cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Medžerda
thumb|left|240px|Upės slėnio vaizdas Tuniso įlanka atsirado dėl poledyninės transgresijos prieš 6000 metų. Nuo to laiko Medžerda užpildė pietinę įlankos dalį nuosėdomis. Ghar el Melh lagūna yra paskutinė buvusios įlankos liekana. 1973 m. per paskutinį didelį potvynį upės tėkmė vėl pasikeitė ir dabar ji teka kanalu, kuris buvo iškastas potvynio pertekliniui vandeniui nutekėti.
Bronius Gadeikis
Bronius Gadeikis (1926 m. vasario 24 d. Plungėje – 2005 m. Šiauliuose) – gydytojas, Šiaulių miesto garbės pilietis.
Biografija
Gimė dvylikos vaikų šeimoje. Mokėsi Plungėje, Kaune. 1953 m. baigė Kauno medicinos instituto Gydomąjį fakultetą. 1966 m. suteikta pirmoji ortopedo – traumatologo kategorija, 1984 m. suteikta aukščiausioji ortopedo – traumatologo kvalifikacinė kategorija. Siekdamas įsisavinti įgimto klubo sąnario išnirimo operatyvinį gydymą 1963 m. ir 1964 m. tobulinosi Rygos ortopedijos – traumatologijos institute, iš kurio grįžęs pradėjo daryti analogiškas operacijas Šiauliuose. Traumatologijos ir vaikų chirurgijos žinias du kartus gilino Maskvos centriniame gydytojų pasitobulinimo institute.
1953 m. paskirtas į Respublikinės Šiaulių ligoninės ortopedinį – traumatologinį skyrių, kuriame dirbdamas tobulinosi vaikų ortopedijos – traumatologijos srityje. Nuo 1963 m. Šiaulių gimdymo namuose pirmasis pradėjo sistemingai kartą per savaitę profilaktiškai tikrinti visus naujagimius, siekdamas tiksliau išsiaiškinti įgimtas deformacijas. Šį darbą reguliariai vykdė ketverius metus, išmokė miesto ir Šiaulių zonos rajonų gimdymo namų mikropediatrus naudoti apžiūros techniką. Visi naujagimiai su įgimtomis deformacijomis buvo gydomi ir dispanserizuojami vaikų poliklinikoje.
Buvo Respublikinės ortopedų – traumatologų mokslinės draugijos, Šiaulių zonos chirurgų mokslinės draugijos ir Respublikinės vaikų chirurgijos draugijos narys, Šiaulių miesto vaikų traumatizmo komisijos narys. Per 50 darbo metų paruošė per 30 pranešimų, kuriuos perskaitė chirurgų, ginekologų, mikropediatrų konferencijose, Šiaulių chirurgų draugijos posėdžiuose, mokyklose, vaikų darželiuose. Daug jo straipsnių išspausdinta medicininiuose leidiniuose, miesto laikraštyje.
Apdovanotas medaliais, Garbės raštais, jam pareikštos padėkos. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos 2004 m. rugsėjo 9 d. sprendimu Nr. T-208 suteiktas Garbės piliečio vardas.
Švedijos transportas
Šis straipsnis skirtas Švedijos transportui aprašyti.
Metro, tramvajai, lengvasis geležinkelis
Miestai, turintys metro: Miestai, turintys lengvąjį geležinkelį/tramvajų:
Keliai
Švedija turi 572 900 km kelių (2009 m.)
Automagistralės
Šalis turi automagistralių, kurios iš Danijos, per Švediją pasiekia Stokholmą, Geteborgą, Upsalą. Šalies automagistralių sistema plečiasi toliau, pasiekdama vis naujus miestus.
Istorija
Kaire puse buvo vairuojama iki 1967 m. Šalyje jau iki 1967 m. transportas buvo pritaikytas vairuoti dešine puse (vairas buvo kairėje), ir pereiti į vairavimą dešine puse jau buvo bandyta per 1955 m. referendumą.
1963 m. Riksdagas vis dėlto priėmė teisės aktus, perėjimui į dešiniąją pusę, o 1967 m. rugsėjo 3 d. perėjimas įvyko. Šita diena buvo pavadinta Dagen H (Diena H), kur H reiškia Högertrafik arba dešinės pusės eismas.
Valerijonas Baltrūnas
Valerijonas Baltrūnas (g. 1940 m. gruodžio 25 d. Vainiškiuose, Kupiškio raj.) – tarybinės Lietuvos partinis veikėjas, Rusijos diplomatas.
Biografija
1964 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1966–1971 m. Kauno miesto LLKJS komiteto I sekretorius. 1971–1973 m. LKP CK mokslo ir mokymų įstaigų skyriaus sektoriaus vedėjas. 1973–1982 m. LLKJS CK I sekretorius. Nuo 1982 m. LKP CK mokslo ir mokymo įstaigų skyriaus vedėjas.
1966–1971 m. ir 1973–1982 m. LLKJS CK biuro narys. 1978–1982 m. kandidatas į VLKJS CK biuro narius. Nuo 1976 m. LKP CK narys. 1976–1982 m. kandidatas į LKP CK biuro narius. Nuo 1975 m. LSSR AT deputatas. 1989 m. LKP CK ideologijos sekretorius.
Po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo išvažiavo į Maskvą, 1991-1992 m. buvo TSRS ambasadorius Nigeryje, vėliau dirbo Rusijos URM Konsulinio departamento direktoriaus pavaduotoju, 1997–2001 m. – Rusijos nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi Senegale, taip pat Gambijai.
Šiuo metu gyvena Vilniuje.
Kakongo karalystė
Kakongo karalystė – senovinė nedidelė karalystė Vidurinėje Afrikoje, dabartinėje Kongo teritorijoje, Kongo upės šiauriniame krante. Šiaurėje ribojosi su Loango karalyste, pietuose su Ngojo karalyste, rytuose su Kongo Imperija. Gyventojai kalbėję kikongo kalbos vojo dialektu. Valstybėje formavosi atskira etninė grupė bavojai.
Istorija
Ankstyvoji Kakongo istorija nežinoma, XIX bei XX a. žodiniai šaltiniai nesuteikia apie tai daug žinių. Archeologiniai tyrinėjimai liudija, kad čia žmonės gyveno geležies amžiuje jau penktame amžiuje prieš mūsų erą, o visuomeninė hierarchija susiklostė pirmaisiais mūsų eros amžiais.
Karalystė pirmąsyk paminėta 1535, kad Kongo Imperijos karalius Afonso I valdo ir šią sritį, ir kitas Kongo upės šiaurinės pakrantės sritis. Daroma prielaida, kad karalystė susiformavo apie XIV a. pabaigoje, kaip Kongo konfederacijos sritis.
Nuo XVI a. Kakongo karalystė nepriklausoma. Portugalų prekiautojai 1620 įkūrė pirmas vario gamyklas, pirko dramblio kaulą, užsiėmė vergų prekyba. Vėliau, septynioliktame amžiuje, čia įsikėlė olandų bei anglų prekiautojai. XVIII a. Kakongo tapo svarbiu prekybos centru, reguliariai prekiaujanti su Olandija, Portugalija, Anglija, Prancūzija.
Ilgainiui Portugalija pavertė ją kolonija Portugalijos Kongu, kuris tapo dabartinės Kabindos pirmtaku.
Prazeodimis
Prazeodomis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Pr, eilės numeris 59.
Pavadinimo kilmė
Prazeodimio chloridams būdinga žalsva spalva ( – žalsva, žalio atspalvio). Galūnė -dimis susijusi su anksčiau žinomu vientisu junginiu didimu, iš kurio vėliau buvo išgauti elementai-dvyniai: prazeodimis ir neodimis.
