cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mars Climate Orbiter
Mars Climate Orbiter buvo numatyta skrieti orbita, esančia 140 - 150 km virš Marso planetos. Tačiau valdymo klaida lėmė, kad Mars Climate Orbiter nusileido iki 57 km virš Marso. Palydovas buvo sutraiškytas atmosferos trinties ir slėgio. Ši nesėkmė atsitiko dėl NASA darbuotojo (Lockheed Martin) klaidos; jis naudojo Didžiosios Britanijos matų vienetus, kai, tuo tarpu, NASA naudoja metrinę matų sistemą.
Mars Climate Orbiter pagrindinė misija buvo:
2011 m. Europos dailiojo čiuožimo čempionatas
2011 m. Europos dailiojo čiuožimo čempionatas – geriausių Europos 2010 m. - 2011 m. sezono dailiojo čiuožimo sportininkų varžybos, vykstančios Šveicarijos sostinėje Berne. Lietuvai čempionate atstovavo trys sportininkai. Šių metų čempionate įvestas pasikeitęs formatas: visose rungtyse išskyrus porų čiuožimą, prastesnius rezultatus pasiekę sportininkai iš pradžių turėjo įveikti preliminarų raundą dėl patekimo į pagrindines varžybas.
2010 m. čempionate dalyvavo, bet į 2011 m. varžybas sportininkų nesugebėjo deleguoti šios šalys: Latvija, Armėnija, Azerbaidžanas, Juodkalnija. Po pertraukos grįžo Monakas.
Lietuva čempionate
Šiais metais po pertrauko Lietuvai vėl atstovavo Deividas Stagniūnas su nauja partnere Isabella Tobias. Galutinėje įskaitoje pora liko 12 vietoje. Vyrų vienetų varžybų atstovas Saulius Ambrulevičius nesugebėjo įveikti preliminaraus etapo.
Ni Xia Lian
Ni Xia Lian (g. 1963 m. liepos 4 d. Šanchajuje) – kinų kilmės natūralizuota Liuksemburgo stalo tenisininkė. Pasaulio ir Europos čempionė.
Šiuo metu gyvena Etelbriuke.
2000 m. Sidnėjaus žaidynės
Ni Xia Lian pirmą kartą olimpinėse žaidynėse debiutavo 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sidnėjuje. Sportininkė kartu su Peggy Regenwetter tapo pirmosiomis Liuksemburgo stalo tenisininkėmis dalyvavusiomis olimpinėse žaidynėse. Dėl aukšto reitingo Ni Xia Lian tiek vienetų, tiek dvejetų varžybose iš karto buvo deleguota į eliminavimo varžybų stadiją ir neturėjo rungtis kvalifikacinėse grupėse. Savo pirmoje kovoje dvejetų varžybose Liuksemburgo atstovės rezultatu 3:2 pralaimėjo savo Austrijos dvejetui ir galutinėje įskaitoje dalinosi devintąją vietą. Vienetų varžybose Ni Xia Lian pirmąjį savo susitikimą laimėjo rezultatu 3:2 laimėjo prieš Vengrijos atstovę Csilla Bátorfi, bet 3:0 pralaimėjo kinei Li Ju, kuri galutinėje įskaitoje pelnė sidabro medalį. Ni Xialian vienetų varžybose dalinosi devintąją vietą.
2008 m. Pekino žaidynės
Ni Xia Lian antrą kartą olimpinėse žaidynėse pasirodė 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine. Tai taip pat buvo antras kartas kai Liuksemburgo stalo tenisininkai dalyvauja olimpinėse žaidynėse. Dėl aukšto reitingo Xia Lian iš karto buvo deleguota į eliminavimo stadijos antrąjį turą.Savo pirmąjį susitikimą sportininkė laimėjo rezultatu 4:1 prieš Kinų Taipėjaus atstovę Huang I-Hua. Trečiame eliminavimo varžybų rate Xian Lian kovojo su Nyderlandų atstove Jiao Li, bet pralaimėjo rezultatu 4:1 ir galutinėje įskaitoje dalinosi 17 vieta.
2012 m. Londono žaidynės
2011 m. gegužės 16 d. ITTF paskelbtame pasaulio reitinge, kuris lėmė 28 vietas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse iš kurių tik po dvi gali būti skirtos vienai šaliai, Ni Xia Lian kvalifikaciniame sąraše buvo įrašyta 25 numeriu ir užsitikrino savo dalyvavimą olimpiadoje be jokių atrankinių turnyrų.
Laimėjimai
1983 m. - 1985 m. sportininkė pasaulio čempionatuose atstovaudama Kinijai pelnė du aukso, viena sidabro ir viena bronxos medalį, laimėjo du sidabro medalius Azijos taurės varžybose.
1996 m. - 1998 m. jau atstovaudama Liuksemburgą iškovojo tris aukso medalius „Euro-Top 12“ varžybose, bei vėliau pelnė dar keturis sidabro ir bronzos medalius. Iš viso yra pelniusi septynis ProTour medalius iš kurių vienas auksinis. 1998 m. ir 2002 m. tapo Europos čempione.
Autonominė nervų sistema
Šita sistema yra pirminis mechanizmas, kontroliuojantis „kovos arba pabėgimo“ ir „ilsėkis ir virškink“  režimus. Taigi vegetacinė nervų sistema padeda organizmui išgyventi įvairiose situacijose ir ramybės, ir ekstremalios grėsmės metu, todėl labai svarbu, kad ji galėtų dirbti normaliai ir harmoningai.
Autonominė nervų sistema smegenyse yra kontroliuojama pagumburio ir sudaryta iš dviejų dalių: simpatinės ir parasimpatinės nervų sistemų. Daugeliu atveju šios dvi dalys yra atsakingos už gana priešingus veiksmus, nes vienai aktyvavus tam tikrą fiziologinį atsaką, kita jį slopina. Iš dalies galima teigti, kad simpatinė nervų sistema yra greitą atsaką generuojanti, o parasimpatinė – slopinančiai veikianti sistema, tačiau tai ne visiškai atitinka tiesą, nes, pavyzdžiui, seksualinio susijaudinimo ir orgazmo metu kartu veikia jos abi.
Šanšanas
Šanšano karalystė, ankstyvuoju laikotarpiu dar vadinta Loulano karalyste  – valstybė, egzistavusi II a. pr. m. e.-VII a. Tarimo baseino pietrytinėje dalyje. Jos svarbiausias miestas ir sostinė buvo Loulanas, tačiau nuo pirmųjų mūsų eros amžių ji valdė ir kitus svarbius prekybinius Šilko kelio miestus.
Pavadinimai
Kharošthi raštu rašytuose vietiniuose įrašuose karalystė vadinama Kroraina ar Kroraimna (pati sostinė Loulanas buvo vadinamas kitu vardu – Kuwani ar tiesiog Mahamta nagara – t. y. „didysis miestas“). Šių pavadinimų kilmė nėra aiški, bet gali būti kildinama iš šio regiono senųjų gyventojų tocharų kalbos. Senasis karalystės pavadinimas Loulan, minimas kinų šaltiniuose, matyt, yra vietinio pavadinimo pritaikymas kinų kalbai. Kinų duotas karalystei pavadinimas Šanšanas, pagal vieną teoriją, gali būti kildinamas iš regione tekančios Čerčeno upės. Gerokai vėliau po karalystės žlugimo teritorijoje kontrolę įgiję uigūrai bei kitos tiurkų tautos karalystę vadina Pičian, o senąją sostinę – Kroraina.
Loulano laikotarpis
Nors Loulano gyvenvietė buvo gyvenama bent nuo XIX a. pr. m. e., karalystės įkūrimo data nežinoma. Pirmasis jos paminėjimas yra 176 m. pr. m. e., kuomet siongnu valdovas Modu šanju parašė laišką Kinijos imperatoriui, pasakodamas, kad pavergė 26 valstybes, tarp kurių minima ir Loulano karalystė. Šiek tiek vėlesniuose kinų šaltiniuose karalystė minima tarp 36 vakarų valstybių.
