cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paulius Širvys
Biografija
1940–1941 m. mokėsi Vilniaus pėstininkų karo mokykloje. Karas jį užklupo Švenčionėlių poligone. Kovojo Raudonojoje armijoje, du kartus buvo patekęs į vokiečių nelaisvę, atsidūręs karo belaisvių mirties stovykloje (prie Minsko), iš kurios pabėgo. Sugautas ir išsiųstas į Vokietiją darbams, iš ten bėgo tris kartus. Kaip eilinis Lietuviškosios divizijos kareivis dalyvavo mūšiuose šiaurės Lietuvoje ir Kurše, buvo sužeistas. 1945 m. rudenį iš kariuomenės paleistas.
Nuo 1946 m. dirbo Rokiškio apskrities laikraščio „Tarybinis Rokiškis“ redakcijoje. 1950–1952 m. Pandėlio rajono laikraščio „Spalio pergalė“, 1952 m. Dūkšto rajono laikraščio „Komunizmo švyturys“, 1952–1953 m. Merkinės MTS politinio skyriaus laikraščio „Socializmo pergalė“ redaktorius, vadovavo Pandėlio rajono spaustuvei. 1954–1955 m. dirbo savaitraštyje „Literatūra ir menas“.
1957 m. Maskvos Maksimo Gorkio literatūros institute baigė Aukštuosius literatūros kursus. 1958–1962 m. žurnalų „Moksleivis“ ir „Genys“ redakcijų korespondentas. 1967–1969 m. dirbo Klaipėdos žvejybos laivyne: iš pradžių paprastu jūreiviu, vėliau – tolimojo plaukiojimo laivo vairininku.
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Kūryba
Nuo jaunystės rašė lyrinius eilėraščius, kuriems būdinga tyro, stipraus jausmo poetizacija, nesudėtingi tradicinės struktūros vaizdai, graudžių svajingų ir humoristinių intonacijų jungimas, gausūs tautosakiniai motyvai bei liaudies dainų poetikos įtaka. Eilėraščius pradėjo spausdinti 1947 m.
Pagrindiniai lyrikos motyvai – rūsti karo buitis ir tėvynės gynimo heroika, šviesūs kaimo, vaikystės prisiminimai, tėviškės gamta, tyros, dažnai nelaimingos meilės jausmai. P. Širvys kūrybiškai tęsė tautosakinės lietuvių lyrikos tradicijas. Jo eilėraščiai apie karą savo menine struktūra primena lietuvių liaudies karines istorines dainas. Pagal P. Širvio eilėraščių tekstus kompozitoriai sukūrė nemažai tautoje mėgstamų dainų.
Kadariškės (Vilnius)
Kadariškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Visalaukės IV.
Veidas (žurnalas)
thumb|right|200px|Žurnalo viršelis, 2009 m. Veidas – savaitraštinis žurnalas, leistas nuo 1992 m. spalio 15 d. iki 2017 m. liepos 11 d. Vedė politikos ir verslo tyrimus, rinko ir skelbė Turtingiausiųjų Lietuvos žmonių sąrašą, „Metų vadybininko“ rinkimus, įvairius reitingus (universitetų, kolegijų, gimnazijų, bankų, prekybos tinklų, draudimo bendrovių, savivaldybių etc.), statistiką, diskusijas. Savaitraštyje būdavo aprašomi ir analizuojami įtaką šalies gyvenimui, jos piliečių kasdienybei darantys įvykiai ar reiškiniai.
Bendrovė (reikšmės)
Žodis bendrovė reiškia:
Ga (tauta)
Ga (savivardis – Gã) – tauta, gyvenanti Vakarų Afrikoje, Aukso krante (dabartinės Ganos teritorijoje), aplink Akros miestą. Jų sukurta valstybė irgi vadinosi Ga (arba Nkran). Jų sostinė buvo dabartinė Akra.
Veidas (žurnalas)
„Veido“ akcininkai – koncernas „Alga“ (83 %) ir Algimantas Šindeikis (17 %).
Ga (tauta)
Ga kalba ga kalba, kuri priklauso Nigerio – Kongo kalbinei šeimai, Kva kalboms. Tačiau nėra gimininga akanų kalboms.
Veidas (žurnalas)
Savaitraštį „Veidas“ leido „Veido periodikos leidykla“, taip pat leidžianti žurnalus „Moters savaitgalis“, „Auto Bild Lietuva“ ir „Mažylis“.
Tiražas
Nuo 2011 m. spausdinamas tiražas – 8000 egzempliorių per savaitę.
Ga (tauta)
Istorija
Ga tautos istorija yra neatsiejamai susijusi su Ga (Akros) valstybe, egzistavusia Aukso kranto pajūryje nuo XV a.
Nkran valstybė
Spėjama, kad ga galėjo būti senieji Ganos pakrantės gyventojai. Jie įkūrė Akros miestą, kurį vadino Nkran, kas reiškė rudosios skruzdėlės. Aplink šį miestą konsolidavosi ga tautos valstybė. Į vakarus nuo jos buvo giminingos efutu tautos valstybėlė.
Nuo XV a. Nkran tapo vienu svarbiausių taškų Aukso krante europiečiams. Įvairios Europos valstybės, pradedant portugalais, čia pastatė daugybę fortų. Ga iš to tik pelnėsi, kadangi galėjo vystyti pelningą prekybą vergais, palmių aliejumi, auksu.
Istorija nuo XVIII a.
Britanijai ir Olandijai pasirašius sutartį dėl įtakos Aukso krante, šios dvi šalys susikeitė kai kuriomis kolonijomis. Tuo būdu Akros tvirtovės atiteko britams, ir britai čia perkėlė savo administraciją iš Keip Kosto. Ga tuo buvo nepatenkinti. Buvo sukurta ga giminingų tautų konfederacija, kuri egzistavo vienu metu kaip ir Fante konfederacija.
XIX a. pabaigoje Akra ir visos Ga teritorijos atiteko Britanijai ir tapo Aukso kranto kolonijos dalimi.
Ga kultūra
Ga tradicinė kultūra mažai skiriasi nuo kitų Aukso kranto tautų kultūrų. Kaip ir dauguma kitų Vakarų Afrikos tautų, fante augina žemės ūkio kultūras, tokias kaip jamsas, manijokas, kukurūzai. Taip pat verčiasi žuvininkyste, senovėje prekyba buvo vienas svarbiausių užsiėmimų.
Pasaulyje yra plačiai žinomas ga paprotys, sumišęs su vakarų įtaka, laidoti įvairios formos karstuose, kurie turi priminti velionio charakterį. Karstai gali būti daromi automobilių, pieštukų, gyvūnų, butelių ir įvairių kitų formų.
Iskolato Respublika
thumb|right|250px|Iskolato vėliava Iskolato Respublika, dar vadinta Latgalos (Tarybų) Respublika – nuo 1917 m. gruodžio 31 d. iki 1918 m. vasario pab. dab. Rytų Latvijoje, kaizerinės Vokietijos neokupuotoje etninės Latvijos dalyje egzistavusi Tarybų respublika, valdyta iš Valmieros nuo 1917 m. gruodžio 31 d. veikusios iš Latvijos komunistų sudarytos marionetinės vyriausybės, vadinamojo Iskolato (, – iš ; Ispolnitel’nyj komitet Soveta rabočich, soldatskich i bezzemel’nych krest’janskich deputatov Latvii 'Latvijos darbininkų, kareivių ir bežemių valstiečių deputatų tarybos Vykdomasis komitetas'), kurios pirmininkas buvo Fricis Ruozinis.
