cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dažnis
Bangų dažnis
Kai elektromagnetinė arba akustinė banga pereina iš vienos terpės į kitą, pasikeičia jos sklidimo greitis, dėl šios priežasties pasikeičia bangos ilgis, o bangos dažnis nesikeičia. Nuo dažnio priklauso šviesos dalelių fotonų ir garso dalelių fononų energija.
Padusčio apylinkė
Padusčio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Antalieptės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Antalieptės apylinkės.
Erantis
Erantis (Eranthis) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš graikų k. žodžių er – pavasaris ir anthos – žiedas (augalas anksti žydi pavasarį).
Lietuvoje gana retai soduose, parkuose, sodybų gėlynuose auginamas pavasarinis erantis (Eranthis hyemalis). Augalas 5-15 cm aukščio. Žydi vasario – balandžio mėn. Auga Pietų Europos miškuose.
Malvina Meškauskienė
Malvina Meškauskienė-Raščiūtė (1933 m. kovo 10 d. Gilvydžiuose, Viešintų valsčius – 2020 m. Vilniuje; palaidota Antakalnio kapinėse ) – Lietuvos ekonomistė, habilituota socialinių mokslų daktarė.
Biografija
Vyras Kazimieras Meškauskas. 1958 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1964 m. apgynė disertaciją „Ekonominė Lietuvos padėtis pirmojo pasaulinio karo išvakarėse (1900–1912 m.)“, ekonomikos mokslų kandidatė, 1984 m. apgynė disertaciją „Lietuvos pramonė monopolistinio kapitalizmo laikotarpiu (1900–1939)“, ekonomikos mokslų daktarė.
1958–1985 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos institute, nuo 1973 m. vyriausioji mokslo darbuotoja. Mokslinių tyrimų pagrindinė sritis: Lietuvos ekonomikos raida.
Šimosos žemė
Šimousa ribojosi su Hitačio, Kadzusos, Kodzukės. Musašio ir Šimocukės žemėmis.
Senoji žemės sostinė buvo įkurta netoli šių laikų Ičikavos, nors feodaliniais laikotarpiais, svarbesniu miestu buvo Sakura.
Istorija
Ankstyvuoju Edo laikotarpiu, Šimousa buvo padalinta į šiuos feodus:
Šveicarija pasaulinių karų metais
Per Pirmąjį pasaulinį karą ir Antrąjį pasaulinį karą Šveicarija išlaikė ginkluotą neutralumą ir nebuvo įsivėlusi kariniu požiūriu. Čia turėjo savų interesų visi karo dalyviai. Šveicarija buvo diplomatijos, šnipinėjimo, verslo scena ir saugus prieglobstis pabėgėliams.
Pirmasis pasaulinis karas
Po karo paskelbimo 1914 m. liepą, rugpjūčio 1 d. Šveicarijos armija buvo mobilizuota, o rugpjūčio 7 d. naujai paskirtas generolas Ulrich Wille turėjo 220 tūkst. karių. Kai buvo aišku, kad Šveicarijos neutralumas bus gerbiamas karių skaičius pradėjo mažėti. 1914 m. rugsėjį kai kurie kariai grįžo į savo ūkius ar įmones svarbiose pramonės šakose. 1916 m. lapkritį Šveicarijos armijoje buvo tik 38 tūkst. karių. 1916-17 m. žiemą jų skaičius viršijo 100 tūkst., nes prancūzai pradėjo svarstyti apie įsiveržimą į Šveicariją. Kai šis išpuolis neįvyko, armija vėl pradėjo mažėti. Dėl darbininkų streikų armijoje liko tik 12 500 karių karo pabaigoje.
Per karą kitų valstybių kariai apie 1000 kartų kirto Šveicarijos sieną. Kai kurie iš šių incidentų įvyko Dreisprachenspitze (Trijų kalbų viršūnėje, turima omeny retoromanų, italų ir vokiečių). Šveicarai turėjo čia postą ir viešbutį, kuris buvo sugriautas, nes jį mėgo austrai, viršūnėje. Netoliese kaudavosi italai su austrais ir kartais kulkos pasiekdavo Šveicariją. Trys tautos susitarė, kad kariaujančios pusės nešaudys į Šveicarijos pusę.
Dada meno judėjimas priešinosi visiems karams. Judėjimo įkūrėjai bėgo iš Vokietijos ir Rumunijos nuo karo baisumų. Ciuriche Cabaret Voltaire jie rodė pasirodymus, kuriuose išreiškė pasišlykštėjimą karu ir jį sukėlusiais interesais. Pagal kai kuriuos liudininkus, Dada susiliejo 1916 m. spalio 6 d. kabarete. Menininkai naudojo abstrakcijas kovoti su politinėmis, kultūrinėmis ir socialinėmis idėjomis, kurios jų nuomone sukėlė karą. Buvo manoma, kad abstrakcijos planavimo ir loginio mąstymo trūkumo rezultatas. Po karo 1918 m. dauguma dadaistų grįžo į tėvynę ar pradėjo judėjimą kituose miestuose.
1917 m. iškilo grėsmė Šveicarijos neutralitetui dėl Grimm-Hoffmann aferos. Socialistas Robert Grimm vyko į Rusiją dėrėtis dėl atskiros taikos sutarties tarp Vokietijos ir Rusijos, kad baigtųsi karas Rytų fronte pacifizmo ir socializmo labui. Jis save laikė diplomatu ir teisėtu Šveicarijos vyriausybės atstovu. Jam pavyko pasiekti progresą, bet turėjo prisipažinti esąs apgaviku ir grįžti atgal, kai apie tai išsiaiškino sąjungininkai. Neutralitetas buvo atstatytas atsistatydinus Arthur Hoffmann, Šveicarijos Federacijos tarybos nariui, kuris rėmė Grimą, bet apie tai nepranešė kolegoms.
Tarpukaris
Viena iš karo pasekmių Šveicarijai buvo galimybė išplėsti teritoriją. Forarlbergas, Austrijos žemė, 1919 m. gegužės 11 d. surengė referendumą, kuriame 80% buvo skirta pasiūlymui įstoti į Šveicarijos federaciją. Tačiau tam pasipriešino Austrijos vyriausybė, sąjungininkai, Šveicarijos liberalai ir Šveicarijos prancūzai.
Tačiau Lichtenšteinas atsiskyrė nuo Austrijos 1918 m. ir sudarė valiutos ir muitų sąjungą su Šveicarija, kuri garantavo nepriklausomybę. 1920 m. Šveicarija įstojo į Tautų Sąjungą.
1934 m. įsigaliojo Šveicarijos bankininkystės aktas, kuris leido turėti anonimines banko sąskaitas, iš dalies tam, kad vokiečiai (tame tarpe žydai), galėtų paslėpti turtą nuo naujai atsiradusio Trečiojo Reicho.
1936 m. buvo nužudytas Wilhelm Gustloff Davose. Jis buvo nacių partijos Auslands-Organisation vadas Šveicarijoje. Šveicarijos vyriausybė atsisakė perduoti įtariamąjį žydą David Frankfurter Vokietijai ir nuteisė jį 18 metų kalėti, bet jam suteikta amnestija 1946 m.
Rakai
Rakai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 38 km į pietus nuo Varėnos, 5 km nuo Dubičių prie pat Lietuvos valstybės sienos su Baltarusija. Seniūnaitijos centras. Yra koplyčia, pasienio kontrolės punktas (su Baltarusijos gyvenviete Petuliavecai). Kaimas gatvinis. Iki Rakų veda vieškelis. Yra kapinės (gudų ir lenkų), kaime stovi keletas kryžių.
