšetiniuose kompiuteriuose ir grotuvuose. Kompaktiškesnis 30 kontaktų jungties, anksčiau naudotos Apple gaminiuose, pakaitalas, o vėliau – TRS jungties, skirtos ausinėms prijungti.
Bisa
thumb|left|210px|Bisa Eretmochelys imbricata
Lightning (jungtis)
Jungtis naudojama visuose „Apple“ išmaniuosiuose telefonuose nuo „iPhone 5“, planšetiniuose kompiuteriuose nuo „iPad Mini“ iki „iPad Pro (iki 2 kartos), belaidėse „AirPods ir visuose „iPod Nano“ grotuvuose.
„Lightning“ perduoda tik skaitmeninius signalus, o ankstesnė jungtis perduodavo kelis analoginius signalus. Kitaip nei trisdešimties kontaktų jungtį, Lightning į įrenginį galima įkišti iš abiejų pusių.
Istorija
Lightning buvo pristatytas per Apple specialųjį žiniasklaidos renginį 2012 m. rugsėjo 12 d. 2012 m. lapkričio 25 d. „Apple“ įsigijo „Lightning“ prekės ženklą Europoje iš „Harley-Davidson“. „Apple“ gavo dalinį „Lightning“ prekės ženklo perdavimą, o tai rodo, kad „Harley-Davidson“ galimai išlaikė teises naudoti šį pavadinimą su motociklais susijusiems gaminiams. „Apple“ yra vienintelis „Lightning“ jungties dizaino ir specifikacijų prekės ženklo ir autorinių teisių savininkas.
2015 m. išleistame „iPad Pro“ įrengta pirmoji „Lightning“ jungtis, palaikanti USB 3.0. Vienintelis priedas, palaikantis USB 3.0, yra naujas fotoaparato adapteris. Įprasti USB-A – Lightning kabeliai vis dar palaiko tik tais USB 2.0.
2016 metų rugsėjį buvo pristatyti išmanieji telefonai iPhone 7 ir iPhone 7 Plus, kurios naudoja jungtį Lightning laidinėms ausinėms prijungti.
2018 m. spalio 30 d. „Apple“ paskelbė, kad naujoji „iPad Pro“ serija naudos USB-C, o ne „Lightning“.
2020 m. sausį Europos Komisija pasiūlė teisės aktą, kuriuo būtų standartizuoti įkroviklių prievadai. 2021 m. rugsėjį ES pateikė pasiūlymą, kad visi išmaniųjų telefonų gamintojai turėtų naudoti USB Type-C, kad patenkintų ES vartotojų nepasitenkinimą dėl poreikio pirkti papildomus įkroviklius ir dėl to susidarančias elektronines atliekas. Daugelis teigia, kad ši taisyklė labiausiai paveiks „Apple“. „Apple“ išreiškė susirūpinimą, kad tai „pakenks vartotojams Europoje ir visame pasaulyje“.
Adapteriai
miniatiūra| Kabelis Apple Lightning įrenginiams prijungti prie USB kompiuterių (MD818) Be laidų su „Lightning“ jungtimi (viename gale) ir USB (kitame gale), yra „Lightning“ adapteriai su „microUSB“, skirti prijungti įrenginius su „Lightning“ jungtimi (iPhone 5, iPod Touch 5 kartos, iPod nano 7 kartos, o iPad 4 ir iPad mini) su microUSB laidais, kad būtų galima sinchronizuoti turinį ir įkrauti įrenginio baterijas. Išleido Lightning to VGA ir HDMI.
Jungties matmenys yra 6,7 mm x 1,5 mm.
Įtaka
„Lightning“ yra viena iš pirmųjų populiarių jungčių, kurias galima įkišti bet kuriuo būdu. Po to buvo sukurtos kitos panašios reversinės (grįžtamosios) jungtys, pavyzdžiui, USB Type-C.
Ksenija Knorre
Ksenija Knorre (rus. Ксе́ния Вади́мовна Кно́рре) (g. 1953 m. gruodžio 3 d., Maskva, RTFSR) – rusų pianistė, Maskvos valstybinės Piotro Čaikovskio konservatorijos profesorė.
Biografija
Gimė Maskvoje. Jos motina – Maskvos Piotro Čaikovskio valstybinės konservatorijos profesorė Vera Gornostajeva. Tėvas – fizikas Vadimas Knorre. Ksenija yra žymaus mokslininko Georgijaus Knorre anūkė.
Vidnopolis
Vidnopolis – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Upninkų, kairiajame Šventosios krante.
Voveriškiai (Jonava)
Voveriškiai – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Naujasodžio.
Georgas Ivanovas
Gjorge Ivanov (g. 1960 m. gegužės 2 d.) – Šiaurės Makedonijos politikas, šalies prezidentas 2009-2019 m.
Iki 1990 m. buvo Jaunųjų Jugoslavijos komunistų lygos aktyvistas.
Plunkiai
Plunkiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Linkuvos, šalia kelio.
Ešnuna
Ešnuna, archeologinis pavadinimas Tel Asmaras  – senovės miestas Irake, Dijalos upės baseine. Taip pat senovinė valstybė.
Istorija
Manoma, kad miestas apgyvendintas nuo III tūkst. pr. m. e. pradžioje, Džemdet Nasro laikotarpiu. Miesto įkūrėjai buvo šumerai. Nors jis buvo labiausiai į šiaurę nutolęs miestas, neabejotinai priskiriamas šumerų kultūrinei įtakai. Manoma, kad jis įkurtas kaip svarbus prekybinis postas vykdant prekybą su vakaruose buvusiu Elamu. Per čia keliavo arkliai, varis, alavas, barngakmeniai. Mieste randama daug atvežtinių objektų. thumb|left|Ešnuna Mesopotamiją užvaldžius III Ūro dinastijai, mieste valdė vietininkai. Byrant paskutiniajai šumerų imperijai, XXI a. pr. m. e. Ešnunoje įsigalėjo amoritų dinastija ir susikūrė atskira karalystė. Tuo metu ji konkuravo su kitomis Mesopotamijos karalystėmis: Isinu, Larsa, Babilonu. Panašiai kaip Babilono Hamurabio kodeksas, Ešnunoje irgi buvo sukurtos teisinės lentelės, vadinamo Ešnunos kodeksu.