Iskolato respublika likviduota 1918 m. vasario pab., Vokietijos kariuomenei užėmus visą Rytų Latviją. Iskolatas pasitraukė į Maskvą, savo veiklą nutraukė 1918 m. kovą.
Robertas Fridrikas
Robertas Fridrikas (g. 1967 m. balandžio 8 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, žaidęs puolėjo pozicijoje.
Pirmasis futbolininko treneris Stasys Stankus Kaunas. 1985–1989 ir 1991 m. žaidė Vilniaus „Žalgirio“ komandoje, vėliau žaidė Lančhučio „Guria“ (1990 m., Gruzija), Maskvos „Lokomotiv“ (1990–1991 m.), Vienos „Austria“ (1991–1994 m.) klubuose. Vėliau žaidė Austrijos žemesnių lygų klubuose, o būdamas 34 metų baigė profesionalo karjerą, tačiau su žmona garsia rankininke Aušrele Miklušyte-Fridrikas liko gyventi Austrijoje ir dirbti vaikų treneriu. Roberto Fridriko sūnus Mantas Fridrikas taip pat yra profesionalus futbolininkas.
Futbolininkas turėjo Garrincha pravardę, dėl to, kad jo viena koja trumpesnė, kaip ir legendinio brazilų saugo.
Kalebas
Kalebas – Biblijos veikėjas, minimas Penkiaknygėje bei Jozuės knygoje. Tai žvalgas, kurį Mozė pasiuntęs sužinoti visko apie Kanaano kraštą ir ten gyvenančius žmones. Iš dvylikos žvalgų, papasakojusių, ką jie matė Kanaane, tik Kalebas ir Jozuė tikėjo, kad su Dievo pagalba bus galima tą kraštą nukariauti. Todėl, anot Biblijos, Dievas tik Jozuei ir Kalebui leido įžengti į Kanaano kraštą, o kiti tos kartos izraelitai, vyresni nei 20 m., buvo pasmerkti iki mirties klajoti dykumoje.
Bernotiškės
Bernotiškėmis vadinami kaimai:
Emilas
Emilas arba Eminas  – upė Vidurinėje Azijoje, Kinijoje ir Kazachstane. Prasideda Tarbagatajaus kalnuose (Sindziangas), susiliejus Geltonajam Emilui ( Сарыеміл) ir Juodajam Emilui (Караеміл), teka į vakarus Emino slėniu. Žemupio slėnio dalis sausringa ir negyvenama. Įteka į nenuotakų Alakolio ežerą, sudaro nedidelę deltą.
Intakai – Keksu, Čugčakas (nenuolatiniai).
Upės pavadinimas tiurkų kalbomis reiškia „barchanų upė“. Prie Emilo yra Durbuldžino gyvenvietė (Sindziangas).
Taškavabaliai
Taškavabaliai (Clambidae) – vabalų (Coleoptera) šeima, kuriai priklauso labai smulkūs vabalai. Kūnas 0,5-1,8 mm ilgio, rutuliškas, išgaubtas. Antenos 8-10-narės, su neaiškia 2-3-nare buožele. Galva didelė, nukreipta į apačią.
Gyvena drėgnose tamsiose vietose, dumblingame dirvožemyje, pūvančiose augalų liekanose.
Pasaulyje žinoma apie 70 rūšių. Lietuvoje gyvena apie 5 rūšys.
Slovakijos Kryptis – socialinė demokratija
Kryptis – socialinė demokratija, (SMER, slo.:Smer – sociálna demokracia) – didžiausia Slovakijos kairioji politinė partija.
Kovų istorija
Slovakijos socialdemokratų partija įkurta 1905 m. Bratislavoje kaip Čekoslovakijos socialdemokratų partijos dalis. Iki tol slovakų socialdemokratai buvo sudarę Vengrija|Vengrijos socialdemokratų partijos grupę.
1918 m. SDSS aktyviai dalyvavo kuriant nepriklausomą Čekoslovakijos respubliką. Iki 1938 m. veikė legaliai, vėliau fašistų uždrausta, dalyvavo Piliečių bloko veikloje. 1944-46 buvo susijungusi su Komunistų partija, 1946 m. atsiskyrė Darbo partijos vardu ir 1947 m. įsiliejo į Čekoslovakijos SDP.
1968 m. buvo bandyta atgaivinti SDSS, bet buvo įvesti rusų tankai ir judėjimo lyderiai, tarp jų – Aleksandras Dubčekas, suimti.
1990 m. vasario kovo Bratislavoje įvyko atkuriamasis suvažiavimas, kuriame dalyvavo 300 delegatų. 1992 m. rinkimuose iškovojo tik 5 vietas Tautos rūmuose. Nuo 1992 m. SI narė.
Pirmininkai: 1905 m. – Emanuelis Lehockis, 1920 m. – Ferdinandas Benda, 1926 m. – Ivanas Dereris, 1938 m. – Janas Pociskas ir Francišekas Zimakas, 1944 m. – Aleksandras Bahurinskis, 1946 m. – Ivanas Frlička, 1990 m. – Ivanas Paulička, 1990 m. – Borisas Zala, 1992 m. – Aleksandras Dubčekas, 1993 m. – Jaroslavas Volfas, 2001 m. – Liudomiras Šlahoras, 2002 m. – Peteris Baratas, 2003 m. – Jaroslavas Volfas.
Slovakijos demokratinės kairės partija, 1990 m. atskilusi nuo Čekoslovakijos komunistų partijos, 1992 m. rinkimuose gavo 10 vietų Liaudies rūmuose, 9 vietas Tautos rūmuose ir 29 vietas Slovakijos nacionalinėje taryboje. 1998 m. gautos 23 vietos parlamente. SDL buvo SI narė nuo 1996 m. rugsėjo 9 d. ir PES nare nuo 2003 m.
Nauju keliu
2004 SMER tapo trečiąja Nacionalinio susirinkimo partija, turinčia 25 iš 150 vietų. 2005 m. socialinių apklausų lyderė – ją rėmė 30 % respondentų. 2006 m. birželio 17 d. rinkimuose surinko 29,4 % balsų.
Partijos pirmininkas – teisės daktaras Robertas Ficas.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Kriklinių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia
'''Kriklinių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Kriklinių miestelyje, 7,5 km į pietryčius nuo Pumpėnų. Liaudies architektūros formų.
Istorija
Senovėje 2 km nuo Kriklinių, Moliūnų dvaro piliakalnyje, miškuose, stovėjo koplytėlė, į kurią vykdavo melstis ir Kriklinių žmonės. Po kiek laiko koplytėlė perkelta į Kriklinius. Retkarčiais atvykdavo iš Pumpėnų karmelitas ir laikydavo pamaldas. Pirmoji medinė bažnyčia vietos gyventojų rūpesčiu pastatyta 1781 m. Ji buvo Pumpėnų parapijos filija. XIX a. veikė parapinė mokykla.
1897 m. bažnyčia perstatyta ir padidinta, pristačius šonuose po koplyčią. Pastatyta varpinė. 1926 m. įkurta parapija. 1948 m. klebonas F. Zinevičius ir vargonininkas B. Merfeldas apkaltinti partizanų rėmimu ir suimti. Klebonas Pranciškus Masilionis (1902–1980) bažnyčią suremontavo.
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, lotyniško kryžiaus plano (20 × 8 m), dvibokštė, vienanavė. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė.
Vilniaus karinė apygarda
Vilniaus karinė apygarda – Rusijos imperijos kariuomenės karinė apygarda, apėmusi Vilniaus, Gardino, Kauno, Kurliandijos (Kuršo), Lifliandijos (be 4 ujezdų), Vitebsko, Mogiliovo, Minsko ir Suvalkų (be Ščiučinsko ujezdo) gubernijas. Įkurta 1862 m. karinės reformos metu, išformuota prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui.
