cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kainajai
Žodis Akáínaa reiškia 'daug vadų' (iš aká 'daug' + nínaa 'vadas'), o Káína reiškia 'daugelio vadų tauta'. Buvę kainajų priešai lygumų kri juos vadino Miko-Ew 'sutepti krauju', t. y., 'kraugeriški, žiaurūs'. Iš šio pavadinimo kilo dar vienas pavadinimas 'kraujo gentis'.
Kainajų kalba priklauso algonkinų kalbų grupei. Ji artima siksikų ir pikanių kalboms. Kainajai priklauso Juodakojų konfederacijai, kurią sudaro:
Laikais, kai buvo pasirašinėjamos tokios sutartys, kaip 7-oji sutartis, kainajai gyveno prie Oldmano, Belio (Belly) ir Šventosios Marijos upių, į vakarus nuo Letbridžo (Alberta). Kainajų rezervatas Blood 148 dabar yra didžiausias Kanadoje (3852 gyventojai, plotas 1414,03 km². Rezervatas yra maždaug 200 km į pietus nuo Kalgario, (Alberta).
2013 m. gruodį oficialiai kainajų buvo 11 791 žmogus.
Arklio muziejus
thumb|250px|Arklio muziejus thumb|250px|Mediniai žirgai netoli muziejaus thumb|250px|Žirgų ganykla prie [[Jono Biliūno sodyba|Jono Biliūno gimtojo namo]]
Arklio muziejus – vienintelis Baltijos šalyse muziejus, esantis Niūronių kaime, Anykščių rajone, apie 6,5 km į šiaurę nuo Anykščių, prie kelio. Muziejus įsikūręs rašytojo Jono Biliūno gimtajame kaime. Ši kultūros įstaiga yra A. Baranausko ir A. Žukausko-Vienuolio memorialinio muziejaus padalinys, be to, patenka į Anykščių regioninio parko teritoriją. Pakeliui, tarp Anykščių ir Niūronių, stūkso gamtos paveldo objektai: Pavarių akmuo, Pavarių liepa, Variaus ąžuolas ir Variaus atodanga.
Istorija
100px|thumb|Muziejaus logotipas 1977 m. atostogaudamas Niūronių k., prof. Petras Vasinauskas (1906–1995) pasidalino savo sumanymu kurti Arklio muziejų su tuometiniu EImininkų eksperimentinio ūkio direktoriumi Antanu Puodžiuku. Rugpjūčio 18 d. buvo priimtas sprendimas dėl Arklio muziejaus steigimo Niūronių kaime. Muziejų atidaryti buvo numatyta 1978 m. birželio mėnesį. A.Puodžiuko rūpesčiu sparčiai vyko muziejaus statybos darbai, po visą Lietuvą pradėta rinkti eksponatus. Sužinoję apie muziejaus steigimą, Aukštaitijos, Dzūkijos, Suvalkijos, Žemaitijos žemdirbiai į Niūronis vežė arklinį inventorių, žemės dirbimo padargus. Veterinarijos akademijos auklėtiniai dovanojo iškamšą.
Muziejaus pradžia – du klojimai ir šalia jų esančios pradinės mokyklos patalpos. Eksponuoti iš visos Lietuvos surinkti vežimai, lineikos, bričkos, ratai, arklai, plūgai, padargai, pakinktai, balnai, arklių sukamos linaminės, kuliamosios, sėjamosios, bulviakasės, pjaunamosios ir kiti eksponatai. 1987 m. buvo pastatyta kalvė, 1993 m. duris lankytojams atvėrė aukštaitiška sodyba (vad. Legų sodyba). 1996 m. buvusiose Niūronių bendrovės patalpose įsikūrė arklio istorijos ekspozicija. 2000 m. iš Paelmio k. atgabentoje klėtyje duris atvėrė J.Kazlausko drožinių ekspozicija. Legų aukštaitiškoje sodyboje pastatytas molinis tvartas, jame laikomi muziejaus arkliai. Kasmet Arklio muziejų aplanko virš 30 tūkst. lankytojų.
Ekspozicijos
Šiandien muziejuje galima susipažinti su įvairiausiomis Lietuvos arklininkystės istoriją atspindinčiomis ekspozicijomis, pradedant žirgų laidojimo papročiais ir baigiant Vilniaus raitąja policija. Be „klasikinių“ ekspozicijų, Arklio muziejuje eksponuojamos kalvystės, audimo, račdirbystės ir kt. tradicinių amatų kolekcijos. Yra galimybė pamatyti XIX a. pab. aukštaičio sodybą.
Edukacinės programos
Yra trys būdai praturtinti savo žinias, ar pagerinti amato įgūdžius. Audimo, kalvystės, keramikos amatai muziejuje demonstruojami nuolat, lankytojai čia pat mato vieną ar kitą procesą. Jei manote, kad minėtos pažinties Jums gali neužtekti, kviečiame užsisakyti vieną iš mūsų edukacinių programų. Na, o jei ir tai nenumalšins žinių troškulio, kviečiame atvykti dažniau, ir pasirinkto amato mokytis nuolat. Kol kas daugiausia pasekėjų susibūrė į audimo būrelį. Ypač didelio susidomėjimo sulaukia senovinėse aukštaitiškose sodybose vykstančios edukacinės programos, kur prie duonkepės galima išgirsti pasakojimų apie Kūčių, Kalėdų, Velykų, Jurginių ir Sekminių papročius, pasimokyti kepti duoną, lieti žvakes, pasivaišinti kaimiškais skanėstais – duona, medumi, sūriu, lašinukais, pažaisti senovinių žaidimų!
Žirgo takas
Prie muziejaus prasideda 1988 m. įrengtas 12 km ilgio Žirgo takas, pritaikytas poilsio kelionėms kinkiniu Šventosios upės ir senvagių pakrantėmis. Tako kilometražas pažymėtas mediniais stulpeliais.
Liublino vaivadija (1474–1795)
Liublino vaivadija  – 1474–1793 m. Lenkijos karalystės karūnos Mažosios Lenkijos provincijos administracinis teritorinis vienetas. Sostinė Liublinas. Vaivadija ribojosi šiaurės vakaruose su Mazovijos vaivadija, šiaurėje su Palenkės vaivadija, šiaurės rytuose su Bresto vaivadija, rytuose su Rusios vaivadija ir vakaruose su Sandomiro vaivadija.
Istorija
Vaivadija įkurta 1474 m. iš rytinės Sandomiro vaivadijos dalies, karaliaus Kazimiero Jogailaičio įsakymu. 1569 m. po Liublino unijos prie vaivadijos prijungta nedidelė dalis vakarinių Bresto vaivadijos žemių, su Palenkės Mendzižeco miestu. 1793 m. po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo didelė dalis pietinių vaivadijos žemių atiteko Habsburgų monarchijos Vakarų Galicijai, o iš likusių šiaurinių žemių buvo įkurta nauja, daug mažesnė Liublino vaivadija, kuri po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m. prijungta prie Vakarų Galicijos.
Suskirstymas
Vaivadiją sudarė trys žemės: Liublino žemė, Lukuvo žemė ir Uženduvo žemė. Didžiausios gyvenvietės Bilgorajus, Krašnikas, Liubartuvas, Lenčna, Liublino Opolė, Pulavai, Palenkės Radzinas, Sedlcos, Švidnikas, Uženduvas, Kuruvas, Žemutinis Kazimieras, Lukuvas ir Parčevas.
Scott
Scott − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Keblonys
Keblonys – kaimas Anykščių rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 2 km į rytus nuo Anykščių. Rytiniu pakraščiu glaudžiasi prie Kiškelių miško, pietvakariniu – prie Liudiškių miško. Šiaurėje teka Anykšta, pietvakariuose – Šaltupys. Pro kaimą eina kelias. Į Keblonių teritoriją patenka ir šalia Anykščių esantys „Šaltupio“ (Rubikių) sodai.