XVIII a. pr. m. e. labai sustiprėjo Ešnunos kaimynės. Pirmiausia ją užėmė Elamas, o vėliau – Babilono karalius Hamurabis. Tolimesnis Ešnunos likimas nėra žinomas ir įrašai apie jį išnyksta. Manoma, kad po to miestas galutinai nunyko. Intensyvūs kasinėjimai Tel Asmare vykdyti 1930–1936. Rasta gausi archeologinė medžiaga, tarp kurios – 1500 molinių lentelių. Ne visa medžiaga iki mūsų dienų yra galutinai ištirta ir publikuota. Apie 2000 m. archeologinius tyrimus čia trumpai vykdė Irako archeologai.
Dmitrijus Požarskis
Biografija
thumb|120px|left|Maskvėnų D. Požarskiui padovanotas kardas Kunigaikštis, kilęs iš Riurikaičių. Gimė 1578 m. Michailo Požarskio šeimoje. 1606–1607 m. malšino Bolotnikovo valstiečių sukilimą. Didžiosios suirutės metu kariavo prieš Dmitrijų Apsišaukėlį II ir ATR kariuomenę. Kartu su Kuzma Mininu Žemutiniame Naugarde organizavo pašauktinių kariuomenę, kuri išvadavo Maskvą nuo ATR okupacijos. 1620–1624 m. Naugardo vaivada. Dalyvavo Smolensko kare su Abiejų Tautų Respublika. Mirė 1642 m. Palaidotas Suzdalėje.
Sylvia Kristel
Silvija Kristel ( pilnas vardas – Sylvia Maria Kristel; 1952 m. rugsėjo 28 d. – 2012 m. spalio 18 d.) – buvęs Nyderlandų modelis ir kino aktorė, geriausiai žinoma Emanuelės vaidmeniu erotinių filmų serijoje. Vienas iš praėjusio amžiaus 8 dešimtmečio sekso simbolių.
Biografija
left|thumb|150px Savo autobiografijoje „Naakt“, išleistoje 2006 m., Silvija tvirtina, kad, būdama 9, patyrė seksualinę prievartą, tačiau daugiau įvykio detalių nepakeitė. Jos tėvai išsiskyrė, kuomet jau buvo 14.
17-os Silvija pradėjo modelio karjerą ir 1973 m. laimėjo grožio konkursą „Miss TV Europe“. Tais pačiais metais j debiutavo kine, komedijoje „Naakt over de schutting”. 1974 m. prancūzų režisierius Just Jaeckin pasiūlė jai pagrindinį vaidmenį erotiniame filme „Emanuelė“. Juosta susilaukė milžiniško pasisekimo ir eilės tęsinių (Silvija atliko vaidmenis pirmuose trijuose filmuose 1974, 1975 ir 1977 m.)
Vėliau aktorė dažniausiai filmavosi Prancūzijoje arba gimtinėje. 1984 m. ji sutiko vaidinti juostoje „Emanuelė IV“, nors pirmi trys serijos filmai buvo užbaigę loginę įvykių seką. Filmas nesulaukė pasisekimo ir aktorė nusprendė galutinai atsisveikinti su jos įvaizdį suformavusiu vaidmeniu. 1993 m. pasirodė net 7 filmai apie Emanuelę, neturintys nieko bendra su originaliąja serija. Jame pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Marcela Walerstein, o Silvija kartu su aktoriumi George Lazenby įkūnijo prisiminimais besidalijančius pirmojo filmo personažus Emanuelę ir Mario.
Po 2000 m. ji sukūrė vos keletą nedidelių vaidmenų.
Asmeninis gyvenimas
1975 m. Silvija susilaukė sūnaus Arturo su vaikų rašytoju iš Belgijos Hugo Clauss, kuris buvo beveik 20 metų už ją vyresnis. Kadangi tuo metu jai labiau rūpėjo aktorės karjera, nuo 6 m. sūnus gyveno internate Olandijoje, o pati aktorė – Prancūzijoje.
Vėliau ilgą laiką Silvija bendravo su britų aktoriumi Ian McShane, su kuriuo susipažino kuriant filmą „The 5th Musketeer“. Kartu jie persikėlė į JAV, kur tikėjosi sėkmingos karjeros, tačiau, šiai nesusiklosčius, po 5 metų jiedu išsiskyrė.
1982-83 m. ji 5 mėnesius buvo ištekėjusi už amerikiečių verslininko Alan Turner, o 1986-91 m. – už režisieriaus Philippe Blot. Silvija nusifilmavo trijuose Bloto filmuose, kurie visi buvo finansiškai nuostolingi, o pati aktorė didelę dalį savo turto išleido vyro skoloms padengti.
Vėliau Silvija dešimtmetį, iki šio mirties, gyveno su belgu radijo laidų prodiuseriu Fred De Vree.
Aktorė kurį laiką buvo priklausoma nuo narkotikų, taip pat daug rūkė. 2012 m. ji patyrė širdies smūgį ir tais pačiais metais mirė savo namuose Utrechte nuo vėžio komplikacijų būdama 60.
Dalinė filmografija
right|thumb|150px
Sensorinė sistema
thumb|Alegorinis [[1884 m. Hanso Makarto nutapytas paveikslas „Penki pojūčiai“.]] Sensorinė arba jutiminė sistema – nervų sistemos dalis, atsakinga už jutiminės informacijos apdorojimą. Sensorinė sistema susideda iš sensorinių neuronų (įskaitant jutiminių receptorių ląsteles), neuronų takų ir jutimų suvokime bei interocepcijoje dalyvaujančių smegenų dalių. Paprastai pripažintos yra regos, klausos, lytėjimo, skonio, uoslės, pusiausvyros ir visceralinė sensorinės sistemos. Jutimo organai veikia kaip keitikliai, konvertuojantys duomenis iš išorinio fizinio pasaulio į proto sritį, kur smegenys apdoroja informaciją, sukurdamos suvokimą apie jas supantį pasaulį.
