cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gyventojų perteklius
Ištekliai
JAV geologijos institucija viename iš savo pranešimų teigė, kad „didėjant pasaulio populiacijai, žmonėms reikės vis daugiau ir daugiau tokių mūsų planetos išteklių kaip mineralai, energija, erdvė, vanduo, augalai ir gyvūnai.“ Pasak New Scientist žurnalo, didelės dalies mūsų plačiai naudojamų mineralų ištekliai gali išsekti artimoje ateityje. Kiti rašytojai, kaip Džiulianas Simonas ir Bjornas Lomborgas mano, kad išteklių pakanka tolimesniam populiacijos augimui. Kritikai įspėja, kad tai gali brangiai kainuoti Žemei: „nors technologiniai optimistai greičiausiai yra teisūs teigdami, kad pasaulio maisto gamyba gali būti smarkiai padidinta per artimiausius kelis dešimtmečius, didžiulė žemės ūkio plėtra tikriausiai vestų prie tolimesnio miškų mažėjimo, gyvūnų rūšių nykimo, žemės erozijos bei taršos.“ Yra manančių, kad reikia atsižvelgti į neigiamą tokių padarinių įtaką ne tik žmogui, bet ir kitiems gyvūnams, kurie turėtų turėti teisę egzistuoti savo natūralioje aplinkoje.
Pasak 4 metus trukusio 1 360 mokslininkų daryto tūkstantmečio ekosistemų įvertinimo, „pasaulio ekosistemų struktūra antroje dvidešimto amžiaus pusėje keitėsi greičiau nei bet kuriuo kitu metu žmogaus istorijoje. Žmogus ženkliai transformavo praktiškai visas žemės ekosistemas.“ „Intensyvus ekosistemų naudojimas, ypač maisto pramonei, medienai ir žvejybai, gali atnešti daug trumpalaikės naudos, bet atnešti neigiamų ilgalaikių pasekmių. Šalis gali iškirsti visus savo miškus ir išžvejoti visas savo žuvis, kas lemtų BVP padidėjimą, nepaisant didelio turto praradimo. Jei darant sprendimus būtų atsižvelgiama į pilną ekonominę ekosistemų vertę, jų degradacija galėtų būti ženkliai pristabdyta ar net apsukta.“
Jungtinių Tautų Aplinkos apsaugos programos penkerius metus trukęs tyrimas, kuriame dalyvavo 1400 mokslininkų, priėjo panašias išvadas: „žmogaus vartojimas smarkiai pralenkė turimus išteklius. Kiekvienam žmogui išlaikyti reikia trečdaliu daugiau žemės negu planeta gali duoti. <…> Sistematiškas natūralių Žemės išteklių naikinimas pasiekė tašką, kai yra grėsmės ekonomikų gyvybingumui ir kai sąskaita, kurią paliekame savo vaikams gali būti neišmokestinama.“ Pranešimo autoriai teigia, kad jų tikslas yra ne parodyti blogą ateities scenarijų, o duoti neatidėliotiną signalą imtis veiksmų.
Verta pažymėti, kad nors visi ištekliai mūsų planetoje yra riboti, atsiradus ištekliaus trūkumui iš dalies įvyksta tam tikra savireguliacija: išaugus kokio nors ištekliaus kainai, dažnai jis pakeičiamas alternatyviu ištekliu arba pereinama prie kitokios technologijos.
Gėlas vanduo
Gėlo vandens atsargos, kurios yra reikalingos žemės ūkiui, senka visame pasaulyje. Manoma, kad augant gyventojų skaičiui, ši vandens krizė tik didės ir, kai kurių mokslininkų nuomone, ateityje tai gali turėti katastrofiškų padarinių žemės ūkiui.
Gėlas vanduo taip pat yra gaunamas gėlinant sūrų vandenį. Tiesa, tai yra brangi ir, ypač skurdžioms šalims, gali būti nepraktiška transportuoti didelius kiekius gėlinto jūros vandens į žemyno gilumą. Ypač brangu yra gėlintą vandenį transportuoti į aukščiau esančius miestus, kaip Rijadas ir Hararė. Iš dalies dėl to, pasak vieno tyrimo išvadų, „vandens gėlinimas gali būti sprendimu kai kuriems vandeningiems regionams, bet ne skurdiems ir esantiems giliai žemyne arba aukštai. Deja, į šią kategoriją patenka kai kurie didžiausias vandens problemas turintys regionai.“ Kita gėlinimo problema yra „mirtingi šalutiniai produktai, kurie aukštose temperatūrose išmesti atgal į jūrą smarkiai teršia vandenį.“
Jeronimas Čiuplys
Jeronimas Čiuplys (1928 m. vasario 13 d. Kampiniai, Kalvarijos valsčius, Marijampolės apskritis – 1999 m. liepos 15 d. Vilnius) – Lietuvos kino dailininkas, scenografas, tapytojas, akvarelistas.
Biografija
1953 m. baigė monumentaliąją tapybą LTSR valstybinį dailės institute. Lietuvos kino studijos kostiumų dailininkas, dailininkas statytojas.
Kūryba
Nuo 1967 m. dalyvavo dailės parodose. Vilniaus menininkų klubo „Plekšnė“ narys. Lietuvos dailės muziejus turi jo darbus „Poeto Vytauto Bložės portretas“, 1973 m., „Klaipėdos uoste“, 1975 m., „Peizažas“, 1975 m., „Dailininko Antano Rimanto Šakalio“ portretas, 1975 m., „Didžioji kopa“, 1980 m., „Kolūkietis iš Dzūkijos“, 1981 m., „Mano kaimas“, 1984 m.
Orontioideae
Orontioideae – aroniečių (Arales) eilės aroninių (Araceae) šeimos augalų pošeimis.
Gegužės 24
Gegužės 24 yra 144-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 145-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 221 diena.
Vardadieniai
Joana – Žaneta – Vincentas – Vilmantas – Gina – Gerardas – Žana
Pothoideae
Pothoideae – aroniečių (Arales) eilės aroninių (Araceae) šeimos augalų pošeimis.
Penktokų iššūkis
Penktokų iššūkis – žaidimas visai šeimai, rodytas TV3 kanalu nuo 2007 iki 2009 m. Žaidimo reklamoje teigiama, kad „amžina priešprieša tarp vaikų ir suaugusių – kurie iš jų gudresni, – pagaliau bus išspręsta viešai ir visiems laikams“. Laida pagrįsta iš JAV perimtu laidos „Are You Smarter Than a 5th Grader?“ formatu.
Žaidimo taisyklės: dalyviams užduodami klausimai, paruošti iš pirmos – penktos klasės mokyklinių vadovėlių. Suaugusiems laidos dalyviams teisingai atsakyti į tris klausimus iš dešimties gali padėti trys studijoje esantys penktokai; jie leidžia 150,000 nusirašyti nuo savo sąsiuvinio, užmesti akį į užrašus arba tiesiog pasako teisingą atsakymą. Į kitas septynias užduotis žaidėjai turi 10,000,000 patys. Jei žaidėjas įrodo esantis gudresnis už penktokus, gauna piniginį prizą. Priešingu atveju žiūrovų akivaizdoje jam tenka ištarti: „Aš nesu gudresnis už penktoką!” Vedėjas – Andrius Rožickas.
