cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vincas Kudirka
Biografija
1895 m. dėl lietuviškos veiklos suimtas, bet greit paleistas. Sveikatai silpnėjant, 1895 m. išvyko į Sevastopolį. 1896 m. pavasarį grįžo į Lietuvą.
Nors mirė būdamas tik 40-ies metų, per palyginti trumpą laiką jo sukurti darbai buvo nepaprastai reikšmingi. Palaidotas Meištų kapinėse.
Kūryba
Nuo gimnazijos laikų rašė eiles, leido pašaipūnišką laikraštėlį. Vėliau eilėraščiai tapo Lietuvos ateities vizijomis, kovos manifestais. Savo ir kitų Lietuvos poetų eiles išanalizavo ir aprašė poetikos traktate „Tiesos eilėms rašyti“. Jame apibūdino lietuviškos eilėdaros trūkumus, nurodė silabotonikos perspektyvas.
Satyrose jungiami minties poezijos, simbolių ir alegorijų bei absurdo elementai, sintetinamas publicisto akylumas, kritiškumas, gyvenimo filosofo polinkis abstrahuoti, išreikšti esmę aforizmu ar moraliniu imperatyvu. V. Kudirka turėjo vertėjo talentą – Ivano Krylovo pasakėčių vertimai nepranokstami net dabar. Alegorija, poezija ir komedija jo kūryboje visuomet kartu.
Poezija
1885 m. „Aušroje“ išspausdino pirmąjį eilėraštį-sekimą „Dėl ko žydai nevalgo kiaulienos“. Kiek vėliau, 1888 m., „Lietuviškajame balse“ buvo išspausdinti originalūs eilėraščiai „Gražu, gražiau ir gražiausia“, „Kregždelė“, verstiniai eilėraščiai „Motinai“ (pagal K. Junošą), „Troškimas“.
Patriotinės tematikos eilėraštis „Gražu, gražiau ir gražiausia“ yra improvizacija Lietuvos draugijos įkūrimo proga. V. Kudirka mėgo rašyti proginius eilėraščius, jie dažniausiai būdavo didaktinio turinio. Šiame eilėraštyje raginama vienytis ir dirbti vardan Lietuvos, žadinami kilnūs jausmai motinai, gimtajai žemei, skatinama siekti tėvynės garbės. Lietuvių būreliui priešinama svetimųjų apsuptis, suformuluojama kilnaus gyvenimo maksima („Gražiausia vienok esti akimis matyti, / Kada širdims ir žodžiams ir darbai atsako“) ir tobulo gyvenimo siekinys („Kad visi tie lietuviai patys, nevaryti, / Savo tėvynės garbei ne'pželdina tako“). Tokia buvo ir eilėraščio autoriaus laisvai pasirinkta gyvenimo užduotis – skatinti, vienyti, pačiam dirbti. Eilėraščio struktūra ir sąvokų gradacija – griežta, logiška. Būdvardis gražu trijose strofose laipsniuojamas iki superliatyvo: gražu, gražiau, gražiausia. Eilėraščio retorika paremta moraliniais imperatyvais, liepimu, raginimu veikti tėvynės labui.
Satyros
1895–1898 m. sukūrė keturias satyras, kurias išspausdino „Varpe“. Tai „Viršininkai“ (1895 m.), „Lietuvos tilto atsiminimai“ (1896 m.), „Cenzūros klausimas“ (1898 m.) ir „Vilkai“ (1898 m.). Jis yra žymiausias ne tik XIX a. komiškos prozos autorius. Būdamas visuomenės žmogus, V. Kudirka turėjo iš ko semtis prototipų, situacijų, siužetų ir sukūrė nepamirštamus caro valdininkų – Kruglodurovo, Rylosujevo, Izvergovičiaus, Vziatkovičiaus personažus prilygstančius gogoliškiems ar net pranokstančius juos.
Atminimo įamžinimas
Jo vardu pavadinta:
Muziejai
Lietuvos konstitucinė teisė
200px|thumb|Į lietuvių kalbą išversta [[Gegužės 3-osios Konstitucija]] Lietuvos konstitucinė teisė – Lietuvos Respublikos santvarkos teisė; visuma konstitucinių normų ir principų.
Istorija
Lietuvos konstitucinių normų istorijos pradžia – XX amžiaus II dešimtmečio pabaiga - Lietuvos laikinosios Konstitucijos (1918, 1919 ir 1920 m.). Lietuvoje galiojo šios nuolatinės Konstitucijos – 1922 metų Lietuvos Konstitucija, 1928 metų Lietuvos Konstitucija, 1938 metų Lietuvos Konstitucija, vadinamoji Antano Smetonos (oktrojuotoji) Konstitucija.
