cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antilopė
Herbuose vaizduojama žmogaus sugalvota, gamtoje neegzistuojanti plėšrios antilopės rūšis (heraldinė antilopė). Realios antilopės nėra plėšrūnai.
Dimbokras
Dimbokras  – miestas centriniame Dramblio Kaulo Krante, 80 km į pietryčius nuo Jamusukro, prie Nzi upės. Nzi-Komoės regiono administracinis centras. Pro miestą eina Abidžano–Bvakės geležinkelis. Tekstilės pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kava, kakava ir kt.). Yra ligoninė, kolegija, kelios bažnyčios, mečetė.
Dimbokre ir jo apylinkėse dominuoja bauliai.
Zembiškio miško botaninis draustinis
Zembiškio miško botaninis draustinis – savivaldybės botaninis draustinis vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajone, Krakių seniūnijoje, Pašušvio miške, netoli Zembiškio kaimo.
Draustinis įkurtas 1996 m., užima 19 ha plotą. Jame saugomos skroblyno bendrijos, pievų ir miško bendrijos kompleksas. Čia auga labiausiai Lietuvoje į šiaurę nutolęs skroblynas. Jo amžius 60-100 m, skalsumas – 1,0. Draustinyje auga reti augalai – retažiedė miglė, vyriškoji gegužraibė, mažoji gegužraibė. Be to, čia sutinkamas ir vienas rečiausių Europos grybų – šakotasis sėdis (Dendropolyporus umbellatus).
thumb|left|250px|Draustinio miškas
Ąžuolinis verpikas
Ąžuolinis verpikas (Lasiocampa quercus) – verpikų (Lasiocampidae) šeimos drugys. Patelė stambi, tamsiai geltos spalvos, patinas – su kaštoniškai rudais sparnai. Skraido birželio – rugpjūčio mėn. pamiškėse, retuose krūmynuose. thumb|left|210px|Ąžuolinio verpiko [[vikšras]] thumb|left|210px|
Dispečeris
Dispečeris – darbuotojas, atsakingas už tikslių ir patikimų pranešimų gavimą ir perdavimą, transporto priemonių ir kitokios įrangos naudojimo sekimą, paskirstymą įvairioms užduotims atlikti. Dispečeriai dirba daugelyje organizacijų, įstaigų ir įmonių, pvz., policijoje, priešgaisrinėje apsaugoje, neatidėliotinos medicininės pagalbos tarnybose, taksi, automobilinių pervežimų kompanijose, geležinkelio stotyse ir kt.
Transporto dispečeriai
Transporto dispečerių funkcijos:
Transporto dispečerių rūšys:
Avarinių tarnybų dispečeriai
Šie dispečeriai ne reguliuoja eismą, o sutrikus veiklai, įvykus avarijai siunčia avarines komandas, informuoja suinteresuotus numatytus asmenis ir tarnybas.
Gedžiūnėliai
Gedžiūnėliai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Grybėnų, pietiniame Dysnų ežero ir pietvakariniame Dysnykščio krante, prie Dysnos upės. Stovi medinė Gedžiūnėlių Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia (nuo 1921 m.). Apylinkėse įsteigtas Gedžiūnėlių kraštovaizdžio istorinis draustinis. Vakariniame kaimo pakraštyje yra didžiausias Lietuvoje Gedžiūnėlių pilkapynas.
Dispečeris
Avarinių tarnybų dispečeriai
Avarinių tarnybų dispečerių rūšys:
Tomas Žilinskas (1977)
Tomas Žilinskas (g. 1977 m. birželio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas ir politinis veikėjas.
Biografija
1995 m. baigė Vilniaus Naujininkų vidurinę mokyklą, 1997 m. – Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Vilniaus aukštesniąją policijos mokyklą, 2002 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, 2013 m. – Mykolo Riomerio universitetą.
1996–1997 m. Transporto policijos valdybos aerouostų policijos komisariato Viešosios policijos poskyrio policininkas. 1997–2001 m. Policijos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Transporto policijos tarnybos Štabo inspektorius, Personalo skyriaus vyresnysis inspektorius. 2001–2003 m. departamento Tarptautinio bendradarbiavimo ir Europos integracijos tarnybos inspektorius, vyresnysis inspektorius, komisaras inspektorius.
2003–2006 m. Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Tarptautinių ryšių ir Europos Sąjungos departamento direktoriaus pavaduotojas. 2006–2009 m. Lietuvos Respublikos teisėsaugos atašė Lietuvos nuolatinėje atstovybėje Europos Sąjungoje. 2009 m. Lietuvos policijos generalinio komisaro patarėjas. 2009–2016 m. Vidaus reikalų ministerijos Viešojo saugumo politikos departamento direktorius.
2016 m. – vidaus reikalų ministras.
2017-2019 m. Lietuvos geležinkelių Prevencijos departamento Verslo saugos skyriaus vadovas.
Nuo 2019 m. Avia Solutions Group (CY) PLC Rizikų valdymo departamento direktorius.
Sausgalviai
Sausgalviai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, Nemuno deltos regioniniame parke, 8 km į pietus nuo Šilutės, Leitės (Rusnės intakas) dešiniajame krante. Eina vieškeliai į Žalgirius, Paleičius, Tatamiškius, Juknaičius, kurie per pavasario potvynius yra tarpais apsemiami Rusnės vandens. Kaimas priskirtas pasienio ruožui. Ribojasi su Tatamiškių, Vileikių, Užlieknių kaimais. Iš šiaurės prieina Žalgirio, iš pietryčių – Kūlynų miškai.
Sausgalviuose yra trys polderiai, vandens kėlimo stotis (pastatyta 1961), aptarnaujanti 2365 ha plotą, pievų botaninis zoologinis draustinis (įsteigtas 2005 m., saugomi stulgiai, meldinės nendrinukės), evangelikų liuteronų senosios kapinės (1997 m. įtrauktos į Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrą; 1995 m. jos buvo apvogtos metalo prekeivių).
thumb|left|265px|Sausgalvių kaimo gatvė
Pavasariais polderiuose poilsiui apsistoja daug migruojančių paukščių, o ypač gulbės, antys, brastiniai ir krantiniai tilvikai ir kt. Polderiai naudojami verslinei žuvininkystei. 1997 kaime buvo 59 ūkiai, 2003 m. galvijus laikė 26 ūkiai (212 vienetų).
Etimologija
Senasis vietovardis siejamas su gal XVI amžiaus žmogumi Pauliumi Sausgalviu – tą pravardę gavusiu ar paveldėjusiu esą dėl nelabai gudrios galvos. Tačiau šis vietovardis stebėtinai tiksliai atspindi vietovės ypatumą – toje saloje galėjai likti sausas per didelius potvynius.
Istorija
XX a. pirmoje pusėje Sausgalviai priklausė Šakūnėlių valsčiui, Rusnės parapijai: II pasaulinio karo metu – Tatamiškių valsčiui. Iki 1945 m. Leitės žemupys iki Sausgalvių buvo naudojamas laivybai. Po karo Sausgalviuose iš esmės pasikeitė gyventojai.
Agnė Lukšytė
Agnė Lukšytė-Meiliūnienė (1920 m. spalio 23 d. Subačiaus vienkiemyje prie Subačiaus – 2007 m. lapkričio 23 d. Sidnėjuje) – Lietuvos rašytoja.
