cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Olimpinės žaidynės
XX ir XXI a. Olimpinio judėjimo raida nulėmė keletą pasikeitimų Olimpinėse žaidynėse. Kaip dalis tų pasikeitimų buvo įvestos žiemos olimpinės žaidynės žiemos sporto šakoms, Parolimpinės žaidynės atletams su negalia, Jaunimo olimpinės žaidynės atletams nuo 14 iki 18 metų, penkerios žemynų žaidynės (Amerikos, Afrikos, Azijos, Europos ir Ramiojo vandenyno), Pasaulio žaidynės sporto šakoms, kurios neįtrauktos į olimpiadas. TOK turėjo prisitaikyti prie įvairių ekonominių, politinių ir technologinių pasikeitimų. Dėl to Olimpiados, kurios P. Kubertino buvo įsivaizduotos kaip mėgėjų žaidynės, tapo varžybomis, kuriose leidžiama varžytis profesionaliems sportininkams. Didėjanti žiniasklaidos įtaka paskatino korporacijas skirti paramą žaidynėms ir olimpiadas komercializuoti. Dėl pasaulinių karų buvo atšauktos 1916, 1940 ir 1944 m. žaidynės. Šaltojo karo metu daug valstybių boikotavo olimpiadas 1980 ir 1984 m. (nepaisant to pastarosiose dalyvavo 140 šalių ir taip buvo pasiektas tų laikų valstybių dalyvių rekordas).
Olimpinį judėjimą sudaro tarptautinės sporto federacijos, nacionaliniai olimpiniai komitetai ir kiekvienoms žaidynėms sudaromi organizaciniai komitetai. Tarptautinis olimpinis komitetas (TOK) yra atsakingas už Žaidynių miesto parinkimą, komitetas organizuoja ir finansuoja Žaidynes remdamasis Olimpine chartija. TOK sprendžia ir dėl olimpinės programos, t. y. nustato kokiose sporto šakose bus varžomasi. Su Olimpiada susiję tokie simboliai ir ritualai kaip Olimpinė vėliava ir deglas, Žaidynių atidarymo ir uždarymo ceremonijos. Vasaros ir žiemos olimpinės žaidynėse dalyvauja daugiau nei 13 000 atletų, kurie atstovauja 33 skirtingoms sporto šakoms ir varžosi apie 400 rungtynių. Pirmos, antros ir trečios vietos laimėtojai kiekvienoje rungtyje gauna olimpinius medalius, atitinkamai aukso, sidabro ir bronzos.
Žaidynės taip išaugo, kad jose atstovaujama beveik kiekviena pasaulio valstybė. Šis augimas buvo lydimas įvairių iššūkių ir kontroversiškų reiškinių, įskaitant boikotus, dopingo naudojimą, papirkinėjimus ir teroristinį išpuolį 1972 m. Kas dvejus metus vykstančios Žaidynės bei didelis joms skiriamas žiniasklaidos dėmesys leidžia nežinomiems atletams pasiekti nacionalinę ar net tarptautinę šlovę. Tuo pačiu Žaidynes rengiantis miestas ir valstybė turi galimybę pristatyti save pasauliui.
Paskutinės vasaros olimpinės žaidynės vyko XXI vasaros olimpinės žaidynės Rio de Žaneire (2016 m. rugpjūčio 5 d. – rugpjūčio 21 d.). Paskutinės žiemos olimpinės žaidynės – XXI – vyko 2018 m. vasario 9–25 d. Pjongčange, Pietų Korėjoje.
Olimpinių žaidynių vieta
Lentelėje pateikiama informacija apie vasaros bei žiemos olimpinių žaidynių vietą.
Antikinės žaidynės
Nėra tiksliai žinoma, kada prasidėjo olimpinės žaidynės, tačiau egzistuoja keletas legendų apie žaidynių kilmę. Pirmos rašytiniuose šaltiniuose olimpinės žaidynės paminėtos 776 m. pr. m. e. Jos vyko Olimpijos mieste, bet žinoma, jog tai nebuvo pirmosios žaidynės. Tų laikų žaidynės buvo vietinės vieno sporto (jojimo lenktynių stadione) varžybos.
Vėliau žaidynės tapo vis svarbesnės Graikijoje, apogėjų pasiekė šeštame bei penktame amžiais pr. m. e. Žaidynės buvo svarbios ir religiškai, tarp varžybų buvo nešamos aukos dievams, rengiamos įvairios ceremonijos. Varžybų skaičius padidėjo iki 20 rungčių. Žaidynės tęsdavosi kelias dienas. Varžybų laimėtojai buvo labai gerbiami, atleidžiami nuo mokesčių, apie juos rašomos poemos, kuriamos skulptūros. Žaidynės vyko kas ketverius metus, laikotarpis tarp žaidynių vadintas Olimpiada, šis laikotarpis buvo svarbus metų skaičiavimui.
Moskievcė
Moskievcė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Orlios valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į pietvakarius nuo Orlos, apie 15 km į pietus nuo Bielsko ir apie 54 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaime stovi 1904 m. pastatyta medinis namas, kuris yra įtrauktas į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Olimpinės žaidynės
Antikinės žaidynės
Romėnams užėmus Graikiją, žaidynės prarado svarbą, o krikščionybei tapus pagrindine imperijos religija, žaidynės laikytos pagonių švente, todėl 394 metais imperatorius Teodosijus I žaidynes uždraudė. Jas vėl pradėta rengti nuo 1896 m.
Nuorodos
Tarptautinės organizacijos
Belincona
Belincona – Šveicarijos miestas pietrytinėje šalies dalyje. Tičino kantono sostinė. Miesto, kaip ir Tičino kantono pagrindinė kalba – italų.
Geografija
Belincona įsikūrusi pietryčių Šveicarijoje, Tičino upės slėnyje, netoli nuo Italijos pasienio. Miestą iš vakarų ir rytų supa San Gotardo kalnų masyvas. Už penkiolikos kilometrų nuo Belinconos telkšo vienas didžiausių Šveicarijos bei Italijos ežerų – Madžorė.
Sean Hayes
Sean Patrick Hayes (g. 1970 m. birželio 26 d. Čikagoje, Ilinojuje, Jungtinėse Valstijose) – amerikiečių aktorius, komikas ir prodiuseris.
Geriausiai žinomas iš NBC situacijų komedijos „Will & Grace“, kuriame atliko pagrindinio serialo veikėjo Jack McFarland vaidmenį. Komedijoje vaidino visus aštuonis sezonus (1998–2006). Aktoriaus vaidyba seriale buvo teigiamai įvertinta kritikų, Sean Hayes buvo nominuotas šešiems „Auksiniams gaubliams“, laimėjo vieną „Emmy“ (nominuotas buvo septynis kartus iš eilės) ir keturis Ekrano aktorių gildijos apdovanojimus.
Yra vaidinęs įvairiuose kino filmuose, įskaitant „Cats & Dogs“ (2001), „The Cat in the Hat“ (2003), „Pieces of April“ (2003), „Martin and Lewis“ (2002). Atliko epizodinius vaidmenis garsiuose televizijos serialuose „30 Rock“, „Parks and Recreation“, „American Dad!“ „Up All Night“, „Scrubs“ ir „Smash“.
2010 m. vaidino miuzikle „Promises, Promises“. Už vaidybą teatre buvo nominuotas prestižiniam „Tony“ apdovanojimui.