Receptoriniu lauku vadinama kūno arba aplinkos sritis, į kurią reaguoja receptorinis organas ir receptorinės ląstelės. Pavyzdžiui, pasaulio dalis, kurią mato akis, yra jos receptorinis laukas; šviesa, kurią gali matyti kiekvienas stiebelis arba kūgelis, yra jo receptorinis laukas. Nustatyti regėjimo, klausos ir somatosensorinės sistemos receptoriniai laukai.
Organizmams reikia informacijos, kad susitvarkytų bent su trijų rūšių užduotimis: palaikyti tinkamą aplinką (homeostazę), keisti elgesį taikantis prie aplinkos (pvz., keičiantis metų laikams) ir surasti išteklius mitybai arba grėsmes ir į šiuos stimulus reaguoti. Organizmai taip pat turi perduoti informaciją, kad paveiktų kito individo elgesį: identifikuoti save pačius, įspėti giminingus organizmus apie pavojų, koordinuoti veiklą ar apgauti.
Pojūčiai ir receptoriai
Nors tarp neurologų tebevyksta diskusijos dėl konkretaus pojūčių skaičiaus dėl skirtingų pojūčių apibrėžimų, dar Gautama Buda ir Aristotelis išskyrė penkis „tradicinius“ žmogaus pojūčius, kurie tapo visuotinai pripažinti: lytėjimą, skonį, uoslę, regėjimą ir klausą. Kiti pojūčiai, kurie laikomi būdingais daugumai žinduolių, įskaitant žmones, yra nocicepcija, pusiausvyros suvokimas, kinestezija ir termorecepcija. Be to, buvo įrodyta, kad kai kurie gyvūnai turi papildomų pojūčių, tarp jų magnetorecepciją ir elektrorecepciją.
Rykantų universalus daugiafunkcis centras
Trakų rajono Rykantų universalus daugiafunkcis centras – neformaliojo vaikų švietimo mokykla ir formalųjį švietimą papildančio ugdymo mokykla Rykantų kaime (Trakų rajonas). Tai neformaliojo vaikų švietimo grupės universalus daugiafunkcis centras, ikimokyklinio ugdymo grupės įstaiga lopšelis-darželis. Įstaigos kodas 303382939, steigėjas Trakų rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Pirmoji pradinė mokykla Rykantuose įsteigta 1920 m., dabartinis mokyklos pastatas pastatytas 1936 m. Pradinė mokykla 1950 m. tapo septynmete, vėliau – aštuonmetė, nepilnoji vidurinė mokykla.
2007 m. į mokyklos patalpas atkelta Kariotiškių biblioteka. 2008 m. mokykla (įstaigos kodas 195004245) tapo Lentvario pradinės mokyklos skyriumi. 2014 m. buvo pabaigti projekto „Universalaus daugiafunkcio centro Rykantų kaime steigimas“ statybos darbai: rekonstruotame mokyklos statinyje įsikūrė naujai įsteigtas Rykantų universalus daugiafunkcis centras, Lentvario pradinės mokyklos Rykantų skyrius, Trakų viešosios bibliotekos Rykantų filialas.
Valeria D'Obici
Valeria D'Obici (g. 1952 m. balandžio 17 d. Leričis) – italų televizijos ir kino aktorė.
Vivien Leigh
Vivjena Ly (, gimusi kaip Vivian Mary Hartley, 1913 m. lapkričio 5 d. Dardžilingas, Britų Indija – 1967 m. liepos 8 d. Londonas, Jungtinė Karalystė) – anglų teatro ir kino aktorė. Kaip geriausia pagrindinio vaidmens atlikėja, du kartus yra gavusi „Oskarą“. Pirmąjį „Oskarą“ gavo už Skarletės O’Haros vaidmenį filme „Vėjo nublokšti“ (1939), antrąjį „Oskarą“ bei BAFTA apdovanojimą – už Blanšos Dibua vaidmenį filme „Geismų tramvajus“ („A Streetcar Named Desire“, 1951), šį vaidmenį ji atliko taip pat ir Londono teatre „West End“. 1963 m. už vaidmenį Brodvėjaus teatro miuzikle „Tovarich“ V. Ly buvo pagerbta „Tony“ apdovanojimu.
1999. m. Amerikos kino institutas didžiausių per 100 metų aktorių moterų sąraše jai skyrė 16-ą vietą.
Ankstyvieji metai
Vivjena Ly, kaip Viviana Merė Hartli, 1913 m. gimė Britų Indijoje. Jos tėvas Ernestas Hartlis buvo gimęs Škotijoje, bet 22-ejų išvyko Indijon. Motina Gertrūda Merė Frensis buvo gimusi Indijoje, ji pasižymėjo rytietišku grožiu, kurį paveldėjo duktė Viviana. Viviana jau vaikystėje susidomėjo teatru ir 1931 m. šeimai grįžus į Jungtinę Karalystę įstojo į Karališkąją teatro meno akademiją. 1932 m. ištekėjo už advokato Herberto Ly Holmeno ir jos susidomėjimas mokslais sumažėjo. 1933 m. jiedviem gimė duktė Siuzana.
