cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pietų Afrikos ragasnapis
Išvaizda
Akys geltonos. Snapas juodas, tiesus, patinai su gerai išvystytu antsnapiu. Plunksnų danga juoda.
Lytinis dimorfizmas nežymus. Patinai už pateles šiek tiek stambesni. Patinų veidinė sritis ir kaklas su ryškiai raudonos odos ploteliais, patelių raudoname fone violetinė ar mėlyna dėmė. Jauniklių kaklo ir veido ploteliai geltoni.
Gyvenimo būdas
Monogamai. Užima teritorijas kurios būna daugiau nei 100 km², ir norėdami pranešti apie save, prie gerų oro sąlygų jų balsai girdimi iki 3 km atstumu. Savo teritorijose gyvena nedidelėmis grupelėmis po 2–11, bet dažniausiai po 3–5 individus miškingose vietovėse ir savanose. Grupelė maitintis skrenda į pievas, o miškuose nakvoja ir peri, ypač mėgsta plačialapių dominuojamas miškingas vietoves. Jie laikomi sėsliais, nes kaip parodo stebėjimų duomenys, metų sezonų migracija nežymi.
Peri apie 40 dienų, jaunikliai lizde išbūna apie 85 dienas, dar ketą mėnesių būna priklausomi nuo tėvų. Subręsta sulaukę nemažiau nei 4–6 metų amžiaus, o veistis poruojasi ir veistis pradeda maždaug nuo 10 metų.
Tai ilgaamžiai paukščiai, laisvėje išgyvena 40-50 metų, nelaisvėje iki 70 metų.
Mityba
Pietų Afrikos ragasnapiai plėšrūs paukščiai, minta įvairiais gyviais: sraigėmis, driežais, varliagyviais, gyvatėmis, vėžliais, vabzdžiais ir žinduoliais maždaug iki kiškių dydžio, įskaitant voveres, žiurkes ir net nedideles primatų rūšis. Daugiausia grobio susigauna žemėje. Ieškodami maisto vaikšto lėtai ir grupelės nukeliauja didelius atstumus. Kartais minta ir augalų vaisiais bei sėklomis.
Erich Hamann
Erich Hamann (1880 m. sausio 6 d. Klaipėdoje – 1949 m. gruodžio 20 d. Berlyne) – verslininkas, konditerius.
Dalelė
Dalelė gali reikšti:
Rupert Grint
Rupert Alexander Grint (g. 1988 m. rugpjūčio 24 d. ) – Anglijos aktorius, geriau žinomas dėl Ronio Vizlio vaidmens Hario Poterio filmuose.
Biografija
Rupert Alexander Grint gimė 1988 m. rugpjūčio 24 d., Watton-at-Stone, Hartfordšyre, Anglijos grafystėje. Jo pirmas filmas buvo „Haris Poteris ir Išminties akmuo“. Vaidmenį Rupertas gavo, nes buvo ir tebėra didelis Hario Poterio gerbėjas bei turi daug panašumų su Roniu Vizliu, pavyzdžiui, jo personažas rusvais plaukais, taip pat jis bijo vorų, kaip ir Ronis, ir auga didelėje šeimoje. Rupertas išgirdo apie atranką į filmą ir nuvyko į ją, bet praėjus keliems mėnesiams ir nesulaukus jokio atsakymo iš komisijos, vaikinukas nusprendė dar kartą pabandyti. Šis parašė repo dainą ir įrašė ją į video kasetę, kurioje pats nusifilmavo apsirengęs moteriškais drabužiais, kaip ir jo mokytoja. Dar pridėjo mažytę, Ronio vaidmens sceną, norėdamas parodyti, kaip nori vaidmens, ir viską nusiuntė komisijai. Rupertas neliko nepastebėtas. Jis gavo vaidmenį, prieš tai vaidinęs tik mokyklos spektaklyje. Dabar jam tarsi prilipusi Ronio Vizlio etiketė – jau niekas negali įsivaizduoti kito aktoriaus šio drovaus, rusvaplaukio vaidmeniui atlikti. Rupertas jau nusifilmavo šešiuose Hario Poterio filmuose ir dabar vaikinas jau ruošiasi septintajam. Po pirmosios Hario Poterio dalies Rupertas atliko vaidmenį filme „Thunderpants“ („Berniukas bezdaliukas“). Taip pat 2006 m. Rupert Grint nusifilmavo dar viename filme pavadinimu „Vairavimo pamokos“ („Driving lessons“). Rupert Grint yra pasiryžęs nusifilmuoti ir likusiuose Hario Poterio filmuose, jei tik kino kompanija Warner Bros suteiks tokią galimybę. Laisvalaikiu aktorius Rupert Grint žaidžia golfą ir modeliuoja lėktuvus. Jis prisipažįsta esantis labai tingus, taip baisiai, kad net neprisiverčia kirptis plaukų. Pamatęs, kad šie atrodo puikiai, nusprendė jų nebeliesti žirklėmis. Ir daugeliui fanų tai patinka.
Haso apygarda
Haso apygarda  – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies šiaurės rytuose. Priklauso Kukesio apskričiai. 17 419 gyventojų (2010 m.). Plotas – 393 km². Administracinis centras – Krumė. Ribojasi su Tropojės, Pukės ir Kukesio apygardomis. Šiaurės rytuose ir rytuose turi pasienio ruožą su Kosovu.
Erich Hamann
Biografija
Gimė 1880 m. sausio 6 d. Klaipėdoje, jūrininko šeimoje. 1912 m. Berlyne atidarė šokolado gamyklą ir parduotuvę. Klestėjimo laikais mieste veikė 8 parduotuvės. Mirė 1949 m. gruodžio 20 d. Berlyne nuo insulto, jo verslą perėmė žmona Ana (1877–1964). Iki šių dienų šokoladinių prekių su nuo senų laikų išlaikytų įpakavimo dizainu galima įsigyti įvairiuose prekybos centruose ar specializuotose šokolado parduotuvėse.
Haso apygarda
Savivaldybės
Haso apygarda sudaryta iš 3-jų savivaldybių:
Sabališkių koplyčia
Sabališkių kapinių koplyčia, arba De Raesų ir Broel-Pliaterių šeimų koplyčia-mauzoliejus, stovi Elektrėnų miesto kapinėse Sabališkėse, tarp Elektrėnų ir Abromiškių, šalia magistralės. 1992 m. koplyčia paskelbta regioniniu architektūros, dailės ir sakraliniu paminklu, įtraukiant į LR Kultūros vertybių registrą. miniatiūra|220px|left|Koplyčios viduje
Anksčiau koplyčioje buvo atliekamos įvairios pamaldos: vietiniai gyventojai rengdavo gegužines, birželines pamaldas, kartais vykdavo šv. Mišios. Dabar koplyčia atidaroma tik per Vėlines.
Istorija
Mauzoliejinė koplyčia pastatyta XIX a. viduryje. Joje laidoti gretimo Abromiškių dvaro savininkai. Kapinių koplyčia pradėta statyti XIX a. I pusėje kaip bažnyčios varpinė, o užbaigta kaip Abromiškių dvarininkų De Raesų ir Broel-Pliaterių antkapis. Koplyčioje laidota 1852-1911 m.
XVIII-XIX a. Abromiškių dvarą valdė prancūzų kilmės grafai de Raesai. XIX a. viduryje Kazimiera de Raes (1818–1893) ištekėjo už grafo Pranciškaus Pliaterio. Abromiškės priklausė Pliateriams iki 1937 m. Dauguma dvarą valdžiusių Raesų ir Pliaterių giminės palikuonių amžinam poilsiui atgulė netoliese esančiose Sabališkių kapinaitėse ir čia esančioje mauzoliejinėje koplyčioje.