Radonas
Radonas – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Rn, eilės numeris 86, tauriosios inertinės dujos.
Pavadinimo kilmė
Radono pavadinimas susijęs su radžiu – tai radioaktyviosios dujos, kurios dažnai atsiranda kaip radžio skilimo produktas. Laikoma, kad 1900 m. radoną atrado Vokietijos chemikas F. Dornas, tačiau jau 1899 m. tyrinėdamas torio preparatus, anglų mokslininkas E. Rezerfordas nustatė, kad jie į orą skleidžia iki tol nežinomą radioaktyvią medžiagą.
Savybės
Vienas rečiausių Žemės cheminių elementų. Bespalvės, bekvapės, labai sunkios, švytinčios tamsoje dujos. Žinomi 34 radono izotopai. Išgaunamas iš dujų mišinio pašalinant chemiškai aktyvias medžiagas, vėliau atskiriant azotą ir kitas inertines dujas. Atšaldytas skystėja ir virsta bespalviu skysčiu, kuris žemesnėje nei – 71 °C laipsnio temperatūroje tampa geltonas, o žemesnėje nei – 180 °C laipsnių temperatūroje oranžiniai raudonas. Labai maži radono kiekiai yra gamtiniuose vandenyse. Iš statybinių medžiagų kaupiasi patalpose. Radonas ir jo skilimo produktai mažina leukocitų kiekį kraujyje, ardo kaulų čiulpus, gali sukelti spindulinę ligą.
Naudojimas
Naudojamas medicinoje, taip pat uranui ir toriui rasti, požeminiuose dujotiekiuose nustatyti dujų nuotėkiui, dujokaukėms tikrinti. Radono koncentracijos dinamika požeminiuose vandenyse gali būti naudojama prognozuoti galimus žemės drebėjimus.
Ažuraisčiai (Imbradas)
Ažuraisčiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Imbrado, apie 0,5 km nuo kelio. Netoli kaimo stūkso Golubiškių piliakalnis, telkšo Avilys.
Antanas Bezaras
Biografija
1978–1994 m. Pavenčių cukraus fabriko agronomas, direktoriaus pavaduotojas, 1994–2000 m. ūkininkas, 2000–2002 m. Kuršėnų kaimiškosios seniūnijos seniūnas. 2002–2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės Žemės ūkio skyriaus vedėjas, 2011–2015 m. Šiaulių rajono savivaldybės mero pavaduotojas.
Nuo 2015 m. Šiaulių rajono meras.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šiaulių rajono skyriaus narys.
2000 m., 2003 m., 2007 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.
Apdovanotas LR žemės ūkio ministerijos padėkos raštu. Lietuvos mėsinių galvijų augintojų ir gerintojų asociacijos prezidentas, Micaičių bendruomenės pirmininkas.
2015 m. išrinktas Šiaulių rajono meru. 2019 m. perrinktas antrai kadencijai.
2020 m. kovo 18 d. sustabdytas girtas prie vairo.
Sutuoktinė Birutė, vaikai Viktė, Mindaugas.
Omeijadų mečetė
Omeijadų mečetė, arba Damasko didžioji mečetė – mečetė Sirijos sostinėje Damaske, viena seniausių ir didžiausių mečečių pasaulyje.
Dar šimtmečiais iki arabų užkariavimo dabartinės mečetės vietoje buvo statomos šventyklos – Aramo-Damasko karalystės laikais (X–VIII a. pr. m. e.) čia stovėjo šventykla aramėjų perkūno dievui Hadadui. Romėnų laikais vietoje Hadado šventykloje buvo pagerbiamas Jupiteris. Graikų architektas Apolodoras Damaskietis šventyklą išplėtė, perstatė. IV a. šventykla dar labiau išplėsta, dekoruota, nuo miesto atskirta dvejomis eilėmis sienų. 391 m. Jupiterio šventykla pertvarkyta į Šv. Jono Krikštytojo baziliką (🇬🇷). Pasakojama, kad čia buvusi palaidota Šv. Jono Krikštytojo galva. Bazilika buvo Damasko vyskupijos centru.
Omeijadų mečetė yra svarbi tiek šiitų, tiek sunitų šventovė, kurioje kalėjusi pranašo Mohamedo šeima. Taip pat mečetė lankoma pagerbiat Šv. Joną Krikštytoją (vieną islamo pranašų).
Kerulenas
Kerulenas ar Cherlenas  – upė Mongolijoje ir Kinijoje. Prasideda Chentėjaus kalnuose, 180 km į šiaurės rytus nuo Ulan Batoro. Teka rytinės Mongolijos stepėmis, įteka į Dalainoro ežerą Kinijos Vidinės Mongolijos provincijoje. Lietingais metais Dalanoras išsilieja, ir pasiekia Argūnės upę. Tuomet Kerulenas tampa Amūro upės ištaka ir suformuoja vieną ilgiausių vandens kelių pasaulyje (5052 km).
Prie Keruleno įsikūręs Čoibalsano miestas.
Geza
Geza (, 940 ar 945 m. – 997 m. vasario 1 d.) – 970–997 m. Vengrijos didysis kunigaikštis. Kilęs iš Arpadų dinastijos. Tėvas Vengrijos didysis kunigaikštis Takšonis, motina – Rytų (chazarų, pečenegų ar Volgos bulgarų) kilmės. Apie 972 m. vedė Transilvanijos kunigaikščio Djulos dukterį Sarolt (m. 997 m.). Tapęs valdovu sudarė taiką su Šventosios Romos imperija. Vengrijos viduje pasak tuometinių šaltinių telkė savo valdžią su ypatingu žiaurumu. jis buvo pirmasis Vengrijos monarchas, kuris palaikė krikščionių misionierius iš Vakarų Europos. Nors jis buvo krikštytas (krikšto vardas Steponas), Gezos krikščioniškasis tikėjimas liko seklus, jis laikėsi ir pagoniškų papročių.
Omano vėliava
Omano vėliava – stačiakampė, padalinta į tris vienodo aukščio horizontalias juostas: balta, žalia ir raudona (nuo viršaus), prie flagštoko - vertikali, trečdalio vėliavos ilgio pločio, raudona juosta kurios viršutinėje dalyje baltas  Omano herbas.
Spalvos
Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Warm Red; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 249, 63, 38.
Pantone spalvų sistemoje: Žalia – Pantone 347; RGB spalvų sistemoje: Žalia – 0, 158, 96.
Gyvulių ūkis
Gyvulių ūkis  – žinomiausia anglų rašytojo Džordžo Orvelo satyrinė tarybinio totalitarizmo alegorija. Knyga atspindi svarbiausius Stalino eros įvykius.
Apysaką 1945 m. išleido Londono leidykla „Secker and Warburg“.
Siužetas
Siužetas yra alegorija, kurioje vieno Anglijos ūkininko gyvuliai užima bolševikinių revoliucionierių vaidmenis. Jie sukyla prieš šeimininką, jį išveja ir ūkyje pradeda kurti savarankišką bendruomenę, kurioje visi gyvuliai yra lygūs. Tačiau netrukus išryškėja skirtumai tarp rūšių, t. y. klasių. Knygoje apibūdinama, kaip pavieniai asmenys, turintys politinių galių, gali keisti ir manipuliuoti visuomenės ideologijomis. Aprašoma, kaip utopijos vizija tampa diktatūra.
Neodimis
Neodimis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Nd, eilės numeris 60.
