cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Restoranas
Vakarų Europa
Žodis restaurant atsirado XVI a., jis tuomet reiškė 'maistas, kuris atstato jėgas', taip tada vadino tirštą, prieskoniais pagardintą sriubą. O maitinimo įmonė pirmą kartą taip buvo pavadinta 1765 m. Paryžiuje. Taip vadino sriubų pardavėjo Boulanger užeigą. Pirmas klasikinis restoranas (lankytojai sėdi prie atskirų stalų, gauna patiekalus atskiruose induose, maistą renkasi iš valgiaraščių, o restoranas turi nurodytas darbo valandas) buvo Grand Taverne de Londres ('Didžioji Londono Taverna'), 1782 m. įkurta Paryžiuje. Jos įkūrėjas buvo Antoine Beauvilliers, žinomiausias to meto kulinarijos rašytojas ir gastronomijos autoritetas. Vienas jo veikalas, L’Art du cuisinier (1814), tapo standartine kulinarijos knyga.
Restoranai tapo įprasti po Didžiosios Prancūzijos revoliucijos, dėl kurios aristokratai buvo priversti bėgti ir paliko be darbo tarnus. Daug tarnų, gebėjusių gaminti puikų maistą, liko be darbo, tuo tarpu į Paryžių atvyko nemažai provincialų, neturėjusių kur valgyti. Restoranai buvo patogus problemos sprendimas tiek vieniems, tiek kitiems. Taip gimė Prancūzijos restoranų tradicija.
Daugelis restoranų patiekalus vis dar tiekdavo ant stalo dideliuose induose, iš kur valgytojai įsidėdavo patys (Service à la française; tokie restoranai buvo vadinami „šeimyninio stiliaus“ restoranais). Tai lankytojus versdavo greičiau valgyti.
Kitas aptarnavimo stilius, kai padavėjai atneša lėkštes su patiekalais, o valgytojai įsideda patys, buvo vadinamas Service à la russe. Teigiama, kad šį stilių į Prancūziją atnešė kunigaikštis Kurakinas po 1810 m., o tada jis paplito Anglijoje ir kitose šalyse.
Trečias aptarnavimo stilius, kai patiekalai atnešami valgytojams sudėti užsakytomis porcijomis, vadinamas „amerikietišku aptarnavimu“, nors šis stilius atsirado ne Amerikoje.
Kinija
Manoma, kad restoranų tipo maitinimo įstaigos jau buvo XI a. Kaifenge – Songų dinastijos šiaurinės Kinijos sostinėje. Šis miestas tuomet turėjo virš 1 mln. gyventojų, popierinių pinigų sistemą, maitinimo tradicijas. Manoma, kad restoranai atsirado iš arbatos namų ir tavernų, kurios maitindavo ir apgyvendindavo keliautojus. Kaifenge atsiradę restoranai maitino ne tik keliautojus bet ir paties miesto gyventojus.
To meto restoranai skyrėsi virtuve, kainų masteliais, religinių reikalavimų tenkinimu. Praktiškai kiekvienas restoranas turėdavo nemažą meniu, pagal kurį lankytojai užsakinėdavo norimus patiekalus. Apie 1275 m. rašė: „Hangžou gyventojus sunku patenkinti. Jie pateikia šimtus užsakymų – vienas nori ko nors karšto, kitas – šalto, trečias – drungno, ketvirtas – vėsaus. Vienas nori virto, kitas – žalio, trečias – kepto, ketvirtas – spirginto.“
Musulmonų pasaulis
Viduramžių musulmonų pasaulyje restoranai atsirado maždaug tuo pačiu metu kaip ir Kinijoje. Restoranai, kuriuose lankytojai galėdavo užsisakyti patiekalus pagaminimui, jau minimi X a. pabaigoje.
Musulmonų Ispanijos restoranuose buvo maitinama patiekiant tris patiekalus. Šią tradiciją įvedė Ziriabas, kuris tvirtino, kad maistą reikia pateikti trimis sykiais – pradžioje sriuba, po to – pagrindinis patiekalas ir galiausiai – desertas.
Rogainingas
thumb|150px|Orientavimosi sporto ir rogainingo simbolis – prizmė
Rogainingas yra ilgo nuotolio komandinės varžybos, reikalaujančios tiek maršruto planavimo, tiek ir orientavimosi (navigacijos) vietovėje tarp kontrolinių punktų naudojantis tos vietovės žemėlapiu. Rogaininge komandos sudarytos iš 2-5 žmonių ir suskirstytos pagal amžių ir lytį. Rogainingo varžybose nugalėtojai nustatomi pagal komandų surinktus taškus, o taškus komanda gauna už kiekvieną aplankytą kontrolinį punktą. Kontrolinių punktų taškų vertės skiriasi, vertė priklauso nuo punkto sudėtingumo ir atstumo nuo starto vietos. Pasaulio ir Europos čempionatuose komandos varžosi 24 valandas, tačiau mažesnės varžybos gali būti ir trumpesnės, pvz., 3 ar 6 valandos. Rogainingas reikalauja komandinio darbo, ištvermės, mokėjimo orientuotis, naudotis žemėlapių ir kompasu.
Istorija
Rogainingo sporto ištakos siekia dar 1947 m., kaip Australijos Melburno universiteto alpinizmo klubas organizavo kalnų sporto varžybas, o viena iš rungčių buvo rogainingas. Tačiau pirmosios atskiros Rogainingo varžybos įvyko tik 1976 m. Australijoje, Viktorijos valstija. Sporto pavadinimas yra kilęs iš trijų šio sporto pradininkų australų pirmųjų vardų raidžių: Ro (Rod Phillips), Gai (Gail Davis), Ne (Neil Phillips) – RoGaiNe. Rogainingas greitai tapo populiarus Australijoje, bet pirmosios varžybos užsienyje įvyko tik 1986 m. Kanadoje. 1989 m. Australijoje buvo įkurta Tarptautinė rogainingo federacija. Pirmasis pasaulio rogainingo čempionatas įvyko 1992 m. Australijoje netoli Melburno. Nuo 1996 m. pasaulio rogainingo čempionatai vyko kas dvejus metus, o nuo 2012 m. jie vyks kas metus. Europos rogainingo čempionatai vyksta kas vienerius metus, o pirmasis įvyko 2003 m. Rusijoje. thumb|150px|Tarptautinės Rogainingo Federacijos logotipas
Taisyklės
Komandas sudaro nuo dviejų iki penkių narių. Komandos tikslas yra aplankyti kuo daug kontrolinių punktų per varžyboms numatytą laiką. Rogainingo pagrindas yra orientavimosi sportas, tačiau skirtingai nei orientavimosi sporte kontrolinius punktus reikia rinkti ne eiliškumo tvarka, kaip tie punktai yra sujungti žemėlapyje, bet laisvai pasirinkta tvarka. Už kiekvieną aplankytą kontrolinį punktą komanda gauną taškų, kontrolinių punktų vertės priklauso nuo punkto sudėtingumo vietovėje ir atstumo nuo starto vietos. Laimi komanda daugiausiai surinkusi taškų per kontrolinių punktų rinkimui numatytą laiką. Komandos keliauti tik bėgte arba pėsčiomis, orientuojasi naudojantis kompasus ir žemėlapiu. Varžybų metu dalyviai patys reguliuoja savo judėjimo ir poilsio režimą, dalyviai visada gali grįžti į varžybų centrą. Ten dalyviai gali pailsėti, pamiegoti, gauti maitinimą. Pasaulio ir Europos Rogainingo čempionatai vyksta 24 valandas. Tačiau mažesnės varžybos gali vykti ir trumpiau, pavyzdžiui, 6, 8, 12 ar 15 valandų. Priklausomai nuo vietovės sudėtingumo patyrę sportininkai per 24 valandas gali įveikti virš 100 kilometrų. Rogaininge žemėlapio mastelis būna nuo 1:25 000 iki 1:50 000, o vietovės plotas apie 250 kvadratinių kilometrų.