Architektūra
Statinys kompaktinis, kvadrato plano, dviejų tarpsnių, su laidojimo rūsiu (šiuo metu užbetonuotas). Piramidinį keturšlaitį stogą`vainikuoja meniškas ornamentuotas kryžius. Tinku dengtiems fasadams būdingos arkinės nišos su viršutinėje dalyje įkomponuotomis langų angomis, pusapskritimių sąramų arkinės angos. Tarpsnių pastogėse suformuoti tinkuotų plytų mūro profiliuoti karnizai. Galiniame fasade įrengta juodo šlifuoto granito memorialinė lenta, apjuosta profiliuotu tinko apvadu, viršuje dekoruotu trikampiu sandriku, su įrašu lenkų kalba: „'' Ś. † P. / WILHELM i ANTONINA Z CHLEWIŃSKICH / UR. 1787 R. ZM. 1854 R./ de RAES UR. 1798 R. ZM. 1852 R. / JAŚ Hr. BROEL-PLATER / UR. I ZM. 5/VI 1882 R. / BOGDZIO / Hr. BROEL-PLATER / UR. 21/VI 1883 R. ZM. 16/1 1884 R. / WILHELM / Hr. BROEL-PLATER / UR. 10/III 1850 R. ZM. 27/X 1911 R. ''“ Papėdėje – metalinė ažūrinė tvorelė.
Koplyčios perdenginiai – pirmo ir antro tarpsnių tinkuotų plytų mūro cilindriniai skliautai. Į patalpą veda metalinės dvivėrės, dekoruotos metalo juostomis durys su įstiklintu viršulangiu. Stogas yra dengtas skarda. Viduje prie sieninio altoriaus iš raudonų plytų sudėta ir nutinkuota mensa. Išlikusi sienų ir lubų tapyba (augalinė ornamentika su embleminėmis simbolinėmis kompozicijomis). Antrajame statinio tarpsnyje patalpinta medinė skulptūrėlė „Skausmo vyras“.
Jugoslavijos istorija
Apžvalga (1918-1991 m.)
thumb|120px|SHS valstybės herbas thumb|Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės karalius Aleksandras I
Jugoslavijos valstybė buvo įkurta 1918 m. kaip Serbų, kroatų ir slovėnų karalystė (Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca, SHS). Naujoji valstybė sujungė Serbiją ir Juodkalniją su subyrėjusios Habsburgų monarchijos dalimis: Kroatija-Slavonija, Vojevodina, Dalmatija, Krajna ir Pietų Štirija bei Bosnija-Hercegovina.
Jau kuriantis valstybei egzistavo skirtingos būsimosios valstybės sandaros sampratos. Iki tol Austrijai-Vengrijai priklaususių teritorijų slavai siekė federacinės struktūros, tuo tarpu Serbijos vyriausybė norėjo sukurti centralizuotą unitarinę valstybę. Dėl Italijos siekių išplėsti savo teritoriją į Istriją ir Dalmatiją valstybė buvo įkurta paskubomis, o sprendimas dėl Jugoslavijos valstybės sandaros atidėtas, nes įtakingos abiejų pusių politinės jėgos sutarimo nesugebėjo pasiekti. Galiausiai buvo sukurta centralizuota Serbų, kroatų ir slovėnų karalystė, kurioje dominavo serbai. Tai neatitiko federacijos siekusių kroatų tikslų. Sostinė ir centrinis aparatas buvo Belgrade, kur vyravo didžiaserbiška tautinė idėja. Ilgą laiką kovoję dėl autonomijos Vengrijos karalystėje kroatai bendra valstybe buvo labiausiai nusivylę. Aristokratinis serbų nacionalizmas bandydamas įsiviešpatauti bendroje valstybėje, susidūrė su kroatų aristokratinio ir biurokratinio nacionalizmo mišiniu bei buržuaziniu slovėnų nacionalizmu.
Prieštaravimai tarp skirtingų tautų per 70 metų daugiatautės valstybės istoriją taip ir nebuvo įveikti. Jau tarpukaryje tai lėmė valstybės egistavimui grėsusias krizes, kai kovojančiosios pusės buvo pasiskirsčiusios iš esmės pagal tautinį principą. Kita Jugoslaviją kamavusi problema buvo skirtingas ekonominio, kultūrinio ir socialinio išsivystymo lygis susijungusiose šalyse. Labiausiai išsivysčiusiomis buvo anksčiau Dunojaus monarchijai priklausiusios Slovėnija, Kroatija ir Vojevodina. Šios šalys prie bendrojo Jugoslavijos socialinio produkto prisidėjo žymiai daugiau, nei likusios dalys. Išsivystymo atotrūkis tarp Pietų ir Šiaurės dar labiau išryškėjo paskutiniajame Jugoslavijos valstybės egzistavimo etape XX a. 9-ame dešimtmetyje.
Kai 1941 m. balandžio mėnesį Trečiasis Reichas paskelbė Jugoslavijai karą, valstybė dėl savo vidinių prieštaravimų sužlugo per keletą dienų, o agresoriams nebuvo rimtai pasipriešinta. Okupantai pasinaudojo vienybės tarp jugoslavų trūkumu - kai kurios dalys buvo aneksuotos, kitos perduotos Vengrijai, Bulgarijai ir prijungtos prie Italijos kolonijos Albanijos, o Kroatijoje sukurtas fašistinis marionetinis režimas. Netrukus Jugoslavijoje susikūrė partizanų daliniai, kurie kovojo su okupantais: iš pradžių stipriausiais buvo monarchijai ištikimų četnikų daliniai, tačiau greitai dominuoti ėmė komunistų partizanai, vadovaujami Josipo Broz Tito.
Antrasis pasaulinis karas Jugoslavijoje tuo pačiu buvo ir pilietinis karas su persipynusiais frontais, kurie dažnai sutapo su etninėmis ribomis. Partizanai ir kolaborantai kovojo tarpusavyje. Vieni prieš kitus kovojo četnikai ir Tito partizanai. Daugiausia karo nusikaltimų Jugoslavijoje įvykdė ne okupantai, bet skirtingose pusėse bekovojantys patys jugoslavai. Taip kroatų ustašių daliniai išžudė dešimtis tūkstančių serbų civilių, kurie buvo jų kontroliuojamoje teritorijoje, bosniai buvo verbuojami į SS, o komunistų partizanai po karo pabaigos išžudė tūkstančius slovėnų ir kroatų (Bleiburgo žudynės), kurie kovojo Ašies valstybių pusėje.
Galiausiai nugalėjo komunistai ir Tito su savo partija užėmė atsikuriančios Jugoslavijos valdžią. Komunistų vadas bandė tautybių problemą spręsti jėga pašalindamas vidaus priešus bei sukurdamas federaciją. Antrosios Jugoslavijos pagrindiniu mitu tapo bendra visų tautybių partizanų dalinių kova prieš fašistinius okupantus. Ši kova buvo ypač akcentuoja, o jugoslavų pilietinis karas ir susiję nusikaltimai nutylimi.