Šveicarija pasaulinių karų metais
Antrasis pasaulinis karas
thumb|left|200px|Prancūziško Morane-Saulnier M.S.406, pastatyto pagal šveicarų licenziją ir naudoto per Antrąjį pasaulinį karą, kopija. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui 1939 m., Šveicarija pradėjo mobilizaciją, kad atremtų galimą invaziją. Šalis buvo pasiruošusi karui per 3 dienas. Armiją sudarė 498 327 kariai.
Karo metu naciai buvo parengę detalų invazijos planą, operaciją Tannenbaum, bet Šveicarija nebuvo užpulta. Ji liko nepriklausoma dėl mobilizacijos, ekonominių nuolaidų Vokietijai ir sėkmės, nes invazijai sutrukdė svarbesni įvykiai. Mažytės Šveicarijos nacių partijos bandymai organizuoti Anšliusą žlugo dėl Šveicarijos daugiataučio palikimo, stipraus tautinio identiteto, demokratijos ir žmogaus teisių ilgų tradicijų. Šveicarijos spauda energingai kritikavo Trečiąjį reichą, siutindama jo lyderius. Keršydamas Berlynas Šveicariją paskelbė viduramžių rudimentu, o jos vokiečius - degeneravusiais.
Rakai
thumb|left|255px|Rakų šiaurės rytinė dalis
Šveicarija pasaulinių karų metais
Antrasis pasaulinis karas
Nepaisant visuomenės nuomonės ir politinės padėties kai kurie aukšto rango karininkai Šveicarijos armijoje turėjo nacistinių pažiūrų: pulkininkai Arthur Fonjallaz ir Eugen Bircher, kuris vadovavo Šveicarų patriotų federacijai.
Vokietija nuolat pažeidinėjo Šveicarijos oro erdvę. Per Mūšį dėl Prancūzijos vokiečiai bent 197 kartus buvo įskridę į Šveicariją. Šveicarai nušovė 11 nacių lėktuvų nuo 1940 m. gegužės 10 d. iki 1940 m. birželio 17 d. Vokietija protestavo diplomatiškai birželio 5 d., o antra nota birželio 19 d. turėjo aiškių grasinimų. Hitlerį ypač siutino, kad šveicarai numušė vokiečių pilotus su vokiška technika. Birželio 20 d. Šveicarijos oro pajėgoms buvo įsakyta nešaudyti į oro erdvės pažeidėjus. Vietoj to šveicarai versdavo juos leistis į šveicarų oro uostus, kuriuos Hitlerio pasiųsti žmonės nesėkmingai sabotavo.
Rakai
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 101 žmogus, iš kurių 57 buvo užrašyti lenkais ir 44 baltarusiais.
Šveicarija pasaulinių karų metais
Antrasis pasaulinis karas
Šveicarijos oro erdvę taip pat pažeidinėjo sąjungininkai. Dažniausiai tai buvo iš bombardavimų Italijoje ir Vokietijoje grįžtantys sugadinti lėktuvai, kurie rinkdavosi šveicarų, o ne nacių įkalinimą. Šveicarai sulaikė virš 100 tokių lėktuvų.
Kadangi Šveicarija per karą buvo apsupta nacistinių teritorijų, ją kartais netyčia bombarduodavo sąjungininkai. Žymiausias yra Šafhauzeno incidentas 1944 m. balandžio 1 d. Amerikiečiai jį palaikė Liudvigshafenu prie Reino, netoli esančiu Vokietijos miestu. Žuvo 40 žmonių, sugriauta 50 pastatų, tarp jų grupė mažų fabrikų, gaminusi ginklų dalis Vokietijai. thumb|right|200px|B-24 Liberator bombarduoja Pietų Vokietiją [[1945 m. kovo 19 d.]] Šie bombardavimai paveikė nuolaidžiavimus sąjungininkams taip, kad Šveicarija paskelbė netoleruosianti bet kokio lėktuvo įsiveržimo į jos oro erdvę ir liepė šaudyti į amerikiečių lėktuvus. Nuo bombardavimų nukentėjo ne tik civiliai, buvo nušaunami pasiklydę amerikiečių lėktuvai ar amerikiečiai numušdavo šveicarų lėktuvus. 1945 m. vasarį žuvo 18 civilių dėl bombų numestų ant Šteino prie Reino, Valso ir Rafco miestų Šveicarijoje. 1945 m. kovo 4 d. buvo bombarduojamas Bazelis ir Ciurichas. Bazelio traukinių stotyje buvo sunaikintas vienas keleivinis traukinys, bet apie aukas nepranešama. Tačiau vėliau B-24 Liberator nužudė 5 žmones išmesdamas bombas Ciuriche. Įgula manė, kad atakuoja Freiburgą Vokietijoje. Nors JAV vyriausybė mėgino minimalizuoti politinę žalą, kai kurie aukšto rango pareigūnai teigė, kad Šveicarija "pilna palaikančių vokiečius" ir nusipelno bombardavimų.
Į Šveicariją vykdavo pabėgėliai nuo nacių, bet čia buvo griežti prieglobsčio prašymo reikalavimai. 1933-1944 m. prieglobstį gaudavo tik tie, kuriems grėsdavo susidorojimas dėl politinės veiklos. Nebuvo minimas tikėjimas, tautybė ar rasė. Todėl tuo metu prieglobstį gavo tik 644 žmonės, iš jų 252 per karą. 300 tūkst. pabėgėlių buvo internuota. Iš jų 104 tūkst. buvo užsienio šalių kariai. Visiems pabėgėliams nebuvo leista dirbti. Iš pabėgėlių 60 tūkst. bėgo nuo nacių persekiojimo, kurių tarpe buvo 26-27 tūkst. žydų. Dar 10-24 tūkst. žydų negavo leidimo likti Šveicarijoje. Šveicarijos atstovas jiems aiškino, kad "mūsų gelbėjimosi valtis pilna". Šveicarija turėjo daugiau žydų pabėgėlių nei bet kuri kita valstybė ir karo pabaigoje 115 tūkst. žmonių iš viso siekė prieglobsčio.
Señales
Señales – pirmasis studijinis argentiniečių grupės Erreway albumas. Jis buvo išleistas Sony Music įrašų studijos ir Cris Morena Group atstovybės. Oficiali išleidimo data - 2002 m. liepos 29 d. Albumo prodiuseriai, Cris Morena ir Carlos Nilson, taip pat parašė ir visų dainų tekstus. Señales buvo parduota daugiau nei 1 milijonas kopijų visame pasaulyje, albumas užėmė pirmąją poziciją Argentinos Billboard tope. CAPIF albumą pripažino dukart platininiu.
Daina "Rebelde Way" buvo panaudota kaip garso takelis Cris Morenos Group TV muilo operoje Rebelde Way (2002-03), kuriame vaidino ir Erreway nariai Camila Bordonaba, Felipe Colombo, Luisana Lopilato ir Benjamín Rojas. Albumo singlai - "Sweet Baby", "Bonita de Más", "Resistiré", "Inmortal", "Amor de Engaño" ir "Será Porque Te Quiero" - užėmė geras pozicijas Argentinoje, Izraelyje ir Ispanijoje.
Rūgštis
Rūgštis (bendra forma dažnai žymima HA) – bet koks cheminis junginys, kurį ištirpinus vandenyje tirpalo pH tampa mažesnis už 7.
Plačiai žinomos rūgštys: acto rūgštis (maisto priedas), druskos rūgštis, sieros rūgštis, askorbo rūgštis (vitaminas C).