Techninė analizė
Techninė analizė - visuma finansinės analizės technikų, metodų, kuriomis siekiama nuspėti biržos kursus remiantis kursų kitimo (pavyzdžiui, tendencijų) duomenimis, istorija. Tokios analizės tikslas – nustatyti palankų finansinių priemonių (vertybinių popierių, akcijų) pirkimo ar pardavimo laikotarpį, momentą. Techninė analizė remiasi įvairiais indikatoriais.
Priešingai nei fundamentalioji analizė, techninė neatsižvelgia į makroekonominius, ūkio šakų ar atskirų įmonių (mikroekonomika) duomenis. Daroma prielaida, kad visa sprendimui priimti reikalinga informacija apie reikšmingus veiksnius jau atsispindi kursų kreivėje. Be to teigiama, kad įvykiai rinkoje gali analogiškai arba tam tikra forma vėliau pasikartoti, todėl juos (arba jų tendencijas) galima nuspėti naudojant įvairius statistinius, kiekybinius metodus, modelius, taikant geometrijos žinias.
Patyčios
Patyčios − tai tyčiniai, pasikartojantys veiksmai, kuriuos, siekdamas įžeisti, įskaudinti kitą žmogų, sukelia psichologinę ar fizinę jėgos persvarą turintis asmuo. Dažnas patyčių termino atitikmuo − „priekabiavimas“, tačiau jis neretai yra suvokiamas labai siaurai – kaip seksualinis priekabiavimas. Lietuvių kalboje nėra tikslaus termino, kuris atspindėtų visą elgesio įvairovę būdingą patyčioms. Galima rasti įvairių žodžių, skirtų šiam reiškiniui įvardinti: priekabiavimas, priekabės, užgauliojimas, ujimas, kabinėjimasis, pažeminimas, erzinimas.
Nors reiškinio ypatumai dažniausiai tyrinėjami išanalizuojant vaikų ir paauglių bendravimą, patyčios yra būdingos ne tik vaikams ir paaugliams – jos ir tarp suaugusiųjų.
Patyčių vietos
Patyčios gali vykti pačiose įvairiausiose vietose: ir mokyklose, ir kiemuose, ir namuose, ir visur kitur, kur vaikai susitinka ir bendrauja. Kiekybiškai daugiau patyčių vyksta mokykloje.
Patyčių situacijoje labai svarbūs stebėtojai. Mokykla yra labai palanki terpė turėti tokią stebėtojų auditoriją. Mokyklose patyčios vyksta pačiose įvairiausiose vietose. Tyčiojimasis vyksta tokiu metu ir tokioje vietoje, kuomet yra mažiausiai suaugusių priežiūros. Pavyzdžiui, daug patyčių vyksta pertraukų metu.
Vaidmenys patyčiose
Patyčių dalyviai gali būti skirtinguose vaidmenyse:
Pirmasis mokinių vaidmenų schemą sudarė norvegų tyrinėtojas D. Olweus. Čia pateikiame Cris Goldy modifikuotą vaikų vaidmenų schemą:
Pasekmės mokyklos psichologiniam klimatui
Tokioje situacijoje vertybių sistema iškreipiama: tolerancija, pagalba kitam, draugiškumas, pagarba tampa nevertinamu elgesiu. Tyčiojimasis tampa tokiu elgesiu, kuris leidžia vaikams tapti lyderiais, būti vertinamu ir gerbiamu.
Patyčių paplitimas
2002 m. Pasaulinės sveikatos organizacijos atlikto tarptautinio tyrimo duomenimis, mažiausiai 13 m. amžiaus vaikų, patiriančių patyčias yra Čekijoje, Švedijoje, Slovėnijoje; daugiausiai – Lietuvoje, Portugalijoje, Latvijoje. Mažiausiai besityčiojančių − Švedijoje, Čekijoje ir Maltoje; daugiausiai – Lietuvoje.
Šaltiniai
Acoso escolar
Šlaitinė čiužutė
Tai vienmetis žolinis augalas. Aukštis 7–25 cm. Lapai, stiebas melsvai žalios spalvos. Žydi smulkiais baltais žiedais.
Auga laukuose, dykvietėse. Lietuvoje reta.
Beniovcės žydų kapinės
Beniovcės žydų kapinės – žydų kapinės Beniovcės kaime. Kapinės yra apie 60 metrų į pietus nuo kelio Naujadvaris-Dambrava. Kapinės yra ant kalvos, šalia miško, kapinėse išlikę apie 100 antkapių.
Vytautas Bakula
Biografija
1982 m. baigė Lietuvos konservatoriją (Z. Paulausko klasę).
Nuo 1982 m. Lietuvos Operos ir baleto teatro solistas. 1979 m. tarprespublikinio A. Kalninio vokalistų konkurso Rygoje diplomantas, 1980 m. tarprespublikinio jaunųjų atlikėjų vokalistų konkurso Minske III premija.
Dainavo V. A. Mocarto „Requiem“, L. van Beethoveno „Atėnų griuvėsiai“, G. F. Hendelio kantatoje „Akidasis ir Galatėja“. Atliko daug lietuvių ir kitų Europos kompozitorių dainų, romansų, vokalinių ciklų. Gastroliavo Europoje.
Ričardas Kabelis
Ričardas Kabelis (g. 1957 m. spalio 28 d. Panevėžyje) – kompozitorius, humanitarinių mokslų daktaras, pedagogas.
Biografija
1982 m. baigė Lietuvos konservatorijos J. Juzeliūno klasę, 1983-1987 m. stažavo ir studijavo jos aspirantūroje. 1989 m. menotyros kandidatas. 1987-1990 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje, 1990-1994 m. – Štutgarto aukštojoje muzikos mokykloje ir universitete.
Kūryba
Kūriniams būdingas integralumas, nekaitus muzikinis laikas ir mikrodimensinis struktūravimas. Jie atliekami svarbiausiuose įvairių šalių šiuolaikinės muzikos festivaliuose, Paskelbė teorinių straipsnių mikrodimensinio komponavimo klausimais.
Dūma (Sirija)
Dūma  – miestas pietvakarių Sirijoje, Damasko užmiesčio muchafazoje, šiaurės rytinis Damasko priemiestis. Pro miestą eina Damasko-Alepo plentas. Yra smulkių pramonės įmonių, išvystyti amatai. Apylinkėse auginami vaismedžiai, vynmedžiai.
Rašytiniuose šaltiniuose miestas minimas nuo aramėjų laikų. Dabar tai svarbus islamo religinis centras. Dūmoje yra apie 80 mečečių, iš kurių daugelis yra architektūros paminklai.
Renato Rascel
220px|miniatiūra|Renato Rascel su Giovanna Ralli 1957 m. 220px|miniatiūra|Giulio Stival (kairėje) su Renato Rascel 1952 m. filme „Il cappotto“ Renato Rascel (tikrasis vardas Renato Ranucci; 1912 m. balandžio 27 d. Turine – 1991 m. sausio 2 d. Romoje) buvo italų kino aktorius ir dainininkas.
Biografija
Gimė 1912 m. balandžio 27 d. Turine kabareto dainininkų šeimoje. Vaikystėje dainavo bažnyčios chore, o būdamas 14-os metų jis pradėjo groti būgnais Romos pokylių salėse. Netrukus jis prisijungė prie „Di Fiorenza Sisters“, kur buvo aktorius, šokėjas ir klounas. 1934 metais vaidino operetėje „Al Cavallino bianco“. 1935 metais su Elena Gray pirmą kartą gastroliavo Afrikoje.