Aktorės karjera
1935 m. Viviana nedideliais vaidmenimis teatre ir kine pradėjo savo karjerą, sceniniu vardu pasirinkusi antrąjį savo vyro vardą Ly ir truputį pakeitusi savo vardą iš Vivianos į Vivjeną (Vivian – Vivien). Greitai ji buvo pastebėta ir ėmė gauti svarbesnių vaidmenų. 1937 m. su Lorensu Olivjė vaidino filme „Ugnis virš Anglijos“ („Fire Over England“) ir tarp jųdviejų užsimezgė romanas. Nei Olivjė žmona Džilė Esmond, nei Vivjenos Ly vyras nesutiko skirtis, tačiau Olivjė ir Vivjena Ly ėmė gyventi kartu. thumb|left|180px|[[Clark Gable|Klarkas Geiblas ir Vivjena Ly filme „Vėjo nublokšti“ (1939)]] V. Ly sužinojo, jog pagal Margaretos Mitčel romaną „Vėjo nublošti“ bus statomas filmas. Ji šį romaną buvo skaičiusi ir buvo tikra, kad jai reikėtų vaidinti Skarletę. V. Ly išvyko į Ameriką, dalyvavo filmo peržiūrose ir gavo šį vaidmenį. Filmas „Vėjo nublokšti“ (1939) sulaukė milžiniško pripažinimo, buvo apdovanotas 10-čia „Oskarų“, iš jų V. Ly gavo apdovanojimą kaip geriausia pagrindinio vaidmens aktorė.
Kitais metais V. Ly atliko pagrindinius vaidmenis filmuose „21 diena drauge“ („21 Days Together“, 1940) ir „Vaterlo tiltas“ („Waterloo Bridge“, 1940).
1940 m. V. Ly ir Olivjė susituokė. Juodu stengėsi savo karjerą kurti drauge, bet retai filmuose gaudavo partnerių vaidmenis. Vis dėlto juodu kartu vaidino istorinėje dramoje „Hamiltono moteris“ („That Hamilton Woman“, 1941) ir pelnė žiūrovų pripažinimą.
1943 m., per Antrąjį pasaulinį karą V. Ly iš vyko į turnė po Šiaurės Afriką vaidindama kareiviams. Tačiau netrukus jai sušlubavo sveikata ir 1944 m. jai buvo nustatyta džiova. Po keleto ligoninėje praleistų savaičių atrodė, kad sveikata pagerėjo. V. Ly vėl atliko pagrindinį vaidmenį filme „Cezaris ir Kleopatra“ („Caesar and Cleopatra“, 1945). Šiuo laikotarpiu V. Ly pajuto besilaukianti, bet dėl silpnos sveikatos patyrė persileidimą. Šis įvykis sukėlė depresiją, ji susirgo dvipoliu sutrikimu. Vis dėlto 1946 m. ji ėmė vėl vaidinti teatre, o 1948 m. filme „Ana Karenina“ („Anna Karenina“) atliko pagrindinį vaidmenį. thumb|Vivjena Ly ir [[Laurence Olivier|Lorensas Olivjė Australijoje, 1948 m. birželis]] 1948 m. V. Ly su Olivjė išvyko į turnė po Australiją, kur paaštrėjo jųdviejų nesutarimai, sukelti chroniškų Ly psichikos sutrikimų, tačiau pasirodymai buvo sėkmingi. Grįžę į Angliją juodu vaidino Londono teatre „West End“. 1949 m. buvo pastatyta Tenesio Viljamso pjesė „Geismų tramvajus“, V. Ly joje suvaidino Dibua. 1951 m. V. Ly šį vaidmenį atliko to paties pavadinimo filme. Jos pasirodymas filme buvo puikiai įvertintas, ji gavo keletą apdovanojimų, tarp jų, kaip geriausia pagrindinio vaidmens aktorė, „Oskarą“, BAFTA apdovanojimą ir Venecijos kino festivalio Volpi taurę.
1953 m. V. Ly patyrė psichinę krizę. Keletą mėnesių gydėsi, kol vėl buvo pajėgi su Olivjė vaidinti teatre. Vėliau V. Ly atnaujino filmavimąsi ir 1955 m. filme „Gili mėlyna jūra“ („The Deep Blue Sea“) atliko pagrindinį vaidmenį. Tačiau 1956 m. dar kartą išgyveno nesėkmingą nėštumą ir dvipolis sutrikimas vėl paaštrėjo. V. Ly vis dažniau ėmė elgtis liguistai, kėlė skandalus. Nors Olivjė tebedirbo kartu su V. Ly teatre, jųdviejų santuoka buvo iširusi, ir apie 1958 m. V. Ly užmezgė santykius su aktoriumi Džonu Merveilu. 1960 m. V. Ly ir Olivjė išsiskyrė oficialiai.
Zalamanė
Zalamanė – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, netoli Žeimių.
Plunksniškė
Plunksniškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Liolių.
Liam Neeson
Liamas Nisonas (g. 1952 m. birželio 7 d.) – airių aktorius, kuris išgarsėjo savo vaidmeniu Stiveno Spilbergo filme „Šindlerio sąrašas“. Kiti L. Nisono garsūs filmai: „Žvaigždžių karai: epizodas I – pavojaus šešėlis“, „Betmenas: pradžia“, „Sniegynų įkaitai“, „Titanų susidūrimas“, „Narnijos kronikos“ ir filmų „Pagrobimas“ serija.
Jaunystė
Liamas Nisonas gimė Balimenoje, Antrimo grafystėje, Šiaurės Airijoje, Katerinos Nison ir Bernardo Nisono šeimoje. Augo katalikų šeimoje,  jam duotas vietos kunigo Liamo vardas. Liamas yra trečias iš keturių vaikų ir turi tris seseris: Elizabetą, Bernadetą ir Rozaliną. Būdamas devynerių, L. Nisonas pradėjo lankyti boksą „All Saints Youth Club“ klube ir vėliau tapo Alsterio bokso čempionu. L. Nisonas pirmą kartą užlipo ant scenos būdamas vienuolikos, kai jo anglų kalbos mokytojas pasiūlė jam pagrindinį vaidmenį mokykloje.
1971 m. L. Nisonas įstojo į Karališkąjį Belfasto universitetą, kur studijavo fiziką ir informatiką.
Ankstyvoji karjera
Metęs studijas universitete, L. Nisonas grįžo į Balimeną, kur dirbo įvairius darbus. 1976 m. jis prisijungė prie „Lyric Players'“ teatro Belfaste, kur vaidino dvejus metus. Pirmą kartą įgijo filmų patirties 1977 m., vaidindamas Jėzų Kristų ir Evangelistą religiniame filme „Piligrimo progresas“. L. Nisonas išvyko į Dubliną 1978 m. ir vaidino keliuose projektuose, bei prisijungė prie „Abbey“ teatro (Airijos nacionalinis teatras).
