cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pelėkių kaimavietė
Kaimavietė
Kaimavietė yra kaimo žemių pietrytiniame pakraštyje, upės pakrantėje esančioje aukštumoje, arčiau jos rytinio krašto. Saugoma teritorija stačiakampio plano, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 375 m ilgio ir 110 m pločio. Pietinėje, aukščiausioje vietoje stovi senas medinis kryžius. Iš vakarų pusės kaimavietę juosia nežymi loma, rytų pusėje – Kulšės slėnis, iš kitų pusių – dirbami laukai.
Teritorijos plotas – 4,188 ha.
0,5 km į pietus, kitapus Kulšės upelio yra Pelėkių senosios kapinės, 0,43 km į pietryčius – Auksūdžio senosios kapinės.
Tyrimai
Ištirtas bendras 16 m² plotas. Aptiktas ilgalaikių arimų apardytas iki 38 cm storio kultūrinis sluoksnis, kuriame rasta degusių akmenų, molio tinko, kaimiškos žiestos keramikos, augaliniu reljefiniu ornamentu dekoruotų neglazūruotų koklių, puodyninių koklių, pora olandiškų pypkių kotelių fragmentų, porcelianinės pypkės galvutės dalis.
Datuojama XVII–XVIII a.
2014 m. birželio 12 d. registruota nekilnojamųjų kultūros vertybių registre.
Kanindė
Kanindė  – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Piaujo valstijoje; Parnaibos dešinysis intakas. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Farinijos kalnuose, 600 aukštyje, pačiuose valstijos rytuose. Teka į šiaurės vakarus plokščiakalniu. Įteka į Parnaibą ties Amarantės miestu.
Didžiausi intakai: Itainas (dešinysis), Piaujis (kairysis).
Vaga slenkstėta. Ties Povo Pedra Redonda upė patvenkta. Vandeningiausia sausio–balandžio mėnesiais, dažni smarkūs poplūdžiai. Miestai prie Kanindės: Akauanas, Paulistana, Konseisaun do Kanindė, Santo Inasijo do Piaujis, Val Ferasas, Kažazeiras do Piaujis, Fransisko Airesas, Amarantė.
1819 m. Kanindės baseino gamtą tyrinėjo vokiečių gamtininkai Johanas Baptistas fon Spiksas ir Karlas Fridrichas Filipas fon Martijus.
Radžiuliai (Astravas)
Radžiuliai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 8 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 1,5 km į šiaurę nuo Alginonių.
Starynkos (Ivenčius)
Starýnkos  – kaimas vidurio Baltarusijoje, 3 km į pietryčius nuo Ivenčiaus.
Istorija
XIX a. buvo Minsko apskrities Ivenčiaus-Starynkų valsčiuje.
Serakarotnios valsčius
Serakarotnios valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Serakarotnia.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Vietovardžių žodynas
Aprašymas
Žodynas išaugo iš 1985 m. „Kalbos praktikos patarimų“ 2-ajame leidime Aleksandro Vanago parengto priedo, kuriame buvo ~7000 Lietuvos ir etninių žemių vietovardžių. Vietovardžių žodyne pateikti:
Vietovardžiai
Atrenkant žodyno duomenis vadovautasi lingvistinio ir dalykinio sistemiškumo bei visuomeninio, kultūrinio ir pažintinio reikšmingumo principais. Dalis vietovardžių atitinka nustatytą objektyvų kriterijų (pvz., miškų ir pelkių – nuo 100 ha, upių – nuo 10 km, ežerų – nuo 10 ha, piliakalnių – nuo 1 ha, kapinynų ir pilkapynų – nuo 2 ha). Į žodyną įtraukta šiek tiek dirbtinių vandenvardžių (tvenkinių vardų), taip pat dalis orografinių vardų, kurių nėra užrašyta iš vietos žmonių kalbos. Pateikta ir šnekamojoje kalboje vartojamų neoficialių miestų dalių vardų.
Nustatant vietovardžių normas remtasi jau nusistovėjusiais šios srities norminimo principais, sukurtais Kazimiero Būgos, Juozo Balčikonio, Antano Salio, Bronio Savukyno, Aleksandro Vanago, Vytauto Vitkausko darbuose. Stengtasi paisyti norminamųjų veikalų „Lietuvos TSR upių ir ežerų vardyno“ (1963) ir „Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinyno“ (1976) duomenų, „Kalbos kultūros“, „Gimtosios kalbos“ (ir „Mūsų kalbos“) rekomendacijų, taip pat Valstybinės lietuvių kalbos komisijos patvirtintų vietovardžių sąrašų teikinių.
Rengiant popierinį leidimą, buvo pasinaudota ir vietovardžių sąrašais, gautais iš savivaldybių, taip pat žodyno rengėjų sukauptomis kalbos vartotojų pastabomis. Teikiant oficialiąsias ir šalutines lytis, pirmiausia remtasi autentiškumo principu; daugelio vietovardžių vartosena tikrinta pagal Lietuvių kalbos instituto Vardyno kartoteką, kiek įmanoma – ir tarmėse. Turint duomenų pirmenybė teikta liaudiniams, o ne dirbtiniams vardams, ypač norminant piliakalnių, pilkapynų ir kitus vardus. Prireikus keisti ar tikslinti normas, norminimo tradicija buvo derinama su realiosios vartosenos duomenimis – ypač tų vietovardžių, kurie jau turi tradiciškai sunormintas lytis (daugiausia – oikonimai ir hidronimai).
Rengiant internetinį leidimą, buvo ištaisytos korektūros klaidos ir netikslumai, patikslinta kai kurių vietovardžių lokalizacija, atsižvelgta į Valstybinės lietuvių kalbos komisijos 2006 m. lapkričio 9 d. nutarimą Nr. N-8 (109), į kai kurias skaitytojų pastabas, gautas išėjus knygai, peržiūrėtos ir papildytos trūkstamos variantų sąsajos. Svarbiausias skirtumas nuo knyginio varianto yra vietovardžių paieškos galimybės, kurias teikia elektroninė duomenų bazė.
Jacopo Sansovino
Jakopas Sansovinas (, tikr Jacopo Tatti, 1486 m. liepos 2 d. − 1570 m. lapkričio 27 d.) – XVI a. italų renesanso skulptorius ir architektas, svarbiausias jo statinys − Šv. Morkaus biblioteka Venecijoje.
Biografija
Jakopas Tatis pakrikštytas 1486 m. liepos 2 d. Florencijoje. 1502 m. jis įstojo mokytis į florentiečio skulptoriaus Andrea Sansovino dirbtuves ir iš pagarbos prisiėmė mokytojo pavardę. 1505 m. Jakopas Sansovinas lydėjo architektą Džiuljaną da Sangalą kelionėje į Romą, kur popiežius Julijus II pasamdė jį antikinių skulptūrų restauravimo darbams. Romoje J. Sansovinas susipažino su antikine architektūra ir skulptūra. Apie 1510−1518 m. J. Sansovinas buvo grįžęs į Florenciją, dirbo kartu su Andrea del Sartu, sukūrė skulptūras „Šv. Jokūbas“ ir „Bakchas“. Po to J. Sansovinas vėl keliavo Į Romą ir joje išbuvo iki 1527 m. miesto užėmimo ir nusiaubimo nevaldomos Karolio V kariuomenės. Po to Jakopas Sansovinas persikėlė į Veneciją, kur 1529 m. buvo paskirtas Venecijos respublikos architektu, susidraugavo su Ticianu ir poetu Pjetru Aretinu.