Biografija
1931–1939 m. mokėsi Panevėžio gimnazijoje. 1939–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą bei germanistiką Vilniaus universitete. 1941–1944 m. mokytojavo Gardino lietuvių gimnazijoje. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1950 m. atvyko į Australiją. Atlikusi 2 metų darbo prievolę iki 1982 m. dirbo Australijos įstaigose. Gyveno Sidnėjuje.
Kūryba
Kūrybos svarbiausia tema – lietuvių moterų gyvenimas išeivijoje. 1970 m. Australijoje išleido novelių rinkinį „Kalnų velnias“. Dramoje „Kavinė Po kadagiais“ vaizduojamas 1944 m. vasario 13–20 d. didysis Drezdeno bombardavimas. Novelėse atskleidžiamas moterų vidinis pasaulis, vyrauja meilės, ilgesio, nusivylimo motyvai. Romane nagrinėjamos mažame Australijos miestelyje gyvenančių aborigenų ir naujųjų atvykėlių santykių problemos, supažindinama su egzotiška šios šalies aplinka, į kurią po Antrojo pasaulinio karo likimas nubloškė nemaža lietuvių.
Ignotas Feliksas Moravskis
Ignotas Feliksas Moravskis (g. 1744 m. – m. 1790 m.) – LDK generolas-majoras 1768 metais, 2-ros Lietuvos divizijos generolas-majoras 1777 metais, 2-ros Lietuvos divizijos generolas-leitenantas 1783 metais, pirmos LKD nacionalinės kavalerijos brigados rotmistras, Lietuvos tribunoo maršalka 1783/1784 metais, Lietuvos didysis raštininkas 1783-1787, pasiuntinys į seimus.
Buvo Radvilų dvaro milicijos karininkas. Radomo konfederacijos dalyvis.
1784 metais apdovanotas Baltiojo erelio ordinu, 1777 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi. Apdovanotas Bavarijos Liūto ordinu.
Palaidotas Nesvyžiuje.
Kazimieras Simaška
Kazimieras Simaška (1914 m. rugsėjo 28 d. Mackonyse, Kavarsko valsčius – 1965 m. sausio 13 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorius.
Biografija
1932 m. baigė Juozo Vaičkaus kino – teatro studiją, 1933 m. privačią Andriaus Olekos-Žilinsko studijaą.
1933–1934 m. Jaunųjų teatro (vadovas A. Oleka-Žilinskas), 1934–1937 m. Valstybės teatro, 1937–1939 m. Valstybės teatro Klaipėdos, 1939–1950 m. Šiaulių skyriaus, Šiaulių dramos teatro, 1950–1965 m. LTSR valstybinio dramos teatro aktorius. Be to, dėstė Vilniaus Kultūros mokykloje.
Konopki Tlustė
Konopki Tlustė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jedvabno valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Jedvabno, apie 25 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 59 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Antanas Morkevičius
Antanas Morkevičius (g. 1928 m. vasario 23 d. Spirakiai, Panevėžio valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1967–2004 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1979–1994 m. Materialinio aprūpinimo ekonomikos katedros vedėjas; nuo 1991 m. profesorius. 1993–2002 m. asociacijos „Lietuvos mediena“ direktorius.
Išsigelbėjimas
Išsigelbėjimas  – 1972 m. JAV sukurtas trileris, pelnęs 3 Oskaro nominacijas. Juostos pagrindu tapo 1970 m. išleistas James Dickey, kuris taip pat parašė ir scenarijų bei atliko epizodinį šerifo vaidmenį, romanas.
Filmas užėmė 5 vietą pelningiausių 1972 m. juostų sąraše, uždirbęs daugiau kaip 46 mln. JAV dolerių. Dar 18 mln. jis surinko sekančiais metais, kai buvo pradėtos nuomoti jo kopijos.
„New York Times“ juostą yra įtraukusi į geriausių visų laikų filmų sąrašą („The Best 1,000 Movies Ever Made“).
CBS televizijos kartu su Amerikos filmų institutu sudarytuose „AFI 100 Years ... series“ sąrašuose, skirtuose JAV kinematografijos 100-osioms metinėms, filmas užima 15 vietą geriausių veiksmo filmų sąraše („AFI 100 years... 100 Thrills“).
Turinys
Ketvertas verslininkų iš Atlantos – Edas, Bobis, Driu ir Liujisas – nusprendžia leistis ieškoti nuotykių: perplaukti kanojomis Kaluhos upe, kuri netrukus išnyks, nes visa teritorija bus užlieta pradėjus veikti hidroelektrinei. Bičiuliai, išskyrus Liujisą, nėra pratę prie laukinės gamtos, tuo tarpu vietovė, į kurią jie keliauja, vietomis jau yra apleista gyventojų.
Sutarę su vietiniais, kad šie nuvairuos jų automobilius į sutartą vietą, bičiuliai dviem kanojomis leidžiasi į kelionę, prilygindami save atradėjams, kurie matė šias vietas pirmieji, tuo tarpu jie mato paskutinieji.
Antrąją dieną Bobis ir Edas kiek atsilieka nuo draugų, o išlipę į krantą susiduria su dviem ginkluotais vyrais. Nors Bobis ir Edas stengiasi išvengti konflikto, netrukus vietiniai griebiasi jėgos: Edas pririšamas prie medžio, o vienas vyrų išprievartauja Bobį. Kai jie ketina oraliniu būdu išprievartauti ir Edą, pasirodo Liujisas su Driu ir Liujisas vieną prievartautojų nužudo šūviu iš lanko. Antrajam pavyksta pasprukti, tuo tarpu draugai, atsigavę po šoko, ima tartis ką daryti. Pradžioje jie ketina keliauti į miestą ir prisipažinti policijai, tačiau Liujisas pamažu visus įtikina niekam nieko nesakyti, o kūną palaidoti tiesiog čia: vis vien netrukus visa teritorija bus užtvindyta ir dings bet kokie nusikaltimo pėdsakai.
Užkasę lavoną, ketvertas toliau leidžiasi kelione upe, kuri darosi vis pavojingesnė. Pasiekus krioklius, Driu staiga įkrenta į vandenį ir Edo kanoja tampa nevaldoma. Laivai susiduria, vienas jų lūžta, o pasiekus akmenis pakrantėje paaiškėja, kad Liujisui Lūžo koja, o Driu niekur nematyti. Liujisas tvirtina, kad Driu buvo nušautas, tačiau jo kojos trauma tokia rimta, kad nebegali leistis į kelionę. Edas ir Bobis ima panikuoti, bijodami, kad ir juos gali nušauti, tuo tarpu Liujisas liepia jiems leistis į antrojo prievartautojo medžioklę.
Temstant Edas užlipa stačia uola ir ima laukti. Išaušus pasirodo vyras su šautuvu, kurį besinervinantis Edas nušauna iš lanko, tačiau pats susižeidžia krisdamas ant savo strėlių. Nuleidus kūną žemyn, Edas su Bobiu nėra tikri, kad nušovė būtent tą vyrą, tačiau, paguldę į dugną Liujisą, leidžiasi kanoja per krioklius, prieš tai nuskandinę lavoną. Tėkmei susilpnėjus jie randa Driu kūną su žaizda galvoje, kuri, nėra aišku, ar atsirado dėl šūvio.