Po karo pabaigos Jugoslavija atkurta kaip socialistinė ir federacinė valstybė. 1945 m. Jugoslvijos komunistai įkūrė šešias federacines respublikas: Slovėniją, Krotiją ir Serbiją; nuo Serbijos atskirtos Makedonija ir Juodkalnija, taip susilpninant dominuojančią Serbijos padėtį, kuri buvo pirmojoje federacijoje. Be to, sukurta šeštoji, etniškai labai mišri respublika Bosnija-Hercegovina, kurios Tito nenorėjo atiduoti nei Serbijai, nei Kroatijai. Serbija išliko didžiausia respublika, tačiau joje vėliau buvo sukurtos autonominės Vojevodinos ir Kosovo respublikos.
Kaip ir kitose komunistinėse šalyse, po 1945 m. buvo visiškai pertvarkyta ekonominė sistema. Buvo nacionalizuoti bankai ir pramonė, panaikinta stambioji žemėvalda. Skirtingai nuo kitų komunistinių valstybių Jugoslavijoje nebuvo vykdoma žemės ūkio kolektyvizacija.
Užsienio politikoje komunistinė Jugoslavija sugebėjo atsikratyti stalinistinės Tarybų Sąjungos įtakos, o tarptautinėje arenoje Šaltojo karo metu Jugoslavija buvo laikoma neprisijungusiųjų šalių judėjimo lydere.
Septintojo dešimtmečio pabaigoje paaštrėjo nacionaliniai prieštaravimai tarp Jugoslavijos tautų. Iš filologų ginčų dėl serbų-kroatų kalbos standartizavimo kilo Kroatijos pavasario judėjimas, gynęs kroatų teises Jugoslavijoje. Šis judėjimas 1971 m. buvo numalšintas policijos pagalba.
1974 m. Tito išleido naują Jugoslavijos konstituciją, kuri sustiprino federacinių respublikų ir autonominių kraštų teises. Po Tito, kuris pagal konstituciją buvo prezidentu iki gyvos galvos, mirties 1980 m. valstybės aukščiausiąja institucija tapo valstybės prezidiumas, sudarytas iš respublikų prezidentų.
Jugoslavijos Socialistinė Federacinė Respublika
thumb|Socialistinės Jugoslavijos vėliava Jugoslavijos Socialistinė Federacinė Respublika susikūrė po Antrojo pasaulinio karo. Jos istorija apima laikotarpį nuo 1945 m. lapkričio 29 d., kai pakeitė iki tol gyvavusią Jugoslavijos Demokratinę Respubliką, iki 1992 m. balandžio 28 d. žlugus Jugoslavijos Socialistinei Federacinei Respublikai ir susikūrus Jugoslavijos Federacinei Respublikai.
Nuo pat valstybės susikūrimo tarp jos skirtingų dalių egzistavo ryškūs ekonominiai skirtumai, kurie, nepaisant aktyvių vadovybės pastangų, taip ir nebuvo įveikti. XX a. septintajeme dešimtmetyje kilusi ekonominė krizė sukėlė politinius protestus ir nacionalisnius albanų, kroatų ir serbų judėjimus. Šių įvykių įtakota naujoji 1974 m. Jugoslavijos konstitucija buvo orientuota į ekonomikos ir kai kurių kitų valstybės valdymo sričių decentralizavimą.
Taip pat paaštrėjo valdančiosios partijos legitimacijos klausimas. Sugebėjimas užtikrinti minimalią gerovę darbininkams ir smulkiems žemės ūkio produkcijos gamintojams buvo vienas iš komunistinio režimo pagrindų, kartu su "trečiojo kelio" ideologija. Devintajame dešimtmetyje, žlungant komunistų sukurtam "socialiniam kontraktui", puikia legitimacijos priemone galėjo tapti nacionalizmas.
XX a. 9-ojo dešimtmečio viduryje vėl aiškesnę išraišką ėmė įgauti Jugoslavijos tautų nacionalistiniai judėjimai. Serbų nacionalistiniai judėjimai didžiausią grėsmę serbų tautai vaizdavo iš Kosovo albanų pusės. 1986 m. Serbijos Menų ir Mokslų Akademija parengė dokumentą, kuris tapo žinomas kaip "Memorandumas". Šis dokumentas nebuvo oficialiai pabaigtas ir tapo savotiška serbų nacionalizmo programa. "Memorandume" teigiama, kad "Serbija esanti ekonomiškai, politiškai ir kultūriškai diskriminuojama Jugoslavijos viduje ir, kad etniniams serbams yra iškilęs pavojus Kosovo krašte ir Kroatijoje. Dokumente pabrėžiama būtinybė sujungti serbus, nepaisant egzistuojančių ribų tarp respublikų ir užtikrinti serbų dominavimą Kosovo krašte, kur didžiąją dalį gyventojų sudaro albanai. Serbų nacionalistų supratimu albanai siekė išvyti serbus iš Kosovo krašto.
Serbijoje prasidėjo demonstracijos ir mitingai prieš serbų padėties Kosovo krašte blogėjimą. Vienas pagrindinių tų protestų organizatorių buvo Serbijos komunistų partijos funkcionierius S. Miloševičius. S. Miloševičius, remdamasis nacionalistiniu sąjūdžiu Serbijoje dėl serbų teisių Kosove atstatymo, gana greitai įgavo vadovaujančią padėtį Serbijos Komunistų Sąjungoje ir vyriausybėje. S. Miloševičiaus sėkmę garantavo konservatyvioji komunistų partijos frakcija, kuri iš pradžių pasisakė už Jugoslavijos federacijos sustiprinimą remiantis komunistų partijos autoritetu. Vėliau šios pastangos peraugo į judėjimą už "Didžiosios Serbijos" sukūrimą.
Konservatyviųjų komunistų, valstybės funkcionierių ir armijos vadovybės suformuluotą programą galima apibūdinti tokiais pagrindiniais bruožais. Pirma, ekonominės krizės sprendimas galimas tik per didesnę šalies centralizaciją. Antra, jei neįmanoma išsaugoti Jugoslavijos pagal Serbijos pasiūlymus, turi būti sukurta Serbijos valstybė, kuri vienytų visus serbus, nepaisant egzistuojančių vidaus sienų tarp respublikų.
Antrasis serbų nacionalizmo vystymosi etapas (po judėjimo už serbų teises Kosovo krašte) buvo susijęs su serbų tautinių mažumų mobilizavimu kitose Jugoslavijos respublikose, ypač Kroatijoje. Kroatijos serbų padėtis lyginta su serbų padėtimi Kosove. Serbijos nacionalistinė kampanija žiniasklaidoje sukėlė nesaugumo jausmą tarp kroatų. Kroatijos Demokratinės Bendruomenės (HDZ) lyderiai iškilo iš šio netikrumo jausmo, jų pergalę rinkimuose rėmė nacionalistinė programa. Komunistų partija Kroatijoje, kaip ir kitose Jugoslavijos respublikose, irgi bandė būti tautos interesų gynėjais, tačiau jie buvo laikomi Jugoslavijos partinio aparato dalimi, todėl manyta, kad jie negali atstovauti tautos interesų. Be to, nacionalistinės idėjos tarp Kroatijos komunistų pasklido per vėlai ir tebuvo bandymas prisivyti nacionalistinės retorikos radikalumu kitas nacionalistines partijas.
Kitaip nei Serbijoje, kur nacionalizmas iš pat pradžių įgavo agresyvų pobūdį, kroatų nacionalizmas devintajame dešimtmetyje perėjo keletą fazių. Pirminė nacionalizmo fazė ne tik akcentavo nacionalinės valstybės sukūrimą, bet tai siejo su ekonomine ir politine liberalizacija. Teritorinė ekspansija, siekiant suvienyti visus kroatus vienoje valstybėje, buvo minima retai. Vėliau, vykstant kovoms su Jugoslavijos Liaudies Armija bei Bosnijos konflikto metu, liberalusis kroatų nacionalizmo pagrindas nyko.
