cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Intelektinė nuosavybė
Išsiplėtimas iš prigimties ir intelektinės nuosavybės įstatymų apimtys
Interneto augimas ir tiksliai išbarstyti paieškos varikliai, tokie kaip Kazaa ir Gnutella, iškėlė autorinių teisių politikai naują iššūkį. Amerikos įrašų industrijos asociacija, iš esmės buvo pirmoji kovoje su autorių teisių pažeidimais, industrijoje vadinamais „piratavimu“. Asociacija pasiekė pergalių prieš kelias tarnybas, įskaitant ir plačiai visuomenėje nuskambėjusią bylą prieš dokumentus platinusią kompaniją „Napster“, taip pat keli žmonės buvo nuteisti už dokumentų platinimą pažeidžiant autorių teises. Elektronikos amžiuje buvo gausu pastangų naudoti programine įranga pagrįstus skaitmeninių teisių valdymo įrankius, reikalingus suvaržyti elektroninių darbų kopijavimą ir naudojimą. Tokie įstatymai, kaip Skaitmeninio tūkstantmečio autorių teisių aktas (Digital Millennium Copyright Act) buvo priimti, kad būtų galima panaudoti baudžiamuosius įstatymus siekiant išvengti bet kokios apgavystės programine įranga, naudojama priversti vykdyti skaitmeninių teisių valdymo sistemą. Atitinkamos atsargumo priemonės, norint išvengti apgaulių autorių teisių apsaugos srityje, Europoje egzistavo jau kurį laiką ir buvo išplėstos, pavyzdžiui, 6 ir 7 straipsniais Autorių teisių direktyvoje. Kiti pavyzdžiai yra 1991 m. Programinės įrangos direktyvos 7 straipsnis (91/250/EEB) ir 1998 metų Sąlyginės prieigos direktyva. Tai gali sutrukdyti legaliam naudojimuisi, paveikti viešo naudojimo režimo darbus, autorinių teisių apribojimus ir praplėtimus ar naudojimą leidus autorinių teisų turėtojui. Kai kurios laisvo autorinio turinio licencijos, tokios kaip GNU GPL 3, sukurtos tam priešintis. Įstatymai gali leisti apgavystes išskirtinėmis aplinkybėmis, pavyzdžiui, kai reikalinga sąveika su apgaudinėtojo programa arba, kai reikalingas pasiekiamumas. Vis dėlto, daugeliu atvejų, apgavyste gautų duomenų platinimas yra nelegalus.
Prekės ženklo kontekste, šis plėtimasis buvo skatinamas tarptautinių pastangų suderinti „prekės ženklo“ apibrėžimą, kaip buvo iliustruota 1994 m. Susitarime dėl su prekyba susijusių intelektinės nuosavybės teisių aspektų (Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights – TRIP) sunormintos nuostatos apie intelektinės nuosavybės teises, kurios iki tol buvo prižiūrimos tik pagrindiniu įstatymu arba, kai kuriose valstybėse narėse, iš viso neprižiūrimos. Pagal TRIP, bet koks ženklas, kuris „gali išskirti“ prekes ar paslaugas priklausančias vienai firmai, nuo prekių ar paslaugų priklausančių kitai firmai, gali būti apibūdinamas, kaip prekės ženklas.
Intelektinės nuosavybės teisės Lietuvoje
Lietuvoje intelektinės nuosavybės apsauga yra vykdoma ne tik pagal tarptautines sutartis, bet ir valstybiniu lygiu.
Pagrindiniai intelektinės nuosavybės apsaugą reglamentuojantys teisės aktai
Lietuvoje patentą galima gauti trimis būdais:
Autorių teisės
Autorių ir gretutinių teisių apsaugą Lietuvoje reguliuoja Autorių ir gretutinių teisių įstatymas. Jis nustato:
Autorių teisės į literatūros, mokslo ir meno kūrinį atsiranda jį sukūrus. Apsaugoti autorių teises nereikalingos jokios specialios procedūros.
Klipa
thumb|right|250px|1543 m. Julicho ([[Vokietija) apgulties talerio klipa. ]] thumb|right|250px|1633 m. Breisacho ([[Vokietija) apgulties baceno klipa. ]]
Klipa (, iš SV klippa 'pjauti, kirpti')  – apvali moneta, nukalta ant kvadratinio ar stačiakampio ruošinio. Tokias monetas kaldindavo nepalankiomis sąlygomis, paprastai apsiaustuose miestuose. Pvz., tokias supaprastintas monetas 1529 m. kaldino Vienoje, kai ji buvo apgulta osmanų kariuomenės.
Pirmos tokios monetos pasirodė jau XI a. Skandinavijoje.
Šiuolaikinės klipos
Klipos kartais kaldinamos ir dabar. Pvz., Lenkijos nacionalinis bankas 10-ies metų jubiliejui išleido klipą.
Nuorodos
Iliustracijos:
Červonės valsčius
Červonės valsčius  – nuo 1919 m. iki 1954 m. egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje ir Lomžos vaivadijoje, Lomžos apskrityje ir Kolno apskrityje. 1919–1932 m. priklausė Kolno apskričiai, 1932–1947 m. Lomžos apskričiai, 1947–1954 m. Kolno apskričiai. Valsčiaus centras buvo Červonės kaimas.
Istorija
1952 m. liepos 1 d. valsčių sudarė 21 kaimas. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebuvo atkurtas ir visi valsčiaus kaimai tapo Kolno valsčiaus dalimi. 1921 m. kaime gyveno 5638 gyventojai iš jų, 5616 lenkai, 17 žydų, 3 rusai ir 2 rusėnai.
Vigonovas
Vigonovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Bockų, apie 23 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 59 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Leščkos upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Pervalkos ledynas
thumb|250px|Pervalkos ledynas 1958 m. Pervalkos ledynas  – slėnio ledynas JAV, Aliaskoje, Kenajaus pusiasalyje, Čugačo nacionaliniame miške, 6 km nuo Whittier miesto. Ilgis 9,6 km. Ledynas leidžiasi į Pervalkos ežerą.
Ledynas pirmą kartą minimas 1898 m. JAV tyrinėtojo Thomas Corwin Mendenhall. Pavadinimas kilo dėl to, jog ledynas yra pervalkos kelyje tarp Princo Viljamo ir Kuko įlankų.
Sumitomo
Sumitomo (住友) – Japonijos įmonių konglomeratas (keiratsu).
Pavadintas įkūrėjo Masatomo Sumitomo vardu.
Bendrovės
Sumitomo koglomeratas apima šias bendroves:
Finspongas
Finspongas – miestas pietų Švedijoje, Esterjotlando provincijoje. Miesto teisės Enšiopingui buvo suteiktos 1944 m. Tai pramoninis miestas.
Real Valladolid CF
Valjadolido „Real“ – Ispanijos futbolo klubas, įkurtas Valjadolide susijungus Real Unión Deportiva ir Club Deportivo Español klubams.
Istorija
Klubas įkurtas 1928 m. Eilę metų, daugiau nei keturiasdešimt sezonų rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje – La Liga.