Ivi Adamou
Ivi Adamou (g. 1993 m. lapkričio 24 d.) – Kipro-Graikijos dainininkė, kuri tapo žinoma Graikijoje ir Kipre po jos dalyvavimo antrojo sezono Graikijos „X Faktoriuje“. Adamou sudarė sutartį su „Sony Music Greece“ ir išleido savo debiutinį EP „Kalokairi Stin Kardia“, kuris buvo sertifikuotas auksiniu. Tais pačiais metais ji bendradarbiavo su Spiros Lambrou choru ir išleido EP „Christougenna Me Tin Ivi Adamou“. Ivi Adamou atstovavo Kiprui 2012 m. Eurovizijoje su daina „La La Love“. Finale užėmė 16 vietą. Jos naujas albumas „Eho Ourano“ pasirodė 2013 m. vasarą.
Ieva Dumbauskaitė
thumb|Ieva Dumbauskaitė Ieva Dumbauskaitė (g. 1994 m. rugsėjo 7 d., Klaipėdoje) - Lietuvos tinklininkė. 2011 m. Europos jaunimo paplūdimio tinklinio čempionate, vykusiame Vilniuje, kartu su Monika Povilaityte iškovojo aukso medalius.
Dainius Radzevičius
Dainius Radzevičius (g. 1976 m. spalio 25 d. Vilkaviškyje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1994 m. baigė Vilkaviškio Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 2008 m. baigė Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto žurnalistikos bakalauro studijas. 2012 metais baigė Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto komunikacijos ir informacijos magistro studijas. 1997–2002 m. mokėsi žurnalistikos kursuose Vokietijoje.
Lubiejkai
Lubiejkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mileičycių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Mileičicės, apie 20 km į šiaurės rytus nuo Semiatičės ir apie 62 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Židikai
Židikai – miestelis Mažeikių rajono savivaldybėje, prie kelio Mažeikiai–Skuodas. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Urbanistikos paminklas. Stovi Židikų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1821 m.), Šv. Onos koplyčia (kapinaitėse), veikia Židikų Marijos Pečkauskaitės vidurinė mokykla, trys parduotuvės, ambulatorija, gaisrinė, paštas (LT-89071), vaistinė, degalinė, stomatologinis kabinetas. Židikuose yra Marijos Pečkauskaitės memorialinis muziejus (įkurtas 1974 m.), kultūros namai, kuriuose taip pat yra biblioteka ir Mažeikių muzikos mokyklos Židikų filialas.
thumb|left|[[Židikų koplyčia|Šatrijos Raganos kapas-koplyčia]] left|thumb|[[Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas]]
Etimologija
Židikai – gana izoliuotas vietovardis, beveik neturintis panašių Lietuvoje. Įtikimiausia būtų manyti, kad tai asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio Židikas, nors pastarasis šiuo metu nėra aptinkamas (yra Židonis, Židulis, Židžiūnas ir kt. panašios pavardės). XX a. tarpukariu minimi Žydikiai.
Liaudies etimologija mena legendą, kad senovėje ponas Tiškevičius čia turėjęs didžiulius sodus, kurie pavasarį būdavę baltut baltutėliai, bet rudenį vaisių nenešdavę. Todėl žmonės ir kalbėję, kad žyd dyka („žydi dykai“, t. y. žydi veltui).
Istorija
thumb|left|Židikų policijos būstinė 1938 m. (G. Januškos kolekcija)
XVI a. 1-ojoje pusėje minimas Židikų dvaras, XVI a. pabaigoje – XVII a. pradžioje ir miestelis. Vykdant Valakų reformą, 1568 m. įkurtas Židikų kaimas, kuris greitai augo ir XVII a. pabaigoje tapo miesteliu (jam atsiradus, pirmieji Židikai sunyko). Nuo 1614 m. Židikai priklausė Kražių jėzuitams, kurie 1636 m. pastatydino bažnyčią. 1659 m. švedai Židikus sudegino. Miestelis degė 1824, 1825, 1852 ir 1939 m. 1850 m. minima parapinė mokykla, 1865 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla. 1682 m. gegužės 12 d. Židikams suteikiama savaitinio turgaus ketvirtadieniais privilegija. Turgūs Židikuose vykdavo iki 1852 m. 1780 m. įsteigiama muitinė, kuri kontroliavo pasienio ruožą beveik nuo Lenkimų iki Žeimelio. Jai priklausė skyriai Skuode, Margininkuose, Žagarėje ir Žeimelyje. 1885 m. Židikuose buvo 14 parduotuvių, 3 odų įmonės, 780 gyventojų. XIX a. pabaigoje Židikai – Telšių apskrities miestelis, valsčiaus centras, buvo Židikų dvaras.
XX a. tarpukariu Židikai buvo klestintis miestelis. Čia buvo valsčius, pašto (įsikūrė 1919 m.) ir policijos įstaigos, keturių komplektų pradžios mokykla, sveikatos punktas su daktaru ir felčeriu, vaistinė, pavasarininkų bibliotekėlė, parapijos išlaikoma vargšų prieglauda, rajono agronomas, elektros jėgainė, lentpjūvė, vilnų karšykla, kooperatyvas, keliolika parduotuvių, pieno nugriebimo punktas, smulkaus kredito draugija, žydų liaudies bankas, šaulių gaisrininkų komanda, Blaivybės draugija, kurių namuose, pastatytuose 1925 m., buvo vykdoma ir kultūrinė veikla. 1923 m. Židikuose įrengtas telefonas. 1939 m. sausio 1 d. įkurtą Židikų viešoji valstybinė biblioteka. Miestelyje gyveno beveik 1000 gyventojų.
1922 m. gruodžio 8 d. įsteigtas Židikų šaulių būrys, kurio pirmuoju vadu tapo A. Ubavičius. 1923 m. Židikų šauliai aktyviai dalyvavo Klaipėdos sukilime. 1929 m. susibūrė Židikų moterų šaulių skyrius. 1931 m. susibūrė šaulių ugniagesių komanda.
II pasaulinio karo metais miestelyje gerokai sumažėjo gyventojų, beveik visiškai sunyko ūkinė veikla. Pokario metais apylinkėse veikė Žemaičių apygardos, Alkos partizanų rinktinės partizanai. Pokaryje, Lietuvoje įsigalėjus sovietų valdžiai, Židikai vystėsi panašiai kaip ir daugelis Lietuvos miestelių. 1950 m. birželio 20 d., pakeitus administracinį-teritorinį suskirstymą, įkurta Sedos rajono Židikų apylinkė, kurios pirmuoju pirmininku tapo Juozas Ubavičius. 1959 m. gruodžio 7 d. likvidavus Sedos rajoną, didžioji dalis Židikų apylinkės atiteko Mažeikių rajonui. 1952 m. buvusioje dviejų aukštų klebonijoje įsteigta 75 lovų ligoninė, 1954 m. septynmetė mokykla performuota į vidurinę. 1956 m. buvusiuose Blaivybės draugijos namuose veiklą pradėjo kultūros namai. 1969 m. kultūros namai perkelti į naujai pastatytas patalpas. kurių salėjo buvo virš 250 sėdimų vietų. 1959 m. miestelyje gyveno 429 gyventojai. 1981 m. atidarytas naujas poliklinikos pastatas su patalpomis vaistinei.
1950 m. Senmiestės, Petraičių ir Viliotės bei Asteikių kaimuose veikę kolūkiai buvo sujungti į Mičiurino kolūkį, kurio pirmuoju pirmininku tapo Stasys Stasiulis. 1960 m. pastatomas malūnas, 1967 m. sudegė ir tais pačiais metais atstatytas. 1992 m. malūnas privatizuotas. 2000 m. nustojo veikti, o 2003 m. malūno pastatas galutinai nugriautas.