Jakopas Sansovinas laikomas reikšmingiausia asmenybe, atnešusią į Veneciją aukštojo renesanso stilistiką. Svarbiausiu jo statiniu tapo Šv. Morkaus biblioteka (pradėta 1537 m.) pačiame Venecijos centre, San Marko aikštėje. Prie jos pastatytas Palazzo della Zecca. Iš skulptūros darbų pažymėtinos „Marso“ ir „Neptūno“ skulptūros (1554−1566) Dožų rūmų kortilėje, tiesa, atliktos jo asistentų. Jakopo Sansovino kūrybinio stiliaus šaknys buvo antikiniame mene, tačiau jo kūryba nebuvo sustabarėjusi ir aklai sekanti antikiniu palikimu, o pasižymėjo gaivališkumu. Daugelį savo skulptūrų J. Sansovinas kūrė kaip pastatų fasado papuošimus. Jo kūrinius atidžiai studijavo ir buvo jų paveiktas Andrea Paladijas (1508−1580). Jakopas Sansovinas mirė 1570 m. lapkričio 27 d. Venecijoje. Jo sūnus Frančeskas (1521−1583) buvo tyrinėtojas ir 1581 m. veikale Venetia, città nobilissima pateikė anksčiausią Venecijos meninio palikimo aprašymą.
Smilgiai (Baltarusija)
Smilgiai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 5 km į šiaurės vakarus nuo Astravo, prie Sorokos upelio ir Astravo–Zachariškių kelio.
Rumpiškėnai
Rumpiškėnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kazliškio.
Shaqe Çoba
Šake Čoba (1875–1954) – Albanijos feministė ir sufražistė. Įkūrė Albanijos aukščiausios klasės moterų organizaciją, kuri trumpai leidė to paties pavadinimo žurnalą, aprašantį moterų problemas.
Rumpiškėnai
Istorija
2023 m. balandžio 28 d. kultivuojamame lauke Rumpiškėnų apylinkėse rasta karo laikų pėstininkų minosvaidžio mina.
Shaqe Çoba
Biografija
Šake Čoba gimė Škoderyje, Osmanų imperijoje, 1875 m. Lankė vidurinę mokyklą Zagrebe, Kroatijoje, kuri tuo metu buvo Austrijos-Vengrijos dalimi. Po to lankė mokyklą Venecijoje, Italijoje, ten, 1904 m. sutiko būsimą savo vyrą Ndocą Čobą. Mirė 1954 m.
Panemunės stadionas
miniatiūra|200px|right|Užsilikęs sovietmečio akcentas (plokštėje – desantininko atvaizdo fragmentas)
Panemunės stadionas – futbolo stadionas, esantis Kauno Panemunės mikrorajone, Kareivinių g. 13, apie 0,3 km į pietryčius nuo Vaidoto ir Tilto gatvių sankryžos (nuo Panemunės tilto pusės). Skirtas žaisti miestiečiams, vaikų treniruotėms, oficialioms vaikų lygos, mėgėjų varžyboms. 2020 m. stadionas rekonstruotas ir Kauno miesto savivaldybės perduotas Kauno „Žalgirio“ futbolo akademijos žinion.
Zasulė
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Minsko apskrities Zasulės valsčiaus centras.
Panemunės stadionas
Istorija
Teritorija su stačiakampe aikšte ir jos perimetru išdėstytais kareivinių pastatais suformuota cariniu laikotarpiu. Artilerijos padaliniams skirto karinio miestelio statybos pradėtos XIX a. pabaigoje. Jis per Pirmąjį pasaulinį karą beveik nenukentėjo, buvo perimtas vokiečių kariuomenės. Po 1918 m. Aukštojoje Panemunėje pradėjo dislokuotis Lietuvos kariuomenė. Buvusiose artilerijos kareivinėse įsikūrė 5-asis Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Kęstučio pėstininkų pulkas. Atskirosios artilerijos grupės vietoje 1935–1936 m. įsikūrė Priešlėktuvinės apsaugos rinktinė. Kareivinių šone, dabartinėse Kampiškių ir Mažojoje gatvėse, buvusioje aikštėje, stovėjo priešlėktuvinės gynybos pabūklai. Pastarieji prieš ateinant sovietų armijai buvo išvežti. Atsilaisvinusioje aikštėje buvo įrengtas futbolo stadionas. Jame žaisdavo ne kariai, bet Panemunės jaunimas.
Sovietiniais metais buvusiose tvirtovės objekte buvo dislokuota Oro desantinė divizija. Po nepriklausomybės atgavimo teritorijoje veikė civilinės saugos, gelbėjimo tarnybos, Juozo Vitkaus inžinerijos batalionas.
Dalis kareivinių komplekso pastatų 1993 m. buvo perduota Kauno miesto savivaldybei. 2004 m. stadionas pagal du dešimtmečius galiojančią panaudos sutartį perduotas futbolo ir beisbolo klubui „Kaunas“. Pastarasis tuomet planavo šioje teritorijoje įrengti varžyboms skirtą futbolo aikštę su 3 tūkst. vietų tribūnomis žiūrovams. 2009 m. savivaldybė patvirtino žemės sklypo Kareivinių g. 13 detalųjį planą, todėl nebeliko kliūčių pradėti teritorijos plėtros darbus, tačiau realūs darbai nevyko.
2018 m. pradėta merdinčio stadiono rekonstrukcija, pasitelkiant ES struktūrinių fondų lėšas. Futbolo aikštyne buvo tvarkoma apleista teritorija, lyginamas visas sklypas, pasėjama veja, įrengiama automatinė jos laistymo sistema, futbolo vartai, tvora aplink stadioną ir bėgimo takus.
Albanijos transportas
thumb|Greitkelių tinklas Albanijoje
Transportas Albanijoje vyksta keliais, geležinkeliais, vandeniu ir oru. Didžiausi pokyčiai Albanijos transporte įvyko žlugus komunizmui: pagerėjo kelių infrastruktūra, miesto transportas ir išsiplėtė skrydžių tinklas.
Istorija
Jau nuo Antikos laikų, dabartinės Albanijos teritorija buvo svarbių karavanų maršrutų kryžkelė. Po Antrojo pasaulinio karo, per pirmuosius tris dešimtmečius bendras Albanijos kelių ilgis padidėjo daugiau nei dvigubai ir iki 1980 m. beveik visos šalies atokios kalnuotos vietovės buvo sujungtos žvyrkeliais arba asfaltuotais keliais su šalies sostine Tirana ir uostais prie Adrijos ir Jonijos jūros.
Po 1947 m. labai didelis dėmesys buvo skiriamas šalies geležinkelių tinklo statybai, nes Albanija buvo laikoma vienintele Europoje šalis, kurioje nėra geležinkelio.
Oro transportas
thumb|[[Tiranos Motinos Teresės tarptautinis oro uostas]]
Pats svarbiausias ir vienintelis tarptautinis Albanijos oro uostas yra Tiranos Motinos Teresės tarptautinis oro uostas. 2015 m. oro uostas aptarnavo 1,9 mln. keleivių, o 2016 m. – 2,2 mln. 2017 m. sausio – spalio mėnesiais per oro uostą vyko 2 224 833 mln. keleivių ir buvo pergabenta 1 857 tonos prekių.
Kelių transportas
thumb|Greičio apribojimai Albanijoje. Šalies pagrindiniai miestai yra sujungti vienos arba dviejų juostų keliais. Yra trys pagrindiniai greitkeliai: Thumanë-Milot-Rrëshen-Kalimash (A1), Levan-Vlorë (A2) ir Tiranos-Elbasano (A3).
thumb|Albanijos A1 greitkelyje.