Aktorius po „Will & Grace“ pabaigos užsiima ir įvairių televizijos serialų ir filmų prodiusavimu. Prodiusavo keturis televizijos filmus, mistinį serialą „Grimm“, komediją „Hot in Cleveland“, keletą „The Soul Man“ serijų.
2013 m. Sean Hayes gavo pagrindinį vaidmenį situacijų komedijoje „Sean Saves the World“, kuriame jam paskirtas išsiskyrusio gėjaus tėvo vaidmuo. Serialą planuojama pradėti rodyti nuo 2013 m. spalio 3 d. NBC kanalu.
Kukulkanas
thumb|250px|Kukulkano galva Kukulkano piramidės papėdėje
Kukulkanas (jukat. K’uk’ulkan, coc. K’uk’ul – chon), išvertus reiškia „plunksnuotoji gyvatė“ – viena vyriausių senovės majų dievybių. Panašius dievus turėjo actekai (Kecalkoatlis) ir kičiai (Gukumacas). Buvo laikomas lietaus ir vėjo valdovu, miestų ir dinastijų įkūrėju. Majai Kukulkaną vaizdavo kaip plunksnuotą gyvatę žmogaus galva. Žymiausia išlikusi šventykla Kukulkanui yra Kukulkano piramidė (El Kastilijas) Čičen Icoje. Postklasikiniu periodu Kukulkano kultas klestėjo Majapano mieste.
Petras Šatkus
Petras Šatkus (g. 1942 m. spalio 19 d. Dusetose, Zarasų apskritis) – Lietuvos rašytojas, spaudos darbuotojas, publicistas.
Biografija
Baigė Kauno milicijos mokyklą, dirbo Vidaus reikalų ministerijoje. Nuo 1969 m. bendradarbiauja periodinėje spaudoje. Parašė detektyvinio pobūdžio kūrinių, daugiau kaip 200 apybraižų, straipsnių, korespondencijų, kt. rašinių. Jų paskelbė leidiniuose „Socialistinė teisė“, Švyturys, „Jaunimo gretos“, „Tiesa“, „Czerwony Sztandar“, „Sovetskaja Litva“, „Mūsų žodis“, per radiją ir televiziją. 1991–1993 m. redagavo laikraštį „Ugniagesys“. 1991–1997 m. – žurnalo „Rankas aukštyn!“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, redagavo savaitraščius „Žvilgsnis“, „Europos centras“.
1995–1997 m. Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos Vilniaus skyriaus pirmininkas. Kartu su kitais 1997 m. įkūrė Lietuvos detektyvų rašytojų sąjungą.
Romanuose pasakojama apie žydrųjų palydovių biznį, asmeninių sargybinių saugomus verteivas, sprogdinamus automobilius. Pasakojimui stinga intrigos paslapties, personažų dialogams savitos frazeologijos.
Žarijos
Žarijos – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Bagrėno, kairiajame Nemuno krante. Stūkso Žarijų I piliakalnis ir Žarijų II piliakalnis.
Istorija
200px|miniatiūra|kairėje|Keliukas, vedantis link I piliakalnio
Kampuotis II
Yra raudžių, ešerių, lydekų, karšių.
Latvijoje prie ežero įsikūręs Kumpočių kaimas, Lietuvoje netoliese yra Navikai.
Kampiškiai (reikšmės)
Kampiškiais vadinami kaimai:
Kipro futbolo varžybos 1971–1972 m.
Kipro futbolo varžybos 1971–1972 m.
GM H platforma (RWD)
GM H platforma buvo kompaktiniams galiniais ratais varomiems automobiliams pritaikyta platforma, kurią nuo 1971 iki 1980 metų gamino koncernas General Motors.
Automobiliai
Platformą naudoję automobiliai:
Sugintai
Sugintai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Žemaičių Naumiesčio. Išlikęs buvusios Žemaičių Naumiesčio Šv. Aleksandro Neviškio cerkvės pastatas.
Gurki Lešničuvka
Gurki Lešničuvka – kaimas Lenkijos rytuose, Plateruvo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Borkovas
Borkovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kolno valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Kolno ir apie 85 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas įkurtas 1408 metais. 1413 m. rugpjūčio 28 d. Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis suteikė aplinkines žemes Jakušovui. 1526 m. kaimas tapo Lenkijos karalystės dalimi. 1565 m. kaime buvo 39 namai, trys smuklės ir malūnas ant Skrodos upės kranto. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1824 m. kaime buvo 69 namai ir 465 gyventojai. 1891 m. kaime buvo 126 namai ir 848 gyventojai. 1918 m. įkurta savanorių gaisrinė. Tais pačiais metai įkurta ir Borkovo Šv. Trejybės parapija. 1923-1932 m. pastatyta Borkovo Šv. Trejybės bažnyčia. 1929 m. kaime kilo didelis gaisras, kurio metu nukentėjo daug pastatų. Per II pasaulinį karą beveik visi kaimo pastatai buvo sugriauti. 1966 m. kaime atidaryta viešoji biblioteka.
Tomas Šarkus
Tomas Šarkus (1940 m. gruodžio 29 d. Panevėžyje – 1993 m. spalio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Mokėsi Daugų vidurinėje mokykloje. 1962 m. įstojo į Vilniaus pedagoginį institutą, baigė 3 kursus. 1970 m. baigė žurnalistikos studijas Vilniaus universitete.
1964–1968 m. dirbo Palūšės turistinės bazės instruktoriumi. 1967–1977 m. dienraščio „Tiesa“ korespondentas, 1978–1992 m. – Lietuvos radijo ir televizijos Informacijos vyriausiosios redakcijos korespondentas, vyresnysis redaktorius, 1992–1993 m. – žurnalo „Karys“ redaktoriaus pavaduotojas. Rašė ir rengė laidas laisvalaikio, turizmo, ekologijos, žemės ūkio temomis.
Kandalakša
Kandalakša  – miestas Rusijoje, Murmansko srities pietuose, Kandalakšos įlankos (Baltosios jūros dalis) pakrantėje, prie Nivos žiočių, 200 km į pietus nuo Murmansko. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie linijos į Murmanską, netoliese praeina plentas E105 (ruožas Murmanskas–Petrozavodskas). Yra jūrų uostas. Veikia aliuminio, mašinų gamybos gamyklos, netoliese ant Nivos yra hidroelektrinių kaskada. Yra cerkvė (pastatyta 2005 m.)
Istorija
Kandalakša šaltiniuose minima nuo 1517 m., tačiau manoma, kad galėjo būti gyvenama jau nuo XI a. Kandalakšoje 1565 m. pastatyta Šv. Jono Krikštytojo cerkvė, pradėtas vietinių samių krikštas, o 1548 m. atidarytas vienuolynas. XVI a. pab. miestą nuniokojo švedų ir suomių armijos. 1915–1916 m. pastatytas uostas, gyvenvietę pasiekė geležinkelis. 1938 m. Kandalakšai suteiktas miesto statusas, ji prijungta prie Murmansko srities.
Bugas
Bugas – dvi upės Rytų Europoje:
Ringėnai
Ringėnai – kaimas Prienų rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Balbieriškio.
Justiniškių seniūnija
Justiniškių seniūnija yra tankiausiai apgyvendinta ir trečia pagal mažiausią užimamą plotą Vilniaus miesto savivaldybės dalis.