Han dinastijos Kinijai šios valstybės turėjo strateginę reikšmę, kadangi per jas ėjo pagrindindinis kelias į Vakarų (įskaitant Vidurinę Aziją, Indiją ir Artimuosius Rytus) valstybes. 119 m. pr. m. e. nugalėjęs siongnu, Kinijos imperatorius Vudi užėmė strategiškai svarbų Hesi koridorių ir taip užtikrino geresnį susisiekimą su Vakarų kraštais. Kadangi Loulanas, kaip ir Turfano įduboje buvusi Dziuši, nebuvo palankiai nusiteikusios Kinijos ekspansijos klausimu, 109 m. pr. m. e. į jas įvesta Kinijos armija. Loulano valdovas turėjo siųsti vieną princą kaip įkaitą į Kinijos sostinę, taip pabrėžiant valstybės priklausomybę.
Karalystės padėtį sunkino ir tai, kad siongnu irgi neatsisakė savo interesų, todėl tarpais Loulano karalius turėdavo siųsti įkaitą ir pas juos, taip pripažindamas dvigubą vasalitetą. 92 m. pr. m. e. mirus karaliui, naujas Loulano valdovas vėl išsiuntė savo sūnus įkaitais. Šiam greitai mirus, į tėvynę iš Siongnu grįžo sūnus Angui (安歸), kuris sėdo į karalystės sostą. Kinijos imperatorius pareikalavo, kad jis atvyktų į sostinę, tačiau jis atsisakė. 77 m. pr. m. e. Kinijos siųstas pasiuntinys nužudė Angui ir į sostą pasodino jo jaunesnįjį brolį Veituči. Tais pačiais metais karalystės pavadinimas pakeistas į Šanšaną.
Šanšano laikotarpis
Vėlesnieji Šanšano valdovai buvo lojalūs Kinijai, o ši laikė čia savo armijas ir stiprino karalystę. Taip prasidėjo jos aukso amžius. Ilgainiui Šanšanas valdė kadaise nepriklausomus miestus-valstybes, tokius kaip Žuočiangas, Čiemo, Nija, įgydamas kontrolę didelėje Pietinio Šilko kelio atkarpoje. Kinų vietininkas nuolat reziduodavo Išiune (伊循 Yixun, vieta neidentifikuota). Skirtingai nei kitos Tarimo baseino karalystės, Šanšanas nebuvo priskiriamas Vakarų teritorijų protektoratui, o buvo administruojamas kaip atskira valda, vasalas.
Po II a., silpnėjant Kinijos politinei įtakai regione, Šanšanas tapo beveik nepriklausomas nuo Kinijos, nors ši protarpiais sugebėdavo atkurti kontrolę karalystėje. Tuo metu sumažėja kiniškų šaltinių apie valstybę, tačiau atsiranda pirmieji vietiniai įrašai. Jie daryti Prakritais (Gandharos atmaina) ir kharošthi rašmenimis. Tai liudija, kad Šanšanas patyrė labai stiprią kultūrinę įtaką nebe iš Kinijos, bet iš Indijos, kurios kultūra plūdo Šilko keliu. Su šia kultūrine įtaka atėjo ir budizmas. Įrašuose minimi Šanšano karai su kaimynu Jutianu, kalnų genčių čiangų invazijos ir kiti įvykiai.
445 m. Šanšanas prijungtas prie Šiaurės Liang ir galutinai prarado nepriklausomybę. Tačiau dėl nuolatinių karų ir gamtos kataklizmų regionas prarado savo klestėjimą ir strateginę reikšmę. Jį veikė dykumėjimo procesai. Loulanas galutinai apleistas VII a., kuomet pakrypo Tarimo upės vaga, iki tol drėkinusi miestą. Vėliau ištuštėjo kiti buvusios karalystės miestai – Čiemo, Miranas, Nija. 630 m. buvusios karalystės gyventojų likučiai persikėlė į Kumulo įdubą. 644 m. pro kraštą keliavęs kinų vienuolis Siuanzangas paminėjo, kad Čiemo bestovi tik tuščia tvirtovė.
Valdymas
thumb|Šanšane austo šilko audinio fragmentas Valstybė buvo monarchija, kurios viršūnėje stovėjo karalius (Maharaya). Karalienėmis tapdavo dažniausiai gretimų karalysčių princesės. Yra fiksuojamos vedybos su Hotano princese, su Kinijos rūmų dama. Valstybės reikalus tvarkė aukščiausio rango pareigūnas tituluojamas kitsaitsa, o žemiau jo buvo kala, kurio pareigybes užimdavo karališko kraujo princas (maharayaputra). Šaltiniuose dar minimi ogu, gusura, cuvalayinair kitos pareigybės.
Provincijas sudarė didžiausios karalystės oazės, kuriose buvo išskiriamas miestas (nagara) ir kaimai (avana). Šių administracinių vienetų gyventojai dar buvo skirstomi į smulkesnius vienetus: sada (100 šeimų), pradesam ir pan. Provincijose valdė vietininkai čiojibo, kuriems irgi padėjo visa armija valdininkų. Vienas svarbiausių tarp jų buvo sothamga, atsakingas už mokesčių rinkimą. Mokesčiai dažniausiai buvo mokami daiktais: tarp jų minimi grūdai, vynas, kupranugariai, avys, sviestas, liucerna, kilimai, iš viso apie 20 rūšių. Grūdai ir vynas laikyti svarbiausiu mokesčiu, ir kiekviename mieste egzistavo sandėliai jų laikymui. Kupranugariai naudoti paštui, susisiekimui, mokesčių gabenimui.
Kultūra
thumb|300px|left|Įrašas kharošti raštu Karalystės gyventojai kalbėjo viena iš tocharų kalbos atmainų (hipotetine Tocharų C kalba, dar vadinama Krorainos kalba), kurios duomenų beveik nėra. Visi šios karalystės gyventojų įrašai buvo daromi iš Indijos atėjusiais prakritais (kurie buvo laikomi mokslo ir intelektualų kalba), dėl ilgametės Kinijos kultūrinės įtakos taip pat greičiausiai naudota kinų kalba. Daugiausia duomenų apie karalystės gyvenimą aptinkama iš jos didžiausio suklestėjimo laikotarpio III a.
Nuo pirmųjų mūsų eros amžių karalystėje plito budizmas iš Kušanų imperijos. Karalystės nuosmukio laikais 400 m. čia lankęsis kinų vienuolis Fasianas mini, jog čia gyvena 4000 vienuolių. Kiekvienoje oazėje buvo bent po vieną budistų vienuoliją (sanga), kurios buvo pavaldžios sostinės vienuolijai.
Karalystės miestuose iškasama daug budizmo meno pavyzdžių: stūpos, skulptūros, paveikslai. Meno stilius buvo stipriai paveiktas tiek Irano, tiek Kinijos, tiek Indijos, tiek senovės Romos tradicijų. Tarp budizmo statulų rastos ir Atėnės, Heraklio statulos rodo aktyvius karalystės prekybinius ryšius, siekusius net iki Senovės Romos.
Karalystėje klestėjo ne tik religinis menas. Didžiulių aukštumų pasiekė tekstilė: Šanšano gyventojai audė puikius kilimus bei audinius iš vilnos bei šilko.
