cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plaučiai
Plaučių gyslos ir nervai. Tarpuplautis
Priekyje tarp II–IV šonkaulių tarpuplautį uždengia susilietę šonkaulinės krūtinplėvės lapai, kurie prasiskiria viršuje ir apačioje. Viršutinis neapdengtas tarpuplaučio paviršius vadinamas viršutiniu tarpkrūtinplėviniu laukeliu, area interpleurica superior. Jame matyti užkrūtis. Apatinis tarpuplaučio paviršius, kurio nedengia krūtinplėvė, vadinamas apatiniu tarpkrūtinplėviniu laukeliu, area interpleurica inferior. Jame yra širdis ir širdiplėvė.
Plaučių embriologija
Gemalinio vystymosi pirmo mėnesio gale (apie trečiąją savaitę) neporinę kvėpavimo organų užuomazgos kaudalinę dalį siauras sagitalinis plyšys dalija į dvi įdubas. Tada pirminės žarnos kaudaliniame gale atsiranda plaučių išgauba (divertikulas). Gerklų srityje jis lieka susijungęs su žarna. Iš vienos įdubos formuojasi gerklos kremzlės raumenys ir raiščiai, kita dalis leidžiasi žemyn, šakojasi į bronchus, bronchioles, plinta celomo ertmėje ir apsitraukia plaučių krūtinplėvės lapeliu (tai įvyksta nuo 8-9 savaitės). Pasieninė krūtinplėvė tada iškloja besiformuojančią krūtinės ląstą. Iš bronchinį medį gaubiančios mezenchimos iki septinto mėnesio susiformuoja gerklė, kremzliniai bronchų žiedai, neruožuotieji raumenys, kraujagyslės.
Kvėpavimas įmanomas, kai dalis kvėpuojamųjų bronchiolių kubinių ląstelių virsta plokščiosiomis kvėpuojamosiomis. Iš pradžių atsiranda II tipo kvėpuojamosios ląstelės (didžiosios ląstelės), vėliau ir plokščios I tipo kvėpuojamosios ląstelės. Šios plokščiosios ląstelės sąveikaudamos su kapiliarais sudaro užuomazgines alveoles. Paskutinius du nėštumo mėnesius ir kelerius metus po gimimo užuomazginių alveolių daugėja, jas išklojantis epitelis dar labiau plokštėja ir virsta kvėpuojamosiomis ląstelėmis. 7 mėnesį kapiliarai pajėgūs vykdyti per anksti gimusių naujagimių dujų apykaitą.
Plaučių anatominė ir histologinė sandara
miniatiūra|dešinėje|200px| miniatiūra|dešinėje|200px|Plaučių skeletopija (plaučiai nuspalvinti violetine spalva). Viršuje frontalinis vaizdas, apačioje- įstrižinis
Plaučių topografija ir skeletotopija
Plaučiai užpildo beveik visą krūtinės ertmę. Ligų nepažeistas sveiko žmogaus plautis laisvai esti krūtinėje, apsuptas krūtinplėve ir įsitvirtina tik šaknimi, radix pulmonis, bei plaučių raiščiu, ligamentum pulmonale.
Plaučių viršūnės iškyla virš raktikaulio ir I-jo šonkaulio apie 2-4 cm. Čia jas iš šono pridengia laiptiniai kaklo raumenys, mm. scaleni. Tai maždaug atitinka VII kaklo slankstelio keterinės ataugos galo aukštį. Nuo plaučių viršūnės tęsiasi žemyn priekinė ir užpakalinė plaučių ribos.
Plaučių ribos
Apatinė vaikų plaučių riba yra maždaug per vieną šonkaulį aukščiau, negu atitinkama suaugusių žmonių plaučių riba. Be to, apatinė plaučių riba kinta priklausomai nuo kvėpavimo fazės.
Plaučių plyšiai
Dešiniojo plaučio įstrižinio plyšio, fissura obliqua projekcija eina nuo IV krūtinės slankstelio keterinės ataugos pamato pro šoninį mentės kraštą, margo lateralis scapulae, ties priekine pažastine linija, linea axillaris anterior kryžiuojasi su VI šonkauliu, o susikryžiavusi su VII šonkauliu, baigiasi ties vidurine raktikaulio linija, linea medioclavicularis.
Dešiniojo plaučio horizontalusis plyšys, fissura horizontalis nuo IV šonkaulio susikryžiavimo su priekine pažasties linija, linea axillaris anterior ir tęsiasi pagal IV šonkaulį iki krūtinkaulio.
Kairiojo plaučio įstrižinis plyšys prasideda nuo III krūtinės slankstelio keterinės ataugos pamato ir tęsiasi tolyn kaip ir dešinysis įstrižinis plyšys.