Slavatiče Kolonija
Slavatiče Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Slavatičės valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Miškonys
Miškonys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 14 km nuo Bezdonių, 5 km į pietvakarius nuo Nemenčinės, 2 km į šiaurės rytus nuo Antavilių. Kaimas įsikūręs Nemenčinės miškų apsuptyje, prie kelio.
Gyventojai
thumb|left|250px|Sena pirkia thumb|left|250px|Kaimo reginys nuo priešgaisrinio bokšto
Tupolev Tu-160
Tupolev Tu-160 (rus. Туполев Ту-160, NATO kodas: Blackjack) yra viršgarsinis, kintamos sparnų geometrijos, sunkusis strateginis bombonešis sukurtas Sovietų Sąjungoje, Tupolevo konstruktorių biure. Nors keli civiliniai ir kariniai transporto lėktuvai yra didesni bendrais matmenimis, Tu-160 kol kas yra didžiausias karinis, viršgarsinis ir kintamos sparnų geometrijos lėktuvas gamyboje. Be to, Tu-160 turi iš visų karinių lėktuvų didžiausią pakilimo svorį.
Pradėtas naudoti 1987 m., Tu-160 buvo paskutinis Sovietų Sąjungos strateginis bombonešis. Lėktuvas lieka ribotoje gamyboje, su 16 naudojamų lėktuvų Rusijos karinėse oro pajėgose.
Raida
Pirmasis konkursas dėl viršgarsinio strateginio sunkiojo bombonešio buvo pradėtas Sovietų Sąjungoje 1967 m. Naujasis bombonešis turėjo turėti virš 3 Machų greitį reaguojant į Amerikiečių B-70 Valkyrie. Greitai paaiškėjo, kad toks lėktuvas būtų buvęs per brangus ir nepraktiškas pagaminti, todėl buvo nuspręsta sumažinti reikalavimus(JAV jau buvo atšaukusi savo B-70 bombonešio programą).
1972 m. SSRS KOP paskelbė keičiamos sparnų geometrijos viršgarsinio sunkiojo bombonešio, galinčio skristi 2,3 Macho greičiu, konkursą. Juo buvo siekiama sukurti atsaką į JAV B-1 programą. Tu-144 pagrindu sukurtas Tupolevo projektas, pavadintas „Samolyot 160M“, su prailgintais sparnais konkuravo su Miasiščev M-18 ir Sukhoi T-4. Miasiščevo projektas buvo laikomas favoritu. Tačiau Tupolevo organizacija buvo laikoma turinti didžiausią potencialą užbaigti šį sudėtingą projektą ir 1973 m. buvo paskirta naujo lėktuvo gamybai, remiantis Miasiščevo dizainu.
Islandinis bėgikas
Islandinis bėgikas (Calidris canutus) – tilvikinių (Scolopacidae) šeimos paukštis, kurio pažastinės plunksnos baltos, su rusvu raštu. Paukštis 103-105 g svorio. Kūno ilgis 25 cm, jo viršutinė pusė rusva ir su dėmelėmis. Antuodegis baltas su juodais dryželiais. Pilvinė pusė, kaklas, skruostai rudi. Pauodegys ir šonai balti. Snapas ir kojos juodos. Patelės apatinė pusė šviesesnė nei patino. Jauniklių nugarinė pusė tamsesnė nei suaugusių paukščių.
Lietuvoje aptinkamas traukimo metu pajūryje.
Tupolev Tu-160
Raida
Naujo sovietinio bombonešio darbai tęsėsi nepaisant B-1A programos nutraukimo, ir tais pačiais metais, SSRS valdžia patvirtino bombonešio projektą. 1981 m. lapkritį Vakarų turistas, skridęs "Aeroflot" lėktuvu, nufotografavo prototipą likus mėnesiui iki jo pirmojo skrydžio 1981 m. gruodžio 18 d. Gamyba buvo pradėta 1984 m. Kazanės aviacjos gamykloje. Buvo planuota pagaminti iki 100 vienetų, tačiau buvo pagaminti tik 35, įskaitant tris prototipus. Antrasis prototipas sudužo skrydyje 1987 m, įgula sėkmingai išsigelbėjo.
thumb|Tu-160 skrydyje.
Antanas Bistrickas
Biografija
1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, 1936–1938 m. stažavo Vienos aukštojoje technikos mokykloje.
1933–1950 m. Vytauto Didžiojo universiteto (nuo 1946 m. Kauno universitetas) dėstytojas, nuo 1939 m. docentas. 1944–1946 m. Statybos fakulteto dekanas, 1945–1947 m. Statybinių konstrukcijų katedros vedėjas, 1947–1948 m. prorektorius. Nuo 1950 m. dėstė Kauno politechnikos institute.
Iš naujo apskaičiavo Vilniaus Žaliojo tilto laikomąją galią. Projektavo įvairius pastatus, dažniausiai jų statybines konstrukcijas, kai kurių ir architektūrinę dalį, vykdė jų statybos techninę priežiūrą, vadovavo statyboms. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Tupolev Tu-160
Modernizacija
2006 m., RKOP gavo penkis modernizuotus ir vieną naują Tu-160. Tais pačiai metais buvo paskelbta, kad RKOP kasmet gaus po penkis naujus Tu-160, o tai reiškia, kad per trejus metus visa Tu-160 flotilė gali būti modernizuota, jeigu būtų laikomasi grafiko.
Į pakitimus įeina visiškai nauji prietaisai, visiškas autopilotas su GLONASS pagalba, geresni ir patikimesni NK-32 varikliai. Ginklų atnaujinimai leis naudoti GLONASS naudojančias Kh-55 raketas ir paleisti lazeriu valdomas bombas. Planuojama lėktuvą padengti radaro spinduliuotę sugeriančia medžiaga.
Dizainas
Tu-160 yra varomas keturių Kuznetsov NK-321 variklių, pačiais galingiausias varikliais kurie naudojami kariniams lėktuvams. Skirtingai nuo Amerikiečiu B-1B Lancer, kuris sumažino pradinį Mach 2+ reikalavimą B-1A, kad galėtų sumažinti radaro susekimo šansus, Tu-160 gali skrist Mach 2 greičiu tam tikrame aukštyje. NK-321 varikliai efektyvūs skrendant ikigarsiniu greičiu, bet praranda efektyvumą skrendant viršgarsiniu greičiu dėl vilkties.
Tu-160 yra įrengta kuro papildymo sistema skrydyje dėl ilgų nuotolių misijų, tačiau ji naudojama retai. Tu-160 kuro bake telpa iki 130 tonų kuro, kuris lėktuvui leidžia skristi 15 valandų 850 km/h(Mach 0,77) 9,145 metrų aukštyje.
Tu-160 turi Obzor-K puolimo radarą ir teritorijos sekimo radarą "Sopka", kuris leidžia stebėti žemę skrendant mažame aukštyje. Lėktuve taip pat įrengta elektroninis bombų taikiklis. Į kitas elektronines apsaugas įeina aktyvi ir pasyvi EGA.