Brogiškės
Brogiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybės pietvakariuose, šalia kelio Dusetos–Vyžuonos. Į šiaurę nuo kaimo telkšo Žiegas.
thumb|left|230px|Brogiškių kraštovaizdžiai
Volokolamskas
Volokolamskas  – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, 98 km į vakarus nuo Maskvos, netoli Lamos upės; rajono centras. Greta miesto eina plentas „Baltija“, taip pat keliai į Tverę, Ruzą, už 5 km nuo miesto yra geležinkelio stotis prie Maskvos–Rygos kelio. Maisto (konservų, konditerijos, pieno), chemijos, medienos apdirbimo pramonė. Veikia liaudies teatras, kultūros namai, biblioteka.
Volokolamskas garsus architektūros paveldu: išlikęs kremlius, kurį sudaro Kristaus Prisikėlimo soboras (XV a.), Šv. Nikolajaus soboras (XIX a.), varpinė (XVIII a.). Taip pat yra XVI a. Šv. Dievo Motinos cerkvė, XVII a. Šv. Petro ir Povilo, Šv. Mergelės Marijos paguodos cerkvės. Už 16 km yra Šv. Josifo Volockio vyrų vienuolynas – XV a. architektūros paveldo kompleksas.
Istorija
1135 m. Laurentijaus metraštyje minima Voloko prie Lamos (Волок на Ламе) gyvenvietė. Pavadinimas kilo nuo čia buvusios valkos tarp Vološnios ir Lamos upių. Tai buvo svarbus prekybinis taškas pakeliui iš Naugardo į Maskvą ir Riazanę. XII a. dėl miesto kovėsi Naugardo ir Vladimiro kunigaikštystės. XIII a. miestą nusiaubė mongolų antpuoliai. XIV a. prijungtas prie Maskvos kunigaikštystės, Volokolamskas 1371 m. atlaikė Algirdo, 1382 m. Tochtamyšo antpuolius. 1398–1410 m. buvo pavaldus Švitrigailai. 1456–1513 m. tapo Voloko kunigaikštystės sostine. Vėliau vėl tapo Maskvos kunigaikštystės dalimi. XVIII a. miestą siaubė ATR antpuoliai. Vėliau tapo amatų centru, XIX a. klestėjo audimo pramonė. 1904 m. Volokolamską pasiekė geležinkelis. 1905 m. apylinkių valstiečiai paskelbė nepriklausomą Markovo Respubliką (1906 m. panaikinta).
1973 m. gruodį prie Volokolamsko nukrito iš Vilniaus į Maskvą skridęs lėktuvas, žuvo 6 ekipažo nariai ir 45 keleiviai
Dominique Wilkins
Jacques Dominique Wilkins (g. 1960 m. sausio 12 d., Paryžiuje) – praeityje garsus JAV krepšininkas, įtrauktas į Krepšinio šlovės muziejų.
Antanas Adomaitis (1916)
Antanas Adomaitis (1916 m. sausio 9 d. Kielionyse, Prienų rajonas – 1990 m. liepos 31 d. Kaune, palaidotas Rokantiškių kapinėse Vilniuje) – Lietuvos chorvedys, pedagogas, žurnalistas, kompozitorius.
Dominique Wilkins
Wilkins žaidė 9 kartus NBA Visų Žvaigždžių rungtynėse, taip pat yra dukart laimėjęs NBA kamuolio dėjimo į krepšį konkursą. Per savo NBA karjerą jis įmetė 26 668 taškus ir atkovojo 7 169 kamuolius.
2001 m. sausio 13 d. jo 21 numeriu pažymėti marškinėliai buvo įamžinti jo buvusios Atlanta Hawks komandos.
Antanas Adomaitis (1916)
Biografija
Pirmieji muzikos mokytojai buvo E. Hezbek-Hanzen ir Jadvyga Čiurlionytė. 1928–1940 m. mokėsi Kauno aklųjų institute. 1944–1948 m. Kauno konservatorijoje studijavo specialiąją harmoniją (dėst. prof. Juozas Gruodis), kompozicijos teoriją (dėst. Antanas Račiūnas), choro dirigavimą (dėst. Antanas Budriūnas ir Nikodemas Martinonis). 1952 m. su pagyrimu baigė Lietuvos valstybinės konservatorijos doc. Antano Budriūno choro dirigavimo klasę.
1940–1964 m. Kauno aklųjų mokyklos-internato muzikos ir dainavimo mokytojas, vadovavo moksleivių ir Lietuvos aklųjų draugijos Kauno skyriaus mišriesiems chorams ir vokaliniams ansambliams.
Suorganizavo dainų ir šokių ansamblį, kuris gerai pasirodė Baltijos respublikų Aklųjų draugijų meno mėgėjų olimpiadoje Rygoje. Mišrųjį chorą parengė 1946, 1950, 1955 ir 1960 m. respublikinėms dainų šventėms, kur chorų konkursuose pelnytos pirmosios vietos. Pirmąsias vietas choras laimėjo Baltijos respublikų Aklųjų draugijų olimpiadose Rygoje (1955 m.), Tartu (1957 m.) ir Kaune (1959 m.). Chorą išmokė ir sudėtingesnių klasikinių bei šiuolaikinių kūrinių, surengė Juozo Naujalio, Česlovo Sasnausko, M. K. Čiurlionio ir kitų kompozitorių minėjimus-koncertus; choras dainavo Kaune, Panevėžyje, Kelmėje, Raseiniuose ir kitur.
1960–1964 m. Kauno vaikų klubo „Ateitis“ meno vadovas. 1964 m. Vilniuje įkūrė vaikų klubą „Šaltinėlis“ ir iki 1967 m. vadovavo meno mėgėjų būreliams.
Kilikija
Kilikija (, asir. Khilikku, ) – istorinė sritis (senovės ir viduramžių karalystė, taip pat Hetitų imperijos, Romos ir kt. valstybių provincija) Mažosios Azijos pietryčiuose; vakaruose ribojasi su Pamfilija, šiaurėje – su Kapadokija. II tūkstm. pr. m. e. vadinta Adanija ir Kicuvatna.
Geografija
Kilikijos istorinis regionas apima Mažosios Azijos pusiasalio pietrytinę dalį, jo pietinius krantus skalauja Viduržemio jūra. Nuo kitų Mažosios Azijos regionų Kilikiją skiria Tauro kalnai, – ši aplinkybė jau senovėje sąlygojo Kilikijos uždarumą ir kultūrinį savitumą.
Pradedant helenistiniu laikotarpiu Kilikija skirstyta į dvi sritis. Kilikijos vakarinė dalis ilgai vadinta Kilikia Trachea (šiai sričiai būdinga „dantyta“ jūros pakrantė su daugeliu nedidelių uostelių, tapusių puikiu prieglobsčiu senovės piratams), o rytinė – Kilikia Pedias (pastarosios Kilikijos dalies būdingiausi bruožai yra dideli jūrų uostai ir derlingos lygumos.
Antanas Adomaitis (1916)
Biografija
A. Adomaitis buvo didelis visuomenininkas, vienas iš Lietuvos aklųjų draugijos organizatorių, daug metų vadovavo Aklųjų draugijos Kauno skyriui, ne kartą buvo renkamas šios draugijos Centro valdybos revizijos komisijos pirmininku. Nuo 1972 m. Žurnalistų sąjungos narys. 1987 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.
Kilikija
Adanija ir Kicuvatna
II tūkst. pr. m. e. Kilikijos teritorijoje susikūrė jūrinė valstybė, kurios svarbiausias miestas buvo Adana (Hetitų vadinama Adanija). Spėjama, kad ji buvo apgyvendinta luvių tautos. XVI a. pr. m. e. pradžioje hetitai šiaurėje kūrė savo galingą imperiją, ir užkariavimų metu prijungė ją prie savo valstybės kartu su Sirijos miestais-valstybėmis.