Teisės šaltiniai
Šiuo metu galiojanti Lietuvos Respublikos Konstitucija priimta 1992 m. spalio 25 d. referendumu.
Lietuvos Respublikos pilietybės teisė
200px|thumb|right|Lietuvos Respublikos pilietybę patvirtina [[Lietuvos Respublikos piliečio pasas|Piliečio pasas]]
Balio Dvariono konkursas
Balio Dvariono konkursas – jaunųjų muzikos atlikėjų konkursas Lietuvoje. Konkursas rengiamas nacionaliniu ir tarptautiniu mastu. Nacionaliniame konkurse gali dalyvauti jaunieji pianistai ir stygininkai (iki 20 m. amžiaus), tarptautiniame konkurse – jaunieji pianistai ir smuikininkai (iki 20 m. amžiaus). Nacionalinis konkursas rengiamas kas dvejus metus, tarptautinis – kas ketverius metus. 2016 m. vasario 5–14 d. vyko XIX nacionalinis Balio Dvariono jaunųjų pianistų ir stygininkų konkursas, balandžio 23–30 d. vyko X tarptautinis Balio Dvariono jaunųjų pianistų ir smuikininkų konkursas.
Tarptautinį konkursą 2016 m. organizavo VšĮ Natų knygynas, pagrindiniai konkurso rėmėjai: Lietuvos kultūros taryba ir Lietuvos kultūros ministerija. 2016 m. nacionalinio Balio Dvariono konkurso organizatoriai: Balio Dvariono labdaros ir paramos fondas, Vilniaus Balio Dvariono dešimtmetė muzikos mokykla, Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorija, Klaipėdos universiteto Menų akademija, Vytauto Didžiojo Universiteto Muzikos akademija, Kauno Juozo Gruodžio konservatorija.
O Fortuna
O Fortuna – poema iš XIII a. pr. rankraščių rinkinio Carmina Burana. Tai viena iš 24 poemų, vokiečių kompozitoriaus Karlo Orfo įtraukta į kantatą Carmina Burana. O Fortuna eilėse aprašomas žmogaus gyvenimo nepastovumas, priklausymas nuo likimo.
O Fortuna – masinėje kultūroje populiari melodija. Naudojama filmuose, laidose, įvairių ceremonijų metu. O Fortuna yra atlikę ar jos ištraukas panaudoję tokie muzikiniai kolektyvai kaip „Enigma“, „Era“, „Trans-Siberian Orchestra“, „KMFDM“, „Overkill“, „Therion“, „Vital Remains“.
Andrijankai
Andrijankai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietvakarius nuo Bockų, apie 22 km į pietvakarius nuo Bielsko ir apie 57 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. pastatyti mediniai rūmai. 1914 m. pastatyta Andrijankų Šv. Nukryžiavimo Kryžiaus cerkvė, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Šventės tiltas
Šventės tiltas – automobilių ir geležinkelio tiltas per Dauguvą Daugpilio miesto aplinkkelyje Latvijoje. Tilto vieta – Lyksnos ir Šventės valsčiuose (Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje). Tilto pavadinimas siejamas su Šventės gyvenviete, esančia už 13 km nuo Daugpilio. miniatiūra|250px|left|Tiltas per Dauguvos potvynį Tilto statyba vyko 1963–1968 m. Vienu metu plačioje upės salpoje buvo įrengiami pylimai automobilių kelio atšakai nuo Rygos plento (magistralė A14) į Šventę ir geležinkelio ruožui, aplenkiančiam Daugpilio geležinkelio mazgą. Tiltu praeina pėsčiųjų takas. Jungia geležinkelio linijas Daugpilis-Radviliškis ir Daugpilis-Rėzeknė (toliau Sankt Peterburgas).
Duomenys
Tiltas metalinis, 4 santvarų. Tiltas turi 4 betonines atramas, ant vienos iš kurių įtaisyta upės vandens lygio matuoklė. Tilto ilgis 325 m.