Tu-160 įgulą sudaro keturi žmonės (pilotas, antrasis pilotas, ginklų sistemų karininkas ir apsaugos sistemų operatorius) kurie sėdi K-36DM katapultavimosi sėdynėse. Pilotas turi "naikintuvo stiliaus" lazdą, bet likusieji instrumentai yra tradiciniai, slėgio matavimo. Įrengtas įgulos poilsio kambarys, tualetas dėl ilgų skrydžių. Lėktuve nėra įrengta elektroninio vaizdavimo, tačiau 2003 m. buvo paskelbta, jog bus modernizuoti visi Tu-160. Į atnaujinimus įeina elektroninis vaizdavimas ir sugebėjimas skraidinti naujus ginklų tipus.
Ginklai laikomi dviejuose vidiniuose skyriuose, kiekvienas iš jų gali išlaikyti iki 20,000 kg svorį. Papildomi ginklai gali būti montuojami lėktuvo išorėje. Tačiau, lėktuvas neturi gynybinių ginklų ir yra pirmasis beginklis pokario Sovietų bombonešis.
Naudojimo istorija
Tu-160 buvo pradėtas eksploatuoti 1987 m., 184-ąjame gvardijos bombonešių pulku, dislokuotame Prilukėje
Dislokavimas
Pirmieji Tu-160 pulkai buvo pradėti naudoti ilgo nuotolio misijoms 1987 m. balandį, prieš pristatymą publikai 1989 m. aviacijos parodoje. 1989 ir 1990 m. jis pagerino 44 greičio rekordus savo svorio kategorijoje. Iki 1991 m., 19 lėktuvų buvo eksploatuojami 184-ąjame gvardijos bombonešių pulke, įsikūrusiame Ukrainos SSR Prilukės mieste. Jais buvo pakeisti Tu-16 ir Tu-23M3. 1991 m. sausį, Borisas Jelcinas sustabdė Tu-160 gamybą. Iki šio termino buvo pagaminti 35 lėktuvai. Tais pačiais metais Rusija nutraukė misijas į atokias Sąjungos dalis.
Po Sovietų Sąjungos žlugimo, 19 iš 35 lėktuvų paveldėjo Ukraina. 1999 m. aštuoni iš jų buvo perduoti Rusijai, mainais į Ukrainos skolų už energetinių išteklių tiekimą sumažinimą. Ukraina, kuri sunaikino savo branduolinius ginklus pasirašius Nunno-Lugaro bendradarbiavimo grėsmės sumažinimo aktą, sunaikino savo Blackjack'us, išskyrus vieną, kuris saugomas muziejuje.
Antrasis Rusijos KOP dalinys, eksploatuojantis Tu-160, 121-asis gvardijos sunkiųjų bombonešių pulkas, dislokuotas Engelse, buvo sukurtas 1992 m. 1994 m. jis turėjo tik šešis lėktuvus. Tarp 1999 ir 2000 m. aštuoni buvę ukrainietiški lėktuvai buvo perduoti pulkui, 2000 m. perduotas vienas naujai pagamintas Tu-160. 2005 m. lapkritį Rusijos KOP naudojo 14 vnt. Tu-160. Dar du buvo surenkami Kazanės aviacijos gamykoje, vienas iš jų pradėtas eksploatuoti 2006 m. kovą, kitas - po kelių mėnesių. Gruodžio 30 dieną 2005 m. Rusijos prezidentas Vladimiras Putinas pasirašė dokumentą, kuriame įsakoma RKOP oficialiai pradėti naudoti Tu-160.
Tu-160 pilotai lėktuvą dažnai vadina "baltąja gulbe", dėl jo manevringumo ir akinančios baltos spalvos.
Paršežeris
left|120px
Paršežeris – ežeras vakarų Lietuvoje, Šilalės rajone, Varnių regioniniame parke, apie 3,5 km į šiaurės rytus nuo Laukuvos. Paršežeris yra didžiausias natūralios kilmės vandens telkinys Tauragės apskrityje. Telkšo netaisyklingo pavidalo ledo lūstavietės duburyje. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 2 km, plotis iki 1,3 km. Altitudė 157,6 m. Dubens šlaitai su terasomis, krantai žemi, daugiausia pelkėti. Iš pietų Paršežerį juosia ~ 150 ha Ežero žemapelkė, o iš šiaurės – ~ 90 ha Požerės aukštapelkė.
Į Paršežerį rytuose įteka Gaulė (Raudis), o šiaurėje su Lūksto ežeru jungia Sietuvų upė (Virvytės baseinas). Ežero pratakumas 220 % per metus.
Šalia ežero rytuose įsikūrusi Požerė, Strazdaliai, vakaruose – Burbiškiai. Netoli ežero šiaurvakarinio kranto stūkso Burbiškių piliakalnis. Pietrytiniame krante yra įkurta stovyklavietė, paplūdimys, žaidimų aikštelės, įrengtas pažintinis takas. Kiek atokiau į rytus eina kelias.
Ignotiškis (Kuktiškės)
Ignotiškis – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Kuktiškių.
UEFA Intertoto taurė 2003 m.
2003 m. Intertoto taurė – turnyras, įvykęs 2003 m. vasarą. Turnyrą laimėję trys klubai –, ir  – pateko į  pagrindinį etapą.
Pekarai
Pekarai – miestas-apskritis pietų Lenkijoje, Dombrovos anglies baseine (Zagłębie Dąbrowskie), Silezijos vaivadijoje, netoli Katovicų. Miestas įsikūręs Silezijos aukštumose, prie Brynicos upės (Brynica). Miestas turi administracines apskrities teises (miasto na prawach powiatu), jame gyvena apie 59,1 tūkst. gyv. (2008 m.), vienas iš Katovicų aglomeracijoje su 2,7 mln. gyv.
Pekarai yra Aukštutinės Silezijos dvasinis centras, Švč. Mergelės Marijos apsireiškimo vieta, pritraukianti piligrimų minias.
Istorija
thumb|left|200px|Bazilika Pirmoji bažnyčia ir parapija įkurtos tarp 1303 ir 1308 m. Gyvenvietė ėmė vystytis, XV a. pradėjus kasti cinką ir šviną. Buvo valdoma suvokietėjusių Silezijos kunigaikščių, kildavo sukilimai prieš vokiečių valdovus.
1922 m. masiniai patriotiniai streikai Silezijoje privertė Vokietiją Pekarus perleisti Antrajai Lenkijos Respublikai, nes 86% gyventojų balsavo už prisijungimą prie atkurtos Lenkijos valstybės.
Kuosėnai
Kuosėnai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, šalia kelio, 4 km į pietryčius nuo Bartninkų. Kaimui priklauso Alksninės kaimas. Stovi Alksninės Kristaus Atsimainymo bažnyčia (pastatyta 1859 m.).
Vilkiškė
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė Micaičių kolūkiui.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Opolės technikos universitetas
Opolės technikos universitetas  – valstybinė aukštoji mokykla Opolėje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 49 vietą, tuo tarpu pasaulio reitinguose – 2879 (pagal pasaulinį Webometrics Ranking of World Universities 2014 m. reitingą).
1959 m. Opolėje buvo atidarytas Silezijos technikos universiteto konsultacinis punktas, kurio pagrindu 1966 m. birželio 1 d. buvo įsteigta Aukštoji inžinerijos mokykla. Technikos universiteto statusas jai buvo suteiktas 1996 m. rugsėjo 1 d.
Miškonys (Kupiškis)
Miškonys – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Skapiškio, prie kelio. Į rytus nuo kaimo teka Šetekšna.
Rūdynė (Utena)
Rūdynė – viensėdis Utenos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Kuktiškių.