Karinei apygardai priklausė vasaros stovykla ir artilerijos poligonas prie Senosios Varėnos, Glūke.
Alexander Wurz
Alexander Wurz (1974 m. vasario 15 d.) – autosporto lenktynininkas iš Austrijos. Nuo 1997 iki 2007 m. jis buvo Formulės 1 lenktynininkas.
Šiuo metu jis dalyvauja 24 valandų Le Mano lenktynėse.
Karjera
Savo karjerą Wurzas pradėjo dalyvaudamas BMX pasaulio čempionatuose. 1986 m. šioje sporto šakoje jis tapo čempionu.
Vėliau jis pradėjo lenktyniauti kartingais. 1991 m. jis dalyvavo Formulės Ford čempionate. Kitais metais jis nugalėjo šiame čempionate.
1997 m. jis pakeitė austrą Gerhard Bergerį Benetton ekipoje ir debiutavo Formulės 1 čempionate. Kitais metais jis buvo pilnateisis šios ekipos narys ir per sezoną pelnė 17 taškų. Vėliau savo karjeroje jis dirbosu tokiomis ekipomis kaip McLaren, Williams ir Honda. Per savo karjerą Formulėje 1 Wurzas tris kartus yra pasiekęs trečiąją vietą. Šiuo metu jis yra Brawn GP ekipos lenktynininkas bandytojas.
2009 m. jis antrą kartą dalyvavo 24 val. Le Mano lenktynėse ir vėl tapo jų nugalėtoju.
Konstantinas Glinskis
Konstantinas Glinskis-Kastantas (1886 m. liepos 25 d. Jurbarke – 1938 m. gruodžio 3 d. Kaune) – aktorius, režisierius, pedagogas.
Biografija
1907 m. baigė Kauno gimnaziją, vėliau dirbo ir mokėsi Jurbarke, Peterburge.
1921 m. balandžio 29 d. paskirtas dramos ir operos vaidyklų administratoriumi. Nuo 1922 m. – Valstybės teatro režisierius ir aktorius. 1924–1934 m. dirbo pedagoginį darbą Valstybės teatro vaidybos mokykloje. Jo mokiniai – garsūs teatro žmonės: Stasys Čaikauskas, Valerijonas Derkintis, Gražina Jakavičiūtė, Stepas Jukna, Juozas Miltinis ir kt.
thumb|180px|left|Konstantinas Glinskis K. Glinskis režisavo dvi pirmąsias Kaune pastatytas operas: Džiuzepės Verdi „Traviatą“ ir Miko Petrausko „Birutę“. Dramos vaidykloje ir Valstybės teatre pastatė 31 spektaklį (visuose ir vaidino). Iš geriausiai pavykusių pastatymų pažymėtini Bernardo Šo „Atskalūnas“ (1923 m.) bei Aleksandro Ostrovskio „Miškas“ (1925 m.). Sukurti vaidmenys: Krūšna (Vinco Mykolaičio-Putino „Valdovo sūnus“), Poza (Frydricho Šilerio „Don Karlas“), daktaras Stokmanas (Henriko Ibseno „Visuomenės priešas“) ir kt.
Sceninio darbo 30-mečio proga, 1937 m. įsteigė savo vardo stipendijų fondą, skirtą paskatinti gabius žmones studijuoti scenos meną. Tam paaukojo didelę pinigų sumą, kuri jam mirus liko nepanaudota.
1931 m. už nuopelnus Lietuvai K. Glinskis apdovanotas DLK Gedimino 3-ojo laipsnio ordinu. Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejuje yra režisieriaus daiktų ekspozicija, kurią sudaro daugiau negu 300 eksponatų.
K. Glinskio palaikai sudeginti ir palaidoti Petrašiūnų kapinėse (antkapinio paminklo projekto autorius Mstislavas Dobužinskis).
Veisiejų Sigito Gedos gimnazija
Lazdijų rajono Veisiejų Sigito Gedos gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Veisiejuose (Lazdijų raj.), Jaunimo g. 8, vykdanti ikimokyklinio, pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290608520.
Istorija
Veisiejų parapijos mokykla rašytiniuose šaltiniuose paminėta 1777 m., joje mokėsi 8 mokiniai. 1915 ar 1916 m. Veisiejuose leista atidaryti lietuvišką pradinę mokyklą. 1920 m. veikė progimnazija, 1930 m. reorganizuota i pradinę mokyklą. Vienas iš progimnazijoje dirbusių mokytojų buvo kompozitorius Juozas Neimontas, mokykloje dirbęs dar ir keletą pokario metų. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui 1944 m. spalio 9 d. mokyklos direktorius į klases pakvietė 188 mokinius.
Mokykla dar ilgai glaudėsi buvusių dvaro rūmų dešiniajame flygelyje, nes centrinis pastatas ir kairysis flygelis dar prieš karą buvo nugriauti. Be to, klasės buvo įrengtos antrajame kultūros namų aukšte, buvusioje žydų sinagogoje, mokiniai mokėsi dviejuose miestelio centre buvusiuose pastatuose, kur šiandien yra mokyklos biblioteka ir Veisiejų krašto muziejus. Tik 1959 m. vaizdingoje Ančios ežero pakrantėje pastatytas triaukštis tipinis mokyklos pastatas.
Mokinių skaičius mokykloje vis didėjo ir mokyklos pastatas jau nebegalėjo sutalpinti visų, besimokančių Veisiejų vidurinėje. Buvo mokomasi dvejomis pamainomis, tebebuvo mokomasi miesto centre esančiuose pastatuose, kultūros namuose. 1978 m. rugsėjo 1 d. mokyklos direktorius perėmė simbolinį trijų aukštų mokyklos priestato ir sporto salės raktą, Veisiejų statybinės organizacijos statybininkų pastatytų per 10 mėnesių. 1991 m. pradinių klasių mokiniai pradėjo mokytis naujame dviaukščiame pastate, kuriame buvo numatytas įkurti vaikų darželis. 2010 m. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas. 2015 m. mokyklai suteiktas Sigito Gedos vardas.
Šarūnas Kudžmauskas
Šarūnas Jonas Kudžmauskas (1943 m. gegužės 6 d. Tytuvėnuose  – 2006 m. gruodžio 16 d. Vilniuje, palaidotas Rokantiškių kapinėse) – Lietuvos fizikas.
Biografija
1949–1960 m. mokėsi Kybartų vidurinėje mokykloje (dabar Kybartų Kristijono Donelaičio gimnazija). 1960–1965 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultete (baigimo diplomas su pagyrimu). 1971 m. apgynė fizikos matematikos mokslų kandidato disertaciją Vilniaus universitete. 1977 m. suteiktas Vyresniojo mokslinio bendradarbio vardas. 1993 m. – LR daktaro diplomas, gamtos mokslų daktaro laipsnis – nostrifikuota fizikos matematikos mokslų kandidato disertacija.
1991 m. jis kartu su motina pensininke, gaudami nedideles pajamas, pervedė 1000 rublių Lietuvos nepriklausomybės gynybai stiprinti. Apie tą išskirtinę auką buvo pranešta per Seimo posėdį.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – eksitonų ir krūvininkų generacija bei judėjimas priemaišiniuose kristaluose, organiniuose puslaidininkiuose, fotosintetinėse sistemose.
Sukūrė tunelinių šuolių, stimuliuotų gardelės virpesiais (fononais) teoriją. .