Atvykę į miestelį jie pasakoja istoriją apie nelaimingą atsitikimą, kurio metu vienas jų nuskendo, o kitas susilaužė koją. Nors pradžioje istorija atrodo įtikinanti, netrukus policija ima kažką įtarti, nes rastasis Driu kūnas yra be gelbėjimosi liemenės.
Eravano krioklys
thumb|right|300px|Pirmoji krioklio pakopa. Eravano krioklys – krioklys Eravano nacionaliniame parke, Tailande, Kančanaburio provincijoje.
Bendri duomenys
Krioklys savo pavadinimą gavo dėl 7–tos kaskados panašumo į mifinį baltąjį dramblį „Eravaną“ arba „Airavata“ (sanskritu: (ऐरावत).
Eravano krioklys yra mišriu mišku ir bambukais apaugusiame kalvos šlaite. Iš stambesnių gyvūnų sutinkama: krabaėdė makaka, rezusas, varanas (Varanus nebulosus). thumb|right|300px|Trečioji krioklio pakopa.
Teritorija
Krioklys yra 700 m į pietus nuo parko administracijos. Lankytojų patogumui šalia krioklio įrengtas apžvalginis takas, o vietose, kur jis kerta upės vagą – mediniai tiltai. Krioklio pakopos skaičiuojamos iš apačios į viršų. Pirmosios dvi pakopos Lukunlungo (Lu Kun Lung) ir Vungmača (Wung Macha) mėgstamos vietos gyventojų. Čia jie mėgsta praleisti savaitgalius. Aukščiau neštis maistą ir gėrimus (išskyrus butelį vandens) draudžiama. Trečias Fanumtoko (Pha Num Tok) kaskadas turi dideli vandens baseiną. Ketvirta Okenangfeseaho (Oke Nang Phe Seah), penkta Buamelongo (Bua Mae Long) ir šešta Dongproucksa (Dong Prouck Sa) pakopos išsidėsčiusios tankiame miške ir neturi šalutinių vandens srautų, tad vanduo krenta vientisa srove. Link paskutinės Pufaeravano (Phu Pha Erawan) pakopos, uolos viršuje, veda bambukais apaugęs takas.
Nuo 15 val draudžiama lipti aukščiau ketvirtos krioklio pakopos.
Susisiekimas
thumb|right|960px|Penktoji krioklio pakopa.
Meironiškėliai
Meironiškėliai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Meironiškių, šalia kelio. Šalia kaimo teka Smilgaičio upė, o rytuose prasideda Krakių miškas.
Gyventojai
thumb|260px|left|Kaimo sodybos
Drohičinas (Lenkija)
Drohi̇̀činas – miestas rytų Lenkijoje, 40 km į pietvakarius nuo Bielsko, Bugo dešiniajame krante, Drohičino aukštumoje. Yra Aukštoji kunigų seminarija. Mieste įsikūręs Drohičino dekanatas ir Drohičino vyskupija. Mieste veikia nedidelės medienos ir žemės ūkio produktų apdirbimo įmonės. Kasmet vyksta Drohičino miesto dienos.
thumb|left|Pilies kalnas prie Vakarinio Bugo upės thumb|left|Drohičino katedra
Iki XIII a.
Nuo V a. pr. m. e. iki XI a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Dabartinio miesto vietoje jau VI a. buvo gyvenvietė. Manoma, kad apie 1038 m. buvo pastatyta pilis. 1044–1046 m. iš kunigaikščio Kazimiero I Atnaujintojo mainais už karinę pagalbą gyvenvietę perėmė kunigaikštis Jaroslavas Išmintingasis. Pirmą kartą gyvenvietė paminėta 1060 m. kaip jotvingių sostinė, prekybos centras. 1142 m. gyvenvietė atiteko kunigaikščiui Vsevolodui II. 1194 m. įvyko Drohičino mūšis tarp Mazovijos ir Kijevo Rusios bei jotvingių.
XIII a.
Nuo XIII a.–XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. XIII a. iki 1238 m. priklausė Haličo-Volynės kunigaikštystės, Berestijos kraštui. XIII a. įkurta Drohičino Šv. Trejybės parapija. 1209–1227 m. priklausė Lešekui Baltajam. Nuo 1230 m. priklausė Konradui I Mazoviečiui, kuris 1247 m. čia įkurdino Dobrynės ordiną. 1241 m. gyvenvietę sudegino Batijaus kariuomenė. Nuo 1238 m. Danieliaus Haličiečio rezidencija, jis 1254 m. rugpjūčio 6 d. gyvenvietėje ir karūnavosi. 1248 m. gyvenvietę užpuolė jotvingiai. 1260 m. gyvenvietę nusiaubė totoriai vadovaujami vado Burundajaus. 1264 m. gyvenvietė atiteko Levui Danilovičiui. 1274 m. gyvenvietė atiteko Ldk Traideniui.
XIV a.
1357 m. kunigaikštis Algirdas perdavė gyvenvietę kunigaikščiui Kęstučiui. 1380 m. miestą nusiaubė kryžiuočiai. 1382 m. gyvenvietę užėmė Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis. 1384 m. kunigaikštis Jogaila perdavė gyvenvietę kunigaikščiui Vytautui Didžiajam. 1390 m. Jogaila atėmė gyvenvietę iš Vytauto Didžiojo ir perdavė ją Janušui I Senajam, kuriam ji priklausė iki 1392 metų. 1392 m. Jogaila finansavo pirmosios medinės bažnyčios statybas. 1394 m. kryžiuočiai nusiaubė gyvenvietę ir jos apylinkes.
XVIII–XIX a.
1709 m. pastatyta Drohičino Šv. Trejybės katedros bazilika. 1747 m. pastatyta nauja jėzuitų mokykla. 1775 m. mieste gyveno 2000 gyventojų. 1795 m. miestas padalytas: dešiniakrantė dalis atiteko Prūsijai, kairiakrantė – Austrijai. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1792 m. pastatyta Drohičino Šv. Mykolo cerkvė. 1799 m. mieste gyveno 984 žmonės, iš kurių 37 žydai. 1805 m. gegužės 27 d. mieste kilo gaisras, kurio metu sudegė 175 namai, rotušė ir bazilijonų bažnyčia. 1807–1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842–1914 m. Gardino gubernijai. 1808–1842 m. miestas buvo Balstogės srities centras. 1844 m. kairiakrantėje miesto pusėje buvo tik 30 namų. 1857 m. buvo 835 gyventojai. 1863 m. kairiakrantė miesto dalis prarado miesto teises. XIX a. pabaigoje Drohičinas priklausė Bielsko apskričiai.
XX a.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1919 m., atsikūrus Lenkijos valstybei, miestas vėl sujungtas. 1939 m. rugsėjo 27 d. miestą užėmė Tarybų Sąjunga. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR. 1940 m. sovietai nugriovė visus pastatus, kurie buvo 800 m pločio ruože nuo Bugo upės. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. 1944 m. rugpjūčio 1 d. miestą užėmė Raudonoji armija. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. Nuo 1991 m. vyskupijos centras. 1999 m. birželio 10 d. mieste lankėsi popiežius Jonas Paulius II.