Ankstyvasis
Rūgšties sąvoką chemijoje pirmasis pavartojo Robertas Boilis dar prieš flogistono teoremos atsiradimą. Rūgštis tais laikais nustatinėjo pagal tiesioginius jų savybių stebėjimus. Rūgštimis vadino vandenilio turinčius junginius, kurie reaguodami su metalais, išskirdavo vandenilį, buvo rūgštūs ir nuo kurių paraudonuodavo lakmusas.
Pagal Arenijų
Atradus elektrolitinę disociaciją teko peržiūrėti sąvokas. Naują rūgščių apibrėžimą, atsižvelgdamas į junginių elektrolitinę disociaciją tirpaluose, pateikė Svantė Arenijus. Pagal Arenijų rūgštis – medžiaga sudaryta iš vandenilio jonų katijonų ir rūgšties liekanos anijonų, kuri vandeniniame tirpale jonizuojasi, susidarant vandenilio jonui ir rūgšties liekanos anijonui. O bazės tai medžiagos kurios vandeniniame tirpale jonizuojasi į OH- anijoną ir katijoną. Pagal šį apibrėžimą prie rūgščių priskiriamos medžiagos: HCl, H2SO4, HNO3. O prie bazių priskiriama NaOH, KOH. Dažnai tokie junginiai vadinami: „klasikinės rūgštys“ ir „klasikinės bazės“. Toks apibrėžimas nepaaiškina netirpių junginių arba tokių junginių kaip NH3 rūgštinių ar bazinių savybių.
Pagal Brionstedą
Pagal Lourio ir Brionstedo teoriją: rūgštis – tai medžiaga, galinti atiduoti vieną ar kelis protonus (vandenilio katijonus), kitaip tariant rūgštis – tai protonų donoras, bazė – tai protonų akceptorius.
Toks apibrėžimas paaiškina ir klasikinių rūgščių bei bazių reakcijas, ir tokias reakcijas kaip:
NH3(d) + HCl(d) → NH4Cl(k)
Be to, Brionstedas atkreipia dėmesį į tirpiklio – vandens – svarbą tokiose reakcijose ir pradeda naudoti oksonio jono (H3O+) sąvoką.
Brionstedo apibrėžimas platesnis. Tai, kad reakcijoje nedalyvauja nei nei vanduo, nei OH-, netrukdo apibrėžti šią reakciją kaip rūgšties – bazės reakciją.
Pagal Liuisą
Pagal Liuisą rūgštis – elektronų poros aceptorius, o bazė – elektronų poros donoras. Junginiai, kurie atitinka tik tokį apibrėžimą, bet ne ankstesnius, vadinami Liuiso rūgštimis ir Liuiso bazėmis. Atitinkamai tai elektrofilai ir nukleofilai organinėje chemijoje.
Esminis skirtumas, kad pagal Luisą rūgšties – bazės reakcijomis gali būti pavadintos ir kai kurios reakcijos, kai nėra perduodami protonai.
Pavyzdžiui:
H+ + OH- → H2O
H+ čia gauna elektronų porą, kurią atiduoda OH-. Taigi H+ yra rūgštis, o OH- tai bazė.
F3B(rūgštis) + NH3(bazė) → F3B:NH3
CO2(d) + H2O → H2CO3(aq) Šitoje reakcijoje vanduo yra bazė.
Pagal Liuisą prie rūgščių priskiriama: AlCl3, F3B, Al3+, CO2, Cu2+, praktiškai bet kokie kiti teigiami jonai ir daug kitų junginių.
Rūgštys
acto, akrilo, aliuminio fluorovandenilio, amino, ω aminokaprono, anglies, askorbo, asparagino, Asparto rūgštis, Aspirinas (Acetilsalicilo rūgštis), azoto, benzoinė, cinamono chloracto, chromo, dezoksiribonukleino (DNR), diamino, druskos, fosforo, fumaro, geležies, glioksilo, glutamo, hipofosfitinė, karboninė, Niacinas (nikotino rūgštis), nitritinė, oksalo, palmitino, perchloro, pieno, propiono, ribonukleino (RNR), ribonukleino informacinė (iRNR), ribonukleino ribosominė (rRNR), ribonukleino transportinė (tRNR), sieros, skruzdžių, stearino, sviesto, teraftalio, tiosieros, vandenilio cianido, vandenilio fluorido, vandenilio heksafluoro
Kazimieras Meškauskas
Kazimieras Meškauskas (1917 m. spalio 19 d. Leliūnuose, Vilkmergės apskrityje – 2011 m. vasario 28 d. Vilniuje ) – Lietuvos ekonomistas.
Biografija
1935–1938 m. viešųjų darbų darbininkas, 1939–1940 m. kūrikas Kaune. 1940–1941 m. Marijampolės apskr. prokuroro padėjėjas. 1942–1943 m. Vilniaus tuberkuliozės mokslinio tyrimo instituto buhalteris. 1944–1946 m. dėstė Aukštuosiuose kursuose prie Lietuvos Ministrų Tarybos. 1945–1947 m. Valstybės kontrolės kontrolierius. 1947–1985 m. Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos instituto mokslo darbuotojas, 1952–1953 m. pramonės ekonomikos sektoriaus vadovas, 1953–1956 m. instituto direktoriaus pavaduotojas moksliniam darbui, 1956–1981 m. direktorius, 1981–1985 m. Ekonominės minties sektoriaus vadovas; nuo 1967 m. profesorius. 1958–1983 m. Lietuvos valstybinio plano komiteto narys. 1959–1974 m. LTSR Aukščiausios Tarybos Plano ir biudžeto komisijos pirmininkas. 1962–1986 m. Lietuvos mokslų akademijos Prezidiumo vyr. mokslinis sekretorius.
Sueco muchafaza
Sueco muchafaza  – muchafaza Egipto šiaurinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Ismailijos muchafaza, šiaurės rytuose su Šiaurės Sinajaus muchafaza bei Pietų Sinajaus muchafaza, pietuose su Raudonosios Jūros muchafaza ir vakaruose su Gizos muchafaza bei Kairo muchafaza. Administracinis centras – Suecas.
Muchafaza yra abipus Sueco kanalo, t. y. tiek Afrikos žemyne, tiek Sinajaus pusiasalyje. Iš pietryčių skalauja Raudonosios jūros Sueco įlanka.
638 m.
638 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuota:
Polikarpas Joteika
Polikarpas Joteika (1796 m. ar 1801 m. Šiaulių apskr. – m. po 1850 m.) – Lietuvos tapytojas.
Biografija
Brolis dailininkas Jonas Joteika. 1819–1828 m. Vilniaus universitete studijavo piešimą, tapybą pas J. Rustemą, skulptūrą, visuotinę istoriją. 1820 m. ir 1822 m. dalyvavo universiteto studentų dailės parodose, eksponavo Rafaelio ir F. Fabro paveikslų kopijas. 1829 m. meno kandidatas. 1841–1847 m. mokytojavo Svisločiuje, nuo 1847 m. Minske. Masonas.
Delvinė
Delvinė – miestas pietinėje Albanijos dalyje, netoli Graikijos sienos; apygardos centras ir Vlioros srities vienas iš svarbiausių miestų. Daugumą gyventojų sudaro albanai, daugiausia musulmonai sunitai; egzistuoja nedidelės graikų ir arumunų bendruomenės.