Antalieptės pagrindinė mokykla
Zarasų rajono Antalieptės pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Antalieptėje (Zarasų raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190205422. Steigėjas Zarasų rajono savivaldybės taryba.
1865–1946 m. veikė pradinė (Kalno) mokykla, 1932–1936 m. progimnazija, 1948–2001 m. vidurinė mokykla.
Istorija
Mokyklos ištakos siekia 1865 m. spalio 20 d. kai buvo įsteigta valdiška pradinė mokykla. Pirmaisiais vedėjais buvo; Aleksandras Archangelskis, Aleksandras Levikovas, Vladimiras Lukinas, nuo 1902 iki 1915 m. – Markas Maliavka. Vidurinę mokyklą leido įsteigti 1924 m. birželio 23 d. LR Švietimo ministerija, Lietuvos moterų kultūros draugijos prašymu. Pirmuoju mokyklos direktoriumi nuo 1924 m. rugpjūčio 1 d. paskirtas kun. Pranas Strakšas (g. 1875), tuometinis Antalieptės parapijos klebonas. Mokykla veikė iki 1935 m. Kasmet joje dirbdavo 6-7 pedagogai, iš jų 3 arba 4 būdavo etatiniai, kiti laisvai samdomi. 1935–1945 m. pradinė mokykla, 1918–1945 m. Antalieptėje buvo dvi pradinės mokyklos: viena. – vadinama Kalno mokykla. kita. – miestelio. Kalno mokyklos vedėju 1926–1940 m. buvo Jonas Triponis (profesoriaus Vytauto Jono Triponio tėvas), aktyvus visuomenininkas, sovietinių okupantų nukankintas Rešotų lageryje. 1945–1948 m. progimnazija, 1948–2001 m. vidurinė mokykla, nuo 2001 m. pagrindinė. 2009 m. liepos 1 d. Antalieptės pagrindinė mokykla prijungta prie Dusetų Kazimiero Būgos gimnazijos. 2012 m. rugsėjo 1 d. Antalieptės pradinio ugdymo skyrius uždarytas.
Akmenskinės gyvenvietė
Akmenskinės gyvenvietė ir kapinynas – archeologinė gyvenvietė ir kapinynas Rietavo savivaldybės teritorijoje, Medingėnų seniūnijoje, Akmenskinės kaime, nedidelėje kalvoje.
Tyrimai
Kapinynas suardytas ariant ir kasant žvyrą. 1967 m. Telšių Žemaičių muziejus Alka (vadovas Vitas Valatka) ištyrė 680 m² Akmenskinės gyvenvietės ir kapinyno plotą. Rasta pirmojo tūkstantmečio gyvenvietės liekanų – brūkšniuotosios keramikos, titnago skaldos, akmeninio kirvio išgrąža. Kapinyne rasta žmonių kaulų ir 16 apardytų degiminių X a. – XIII a. kapų su žalvarinių papuošalų liekanomis (pasaginėmis segėmis, apyrankėmis, žiedais), stiklo karoliais, žeberkliniais ietigaliais, skiltuvais. Radiniai saugomi Alkos muziejuje Telšiuose.
Avilių pagrindinė mokykla
Zarasų rajono Avilių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Aviliuose (Zarasų raj.), Mokyklos g. 21, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190209449. Steigėjas Zarasų rajono savivaldybės taryba.
Istorija
1918 m. įsteigta pradinė mokykla, 1945–1950 m. progimnazija, 1950–1998 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė mokykla. 2009 m. liepos 1 d. Avilių pagrindinė mokykla prijunta prie Dusetų Kazimiero Būgos gimnazijos kaip skyrius. 2012 m. mokykla tapo daugiafunkciu centru, kuris vėliau uždarytas.
Kriaunų Dievo Apvaizdos bažnyčia
miniatiūra|250px|right|Šoninis fasadas
Kriaunų Dievo Apvaizdos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Kriaunų kaime, 11 km į pietus nuo Obelių, 1,5 km į šiaurę nuo Sartų ežero. Liaudiško klasicizmo formų.
Istorija
Kriaunų koplyčia minima 1669 m. Nuo 1671 m. rašomos metrikų knygos. Kunigo Kazimiero Samulevičiaus rūpesčiu 1684–1688 m. pastatyta medinė bažnyčia, fundatorius - Starodubo seniūnas Petras Rudamina-Dusetiškis (Kristupo Rudaminos sūnus). Bažnyčiai 1684–1687 m. dovanotas Retovčiznos palivarkas, Baršėnų kaimas. Klebonas valdė 20 valakų žemės. 1694 m. bažnyčia konsekruota Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo titulu. 1768 m. įsteigtos Dievo Apvaizdos brolija, 1772 m. – Šv. Rožančiaus brolija. 1823 m. dar stovėjo susenusi, pakrypusi bažnyčia.
1818–1829 m. pastatyta dabartinė akmenų mūro bažnyčia. Jos statyba rūpinosi Bagdoniškio dvaro ir Kriaunų dvaro savininkas Mykolas Remeris, pakriauniškis grafas Kristupas Pliateris, klebonai Ignotas Tarvydas (Kriaunose 1807–1823 m.) ir Juozapas Šileika (nuo 1823 m.). 1828 m. įsteigta altarija. Kriaunų vikarui Jonui Daržinskui 1864 m. atimtas dvasininko titulas. Jis ištremtas į Tomsko guberniją už tai, kad Dusetose su procesija sutiko sukilėlius. 76 metų klebonas J. Šileika iš areštinės paleistas.
Bažnyčioje 1911 m. įrengti 6 registrų vargonai. Klebonas Mykolas Slapšys 1929 m. atnaujino altariją, savo lėšomis nupirko 20 ha žemės, užveisė sodą (M. Slapšys mirė 1940 m. Kriaunų altarijoje). 1933 m. netoli bažnyčios pastatytas tretininkių namelis. 1936–1938 m. bažnyčia suremontuota.
Architektūra
miniatiūra|Kriaunų varpas XIV a. Meistras nežinomas Bažnyčia liaudiško klasicizmo formų, stačiakampio plano (40 × 20 m), su apside ir 2 bokšteliais. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi mūrinė varpinė.
Didžiulis (Trakų r., Onuškio sen.)
Didžiulis arba Dusmenų ežeras – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone Onuškio seniūnijoje, apie 8,5 km į pietvakarius nuo Onuškio, Varėnos rajono paribyje. Ežeras ovalus. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 2,26 km, plotis iki 1,28 km. Altitudė 132,5 m. Giliausia ežero vieta siekia 4,3 m. Ežero dubuo susidarė išgulėjus ledyno luitui. Dugne yra susikaupęs storas dumblo sluoksnis (vidutinis storis 6,2 m, didžiausias 8,5 m). Krantai žemi, o atabradas platus. Aplink ežerą plyti Dusmenų žemapelkė (jos plotas 4,53 km²). Ežerą iš pietų ir rytų supa Dusmenų miškas, iš vakarų – Rainių miškas. Į Didžiulį suteka Dusmena ir trys upokšniai, o pietuose išteka Dusmena (Varėnės intakas, Merkio baseinas). Vandens apykaita ežere 0,334 metų. Į pietvakarius nuo ežero yra mažesnis Svituko ežerėlis.
Ežere sugaunama karšių, lydekų, kuojų ir kitų žuvų.
Šiaurės rytiniame ežero krante yra Dusmenų kaimas. Šiaurine pakrante eina kelias.
Krikštėnų Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia
Krikštėnų Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Vileikių kaime, netoli magistralinio kelio. Liaudiško klasicizmo bruožų.