Askoli Pičeno provincija
Askoli Pičeno provincija – Italijos provincija Markės regione. Provincijos sostinė yra Askoli Pičenas.
Mablos kalnai
miniatiūra|Mablos kalnai Mablos kalnai  – kalnagūbris Džibutyje, į šiaurę nuo Tadžuros įlankos, Oboko regione, 25 km į vakarus nuo Oboko. Aukštis iki 1195 m.
Namo ulusas
Namo ulusas  – ulusas vidurio Jakutijoje. Administracinis centras – Namcai.
Mablos kalnai
Mablos kalnai kaip ir gretimi Godos kalnai yra vienintelė Džibučio vieta, kur išlikę miškų. Būdingas palyginti drėgnas oras (510 mm kritulių per metus). Čia sutinkamas labai retas, endeminis fazaninių šeimos paukštis Pternistis ochropectus. Veši buksmedžiai, akacijos, kadagiai, karpažolės, neužmirštuolės. Viršūnėse yra papartynų.
Namo ulusas
Geografija
Uluso teritorija išsidėsčiusi Vidurio Jakutijos lygumoje. Rytiniu pakraščiu teka Lena, link jos – daug smulkių intakų. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -42 °C, liepos mėnesio +18 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 200–250 mm. Yra kvarcinio smėlio, priemolio telkinių.
Gyventojai
Tautinė sudėtis (2009 m.):
Mablos kalnai
Mablos kalnuose gyvena afarų klanai (Manditai, Debnai, Basumai).
Antakalnis (Molėtai)
Antakalnis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Arnionių I.
Istorija
Kaimas užrašytas 1852 m. Joniškio bažnyčios knygoje.
Haris Gulbis
Haris Gulbis (, 1926 m. spalio 25 d. Duobelė) – latvių rašytojas, dramaturgas, pedagogas.
Biografija
1952 m. baigė Latvijos universitetą. 1949–1969 m. dirbo pedagoginį darbą.
Kūryba
1957 m. žurnale „Zvaigzne“ išspausdino pirmąjį apsakymą „Bombėjaus mergaitė“. Pjesėse „Čiūčia liūlia, mažulėli“, (pastatyta 1968 m.), „Mano mielasis, mano gerasis“ (past. 1969 m.), „Vyturėliai“ vaizduojami visuomeniniai procesai, pabrėžiamas susvetimėjimas, miesčioniškumas, parodomas Latvijos kaimo likimas. Romanuose per šeimos likimą atskleidžiama istorijos panorama.
Vitas Matuzas
Vitas Matuzas (g. 1959 m. liepos 10 d. Beinoravoje, Radviliškio raj.) – Lietuvos ir Panevėžio miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1966–1974 m. mokėsi Radviliškio rajono Labučių aštuonmetėje mokykloje, 1977 m. baigė Panevėžio rajono Smilgių vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą ir įgijo radijo inžinieriaus – radioelektroniko specialybę.1982–1989 m. „Ekrano“ gamyklos meistras, 1989–1991 m. „Elito“ pirmininko pavaduotojas, 1991–1997 m. uždarosios akcinės bendrovės „Elitas“ gamybos direktorius. 1997–2000 m. ir 2003–2008 m. Panevėžio miesto savivaldybės meras, 2000 m. balandžio – spalio mėn. Panevėžio miesto mero pavaduotojas. 2000–2003 m. Seimo narys.
Nuo 1996 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys, partijos Tarybos narys, Panevėžio miesto skyriaus pirmininkas, Panevėžio apskrities koordinacinės tarybos pirmininkas. Nuo 2011 m. partijos pirmininko pavaduotojas, partijos Ekonomikos ir finansų komiteto pirmininkas. 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007-2008 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.
Apdovanojimai: 2003 m. apdovanotas Baltijos asamblėjos medaliu, Lietuvos Tautinio olimpinio komiteto „Olimpine žvaigžde“, Lietuvos valstybės karaliaus Mindaugo karūnavimo 750-ųjų metinių jubiliejaus atminimo ženklu, 2004 m. – Už nuopelnus Lietuvos sportui apdovanotas Sporto Garbės Komandoro ženklu.
Bronisław Malinowski
Bronislavas Kasperas Malinovskis (Bronisław Kasper Malinowski, 1884 m. balandžio 7 d. – 1942 m. gegužės 16 d.) – lenkų kilmės anglų antropologas.
Viktoras Paukštelis
Viktoras Paukštelis (Victor Paukstelis) (g. 1983 m. gegužės 25 d.) – lietuvių pianistas, tapytojas.
Bronisław Malinowski
Anglų antropologinės mokyklos pradininkas. Laikomas vienu įtakingiausių XX a. antropologų, dalyvaujančiojo stebėjimo metodo pradininkas, susiejęs lauko tyrimų gentyse duomenis su Vakarų kultūros socialiniais aspektais.
Viktoras Paukštelis
Biografija
Motina – pianistė, pedagogė Tatjana Radovič, tėvas – kompozitorius Viktoras Paukštelis. 1989–2000 m. studijavo Nacionalinėje M. K. Čiurlionio menų mokykloje, 2001 m. baigė B. Dvariono muzikos mokyklą. 2001–2007 m. studijavo Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, įgijo Meno Licenciato laipsnį. Bakalauro laipsnį įgijo prof. Mariam Azizbekovos klasėje, magistro – Veronikos Vitaitės klasėje. 2007 m. stažavosi Hamburgo muzikos ir teatro akademijoje (vadovas prof. Evgenijus Koroliovas) Vokietijoje. 2009–2013 m. studijavo École Normale de Musique de Paris konservatorijoje, prof. Jean-Marco Luisada klasėje, 2014–2020 m. studijavo Vilniaus dailės akademijoje, 2018 m. įgijo bakalauro laipsnį, 2020 m. – magistro.
Bronisław Malinowski
Biografija
Gimė profesoriaus šeimoje Krokuvoje, tuo metu priklausiusioje Austrijai-Vengrijai. Vaikystėje kentėjo nuo ligų, bet buvo talentingas mokslui. 1908 m. Jogailos universitete įgijo filosofijos daktaro laipsnį (matematikos ir gamtos mokslų srityje). Išvyko mokytis į Leipcigo universitetą fizinės chemijos, ten susidomėjo antropologija. 1910 m. Malinovskis persikėlė į Londoną, ten įstojo į Londono ekonomikos mokyklą.
Viktoras Paukštelis
Muzika
Koncertuoja Lietuvoje, Jungtinėse Valstijose, Prancūzijoje, Vokietijoje, Skandinavijos šalyse, dalyvauja įvairiuose festivaliuose. Grojo kartu su Lietuvos kameriniu orkestru (vadovas Saulius Sondeckis),  Vilniaus Balio Dvariono dešimtmetė muzikos mokyklos  mokytojų styginių orkestru (vadovas  Petras Kunca). Dalyvavo Verbier festivalyje Šveicarijoje (vadovai prof. Gary Graffman ir prof. Boris Petrushansky), West Chester universiteto festivalyje Jungtinėse Valstijose (vadovas prof. Anthony di Bonaventura), Pite Älvdal festivalyje Švedijoje (vadovas prof. Jiri Hlinka), International Holland Music Sessions meistriškumo kursuose Olandijoje (vadovas Michailas Voskresensky). Nuo 2001 m. tobulina profesinius įgūdžius pianistės Noros Ray klasėje. 2009 m. laimėjo Alberto Rousselo stipendiją mokslams École Normale de Musique de Paris. 2009–2012 m. laimėjo galimybę tobulintis ir gyventi Cité Internationale des Arts Paryžiuje. Be gerai žinomų klasikos kūrinių, atlieka ir rečiau skambinamus Jeano-Philippe Rameau, Domenico Scarlatti, Anatolijaus Lyadovo, Aleksandro Skriabino, Césario Francko kūrinius. Atlieka savo brolio kompozitoriaus Vytauto Paukštelio kūrinius. Jaunųjų pianistų respublikinio konkurso Musica Amabile nuolatinis vertinimo komisijos pirmininkas. 2015 m. kovo 26 d. koncertavo Berlyno filharmonijoje – rečitalis 'The Recital of Restless Paintings', 2016 m. lapkričio 30 d. surengė koncertą prestižinėje Niujorko „Carnegie Hall“ salėje.