Istorija
thumb|200px|left|Delvinės mečetė
Pirmųjų gyventojų gyvenvietės liekanos datuojamos nuo akmens amžiaus eros laikotarpio. Šioje vietovėje taip pat gausiai randama ir kitų priešistorės – žalvario ir geležies amžiaus – gyvenviečių liekanų. Antikiniais laikais šioje vietoje apsigyveno ilyrų gentys, vėliau atsikėlė dabartinių graikų protėvių gentys. Nuo pat ankstyvosios antikos laikų, vietovė buvo smarkiai veikiama graikų kultūros, dauguma gyventojų buvo asimiliuoti graikų. Miesto apylinkės, ilgą laiką priklausė senovės antikinėms valstybėms: Makedonijai, Romos imperijai, Bizantijai.
Nuo VI a. pabaigos į Balkanų regioną ėmus skverbtis slavams, palaipsniui ši vietovė buvo apgyvendinta slavų genčių – dabartinių makedonų ir bulgarų protėvių, tačiau nepaisant to, dauguma slavakalbių persikėlėlių buvo asimiliuoti vietos graikų. Miesto apylinkės išliko daugiatautės: kompaktiškai gyveno, graikai, slavai ir tuomet pakankamai gausi rumunams artima arumunų tauta.
Viduriniaisiais amžiais miestas taip pat priklausė Bulgarijos ir Serbijos karalystėms, Epyro Despotijai, Venecijai, kol XIV a. atiteko Osmanų imperijai. Valdant turkams miestas tapo klestinčiu nedideliu miesteliu, pradėjo plisti islamas: 1670 m. miesto apraše minima, miesto gyventojų daugumą esant musulmonais, tik apylinkėse dar egzistuojančias krikščionių bendruomenes. Valdant osmanams, miestas tapo delvinos sandžako centru.
1912 m., Albanijai paskelbus nepriklausomybę, šis miestas atiteko pastarajai valstybei. Tačiau dėl gausios graikų bendruomenės, istorinio sąryšio su Graikija, miesto priklausomybė buvo ilgai ginčijama Graikijos Respublikos, siekiant šį miestą ir likusią pietų Albanijos teritoriją prisijungti prie savo teritorijos. Galiausiai, 1914 m. Korfu sutartimi buvo nuspręsta šį miestą, kaip ir likusią teritoriją, palikti Albanijos valdžioje, įpareigojant Albanijos vyriausybę pietų Albanijai (Šiaurės Epyrui) suteikti plačią autonomiją, kuri taip ir nebuvo suteikta.
Antrojo pasaulinio karo išvakarėse, 1939 m., miestas buvo užimtas Italijos kariuomenės. Prasidėjus II pasauliniam karui, 1940 m., Italijos – Graikijos karo metu, miestas buvo užimtas Graikijos kariuomenės, kurią 1941 m. su Vokietijos kariuomenės pagalba išstūmė ir miestą okupavo Italijos kariuomenė. 1943 m. miestas buvo okupuotas hitlerinės Vokietijos, kol, galiausiai, 1944 m. buvo išvaduotas Albanijos komunistų partizanų. Po karo, dėl emigracijos į Izraelį ir kitas šalis, nustojo egzistuoti ilgą laiką šiame mieste egzistavusi Ispanijos žydų (sefardų) bendruomenė.
1990 m., šaliai pasukus rinkos ekonomikos keliu ir to išdavoje pablogėjus ekonominei situacijai, miestas nukentėjo nuo milžiniškos ekonominės krizės. 1997 m., žlugus šalies finansinei sistemai, mieste kilo neramumų, smarkių susirėmimų su policija.
Architektūra ir archeologija
Dėl menko miesto ekonominio ir socialinio vaidmens istorijos bėgyje, miesto architektūra yra skurdi ir neįvairi. Yra išlikusių pilies liekanų, Osmanų imperijos laikų statinių, mečečių, ortodoksų bažnyčia. Komunizmo laikais pastatyta daugiaaukščių gyvenamųjų namų, pramonės įmonių.
Halogenai
Halogènai ( 'druska' + genos 'giminė'; pažodžiui 'sudarantis druskas') – elementai, VIIA grupės nemetalai, sudarantys druskas, – fluoras, chloras, bromas ir jodas (seniau, o ir šiandien kai kuriuose šaltiniuose halogenams priskiria ir astatą, tačiau šis ne visada priskiriamas prie halogenų grupės, nes yra pusmetalis), turintys panašią išorinio elektronų sluoksnio struktūrą, taigi ir bendras chemines savybes.
Cheminės savybės
Halogenams būdingas didelis cheminis giminingumas su metalais ir vandeniliu. Halogenų junginiai su pastaruoju nemetalu yra aštraus kvapo, drėgname ore rūkstančios dujos, kurios tirpsta vandenyje ir sudaro tirpalus su rūgštinėmis savybėmis (halogenų vandenilinės rūgštys):
Iš jų vėlgi lengvai gaunamos druskos, metalui tiesiogiai pakeičiant vandenilį:
Su deguonimi halogenai gali jungtis tik netiesioginiu būdu.
Halogenai turi ir paprasčiausių skirtingų savybių: tai atominė masė ir nevienodas elektronų sluoksnių skaičius. Didėjant atominei masei ir elektroninių apvalkalų skaičiui, halogenų fizinės ir cheminės savybės silpnėja dėl valentinių elektronų traukos prie branduolio jėgos (tad pats aktyviausias iš grupės yra fluoras, nes turi mažiausią branduolio masę ir mažiausią elektronų sluoksnių skaičių). Lentelėje pavaizduotas dėsningas halogenų cheminių ir fizikinių savybių silpnėjimas, pradedant nuo fluoro viršuje: (minėta kryptimi silpnėja ir vandenilinių junginių patvarumas)
Fizikinės savybės
Remiantis kartu su atomo dydžiu ir elektronine konfigūracija dėsningai silpnėjančiomis savybėmis, paaiškinamos halogenų tarpusavio sąveika, kai reakcijų metu vienas halogenas lengviau išstumia kitą. Pavyzdžiui, fluoras lengvai išstumia chlorą, bromą ir jodą iš jų junginių su vandeniliu arba metalais. Chloras išstumia tiktai bromą ir jodą, o bromas gali išstumti tik jodą. Tai turi įtakos ir halogenų junginiams su deguonimi: kuo stipriau halogenas laiko savo elektronus, tuo sunkiau deguonies atomams (deguonis yra labai stiprus oksidatorius (!)) juos atimti iš halogenų. Todėl jodo deguoniniai junginiai patvaresni, negu tokie pat bromo ir chloro junginiai. Fluoro deguoninius junginius labai sunku gauti net netiesioginiu būdu.
Nuo halogenų, kaip ir bet kurių kitų elementų, cheminių savybių priklauso fizikinės: pagal pirmąją lentelę, iš viršaus į apačią didėja jų tankis, kyla lydymosi bei virimo temperatūra ir t. t.
Gavimas
Halogenus galima gauti pramoniniu ir laboratoriniu būdu:
Paplitimas
Lietuvoje halogeniniai junginiai yra randami sūriuose požeminiuose vandenyse ir Baltijos jūroje.
Oksfordšyras
Oksfordšyras (, archajiškai Oksfordo grafystė, sutrumpintai Oksonas, ) – grafystė Pietryčių Anglijos regione, Anglijoje. Šiaurėje ir šiaurės vakaruose ribojasi su Vorikšyru, šiaurėje ir šiaurės rytuose su Nortamptonšyru, rytuose su Bakingamšyru, pietuose su Berkšyru, pietvakariuose su Viltšyru ir vakaruose su Glosteršyru. Administracinis centras – Oksfordas. Svarbesni miestai: Banberis, Abingdonas, Bisteris, Vitnis.
Grafystė turi išvystytą švietimo sistemą: 23 privačias mokyklas ir 35 valstybines mokyklas. Oksforde įsikūrę du universitetai: žymus Oksfordo universitetas ir Oksfordo Brukso universitetas. Banberyje yra Vrokstono koledžas.