1956 m. architektas Algimantas Miškinis tyrinėjo Židikus urbanistiniu požiūriu ir konstatavo, kad savito išplanavimo miestelis yra saugotinas kultūros paminklas. 1964 m. parengta nauja Židikų projektinė schema. 1972 m. pietinėje miestelio dalyje suprojektuotas aplinkkelis. 1969 m. miestelis paskelbtas vietinės reikšmės urbanistikos paminklu. Tais pačiais metais parengtas naujas išplanavimo projektas. Po 1972 m. išasfaltuotos pagrindinės gatvės.
1967 m. pastatytas tipinis apylinkės tarybos namas, jame įsikūrė ir pašto įstaiga. 1975 m. pastatytas buitinių paslaugų paviljonas, prie mokyklos iškilo 72 vietų bendrabutis, restauruota Židikų koplyčia (architektas Vytautas Landsbergis-Žemkalnis). 1990 m. šaliai atgavus nepriklausomybę, Židikuose sunyko kolūkis. Buvo parduotas buitinių paslaugų paviljonas, pirtis, darželis, mechaninės dirbtuvės. Buvusioje kolūkio raštinėje įsikūrė žemėtvarkos tarnyba, biblioteka, Mažeikių muzikos mokyklos filialas. Buvo įsteigta keletas privačių parduotuvių.
2006 m. Židikuose, šalia pirties pastato, buvo įrengtas parkas su vasaros estrada, žaidimų aikštele, pavėsine, tvenkiniu maudimuisi. 2007 m. gruodžio 22 d. Prezidento dekretu patvirtintas Židikų herbas. 2008 m. liepos 26 d. iškilmingai paminėtas Židikų miestelio 440-ies metų jubiliejus. Ta proga Židikuose šv. Mišias aukojo Telšių vyskupas Jonas Boruta, lankėsi seimo narė Audronė Pitrėnienė, savivaldybės atstovai. Buvo atidarytas M. Pečkauskaitės parkas, pristatyta knyga apie Židikų miestelį.
2010 m. balandžio 30 d. pradėtas įgyvendinti projektas „Židikų miestelio centro sutvarkymas“, finansuojamas ES ir Mažeikių rajono savivaldybės biudžeto lėšomis, kurio metu buvo sutvarkyti ir atnaujinti Nepriklausomybės paminklo ir Turgaus aikštės, Kultūros centro ir seniūnijos pastatai. Projektas baigtas įgyvendinti 2012 m. Projekto vertė – 731 677 Lt.
Žydų bendruomenė Židikuose
XVIII a. Židikuose gyveno viena žydų šeima, kuri nuomojo malūną, o jau 1765 m. yra žinių apie Židikų žydų bendruomenę – kahalą. Miestelyje gyveno 31 žydų šeima. 1816–1818 m. Židikų vaitystėje gyveno jau 94 žydai. 1847 m. kahalui priklausė 1387 žmonės. Dauguma žydų gyveno aplinkiniuose kaimuose ir vertėsi žemės ūkio produktų perpardavinėjimu.
1789 m. žemaičių vyskupas Steponas Jonas Giedraitis žydams leido pasistatyti sinagogą ir įrengti kapines. XVII a. pabaigoje – XVIII a. pradžioje Židikuose pradėjo formuotis aikštė, apie kurią pradėjo kurtis žydai. Sinagoga bei mikva buvo pastatytos kiek atokiau nuo aikštės. Židikų sinagoga buvo medinė, dvišlaičiu, skiedromis dengtu stogu. Pastatas buvo aukštas ir pakankamai didelio tūrio.
Petras Tarulis
Petras Tarulis (tikr. Juozas Petrėnas, 1896 m. kovo 31 d. Degučiuose, Utenos apskritis – 1980 m. vasario 5 d. Niujorke, JAV, perlaidotas Petrašiūnų kapinėse, Kaune) – prozininkas, spaudos darbuotojas.
Židikai
Žydų bendruomenė Židikuose
1897 m. surašymo duomenimis Židikuose gyveno 1243 gyventojai, o iš jų žydų – 914. Prieš ir po Pirmojo pasaulinio karo žydų skaičius miestelyje sumažėjo, nes dalis žydų išvyko į Palestiną, Ameriką, Pietų Afriką, kita dalis pasitraukė į Rusijos gilumą. 1921 m. Židikuose gyveno 366 žydai, kurie daugiausia vertėsi prekyba ir amatais, dalis ūkininkavo. Veikė žydų liaudies bankas, žydų pradžios mokykla, mažoji ješiva.
Petras Tarulis
Biografija
Gimnaziją lankė Petrapilyje ir Voroneže, Lietuvos universitete studijavo literatūrą, 1926–1927 m. Paryžiuje – žurnalistiką.
Židikai
Žydų bendruomenė Židikuose
Iki prasidedant Antrajam pasauliniam karui dalis Židikų žydų išvyko į Palestiną, Pietų Afriką, JAV. Prasidėjus karui, Židikų žydai atsidūrė Asteikių kaime, kiek vėliau moterys su vaikais buvo išvežtos į Ruzgų dvarą. Vėliau visi žydai buvo išvežti į Mažeikius. Absoliuti jų dauguma žuvo. Manoma, jog Židikų valsčiaus žydų aukų skaičius neturėtų viršyti 400.
Petras Tarulis
Biografija
Rusijoje įsitraukė į lietuviškų vakarų statymą, pirmuosius žurnalisto įgūdžius įgijo redaguodamas „Žiežirbą“. 1917 m. grįžęs į Uteną statė scenos veikalus. 1918-1919 m. dirbo Utenos apskrities Pildomajame komitete Švietimo sekcijos vedėju, po to išvyko į Vilnių.
Židikai
Architektūra
thumb|[[Židikų bažnyčia]]
Židikų senoji dalis – urbanistikos paminklas; valstybės saugoma: gatvių tinklas ir aikštės planas. Miestelio planas radialinis, pradėjo formuotis per Valakų reformą, kai į susiklosčiusio gatvinio kaimo galus suėjo daugiau pagrindinių gatvių (dabar jų 4) ir paplatėjusi kaimo gatvė pasidarė aikštė. Planas iš esmės susidarė iki XIX a. pr. Prie aikštės yra nedidelė klasicistinės struktūros ir romantizmo architektūrai būdingų formų bebokštė bažnyčia (1819 m. statyta Gelgaudo) – architektūros paminklas; šalia stovi varpinė (1841 m.). Urbanistikos paminklo teritorijoje vyrauja XX a. I pusės 1-2 aukštų pastatai, yra ir XX a. II pusės statinių, pastatytų pagal tipinius projektus. Aikštėje ir gatvėse nemaža želdinių.
Petras Tarulis
Biografija
Drauge su Kaziu Binkiu išleido „Keturių vėjų pranašą“ (1922 m.), organizavo avangardistinį sąjūdį. K. Binkiui nuo sąjūdžio atitolus, perėmė vadovavimą, 1924–1928 m. žurnalo „Keturi vėjai“ redaktorius ir produktyviausias autorius. Skelbė futuristinę beletristiką „Skaitymuose“, „Bare“. Vėliau buvo „Naujo žodžio“ bendrovės spaudinių vyriausiasis redaktorius, 1925 m. redagavo žurnalą „Karys“, 1933 m. – dienraštį „Diena“ ir „Dienos naujienos“, 1935 m. leido „Lietuvos naujienos“, humoro laikraštį „Kultuvė“ ir kt.
Vaidino, domėjosi teatru, reiškėsi kaip dailininkas (apipavidalino žurnalą „Keturi vėjai“ ir kelių keturvėjininkų knygas, surengė Kaune dvi parodas; suartėjęs su dailininkais arsininkais, padėjo sukurti jų manifestą).