The Washington Post
„The Washington Post“ – JAV dienraštis. Seniausias ir plačiausiai skaitomas laikraštis, leidžiamas Vašingtone nuo 1877 m. Kadangi laikraštis leidžiamas šalies sostinėje, jame apžvelgiamos nacionalinės politikos aktualijos. Taip pat spausdinamos pasaulio, vietinės naujienos, daug vietos skiriama gyvenimo būdui, pramogoms, sportui. Laikraštis neretai yra kritikuojamas dėl to, kad didesnį dėmesį skiria respublikonų partijai. Taip pat spausdinamas ir Merilando bei Virdžinijos valstijose. Leidžiamas broadsheet formatu, nuotraukos spausdinamos tiek spalvotai, tiek nespalvotai.
Ankstyvajame XX a. 8-ajame dešimtmetyje du laikraščio reporteriai Bobas Vudvardas (Bob Woodward) ir Karlas Bernsteinas (Carl Bernstein) vadovavo JAV spaudos tyrimams, kurie vėliau tapo žinomi kaip Votergeito skandalas; laikraščio reportažai ženkliai prisidėjo prie prezidento Ričardo Niksono atsistatydinimo.
thumb|left|175px|1969 m. liepos 21 d. numeris. Antraštė: „Erelis nusileido – du vyrai žengia Mėnulio paviršiumi.“ „The Washington Post“ yra pelnęs 47 Pulicerio premijas, įskaitant 6 laimėtas 2008 m. (antras visų laikų didžiausias suteiktų premijų vienam laikraščiui per vienerius metus skaičius ).
Istorija
1996 m. buvo atidaryta internetinė laikraščio versija. 2013 m. Jeff Bezos, internetinės prekybos milžinės „Amazon.com“ įkūrėjas ir vadovas, už 250 mln. USD perėmė laikraščio „The Washington Post“ valdymą į savo rankas.
FC Zugdidi
Zugdidžio FC – Gruzijos futbolo klubas iš Zugdidžio.
Istorija
Klubo įkūrimo data laikomi 1918–ieji.
Algimantas Mielinis
Algimantas Mielinis (g. 1962 m. gruodžio 24 d. Jūkainiuose, Raseinių rajonas) – Lietuvos ir Raseinių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1981 m. baigė Viduklės vidurinę mokyklą. 1982–1989 m. studijavo Lietuvos veterinarijos akademijos Zooinžinerijos fakultete, įgijo zooinžinieriaus specialybę. 1983–1985 m. tarnavo sovietinėje armijoje.
1989–1992 m. Viduklės paukštininkystės tarybinio ūkio vyr. zootechnikas. 1992–1995 m. Aleknų žemės ūkio bendrovės zootechnikas. 1995–2000 m. Lietuvos valstybinės kokybės inspekcijos prie Valstybinės konkurencijos ir vartotojų teisių tarnybos vyriausias valstybinis inspektorius Raseinių rajone. 2000–2011 m. Raseinių rajono Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos vyriausias specialistas, maisto produktų inspektorius. 2011–2012 m. Raseinių Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos vyriausias specialistas, maisto produktų inspektorius.
2011–2015 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys. 2012–2015 m. Raseinių rajono savivaldybės meras. 2015 m. Raseinių rajono savivaldybės administracijos direktorius, 2017–2019 m. – Raseinių rajono mero patarėjas. Nuo 2019 m. Seimo nario Arvydo Nekrošiaus padėjėjas.
Partijos Tvarka ir teisingumas Raseinių rajono skyriaus narys.
Iki 2012 m. kaimų bendruomenės „Viduklė“ pirmininkas, Raseinių rajono kaimų bendruomenių sąjungos tarybos narys.
Žmona Vincentina, vaikai Viktorija, Alvita.
Jonas Prahiškis
Biografija
Kilęs iš Čekijos. Su juo dažnai painiojamas husitas Jeronimas Prahiškis. Apie 1389-1393 m. studijavo Prahos universitete, po 1400 m. baigė teologijos studijas Krokuvos universitete; kanonų teisės daktaras.
Nuo 1394 m. Lenkijos karaliaus Jogailos kunigas. 1395-1398 m. ar 1401-1404 m. Lietuvoje platino katalikybę. Sukėlė vietos gyventojų nepasitenkinimą fanatiškai ėmęs naikinti pagonių kulto vietas. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto išsiųstas iš Lietuvos. Jo pasakojimais paremtos italų diplomato Enejos Silvio Pikolominio (vėliau popiežius Pijus II) raštų žinios apie Lietuvą ir senovės lietuvių tikėjimą.
