cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jurežerio ežeras
Šalia ežero yra Jurežerio ir Sausaraisčio kaimai. Į šiaurės vakarus eina kelias.
Silbo Gomero kalba
Silbo Gomero kalba arba el silbo („švilpimas“) – švilpiamoji kalba, vartojama vietinių La Gomeros salos gyventojų (Kanarai, Ispanija). Paplitusi kaip kalbos būdas La Gomeros slėniuose ir kalnų pašlaitėse. 2009 m. įtraukta į nematerialųjį UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Toks kalbos būdas kilęs iš senosios Kanarų salų gyventojų guančių kalbos. Apie ją žinoma mažai, tačiau ji turėjusi būti nesudėtingos fonetikos idant būtų paprasta ja švilpauti. XVI a. ispanų kolonistai perėmė tokį bendravimo būdą ir pritaikė jį ispanų kalbai. Daugelyje Kanarų salų laikui bėgant Silbo išnyko, tačiau La Gomeroje spėta ją išsaugoti, pradėjus diegti ją mokyklose. Be to, Gomeros reljefas tinkamiausias šios kalbos vartojimui.
Lenino vėliava
Lenino vėliava – Žiežmarių rajono laikraštis, ėjęs nuo 1951 m. rugpjūčio 25 d. iki 1955 m. birželio 29 d. Žiežmariuose.
Istorija
Laikraštis uždarytas Žiežmarių rajono teritoriją priskyrus Jiezno ir Kaišiadorių rajonui. Teritorijoje platintas Kaišiadorių rajono laikraštis „Į komunizmą“ ir Jiezno rajono laikraštis „Lenino keliu“.
Nacionalinis oro ir kosmoso muziejus
thumb|200px|Muziejaus išorė. Nacionalinis oro ir kosmoso muziejus – muziejus Vašingtone, JAV, Smithsonian instituto dalis. Muziejus buvo įkurtas 1946 m. kaip Nacionalinis oro muziejus, o 1976 m. įsikūrė Nacionalinėje alėjoje. 2017 m. muziejų aplankė apie 7 milijonus lankytojų ir jis buvo trečias pagal lankomumą muziejus pasaulyje.
Nuo 2018 m. muziejui vadovauja Ellen Stofan.
Eksponatų galerija
Pagrindiniame muziejuje yra 61 orlaivis, 51 erdvėlaivių dalis, virš 2000 mažesnių eksponatų.
Primorsko miesto gyvenvietė
Primorsko miesto gyvenvietė  – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities vakaruose, Baltijsko municipaliniame rajone. Centras – Primorskas. 2010 m. buvo 1 956 gyventojai.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. liepos 3 d. reorganizavus Baltijsko miesto apygardą. Ribojasi su Aistmarėmis, Divnojės kaimo ir Baltijsko miesto gyvenvietėmis. Gyvenvietės teritorijoje dislokuota 12 karinių dalinių.
Gyvenvietės taryba nuo 2008 m. spalio 12 d. renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.
Kaliningrado srities įstatymu Primorsko miesto gyvenvietę sudaro:
Lenino priesakai (Šalčininkai)
Lenino priesakai – Eišiškių rajono ir Šalčininkų rajono laikraštis, ėjęs nuo 1963 m. kovo 2 d. iki 1991 m. gegužės 25 d. tris kartus per savaitę.
Istorija
Iki 1965 m. buvo LKP CK ir LTSR Ministrų Tarybos laikraštis prie Eišiškių gamybinės valdybos, nuo 1965 m. – LKP Eišiškių rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys. 1962 m. gruodžio mėn. sujungus Eišiškių ir Šalčininkų rajonus, leistas tų rajonų gyventojams, o 1972 m. Eišiškių rajoną pavadinus Šalčininkų rajonu, tapo LKP Šalčininkų rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidiniu. Nuo 1991 m. sausio 1 d. – Šalčininkų rajono Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, nuo 1991 m. Nr. 69 – Šalčininkų rajono Tarybos laikraštis.
Iki 1991 m. rugpjūčio mėn. ėjo pavadinimu „Lenino priesakai“, 1991 m. Nr. 66–73 vadinosi „Laba diena“. Tiražas 1987 m. – 600 egz., 1991 m. – 205 egz. Ėjo rusų kalba „Zavety Lenina“ (tir. 1991 m. – 7700 egz.) ir lenkų kalba „Przykazania Lenina“ (1991 m. – 1700 egz.).
1991 m. rugsėjo 25 d. laikraštis „Laba diena“ buvo prijungtas prie Šalčininkų krašto laikraščio „Šalčia“.
Heterandrijos
Heterandrijos (Heterandria) - gyvavedžių dančiakarpių (Poeciliidae) šeimos žuvų gentis.
Hamulka
Hamulka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dambravos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Egipto virtuvė
Egipto virtuvė – Egipte ir rytinėje Libijoje paplitusi kulinarinių tradicijų visuma, Egipto nacionalinė virtuvė. Islamo virtuvės dalis.
Įtakos
Egipto virtuvė kildinama iš Senovės Egipto virtuvės, kurios metu buvo padėti kulinarijos pagrindai. Egipte nuo senovės vartota vietinė duona, gamintas vynas, alus, vartota daugybė svogūnų ir česnakų. Visi šie ypatumai išlieka ir dabartinėje virtuvėje.
Islamo atėjimas labai apribojo alkoholio vartojimą, anešė naujų draudimų ir taisyklių. Naujaisiais laikais Egipto virtuvę veikė Turkiška virtuvė, kurią atnešė Osmanų imperija.
Produktai ir patiekalai
Egipto virtuvė iš kitų islamo virtuvių išsiskiria tuo, kad gausiai naudoja pupas (ful) (kitos islamo šalys naudoja daugiausia avinžirnius). Išskirtinė Egipto daržovė taip pat yra džiuto lapai, naudojami dar nuo faraonų laikų.
Gausus pieno produktų pasirinkimas. Be visoms islamo tautoms būdingo jogurto (laban), Egipte gaminama daug sūrių (gibna), kurie būna dviejų rūšių: minkštieji balti sūriai gibna beida ir kietieji sūriai gibna rumy.
Egipte gausu daržovių patiekalų ir naudojama mažiau mėsos, nei kitose islamo virtuvėse. Tradiciškai buvo plačiai naudojami balandžiai (hamaam), jūros pakrantėje ir prie Asuano gausiai vartojama žuvies. Mėsos patiekalai nesiskiria nuo kitų islamo virtuvių: čia kepami kebabai ir kofta.
Nacionaliniai patiekalai
thumb|200px|left|Ful medames thumb|200px|Kušari Nors Egipto virtuvė turi daug panašumų su kitomis islamo virtuvėmis, Egiptiečiai linkę pabrėžti kai kuriuos patiekalus kaip savo nacionalinius.
Vienas jų yra ful medames (فول مدمس), pupų troškinys, dažniausiai valgomas su duona ir kietai virtais kiaušiniais.
Kušari (كشرى) – dar vienas nacionalinis patiekalas, gaminamas iš makaronų, ryžių, lęšių, avinžirnių, kurie apliejami aštriu česnako, acto ir pomidorų padažu. Šis patiekalas labai primena Levanto virtuvės mudžadara.
Tamija, egiptietiškas falafelio variantas, gaminamas iš pupų yra laikomas dar vienu nacionaliniu patiekalu. Tai – pupų tešlos rutuliukai, virti riebaluose ir patiekiami su įvairiais aštriais padažais.