Antanas Adomaitis (1916)
Kūryba
Harmonizavo lietuvių liaudies dainų, sukūrė dainų chorams, vokaliniams ansambliams ir solistams. Išpopuliarėjo jo harmonizuotos liaudies dainos „Pempel pempel“, „Gieda volungė“, „Tėvas su motina savo“, „Kurpius“, „Oi sklidur plūdur“ ir kt. Choristai pamėgo dainas „Pavasario valsas“, „Daina prie Nemuno užgimus“, „Gimtinė“, „Po mylimą šalį“. Sukūrė ir giesmių.
Brailio raštu parašė daug publicistinių straipsnių, apybraižų ir atsiminimų apie muzikus ir kitus Lietuvos kultūrai nusipelniusius žmones. Brailio raštu parengė natų spaudai, parašė penkias atsiminimų knygas „Mano draugai ir bičiuliai“. Organizavo radijo laidas, rašė joms tekstus ir pats juos skaitė. Suorganizavo susitikimų su muzikais ir rašytojais, taip pat savo autorinių koncertų.
Kilikija
Adanija ir Kicuvatna
Tačiau po hetitų valdovo Muršilio nužudymo, Adanija vėl atsiskyrė, ir čia gana greitai įsigalėjo huritai. Nuo tada asirų ir hetitų šaltiniai mini valstybę Kicuvatna (Kizzuwatna), kuri tapatinama su Kilikijos teritorija. Čia gyveno susimaišę luviai ir huritai. Jos sostinė buvo Kummani, įkurta aukštai kalnuose, valstybės šiaurėje.
Kicuvatna klestėjo dėka prekybinių kelių, kurie ėjo per jos teritoriją. Tiek kultūriškai, tiek geografiškai būdama tarp Hetitų valstybės, II tūkst. pr. m. e. viduryje ji tapo svarbia strategine karalyste permaininguose santykiuose tarp hetitų karalystės ir Mitanijos. Iš pradžių ji palaikė hetitų pusę, vėliau – Mitanijos.
1380 m. pr. m. e. hetitų valdovas Arnuvandas užkariavo Kicuvatną, kuri XIV a. pr. m. e. viduryje sukilo, tačiau vėl buvo prijungta prie Imperijos.
Kilikijos ir Kuės karalystės
Po Hetitų imperijos žlugimo Kilikija vėl galėjo vystytis savarankiškai. Šioje teritorijoje susiformavo dvi karalystės. Vakaruose atsirado valstybė, asirų kalba įvardinama Khilikku, o rytuose – Kuė, su sostine Adana. Šios dvi valstybės klestėjo toliau.
Persijos, graikų ir Romos imperijų laikotarpiai
Apie 540 m. pr. m. e. Achemenidų imperija užėmė Kilikiją ir įsteigė to paties pavadinimo satrapiją. Joje buvo palikta paveldima karalių valdžia, tačiau satrapija turėjo mokėti kasmetinę duoklę. Užkariavus Aleksandrui Makedoniečiui, Kilikija buvo prijungta prie Makedonijos imperijos. Po Aleksandro mirties Likija atiteko Antigonui Vienaakiui, o po Ipso mūšio 301 m. pr. m. e. – Ptolemėjų Egiptui. Tačiau šie ilgainiui neteko įtakos Kilikijoje, ir ši absorbuota į Seleukidų imperiją.
Tačiau Seleukidai valdė tik rytinę Kilikijos dalį, o vakarinė Kilikija buvo visiškai nekontroliuojama. Ji tapo antikos piratų prieglobsčiu. Maža to, 83 m. pr. m. e. į teritoriją įsiveržė Armėnijos valdovas Tigranas, kuris 10-čiai metų prijungė Kilikiją prie Didžiosios Armėnijos. Romos imperijai iš pradžių užėmus vakarinę Kilikiją, Pompėjus 67 m. pr. m. e. sutramdė piratus, o 64 m. pr. m. e. sujungė abi dalis, suformuodamas Kilikijos provinciją.
Islamiškasis, Bizantiškasis ir armėniškasis laikotarpiai
XI a. Bizantijos imperijai nusilpus, armėnai šiose vietose sukilo ir įkūrė savo nepriklausomą valstybę Kilikijos Armėniją, valdomą Rubenidų dinastijos. Ši valstybė išsilaikė iki XIV a.
JSON
miniatiūra|JSON logotipas JSON („džeisonas“ – iš anglų kalbos  JavaScript Object Notation) – atviro standarto formatas, perduodantis duomenų objektus, sudarytus iš atributo ir reikšmės porų, lengvai skaitomame tekste. Tai yra pirminis asinchroninio naršyklės/serverio bendravimo (AJAX) duomenų formatas.
Nors JSON ir yra išvestas iš JavaScript programavimo kalbos, jis yra nepriklausomas nuo kalbos duomenų formatas. Programavimo kodą, kuriuo nagrinėjami ir generuojami JSON duomenys, palaiko daugelis programavimo kalbų.
Kalbos elementai
Pagrindinė JSON struktūra (objektas) yra raktų (vardų) ir juos atitinkančių reikšmių rinkinys:
Galimi taip pat to reikšmių sąrašai (pavyzdyje toks atitinka trečiąjį raktą). Sąrašo elementai nebūtinai turi būti to paties tipo.
Raktus atitinkančios reikšmės gali būti skaitinio, loginio, tekstinio, taip pat objekto (raktas4 pavyzdyje) arba sąrašo (raktas3) tipų. Visas JSON dokumentas turi būti tik viena reikšmė (dažniausiai objektas, nors gali būti sąrašas ar rečiau kitas tipas).
Žemiau pateiktas pavyzdys parodo galimą asmens aprašymą JSON formatu.
Raimondas Šiugždinis
miniatiūra|2021 m. miniatiūra|[[2021 m. pasaulio Platu 25 čempionatas|2021 m. pasaulio Platu 25 čempionato bronzos medalių laimėtojai White Whale (kpt. R. Šiugždinis)]]
Biografija
1986 m. baigė Kauno politechnikumą.
Lietuvos čempionatai
Raimondas Šiugždinis Lietuvos čempionu tapo 21 kartą:
Šešis kartus laimėjo Kuršių marių regatą.
Apdovanojimai
1997 m. buvo apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro didžiuoju kryžiumi.
Simpatinė nervų sistema
Simpatinė nervų sistema – vegetacinės nervų sistemos dalis, dar kitaip vadinama „kovos arba pabėgimo“, nes ji atsakinga už organizmo išsaugojimą grėsmės metu: jeigu kas nors puola, iš antinksčių į kraują patenka adrenalinas, kuris paruošia organizmą kovai ar greitam pasitraukimui iš grėsmingos situacijos.
Valdemaras Martinkėnas
Valdemaras Martinkėnas (1965 m. kovo 10 d. – 2004 m. liepos 20 d. ) – Lietuvos futbolininkas, vienas žymiausių šalies vartininkų. Vėliau dirbo treneriu.
Simpatinė nervų sistema
Simpatinė nervų sistema svabi ir reguliuojant organizmo homeostazę. Išeinančių iš jos skaidulų pluoštai įnervuoja beveik kiekvienos organų sistemos audinius ir yra atsakingos bent už keletą reguliacinių funkcijų juose, pavyzdžiui, už vyzdžių diametrą, virškinamojo trakto motoriką, šlapimo sistemos produktų išskyrimą ir kt.
Geriausiai simpatinė nervų sistema žinoma dėl jos funkcijos nervinio – hormoninio atsako (dar kitaip vadinamo „kovos ar pabėgimo“) į stresą reguliavime. Preganglioninės simpatetinės skaidulos, kurios baigiasi antinksčių šerdinėje dalyje (gali būti ir kitos simpatinės skaidulos), išskiria acetilcholiną, kuris aktyvuoja adrenalino sekreciją, mažesniu mastu ir noradrenalino. Todėl šitas atsakas, kuris veikia pirmiausiai širdies ir kraujagyslių sistemą, yra siunčiamas impulsais per simpatinę nervų sistemą ir taip pat netiesiogiai per katecholominus, kuriuos išskiria antinksčių šerdinė dalis.