F. Tudžmano ir valdančiąja tapusios HDZ partijos programa siekė įjungti dalį Bosnijos į Kroatijos teritoriją. Taip pat akcentuota būtinybė perimti į kroatų rankas tam tikras valstybinio gyvenimo sritis, kur dominavo serbai. Komunistų valdymo metais serbų buvo neproporcingai daug armijoje, policijoje, partinėse ir valdymo institucijose. Simboliniu aktu, kuris turėjo parodyti padėties pasikeitimą, buvo konstitucijos pataisa, kuria panaikinta nuostata, kad serbai kartu su kroatais sudaro Kroatijos valstybę.
Jugoslavijos žlugimas
thumb|Jugoslavijos padalinimas Devintojo dešimtmečio pradžioje ėmė aiškėti, kad Jugoslavija pamažu juda link konfederacijos ar net dezintegracijos. Tai buvo visiškai nepriimtina Serbijos kultūriniam ir politiniam elitui, nes tai būtų reiškę pagrindinės serbų nacionalinės idėjos - visi serbai vienoje valstybėje - žlugimą.
Serbams Jugoslavijos dezintegracija buvo skaudi tuo, kad buvo pažeistas savotiškas serbus tenkinantis kompromisas. Nors ir nebuvo sukurta Didžioji Serbija, tačiau visi serbai buvo vienoje valstybėje. Viena iš komunistų populiarumo Serbijoje ir Juodakalnijoje priežasčių buvo tai, kad kiekviena antikomunistinė ataka buvo sutinkama ir kaip nacionalinis konfliktas, pasikėsinimas į serbų dominuojančią padėtį federacijoje.
1991 m. kilo kruvinas karas tarp skirtingų tautinių grupių Jugoslavijoje. Vykdydamos „etninį valymą“ jos mėgino užsitikrinti šalies teritorija viena kitos sąskaita. Etninė nacionalizmo forma ypač nemaloniai pasireiškė Bosnijoje ir Hercegovinoje. Serbams davus pradžią, kroatai su musulmonais irgi įsteigė koncentracijos stovyklas, žudė ir prievartavo moteris.
Mūsų langas
thumb|„Langas“ Nr. 6 Mūsų langas – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Pakruojo rajono tarybos laikraštis, leistas 1989–1992 m.
Mis Pasaulis 1972
Mis Pasaulis 1972 – 22-oji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Belinda Green iš Australijos.
Mūsų langas
Istorija
Iki 1990 m. Nr. 9 ėjo pavadinimu „Langas“. Periodiškumas – 1-2 numeriai per mėnesį. Tiražas 1989 m. – 1100 egz., 1992 m. – 800 egz.
Redaktorė Stasė Lovčikaitė.
Unksmenė
Unksmenė (Blechnum) – unksmeninių (Blechnaceae) šeimos augalų gentis, priklausanti papartūnams.
Gentyje yra apie 200 rūšių, daugiausiai jų yra kilę iš Pietų pusrutulio atogrąžų regionų.
Terminis vėjas
Terminis vėjas – geostrofinio vėjo vertikalus poslinkis. Terminis vėjas nėra realus vėjas, tai tik teorinė vektorinė dedamoji, skirta geostrofinio vėjo pokyčiui didėjant aukščiui vertinti.
Pagreitis
miniatiūra|lang=lt|Žalioji linija rodo greičio-laiko grafiko nuolydį tam tikrame taške, kur dvi linijos liečiasi. Nuolydis ir yra pagreitis tame taške. Pagreitis (žym. raide a) – fizikoje apibrėžiamas kaip greičio pokytis (arba išvestinė) laiko atžvilgiu. SI sistemoje pagreičio dimensija m/s². Matuojamas naudojant akselerometrą.
Terminis vėjas
Apibūdinimas
Geostrofinis vėjas horizontaliame paviršiuje pučia lygiagrečiai su izobaromis, esančiomis šiame paviršiuje. Keičiantis izobarų išsidėstymui didėjant aukščiui, keičiasi ir geostrofinio vėjo kryptis.
Norint nustatyti jo greitį ir kryptį tam tikrame aukštyje, prie geostrofinio vėjo vektoriaus žemesniame lygyje pridedama papildoma dedamoji, kuri vadinama terminiu vėju. Terminio vėjo kryptį galima išreikšti iš geostrofinio vėjo vektoriaus viršutiniame lygyje atėmus vėjo vektorių apatiniame. Terminio vėjo stiprumą lemiantis temperatūros gradientas nukreiptas iš šilto oro į šaltą. Šiaurės pusrutulyje terminis vėjas nukreiptas pagal izotermas į dešinę nuo temperatūros krypties (šaltas oras yra kairėje pusėje). Kaip ir geostrofinio vėjo atveju žemo potencialo juosta lieka iš kairės, o aukšto – iš dešinės.
Pagreitis
Pagreičio sąvoką pradėjo vartoti Oksfordo universiteto profesorius Viljamas Heitsberis (W. Heytesbury) XIV a.
Terminis vėjas
Apibūdinimas
Jei barinis ir temperatūros sudaro kampą, mažesnį kaip 180°, tai terminis vėjas vėjo krypties apatiniame lygyje atžvilgiu bus nukreiptas į dešinę ar į kairę priklausomai nuo to, į kokią pusę temperatūros gradientas krypsta nuo barinio gradiento. Todėl didėjant aukščiui geostrofinis vėjas, artėdamas prie izotermos, suksis į kairę arba į dešinę.
Pagreitis
Jei pagreitis teigiamas, judėjimas greitėjantis, jei pagreitis neigiamas – greitis mažėja. Esant pagreičiui lygiam nuliui, judėjimas tolyginis ir tiesiaeigis.
Terminis vėjas
Fizikinė dalis
Laisvojoje atmosferoje vėjo pokytis vertikalia kryptimi gali būti įvairus ir priklauso nuo barinio lauko vertikalios kaitos. Jo kryptis yra lygiagreti arba beveik lygiagreti izohipsėms, o greitis artimas geostrofiniam.
Pagreitis
Pagreitis mechanikoje dažnai skaičiuojamas paprasčiausiu būdu greičio pokytį padalinus iš laiko, per kurį tas pokytis įvyko:
Terminis vėjas
Fizikinė dalis
Jeigu atimant skaliarus lengvai galima gauti kitus skaliarus, talpinančius vertingą prognostinę informaciją, tai atimant vektorius galima gauti naujus vektorius, turinčius svarbią fizinę prasmę. Geostrofinio vėjo vertikalus poslinkis aprašomas terminio vėjo lygtimi: Čia VT yra terminis vėjas, Vg – geostrofinis vėjas, indeksai 1 ir 2 parodo sluoksnio viršutinę ir apatinę ribą, f – Korioliso parametras, g – laisvojo kritimo pagreitis, k – vienetinis vertikalios ašies vektorius, ∇h – sluoksnio storio h vertikalus gradientas. Nors tai tik fiktyvus vėjas, jis turi gilią fizikinę prasmę: ne tik aprašo geostrofinio vėjo vertikalų poslinkį, bet ir nukreiptas taip, kad Šiaurės pusrutulyje šaltas oras lieka jo kairėje, o šiltas – dešinėje.