Dar vienas nacionalinis patiekalas yra džiuto lapų sriuba malukhija. Be jos gaminama visa eilė sriubų šurba (shurbah) iš mėsos, daržovių ir žuvies. thumb|200px|Konafa Nacionalinis Egipto desertas yra umm ali, karštas razinų pyragas, mirkytas piene. Konafa yra tešliniai lizdeliai, kurie įdaromi riešutais ir saldumynais. Basbusa yra specifinis manų pyragas. Ryžių pudingas vadinamas mahalabija.
Etiketas
Egipto virtuvės etiketas prie stalo nesiskiria nuo kitų islamo šalių. Valgoma rankomis, sėdint prie žemų staliukų. Arbata ar kava patiekiama valgio pabaigoje.
Krasnaja Dubrava (Ežerninkai)
Krasnaja Dubrava (,, nuo 1936 m. Escherninken, nuo 1938 m. liepos 16 d. Gutfließ, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Bolšakovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–1963 m. Bolšakovo rajono, 1963–2008 m. Bolšakovo apylinkės kaimas.
Mstislavas Dobužinskis
Mstislavas Dobužinskis (, 1875 m. rugpjūčio 2 arba 14 d. Novgorode – 1957 m. lapkričio 20 d. Niujorke) – rusų ir lietuvių scenografas, grafikas, tapytojas.
Biografija
Iš senos Lietuvos bajorų giminės kilęs M. Dobužinskis mokėsi Kišiniovo ir Antrojoje Vilniaus gimnazijoje, 1885 – 1887 m. – Peterburgo Dailės skatinimo draugijos piešimo mokykloje. 1895 – 1899 m. studijavo Peterburgo universiteto teisės fakultete, 1899 – 1901 m. – Miunchene. Nuo 1903 m. dalyvavo „Meno pasaulio” draugijos veikloje. Ši grupė turėjo įtakos tolimesnei M. Dobužinskio kūrybai. Nuo 1902 m. kaip tapytojas dalyvavo visose rusų dailininkų sąjungose ir „Meno pasaulio” grupės meno parodose.
Nuo 1907 m. M. Dobužinskis pradėjo reikštis kaip scenografas, dirbo Peterburgo ir Maskvos teatrų dekoratoriumi. Nuo 1918 m. – A. Štiglico techninio piešimo mokyklos ir Peterburgo dailės akademijos dėstytojas, 1922 m. tapo profesoriumi.
1923 m. M. Dobužinskis atvyko į Kauną dalyvauti Lietuvių meno kūrėjų draugijos Plastikos sekcijos surengtoje parodoje. 1925 m. Valstybės teatro kvietimu atvyko kurti dekoracijų Piotro Čaikovskio operai „Pikų dama“. Po kiek laiko jam suteikta Lietuvos pilietybė. Keletą metų praleido užsienyje (kūrė dekoracijas, rengė parodas), 1929 m. grįžo į Kauną.
1929 – 1930 m. vadovavo Kauno meno mokyklos grafikos ir dekoratyvinės tapybos studijoms. 1930 m. Maironio gatvėje įkūrė privačią meno studiją, kuri veikė iki 1933 m.
Nuo 1931 m. Valstybės teatre dirbo dailininku – scenografu. 1933 m. dalyvavo kuriant lietuvišką herbą, vėliavą, ordinus, pašto ženklus. Aktyviai dalyvavo senovės paminklų apsaugos bei restauravimo darbuose kaip komisijų narys. 1938 m. lapkričio 23 d. Karo muziejuje atidaryta jo išdekoruota Vytauto Didžiojo niša.
1939 m. išvyko į Londoną ruošti savo darbų parodos. Ten jį užklupo Antrasis pasaulinis karas. Kurį laiką dailininkas gyveno Paryžiuje, vėliau – JAV. Į Lietuvą nebegrįžo. Mirė Niujorke 1957 m. lapkričio 20 d. Palaidotas Prancūzijos Sainte Geneviève des Bois mieste rusų kapinėse.
Kūryba
thumb|250px|Stiklių gatvė Vilniuje ([[akvarelė, 1906 m.)]] Apipavidalino ir iliustravo knygas (H. K. Anderseno „Kiauliaganys”, 1922 m.; F. Dostojevskio „Baltosios naktys”, 1923 m.; J. Olešos „Trys dručkiai”, 1928 m.; B. Sruogos „Giesmė apie Gediminą“, 1938 m.), sukūrė ekslibrių, plakatų, dekoracijų dvylikai Maskvos dailės teatro spektaklių (I. Turgenevo „Mėnuo kaime”, 1909 m.), S. Diagilevo trupės Paryžiuje baletams (1914 m.), apipavidalino 38 Kauno valstybės teatro pastatymus (P. Čaikovskio „Pikų dama”, 1925 m.; Š. Guno „Faustas”, 1931 m.; V. A. Mocarto „Don Žuanas”, 1933 m.; J. Karnavičiaus „Radvila Perkūnas“, 1937 m.). Valstybiniame M.K.Čiurlionio muziejuje Kaune saugomos Dobužinskio sukurtos ir "Spindulio" spaustuvėje 1933 m. pagamintos lietuviškos žaidimo kortos.
Pažymėtinas M. Dobužinskio vidaus architektūros dekoravimas – Prezidento rūmuose, Vytauto Didžiojo gimnazijoje Klaipėdoje, Karo muziejuje. Per 1000 jo darbų saugoma Teatro ir muzikos muziejuje, kita dalis – Vilniaus ir Kauno dailės muziejuose.
OK Go
OK Go – JAV roko grupė iš Čikagos.
Singlai
[…]
Copyleft
thumb|right|150px|CopyLeft Simbolis Copyleft apibrėžia licencijų tipą, kai kūrinys (programinė įranga, dokumentas, meno kūrinys) yra laisvas. Paprastai reikalaujama, kad visi pakeitimai taip pat būtų laisvi.
Daug geros kokybės copyleft licenciją turinčių kūrinių taip pat skatina savo reikmėms adaptuoti ir prireikus išplėsti esamą geros kokybės programą. Norimas rezultatas tuo būdu pasiekiamas daug greičiau nei pradėjus kurti sau reikalingą versiją nuo pradžių. Tačiau naujoji, išplėsta versija taip pat privalo būti copyleft. Taigi po jos pasirodymo naudotis copyleft kūriniais bus dar naudingiau. Nenorintiems dalintis savo darbais su kitais tai kelia didelį nepasitenkinimą, kadangi copyleft resursai jiems tampa neprieinami. Stambūs gamintojai neretai linkę paimti savo žinion jiems reikalingus kūrinius, nusipirkdami autorines teises. Daug autorių turintį copyleft kūrinį taip nusipirkti labai sunku, nes reikalingas visų kada nors jį keitusių autorių sutikimas.
JAV specifika
Teoriškai copyleft taip pat suteikia galimybę tarpusavyje nebendradarbiaujantiems žmonėms pakeisti programą į privačią (patentuotą) programinę įrangą. Jie gali daryti pakeitimus, nesvarbu kokius, didelius ar mažus, ir platinti gautą rezultatą kaip patentuotą gaminį. Tačiau daugelis populiarių copyleft licencijų (GPL, LGPL) numato papildomas su patentais susijusias sąlygas, kurios paprastai neleidžia įvedus patentuotą pakeitimą vėliau reikalauti tuo pagrindu privalomo užmokesčio iš visų vėlesnių vartotojų ar kelti kitas panašias sąlygas.