FC Aldosa
Aldosos FC – Andoros futbolo klubas iš Aldosos kaimo. Kurį laiką vadinosi Montanbaldosa.
Pievinis pūtelis
Pievinis pūtelis (Tragopogon pratensis) – astrinių (Asteraceae) šeimos pūtelių (Tragopogon) genties augalas.
Biologija
thumb|left|225px|Iliustracija iš Thomé Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz (1885) Tai dvimetis, kartais daugiametis, 20–70 cm aukščio augalas, turintis pieniškų sulčių. Turi storą, tvirtą, vertikalią šaknį. Stiebas status, plikas, nešakotas arba mažai šakotas, melsvai žalias, tik po graižu kartais negausiai kuokštiškai plaukuotas. Lapai linijiški arba linijiškai lancetiški, iki 30 cm ilgio, lygiakraščiai arba kiek banguotu pakraščiu, jų pamatinė dalis paplatėjusi, pusiau apimanti stiebą, viršutinė dalis staigiai susiaurėja ir toliau laipsniškai smailėja viršūnės link.
Graižai pavieniai ant ilgų graižkočių, 2–3 cm skersmens. Skraistlapiai beveik tokio ilgio kaip kraštiniai žiedai. Visi graižo žiedai liežuviški, šviesiai geltoni, išskiria nektarą. Dulkinės geltonos, viršūnėlės tamsiai violetinės. Kuokelių penki.
Karniai
Karniai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Žvirgždaičių.
Pievinis pūtelis
Biologija
Žydi birželio ir liepos mėnesiais. Graižai išsiskleidžia ryte ir užsiveria po pietų.
Vaisiai – lukštavaisiai, kartu su snapeliu (be skristuko) 20–23 mm ilgio' snapelis beveik tokio ilgio kaip pagrindinė vaisiaus dalis arba kiek trumpesnis. Vaisiai, esantys graižo pakraštyje, apaugę trumpais dygliais, šiurkštoki arba beveik lygiu paviršiumi, o viduriniai – lygūs. Dauginasi sėklomis. Jos dirvoje išlieka daigios nuo vienų iki penkerių metų.
Ekologija
Žiedai laikomi vabzdžių. Šaknis mėgsta kiaulės, pamiškėse jas knisa šernai.
Paplitimas ir augavietės
Savaime paplitęs Centrinėje Azijoje ir didžiojoje Europos dalyje. Natūralizuotas Šiaurės Amerikoje ir Naujojoje Zelandijoje.
Auga pievose, žolėtuose šlaituose, pakelėse. Mėgsta sausokus, derlingus dirvožemius.
Taikomoji reikšmė
Šiene menkos pašarinės vertės augalas, tačiau žalia žolė noriai ėdama gyvulių. Maistui galima vartoti žalias ar virtas šaknis, lapus ir stiebus. Šaknyje yra inulino, kuris suteikia saldumo. Lapai ir stiebai tinka salotoms, sriuboms. Medingas augalas. Tokią pačią taikomąją reikšmę turi ir rytinis pūtelis (Tragopogon orientalis L.)
Sistematika
Yra trys pievinio pūtelio porūšiai:
Nils Åberg
Nilsas Obergas (SV Nils Åberg, 1888 m. liepos 24 d. Norčiopingas – 1957 m. vasario 28 d. Upsala) – Švedijos archeologas.
Biografija
1907 m. baigė Upsalos universitetą, 1912 m. apgynė daktaro disertaciją. Nuo 1915 m. Upsalos universiteto, nuo 1928 m. Stokholmo universiteto dėstytojas, nuo 1940 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Tyrė archeologinius periodus nuo eneolito iki ankstyvųjų viduramžių. Taikydamas tipologijos ir kryžminio datavimo metodus sukūrė senienų chronologijos sistemą. Parašė keliolika monografijų, svarbiausia – „Bronzos ir ankstyvojo geležies amžiaus chronologija“ apima įvairius Europos regionus. Veikale „Rytų Prūsija tautų kraustymosi laikotarpiu“ analizuoja V a. – VIII a. baltų archeologinės medžiagos chronologiją, tipologiją, dirbinių ornamentiką.
Parasimpatinė nervų sistema
Parasimpatinė nervų sistema (lot.) – vegetacinės nervų sistemos dalis, inervuojanti vidaus organų raumenis bei liaukas. Pats stambiausios jos nervas – klajoklinis nervas.
Parasimpatinė nervų sistema yra atsakinga už „ilsėkis ir virškink“ atsaką, kuris vyksta kūnui atsipalaidavus, pavyzdžiui, po valgio, seksualinio susijaudinimo, stiprių išgyvenimų, emocijų, šlapinimosi, tuštinimosi ar virškinimo. Šis atsakas yra komplementarus simpatinės nervų sistemos „kovos arba pabėgimo“ atsakui, atsakingam už organizmo stimuliavimą.
Parasimpatinės nervų sistemos nervinės skaidulos prasideda centrinėje nervų sistemoje. Specifiniams nervams priklauso keletas galvinių nervų, veidinis nervas, glasofaringinis nervas ir klajoklinis nervas. Trys stuburo nervai kryžkaulyje taip pat veikia kaip parasimpatiniai nervai, jie dažniausiai nurodomi kaip dubens vidurių nervai.
Kaip ir simpatinėje nervų sistemoje, parasimpatiniai nerviniai signalai yra nešami iš centrinės nervų sistemos į jų taikinius dviejų neuronų sistema. Pirmas neuronas šiame kelyje yra vadinamas preganglioniniu ar presinaptiniu neuronu. Jo kūnas yra centrinėje nervų sistemoje, o aksonas dažniausiai tęsiasi iki sinapsės su postganglioninio neurono, esančio kur nors organizme, dendritais. Parasimpatinių neuronų aksonai paprastai yra ilgi, besitęsiantys nuo centrinės nervų sistemos iki nervinio mazgo, kuris yra arti arba įterptas į organą taikinį. Postinapsinės parasimpatinės nervų skaidulos yra labai trumpos.
Kouvola
Kouvola – miestas pietryčių Suomijoje, 134 km į šiaurės rytus nuo Helsinkio. Geležinkelio stotis.
Istorija
2009 m. prijungti Anjalankoskis, Elimekis, Jala, Kūsankoskis ir Valkeala.
Boilio ir Marioto dėsnis
thumb|Animacija, rodanti ryšį tarp slėgio ir tūrio, masei ir temperatūrai esant pastovioms. Boilio ir Marioto dėsnis – vienas iš idealiųjų dujų dėsnių, dujų slėgio dėsnis.
Jame teigiama, kad tam tikrai dujų masei uždaroje sistemoje esant pastovios temperatūros (taigi izoterminiame procese), slėgis keičiasi atvirkščiai proporcingai tūriui. Realiosioms dujoms tinka apytiksliai.
Tai vienas pirmųjų eksperimentiškai išvestų dujų dėsnių. Dėsnį nepriklausomai vienas nuo kito 1662 m. atrado Robertas Boilis, 1676 m. – Edmė Mariotas. Kreivė, apibūdinanti šį dėsnį, vadinama izoterma. Boilis dėsnį atrado kartu su savo asistentu mėgėju iš Lankasterio Taunliu ir išvadas paskelbė veikale „Oro elastingumo ir svorio doktrina bei jos gynimas“, apibūdindamas eksperimentų stebėjimus kaip „oro elastingumą, atvirkščiai proporcingą jo tūriui“. 1676 m. panašius stebėjimus Mariotas paskelbė veikale „Oro prigimties tyrimai“.
Boilio ir Marioto, Šarlio ir Gei-Liusako dėsniai kartu su Avogadro dėsniu sudaro idealiųjų dujų dėsnį.