Chinland FC
Istorija
Klubas įkurtas 2013 m. Tuo metu buvo žinomas kaip Gospel For Asia Football Club, o trumpiau „GFA“ (MY ဂျီအက်ဖ်အေ ဘောလုံးအသင်း).
Jau 2014 m. pateko į aukščiausią lygą. Prieš 2019 m. sezono pradžią pakeistas klubo pavadinimas. Naujas pavadinimas Chinland Football Club.
2021 m. dėl pandemijos čempionatas nevyko. 2022 m. čempionate iškovojo devintą vietą.
Jonas Garalevičius
Jonas Garalevičius (1871 m. vasario 21 d. Žalpiai, Raseinių apskritis – 1943 m. birželio 10 d. Kaunas, palaidotas Žalpių kapinių koplyčioje) – Lietuvos muzikos instrumentų meistras, lietuvių tautinio sąjūdžio veikėjas, aviacijos konstruktorius, verslininkas.
Biografija
1884–1898 m. vargonus statyti mokėsi ir dirbo Barnimo Griunebergo (Barnim Grüneberg, 1828–1907) vargonų statybos įmonėje Štetine, (dab. lenk. Szczecin Ščecinas). Montavo firmos vargonus įvairiose šalyse.
1898 m. J. Garalevičius atvyko į Kauną, susipažino su kompozitoriumi Juozu Naujaliu, per kurį gavo pasiūlymą pataisyti vargonus Kavarsko bažnyčioje. Užsakymų vis daugėjant, prasidėjo savarankiška J. Garalevičiaus veikla. Dar tais pačiais metais Želvos bažnyčioje savarankiškai pastatė pirmus naujus vargonus. Kaune Daugirdo g. nusipirko namą. Spaudoje esama duomenų, kad jame 1905 m. įsirengė vargonų dirbtuvę „Fabrika muzikos instrumentų“. 1898–1914 m. suremontavo, restauravo, perstatė apie 100 vargonų. Jono Garalevičiaus „Fabrika muzikos instrumentų“ buvo sunaikinta per Pirmąjį pasaulinį karą.
Jonas Garalevičius pastatė apie 20 naujų vargonų.
Lietuvoje (Birštono Šv. Antano Paduviečio bažnyčiai, Garliavos Švč. Trejybės bažnyčiai,  Lazdijų Šv. Onos bažnyčiai,  Metelių Kristaus Atsimainymo bažnyčiai,  Platelių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčiai,  Prienų Kristaus Apsireiškimo bažnyčiai, Raseinių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčiai,  Simno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčiai,  Šilavoto Švč. Jėzaus Širdies bažnyčiai,  Telšių Šv. Antano Paduviečio katedrai, Vadžgirio Šv. Juozapo bažnyčiai,  Veliuonos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčiai,  Vilkijos Šv. Jurgio bažnyčiai,  Želvos Šv. Ignaco Lojolos bažnyčiai).
LDK teritorijoje: trejus vargonus - Seinų katedrai; (vieneri jų yra geriausieji jo vargonai), Baltarusijoje(Gudijoje) (Breslauja), Ukrainoje (Smila), Latvijoje.
J. Garalevičius paprastai vadinamas Kauno vargonų meistru, kartais įvardijamas ir skambiau – Lietuvos vargonų kūrimo klasiku, minimas tarp žymiausių Lietuvoje vargonus stačiusių ir atnaujinusių meistrų, užsieniečių Nicolaus Jantzon, Johann Preuss, Georg Adam Neppert, Bruno Goebel, lietuvių Juozapo Radavičiaus ir Martyno Masalskio.
Jono Garalevičiaus fabrike Daugirdo gatvėje buvo ir kanklių skyrius. 1901–1914 m. J.Garalevičius su J. Astrausku pagamino daugiau kaip 2000 styginių instrumentų (citrų su 15-25 stygomis, 3 arba 6 klavišais, suvalkiečių dvylikastygių kanklių).
Jonas Garalevičius parašė tris vadovėlius kaip skambinti citra ir kanklėmis, visi išleisti 1910 m. Išleido ir laikrodininkystės vadovėlį, parašė straipsnių į spaudą apie vargonus ir vargonininkus.
1911 m. savo dirbtuvėse Kaune su A. Kulvinskiu sukonstravo ir pagamino pirmuosius Lietuvoje sklandytuvus.
Pirmojo pasaulinio karo metais Rusijoje vadovavo karinėms gamykloms.
Kultūrinė-visuomeninė veikla
Nuo XX a. pradžios dalyvavo lietuvių tautinio atgimimo sąjūdyje, draugijos „Dama“ veikloje.
1907 m. Šv. Grigaliaus draugijos įkūrimo iniciatorius.
1918 Lietuvos Tarybos įgaliotinis Kauno miestui ir apskričiai. Vėliau tarnavo ministerijose, buvo Kauno amatų mokyklos direktorius.
Paul Robinson
Paul William Robinson (gimęs 1979 m. spalio 15 d.) – Blackburn Rovers ir Anglijos vyrų futbolo rinktinės vartininkas.
Vedęs, su žmona Rebeka turi dukrą Liusi Mei.
Karjera
1998 metais atstovaudamas Leeds United klubui sužaidė savo debiutines rungtynes prieš Chelsea, kuriose nepraleido įvarčio. 2004 metais už £1 500 000 sumą perėjo į Tottenham Hotspur klubą. 2007 m. kovo 17 d. įmušė įvartį prieš Watford klubą. . 2008 m. liepos 25 d. P. Robinson’as pasirašė 5 metų, £3 500 000 vertės sutartį su Blackburn Rovers komanda.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2003 m. vasario 12 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per penkerias rungtynes praleido tik du įvarčius, 16 kartų apsaugojo vartus nuo smūgio. 2010 m. rugpjūčio 8 d. paskelbė pasitraukiantis iš nacionalinės rinktinės.
Antanas Milončius
Antanas Milončius (1914 m. rugsėjo 14 d. Navinykuose, tuometinėje Suvalkų gubernijoje, Seivų valsčiuje – 1998 m. sausio 20 d. Punsko valsčiaus Navinykuose, Lenkija) – ūkininkas ir savamokslis menininkas.
Biografija
Gimė ir visą gyvenimą praleido gimtajame kaime. Prie jo namų Lietuvos kariai buvo pasistatė pabūklus, kai 1919 metais gynė kraštą nuo besiveržiančios Lenkijos kariuomenės. Mažamečiam berniukui tai paliko gilų įspūdį, kurį jis išsaugojo visą gyvenimą.
1966 m. Milončius pagal pasiskolinto tarpukario žurnalo „Karys“ nuotraukas išliejo betoninį paminklą, skirtą šio krašto savanorių, kritusių už Lietuvos laisvę, atminimui. Siekdamas nuslėpti savo sumanymą, jo viršūnėje pritvirtino metalinį kryžių. Vos tik sužinojusi apie Antano sumanymą, lenkų valdžia jį suėmė ir įkalino. Buvo reikalaujama paminklą nestatyti, bet savamokslis menininkas liko nepalenkiamas ir panašus į pakelės kryžių obeliskas gimtajame Navinykų kaime iškilo.
Antanas Milončius mirė vienišas, nes šeimos sukūręs nebuvo. 2008 metais privačių asmenų iniciatyva paminklas buvo restauruotas.
Įvertinimas
1986 metais Lietuvos Šaulių sąjungos išeivijoje valdyba apdovanojo Antaną Milončių Šaulių žvaigždės medaliu.