Aklaežeris
Aklaežeris (arba Aklažeris, Akležeris) gali reikšti:
Antanas Dambrauskas
Antanas Dambrauskas:
Kirovskas
Kirovskas reiškia šias gyvenvietes:
Olekšė
Olekšė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Orlios valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietvakarius nuo Orlos, apie 11 km į pietus nuo Bielsko ir apie 50 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Pietinis Bugas
Bugas, Pietinis Bugas  – upė Ukrainoje. Prasideda prie Cholodecio kaimo Chmelnyckio srityje. Teka į pietryčius Ukrainos miškastepėmis ir stepėmis. Įteka į Juodosios jūros Bugo limaną.
Svarbiausi intakai:
Didžiausi miestai – Chmelnyckis, Vinycia, Pervomaiskas, Mykolajivas.
Senovės graikai upę vadino Hypanis.
Ukrainos šiaure ir Baltarusijos, Lenkijos teritorijomis teka Vakarinis Bugas (Narevo intakas).
Kekersai
Kekersai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Katyčių.
Priština
Priština ( arba Prishtina, arba Priština; ) – Kosovo sostinė. Dauguma gyventojų – albanai, taip pat yra mažesnių serbų, bosnių ir čigonų bendruomenių. Mieste įsikūrusi laikinoji albanų dominuojama Kosovo vyriausybė ir Jungtinių Tautų administracija Kosove.
Istorija
Romėnų laikais apie 15 km į pietus nuo Prištinos buvo didelis Ulpiana miestas. Jis buvo sugriautas, tačiau imperatorius Justinianas I jį atstatė. Dabar toje vietoje yra Lipljan miestelis, čia dar galima pamatyti senovinio miesto griuvėsius.
Po Romos žlugimo Priština pradėjo augti. Ji buvo įsikūrusi kelių, vedusių į visas Balkanų pusiasalio puses, sankryžoje. Dėl šios priežasties Priština tapo svarbiu prekybos centru svarbiausiuose pietryčių Europos maršrutuose.
Viduramžių Serbijos valstybei Priština buvo itin svarbi, valdant karaliui Milutinui (1282–1321 m.) ir kitiems Nemaničių bei Brankovičių dinastijų valdovams, ji buvo valstybės sostine iki 1389 m. įvykusio Kosovo mūšio, kai įsiveržę osmanai sumušė jungtinę Balkanų armiją. Osmanai visą Serbiją nukariavo 1459 m.
Nuo 1870 m. albanai suformavo Prizreno lygą priešinimuisi Osmanų valdžiai. 1881 m. buvo sudaryta laikinoji vyriausybė. 1912 m. Kosovas trumpai įėjo į naujai susikūrusios nepriklausomos Albanijos valstybės sudėtį. Tačiau 1913 metais galingosios valstybės privertė Albaniją atiduoti Kosovą Serbijai. 1918 m. Kosovas tapo naujos valstybės – Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės – dalimi.
Prieš Antrąjį pasaulinį karą Priština buvo etniškai mišrus miestas su didelėmis albanų ir serbų bendruomenėmis. Daug albanų, serbams vykdant etninį valymą, buvo ištremti į Turkiją. Albanai Turkijos valdžios buvo priversti priimti turkiškas pavardes ir įsikurti Turkijos provincijose, kurios anksčiau gyveno armėnai ir graikai.
Antrojo pasaulinio karo metu Prištinoje labai sumažėjo serbų, atsikėlė daug albanų. Nuo 1941 iki 1945 metų Priština buvo inkorporuota į Italijos okupacinę Aukštutinės Albanijos valstybę. Nuo 2008 m. tapo Kosovo sostine.
Palamedėjos
Palamedėjos (Anhimidae) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukščių šeima. Gyvena Pietų Amerikos pelkynuose. Neturi pirštus jungiančių plėvelių ir nėra tiesiogiai susijusios su vandeniu.
Libertador Cheneral San Martinas
Libertador Cheneral San Martinas  – miestas Argentinoje, Chuchujaus provincijos šiaurės rytuose, prie San Lorenso upės. Ledesmos departamento centras. 46,6 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1899 m. Pueblo Nuevo Ledesma pavadinimu Ledesmos cukraus fabriko savininko žemėse. 1906 m. miestą pasiekė geležinkelis. Ekonomiškai suklestėjo atvykus emigrantams iš Sirijos ir Libano. 1950 m. pervadintas į Libertador Cheneral San Martiną nepriklausomybės kovų lyderio Chosė de San Martino garbei. 8 km nuo miesto prasideda Calilegua nacionalinis parkas. Turistus taip pat vilioja karštosios versmės ir žygiai po kalnus.
Per miestą eina Tukumano – Tartagalio kelias ir geležinkelis į Boliviją. Cukraus pramonės centras. Taip pat alkoholio, celiuliozės gamyba.
Laiškas Titui
Laiškas Titui – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų. Tai laiškas, adresuotas Titui – Kretos bažnyčios vadovui. Paulius šiame laiške stengiasi jam kuo geriau patarti. Kaip ir laiškuose Timotiejui, daug kalbama apie krikščionių dvasininko savybes ir praktinius jų tarnybos dalykus.
Turinys
Laiškas pradedamas pasveikinimu. Kalbama apie tai, kokio vadovo bažnyčiai reikia, ko ir kaip mokyti. Rašoma apie praktinio krikščionio gyvenimo pagrindus. Laiško pabaigoje pateikiami baigiamieji nurodymai.
Parašymo laikas
Laiškas Titui yra vienas pastoracinių laiškų (kaip ir laiškai Timotiejui), tačiau ne vėliausiai iš jų parašytas.
Helenuvas (Losicės apskritis)
Helenuvas – kaimas Lenkijos rytuose, Plateruvo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Radosław Matusiak
Radoslavas Matusiakas (g. 1982 m. sausio 1 d.) – futbolininkas, Lenkijos rinktinės.
žaidžia nuo 1999 m.
Meduvys
Meduvys arba Tarpupio ežeras – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajono rytuose, 10 km į pietryčius nuo Trakų, 5,5 km į šiaurę nuo Paluknio. Ilgis šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi 1,8 km, plotis iki 0,37 km. Altitudė 139,6 m. Didžiausias gylis siekia 10 m, giliausios vietos yra ežero galuose. Susidaręs rinoje. Ežero galai ir šiaurės vakarinis krantas žemi, pietrytinis aukštas, apaugęs mišku (Ropėjos miškas). Pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Ežero centrinėje dalyje yra 3 miškingos salos (0,53 ha, 0,37 ha ir 0,23 ha). Įteka Medrynia ir dar 2 upeliai, vakaruose išteka Luknos intakas L-1 (Merkio baseinas).
Prie Meduvio ežero įsikūrę Senojo Tarpupio ir Plaknos kaimai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos. Šiaurine pakrante eina kelias Nr.4713 (Senieji Trakai – Senasis Tarpupis – Guopstos).
Bžozovas (Kolno apskritis)
Bžozovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kolno valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurę nuo Kolno ir apie 94 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Gustavas IV Adolfas
Biografija
thumb|left|150px|Gustavas IV Adolfas vaikystėje thumb|left|150px|Gustavas IV Adolfas su žmona Frederika Darata Vilhelmina Badeniete
Kilęs iš Oldenburgų atšakos, Holšteinų-Gotorpų dinastijos. Tėvas Gustavas III, motina Sofija Magdalena Danė.