Architektūra
thumb|right|250px|Šv. Trejybės bažnyčia
Tempera
Tempera – dažai, pagaminti iš pigmento miltelių ir rišamosios medžiagos (kiaušinio trynio bei vandens). Iki XV a. pabaigos tai buvo įprasčiausia molbertinės tapybos technika. Tempera paprastai tapoma ant balto kreidinio paviršiaus, vadinamojo „gesso“, keliais sluoksniais užtepto ant medinio pagrindo. Gesso sugeria dažus, o tempera greitai džiūsta, vadinasi, dailininkai turėjo tapyti greitai ir tiksliai, nes pertapyti vaizdą buvo beveik neįmanoma. Nors, palyginti su aliejine tapyba, tempera nėra tokia populiari, net XX a. buvo dirbančių šia technika menininkų.
Regbis-7 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Regbis-7 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Istorija
2009 m. Kopenhagoje į olimpinių žaidynių programą nuspręsta įtraukti dinamiškesnę ir greitesnę regbio atmainą - regbis-7. Taip pat priimtas nutarimas jog 2009 m. patvirtintos naujos programos sporto šakos (regbis-7 ir golfas) privalės būti žaidžiamos bent dvejuose olimpinėse žaidynėse (2016 m. ir 2020 m.)
Bransko dekanatas
thumb|300px|right|Bransko dekanatas Bransko dekanatas – tai vienas iš 11 katalikų, Drohičino vyskupijos dekanatų. Dekanas Janusz Łoniewski.
Parapijos
Dekanate yra 9 parapijos:
Lėkis
Lėkiais puošti gyvenamieji namai, klėtys, rečiau tvartai, daržinės ar jaujos. Lėkiuose būna išdrožti geometriniai, augaliniai, dangaus kūnų, zoomorfiniai (žalčiukai, žirgeliai, avinų galvos, paukščiai ir pan.) motyvai. Sudėtingiausios lėkių formos aptinkamos Mažojoje Lietuvoje ir Žemaitijoje. Čia arklių galvos dar dabinamos išpjaustinėtomis gėlėmis ir paukščiais. Mažojoje Lietuvoje lėkių būta gausiau nei kitur. Itin populiarios buvo žirgelių galvos su puošniais karčiais ir kamanomis. Aukštaitijoje dažnesni paprasti rago, gaidžio ar žirgo galvos siluetai be kitų priedų. Čia lėkių ornamentas labiau susmulkintas nei Žemaitijoje. Dzūkijos lėkiai panašūs į aukštaitiškus, tačiau čia daugiau aptinkama ragų pavidalo lėkių bei paukščių. Kai kurie statmeni lėkiai panašūs į prieverpstes. Dzūkijos kaimuose randama ir antropomorfinio pavidalo lėkių. Suvalkijoje lėkiai – retenybė.
Tikėta, kad ant stogo įrengti žirgelių arba paukščių pavidalo lėkiai apsaugo namus nuo blogio. Lėkių terminas pirmą kartą pavartotas Simono Daukanto veikale „Būdas senovės lietuvių, kalnėnų ir žemaičių“ (1845 m.).
Šiauliai (Jurbarkas)
Šiauliai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Stakių, dešiniajame Akmenos krante. Seniūnaitijos centras.
Koritkai (Lomžos apskritis)
Koritkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jedvabno valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Rimeisiai
Rimeisiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės rytuose. Prateka Degsnių upelis (kairysis Šašuolos intakas).
Anglininkai (Kaišiadorys)
Anglininkai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Kruonio, dešiniajame Nemuno krante (priešais Piliuoną). Seniūnaitijos centras.
Belgranas (Buenos Airės)
Belgranas – kvartalas šiaurinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje.
Kvartalas pavadintas Argentinos didvyrio Manuelio Belgrano garbei. Vyrauja daugiabučių namų rajonai, tačiau yra ir ramių individualių namų rajonų. Taip pat daug kavinių, restoranų, parduotuvių. Kvartale įsikūręs Belgrano universitetas. Taip pat Belgrane yra Buenos Airių kinų kvartalas. thumb|left|230px|Individualių namų rajonas Belgrane
Juozas Siparis
Juozas Siparis (1894 m. vasario 26 d. Kusiuose, Šilalės raj. – 1970 m. balandžio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos dramos aktorius.
Vaidmenys teatre
Tautos teatre:
„Vilkolakio“ teatre:
Valstybės teatre:
Miciūnai (Onuškis)
Miciūnai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 12 km nuo Aukštadvario.
Rytojus (Argentina)
Rytojus – Argentinos lietuvių darbininkų savaitraštis, leistas 1927–1930 m. ir 1932–1937 m. Buenos Airėse.
Istorija
1930 m. buvo uždarytas, keletas redakcijos darbuotojų suimta. Nuo 1933 m. leistas pogrindyje.
Redaktoriai: Rojus Mizara, Bronius Klimavičius, A. Tamošiūnas, Pranas Ulevičius.
Patentas
thumb|300px|Pirmasis pasaulyje [[Elektros lizdas|elektros lizdo patentas (dokumento dalis, patento numeris 774,250, Amerika)]] Patentas ( ‘atskleisti, pasakyti atvirai’) – valstybės išradėjui suteikiamos išskirtinės teisės į jo kūrinį.
Tai mainai tarp visuomenės ir išradėjo. Išradėjas atskleidžia išradimą, o visuomenė jam suteikia riboto laikotarpio monopolį („išskirtines teises“) komercinės naudos gavimui. Prieš keletą šimtmečių išradėjas turėjo slėpti idėją, norėdamas gauti ekonominės naudos. Pavyzdžiui, – jei kažkas sukūrė naują vaistą, jis niekada nepasakys kitiems, kaip jis tai padarė. Tokiu būdu, atsitikdavo taip, kad išradėjai nusinešdavo vertingas žinias su savimi į kapą.
Patentų sistemos paskirtis – skatinti informacijos skleidimą visuomenei, atlyginant išradėjams už jų pastangas. Visuomenė saugo išradėjo teises, o išradėjas atskleidžia išradimo smulkmenas. Mainais už išradimo paskelbimą, patento įstatymas suteikia išradėjui riboto laikotarpio monopolį naudotis išradimu. Tuo metu patento savininkas turi išskirtinę teisę į išradimą (šiuo metu tai yra 20 metų laikotarpis). Ribotas patento saugojimas atitinka visuomenės interesus ir skatina kuo greičiau realizuoti išradimus. Pasitelkiant patentą išradėjui atlyginama už sugaištą laiką, skatinami tyrimai. Praėjus tam laikui, išradimas priklauso visuomenei.
Patentai Lietuvoje
Patentų teisės normos yra skirtos pramonės intelektinės nuosavybės objektų apsaugai, pramoninei bei mokslinei nuosavybei apsaugoti. Pramoninės nuosavybės samprata pateikiama 1883 m. tarptautinėje Paryžiaus konvencijoje. Yra laikoma, kad pramoninę nuosavybę sudaro:
Išdavimas
Patentų įteisinimo procedūra paprastai turi šiuos etapus:
Patentai išduodami pagal konkrečios valstybės įstatymų nuostatas, todėl patentui suteikiamos teisės galioja tik konkrečios valstybės teritorijoje. Absoliučioje daugumoje valstybių šias teises gina civilinės teisės institutai, t. y. rūpinasi patys savininkai.
Patentų teisė, skirtingai nuo kitų intelektinės apsaugos metodų pasižymi tuo, jog:
Patentabilumo kriterijai
Patentuojamas išradimas turi atitikti tam tikrus kriterijus. Beveik visose valstybėse patentabilumo kriterijai yra:
Išradimas yra naujas, jeigu jis nežinomas technikos lygiu. Technikos lygiu laikoma visa, kas iki patentinės paraiškos padavimo datos arba, jeigu pretenduojama į prioritetą, iki prioriteto datos buvo viešai skelbta arba naudota Lietuvos Respublikoje ar užsienyje.