Po nesėkmingo 2020–2021 m. sezono La Liga 9aukščiausioje lygoje), kai liko vos devyniolikti iš dvidešimties dalyvių, ekipą iškrito į žemesnį divizioną.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Segunda División. Visuotiniame akcininkų susirinkime pristatytas 15,9 mln. eurų biudžetas, kurį patvirtino jo nariai. Klubui buvo keliamas tikslas sugrįžti į aukščiausią šalies lygą. 2021–2022 m. sezone Segunda División liko antroje vietoje ir po sezono perkelti į aukščiausią lygą.
Nuo 2022–2023 m. vėl rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
Užežerė
Užežerė – kaimas Mažeikių rajono savivaldybės pietvakariuose, 1 km į pietryčius nuo Sedos, prie kelių ir, netoli Sedos ežero. Pietvakariuose prateka Sruoja. Seniūnaitijos centras. Senos kapinaitės, stovi kryžius kaimo kryžkelėje.
Lapių apylinkė (Kaunas)
Lapių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Lapių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilijampolės rajonui. 1954 m. prijungtos Radikių apylinkė ir Eigirgalos apylinkė, 1959 m. – Drąseikių apylinkė. 1975 m. sausio 29 d. Lapių apylinkė prijungta prie Domeikavos apylinkės.
Tankevičius
Tankevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Tankevičienė (ištekėjusi moteris) ir Tankevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šiaurės Airijos futbolo lyga
Airijos futbolo lyga (IFA Premiership) – pagrindinės Šiaurės Airijos futbolo pirmenybės, antra pagal senumą pasaulyje nacionalinė futbolo lyga.
Titulai
Lyga sukurta 1890 m. kaip visos Airijos lyga. Pirmaisiais dešimtmečiaiss lygoje dominavo Belfasto klubai, o kitų miestų komandos lygoje neišlikdavo ilgiau vieno sezono.
1921 m. paskelbus nepriklausomą Airijos Respubliką ir atskyrus Šiaurės Airiją, lyga tapo Šiaurės Airijos lyga.
2008 m. buvo įkurta NIFL Premiership ir NIFL Championship.
Tituluočiausias klubas yra Linfield FC. Jie yra tapę čempionais 56 kartus (rekordas).
Prospektas (gatvė)
Prospektas (lot. prospectus – reginys, apžvalga) – tiesi, ilga ir plati miesto gatvė. Sovietmečiu prospektai dažnai būdavo pavadinami žymių partijos, politikos, karo, kultūros veikėjų vardais: Markso, Stalino, Lenino ir kt.
Lietuva
Prospektai Lietuvoje yra 5 miestuose:
Antasarė
Antasarė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Šutų, prie Sarios upės, Labanoro–Pabradės miškų pašonėje. Greta aptiktas Antasarės pilkapynas.
Istorija
1894 m. tyrinėjant pilkapius, viename griautiniame kape buvo rasta apvara iš bronzinių įvijų ir emalės bei stiklo karolių.
Koralinės gyvatės
Gentyje yra 65 rūšys.
Fuji Electric
Fuji Electric Holdings Co., Ltd. yra Japonijos holdingo bendrovė, valdanti įvairios įrangos (siurblių, generatorių, matavimo priemonių, variklių ir kt.) gamintojus.
Jalta
Jalta (ukr. ir, ) – miestas pietinėje Krymo autonominės respublikos dalyje. Kurortas Juodosios jūros pakrantėje. Miestą kerta Bystros upė, aplink kurią yra išsidėstęs miesto centras. 79,8 tūkst. gyventojų (2006).
Klimatas
Klimatas šiltas, sausas, subtropinis. Vidutinė metų temperatūra 14°С, vasario – 2°С, liepos – 25°С. Dienų su krituliais kiekis per metus – 85.
Istorija
Jaltą XVIII a. iš Turkijos užkariavo Rusija. Netoli vieno iš gražiausių kurortų prie Juodosios jūros savo vasaros rezidenciją buvo įkūręs imperatorius Aleksandras II (Livadijoje).
1945 m. vasario 4-11 d. imperatoriaus rūmuose Livadijoje vyko Jaltos konferencija, vienas iš svarbiausių J. Stalino, T. Ruzvelto ir V. Čerčilio susitikimų, kuriame buvo sprendžiama tarptautinė tvarka po Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Europa buvo padalinta į įtakos sferas, susitarta dėl okupuotos Vokietijos administravimo ir Jungtinių Tautų įkūrimo.
Gyventojai
Pagal 2000-ųjų metų duomenis savivaldybėje gyveno 80,5 tūkst. gyventojų. Iš jų: 68,3 % – rusai, 25,7 % – ukrainiečiai, 0,8 % – žydai, 0,1 % – Krymo totoriai.
Lietuviai
thumb|200px|Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia Pavieniai asmenys iš Lietuvos Jaltoje gydėsi nuo XIX a. pab., tai Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Vincas Kudirka, Povilas Višinskis, Juozas Gurauskis, Juozas Gruodis; gydytoju dirbo Grigorijus Blochas, vaistininku - Stanislovas Jurevičius. 1913 m. Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios klebonu buvo paskirtas kun. Motiejus Gudaitis, pats Jaltoje ieškojęs tinkamo savo sveikatai klimato. Pirmojp pasaulinio karo metais mieste veikė lietuvių karo pabėgėlių džiovininkų sanatorija, kurioje dirbo Jokūbas Mikelėnas, Adomas Sketeris, Vanda Didžiulytė-Mickevičienė, Liudvika Didžiulienė; gydėsi keli šimtai karo pabėgelių iš Lietuvos. Susikūrė vietos lietuvių draugija. Pokaryje dauguma tautiečių grįžo į tėvynę, 1927 m. vienintelė katalikų bažnyčia buvo uždaryta. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, jaltiečiai dalyvauja Krymo M. K. Čiurlionio lietuvų kultūros draugijos veikloje.
Turizmas
Įžymybės:
Savivaldybė
thumb|Jaltos savivaldybės žemėlapis Jaltos miesto savivaldybei (taryba; ) priklauso 2 miestai, 21 miesto tipo gyvenvietė, 9 kaimo tipo gyvenvitės.
Miestų partnerystė
Jalta yra užmezgusi partnerystės ryšius su šiais miestais:
Vilanas
Vilanas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Bockų, apie 22 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 58 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Karis (prieskoniai)
Karis – prieskonių mišinys, kurio pagrindas ciberžolės šaknis. Kario prieskonius atvežė britai Indijos valdymo laikotarpiu.
Žodis „khari“ kilęs iš pietų Indijos ir reiškia bet kokį padažą. „Kario prieskonius“ (ang. curry powder) sukūrė britai, kurie norėjo parsivežti Indijos virtuvės skonį namo, nenaudodami šviežių prieskonių. Todėl dabartiniame Vakarų pasaulyje kario prieskoniai neturi standartizuoto skonio, tačiau pačioje Indijoje yra apie milijoną skirtingų kario rūšių. Prieskonių mišinių, kuriuos atvežė į Angliją, jai valdant Indiją, buvo mažai ir juos veždavo retai, todėl tuometinei Britanijos prieskonių kultūrai didelės įtakos nepadarė. Kario prieskoniai išpopuliarėjo po antrojo pasaulinio karo, kai imigrantai iš Pietryčių Azijos šalių užplūdo Jungtinę Karalystę.