1980 m. filmų kūrėjas Džonas Burmanas pamatė L. Nisoną vaidinant Leni Smolą filme „Of Mice and Men“ ir pasiūlė jam Sero Gaveino vaidmenį filme „Ekskaliburas“ apie Karalių Artūrą. Po „Ekskaliburo“ L. Nisonas išvyko į Londoną, kur toliau vaidino mažo biudžeto filmuose ir televizijoje. Jis gyveno su aktore Helena Miren, su kuria susipažino filmuojant „Ekskaliburą“. Tarp 1982 ir 1987 m. L. Nisonas pasirodė penkiuose filmuose, labiausiai žinomi „The Bounty“ (1984, vaidino kartu su Melu Gibsonu ir Entoniu Hopkinsu) ir „Misija“ (1986, vaidino kartu su Robertu De Niro ir Džeremiu Aironsu).
Chiropraktika
Chiropraktika ( 'pats' (iš χείρ = cheir 'ranka') ir πρακτικός = praktikos 'praktiškas')  – alternatyviosios medicinos sritis, susijusi su raumenų ir kaulų sistemų, ypatingai stuburo, mechaninių sutrikimų diagnostika ir gydymu. PAM (papildomos alternatyviosios medicinos) santykyje su tradicine medicina išskiriamos „penkios didžiosios terapijos“ – t. y. osteopatija, chiropraktika, akupunktūra, homeopatija, fitoterapija. Visgi pagrindinė chiropraktikos gydymo technika apibūdinama kaip manualinė terapija, kitaip – stuburo, sąnarių ar minkštųjų audinių manipuliacija. Chiropraktikai nėra laikomi konservatyviosios medicinos atstovais.
Liam Neeson
Ankstyvoji karjera
1987 m. L. Nisonas išvyko į Holivudą.
Chiropraktika
Atlikti klinikiniai tyrimai rodo, kad chiropraktinės manipuliacijos daugeliu atveju nėra veiksmingos, išskyrus tuomet, kai taikoma nugaros skausmui malšinti. Nėra pakankamai duomenų, kad būtų galima nustatyti, ar chiropraktinės manipuliacijos yra saugi gydymo priemonė. Taikant šį alternatyviosios medicinos gydymo metodą yra tikimybė, jog bus pažeistos šalia stuburo glūdinčios arterijos (dėl manipuliavimo stuburo slanksteliais), kurių žalojimas gali sukelti insultą ar net mirtį. Chiropraktika labiausiai paplitusi JAV, Kanadoje ir Australijoje.
Istorija
miniatiūra|Daniel David Palmer, Chiropraktikos pradininkas. Chiropraktikos pagrindus 1895 m. sukūrė Danielius Davidas Palmeris Davenporte, Ajovoje. D. Palmeris iškėlė hipotezę, kad rankų pagalba taikomas kūno „manipuliavimas“ gali išgydyti didžiąją dalį ligų. Pirmasis jo pacientas buvo Harvey Lillardas – darbuotojas pastate, kuriame buvo paties D. D. Palmerio kabinetas. Pacientas tvirtino, kad prieš 17 metų jam stipriai susilpnėjo klausa po netikėto „trakštelėjimo“ stuburo srityje. Praėjus kelioms dienoms po Palmerio gydymo, Lillardas teigė, kad klausa visiškai atsistatė.
Pagrįsti chiropraktikos teorijų tyrimai buvo pradėti tik 1970-aisiais. Dešimtojo dešimtmečio viduryje mokslininkai vis labiau domėjosi šia sritimi, kuri padėjo gerinti teikiamų medicinos paslaugų kokybę bei nustatyti klinikines gaires, kuriose rekomenduojama naudoti manualinį gydymą esant ūmiam nugaros skausmui. Tačiau jos ateitis atrodė neaiški: didėjant praktikuojančiųjų skaičiui, įrodymais pagrįsta medicina reikalavo gydymo, kurio vertė buvo neįkainojama, o masažo terapeutų ir kitų sveikatos profesijų atstovai konkuravo tarpusavyje.
Chiropraktikos apimtis
Chiropraktikai akcentuoja konservatyvią nervų ir raumenų sistemos gydymo sritį nenaudojant vaistų ar chirurginių metodų, visą dėmesį skiriant stuburui. Nugaros ir kaklo skausmai yra pagrindinė specializacijos sfera, tačiau daugelis chiropraktikų gydo kitus ir kitus negalavimus, išskyrus raumenų ir kaulų ligas. Ji apjungia pagrindinės ir alternatyviosios medicinos aspektus ir nėra susitarimo, kaip tiksliai apibrėžti šią profesiją.
Chiropraktika sutampa su keliomis kitomis manualinės terapijos formomis, įskaitant masažo terapiją, osteopatiją, kineziterapiją ir sporto mediciną. Chiropraktikos diagnozė gali apimti įvairius metodus, įskaitant skeleto vaizdavimą, stebėjimo ir lytėjimo įvertinimą, ortopedinį bei neurologinį įvertinimą. Chiropraktikas gali nukreipti pacientą pas atitinkamą specialistą arba bendradarbiauti su kitu sveikatos priežiūros paslaugų teikėju. Bendras paciento konsultavimas apima stuburo manipuliavimą (SM) ir kitas manualines sąnarių ir minkštųjų audinių terapijas, reabilitacinius pratimus, sveikatos stiprinimą, elektrinius būdus, papildomas procedūras ir gyvenimo būdo patarimus. Chiropraktikai paprastai neturi licencijos išrašyti medikamentų ar atlikti didelių operacijų Jungtinėse Valstijose (nors Naujoji Meksika tapo pirmąja JAV valstija, leidžiančia „pažangios praktikos“ apmokytiems chiropraktikams skirti tam tikrus vaistus).