Naujumo kriterijus gali būti:
Pramoninis pritaikomumas – beveik visose valstybėse reiškia, kad sukurtas sprendimas turi būti naudingesnis už analogiškus. Naudingumą reikalaujama įrodyti ar apibūdinti.
Taigi išradimas – vidutinio lygio specialistui neakivaizdus, naujas bet kokios problemos techninis sprendimas, kurį galima naudoti pramonėje ar kitose srityse. Daugelyje valstybių išradimais pripažįstami tik techniniai sprendimai, kiti sprendimai laikomi nepatentabiliais. Nepatentabiliais laikomi ir tie techniniai sprendimai, kurie prieštarauja įstatymams, papročiams ir pan. Yra šalių, kur nepatentabiliais laikomi gydymo diagnostikos būdai, selekcijos rezultatai.
Išradimų rūšys:
Pagal Lietuvos Respublikos Patentų įstatymą išradimais nelaikomi:
Patentai taip pat neišduodami už: Jeigu išradimo objektas yra būdas, tai patentinė apsauga suteikiama ir tuo būdu pagamintam gaminiui (žr. Lietuvos Respublikos Patentų įstatymą).
Patentabilaus išradimo ir nepatentabilios idėjos skirtumai pagal Europos patentinės teisės nuostatas.
AWACS
thumb|200px|JAV KOP E-3 Sentry AWACS  – perspėjimo ir valdymo sistema. Specialiu, patalpintu virš lėktuvo fiuzeliažo, radaru žvalgoma oro erdvė, valdomos karinės oro pajėgos (KOP).
Pagrindinis sistemos elementas – besisukantis disko formos radaras. Su šia sistema galima aptikti už 400 km esančius oro taikinius. Oro mūšio metu iš tokio lėktuvo su AWACS sistema galima vadovauti karinėms oro ir kitoms pajėgoms.
Kosaki Turkai
Kosaki Turkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jedvabno valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Druckas
Drùckas  – kaimas rytinėje Baltarusijoje, 10 km nuo Talačyno, 134 km nuo Vitebsko. Buvęs XI a.- XVI a. senovės Rusios ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės miestas.
Istorija
Pasak Drucko evangelijos įrašų, susikūrė X a. prie vienos vadinamojo Kelio iš variagų į graikus atšakų. 1001 m. pastatyta pirmoji cerkvė. Kitų istorinių šaltinių minimas nuo 1092 m. XI a. – XII a. priklausė Polocko, XII a. pab. – XIII a. pr. Smolensko kunigaikštystei, XIII a. viduryje kurį laiką Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1320 m. su Vitebsko kunigaikštyste atiteko Algirdui, jam 1345 m. tapus didžiuoju kunigaikščiu prijungtas prie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir priklausė jai iki 1772 m.
Nuo XII a. vidurio iki XVI a. pradžios Drucko kunigaikštystės centras. Miestą valdė kunigaikščių Druckių giminė, nuo XV a. bendra giminės nuosavybė. XIV a. vid.- XVII a. Drucke stovėjo pilis. XV a. Drucko kunigaikštei suskilus į smulkias dalas ir XV a. pab.- XVI a. pr. ištiesinus per Drucką ėjusi kelią Vilnius-Maskva, miestas liko nuo jo nuošalyje, smuko. Virto miesteliu, priklausė Sapiegoms, vėliau kaimu.
XIX a. Druckas buvo miestelis Mogiliavo apskrityje.
Donatas Lukštaraupis
Donatas Lukštaraupis, Donatovas (1914 m. vasario 2 d. Ryga – 1995 m. balandžio 27 d. Sankt Peterburgas) – lietuvių dainininkas (tenoras), režisierius.
Biografija
Dainuoti mokėsi Rygoje pas V. Šetochiną–Alvarecą. 1935–1936 m. dainavo Rygos keliaujančioje operos trupėje, rusų operetėje. Nuo 1937 m. dainuoti mokėsi Milane. 1939 m. debiutavo Venecijos „La Fenice“ teatre, dainavo su Marija Kanilja, Džiuzepina Zineti, Čezare Taljabue, Toti Dal Monte. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui kurį laiką vaidino Latvijos dailės teatre Rygoje, dainavo Liepojos ir Jelgavos teatruose. 1943 m. nacių išvežtas į Vokietiją dainavo Drezdeno liaudies ir Karaliaučiaus operoje. Iš Karaliaučiaus pabėgo į Kauną, dainavo Kauno didžiajame teatre. 1944–1945 m. Latvijos filharmonijos, 1945–1947 m. Lietuvos operos ir baleto teatras solistas. Vėliau grįžo į Rygą, kurį laiką dainavo Odesos teatre. Nuo 1950 m. gyveno Leningrade, Mažojo operos ir baleto teatro, Leningrado srities filharmonijos solistas, vėliau dainavimo pedagogas. Gastroliavo Lvove, Jerevane, Tbilisyje, Baku, Novosibirske.
Jubiliejus (filmas)
Jubiliejus – 1965 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas filmas apie jubiliejinę Dainų ir šokių šventę Vilniuje.
Filmo režisierius – Marijonas Giedrys, operatoriai – Zacharijus Putilovas ir Arvidas Baronas. Filme pateikiami Respublikinės jubiliejinės 1965 metų Dainų ir šokių šventės fragmentai. Filmas rusų kalba. Kūrybinė grupė: A. Apanavičius, A. Baronas, R. Gabalis, M. Giedrys, V. Imbrasas, V. Kriaunevičius, Z. Putilovas, D. Sosnovskis, L. Tautrimas, R. Verba, K. Zabulis.
Krasniko apskritis
Krasniko apskritis  – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Krasniko mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Liublino, pietuose su Liublino Januvo ir Stalova Volos, pietvakariuose su Sandomiero, vakaruose su Opatuvo ir šiaurės vakaruose su Liublino Opolės apskritimi. Apskrityje yra 10 valsčių.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 10 valsčių:
Gyventojai
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Tau (mitologija)
Tau – blogio dvasia gvaranių mitologijoje. Nors Tau nėra tapatus Velnio terminui krikščionių tikėjime, tačiau dažnai įvardinamas kaip Blogoji Dvasia, blogio sinonimas. Tau kartu su jo priešingybe Angatupyry buvo sukurtas ir paliktas gyventi Žemėje su žmonėmis gvaranių vyriausiojo dievo Tupa.
Tau įsimylėjo gvaranę Keraną, Marangatu dukterį. Jis nusprendė ją pagrobti, tačiau jo planus sužlugdė Angatupyry – gėrio dvasia. Tau kovojo su Angatupyry septynias dienas ir naktis, kol buvo nugalėtas. Karo dievas Pytajovái ištrėmė Tau iš žemės. Tačiau jis taip lengvai nepasidavė ir vis dėlto pagrobė Keraną. Jie susilaukė 7 vaikų, kuriuos prakeikė deivė Arasy, todėl jie gimė pabaisomis.
Tau ir Keranos vaikai pagal gimimo eigą:
Airbus Beluga
Airbus A300-600ST oficialiai dar vadinamas Super Transporter, bet daugiau žinomas kaip Airbus Beluga – Airbus kompanijos transporto lėktuvas.