1992 m. Dakaro ralis
thumb|Automobilių ir motociklų startas Paryžiuje 1992 m. Dakaro ralis (dar žinomas kaip 1992 m. Paryžiaus-Dakaro ralis) – 14-asis Dakaro ralis, kuris vyko 1991 m. gruodžio 23 – 1992 m. sausio 16. Ralis buvo 12427 km ilgio. Šis ralis prasidėjo Prancūzijos sostinėje Paryžiuje ir baigėsi Pietų Afrikos Respublikos sostinėje Keiptaune. Maršrutas kirto per Libijos, Nigerio, Čado, Centrinės Afrikos Respublikos, Kamerūno, Gabono, Kongo Respublikos, Angolos bei Namibijos teritorijas. Automobilių kategorijoje nugalėjo lenktynininkas Hubert Auriol, kuris buvo du kartus iškovojęs čempiono titulą motociklų kategorijoje. Stefanas Peterhanselis motociklų kategorijoje iškovojo čempiono titulą antrus metus iš eilės.
FIBA U-17 pasaulio čempionatas 2010
FIBA U-17 pasaulio čempionatas 2010 – tarptautinis krepšinio turnyras, skirtas vaikinams iki 17-os metų, vykęs Vokietijos mieste Hamburge nuo 2010 m. liepos 2 iki 11 dienos. Tai buvo pirmasis tokio tipo organizuotas turnyras.
Lietuvos rinktinė čempionate
Treneris: Darius Dikčius
Kleinikai (Hainuvka)
Kleini̇̀kai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, [8 km į šiaurę nuo Čyžų, apie 18 km į šiaurės vakarus nuo Hainuvkos ir apie 34 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime įsikūrusi Kleinikų Kristaus Dangun Žengimo parapija.
FIBA U-17 pasaulio čempionatas 2010
Apdovanojimai
Viso turnyro penketukas
Kleinikai (Hainuvka)
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas minimas XVI a. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1793 m. pastatyta cerkvė, kuri 1973 m. sudegė. XIX a. buvo kaimas ir palivarkas, Bielsko apskrities Kleinikų valsčiaus centras. 1974–1988 m. pastatyta nauja Kristaus Dangun Žengimo cerkvė.
FIBA U-17 pasaulio čempionatas 2010
Statistiniai lyderiai
Taškai
Atkovoti kamuoliai
Rezultatyvūs perdavimai
1993 m. Dakaro ralis
1993 m. Dakaro ralis (dar žinomas kaip 1993 m. Paryžiaus-Dakaro ralis) – 15-asis Dakaro ralis. Šiame ralyje startavo 154 dalyviai. Automobilių kategorijoje ralį laimėjo lenktynininkai Bruno Saby ir Dominique Seriyes. Motociklų kategorijoje trečią kartą iš eilės nugalėjo Stephane Peterhansel.
FIBA U-17 pasaulio čempionatas 2010
Statistiniai lyderiai
Blokai
Perimti kamuoliai
Nuorodos
Oficiali svetainė
Auksinė avietė
Auksinė avietė  – JAV kino apdovanojimas, skiriamas blogiausiems filmams ir aktoriams įvertinti. Šių apdovanojimų sumanytojas ir organizatorius yra leidėjas Džonas Dž. B. Vilsonas (John J. B. Wilson). Apdovanojimų nugalėtojai skelbiami dieną prieš įteikiant Oskarus, o prizas – mažiau nei 5 dolerius kainuojanti statulėlė. Nugalėtojai labai retai atsiima šį apdovanojimą.
Panaikinti apdovanojimai
Kai kuriais metais yra skiriami specialūs prizai, priklausomai nuo filmo.
Taip pat kas 10 metų yra skelbiami dešimtmečio apdovanojimai.
Žąsaičiai
Žąsaičiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Šaukoto.
Verknė
Verknė – upė pietų Lietuvoje, Trakų ir Prienų rajonuose. Prasideda Galaverknės pavadinimu Trakų rajone, 5 km į vakarus nuo Rūdiškių, Aukštadvario regioniniame parke. Pačiame aukštupyje pratekėjusi Vilkokšnio ežerą įgyja Verknės pavadinimą. Labai vingiuodama teka vakarų, šiaurės vakarų, pietvakarių kryptimi per Sienio, Negasčiaus, Navos ir dar keletą mažesnių ežerų. Įteka į Nemuną 2 km į šiaurės rytus nuo Birštono, aukščiau Birštono kilpos, 285 km nuo Nemuno žiočių. Apie 2 km Verknės žemupio ruožas yra patvenktas Kauno marių.
Didesni intakai: Strūzda, Samė, Adinčiava, Vapsa, Obeltis, Dindžiakė (kairieji), Balina, Lielelė, Guostė, Alšia, Sviedubė (dešinieji).
Verknės vagos vidutinis plotis 10–25 m. Vidutinis srovės greitis 0,3-0,5 m/s, didžiausias (ties Aukštadvariu, Verbyliškėmis, Medeikoniais) 1 m/s. Debitas ties Verbyliškėmis: vidutinis – 5,55 m³/s, didžiausias – 116 m³/s, minimalus – 0,2 m³/s. Verkne pavasarį nuteka 35 %, vasarą 18 %, rudenį 20 %, žiemą 27 % viso metinio upės nuotėkio. Pavasario potvynio metu vandens lygis pakyla iki 1,3 m virš įprastinio vasaros lygio. Verknė užšąla gruodžio pabaigoje, ledas laikosi ~85 dienas. Upės baseine yra ~80 ežerų, kurie sudaro 2 % baseino ploto. Pelkės užima 12 %, miškai 13 % baseino. Verknės aukštupyje gausu požeminių vandenų šaltinių. Verknė patvenkta dvejose vietose: Aukštadvario HE tvenkinys (nuo 1960 m., 293 ha, 56 km nuo žiočių) ir Jundeliškių tvenkinys (nuo 1958 m., 22 ha, 9 km nuo žiočių). Ties Verbyliškėmis (14 km nuo žiočių) yra įrengtas vandens matavimo postas. Upės aukštupys įeina į Aukštadvario, o žemupys – į Nemuno kilpų regioninius parkus, be to, ruožas nuo Aukštadvario tvenkinio iki Adinčiavos žiočių (13,6 km) priklauso Verknės ichtiologiniam draustiniui. Prie Verknės ir Nemuno santakos stūkso gamtos paminklas – konglomerato uola, žmonių pavadinta Ožkų Pečium.
Svarbesnės gyvenvietės prie Verknės: Galaverknis, Tolkiškės, Aukštadvaris (Trakų raj.), Vydžionys, Gripiškės, Pikelionys, Verbyliškės, Jundeliškės, Medeikonys (Prienų raj.).
Nuotraukos
centre|thumb|800x800px|Verknės slėnis į rytus nuo Baluosio ežero
639 m.
639 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Dubesaris
Dubesaris (arba Dubosarai)  – Moldavijos miestas išsidėstęs kairiajame Dniestro krante; rajono centras. Miestas priklauso nepripažintai Padniestrės valstybei.
Visalaukė (Glitiškės)
Visalaukė – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Visalaukės I.
Dubesaris
Etimologija
Miesto pavadinimas kilo iš totoriško žodžio Tembosarai arba Dembosarai, kurie reiškia „Geltonosios kalvos“.
Kita miesto pavadinimo kilmės versija kildinama iš valčių pavadinimo – dubasov, gaminamų iš ąžuolo.