Terebiskai
Terebiskai  – kaimas Lenkijos rytuose, Slavatičės valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės rytus nuo Slavatičės, apie 43 km į pietryčius nuo Palenkės Bialos ir apie 95 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Tarnovske Guros
Tarnovske Gurai – miestas pietų Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje, netoli Katovicų. Įsikūręs Silezijos aukštumose. Miestas yra administracinis apskrities (Powiat tarnogórski) centras, jame gyvena apie 60 tūkst. gyv. (2008 m.), vienas iš Katovicų aglomeracijoje, kurioje gyvena 2,7 mln. žmonių.
Istorija
thumb|left|200px|Rotušė Miesto istorija susijusi su sidabro, cinko ir švino atradimu ir jų kasimu bei pramone. Miesto pavadinimas siejamas su pavadinimu Tarnovicių kaimo (Tarnowice), buvusio Senųjų Tarnovicių (Stare Tarnowice) rajone, ir Góry (lenkiškai „šachtos“). 2017 m. miesto švino, sidabro ir cinko šachtos įtrauktos į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Ėgliškiai (Kalvarija)
Ėgliškiai (arba Egliškiai) – kaimas šiaurinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurę nuo Tarprubežių.
Brazauskas
Brazauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Brazauskienė (ištekėjusi moteris) ir Brazauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardė greičiausiai su patronimine priesaga padaryta iš Brazys (< Ambraziejus), nors gali būti ir iš.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pavarlys
Pavarlys – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Kuktiškių.
Smiltinukas
Smiltinukas (Calidris alba) – tilvikinių (Scolopacidae) šeimos paukštis. Skiriamasis požymis – skrendant matoma balta juostelė sparnuose ir tamsi uodega su baltais pakraščiais. Dydis 115-125 mm, svoris – 58-88 g. Kūno viršutinė pusė juosva, išmarginta didelėmis rusvomis ir balsvomis dėmėmis. Galvos šonai, kaklas, pagurklis ir krūtinės šonai rudi, išmarginti pailgomis dėmelėmis; likusi kūno apatinė dalis balta. Snapas tiesus, juodas. Kojos tripirštės, juodos.
Lietuvoje aptinkamas pajūryje traukimo metu. Mėgsta smėlėtas ir dumblėtas vandenų pakrantes.
Užlaukiai
Užlaukiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Kuršėnų, prie kelio Ramučiai – Kuršėnai.
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė Micaičių kolūkiui.
Zankuvas
Zankuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Slavatičės valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Slavatičės, apie 39 km į pietryčius nuo Palenkės Bialos ir apie 91 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Apsidė (astronomija)
Linija, jungianti šiuos du taškus vadinama apsidžių linija.
Pusė atkarpos, jungiančios šiuos du taškus ilgio astronomijoje vadinamas didžiuoju pusašiu (arba kitais žodžiais, tai yra atstumas tarp elipsės centro ir toliausiai nuo jo nutolusio elipsės taško). Ankstesnėje literatūroje taip pat dar galima rasti terminą didžioji pusašė.
Kalbant apie perihelio slinkimą paprastai turimas galvoje apsidžių linijos sukimasis.
Jurijus Jakovlevas
Biografija
2009 m. pasaulio oro žaidynėse užimta 8-oji vieta. 2011 m. pasaulio čempionate – 12-a pozicija. 2012 m. Europos čempionate Makedonijoje sportininkas užėmė 17-ą vietą. 2013 m. Kolumbijoje vykusiose Pasaulio žaidynėse Jakovlevas vyrų tikslaus nusileidimo parasparniais rungtyje užėmė 9-ą vietą.
Lentovnica
Lentovnica  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šumovo valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietryčius nuo Šumovo, apie 14 km į pietus nuo Zambruvo ir apie 71 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Lentuvkos upė.
LKL 2013–2014 m. sezonas
LKL 2013–2014 metų sezonas – 21-as lygos sezonas, kuriame varžėsi 11 pajėgiausių šalies krepšinio klubų. Reguliarusis sezonas prasidėjo rugsėjo 26 d. ir tęsėsi iki balandžio 27 d. Jo nugalėtoju tapo Vilniaus „Lietuvos Ryto“ komanda. Atkrintamosios varžybos vyko balandžio 30 - birželio 11 dienomis. Čempionatą šešioliktąjį kartą laimėjo Kauno „Žalgirio“ ekipa, finale iki 4 pergalių įveikusi Klaipėdos „Neptūną“ rezultatu 4:2.
Klubų kaita
2013 m. vasarą NKL vicečempionė Alytaus „Dzūkija“ nusipirko Kauno „LSU-Baltų“ licenziją rungtyniauti LKL pirmenybėse. Mažeikių „Mažeikiai“, tapę NKL čempionais, nebuvo priimti į lygą, nes neturėjo LKL reikalavimus atitinkančios namų arenos. Praeitame sezone 12 pozicijoje likusi Palangos „Palanga“ taip pat prarado teisę rungtyniauti čempionate, nes per trejų metų laikotarpį neįsigijo reikalavimus atitinkančios arenos. Nebeturėdamas net teorinių šansų išsilaikyti LKL, Palangos klubas licenziją perleido tinkamą namų areną turinčiam Kauno „LSU-Baltų“ klubui, kuris savo licenziją anksčiau buvo pardavęs Alytaus „Dzūkijai“. Šie pokyčiai patvirtinti rugpjūčio pabaigoje vykusiame LKL valdybos posėdyje, kurio metu taip pat nuspręsta neleisti Vilniaus „Sakalų“ komandai dalyvauti 2013–2014 metų LKL čempionate dėl lygos kriterijų neatitikimo bei duoti vienerių metų terminą išspręsti klubo finansines problemas ir likviduoti skolas.
Sezono nutarimai
Dar birželio mėnesį buvo nutarta, kad šiame sezone LKL pirmenybės bus vykdomos 4 ratų sistema, tačiau Europos turnyruose rungtyniaujančios ekipos galės, pasinaudojusios išimtimi, žaisti tik 2 ratus. Reguliaraus sezono galutinė turnyrinė lentelė bus sudaroma pagal pergalių pralaimėjimų balansą. Aštuonios pajėgiausios reguliaraus sezono komandos pratęs kovą dėl čempiono vardo atkrintamosiose varžybose. Ketvirtfinaliai ir pusfinaliai žaidžiami iki dviejų, mažasis finalas iki trijų, o didysis finalas iki keturių pergalių. Namų aikštės pranašumas suteikiamas komandai, reguliariajame sezone užėmusiai aukštesnę vietą. Nutarimas buvo dar kartą pakartotas rugpjūčio pabaigoje vykusiame LKL valdybos posėdyje, kuriame patvirtinta, jog Kauno "Žalgiris'", Vilniaus „Lietuvos Rytas“ ir Klaipėdos „Neptūnas“ varžysis dviejų (20 rungtynių), o likusios komandos – keturių ratų (34 rungtynės) sistema.
Transliacijos
Šį sezoną LKL rungtynes rodė dvi televizijos – Lietuvos ryto TV ir LRT televizija. Į pastarąjį kanalą LKL rungtynių transliacijos grįžo po ketverių metų pertraukos. 2013-ųjų vasarą LKL prezidentas R.Milašius ,,Žinių radijui '' tvirtino: „Pirmiausia reikia pakeisti televizijas, kurios buvo. SPORT1 kanalą iš viso mažai žmonių Lietuvoje mato. Tai kenkia ir rėmėjų pritraukimui, nes kuomet yra nereitinguojama televizija, tuomet visai kitaip į tave žiūri. Vedamos derybos su „Lietuvos ryto“ ir dar viena televizija“, - tuomet sakė jis.