1960 metais „Eurovizijos“ dainų konkurse atstovaudamas Italijai su daina „Romantica“ užėmė aštuntą vietą.
1942–1972 metų laikotarpyje Renato nusifilmavo maždaug 60-yje filmų – vienas svarbiausių jo karjeroje filmų buvo „Il Cappotto“, kuriame atliko Carmine De Carmine vaidmenį. Filmas pastatytas pagal ukrainiečių kilmės rusų rašytojo Nikolajaus Gogolio apysaką „Apsiaustas“.
Ne mažiau svarbūs jo karjeroje buvo filmai „Santa Vittoria paslaptis“ (The Secret of Santa Vittoria) su Anthony Quinn ir Anna Magnani, „Septynios Romos kalvos“ (Arrivederci Roma) su Mario Lanza ir „Questi fantasmi“ su Eduardo De Filippo.
Renato mirė 1991 metais nuo širdies priepuolio.
Pragaro vaikis: Auksinė armija
Pragaro vaikis: Auksinė armija  – 2008 m. JAV fantastinis veiksmo filmas. Tai antrasis filmas apie Pragaro vaikį, pirmasis – „Pragaro vaikis“.
Siužetas
Filmas pasakoja apie senovinės rasės princo Nualos siekį susigrąžinti valdžią Žemėje. Jis tai siekia įgyvendinti pasinaudodamas kažkada jo tėvui buvusia pavaldžia Auksine dirbtinių karių armiją.
Sindžera
Sindžera – Moldavijos miestas, esantis Kišiniovo municipijaus Botanikos sektoriaus dalis.
Sindžerai pavaldūs du kaimai – Dobrogija (Dobrogea) ir Revaka (Revaca).
Punduriai
Punduriai – kaimas Biržų rajono savivaldybės šiaurės rytuose, į pietryčius nuo Nemunėlio Radviliškio, 12 km į šiaurės rytus nuo Parovėjos.
Nacionalinis vėžio institutas
thumb|250px|Instituto klinika thumb|250px|Instituto Mokslinių tyrimų centras Nacionalinis vėžio institutas – Lietuvos mokslo įstaiga, veikianti nuo 1957 m.
Istorija
1957 m. įkurtas kaip Onkologijos mokslinio tyrimo institutas, kurio klinikine baze tapo Respublikinis onkologijos dispanseris. 1975 m. Respublikinis onkologijos dispanseris ir Onkologijos mokslinio tyrimo institutas buvo sujungti.
2014 m. Vilniaus universiteto Onkologijos institutas buvo perduotas Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijai ir pervadintas į Nacionalinį vėžio institutą.
Padrūtupiai
Padrūtupiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Baltrušaičių. Kaime stovi Baltrušaičių vandens valymo įrenginiai.
Al Pacino
Alfredas Džeimsas Pačinas (Alfredo James Pacino, g. 1940 m. balandžio 25 d.) – amerikiečių aktorius.
Išgarsėjo F. F. Kopolos filme „Krikštatėvis“ ir jo tęsiniuose. Atliko pagrindinį vaidmenį – buvo Korleonų šeimos donas.
Chorasano tiurkų kalba
Chorasano tiurkų kalba (تركي خراساني, Torkī Khorānsānī) – tiurkų kalbų šeimos, ogūzų kalbų grupės kalba, vartojama tiurkų genčių (kilizbašų), gyvenančių šiaurės rytų Irane, Chorasano regione.
Turi šiaurės, pietų ir vakarų tarmes, labai artima uzbekų kalbos ogūzų tarmei bei turkmėnų kalbai.
Užrašoma arabiška abėcėle (persų variantu).
Lionė Pikelienė
Lionė Pikelienė – Kaminskaitė (g. 1952 m. kovo 14 d. Butkiškėje, Raseinių rajonas) – ekonomistė, Lietuvos ir Kauno rajono savivaldybės politinė veikėja.
Biografija
1959–1962 m. mokėsi Butkiškės pradžios mokykloje, 1963–1967 m. Vozbutų aštuonmetėje mokykloje, 1970 m. baigė Ariogalos vidurinę mokyklą. 1975 m. baigė Kauno žemės ūkio technikumą. 1996 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitetą, ekonomistė organizatorė. 2001 m. Lietuvos Respublikos vidaus auditorių asociacijoje apsigynė atestuoto vidaus auditoriaus vardą.
1976–1981 m. Raseinių rajono „Tarybinio artojo“ kolūkio buhalterė, 1981–1984 m. Respublikinės Šiaulių ligoninės vyr. buhalterio pavaduotoja, 1984–1987 m. Kauno raj. Batniavos tarybinio ūkio buhalterė, 1987–2000 m. Kulautuvos tuberkuliozės sanatorijos vyr. buhalterė, 2000–2003 m. Kauno rajono savivaldybės Biudžeto ir finansų skyriaus vedėja, 2003 m. Lietuvos socialdemokratų partijos sekretoriato referentė. 2005 m. VĮ „Kauno oro uostas“ vyr. finansininkė, 2010 m. Vilkijos žemės ūkio mokyklos vyriausia buhalterė.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narė, LSDP tarybos narė, 2001–2004 m. Kauno rajono skyriaus pirmininkė, nuo 2004 m. LSDP pirmininko pavaduotoja, partijos prezidiumo narė, atstovė Kauno apskričiai.
2003 m. kovo – balandžio mėn., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narė.
Batniavos bendruomenės centro pirmininkė, Batniavos seniūnijos seniūnaitė. Duktė Nomeda, sūnūs Šarūnas, Giedrimas. .
Kolešnė
Kolešnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Nelson Cuevas
Nelsonas Rafaelis Kuevasas Amarilja (g. 1980 m. sausio 10 d.) – Paragvajaus futbolininkas, puolėjas. Buvęs Paragvajaus rinktinės žaidėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1999 m. birželio 29 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur po keitimo išleistas dvejose rungtynėse, iš viso žaidė 48 minutes, taip pat įmušė vieną įvartį į Trinidado ir Tobago vartus. Su rinktine dalyvavo 2007 m. Copa America čempionate.
Madagaskaro ryšiai
Madagaskaro ryšiai ir komunikacijos:
Raguotinės
Raguotinės (Balistidae) – pūsliažuvių (Tetraodontiformes) šeima. Kūnas aukštas, plokščiais šonais. Tarp akių labai kietas atlenkiamas dyglys. Už jo paprastai būna dar du maži dygliai. Iš poros pilvinių pelekų liko tik po vieną kietą dyglį, bet ir tie dažnai būna suaugę į vieną. Dantys nesuaugę. Žuviena nuodinga.
Šeimoje 12 genčių, 40 rūšių.
Atmintis
Atmintis – gautos informacijos įsiminimas, laikymas ir atsiminimas, būdingas biologinėms sistemoms (pvz., gyvūnams bei žmonėms), taip pat kai kurioms techninėms sistemoms.