Istorija
Miesto teritorijoje buvo rasti akmens amžiaus paminklai, skitų kurganai (tarp jų ir skitų giminės, valdžiusios VI – IV a. pr. m. e. vadovų kapai), Tripolio ir Černiachovo kultūrų, ankstyvųjų viduramžių paminklai ir slavų-moldavų gyvenvietės liekanos.
thumb|left|250px|Pergalės aikštė
Pirmą kartą Dubesaris paminėtas maždaug XVIII a. pradžioje. Į Rusijos imperijos sudėtį gyvenvietė pateko 1791 m., o 1795 m. gavo miesto statusą. Dubesario ekonomikos vystymosi pradžia buvo prekyba mišku ir jo plukdymu.
1912 m. įrengta tabako džiovinimo ir pakavimo vieta, vėliau tapusi tabako-fermentacijos gamykla. Nuo 1924 m. Dubesaris priklausė Moldavijos ATSR. Tarpukariu mieste smarkiai vystėsi pramonė.
1941 m. liepos 27 d., tuoj po Didžiojo Tėvynės karo pradžios, Dubesaris buvo užimtas vokiečių-rumunų karių. Okupantai pradėjo naikinti žydus. Tabako-fermentacijos gamyklos teritorijoje buvo įrengtas žydų getas. Rugpjūčio pabaigoje į miestą atvyko vokiečių baudžiamasis dalinys. 1941 m., nuo rugsėjo 12 iki 28 d. mieste buvo buvo sušaudyta nuo 6 iki 8 tūkst. žmonių, bet be sąrašo nebuvo galima nustatyti tikslaus žuvusių skaičiaus. Po Dubesario išsilaisvinimo, už miesto buvo rasta 12 kapaviečių, kurių ilgis 15 m, ilgis ir plotis po 4 m ir dar viena tokia pati kapavietė prie miesto ligoninės. Pagal apytikrius skaičiavimus, okupacijos metu, mieste buvo nužudyta daugiau kaip 9 tūkst. žmonių. Mieste liko apie 500 gyventojų. Karo metu mieste veikė pogrindinės patriotinės Molčianovo ir Kulikovo, Dešovogo ir Nadvodskio grupės.
KF Tirana
Tiranos KF – Albanijos futbolo klubas iš Tiranos.
Dubesaris
Istorija
1951 m. prasidėjo Dubesario HE statyba. Statybos vadovu buvo Šutikovas, kurio vardu pavadinta miesto gatvė. 1954 m., 48 MW galios elektrinė pradėjo darbą.
KF Tirana
Istorija
Klubo ištakos siekia 1920 m.
Dubesaris
Istorija
Mieste veikia siuvimo fabrikas, gelžbetonio gamykla, fermentacinis tabako kombinatas, vyno kombinatas Vyno aromatas. Miesto apylinkėse veikia klinčių kasyklos. Mieste veikia 5 mokyklos ir 2 pradinės profesinės mokyklos. Tarybiniais laikais miesto apylinkėse buvo sukurtos valstybinės svarbos poilsio zonos. Didelis ekonomikos nuosmukis įvyko 1992 m. Padniestrės konflikto metu.
Smilgių šv. Jurgio bažnyčia
'''Smilgių šv. Jurgio bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Smilgių miestelyje, prie Panevėžio-Pakruojo kelio.
Istorija
Šeduvos seniūnijos inventoriuje 1645 m. minima Smilgių bažnyčia ir 2 valakai klebonijos žemės. 1655 m. bažnyčiai dovanotas Gikonių kaimas su 17 valakų ir Čelkių kaimas su 6 valakais žemės. 1677 m. bažnyčiai dar priklausė Matarakų kaimas. Kunigo Jurgio Jakševičiaus rūpesčiu 1690 m. bažnyčia perstatyta.
Architektūra
Pastatas yra medinis, su 2 zakristijomis ir viškomis. Bažnyčios interjeras įrengtas pagal baroko epochos stilių. Didysis altorius su medinėmis skulptūromis pasižymi rokoko formomis. Bažnyčia barokinė, kryžminio plano (28 × 18 m), halinė, su trisiene apside, dvibokštė. Vidus 3 navų. XIX a. pabaigoje buvo pastatyta originali bažnyčios varpinė. Spaudos draudimo metais Smilgių bažnyčia prisidėjo prie tautiškumo puoselėjimo. Varpinėje knygnešiai slėpdavo lietuviškąją spaudą.
Bažnyčioje yra Povilo Puzino (1907–1967) tapytų paveikslų.
M-1 (1994 albumas)
M-1 yra 1994 m. įrašytas ir išleistas perdarytų grupės Foje dainų rinkinys. Jis pasirodė CD ir MC formatu.
Į albumą įtrauktos dvi grupės Hiperbolė dainos – „Laužai“ ir „Sugrįžk“.
Remixai padaryti iš dainų, įėjusių į šiuos albumus: Žodžiai į tylą, Gali skambėti keistai, Vandenyje, Aš čia esu (picture disc).
Andrius Mamontovas, komentuodamas savo 2001 m. albumą Clubmix.lt, rašo: ''„Senai turėjau mintį apie remixų albumą. 1994-ais metais tokį buvo išleidusi ir grupė FOJE (“M-1„). Tačiau anais laikais nebuvo dar tiek įrašų studijų bei nors kokių patirtį šokių muzikoje turinčių prodiuserių. Todėl tada savo dainas remixavome patys taip kaip leido ano meto techninės galimybės ir įsivaizdavimas apie tai kas yra remixas. Dabar daug kas pasikeitė.“''
Informacijos asimetrija
Informacijos asimetrija – ekonomikoje naudojamas terminas, kai viena sandorį sudaranti pusė žino daugiau negu kita.
Įprastai pardavėjas žino daugiau apie produktą negu pirkėjas, bet kartais gali būti ir atvirkštinė situacija.
Pavyzdžių, kai pardavėjas žino daugiau negu pirkėjas yra daugybė, tai prekių pardavėjai, paslaugų tiekėjai, nekilnojamojo turto agentai, biržos brokeriai, draudimo agentai, kompiuterinių programų gamintojai ir t. t.
Kai pirkėjas žino daugiau apie prekę kaip pavyzdį galima pateikti palikimu palikto nekilnojamo turto pardavimą. Jei paveldėtojas juo nesinaudojo, o pirkėjas gyveno šalia ir žino apie jį daugiau.
Pirmą kartą toks reiškinys buvo paskelbtas Kenneth J. Arrow 1963 m. žurnale Amerikos ekonominė apžvalga, straipsnyje „Neapsisprendimas ir ekonomikos stovis sveikatos apsaugoje“
George Akerlof 1970 m. darbe „Citrinų rinka“ suprojektavo matematinį rinkos modelį su nepilna informacija. Jis pažymėjo, kad tokioje rinkoje vidutinė produkto kaina turi tendenciją mažėti, net idealiai kokybiškiems produktams, kol galiausiai rinka sumažėja iki minimumo ar visai prapuola.
Dėl informacijos trūkumo nesąžiningas pardavėjas gali pasiūlyti mažiau kokybišką prekę apgaudinėdamas pirkėją už nusistovėjusią kainą rinkoje. Galiausiai pirkėjai žinodami apie kokios nors rūšies prekių mažą vertę pradės jų visai nepirkti ar pirks tik už mažesnę kainą. Kokybiškų prekių gamintojai stengiantys atsiskirti nuo vidutinio statistinio gamintojo gali įvesti prekės ženklą ar prekių sertifikavimą ir taip išlaikyti rinką. Didelė prekybinių ženklų reikšmė rinkoje liudija apie stabilią kokybę.