Naujų copyleft licencijų kūrimas
Copyleft licencijos yra sudėtingos teisiniu požiūriu. Todėl (jei licencijos autoriai leidžia) paprastai užuot kūrus savo, panaudojamas jau esančios copyleft licencijos tekstas, pritaikant jį savo reikmėms. Tokios paplitę, visų naudojamos licencijos yra Creative Commons, GFDL, GPL, LGPL ir kitos.
Copyleft kūriniai išsaugo autorystę ir nėra nei niekieno, nei valstybės nuosavybė. Jų negalima, pavyzdžiui, privatizuoti.
Fejetvilis
Fejetvilis yra miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Arkanzase. Jame gyvena 77 143 žmonės. Fejetvilis yra trečias didžiausias miestas valstijoje.
Melno taika
thumb|Sutarties dokumentas miniatiūra|220px|right|Atminimo paminklas Antšvenčių miške (sienos atkarpa Jurbarko ir Tauragės raj. paribyje)
Melno taika – 1422 m. rugsėjo 27 d. prie Melno ežero (netoli Torūnės) kariuomenės stovykloje sudaryta taikos sutartis tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Livonijos ordino, kuria Ordinas atsisakė bet kokių teisių į Žemaitiją, o Ordinui liko Klaipėdos kraštas. Melno taikos priežastis buvo ta, kad 1422 m. Jogailai su Vytautu paskelbus Ordinui karą, Ordinas nebuvo pasiruošęs kariauti ir nestojo į atvirą kovą. Jie nusprendė gintis pilyse. Po Lenkijos ir Lietuvos kariuomenių susijungimo ir krašto nusiaubimo magistras paprašė taikos. Ši data yra teisinės ir politinės Žemaitijos nepriklausomybės istorinis taškas. Žemaitija tapo LDK sudėtine dalimi, federaciniais pagrindais.
Lenkijos Kujavijos Pamario vaivadijoje, kelių Nr. |25px|DW538 ir Nr. |25px|DW533 sankryžoje stovi Melno taikos atminimo paminklas.
Lietuvoje Melno sutartimi nustatytos LDK valstybinės sienos trys atkarpos įtrauktos į LR Kultūros vertybių registrą: Pagėgių savivaldybėje, Palangoje ir Šilutės rajone.
Andrius Volanas
Konfesija
Jau studijų Frankfurte metu susipažino su reformacijos idėjomis, o savo konfesinę tapatybę apibrėžė kaip Šveicarijos reformatų (kalvinistų) (jų lyderiai buvo Jonas Kalvinas ir Henrikas Bulingeris). Reformatų bažnyčios mokymui skyrė daug savo veikalų, polemizavo su jėzuitais, tuometiniu vyskupu Valerijumi Protasevičiumi.
Veikalas „Apie politinę arba pilietinę laisvę“
A. Volano liberalumą rodo asmens vertės nesaistymas su prigimtimi ir priklausymu tam tikram luomui, siūloma švelninti baudžiavą – pakeisti baudžiauninkus į laisvus samdinius. Taip pat keliami ypač griežti moralės reikalavimai. Kritikuojamas svetimavimas, paleistuvystė, girtuoklystė, godumas, prabanga, kaip dalykai griaunantys krikščioniškąją moralę.
Laidotuvių kalba Mikalojui Radvilai Rudajam
1589 m. parašė laidotuvių kalbą mirus Vilniaus vaivadai Mikalojui Radvilai Rudajam. „Laidotuvių kalboje“ šlovina dorybę ir narsą, teisingumą ir dosnumą, kaip idealaus valstybės piliečio savybes.
Nečiūnų ežeras
Nečiūnų ežeras arba Neičiūnų ežeras – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 7,5 km į šiaurės rytus nuo Aukštadvario, 4,5 km į pietus nuo Semeliškių, Semeliškių–Barbutiškių miškų pietinėje dalyje, šalia Nečiūnų kaimo. Ežeras priklauso Nemuno intako Strėvos baseinui. Pailgas, telkšo ledyninėje rinoje. Ilgis iš rytų į vakarus 2,9 km, plotis iki 0,36 km. Altitudė 153,9 m. Rytinę ir vakarinę ežero puses jungia siauras sąsiauris. Ežero giliausia vieta (43,5 m) yra vakaruose. Krantai statūs, aukšti, žemi ties sąsiauriu. Pietrytinis ir pietinis krantai miškingi (Nečiūnų miškas).
Į Nečiūnų ežerą įteka Čiekelis (vakaruose), o išteka upelis į Dapų ežerą (rytuose). Pietinėje pakrantėje įsikūrusi dalis Bijūnų kaimo. Prie ežero veikia 3 kaimo turizmo sodybos, yra poilsiavietė.
Danielio Džonsono užtvanka
Danielio Džonsono užtvanka  – daugiaarkė užtvanka Kanadoje, vidurio Kvebeke, pastatyta 1959–1970 m. ant Manikuagano upės, ištekančios iš smūginės kilmės Manikuagano ežero (dabar virtęs tvenkiniu). Skirta energetikos ir kovos su potvyniais reikmėms. Užtvankos nukreiptas vanduo suka dviejų vandens jėgainių turbinas, kurių bendra galia – 2596 MW. Užtvanka yra 214 m aukščio, 1314 m ilgio. Sudaryta iš 14 betoninių arkų, pastatytų iš aukštos kokybės betono, pajėgaus atlaikyti ne tik didelį slėgį, bet ir didelius temperatūrų skirtumus.
Danielio Džonsono užtvanka pavadinta Kvebeko premjero Danielio Džonsono garbei.
Belforo teritorija
Belforo teritorija (90)  – Prancūzijos departamentas šalies rytuose, Burgundijos–Franš Kontė regione. Administracinis centras – Belforas (Belfort).
Istorija
1871 m. pagal Frankfurto sutartį, kuria baigtas 1870 m. karas su Vokietija. Vokietijai aneksavus didelę dalį Elzaso ir Lotaringijos, Prancūzijai liko nedidelė dalis aplink Belforą, kurios gyventojai kalbėjo prancūziškai. Departamentas oficialiai įsteigtas 1922 m.
Geografija
thumb|250px|Belforo departamento administracija Belforo teritorijos departamentas ribojasi su Dubso, Aukštutinės Sonos, Vogėzų, Aukštutinio Reino departamentais ir Šveicarija. Departamentas išsidėstęs Vogėzų ir Juros kalnų tarpukalnėje, tarp Reino ir Ronos upių baseinų. Teritorija iš šiaurės į pietus tęsiasi 44 km, iš vakarų į rytus – 22 km. Tai mažiausias Prancūzijos departamentas, teritorija už jį mažesni tik Paryžiaus departamentai. Vidutinis aukštis virš jūros lygio – 400 m. Apie 1200 ha užima pelkės.
Politika
Belforo teritorijos departamentui Prancūzijos senate atstovauja Mišelis Dreifusas-Šmitas (PS), Atstovų rūmuose – Damienas Meslotas ir Mišelis Cumkeleris (UMP). Generalinę tarybą sudaro 15 narių, kurių pusė kas trejus metus renkami šešerių metų kadencijai.
Knygų vagilė (filmas)
Knygų vagilė – 2013 m. sukurta ir Oskarui nominuota drama.