Tarabilda
Tarabilda − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Karis (prieskoniai)
Pati ciberžolė turi stiprų malonų savitą aromatą, tačiau visai neišraiškingą, kartais kartoką skonį, dėl to į šiuos prieskonius papildomai dedami kiti komponentai. Kario sudėtis labai skiriasi priklausomai nuo gamintojo bei vietovės. Į mišinį gali būti dedami įvairūs prieskoniai: ciberžolė, druska, kalendra, raudonieji, juodieji ar kvapnieji pipirai, kardamonas, ožragė, česnakas, imbieras, gvazdikėliai, cinamonas, garstyčios, paprika, muskatas.
Valdis Kalnruozė
Valdis Kalnruozė (, tikroji pavardė Valdis Rīzenbergs, 1894 m. sausio 16 d. Kuldyga – 1993 m. balandžio 16 d. Ryga) – latvių tapytojas.
Karis (prieskoniai)
Karis naudojamas ryžių, daržovių, mėsos, gėrimų aromatizavimui ir spalvos pakeitimui.
Valdis Kalnruozė
Kūryba
Nutapė lyriškų peizažų („Miestas prie upės“ 1937 m., „Rudens peizažas“ 1942 m., „Užutekis“ 1957 m., „Dauguva“ 1962 m., „Jūra“ 1968 m., „Ryga“ 1973 m., „Vakaras“ 1977 m., „Miestelis rudenį“ 1978 m.), natiurmortų („Gėlės“ 1955 m., „Aguonos“ 1964 m., „Rožės su citrina“ 1977 m., „Žiedas“ 1978 m.). Paveikslams būdingas pilkšvas, perliškai žvilgantis koloritas, pastozinė tapyba, įvairi faktūra, apibendrinti vaizdai.
Narto seniūnija
Narto seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Marijampolės miesto pietrytinėje dalyje.
Istorija
Seniūnija pradėjo darbą 2002 m. gegužės 14 d.
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 5 seniūnaitijos:
Tarabilda
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Indrijos
Indrijos yra juslės, jutimo organai. Indiškosiose pažiūrų sistemose dažnai sutinkamas terminas. Dažniausiai indrijomis vadinami penki jutimo organai, (sanskrit. buddhīndriya, jñanendriyāṇi): akys, ausys, nosis, liežuvis, kūnas (oda). Hinduizme šį sąrašą papildo penki veiklos organai (karmendriyāṇi): gerklos, rankos, kojos, analinė anga ir dauginimosi organai. Tarp šių dešimties organų ir sielos, arba atmano, yra protas, arba manas, kuris laikomas vienuoliktuoju organu.
Vedantoje manas, budhis (buddhi), ahamkara (ahaṁkāra) ir čita (citta) sudaro dar keturis vidinius organus, (antar - indriyāṇi), taigi pagal šią sistemą yra 14 organų, kurių kiekvieną valdo jo nuosavas valdytojas, nijantris (niyantṛ): akis valdo Saulė, ausis – Keturios pasaulio šalys, nosį – du Ašvinai, liežuvį – pračetos, odą – Vėjas, balsą – Ugnis, rankas – Indra, kojas – Višnus, analinę angą – Mitra, dauginimosi organus – Pradžapatis, protą – Mėnulis, budhį – Brama, ahamkarą – Šiva, čitą – Višnus Ačjutos pavidalu.
Njajos filosofinėje sistemoje liežuvį valdo vanduo, akis – šviesa arba ugnis, odą – oras, o ausis – eteris.
Džainizme visa gyvybė skirstoma į penkias grupes pagal tai, kiek jutimo organų turi viena ar kita biologinė rūšis.
Gumbakių apylinkė
Gumbakių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Papilės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Urbonaičių apylinkės.
Jokūbo laiškas
Jokūbo laiškas – viena iš Naujojo Testamento knygų. Šiame laiške kalbama apie gero elgesio svarbą, laiškas panašus į Kalno pamokslą, o stiliumi primena Senojo Testamento Patarlių knygą.
Jokūbo laiške kalbama apie daugelį praktinių krikščioniško gyvenimo reikalų, pabrėžiama, kad visose gyvenimo srityse sau reikia kelti tokius pat reikalavimus. Teigiama, kad krikščionis turi vengti dvilypės moralės ir stengtis, kad jo darbai ir mintys sutaptų, daryti gerus darbus, o ne vien protu tikėti, prilaikyti savo liežuvį, vengti socialinės ir turtinės neteisybės. Laiške taip pat yra skyrelis apie krikščionišką gydymą.
Turinys
Jokūbo laiške teigiama, kad svarbu darbai, o ne žodžiai, raginama nepaisyti socialinių skirtumų. Kalbama apie tikėjimą ir darbus, nepažaboto liežuvio blogybę, dangiškąją išmintį, kantrumą ir maldą, krikščionišką gydymą.
Autorius ir adresatas
Laiškas adresuotas „dvylikai giminių, pasklidusių tarp kitatikių“. Iš to sunku nustatyti, kam laiškas skirtas. Daugelis mano, kad laiškas parašytas I a. Laiško autorius save vadina Jokūbu, tačiau Naujajame Testamente jų minima keletas. Dažniausiai manoma, kad tai Jėzaus „brolis“, minimas Apaštalų darbuose kaip vienas Jeruzalės bažnyčios vadovų bei Pirmame laiške korintiečiams – kaip Jėzaus prisikėlimo skelbėjas.
Kronentaleris
thumb|right|250px|Vienas 1817 m. Nasau kronentaleris. Skersmuo 39 mm, masė 28,95 g). thumb|right|250px|Vienas 1837 m. Viurtembergo kronentaleris. Skersmuo 39 mm, masė 29,44 g).
No Code
„No Code“ yra ketvirtasis amerikiečių alternatyvaus roko grupės „Pearl Jam“ albumas, išleistas 1996 m. rugpjūčio 27 d. Šiame albume skamba kitokia muzika, nei ankstesniuose grupės albumuose, jame gausu garažinio roko, worldbeat, psichodelinio ir eksperimentinio roko elementų.
Kronentaleris
Kronentaleris – sidabro moneta, pirmiausia imta kaldinti Austrijos Nyderlanduose.
No Code
Nors albumas debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ topo vietoje, jis nepatiko didelei daliai grupės gerbėjų, todėl greitai krito žemyn. Šis albumas buvo pirmasis grupės albumas, netapęs keliskart platininiu, o šį pasiekimą gavęs tik kartą.
Kronentaleris
Kronentalerį sudarė 1/9 Kelno markės sidabro, jis buvo lygus reichstaleriui pagal Leipcigo sutartį.
No Code
Įrašymas
Ketvirto albumo įrašymo darbams grupė nusprendė ir toliau pasilikti su prodiuseriu Brendan O’Brien, su kuriuo įrašė ankstesnius albumus „Vs.“ ir „Vitalogy.“ „No Code“ buvo pirmasis albumas su būgnininku Jack Irons, prisijungusiu prie grupės baiginėjant įrašinėti „Vitalogy.“ Pasibaigus 1995 m. vasaros turui po JAV, grupė liepos mėnesį pradėjo naujo albumo įrašymo darbus Čikagoje. Ten darbai truko savaitę. Po keleto koncertų, grupė vėl savaitę įrašinėjo Naujajame Orleane, kur įrašė dainą „Off He Goes.“ Likusi albumo dalis buvo įrašyta Sietle, grupės gitaristui Stone Gossard priklausančioje studijoje. Albumo suvedimo darbai buvo atlikti Atlantoje.