Istorija
Bažnyčią 1787–1790 m. pastatė prelatas Bogužas. Ji buvo Pabaisko parapijos filija. 1814 m. kunigas Čepavičius su parapijiečiais kapinėse pastatė medinę koplyčią. Joje retkarčiais buvo laikomos pamaldos. Iki 1849 m. bažnyčia priklausė Vilniaus vyskupijai, vėliau – Žemaičių (Telšių) vyskupijai, 1926–1939 Kauno arkivyskupijai.
1888–1932 m. bažnyčia kunigo neturėjo. 1933 m. paskirtas iš Rusijos grįžęs kunigas Bronislovas Rūtenis. 1939 m. įkurta parapija.
Architektūra
thumb|left|200px|Bažnyčios fasadas Bažnyčia liaudiško klasicizmo bruožų, stačiakampio plano, su bokšteliu, vienanavė. Pagrindiniame fasade – 4 kolonų portikas.
Stasys Šalkauskis
thumb|200px|Šalkauskių šeimos kapas [[Šiaulių kapinėse]] Stasys Šalkauskis (1886 m. gegužės 16 d. Ariogaloje – 1941 m. gruodžio 4 d. Šiauliuose) – Lietuvos filosofas, pedagogas, paskutinis tarpukario Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) rektorius.
Butiškiai
Butiškiais vadinami kaimai:
Stasys Šalkauskis
Biografija
Gimė gydytojo Julijono Šalkauskio ir bajoraitės Barboros Goštautaitės-Šalkauskienės šeimoje, Kazio Šalkauskio brolis. Stasys buvo trečiasis šeimos vaikas, nuo pat vaikystės dažnokai sirgęs. 1888 m. kartu su gausia šeima buvo persikėlęs į Rygą, bet po poros metų grįžo ir visam laikui apsigyveno Šiauliuose.
Baigė Šiaulių gimnaziją. 1911 m. baigė Maskvos universiteto Teisės fakultetą. 1915–1920 m. studijavo Fribūro universitete, tapo filosofijos daktaru.
Grįžęs į Lietuvą, pradėjo dėstyti Aukštuosiuose kursuose. 1922–1940 m. Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete dėstė filosofiją, docentas, 1922 m. profesorius, 1939–1940 m. VDU rektorius. 2007 m. Religijos studijų kolegijai suteiktas Stasio Šalkauskio vardas (Stasio Šalkauskio kolegija).
Lietuvos katalikų mokslo akademijos steigimo (1922 m.) iniciatorius, nuo 1933 m. jos akademikas, 1938–1940 m. pirmininkas. 1927–1930 m. ateitininkų federacijos vadovas. Jis galutinai suformavo ir suredagavo ateitininkų principus, ateitininkų ideologijos esmę, parašė knygą „Ateitininkų ideologija“.
Karolis Urbaitis
Karolis Urbaitis (g. 1990 m. gruodžio 12 d. Gargžduose) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis krašto gynėjo pozicijoje.
Stasys Šalkauskis
Biografija
1921–1922 m. redagavo žurnalą „Romuva“, 1932–1934 m. – žurnalą „Židinys“. Bendradarbiavo katalikiškos orientacijos žurnaluose „Naujoji Romuva“, „Lietuvos mokykla“, „Draugija“, „Logos“ ir kt.
Karolis Urbaitis
2009 m. pakviestas į Lietuvos U-21 rinktinę Karolis Urbaitis jai atstovavo du ciklus.
Biografija
Nuo 2007 m. iki 2011 žaidė Gargždų „Bangoje“. 2009 m. debiutavo U-21 rinktinėje. 2011 m. gruodžio viduryje pasirašė kontraktą su Vilniaus "Žalgiriu". 2013 m. tarpsezonyje sugrįžo į Gargždų "Bangą".
Stasys Šalkauskis
Biografija
1927 m. gruodžio 28 d. vedė geriausią Salomėjos Nėries draugę, studentę Juliją Paltarokaitę (1904–1994). Panevėžyje juos sutuokė vyskupas Kazimieras Paltarokas. Palaidotas Šiaulių kapinėse.
Li (tauta)
Li  – tauta Rytų Azijoje, gyvenanti Kinijos Liaudies Respublikoje.
Kalcio permanganatas
Kalcio permanganatas – cheminis junginys, sudarytas iš kalcio metalo ir dviejų permanganato jonų. Cheminė formulė – Ca(MnO4)2.
Li (tauta)
Li etninės grupės tėvynė yra antra didžiausia Kinijos sala Hainanas. Tautos populiaciją sudaro apie 1,247 mln. žmonių. Daugelis jų gyvena Hainano salos Li-Miao autonominėje prefektūroje, kuri apima Tongzės, Baotingo, Ledongo, Dongfango ir kitas apygardas. Kiti gyvena tarp hanių ir hujų kitose salos dalyse.
Karolis Urbaitis
Biografija
2020 m. sausio mėn. pranešta, kad sutartis su žaidėju pratęsta ir toliau atstovaus Gargždų „Bangos“ klubui.
Kalcio permanganatas
Savybės
Nėra degus, tačiau sumaišytas su degiąja medžiaga, gali paspartinti jos degimą. Smulkiai susmulkinus degiąją medžiagą, iš mišinio galima gauti sprogstamąją medžiagą. Sumaišius su skysta degia medžiaga gali įsiliepsnoti. Taip pat dėl sąlyčio su sieros rūgštimi gali užsiliepsnoti, sukelti sprogimus. Mišiniai su acto rūgštimi ar acto anhidridu gali sprogti, jei nėra laikomi šaltai. Kalcio permanganato ir sieros rūgšties mišinį sumaišius su benzinu, anglies disulfidu, dietileteriu, etanoliu, nafta ar kita organine medžiaga galima sukelti sprogimus.
Karolis Urbaitis
Biografija
2021 m. rugpjūčio 28 d. prieš „Nevėžio“ klubą pelnė pirmą rungtynių įvartį (1:0). Galutinis rezultatas 3:0.
Kalcio permanganatas
Panaudojimas
Manoma, kad padeda balinti dantis. Gali būti panaudotas kaip oksidatorius, nors dažniausiai naudojamas kalio permanganatas.
Li (tauta)
Li etninės grupės pavadinimo atsiradimas
Dėl skirtingų gyvenamųjų vietų, aprangos, kalbos tarmių bei papročių, net ir patys Li etnins grupės žmonės save vadino įvairiai: Qi, Meifu, Run ir Sai. Istorinėje perspektyvoje, Hanių tautos žmonės Li protėvius vadino Li, Man, Liao ir panašiai. Tangų dinastijos pabaigoje, kai kurie žmonės save padėjo vadinti būtent Li. Šis pavadinimas prigijo ir yra naudojamas iki dabar.
Angris
Angris  – Italijos miestas Kampanijoje, Salerno provincijoje. Tai gimtasis Teresinos Rajolos, Al Kaponės motinos miestas. Be to čia gimė Al Kaponės įpėdinis Frank Nitti. Angrije gyveno palaimintasis Alfonso Maria Fusco.
Žiūronas (savaitraštis)
Žiūronas – savaitraštis, leistas 1884 m. sausio mėn. – 1886 m. gruodžio mėn. Ragainėje, nuo Nr. 16 Karaliaučiuje.
Istorija
Leido ir redagavo Kristupas Kibelka. 1884–1885 m. (iki Nr. 51) vadinosi „Lietuviškas politiškas laikraštis.“ Spausdintas gotišku šriftu. Išėjo 140 numerių.