Plaučių tūriai ir talpos
Plaučių fiziologijoje bei kvėpavimo ligų diagnostikoje yra svarbi plaučių tūrių ir talpų savoka bei jų vertės. Plaučių tūriai ir talpos yra nustatinėjamos spirometru. Skiriama:
Visoka Gura
Visoka Gura – buvęs kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Vietovė yra apie 7 km į vakarus nuo Krasnapolio, apie 17 km į vakarus nuo Seinų ir 113 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XVII a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai.
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. vietovė priklausė Abiejų Tautų Respublikai.
Kaimas buvo įkurtas 1789 m.
XIX amžiaus 9-ame dešimtmetyje jame gyveno virš 200 žmonių (rusų sentikiai ir lenkai), buvo 46 mediniai pastatai ir 489 margų (~274 ha) ariamos žemės.
1795–1917 m. atiteko Rusijos imperijai po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo pagal Vienos kongreso nutarimą (kaip Lenkijos Kongreso karalystės dalis).
Pirmojo pasaulinio karo metu dauguma kaimo sentikių buvo evakuoti į Rusijos imperijos gilumą, toliau nuo karo veiksmų fronto.
Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai.
Kaimas palaipsniui nustojo egzistuoti po Antrojo pasaulinio karo, nes jo gyventojai buvo deportuoti į TSRS pagal 1941 m. sausio 10 d. TSRS ir nacistinės Vokietijos vyriausybių susitarimą (dėl Vokietijos piliečių bei vokiečių tautybės asmenų perkėlimo iš Lietuvos SSR į Vokietiją, o Lietuvos piliečių bei lietuvių, rusų ir baltarusių tautybės asmenų – iš Vokietijos į Lietuvą).
1975-1998 m. vietovė priklausė Suvalkų vaivadijai.
Dusmenėliai (Alytus)
Dusmenėliai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Pivašiūnų. Buvusi šiaurės vakarinė Dusmenėlių kaimo (Trakų rajonas) dalis.
Peukestas
Gimė Makedonijoje, Miezos mieste.
Pirmą kartą paminėtas kaip vienas iš paskirtųjų triremų Hidaspo upėje vadų. Nėra žinoma, ar iki tol jis buvo užėmęs kokį reikšmingą postą. Tačiau galima nuspėti, kad jis pasižymėjo narsa ir išmanymu, nes jį Aleksandras pasirinko kautynėse nešti šventą skydą, kurį jis paėmė iš Atėnės šventyklos Trojoje. Kaip skydnešys jis kartu su Aleksandru dalyvavo Malvos sostinės šturme 325 m. pr. m. e. Visi autoriai sutinka, kad šios kautynėse Peukestas pasižymėjo išgelbėdamas Aleksandro gyvybę.
Už nuopelnus Aleksandras Makedonietis apdovanojo beveik visais būdais, kokie tik jam buvo prieinami. Atvykęs į Persepolį Aleksandras paskyrė Peukestą svarbios Farso provincijos satrapu. Dar iki tol Aleksandras buvo jį paskyręs somatofilaksu (karaliaus asmens sargybiniu). Į šį garbingą postą Aleksandras jį paskyrė padidinęs iki tol pastovų somatofilaksų skaičių. Sūzuose Peucestą pirmą apdovanojo aukso vainiku už ankstesnius nuopelnus. Valdydamas kaip satrapas Peukestas ėmė atstovauti ne tik Aleksandro, bet ir pavaldinių persų interesus, ėmė dėvėti nebe makedoniečių, o aapersų drabužius.
323 m. pr. m. e. pavasarį Peukestas su 20 tūkst. persų karių Babilone prisijungė prie Aleksandro kariuomenės. Peukestas minimas kaip vienas iš tų, kurie slaugė paskutinį kartą susirgusį Aleksandrą. Manoma, kad jis nebuvo svarbus diskusijų po Aleksandro mirties dalyvis, tačiau susitarus dalintis buvusių Aleksandro valdų provincijas jo valdžia Persijoje buvo patvirtinta. Dar kartą ji buvo patvirtinta 321 m. pr. m. e. Triparadisus sutartyje.
Pralaimėjimas Gabienės mūšyje prie Gadamartos (316 m. pr. m. e.), kai priešas užgrobė gurguolę, o argyraspidai sugavo Eumeną, aiškinamas Peukesto neklusnumu ir aplaidumu. Peukesto elgesys kampanijų metu rodo, kad jis norėjo tiek vadovauti, tiek galimybės pasirinkti, paklusti ar ne vyresnės vadovybės įsakymams. Matyt, kad Antigonas įvertino ambicingą Peukesto charakterį, nes nušalino nuo vadovavimo satrapijai ir laikė faktiniu belaisviu, nors lyg ir teikė vilčių, kad grąžins jam valdžią.