Šeima
1797 m. vedė. Žmona Frederika Darata Vilhelmina Badenietė (1781–1826 m.). Jų vaikai:
Valdymas
Valdė autokratiškai; iki 1796 m. regentu buvo jo dėdė Karolis, nuo 1809 m. karalius Karolis XIII. Nesėkmingai 1805–1807 m. kariavo su Prancūzija, prarado Pomeraniją ir 1808–1809 m. – su Rusija, kuriai atiteko Suomija. Karininkų nuverstas ir priverstas emigruoti. Jo palikuoniai neteko teisių į sostą.
Thomas Sørensen
Tomas Sorensenas (g. 1976 m. birželio 12 d.) – Danijos futbolininkas, vartininkas,
Karjera
Rungtyniavo Danijos klubuose, vėliau persikėlė į Jungtinę karalystę.
Kampiškiai (Birštonas)
Kampiškiai – buvęs kaimas Birštono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Prienų, kairiajame Nemuno krante priešais Birštoną, palei Alksniakiemio mišką.
Thomas Sørensen
Karjera
Atstovavo Sunderland AFC, Aston Villa FC, Stoke City.
Kampiškiai (Birštonas)
Etimologija
Kaimo vardą tikriausiai lėmė geografinė padėtis – jis buvo įsikūręs ties Nemuno kilpa, kur ji pasisuka beveik stačiu kampu.
Thomas Sørensen
Karjera
2015–2017 m. rungtyniavo Melbourne City FC (Australija).
Rinktinė
Atstovavo Danijos futbolo rinktinei, sužaidė daugiau nei šimtą rungtynių.
Su rinktine žaidė 2000-ųjų Europos futbolo čempionate, 2004-ųjų Europos futbolo čempionate ir 2002-ųjų pasaulio futbolo čempionate.
Seina (upė)
Seina   – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje ir Baltarusijoje; atkarpomis yra Lietuvos-Lenkijos ir Lietuvos-Baltarusijos gamtinė valstybinė siena. Kairysis Juodosios Ančios intakas. Ilgis 80,8 km, aukštupyje ji apie 10 km sudaro Lietuvos-Lenkijos, vėliau apie 10 km – Lietuvos-Baltarusijos valstybines sienas. Baseinas užima 432,4 km² plotą. Upės slėnis platus, žemupyje miškingas (Augustavo giria). Seinos vaga vietomis sudaro natūralią sieną tarp Lietuvos-Lenkijos bei tarp Lietuvos-Baltarusijos. Upės vagos viduryje yra ir Trijų sienų sankirta Mara – Baltarusijos, Lenkijos ir Lietuvos valstybinių sienų susikirtimo taškas.
Pavadinimas jotvingių kilmės, jis minimas 1385 m. Kryžiuočių kelių į Lietuvą aprašymuose. Ten rašoma, kad 7,5 mylios atstumu nuo Merkinės yra perėja per Seinos upę –  .''
Seina prasideda prie Punsko ir įvairiose vietovėse vadinama skirtingais vardais:
Svarbiausi intakai: Šalčia (13 km, ištakos Šaltėnų kaime), Akuotė (11 km, ištakos Akuotės ežere), Rubežanka (6 km, ištakos Skarkiškių kaime), Kunia.
Seina pakankamai užteršta upė (III klasės švarumas) – į vandenis patenka žemės ūkio trašų liekanos, miestų nutekamieji vandenys.
Ižas (reikšmės)
Ižas gali reikšti:
Jonas Mackevičius (1872)
Jonas Mackevičius (1872 m. birželio 18 d. Raguva, Panevėžio apskr. – 1954 m. liepos 25 d. Roveredo, Šveicarija) – Lietuvos dailininkas tapytojas, akvarelistas.
Biografija
1884 m. su tėvais persikėlė į Tverę. 1894 m. baigė Maskvos dailei skatinti mokyklą, 1896 m. – kunigaikštytės Taniševos dailės studiją, mokėsi I. Repino privačioje dailės studijoje, 1901 m. baigė Peterburgo dailės akademiją. Žinias gilino keliose Europos dailės mokyklose, daug keliavo. Lankėsi įvairiose Europos valstybėse, Palestinoje, Egipte ir kitur.
Gyvendamas Peterburge priklausė „Peredvižnikų draugijai". Artėjant Romanovų dinastijos trijų šimtų metų jubiliejui, 1912 m. nutapė caro Nikolajaus II portretą, kuris paties caro buvo pripažintas geriausiu, leista jį spausdinti jubiliejiniuose leidiniuose. Šis konkursas išgarsino dailininką.
1907 m. dalyvavo pirmojoje lietuvių dailininkų parodoje Vilniuje, o vėliau įstojo į Lietuvių dailės draugiją. 1914–1929 m. gyveno Kaprio saloje, Italijoje. 1926 m. buvo surengtos jo kūrinių parodos Kaune ir kituose miestuose. 1929–1940 m. Kauno meno mokyklos mokytojas, dėstė akvarelę ir piešimą. Per tą laiką dalyvavo dailės parodose Lietuvoje ir užsienyje. Artėjant sovietinei armijai prie Lietuvos 1944 m. pasitraukė į Vakarus ir apsigyveno Šveicarijoje, Roveredo.
Kūryba
thumb|300 px|left|Europos monarchų suvažiavimas Lucke. Viduryje stovi Šventosios Romos imperatorius Zigmantas Liuksemburgietis, jam iš dešinės sėdi žmona Barbora, toliau - Jogailos žmona Sofija ir karalius Jogaila. Iš kitos imperatoriaus pusės sėdi Vytautas su žmona Julijona. (Jono Mackevičiaus paveikslas, 1934 m.)
J. Mackevičius – tradicinio akademinio realizmo atstovas, linkęs į romantizmą. Kai kuriuose Italijos laikotarpio kūriniuose juntama ir impresionizmo įtaka. Didelio formato istoriniuose paveiksluose, 1930 m. tapytuose Kauno Vytauto Didžiojo karo muziejui – „Lietuvių kariuomenė žygiuoja į Vilnių“, „Kunigas Antanas Mackevičius šventina 1863 m. sukilėlių vėliavas“, „Vytautas Didysis Naugardo žemėje“, „Vytautas Didysis ties Juodąja jūra“, „Lucko suvažiavimas“ (1834 m.) ir kt., labai rūpestingai perteikė tų įvykių nuotaikas, tipažus. Paveikslai pasižymi puikiu spalvų koloritu, gera kompozicija. Istorinei temai skirti paveikslai įtaigūs, kompaktiški, svarbi istorinė tiesa. Jo gamtovaizdinė tapyba pasižymi nuotaikingumu, spalvingumu, ypač Kaprio vaizdai. Paminėtini ir jo tapybos darbai – „Piemenaitė“, „Asilėlis su apelsinais“, „Čertosi vienuolyno kiemas“, „Kaprio gatvelė“ ir kt.
Kauno Karininkų ramovės rūmų kunigaikščio Vytauto Didžiojo menėje ant storos faneros 1934 - 1937 m. nutapyti paveikslai: „Suvažiavimas Lucke“, „Vytautas priima duoklę iš totorių“, „Vytautas prie Juodųjų jūrų“, „Vytautas prie Naugardo“ ir Jano Mateikos paveikslo „Žalgirio mūšis“ interpretacija su pritapyta kryžiuočių stovykla, Lietuvą okupavus rusams ir Ramovėje įsikūrus sovietinės armijos karininkų namams, buvo uždažyti rudais grindiniais aliejiniais dažais. 1997 m. pradėti pirmieji pano restauracijos darbai (restauratorius Kęstutis Andziulis), tačiau dėl lėšų stygiaus jie atidėti ir atnaujinti tik 2005 m. rudenį; baigti 2006 m. Darbus atliko Gražina Samuolytė su restauravimo specialybės studentų praktikantų grupe.