Pirkėjai jungiasi į vartotojų sąjungas, renka duomenis apie prekes ar tiesiog taip keičiasi informacija. Tokiu savo elgesiu pirkėjai stengiasi eliminuoti iš rinkos nekokybiškus produktus.
Radhi Jaidi
Radi Ben Abdelmažidas Džaidis (راضي بن عبدالمجيد جعايدي‎; g. 1975 m. rugpjūčio 30 d.) – buvęs futbolininkas, Tuniso rinktinės gynėjas.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 1996 m. birželio 2 d., su rinktine žaidė 2002 m. pasaulio čempionate, 2004 metais su Tuniso komanda iškovojo Afrikos Nacijų taurę. Taip pat žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur pirmųjų rungtynių pabaigoje įmušė įvartį į Saudo Arabijos vartus, išlygindamas rezultatą.
FIFA 07
FIFA 07 – 2007 metų EA Sports futbolo žaidimas, kuris pardavimo vietose pasirodė 2006 m. rugsėjo 25 d. Tai buvo paskutinis šios serijos žaidimas GameCube, Xbox ir Game Boy Advance konsolėms, bei antras kartas su Xbox 360. Taip pat Fifa07 išleistas PC, Nintendo DS, PlayStation Portable ir PlayStation 2 žaidimų konsolėms.
Juozas Vidmantis Vaitkus
Juozas Vidmantis Vaitkus (g. 1941 m. kovo 19 d. Kalnaberžėje, Dotnuvos raj.) – Lietuvos fizikas, vienas iš puslaidininkių fizikos Lietuvoje plėtotojų, Vilniaus universiteto (VU) profesorius, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
FIFA 07
Žaidime yra galimybė rinktis žaisti iš skirtingų 510 komandų 27 lygose su daugiau nei 10 000 licencijuotų žaidėjų. Fifa07 buvo išleistas su septyniais skirtingais viršeliais skirtingiems regionams.
Jungtinėje Karalystėje žaidimas pasiekė septintą rezultatą šalyje pagal greičiausius žaidimo pardavimus. Kompanija IGN ir svetainė TeamXbox.com pripažino šį žaidimą geriausiu 2006 metų sporto žaidimu.
Juozas Vidmantis Vaitkus
Vaikystė
1947 m. pradėjo lankyti Kalnaberžės pradinę mokyklą. 1948 m. persikėlus į Šiaulius, pradėjo lankyti 6-ąją pradinę mokyklą, kuri vėliau perorganizuota į 5-ają vidurinę. Mokyklos metais lankė įvairius būrelius: botanikos, aviamodeliavimo, automobilistų, radijo. Mokyklą baigė 1958 m. ir tais pačiais metais įstojo į Vilniaus valstybinio universiteto Fizikos-matematikos fakulteto fizikos specialybę. Nuo pirmų metų pradėjo dirbti mokslinį darbą.
Studijos universitete
1959 m. priimtas laborantu Eksperimentinės fizikos katedroje, o po jos reorganizacijos 1960 m. priskirtas Puslaidininkių fizikos katedrai. Tais pačiais metais buvo pakeltas į vyr. laboranto pareigas. 1962 m. pradėjo dirbti Eksperimentinės fizikos probleminėje laboratorijoje (vėliau – Puslaidininkių fizikos probleminė laboratorija) ir netrukus paaukštintas vyr. moksliniu bendradarbiu, vėliau – vyr. inžinieriumi. Tais pačiais metais išrinktas fakulteto Studentų mokslinės draugijos pirmininku. Universitetą baigė 1963 m. su pagyrimu ir pradėjo studijas aspirantūroje.
Tolimesnė veikla
1964–1966 m. buvo Mokslinių tyrimų sektoriaus jaunesnysis darbuotojas, o 1966 m. – Puslaidininkių fizikos probleminės laboratorijos vyr. mokslinis darbuotojas.
1967 m. VVU apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Cd Se monokristalų ir sluoksnių fotolaidumo kinetikos tyrimas“ (vadovas Jurgis Viščakas). 1978 m. SSRS Aukščiausios atestacinės komisijos (VAK'as) Specializuotoje taryboje prie Ukrainos TSR mokslų akademijos Puslaidininkių instituto apgynė fizikos -matematikos mokslų daktaro disertaciją tema „Netiesinis fotolaidumas ir su juo susiję nepusiausvyrieji reiškiniai puslaidininkiuose, esant stipriam lazeriniam sužadinimui“ ,ir 1979 m. VAK'as suteikė fizikos -matematikos mokslų daktaro laipsnį (1993 m. Lietuvos Mokslo taryba jį nostrifikavo gamtos mokslų habilituoto daktaro laipsniu).
VU pradėjo dėstyti nuo 1967 m., 1968 m. – vyr. dėstytojas, nuo tų pačių metų – docentas. Profesorius nuo 1980 m.
Grand Prix (reikšmės)
Grand Prix gali reikšti:
Juozas Vidmantis Vaitkus
Tolimesnė veikla
Stažavo ir mokslinį darbą dirbo Stokholmo Karališkajame technologijos institute (Švedija, 1974–1975, 1992 m.), Berlyno technikos (Vokietija, 1991 m.), Ličopingo (Švedija, 1992 m.), Glazgo (1996)(nuo 1997 m. vizituojantis profesorius), Notre Dame (JAV, 1998 m.), Tokušimos (Japonija, 2001 m.) ir kt. universitetuose, CERN'e (Šveicarija, nuo 2002 m.).
1985 m. išrinktas LMA nariu korespondentu, nuo 2012 m. - LMA tikrasis narys.
Administracinės pareigybės
1977–2006 m. – VU Fizikos fakulteto Puslaidininkių fizikos katedros vedėjas. Buvo Lietuvos mokslų akademijos Fizikos ir Puslaidininkių fizikos institutų mokslinių tarybų nariu. 1986–1991, 2002 -2007 m. – VU prorektorius mokslo reikalams. Nuo 1991 m. yra LMA Matematikos, fizikos ir chemijos mokslų skyriaus Fizikos sekcijos pirmininkas. 1992 m. išrinktas Taikomųjų mokslų instituto direktoriumi. TMI pertvarkius į Medžiagotyros ir taikomųjų mokslų institutą, direktoriumi išbuvo iki 2002 m. 1997–2002 m. buvo šio instituto Medžiagotyros skyriaus, 2002 - 2012 m. – Naujų medžiagų tyrimo ir matavimo technologijų skyriaus vedėjas, nuo 2002 m. instituto tarybos narys. 1994-2007 m. buvo VU Senato narys.
Nuo 1976 m. yra žurnalo „Lithuanian Journal of Physics“, nuo 1998 m. – žurnalo „Medžiagotyra“ redaktorių kolegijų narys. 1995–1999 m. buvo Lietuvos fizikų draugijos pirmininko pavaduotojas, 2003–2007 m. – viceprezidentas studijoms, mokslo komisijos narys , nuo 2007 – prezidentas.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš puslaidininkių fizikos, puslaidininkių fotolaidumo kinetikos, nepusiausvyrųjų elektrinių ir netiesinių optinių reiškinių tyrimų. Daugiau kaip 300 mokslinių publikacijų, 16 išradimų autorius ir bendraautoris.
Tadžimos žemė
thumb|300px|Tadžimos žemė Japonijos žemėlapyje Tadžima (但馬国; Tajima no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra šiaurinė Hiogo prefektūros dalis. Tadžima ribojosi su Harimos, Inabos, Tambos ir Tango žemėmis.