Dėsnio patikrinimas
thumb|right|[[Idealios dujos|Idealiųjų dujų kreivė, vaizduojanti pastovios temperatūros dujų slėgio priklausomybę nuo tūrio.]] Galima patikrinti išmatuojant cilindre esančių dujų pradinės būsenos parametrus: slėgį p_1 ir tūrį V_1, tada dujas išretinus nekeičiant temperatūros ir išmatuojant naujos būsenos parametrus: slėgį p_2 ir tūrį V_2. Apskaičiavus sandaugas p_1V_1 ir p_2V_2 gaunama išvada, kad izoterminio proceso metu dujų slėgis yra atvirkščiai proporcingas jų tūriui:
Ši priklausomybė grafiškai vaizduojama abscisių ašyje atidedant tūrio V vertes, ordinačių ašyje – slėgio p vertes. Gauta kreivė matematikoje vadinama hiperbole, fizikoje – izoterma.
Tikrosios gegutės
Tikrosios gegutės (Cuculus) – gegutinių (Cuculidae) šeimos paukščių gentis.
Rūšys
thumb|left|210px| [[Afrikinė gegutė (Cuculus gularis)]]
Karnitiškė
Karnitiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Dūkštelių.
Vlodzimežas Antonievičius
Vlodzimežas Antonievičius (, 1893 m. liepos 15 d. Sambiras, Ukraina – 1973 m. gegužės 20 d. Varšuva) – Lenkijos archeologas.
Biografija
Baigė Lvovo gimnaziją, studijavo geografiją ir archeologiją Lvovo, Jogailos, Vienos Paryžiaus Prahos universitetuose. 1914 m. sunkiai sužeistas fronte. 1918 m. apgynė daktaro disertaciją apie gintaro reikšmę priešistorinėje Europoje.
1916-1918 m. dirbo Vavelio muziejuje. 1918-1920 m. Lenkijos laikinosios vyriausybės kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas, Poznanės universiteto docentas. Nuo 1920 m. Varšuvos universiteto dėstytojas, 1923 m. profesorius, 1936-1939 m. rektorius, Archeologijos katedros vedėjas. 1925-1933 m. su pertraukomis dėstė Vilniaus universitete, tvarkė universiteto archeologinio muziejaus rinkinius. Nuo 1952 m. Lenkijos mokslų akademijos narys.
Mokslinė veikla
Vadovavo Lenkijos archeologinių paminklų (daugiausia prie Vyslos) tyrinėjimui, buvo žurnalo „Wiadomošci archeologiczne“ redaktorius. Bendradarbiavo su Lietuvos archeologais, 1934 m. vadovavo Mėžionių pilkapyno tyrimams. Paskelbė apie 300 darbų iš archeologijos (dalis susiję su Lietuva), istorijos, muziejininkystės, etnografijos, geografijos, religijų istorijos.
Construccions Emprim
Emprimo „Construccions“ – Andoros futbolo klubas, žaidęs pirmajame šalies čempionate. Dar žinomas kaip Costructor Emprimo.
1982 m. Maskvos Tarpzoninis turnyras
'''1982 m. Maskvos tarpzoninis šachmatų turnyras''' – tai pasaulio čempionato ciklo (1982–1984) atrankinės šachmatų varžybos. 1981 m. FIDE Generalinės asamblėjos sprendimu nuo 1982 m. tarpz. varžybos susideda iš trijų turnyrų po 14 žaidėjų kiekviename. Vienas iš (dvyliktojo ciklo) tarpzoninių vyrų turnyrų vyko 1982 m. rugsėjo 6 – 25 d. Maskvoje.
Turnyras
14 žaidėjų kovojo dėl dviejų kelialapių į 1983/84 m. Kandidatų mačus.
Dalyvių atranka
Turnyre dalyvavo 14 žaidėjų.
Iš 8-ių 12-ojo ciklo zoninių turnyrų pakviesti 10 žaidėjų: Jefimas Geleris, 🇨🇺 Gilermo Garsija Gonzalesas, 🇮🇱 Jakobas Murejus, 🇭🇺 Djula Saksas, 🇺🇸 Laris Kristiansenas,  Dragoljubas Velimirovičius,  Džonas van der Vilis, 🇷🇴 Florinas Georgiu,  Rubenas Rodrigesas, 🇦🇷 Migelis Kinterosas.
Rezultatai
Po 8 ratų lyderiu buvo G. Garsija, bet per paskutinius 5-is ratus pralaimėjo tris partijas ir užleido pozicijas sėkmingiau finišavusiems. Geriausiai pasirodė G. Kasparovas per paskutinius 5 ratus surinkęs 4½ taško – viso 10 taškų, 2-ąją vietą užėmė A. Beliavskis – 8½ taško.
Lentelė
Pasaulio šachmatų čempionato Tarpzoninis turnyras, Maskva 1982 rugsėjo 6 – 25 d. Du geriausiai pasirodę dalyviai iškovojo teisę žaisti 1983/84 m. Kandidatų mačuose.
Pastaba. Žalsva spalva pažymėti žaidėjai pateko į 1983/84 m. Kandidatų mačus
Paragiai
Paragiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybės pietvakariuose, į pietryčius nuo Kairiškių. Pietvakariuose prateka Karklupis. Išlikęs Paragių dvaras (XVIII a.), veikia Lazdynų Pelėdos muziejus (nuo 1966 m., memorialinė sodyba su ekspozicija).
1982 m. Maskvos Tarpzoninis turnyras
Lentelė
Dėl atsarginio žaidėjo vietos Kandidatų turnyre M. Talis ir U. Andersonas Malmėje žaidė 6-ių partijų mačą, kuris pasibaigė lygiosiomis 3:3. Dėl geresnių Maskvos tarpz. turnyro rodiklių, atsarginė vieta paskirta M. Taliui, tačiau ja pasinaudoti jam neteko.
Nuorodos
[https://www.chessbites.com/Games.aspx?t=Moscow+Interzonal&s=Moscow&y=1982 1982 m. Maskvos tarpzoninio turnyro partijos]
Paragiai
Žymūs žmonės
Iš Paragių dvaro yra kilusios rašytojos, pasirašinėjusios Lazdynų Pelėdos slapyvardžiu:
Seserys gimė nusigyvenusio bajoro N. Ivanausko šeimoje. Sofija mėgo naktinius pasivaikščiojimus po Paragių sodą, netoliese tekančios Virvytės pakrantėmis, apaugusiomis lazdynais – dėl to ji ir pasivadino Lazdynų Pelėda. Vėliau šiuo slapyvardžiu pasirašinėjo ir jaunesnioji sesuo.
Jaroslav Narkevič
Jaroslav Narkevič (g. 1962 m. sausio 1 d. Trakuose) – pedagogas, Lietuvos ir Trakų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Lietuvos lenkų rinkimų akcijos Trakų rajono skyriaus narys, Lietuvos lenkų sąjungos Trakų rajono skyriaus pirmininkas, tarybos ir valdybos narys.
Biografija
1983–1984 m. Salkininkų mokyklos mokytojas, 1984–2001 m. Šklėrių pagrindinės mokyklos mokytojas, 1987–2001 m. mokyklos direktorius.
Savivaldybėje
2001–2008 m. Vilniaus rajono savivaldybės administracijos švietimo skyriaus vedėjas. 2007–2008 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.
Seime ir Vyriausybėje
2008–2020 m. Seimo narys. 2012–2016 m. Seimo pirmininko pavaduotojas. 2019–2020 m. susisiekimo ministras.
Korupcijos skandalai
2019 m. Baltarusijoje ir Jungtiniuose Arabų Emyratuose viešėjęs tuometis susisiekimo ministras J. Narkevičius vakarieniavo valstybės įstaigų sąskaita. Vyriausioji tarnybinės etikos komisija tai pripažino kaip pažeidimą.