Pagreitis
Bendru atveju pagreitis apibrėžiamas išvestine:
Pagreičio radimas grafiniu būdu
thumb|200px|right|Pagreičio apskaičiavimas greičio grafiku (greičio v kitimas bėgant laikui t). A – pradinis greitis, B – galutinis greitis. Pagreitį galima apskaičiuoti ir remiantis greičio grafiku Atkarpos BC ilgį, kuris lygus greičio pokyčiui, padaliję iš atkarpos AC ilgio, atitinkančio laiką t, gausime pagreičio vertę.
Terminis vėjas
Fizikinė dalis
Kitokia termino vėjo išraiška gaunama paėmus standartinių santykinėje topografijoje naudojamų izobarinių lygių aukščius, tarp 1000 hPa ir 500 hPa: Čia H – izobarinių lygių aukštis, indeksai 1 ir 2 parodo sluoksnio viršutinę ir apatinę ribą. Todėl terminis vėjas turėtų pūsti išilgai santykinės topografijos izohipsių, tik čia y ašis nukreipta statmenai izohipsėms.
Pagreitis
Pagreičio radimas grafiniu būdu
Jeigu kūnas juda pastoviu pagreičiu a (pavyzdžiui, laisvai krentantis akmuo), jo greitis didėja tiesiškai. Tarkime per pirmą sekundę akmens įsibėgėjo iki 1 m/s, po antros sekundės greitis jau 2 m/s, po trečios – 3 m/s ir t. t. Grafike tai matoma kaip tiesė, kylanti kampu nuo t ašies. Kuo didesnis pagreitis, tuo statesnis šis kampas.
Nueitas kelias S yra vidutinio greičio ir praėjusio laiko sandauga:
Terminis vėjas
Taikymas meteorologijoje
thumb|right|Keičiantis aukščiui geostrofinis vėjas VB sukasi pagal laikrodžio rodyklę. Terminis vėjas VT nukrypsta į dešinę nuo vėjo krypties apatiniame lygyje VA – tai rodo šilumos advekciją. Šaltas (Kaldt) oras lieka terminio vėjo kairėje, o šiltas (Warmt) – dešinėje. Pagal geostrofinio vėjo krypties didėjant aukščiui kaitą galima nustatyti advekcijos (horizontalios oro pernašos) pobūdį analizuojamame sluoksnyje. Remiantis terminio vėjo posūkiu, egzistuoja 3 galimos advekcijos tipai:
Remdamiesi geostrofine aproksimacija temperatūros pasiskirstymą galima sužinoti iš storio sluoksnio (vidutinės temperatūros) ir horizontalaus temperatūros gradiento krypties, kuri kartu yra geostrofinio vėjo vertikalaus poslinkio funkcija.
Pagreitis
Pagreičio radimas grafiniu būdu
Tarkim, mūsų pavyzdyje po penkių sekundžių m. Grafiškai, nueitas kelias yra geometrinės figūros plotas. Šios figūros apatinė kraštinė yra laiko ašis (t), kairioji kraštinė yra greičio ašis (v), dešioji kraštinį lygiagreti kairiajai kerta galutinį laiką atitinkančius taškus (B, C). Viršutinė kraštinė yra greičio kitimo kreivė laikui bėgant. Mūsų atveju (greitis kinta tiesiškai) ši figūra yra stačioji trapecija, ir nueito kelio formulė sutampa su šios trapecijos ploto formule. Figūros ploto taisyklė lieka teisinga ir jei greitis kinta kaip nors kitaip (tarkim kvadratiškai), tačiau tada plotui skaičiuoti reikia sudėtingesnių būdų.
Kreivaeigis judėjimas
Normalinio pagreičio an priežastis – greičio krypties kitimas. Šios pagreičio komponentės kryptis nukreipta į momentinį trajektorijos kreivumo centrą (trajektorijos normalė) ir yra statmena momentinio greičio vektoriui. Sukamajame judėjime
čia n – normalės vektorius.
Skaliarinė išraiška:
Liestinio pagreičio (tangentinio pagreičio) at priežastis – greičio modulio kitimas. Tangentinio pagreičio kryptis sutampa su momentinio greičio kryptimi, trajektorijos liestine, jei judėjimas greitėjantis arba priešingas jam, jei judėjimas lėtėjantis:
čia
Dinamikoje
Klasikinėje mechanikoje antrasis Niutono dėsnis formuluojamas taip: kūną veikiančių jėgų atstojamoji F yra lygi kūno masės ir pagreičio sandaugai:
Terminis vėjas
Taikymas meteorologijoje
Terminio vėjo lygtis taip pat yra naudingas diagnostinis įrankis kai kurioms dinaminės meteorologijos teorijoms paremti: Čia  yra vertikalus geostrofinio vėjo gradientas Dekarto koordinatėse, ∇Tv – horizontalus sluoksnio virtualios temperatūros gradientas.
Byčius
Byčius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Afan Lido FC
Istorija
Klubas įkurtas 1967 m.
Byčius
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Terminis vėjas
Taikymas meteorologijoje
Čia  yra vertikalus geostrofinio vėjo gradientas izobarinėse koordinatėse, R – universalioji dujų konstanta, p – slėgis.
Turint geopotencialaus aukščio duomenis, gautus radiozondavimo ar palydovinio zondavimo metu, galima įvertinti geostrofinio vėjo vertikalų poslinkį Dekarto arba izobarinėse koordinatėse, o po to ir temperatūros lauko konfigūraciją. Priešingai, palydovų sensoriais tiksliau numatoma sluoksnių (ypač laisvojoje atmosferoje) temperatūra nei geopotencialus aukštis, todėl remiantis šiomis formulėmis galima nustatyti geostrofinio vėjo parametrus reikiamuose sluoksniuose. Sekant iš kosmoso debesų ar viršutinės troposferos skirtingo tankio vandens garų zonų trajektorijas taip pat galima nustatyti tikrąjį vėją, kuris dažnai artimas geostrofiniam. Vidutinės vėjo greičio paklaidos neviršija 4–6 m/s vidurinėje troposferoje. Turint reikšmes skirtinguose sluoksniuose galima būtų atstatyti termobarinio lauko konfigūraciją.
Mūsų kraštas (Radviliškis)
Istorija
Iki 1950 m. buvo Radviliškio apskrities laikraštis, iki 1959 m. – LKP Radviliškio rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys. 1959 m. sujungtas su Šiaulių rajono laikraščiu „Leninietis“, 1962 m. gruodžio mėn. reorganizuotas į Radviliškio rajono laikraštį, nuo 1990 m. lapkričio 6 d. – nepriklausomas. Steigėjas Radviliškio rajono laikraščio „Mūsų kraštas“ redakcija, nuo 1994 m. steigėjas Linas Jučas, leidėjas UAB „Faris“, nuo 1998 m. UAB „Šiaulių kraštas“ filialas.
Iki 1959 m. vadinosi „Raudonoji žvaigždė“, nuo 1962 m. – „Komunizmo aušra“, nuo 1989 m. balandžio 1 d. „Mūsų kraštas“.
1949–1955 m. ėjo du kartus per savaitę, vėliau – triskart per savaitę, 1976–1987 m. – savaitraštis, nuo 1987 m. vėl leistas triskart per savaitę, nuo 1994 m. ėjo du kartus per savaitę, nuo 2006 m. savaitraštis. Tiražas 1949 m. – 2000 egz., 1987 m. – 13 000 egz., 1997 m. – 2300 egz.
Hepatitas
Hepatitas – įvairios kilmės kepenų uždegiminė liga.