Kronentaleris
Paprastai kronentalerio averse būdavo austras valdovas, o reverse – 4 karūnos, dėl ko moneta ir pavadinta kronentaleris 'karūnų taleris'.
No Code
Įrašymas
Įrašinėjimo darbai prasidėjo įvairiais nesutarimais ir įtampa. Bosistui Jeff Ament nebuvo pranešta, jog bus įrašinėjama, kol neliko vos trys dienos ir grupė net teigė, jog jis per daug neprisidėjo prie paties albumo kūrimo. Vienu metu jis net paliko įrašų studiją darbų metu ir svarstė palikti grupę, kadangi vokalistas Eddie Vedder buvo perėmęs visą kūrybinį procesą. Naujai atėjęs būgnininkas Jack Irons teigė, jog ši nesantaika tarp grupės narių buvo suprantama, kadangi tuo metu grupė dar ir koncertuodavo, kas labai visus išvargindavo.
Gitaristas Mike McCready teigė, jog dauguma dainų buvo sukurtos visiems kartu improvizuojant ir kad albumas išėjo kiek skubotas. Prieš darbų pabaigą, santykiai tarp grupės narių pagerėjo ir grupė už tai buvo dėkinga būgnininkui Irons, kuris suvienijo visus vieningam darbui.
Vojtkai
Vojtkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į vakarus nuo Bockų, apie 22 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 54 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Čarnos upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
No Code
Dainos, nepatekusios į albumą
Keletas dainų nepateko į albumą. Dvi iš jų vėliau buvo išleistos kartu su singlais – „Black, Red, Yellow„“ („Hail, Hail“ single) ir „Dead Man“ („Off He Goes“ single). Abi dainos vėliau buvo įtrauktos į 2003 m. išleistą retų dainų rinkinį „Lost Dogs.“ Rinkinyje pasirodė ir daugiau dainų, įrašytų kartu su albumu – „Leaving Here,“ „Gremmie Out of Control,“ „All Night“ bei „Don’t Gimme No Lip.“ Daina „Olympic Platinum,“ kurią parašė albumo suvedinėtojas Nick DiDia, buvo išleista 1996 m. grupės fanų klubo Kalėdiniame single.
Muzika ir žodžiai
Nors „Vitalogy“ jau buvo atsisakyta grupės pirmuosiuose albumuose įprasto skambesio, šiame albume buvo apskritai atsisakyta grupei įprasto stiliaus. Dainos buvo labiau eksperimentinės, primenančios garažinio roko stilių. Dainose išsiskyrė subtili harmonija (daina „Off He Goes“), rytų šalių įtaka „Who You Are.“ Dainoje „I’m Open“ apskritai nėra muzikos, o tekstas yra skaitomas. Dainose „Who You Are“ ir „In My Tree“ būgnininkas Irons pritaikė būgnų garsą, primenantį laukinių genčių apeigas.
Dainose kalbama apie dvasiškumą, brendimą, savęs pažinimą. Tuo metu grupės nariai įžengė į ketvirtą dešimtį, todėl nekeista, jog dainos būtent apie tai. Dainoje „Hail, Hail“ kalbama apie dviejų žmonių santykius, kurie griūna. Vedder parašė dainą „Off He Goes“ apie tai, koks jis gali būti prastas draugas. „Lukin“ – apie persekiotoją, kuris persekiojo Vedder. Dainą „Around the Bend“ Vedder parašė kaip lopšinę, kurią Irons galėtų dainuoti savo sūnui. Daina „Mankind“ buvo pirmoji grupės istorijoje, kuriai žodžius parašė kitas narys, o ne Vedder. Dainą parašęs Stone Gossard taip pat ir įdainavo.
Turas
2014 m. spalio 17 d. grupė, koncerto Molinėje Ilinojaus valstijoje JAV, albumo „Lightning Bolt“ turo metu, sugrojo visą albumą eilės tvarka.
Išleidimas ir pardavimai
Per pirmąją savaitę buvo parduota 366 500 albumo kopijų. Taip albumas užėmė pirmąją „Billboard 200“ topo vietą. Tačiau buvo prognozuota, jog bus parduota maždaug 535 000 kopijų. Albumas pardavė žymiai mažiau kopijų, nei ankstesnieji grupės leidiniai. Pirmoje vietoje jis išbuvo dvi savaites ir buvo paskutinis grupės albumas, debiutavęs pirmoje vietoje iki 2009 m. išleisto „Backspacer.“ Albumas tapo platininiu JAV. Tai buvo pirmasis grupės albumas, netapęs multiplatininiu. 2013 m. vien JAV buvo parduota 1,75 milijonų albumo kopijų.
Buvo išleisti trys singlai. „Who You Are“ pasiekė 31 vietą „Billboard Hot 100“ tope, taip pat pirmąją „Modern Rock“ ir penktąją „Mainstream Rock.“ Kiti du singlai – „Hail, Hail“ ir „Off He Goes“ nepapuolė į „Hot 100,“ tačiau pateko į kitus topus. Į topus pateko ir daina „Red Mosquito,“ neišleista kaip singlas.
Baltijos gintaras
Baltijos gintaras – išskirtinės rūšies gintaras, randamas Baltijos jūros regione. Susidarė prieš maždaug 50 mln. m. (eoceno epochos metu), kai dabartinėje Skandinavijos teritorijoje vešėjo masyvūs mišrieji subtropiniai miškai. Sakingų spygliuočių medžių, tam tikros rūšies pušų (pinus succinifera) sakai nukrisdavo ant žemės, sukietėdavo ir ilgainiui virsdavo gintaru. Klimato atšilimas paskatino gintaringųjų pušų sakų išsiskyrimą. Manoma, kad eoceno subtropikų miškai galėjo „pagaminti“ apie 105 tonų gintaro. Baltijos gintaras sudaro virš 80 % viso pasaulyje randamo gintaro.
Antikiniais laikais žodis gintaras reiškė būtent Baltijos gintarą. Nors tuo metu Europoje buvo ir kitų gintaro šaltinių, Baltijos gintaras buvo laikomas vertingiausiu ir kokybiškiausiu. Ilgainiui buvo sudarytas Gintaro kelias, kuriuo antikos pirkliai pasiekdavo rytinę Baltijos pakrantę.
Baltijos gintaras leido sužinoti apie daugybę seniai išnykusių vabzdžių rūšių, kurie liko įstrigę gintare. Gintaro su įstrigusiais vabzdžiais pavyzdžiai vadinami inkliuzais.
Istorija ir legendos
Gintarą IV a. pr. m. e. aptarinėjo Teofrastas, vėliau Pitėjas. Ypač Antikos mokslininkų dėmesį traukė gintaro įsielektrinimas. Plinijus Vyresnysis skundėsi, kad nedidelė gintaro statulėlė kainuoja daugiau nei sveikas vergas. Tacitas savo kūrinyje Germania rašė, kad gintarą prie Baltijos jūros renka vieninteliai aisčiai (Aestii). Prekyba gintaru su senosiomis civilizacijomis buvo vystoma Gintaro keliu.
Lietuvių mitologijoje gintaras yra jūros deivės Jūratės sudaužytos pilies liekanos po to, kai dievas Perkūnas ją nubaudęs už meilę paprastam žvejui Kastyčiui.