Geležinkelių transportas
Albanijos geležinkelių tinklo ilgis – 447 km, pasaulyje jis užima 120-ąją vietą. Yra naudojama standartinė 1435 mm vėžė.
Vandens transportas
Albanijos vandens transporto maršrutų ilgis – 43 km. Pagrindiniai uostai yra: Duresio, Vliorė, Sarandės uostas ir Shëngjin.
Tvankiškių tvenkinys
Tvankiškių tvenkinys - tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 4 km į pietryčius nuo Lavoriškių. Sudarytas užtvenkus Bražylės upę (Vilnios intakas) 4,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius - 0,25 km, plotis - iki 0,06 km. Altitudė 174,9 m. Krantai neaukšti, ištisai apaugę medžiais. Tvenkinį supa Lavoriškių miškas. Šalia įsikūręs Tvankiškių kaimas.
Didžiakaimis (Dziaržynskas)
Didžiakaimis  – kaimas vidurio vakarų Baltarusijoje, 9 km į šiaurę nuo Rubiaževičų. Yra vaikų darželis, pradinė mokykla, medicinos punktas, biblioteka, parduotuvė.
Istorija
XIX a. buvo Minsko apskrities Didžiakaimio valsčiaus centras, vėliau priklausė Rubiaževičų valsčiui.
Rumšiai
Rumšiai – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Girkalnio.
Etimologija
Vietovardis kilęs nuo pavardės Rumša (ar Rumšas, Rumšys).
Istorija
Panaikintas 1983 m. gruodžio 28 d.
Liubavičių valsčius (Orša)
Liubavičių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Rusijos teritorijoje. Centras – Liubavičiai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Panaikintas iki XX a. pradžios.
Chlystovkos valsčius
Chlystovkos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Rusijos teritorijoje. Centras – Chlystovka.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Treigiai (Astravas)
Treigiai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 4 km į pietryčius nuo Astravo, pamiškėje.
Kazys Volkovickis
Kazys Volkovickis (1897 m. Kaune – 1935 m. vasario 6 d. Kaune) – Lietuvos lenkų kilmės Lietuvos visuomenės veikėjas, vargonininkas, politikas, LR Antrojo Seimo narys.
Biografija
Gimė 1897 m. Kaune, 1919-1920 m. priklausė Lietuvos Lenkų karinei organizacijai. 1920 m. buvo vienas iš Lietuvos lenkų darbo sąjungos įkūrėjų. 1923-1926 m. buvo LR Antrojo Seimo narys, priklausė lenkų frakcijai. Mirė 1935 m. vasario 6 d. Kaune.
Šuneliškės
Šuneliškės  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 7 km į pietvakarius nuo Astravo, 1 km į šiaurę nuo Gudagojo, prie plento Ašmena–Gudagojis-Simoneliai (P-48).
Pavieškelis
Pavieškelis - ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 7,5 km į pietvakarius nuo Utenos, Degulių kaime. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus - 0,15 km, plotis - iki 0,12 km. Altitudė 129,7 m. Krantai žemi, daugiausia apaugę medžiais. Pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai. Šiaurėje išteka upelis link Utenaitės intako U-2 upelio. Vakarine pakrante eina plentas.
Vėriškių tvenkinys
Vėriškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 5,5 km į šiaurę nuo Nemenčinės, Veriškių kaime. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Nemenčios intakas, Neries upės baseinas) 1,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,25 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 154,1 m. Krantai žemi, daugiausia apaugę medžiais. Priešsroviui telkšo 2, pasroviui – 1, maži tvenkinukai. Šalia įsikūrusi buvusio Veriškių dvaro sodyba ir parkas. Vakarine pakrante eina kelias.
Senoji Rudzica
Senoji Rudzica  – kaimas vidurio Baltarusijoje, 5 km į pietvakarius nuo Dziaržynsko.
Rundžiai
Rundžiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Džiugų.
Senoji Rudzica
Istorija
XIX a. buvo Minsko apskrities Rudzicos valsčiaus centras, vėliau priklausė Kaidanavos valsčiui.
Rumbikiai
Rumbikiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 6,5 km nuo Veiviržėnų, 8 km nuo Judrėnų, 8 km nuo Švėkšnos, 2 km nuo Šalpėnų. Pro kaimą teka Purlės upelis ir išteka Šveistralio upelis. Žemė ribojasi su Šermukšnių, Daukšaičių, Landžių ir Šalpėnų kaimais. Nuo Rumbikių prasideda kelias į Šalpėnus. Priklauso Šalpėnų seniūnaitijai.
Istorija
1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje minima „sluzba Rumbikow“ Matutaičio vaitystėje (Woytowstwo Matutayciowe). Gyveno 4 šeimos. 1695 m. – „sluzba  Rumbikow“ Augilowo vaitystėje (Woytowstwo Augilowe) įrašyta 6 šeimos. 1827 m., po Švėkšnos dvaro padalijimo, minimas Rumbikių kaimas. Jame gyveno 3 šeimos: 21 žmogus ir 4 vaikai. 1846 m. bažnyčios sudarytame sąraše jau minima 4 šeimos: 42 gyventojai, iš jų 25 samdiniai. 1923 m. kaime buvo 15 ūkių, kuriuose buvo 59 gyventojai. Iki 1950 m. kaimas priklausė Švėkšnos valsčiui, vėliau – Šalpėnų, Judrėnų, Veiviržėnų apylinkėms. Nuo 1995 metų priklauso performuotai Veiviržėnų seniūnijai. 2001 m. gyveno 15 gyventojų. 2011 m. surašymo duomenimis liko 5 gyventojai: 4 vyrai ir 1 moteris.
Martina Hingis
Martina Hingis (g. 1980 m. rugsėjo 30 d. Košicė, Čekoslovakija) – šveicarų tenisininkė, buvusi pirmoji pasaulio raketė.
Didieji Navasiolkai
Didieji Navasiolkai  – kaimas vidurio Baltarusijoje, 8 km į šiaurę nuo Dziaržynsko.
Istorija
XIX a. buvo Minsko apskrities Navasiolkų valsčiaus centras, vėliau priklausė Kaidanavos valsčiui.
Vėžlių ežeras
Vėžlių ežero zona suprojektuota kaip poilsio zona, taip pat vyksta festivaliai ir koncertai.
Ežeras yra miškingoje Mtatsmindos kalno vietoje (686,7 m virš jūros lygio). Į ežerą įteka Kuros intakas Varasis Kevis. Nuo 2016 m. spalio prie ežero galima pakilti specialiu keltuvu iš sostinės Vake rajono. Ežero vakaruose yra įkurtas Tbilisio atviras etnografijos muziejus.
Electropop
Electropop – hibridinis muzikos žanras, sujungiantis elektroninės ir pop muzikos elementus.
Žanras formavosi praeito amžiaus devintajame dešimtmetyje, tačiau populiarumą susigrąžino šio amžiaus pirmojo dešimtmečio pabaigoje. Pagrindiniai muzikos elementai yra pasiskolinti iš synth-pop muzikos, tačiau lyginant su pastaruoju, electropop labiau būdinga skaitmeninė produkcija, o synth-pop dažnai atliekama gyvai, pasitelkiant sintezatorius ir kitus gyvai muzikai priskiriamus instrumentus. Šiomis dienomis electropop muzikai nemažai įtakos daro hiphopo bei šiuolaikinio R&B muzika. Vieni žinomiausių electropop muzikos kūrėjų yra Kylie Minogue, Britney Spears, Lady Gaga bei Kanye West. Prie ankstyvojo šio žanro vystymosi prisidėjo tokie praėjusio amžiaus atlikėjai ir grupės, kaip „The Human League“, Gary Numan, „Soft Cell“, John Foxx bei Afrika Bambaataa.