Žmogaus smegenys saugo apie 1017 bitų (100 PB) informacijos, nes apytiksliai tiek yra sinapsių smegenyse, ir kiekviena sinapsė turi apie 100–500 laidumo lygių. Žmogaus atmintis saugoma smegenų neuroniniuose tinkluose, o tiksliau sinapsėse. Net ir nustojus tekėt elektrinės prigimties nerviniams signalams žmogaus smegenyse, žmogus nepraranda visos atminties, nes neuronai turi šalia Ca jonus, kurie po pertraukos gali toliau teikti elektros srovės impulsus ir tie impulsai priklausys nuo to, kiek Ca jonų buvo šalia neuronų. Jei neuronas mažai aktyvus, jis turi mažiau Ca jonų šalia savęs. Neuronai, kurie gauna daug impulsų iš kitų neuronų pradeda tuos impulsus siusti didesniu dažniu kitiems neuronams ir tokiu būdu susidaro ryšiai, kai vieni neuronai yra aktyvesni, o kiti mažiau aktyvus. Atėjus signalui iš kokių nors kitų „užmirštų“ neuronų, signalų ryšiai kažkiek pasikeičia ir įsisavinama kitokia informacija, nei buvo iki naujų impulsų gavimo.
Užmiršimas
Užmiršimas – tai negalėjimas prisiminti arba atpažinti anksčiau įsimintos informacijos. užmiršimo teorijos:
Trumpalaikė ir ilgalaikė atmintis
Nauja informacija patenka į smegenis per jusles (pavyzdžiui, per akis, ausis), užfiksuojama trumpalaikėje atmintyje. Pasak Gagnė (1985), trumpalaikė atmintis – vieta, kur vyksta sąmoningas protinis darbas. Aplinkos dalis ir protinė veikla, kuri tam tikru momentu yra įsisąmoninama, vad. trumpalaike arba veikiančiąja atmintimi. Joje esanti informacija gali būti greitai pamiršta, jei nėra užfiksuojama ilgalaikėje atmintyje.
Norint informaciją išlaikyti, ją reikia užkoduoti. Nors ji išlieka ilgalaikėje atmintyje visam gyvenimui, jos negalima bet kada atgaminti. Ilgalaikėje atmintyje saugomą informaciją reikia „sugrąžinti“ į trumpalaikę atmintį ir tik po to ja galima pasinaudoti. Pasak Gagnė ir White (1978), ilgalaikėje atmintyje saugoma 4 tipų informacija: verbaliosios žinios (konstatuojamosios žinios), intelektiniai įgūdžiai (procedūrinės žinios – kaip atlikti intelektines užduotis, pvz., parašyti sakinį) ir vaizdinai ir epizodai (informacijos ir prisiminimų apie tam tikrus įvykius, kuriuose dalyvauta, atvaizdavimas).
Norint išmokti, svarbu susisteminti medžiagą, naujas žinias integruoti į esamą žinių visumą, susikurti užuominų, asociacijų, padedančių sugrąžinti informaciją iš jų ilgalaikės atminties į trumpalaikę atmintį. Įgijus naujos informacijos, kognityviosios (pažininės) struktūros kinta, jos pagrindžia sekančias (naujas) pažinines struktūras.
Miego reikšmė atminčiai
Miegas susijęs su daugeliu fiziologinių procesų, iš jų ir su įsiminimu. Manoma, kad lėto miego IV stadijoje, o ypač greitojo miego metu, įtvirtinama atmintis. Kuo daugiau ir giliau miegama, tuo geresnė atmintis. Patariama per parą miegoti ne mažiau 7-8 valandų.
Juozas Daubaras
Juozas Daubaras (1895 m. gruodžio 15 d. Remeikiai, Vabalninko valsčius – 1982 m. lapkričio 7 d. Vilnius) – Lietuvos fotografas.
Biografija
1909–1914 m. mokėsi ir gyveno JAV. 1918 m. grįžo į Lietuvą. Fotografavo nuo 1921 m., daugiausia Vabalninko miestelio ir jo apylinkių gyvenimo vaizdus, gyventojus (elgetas, prekeivius, gimnazistus, ūkininkus). 1933 m. dalyvavo kilnojamoje parodoje Šiauliuose. Iki 1970 m. padarė apie 20 000 negatyvų. Fotografo negatyvus ir nuotraukas saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, Šiaulių fotografijos muziejus, Biržų krašto muziejus „Sėla“, Vilniaus Gaono žydų muziejus.
ISO 3166-2 informaciniai biuleteniai
ISO 3166-2 informaciniai biuleteniai – Tarptautinės standartizavimo organizacijos (ISO) leidiniai, kuriuose pranešama apie ISO 3166-2 standarto pakeitimus.
Genaičių kapinynas
Genaičių kapinynas (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas – 13070, senas registro kodas – A404P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV1873) – kapinynas šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genaičiuose (Dauparų-Kvietinių seniūnija), 3,18 km į rytus nuo kelio Kretinga–Gargždai, Minijos dešiniajame krante.
Kapinynas
Teritorijos plotas – 0,54 ha.
1,67 km į pietvakarius yra Antkalnio, Gribžinių piliakalnis.
Istorija
Kapinynas išaiškintas XX a. 3 dešimtmetyje, pradėjus kalvelėje kasti duobes bulvių rūsiams. Jas kasant buvo aptikta akmenų vainikų, rasta įvairių archeologinių radinių.
1983 m. jas žvalgė Ignas Jablonskis. 1977 m. kapinynas paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV1873), 1993 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A404), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A404P), 1985 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Preliminariai datuojamas V–VIII a.
Salvadoras
thumb|290px Salvadoras, Salvadoro Respublika  – valstybė Centrinėje Amerikoje. Ribojasi su Gvatemala šiaurės vakaruose, Hondūru šiaurėje ir rytuose, taip pat su Ramiuoju vandenynu.
Salvadoras yra vadinamojo Šiaurinio trikampio, kurį sudaro Gvatemala, Salvadoras ir Hondūras dalis. 2015 m. Salvadoras tapo pavojingiausia valstybe esančia ne karo zonoje – 100 000 gyventojų teko 104 žmogžudystės. 2015 metais, lyginant su 2014 m. nužudymų skaičius išaugo 67 procentais.
Istorija
Manoma, kad pirmieji Salvadoro gyventojai buvo majų gentys, atsikėlę apie 1200 m. pr. m. e. Paskutinės didesnės jų įkurtos gyvenvietės buvo apleistos iki 900 m. Per kelis vėlesnius šimtmečius į Salvadorą iš Meksikos atvyko įvairių genčių atstovai, įkūrę tris galingas valstybes bei kelis mažesnius miestelius. Pagrindinė tauta buvo klajokliai pipiliai, ilgą laiką gyvenę centrinėje Meksikoje ir sukūrę valstybę su sostine Kuskatlane. Rytinėje srityje gyveno lenkai. Šiaurinėje srityje prie Lempos upės gyveno majų tautos ir čortisų gentys.
Pirmieji ispanų konkistadorai į Salvadorą atvyko 1522 m. Jų bandymas užgrobti teritoriją sužlugo 1524 m., kai Pedro de Alvarado buvo priverstas atsitraukti dėl pipilų karių pasipriešinimo. 1525 m. jis sugrįžo ir pradėjo Suskatlano šturmą. Per 17 dienų grumtynes žuvo daug indėnų ir ispanų karių. Pastarieji pasitraukė į Gvatemalą. Vėliau Alvaradas įkūrė Salvadoro gyvenvietę, kuri nuo 1546 m. buvo pripažinta Ispanijos. Pradėta teritorijos kolonizacija. 1537 m. numalšintas paskutinis vietinių gyventojų sukilimas.
Ispanai siekė išnaudoti derlingą Salvadoro žemę, įsteigė dideles kakavos ir taukmino, o vėliau ir dažinės indigažolės plantacijas, iš kurių gautą derlių eksportavo į Europą. Plantacijas valdė keli ispanų naujakuriai, beveik visus darbus atlikdavo vergais tapę pipiliai ir lenkai. XVIII a. buvo palaipsniui pereita prie darbininkų samdymo, o vergija galutiniai panaikinta 1810 m.