„Vytautas Didysis Lucko suvažiavime“ tapytas 1934 m. Paveikslo viduryje pavaizduotas stovintis imperatorius Zigmantas Liuksemburgietis, nuo jo dešinėje – Vytautas Didysis su žmona Julijona, kairėje sėdi imperatoriaus žmona Barbora, Jogailos žmona Sofija ir Jogaila. Vytauto Didžiojo Karo muziejus 1996 m. paskolino Lietuvos Respublikos Prezidentūrai. Paveikslas kabo Prezidento posėdžių salėje.
Freska „Stebuklas ties Polocku“ (Panevėžio Kristaus Karaliaus katedra) lubose virš centrinio altoriaus pagauna kiekvieno maldininko akį. Jos siužeto pagrindas – Šventojo Kazimiero pasirodymas Lietuvos kariuomenei, kovojusiai su gausesnėmis rusų pajėgomis prie Polocko tvirtovės ir pagalba, jas nugalint. '' „Šv. Kazimieras“'' (Kauno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų (Vytauto Didžiojo) bažnyčia), nutapytas 1943 m.
Daug dailininko paveikslų buvo sukaupta Anykščių bažnyčios klebono monsinjoro Alberto Talačkos (1921–1999 m.) kolekcijoje. Rinkinį dar papildė tapybos kolekcionierius Edmundas Armoška, kuris 2008 m. surengė pirmąją Jono Mackevičiaus 76 tapybos ir akvarelės darbų parodą „Atrasti paveikslai“ Šiaulių dailės galerijoje „Laiptai“.
Dailininko 1924 m. Kaprio saloje tapyta realistinė drobė „Alėja“ yra įtraukta Į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).
GM H platforma (FWD)
GM H platforma yra didelės klasės automobiliams pritaikyta platforma, kurią nuo 1986 metų gamina General Motors. Platforma yra varoma priekiniais ratais, ji pakeitė iki tol naudotą galinais ratais varomą GM G platformą. Šiuo metu platformą naudoja Buick Lucerne automobilis.
Automobiliai
Automobiliai preityje naudoję arba dabar naudojantys platfomą:
Šilėnai (Birštonas)
Šilėnai – kaimas Birštono savivaldybėje, į rytus nuo Nemajūnų. Pietvakariuose stūkso Šilėnų piliakalnis. Šiaurėje plyti Šilėngirė.
Dvisparnis lėktuvas
thumb|200px|Biplanas Antonov An-2 thumb|200px|Pirmasis į [[Lėktuvnešis|lėktuvnešį sėkmingai nutūpęs lėktuvas (1911 m) buvo biplanas]]
Dvisparnis lėktuvas (biplanas) – orlaivis, turintis du fiksuotus sparnus, dažniausiai vieną įtvirtintą virš fiuzeliažo, kitą – po juo. Biplanų konstrukcijos gali būti su vienas virš kito montuojamais arba vienas kito atžvilgiu nedaug paslinktais sparnais - taip yra sumažinama aerodinaminė sparnų sąveika ir pagerėjo skrydžio charakteristikos. Dvisparnių lėktuvų konstrukcijos su skirtinguose aukščiuose esančiais sparnais, kurio vieno pradžia yra už kito pabaigos, taip pat pat vienoje plokštumoje (vienas už kito) montuojamais sparnais yra iįškisriamos į atskirą - tandeminės sparnų komponuotės kategoriją. Viršutinių ir apatinių sparnų dydis ir paviršiaus plotas nebūtinai turi būti vienodas - konstrukcija su mažesnio ploto arba trumpesne viena sparnų pora vadinamos pusantrasparniu (angl. sesqueplane).
Dvisparnis lėktuvas paprastai pasižymi didesne keliamąja galia nei tokio paties dydžio ir sparnų pločio monoplanas. Biplanas taip pat stabilesnis ore, tačiau dėl didesnio sparnų ploto sąlygojamo didesnio oro pasipriešinimo yra lėtesnis už labiau paplitusius vieno sparno lėktuvus (monoplanus). Biplanų sparnams tenka mažesnė apkrova, todėl juos galima konstruoti iš lengvesnių ir mažesnio atsparumo medžiagų nei monoplanus.
Konstrukcijos su daugiau nei dviem sparnų poromis vadinamos pagal jų skaičių naudojant lotynišką skaitvardį - triplanai, kvadraplanai, daugiau nei keturias sparnų poras turintys orlaiviai paprastai įvardinami kaip multiplanai (liet. daugiasparniai).
Pirmasis sėkmingas lėktuvas - brolių Raitų "Wright Flyer" buvo biplanas. Tokia kompnuotė leido vykdyti skrydį naudojant sąlyginai siplną variklį. Beveik visi užsienyje įsigyti ar kaip trofėjai paimti tarpukario Lietuvos karo aviacijos lėktuvai, išskyrus itališkus žvalgybinius Ansaldo A.120 ir prancūziškus naikintuvus Dewoitine D.501, buvo biplanai (itališką Fiat CR.20 galima priskirti pusantrasparniams). Jei neskaičiuoti nelicencinių vokiškų karo lėktuvų kopijų gamybos XX a. trečiojo dešimtmečio pradžioje, Lietuvoje beveik nėra sukurta originalių dvisparnių konstrukcijų - beveik visi lietuviški lėktuvai yra monoplanai, keletas, pvz. B. Oškinio „BrO-17 Antelė" ir „BrO-18 Boružė“ - triplanai.
Populiariausias dvisparnis lėktuvas Lietuvoje 2006 m. buvo Antonov An-2 (vadinamasis „kukurūznikas“).
Kipro futbolo varžybos 1972–1973 m.
Kipro futbolo varžybos 1972–1973 m.
Arkties vandenynas
thumb|250px|Arkties vandenynas Arkties vandenynas – mažiausias žemės vandenynas. Plyti aplink Šiaurės ašigalį, į šiaurę nuo Eurazijos ir Šiaurės Amerikos. Jungiasi su Ramiuoju vandenynu Beringo sąsiauriu, su Atlanto vandenynu tarp Grenlandijos ir Skandinavijos.
Arkties vandenynas apima didelius plotus aplink šiaurės ašigalį ir pasižymi atšiauriomis klimato sąlygomis, ledų gausumu ir palyginti nedideliu gyliu. Su jūromis užima 14,75 mln. km². Vidutinis gylis – 1 225 m, giliausia vieta – Grenlandijos jūroje riftiniame lūžyje tarp Grenlandijos ir Amundseno dubumų (5 550 m). Šią vietą 2019 m. rugpjūčio 24 d. pasiekė ir išmatavo Viktoras Veskovo su savo ekspedicija.
Dėl gausybės plaukiojančių lyčių, ledkalnių, didžiulių ledo plotų, šis vandenynas buvo pavadintas „Šiaurės ledinuotasis vandenynas“. Vėliau pervadintas Arkties vardu ( – lokys, „Didžiojo Lokio žvaigždynas“), nes plyti po „Didžiojo Lokio žvaigždynu“, t. y. tolimoje šiaurėje.