Jūros bangų energija
Jūros bangų energija – atsinaujinančiosios energijos tipas, kuomet energija išgaunama iš vandens bangavimo. Daugiausiai vystoma Portugalijoje, Jungtinėje Karalystėje, JAV ir Australijoje.
Istorija
1799 m. Paryžiuje užpatentuotas pirmasis projektas, gaminantis energiją iš vandenyno bangavimo. 1910 m. Prancūzijoje sukonstruotas įrenginys, apšvietęs kūrėjo namus. Nuo 1855 m. iki 1973 m. vien Jungtinėje Karalystėje buvo užregistruota apie 340 patentų susijusių su bangų energija.
Šiuolaikinių bangų energijos technologijų pionierius yra japonų išradėjas Yoshio Masuda. XX a. 5-ajame ir 6-ajame dešimtmečiuose Y. Masuda išbandė daug bangų energijos technologijų jūrose.
1973 m. kilus naftos krizei, vėl buvo susidomėta atsinaujinančiaisiais energijos šaltiniais. Šiuo laikotarpiu prie technologijos vystymosi daug prisidėjo Jungtinės Karalystės, JAV ir Norvegijos universitetai. XX a. paskutiniame dešimtyje ir XXI a. pirmaisiais dešimtmečiais suaktyvėjo naujų jūros bangų energijos jėgainių technologijų kūrimas JAV, Jungtinėje Karalystėje, Beneliukse, Šiaurės Europoje, Australijoje, Izraelyje, Airijoje. thumb|left|Jūros bangų energijos jėgainė [[Portugalija|Portugalijos vandenyse]]
Veikimo principas
Jūros bangų energijos jėgainių plūdurai plūduriuoja vandens paviršiuje prieš bangų judėjimo kryptį. Kad bangos neišplukdytų plūduro į krantą ar nepakeistų jo padėties, plūduras lynais ir inkarais tvirtinamas prie dugno. Plūdurai sujungti su energijos konvertavimo moduliais. Bangų sūpavimas judina energijos konvertavimo modulius aukštyn, žemyn ir į šonus. Šie judesiai priverčia modulyje esančius hidraulinius taranus pumpuoti aukšto slėgio energiją. Ji kaupiama hidrauliniuose akumuliatoriuose, kurie tiekia tolygią srovę elektros generatoriaus varikliui. Visų trijų modulių pagaminta elektra per atskirą kabelį, prijungtą prie plūduro galo, teka jūros dugnu į tarpinę povandeninę stotį, o iš jos – į krante įrengtą elektros transformatorinę.
Gajovnikai
Gajovnikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Choroščiaus valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Choroščo ir apie 13 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Žemutinė Pietų Kalifornija
Žemutinė Pietų Kalifornija  – valstija Meksikos šiaurės vakaruose, Kalifornijos pusiasalio pietinėje dalyje. Sostinė – La Pasas.
Ribojasi su Žemutine Kalifornija šiaurėje. Rytinę dalį skalauja Kalifornijos įlanka, o vakarinę – Ramusis vandenynas. Pakrantėse gausu salų. Vyrauja pusdykumės ir dykumos.
Didžiausi miestai
thumb|left|250px|Žemutinė Pietų Kalifornija. Mulegės oazė
Nerijus Dauksevičius
Nerijus Dauksevičius (g. 1982 m. birželio 25 d. Elektrėnuose) – ledo ritulininkas.
Biografija
Gimė 1982 m. birželio 25 d. Elektrėnuose. 2002 m. ir 2004 m. Pasaulio II diviziono čempionato aukso medalio laimėtojas.
Daršiškiai
Daršiškiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Antašavos, 8 km į pietus nuo Vabalninko, 14 km į šiaurės vakarus nuo Kupiškio, Pyvesos dešiniajame krante.
Istorija
Kaimas minimas nuo XVI a. vidurio, priklausė Upytės karališkojo valsčiaus Nemėnų vaivadijai. Nuo amžiaus pabaigos priklausė Vabalninko seniūnijos Mažuknėnų vaivadijai. Smarkiai nukentėjo Šiaurės karo ir 1709–1710 m. maro metu. 1869–1915 m. priklausė Panevėžio apskrities Stumbriškio valsčiui, buvo seniūnijos centras. 1919–1947 m. priklausė Biržų apskrities Vabalninko valsčiui, 1947–1950 m. – Kupiškio apskrities Geležių valsčiui, vėliau – Antašavos apylinkei.