Istorija
thumb|200px|Airbus Beluga Kenedžio kosminiame centre, (JAV, [[2006 m.)]] Airbus kompanijos įmonės yra keliose Europos valstybėse. Norint pristatyti iš įmonės Hamburge (Vokietija) į įmonę Tulūzoje lėktuvo Airbus A310 kabiną sumontavimui, kompanija nusprendė jog anksčiau tokioms operacijoms nebeužtenka naudojamo transporto lėktuvo Aero Spacelines Super Guppy. Buvo nutarta sukuri ir pagaminti didesnės talpos tokio tipo lėktuvą Airbus A300 lainerio bazėje.
Iš viso buvo pagaminti tik 5 vienetai, kuriuos naudojo Airbus dukterinė kompanija Airbus Transport International. Taip pat šiuos lėktuvus nuomojo Vokietijos karinės pajėgos, NASA (JAV).
Šiuo metu Airbus kompanija toliau kuria panašų į Airbus Beluga lėktuvą. Pasirinkta Airbus A340 lainerio bazė. Naujesniu tokio tipo lėktuvu numatyta transportuoti didžiausio pasaulyje keleivinio lainerio Airbus A380 sparnus ir fiuzeliažo dalis iš pagaminimo vietos Hamburge į surinkimo įmonę Tulūzoje. Toks tranportavimo būdas yra ekonomiškesnis ir greitesnis palyginus su transportavimu jūra ar sausumos keliais.
Panašūs lėktuvai
thumb|200px|Nusileidimas Kenedžio kosminiame centre.
Įdomybės
Airbus Beluga niekada nebuvo aktyviai pristatomas pasaulinei rinkai. Įmonės darbuotojai kalba, jog šį lėktuvą bandė įsigyti JAV transporto bendrovė FedEx, tačiau jai buvo atsakyta. Baimintasi, kad šis transpoto lėktuvas papuls į konkuruojančios įmonės Boeing rankas. Boeing savo gaminamų lėktuvų dalis transportuoja geležinkeliais.
Nuorodos
Airbus A300
Okroso provincija
Okroso provincija  – provincija Peru, Ankašo departamento pietinėje dalyje. Provincija padalinta į 10 apygardų. Sostinė – Okrosas.
Biebža
Biebža – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Raigardo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Cechanoveco dekanatas
thumb|300px|right|Cechanoveco dekanatas Cechanoveco dekanatas – tai vienas iš 11 katalikų, Drohičino vyskupijos dekanatų. Dekanas Kazimierz Siekierko.
Parapijos
Dekanate yra 6 parapijos:
Mikniūnai (Kėdainiai)
Mikniūnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Barkūniškio.
Istorija
XX a. pr. buvo Burboms priklausiusi žemės valda Krakių valsčiuje.
Totonakų kalbos
Totonakų kalbos – indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartojamos pietinėje Meksikoje (Verakruso, Pueblos, Hidalgo valstijose). Šiomis kalbomis kalba totonakai ir tepehvai. Manoma, kad iki Meksikos užkariavimo šios kalbos vartotos visoje Meksikos įlankos pakrantėje.
Totonakų kalbos turi panašumų su kitomis Mezoamerikos kalbomis, bet jų giminystė nenustatyta. Totonkų kalbos galimai giminiškos su michių-sokių kalbomis ir nūnai išnykusia, Luizianoje vartota čitimačų kalba (totosokų kalbų hipotezė).
Kalbos
Žinoma 10-12 totonakų kalbų (neaiškus kalbos ir tarmės santykis):
Rica
Rica (dar. Didžioji Rica,, ) – ežeras Kaukazo kalnuose Gruzijos (Abchazijos) vakarinėje dalyje.
Ežeras 2,5 km ilgio ir iki 1,05 km pločio. Vidutinis gylis 63 m. Į ežerą įteka šeši upeliai ir upės (didž. Lašipsa), išteka – Jupšira. Ežero vandens lygis svyruoja nuo 2 iki 3 m, o paviršiaus temperatūra nuo 10 °C žiemą iki 17,8 °C vasarą. Vanduo skaidrus.
Avietinis verpikas
Avietinis verpikas (Macrothylacia rubi) – verpikų (Lasiocampidae) šeimos drugys. Skraido gegužės – liepos mėn. dirvonuose, ganyklose, pamiškėse ir kt. biotopuose. Patinų priekiniai sparnai rausvai rudi, patelių – rudai pilki, be baltos akutės sparnų viduryje. Vidurinį laukelį kerta 2 tiesios šviesios skersinės juostelės. Užpakaliniai sparnai tokios pat spalvos kaip ir priekiniai. thumb|left|210px|Avietinio verpiko vikšras
Vikšras tamsiai rudas, šonai juosvi. Užaugę vikšrai žiemoja. Kenkia avietėms, gervuogėms ir įvairiems krūminiams augalams.
Rica
Manoma, kad ežeras atsirado prieš 1000 metų, kai dalis Pšegichšva kalno atskilo ir užtvėrė Lašipsos upę.
1930 m. įsteigtas Ricos draustinis (plotas 162,89 km²) anksčiau mėgtas SSRS, o dabar Rusijos turistų. Šiaurinėje ežero dalyje yra Avadhara poilsiavietė, kurios viename iš namų ilsėdavosi SSRS lyderis Josifas Stalinas, kitame Leonidas Brežnevas. Poilsiavietėse išliko to meto baldai, interjero detalės, dabar vyksta ekskursijos. Nuo Juodosios jūros iki ežero nutiestas kelias.
Netoli yra Mažosios Ricos ežeras (plotas 0,2 km²).
Šachmatų taisyklės
Šachmatų taisyklės – taisyklės, naudojamos žaidžiant šachmatais. Šiuolaikinės šachmatų taisyklės susiformavo XVI a. Italijoje. XIX a. įvesta daug nežaidybinių taisyklių, kurių dauguma laikosi iki šiol. Šiuo metu šachmatų taisykles reguliuoja tarptautinė šachmatų federacija (FIDE). Neskaitant tokių šachmatų variantų kaip kirstukas, paprastų šachmatų taisyklės irgi skiriasi (greitieji šachmatai ir t. t.). Šachmatai žaidžiami ant šachmatų lentos. Žaidžia du žaidėjai, iš viso yra 32 (16 kiekvienam) šešių rūšių figūros. Visos jos juda skirtingai. Žaidimo tikslas yra paskelbti matą, t. y. padaryti taip, kad kitame ėjime priešininko karalius būtų nukirstas. Matas yra žaidimo pabaiga. Kartais laimima ir kitokiais būdais – priešininkas gali pasiduoti, jam gali pasibaigti laikas, priešininkas gali pažeisti kokias nors taisykles „už lentos“, jei žaidžiamas oficialus turnyras. Taip pat yra keli būdai baigti partiją lygiosiomis. Kiekvienas žaidėjas privalo padaryti vieną ėjimą (ir ne daugiau) ir laukti varžovo atsakymo, po kurio jis vėl daro savo ėjimą. thumb|right|250px|Partija viešajame [[Kijevas|Kijevo parke, naudojant šachmatų laikrodį]] thumbnail|250px|Šachmatų figūros (iš kairės): karalius, bokštas, valdovė, pėstininkas, žirgas, rikis
Figūrų išdėstymas
Šachmatai žaidžiami ant plokščios lentos, padalintos į 64 laukelius (8x 8), skirtingų spalvų (žr. diagramą), ant šios lentos žaidžiama ir šaškėmis. Šviesesni laukeliai vadinami „baltais“ (arba „šviesiais“), o tamsesni – „juodais“ („tamsiais“). Žaidimo pradžioje yra šešiolika baltųjų ir šešiolika juodųjų figūrų. Baltosios figūros išsidėsčiosios 1-ojoje gulstinėje (išskyrus pėstininkus, kurie išsidėstę 2-ojoje), o juodosios – 8-ojoje (pėstininkai 7-ojoje). Tarp pradedančiųjų valdovės padėtis dažnai įsimenama fraze „valdovė ant savo spalvos“.