Turinys
Nacistinė Vokietija, 1938-ieji metai. Mažos mergaitės Lizelės brolis miršta, motina atsiduria koncentracijos stovykloje, o ją globoti imasi Roza ir Hansas Hubermanai, siekdami už ją gauti didesnę pašalpą. Savo vienatvę ir artimųjų ilgesį Lizelė malšina vogdama ir skaitydama knygas, o jos vieninteliais draugais tampa kaimynų berniukas Rudis ir Hubermanų rūsyje besislapstantis jaunas žydas. Nors gyvenimas atrodo sąlyginai ramus, tačiau kažkur netoliese vykstantis karas ir nuolatinė baimė paliečia visus.
Stirlingo formulė
thumb|right|270px|Santykis dydžių (ln n!) ir (n ln n − n) artėja vienetą, kai skaičius n didėja. Stirlingo formulė ar Stirlingo aproksimacija – didelių skaičių faktorialo aproksimacija. Formaliai užrašoma lygybe: Neformaliai dažniau naudojama: Ši aproksimacija leidžia apytiksliai suskaičiuoti didelių skaičių faktorialą.
Kabo Delgado provincija
Kabo Delgado provincija  – teritorinis vienetas, esantis Mozambiko šiaurės rytuose, prie Indijos vandenyno, Tanzanijos pasienyje. Administracinis centras – Pemba. Provincijai priklauso Kirimbos salos Indijos vandenyne.
Didžiausi miestai: Pemba, Montepuesas, Mosimboa da Praja.
Pažėrų šv. Jono Krikštytojo koplyčia
Pažėrų koplyčia – kapinių koplyčia Pažėrų kaime, Girdžių seniūnijoje, Jurbarko rajone, 7 km į rytus nuo Girdžių. Medinė koplyčia stūkso Paalsio II kaimui priklausančiose kapinaitėse, 1 km į šiaurę nuo kelio, šalia tilto per Mituvą. Tai rėmėjų lėšomis atstatyta prieš 15 metų sudegusi koplyčia.
Koplyčią supančios kapinaitės nėra labai didelės. Kaime mažėja žmonių, per pastaruosius penkerius metus čia palaidoti tik trys žmonės. Išlikę daug senų kryžių. Aplankyti savo artimųjų čia žmonės suvažiuoja iš visos Lietuvos.
Istorija
Nuo neatmenamų laikų žmonės laidojami Paalsio II kaimo kapinaitėse. Istorikai spėja, kad ten, kur Alsa įteka į Mituvą, galėjusi būti pagonių šventvietė. miniatiūra|180px|left|Galinė dalis: po stogu 5 m aukščio kryžius
1937 m. išleistame Skirsnemunės parapijos žurnale „Mūsų parapija“ buvo rašoma, kad Pamituvy, pono Černeckio žemėje, kur nuo neatmenamų laikų yra kapinaitės, kasmet antrąją Sekminių dieną, kunigas giedodavo „Libera“ ir jas pašlakstydavo. 1919 m., po pamaldų kalbėdamasis su maldininkais, naujai paskirtas Skirsnemunės klebonas Vincentas Semenavičius iškėlė mintį įsteigti kapinėse koplyčią. Ši mintis buvo ne taip greitai įvykdyta – tik 1930-aisias, Vytauto Didžiojo metais. Vietos tikintieji savo lėšomis ir iniciatyva pasistatė medinę 6x4 m dydžio koplyčią. Kauno Metropolijos Arkivyskupui suteikus viešos koplyčios teises, 1932 m. gegužės mėnesį šv. Jono Krikštytojo koplyčia pašventinta. 1937 m. pastatytas 7x5 m dydžio koplyčios priestatas, įrengta vieta chorui.
2000 m. spalio 8 d. kilęs gaisras suniokojo ne tik koplyčią. Beveik viduryje dienos nuo kapinių pusės kylančius dūmus pamatę gyventojai gaisrą bandė gesinti, tačiau ugnis prarijo altorius, daugybę unikalių liaudies meno dirbinių, šventųjų paveikslus. Taip pat – ir koplyčią. Nors dėl gaisro buvo pradėtas tyrimas, tačiau kaltininkas nerastas. Ugniagesių gelbėtojų pažymoje rašoma, kad gaisras kilo nuo užsidegusių lapų, tačiau kaime sklando gandai, jog tai galėjo būti padegimas. Vietoje sudegusios koplyčios vietos gyventojų rūpesčių atsirado tik medinis polietileno plėvele dengtas karkasas, iš šalies primenantis šiltnamį. Sudegusi koplyčia vietos gyventojams buvo svarbi, nes ji minima ir istoriniuose šaltiniuose.
Koplyčios statybos pradėtos 2015 m. birželio mėnesį, o liepos pabaigoje jau buvo užbaigtos. 2015 m. rugsėjo 15 d. ją pašventino Skirsnemunės Šv. Jurgio parapijos klebonas Egidijus Periokas. Rėmėjai: verslininkas Daivaras Rybakovas, kolekcionierius Gerardas Skrickis, Česlovo Petraičio UAB „Savas medis“.
Architektūra
Koplyčios projekto autorė Jurbarko rajono savivaldybės vyr. architektė Gražina Gadliauskienė. Šios koplyčios pavyzdžiu pasirinkta Kryžių kalno koplyčia, esanti Šiaulių rajone. Pastaroji buvo pastatyta tuomet, kai Kryžių kalne mišias laikė pats popiežius Jonas Paulius II.
Naujoje koplyčioje išlietas 5 m aukščio betoninis kryžius. Stogo kraigas iškilęs į 6 m aukštį. Statinys kompaktiškas, stačiakampio plano, atviromis sienomis, su dvišlaičiu stogu, kurio viršūnes vainikuoja geležiniai kryžiai su spinduliais.
Draugai (TV serialas)
„Draugai“  – amerikietiška kurta situacijų komedija.
Pasakoja apie Manhetene gyvenančius šešis draugus. Didžioji dalis veiksmo vyksta Monikos bute bei tame pačiame pastate įsikūrusioje kavinėje „Central Perk“.
„Draugai“ rodyti ir Lietuvoje: serialą 1997–2005 m. rodė LNK, vėliau TV1 ir LNK rodė kartojimus. Ppaskutinį kartą Lietuvoje „Draugai“ rodyti 2013 m. (TV1).
Džaufas
Džaufas – miestas pietryčių Libijoje, Kufros oazėje, 382 m aukštyje. Kufros savivaldybės centras. 17,3 tūkst. gyventojų. Prekybinis centras. Datulių, vaisių auginimas iriguojamose žemėse. Tai viena sausiausių ir karščiausių vietų Žemėje: vidutinis kritulių kiekis 2,5 mm, vidutinė vasaros temperatūra 37,8 °C.
Draugai (TV serialas)
Apžvalga
2003 m. serialas pelnė „Emmy“ apdovanojimą (geriausia televizijos komedija). Per paskutinius sezonus pagrindiniai aktoriai uždirbo po 1 mln. USD už kiekvieną seriją.
Aktorių honoraras
Per pirmą sezoną pagal originalų kontraktą pagrindiniai aktoriai uždirbo po 22500 USD už kiekvieną seriją. Antrajame sezone aktoriai uždirbo skirtingas sumas pinigų, pradedant 20 000 dolerių ir baigiant 49 000 dolerių. Prieš filmuojant trečią sezoną aktoriai draugiškai sutarė, jog visi turėtų uždirbti po lygiai, ir gaudavo lygiai tiek, kiek gaudavo mažiausiai uždirbantis aktorius, tai reiškia, jog Jennifer Aniston ir David Schwimmer uždarbis gerokai sumažėjo, kadangi iki tol jie buvo daugiausiai dolerių gaunantys aktoriai. Trečiajame sezone aktorių atlygis siekė po 75 000 dolerių už seriją, ketvirtajame po 85 000 dolerių už seriją, penktajame po 100 000 dolerių už seriją, šeštajame po 125 000 dolerių už seriją, septintajame ir aštuntajame sezone po 750 000 dolerių už seriją. Devintajame ir dešimtajame sezone aktoriai uždirbo po 1 milijoną dolerių už seriją.