Klimato ypatybes Arkties vandenyne nulemia poliarinė vandenyno padėtis. Virš jo vyrauja arktinės oro masės. Vidutinė oro temperatūra svyruoja nuo -20 iki -40 °C, o vasarą artima 0 °C. Vasarą dažni rūkai. Arkties vandenyną gerokai sušildo šiltesni Atlanto ir Ramiojo vandenyno vandenys. Būdingiausia vandenyno ypatybė – ledynai, kurie čia susidaro dėl žemos temperatūros ir palyginti nedidelio paviršinio vandens druskingumo, nes vandenį nugėlina iš žemynų sutekančios vandeningos upės. Pastarąjį dešimtmetį ledas labai suplonėjo ir, jei klimatas ir toliau šiltės, vasarą gali visai ištirpti.
Vandenyno pakrantės daugiausia žemos ir tik vietomis kalnuotos. Gausu salų – Naujojo Sibiro, Špicbergeno salynas, Naujosios Žemės ir kt. Dėl atšiaurių klimato sąlygų pakrantės ir salos mažai apgyvendintos.
Arkties vandenyno šelfe atrasta įvairių naudingųjų iškasenų: naftos ir gamtinių dujų telkinių, gausu įvairių rūdų ir kt., tačiau biologiniai turtai nėra gausūs. Paatlantės rajone žvejojama, renkami dumbliai, medžiojami ruoniai, tačiau griežtai draudžiama banginių medžioklė.
Ižas
thumb|250px|Ižas [[Vysla|Vysloje]]
Ežeruose, tvenkiniuose ižas susidaro gruodžio pradžioje, o Tauragnų, Žuvinto ežeruose – gruodžio viduryje. Kuršių mariose, Baltijos jūros pietrytinėje pakrantėje ižas taip pat paprastai susidaro gruodžio pirmojoje pusėje.
Arkonos kyšulys
thumb|250px|Arkonos kyšulys
Arkonos kyšulys  – kyšulys šiaurės rytų Vokietijoje, Meklenburge-Pomeranijoje, Riugeno saloje. Arkonos kyšuliu užsibaigia Vitovo pusiasalis, esantis šiek tiek į šiaurę nuo Jasmundo nacionalinio parko.
Kyšulyje stovėjusi Arkonos pilis, dabar vadinama Jaromarsburgu, ankstyvaisiais viduramžiais buvo slavų pagonybės centras. Čia buvo slavų dievybės Sviatovito šventykla. 1168 m. pilį sugriovė danai, o gyventojai buvo priversti krikštytis. Dabar išlikę tik ketvirtis buvusios pilies, likusią dalį nuplovė Baltijos jūra.
Kyšulyje taip pat stovi du seni švyturiai: 1827 ir 1902 m.
Bžuzkai
Bžuzkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kolno valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurę nuo Kolno ir apie 92 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Graikija Eurovizijos šokių konkurse
Graikija Eurovizijos šokių konkurse dalyvavo 2 kartus. Debiutavo 2007 m. Jungtinėje Karalystėje ir užėmė 13 vietą. Ją pasiekė šokėjai Ourania Kolliou ir Spiros Pavlidis.
Nuorodos
Oficiali Graikijos „Eurovizijos“ svetainė
Tičinas
Tičinas  – kantonas pietų Šveicarijoje, prie Italijos sienos. Administracinis centras – Belincona. Kantono oficiali kalba – italų. Pavadinimas kilo iš Tičino upės.
Geografija
thumb|left|Lugano ežeras thumb|200px|left|Tičino kantono žemėlapis Tičino kantonas įsikūręs Šveicarijos pietvakariuose. Ribojasi su Valė, Urio ir Graubiundeno kantonais. Miškai užima trečdalį teritorijos. Kantono teritorijoje telkšo Madžiorės bei Lugano ežerai.
San Martinas
San Martinas (isp. San Martín; „Šv. Martynas“):
Karolis Jelskis
Biografija
Sūnūs architektai Jonas Jelskis ir Kazimieras Jelskis. Šv. Juozapo brolijos prie Šv. Teresės bažnyčios Vilniuje vėliavininkas. 1778–1782 m. su K. Spampaniu dekoravo Dominyko Pšezdzieckio rūmų Zaslavlyje, T. Moravskos namų Beličiuose, Zavišų šeimos antkapinės koplyčios Kuchčicuose interjerus (visi Minsko srityje). 1783 m. sukūrė K. Spampani antkapinį paminklą Bazilijonų bažnyčioje Caproje prie Nesvyžiaus. 1791–1792 m. pagal L. Gucevičiaus projektą atliko Šv. Elenos, Šv. Kazimiero ir Šv. Stanislovo skulptūras virš Vilniaus katedros frontono, 1950 m. jos sunaikintos, 1997 m. atkurtos, skulptorius Stanislovas Kuzma. 1798 m. sukūrė pagrindinį altorių, jo skulptūras ir reljefą Švč. Trejybės bažnyčioje Troškūnuose (arch. Martynas Knakfusas), šiai bažnyčiai nutapė Švč. Trejybės paveikslą, išdrožė ir paauksavo kitų paveikslų rėmus.
Pietų Korėjos vonas
Pietų Korėjos vonas – nacionalinė Pietų Korėjos valiuta (ISO 4217 kodas – KRW). Padalintas į 100 jeonų, tačiau jie jau nebenaudojami.
Hruševas
Hruševas – kaimas Lenkijos rytuose, Plateruvo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į vakarus nuo Plateruvo, apie 12 km į šiaurę nuo Losicės ir apie 118 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Naujosios Vilnios komercinis bankas
Naujosios Vilnios komercinis bankas - buvęs Lietuvos komercinis bankas, vienas iš 7 bankų, veikęs dar pertvarkos metais. Būstinė - Naujoji Vilnia.
Istorija
Įkurtas Lietuvos TSR. Įsteigtas steigėjų pajiniais įnašais ir įregistruotas TSRS valstybiniame banke Maskvoje. Po nepriklausomybės atkūrimo banko statutas liko tas pats, neperregistruotas.
1991 m. rugpjūčio 23 d. LRV nutarimu Nr. 350          („Dėl Naujosios Vilnios komercinio banko veiklos“)          Lietuvos  Respublikos   Vyriausybė (Ministras Pirmininkas                    Gediminas Vagnorius)  pažymėjo,   kad  Naujosios  Vilnios komercinio  banko  veikla  Lietuvos  banko  valdybos  yra  pripažinta neteisėta,  prieštaraujančia Lietuvos  banko įstatymui  ir destabilizuojančia  Lietuvos Respublikos kreditavimo ir pinigų  cirkuliacijos sistemą. Siekdama nutraukti neteisėtą Naujosios  Vilnios  komercinio  banko veiklą, Lietuvos Respublikos Vyriausybė  nutarė:
Skeltapėdė žąsis
Skeltapėdė žąsis (Anseranatidae) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukščių šeima, kurioje vienintelė rūšis – skeltapėdė žąsis arba ančiažąsė (Anseranas semipalmata).
Paukštis sveria apie 3 kg, pirštai tik iš dalies plėvėti, užpakaliniai pirštai labai ilgi, dėl to gali tupėti ir ant smulkių šakų. Skrendant paukščiui kojos išsikiša už uodegos. Patinas gyvena su dviem patelėmis. Gyvena Naujosios Gvinėjos pietinėje dalyje, Australijos šiaurinėje dalyje.