Li (tauta)
Teritorija
Li gyvenama teritorija yra tropinis rojus, kur auginami kokoso riešutai, kakava, kava, kaučiukas, anakardžio riešutai, ananasai, mango, bananai, yra išgaunamas palmių aliejus. Saloje gausu vario, alavo, kvarco, fosforo, geležies bei volframo. Taip pat yra išvystyta laivyba bei žvejyba.
Kalba
Li kalba neturi savo atskiro rašto. Jų šnekamoji kalba priklauso kinų-tibetiečių kalbinei šeimai, tačiau daugelis šiuo metu šneka kinų kalba. Tik 1957 m. vyriausybės pagalba buvo sukurta romanizuota grafinių ženklų sistema Li kalbai.
Istorija
Atsižvelgiant į istorinius įrašus, terminas Li pirmą kartą buvo pavartotas Tangų dinastijos laikais (618–907 m. e. m.). Manoma, jog Li etninė grupė yra senovės Jue etninės grupės palikuonys, glaudžiai susiję su loujais (atskilusi jue etinės grupės dalis), kurie migravo iš Guangdongo ir Guangsi regionų, esančių žemyninėje Kinijos dalyje į Hainano salą dar prieš Čin dinastiją (221-206 m. pr. m. e.). Archeologiniai kasinėjimai atskleidžia, jog Li protėviai Hainano saloje įsikūrė jau prieš 3000 metų, tarp vėlyvosios Šang dinastijos ir ankstyvosios Džou dinastijos laikotarpių. Etniškai Li yra artimiausi džuangai, bujėjai, šujai, dongai ir dajai. Taip pat, tarp šių grupių yra randama ir kalbinių panašumų – tarimas, gramatika ir žodynas.
6 – ame amžiuje, Madam Xian, Yues pietvakarių Guangdongas, Hainano salos bei Leizhuo pusiasalio lyderė prisiekė ištikimybę Sui dinastijai. Šis žingsnis sustiprino Hainano salos bei Centrinės Kinijos tarpusavio santykius. Tokiu būdu vis dar primityviai gyvenusi Li etninė grupė perėmė feodalinės visuomenės elementus ir pritaikė juos savo kasdieniniame gyvenime. Tangų dinastija sustiprino Li gyvenamų teritorijų kontrolę centralizuodama valdžią ir suskirstydama teritoriją į penkias prefektūras, kurios buvo sudarytos iš 22 apygardų.
Song dinastijos laikais (960–1279 m. e. m.) Li pradėjo auginti ryžius, buvo įdiegta irigacinė sistema. Feodalinės sistemos klestėjimas Li etninės grupės rėmuose, kaip ir kitose Kinijos dalyse, pastebimas Ming ir Qing dinastijų laikotarpiu. Daugelis žemių šiuo laikotarpiu priklausė keliems stambiems žemių valdytojams, kuriems darbininkai turėjo mokėti žemės nuomos mokestį bei palūkanas. Taip pat dideli žemės plotai priklausė vyriausybei, kuri ją naudojo valdiškiems tikslams. Šiuo laikotarpiu tik Wuzhi kalnuose žmonės vis dar turėjo galimybę propaguoti kolektyvinį ūkį, tačiau net ir šie kolektyvinės sistemos likučiai buvo išnaudojami stambių žemvaldžių interesams tenkinti.
Stipri Li žmonių priespauda lėmė didėjančius neramumus. Song ir Yuan dinastijų laikotarpiu Hainano saloje buvo užfiksuoti 18 sukilimų, Ming ir Qing dinastijų laikotarpiu Li suorganizavo 14 didelių maištų. Po Pirmojo Opiumo karo 1840 metais Hainano salą užplūdo imperialistai, kurie atnešė Li žmonėms priespaudą ir kančias lėmusias dar daugiau neramumų.
Li tautos kultūra
Li tauta yra labai daininga, turinti turtingą kultūrą bei gilias tradicijas. Išskirtinis gyvenimo būdas, tatuiruočių menas, verpimo ir audimo įgūdžiai bei jų „bambukų“ šokis atskleidžia šios etninės grupės unikalumą bei išskirtinumą.
Li tautos gyvenimo ypatumai
Li žmonės daugiausia gyvena grupelėmis ir stato savo kaimus netoli kalnų ir upių. Tradicinių namų forma primena apdengtą valtį arba piramidę, aplink kurią yra pastatyta tvora. Šios tautos pastatų unikalumas buvo nulemtas geologinių sąlygų, klimato bei statybai naudojamų medžiagų. Paprastai namai yra dviejų aukštų. Žemutinis aukštas skirtas gyvuliams, o antrame – gyvena žmonės. Stogas panašus į lanką ir yra dengtas stiklu. Namo sienos ir grindys dengtos bambuku.
Valties formos nameliai atspindi artimą Li tautos ryšį su Okeanijos kultūra. Li tautosakoje yra pasaka apie princesę Danya, kurią srovė nunešė iki Hainano salos. Čia ji ištraukė valtį į krantą ir ją panaudojo, kaip stogą, suręstam nameliui. Tokiu būdu Li tautos žmonės pasekė jos pavyzdžiu statydami savo namus. Valties formos namai taip pat yra Hainano salos simbolis bei atspindi ne tik Okeaninės kultūros, tačiau ir jūros šilko kelio svarbą, kuris jungė pietų Kiniją su Vakarais.
Tatuiruotės
Li tauta iš kitų Kinų etninių grupių išsiskiria savo tatuiruotėmis, kurios piešiamos ant moters kūno. Šios tradicijos atsiradimo pasakojimai yra keli. Kai kurie sako, jog moters be tatuiruočių siela po mirties nerasdavo ramybės, nes nebūdavo priimama protėvių. Kiti teigia, kad Li moterys darydavosi tatuiruotes tam, kad kitų genčių vyrai jų nepagrobtų. Taip pat yra manoma, jog tatuiruotės – ištikimos meilės simbolis.
Tatuiruotės būdavo pradėtos piešti ant kūno kai moterys sulaukdavo 12-13 metų. Ši ceremonija buvo laikoma šventa, kuri turėjo būti atliekama tik tam tikromis dienomis rudenį. Buvo tikima, jog ištatuiruotos linijos ant veido yra „palaimintos sielos“ simbolis, ant viršutinės lūpos – „sėkmės“ simbolis, o ant žemutinės lūpos – „taikos ir saugumo“ simbolis. Pasak Li žmonių, tatuiruotės ant nugaros bei ant pirštų atneša laimę.
Nuo 1990 metų ši senovinė tradicija palaipsniui prarado savo žavesį atėjus moderniajai civilizacijai. Šiuo metu, tatuiruotes galima išvysti tik ant senesnių moterų veido bei kūno. Jaunos moterys pradėjo skeptiškai žiūrėti į šią tradiciją, kuri šiuo metu tampa nykstanti.
Menas ir apranga
Pynimas ir verpimas yra vienas seniausių Li tautos menų. Li brokatas (audinys) su išskirtine audimo technika ir raštais visada buvo pagrindinė imperatorių prekė. Rūbai siuvami iš medvilnės ir lino. Visą rūbo gaminimo procesą jie atlieka patys – nuo verpimo iki dažymo. Huang Daopo, žymus Juan dinastijos verpėjas išmoko šio amato iš Li tautos moterų. Vyraujanti aprangos spalva yra juoda. Moterys dažniausiai nešioja švarkus be apykaklės ir aptemtus sijonus. Moterys labai mėgsta nešioti apykakles, auskarus, apyrankes.