Runkiai
Runkiai – buvęs kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Višakio Rūdos.
Istorija
Runkių kaimas 1984 m. liepos 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Portugalijos futbolo varžybos 2016–2017 m.
Portugalijos futbolo varžybos 2016–2017 m.
Finalo rungtynės
--
-
Pelakis (Utenos r., Sudeikių sen.)
Pelakis arba Liminas – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Sudeikių, 0,23 km į šiaurės rytus nuo Alaušo ežero, Ąžuolaušio miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,97 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 139 m. Kranto linija vingiuota. Krantai daugiausia aukštoki, sausi, ištisai apaugę medžiais. Pietvakariuose išteka upeliukas link Alaušo ežero. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Šikšnių, pietinėje – Alaušų, kaimai.
Smėlio klavyrai
Smėlio klavyrai – išeivijos režisieriaus J. Jurašo režisuotas KVADT spektaklis. Jame panaudoti K. Donelaičio biografijos bei jo poemos „Metai“ fragmentai.
Pasak teatrologo E. Jansono, „poetinis, dainingas, harmonijos ilgesio kupinas spektaklis“.
1994 m. LTV nufilmavo spektaklį, įtraukė jį į savo „Aukso fondą“ ir LRT Archyvą (Mediateką) bei pripažino Kultūros paveldui priklausančiu įrašu.
Ispanijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Ispanijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Finalo rungtynės
---
Brandenburgo Šv. Tomas
Istorija
XVII a. Šventosios Romos imperijos Brandenburgo markgrafystė valdė keletą kolonijų Afrikoje, įskaitant Gros Fridrichsburgą ir Arginą, kurios buvo įsitraukusios į prekybą vergais. Sėkmingam verslo vystymui Brandenburgui reikėjo turėti bazę Karibų jūros regione. Dėl šios priežasties Brandenburgo karinio jūrų laivyno generalinis direktorius Bendžaminas Raulė 1685 m. lapkričio 24 d. pasirašė arendos sutartį su Danijos Vakarų Indijos kompanija. Sutartyje buvo įtraukta ir dalis danų Antilų Šv. Tomo salos, priklausiusios Danijai nuo 1666 m. Salos valdymas ir toliau priklausė Danijos karūnai, tačiau Brandenburgas gavo teisę naudotis žeme. 1693 m. Brandenburgo Šv. Tomo salos dalis buvo užgrobta danų visiškai niekam nesipriešinant ir neprašant kompensacijų. Praradus Afrikos kolonijas (jos buvo parduotos olandams: Gros Fridrichsburgas 1718 m. ir Arginas 1721 m.), Brandenburgui nebereikėjo išlaikyti bazės Šv. Tome, todėl markgrafystė šios kolonijos visiškai nebekontroliavo.
Vergų prekyba
Brandenburgo ir Danijos Vakarų Indijos kompanijos sutartis apėmė keletą prekybos sričių, pirmiausia, vergų prekybą. Buvo iškelta sąlyga, kad 30 metų laisva prekyba (ypač vergais) bus ribojama. Po 30 metų laikotarpio vergo kaina neturėjo viršyti 60 talerių. Nuo kiekvieno išvežto vergo danams turėjo atitekti 1 %, o nuo kiekvieno įvežto - 2 % nuo pirkimo kainos. Jeigu Brandenburge būtų vergų perteklius, danai sutiko nupirkti 100 vergų per metus už fiksuotą 80 talerių sumą. Pagaliau Brandenbugas ir danai sutarė rengti bendras vergų prekybos ekspedicijas į Vergų krantą Vakarų Afrikoje. Šv. Tomui esant Brandenburgo sudėtyje, saloje vyko vieni didžiausių vergų prekybos aukcionai.
Daubėnų senovės gyvenvietė
Daubėnų senovės gyvenvietė (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas 37962) – archeologinė gyvenvietė vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Daubėnuose (Darbėnų seniūnija), 130 m į vakarus nuo kelio, Tenžės upelio kairiajame krante.
Senovės gyvenvietė
1,35 km į vakarus yra Erškėtyno šaltinis ir akmuo, Erškėtyno koplyčia, 2,3 km į pietvakarius – Joskaudų (Tarvydų, Dimitravo) kapinynas, 2,9 km į pietryčius – Genčų kapinynas.
Tyrimai
2011 m. senovės gyvenvietę išaiškino ir žvalgė Klaipėdos universiteto Baltijos regiono istorijos ir archeologijos institutas (archeologinės ekspedicijos vadovas Vykintas Vaitkevičius).
Ištirtas 2 m² plotas, kuriame aptiktas iki 40 cm storio kultūrinis sluoksnis su 25 cm skersmens ir 7 cm gylio plokščiadugne stulpaviete, rasta pavienių archeologinių radinių: molio tinko trupinių, žiestos keramikos su linijiniu ornamentu šukė, 2 lipdytos lygiosios keramikos šukės, metalinio šlako gabalėlis.
Datuojamas I tūkstantmečio II puse – II tūkstantmečio pradžia.
2014 m. liepos 22 d. registruota nekilnojamųjų kultūros vertybių registre.
Počinokas
Poči̇̀nokas  – miestas Rusijos vakaruose, 49 km į pietus nuo Smolensko. Rajono centras.
Šereitlaukio dvaras
Šereitlaukio dvaras – buvęs dvaras Šereitlaukyje (Pagėgių savivaldybė). Iki šių dienų išliko tik spirito varyklos pastatas, svirnas, žlaugtų bokštai ir parko liekanos. Tvarkomas dvaro parkas, išvalyti tvenkiniai, atidengti ir konservuoti ūkinių pastatų pamatai. Spirito varyklos pastate 2010 m. rugpjūčio pradžioje įkurtas visuomeninis muziejus, kur eksponuojamos paskutinių Šereitlaukio dvaro savininkų palikuonio Konrado Stegės asmeninio archyvo nuotraukos ir muziejaus steigimo iniciatorės Kristinos Blankaitės surinkti eksponatai.
Švedijos vyrų krepšinio rinktinė
Švedijos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Švedijos valstybei.
Šereitlaukio dvaras
Istorija
Dvaro užuomazgos stebimos XIV a. Ryškesnė dvaro veikla prasideda 1525 m., kai Šereitlaukis tapo Prūsijos kunigaikščio žemės valda. Dvare veikė dviejų girnų malūnas, buvo didelė avių banda, minimi amatininkai. Vėliau čia buvo įkurtas didelis žirgų ūkis, auginta daug daržovių ir javų, veikė spirito varykla.
Ruopiškiai
Ruopiškiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Krinčino.
Safonovas
Safònovas  – miestas Rusijos vakaruose, 102 km į rytus nuo Smolensko, prie Vopeco upės. Rajono centras. Praeina Maskvos–Minsko plentas ir geležinkelis. Mašinų, chemijos, angliakasybos pramonė.
Etimologija
Gyvenvietės vardas kildinamas nuo biblinio pranašo Sofonijaus.
Istorija
1952 m. suteiktos miesto teisės.