Tapyba
Animuotų paveikslų projektą „Šokantys paveikslai“ V. Paukštelis pristatė Austrijoje, Vokietijoje, JAV ir Švedijoje.
Kipro futbolo varžybos 1947–1948 m.
Kipro futbolo varžybos 1947–1948 m.
Viktoras Paukštelis
Kita veikla
Dalyvauja Mikalojaus Konstantino Čiurlionio fondo veikloje. Koncertuoja fondo organizuojamuose renginiuose. Inicijavo minėtojo fondo projekto „Išsaugokime Lietuvos pilis, dvarus ir parkus" renginių ciklą Trakų salos ir Gedimino pilyse, 2007 m. metų apdovanojimus Vilniaus rotušėje „Už atgimusią istoriją“, vėliau išsivysčiusius į tęstinį M. K. Čiurlionio fondo projektą „Lietuvos šviesuoliai“. Pradėjo edukacinį projektą „Augame su M. K. Čiurlioniu“, prisidėjo prie Užutrakio rūmų atstatymo veiklos. Nuo 2013 m. rengia „Paliesiaus dvaro plenerą“, yra Paliesiaus dvaro koncertinės veiklos meno vadovas. Aktyviai dalyvauja bėgimuose ir maratonuose, iki šiol geriausias pasiektas laikas maratone - 2 val. 46 min. 39 s. (BMW Berlin Marathon 2019).
Bronisław Malinowski
Biografija
thumb|left|250px|Malinovskis tarp Trobriando gyventojų
Grįžęs į Europą, Malinovskis parašė mokslinį darbą, apsigynė mokslų daktaro laipsnį ir tapo Londono ekonomikos mokyklos antropologijos dėstytoju. 1922 m. jis parašė knygą Argonauts of the Western Pacific, kuri išgarsino tiek patį B. Malinovskį, tiek jo antropologinį stebėjimo metodą. Dėl jo Londono ekonomikos mokykla kelis dešimtmečius buvo svarbiausiu antropologijos mokslo centru Europoje. 1931 m. tapo Jungtinės Karalystės piliečiu.
Vėliau išvyko į JAV, dėl prasidėjusio II pasaulinio karo ten pasiliko, dėstė Jeilio universitete. Mirė 1942 m. dėl širdies smūgio. Palaidotas Niu Heiveno kapinėse (Konektikutas).
Indėlis
Malinovskis laikomas vienų pirmųjų antropologų, pradėjusių atlikinėti lauko tyrimus. Iki tol dauguma antropologų remdavosi keliautojų, misionierių, kolonijų tarnautojų užrašais ir iš to darydavo apibendrinimus. Malinovskis pabrėžė būtinybę pačiam antropologui ne tik stebėti tiriamą kultūrą, bet ir dalyvauti jos gyvenime, pažinti pasaulį per tiriamos kultūros pasaulėvaizdį. Jis teigė, kad kultūra skirta tenkinti individų, o ne visos visuomenės poreikius.
Bronislavo Malinovskio idėjos padarė didelę įtaką tolimesnei antropologijos raidai, juo mainų idėją plačiau išplėtojo Marcel Mauss.
Alfred Louis Kroeber
thumb|250px|Alfred L. Kroeber su Ishi, 1911 m.
Alfredas Luisas Kroeberis (Alfred Louis Kroeber, 1876 m. birželio 11 d. – 1960 m. spalio 5 d.) – amerikiečių antropologas, Franzo Boas mokinys, viena įtakingiausių figūrų amerikiečių antropologinėje mokykloje XX a. pirmoje pusėje.
Biografija
Gimė Hobokene, Niū Džersyje. 1901 m. Kolumbijos universitete apgynė daktaro laipsnį vadovaujamas Franz Boas. Daktaro disertacija rėmėsi arapahų genties tyrimais. Didžiąją dalį savo karjeros praleido Kalifornijoje, Berklio universitete.
Nors labiausiai žinomas savo darbais kultūrinės antropologijos srityje, A. L. Kroeber atliko svarbių darbų archeologijoje bei prisidėjo prie antropologijos susiedamas archeologiją ir kultūrą. Jis kasinėjo Naujojoje Meksikoje, Meksikoje ir Peru.
Kroeberis ir jo studentai atliko svarbų darbą rinkdami kultūrinius duomenis apie JAV vakarinės dalies indėnų gentis. Apie Kalifornijos gentis jis išleido Handbook of Indians of California (1925 m.). Kroeberis ir Roland Dixon buvo svarbūs klasifikuojant Šiaurės Amerikos indėnų kalbas, identifikavę tokias kalbų grupes kaip penučių kalbos ir hokanų kalbos. Jis dirbo su Ishi, kuris teigė esąs paskutinis Kalifonijos yahi genties indėnas. Kroeberio antroji žmona Theodora Kroeber parašė garsią Ishi biografiją Ishi in Two Worlds.
Su antraja žmona Theodora turėjo du vaikus; taip pat įvaikino du Theodoros vaikus iš pirmosios santuokos.
Mikytai (Pagėgiai)
Mikytai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Pagėgių. Kaimo pietuose teka Upelis. Ties kaimu kertasi du XIX a. nutiesti keliai: „Via Hanziatika“ ir krašto kelias. Kaime dabar veikia užeiga, autoįmonė ir krovininio transporto terminalas.
miniatiūra|240px|left|Pagrindinė kryžkelė Mikytuose
Istorija
Žinoma, kad jau 1634 m. Mikytuose stovėjo smuklė, o iki 1736 m. kaime apsigyveno Kulmo teise naudojusis piligrimė ( – „piligrimė našlė“). Kaip tik tuo metu kūrėsi Mikytų palivarkas. Kaimas pagyvėjo kai buvo nutiesta siaurasis geležinkelis Pagėgiai-Smalininkai. Iš Tilžės per Karalienės Luizos tiltą, plento pakraščiu, iki Mikytų siaurojo geležinkelio stotelės buvo nutiesta elektrinio tramvajaus linija. Kaime 1914 metais vyko kruvinos kautynės, kai iš Rytprūsių besitraukiančius Rusijos armijos dalinius pasivijo ir kulkosvaidžių ugnimi atakavo Vokietijos 2-asis Tilžės landšturmo batalionas.
Didžiųjų kelių sankryža sovietmečiu vadinta Tautų draugystės kryžkele.
1992 m. birželio 20 d. vokiečių bendrijos „Edelveisas“ rūpesčiu atidengtas paminklinis ansamblis 1944–1947 m. badu mirusių ir nužudytų Rytprūsių gyventojų ir „Vilko vaikų“ atminimui (aut. Angelė Jūratė Aleksandravičienė). Paminklas atnaujintas 2014 m.
Sevvostlag
Sevvostlag  – 1932–1952 m. SSRS „Dalstrojaus” lagerių sistemoje veikęs sunkiųjų darbų lageris, tiekęs kalinius darbams visų „Dalstrojaus” valdybų objektuose.