Dažninė moduliacija
Dažninė moduliacija, sutrumpintai FM (nuo ) – informacijos perdavimo būdas, kada moduliuojančio signalo virpesio dėsniu keičiamas nešlio dažnis. Dažninė moduliacija plačiai naudojama perduoti garsiniam signalui radiofonijoje, ir skaitmeniniam signalui (FSK moduliacija).
LKL 2013–2014 m. sezonas
Reguliaraus sezono lyderiai
Žaidėjai rungtyniavę daugiau nei 50% savo komandos rungtynių. . Žaidėjai rungtyniavę daugiau nei 50% savo komandos rungtynių. . Žaidėjai rungtyniavę daugiau nei 50% savo komandos rungtynių. .
Dažninė moduliacija
Analoginės dažninės moduliacijos atveju, nešlio dažnio deviacija yra proporcinga audio signalo stipriui.
LKL 2013–2014 m. sezonas
Reguliaraus sezono lyderiai
Žaidėjai rungtyniavę daugiau nei 50% savo komandos rungtynių. Vidutiniškai išmetantys daugiau nei 6 dvitaškius metimus. Žaidėjai rungtyniavę daugiau nei 50% savo komandos rungtynių. Vidutiniškai išmetantys daugiau nei 3 tritaškius metimus. Žaidėjai rungtyniavę daugiau nei 50% savo komandos rungtynių. Vidutiniškai išmetantys daugiau nei 3 baudos metimus.
Linkai
Linkai – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Kuktiškių.
Pliumbėnai
Pliumbėnai – kaimas šiaurinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Naujienėlės I.
Myawady FC
Myawady Football Club, o trumpiau „Myawady“ (MY ဂျီအက်ဖ်အေ ဘောလုံးအသင်း) – Mianmaro futbolo klubas iš Mjavadžio.
Istorija
Klubas įkurtas 2009 m. Rungtyniavo antrame divizione, patekdavo į aukščiausią lygą, bet joje ilgam įsitvirtinti nepavykdavo.
2021 m. dėl pandemijos čempionatas nevyko. 2022 m. Nacionalinėje lygoje iškovojo ketvirtą vietą.
Karaliaus atstovas
thumb|right|250px|Karaliaus atstovo Kuko Salose vėliava Karaliaus atstovas – karaliaus vietininkas, jo reprezentacinis asmuo Kuko Salose. Tiktai Kuko Salose Didžiosios Britanijos monarchui atstovauti skiriamas Karaliaus atstovas, o kitose sandraugos karalystėse monarchui atstovauja paskirtieji generalgubernatoriai. Didžiosios Britanijos karalius yra de jure Kuko Salų valstybės vadovė. Šalies parlamento priimti teisiniai aktai įsigalioja patvirtinus Karaliaus atstovui. Karaliaus praktinė įtaka šalies valdymui yra tokia pat, kaip ir bet kurioje nepriklausomoje Tautų Sandraugos karalystėje. Kai Jungtinę Karalystę valdo karalienė, vietininkas yra tituluojamas Karalienės atstovu.
Istorija
thumb|left|180px|Seras Gaven Donne – pirmasis Karalienės atstovas Kuko Salose, 1982-84 m. Anksčiau Karaliui atstovauti Kuko Salose buvo paskiriamas Aukštasis komisaras (High Commissioner). Jį paskirdavo Naujosios Zelandijos generalgubernatorius, pasikonsultavęs su Kuko Salų premjeru ir pagal rekomendaciją, gautą iš Naujosios Zelandijos ministro, atsakingo už Kuko Salų reikalus. Pagal 1980 m. pataisą Salų konstitucijoje, „Aukštojo komisaro“ titulas buvo pakeistas „Karalienės atstovo“ vardu. Metais vėliau, 1981 m. pataisoje deklaruota, jog atstovą skiria tiesiogiai pati Karalienė, o ne Naujosios Zelandijos generalgubernatorius.
Kuko Salos yra konstitucinė monarchija Naujosios Zelandijos karalystės sudėtyje. Pagal Kuko Salų konstituciją, Naujosios Zelandijos monarchas (šiuo metu – karalius Karolis III) yra Kuko Salų valstybės galva nuo 1965 m. rugpjūčio 4 d. Šią dieną Saloms buvo suteikta savivalda laisvojoje asociacijoje su Naująja Zelandija, ir ta diena švenčiama kaip Konstitucijos diena.
Paul Walker
Polas Volkeris (1973 m. rugsėjo 12 d. – 2013 m. lapkričio 30 d.) – buvo JAV aktorius, geriausiai žinomas dėl savo vaidmens „Greiti ir įsiutę“ filmų frančizėje. Pirmą kartą išgarsėjo 1999 m. filmuose „She's All That“ ir „Varsity Blues“. Galų gale 2001 m. dar labiau išgarsėjo dėl savo, kaip pagrindinio veikėjo, vaidmens „Greiti ir įsiutę“ pirmoje dalyje, vėliau vaidino ir tolimesnėse dalyse.
Mirtis
2013 m. lapkričio 30 d. žuvo patekęs į avariją, dar neužbaigus filmuoti „Greiti ir įsiutę 7“. Volkeris ir jo draugas Roger Rodas, važiuodami Porsche Carrera GT, 72 km/h maksimalioje greičio leistinoje zonoje, Hercules gatvėje, netoli Kelly Johnson aikštelės (Valencija, Santa Klarita, Kalifornija), rėžėsi į betoninį stulpą ir porą medžių, netrukus jų automobilis užsiliepsnojo. Rodas mirė nuo daugybinių sužalojimų, o Volkeris tiek nuo sužeidimų, tiek nuo nudegimų. Abiejų kūnai sudegė neatpažįstamai.
Tas vingis, kuriame Polas ir jo draugas žuvo, yra populiarus drifto automobilių. Nei alkoholio, nei narkotikų pėdsakų nebuvo rasta jų organizmuose, įskaitant ir tai, kad buvo atmesta automobilio gedimo tikimybė ar netvarkingo kelio kaltė. Policija negalėjo rasti ir jokių įrodymų, kad vyko drag lenktynės. Tyrėjai priėjo išvadą, kad jų greitis galėjo siekti nuo 130 km/h iki 150 km/h ir pasenusios, nudilusios padangos buvo pagrindinė tos avarijos priežastis.
Vladimiras Zubovas (1887)
Vladimiras Vladimirovičius Zubovas (1887 m. spalio 13 d. Ginkūnuose, Šiaulių valsčius – 1959 m. vasario 4 d. Kaune) – Lietuvos agronomas, visuomenės veikėjas.
Dabikinės ir Judrelių dvarų savininkas. Vladimiro Zubovo ir Sofijos Zubovienės-Bilevičiūtės sūnus. Aleksandros Zubovaitės-Fledžinskienės brolis, architekto Vladimiro Zubovo tėvas.
Biografija
Vaikystė prabėgo Ginkūnuose. Baigė Šiaulių gimnaziją, studijavo Halės universitete, Berlyne apgynė disertaciją ir gavo agronomijos daktaro laipsnį. Jis atsisakė siūlomų laboranto pareigų Halės universitete ir grįžęs iš Vokietijos su žmona ir mažu sūneliu į Dabikinės dvarą, čia pradėjo ūkininkauti. 1911–1941 m. savo dvaruose eksperimentais gerino Lietuvos juodmargių galvijų veislę.