Serialo kūrėjas Deividas Kreinas (David Crane) norėjo, jog visi aktoriai būtų visiškai lygūs. Serialo aktoriai dirbo lygias darbo valandas, kartu rodėsi visose nominacijų ceremonijose. Filmuojant pirmąjį sezoną buvo sutarta, jog žurnalų viršelius puoš tik su sąlyga jeigu galės fotografuotis visi kartu. Filmavimo metu aktoriai tapo geriausiais draugais ir net pasibaigus serialui palaiko artimus ryšius.
1 sezonas
Žiūrovai supažindinami su šešiais pagrindiniais veikėjais: Reičel, Monika, Fibi, Džo, Čandleriu ir Rosu.
2 sezonas
Prasideda Reičel laukiant Roso oro uoste, jog galėtų prisipažinti jam meilėje. Tačiau visai netikėtai Rosas iš išvykos grįžta su mergina Diuli (Julie – akt. Lauren Tom), su kuria susipažino prieš daug metų ir visai netikėtai sutiko. Reičel bandymai prisipažinti meilėje pirmajame sezone Rosui bevaisiai, tačiau galiausiai jiedu pradeda draugauti. Džo gauna vaidmenį seriale „Mūsų gyvenimo dienos“, tačiau po kelių gana sėkmingų serijų jo charakteris yra nužudomas, po to, kai Džo per interviu pasako, jog pats rašo savo eiles serialui. Čandleris vėl pradeda draugauti su savo drauge Dženis iš pirmojo sezono. Monika pradeda susitikinėti su dvigubai vyresniu Ričardu (Richard – akt. Tom Selleck), tačiau sezono gale juodu išsiskiria, kadangi Monika prisipažįsta norinti šeimos ir vaikų, tuo tarpu Ričardas vaikų turėti nenori.
3 sezonas
Reičel siekdama svajonių įsidarbina parduotuvėje „Bloomingdale’s“, Rosas pradeda pavydėti jos kolegai Markui. Supykusi ir pavargusi nuo barnių Reičel nusprendžia, jog jai ir Rosui reikia pertraukos; Rosas įskaudintas ir daug išgėręs permiega su kita mergina, ir nesėkmingai bando tą nuslėpti. Sužinojusi Reičel galutinai nutraukia santykius su Rosu. Tuo tarpu Čandleris jaučiasi itin prastai, nes Reičel ir Roso kivirčas jam primena jo tėvų skyrybas. Fibi susipažįsta su savo broliu ir sužino, jog jos tikroji mama nėra mirusi, suradus ją bando išsiaiškinti kodėl ši atidavė ją kitai moteriai, kuri vėliau nusižudė. Džo pradeda draugauti su savo kolege Keite (Kate – akt. Dina Meyer), o Monika susitikinėja su milijonieriumi Pytu Bekeriu (Pete Becker – akt. Jon Favreau), tačiau judviejų ryšys greitai nutrūksta dėl nesutarimų.
4 sezonas
Rosas ir Reičel trumpam vėl tampa pora, po to kai Rosas apsimeta, jog perskaitė laišką, kuriame Reičel rašo, jog tai Roso kaltė, kad juodu išsiskyrė ir, jog šis turi prisiimti visą kaltę. Džo susitikinėja su Keti (Kathy – akt. Paget Brewster) mergina, kuri taip pat patinka Čandleriui. Keti ir Čandleris netikėtai pasibučiuoja, kas sužlugdo Džo ir Čandlerio draugystę. Džo prižada atleisti Čandleriui tik tokiu atveju, jei šis praleis dieną sėdėdamas uždarytoje dėžėje nekalbant. Fibi tampa surogatine motina ir padeda savo broliui bei jo sužadėtinei Alis (Alice – akt. Debra Jo Rupp) susilaukti vaikelio. Monika ir Reičel yra priverstos susikeisti butais su Džo ir Čandleriu dėl pralaimėjimo lažybos, tačiau sugeba jį atgauti pasiūlydamos vaikinams bilietus į varžybas ir su sąlyga, jog vieną minutę bučiuosis (bučinys filmuojamas nebuvo). Rosas pradeda susitikinėti su iš Anglijos atvykusia Emili (Emily – akt. Helen Baxendale), o sezono pabaigoje juodu susituokia. Čandleris ir Monika permiega, o Reičel nusprendžia pasirodyti Roso ir Emili vestuvėse. Sakant vestuvių įžadus prie altoriaus Rosas ištaria Reičel vardą ir priverčia visus nustebti.
5 sezonas
Monika ir Čandleris stengiasi paslaptyje išlaikyti savo santykiu. Fibi pagimdo trinukus, vieną berniuką ir dvi mergaites. Emili nutaria, jog liks su Rosu tik tokiu atveju, jeigu šis nutrauks visus ryšius su Reičel. Rosas ilgai mąstęs nusprendžia, jog gali įvykdyti tai ko prašo Emili, tačiau vienos vakarienės metus sulaukęs skambučio iš Emili prisipažįstą, jog Reičel yra kartu su juo. Emili supykusi paprašo Roso skyrybų. Fibi radusi pareigūno ženklelį apsimeta policininke ir susipažysta su pareigūnu Geriu (Gary – akt. Michael Rapaport). Monika ir Čandleris prisipažįsta esantys įsimylėję ir pasako tai likusiems draugams. Jiedu nusprendžia susituokti Las Vegase, tačiau apsigalvoja pamatę alkoholio padauginusius Rosą ir Reičel einančius iš savo pačių netikėtų vestuvių.
6 sezonas
Rosas ir Reičel supranta, jog jų santuoka tebuvo klaida ir išsiskiria kelių serijų eigoje, kad ir kaip Rosas to nenorėtų. Monika ir Čandleris apsigyvena kartu, o Reičel persikrausto pas Fibi. Džo gauna pagrindinį vaidmenį seriale „Makas su sūriu“ (Mac and C.H.E.E.S.E.), kuriame vaidina su robotu. Rosas gauna paleontologo profesoriaus darbą universitete ir pradeda susitikinėti su mokine Elizabeta (Elizabeth – akt. Alexandra Holden). Jų santykiai nutrūksta dėl amžiaus skirtumo. Fibi ir Reičel bute kyla gaisras, todėl Reičel nusprendžia apsigyventi su Džo, o Fibi persikrausto į Monikos ir Čandlerio butą. Čandleris pasiperša Monikai ir ši sutinka už jo tekėti.
7 sezonas
Planuojamos Čandlerio ir Monikos vestuvės. Monikos tėvai pasako negalintys prisidėti prie Monikos vestuvinio fondo, tačiau Čandleris prisipažįsta turintis susitaupęs pinigų, kurių užtektų Monikos išsvajotoms vestuvėms. Serialas, kuriame vaidina Džo yra nutraukiamas, tačiau visai greitai jis gauna kitą vaidmenį. Fibi butas sutvarkomas, tačiau išgriauta siena, kuri skyrė du kambarius, todėl Reičel nusprendžia likti gyventi su Džo. Sezonas baigiasi Monikos ir Čandlerio vestuvėmis, kai Reičel ir Fibi randa panaudotą teigiamą nėštumo testą Monikos tualete.