Laukelių atpažinimas
right|thumb|200px|Algebrinio žymėjimo laukeliai Kiekvienas laukelis šachmatų lentoje yra užrašytas raidės ir skaičiaus pora. Vertikalios šachmatų linijos (vertikalės, rečiau – statinės) žymimos raidėmis nuo a iki h, nuo baltųjų kairės pusės (valdovės sparnas) iki dešinės (karaliaus sparnas). Horizontaliosios linijos (horizontalės, rečiau – gulstinės) žymimos skaičiais nuo 1 iki 8, pradedant nuo linijos, kurioje išsidėsčiusios baltųjų figūros (išskyrus pėstininkus). Pavyzdžiui, baltųjų karalius žaidimo pradžioje stovi ant laukelio e1, o juodųjų valdovės sparno žirgas – ant b8 ir gali eiti į a6 arba c6.
Partijos eiga
Kiekvienas žaidėjas žaidimo pradžioje kontroliuoja po vieną figūrų komplektą (baltuosius arba juoduosius). Baltieji pradeda pirmieji ir gali patys pasirinkti ėjimą (jei jis galimas), o juodieji atsakyti savo pasirinktu atsakymu. Po to baltieji vėl daro ėjimą ir t. t. Ėjimai dažnai turi būti labai gerai apgalvoti. Žaidimas tęsiasi tol, kol žaidėjas gauna matą, pasiduoda, arba partija pasibaigia lygiosiomis susitariant, pritaikant trijų ėjimų taisyklę, penkiasdešimties ėjimų taisyklę, pasitaikant patui ar (jei žaidžiama oficiali partija ar turnyras) per teisėją (žr. žemiau). Jei žaidėjai žaidžia su laiko kontrole, tai jei žaidėjui pasibaigia laikas, jis pralaimia (išskyrus situaciją, kai jo priešininkas turi tik karalių).
Pagrindiniai ėjimai
Kiekviena figūra vaikšto skirtingai, per neužimtus langelius, išskyrus kirtimo atvejį.
Išskyrus žirgą, figūros negali šokinėti per kitas figūras. Kai figūra nukertama, ją nukirtusi figūra atsistoja į nukirstos figūros laukelį (išimtis – kirtimas prasilenkiant). Nukirsta figūra pašalinama iš žaidimo. Karalius gali būti šachuojamas, bet negali būti nukirstas (žr. žemiau).
Rokiruotė
Rokiruotė yra specialus ėjimas, kuriame dalyvauja karalius ir kuris nors bokštas. Karalius perkeliamas per du laukelius (iš e į c ilgosios rokiruotės atveju ir iš e į g trumposios rokiruotės atveju), o bokštas perkeliamas į šalia karaliaus, tačiau priešingoje pusėje nuo karaliaus, negu buvo prieš tai (iš a linijos į d liniją ilgosios rokiruotės atveju bei iš h į f trumposios rokiruotės atveju). Pirma perkeliamas karalius, po to bokštas. Rokiruotę galima daryti tik tada, kai nepažeidžiamos šios taisyklės:
Kirtimas prasilenkiant
Jei žaidėjo A (žaidžiančio juodaisiais) pėstininkas pasistūmėjo iš pradinės padėties per du langelius, o žaidėjo B (žaidžiančio baltaisiais) pėstininkas stovi gretimos vertikalės 5-ojoje gulstinėje, žaidėjas B gali nukirsti žaidėjo A pėstininką, lyg jis būtų paėjęs ne per du langelius, o per vieną. Tačiau žaidėjas B kirsti gali tik iškart, kai tas ėjimas padaromas, t. y. pavyzdyje baltųjų pėstininkas turi iškart kirsti į f6, o ne žaisti a pėstininku, nes net jei juodieji taip pat žais a pėstininku ir juodųjų pėstininkas vis dar bus ant f5, o baltųjų – ant g5, kirsti prasilenkiant jau nebus galima.
Pėstininko virtimas
Jei baltųjų pėstininkas pasiekia 8-ąją horizontalę (o juodųjų pėstininkas – 1-ąją), žaidėjas privalo jį pakeisti į tos pačios spalvos valdovę, bokštą, rikį arba žirgą. Negalima statyti karaliaus arba nestatyti nieko.
Šachas
Kai žaidėjas paeina taip, kad kitu ėjimu sukelia grėsmę nukirsti priešininko karalių, sakoma, kad priešininko karalius yra šachuojamas, arba kad priešininkui skelbiamas šachas. Iš tiesų karalius negali būti nukirstas partijoje, todėl priešininkas turi būtinai panaikinti kirtimo grėsmę. Jei nėra nė vieno ėjimo, kuris panaikintų tą grėsmę, priešininkui skelbiamas matas ir žaidimas baigiasi. Kai karalius yra šachuojamas, neutralizuoti kirtimo grėsmę galima keliais būdais:
Šachuoti karaliumi negalima.
Matas
Jei žaidėjo karalius yra tokioje šacho pozicijoje, kad nebegali pabėgti nuo šacho, užsidengti kita figūra ar kirsti šachuojančios figūros, tam žaidėjui skelbiamas matas, o jo oponentas laimi, nes esant mato pozicijai žaidimas pasibaigia matą gavusio žaidėjo nenaudai. Karalius niekada nenukertamas ir nepašalinamas nuo lentos, o matas reiškia neišvengiamą jo nukirtimą kitame ėjime, todėl žaidimas pasibaigia.
Pasidavimas
Kuris nors žaidėjas gali pasiduoti, jei mano, kad pralaimės ir tolimesnis žaidimas beprasmis. Pasidavusio žaidėjo oponentas laimi. Populiarius būdas pasiduoti draugiškose partijose yra pasakymas „pasiduodu“ ar kaip nors panašiai. Tyčinis karaliaus nuvertimas irgi reiškia pasidavimą. Oficialiose varžybose dažnai sustabdomas laikrodis ir paspaudžiama ranka. Vien laikrodžio sustabdymas nėra laikomas pasidavimu, nes jis gali būti sustabdomas kviečiant teisėją ar pabaigus partiją lygiosiomis.
Lygiosios
Partija pasibaigia lygiosiomis, jeigu atsitinka vienas iš šių dalykų: Anksčiau buvo dar viena lygiąsias reiškianti taisyklė – amžinas šachas, t. y. vienas priešininkas gali šachuoti taip, kad kitas priešininkas to niekaip negalėtų nutraukti ir papultų po šachų serija, tačiau negalėtų sukelti mato grėsmės. Tačiau jei šachuojantis žaidėjas turi tikslą sužaisti lygiosiomis, tiksliai žaidžiant partija pasibaigia 50 ėjimų taisyklės arba 3 ėjimų taisyklės pritaikymu.