Po Antrojo pasaulinio karo gyveno Kaune, dirbo leidykloje, Žemės ūkio akademijoje tvarkė biblioteką, dėstė Veterinarijos akademijoje, darbavosi Biologijos institute. Galėjo atsidėti mokslinei veiklai, nes pokario metais teko vėl iš naujo apginti disertaciją, gavo žemės ūkio mokslų kandidato diplomą. Toliau plėtojo savo mokslinį darbą, eksperimentavo, kaip runkelius tręšti valgomąja druska, net rengėsi vykti į Vidurinę Aziją tęsti bandymų druskožemiuose.
Nuo 1955 m. pirmininkavo Jonavos rajono „Komunaro“ kolūkyje. Čia jis energingai ėmėsi darbo: parengė durpių kompostavimo technologiją, rūpinosi moksliškai tręšti pievas. Kolūkis pradėjo kopti iš atsilikimo. Pašlijus sveikatai atsisakė šio darbo.
Mročki Stilongai
Mročki Stilongai  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Šumovo valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Sela
thumb|300px|Žodis Sela religiniame mene Sela ( „sustok ir klausyk“) – judaistinio psalmyno žodis, reikšme artimas Amen, tačiau maldyne reiškia pauzę, skirtą perskaityti teksto apmąstymą. Psalmyne pavartotas 71 kartą: 39 psalmėse ir 3 kartus Habakuko knygoje. Žodžio kilmė apsupta mistikos, tikslaus jo vertimo niekas nežino. Kitas žodžio Selah vertimas – „amžinas, amžinai“.
Paringiai
Paringiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Kuršėnų, prie kelio Kuršėnai–Upyna.
Istorija
Kaimas priklauso Šiaulių rajono savivaldybei, Kuršėnų kaimiškajai seniūnijai. Pirmieji ūkininkai Steponas ir Ona Pranskaičiai. Šiuo metu kaime yra 4 sodybos. 1950–1991 m. kaimas priklausė Pakumulšių „Taikos“ kolūkiui.
Trali
Trali – miestas pietvakarių Airijoje, Dinglio pusiasalio rytuose, netoli Trali įlankos. Kerio grafystės centras.
Istrojis
Miestas įkurtas XIII a.
1789 m. pastatytas pikininko paminklas.
Silicio slėnis
thumb|right|[[San Chozė didžiausias miestas (2006 m.)]] thumb|right|Silicio slėnis su jam priklausančiais miestais pažymėtas žaliai Silicio slėnis  – regionas vakarų JAV, Kalifornijos valstijos šiaurvakariuose, esantis pietinėje San Francisko įlankos pakrantėje. Didžiausias miestas – San Chozė.
Bendrovės
Silicio slėnis laikomas JAV informacinių technologijų lopšiu, jame įsikūrė tūkstančiai IT įmonių. Anksčiau terminas buvo naudojamas apibūdinti regiono silicio mikroschemų gamintojus, bet dabar apibūdina visas aukštųjų technologijų verslo įmones šioje teritorijoje.
Silicio slėnyje yra įsikūrusios tokios didžiausios bendrovės, kaip „Apple“, „Alphabet“ (anksčiau „Google“), „Meta Platforms“ (anksčiau „Facebook“), taip pat „Electronic Arts“ „eBay“, „HP“, „Intel“, „nVidia“, „Netflix“, „PayPal“, „Adobe“, „Cisco“, „Twitter“ ir daugelis kitų, tarp kurių nemažai startuolių.
Verslas paliekantis Silicio slėnį
2021 m. duomenimis, pastaruoju metu dalis kompanijų dėl Kalifornijoje esančių didelių mokesčių ir kitų nepalankių sąlygų palieka Silicio slėnį, įskaitant Kaliforniją. Tarp jų į Teksaso valstiją išsikėlė „Oracle“. „Apple“ Teksaso Ostino mieste paskelbė apie naujo savo miestelio statybų pradžią – tai yra plataus masto plėtros šiame mieste etapo dalis. „Tesla“ palieka Kaliforniją ir perkelia savo būstinę į Teksaso valstiją, nors dalis gamybos dar liks Fremonte.
Jamaikos politinė sistema
Dabartinė Jamaikos konstitucija buvo priimta 1962 m. Jamaikos įstatymų leidžiamojo organo, dvipartinio jungtinio komiteto. 1962 metais Jamaika atgavo nepriklausomybę.
Silicio slėnis
Istorija
XX a. pr. slėnio kraštovaizdyje daugiausia dominavo vaismedžių sodai. Vėliau teritorija palaipsniui tapo JAV elektronikos pramonės lopšiu. Čia buvo įgyvendinami įvairiausi eksperimentai radijo, televizijos ir karinės elektronikos inovacijų srityje. 5-ajame ir 6-ajame dešimtmečiuose labiausiai prie teritorijos plėtojimo prisidėjo Stanfordo universiteto mokslininkai ir absolventai. Frederikas Termanas (Frederick Terman), tuometinis universiteto inžinerijos fakulteto dekanas (vėliau ir universiteto rektorius), pakvietė studentus pradėti savo verslą ir jį steigti apie Stanfordo universitetą. Viena iš tokių įmonių buvo šiuo metu viena stambiausių kompiuterių gamintoja „Hewlett-Packard“.
Jamaikos politinė sistema
Jamaikos, kaip ir Jungtinės Karalystės, valstybės valdovas yra karalius Karolis III, kuriam atstovauja generalgubernatorius.
Silicio slėnis
Istorija
Terminą „Silicio slėnis“ 8-ojo dešimtmečio pradžioje pirmasis vartoti pradėjo verslininkas Ralfas Vaerstas (Ralph Vaerst). Toks slėnio pavadinimas kilo nuo jame veikusių daugybės įmonių, kūrusių puslaidininkius prietaisus, kurių gamyboje naudojamas silicis.
Jamaikos politinė sistema
Jamaikos parlamentas sudarytas iš dviejų dalių: atstovų rūmų ir senato. Atstovų rūmų nariai yra renkami tiesiogiai. Partijos, turinčios daugumą, lyderis tampa ministru pirmininku. Senatoriai yra renkami ministro pirmininko ir opozicijos lyderio.
2006 vasarį ministrė pirmininkė Portia Simpson-Miller buvo išrinkta vyraujančios tautiečių partijos, kuomet jos pirmtakas James Patterson pasitraukė iš posto. Simpson-Miller yra pirmoji moteris, tapusi Jamaikos ministre pirmininke, per visą šios šalies istoriją. Buvęs ministras pirmininkas James Patterson išsilaikė poste nuo 1992 Michael Manley atsistatydinimo. James Patterson buvo perrinktas 3 kartus. Paskutinis iš jų įvyko 2002 metais. Dabartinis opozicijos lyderis yra Bruce Golding.
Jamaikoje yra 2 dominuojančios partijos. Tai tautiečių ir darbo partijos.
Jamaika yra pilnateisė ir aktyvi Karibų bendruomenės (CARICOM) narė.
Mažasis bėgikas
Mažasis bėgikas, sin. mažutis bėgikas (Calidris minuta) – tilvikinių (Scolopacidae) šeimos paukštis.
Tai mažiausias bėgikas, kiek mažesnis už žvirblį. Kūnas 14 cm ilgio, viršutinė pusė rausvai ruda su juodomis dėmėmis, viršugalvis rudas. Antuodegis pilkas. Vairuojamosios plunksnos pilkos. Vidurinės ir kraštinės uodegos plunksnos ilgesnės negu kitos. Apatinė kūno pusė balta, priekinė dalis rusvo atspalvio, išmarginta rusvomis dėmelėmis. Kojos ir snapas juodi.
Apsidė
Apsidė gali reikšti:
Tilakoidas
thumb|300px|righr|Chloroplastas
Tilakoidas – chloroplasto dalis. Tilakoidus taip pat turi fotosintetinančios bakterijos.