Jis pagal priežastis gali būti skirstomas į grupes:
Ridiko kronikos
Ridiko kronikos – 2004 m. JAV mokslinės fantastikos veiksmo filmas. Filmas yra antroji dalis apie Ridiką, pirmoji juosta išleista 2000 m. ir vadinosi „Visiška tamsa“. Pagrindinį Ridiko vaidmenį, kaip ir pirmojoje, dalyje atliko Vin Diesel. Filmas pasakoja apie Ridiką nesugaunamą žudiką, kuris turi savo gyvenimo kodeksą.
Bėkšta
Bėkšta − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bėkštienė (ištekėjusi moteris) ir Bėkštaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Palemonas (legendinis asmuo)
thumb|Palemonas
Palemonas – Lietuvos metraščių legendinėje dalyje ir kt. istorijos šaltiniuose minimas legendinis Gediminaičių ir kt. ankstyvosios LDK valdovų pirmtakas bei protėvis, iki XIX a. I pusės daugelio lietuvių ir lenkų kildintas iš senovės Romos didikų. Pasak istoriko J. Tumelio, Palemono vardą Lietuvos metraščių platesniojo sąvado sudarytojai galėjo perimti iš romėnų istorikų raštų, kuriuose minimas kažkoks I a. pr. m. e. gyvenęs Palemonas (istorinis asmuo), iš Marko Antonijaus gavęs valdyti Ponto sritį Mažojoje Azijoje. Tuo tarpu pretekstą sukurti Palemono legendą minėto sąvado sudarytojams galėjo suteikti vienas iš lietuvių romėniškosios kilmės teorijos kūrėjų Janas Dlugošas, kuris savo „Lenkijos istorijose“ pateikė legendą apie dab. Vilniaus miesto vietoje kadaise neva apsistojusį nuo Cezario rūstybės iš Italijos pabėgusių Pompėjaus šalininkų būrį, bei Dlugošo amžininkas Pilypas Kalimachas, kuris apie 1480 m. veikale Kardinolo Zbignevo Olesnickio gyvenimas iškėlė lietuvių gališkosios kilmės hipotezę, – pasak šios hipotezės, lietuviai yra kilę iš senovės galų, kuriuos į būsimos Lietuvos teritoriją kažkurios keltų invazijos į Šiaurės Italiją laikotarpiu esą atvedė link „Šiaurės Okeano“ pajudėjusių galų kilčių vadas Lemonijus.
Lietuvos metraščiuose, XVI a. rašiusių lenkų istorikų veikaluose ir kai kuriuose kt. XVI-XVIII a. šaltiniuose įvairiais variantais pateikta Palemono legenda, kuri yra lietuvių romėniškosios kilmės teorijos sudėtinė dalis, susiformavo XV a. paskutiniaisiais dešimtmečiais ir XVI a. I pusėje bei viduryje; XVI a. viduryje lenkų istorikas Martynas Kromeris Lietuvos metraščių Palemoną pirmasis ėmė tapatinti su Pompėjaus bendražygiu Publijumi Libonu (istorinis asmuo; jį savo raštuose mini Liucijus Floras ir kt. romėnų istorikai).
Pasak dalies minėtų šaltinių, I a. pr. m. e. Romos Respublikoje vykstant pilietiniam karui, Pompėjaus laivyno vadas Publijus Libonas, kurį vėlesniais laikais Lietuvoje žmonės esą ėmė vadinti „Palemonu“, paliko tėvynę ir išvyko į šiaurę kartu su žmona, vaikais bei 500 Romos patricijų. Apiplaukę Europą, jie išlipo į krantą ties Nemuno žiotimis; toliau tie pabėgėliai esą plaukę Nemunu iki Dubysos, o ties pastarosios žiotimis, ant gražios ąžuolais apaugusios kalvos įkūrę pilį ar šventyklą.
Pasak Palemono legendos „metraštinės“ versijos, Palemonas buvo Romos imperatoriaus Nerono giminaitis; gelbėdamasis nuo Nerono persekiojimų, jis su šeima ir 500 valdinių pabėgęs iš Italijos ir apsigyvenęs prie Nemuno, Jūros bei Dubysos upių. Iš Palemono vaikaičių esą kilo Lietuvos didieji kunigaikščiai ir kunigaikščiai Alšėniškiai bei Giedraičiai, o iš kartu su Palemonu į Lietuvą neva atvykusių Romos patricijų palikuonių – didikai Goštautai, Davainos ir Manvydai.
Istoriografijoje nuo XVIII a. antrosios pusės Palemonas laikomas Lietuvos metraščių legendinės dalies fiktyviu personažu.
Literatūra
Jurginis J., Legendos apie lietuvių kilmę, V., 1971.
Maskoliškiai (Širvintos)
Maskoliškiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Gelvonų.
Beržtalis (kaimas)
Istorija
Kaimas kūrėsi apie Didįjį Beržtalio (Gut Groß-Bersteln) dvarą. 1739–1742 m. Beržtalio mokykloje dirbo latvių kalbos tyrinėtojas Gothardas Frydrichas Stenderis. Kaimo apylinkėse 1859 m. gimė pirmasis Latvijos prezidentas Janis Čakstė. Tarybiniais metais Beržtalis buvo tarybinio gyvulininkystės ūkio centrinė gyvenvietė.
Jokūbas Jonaitis Nemiraitis
Jokūbas Jonaitis Nemiraitis (m. apie 1494 m.) – LDK didikas.
Biografija
Pirmąkart paminėtas 1471 m. birželio 10 d. dėdės Mikalojaus Nemiračio donacijoje Iškaldės bažnyčiai. Kaip jau miręs paminėtas 1494 m. liepos 19 d.
Tėvas – Jonas Nemiraitis. Žmona – Svetochna, kuri gyveno dar 1500 m.; jos pirmasis vyras buvo Andrius Daugirdaitis. Sūnūs – Vaclovas Nemira, Mikalojus Butrimas, Andrius, Jurgis. Duktė – Jadvyga.
Valstybės tarnyba
1482–1484 m. – Brastos seniūnas. 1483 m. – valdovo maršalka. Aleksandro valdymo pradžioje buvo Briansko seniūnas.
1472 m. vyko pasiuntiniu pas Ordino magistrą.
1823 m.
1823 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mūsų meisteris
Mūsų meisteris – statybos technikos mėnesinis žurnalas, ėjęs 1932 m. sausio-gegužės mėn. Šiauliuose.
Būčys
Būčys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Būčienė (ištekėjusi moteris) ir Būčytė (mergautinė pavardė).
Mūsų meisteris
Istorija
Leido Šiaulių statybos meisterių klubas. Spausdinti specialistų straipsniai statybos, ekonomikos, projektavimo, statybinių medžiagų technologijos klausimais. Spausdino akcidencinė spaustuvė „Rato“, nuo Nr. 5 – Vilties spaustuvė Šiauliuose. Išėjo 5 numeriai.
Būčys
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mūsų meisteris
Istorija
Redagavo B. Karpavičius.
Stanislovas Didžiulis
Rašytojos Liudvikos Didžiulienės (Žmonos) vyras, dukterų, rašytojos Vandos Albrechtienės (1881–1941 m.), Aldonos Kazanavičienės (1889–1970 m.), Onos Sketerienės (1878–1960 m.), sūnų Algirdo Severino (1888–1916 m. žuvo fronte Rumunijoje), Antano (1883–1960 m.) ir Vytauto (1881–1956 m.) Didžiulių tėvas.