Laiko kontrolė
Jei žaidžiama su šachmatų laikrodžiu, žaidėjas, kuris išnaudoja savo laiką, pralaimi, nebent priešininkas turi tik karalių. Dėl laiko kontrolės partija kartais priteisiama lygiosiomis, t. y. jei rimtuose šachmatuose žaidėjui lieka nedaug laiko, o jis turi trijų taškų materialinę persvarą (Pėstininkas – 1 taškas, rikis – 3, žirgas – 3, bokštas – 5, valdovė – 9), karalius visiškai aprūpintas (t. y. nebus įveltas į ataką), o varžovas neturi amžinojo šacho. Toks dalykas naudojamas tik turnyruose. Tokiu atveju kviečiamas teisėjas, kuris įvertina padėtį ir pažiūri, ar tai atitinka visas taisykles.
Negalima pozicija
Jeigu startinė pozicija buvo negalima, bet varžovai tai pastebėjo jau pradėję partiją, ji turi būti peržaista iš naujo. Jeigu negalima pozicija susidarė partijos eigoje, turi būti atstatyta paskutinė buvusi galima pozicija.
Varžybų taisyklės
right|thumb|160px|Vienos Chosė Raulio Kapablankos partijos blankas Šios taisyklės yra vadinamos „taisyklėmis už lentos“. Jos taikomos oficialiose varžybose.
Įranga
Žaidimą privalo sudaryti viena žaidimo lenta, po 16 baltųjų ir tiek pat juodųjų figūrų (kiekvienos spalvos aštuoni pėstininkai, du žirgai, du rikiai, du bokštai, viena valdovė, vienas karalius). Kartais į žaidimo komplektą dar įeina šachmatų laikrodis ir blankas su rašikliu (partijos užrašymui).
Juknonys (Ukmergė)
Juknonys – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės rytuose, 1 km į pietryčius nuo Lyduokių.
Princesės dienoraštis
Princesės Dienoraštis – amerikiečių rašytojos Meg Cabot romanas (seriją sudaro 12 dalių) apie Alberto Einšteino mokyklos pirmametę Miją Termopolis, kuri, kaip paaiškėja, yra Jos Karališkoji Didenybė Emilija Minjonetė Grimaldi Termopolis Renaldo, fiktyvios šalies Genovijos sosto įpėdinė.
Lietuvoje išleistos 8 dalys:
Jokūbas Morkūnas
Jokūbas Morkūnas (g. apie 1550 m., Rytų Lietuva. – m. po 1611 m., tikriausiai Vilnius) – Lietuvos spaustuvininkas, knygrišys, Vilniaus miestietis, knygų pirklys, kalvinistas.
Neabejotinų faktų apie J.Morkūną nėra daug. Galėjo būti miestelėnas pakruojiškis. Taip pat spėjama, jog gal kilęs iš Gardino srities. Pirmosios žinios apie jį kaip amatininką, pirklį pasirodo 1575 m., o kaip apie spaustuvininką – nuo 1592 m., kai pradeda savo spaustuvininko veiklą. Paskutinis leidinys, kuriame J.Morkūnas pasirašė spaustuvininku, išleistas 1607 m.
Didžiąją savo gyvenimo dalį gyveno ir dirbo Vilniaus LDK evangelikų reformatų bažnyčios reikmėms, buvo vienas veikliausių Vilniaus evangelikų reformatų bendruomenės narių, o jo veiklą rėmė ne vienas to meto vaivadų, bajorų, dvariškių.
Manoma, buvo Vilniaus evangelikų reformatų Sinodo spaustuvininkas. Išleido daugiau kaip 25 knygas. Dvejose knygose pažymėta, kad jos išleistos Žeimiuose ir Upytėje, tačiau nėra kitų duomenų, patvirtinančių, kad ten būtų buvę spaustuvių. Morkūno spaustuvė Vilniuje veikė 1575–1602 m. Joje spausdinama buvo daugiausiai lenkų, lotynų, vokiečių, lietuvių kalbomis. Knygų temos susijusios su katalikybe bei protestantizmu.
Vieną svarbią knygą, bajorės Sofijos Mitkevičiūtės-Vnučkienės lėšomis, J.Morkūnas išleido lietuvių kalba (1600 m.). Tai stambios apimties pamokslų rinkinys „Postilė lietuviška“. Postilėje be evangelijų su pamokslais, yra eilių, prakalba, Katekizmas. Tai didžiausias Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės XVI a. leidinys lietuvių kalba. Tai vertimas iš lenkų kalvinisto rašytojo Mikalojaus Rėjaus (1505–1569 m) knygos, kurią J. Morkūnas taip pat išleido savo spaustuvėje 1594 m. Nors ir tiksliai nežinoma ar J. Morkūnas buvo viso teksto vertėjas, lietuviškoji 1600-ųjų metų postilė paprastai vadinama Morkūno postile. Neatmetama galimybė, jog Morkūnas galėjo turėti ir vertimo pagalbininkų, pvz., A. Strišką, tačiau sunku tai įrodyti.
Morkūno Postilė buvo kalvinistų atsvara katalikiškai Daukšos „Postilei“. Tačiau jos kalba neprilygo Daukšos kalbai. Morkūno „Postilėje“ daug barbarizmų, ypač polonizmų, korektūros klaidų, sintaksė paveikta lenkiško originalo.
Ryto naujienos
Ryto naujienos – bulvarinis dienraštis, leistas 1934 m. rugpjūčio 23 – spalio 29 d. Kaune.
Istorija
Leistas vietoje sustojusio dienraščio „Dešimt centų“. Leido ir redagavo A. Narkevičius. Išėjo 57 numeriai.
Falas
Falas – sustandėjusi, erekcijos būsenoje esanti vyro varpa. Falas vaizduojamas daugelyje senovės kultūrų (Indijoje, Graikijoje, Šumerijoje, Skandinavijoje ir kt.) – dažniausiai kaip jėgos ir vaisingumo simbolis.
Kenzaburo Oe
Kendzaburo Oe ( 1935 m. sausio 31 d. – 2023 m. kovo 3 d. ) – japonų rašytojas ir svarbi šiuolaikinės Japonijos literatūros asmenybė. Jo kūriniams įtaką darė prancūzų ir amerikiečių literatūra, literatūros teorija, o juose nagrinėjamos politinės, socialinės ir filosofinės temos: branduolinis ginklas, nonkonformizmas ir egzistencializmas. Kenzaburo Oe gavo Nobelio literatūros premiją 1994 m. už „įsivaizduojamą pasaulį, kur gyvenimas ir mitas sutirštėja, kad suformuotų žmonijos keblios šiandienos trikdantį paveikslą“.
Biografija
Oe gimė Ōse kaime (大瀬村 Ōse-mura), kuris dabar priklauso Učikui, Ehimės prefektūroje, Šikoku saloje. Jis buvo trečias sūnus iš septynių vaikų. Oe senelė mokino anūką meno. Ji mirė 1944 m. o vėliau tais pačiais metais per karą žuvo Oe tėvas. Tada sūnų pradėjo mokyti motina iš knygų Heklberio Fino nuotykiai ir Nilso nuostabūs nuotykiai. Šios knygos padarė Oe įspūdį visam gyvenimui.