Pabrasčiai
Pabrasčiai – kaimas Prienų rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 2 km į šiaurę nuo Balbieriškio, kairiajame Nemuno krante. Pietvakariuose teka Ringis, rytuose – Dūmė.
Etimologija
Manoma, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo žodžio brasta, kuri galėjusi būti nutiesta ar susiformavusi per Nemuno upę.
Hrušev Kolonija
Hrušev Kolonija – kaimas Lenkijos rytuose, Plateruvo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Puzonys
Puzonys – kaimas Birštono savivaldybėje, dešiniajame Nemuno krante, 15 km į pietvakarius nuo Birštono. Seniūnaitijos centras. Angelų drožėjos R. Butkuvės sodyba.
Kovdoras
Kovdoras  – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, prie Kovdoro ežero. Rajono centras. Pasiekia geležinkelio atšaka iš Poliarnyje Zorų. Yra kalnų rūdos apdirbimo kombinatas, kasamas apatitas, badeleitas, geležies rūda. Yra viešbutis, slidinėjimo trasa, sporto kompleksas, krašto muziejus.
Istorija
1934 m. pradėta geležies rūdos gavyba. Po karo atnaujinta, 1953 m. pradėtas statyti kalnakasybos kombinatas, o aplink jį pradėjo kurtis gyvenvietė. Pavadinta pagal ežerą, kurio pavadinimas samių kalba reiškia gyvatę. 1956 m. Kovdorui suteiktas miesto tipo gyvenvietės, o 1965 m. – miesto statusas.
Laiškas Filemonui
Laiškas Filemonui – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.
Černicė
Černicė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kolno valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į rytus nuo Kolno ir apie 85 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW647.
Tony Blair
Tonis Bleras (Anthony Charles Lynton Blair, g. 1953 m. gegužės 6 d. Edinburge (Škotija) – teisininkas, Didžiosios Britanijos politinis veikėjas, 1997-2007 m. Jungtinės Karalystės ministras pirmininkas.
Biografija
Mokėsi Durhamo mokykloje, Edinburgo Feto koledže, 1975 m. baigė Oksfordo universiteto St Johno koledže komercinę teisę. 1971 – 1975 m. grojo roko grupėje „Ugly Rumours“.
1975 m. įstojo į Leiboristų partiją (LP). 1983 m. pirmą kartą išrinktas į Bendruomenių rūmus. 1994 m. gegužės mėn. mirus Džonui Smitui išrinktas partijos lyderiu. Paskelbė Didžiosios Britanijos ekonomikos integracijos į Europos Sąjungą kursą.
Jo vadovaujama partija 1995 m. gegužės mėn. laimėjo municipalinius rinkimus. 1997 m. gegužės mėn. Leiboristų partijai laimėjus parlamento rinkimus ir gavus Bendruomenių rūmuose 419 vietų iš 641, pirmą kartą tapo Didžiosios Britanijos ministru pirmininku. 2001 m. Leiboristų partija sėkmę pakartojo, Parlamento rinkimuose laimėjusi 413 vietų. T. Bleras tapo ilgiausiai postą užėmusiu leiboristų partijos ministru pirmininku. Jam vadovaujant Britanija dalyvavo Kosovo, Afganistano ir Irako karuose. Buvo normalizuoti santykiai su Airijos Respublika ir Šiaurės Airija.
1999 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.
Sujetai
Istorija
1903 m. dvare gyveno 84, o 1923 m. − 106 žmonės. Kaimas čia atsirado pokario metais, kai Sujetai tapo Salomėjos Nėries kolūkio pagrindine gyvenviete. Vėliau kaimas buvo Smilgių kolūkio pagalbinė gyvenvietė. 1959 m. Sujetuose gyveno 129, 1970 m. − 131, 1987 m. − 209, 2001 m. − 213 gyventojų.
Nuo 1932 m. iki šių dienų Sujetuose veikia pradinė mokykla. Pokario metais ji buvo išaugusi į septynmetę, aštuonmetę, o nuo 1964 m., dėl mažo mokinių skaičiaus, vėl pradinė.
Sujetų dvaro parkas − gamtos paminklas. Tai mišraus tipo parkas su vyraujančiais landšaftinio plano elementais. Prie parko yra 1975 m. atidengtas paminklinis akmuo su Salomėjos Nėries bareljefu (aut. St. Buziliauskas).
thumb|left|Paminklinis akmuo S. Nėriai Sujetuose
Kėkštai (Ignalina)
Kėkštai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Didžiasalio, prie Birvėtos ir Kamojos santakos. Pro kaimą eina kelias, taip pat keliukai į Didžiasalį, Bobėnus. Seniau ėjo Adutiškio–Didžiasalio geležinkelis (dabar išmontuotas).
Kinijos Liaudies Respublikos istorija
Kinijos Liaudies Respublikos istorija prasidėjo 1949 m. spalio 1 d., kai Mao Dzedunas Tiananmenio aikštėje paskelbė apie Kinijos Liaudies Respublikos sukūrimą ir tęsiasi iki šių dienų.
Ankstyvasis laikotarpis (1949–1957)
Kinijos pilietiniam karui pasibaigus Mao Dzeduno vadovaujamų komunistų pergale prieš Čiang Kaišeko vadovaujamą Guomindaną, kuris pasitraukė į Taivaną, 1949 m. spalio 1 d. Mao paskelbė apie Kinijos Liaudies Respublikos įkūrimą. Pirmaisiais mėnesiais didžiausias naujosios valdžios dėmesys buvo nukreiptas į infliacijos mažinimą, žemės ūkio produkcijos didinimą ir bendrosios tvarkos užtikrinimą. Taip pat prioritetu buvo laikomas išsilavinusių žmonių palankumo naujajai tvarkai skatinimas.
Ilgininkai
Ilgininkai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 11 km į šiaurę nuo Merkinės, išsimėtęs Ilgio ežero vakariniame pakraštyje, prie kelio. Į šiaurę nuo kaimo plyti Ilgininkų pelkė (Ilgininkų telmologinis draustinis), į pietus – Subartonių miškai. Seniūnaitijos centras.
Kinijos Liaudies Respublikos istorija
Ankstyvasis laikotarpis (1949–1957)
Tuo tarpu miestuose buvo stengiamąsi išvengti sukilimų prieš naująją tvarką, atgaivinti industriją, skatinti profesinių sąjungų kūrimąsi. Gyventojų palaikymo siekta naudojant propagandą per laikraščius, teatrus, radiją, viešus susibūrimus ir pan. Didesniuose miestuose buvo steigiami komitetai, kurie sprendė politines, saugumo ir švietimo problemas, taip pat kuriamas vietinėmis problemomis (švaros, žmonių sveikatos, bendros tvarkos palaikymu) užsiimantis gatvių komitetų tinklas. Su jų pagalba pradėta kova prieš prostituciją ir opijaus vartojimą.
Ilgininkai
Istorija
XIX a. pab. Ilgininkai pateko į Trakų apskritį, buvo apylinkės centras.
Kinijos Liaudies Respublikos istorija
Ankstyvasis laikotarpis (1949–1957)
Nuo pat pradžių Mao siekė įsteigti efektyvią ir visą šalį apimančią valdžios struktūrą. Galia buvo padalinta tarp trijų atšakų: Kinijos komunistų partijos, formalių vietinės valdžios vienetų ir armijos. Komunistų partija stipriai augo ir 1950 m. pabaigoje jai priklausė virš 5,8 mln. žmonių. Jos nariai užėmė svarbiausius postus valdžioje, teismuose, švietimo sistemoje ir armijoje. Regioniniai partijos padaliniai buvo koordinuojami centrinio komiteto.