Gintaro paplitimas
thumb|250px|Pasaulio žemėlapis prieš maždaug 50 mln. metų, eoceno laikotarpiu
Prieš maždaug 50 mln. metų dabartinėje Pietų Skandinavijoje ir Baltijos jūros vietoje klimatas buvo šiltas, vešėjo masyvūs subtropikų miškai, kuriuose, manoma, augo ąžuolai, sakingi sciadopičiai, sakingos pušys, sakingos araukarijos ir kt. Prieš 40 mln. m. susidariusi Eridano upė ir jos intakai išgraužė Baltijos dubumą ir išplovė didžiąją viso gintaro dalį. Didžiausia dalis gintaro susikaupė ties upės delta, dabartinio Sembos pusiasalio krantų vietoje. Klodai glūdi vadinamojoje „mėlynojoje žemėje“ kartu su jūrų kriauklėmis, ryklių dantimis, jūriniais ežiais ir kitais jūros gyvių likučiais. Dalį sunešto gintaro jūros srovės išplovė ir per vėlesnius laikotarpius išsklaidė didelėje teritorijoje.
Labai intensyviai Sembos telkinys buvo ardomas poledynmečiu, maždaug prieš 7000 m. Litorinos jūros stadijoje. Daugiausia išnašų nusėdo dabartinių Lenkijos ir Lietuvos pakrantėse. Lietuvoje daugiausia gintaro slūgso Kuršių marių šiaurinėje dalyje. Gavyba vykdyta ties Juodkrante, Gintaro įlankoje. Lenkijoje prie Vyslos žemupio, netoli Gdansko išgaunama nemažai gintaro žaliavos. Istoriškai pagrindinis gintaro šaltinis buvo pietrytinė Baltijos jūros pakrantė, ypač Sembos pakrantė Prūsijoje. Dabartinėje Karaliaučiaus srityje glūdi 90 proc. pasaulinių gintaro išteklių, ypač produktyvus Palvininkų telkinys.
Archeologiniai radiniai
Ankstyviausias gintaro dirbinys yra plokštelė su išraižyta briedės galvute, rasta paleolitinėje Majendorfo stovykloje prie Hamburgo. Natūralaus ir neapdoroto gintaro gabalėlių rasta ir kitose paleolito laikų stovyklose: Moravijos olose (Čekija) arba prie Kremso (Austrija).
Taip pat gintaro dirbinių rasta ir mezolito laikų Jutlandijos pusiasalyje. Daugiausia randamų gintaro dirbinių priklauso neolito laikotarpiui.
Lietuvoje pirmąkart neolito gintaro dirbinių buvo rasta 1860–1891 m., kasinėjant Juodkrantės apylinkes. Tai yra garsusis Juodkrantės lobis, surinktas per 20 metų. Kitas garsus Lietuvos gintaro rinkinys, saugomas Palangos gintaro muziejuje, yra vadinamas Palangos lobiu. Ši kolekcija surinkta 1905–1907 m.
1963 m. Kuršių nerijoje, į šiaurę nuo Pervalkos, buvo rastas žalvario amžiaus gintaro rinkinys. Taip pat didelis gintaro dirbinių lobis rastas ir Latvijos neolito-žalvario sandūros laikų stovykloje 1949 m. Sarnatėje (į šiaurę nuo Liepojos). Dar vienas didelis gintaro lobis Latvijoje surinktas 1964–1978 m. Lubanos žemumoje.
Kitų neolito gintaro dirbinių randama Estijos pakrantėse, ypač Saremos saloje, pietinėje Suomijos dalyje, pietinėje Švedijos dalyje. Vienintelė Lietuvos gintaro radimvietė yra jos pajūris, išskyrus keletą nedidelių radinių Margiuose (Varėnos raj.).
Kiti žymūs radiniai:
Priešingai nei kitos naudingosios iškasenos, kaip antai titnagas, obsidianas ar nefritas, gintaras nebuvo naudojamas įrankių ar ginklų gamybai. Iš gintaro būdavo gaminami papuošalai, apeiginiai daiktai, amuletai, daugiausia susiję su Saulės kultu. Baltijos pakrantėse labiausiai buvo paplitę gintariniai pakabukai ir vėriniai. Taip pat randama ir stilizuotų žmonių, gyvūnų, paukščių ir kitokių gyvių statulėlių. Daugelis senovinių gintaro dirbinių yra įmantrūs meno kūriniai, rodantys aukštą jį naudojusių žmonių materialinės bei dvasinės kultūros lygį.
Prekyba gintaru
thumb|200px|Romėnų naudotas gintaro kelias į Pabaltijį. Platus Baltijos gintaro paplitimas Europoje ir net toliau už jos, kur nebuvo ir negalėjo būti gintaro žaliavos šaltinių, rodo ypač didelę jo svarbą prekybinių ryšių tarp Pabaltijo ir kitų Europos kraštų susidarymui ir raidai. Nuo neolito amžiaus ir ypač žalvario ir ankstyvajame geležies amžiuose, gintaras buvo svarbiausias mainų prekybos objektas. Manoma, kad gintaro prekyba su kitais kraštais galėjo padėti Pabaltijo tautoms anksčiau susipažinti su metalais ir jų apdirbimu, nors jų žaliavos ištekliai prie Baltijos jūros buvo labai negausūs.
Apie gintaro prekybos kelius sprendžiama pagal rastus gintaro žaliavos ir dirbinių lobius bei importinių dirbinių paplitimą. Kartografuojant lobių radimo vietas, išryškėjo dėsningas jų išsidėstymas atskirais laikotarpiais tam tikruose rajonuose, daugiausia pagal stambiąsias Vidurio ir Pietų Europos upes.
Aktyviausia prekyba vyko senovės Graikijoje ir Romoje. Graikai ir romėnai labai vertino gintarą ir vadino jį „Šiaurės auksu“. Ypač vertintas skaidrus rausvas, auksaspalvis gintaras, iš kurio gaminti papuošalai ir buitiniai daiktai. Neskaidrus vaško spalvos gintaras naudotas vien smilkalams.
Gintaras iš Jutlandijos Romą pasiekdavo 2 keliais:
Rytų Pabaltijo gyventojai tiesioginio ryšio su pietų Europos pirkliais neturėjo, nebent jis buvo atsitiktinis. Prekyba vyko per tarpininkus – Jutlandijos pusiasalio gyventojus. Vėliau žlugus Jutlandijos prekybiniam centrui buvo sudarytas dar vienas Gintaro kelias, vedęs į Rytprūsius ir Rytų Pabaltijį:
Prekyba nutrūko IV a., germanams sugriovus Karnuntumą.
Gintaro gavyba
thumb|right|250px|Gintaro kasimas pramoniniu būdu ties [[Juodkrantė|Juodkrante XIX a. ]]
Iki XIII a. pabaigos prekybos ir vietiniams poreikiams pakako vien Baltijos jūros išmetamo gintaro, tačiau padidėjus gintaro paklausai dėl pradėtų gaminti gintarinių rožančių ir kitokių kulto atributų, prireikė ieškoti naujų jo gavybos būdų. Kryžiuočių ordino teritorijoje gintaras pradėtas griebti tiesiog iš jūros ilgakočiais graibštais.