Grynuolis
Grynuolis – mineralas arba mineralų klasė, kurį sudaro vienas cheminis elementas. Grynuolių mineralų klasei labai reti fosfidų, silicidų, nitridų ir karbidų mineralai.
Paplitimas
Gamtoje grynuoliai randami labai retai. Grynuoliu pavidalu gamtoje randami apie 45 cheminiai elementai. Pagal akademiką Vernadskį 0,1 % Žemėje randamų elementų yra grynuoliai (skaičiuojant ir atmosferoje esančias dujas (ne mineralus))
Ruokiškė
Ruokiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Naujojo Daugėliškio. Stūkso Ruokiškės piliakalnis.
Panašus į tave (2022 albumas)
„Panašus į tave“ – pirmasis Manto Bendžiaus albumas, išleistas 2022 m. sausio 23 d.
Daina „Panašus į tave“, pagal kurią ir pavadintas šis albumas, pristatyta 2021 m. gegužę, o tų pačių metų lapkritį pristatyta kita į albumą įeinanti daina „Mėnuliui po kojom“.
Lankeliškių valsčius
Istorija
Žinomas nuo XVIII a. pabaigos, gyvavo iki XX a. tarpukario.
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 2 344 žmonės:
Gyvenvietės
Pagal pirmajį Lietuvos Respublikos visuotinį gyventojų 1923 m. rugsėjo 17 d. surašymą Lankeliškių valsčiuje buvo 27 gyvenvietės:
Ruopiškis
Ruopiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Ragelių.
Dartas Veideris
VI epizodo pabaigoje, kad išgelbėtų sūnaus gyvybę, nusigręžia nuo Imperijos, bet pats miršta.
Pirmojoje trilogijoje Dartą Veiderį vaidino daug aktorių, antrojoje – Heidenas Kristensenas (Hayden Christensen).
Pai tavyterai
Paragvajuje gyvena ~8000 pai tavyterų, susitelkusių 39 bendruomenėse (Amabajaus, Konsepsjono, San Pedro ir Kanindeju departamentai) tarp Apos ir Chechuy upių, bei tarp Ipanės ir Akidabano aukštupių. Argentinoje gyvena susimaišę su mbijais Misioneso provincijos Kaingvaso departamente. Brazilijoje gyvena pramaišiui su kaingangais, terenais ir brazilais.
Etnonimą „pai tavyterai“ suteikė kitos gvaranių gentys. Jis reiškia „gyventojai iš pasaulio centro kaimo“. Pagal gvaranių mitologiją pasaulis sukurtas Amambajaus Kordiljeroje, kur stūkso šventasis Guasu kalnas.
Tradiciškai verčiasi kapline-lydimine žemdirbyste (kukurūzai, manijokai, dabar – taip pat ryžiai, kviečiai), medžiokle, rankiojimu, amatais (puodų žiedimas, audimas, pynimas). Gyvenvietę sudarydavo 4–8 didieji namai (stačiakampio plano, dvišlaičiais stogais). Daugiausia vartojo kukurūzų patiekalus. Drabužių, panašu, kad nenešiojo.
Būta didžiųjų patriarchalinių šeimų. Santuoka patrilokalinė, giminė patrilinijinė. Kaingvai tikėję aukščiuosiuoju Dievu-sutverėju bei dvasiomis-sergėtojomis. Būdavo jaunuolių įšventinimo apeigos (berniukams – medinio kaiščio įtaisymas į apatinę lūpą). Turėjo išvystytą pasaulėkūros mitologiją.
Iki pat XIX a. pr. pai tavyerai praktiškai nekontaktavo su europiečiais. XX a. daugelis jų žemių buvo užimtos plantatorių ir kalnakasių. Pai tavyterai buvo priversti apleisti įprastą gyvenimo būdą ir pradėjo dirbti plantacijose.
Princas ir šokėja
Princas ir šokėja (, pažodžiui 'Princas ir šou mergina') – 1957 m. Jungtinės Karalystės filmas, romantinė komedija. Pagrindinius vaidmenis atliko Marilyn Monroe ir Laurence Olivier, jis drauge yra šio filmo režisierius ir prodiuseris. Scenarijaus autorius – Terence Rattigan, scenarijus paremtas 1953 m. jo pjese „Miegantysis princas“.
Lietuvos vietovardžių geoinformacinė duomenų bazė
Lietuvos vietovardžių geoinformacinė duomenų bazė – geografinis žinynas, elektroninė Lietuvos vietovardžių duomenų bazė, kuriama ir talpinama internete nuo 2007 m. Bazės kūrimas vyksta etapiškai pagal išorinio finansavimo galimybes. I–II etapų duomenų bazė pateikiama LKI svetainėje, I–III etapų bazė patalpinta LKI Lietuvių kalbos išteklių informacinėje sistemoje „E. kalba“. Bazė kuriama mokslo tiriamosioms ir taikomosioms reikmėms, taip pat Lietuvos vietovardžių (kaip nematerialiojo kultūros paveldo) sklaidos ir išsaugojimo tikslais.
Princas ir šokėja
Siužetas
1911 m., kai šalis ruošiasi švęsti naujojo karaliaus karūnavimą, į Angliją iš Vidurio Europos atvyksta keliaujanti karališkosios šeimos grupė. Tačiau kai atvykusysis regentas (Laurence Olivier) apsilanko muzikiniame teatre, jo potraukis amerikiečių atlikėjai Elsei (Elsie – Marilyn Monroe) neleidžia jam susikaupti. Netrukus Elsė sužino apie galimą perversmą regento gimtojoje šalyje, todėl ji turi arba sušvelninti padėtį, arba stebėti, kaip jo šalis lekia į prapultį.
Lietuvos vietovardžių geoinformacinė duomenų bazė
Duomenų bazė apima Lietuvos miestus, Lietuvos miestelius, seniūnijų centrus, taip pat dalies savivaldybių smulkius vietovardžius (Alytaus rajono savivaldybė, Birštono savivaldybė, Druskininkų savivaldybė, Ignalinos rajono savivaldybė, Kalvarijos savivaldybė, Kazlų Rūdos savivaldybė, Lazdijų rajono savivaldybė, Marijampolės savivaldybė, Pagėgių savivaldybė, Rietavo savivaldybė, Švenčionių rajono savivaldybė). Bazėje pateikiama kalbinė informacija apie visus iš gyvosios kalbos, t. y. iš vietinių gyventojų, užrašytus vietovardžius ir geografinė informacija apie jais įvardijamus geografinius objektus.
Princas ir šokėja
Aktoriai
thumb|left|235px|[[Milton H. Greene reklaminė nuotrauka su Marilyn Monroe]]
Lietuvos vietovardžių geoinformacinė duomenų bazė
Istorinius Lietuvos vietovardžius apima Istorinių vietovardžių duomenų bazė.
Princas ir šokėja
Kritikų atsiliepimai
Remdamasi devyniomis recenzijomis, įvertinimų apibendrinimo svetainė „Rotten Tomatoes“ filmui suteikė 56% reitingą ir davė 5,7/10 balo. Savo pirmojoje apžvalgoje žurnalas „Variety“ rašė: „Šis pirmasis savarankiškos Marilyn Monroe kino bendrovės kūrinys – apskritai maloni komedija, tačiau tempas neskubrus. Filmuota Londone daugiausia su britų aktoriais, filmas nėra klišinė Pelenės istorija, kaip galėtų pasirodyti iš jo pavadinimo.“ „The New York Times“ teigė, kad filmui trūksta originalumo, o scenarijaus autoriaus Ratigano (Rattigan) sukurti charakteriai yra per daug riboti ir nuobodūs, idant Monroe ir Olivier galėtų išnaudoti visas savo galimybes.