Židikai
Architektūra
1928 m. pastatytas paminklas Lietuvos nepriklausomybės 10-čiui paminėti. Sovietmečiu susprogdintas. 1990m. atstatytas mokytojo V. Sidabro rūpesčiu. Paminklo ir aikštės architektas H. Štaudė, bareljefų autoriai: P. Varkojis (vytis), A. Navalinskas, S. Rudnickas. Aikštės sienutėse įkomponuoti susprogdinto paminklo fragmentai.
Žymūs žmonės
thumb|Rašytojos Šatrijos Raganos (M. Pečkauskaitės) memorialinis muziejus
Petras Tarulis
Biografija
Nacių okupacijos metais redagavo leidinį „Lietuvių archyvas“. Pasitraukęs 1944 m. iš Lietuvos, gyveno Vokietijoje, vėliau išvyko į Niujorką, JAV. Niujorke redagavo Susivienijimo lietuvių Amerikoje leidinį „Tėvynė“, dirbo „Darbo“ redakcijoje.
Židikai
Žymūs žmonės
Židikuose mirė ir kaimo kapinėse palaidota lietuvių rašytoja Šatrijos Ragana (1877–1930; gimusi kaip Marija Pečkauskaitė). Čia ji gyveno nuo 1915 m. iki pat savo mirties 1930 m. Židikuose ji parašė dalį geriausių kūrinių, užsiiminėjo labdaringa veikla – įsteigė lietuvišką mokyklą, ligoninę, senelių prieglaudą. Rašytoja palaidota Židikų kapinėse šalia savo motinos, jai pastatyta raudonų plytų neogotikinė koplyčia (architekto Jono Muloko projektas).
Egidijus Žironas
Egidijus Žironas (g. 1954 m. balandžio 23 d. Šiauliuose) – teisininkas, teisėjas, buvęs Lietuvos apeliacinio teismo pirmininkas.
Biografija
1972 m. baigė Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą, 1981 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete – teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Petras Tarulis
Kūrybos bruožai
„Mėlynų kelnių“ apsakymai skaitytojo sąmonę atakavo formos įmantrybėmis: kinematografiniai vaizdai, groteskas, į fragmentus subyrėjęs pasakojimas, ekspresyviai sulaužytas sakinys, kertantis žodis. Antitradiciškai traktuojamas žmogus ir būtis, iškeliamos antisentimentalios ir antiintelektualios vertybės – gyvastis, pirmapradis stichiškumas, natūrali prigimtis. Ši moderni proza darė stiprų poveikį vėlesniems lietuvių beletristams (Petrui Cvirkai, Kaziui Borutai).
Egidijus Žironas
Biografija
Nuo 1981 m. lapkričio mėn. Teismo ekspertizės instituto Trasologinių-balistinių ekspertizių laboratorijos ekspertas-stažuotojas, mokslinis bendradarbis, vyr. ekspertas, vedėjo pavaduotojas. Nuo 1986 m. gruodžio mėn. Vilniaus miesto 4-ojo teismas teisėjas.
Petras Tarulis
Kūrybos bruožai
Knygos, išleistos išeivijoje, nuosaikesnės, bet išlaiko autoriui būdingą mito poetinę temą. Apysakos iš vaikystės atsiminimų „Žirgeliai padebesiais“ grindžiamos realistiniais buities vaizdais, psichologizmu, bet ir pirmaprade žmogaus jausena, pasąmonės impulsais.
Egidijus Žironas
Biografija
Nuo 1992 m. birželio mėn. iki 1994 m. sausio mėn. UAB „Litbaum" juristas, nuo 1994 m. kovo mėn. iki 1994 m. gruodžio mėn. UAB „Litbaum eksportas-importas" vyr. juriskonsultas. Nuo 1995 m. sausio mėn. advokato E. Žirono biuro advokatas. Nuo 1999 m. sausio mėn. Vilniaus apygardos teismo teisėjas. Nuo 2009 m. balandžio mėn. Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas, nuo 2010 m. birželio 30 d. teismo pirmininkas. 2015 m. iškelta drausmės byla.
Petras Tarulis
Kūrybos bruožai
Avantiūrinio siužeto „Vilniaus rūbe“ piešiamas lenkų okupuoto Vilniaus krašto gyvenimas, pateikiama valkatėlės Vedlūgos nuotykių pynė; kartu plėtojama modernaus istorizmo bei mitologiškumo tradicija.
Egidijus Žironas
Biografija
Moka rusų ir anglų kalbas.
Miedviežikai
Miedviežikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mileičycių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Mileičicės, apie 29 km į rytus nuo Semiatičės ir apie 69 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Nurčiko upė.
Jokymiškiai
Jokymiškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Jurbarko, šiauriau žvyro karjero.
Istorija
Anksčiau kaimas vadintas Južais.
Vitiligo
Vitiligo arba baltmė – įgyta odos pigmentacijos liga, pasireiškianti baltų odos dėmių atsiradimu dėl melanino stokos atskirose kūno vietose. Ligai progresuojant, baltų dėmių daugėja. Ja serga iki 2 % viso pasaulio žmonių. Medicininiu požiūriu jokių grėsmių sveikatai ar gyvybei ši liga nesukelia, tačiau estetiniu požiūriu yra nemaloni sergantiesiems. Vitiligo dažniausiai pasireiškia nuo 20 metų ir vėliau.
Ligos priežastys
Ligos priežastys nėra iki galo aiškios. Visais ligos kilmės atvejais odos, gleivinių, rainelės (akies spalvotosios dalies) spalvą lemiantis pigmentas melaninas, esantis melanocituose, nėra išskiriamas. Kai melanino sumažėja, ta kūno vieta tampa bespalvė, gerokai blyškesnė.
Hipotezės
Manoma, jog vitiligo turi sąsajų ir su kitomis ligomis, tokiomis kaip skydliaukės sutrikimai, piktybinė anemija, cukrinis diabetas, Adisono liga. Taip pat ligą gali sukelti saulės spindulių poveikis, cheminis odos pažeidimas dirbant su pramoninėmis medžiagomis. Pastarųjų 15 metų tyrimai parodė, kad baltme sergančių pacientų epidermyje sumažėja katalazės – fermento, dehidruojančio vandenilio peroksidą, kiekis ir padidėjo laisvojo vandenilio peroksido koncentracija.
Gydymas
Specifinio baltmės gydymo nėra. Ligos pradžioje, vos pasirodžius baltmei, efektyvūs yra priešuždegiminiai hormoniniai tepalai, kurie stabdo melanocitų ardymą. Kartu galima vartoti vitaminą D. Jei pirmasis gydymas nėra efektyvus, PSO rekomenduoja tik po jo taikyti gydymą ultravioletiniais spinduliais. Fototerapija paskatina melatonino gamybą, tačiau šis gydymas nėra efektyvus jei melanocitai yra visiškai suardyti. Sunkesniais atvejais gali prireikti imuninę sistemą modifikuojančio gydymo, kuris sustabdo ligos plitimą. Labai mažai baltmei tinka lazerinis spalvos atstatymas. Estetiniu požiūriu naudojami maskuojantys kremai, kurie suvienodina odos spalvą matomose vietose (veido, kaklo zona).
Džigmė Kesaras Namgjalas Vangčiukas
Jigme Khesar Namgyel Wangchuck (bot. འཇིགས་མེད་གེ་སར་རྣམ་རྒྱལ་དབང་ཕྱུག་, g. 1980 m. vasario 21 d.) – penktasis Butano karalius. Jis oficialiai karūnuotas 2008 m. lapkričio 6 d., o savo pareigas pradėjo eiti gruodžio 14 d.