Nuo XVI a. gintaras pradėtas gaudyti tinklais, o seklesnėse, ypač akmenuotose vietose, kabliais arba graibštais iš valčių. Buvo mėginta gintarą kasti paplūdimiuose.
1725 m. bandyta gintarą rinkti iš jūros dugno narų pagalba, tačiau darbas buvo nevaisingas. Metodas atgaivintas 1869–1891 m., išradus naro aprangą. Pradžioje gintaro buvo ieškoma prie Prusto rago.
thumb|riht|250px|Palvininkų gintaro kasyklos. 1781 m. buvo įrengta pirmoji gintaro kasybos šachta, veikusi iki 1806 m. XIX a. pirmojoje pusėje gintaras buvo kasamas nedideliuose karjeruose šiauriniame ir vakariniame Sembos pusiasalio krante, tačiau „mėlynoji žemė“ šiose vietose buvo labai negintaringa. Apie 1867 m. šie karjerai galutinai sunyko. 1875 m. Palvininkuose pradėjo veikti didelė šachta, įkurta „Stantien & Becker“ firmos, pradėjusios pramoninę gintaro gavybą ir apdirbimą.
Mechanizuotai 1860–99 gintarą kasė Prūsijos bendrovė Stantien und Becker ir Kuršių mariose ties Juodkrante, Gintaro įlankoje. 1921 m. Lietuvoje susikūrė lietuviška gintaro gavybos bendrovė, tačiau subankrutavo net nepradėjusi darbų. Antroji įmonė, pavadinimu „Gintaras“ veikė 1928–1929 m., tačiau iškasusi apie 2 t gintaro bankrutavo. Valstybė įmonių nerėmė.
Renkamojo gintaro pramoninė reikšmė didesnė vakarinėje Pabaltijo dalyje, kur jo iškasama nedaug ir tik atsitiktinai aptikus suplauto gintaro lizdų. Nuo seno čia vyravo gintaro rinkimas, kaip pagrindinis gintaro žaliavų gavimo būdas.
Gintaro panaudojimas
Gintarą romėnai naudojo farmacijoje – gintaras naudotas kaip priemonė nuo įvairių ligų. Žymus to meto gydytojas Kalistratas rašė, kad gintaras saugo žmogų nuo beprotystės, sutrintas su medumi gydo ausų ligas, geriamas su vandeniu gydo skrandžio ligas. Taip pat manyta, kad gintaras saugo nuo gerklės negalavimų ir net blogos akies burtų. Ypač vertingais buvo laikomi gintaro gabalai su viduje įstrigusiais vabzdžiais. Finikiečiai tokį gintaro gabalą mainydavo į 120 kardų ir 60 durklų. Už mažytę gintarinę statulėlę Nerono laikais buvo duodamas stiprus ir sveikas vergas.
Gintaro meninis apdirbimas atgimė Renesanso epochoje ir ypač suklestėjo XVIII–XIX a. Meno kūrinių yra išlikę labai mažai dėl gintaro trapumo.
XIV a. gintaro meistrų telkimosi centrai buvo Briugė ir Liubekas. Vėliau pradėtos steigti gildijos Dancige, Karaliaučiuje ir kitur. Tuo metu buvo išrasti sudėtingi gintaro apdirbimo metodai, išmokta jį šlifuoti, juo inkrustuoti metalą, dramblio kaulą, emalį, graviruoti, skaptuoti, pjaustyti. Sukurta priemonių paryškinti medžiagos spalvai, pabrėžti jos specifiniam šiltam spindesiui. Gintaras pateko į pasaulinę prekybą.
Gintaro dirbiniais buvo puošiami didikų rūmai ir bažnyčios. Kartais gintaras paprasčiausiai būdavo inkrustuojamas į kambario sienas. Gintaras buvo labai populiari dovana diplomatinių vizitų metu. Tačiau tuo metu negaminti jokie juvelyrikos dirbiniai. Gintaras buvo laikomas dekoratyvinės paskirties medžiaga.
XIX a. į gintaro pramonę įsiskverbė technika ir smarkiai nusmukdė jo meninį lygį. Buvo pradėti gaminti vienodi smulkūs gintariniai niekučiai: dekoratyvinės pypkės, kandikliai, sąsagos, sagos, kryželiai ir t. t.
Iš lydomo gintaro gaunama šiek tiek gintaro rūgšties, gintaro aliejaus ir gintaro kanifolijos. Iš pastarosios gaminama gintaro lakai, grindų dažai ir kt.
Airdrieonians FC
Erdrio „United“ – Škotijos futbolo klubas iš Erdrio.
Istorija
Orginalusis klubas buvo įkurtas 1878 m. ir gyvavo iki 2002 m.
2013 m. oficiliai persivadino ir tapo Airdrieonians FC.
Kokteilinė suknelė
150px|thumb|right|Juoda kokteilinė suknelė
Vilkima kokteilinė suknelė per įvairias šeimos šventes, Naujų Metų sutikimą. Paprastai ji dėvima per oficialius iškilmingus renginius, lankantis naktiniuose klubuose.
Hednesford Town FC
Hednesford Town FC – Anglijos futbolo klubas iš Hensfordo.
Vyčegda
Vyčegda  – upė Rusijoje, Komių Respublikoje ir Archangelsko srityje; dešinysis Šiaurinės Dvinos intakas. Prasideda Timano kalvagūbrio pietiniame pakraštyje, Dziur Niuro pelkėje, susilejus Lun Božo ir Voi Vožo upėms. Teka į pietvakarius. Aukštupyje slėnis siauras, vaga slenkstėta. Žemiau slėnis išsiplėčia, krantai tampa pelkėti. Sudaro daug pratakų ir senvagių. Įteka į Šiaurinę Dviną ties Kotlasu.
Vyčegda turi 1137 intakus. Didžiausi intakai: Volė, Višera, Vymė, Jelva, Jarenga (dešinieji), Pietų Mylva, Nemas, Šiaurės Keltma, Lėkčimas, Sysola, Viledė (kairieji).
Upė užšalusi nuo lapkričio pradžios iki balandžio pabaigos. Vyčegda laivuojama nuo Voldino prieplaukos (938 km). Prie upės įsikūrę Syktyvkaro, Solvičegorsko ir Kotlaso miestai.
Rimšonių tiltas
Rimšonių tiltas – nenaudojamas siaurojo geležinkelio tiltas Rimšonių kaime, apie 1 km į rytus nuo Petrašiūnų (Klovainių sen.), Pakruojo rajone. Nutiestas per Daugyvenės upę siauruko atšakoje, vedančioje iš Petrašiūnų geležinkelio stoties į Joniškėlį. Greta jo, už 120 m į žemupio pusę, matomas automobilių tiltas kelyje. miniatiūra|220px|left|Tiltas 2019 m. miniatiūra|220px|left|Bėgiai ant tilto
Konstrukcija
Tiltas vienkelis, 3 tarpatramių, perdangoje – plieninės dvitėjinės kniedytos sijos. Perdanga remiasi ant atraminių plieninių guolių. Pamatai gelžbetoniniai. Ant jų įrengtos 2 kranto betoninės atramos-ramtai ir 2 vidurinės betoninės atramos-taurai. Bėgius laiko mediniai pabėgiai su medinėmis tvirtinimo sijomis
Tarasevičius
Tarasevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Estijos geležinkeliai
miniatiūra|Estijos geležinkeliai (mėlynai) miniatiūra|[[Talinas|Talino-Baltijos geležinkelio stotis (2020)]] miniatiūra|Keleivinis traukinys [[Tartu (2021)]]
– didžiausia Estijos geležinkelių bendrovė.