8 sezonas
Reičel pripažįsta, jog Monikos tualete rastas nėštumo testas yra jos pačios. Visi bando išsiaiškinti, kas yra Reičel būsimo vaikelio tėvas. Vėliau draugai išsiaiškina, jog tai yra Rosas. Reičel nusprendžia gimdyti vaiką, tačiau atsisako tekėti už Roso, pagrįsdama savo atsakymą tuo, jog jiedu nėra įsimylėję. Fibi laikinai užmezga santykius su sesers Ursulos sužadėtiniu, tačiau ryšys greitai nutrūksta. Rosas simpatizuoja Monai. Džo įsimyli Reičel, tačiau ši nejaučia jam tokių pat jausmų. Sezono pabaigoje Reičel pagimdo mergaitę Emą. Ligoninėje Roso mama duoda jam sužadėtuvių žiedą ir prašo pasipiršti Reičel. Rosas neketina pasipiršti Reičel, tačiau vistiek paiima žiedą ir įsideda jį į švarko kišenę, kurį vėliau palieka Reičel palatoje. Džo ieškodamas servetėlės nuliūdusiai Reičel, randa Roso sužadėtuvių žiedą, kuris nurieda ant žemės. Džo atsiklaupia paiimti žiedo, o Reičel manydama, jog šis jai peršasi sutinka už jo tekėti.
9 sezonas
Reičel išsiaiškina, jog Džo jai nesipiršo ir apsigyvena kartu su Rosu jo bute, juodu nutaria kartu auginti dukrą Emą. Monika ir Čandleris nutaria, jog taip pats nori susilaukti vaikelio. Deja dėl medicininių priežasčių to padaryti negali. Fibi pradeda susitikinėti su Maiku Haniganu (Mike Hannigan – akt. Paul Rudd). Reičel ir Ema persikrausto į Džo butą dėl Reičel nesutarimų su Rosu. Nors draugai kaip įmanydami bando sutaikyti Rosą ir Reičel, tačiau jiems tai nepavyksta, Reičel įsimyli Džo. Draugai keliauja į Barbadosą, kur Rosas sakys kalbą paleontologijos konferencijoje. Džo ir jo mergina Čarli (Charlie – akt. Aisha Tyler) išsiskiria ir ši pradeda draugauti su Rosu. Džo ir Reičel supranta, jog patinka vienas kitam.
10 sezonas
Čarli išsiskiria su Rosu ir grįžta pas savo buvusį vaikiną. Džo ir Reičel po trumpų santykių nusprendžia likti tik draugais. Fibi ir Maika susituokia šalia „Central Perk“ kavinės sningant sniegui. Monika ir Čandleris nutaria įsivaikinti vaikelį. Juos išsirenka mergina vardu Erika (Erica – akt. Anna Faris). Serialo pabaigoje Erika pagimdo dvynukus – berniuką Džeką (pavadintą Monikos tėčio garbei) ir mergaitę Eriką (pavadinta biologinės motinos garbei). Monika ir Čandleris nusprendžia išsikraustyti į užmiestį, kuo Džo visai nesidžiaugia. Reičel nusibosta jos esamas darbas, tad ji sutinka išvykti ir dirbti Paryžiuje, tačiau Rosas supranta, jog vis ją tebemyli ir bando pasivyti ją, kol ši neišskrido. Reičel supranta, jog ji taip pat myli Rosą ir lieka gyventi kartu su juo. Serialas baigiasi draugams stovint tuščiame Monikos bute, kur jie nusprendžia nueiti į kavinę atsigeri paskutinio kavos puodelio kartu.
Renelas
Sala yra 236 km į pietus nuo šalies sostinės Honiaros ir 1900 km į šiaurės rytys nuo Brisbeno (Australija). Provincijos sostinė Tigoa išsidėsčiusi vakariniame salos pakraštyje.
Rytų Renelas įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Pirmieji gyventojai, priklausę Lapitos kultūrai, į salą atsikraustė 2000–1600 m. pr. m. e. 1000 m. e. m. į salą atsikėlė daugiau gyventojų.
thumb|left|200px|[[Te Nganas|Te Ngano ežeras]] Renbelo gyvenvietė įkurta polineziečių iš Uvea salos (dab. Volisas) šiek tiek anksčiau nei 1400 m. HMS Walpole kapitonas Batleris, prieš tai atradęs salą Naujojoje Kaledonijoje ir pavadinęs ją Volpolu, atrado ir Renelo ir Belos salas 1801 m. 1933 m. Templtono Krokerio (Templeton Crocker) ekspedicijos metu salose buvo atrasta keletas endeminių rūšių.
Antrojo pasaulinio karo metu japonai nuo saloje esančio Te Ngano ežero leisdavo Rufe lėktuvus iki kol teritoriją užėmė amerikiečiai ir po 1943 m. taip pat įsirengė lėktuvų Catalina pakilimo punktą. 1943 m. saloje vyko Renelo salos mūšis, paskutinis svarbus Gvadalkanalio kampanijos mūšis. Karo pabaigoje aštuoni Catalina lėktuvai buvo paskandinti salos ežere ir lyg šiol galima išvysti iš vandens styrančias jų dalis. Vėliau danai į salą buvo surengę keletą mokslinių ekspedicijų.
Divnojės kaimo gyvenvietė
Divnojės kaimo gyvenvietė  – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities vakaruose, Baltijsko municipaliniame rajone. Centras – Divnojė. 2010 m. buvo 841 gyventojas.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. liepos 3 d., reorganizavus Zelenogradsko rajono Povarovkos apylinkę ir Baltijsko miesto apygardą. Ribojasi su Baltijos jūra, Pereslavskojės kaimo gyvenviete, Baltijsko ir Primorsko miesto gyvenvietėmis.
Gyvenvietės taryba nuo 2008 m. spalio 12 d. renkama 5 metams, ją sudaro 7 deputatai, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.
Limerikas
Limerikas – miestas vakarų Airijoje, Limeriko grafystėje.
Istorija
Miestas įkurtas 812 metais, tačiau manoma, kad toje vietovėje žmonės gyveno ir anksčiau.
Švietimas
Limerikas yra svarbus aukštojo mokslo centras Airijoje. Čia veikia: Limeriko Universitetas, Limeriko Technologijos institutas ir kitos.
Ekonomika
Limerikas yra Šanono regiono ekonominis centras. Šis regionas ko gero yra trečias pagal svarbą Airijos ekonomikos regionas (po Dublino ir Korko).
Antakščių sala
thumb|200px thumb|200px
Antakščių ežero sala – 0,93 ha ploto sala Antakščių ežere, Molėtų rajono šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į šiaurę nuo Alantos. Lygiomis dalimis priklauso Telksnių ir Čečiuolių giminėms.
Istorija
Sala buvusi bendra, tad abu šeimininkai žolę išpjaudavo arba vasarai nugabendavo ir iki rudens ganytis palikdavo veršelius bei avis ar kumeliukus. Tarpukaryje jaunimas rengdavo gegužines, vyrai pasislėpę nuo žmonų lošdavo kortomis iš pinigų „akies“.
Vidury salos augo plačiašakis beržas, ant jo šventvakariais susėsdavo padainuoti valtelėmis atsiyręs jaunimas. Čia Jonines švęsdavo alantiškiai, maudytis atvažiuodavo provizorius, Skiemonių kunigai.
Martynas Švėgžda von Bekker
Martynas Švėgžda von Bekker (g. 1967 m.) – smuikininkas, muzikos pedagogas.