1811 m. dvasininkas José Matías Delgado pradėjo kovą dėl nepriklausomybės nuo Ispanijos, kuri buvo pasiekta 1821 m. Nuo 1823 iki 1840 m. Salvadoras įėjo į Jungtinių Centrinės Amerikos Provincijų sudėtį, o jai sunykus 1841 m. pasiskelbė tampanti savarankiška valstybe. Ateinančius kelis dešimtmečius šalis kentėjo nuo dažnų perversmų, karų, diktatūrų.
XIX a. pabaigoje, didėjant kavos paklausai Europoje, Salvadoras tapo viena iš pagrindinių kavos gamintojų. Siekdama efektyvesnės gavybos, valstybė 1882 m. privatizavo bendruomenių žemes, kurias supirko didelių plantacijų savininkai. Trečiajame XX a. dešimtmetyje 95% viso Salvadoro eksporto sudarė kava, iš jos gavybos gauti mokesčiai buvo pagrindinis valstybės įplaukų šaltinis. Tokia siaura ekonomikos specializacija lėmė, kad šalį stipriai sukrėtė dėl Didžiosios ekonominės krizės sumažėjusi kavos paklausa Šiaurės Amerikoje ir Europoje. 1932 m. pradžioje tūkstančiai kaimo gyventojų su Komunistų partija priešakyje, reikšdami nepasitenkinimą esama padėtimi surengė visą šalį apėmusius protestus, kurių metu žuvo kelios dešimtys tūkstančių žmonių. Situacijai nurimus, valdžia vėl sugrįžo į ekonominio elito ir armijos rankas.
1969 m. šalis įsivėlė į „Futbolo karą“ su Hondūru, kurį numalšino JTO įsikišimas. 1980–1991 m. šalyje vyko pilietinis karas, kuriame Salvadoro armija, vadovaujama karinės chuntos ir remiama JAV, kovojo prieš komunistinius revoliucinius judėjimus, palaikomus Sovietų Sąjungos per Kubą. Karo metu žuvo ~75 tūkst. gyventojų.
Pilietinis karas baigėsi 1992 m. pradžioje abiem pusėm pasirašius kovos nutraukimo susitarimą, kuriame buvo išvardintos ir politinės, ekonominės bei socialinės šalies reformos, tačiau jų vykdymas išlieka vangus.
Politinė sistema
Salvadoras – prezidentinė respublika. Valstybės vadovas – prezidentas renkamas penkerių metų kadencijai visuotiniuose rinkimuose. Prezidentas yra ir vyriausybės, kurią sudaro ministrų taryba, vadovas. Įstatymų leidžiamąją valdžią sudaro Asamblėja, susidedanti iš 84 narių, kurie renkami kas 3 metus. Salvadore galioja 1993 m. konstitucija.
Administracinis suskirstymas
Salvadoras suskirstytas į 14 departamentų (departamentos), šie savo ruožtu į 267 savivaldybes (municipios).
Geografija
thumb|230px|Koatepekės ežeras right|thumb|230px|Sent Vicente vulkanas centrinėje šalies dalyje.
Salvadoras mažiausia šalis ploto atžvilgiu tarp Centrinės Amerikos šalių, bet gyventojų tankumas yra didelis – daugiau nei 300 žm/km². Didžiausiu Salvadoro miestu yra jo sostinė San Salvadoras, kiti dideli miestai yra Sojapangas, Santa Ana, Mechikanosas, San Migelis.
Salvadoras – kalnuota šalis, kalnai užima 85 % valstybės teritorijos. Šiaurėje, Hondūro pasienyje driekiasi Siera Madrės kalnų juosta, kurios viršūnės siekia 1600–2200 m virš jūros lygio. Aukščiausia vieta – El Pitalio kalnas (2730 m). Šis regionas miškingas, retai apgyvendintas. Pietuose driekiasi Pakrantės kalnai. Čia išsiskiria ugnikalnių juosta, iš kurių daugelis tebeveikia; didžiausi: Santa Ana (2386 m), San Visentės ugnikalnis (2173 m) ir San Migelio ugnikalnis (2132 m). Prie vienų aktyviausių pasaulio ugnikalnių yra priskiriamas, Isalko ugnikalnis (1965 m). Centrinėje šalies dalyje driekiasi Centrinė plynaukštė, kurios aukštis ­~600 m. Čia yra geizerių, lavos laukų. Palei Ramiojo vandenyno pakrantę eina siaura, 30 km pločio žemuma. Fonsekos įlankoje Salvadorui priklauso grupė salų.
Upės trumpos, slenkstėtos. Išteka iš Siera Madrės ir teka link vandenyno. Svarbiausia upė – Lempa, dalijanti šalį į dvi dalis. Gausu ežerų, kurių tarpe nemažai vulkaninės kilmės. Didžiausi ežerai – Ilopangas, Guicha, Koatepekė, Olomega. Ant Lempos upės įrengtas didelis Seron Grandės tvenkinys.
Klimatas tropinis, karštas, pasatinis. Išskiriamas sausasis laikotarpis (lapkritis-balandis) ir drėgnasis (gegužė-spalis). Per metus vidutiniškai iškrenta nuo 500 mm (pakrantėje) iki 2500 mm (kalnuose) kritulių. Temperatūra vyrauja apie 22-29 °C. Pasitaiko sausrų, uraganų. Plečiant žemėnaudą, iškirsti miškai, kuriuose kitados buvo pilna kedrų, raudonmedžių ir ąžuolų.
Rytuose ir šiaurėje Salvadoras ribojasi su Hondūru, o vakaruose su – Gvatemala. Jis 320 km driekiasi Ramiojo vandenyno pakrante. Siaura pakrantės lyguma virsta dideliu centriniu plokščiakalniu su keletu kalnagūbrių, gilių slėnių ir apie 20 ugnikalnių. Per Salvadorą teka daugiau kaip 280 upių ir upelių, beveik visi – į Ramųjį vandenyną. Iš visų Centrinės Amerikos valstybių į pietus nuo Meksikos Salvadore mažiausia miškų. Anksčiau šalis buvo miškinga, bet daug metų plečiant žemėaugą, miškai buvo iškirsti ir dabar sudaro vos 6 % ploto.
Ekonomika
thumb|230px|Prekyba vaisiais Salvadore
Ekonomika remiasi plantacine žemės ūkio produkcija. Didžioji dirbamos žemės dalis yra latifundininkų rankose. 2006 m. 60,7 % BVP dalies sudarė paslaugų sektorius, 29,6 % – pramonė, 7,6 % – žemės ūkis. Didžioji pramonės įmonių dalis sutelkta sostinėje ir apylinkėse. Metalurgijos, naftos perdirbimo, chemijos, cemento, maisto, lengvoji pramonė. Auginama kava, cukranendrės. Svarbi ūkio šaka – turizmas. Svarbiausia Salvadoro prekybos partnerė JAV. 40 % importo ir 20 % eksporto.
2001 m. šalies nacionalinę valiutą – Salvadoro koloną – pakeitė JAV doleris. Nuo 2021 m. įsigaliojo įstatymas pripažįstantis bitcoin kaip antrą oficialią valiutą.