Lietuvos vietovardžių geoinformacinė duomenų bazė
Aprašymas
Duomenų bazę kuria LKI darbuotojai Laimutis Bilkis (projekto vadovas), Veronika Adamonytė, Dalia Kačinaitė, Alma Ragauskaitė (2008–2013 m.), Dalia Sviderskienė (2011–2013 m.), Dovilė Tamulaitienė. Projekto geografinę dalį kūrė Margarita Jankauskaitė (2007–2010 m.), Domantas Bauža (2007–2010 m.), Ieva Baužienė (2007–2010 m.), Simonas Šabanovas (2007–2013 m.).
Princas ir šokėja
Kritikų atsiliepimai
Monroe ir Olivier buvo ypač išgirti dėl savo pasirodymų. Žurnalas „Variety“ Torndaik (Thorndike) pasirodymą taip pat pavadino puikiu.
Afganistano karas (2001–2021)
Afganistano karas – JAV ir jų sąjungininkų karas prieš Talibaną bei kitas islamistų grupuotes Afganistane.
Karas prasidėjo NATO pajėgų intervencija į Afganistano pilietinį karą. 2001 m. spalio 7 d. JAV kartu su Jungtine Karalyste pradėjo operaciją „Tvirta laisvė“. Vėliau prie jų prisijungė kitos pajėgos, įskaitant ir NATO. Karas paskelbtas praėjus mažiau nei mėnesiui po 2001 m. rugsėjo 11 d. atakų, norint sumažinti Al-Qaeda jėgas ir nuversti Talibaną nuo valdžios. Visos koalicinės šalys sudarė Tarptautines saugumo palaikymo pajėgas (ISAF).
Karas baigėsi JAV prezidentui Džo Baidenui nusprendus išvesti užsienio pajėgas ir Talibanui rugpjūčio 15 d. užėmus sostinę Kabulą.
Benedikt Doll
miniatiūra Benediktas Dolis (, g. 1990 m. kovo 24 d.) – vokiečių biatlonininkas, olimpinių žaidynių prizininkas ir pasaulio čempionas.
Karjera
Benediktas Dolis debiutavo 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse ir laimėjo du bronzos medalius 12.5 km persekiojimo lenktynėse ir 4×7,5 km estafetės rungtyje. 2015 m. debiutavo biatlono pasaulio čempionate. 2017 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo aukso medalį sprinto rungtyje.
Afganistano karas (2001–2021)
Talibano valdžios nuvertimas
Karas Afganistane be pertraukos vyko nuo 1978 m. komunistų perversmo. 1996 m. didžiausias teritorijas ir Kabulą užvaldė Talibano grupuotė, kilusi šalies pietuose ir remta Pakistano. 2001 m. Talibanas valdė apie 80−90 % teritorijos. Tarp prieš juos kovojančių grupių stambiausias buvo Šiaurės Aljansas, įsitvirtinęs Afganistano šiaurės rytų kalnuose. Jo vadas Achmadas Šachas Masudas žuvo 2001 m. rugsėjo 9 d., prieš pat „Al Qaeda“ atakas JAV. Amerikiečių generolai įvertino, kad Talibano pajėgos buvo apie 45 tūkst. kareivių. Jų šarvuotoji technika, artilerija daugiausiai buvo užsilikusi iš Sovietų intervencijos ir Pilietinio karo laikų.
Įvykiai nuvertus Talibano valdžią
Koalicinės pajėgos nuvertė Talibaną nuo valdžios ir įsteigė bazes daugumoje šalies miestų. Didelė dalis Al-Qaeda asmenų pabėgo į Pakistaną ir kitas kaimynines šalis. 2002 m. kovą koalicija vykdė operaciją „Anakonda“ Šachi Koto slėnyje Paktijos provincijoje siekdami atremti talibų įsiveržimą. Po to dažnai vyko tokios operacijos: talibų kovotojai vasarą arba pavasarį siekdavo patekti į Afganistaną iš Pakistano ir surengti atakas, o koalicinės pajėgos siekdavo užblokuoti jų prasiveržimus. JAV karių pajėgos tolydžio didėjo: 2002 m. sausį Afganistane buvo 4100 JAV kariškių, 2004 m. sausį jų skaičius išaugo iki 13500, o 2008 m. sausį jų buvo 27000.
NATO sąjungininkų pagalba JAV
JAV siekė, kad operacijoje dalyvautų daugiau šalių ir jos prisiimtų daugiau karo naštos. 2006 m. oficialiai operacijoms pradėjo vadovauti NATO, tačiau daugelis sąjungininkų siuntė karius su įvairiais apribojimais dėl jų dalyvavimo tiesioginiuose susirėmimuose.
Tolesni karo veiksmai
Talibai rado rėmėjų tarp Afganistano-Pakistano pasienio puštūnų, pradėjo keistis situacija pačiame Afganistane. Buvę sąjungininkai, mudžahedų vadai Gulbudinas Hekmatijaras ir Džalaludinas Hakanis prisijungė prie opozicijos prieš H. Karzajaus vyriausybę. Opozicijos augimą lėmė gentiniai prieštaravimai ir bandymai apriboti opiumo gamybą, kurio Afganistanas gamino daugiausia visame pasaulyje.
Koalicijos pajėgos turėjo du pagrindinius uždavinius: garantuoti saugumą ir stabilumą socialiniam ir ekonominiam Afganistano vystymuisi ir paruošti Afganistano nacionalinę armiją (ANA). Pastarąjį tikslą sunku buvo įgyvendinti dėl resursų trūkumo 2003 m. JAV pradėjus karą Irake. Armiją skaldė etniniai kareivių skirtumai ir korupcija. Nepasitikėjimas H. Karzajaus vyriausybe irgi didėjo dėl korupcijos, o smūgiai iš oro, per kuriuos žuvo civilių gyventojų, kėlė nepasitenkinimą užsienio kariškiais. Sukilėliai pradėjo naudoti anksčiau jiems nebūdingus savižudžių išpuolius. 2008 m. rinkimų kampanijoje JAV prezidentas Barakas Obama žadėjo išvesti kariuomenę iš Afganistano, tačiau Talibano kovotojams užėmus dar daugiau provincijų, kariškių skaičių padidino iki 33 tūkstančių.
Bin Ladeno nužudymas ir vėlesni įvykiai
2011 m. gegužės 2 d. JAV specialiųjų pajėgų kariai Pakistano Abotabado mieste atliko specialią operaciją, kurios metu buvo nukautas Osama bin Ladenas. Maždaug po trijų savaičių NATO lyderiai susitarė dėl visų savo pajėgų išvedimo iš Afganistano plano. Padedant JT prasidėjo taikos derybos tarp Afganistano vyriausybės ir Talibano. 2013 m. duomenimis, vykstant šiam konfliktui žuvo beveik 20 000 civilių ir beveik 15 000 ISAF koalicijos karių. 2014 m. B. Obama paskelbė apie kariškių išvedimą. Operacija „Tvirta laisvė“ oficialiai užbaigta 2014 m. gruodžio 31 d., bet po to Afganistane liko 13000 NATO kariškių, tarp jų 9000 amerikiečių.