Chiropraktika ir kineziterapija
Dažnai sumaišomos šios dvi medicinos sritys. Kineziterapija pacientams padeda atgauti judėjimo laisvę, kuri dėl ligos ar traumos buvo prarasta. Kineziterapija taip pat padeda sumažinti įvairių ligų sukeltą chronišką skausmą. Tuo tarpu chiropraktika yra sutelka į nervų bei skeleto raumenų sistemas ir raumenis, nes šie elementai yra vieni svarbiausi judėjimo užtikrinimui. Ir kineziterapija, ir chiropraktika yra orientuota į stuburo būklės gerinimą, nepaisant to, kad liga gali būti tiesiogiai nesusijusi su šia kūno vieta. Daugeliu atveju chiropraktinis gydymas vyksta tik per stuburą, nors pavyzdžiui traumos ar ligos židinys gali būti kojose ar rankose. Tuo tarpu kineziterapeutai koncentruojasi konkrečiai į ligos ar traumos židinį.
Gydymas
miniatiūra|Chiropraktikos atstovas atlieka slankstelio pozicijos koregavimą Stuburo manipuliavimas, kurį chiropraktikai vadina „stuburo koregavimu“ arba „chiropraktikos reguliavimu“, yra dažniausiai naudojamas metodas chiropraktikos priežiūroje. Stuburinės dalies manipuliavimas yra pasyvus rankinis manevras, kurio metu trijų sąnarių kompleksas pastumiamas už įprasto judesio amplitudės ribų, bet ne tiek, kad išnarintų ar pažeistų sąnarį. Pagrindinis veiksnys – dinaminė trauka, kuri yra staigi jėga, bandanti padidinti sąnario judesio amplitudę. Klinikiniai įgūdžiai naudojant traukos jėgas priklauso nuo gydytojo sugebėjimo reguliuoti krūvio trukmę ir dydį. Bendrai tariant, stuburo manipuliacinė terapija (SMT) apibūdina metodus, kai rankos naudojamos manipuliuoti, masažuoti, mobilizuoti, koreguoti, stimuliuoti, pritaikyti trauką ar kitaip paveikti stuburą ir su juo susijusius audinius.
Yra keletas chiropraktikos pritaikymo būdų, nors dauguma chiropraktikų naudoja kelių metodikų derinius. 2003 m. Apklausoje daugiau nei 10% licencijuotų JAV chiropraktikų nurodė, jog pacientams buvo atliktos šios pritaikomosios procedūros: įvairi technika (manipuliavimas visu stuburu, naudojant įvairias technikas), galūnių reguliavimas, „Activator“ technika (kuriai naudojama spyruoklinė priemonė). Tikslūs stuburo koregavimai, Thompsono technika (kuri remiasi išsamiais procedūriniais protokolais), ir daugelis kitų. JAV ir JK draudikai atsisako drausti chiropraktines paslaugas naudojančius žmones, nes mano, kad tai yra „eksperimentinė ir tiriamoji“ medicinos sritis. Tokia pati situacija ir Europoje – kai kurių draudimo bendrovių sveikatos draudimo taisyklėse vardijant pagrindines sveikatos grąžinimo išlaidų draudimo apsaugos sąlygas aiškiai nurodoma, kad netradiciniai gydymo būdai (kaip chiropraktika) yra neatlyginami.
Nauda
miniatiūra|438x438px|Juosmeninės, kaklinės bei krūtininės stuburo srities korekcijos Nėra pagrįstų įrodymų, kad chiropraktika yra veiksminga gydant bet kokią sveikatos būklę, išskyrus galbūt tam tikrų rūšių nugaros skausmus. Chiropraktikų paskelbti tyrimai vienareikšmiškai yra šališki.
Yra daugybė būdų norint įvertinti gydymo rezultatus. Chiropraktikos gydymui, kaip ir visam kitam medicininiam gydymui, didelę įtaką turi placebo efektas. Klinikiniams stuburo manipuliacinės terapijos (SMT) tyrimams sunku sukurti patikimą placebą, kadangi ekspertai dažnai nesutaria, ar siūlomas placebas iš tikrųjų neturi jokio poveikio  – todėl tampa sunku įvertinti tyrimų rezultatus, nusakančius chiropraktikos efektyvumą.
Saugumas
Pasaulio sveikatos organizacija nustatė, kad chiropraktikos metodas yra saugus, kai naudojamas kvalifikuotai ir tinkamai. Manipuliavimas laikomas gana saugiu, tačiau gali kilti komplikacijų, be to, jis turi neigiamą poveikį, riziką ir kontraindikacijas. Absoliučios kontraindikacijos gydant stuburą yra sąlygos, kuriomis negalima manipuliuoti, šios kontraindikacijos yra reumatoidinis artritas ir būklės, dėl kurių sąnariai nestabilūs. Santykinės kontraindikacijos yra sąlygos, kai padidėjusi rizika yra priimtina kai kuriose situacijose ir kai pasirenkama mažos jėgos ir minkštųjų audinių technika, šios kontraindikacijos apima osteoporozę. Netiesioginė chiropraktikos rizika apima uždelstą ar praleistą diagnozę pasikonsultavus su chiropraktiku.
Nugaros chiropraktinis manipuliavimas yra susijęs su dažnu, lengvu ir laikinu neigiamu poveikiu, įskaitant naują ar pasunkėjusį skausmą ar sąstingį paveiktame kūno regione. Apskaičiuota, kad jų pasitaiko nuo 33% iki 61% pacientų, jie dažnai pasireiškia per valandą po gydymo ir išnyksta per 24–48 valandas, nepageidaujamos reakcijos dažniau pasitaiko po manipuliavimo nei mobilizacijos. Dažniausiai nurodomas nepageidaujamas poveikis yra lengvas galvos skausmas, skausmingumas ir trumpam padidėjęs skausmo nuovargis. Retais atvejais manipuliavimas stuburine nugaros dalimi, ypač viršutine, taip pat gali sukelti komplikacijas, kurios gali sukelti nuolatinę negalią ar mirtį, tai gali pasireikšti suaugusiesiems ir vaikams. Žinomas atvejis, kai trijų mėnesių vaikas mirė po manipuliacijos kaklo sritimi. Medicinos literatūroje yra pranešimų apie 26 mirusiuosius nuo 1934 m. po chiropraktikos manipuliacijų.