Gyventojai
right|thumb|[[San Salvadoras]]
75 % Salvadoro gyventojų sudaro metisai, 9 % – baltieji (daugiausia ispanų kilmės, yra šiek tiek italų, vokiečių, prancūzų), 1 % – indėnai (pipilai, lenka). Salvadoras vienintelė Centrinės Amerikos šalis, kurioje negausus afrikiečių kilmės gyventojų skaičius. Šalyje yra įsikūrusi palestiniečių krikščionių diaspora, kurios nariai aktyviai dalyvauja šalies politikoje (Antonio Saca, Schafik Handal).
Dauguma salvadoriečių gyvena šalies centrinėje dalyje, plynaukštėje. Čia įsikūrusi Salvadoro sostinė ir dauguma didžiųjų miestų. Pakrantė gyvenama rečiau, o užvis rečiausiai – kalnai Hondūro pasienyje. 68 % gyventojų miestiečiai – į miestus susikėlę daugiausia XX a. septintajame dešimtmetyje.
Valstybinė ir pagrindinė šalies kalba – ispanų. Dėl ryšių su JAV nemaža gyventojų dalis kalba angliškai.
Pagal religiją 83 % salvadoriečių – katalikai, taip pat apie 1 mln. protestantų (anglikonai, presbiterionai, metodistai, mormonai).
2004 m. duomenimis ~3,2 mln. salvadoriečių gyvena išeivijoje, daugiausia JAV, taip pat Gvatemaloje, Nikaragvoje, Hondūre, Kanadoje, Kaimanų salose, Meksikoje. Didelė žmonių dalis emigravo pilietinio karo metu kaip pabėgėliai, vėliau – kaip nelegalūs ekonominiai migrantai.
Kultūra
Salvadoro kultūrą suformavo ispaniška kultūra, indėniškos tradicijos, didelį autoritetą turinti katalikų bažnyčia. Svarbūs amatai išlieka tekstilė, keramika, dailė. Iš Savadoro kilę rašytojai Roque Dalton, Pedro Geoffroy Rivas, Francisco Gavidia, Manlio Argueta. Salvadore gimė garsus prancūzų dailininkas Noe Canjura, Antoine de Saint-Exupéry žmona Consuelo.
Salvadore populiari latina pop, salsa muzika, tačiau daug klausoma ir angliškos, ypač JAV, muzikos. Populiariausia sporto šaka – futbolas.
Virtuvė
Žinomiausias Salvadoro patiekalas yra pupusa. Jis pagamintas iš storos kukurūzinės tortilla prikimštos sūriu, chicharrón ir sutrintomis pupelėmis. Kai kuriuose restoranuose pupusa siūloma įdaryta krevetėmis ar špinatais. Pavadinimas pupusa yra kilęs iš žodžio pupushahua. Pats žinomiausias pusryčių patiekalas Salvadore – tai keptas plantanas (bananų rūšis) su pupelėmis, kremu (?) ir sūriu. Šis patiekalas mėgstamas Salvadoro restoranuose.
Sensai
Sensai arba Borovikovas (, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos ar vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1934 m. spalio 1 d. prijungtas prie Knepelsdorfo. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Noihauzeno rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Kosmodemjanskojės apylinkės kaimas.
Alodas
Alodas (viduramž., ) – žemės valda (beveik visada žemės arba sklypas mieste) viduramžiais bei Naujaisiais laikais. Alodo savininkas galėjo laisvai disponuoti jo turima valda. Valdymo teisė nebuvo sąlygojama arba susijusi su kokiais nors įsipareigojimais arba teisiniais santykiais kitų asmenų atžvilgiu. Alodas galėjo būti laisvai paveldėtas. Iš pradžių pajamos, vaisiai iš alodo buvo apmokestinami krašto valdytojo (pvz., kunigaikščio). Vakarų Europos ankstyvojo feodalizmo laikotarpio individuali šeimos žemės nuosavybė.
Tour de France
Tour de France – 3 savaites trunkančios daugiadienės dviračių lenktynės, per kurias nuvažiuojama apie 3300–3500 km. Daugiausia jos vyksta Prancūzijoje, tačiau kartais aplanko ir kitas šalis. Dažniausiai jos trunka 23 dienas (įskaitant 2 poilsio dienas). Dviratininkai iš viso pasaulio čia varžosi ir nori įrodyti, kuris yra geriausias. Lenktynių kursas keičiasi kiekvienais metais, bet Tour de France tradiciškai pasibaigia Paryžiuje. Panašios lenktynės taip pat vyksta Italijoje (Giro d'Italia) ir Ispanijoje (Vuelta a España), tačiau Tour de France yra pačios prestižiškiausios ir geriausiai žinomos dviračių lenktynės
Taisyklės
thumb|left|400px|2004 m. finalinės lenktynės Champs-Elysees parke ParyžiujeKiekvienais metais lenktynininkų skaičius Tour de France keičiasi. Dalyvavimas lenktynėse yra pagal pakvietimą. Organizatoriai naudojo UCI taškų reitingavimo sistemą, kad kai kurios komandos turėtų automatinį dalyvavimą. Kiekviena komanda, paprastai pavadinta rėmėjo vardu, dėvi išskirtinius marškinėlius. Komandos nariai padeda vienas kitam ir paskui juos visą laiką važiuoja komandos mechanikai.
Daugiausia lenktynių vyksta Prancūzijoje, tačiau kartais dalis etapų ar keli etapai yra buvę Italijoje, Ispanijoje, Šveicarijoje, Belgijoje, Liuksemburge, Vokietijoje, Nyderlanduose, Airijoje ir Didžiojoje Britanijoje. Trasos gali būti plokščios, banguotos ir kalnuotos. Per 3 lenktynių savaites, 2 dienas būna poilsis. Nuo 1975 lenktynių pabaiga būna Eliziejaus laukuose, Paryžiuje. Prieš 1975 metus lenktynės pasibaigdavo Parc des Princes stadione, vakarų Paryžiuje.
Pagrindinės įskaitos laimėtojai
Visų kasmetinių varžybų nugalėtojai:
Daugiausia kartų lenktynes laimėjusios valstybės:
AEG C.VI
AEG C.VI – Pirmojo Pasaulinio karo metu (1916 m.) Vokietijos Imperijos elektrotechnikos įmonės AEG (vok. Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft AG) dviviečio žvalgybinio biplano prototipas. Orlaivio pagrindu buvo žvalgybinis lėktuvas AEG C.IV. Buvo pagaminti du bandomieji lėktuvo egzemplioriai, tačiau po bandymų jis nebuvo priimtas į karinę tarnybą.
Giminingi lėktuvai
AEG C.III - AEG C.IV - AEG C.V - AEG C.VI – AEG C.VII - AEG C.VIII
Menkupių piliakalnis
Menkupių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22978) Kalvarijos savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Menkupių, Kalvarijos seniūnija. Pasiekiamas plentu už Jurgežerio pasukus į dešinę šiaurėn link Menkupių, Menkupių pietinėje dalyje, už Menkupių upelio pasukus į kairę vakarų kryptimi, už 700 m, keliukų išsišakojime paėjus kairiau į pietryčius 250 m per pievas, pakilus į kalną yra 100 m į kairę pietuose.
Piliakalnis
Piliakalnis apardytas arimų, pylimas iškasinėtas apkasais. Dirvonuoja, šlaitai apaugę lapuočiais ir eglaitėmis.
Šiaurinėje ir šiaurės vakarų papėdėse 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu ­- II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 24 300 m². Išmatavimai: apie 180 x 180 m dydžio. Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas: 22 400 m².