Šeima
Jis yra vyriausias buvusio karaliaus Jigme Singye Wangchuck sūnus. Jo tėvo trečioji žmona yra karalienė Tshering Yangdon. Taip pat jis turi sesę, princesę Dechen Yangzom, bei brolį, princą Jigme Dorji. Be šios šeimos karalius dar turi keturias pusiau seseris ir tris pusiau brolius.
2011 m. spalio 13 d. Butano karalius, būdamas 31 metų, šalies švenčiausiame vienuolyne-tvirtovėje vedė 10-čia metų jaunesnę studentę Jetsun Pemos.
2016 m. vasario 5 d. Butano karaliui gimė sosto įpėdinis princas Džigmė Namgjalas Vangčiukas.
Mokslai
Pabaigęs pradinius mokslus Butane, mokslus Džigmė tęsė užsienyje – Masačiusetso bei Oksfordo universitetuose.
Per šį laikotarpį Džigmė daug keliavo, oficialiai atstovaudamas Butanui įvairiuose renginiuose ir organizacijose.
Saviečiai
Saviečiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Vandžiogalos, prie plento. Per kaimą teka Mėkla. Seniūnaitijos centras. Išlikusios kapinaitės.
miniatiūra|250px|left|Saviečių akmuo miniatiūra|250px|left|Bendruomenės namai
Istorija
XX a. pr. Saviečiai turėjo bajorkaimio statusą. Pagrindiniai žemvaldžiai buvo Duklakovai, Zasimovičiai, Losinčiai, Budrevičiai, Solominovai. Tarybiniais metais buvo „Varpos“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Kaskadija
thumb|right|230px|Kaskadijos teritorija pažymėta raudonai thumb|right|230px|Oregonas prieš jį pasidalinant tarp JAV ir [[Britų imperija|Britų imperijos]] Kaskadija  – nepriklausomybės siekiantis judėjimas, norintis sujungti Britų Kolumbijos provinciją (Kanada) ir Vašingtono, Oregono valstijas (JAV) į Kaskadijos Respubliką, kuri taptų visiškai nepriklausoma valstybe.
Maksimaliai nauja valstybė šiaurėje tęstųsi nuo pietryčių Aliaskos pietuose iki šiaurinių Kalifornijos pakraščių. Į ją dar turėtų patekti Kanadai priklausančių Jukono, Albertos provincijų ir JAV priklausančių Aidaho, Montanos, Vajomingo valstijų kai kurios dalys. Vien tik sudėjus dabartines Britų Kolumbijos, Vašingtono, Oregono teritorijas, naujoje valstybėje gyventų daugiau kaip 15 milijonų žmonių. Čia įsikūrę tokie dideli miestai kaip Sietlas, Vankuveris, Portlandas.
Darlingas
Darlingas  – trečia ilgiausia Australijos upė; Murėjaus dešinysis intakas. Prasideda Naujojo Pietų Velso šiaurinėje dalyje, Didžiajame Vandenskyros kalnagūbryje, susiliejus Barvono ir Kulgoa upėms. Teka į pietvakarius dykynėmis ir įteka į Murėjų ties Venvortu Naujajame Pietų Velse.
Vaga labai vingiuota, sausmečiais žemupyje išdžiūsta. Vanduo naudojamas pasėlių drėkinimui. Upės baseinas gyvenamas retai, čia yra Australijos čiabuvių bendruomenių.
Darlingas ir Murėjus dažnai laikomas vienu vandentakiu apie 3000 km ilgio vandentakiu.
Upė pavadinta Australijos kolonizatoriaus Ralfo Darlingo garbei.
Annan Athletic FC
„Annan Athletic FC“ – Škotijos futbolo klubas iš Anano.
Istorija
Klubas įkurtas 1942 m. Šiuo metu žaidžia Scottish League Two (ketvirtoje pakopoje).
Nakajima Ki-84
Nakajima Ki-84 – Antrojo pasaulinio karo laikų vienvietis japoniškas naikintuvas, naudotas Imperinės Japonijos armijos oro pajėgų. „Ki-84“ pirmą kartą pakilo 1943 m. gegužę. Konstrukcijos prasme „Ki-84“ buvo tvirtas, pigus, prastos kokybės naikintuvas, kurio potencialą privalėjo išnaudoti patyrę pilotai.
Naudojimas
Pirmą kartą plačiai panaudoti kovos veiksmuose 1944 m. gale Leitės mūšyje. Nuo tada iki karo Ramiajame vandenyne pabaigos „Ki-84“ naudotas visur, kur vyko intensyvūs kovos veiksmai. Naikintuvas buvo nepakankamai veiksmingas dideliame aukštyje, bet buvo geras ginklas vidutiniame aukštyje ir žemai. Kovose su JAV armijos oro pajėgomis įgijo rimto oro mūšių naikintuvo reputaciją. Buvo naudojami ir naikintuvo-bombonešio variantai. Pvz., 1945 m. balandžio 15 d. 11 „Ki-84 Ia Hayate“ atakavo JAV aerodromus Okinavoje ir daug amerikiečių lėktuvų sunaikino ant žemės.
Naikintuvai „Ki-84“, „Kawasaki Ki-100“ ir „Kawanishi N1K2-J“ buvo trys Japonijos naikintuvai, labiausiai tinkami kovai su naujausiais to meto Sąjungininkų naikintuvais.
Naudotojai
Antrojo pasaulinio karo metais: Po Antrojo pasaulinio karo:
Ginkluotė
Naikintuve montuota:
Sausieji kriokliai
thumb|250px|Sausieji kriokliai Sausieji kriokliai yra JAV, Vašingtono valstijoje, Didžiajame tarpeklyje. Tai 5,63 km pločio ir 121 m aukščio uola, kuria prieš 15 tūkst. metu ritosi vanduo. Jis buvo 10 kartų didesnis už Niagaros krioklį, ir vienas galingiausių visų laikų krioklių Žemėje. Kriokliu tekėjo tirpstančių ledynų vanduo. Dabar krioklio papėdėje telkšo ežeras.
Monika Paulikienė
thumb|Monika Povilaitytė Monika Povilaitytė (g. 1994 m. rugpjūčio 30 d., Tytuvėnuose) - Lietuvos tinklininkė. 2011 m. Europos jaunimo paplūdimio tinklinio čempionate, vykusiame Vilniuje, kartu su Ieva Dumbauskaite iškovojo aukso medalius.
Krūmiškoji plempė
Krūmiškoji plempė (Collybia acervata, sin. Gymnopus acervatus) – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, plempių (Collybia) genties grybų rūšis.
Vaisiakūūniai vidutiniai arba nedideli. Kepurėlė 3–5 (8) cm skersmens, paplokščia, šiek tiek, netaisyklingai įdubusi, šviesiai rusva, rausvai rusva, kūno spalvos. Lakšteliai tankūs, siauri, balsvi, gelsvi, seni – gelsvai rusvi, priaugtiniai. Kotas 3–9×0,3–0,5 cm, tamprus, vienodo storio, rausvai rudas, pamatinėje dalyje apsitraukęs baltais mūsais. Trama plona, tampri, gelsva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 5–7×3–4 μm.
Būdingi požymiai: dygsta kupsteliais, tiesiog suaugę kotais. Vaisiakūniai tamprūs. Kepurėlė ir kotas rudai rusvi.
Auga nuo birželio iki spalio grupėmis po keliolika vaisiakūnių, dažnai ant spygliuočių papuvusios medienos. Valgomas, menkavertis. Gana dažnas. Vegetatyvinė grybiena ardo miško paklotę.