Biografija
Iki 1863 m. mokėsi Panevėžio gimnazijoje, vėliau – privačiai pas Andrioniškio kunigą A. Viskantą. Jo įkvėptas pradėjo kaupti biblioteką. Knygas pirko viešėdamas didesniuose miestuose, parsisiųsdavo iš Vilniaus, Varšuvos ir kitų knygynų. Knygas dailiai įrišdavo, antspauduodavo bibliotekos spaudu, įrašydavo katalogo kortelėje. Seniausia bibliotekos knyga buvo Konstantino Sirvydo „Punkty kazan do…”, išleista 1625 m. Vilniuje. Be to, joje buvo brolių Juškų dainų rinkiniai, net 18 knygelių vyskupo Motiejaus Valančiaus raštų.
S. Didžiulis buvo vienas pirmųjų nelegalios literatūros platintojų, rinko tautosaką, rašė periodikoje. 1895 m. organizavo 9 valsčių prašymą carui, kad būtų leista lietuviška spauda. Dalyvavo 1905–1907 m. įvykiuose, 1905 m. gruodžio 4 d. – Didžiojo Vilniaus Seimo dalyvis.
Iziubris
Iziubris (Cervus elaphus xanthopygus) - Rytų Azijoje (Rusijos Tolimieji Rytai, Užbaikalė, Šiaurės Kinija) gyvenantis tauriojo elnio porūšis.
Ypatumai
Patinų kūno ilgis 220–250 cm; aukštis per pečius 146–165 cm; galvos ilgis 52,5–56 cm. Kūno masė - 170–250 kg.
Stanislovas Didžiulis
Biografija
1906 m. vasario 14 d. su sūnumis suimtas, kalintas, paleistas už užstatą, bet netrukus vėl suimtas, 1907 m. nuteistas kalėti iki gyvos galvos ir ištremtas į Kanską Sibire.
Iziubris
Ypatumai
Patelių kūno ilgis 185–216 cm; aukštis per pečius 120–135 cm; galvos ilgis 34–48 cm. Kūno masė 140–180 kg.
Rago ilgis 87 cm, plotis 82 cm, didžiausių ataugų ilgis 32,5 см, rago pamato apimtis 20 cm.
Stanislovas Didžiulis
Biografija
1917–1924 m. su šeima gyveno Jaltoje, 1924 m. paralyžuotas grįžo į gimtinę.
Biblioteka
Daugiau kaip 400 knygų buvo lietuvių kalba, beveik 300 – lenkiškų, 30 rusiškų, 17 vokiškų, 3 prancūziškos ir 3 lotyniškos. Šiuo metu bibliotekos spaudiniai saugomi Vilniaus universiteto bibliotekoje – 230, Kauno technologijos universiteto bibliotekoje – 88, Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje – 59, Kauno apskrities bibliotekoje – 18 bei A. Baranausko ir A. Žukausko-Vienuolio memorialiniame muziejuje – 62.
Garniškės
Garniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Eitminiškių. Įsikūręs Girelės miško pakraštyje, šalia kelio.
Klabinių piliakalnis
Klabinių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24020) Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Klabinių kaime, Alantos seniūnija. Pasiekiamas keliu Janonys – Dapkūniškis, Klabiniuose priešais Virintą pasukus į kairę pietryčių kryptimi link Antanavos, pavažiavus 850 m yra kelio dešinėje pietvakariuose.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, dešiniajame Virintos krante, santakoje su bevardžiu upeliu. Aikštelė keturkampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 45x17 m dydžio. Jos šiaurės vakarų gale supiltas 1 m aukščio, 8 m pločio pylimas, kurio išorinis 3 m aukščio šlaitas leidžiasi į 10-­15 m ilgio, 6 m pločio, 1 m gylio griovį. Už griovio kyla antras 2 m aukščio, 8 m pločio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į antrą 30 m ilgio, 12 m pločio, 3 m gylio griovį 1­-5 m pločio dugnu. Iš šio griovio šiaurės rytų šlaitu žemyn iki pietrytinės pašlaitės leidžiasi 5­-12 m pločio terasa, kuria greičiausiai į piliakalnį ėjęs kelias. Pietryčių šlaite, 4,5 m žemiau aikštelės yra 4 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 15­-17 m aukščio.
Aikštelės šiaurės vakarų kraštas nuslinkęs į Virintą, pati aikštelė apardyta arimų. Piliakalnis apaugęs lapuočiais, aikštelės pietrytinė dalis dirvonuoja.
Pietinėje papėdėje, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Tyrimai
1936 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka, 1970 m. – Istorijos institutas, 1978 m. – Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 22400 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 2371000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Bžostovskis
Bžostovskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bžostovskienė (ištekėjusi moteris) ir Bžostovskytė (mergautinė pavardė).
Užmiestis
250px|thumb|Užmiesčio kraštovaizdis Lietuvoje
Užmiestis, kaimiška vietovė, provincija – teritorija, esanti už miestų ir kitų urbanizuotų teritorijų ribų. Užmiestyje daug mažesnis gyventojų tankumas, didesnė gamtinė įvairovė. Užmiesčio gyventojai gyvena kaimuose, viensėdžiuose. Čia vystomas daugiausia žemės ūkis, miškininkystė, žvejyba, gavybos pramonė. Užmiestyje plėtojamas ekoturizmas, yra saugomos gamtos plotai, rekreacinės zonos.
Lietuvoje užmiesčio teritorijose plyti dirbami laukai, pievos, miškai. Kraštovaizdį paįvairina upių slėniai, ežerai (ypač Aukštaitijoje).
Campagne
Jakiškiai (reikšmės)
Jakiškiais vadinami kaimai:
LKAL 1996–1997 m. sezonas
LKAL 1996–1997 metų sezonas – 3-as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 14 klubų. Čempionate nugalėjo Kauno „Drobė-Juta“, bronzą iškovojo Joniškio „Žiemgala“, laimėjusi reguliarųjį sezoną.
Mūsų žinynas
thumb|200px|„Mūsų žinynas“ pirmasis numeris, 1921 m. Mūsų žinynas – Lietuvos karybos ir istorijos žurnalas, ėjęs 1921–1940 m. Kaune.
Istorija
Žurnalą įsteigė Krašto apsaugos ministerijos Karo mokslo skyrius, leido Spaudos ir švietimo skyrius. Iki 1925 m. ėjo kas tris mėnesius, nuo 1929 m. – kas du, 1929–1940 m. – kas mėnesį. Nagrinėjo karo mokslo, karų istorijos, Lietuvos kariuomenės organizacijos, karių rengimo ir auklėjimo, karinės ginkluotės, Lietuvos istorijos ir tarptautinių santykių raidos klausimus. Tiražas 1000 egz. (1928 m.).
Leido priedus: „Kardas“, 1925 m. „Karo archyvas“, „Karo literatūros rodyklė“, „Karo mokslų draugijos žinios“.
Bendradarbiavo Jonas Basanavičius, Petras Biržys, Viktoras Biržiška, Jurgis Byla, Petras Bytautas, Karolis Dineika, Martynas Yčas, Augustinas Janulaitis, Paulius Galaunė, Kazys Grinius, Vincas Grigaliūnas-Glovackis, Vaclovas Griganavičius, Leonas Gustaitis, Vladas Ingelevičius, Augustinas Janulaitis, Viktoras Jasaitis, Maksimas Katchė, Pranas Kaunas, Stanislovas Kuizinas, Kazys Ladiga, Antanas Mačiuika, Vladas Mieželis, Kazys Musteikis, Povilas Pakarklis, Jonas Petruitis, Petras Purėnas, Antanas Simanas Rėklaitis, Petras Ruseckas, Aleksandras Ružancovas, Kazys Škirpa, Konstantinas Žukas ir kiti.