Vytinių valsčius
thumb|left|[[Vytiniai]] thumb|[[Kevelės šaltiniai]] Vytinių valsčius  – valsčius pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Aucės savivaldybėje, į pietvakarius nuo Jelgavos. Centras – Vytiniai.
Geografija
Vytinių vsiejasi su Saldaus savivaldybės Vadaksties, Jaunaucės, Zvardės, Aucės savivaldybės Lielaucės, Bėnės, Ukrų valsčiais ir Aucės miestu, pietuose – su Akmenės rajono savivaldybės Naujosios Akmenės kaimiškąja seniūnija. Valsčiaus plotas 13365,7 ha, iš jų 7190,6 ha ariama žemė, 4992,9 ha miškai.
Didžiausios gyvenvietės: Bungos, Galatai, Kevelė, Kuokmuiža, Putros, Vytiniai.
Upės: Avyknė, Juglina, Lyguotnė, Melnupytė, Skujainė, Vadakstis.
Vandens telkiniai: Kevelės šaltiniai.
Istorija
1260 m. valsčiaus teritorijoje prie dabartinio Inčėnų piliakalnio įvyko Duobės mūšis.
Liam Neeson
„Šindlerio sąrašas“
Režisierius Stivenas Spilbergas pasiūlė L. Nisonui Oskaro Šindlerio vaidmenį filme „Šindlerio sąrašas“ apie Holokaustą, po to, kai šis pamatė L. Nisoną pjesėje „Anna Christie“ Brodvėjuje.
L. Nisono vaidyba buvo įvertinta nominacija „Oskarui“ geriausio aktoriaus kategorijoje, tačiau geriausiu aktoriumi tada tapo Tomas Henksas už savo vaidmenį filme „Filadelfija“
„Žvaigždžių karai“
1999 m. L. Nisonas vaidino filme „Žvaigždžių karai: epizodas I – pavojaus šešėlis“ džedajų mokytoją Qui-Gon Jinn. Džordžas Lukasas priėmė L. Nisoną į komandą, nes manė, kad aktorius turi puikių įgūdžių.
1965 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas
Čempionato nugalėtojomis pirmą kartą tapo Vengrijos rinktinė. Čempionate taip pat turėjo varžytis Tarybų Sąjungos rinktinė, kuri pasitraukė iš čempionato protestuodama dėl varžybų Vakarų Berlyno teritorijoje. Nyderlandai pelnė teisę pakeisti Tarybų Sąjungą, bet čempionate pasirodyti nesutiko.
Sicilijos sąsiaurio tunelis
thumb|right|200px|[[Sicilijos sąsiauris|Sicilijos sąsiaurio vieta žemėlapyje]]
Sicilijos sąsiaurio tunelis – planuojamas rengti megaprojektas. Šis tunelis turėtų sujungti Siciliją ir Tunisą. Atstumas tarp šių taškų yra apie 155 km, o sujungtas jis būtų penkiais tuneliais, kurie būtų pastatyti tarp dirbtinių salų.
Šiuo metu Sicilijos sąsiaurį galima įveikti tik oro arba jūrų transportu.
Zubriškiai
Zubriškiai – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Skarbinų.
Virusas (reikšmės)
Virusas gali reikšti:
Panašios reikšmės žodžiai:
Šventininkų pradinė mokykla
Trakų rajono Šventininkų pradinė mokykla – buvusi mokykla Šventininkuose (Trakų rajonas), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190674213. Steigėjas Trakų rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Įkurta 1956 m. Mokinių buvo mažai, klasėse mokėsi tik po 2–4 mokinius. Dėl per mažo mokinių skaičiaus 2004 m. uždaryta.
Walther PP
Walther PP  – vokiškų savitaisių pistoletų serija. Konstrukcijos požymiai yra laisva spyna, atviras gaidukas, dvigubo veikimo skėlimo mechanizmas, vienos eilės dėtuvė, nejudamas vamzdis, ant kurio užmauta grąžinimo spyruoklė.
Emanuelė (personažas)
Emanuelė (orig. Emanuelle) – erotinių filmų personažas, sukurtas Nyderlandų aktorės Sylvijos Kristel.
Istorija
Literatūrinį Emanuelės personažą sukūrė prancūzų kilmės tailandietė Marayat Rollet-Andriane, 1957 m. išleidusi knygą „The Joys of the Woman“. Joje buvo pasakojama apie nuobodžiaujančios prancūzų diplomato žmonos seksualinius eksperimentus. Knyga sukėlė nemenką skandalą ir sulaukė didžiulio susidomėjimo, tačiau iš pradžių buvo uždrausta Prancūzijoje. Šioje šalyje ji buvo išspausdinta nenurodant autoriaus 1959 m. ir platinama nelegaliai. Vėliau leidėjai Emanuelės autorystę priskyrė moteriai, prisidengusiai pseudominu „Emanuelle Arsan“, nurodydami, kad knyga yra dalinai autobiografinė. „Arsan“ slapyvardžiu buvo pasirašytos dar kelios panašaus turinio knygos, tačiau vėliau iškelta versija, kad tikrasis jų autorius yra Marayat Rollet-Andriane vyras Louis-Jacques Rollet-Andriane. Pati Marayat Rollet-Andriane yra sukūrusi keletą vaidmenų kine, tarp kurių – ir erotinėje juostoje „Laura“ pagal savo pačios knygą.