Literinis žymėjimas: АВ.
Valdybos vieta: iki 1937 m. – Srednekanas, vėliau – Magadanas, Rusijos SFSR, SSRS.
Įsteigtas 1932 m. balandžio 1 d., uždarytas ne vėliau 1952 m. gegužės 20 d.
Kalinių skaičius: iki 190 400.
Sevvostlago reorganizavimas
1948 m. vasario 28 d. SSRS Vidaus reikalų ministerijos įsakymu Nr. 00219 buvo įsteigtas ypatingojo režimo lageris Berlagas, į kurį buvo perkelti beveik visi politiniai Sevvostlago kaliniai; pastarajame liko tik buitiniai ir kriminaliniai nusikaltėliai.
left|thumb|270px|1932 m. [[OGPU įsakymas įkurti Sevvostlagą. ]] 1949 m. Sevvostlagą imta reorganizuoti – jo lageriniai skyriai buvo pertvarkomi į savarankiškus lagerius ir atiduodami tiesioginiam atitinkamos „Dalstrojaus” valdybos (kurią tas skyrius aptarnavo) valdymui. Pirmiausiai – 1949 m. rugsėjo 20 d. – į savarankiškus lagerius buvo reorganizuoti 8 teritoriniai skyriai – Sevlagas, Zaplagas, Tenlagas, Juzlagas, Čiukotstroilagas, Čiaūnčiukotlagas, Indigirlagas ir Janlagas. Vėliau ir likusieji lageriniai skyriai tapo savarankiškais. Reorganizavimo procesas buvo baigtas 1952 m., ir Sevvostlago nebeliko – jis buvo išdalintas „Dalstrojaus” valdyboms.
SVITL ir USVITL
Šios santrumpos reiškia labai panašias sąvokas ir yra dažnai painiojamos. SVITL yra pilno rusiško Sevvostlago pavadinimo santrumpa –  S evero- v ostočnyj i spravitelno- t rudovoj l ager. Šio lagerio valdybos pavadinimas buvo trumpinamas kaip USVITL –  U pravlenijė S evero- v ostočnogo i spravitelno- t rudovogo l ageria.
Po SSRS diktatoriaus Josifo Stalino mirties, 1953 m. visi „Dalstrojaus” lageriai buvo perduoti Gulagui, kuris šiems lageriams valdyti įkūrė atskirą valdybą (USVITL). Tik dabar ši atgaivinta santrumpa išsišifravo kiek kitaip – daugiskaitoje, kadangi tai buvo nebe vieno, o kelių lagerių valdyba:  U pravlenijė S evero- v ostočnych i spravitelno- t rudovych l agerei. Ir pavaldi ji buvo Gulagui, o nebe „Dalstrojui”.
Sederevičius
Sederevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Sederevičienė (ištekėjusi moteris) ir Sederevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kačava
Kačava  – nedidelė upė Žemutinės Silezijos vaivadijoje (Lenkija).
Upė išteka Bybr-Kačavos kalnuose prie Kačoruvo ir teka šiaurėn ir į šiaurės rytus per miestus Sviežava (Świerzawa), Zlotoryja (Złotoryja) ir Legnica. Kačava yra srauni upė, jos vidutinis nuolydis yra 3,67 m/km, vasarą upė gana sekli.
Įteka į Oderį ties Prochovice (Prochowice).
Kačavos slėnyje yra seniausia vokiečių gyvenvietė visoje Silezijoje. Prie upės kasė marmurą, kalkakmenį ir vario rūdą. Prie Zlotoryjos buvo auksingo smėlio sąnašynai.
Ties Kačava tarp Legnicos ir Dunino 1813 m. rugpjūčio 26 d. įvyko Napoleono karų Kacbacho mūšis (vokiškas Kačavos pavadinimas – Katzbach). Mūšyje Silezijos armija, vadovaujama generolo feldmaršalo Bliucherio ir generolo majoro Gneizenau, sumušė maršalo Makdonaldo vadovaujamą prancūzų kariuomenę.
Godos kalnai
thumb|200px|Godos kalnai
Godos kalnai  – kalnagūbris Džibutyje, netoli šiaurės vakarinės Tadžuros įlankos pakrantės, Tadžuros regione. Aukštis iki 1780 m. Tai viena iš dviejų šalies vietų, kur auga miškai. Auga Rytų Afrikos kadagiai, buksmedžiai, sutinkamas retas, endeminis paukštis Pternistis ochropectus.
Godos kalnuose įsteigtas Dajaus miško nacionalinis parkas.
Seeiso (reikšmės)
Seeiso − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Rudolfas Andrius Cipelis
Rudolfas Andrius Cipelis (Zippel, 1813 m. lapkričio 30 d. Kalininkuose, Šilutės raj. – 1894 m. vasario 19 d. Drukiuose, Klaipėdos raj.) – vertėjas, leksikografas.
Mokėsi Tilžės gimnazijoje, nuo 1833 m. studijavo teologiją Karaliaučiaus universitete, 1841–1846 m. – Kretingalės diakonas, 1846–1849 m. – Klaipėdos, vėliau – Rusnės kunigas. Dėl ligos išėjęs į pensiją, gyveno savo ūkyje Drukiuose.
1849 m. redagavo Klaipėdos laikraštį „Memeler Wochenblatt“ priedą „Lietuvininkų prietelis“, kurio išleido 38 numerius. Išvertė pamokslų Karolio Neiso „Evangeliškoms mišknygoms“ (1856 m.). Siuntinėjo medžiagą Georgo Neselmano (klaipėdiškių tarmės medžiaga, 1856 m.), Fridricho Kuršaičio (1870–1883 m.) žodynams.
Krūminė šunmėtė
Krūminė šunmėtė (Clinopodium vulgare) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos, šunmėčių (Clinopodium) genties augalų rūšis.
Daugiametis žolinis augalas. Stiebas 30-60 cm aukščio, status, kartais kylantis, dažniausiai nešakotas, plaukuotas. Lapai 2-5 cm ilgio, 1-2 cm pločio, smulkiai karbuotai dantyti, plaukuoti. Žiedai susitelkę į gausiažiedžius menturius viršutinių lapų pažastyse ir stiebo viršūnėje. Vainikėlis purpurinis, kartais balsvas. Vaisius – 0,9-1,1 mm ilgio, rudas arba gelsvas riešutėlis.
Žydi liepos–rugsėjo mėn. Vaisiai subręsta rugpjūčio–rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis ir šakniastiebiais.
Auga šviesiuose miškuose, pamiškėse, krūmuose, kalkinguose šlaituose.
Žaliavoje yra eterinio aliejaus, saponinų, glikozidų, askurbino, betulino, kumaro, vanilino ir kitokių organinių rūgščių, dažinių ir mineralinių medžiagų.
Vartojama kaip arbatos pakaitalas ir kaip prieskonis.
Augalas medingas, dažinis.
UEFA taurių taurė 1980–1981 m.
UEFA taurių taurė 1980–1981 m. – 21-asis UEFA taurių taurės turnyras. Prasidėjo 1980 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale laimėjęs prieš  klubą.
Ravšanas Irmatovas
Ravšanas Irmatovas (Ravshan Ermatov; g. 1977 m. rugpjūčio 9 d.) – tarptautinės FIFA kategorijos futbolo teisėjas iš Uzbekistano.
Tarptautinę kategoriją įgijo 2003 m. Pirmas stambus jo tarptautinis turnyras buvo 2007 m. FIFA U-20 pasaulio čempionatas. 2008 m. teisėjavo FIFA Klubų pasaulio čempionate, 2008, 2009 ir 2010 m. išrinktas geriausiu Azijos teisėju.