Goran Gavrančić
Goran Gavrančić (g. 1978 m. rugpjūčio 2 d.) – buvęs Serbijos futbolininkas, gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2002-2006 metais, su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
Laimėjimai
Partizan
Samanis (ežeras)
Samanis – ežeras Sūduvos aukštumoje, Vakarų Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Bakalariavos valsčiuje. Ežero šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Bakalariavos kaimas. Per ežerą teka Rospudos upė. Ežeras yra 153 m aukštyje virš jūros lygio.
Aprašymas
Tai ilgas ir siauras ledyninės kilmės ežeras, esantis Rospudos upės rinoje, rytinėje ežero dalyje yra ozas. Ežeras tęsiasi iš šiaurės į rytus, truputį palinkdamas į rytus. Krantai statūs, smėlėti ir apaugę miškais. Iš ežero galima plaukti baidarėmis į Rospudos upę. Pietinėje ežero dalyje yra kelios stovyklavietės.
Pavadinimo kilmė
Švedų mokslininko, Suvalkijos vietovardžių ir vandenvardžių tyrinėtojo Knut Olof Falk nuomone ežero pavadinimas iš lietuviškosios Samanis formos pasikeitė į lenkiškąją Sumowo dėl Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės raštininkų neretai vartotos sulenkintos formos Somonis, kurią dažnai tardavo Sumanis. Laikui bėgant, pavadinimą Sumanis susiejo su žuvies pavadinimu sum (šamas) ir pakeitė formą į Sumowo.
Omano herbas
200px|thumb|Omano herbas
Omano herbas susideda iš chandžaro (khanjar) durklo makštyje, kuris yra uždėtas ant dviejų sukryžiuotų kardų. Tai yra tradicinis Omano simbolis. Jis randamas ant daugybės vėliavų, Omano valiutos, Omano karinių oro pajėgų lėktuvų ir kitur.
Ažuraisčiai (Salakas)
Ažuraisčiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Bikėnų.
Ginvilas
Ginvilas – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas.
Biografija
1398 m. Salyno sutartyje liudijo Trakų seniūnas Ginvilas. XIV a. pabaigoje jį kartu su Vaslijum Boreikaičiu Vytautas siuntė kariauti prieš Kaributą Algirdaitį.
Apie tėvą duomenų nėra. Sūnus – Načkus Petras.
Valstybės tarnyba
1398 m. Trakų seniūnas
Čilės radikali socialdemokratinė partija
Čilės radikali socialdemokratinė partija (PRSD, Partido Radical Socialdemócrata) – seniausia Čilės ir visos Lotynų Amerikos politinė partija.
Istorija
Įkurta 1863 m. kaip Progresyvių liberalų partija. XX a. pradžioje joje išsiskyrė liberali ir socialdemokratinė srovės. Pastaroji pasivadino Radikalų partija, tačiau į tuomet vyravusią dvipartinę sistemą jai įsibrauti nepavyko, tuo labiau, kad nuolatiniai kariniai perversmai trukdė Čilėje susiformuoti ilgalaikei demokratijai.
1946–1948 m. dalyvavo Liaudies fronte, 1969 m. Liaudies vienybės koalicijoje ir jos 1970–1973 m. suformuotoje S. Allendės vyriausybėje. Po karinio perversmo uždrausta, jos lyderiai suimti, o 1975 m. ištremti iš šalies. 1983 m. įėjo į Demokratinį aljansą (Concertacion de Partidos por la Democracia). 1987 m. legalizavo veiklą šalyje.
Dalyvaudama Demokratinio aljanso (Concertación Democrática) koalicijoje kartu su Čilės krikščionių demokratų partija, Čilės partija už demokratiją ir Čilės socialistų partija 1990 m. gavo 11,8 %, 1993 m. – 6,7 % balsų – 2 vietos parlamente ir 1 senate, 1997 m. – 3,1 % balsų – 4 vietos parlamente, 2001 m. – 4,1 % balsų – 6 vietos 117 vietų parlamente. 2005 m. gruodžio 11 d. rinkimuose iškovojo 7 vietas žemuosiuose rūmuose ir 1 vietą senate. Koalicija gavo 65 deputatų ir 20 senatorių vietų.
2005–2006 m. prezidento rinkimuose nugalėjo Concertación Democrática kandidatė Mišelė Bašelė.
Ideologija
Nuo 1994 m. vadinasi Čilės radikali socialdemokratinė partija. Turi apie 60 000 narių. Ideologinės pozicijos, suformuotos 7 dešimtmetyje, numato evoliucinius kapitalizmo pertvarkymus ir demokratinio socializmo visuomenės kūrimą. 1985 m. suvažiavime priimta „Principų deklaracija“.
SI narė nuo 1951 m.
DSA
DSA (Digital Signature Algorithm), skaitmeninio parašo algoritmas yra Jungtinių Valstijų federalinės valdžios standartinis skaitmeninis parašas. Jis buvo patvirtintas Nacionalinės standartų ir technologijų instituto (NIST, National Institute of Standards and Technology) 1991 metais.
SKA-Pamir Dušanbe
SKA-Pamir Dušanbe – Tadžikijos futbolo klubas iš Dušanbės. Vienintelis tadžikų klubas, žaidęs (1989–1991 metais).
Istorija
Klubo ištakos siekia 1936 m. Savo laiku žaidė Sovietų Immperijos čempionate. Šaliai tapus nepriklausoma valstybe, žaidė aukščiausioje lygoje.
Žaidžia aukščiausioje šalies lygoje.
Petras Vaičiūnas
Biografija
Gimė valstiečių Vinco Vaičiūno ir Marijos Šarkaitės-Razumienės-Vaičiūnienės šeimoje. Šeimoje buvo septyni vaikai: Ignas, Jurgis, Stanislovas ir Ona Razumos bei Petras, Juozas ir Viktoras Vaičiūnai. Juozas Vaičiūnas ir Stanislovas Razumas tapo kunigais, Viktoras Vaičiūnas – psichiatru, o Petras Vaičiūnas – vienu iš pirmųjų besiformuojančio profesionalaus lietuvių teatro organizatorių, vadovų ir dramaturgų. Didelį vaidmenį P. Vaičiūnas suvaidino ir savo dukterėčios, V. Vaičiūno dukters, poetės Juditos Vaičiūnaitės gyvenime, tapęs pirmuoju jos kritiku bei patarėju.
1907 m. baigęs Ukmergės keturmetę mokyklą, 1914–1918 m. gyveno Petrograde, studijavo psichoneurologijos institute ir Petrogrado universitete, dirbo švietimo ir kultūros įstaigose. Dramaturginis debiutas įvyko 1916 m. kovo 6 d. teatre „Krivoje zerkalo“, kur labdaringame vakare buvo suvaidinta pirmoji jo pjesė – „Pražydo nuvytusios gėlės“.
1920 m. grįžo į Lietuvą. 1920–1923 m. Dramos vaidyklos, Valstybės dramos teatro direkcijos narys. 1921 m. vedė aktorę Teofiliją Dragūnaitę, susilaukė sūnaus Arno. 1930–1935 m. Vytauto Didžiojo universiteto tautosakos komisijos sekretorius. 1931–1932 m. ir 1935–1939 m. Valstybės teatro repertuaro komisijos narys. Nuo 1941 m. dirbo LMA bibliotekoje Vilniuje, kurį laiką buvo jos direktorius. Po II Pasaulinio karo Rašytojų sąjungos valdybos narys, dirbo LMA bibliotekoje.
Jonavos raj. Piliakalnių kaime yra išlikusi P. Vaičiūno sodyba, kurioje veikia muziejus. Jonavos centre pastatytas paminklas (Ramybės skveras). P. Vaičiūno vardu pavadinta Panoterių pagrindinė mokykla.