Biografija
Senelė – Elena (Strazdaitė) Bekerienė, smuikininkė ; tėvas – Algimantas Švėgžda, dailininkas, iki pat savo mirties gyveno Berlyne (mirė 1996 m.) „Draugas“ informacija. Smuiku Martynas Švėgžda von Bekker pradėjo groti būdamas 5 metų; 7 metų sugrojo pirmąjį rečitalį; 11 metų – pirmąjį koncertą su Vilniaus simfoniniu orkestru.
1973–1986 m. mokėsi M. K. Čiurlionio menų mokykloje. 1986–1989 m. – Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje pas R. Katilių. Meistriškumo mokėsi pas Eberhardt Feltz (smuikas, 1983), Igor Bezrodny (smuikas, 1985), Igor Oistrakh (smuikas, 1988), Volker Banfield (kamerinė muzika 1990), Ralph Gothoni (kamerinė muzika 1990), Boris Garlitsky (smuikas 1996), Detlev Kraus (kamerinė muzika, 1992). 1996 m. tęsė studijas Hamburgo aukštojoje muzikos mokykloje pas Mark Lubotsky.
1983 m. dalyvavo Kozian tarptautiniame vaikų konkurse Čekijoje (IV vieta); 1984 m. – Lietuvos jaunimo konkurse (II vieta); 1990 – J. Brahmso tarptautiniame konkurse (III vieta). 1991–1995 m. koncertavo su fortepijoniniu trio „Coloris”. Elise Meyer (smuiko) ir Haussman (kamerinės muzikos) tarptautiniuose konkursuose laimėjo pirmąsias vietas.
1993 m. grojo Alfred Schnittke koncertą smuikui su Hamburgo simfoniniu orkestru. Tai buvo šio kūrinio premjera Vokietijoje.
Nuo 2001 m. yra kasmet vykstančio tarptautinio muzikos festivalio „Alternatyva” vadovas. Lietuvoje gyveno ir dirbo nuo 2003 m. rugpjūčio mėn. Nuo 2009 metų rugsėjo mėn. yra LMTA kvalifikacijos kėlimo atostogose; Bostono universiteto dėstytojas, studentus supažindina su XX a. lietuvių (tokių kaip Balys Dvarionas, Eduardas Balsys, Osvaldas Balakauskas, Vytautas Barkauskas, kt.) ir rusų kompozitorių muzika. (16 metų gyveno užsienyje – 8 metus Hamburge, 8 m. – Paryžiuje, iki 2009/2010 m. m. stažuotės Bostone 3 kartus lankėsi JAV).
Plokštelės
Išleido 4 kompaktines plokšteles: Šostakovičiaus ir Mendelssohno fortepijoninius trio (,,Polygram”, Vokietija, 1991), lietuvių kompozitorių kūrinių smuikui solo („Dante”, Prancūzija, 1997), romantinių miniatiūrų smuikui su fortepijonu („Japis”, Islandija, 1998), autorinių miniatiūrų ciklas Le son et la parole („Baltic Optical Disc”, Lietuva, 2005).
Apdovanojimai
1997 m. Martynui Švėgžda von Bekker suteiktas Lietuvos jaunimo garbės kultūros atašė vardas.
Martynas Švėgžda yra Šumano fondo (1997 m., Paryžius), Vokietijos Oskar und Vera Ritter Stiftung (1993, Hamburgas), Masefield (1992, Hamburgas), Rotary Tarptautinio klubo (1998, Hamburgas) stipendininkas, gavo M. K. Čiurlionio (1987, Vilnius), Prancūzijos vyriausybės stipendiją (1996 m.), Fulbraito stipendiją (2009 m.).
Nuo 2003 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje dėsto smuiko specialybę. 1992–1995 m. dirbo Mark Lubotsky asistentu Hamburgo aukštojoje muzikos ir teatro mokykloje. Dalyvauja įvairių muzikinių konkursų žiuri komisijose, dėsto meistriškumo kursuose: Mstislav Rostropovich fondo Lietuvoje rengiamuose meistriškumo kursuose (2004, 2005), Danijos Karališkojoje konservatorijoje (Royal Conservatory of Denmark, 2005, 2006), Lisabonos aukštojoje mokykloje (Escola Superior de Musica de Lisboa, 2006), Gerardmer muzikos festivalyje (Gerardmer Music Festival, 2001, 2002, 2003, 2004), Suomijos Kuhmo kamerinės muzikos festivalyje (2001), Normandijoje (Priore Master Classes, 1998), Biržų Vl. Jakubėno muzikos mokykloje (1997, 1998), Druskininkų vasaros muzikos festivalyje (1999, 2000), Nidoje (2005).
Vilkijos apskritis
Vilkijos apskritis buvo Lietuvos viduryje 1948–1950 metais. Centras – Vilkija.
Istorija
Apskritis sudaryta 1948 m. gruodžio 17 d. iš Kauno apskrities 4 valsčių ir Kėdainių apskrities 2 valsčių. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta į Vilkijos rajoną (25 apylinkės), dalis teritorijos perduota Ariogalos rajonui (21 apylinkė), Kėdainių rajonui (1 apylinkė) ir Vilijampolės rajonui (5 apylinkės).
Tikopija
thumb|250px|[[NASA nufotografuota Tikopijos sala]] Tikopija  – nedidelė aukšta sala pietvakariniame Ramiajame vandenyne. Apimanti 5 km² plotą, sala yra užgesusio ugnikalnio liekana. Salos aukščiausias taškas yra Reani k., iškylantis į 380 m aukštį virš jūros lygio. Saloje telkšo 80 m gylio vulkaninės kilmės Te Roto ežeras. Tikopija yra piečiausia Saliamono Salų sala ir priskiriama Temotu provincijai.
Istorija
Salą 1606 m. atrado portugalų keliautojas Pedras Fernandesas de Kirosas. 2002 m. salą užklupo ciklonas, nusiaubęs augmeniją ir gyvenvietes.
Gyventojai
Saloje gyvena apie 1 200 žmonių, kurie įsikūrę daugiausia palei salos pakrantę. Didžiausias kaimas yra Matautu, esantis vakarinėje dalyje. Gyventojų dauguma yra polineziečių kilmės, kalba polineziečių kalbų šeimai priskiriama Tikopijos kalba. Vietiniai praktikuoja intensyvią žemės ūkio sistemą (lyginamą su permakultūra), panašią į Naujosios Gvinėjos aukštikalnių sodininkystę.
Rima Rakauskienė
Rima Rakauskienė–Nanartonytė (g. 1958 m. rugsėjo 21 d. Uchtoje, Komija) – vadybininkė, Lietuvos ir Alytaus miesto politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1965–1976 m. mokėsi Alytaus 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1977–1982 m. Vilniaus universitete studijavo prancūzų ir ispanų kalbas, įgijo prancūzų kalbos dėstytojos kvalifikaciją. 2000–2002 m. studijavo personalo vadybą Kauno technologijos universiteto magistrantūroje ir įgijo vadybos magistro laipsnį.
1983–1991 m. Alytaus profesinės technikos mokyklos Nr.57 dėstytoja. 1992–2002 m. AB „Lietuvos spauda“ filialo Alytuje viršininkė. 2002–2004 m. UAB „Lietuvos spauda“ Alytaus agentūros direktorė. 2004 m. LR seimo narių Algirdo Vrubliausko ir Antano Napoleono Stasiškio padėjėja.