2014 m. viduryje Pakistanas surengė didelę karinę operaciją prieš maištininkų kovotojus Pakistano šiaurės vakaruose. Dėl to į Afganistaną plūstelėjo daug kovotojų iš Pakistano, kuriam Afganistano armija nebuvo pasiruošusi. 2015 m. pabaigoje Talibanas valdė apie 10 % Afganistano teritorijos. Be to, atsirado Islamo valstybės kovotojų, kurių skaičius augo. Jie kovojo tiek prieš vyriausybines ir NATO pajėgas, tiek prieš talibus ir Al Kaeda. 2016 m. vertinta, kad Afganistane iš viso buvo 50000−60000 kovotojų. Užsienio koalicija paskelbė, kad per 2001−2015 m. žuvo 3512 jų kariškių.
Taikos susitarimas ir užsienio karių išvedimas
2018 metais pradėtos tiesioginės JAV ir Talibano taikos derybos  ilgą laiką vyko sunkiai, tačiau 2020 m. sausio mėnesį Talibanas paskelbė jog susitarimo projektas jau parengtas. 2020 m. vasario 29 dieną JAV ir Talibano derybininkai pasirašė susitarimą dėl taikos. Jungtinės Valstijos ir NATO sąjungininkės įsipareigojo per 14 mėnesių išvesti iš Afganistano visas savo pajėgas, jei Talibanas laikysis susitarimo sąlygų (įsipareigojimas neleisti  teroristinėms organizacijoms „Al Kaeda“ ir „Islamo valstybė“ naudotis Afganistano teritorija išpuoliams užsienyje rengti). Abi pusės susitarimu įsipareigojo apsikeisti  penkiais tūkstančiais Talibano ir tūkstančiu  Afganistano pajėgų  belaisvių.
JAV ir jų sąjungininkių karių išvedimas
2021 m. balandžio 14 dieną prezidentas Džo Baidenas paskelbė, jog iki 20 rugsėjo 11-osios išpuolių metinių iš Afganistano pasitraukia visi Jungtinių Valstijų, NATO sąjungininkų ir kitų partnerių kariai.
Iš prezidento kalbos „''Mes atvykome į Afganistaną dėl siaubingos rugsėjo 11 atakos, įvykusios prieš 20 metų, tačiau tai negali paaiškinti kodėl turėtumėme ten likti 2021 m. […] Mes įvykdėme teisingumą Bin Ladenui prieš dešimtmetį, tačiau toliau pasilikome Afganistane. Nuo tada mūsų priežastys likti  šalyje tapo vis labiau neaiškios. […]''“
Jungtinės Valstijos ir toliau rėmė taikos derybas tarp Talibano ir Afganistano valdžios. Tačiau derybos buvo sustojusios ar net nutrauktos. Talibano atstovas pranešė, jog nedalyvaus jokiose derybose „kol užsienio pajėgos visiškai nepasitrauks iš mūsų tėvynės“. Jungtinės Valstijos ir toliau teikė karinę pagalbą Afganistano gynybos ir saugumo pajėgoms, taip pat tęsė humanitarinį darbą šalyje.
Karo pabaiga ir Talibano grįžimas į valdžią
2021 m. rugpjūčio 6 d. Talibanas užėmė pirmąją provincijos sostinę. Demokratinės vyriausybės pajėgoms silpnai arba išvis nesipriešinant, grupuotė ėmė sparčiai perimti kontrolę visoje šalyje. Talibanui apsupus Kabulą iš šalies pasitraukė demokratiškai išrinktas Afganistano prezidentas Ašrafas Ghanis. Teigė, jog taip bus išvengta kruvinų kovų ir neramumų mieste. Jam prieglobstį suteikė JAE. Rugpjūčio 15 d. Talibanas užėmė sostinę Kabulą.
Karo kaina ir nuostoliai
Pasak 2021 balandžio 16 d. paskelbtos Brauno universiteto Vatsono instituto analizės, du dešimtmečius trukęs Afganistano karas Jungtinėms Valstijoms kainavo apie 2,3 trilijono JAV dolerių (apie 10% 2018 m. JAV BVP) ir suma vis dar auga. Į ataskaitą įtraukta tiek operacijų Afganistane, tiek su karu susijusių operacijų Pakistane kaina.
Ataskaita taip pat pažymi, kad dėl šio karo Afganistane ir Pakistane mirė apie 241 tūkstantis žmonių. Karas pareikalavo 2400 JAV karių, keturių tūkstančių samdinių ir daugiau nei tūkstančio sąjungininkų karių gyvybių. 66-69 tūkstančiai Afganistano nacionalinės kariuomenės karių ir policijos, taip pat 9000 Pakistano karių ir policijos tapo karo aukomis.
Žuvo daugiau nei 51 000 Talibano ir kt. teroristinių organizacijų kovotojų Afganistane ir 33 000 Pakistane.
Kare žuvo daugiau nei 71 tūkst. civilių – beveik 47 000 Afganistane ir 24 000 Pakistane. 140 žurnalistų ir 550 humanitarinių darbuotojų taip pat tapo karo aukomis.
Peštikis
Peštikis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 9 km į pietryčius nuo Daugailių, 0,18 km į pietvakarius nuo Ilgio ežero. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,47 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 171,9 m. Šiaurinis ir pietvakarinis krantai aukšti, kiti – žemesni, vietomis pelkėti. Iš šiaurės ir vakarų ežerą supa Lukošiūnų miškas. Šalia įsikūręs Lukošiūnų kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Ligajos upės baseinui.
Mantas Bendžius
Mantas Bendžius (pseudonimas Mantas Ben, g. 1997 m. sausio 23 d. Jurbarke) – Lietuvos muzikantas, aktorius.
Biografija
Mokėsi Jurbarko Vytauto Didžiojo pagr. m–kloje ir vėliau Jurbarko Antano Giedraičio-Giedriaus gimnazijoje.
Būdamas 14–19 m. lankė jaunimo teatrą „Vaivorykštė“. Ten kurtus spektaklius rodydavo įvairiuose miestuose, vyko į teatrų festivalius, grojo tėvų dovanota gitara.
2019 m. LMTA baigė Aktorinio meistriškumo studijas (kurso vad. Vidas Bareikis, Algirdas Latėnas). Po studijų bandė aktoriaus darbą, filmavosi keliose reklamose. Vaidino Gyčio Padegimo, Dalios Ibelhauptaitės, Vido Bareikio ir kt. spektakliuose.
Asmeninis gyvenimas
Brolis – soc. tinklų veikėjas Deividas Bendžius. Sugyventinė – Greta Šepliakovaitė.
Cerintė
Cerintė (Cerinthe) – agurklinių šeimos vienskilčių augalų gentis.
Šios genties augalams būdinga taurelė sudaryta iš atskirų, o ne sujungtų taurėlapių, vamzdinio vainikėlio, ir skeltavaisio vaisiaus, kuris pasidalija į dvi dalis augalui subrendus, skirtingai nei daugelis šios šeimos augalų, kurių vaisiai pasidalija į keturias dalis. Šios šeimos augalai auga Viduržemio jūros regione, nuo nuo Irano rytuose iki Maroko vakaruose.
Rūšys
Išskiriamos šios rūšys:
Puduhepa
thumb|Reljefas, vaizduojantis orų dievą, Hatušilį III, deivę Hebatę ir Puduhepą
Puduhepa – hetitų karalienė, Hatušilio III sutuoktinė. Puduhepos tėvas buvo huritų žynys Pentipsaris. Prieš ištekėdama už Hatušilio III, Puduhepa Kumanyje (Kizuvatna) buvo deivės Hebatės žynė. Įvardijama viena įtakingiausių senovės Artimųjų Rytų moterų.