Babrinis (Zarasų r., Zarasų sen.)
left|120px
Ravšanas Irmatovas
2010 m. Ravšanas Irmatovas teisėjavo net 5 pasaulio čempionato varžybose (visų pasaulio čempionatų rekordas): nuo atidarymo varžybų iki pusfinalio. Teisėjavo 2011 m. AFC Azijos taurės finale tarp Japonijos ir Australijos.
Babrinis (Zarasų r., Zarasų sen.)
Babrinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Zarasų seniūnijoje, apie 7 km į pietvakarius nuo Zarasų, 0,5 km į pietryčius nuo Šunelės. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,54 km, plotis – iki 0,32 km. Altitudė 152,8 m. Krantai žemi, pelkėti, tik rytinis krantas aukštas ir sausas. Ežerą supa Gražutės miškas. Iš pietų į šiaurę prateka Nikajaus intakas Babrinės upelis. Šalia įsikūrę Babrinės, Baravykų ir Asavytų kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Ką daryt? (2007 albumas)
„Ką daryt?“ - debiutinis Radži albumas, išleistas 2007 metais.
Žvilgantieji medžalčiai
Paplitę Australijoje, Naujojoje Gvinėjoje ir Azijoje.
Čatyrkulis
Čatyrkiolis arba Čatyrkulis  – ežeras pietų Kirgizijoje, Naryno srityje, Tian Šanio kalnuose, 3530 m aukštyje virš jūros lygio. Ežeras telkšo Čatyrkulio tektoninėje įduboje (tarp Atbaši ir Toručaratau kalnagūbrių), netoli Torugato perėjos į Kiniją. Ilgis šiaurės rytų – pietryčių kryptimi 23 km, plotis iki 10 km.
Vandens skaidrumas iki 4 m. Vanduo šiek tiek druskingas (0,5-1 mg/l). Nuo gruodžio iki balandžio Čatyrkulis būna užšalęs. Pakrantėse trykšta mineralinės versmės, yra ledo suformuotų reljefo darinių.
Ežeras ir ji supanti zona sudaro Karatalo-Žapyryko valstybinį draustinį. Jis įtrauktas į Ramsar objektų sąrašą.
Pavadinimas Čatyrkulis kirgizų kalba reiškia „dangiškas ežeras“.
Vingiorykštinis marguolis
Vingiorykštinis marguolis (Zygaena filipendulae) – marguolių (Zygaenidae) šeimos drugys. Dydis 33-38 mm. Skraido liepos – rugpjūčio mėn. miškų pakraščiuose, aikštelėse, sausų kalvų šlaituose, upių slėniuose, kur auga aukštos gėlės, ypač buožainė. Priekiniai sparnai su 6 raudonomis dėmėmis, kurių viena pora arti pamato, antra pora – viduryje ir trečia pora arčiau viršūnės. Vikšrai aptinkami rugsėjo – birželio mėn. ant įvairių žolinių augalų. Lėliuke virsta verpstiškame kokone, kuris šviesiai geltonos spalvos.
Namnao nacionalinis parkas
Namnao nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Fitsanuloko ir Čaijafumo provincijose. Parkas įkurtas 1972 m. gegužės 4 d.
Vieta
Parkas užima 966,00 km², apima Khonsano (Khon San) Čaijafumo, bei Lomkao (Lom Kao), Lomsako (Lom Sak) ir Namnao (Nam Nao) Fitsanuloko apylinkes, 120 km į rytus nuo provincijos centro Fitsanuloko. right|thumb|300px|Bambukų miškas Namnao nacionaliniame parke.
Flora ir fauna
Namnao nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai, lapuočių, mišrūs miškai ir pievos. Iš retų augalų parke sutinkama: stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), Afzelia xylocarpa, tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), rudoji šorėja, shorea siamensis , aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), kvapioji hopėja (Hopea odorata), bei įvairūs bambukai, žolės ir orchidėjos.
Parke gyvena: Indijos muntjakas, Azijinis dramblys (Elephas maximus), gaūras, Indinis zambaras, Himalajinis lokys, Indokininis tigras, ožka (Capricornis milneedwardsii), Javinis elniukas, Malajinis lokys, dygliatriušis, laibaliemenės beždžionės, Bengalinė katė (Prionailurus bengalensis), bantengas ir kt., sutinkama daugiau nei 200 rūšių paukščių ir 340 rūšių drugelių.
Būbliškė
Būbliškė – kaimas centrinėje Pagėgių savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Pagėgių. Iki šių dienų išliko vienintelis autentiškas Būbliškės dvaro laikų vadinamojo „plytų stiliaus“ statinys svirnas, rūmų vieta, senojo parko plotas su alėjų žymėmis ir tvenkiniais. Rekonstruoti dvaro sodybos gamybiniai pastatai.
Etimologija
Vytenis Almonaitis ir Junona Almonaitienė spėja, kad pirmasis Būbliškės dvaro dvarininkas buvo Būblys, tad nuo jo ir kilęs vietovės pavadinimas (dvarininkinis vietovardis).
Kaimas vadintas Adlig Baubeln, nuo 1905 m. Baubeln.
Istorija
Spėjama, Būbliškė – viena seniausių skalvių gyvenviečių. Apie tai byloja Birštoniškių piliakalnis Nemuno terasoje. Šalia piliakalnio galėjo išaugti ir gyvenvietė, vėliau virtusi dvaru.
Pusnis
thumb|Pusnis laukuose
Pusnis – sniego sąnašos, susidariusios dėl stipraus vėjo per sniego audras, panašios į smėlio kopas, kurios yra susiformavusios dėl tų pačių priežasčių kaip ir pusnys, o ypač dėl vėjo.
Pusnys trukdo transportui. Pusnys dažnai randamos susidariusios keliuose, nes kelio sankasos viršūnė, ar ištisos provėžos kelyje sudaro tarytum mažą užuovėją sniegui ant kelio dangos. Aukšto kalno tarpeklyje sniego užtvara gali būti panaudota kelio priešvėjinei pusei, kad apgalvotai būtų sukurta pusnis, tam kad vėjas neatpūstų sniego ant kelio. Pusnys dažniausiai formuojasi aukštose vietose, tokiose kaip plokščiakalniai ar kalvos.
Jeremy Triefenbach, vienas populiariausių XIX a. tyrinėtojų, yra žinomas kaip žmogus, kuris buvo įstrigęs pusnyje ir 13 dienų išgyveno vien tirpdydamas sniegą. Šios istorijos versiją galima rasti jo autobiografijoje „It’s a good deal“.
Niurbos ulusas
Niurbos ulusas  – ulusas rytinėje Jakutijoje. Administracinis centras – Niurba.
Geografija
Uluso teritorija išsidėsčiusi Vidurio Jakutijos lygumoje. Ulusą kerta Viliujus su intakais (Marcha, Ygyata, Tiukianas). Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -37 °C, liepos mėnesio +17 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 200–250 mm.
Gyventojai
Tautinė sudėtis (1989 m.):
Gyvenvietės
Pagrindinės uluso gyvenvietės:
Samuelis Teodoras Cipelis
Samuelis Teodoras Cipelis (Zippel, 1777 m. balandžio 15 d. Nybudžiuose, Gumbinės apskritis, Mažoji Lietuva – po 1834 m. Karaliaučiuje) – raštijos talkininkas, tautosakos rinkėjas.
Nuo 1795 m. studijavo Karaliaučiaus universitete, buvo Bilviečių, Kaukėnų precentoriumi, kunigavo Karaliaučiuje. Talkino Liudvikui Rėzai, skaitė jo Biblijos vertimo korektūrą, siuntinėjo liaudies dainas, kurių keliolika išspausdinta „Dainų rinkinyje“ (1824 m.). Bendradarbiavo su J. S. Vateriu, jam rengiant leidinį „Die Sprache der alten Preussen“ („Senųjų prūsų kalba“, 1821 m.).