2019 m. rudenį portalui „15min“ išsiaiškinus, kad J. Narkevičius jam priskirtą butą Seimo viešbutyje yra užleidęs dukrai Karolinai Narkevič, be to, šį butą gavęs neteisėtai, nes turi butą Vilniaus senamiestyje, J. Narkevičius buto Seimo viešbutyje atsisakė.
2020 m. pavasarį verslininkas Aleksandras Ribnikovas teigė, kad 2008 m. su J. Narkevičiumi vykdė korupcinę schemą, skirtą J. Narkevičiaus namui pastatyti. Tuo metu Vilniaus m. savivaldybėje dirbęs J. Narkevičius ir Trakų r. savivaldybėje dirbusi jo žmona, pasak verslininko, padėjo jam laimėti viešuosius pirkimus. 2021 m. prokuratūra tyrimą dėl korupcijos nutraukė nenustačiusi įrodymų, tuo tarpu J. Narkevičiaus prašymą pradėti tyrimą dėl šmeižto atmetė.
2020 m. birželį J. Narkevičius skyrė 366,3 tūkst. eurų kilometro ilgio keliui Šklėriai-Aluona. Tačiau vėliau į viešąją erdvę pateko informacija, kad šis kelias yra akligatvis, neintensyvus, dėl jo nebuvo sulaukta remonto paraiškų, neparengtas ir nepatvirtintas techninis projektas, neatlikta ekspertizė. Tuometis Automobilių kelių direkcijos direktorius Vitalijus Andrejevas tvirtino, kad „neteisėtų sprendimų nevykdys“ ir netrukus J. Narkevičiaus buvo atleistas. Minėtame kelio ruože – Smiglių kaimo Upės gatvėje – yra tuomečio premjero Sauliaus Skvernelio namas. 2021 m. vasarą tyrimą atlikusi prokuratūra nustatė, kad finansavimas skirtas neteisėtai ir įpareigojo J. Narkevičių jį atšaukti.
2022 m. J. Narkevičiui surašytas savavališkos statybos aktas.
Prezidentas G. Nausėda ministrą J. Narkevičių ne kartą yra raginęs trauktis.
Šeima
Sutuoktinė Irena, vaikai Karolina, Katažyna.
Santos Futebol Clube
Santos Futebol Clube – Brazilijos futbolo klubas, 1912 metais įkurtas Santose.
2011–2012 m. sezone rungtyniavo Brazilijos Campeonato Brasileiro Série A.
Anjalankoskis
Istorija
1975 m. prijungta Anjala ir Sipola (jos sudėtyje buvo ir Miuliukoskis). 2009 m. Anjalankoskis prijungtas prie Kouvolos.
Karoliniškė
Karoliniškė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 14 km nuo Kimbartiškės.
Monrealio Canadiens
Monrealio „Canadiens“ – – NHL Rytų konferencijos, Šiaurės Rytų pogrupio ledo ritulio komanda iš Monrealio, Kvebeko, Kanados.
Carlos Slim
Carlos Slim – Meksikos verslininkas, XXI a. pradžioje laikomas vienu turtingiausių pasaulio žmonių. Jis praturtėjo iš telefonijos verslo. 1990 m. Carlos Slim įsigijo Telmex įmonę – Meksikos valstybinę telefonijos monopoliją. Dabar jo verslo imperija América Móvil teikia telefonijos, interneto bei televizijos paslaugas Lotynų Amerikoje. América Móvil yra trečia didžiausia mobilaus ryšio operatorė pasaulyje, turinti 250 milijonų abonentų. 2010 m. žurnalo „Forbes“ Carlos Slim pirmą kartą paskelbtas turtingiausiu pasaulio žmogumi su 53,5 mlrd. JAV dolerių vertintu turtu. 2015 m. žurnalo „Forbes“ vertinimu jis buvo antru turtingiausiu žmogumi pasaulyje su 77,1 mlrd. JAV dolerių vertės turtu.
Monrealio Canadiens
Istorija
1909 m. gruodžio 4 d. J. Ambrose O'Brien įkūrė Monrealio „Canadiens“, kuri pradėjo žaisti NHA lygoje. 1910-1911 m. sezone jis buvo paduotas į teismą „Club athlétique Canadien“ savininko dėl „Canadiens“ vardo naudojimo. 1910 m. George W. Kendall pasiekė susitarimą su J. A. O'Brien ir nusipirko komandą už 7,500 JAV dolerių. 1915-1916 m. sezone komanda laimėjo Stenlio taurę. 1917 m. kartu su keturiomis kitomis komandomis įkūrė NHL lygą. 1923-1924 m. sezone laimėjo Stenlio taurę.
Bekvapė gijabudė
Bekvapė gijabudė – gijabudžių (Entoloma) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 5-10 (12) cm skersmens, iškili, senesnių grybų iškiliai paplokščia, su gūbreliu, kartais netaisyklingai įdubusi, lygi, blizganti, pilka, violetiškai pilka, sausame ore gelsvai pilka. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau rožinio atspalvio, rausvai rudi, tankūs, trapūs, priaugtiniai arba pusiau nuaugtiniai. Kotas 7-12 cm ilgio, 0,3-1,5 cm storio, vienodo storumo arba smailėjantis į pagrindą, baltas, apšepęs pilkais plaušeliais, prie lakštelių baltai taškuotas. Trama pilkšva, balsva, plona, nekarti. Sporos rožinės, 8-10×7-8 μm.
Auga rugpjūčio–spalio mėn. drėgnuose, žolėtuose lapuočių bei mišriuose miškuose, grupėmis. Lietuvoje labai dažna. Nevalgoma, kiek nuodinga. Labai panaši dvokiančiąją gijabudę.
Krūmiškasis šakočius
Krūmiškasis šakočius, krūminis žagarūnas (Ramaria flava) – šakočio (Ramaria) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai daugiausiai vidutinio didumo arba dideli. Krūmeliai 5-10 (15) cm aukščio. Iš 3-6 cm aukščio kamieno išauga krūmiškai išsišakojusios, dvišakomis viršūnėlėmis, geltonos, citrinos geltonumo, ochriškai geltonos, stambesnės ar smulkesnės šakelės. Trama balta, senesnių grybų gelsva, trapi, be ypatingo skonio. Šakelės paspaustoje vietoje parausvėja.
Auga nuo vidurvasario iki vėlyvo rudens, rečiau spygliuočių miškuose. Valgomas, IV kategorijos. Lietuvoje dažnas.
Račkiškės koplyčia
Račkiškės koplyčia – medinė aštuonkampė koplyčia, stovėjusi Švenčionių rajono Račkiškės kaimo kapinėse. XVIII a. statyta koplyčia 1976 m. perkelta į Lietuvos liaudies buities muziejų Rumšiškėse.
Istorija
Koplyčia buvo pastatyta 1776 m. Sudotos palivarko teritorijoje. Tai buvo grafo St. Pliaterio, Senojo Daugėliškio dvaro valdytojo, nuosavybė. Apie 1860 m. koplyčia atsidūrė naujai tiesiamo Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio trasoje. Grafas Pliateris ją pardavė nusikelti Romualdui Čechovičiui, kuris pervežė ją ir pastatė Račkiškėje.
Originalų aštuonkampį pastatą surentė Ašmenos meistrai iš tašytų pušinių rąstų, sutvirtintų mediniais varžtais ir kalvių sukaltomis virvėmis. Į pamaldas tikinčiuosius kviesdavo medyje įkeltas varpas. Pasakojama, kad 1863 m. sukilėliai turėjo koplyčioje priebėgą ir slėpdavo ginklus. Kalvių nukaltas ir virš bokštelio iškeltas geležinis kryžius priminė tris sunertus kalavijus. Tai esąs sukilimo atminimas. Netoli koplyčios buvęs namas kunigams. Kriptoje po altoriumi buvę du karstai su dvarininkų Čechovičių palaikais.