Tyrimai
1954 m. ir 1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Paįkojai
Paįkojai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Gaurės. Kaimas išsidėstęs palei Įkojo upelį, abiejose jo krantuose, plačioje teritorijoje po kelias sodybas, Eičių miške.
Roh Tae-woo
No Tėu (1932 m. gruodžio 4 d. Tegu, Korėjoje – 2021 m. spalio 26 d. Seule, Pietų Korėjoje ) – Pietų Korėjos politikas, buvęs šalies prezidentas, pareigas ėjęs 1988–1993 m. laikotarpiu.
Biografija
No Tėu gimė Tegu mieste, dabartinėje Pietų Korėjoje (tuo metu teritorija buvo valdoma Japonijos). Pabaigęs mokyklą įstojo į armiją, 1951–1955 m. studijavo Korėjos Karo akademijoje. Ją pabaigęs toliau tarnavo armijoje. 1959 m. mokėsi JAV Specialiojoje karybos mokykloje, 1968 m. baigė Korėjos Armijos Karo kolegiją. 1974 m. gavo komandato laipsnį, dirbo 9-tojoje specialiųjų pajėgų brigadoje. 1979 m. gavo generolo majoro laipsnį, tais pačiais metais dalyvavo Čion Duhan rengtame perversme.
1981 m. No Tėu atsisakė darbo armijoje ir perėjo į politiką. 1981–1983 m. buvo Saugumo ministras, 1982 m. trumpą laiką – Sporto ministras, 1982–1983 m. – Vidaus reikalų ministras. 1983 m. liepą buvo paskirtas Seulo olimpinio organizacinio komiteto prezidentu, o po metų – 1984 m. spalį – Korėjos olimpinio komiteto prezidentu.
1985 m. No Tėu buvo išrinktas į parlamentą, ėjo valdančiosios Demokratinės Teisingumo partijos pirmininko pareigas. 1987 m. buvo iškeltas kaip kandidatas į prezidentus, aktyviai palaikė šalies demokratinės reformos planus. Tų pačių metų pabaigoje vykusiuose rinkimuose No Tėu aplenkė kitus kandidatus ir, surinkęs 36,6 % balsų, tapo naujuoju Pietų Korėjos prezidentu. Jis aktyviai ėmėsi veiksmų atitolinti šalį nuo autoritarizmo, panaikino suvaržymus žiniasklaidai, žmonių susibūrimams į politines partijas, paleido politinius kalinius. No Tėu prezidentavimo laiku vėl buvo pradėtos derybos su Šiaurės Korėja, tačiau jomis nebuvo pažengta toliau, nei ankstesniais kartais. Geriau sekėsi santykiuose su TSRS ir Kinija. Su pirmąją diplomatiniai ryšiai buvo užmegzti 1990 m. rugsėjo mėnesį, o su antrąją – 1992 m. rugpjūtį.
1993 m. No Tėu ir prieš jį prezidentu buvęs Čion Duhan buvo apkaltinti korupcija ir prisidėjimu prie 1979 m. perversmo bei 1980 m. įvykdytų Kvandžu žudynių. 1996 m. teismas juos abu pripažino kaltais: Čion Duhan paskirta mirties bausmė, vėliau pakeista į įkalinimą iki gyvos galvos, o No Tėu nuteistas 22 metų laisvės atėmimu, kuri vėliau taip pat buvo sušvelninta iki 17 metų. 1997 m. gruodį tuometinis prezidentas Kim Jongsam abiem asmenims suteikė amnestiją.
Ramučių apylinkė (Šilutė)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Saugų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilutės rajonui. 1954 m. prijungtos Grabupių apylinkė ir Eidaičių apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Ramučių apylinkė prijungta prie Gardamo apylinkės ir Jonaičių apylinkės.
Litauische Echo
Litauische Echo – Lietuvos Tarybos laikraščio „Lietuvos aidas“ vokiškas vertimas, skirtas vokiečių okupacinei administracijai. Leistas 1917–1918 m. „Litauische Echo“ turėjo būti patikrintas cenzūros prieš išeinant „Lietuvos aidui“. Šis verstas laikraštis buvo leidžiamas nedideliu tiražu ir skirtas tik „vidiniam naudojimui“, t. y., vokiečių pareigūnams.
Saga
Istorija
Pirmoji saga į Europą pateko iš Rytų. Nuo XIII a. dauguma Europos gyventojų pradėjo sagstytis.
Aukštuomenė nešiojo auksines sagas, papuoštas meniškais reljefais. Didikai dirbdinosi jas iš dramblio kaulo ir emalio, puošė miniatiūriniais paveikslais – gamtovaizdžiais, meilės scenomis ar valdovų portretais. Saga buvo tikras meno kūrinys, tačiau tik po Bastilijos šturmo ji imta naudoti pagal paskirtį – tapo užsisegimo priemone.
Lenkijos armijos stadionas
Lenkijos armijos stadionas yra futbolo stadionas Varšuvoje, Lenkijoje. Stadione, kuriame telpa 31 103 žiūrovai, nuo 1930 m. rugpjūčio 9 d. namų rungtynes žaidžia Legia Warszawa futbolo klubas. Lenkijos armijos stadionas yra penktas pagal dydį Ekstraklasa lygoje. Priklauso Varšuvos miestui.
Pepsi Arena
2011 m. liepos 19 d. Legia ir PepsiCo pasirašė trejų metų paramos sutartį, pagal kurią stadiono pavadinimas pakeistas į Pepsi Arena. Sutarties suma nebuvo atskleista.
Gukovas
Gukovas  – miestas Rusijoje, Rostovo srityje, į šiaurę nuo Rostovo prie Dono, Ukrainos pasienyje. Geležinkelio stotis prie Rostovo–Donecko linijos, keliai į Novošachtinską, Zverjevą, Červonopartizanską. Veikia pasienio kontrolės postas. Maisto, lengvoji, statybinių medžiagų pramonė. Veikia technikumas, Rostovo universiteto padalinys. L. Mikulino šachtininkų darbo muziejus, 2 cerkvės.
Eustachijus Daškevičius
Eustachijus Daškevičius (m. 1535 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės karinis veikėjas.
Biografija
thumb|left|150px|Eustachijus Daškevičius Ukrainiečių bajoras. 1501 m. dalyvavo Mstislavlio (Mogiliavo seniūnija) mūšyje su Rusijos kariuomene. 1504 m. perėjo į Rusijos pusę. Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus III pasiųstas talkino 1508 m. maištą Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje sukėlusiam Mykolui Glinskiui. Maištą numalšinus 1508 m. grįžo į LDK. Didžiojo etmono Konstantino Ostrogiškio rūpesčiu Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Senasis jį amnestavo. Nuo 1514 m. Čerkasų, vėliau Kanivo (Lietuvos Didžiosios Ukrainos žemė) seniūnas. Organizavo LDK sienų pietuose (Ukrainoje) gynimą nuo Krymo totorių, bet talkino jiems, kai šie puldavo Rusijos pietines valdas. Nuo 1514 m. pats puldinėjo Rusijos žemes, 1516 m. žygiavo į Maskvą, laimėjo mūšį prie Okos upės. 1516 m. puolė turkų valdomą Belgorodą, 1524 m. sugriovė jų Očakivo tvirtovę ir nusiaubė Krymo chanato valdas. Su Konstantinu Ostrogiškiu 1518 m., 1527 m. (Olšanicos mūšis) atrėmė totorių antpuolius. 1532 m. pats atrėmė Krymo chano Sadato Girėjaus surengtą žygį į Čerkasus. Per 1528 m. žygį į Krymą buvo patekęs į totorių nelaisvę, pabėgo.