Istorija
1870 m. lapkričio 5 d. Estijos geležinkeliais pajudėjo pirmas traukinys. Atidarytas judėjimas linijoje Paldiskis-Talinas-Narva-Gatčina. Tais pačiais metais ruožas sujungtas su Peterburgo-Varšuvos geležinkeliu.
1877 m. iš Tapa išvyko pirmas traukinys į Tartų, 1887 m. tapo įmanoma pratęsti savo kelionę iki Valgos, kur geležinkeliai jungdavosi su Rygos-Pskovo linija. 1896 metais buvo pastatytas pirmas siauros vežės (750 mm) geležinkelis nuo Valgos iki Piarnu, o sekančias metai buvo atidrytas Mõisaküla – Viljandi ruožas, o iš tenais geležinkeliai tęsėsi per Paide į Talino uostą. Nuolatinis judėjimas tarp šių miestų prasidėjo nuo 1901 metų.
Savarankiška bendrovė (EVR) buvo paskelbta 1918 metais. 1931 metais buvo pastatytas plačios vežės geležinkelis Tartu-Petseri. 1940 metais Estijos Geležinkeliai buvo pajungti į TSRS geležinkelių tinklą. Tais metai Estijos Geležinkeliams priklausančių kelių ilgis sudarė 1447 km, iš jų 772 km buvo plačios vežės ir 675 – siauros vežės geležinkeliai.
1992 m. sausio 1 d. įregistruota valstybinė akcinė bendrovė „Eesti Raudtee“ tapo šalies geležinkelių operatoriumi. Tais pačais metais buvo atstatyta narystė Tarptautinėje Geležinkelių Sąjungoje (UIC), EVR įstojo į OSŽD. 2001 m. rugpjūčio 31 d. 66% bendrovės turto po privatizacijos parduota firmai Baltic Rail Services (BRS).
2007 m. sausio 9 d. geležinkeliai nacionalizuoti, EVR išpirkta valstybės nuosavybėn.
Keliai ir statiniai
Bendrovei priklauso 691 km 1520 mm vėžės kelių, iš jų 132 km – elektrifikuoti.
Riedmenys
Be to EVR naudoja kelias geležinkelio priežiūros ir smulkaus remonto mašinas, drezinas DGKu ir t. t.
Struktūra ir valdymas
Valdybos pirmininkas dirba su 3 Valdybos nariais, atsakingais už Teisinius klausimus, Finansus ir Rinkotyrą. Tiesiogiai Valdybos pirmininkui yra pavaldus 6 departamentų direktoriai – Infrastruktūros valdymo, Transporto, Personalo valdymo, Infotechnologijų, Riedmenų priežiūros, Apsaugos ir Eismo saugumo.
Riedmenų priežiūros departamentui pavaldūs ir Tapa Depai.
Ūras
Ūras  – senovinis pietų Mesopotamijos miestas, įkurtas ties Eufrato ir Tigro santaka. Jame gyveno viena iš seniausiųjų pasaulio civilizacijų – šumerai. Dėl vandens poveikio liekanos išlikusios tik pietiniame Eufrato krante. Miestas tapo šumerų civilizacijos centru apie 2600 m. pr. m. e. Buvo manoma, kad miestą globojo deivė Nana.
Miesto vieta idealiai tiko prekybai sausuma ir jūra su Arabija. Buvo pastatytos įmantrios karalių kapavietės. Kapinėse rasti artefaktai su Meskalamdugo ir Akalamdugo vardais. Galiausiai Ūro karaliai tapo Šumero valdovais. Pirmąją Ūro dinastiją pradėjo Mesanepada, paminėtas Meskalamdugo artefakto karalių sąraše.
Pirmąją dinastiją sužlugdė Sargono iš Akado invazija 2340 m. pr. m. e. Mažai žinoma apie antrąją dinastiją, kurios valdymo laikotarpiu miestas patyrė nuosmukį. Trečioji dinastija prasideda atėjus į valdžią karaliui Ur-Namui (Urnamas), kuris valdė 2112–2094 m. pr. m. e. Jo valdymo laikotarpiu buvo pastatytos šventyklos, tarp jų ir zikuratai, įdiegta žemdirbystę pagerinusi irigacija. Ur – namo teisės kodeksas, kurio fragmentas buvo identifikuotas 1952 m. Stambule, yra vienas iš seniausių tokio tipo dokumentų, senesnis už analogišką Hamurabio kodeksą. Ur – namas (kaip ir jo įpėdinis Šulgi) savo valdymo laikotarpiais buvo sudievintas, o po mirties tapo herojine figūra.
Manoma, kad Ūras 2030–1980 m. pr. m. e. buvo didžiausias pasaulio miestas (65 000 gyventojų).
Trečioji dinastija baigėsi 1950 m. pr. m. e. sulig elamitų įsiveržimu. Vėliau miestą užėmė Babilonas. thumb|200px|left|[[Didysis Ūro zikuratas]]
VI a. pr. m. e., valdant Babilono valdovui Nebuvhadnezarui II, Ūre buvo vykdomos naujos statybos. Paskutinis Babilono karalius Nabonidas patobulino zikuratus. Tačiau miestas apie 550 m. pr. m. e. pradėjo nykti ir po 500 m. pr. m. e. nebebuvo gyvenamas. Spėjama, kad taip nutiko dėl gamtos sąlygų pokyčių: sausrų, upių tėkmės pasikeitimo ir Persų įlankos sąnašų.
Antašaminė
Antašaminė – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Reškutėnų.
Aleksandro salynas
thumb|180px|Salyno nuotrauka iš kosmoso Aleksandro salynas  – 3000 km ilgio salų grandinė, besidriekianti Ramiajame vandenyne, palei Aliaskos pietinį krantą (šiai valstijai ir priklauso). Salas skiria gilūs sąsiauriai ir fjordai. Salų paviršių tankiai dengia mišrieji ir spygliuočių miškai. Didžiausios salos: Baranovo, Vrangelio, Čičagovo, Admiraliteto, Reviljachichedo, Velso Princo.
Vietiniai salų gyventojai – indėnai tlingitai ir haidai, Anetės saloje – cimšai. Didžiausios gyvenvietės – Sitka ir Kečikanas. Verčiamasi turizmu, žvejyba, medienos apdirbimu.
1741 m. salyną aplankė rusai ir kontroliavo iki 1867 m. Jie vertėsi prekyba, įkūrė gyvenvietes, krikštijo vietinius gyventojus. Salos pavadintos rusų keliautojo Aleksandro Baranovo garbei.
Turkistanas (miestas)
Turkistanas arba Turkestanas  – miestas Kazachstano pietuose, Pietų Kazachstano srityje, 160 km į šiaurės vakarus nuo Šymkento, netoli Syrdarjos upės. Stotis prie Transaralo geležinkelio. Medvilnės, farmacijos, maisto pramonė. Svarbus ir turistinis visos Vidurinės Azijos centras, žymus savo Chodža Achmedo Jasavio mauzoliejumi. Taip pat yra keli mažesni mauzoliejai.