1950 m. spalį Kinija įsiveržė į Tibetą ir per metus jį visiškai užėmė. Tuo pat metu šalis įsitraukė ir į Korėjos karą, palaikydama Šiaurės Korėjos pusę.
Didysis šuolis
Mao tikėjo, kad socializmas nugalės visas kitas ideologijas ir po Pirmojo penkmečio plano, kuris rėmėsi sovietine centralizuotai kontroliuojamos ekonomikos sistema, 1957 m. nusprendė imtis ambicingo Didžiojo šuolio projekto, kurios dalimi buvo masinė kolektyvizacija. Projektas baigėsi visiška nesėkme, prie prasto ekonomikos planavimo ir administravimo prisidėjus blogiems orams prasidėjo badas, kurio metu mirė virš 20 milijonų kinų. Mao nesėkmė su Didžiuoju šuoliu sumažino jo valdžią vyriausybėje, kurioje administracinius klausimus perėmė Liu Shaoqi ir Den Siaopinas (Deng Xiaoping).
Kultūrinė revoliucija
Mao šalininkai teigia, kad Mao valdymo laikotarpiu buvo įtvirtinta Kinijos vienybė ir suverenitetas, kurį XX a. ji faktiškai buvo praradusi. Taip pat teigiama, kad buvo vystoma infrastruktūra, pramonė, sveikatos apsauga ir švietimas, o tai pakėlė vidutinio kino pragyvenimo lygį.
Mao režimo kritikai teigia, kad Mao administracija ėmėsi kontroliuoti kasdieninį piliečių gyvenimą, o jo Didžiojo šuolio ir Kultūrinės revoliucijos kampanijos kainavo milijonus gyvybių, neigiamai paveikė ekonomiką.
Den Siaopino iškilimas ir ekonominės reformos (1976–1989)
Po Mao mirties dalis Kinijos lyderių pripažino, jog šalis yra itin prastoje ekonominėje ir socialinėje padėtyje. Partijoje prasidėjo kova dėl valdžios tarp Keturių gaujos, Hua Guofeng ir Den Siaopino. Pastarasis išmanevravo tarp kovojančių grupių ir netrukus tapo vyraujančia Partijos figūra.
thumb|220px|[[Den Siaopinas|Den Siaopino ir tuometinio JAV prezidento Džimio Karterio susitikimas 1979 m.]] Pagrindinis Den Siaopino siekis buvo modernizuoti šalies ekonomiką. Tai atspindėjo jo sukurtas Keturių modernizacijų planas, apimantis žemės ūkį, industriją, technologijas ir armiją. Šis planas 1977 m. rugpjūtį buvo įrašytas į Komunistų partijos, o 1978 m. kovą ir į šalies Konstituciją. Netrukus Kinija užmezgė ekonominius santykius su kitomis šalimis, neprieštaravo užsienio investicijoms. Tai pačiais metais buvo pradėtas požiūrio į Mao politiką bei pačią asmenybę keitimas, atvirai kalbant apie jo padarytas klaidas, siaubingas Kultūrinės revoliucijos pasekmes. Taip buvo stengtasi įteisinti naują politinę kryptį, kuri kai kuriais aspektais prieštaravo anksčiau buvusiai. Nors Den Siaopinas ir siekė pragmatiškiau žiūrėti į ekonomiką, apie demokratiją ir liberalizmą politikoje nebuvo kalbama. Valdžia liko sutelkta Partijos rankose, o tuometinis disidentinis judėjimas, vadovaujamas Vei Dzinšengo ir reikalaujantis Penktosios modernizacijos – politinės demokratijos, buvo greitai numalšintas. 1978 m. gruodį Den Siaopinas buvo oficialiai paskelbtas šalies lyderiu.
1978 m. buvo pradėtos JAV ir Kinijos derybos dėl glaudesnių tarpusavio santykių, o kitais metais įvyko pirmasis Den Siaopino oficialus vizitas į šią šalį. Kinija JAV matė kaip sąjungininkę atsvarai prieš Sovietų Sąjungą bei kaip svarbią partnerę, galinčią su savo kapitalu ir technologijomis prisidėti prie šalies modernizacijos. Be to, svarbiu klausimu buvo laikomi Taivano ir JAV santykiai. Abi pusės susitikimu buvo patenkintos ir pradedant 1979 m. Kinijos ir JAV bendradarbiavimas žymiai sustiprėjo.
Pradedant 1979 m. Kinijoje buvo pradėtas aktyvus ekonomikos reformavimas: vykdoma kaimo dekolektyvizacija, iš lėto mažinamas vyriausybės vaidmuo pramonės sektoriuje, steigiamos užsienio investuotojams palankias sąlygas užtikrinančios ekonominės zonos, skatinamas eksportas. Šie pokyčiai buvo sėkmingi ir Kinijos ekonomika pradėjo sparčiai augti. Tuo pat metu buvo susiduriama su aukštos infliacijos, kylančio nedarbo lygio, nusikalstamumo bei korupcijos problemomis.
Robert Campin
Robertas Kampenas (ol. Robert Campin, apie 1375-78 – 1444 m. balandžio 26 d.) – flamandų ankstyvojo Nyderlandų meno dailininkas, kurio asmenybė tapatinama su dailininku, vadintu „Flemalės meistru“, kuris laikomas vienu realistinio Nyderlandų meno pradininkų.
Istorinės žinios
Flemalės meistru yra vadinamas dailininkas, kurio trys, XV a. pradžioje atlikti darbai yra Štedelio institute Frankfurte prie Maino. Yra spėjama, kad šie darbai buvo atgabenti iš Flemalės miesto Valonijoje. Dėl to jų nežinomas autorius buvo pavadintas Flemalės meistru. Egzistuoja grupė dailės darbų, kurie dėl stilistinių ir technikos panašumų buvo priskirti Flemalės meistrui. Iš jų aiškėja, kad Flemalės meistras tikriausiai yra ankstyviausias flamandų dailininkas, kuris pradėjo realistiškai vaizduoti objektus ir plačiai naudoti aliejinės dailės techniką savo darbuose. Šių bruožų įvedimas į Nyderlandų dailę buvo priskiriamas broliams Janui ir Hubertui van Eikams. Flemalės meistro tapatybė buvo susieta nustačius Rogiro van der Veideno mokytojo, Roberto Kampeno vardą. Iš tikro nėra jokių dokumentuotų patvirtinimų, kad Robertas Kampenas yra Flemalės meistras, taip pat jokių tikrai žinomų ir dokumentuotų Kampeno darbų. Visgi vyrauja dailėtyrininkų konsensusas, kad Robertas Kampenas yra tas pats Flemalės meistras. Nei vienas darbas, iš tikro, negali būti vienareikšmiškai jam priskirtas. Gali būti, kad dalį jų atliko Kampeno dirbtuvių mokiniai, tarp jų Rogiras van der Veidenas. Gali būti, kad Flemalės meistras iš tikro buvo visai kitas dailininkas.
Seminolų karai
Seminolų karai, taip pat vadinami Floridos karais buvo trys kofliktai Floridoje tarp seminolų genties ir JAV. Pirmasis Seminolų karas vyko 1817–1818 m.; Antrasis Seminolų karas 1836–1842 m.; Trečiasis Seminolų karas – 1855–1858 m.