Iš monsinjoro Kazimiero Vasiliausko, dirbusio šioje koplyčioje, prisiminimų: „Geriausi dveji metai buvo, kai dirbau Švenčionyse tada, kai važinėjau į Račkiškės bažnyčią ir klausiausi mėžioniškių giesmių“ („Švenčionių kraštas“, 2006.06.29).
Architektūra
Koplyčios pagrindinis tūris yra 13,5 m skersmens. Prie jo glaudžiasi priestatas – zakristija. Aukštas stogas baigiasi aštuonkampiu bokšteliu. Virš įėjimo – balkonėlis, skirtas pamokslininkui. Viduje yra altorėlis, vieta chorui. Koplyčios viduje, nelyginant bažnyčioje, ryškūs baroko atspindžiai. Pastato vidinę erdvę vainikuoja originalus iš lentų apkaltas kupolas, suręstas iš horizontalių sienojų. Į jį atsiremia stogo gegnės ir bokštelis. Interjere išsiskiria vargonų choras, aptvertas tekintų baliustrų tvorele.
„Aukštaitijos koplyčia“ Rumšiškėse
Atstatyta ir restauruota Račkiškės koplyčia įkurdinta Buities muziejaus Aukštaitijos sektoriuje, prie aukštaičių kaimo, kur ji atspindi liaudišką sakralinę architektūrą. Tai vienas seniausių pastatų muziejuje. Šventorius papuoštas tradiciniais kryžiais, išdrožtais čia vykusio kryždirbių seminaro metu 2006 m. Be kitos veiklos, čia vyksta Žolinės programos, aukojamos šv. Mišios, atliekamos vestuvių apeigos pagal lietuviškus papročius.
Liaudies buities muziejuje yra įkurdintas kitas sakralinis statinys – senoji Sasnavos bažnyčia.
Geriausias Serie A vartininkas
Geriausias Serie A vartininkas – kasmetinis Serie A apdovanojimas, įteikiamas geriausiam lygos vartininkui. Apdovanojimus organizuoja Italijos futbolininkų asociacija nuo 1997 m.
Archetipas (reikšmės)
Archetipas – iš  (αρχή 'pradžia' + τύπος 'pavyzdys').
Žodis naudojamas šioms sąvokoms reikšti:
Tarptautinis režimas
Tarptautinis režimas – principai, normos, taisyklės ir sprendimų priėmimo procedūros, įtakojančios tam tikroje tarptautinių santykių srityje priimamus grupinius sprendimus. Skirtingai nei dvišaliai ar daugiašaliai susitarimai, režimai trunka ilgesnį laiką, kinta lėčiau, yra bendresnio pobūdžio. Principai ir normos yra vertinami kaip svarbesni ir pastovesni režimo komponentai, nei taisyklės ar procedūros. Keičiantis pirmiesiems, paprastai senąjį režimą keičia naujas arba vyksta jo skilimas.
Tarptautiniai režimai egzistuoja įvairiose srityse, kuriose kyla tarpvalstybinis nesutarimas ir prireikia bendradarbiavimo: ekonomikoje (pavyzdžiui, laisvos prekybos režimas), gynyboje, transporte (tarptautinės civilinės aviacijos režimas), aplinkos apsaugoje (klimato kaitos režimas), teritoriniuose klausimuose (Antarkties, tarptautinių vandenų režimas) ir kitur. Jie skiriasi savo detalumu, geografine apimtimi, naryste. Režimai gali tapti formaliais, t. y. jų pagrindu priimamos konkrečios narius įpareigojančios sutartys, įkuriamos institucijos. Tuo tarpu neformalūs režimai egzistuoja tik kaip vyraujančios normos ir nėra institucionalizuoti. To pavyzdžiu gali būti XIX–XX a. pradžioje tarptautiniuose santykiuose vyravęs kolonializmas ir su juo susijusios vertybės.
Stephen D. Krasner įvardina tris pagrindines priežastis, dėl kurių įkuriami tarptautiniai režimai:
Anot politologo Oran R. Young, režimai susiformuoja spontaniškai (iš panašių įvairių šalių lūkesčių sąjungos be išankstinio detalaus planavimo), yra išsiderami (susitariama dėl režimo elementų) arba primetami (juos padiktuoja stipresnė išorinė jėga).
Kiekviena tarptautinių santykių teorija režimus vertina skirtingai. Pavyzdžiui, realizmas didžiausią dėmesį teikia valstybių galios vaidmeniui kuriant ir palaikant režimus, o liberalizmas juos vertina kaip priemonę valstybėms išvengti konfliktų, lengviau derėtis ir efektyviau bendradarbiauti.
Hurufizmas
Hurufizmo pradininkas ir dvasinis mokytojas yra iš Astarabado kilęs Fazlula Astarabadis Naimis. Jis buvo sufijų Rumi ir Mansuro al Haladžo sekėjas, o po 1370 m. pats tapo dvasiniu mokytoju ir skleidė savo mokymą vakarų Persijoje. Tebrize jis buvo globojamas Džalairidų valdovų, ten tikriausiai parašė savo veikalą Jawidan-Al-Kabir. Vėliau Naimio mokymas tapo vis labiau ezoteriškas, jis pateko į Persiją užvaldžiusių Timūridų nemalonę ir 1394 m. nužudytas prie Alidžos bokšto Timūro sūnaus Miranšacho. Tai sukėlė Naimio sekėjų, hurufitų, sukilimą, bet jis buvo numalšintas. Hurufizmas įvairiais pavidalais gyvavo dar keletą amžių.
CLAMP
thumb|300px|CLAMP grupinė nuotrauka. Iš kairės į dešinę: [[Ageha Ohkawa, Tsubaki Nekoi, Mokona, Satsuki Igarashi.]]
Hurufizmas
Pasak Naimio, raktas į septintąją Korano knygą yra kabalistinė raidžių sistema, pagrįsta arabišku raidynu. Hurufitai šią šifrų sistemą išdėstė kūriniuose Hidayat-nama, Jawidan ir Mahram-Nama. Fazlula Naimis teigė visatą esant nuolatiniu virsmu, Dievo veidą esant nenykstamai atskleistu per žmogų, o patį Dievą – įsikūnijus į kiekvieną atomą. Hurufitai pripažįsta Fazlulą greta Adomo, Mozės ir Mohameto kaip vieną iš Dievo galios įsikūnijimų. Septynetą laiko šventuoju skaitmenimi. Žmogus yra raktas į aukščiausiąją slaptą tiesą (haqiqa). Hurufizmo ir izmailizmo pagrindinis skirtumas tas, kad izmailitai raktu į haqiqa laiko imamą, o hurufitai – raidžių magiją.
Po Naimio mirties svarbiausi hurufizmo mokytojai buvo Imadadinas Nasimis, Aliulas Ala, Seidas Išagas. Hurufizmo idėjos vėliau veikė kitus sufijų poetus, o hurufizmo raštų ir idėjų prieglobsčiu tapo bektašių ordinas. Vėliau hurufizmo mintis veikale „Raktas į Neregimą“ surašė bektašių poetas Giulas Baba. Hurufitai siejami su Osmanų sultonu Mehmetu II – teigiama, kad jie į savo mokymą siekę atversti sultoną, bet vėliau sultono aplinkos žmonių paskelbti eretikais ir sudeginti.
CLAMP
CLAMP – japonų mangaka grupė, sudaryta vien tik iš moterų. Jų manga kūriniai dėl savo populiarumo beveik visada sulaukia anime versijos. Pasauliniu mastu apytiksliai yra parduota 90 milijonų CLAMP manga tankōbon kopijų.