Carl Knauf
Karlas Knaufas (1893 m. Bad Godesberge, Vokietijos imperija - 1944 m. balandžio 1 d. Nidoje, Trečiasis Reichas) – vokiečių dailininkas, vėlyvojo impresionizmo srovės atstovas.
Biografija
Gimė 1893 m. Bad Godesberge, studijavo Diuseldorfo dailės akademijoje. 1921 m. Karaliaučiuje pristatė pirmąją, o 1932 m. Klaipėdoje surengė di­džiau­sią sa­vo per­so­na­li­nę par­odą. Dailininko paveiksluose dominavo Kuršių nerijos kraštovaizdis, jį ypač ža­vė­jo ma­rio­se plau­kio­jan­tys ku­rė­nai. Itin populiarus yra Karlo Knaufo tapytas vadinamasis „itališkas vaizdas“ – žvilgsnis nuo Uošvės kalno į Purvynės žvejų namelius ir įlanką su žvejų laivais.
Nuo 1931 m. iki savo mirties gyveno Nidos priemiestyje Skruzdynėje, ant Uošvės kalno. Jo namą suprojektavo architektas Herbertas Reissmannas, o pats menininkas įdėjo daug pastangų dailindamas pastato išorę ir vidų. Buvo nudažytas tradicinėmis žvejo namo spalvomis – sienos rudos, langų apvadai, sandrikai, vėjalentės ir lėkiai – mėlyni ir balti. Stogas dengtas tamsiai raudonos spalvos čerpėmis.
Priklausė Nidos dailininkų kolonijai, buvo vedęs Friedel Riefenstahl iš Dancigo. Dėl silpnos sveikatos Skruzdynėje gyvendavo tik vasaromis, o žiemomis keliaudavo po pietinę Europą. Po staigios mirties buvo palaidotas Nidos žvejų kapinaitėse, tiksli kapo vieta nėra žinoma. Šiandieną Karlą Knaufą primena kapinėse pastatytas kryžius.
Darbai saugomi Rytų Prūsijos muziejuje Liuneburge bei privačiose kolekcijose.
Tyto alba (reikšmės)
Tyto alba – mokslinis paprastosios liepsnotosios pelėdos pavadinimas.
Taip pat gali reikšti:
Mongolijos herbas
thumb|200px|Mongolijos herbas nuo 1991 m. thumb|200px|Mongolijos herbas 1941-1960 m. thumb|200px|Mongolijos herbas 1960–1991
Mongolijos herbas – vienas iš oficialių Mongolijos simbolių. Mongolijos herbas apvalios formos, jo viduryje sparnuotas žirgas. Žirgo viduryje yra pavaizduoti šalies simboliai: ugnis, žemė, Mėnulis, vanduo ir taijitu ženklas. Skritulio apačioje yra budistų dharmos ratas ir lapeliai.
Istorija
II pasaulinio karo metu Mongolijos Liaudės Respublika įsivedė herbą, kuriame pavaizduotas jojantis piemuo ir iš kalnų tekanti saulė. Šone buvo naminių gyvūnų paveikslėliai, viršuje – socialistinė žvaigždė, apačioje užrašas „БНМАУ“ (Бүгд Найрамдах Монгол Ард Улс – Mongolijos liaudies respublika).
1960 m. herbas pakeistas. Rugių varpos apjuostos Mongolijos vėliava su tuo pačiu užrašu „БНМАУ“.
Bžozovskis
Bžozovskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bžozovskienė (ištekėjusi moteris) ir Bžozovskytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Holografija
Holografija ( 'visas' + graphe 'rašymas') – erdvinės informacijos apie objektą užrašymo ir atkūrimo metodas, pagrįstas koherentinių (vienodų bangos ilgių, dažnių ir pastovaus fazių skirtumo bangos) šviesos bangų sklaida ir šios šviesos interferencija su tam tikru atraminiu optiniu signalu. Netiesiogiai holografiją galima vadinti trimate fotografija, kadangi skirtingai nuo nuotraukos, holograma išsaugo objekto tūrinį vaizdą. Ši technika taip pat naudojama kaupti, atkurti ir apdoroti informacijai.
Hologramoje įrašoma visą informaciją apie objekto išsklaidytas šviesos bangas (sklidimo kryptį, amplitudę, fazę, bangos ilgius, poliarizaciją). Apšvietus holograma tokiu pačiu šaltiniu, kaip ir atraminis hologramos įrašymo metu, iš hologramos išėjusios šviesos bangos difraguodamos ir interferuodamos sukuria realaus daikto menamą vaizdą – matomas erdvinis objekto atvaizdas, arti ir toli esantys daiktai matomi vienodai ryškiai. Keičiant stebėjimo vietą galima stebėti įvairias objekto detales. Hologramos veikimo principas yra pagrįstas trimatės difrakcinės gardelės sudarymu ir objekto optinės informacijos atkūrimu difrakciniame vaizde.
Hologramos gali būti ir natūralių spalvų.
Istorija
Holografijos idėją 1947 m. iškėlė vengrų fizikas Denis Gaboras (Dennis Gabor) ir už tai 1971 m. buvo apdovanotas Nobelio premija.
Naują įkvėpimą holografija gavo 1960 m. metais, kai buvo išrastas lazeris – koherentinės šviesos šaltinis. Pirmoji holograma, kurioje pavaizduoti trimačiai objektai, užrašyta 1962 m. Tarybų Sąjungos mokslininko Jurijaus Denisiuko (Юрий Денисюк) bei 1963 m. JAV mokslininkų Emmett Leith ir Juris Upatnieks.
Hologramos savybės
Pagrindinės hologramos (holografijos produkto) savybės:
Hologramos užrašymas
thumb|left|350px|Hologramos užrašymo schema. Holograma gaunama fotografinėje plokštelėje įrašant difrakcinę gardelę, susidarančia kelių bangų interferencijos metu, kuomet susikirtus apšviečiamo objekto išsklaidytai šviesai su koherentine atramine banga. Koherentinė lazerio šviesa išskaidoma į du pluoštus: atraminį ir apšvietimo. Pastarasis pluoštas apšviečia objektą. Jei šių dviejų pluoštų – atraminio ir objekto išsklaidyto – spinduliai išlieka koherentiški, jie gali interferuoti. Interferencija sukuria įvairaus intensyvumo dėmes, kurios užrašomos holografinėje plokštelėje. Šios dėmės plokštelėje suformuoja tam tikrą difrakcinę gardelę, kuri ir vadinama holograma.
Šios užrašytos dėmės tiesiogiai nevaizduoja atitinkamų fotografuojamo objekto ar erdvės taškų (o įprastoje fotografijoje nuotraukoje užfiksuotas kiekvienas taškas vaizduoja vieną iš objekto atitinkamų taškų). Tiksliau pasakius, ir maža hologramos paviršiaus dalis turi pakankamai informacijos atkurti visam originaliam vaizdui. Tai įmanoma dėl to, jog užrašymo metu kiekvienas holografinės plokštelės taškas užfiksuoja informaciją apie visą vaizdą. Tuos taškus vaizdžiai galima laikyti akimis: holografinėje plokštelėje kiekviena akis mato visą fiksuojamą vaizdą.