Mirza
miniatiūra|thumb|right|250px|Nugalėtas totorių murza paminkle „Rusjos 1000-metis“ [[Novgorodas|Novgorode]] Mirza arba murza  – kai kuriose Rytų tautose tai aristokratų titulas, einantis po vardo; Rytų tautų išsimokslinimo, mokytumo žymėjimas, rašomas prieš vardą arba po jo; Rytų tautų raštininko, sekretoriaus pareigybė, nurodoma prieš vardą.
Etimologija
Tai iš persų kalbos kilęs sudurtinis žodis, kur mirza < mir 'valdovas' + za 'pagimdytas; sūnus'. Be to, šis persiškas titulas yra sutrumpintas emyr – zade (pers. امیر زادح, amir zâdah 'emyro sūnus') variantas.
Istorija
Mirzos titulas paplito tokiose tiurkų valstybėse, kaip Kazanės chanate, Astrachanės chanate, Krymo chanate, Nogajų Ordoje. Rusijos imperijoje po Kazanės užgrobimo daugelis mirzų prarado savo valdytas žemes, perėjo į rusų tarnybą, kiti – nuteisti myriop. Daugelis tapo pirkliais. Valdant carienei Jekaterinai II, mirzos buvo prilyginti rusų dvarininkijai (дворянство), tapo kunigaikščiais. Nogajai mirzas laikė vidutiniais aristokratais, žemesniais pagal „rangą“ už bajus, nuredinus, sultonus.
Kajo Largo del Suras
thumb|250px|Salos vaizdas
Kajo Largo del Suras arba Kajo Largas („didžioji salelė“) – koralinė sala Karibų jūroje, rytiniame Kanareoso salyno pakraštyje, pavaldi Kubai, Chuventudo provincijai. Salos plotas 37,5 km². Ji nusidriekusi siaura nerija per 25 km. Beveik visą salą užima balto smėlio paplūdimiai, apaugę kokospalmėmis.
Kajo Largo del Suras – svarbus turistinis objektas. Saloje veikia 7 viešbučiai, visi jie susitelkę vakarinėje dalyje. Sala pasiekiama lėktuvu (yra Vilo Acuña oro uostas) bei laivu.
Kajo Largo del Surą 1494 m. atrado Kristupas Kolumbas. Vėliau šioje saloje slapstydavosi piratai. 2001 m. salą smarkiai nuniokojo uraganas Mišelė.
Šuja (reikšmės)
Šuja gali reikšti objektus Rusijoje:
Dominykas Urbas
Dominykas Urbas (1908 m. balandžio 28 d. – 1996 m. rugpjūčio 9 d.) – lietuvių meninio vertimo klasikas.
Daugiau kaip dvidešimt metų dirbo „Vagos“ leidyklos redaktoriumi, kur daug triūso įdėjo ruošdamas spaudai ne tik sudėtingus verstinius kūrinius (pvz., N. Gogolio, A. Čechovo), bet ir lietuvių literatūros palikimą.
Sudarė Martyno Mažvydo raštų žodyną. Paskelbė straipsnių kalbos kultūros, vertimo klausimais. Išugdė būrį vertėjų ir redaktorių, todėl pagrįstai vadinamas lietuvių meninio vertimo mokyklos kūrėju. Gavo ne vieną apdovanojimą, tarp jų – Antano Venclovos premiją 1985 m., Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 4-ojo laipsnio ordiną 1996 m.
2008 m. Lietuvos literatūros vertėjų sąjunga įsteigė jo vardo premiją už vertimo debiutą.
Šuja (upė)
Šuja  – upė Rusijoje, Karelijos pietinėje dalyje. Išteka iš Suojarvio ežero, teka į pietryčius ir rytus, prateka stambius Šoto ir Vagato ežerus. Įteka į Logmo ežerą, protaka besijungiantį su Onegos ežeru.
Didesni intakai: Čalna, Vilga, Kutižma, Sviatreka, Siapsia, Njalma, Suojokis, Tarasjokis.
Vaga slenkstėta. Upė plačiai naudojama vandens turizmui. Vagos nuolydis – 0,54 m/km. Įrengta Ignoilo hidroelektrinė (2,7 MW). Prie upės žiočių yra Šujos gyvenvietė.
thumb|left|240px|Geležinkelio tiltas per Šują XX a. pr.
Virgin Interactive
„Virgin Interactive Entertainment“ – kompiuterinių ir videožaidimų leidėjas, priklausęs britų konglomeratui „Virgin Group“. Įmonė įsteigta 1983 m. „Virgin Games“ pavadinimu.
Garsi padalinių „Westwood Studios“ ir „Shiny Entertainment“ atitinkamai kurtomis žaidimų serijomis „Command & Conquer“ ir „Earthworm Jim“. Pradžioje specializavusi žaidimų industrijoje ilgainiui įmonė tapo žiniasklaidos milžine, jos produkciją, be žaidimų, sudarė žaislai vaikams, kino filmai ir kt. Norint pabrėžti šį augimą, 1993 m. įmonė buvo pervadinta į „Virgin Interactive Entertainment“.
Istorija
Palikęs „Thorn EMI“, 1982 m. Nick Alexander įkūrė „Virgin Games“. Būstinė buvo Londone. Pradžioje įmonė rėmėsi laisvai samdomais programuotojais, kiek vėliau įmonės branduolį sudarė penkių programuotojų komanda, žinoma Gang of Five vardu. Pirmieji komerciškai sėkmingi produktai buvo „Sorcery“ ir „Dan Dare“.
1987 m. įsigijus „Mastertronic“ įmonė ženkliai išsiplėtė. Ilgą laiką „Virgin“ buvo tarp pirmaujančių kompiuterinių žaidimų industrijos narių, stipriai prisidėjo prie kompiuterinių žaidimų išpopuliarinimo. Paskutiniajame amžiaus dešimtmetyje žiniasklaidos bendrovėms, kino studijoms ir telekomo kompanijoms ėmus investuoti į kompiuterinių žaidimų pramonę industrijos požiūris ėmė kisti, o viso to sūkuryje buvo ir „Virgin“. Susidomėję „Virgin“ kuriama multimedijos produkcija, žiniasklaidos milžinai „Blockbuster“ ir „Viacom“ ją įsigijo. „Virgin“ padalinys JAV buvo įsikūręs ne taip toli nuo Holivudo, tad tai turėjo įtakos įmonės kuriamai produkcijai. Buvo sudarytos partnerystės su to laikmečio stambiausiomis kino kompanijomis, kaip antai „Disney“, imta kurti tokių žymių ekranizacijų, kaip antai „Liūtas karalius“, „Aladinas“, „Robokopas“ ir „Terminatorius“, adaptacijas. Europoje įmonė platino tokių įmonių, kaip antai „Capcom“ ar „id Software“ atitinkamai kurtas žaidimų serijas „Resident Evil“ ir „Street Fighter“ bei „Doom“.
„Virgin Interactive Entertainment“ liovėsi gyvavusi apie 2003 m., kuomet ją įsigijo prancūzų leidėjas „Titus Software“ ir tų pačių metų liepos mėn. performavo į „Avalon Interactive“.
Seibutis
Seibutis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Seibutienė (ištekėjusi moteris) ir Seibutytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Seilius
Žodis seilius gali reikšti:
Kipro futbolo varžybos 1948–1949 m.
Kipro futbolo varžybos 1948–1949 m.
Vilkdančiai
Vilkdančiai (Lycodon) – žaltinių (Colubridae) šeimos roplių gentis.