Spirakių Švč. Trejybės bažnyčia
'''Spirakių Švč. Trejybės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Spirakių kaime, 12 km į šiaurės vakarus nuo Panevėžio, Lokupės (Sanžilės kairiojo intako) kairiajame krante.
Istorija
Spirakių dvaro savininkas Antanas Liutikas 1790 m. pastatė koplyčią. Kitas savininkas Antanas Rimkevičius 1840 m. pastatė dabartinę akmenų mūro bažnyčią. Ją 1860 m. konsekravo vyskupas Motiejus Valančius.
1880 m. pastatyta nauja klebonija. 1926 m. bažnyčia gavo 8 ha žemės. Kunigo Petro Ulecko rūpesčiu 1936 m. išdažytas bažnyčios vidus.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano (17 × 9 m), vienabokštė, su bokšteliu. Įrengti 2 altoriai. Šventoriuje yra kapinės, jame stovi medinė 3 tarpsnių varpinė ir koplyčia (dabar sandėlis). Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Aleksejus Lvovas
thumb|A. Lvovo kapas Pažaislyje Aleksejus Lvovas (1798 m. birželio 5 d. Revelyje) – 1870 m. gruodžio 28 d. Romainiuose) – rusų smuikininkas, kompozitorius, dirigentas, visuomenės veikėjas. Labiausiai išgarsėjo sukurdamas muziką Rusijos Imperijos valstybiniam himnui „Dieve, apsaugok carą“ (Боже, царя храни) 1833 m.
Biografija
Gimė gausioje penkių vaikų kilmingo muziko F. Lvovo šeimoje. Jau vaikystėje išmoko groti smuiku, lankė kompozicijos pamokas. 1818 m. baigė Kelių institutą, dirbo kelių inžinieriumi. Tuo pat metu užsiėmė muzikine veikla. 1826 m. tapo flygeladjutantu. 1833 m. lydėjo Rusijos carą Nikolajų I kelionėje į Austriją ir Prūsiją, kurį ten sutikdavo grodami anglišką maršą. Grįžęs Nikolajus I pavedė poetui V. Žukovskiui ir A. Lvovui sukurti naują Rusijos himną. Pirmą kartą naujasis himnas buvo giedotas 1833 m. gruodį, o 1834 m. gegužės 12 d. patvirtintas Nikolajaus I įsaku. A. Lvovas nuo 1835 m. gyveno Sankt Peterburge, namuose rengė kvartetų vakarus. Nuo 1837 m. iki 1861 m. caro rūmų giesmininkų kapelos direktorius. 1850 m. įkūrė Koncertinę draugiją. Sukūrė operų, koncertą smuikui ir orkestrui, parašė kelias knygas. Mirė Romainių dvare, šalia Kauno. Palaidotas Pažaislio vienuolyne.
Turkmėnijos vyrų futbolo rinktinė
Turkmėnijos vyrų futbolo rinktinė – Turkmėnijai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Turkmėnijos futbolo asociacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 2 žemyno čempionatuose.
Miškinė antis
miniatiūra Miškinė antis (Aix sponsa) - žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis. Maža, bet sąlygiškai ilga antis, kiek didesnė už mandarininę antį, tik ant galvos turi ilgą kuodą, o ne karčius.
Gyvena ežeruose ir pelkėse, lėtai tekančiose upės tankiuose lapuočių ar mišriuose miškuose. Žiemą laikosi atviresnėse vietose prie gėlavandenių telkinių. Maitinasi mažomis grupėmis, dažniausiai paviršiniais vandens augalais arba ant žemės - renka sėklas, riešutus, giles. Lizdus su uoksuose, inkiluose ar senuose genių lizduose 2-13 m virš žemės.
Lietuvoje neperi, stebima migracijos metu ir žiemą.
Mažvilių apylinkė
Mažvilių apylinkė (arba Mažvylių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Vytautas Merkys
Vytautas Merkys:
1994 m. Dakaro ralis
'''1994 m. Dakaro ralis (dar žinomas kaip 1994 m. Paryžiaus-Dakaro ralis''') – 16-asis Dakaro ralis. Automobilių kategorijoje nugalėjo Pierre Lartigue. Motociklų kategorijoje savo trečiąjį čempiono titulą iškovojo Edi Orioli, o sunkvežimių kategorijoje nugalėjo lenktynininkas Karel Loprais su Tatra 815 sunkvežimiu.
Didysis Obuchovo tiltas
Didysis Obuchovo tiltas, taip pat vadinamas Vantiniu tiltu (Вантовый мост) – vantinis, nepakeliamas tiltas per Nevą Sankt Peterburge. KAD aplinkkelio tiesimo metu pastatytas tiltas yra vienas ilgiausių Rusijoje. thumb|left|150px Didysis Obuchovo tiltas yra vienintelis Sankt Peterburgo tiltas per Nevą, kuris naktį yra neuždarytas ir dėl to tampa vieninteliu susisiekimo keliu tarp vakarinio ir rytinio Nevos kranto.
Tilto atramos yra 126 m aukščio, pats tiltas yra 30 m aukščiau Nevos vandens lygio. Faktiškai vienas šalia kito yra paraleliai pastatyti du tiltai. Pietiniu tiltu vyksta eismas iš vakarų į rytus, o kitu – priešinga kryptimi.
Antandrajos apylinkė
Antandrajos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Daugailių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Antalieptės apylinkės ir Bikūnų apylinkės.
Frydrichas Šmalcas
thumb|150px|Frydrichas Šmalcas 1839 m. Johanas Frydrichas Leberechtas Šmalcas (, ; 1781 m. birželio 25 d. Vildenborne (dab. Caico priemiestis) – 1847 m. gegužės 23 d. Drezdene) – Vokietijos ir Rusijos imperijų žemės ūkio mokslininkas, pedagogas.
Biografija
Gimė ir augo stambaus žemvaldžio šeimoje, dar vaikystėje įgijo pirmuosius praktinius įgudžius žemės ūkio srityje. 1804 ir 1806 metais išsinuomavo du ūkius prie Ceico prie Altenburgo ir juos sėkmingai valdė, nors tam tinkamo išsilavinimo ir neturėjo. 1812 m. Rytprūsių vyriausybė jam leido administruoti dideles valdas, kurias jis sugebėjo paversti pelningomis. Vadovaudamas ūkiams Kusuose ir Naujuosiuose Vingerupiuose (abu prie Gumbinės), nepaisant sunkios pradžios, atvedė juos į pavyzdinių gretas. Savo patirti dirbant su valstiečiais lietuvininkais vėliau išdėstė knygutėse „Apie mano ūkininkavimą ...“ (išleista 1829 m.) bei „Lietuviški  pažangos žingsniai“ (išl. 1843 m.).
Tuo pačiu metu F. Šmalcas redagavo vietinę ūkininkų spaudą, joje paskelbė vertingų straipsnių. Publikuodamas medžiagą iš pačių įvairiausių žemės ūkio sričių jis patraukė ne tik specialistų dėmesį Rytprūsiuose, bet ir besiribojančioje Rusijos imperijoje.
1821 m. Frydrichas Šmalcas išrenkamas Gumbinės apygardos (1818 m. pertvarkytos iš Lietuvos departamento) Žemės ūkio draugijos sekretoriumi, o 1829 m. už nuopelnus mokslui Jėnos universitetas jam suteikė akademinį filosofijos daktaro laipsnį. Tais pačiais metais jis pakviečiamas į Dorpato universitetą profesoriauti ir vadovauti katedrai. Šioje aukštojoje mokykloje F. Šmalcas dėstė žemės ūkio disciplinas, gretimame Altkusthofo dvare (dabar ) 1834 m. įkūrė mokomąjį ūkį.