Istorija
Archeologiniai radiniai rodo, kad gyvenvietė egzistavo jau IV a. Šis miestas galėjo būti „Hanšu“ kronikoje minima Kangdžu sostinė Beitanas. Žlugus Otratui, šis miestas tapo svarbiausiu prekybiniu centru prie Šilko kelio regione. Viduramžiais miestas buvo žinomas Jasio, Šavgaro arba Hazare Turkestano pavadinimu. Pradžioje priklausė Chorezmui, čia XII a. gyveno ir buvo palaidotas žymus sufijų mistikas Chodža Achmedas Jasavis. Jo kapavietė tapo svarbiu piligrimystės objektu. Užėjus mongolams, Timūras čia pradėjo didelio mauzoliejaus statybas. XVI a. Turkestanas tapo Kazachų chanato sostine. XIX a. miestą užvaldė uzbekai, jis tapo Kokando chanato dalimi, o valdant rusams sunyko visiškai. Vėliau atsikūrė naujoje vietoje kaip stotis prie Transaralo geležinkelio.
Leonas Kozlovskis
Leonas Tadas Kozlovskis (, 1892 m. birželio 6 d. Rembiešicai, Šventojo Kryžiaus vaivadija – 1944 m. gegužės 11 d. Berlynas, palaidotas Povonzkų kapinėse) – Lenkijos politikas, archeologas.
Biografija
1914–1917 m. kovėsi lenkų legionuose, priklausė Lenkų karinei organizacijai. 1921–1931 m. ir 1935–1939 m. Lvovo universiteto profesorius. 1935 m. Lenkų mokslų akademijos narys.
Atstovavo vadinamajai neoautochtonų mokyklai, teigė, kad slavų protėviai gyvenę Oderio ir Vyslos baseinuose.
Tarulis
Tarulis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Tarulienė (ištekėjusi moteris) ir Tarulytė (mergautinė pavardė).
Aurelia
Aurelia – Skiautaburnių medūzų Ulmariidae šeimos gentis. Pasaulyje gyvena 13 rūšių. Europoje sutinkama viena rūšis – Ausytoji medūza (Aurelia aurita L.), kuri gyvena ir Baltijos jūroje.
Vilniaus šv. Aleksandro Neviškio koplyčia
'''Vilniaus Šv. Aleksandro Neviškio koplyčia''' – neišlikusi stačiatikių koplyčia, stovėjusi Vilniaus centrinėje dalyje, dabartinės Vinco Kudirkos aikštės vietoje. Pastatyta pagerbti rusų kareiviams, žuvusiems ATR 1863 m. sukilimo malšinimo kovose.
Istorija
Koplyčia pradėta statyti 1863 m. spalio 22 d. dalyvaujant Vilniaus generalgubernatoriui Michailui Muravjovui. Projekto autorius buvo Imperatoriškosios menų akademijos profesorius Aleksandras Rezanovas. Koplyčios statybai aukojo įvairios Šiaurės vakarų krašto miestų bendruomenės, vadovavo Vilniaus architektas Nikolajus Čiaginas. Pašventinta 1865 m. rugpjūčio 30 d.
Šalia koplyčios jos priežiūrai buvo pastatytas sargo namelis. Kasmet rugpjūčio 29 d. koplyčioje buvo organizuojamos iškilmingos pamaldos žuvusių kareivių atminimui.
1904 m. kovo 3 d. buvo pasikėsinta koplyčią susprogdinti. Incidento metu apgadintos durys, interjero detalės, išmušti langų stiklai. Ikonos išliko nepažeistos. Koplyčia restauruota už surinktas aukas.
1918 m. koplyčią sugriovė revoliucinių nuotaikų apimti darbininkai, kitais duomenimis, ji buvo išardyta užplūdusių bolševikų 1919 m. Šešios didelės ikonos, nutapytos ant cinkuotų lentų, taip pat langų rėmuose buvusios ikonos buvo pervežtos į Mikniškių cerkvę (dab. Šalčininkų rajonas).
1928 m. buvo pašalinti koplyčios pamatų likučiai. Šioje vietoje pastatytas baseinas būsimam fontanui, kuris taip ir nebuvo paleistas. Po Antrojo pasaulinio karo 1945 m. šioje vietoje buvo palaidotas tarybinis generolas Ivanas Černiachovskis. Ant jo kapo 1950 m. pastatytas skulpt. Nikolajaus Tomskio sukurtas paminklas (demontuotas 1993 m.).
Architektūra
Antrąjį koplyčios aukštą puošė nedidelės kolonos, tarp kurių buvo įsiterpę langai ir emaliuotos ikonos, nutapytos dažais ant Vezuvijaus ugnikalnio sukietėjusios lavos plokščių. Stogo pakraščius puošė pusiau apskriti įgilinimai su įstatytomis terakotos detalėmis.
Į koplyčią vedė ažūrinės bronzinės durys. Virš įėjimo kabojo balto marmuro bareljefas, vaizduojantis angelų apsuptą Dievo motiną su kūdikėliu.
Koplyčios vidus buvo dekoruotas vaškiniais dažais, sekant viduramžių graikų bažnyčių pavyzdžiu. Grindys išklotos Georgijaus spalvų marmuro plytelėmis – baltomis, juodomis ir gelsvomis. Sienos ir karnizai, ištapyti vašku, priminė aukso ir sidabro mozaiką. Langų stiklai buvo vientisi, raštuoti.
Organizacinė psichologija
Organizacijos psichologija – psichologijos šaka, tirianti individų sąveiką organizacijos viduje.
Klausimai:
Tarvydas
Tarvydas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Tarvydienė (ištekėjusi moteris) ir Tarvydaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mike Williamson
Maiklas Džeimsas Viljamsonas (g. 1983 m. lapkričio 8 d.) – anglų futbolininkas, Premier Lygos klubo Newcastle United gynėjas.
Šiuo metu jo sutartis su klubu galioja iki 2016 metų.
Purvėnų apylinkė (Akmenė)
Purvėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viekšnių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Viekšnių apylinkės.
Žanaozenas
Žanaozenas  – miestas pietvakarių Kazachstane, Mangystau srityje, Mangyšlako pusiasalyje, į pietryčius nuo Aktau. Yra Ozeno geležinkelio stotis. Svarbus naftos ir gamtinių dujų gavybos centras. Veikia naftos perdirbimo gamykla.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1968 m., pradėjus dujų gavybą. Sovietmečiu miestas vadintas Naujuoju Uzeniu. 2011 m. mieste vyko masinės „Ozenmunaigas“ bendrovės darbininkų demonstracijos.
Vecekrugo kopa
thumb|Vecekrugo kopa
Vecekrugo kopa (arba Senosios Smuklės kalnas) – aukščiausia kopa Kuršių Nerijoje. Kopos aukštis – 67,2 m, ji yra apželdinta mažaūgėmis kalnų pušimis. Kopa yra maždaug 1,5 km į pietus nuo Preilos, netoli Kuršių marių kranto. Viršuje yra nedidelė atvira aikštelė nuo kurios (kaip nuo aukščiausio taško) atsiveria vaizdai į Nidos bei Pervalkos miškus, taip pat į jūrą ir marias.
Etimologija
thumb|left|Vaizdas nuo Vecekrugo kopos
Užlieknis
Užlieknis – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, netoli kelio, 9 km į pietus nuo Babrungo.