Paplitę Centrinėje Azijoje, Indijos pusiasalyje, Kinijoje, Pietryčių Azijoje, Japonijoje.
Gentyje yra 29 rūšys.
Romėnų teisė
right|thumb|Justinianas I – teisės sisteminimo ([[kodikifikacija|kodikifikavimo) pradininkas (mozaika, San Vitale bažnyčia, Ravena, Italija)]] Romėnų teisė – teisė, Antikos laikais galiojusi Romoje bei vėliau visoje Romos imperijoje. Pagrindinis teisės šaltinis buvo paprotys iš kurio susidarė rašytinis teisės šaltinis – Dvylikos lentelių įstatymai, 450 pr. m. e. (lex duodecim tabularum). Teisės kodifikaciją (Corpus Iuris Civilis) 529–534 m. inicijavo Bizantijos imperatorius Justinianas I.
FL Technics Training
FL Technics Training – orlaivių techninės priežiūros ir remonto mokymus teikianti kompanija. Kompanija buvo pirmoji Baltijos ir Nepriklausomų Valstybių Sandraugos šalių tarpe, įgijusi Europos Aviacijos Saugumo Agentūros (EASA) Part 147 sertifikatą. Kompanija priklauso aviacines paslaugas teikiančių įmonių grupei Avia Solutions Group. Be šio sertifikato FL Technics Training mokymai taip pat yra patvirtinti Rusijos Federacijos bei Kirgizijos Respublikos pažymėjimais.
Romėnų teisė
Iki pat XIX a. daugelyje Europos valstybių romėnų teisės šaltiniai laikyti pavyzdiniais. XIX a. romėnų teisės recepcijos įtaka pasiekė kulminacinį tašką – pradėta sistematizuoti privatinė teisė Vokietijoje, 1900 m. sausio 1 d. įsigaliojo pandektistikos paveiktas Civilinis kodeksas. Modernioji civilinė teisė perėmė tam tikrus principus, kodifikuojant remtasi esama sistematika. Romėnų teisė iki šiol tiriama Europos universitetuose, veikia tyrimų centrai, atskiros katedros, rengiami moksliniai darbai, straipsniai, dėstoma kaip pasirenkamasis arba net privalomasis kursas teisės specialybės studentams.
Lietuvos teisę romėnų teisė paveikė netiesiogiai, per Vakarų Europos valstybių, taip pat kanonų teisę. LDK didikų vaikai, be kitų dalykų, studijavo taip pat ir romėnų teisę, o grįžę į Lietuvą, įgytas teisines žinias tikėtinai naudojo administracinėje, kartu ir jurisdikcinėje veikloje.
FL Technics Training
FL Technics Training teikiami mokymai skirstomi į tris pagrindines grupes: pagrindinius priežiūros mokymus, orlaivių tipų priežiūros mokymus ir specializuotus aviacijos mokymus, skirtus ne tik techniniam, bet ir administraciniam personalui.
Liublino vaivadija (1793)
Liublino vaivadija buvo trumpalaikis Abiejų Tautų Respublikos, Mažosios Lenkijos provincijos administracinis teritorinis vienetas, egzistavęs nuo 1793 m. iki 1795 m. dabartinės Lenkijos rytuose. Vaivadija šiaurėje ribojosi su Mazovijos vaivadija, rytuose su Bresto vaivadija, pietuose su Vakarų Galicija ir vakaruose su Sandomiro vaivadija.
FL Technics Training
Orlaivių tipų techninės priežiūros ir remonto mokymai yra teikiami šiems orlaivių tipams :
Liublino vaivadija (1793)
Istorija
Vaivadija buvo įkurta 1793 m. lapkričio 23 d. Gardino seimo nutarimu iš šiaurinių buvusios Liublino vaivadijos žemių. Lenkijos Karalystės Seime vaivadija turėjo savo atstovus: vaivadą ir kaštelioną bei šešis atstovus renkamus ketveriems metams (po du iš visų trijų apskričių).
FL Technics Training
2011 m. kompanija pradėjo teikti ir plataus korpuso orlaivių techninės priežiūros ir remonto mokymus.
Liublino vaivadija (1793)
Istorija
Po III Abiejų Tautų Respublikos padalijimo atiteko Habsburgų monarchijos Vakarų Galicijai.
Razališkis
Razališkis – buvęs viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 19 km į šiaurę nuo Biržų.
Istorija
1957–1991 m. Nausėdžių kolūkio gyvenvietė.
Graikinis vėžlys
Graikinis vėžlys (Testudo graeca) – sausumos vėžlių (Testudinidae) šeimos roplys. Paplitę Šiaurės Afrikoje ir Viduržemio jūros pakrantėje. Gyvena iki 50 metų, užauga iki 28 cm ilgio.
Liublino vaivadija (1793)
Suskirstymas
Vaivadiją sudarė trys žemės:
Antakalnis (Leliūnai)
Antakalnis – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Leliūnų.
Antropologija
Istorija
Tam tikrų antropologijos užuomazgų galima rasti jau senovės Graikijoje, Herodoto raštuose. Terminą pirmą kartą pavartojo Aristotelis. Kaip savarankiška mokslo šaka antropologija pradėjo formuotis XVI a. Jos plėtotę paskatino didieji geografiniai atradimai, aptiktos tradicinės, klajokliškos bendruomenės, rastos hominidų fosilijos, senovės civilizacijų griuvėsiai.
Šiuolaikinės antropologijos pradininku laikomas prancūzų chirurgas Paul Broca. Jis pirmasis apibrėžė antropologijos uždavinius ir nustatė jos tyrimo metodus. 1859 m. jis Paryžiuje įkūrė pirmąją Antropologijos draugiją, o 1876 m. jo iniciatyva Paryžiuje įkurta pirmoji antropologijos mokykla (L’Ecole d’Antropologie de Paris). 1863 m. įsteigta Londono antropologijos draugija. 1900 m. Franz Boas įkūrė Amerikos antropologų asociaciją. Jis antropologiją suprato kaip holistinį mokslą apie žmones, pagrįstą kultūros samprata. Jis buvo pradininkas vadinamosios keturių krypčių antropologijos JAV, susidedančios iš kultūrinės, biologinės ir lingvistinės antropologijos bei proistorinės archeologijos.
XIX a. pabaigoje Europoje archeologijai, biologinei antropologijai ir lingvistikai virtus savarankiškais mokslais ėmė formuotis socialinė antropologija ir kultūrinė antropologija. XX a. pradžioje sociokultūrinė antropologija Europoje ir JAV vystėsi skirtingomis kryptimis. Europos „socialinė antropologija“ dėmesį sutelkė į socialinio elgesio stebėjimą bei į „socialinę struktūrą“, t. y., koks yra santykis tarp socialinio vaidmens (pvz., vyro ir žmonos arba tėvų ir vaikų) ir socialinių institucijų (pvz., religijos antropologija, ekonominė antropologija, politinė antropologija). Amerikos „kultūrinė antropologija“ dėmesį sutelkė į tai kaip žmonės reiškia požiūrį į save ir savo pasaulį, ypač simbolinėmis formomis (pvz., menas ir mitai). Šiuo metu sociokultūrinės antropologijos mokslininkai remiasi abiem tradicijomis.
Tradicijos
Egzistuoja kelios antropologijos tradicijos, tarp kurių galime išskirti:
Pastaroji JAV apima archeologiją, etnografiją, mitologiją, iš dalies lingvistiką. Socialinė antropologija ir kultūrinė antropologija kai kuriose šalyse, tame tarpe ir Lietuvoje, siejama ar net tapatinama su etnologija, sociologija, kultūros studijomis, istorija.
La Oroja
La Oroja  – miestas centrinėje Peru, Chunino departamente, Anduose, 3750 aukštyje, prie Mantaro upės. Jauli provincijos centras.