2000–2003 m., 2003–2007 m. m. ir 2007-2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narė, Tėvynės sąjungos frakcijos seniūnė, 2004–2007 m. Alytaus m. tarybos švietimo, kultūros ir sporto komiteto pirmininkė, Alytaus m. tarybos kolegijos narė. Nuo 2007 m. iki 2010 m. Alytaus m. savivaldybės mero pavaduotoja.
Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos tarybos narė, tarptautinės moterų organizacijos „Zonta“ Alytaus klubo prezidentė, valdybos narė. Vyras Ričardas, sūnus Tomas. .
Įtarimai Česlovo Daugėlos korupcijos byloje
2010 m. spalio 6 d. Alytaus meras Česlovas Daugėla buvo sulaikytas (ikiteisminis tyrimas pradėtas liepos mėnesį) dėl piktnaudžiavimo tarnyba, dokumentų klastojimo ir didelės vertės svetimo turto iššvaistymo. Korupcijos byla remiasi miesto stadiono rekonstrukcijos darbų, kuriuos atliko Česlovo Daugėlos šeimai priklausanti bendrovė „Kortas“, tyrimu. Šiai bendrovei pateikti įtarimai kaip juridiniam asmeniui. Įtarimai šioje byloje buvo pareikšti ir vicemerės postą tuo metu užėmusiai Rimai Rakauskienei. Baudžiamąją bylą, kurioje pareikšti šie įtarimai Kauno apygardos teismas pradėjo nagrinėti 2011 m. gruodžio mėn.
T-dvilypumas
T-dvilypumas – tam tikra simetrija tarp mažų ir didelių atstumų superstygų teorijoje. Tai vienas iš stigų dvilypumų, leidusių susieti skirtingas teorijas.
Įvadas
Paprasčiausiam T-dvilypumo paaiškinimui reikia supaprastinti 10 matmenų erdvėlaikį (9 erdvės matmenys ir 1 laiko) prisirišant tik prie vieno iš tų matmenų. Tad laikom, kad vienas iš 9 erdvės matmenų suformuoja R spindulio apskritimą. T. y. keliavimas šiuo matmeniu atstumu (formulė, išreiškianti apskritimo ilgį) nuveda prie tos pačios vietos, kur pradėjai kelionę.
Tokiu apskritimu judanti dalelė turės kvantuotą sveikais daugikliais, proporcingais 1/R, judesio kiekį. Šis tam tikras n-tos eilės (n - sveikas skaičius) būsenos dalelės judesio momentas įeina į suminę dalelės energija per sąryšį n/R. Dalelės masės kvadratas (apsiribosim juo, nes energijos išraiškos sudėtingesnės) užrašomas formule:
Invariantiškumas
thumb|300px|Supaprastintas T-dvilypumo vizualizavimas. Šiuo atveju R < Ls. Dabar grįžkime prie stygų. Styga taip pat gali keliauti šiuo apskritimu, o įnašas į stygos masę yra toks pat, kaip pateiktas dalelei. Tačiau uždara styga gali daryti tai, ko negali dalelė – apsivyti apie šį apskritimą. Skaičius, nurodantis, kiek kartų styga apsiveja apskritimą, vadinamas vijos skaičiumi arba vijos moda (pažymėkim w). Vijų moda taip pat turi būti kvantuota, t. y. jos eilė keičiasi minimalią vertę dauginant iš sveiko skaičiaus n. Stygą dar apibūdina įtempimas - energija, tenkanti ilgio vienetui. Todėl styga turi energijos ir būdama išsitempusi apie mūsų įvestą apskritiminį matmenį. Apvijimo energijos E_{w} indėlis į suminę stygos energiją yra lygus stygos įtempimui T_{stygos}, padaugintam iš viso apsivijusios stygos ilgio. Šios apsivijusios stygos ilgis - įvesto R spindulio apskritimo ilgis (perimetras), padaugintas iš vijų skaičiaus w, kuriuo styga apsisukusi apie apskritimą, t. y.:
kur
Taigi suminis kiekvienos n modos uždaros stygos masės kvadratas:
Užrašyta formulė yra invariantiška (nekintanti transformacijų metu) pagal šiuos pakeitimus:
Kitaip sakant, mes galime sukeisti spindulį R su tuo atveju, jei sukeičiame vijos modas w su kvantuotomis judesio kiekio modomis n. Šis pakeitimas ir yra T-dvilypumo pagrindas.
Teorijos išvados
Reikia pastebėti, jog jei mūsų įvesto supaprastinimo spindulys R yra daug mažesnis už stygos mastelį L_{s}, tai po vijos ir judesio kiekio modų pakeitimo spindulys tampa žymiai didesnis už L_{s},t. y. vijos ir judesio kiekio modų pakeitimas sukeičia atstumų skalę su didelių atstumų skale. Taigi dėl T-dvilypumo skirtumas tarp didelių ir mažų atstumų tampa neaiškus: jei stygos judesio kiekio modos požiūriu kažkas atrodo kaip didelis atstumas, tai stygos vijos modos požiūriu tai atrodo kaip labai mažas atstumas.
Dvilypumo susietos superstygų teorijos
T-dvilypumo atradimas leido susieti šias superstygų teorijas:
Tai reiškia, jog jei mes aptartu būdu supaprastinsime IIA ir IIB tipo stygų teorijų erdvėlaikius, įvesdami apskritiminius matmenis su R spinduliu IIA tipo teorijai ir 1/R spinduliu IIB tipo teorijai, tai atitinkamai sukeitus spindulius bei vijos modas su judesio kiekiais, sukeisime teorijas vietomis.
Pabaigai reikia priminti, jog grįžus į normalų superstygų teorijų 10 matmenų erdvėlaikį, pagal apibrėžimą styga masės neturi. Stygų T-dualumas taip pat įrodomas ir didesnių matmenų erdvėlaikiuose, pvz., 9, 10 ar 11-oje matmenų M-teorijoje.
Vilkaviškio apskritis
Vilkaviškio apskritis buvo dabartinėje Lietuvos teritorijoje, Suvalkijoje 1867–1950 m. Centras – Vilkaviškis. Iki I pasaulinio karo apskritis ribojosi su Kalvarijos, Marijampolės, Naumiesčio ir Suvalkų apskritimis bei Prūsijos karalyste.
Gyventojai 1897 m.
Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymą apskrityje gyveno 76 883 gyventojai. Vilkaviškio mieste gyveno 5 788 žmonės, Virbalio mieste 3 293 žmonės.
Istorija
Apskritis sudaryta 1867 m., iki 1915 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Suvalkų gubernijai. 1913 m. apskrityje buvo 12 valsčių: Alvito valsčius, Bartninkų valsčius, Gižų valsčius, Karklinių valsčius, Kaupiškių valsčius, Kybartų valsčius, Paežerių valsčius, Pajevonio valsčius, Vaitkabalių valsčius, Vilkaviškio valsčius, Vištyčio valsčius ir Žaliosios valsčius. 1915–1916 m. Oberosto Suvalkų, 1916–1917 m. Vilniaus-Suvalkų, 1917–1918 m. Lietuvos sričiai, o 1941–1944 m. Ostlando Lietuvos generalinės srities Kauno krašto apygardai. 1920 m. pietinėje apskrities dalyje įvyko kautynių tarp Lenkijos ir Lietuvos kariuomenių. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta: Vilkaviškio rajonui palikta 22 apylinkės, 2 apylinkės perduotos Kazlų Rūdos rajonui, 17 – Kybartų rajonui ir 7 – Naumiesčio rajonui.