Daršiškių gyventojai aktyviai rėmė 1863 m. sukilėlius, ties juo 1863 m. lapkričio 11 d. įvyko Eliziejaus Liudkevičiaus vadovaujamų sukilėlių susirėmimas su caro kariuomene. Kautynių vieta Kutgirio miške pažymėta memorialiniu ženklu.
Po II pasaulinio karo apylinkėse partizanavo Juozas ir Povilas Karobliai.
Sfintu Georgė
Sfintu Georgė  – miestas, esantis Kovasnos apskrityje, Transilvanijoje, vidurio Rumunijoje. Apskrities centras. Įsikūręs centrinėje apskrities dalyje, prie Olto upės. 77% miesto gyventojų save laiko vengrais, 22% – rumunais. Mieste vyrauja tekstilės pramonė.
Mieste stovi XIV a. pastatyta gotikinio stiliaus bažnyčia, apskrities biblioteka, 1893 m. pastatytas bokšto laikrodis.
Istorija
Sfintu Georgė – vienas seniausių Transilvanijos miestų, dokumentuose pirmą kartą paminėtas 1332 metais. Miestas pavadintas vietinės bažnyčios globėjo Šv. Jurgio (Sfântul Gheorghe) vardu.
Būdamas Vengrijos karalystės sudėtyje, miestas buvo apskrities centru. 1920 m. perėjo į Rumunijos karalystės sudėtį. 1940–1944 m. priklausė Vengrijai.
Japonų trumpauodegė katė
thumb|280px|right|Japonų trumpauodegė katė Japonų trumpauodegė katė – trumpaplaukių kačių veislė. Vakaruose žinoma neseniai.
Istorija
Pirmosios japonų trumpauodegės iš savo gimtinės išvyko 1968 m. ir atsidūrė JAV. Iki šiol šias kates daugiausia augina amerikiečiai bei japonai.
Charakteris
Labai protingos, guvios ir judrios. Labai smalsios, protingos. Jas galima išmokyti įvairių triukų. Gerai sutaria su šunimis bei kitomis katėmis.
Fizinės savybės
Japonų trumpauodegės taip vadinamos dėl savo trumpų uodegų: jų ilgis svyruoja tarp 5 ir 8 centimetrų. Uodega gali būti riesi, riesta arba laužyta.
Šios katės beveik nesišeria. Pripažįstamos visos kailio spalvos, bet labiausiai mėgstamos baltos su keliais juodais ir rausvais lopais katės. Akys gali būti įvairių spalvų.
Fukingas
Fukingas – mažas miestelis Austrijoje, Aukštutinės Austrijos žemėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Zalcburgo, pasienyje su Vokietija.
Istorija
Pirmą kartą vardas paminėtas 1070 metais.
Pavadinimo kilmė
Manoma, kad vietovardis yra kilęs nuo VI a. gyvenusio Foko (Focko). Tačiau yra keiksmažodis, reiškiantis lytinį aktą, sueitį,  todėl kelio ženklas, žymintis gyvenvietės ribas, yra labiausiai vagiamas ženklas Austrijoje, yra populiarus tarp suvenyrų pardavėjų ir mėgstančių pasigirti originaliais dalykais. 2004 m. vietos gyventojai balsavo dėl pavadinimo pakeitimo, tačiau nusprendė palikti originalųjį, kurio istorija siekia daugiau nei 800 metų.
Gyventojai
2020 m. duomenimis kaime būta 106 gyventojų. The Age rašyta, kad 2005 m. buvo 104 gyventojai ir 32 namai.
Paduobės piliakalnis
Paduobės piliakalnis, Šaltaliūnė – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 16401; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1745; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1098P) Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, Sarių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio, ties Sudotėlio ežeru pasukus į dešinę vakaruosna per geležinkelį, paėjus 450 m miško keliuku į šiaurės rytus – yra Žeimenos girininkijos 135 kvartalo šiaurinėje dalyje.
Piliakalnis
Vakarinė aikštelės dalis, daugiau nei pusė aikštelės, nuplauta Žeimenos. Piliakalnis apaugęs pušimis.
Tyrimai
1987 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba. Papėdės gyvenvietė nerasta, kultūrinio sluoksnio storis pilkalnio aikštelėje tik 0,1 m. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio antra puse. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 6800 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 7789000 m².
150 m į pietryčius yra V a. – XII a. Paduobės pilkapiai (I grupė – 102 pilkapiai, II grupė – 30, III grupė – 62 pilkapiai), tyrinėti 1987–1988, 1990–1991, 1993, 1995, 1999–2002 m.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Žvinkliškės (Kretinga)
Žvinkliškės išnykusi sėda (sodyba) dabartinėje šiaurės vakarų Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Darbėnų miestelio, Nausėdų kaimo teritorijoje.