La Oroja – vienas pagrindinių Peru metalurgijos ir kasybos pramonės centrų. Švino, cinko, vario, sidabro gavyba. La Orojos metalurgijos kombinato kaminai – vieni aukščiausių Pietų Amerikoje. Geležinkeliai į Limą, Sero de Paską, Huankają. Dėl intensyvios pramonės oras mieste labai užterštas. Taip pat sunkiaisiais metalais užteršta dirva, Mantaro upė.
Chuninas (Peru)
Chuninas  – miestas centrinėje Peru, Chunino departamente, Anduose, 4170 aukštyje, į pietus nuo Chunino ežero. Provincijos centras. Per miestą eina kelias ir geležinkelis Huankajas – Sero de Paskas.
Kiauliukas
left|120px
Kiauliukas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 9 km į pietvakarius nuo Zarasų, Gražutės miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,12 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 155,6 m. Krantai žemi, pelkėti – ežerėlis telkšo ~ 27 ha dydžio Kiauliuko pelkės šiaurrytinėje dalyje. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Pietuose išteka upelis link Babrinėlio ežero (Nikajaus upės baseinas).
Šakininkai
Šakininkai – kaimas centrinėje Pagėgių savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Pagėgių.
Istorija
Šakininkai buvo pirmą kartą minimi 1540 m. šaltinyje. 1665 m. kaimas buvo pažymėtas žemėlapyje.
Pranas Matiukas
Pranas Matiukas (1917 m. sausio 10 d. Mogiliave, Baltarusija – 1998 m. birželio 3 d. Australija) – Lietuvos smuikininkas.
Biografija
Broliai Kazys Matiukas ir Povilas Matiukas. 1937 m. baigė Kauno konservatorijos smuiko klasę. Iki 1941 m. studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete Kaune, vėliau Vilniuje. 1940–1943 m. Kauno radiofono muzikos redaktorius. Koncertavo kaip solistas.
1943 m. išvyko į Austriją. Zalcburgo Mozarteume griežti mokėsi iš G. Šteinerio. Nuo 1944 m. iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos griežė I smuiku Zalcburgo simfoniniame orkestre. Po karo koncertavo pabėgėlių stovyklose kaip smuikininkas solistas ir kaip lietuvių styginių kvarteto narys (kvartete dar griežė Alfonsas Paukštys, Petras Armonas, Vytautas Jančys).
1948 m. išvyko į Australiją. Adelaidėje griežė Pietų Australijos simfoniniame orkestre, koncertavo kaip solistas, dalyvavo lietuvių renginiuose.
Vokietijos švietimas
thumb|left|Vokietijos švietimo ministerijos būstinė ([[Bona|Bonoje)]] thumb|Vokietijos švietimo ministerijos pastatas [[Berlynas|Berlyne]] Vokietijos švietimo sistema yra 4 pakopų. Vokietijoje švietimo sistemai nepriskiriamas ikimokyklinis ugdymas (Vorschule), nors kai kuriose federalinėse žemėse įstatymai jį įtraukia.
Po darželio, ikimokyklinės įstaigos seka pradinė mokykla (Grundschule). 4 pakopos - tai Primarstufe, Sekundarstufe I ir Sekundarstufe II, tretinė pakopa (Tertiärer Bildungsbereich) ir ketvirtinė pakopa (Weiterbildung, profesinis tobulinimasis įgijus profesiją, baigus studijas), pvz., profesinis tobulinimasis arba aukštosios liaudies mokyklos (Volkshochschule).
Vokietijoje kultūros, švietimo ir mokslo sritys priklauso žemių kompetencijai. Todėl atitinkamai skiriasi ir Vokietijos švietimas atskiruose regionuose, federalinėse žemėse.
Rokantiškių pilis
thumb|right|200px|Rokantiškių pilies griuvėsiai thumb|Piliavietės kalnas|200px|rightRokantiškių pilis (pastatyta XII a.) Rokantiškėse, Pavilnių regioniniame parke stovėjusi pilis.
Vokietijos švietimas
Studijos Vokietijoje
thumb|Heidelbergo u. studentai paskaitos metu
Rokantiškių pilis
Spėjama, kad Rokantiškių pilis – viena seniausių Lietuvoje. Iš metraščių, padavimų žinoma, kad ją XII a. pastatė kunigaikštis Alšis. Paskutinis kunigaikščių Alšėniškių palikuonis, Vilniaus vyskupas Povilas Alšėniškis užrašė Rokantiškių pilį karalienei Bonai Sforcai. XVI a. pirmoje pusėje pilis priklausė Goštautams, o XVII a. pirmoje pusėje buvo Pacų nuosavybė. 1636 m. LDK paiždininkis Steponas Pacas puošnioje Rokantiškių pilies rezidencijoje priiminėjo Lietuvos ir Lenkijos valdovą Vladislovą Vazą. 1655 m. rugpjūčio 7 d. pilis buvo sudeginta Maskvos kariuomenės žygio prieš Lietuvą metu. Užėmus Vilnių, piliavietė visai sunyko, apaugo mišku.
Vokietijos švietimas
Studijos Vokietijoje
Vokietijoje yra daugiau nei 300 aukštųjų mokyklų (2008 m.). Daugelyje jų yra tarptautinės studijos - tiek pagrindinės, tiek ir magistro studijos ar doktorantūra vyksta anglų kalba. Joms būdingas moksliškumas, aukštas akademinis lygis, organizuotumas. Greta studijų studentai gali lankyti vokiečių kalbos kursus. Užauditorinė veikla apima platų laisvalaikio užsiėmimų ir pramogų spektrą tiek aukštosiose mokyklose, tiek ir už jų ribų - universiteto sporto klubai, saviveiklos ir visuomeninės organizacijos, įvairūs kultūros renginiai ir kt.
Rokantiškių pilis
Šiuo metu trapecijos pavidalo aikštėje randami pilies griuvėsių likučiai – buvusios pilies pamatai. Ištirta tik viršutinė kultūrinio sluoksnio dalis. Pagal aptiktas pastatų liekanas, XVI–XVIII a. plytas, čerpes, koklius nustatyta, kad ant šio kalno stovėjo rūmai (45x20 m dydžio). Jų sienos buvo 2 m storio, o langų angos apmūrytos plytomis. Iš pietų pusės būta kiemo, apjuosto gynybine siena, prie kurios vakarinės dalies šliejosi kazematai, o pietvakariniame kampe – vartų gynybos bokštas. Rokantiškių apylinkės suskaidytos labai gilių ir trumpų raguvų, apaugusių ūksmingais eglynais.
Netoli Rokantiškių piliavietės yra išlikęs buvusio Strielčiukų kaimo pavadinimas, manoma, kad jame gyveno pilies gynėjai.
Senna
Senna − pavardė.
Samaniai
Samaniai – kaimas Zarasų rajono savivaldybės šiaurėje, 14 km į rytus nuo Obelių, pasienyje su Latvija (3 km nuo sienos). Seniūnaitijos centras. Yra Samanių pagrindinė mokykla, biblioteka. Prie kaimo – raistingas miškelis. Praeina vieškelis, atsišakoja keliukai į Kamariškius, Aleksandravėlę.
Senna
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Samaniai
Etimologija
Kaimo vardas kilęs nuo ežero Samanėlis, kuris anksčiau vadinosi Samanis.
Istorija
LTSR metais – „Tautų draugystės“ tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Veikė ryšių skyrius, felčerių ir akušerių punktas, mokykla (įkurta 1908 m.), kultūros namai (nuo 1958 m.), biblioteka. 1937–1940 m. Samaniuose veikė LKP kuopelė.