Li yra puikūs dainininkai ir šokėjai. Liaudies dainos yra gražios, ritmingos ir unikalaus turinio. Žodis daina Li kalboje reiškia Li baladžių garsai. Populiariausias jų šokis yra šokamas pagal bambukų muziką – „bambukų“ šokis. Šokant šį šokį, dvi bambukinės lazdos yra padedamos ant žemės greta viena kitos, o ant jų padedamos dar kelios bambukinės lazdelės. Keli jauni vyrai atsisėda iš abiejų pusių ir paėmę už vieno bambukinės lazdelės galo ritmingai muša per kitą lazdelę. Pagal išgaunamą ritmą šokėjai šoka visą naktį.
Vestuvių papročiai
Pagal Li tautos papročius, vaikai turi išeiti iš tėvų namų ir gyventi savarankiškai į „longgui“ jau nuo 13 metų. Berniukai turi pasistatyti savo namus, o mergaitės įsikuria su tėvų pagalba. Longgui yra vadinama vieta, kurioje berniukai ir mergaitės pirmą kartą susitinka ir dažniausiai įsimyli.
„Naktinis lankymasis“ yra unikalus Li tautos būdas susipažinti su savo gyvenimo meile. Atėjus nakčiai, jauni vaikinai pasipuošia prieš eidami į „seserų longgui“, namus, kur gyvena merginos, kaimyniniuose kaimuose. Grodami bambukinėmis fleitomis vaikinai suranda merginas, kurios vėliau, jeigu nutaria draugauti su vaikinu, nusiunčia juosmenis išsiuvinėtus drugeliais ir gėlėmis. Po šio ritualo vaikinai įkanda į pasirinktos merginos ranką, palikdami savo dantų žymes – tai padėka už įteiktą dovaną. Merginos, nepaisant skausmo, būna patenkintos įkandimu, nes Li tiki, jog kuo gilesnės dantų žymės lieko po įkandimo, tuo didesnė meilė.
Kitos šventės
Daugelis Li švenčių yra artimos Han tautos šventėm, tačiau turi ir tradicinių švenčių – Pavasario šventę ir Sanyuesan. Prieš Pavasario šventę šeimose yra ruošiamos ištaigingos vakarienės, naminis vynas ir kepamas Dengye pyragas. Naujųjų metų išvakarėse Li žmonės garbina protėvius; kitas dienas jie svečiuosi vieni pas kitus, sveikina, šoka bei dainuoja.
Sanyuesan švenčiama trečio mėnesio trečią dieną. Šią dieną yra lankomi ir pagerbiami vyresnieji. Jiems atnešamos konservuotos daržovės, geltonas vynas ir iškepti pyragai. Jaunimas per šventę eina žvejoti bei medžioti, o vakare dainuoja apsirengę tradiciniais gėlėtais rūbais ir garbina protėvius. Ši šventė taip pat yra meilės brangiems žmonėms rodymo laikas.
Religija
Li žmonės tiki, jog kiekvienas daiktas ar būtybė turi savo dvasią, o visi gamtos sutvėrimai yra gyvosios šventyklos. Li tautos atstovai daugiausiai garbina savo protėvius, gamtą (dangų, žemę, kalnus, vandenį, ugnį, saulę, mėnulį, medžius ir pan.) ir dvasias (kalnų dvasia, žemės dvasia, griaustinio dvasia, virtuvės dvasia, protėvių dvasia ir pan.). Kad dvasios nepyktų ant Li žmonių ir nesiųstų ligų yra aukojamos kiaulės, šunys, vištos, jaučiai ir pan. .
Karolis Urbaitis
Biografija
2022 m. kovo mėn. pranešta, kad žaidėjas paliko klubą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Zatišius (Ignalina)
Zatišius – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Ceikinių. Yra senos kapinės.
Gyventojai
thumb|left|250px|Kryžiai prie Zatišiaus
Kalcio permanganatas
Panaudojimas
Taip pat naudojamas:
KamAZ-53215
thumb|250px|KamAZ-53215
KamAZ-53215 – bazinio sunkvežimio važiuoklė gaminama Kamos automobilių gamykloje (KamAZ) Tatarstane (Rusija).
Juodasis kelias (Vilnius)
Juodasis kelias arba Juodasis traktas – istorinis kelias, jungęs Vilnių su rytinėmis Lietuvos didžiosios kunigaikštystės gyvenvietėmis.
Istorija
Kelio pradžia – Subačiaus vartai Vilniaus gynybinėje sienoje, toliau jis vingiavo per Gurius, Rukainius, Dobromislę, Keną, Šumską link Astravo bei Smurgainių. Buvo vadinamas Juoduoju, pagal nebeegzistuojančios dvarvietės prie Juodosios upės vardą. Kelias vedė ir į Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvarą Žiupronyse. Šio kelionių tikslo vardas taip išpopuliarėjo, kad XVI–XVII a. versmės prie Subačiaus vartų buvo vadinamos Žiupronių šaltiniais. Matyt, šaltinių vandeniu keleiviai apsirūpindavo prieš išvykstant į Žiupronis. Važiuoti būdavo nesaugu: pakelės miškų plėšikai tykojo keliauninkus užpulti.
Trakto reikšmė kiek sumenko, kai 1667 m. prasidėjo pašto susisiekimas tarp Vilniaus ir Maskvos. Paštininkai važiavo per Ašmeną keliu, esančiu kiek piečiau nuo Juodojo trakto. Galbūt šis Ašmenos kelias (Vilnius–Nemėžis–Rukainiai–Medininkai–Ašmena) buvo geriau prižiūrimas, nes būtent jį pasirinko Napoleono kariuomenė, kai 1812 m. žygiavo į Rusiją. Sumušta Prancūzijos imperatoriaus kariauna atgal į Vilnių grįžo nuo Salų pasukusi į Juodąjį kelią.
Šiandien Lietuvoje senąjį traktą teprimena Vilniaus gatvė Juodasis kelias ir apie ją susiformavęs gyvenamųjų namų rajonas tuo pačiu pavadinimu. Nemėžio apylinkėje išliko kaimas Juodasis Kelias, kažkada išsivystęs prie Trakto.
Protokolas (reikšmės)
Protokolas gali reikšti:
Labučiai
Labučiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės rytuose, 6 km į vakarus nuo Šeduvos. Yra Labučių geležinkelio stotelė (ruožas Radviliškis–Daugpilis).
Nemunas (reikšmės)
Nemunas gali reikšti:
Degsnelė
Degsnele vadinami kaimai:
2014 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa – D grupė
'''2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos''' Europos zonos, C grupės rezultatai.
Agteleko nacionalinis parkas
Agteleko nacionalinis parkas yra šiaurės Vengrijoje, Slovakijos pasienyje, Agteleko karstiniame regione. Įkurtas 1985 m. Nuo 1995 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Parko teritorijoje yra didžiausias stalaktitų urvas Europoje – Baradlos urvas (26 km ilgio, iš jų 8 km Slovakijoje, kur vadinamas Domicos urvu).
Ežerėlio apylinkė
Ežerėlio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Vilemų apylinkės. Panaikinta 1956 m. balandžio 2 d.
Baibių pagrindinė mokykla
Zarasų rajono Baibių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Baibiuose (Zarasų raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190209591. Steigėjas Zarasų rajono savivaldybės taryba.
Nuo 2008 m. Zarasų rajono Salako pagrindinės mokyklos Baibių pradinio ugdymo skyrius.
Istorija
Mokykla įsteigta 1936 m. rugsėjo 1 d.
Užsiliepsnojimo temperatūra
Užsiliepsnojimo temperatūra (, flamability temperature) – žemiausia medžiagos temperatūra, kurioje ji išskiria degius garus ir dujas, ir jų išskyrimas pakankamai spartus, kad nuo uždegimo šaltinio medžiaga užsiliepsnoja ir toliau dega, o išsiskiriančios šilumos pakanka degimui palaikyti.