Kūryba
P. Vaičiūnas atėjo į literatūrą XX amžiaus antrajame dešimtmetyje kartu su B. Sruogos, V. Mykolaičio-Putino, K. Binkio, I. Šeiniaus, J. Savicko karta, kai dar stipriai veikė Maironio, J. Basanavičiaus, V. Kudirkos, Vaižganto autoritetas.
Tūlas
Tūlas  – upė centrinėje ir šiaurės Mongolijoje; dešinysis Orchono (Baikalo ežero baseinas) intakas. Prasideda Chentėjaus kalnuose, Gorchi Tereldžo nacionaliniame parke. Teka šiaurinės šalies dalies aukštumomis ir lygumomis. Užšąla nuo lapkričio ir balandžio.
Petras Vaičiūnas
Kūryba
P. Vaičiūnas buvo vienas besiformuojančio profesionalaus lietuvių teatro organizatorių ir vadovų, vėliau pirmasis jo dramaturgas. Savo veikaluose gvildeno aktualias tautines, socialines ir moralines problemas, tapo ilgamečiu Kauno teatro rekordininku, kas sezoną parašydavęs po naują dramą.
Parašė daugiau kaip 20 pjesių, virš 20 dramų, išleido penkias poezijos knygas, iš lenkų, rusų, vokiečių, prancūzų kalbų vertė grožinę literatūrą ir vadovėlius. Į lietuvių kalbą išvertė F. Šilerio, G. Hauptmano, H. Ibseno, O. Vaildo ir kt. autorių kūrinius. Kaip poetas ir publicistas bendradarbiavo spaudoje, įkvėpė ne vieną iniciatyvą. P. Vaičiūno eilėraštis „Mes be Vilniaus nenurimsim!“, išsakęs visuotinį to meto Lietuvos pasiryžimą, virto kone antruoju tautos himnu.
Bibliografija
Poezija:
Proza:
Publikuotos ir pastatytos pjesės
Išvertė F. Šilerio, H. Ibseno, O. Vaildo, M. Meterlinko, Sofoklio, J. Slovackio, K. Hamsuno, M. Gorkio ir kt. autorių kūrinių. Į kitas kalbas išversti veikalai:
Prometis
Prometis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Pm, eilės numeris 61.
Pavadinimo kilmė
Elementas pavadintas graikų dievo Prometėjo garbei, kuris dovanojo ugnį žmonėms.
Ažuraistis (reikšmės)
Ažuraisčiu vadinama:
Jenisiejus
Jenisiejus  – upė Sibire, vandeningiausia Rusijos upė. Teka pro Tuvą, Chakasiją ir Krasnojarsko kraštą.
Tėkmė
Išteka iš Sajanų kalnų, kur susidaro susiliejus Didžiajam (Bij Chemui) ir Mažajam Jenisiejui (Ka Chemui). Bij Chemo versmės yra Rytų Sajane, o Ka Chemo – Mongolijos šiauriniame pakraštyje, Ulan Taigos kalnagūbryje. Nuo Kyzylo teka Tuvos dubuma į vakarus ir vadinamas Aukštutiniu Jenisiejumi (Ulug Chemu). Toliau pasuka į šiaurę siauru slėniu kerta Vakarų Sajaną, o pratekėjęs Minusinsko dubumą – Rytų Sajaną. Jenisiejus už Krasnojarsko sudaro ribą tarp Vakarų Sibiro lygumos ir Vidurio Sibiro plokščiakalnio. Tekėdamas palei Jenisiejaus kalvagūbrį sudaro Kazačinsko ir Osinovo slenksčius. Toliau teka plačiu pelkėtu slėniu.
thumb|left|235px|Jenisiejus Chakasijoje thumb|left|235px|Ties Lesosibirsku
Žemupyje išsiskiria į dvi atšakas. Slėnio plotis prie Žemutinės Tunguskos apie 40 km, prie žiočių iki 150 km. Vagos plotis 15–20 km, gylis ne mažiau nei 15 m (didžiausias – 49 m). Įteka į Arkties vandenyno, Karos jūros Jenisiejaus įlanką.
Baseinas
thumb|200px|Jenisiejaus baseinas Didžiausi intakai:
Hidrologija
Jenisiejus – vandeningiausia Rusijos ir viena vandeningiausių Šiaurės pusrutulio upių. Mityba mišri. Vidutinis debitas ties Igarka 17,8 tūkst. m³/s (žiotyse 19,8 tūkst.), mažiausias 2080 m³/s, didžiausias 154 tūkst. m³/s. Būdingi pavasario potvyniai ir vasaros poplūdžiai. Dažnai užtvindo dideles teritorijas. Žemupyje Jenisiejus užšalęs nuo rugpjūčio pabaigos iki gegužės pabaigos, vidurupyje – lapkričio-balandžio mėnesiais, aukštupyje – nuo gruodžio pradžios iki balandžio pabaigos. Žiemą aukštupys užšalęs 5 mėnesius, vidurupis ir žemupys 7–8 mėnesius (nuo spalio pabaigos iki birželio pradžios); ledo storis 1–3 m. Būdingi (ypač žemupiui) ampalai.
Reikšmė
Prie Jenisiejaus įsikūrę miestai: Kyzylas, Sajanogorskas, Minusinskas, Abakanas, Divnogorskas, Krasnojarskas, Lesosibirskas, Jeniseiskas, Igarka, Dudinka. Taip pat prie upės įsteigtas Sajanų Šušenskojės biosferos rezervatas, Stolbai, Centrinis Sibiro rezervatas.
Pavadinimas
Pavadinimas kilęs iš nencų Енэсий (dabar – Ензя-ям ' ) ir evenkų Ионэсси bei reiškia „didis vanduo“.
Dangaus pilis Laputa
Dangaus pilis Laputa  – 1986 m. japonų animacinis filmas, kurio scenarijaus autorius ir režisierius Hayao Miyazaki. Tai buvo pirmasis studijos „Studio Ghibli“ filmas. Filmas pelnė 1986 m. anime žurnalo „Animage“ pagrindinį prizą.
Apie filmą
Pavadinimas „Laputa“ buvo pasiskolintas iš Džonatano Svifto romano „Guliverio kelionės“, kuriame aprašyta danguje sklandanti sala Laputa. Abidvi salos yra panašios tuo, kad jų technologiniu pranašumu siekiama pasinaudoti politiniams tikslams. 1988 ar 1989 m. „Streamline Pictures“ parodė angliškai įgarsintą filmo variantą JAV. 1996 m. „Disney Pictures“ įrašė naują anglišką įgarsinimą su Mark Hamill (Muska), James Van Der Beek (Pazu) ir Anna Paquin (Sita), bei pakeitė filmo pavadinimą į tiesiog „Dangaus pilis“, nes žodis „Laputa“ ispanų kalboje yra nepadorus. Angliškame įgarsinime Pazu ir Sitos balsai paaugliški, o ne vaikiški kaip japoniškame originale.
Dėl filmo „Princesė Mononokė“ nesėkmės JAV kino teatruose „Dangaus pilies“ pasirodymas buvo nukeltas ir filmas JAV išleistas tik 2005 m. JAV leidimui Joe Hisaishi ženkliai praplėtė (apie 1 val. trukme) filmo muzikinį takelį ir vietoj buvusios sintezatorinės muzikos sukūrė muziką, pritaikytą daugiausia orkestriniam atlikimui. Papildomai įterpti modernesni erdvinio garso efektai. Iš filme ant Pazu tėvo darytos Laputos nuotraukos matomos datos „1868“ galima spėti, kad filmo veiksmo laikmetis atitinka XIX a. pabaigą. Filme yra būdingų Miyazaki kūrybai skraidančių milžiniškų laivų, didelė dalis veiksmo vyksta ore, tarp debesų.
Veikėjai
ir kiti.