Apie Puduhepą liudija įvairūs to meto laiškai ir dokumentai (jai priskiriami arba adresuoti). Manoma, kad Puduhepa aktyviai įsitraukė į diplomatinius ir religinius reikalus, propaguodama religinį sinkretizmą, įvedė kai kuriuos huritų maginius ritualus. Savo dieviškąja globėja Puduhepa pasirinko Arinitę (išlikęs ją ir deivę vaizduojantis antspaudas).
Syčiovka
Syčiovkà  – miestas Rusijos vakaruose, 234 km į šiaurės rytus nuo Smolensko, tarp Vazuzos ir Losminos upės. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie linijos Viazma–Rževas. Išvystyta pieno, mėsos, tekstilės, elektrotechnikos pramonė. Veikia kraštotyros muziejus.
Istorija
1776 m. suteiktos miesto teisės. XIX a. pabaigoje buvo miestas, Smolensko gubernijos Syčiovkos apskrities centras.
Rupeikiai
Rupeikiais vadinami kaimai:
Zinovijus Siderskis
Zinovijus Siderskis (1897 m. gruodžio 28 d. Kaune – 1938 m. rugpjūčio 22 d. Kijeve) – Ukrainos TSR ir Moldavijos ATSR politikas.
Erikas Grigaitis
Erikas Grigaitis (g. 2002 m. gruodžio 21 d.) – Lietuvos plaukimo rinktinės narys, pasaulio čempionatų dalyvis.
Zinovijus Siderskis
Biografija
Gimė 1897 m. gruodžio 28 d. Kaune meistro šeimoje. I pasaulinio karo metu su tėvais pabėgo į Romnus, kur 1917 m. baigė technikos mokyklą. 1919 m. tapo Romnų rajono partijos komiteto sekretoriumi. 1921-1927 m. Poltavos, Černigovo rajonų komitetų sekretorius. 1927 m. tapo Ukrainos TSR kino ir fotografijos komiteto valdybos pirmininko pavaduotojas. Daug prisidėjo prie Ukrainos TSR kino produkcijos vystymo. 1935-1937 m. dirbo įvairiuose Moldavijos ATSR valdžios organuose. Nuo 1937 m. liepos iki lapkričio buvo TSRS žemės ūkio komisaro pavaduotojas. 1937 m. lapkričio 26 d. suimtas ir apkaltintas šnipinėjimu Lenkijai. Nuteistas ir sušaudytas 1938 m. rugpjūčio 22 d., reabilituotas 1958 m. kovo 21 dieną.
Erikas Grigaitis
Biografija
2019 m. Grigaitis tapo Lietuvos čempionu vyrų 100 m ir 200 m plaukimo nugara rungtyse, bei vyrų ir mišrios kombinuotos estafetės varžybose. Tais pačiais metais Europos jaunimo čempionate užimta 10-oji vieta 200 m plaukimo nugara distancijoje. 2019 m. pasaulio jaunimo čempionate liko 17-as 200 m nuotolyje.
2021 m. Grigaitis debiutavo Europos čempionate. 100 m nuotolį įveikęs per 55.80 s užėmė 43-ią vietą, o 200 m plaukimo nugara rungtyje liko 31-as (2:01.52).
Savo debiutiniame 2022 m. pasaulio vandens sporto čempionate Grigaitis dalyvavo dvejose rungtyse. 100 m plaukimo atrankoje sportininkas buvo diskvalifikuotas už taisyklių pažeidimą.
Kybartų valsčius
Kybartų valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Kybartai, vėliau – Virbalis. Valsčiaus teritorija dabar priklauso Kybartų seniūnijai ir Virbalio seniūnijai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. 1869 m. birželio 1 d. prie valsčiaus prijungtas Kybartų miestelis. 1870 m. gegužės 31 d. 6 valsčiaus kaimai buvo prijungti prie Kaupiškių valsčiaus ir 2 kaimai prie Pajevonio valsčiaus, o prie Kybartų valsčiaus buvo prijungtas visas Širvintos valsčius. 1905 m. revoliucijos metu Kybartų valsčiaus gyventojai pasirašė peticiją Rusijos vidaus reikalų ministrui, reikalaudami teisių:
Po I pasaulinio karo prijungtas Virbalio valsčius. Kybartų valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Kybartų rajonui (5 apylinkės) ir Naumiesčio rajonui (1 apylinkė).
Gyvenvietės
Pagal pirmajį Lietuvos Respublikos visuotinį gyventojų 1923 m. surašymą, valsčiaus teritorijoje buvo 43 gyvenvietės:
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 6086 žmonės:
Paežerių valsčius
Paežerių valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje, į pietus nuo Pilviškių. Centras – Paežeriai.
Dabar valsčiaus teritorijoje yra Pilviškių seniūnija.
Istorija
Įkurtas XIX a. pabaigoje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Vilkaviškio apskričiai.
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 6 412 žmonės:
Gyvenvietės
Pagal pirmajį Lietuvos Respublikos visuotinį gyventojų 1923 m. rugsėjo 17 d. surašymą Paežerių valsčiuje buvo 79 gyvenvietės:
Desnogorskas
Desnogòrskas  – miestas Rusijos vakaruose, 153 km į pietryčius nuo Smolensko, prie Desnos upės (sudarytas tvenkinys). Rajono centras. Netoliese praeina senasis Varšuvos plentas. Veikia Smolensko branduolinė jėgainė.
Istorija
1966 m. TSRS Ministrų Taryba priėmė sprendimą Smolensko srities Roslavlio rajone statyti atominę jėgainę, kurios statybos prasidėjo 1971 m., o 1972 m. imti statyti gyvenamieji pastatai darbininkams. 1974 m. įregistruota naujoji gyvenvietė Desnogorskas. 1982 m. pradėjo veikti atominė jėgainė. 1989 m. Desnogorskui suteiktos miesto teisės.
thumb|left|240px|Paminklas šeimai
Jonavos V tvenkinys
Jonavos V tvenkinys arba Melnytėlės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Jonavos rajone, Jonavos miesto šiaurinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Varnakos upelį 2,96 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietus – 182 m, plotis – 42 m. Krantai žemi. Vakarinė ir šiaurinė pakrantės apaugę medžiais ir krūmynais. Pasroviui iškart telkšo Jonavos IV tvenkinys. Tvenkinį skersai kerta kelias Jonava – Kėdainiai- Šeduva.
Rupėkiai
Rupėkiai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Šerkšnėnų. Kaime yra kapinės, kurių plotas 0,05 ha, perimetras 75 m.
Juchnovas
Jùchnovas  – miestas Rusijos vakaruose, 85 km į šiaurės vakarus nuo Kalugos, dešiniajame Ugros krante. Rajono centras. Praeina senasis Varšuvos plentas. Išvystyta medienos, tekstilės, pieno pramonė.
Istorija
Minimas nuo XVI a. 1777 m. suteiktos miesto teisės. XIX a. pabaigoje buvo miestas, Smolensko gubernijos Juchnovo apskrities centras.
2021 m. pasaulio rankinio čempionatas
2021 m. pasaulio rankinio čempionatas – 27-asis pasaulio rankinio čempionatas, kuris vyko 2021 m. sausio 13 - sausio 31 dienomis Egipte. Tai pirmasis pasaulio čempionatas, kuris vyko Afrikos žemyne ir kuriame varžėsi 32-i komandos.