Degioms dujoms tai temperatūra, kurioje jų molekulės gauna pakankamai energijos, kad imtų reaguoti su deguonimi.
Bosminos
Bosmina (Bosmina) – vėžiagyvių (Crustacea) klasės gyvūnų gentis, priklausanti šakotaūsių (Cladocera) būriui. Bosminų populiacijose patelių yra daugiau nei patinų. Patinai paprastai būna 0,4-0,5 mm dydžio, patelės – 0,4-0,6 mm.
Bosminos randamos visame pasaulyje ežeruose, prūduose, tvenkiniuose. Taip pat yra keletas jūrinių rūšių.
Bosminos minta filtravimo būdu 1-3 mikrometrų dydžio dumbliais ir pirmuonimis. Bosminos turi dvigubą maitinimosi mechanizmą. Jos gali filtruoti vandenį su antromis ir trečiomis kojomis, o su pirma koja sučiupti daleles. Antros ir trečios kojų struktūra primena sietelį.
Bosminos dauginasi partenogenezės būdu. Jos žiemoja kiaušinių pavidale ir pradeda vėl daugintis pagerėjus salygoms. Dauginimasis gali būti inicijuojamas pakilusio temperatūros ar pagausėjusio maisto. Patelės padeda 9-12 kiaušinių.
Luna 2
Luna 2 (, – Mėnulis 2) – antrasis Luna programos kosminis erdvėlaivis, paleistas į Mėnulį ir pirmasis, pasiekęs jo paviršių. Luna 2 buvo paleistas 1959 m. rugsėjo 12 dieną su SS-6 (Vostok-L) tipo raketa nešėja iš Baikonuro kosmodromo. Nukrito Mėnulyje, Ramybės jūros rytuose tarp Aristides, Archimedes ir Autolycus kraterių.
Erdvėlaivio įranga
Luna 2 buvo panašios konstrukcijos kaip ir Luna 1, sferinės formos erdvėlaivis su kyšančiomis antenomis ir matavimo įranga. Matavimo įranga buvo taip pat panaši į Luna 1: Geigerio skaitiklis, scintilografas, magnetometras, Čerenkovo skaitiklis ir mikrometeoritų detektorius. Pats Luna 2 erdvėlaivis neturėjo jokių variklių.
Misijos eiga
1959 m. rugsėjo 12 dieną, kai Luna 2 pasiekė antrąjį kosminį greitį atsiskyrė nuo savo trečiosios pakopos. Rugsėjo 13 dieną erdvėlaivis paleido ryškų natrio garų debesį, kuris buvo naudojamas erdvėlaiviui sekti ir taip pat pasitarnavo kaip eksperimentas dujų savybėms kosminėje erdvėje tirti. Rugsėjo 14 dieną, po 33,5 valandų skrydžio, radijo ryšio signalai su Luna 2 staiga nutrūko, kas rodė, kad Luna 2 įsirėžė į Mėnulio paviršių. Kritimo koordinatės yra 0 laipsnių ilgumos ir 29,1 laipsnių šiaurės platumos. Apytiksliai 30 minučių vėliau į Mėnulį rėžėsi ir raketos trečioji pakopa.
Atradimai
Luna 2 patvirtino, kad Mėnulis neturi magnetinio lauko ir taip pat nerado jokių Van Aleno radiacijos juostų aplink Mėnulį požymių.
Karnavabaliai
Karnavabaliai (Eucinetidae) – vabalų (Coleoptera) šeima. Kūnas 0,8-4,0 mm ilgio, pailgai elipsiškas arba kiaušiniškas, apaugęs smulkiais plaukeliais. Turi labai didelius šlauninius dangčius, kurie siekia antsparnių epipleuras. Ištikus pavojui vabalai vartaliojasi.
Randami po džiūstančių medžių žieve.
Pasaulyje yra 9 gentys, apie 37 rūšys. Lietuvoje žinoma 1 rūšis.
Zatišius (Nemenčinė)
Zatišius – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Nemenčinės.
Kontroleris
Kontroleris – specializuotos paskirties, nesavarankiškas kompiuteris.
Kontroleriai dažniausiai turi visus įprastų kompiuterių bruožus, išskyrus įrenginius, skirtus bendravimui su žmogumi (pastarieji neretai irgi būna, bet dažnai jie būna nevisaverčiai arba specializuoti, pvz., automobilio greičio pedalas).
Dažniausiai kontroleris valdo konkrečios paskirties įrenginį (pvz., karbiuratorių, skalbimo mašiną) arba yra pagalbinė įprasto kompiuterio dalis, atsakinga už tam tikrus veiksmus (pvz., Garso plokštė, IDE kontroleris).
Dažniausiai kontroleriai turi gana primityvius (8 ar 16 bitų) bendros paskirties procesorius bei nedidelį kiekį (kelis kilobaitus) atminties, bet būna ir išimčių: kai kurių spausdintuvų kontroleriai yra pakankamai galingi, kad inerpretuotų aukšto lygio grafinio programavimo kalbas, pvz., Postscript, o video plokščių procesoriai savo našumu kartais lenkia galingiausius asmeninių kompiuterių procesorius.
Papiškės (Šalčininkai)
Papiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Pabarės, Šalčios kairiajame krante, Rūdninkų girioje. Keliai į Navakonis, Nevainionis, Stavidonis.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Lydos apskrities Aleksandrovo valsčių, Rakliškių apylinkę. Buvo Rakliškių dvarininkų Patackų valda.
Mykolas Gylys (1863)
Mykolas Gylys (Gilys 1863 m. Pošiūnai, Tverečiaus valsčius – 1937 m. kovo 31 d. Dysna, palaidotas Vosiūnuose, netoli Dysnos) – Lietuvos knygnešys.
Biografija
Valstietis. Spaudos gaudavo iš kitų knygnešių, parsinešdavo pats arba parsisiųsdindavo geležinkelio bagažu iš Mažosios Lietuvos. Platino Tverečiaus apylinkėse. Platinti padėdavo Lazinkų ir Pošiūnų kaimo gyventojai, siuvėjas Aleksandras Telyčėnas, Pranas Valdemaras, Tverečiaus bažnyčios varpininkas Adomas Čekutis. Per kratą pas M. Jankų vokiečių žandarai rado jo laišką, kuriame prašoma atsiųsti lietuviškų knygų. Vėliau žandarai sulaikė jam siunčiamą knygų dėžę ir apie tai pranešė Rusijos policijai. Ši 1892 m. jo namuose atliko kratą; suėmimo išvengė, nes 26 knygas iš 52 policijos rastų pavyko iš jos būstinės išnešti, kitas – priskirti lenkiškoms.
Dalyvavo 1905 m. revoliuciniuose įvykiuose. Už mitingų rengimą, politinio turinio spaudinių platinimą kalintas. 1920-1939 m. Vilniaus kraštą valdant Lenkijai puoselėjo lietuvybę, platino lietuvišką spaudą.
Žmogus (žurnalas)
Žmogus – iliustruotas žurnalas, leistas nuo 1995 m. balandžio mėn. iki 2006 m. Vilniuje, Šv. Stepono gatvė 3-5, dab. elektroninis žurnalas „Žmogus ir visata“.
Istorija
Leido Vilniaus visuomeninė parapsichologijos akademija. Tiražas 1997 m. – 9000 egz. Leistas taip pat rusų kalba „Čelovek-Vselennaja“ (vyr. redaktorė L. Risnovskaja, tiražas 3000 egz.).