Generolas admirolas
Generolas admirolas, generaladmirolas – vienas aukščiausių karinio jūrų laivyno laipsnių Danijoje, Ispanijoje, Nyderlanduose, Vokietijoje, ir Rusijoje.
Vokietija
Senajame Vokietijos laivyne generaladmirolas  – antrasis pagal vyresnumą karinio laivyno (Kriegsmarine) laipsnis, žemesnis už grosadmirolą, aukštesnis už admirolą. Dabartinėje Vokietijoje atitikmens neturi. Maždaug atitinka Rusijos laivyno admirolą ir armijos generolą.
Raudonoji skruzdėlė
Raudonoji skruzdėlė (Formica sanguinea) – vidutinio dydžio skruzdėlė, apie 7 mm ilgio, iš Formicinae pošeimio. Priklauso vergvaldžių ir socialinių parazitų grupei tarp skruzdėlių.
Generolas admirolas
Vokietija
Amerikiečiai, kurie sulygina valstybių, neturinčių brigados generolo laipsnio, generolus majorus su brigados generolais, generaladmirolą sulygina su generolu pulkininku.
Raudonoji skruzdėlė
Socialiniai parazitai
thumb|left|250px|Skruzdėlė vergvaldė. Raudonoji skruzdėlė savo išore labai panaši į rudąją miško skruzdėlę. Galva ir krūtinė raudoni, pilvelis tamsiai rudas. Pagal gyvenimo būdą nuo rudųjų šios skruzdėlės labai skiriasi. Raudonosios skruzdėlės yra vergvaldės, kurios pavergia kitas gentaines: tamsiarudes miško skruzdėles (Formica fusca), Formica cinerea ir kt.
Generolas admirolas
Vokietijos generaladmirolų sąrašas
Pirmasis Vokietijos generaladmirolas buvo Erikas Rėderis (Erich Raeder), juo tapęs 1936 m. balandžio 20 d. Vėliau E. Rederis gavo grosadmirolo laipsnį.
Raudonoji skruzdėlė
Socialiniai parazitai
Raudonosios skruzdėlės įprastų skruzdėlynų nestato. Lizdai būna įrengti po akmenimis, senuose kelmuose. Paprastai svetimų skruzdėlių lizdą užpuola, kai tik žvalgai jį aptinka. Darniomis gretomis nužygiavusios iki aukų buveinės, jos žudo priešą, grobia kokonus ir tempia į savo lizdą. Išsiritusios vergės atlieka darbininkių vaidmenį. Savas darbininkes gali turėti ir pačios raudonosios skruzdėlės, kurios kartu dirba su vergėmis. Literatūroje aprašomi atvejai, kai šių skruzdėlių kolonija gyvena be vergių, darbus nudirbdama savo jėgomis.
Paplitimas
Raudonosios skruzdėlės plačiai paplitusios Centrinėje ir Šiaurės Europoje, Rusijoje, Japonijoje, Kinijoje, Korėjos pusiasalyje.
Klasifikacija
Šios skruzdėlės priskiriamos grupei rudųjų miško skruzdėlių, tarp kurių:
Generolas admirolas
Vokietijos generaladmirolų sąrašas
Kiti Vokietijos generaladmirolai: Karlas Denicas (Karl Dönitz) grosadmirolu tapo peršokdamas generaldmirolo laipsnį.
Balcho provincija
Balcho provincija  – provincija Afganistano šiaurinėje dalyje, turi sieną su Uzbekistanu ir Tadžikistanu. Tai 15-a pagal plotą ir 6-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Mazari Šarifas.
Generolas admirolas
Rusijos generolai admirolai
Rusijos laivyno istorijoje žinomi šeši admirolai, turėję šį laipsnį:
Balcho provincija
Provincija yra istoriniame Baktrijos centre.
Generolas admirolas
Rusijos generolai admirolai
Į šį sąrašą kartais įtraukia Petro I bendražygius F. Goloviną (Ф. А. Головин; 1700 m.), kuris yra ir pirmasis Rusijojs generolas feldmaršalas, ir F. Lefortą (Ф. Я. Лефорт; 1695). Jų generolo admirolo titulas galėjo būti pareigos, o ne laipsnis. 1796 m. grafas Ivanas Černyševas (Иван Григорьевич Чернышев; 1726–1797) gavo laivyno generolo feldmaršalo laipsnį, ekvivalentišką generolo admirolo laipsniui.
Amiral
Balcho provincija
Gyventojai
Dauguma Balcho gyventojų yra tadžikai (kalbantys dari, >50 % gyventojų). Taip pat gyvena puštūnai (27 %), turkmėnai (11,9 %), uzbekai (10,7 %), hazarai, baludžai, arabai. Dauguma tikinčiųjų yra musulmonai sunitai, yra izmailitų.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 15 rajonų.
Svarbiausios gyvenvietės:
Antanas Mikelis
Antanas Mikelis (1934 m. vasario 11 d. Želmenuose, Girkalnio valsčius, Raseinių apskritis – 2005 m. gegužės 25 d. Radviliškyje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Mokėsi Želmenų pradžios mokykloje, 1955 m. baigė Raseinių gimnaziją. Dirbo Raseinių rajono komjaunimo komiteto skyriaus vedėju, pirmuoju sekretoriumi. Bendradarbiavo Raseinių rajono laikraštyje „Naujas rytas“, buvo šio leidinio redakcijos literatūrinio skyriaus neetatinis vedėjas.
1967 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. 1967 m. pradėjo dirbti savaitraščio „Agitatorius“ redakcijoje, buvo žurnalo „Laikas ir įvykiai“ redakcijos skyriaus vedėjas. 1970 m. išvyko dirbti į Radviliškio rajono laikraščio „Komunizmo aušra“ redakciją, buvo redaktoriaus pavaduotojas, 1975–1995 m. šio laikraščio, 1989 m. pavadinto „Mūsų kraštas“, redaktorius. Nuo 1995 m. neetatinis politikos apžvalgininkas, laikraštyje turėjo nuolatinę skiltį.
1991–1996 m. išleido 6 Radviliškio anekdotų knygeles, rengė Radviliškio kalendorių. Parašė daugiau kaip 100 humoreskų. 2001 m. suteikta Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos premija.
Valerijus Borzovas
Valerijus Borzovas (g. 1949 m. spalio 20 d. Sambire, Lvovo srityje) – buvęs ukrainiečių lengvaatletis, sprinteris, atstovavęs Tarybų Sąjungos rinktinę, tapęs du kartus olimpiniu čempionu ir prizininku. Ukrainos visuomenės ir politikos veikėjas.
V. Borzovas buvo pirmasis ir vienintelis TSRS sprinteris, laimėjęs olimpinį auksą 100 m ir 200 m bėgimo rungtyse.
Biografija
Pradėjo treniruotis nuo 12 metų Naujosios Kachovkos sporto mokykloje. Treneriai greitai pastebėjo neeilinį jaunuolio talentą ir jam padėjo persikelti į sostinę Kijevą. Palyginti anksti pasiekė aukštų sportinių rezultatų.
1977 m. vedė keturiskart olimpinę čempionę gimnastę Liudmilą Turiščevą. Susilaukė dukters Tatjanos.