1974 m. prancūzų režisierius Just Jaeckin nusprendė ekranizuoti knygą, pagrindinį vaidmenį patikėdamas pradedančiai Nyderlandų aktorei ir modeliui Sylvijai Kristel. Scenarijų filmui parašė pati Arsan, o pati juosta sulaukė milžiniško pasisekimo dėl pasiūlyto naujo požiūrio į moters seksualumą bei atvirų scenų. Nors kai kuriose šalyse ji buvo priskirta prie „softcore“ pornografijos, o Britanijoje kai kurios scenos iškirptos, filmas tapo visų laikų populiariausiu prancūzų filmu, kurį visame pasaulyje matė daugiau kaip 300 mln. žmonių.
1975 ir 1977 m. pasirodė du filmo tęsiniai, sukurti kitų režisierių, tačiau kartu sudarantys bendrą trilogiją. Silvija Kristel abejuose jų atliko pagrindinius vaidmenis, ir nors pirmosios juostos populiarumo pasiekti nepavyko, ilgainiui serija tapo kultine tarp erotinių filmų mėgėjų, o Emanuelės vardas – seksualios ir laisvos moters sinonimu. Naudojantis populiarumo banga, personažo kūrėja Arsan su vyru bei režisierius Jaeckin 1974-76 m. Prancūzijoje sėkmingai leido erotinį žurnalą „Emmanuelle, le magazine du plaisir“.
Emanuelės vardui tapus bendriniu ir nesant personažo autorinių teisių, ilgainiui kitose šalyse buvo sukurta keliolika vaidybinių bei video filmų, neturinčių nieko bendra su originalia idėja. 1989 m. taip pat pasirodė ir to paties pavadinimo video žaidimas.
Greta S. Kristel sukurtos Emanuelės, 1975 m. Italijoje buvo pradėta kurti serija filmų apie juodaodę Emanuelę (skirtingai nuo prancūziškos versijos, šis vardas rašomas su viena „l“). Pagrindinį vaidmenį visuose šiuose filmuose atliko aktorė Laura Gemser,
Filmai
right|thumb|150px|[[Sylvia Kristel]] right|thumb|150px|[[Laura Gemser]]
Centrinis stadionas
Centrinis stadionas – sporto ir įvairios paskirties stadionai įvairiose šalyse.
Kūno įtaka (filmas)
Kūno įtaka – 1993 m. JAV sukurtas erotinis trileris.
Turinys
Psichiatras Džonatanas Bruksas dažniausiai gydo turtingas pacientes. Naujoji jo pacientė Laura serga asmenybės susidvejinimu ir kartais prisistalo Lana. Viena merginos pusė – uždara ir nuskriausta moteris, bijanti vyrų, kita – trykštanti seksualumu ir kontrole. Paveiktas jos kerų, Džonatanas pirmą kartą sulaužo gydytojo priesaiką ir užmezga su paciente intymius santykius. Žaidimai tampa komplikuoti, Džonataną palieka sužadėtinė, o jis pats apkaltinamas pasinaudojęs kitos pacientės, Klarisos, būkle. Šių įvykių fone jo pažįstamas policininkas Haris gaudo nusikaltėlį, nužudžiusį 5 moteris, o Džonatanas teikia jam savo, kaip eksperto, konsultacijas. Galiausiai policija sučiumpa nusikaltėlį, tačiau šis prisipažįsta tik dėl vienos žmogžudystės bei tikina, kad tam jį pastūmėjo fatališka moteris. Džonatanas įtaria, kad tai gali būti Laura, o žudikas kiekvieną kartą būna vis kitas vyras, dėl ko policija ir neranda pakankamai įrodymų. Kuomet jis pasako apie tai Laurai, ši prisipažįsta ir pradeda šantažuoti, kad Džonatanas nužudytų Klarisę...
Pajonavis
Pajonavis (arba Podjanuvka) – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pašilių.
Abu Muslimas
Abu Muslimas Chorasanietis (, apie 720–755 m. vasario 13 d.) – VIII a. arabų kalifato veikėjas, Abasidų revoliucijos organizatorius, padėjęs nuversti Omejadų valdžią kalifate.
Biografija
Abu Muslimas gimė kažkada apie 718−723 metus. Manoma, kad jis gimė arba Merve arba Isfahano apylinkėse Arabų kalifato valdose. Neaiškūs jo tikrasis vardas ir kilmė. Tikėtina, kad būdamas vergu persu jis priklausė socialinei "nearabų" grupei, kuri buvo ypač Omejadų diskriminuojama. Pagal vieną iš versijų jis buvo vieno iš Abasidų propagandistų Kufoje Isos as-Sarandžo vergu, pagal kitą - priklausė į kalėjimą Kufoje pasodintam stambiam arabų žemvaldžiui iš Isfachano provincijos, kurį aptarnaudamas susipažino su as Sarandžu ir ėmė vykdyti jo paveldimus. Vėliau Abu Muslimas buvo parduotas (ar perleistas) Abasidų propagandos Chorasane vadovui Abu Salamui. 744 m. pradžioje jie kartu išvažiavo į Chorasaną. Vėliau jis buvo padovanotas Ibrahimui ibn Muhamedui, kuris jį išlaisvino, davė Abdurachamno vardą ir padarė savo aptikėtiniu.
Chorasane Abu Muslimas būrė prijaučiančiuosius Alidams ir siuntė misionierius. Po to atvirai iškėlė Abasidų davą, jį parėmė maištaujantys provincijos gyventojai. Abu Muslimas kreipėsi į Omejadų vietininką Nasrą ibn Sajarą reikalaudamas jam paklusti. Vietininkas pasiuntė kariuomenę, kurią Abu Muslimas sumušė ir jo autoritetas ženkliai išaugo. Jis pradėjo burti savo pajėgas visai netoli Chorasano sostinės Mervo, kuriame tuo metu vyko kova tarp nizaritų ir jamanitų arabų klanų. Vietininkas kreipėsi pagalbos į kalifą Marvaną II, bet be didelių rezultatų. Per tą laiką Abu Muslimas įtvirtino savo valdžią Herate, Balche, Abivarde. Užsitikrinus jamanitų paramą 747−748 m. žiemą Abu Muslimo pajėgos užėmė Mervą, susidorojo su vietos oponentais.