Tilakoidai – tai membaraniniai maišeliai ( – maišas, eides – panašus). Chloropastuose jie tam tikrose vietose sukrauti vienas ant kito į granomis ( – grūdas) vadinamas krūveles. Manoma, kad tilakoidų ertmės yra susijungusios.
Tilakoidų membranose aptinkama chlorofilo ( – žalias, phyllon – lapas) ir kitų pigmentų. Pigmentai sugeria saulės šviesą, kurios energija panaudojama sužadinti elektronus, kurie po to panaudojami anglies dioksido redukcijai stromoje.
Šlapės (Utena)
Šlapės – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kuktiškių.
Gyventojai
thumb|left|240px|Šlapių kryžius
Jeronimas Dominykas Pacas
Jeronimas Dominykas Pacas (apie 1620–1662) – Lietuvos magnatas, Lietuvos didžiosios kunigaikštystės aristokratiškos giminės atstovas.
Biografija
Kilo iš Lietuvos magnatų Pacų giminės, herbo „Gozdava“ savininkas. Trakų vaivados Petro Paco (apie 1570–1642) sūnus nuo antros santuokos su Elžbieta Šemetaite (m. 1652). Broliai – Lietuvos didysis pakamaris Feliksas Jonas, Lietuvos didysis stovyklininkas Bonifacijus Teofilis, Lietuvos didysis etmonas Mykolas Kazimieras ir Žemaitijos vyskupas Kazimieras.
Valdė Ašmenos pavietą ir valdas Žemaitijoje.
1661 metais Rusijos-Lenkijos karo metu Jeronimas Dominykas Pacas pateko į Rusijos nelaisvę ir buvo prievarta išvežtas į Maskvos valstybės gilumą. Sekančiais 1662 metais buvo išlaisvintas, bet mirė pakeliui į namus.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Aną Vainaitę (m. po 1669), nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnūs ir dvi dukteris:
Žemojo Juchnoveco valsčius
Žemojo Juchnoveco valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Žemasis Juchnovecas.
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo ir priklausė Balstogės vaivadijos, Balstogės apskričiai. 1952 m. liepos 1 d. sudarytos 28 gromados. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, 1954 m. rugsėjo 29 d. panaikintas.
1973 m. sausio 1 d. atkurtas. 1976 m. liepos 1 d. prijungta dalis Zasciankų valsčiaus. 1998 m. sausio 1 d. valsčiaus centras buvo perkeltas į Juchnovecą ir valsčius pervadintas Juchnoveco valsčiumi.
Quentin Massys
Biografija
Kventinas Maseisas gimė apie 1465-66 m. Levene. Jis esą buvo kilęs iš prastuomenės, kalvio sūnus. Minimas Joos Massys, kuris sukūrė Šv. Petro bažnyčios Levene laikrodį, tikriausiai buvo Kventino brolis. Tikėtina, kad Maseiso šeima buvo kilusi iš Grobendonko kaimo netoli Leveno, kur 1486 m. Maseisas vedė Alyt van Tuylt. Tikėtina, kad Maseisas mokėsi vietos vienuolyne. Tapybos tikriausiai išmoko savarankiškai dengdamas dažais medžio raižinius ir iliuminuodamas knygas. Pasak Carel van Mander, jis buvo neblogu muzikantu. 1491 m. jis įstojo į Antverpeno Šv. Luko tapytojų gildiją. Gildijoje jis kelis kartus minimas registravęs mokinius. Jo sūnūs, Janas ir Kornelis, tapo tapytojais. 1507 m. mirė pirmoji žmona, su kuria dailininkas susilaukė 6 vaikų, ir Maseisas kitais metais vedė Katharina Heyns, su kuria susilaukė dar 10 ar 7 vaikų.
1507 m. Leveno Šv. Onos bendruomenė užsakė religinį Šv. Onos legendų triptiką Leveno Šv. Petro bažnyčios altoriuj (dabar Briuselyje). 1509 m. Portugalijos karaliaus pasiuntinys užsakė jam „Septynių Mergelės Marijos kančių“ altorinį paveikslą. 1513−1517 m. Maseisas gavo dar vieną užsakymą iš Portugalijos religiniam triptikui (centrinė panelė dingusi). Prie šio kūrinio peizažų tapybos bendradarbiavo Joachimas Patiniras. Tikėtina, kad Maseisas palaikė gerus ryšius su dailininkais Jan Provoost ir Gerard David. Maseisas buvo susijęs su Erazmu Roterdamiečiu, sukūrė jo portretą, sukūrė Erazmo medalį. 1519 m. Maseisas įsigijo namą Antverpeną, kuriame Diureris lankėsi apie 1520-21 m., tačiau neminima, kad buvo susitikęs Maseisą (kuris tikriausiai tuo metu buvo išvykęs). 1521 m. Maseisas įsigijo kitą namą Antverpene. 1524 m. po Joachimo Patiniro mirties globojo jo dvi dukteris. Iki mirties 1530 m. rugsėjo 30 d. Maseisas gyveno Antverpene.
Kūryba
thumb|right|220px| „Pinigų skolintojas ir jo žmona“ (apie 1514, [[Luvras, Paryžius)]] Ankstyvieji Maseiso kūriniai įtakoti Dirko Bautso. „Šv. Kristoforas“, datuojamas apie 1490 m., replikuoja vieną Bautso religinio paveikslo figūrą. Nieko nežinoma apie Maseiso galimą kelionę į Italiją, tačiau jo susipažinimas su Leonardo da Vinčio kūriniais yra akivaizdus. Maseisas yra nutapęs beveik tiesioginę Leonardo „Mergelės Marijos ir Šv. Onos su avinėliu“ paveikslo repliką. Jo paveikslai rodo aiškią Leonardo peizažo vaizdavimo įtaką ir ši įtaka negalėjo persiduoti per graviūras. Nuo ankstyvosios gotikinės stiliaus įtakos gyvenimo pabaigoje Maseisas transformavosi į renesanso menininką, ką rodo apie 1529 m. datuojami „Madonos ir Kūdikio“ paveikslai, kuriame vaizduojami realistiškos motinos ir jos kūdikio scenos renesansiniame peizaže, be religinių atributų ir gotikinei stilistikai būdingos religinės mistifikacijos.
Ženklią vietą Maseiso kūryboje užima groteskiški paveikslai, kurių šaltinis tikriausiai yra Leonardo piešiniai. Leonardas da Vinčis groteskišką žmogiškųjų formų iškraipymą naudojo studijavimui, o Maseisas tai pavertė pilnaverčiais meno kūriniais. Tarp tokių kūrinių garsiausi yra paveikslai „Nelygi pora“ ir „Groteskiška sena moteris“ (tikriausiai vaizduojama tikra odos liga sirgusi moteris). Garsiausiu Maseiso paveikslu yra „Pinigų skolintojas ir jo žmona“. Jis laikomas meistriškai Maseiso atliktu ir vaizduoja pinigų skolintoją kartu su žmona, kuriems turto vertė yra persvėrusi bet ką kitą gyvenime. Paveiksle ne be ironijos vaizduojama bankininko žmona, kuri laiko religinę knygą, tačiau akimis seka vyro skaičiuojamus pinigus ir brangenybes. Svarbiausiais Maseiso religiniais kūriniais įvardijami Šv Onos ir Šv. Jono triptikai.
Mikalajavas (Kalvarija)
Mikalajavas – buvęs kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 5 km nuo Tarprubežių, į šiaurę nuo Trakiškių.