Rubiko kubas
thumb|Standartinis 3x3x3 Rubiko kubas thumb|150px|Kišeninis 2x2x2 Rubiko kubas thumb|150px|Profesoriaus 5x5x5 Rubiko kubas thumb|150px|Išardytas Rubiko kubas Rubiko kubas – mechaninis galvosūkis, kurį 1974 m. išrado vengrų skulptorius ir architektūros profesorius Ernė Rubikas (Ernő Rubik). Jį sudaro 26 maži kubeliai, besisukantys ant branduolio, kurio nesimato iš išorės. Kiekviena iš devynių matomų sienelių, esančių viename iš šešių Rubiko kubo šonų, turi po vieną iš 6 spalvų: žalia, oranžinė, balta, mėlyna, geltona ir raudona. Pagrindinė užduotis yra sutvarkyti kubą taip, kad kiekviena iš šešių sienų būtų vienos spalvos.
Populiarumas
Rubiko kubas pasiekė aukščiausią populiarumo tašką ir tapo popkultūros simboliu XX a. 9 dešimtmečio pradžioje. Vien nuo 1980 iki 1982 m. buvo parduota daugiau kaip 100 000 000 kubų. 1980 ir 1981 m. Rubiko kubas gavo BART Toy of the Year apdovanojimą, kaip geriausias metų žaislas. Netrukus atsirado daug panašių galvosūkių. Trys iš jų yra kubo formos (Kišeninis kubas (2×2×2 Rubiko kubo versija), Rubiko revanšas (4×4×4) ir Profesoriaus kubas (5×5×5)), bet yra kitokių įvairių formų: tetraedro, piramidės, rutulio ir t. t.
1981 m. dvylikametis mokinys iš Didžiosios Britanijos Patrikas Bosertas (Patrick Bossert) išleido knygą su savo sugalvotu sprendimo būdu, pavadinimu You Can Do the Cube. Visame pasaulyje buvo parduota daugiau kaip 1,5 milijono šios knygos kopijų.
Tarp 1983 ir 1984 m. Hanna-Barbera sukūrė 12 epizodų animacinį filmą pavadinimu Rubik, The Amazing Cube.
Sprendimo būdai
Yra sugalvota daug būdų, kaip sudėlioti Rubiko kubą. Pats populiariausias metodas buvo sukurtas Deivido Singmasterio (David Singmaster) ir parašytas knygoje Notes on Rubik’s Magic Cube. Pagal šį metodą kubas yra tvarkomas sluoksniu po sluoksnio: surenkamas viršus, šonai ir apačia.
Speed cubing (greitas kubo sutvarkymas) metodas buvo sukurtas tam, kad kubą būtų galima sutvarkyti sugaištant kuo mažiau laiko. Šį, greičiausią sutvarkymo būdą, sukūrė Džesika Fridrič (Jessica Fridrich). Metodą sudaro 4 pagrindiniai žingsniai:
1. Kryžius (Cross) – keturios kubo dalys, vadinamos kraštais (edges), pastatomos prie atitinkamo centro ir taip suformuojamas kryžius vienoje pusėje. Gerai įgudus, tai galima padaryti per mažiau nei 2 sekundes.
2. Pirmi du sluoksniai (F2L) – šis žingsnis sudaro didžiąją rinkimo dalį. Paprastai kubas renkamas pirma sutvarkant apatinio sluoksnio kampus ir tada pereinama prie antrojo sluoksnio kraštinių dalių atitaikymo, tačiau remiantis šiuo metodu, šie veiksmai apjungiami, taip sumažinant pasukimų skaičių. Sprendžiant pirmus du sluoksnius, galimos 42 skirtingos situacijos su algoritmais kiekvienai, tačiau tai galima išspręsti ir intuityviai. Video pamoka, kaip tai padaryti (lietuvių kalba)
3. Paskutinio sluoksnio orientacija (OLL) – šio žingsnio tikslas, surinkti viršutinę kubo sieną taip, kad ji visa būtų vienos spalvos. Galimi skirtingi išsidėstymai – 57. Žinoma tiek algoritmų išmokti gan sunku, todėl šią dalį galima išskaidyti, sugaištant šiek tiek ilgiau, tačiau sumažinant algoritmų skaičių.
Yra apskaičiuota, kad bet kokią 3x3x3 dydžio Rubiko kubo padėtį galima išspręsti atlikus 20 pasukimų arba mažiau.
Populiarūs didesnių Rubiko kubų (4x4x4, 5x5x5) sprendimo metodai iš esmės yra tokio kubo dėliojimo suvedimas prie 3x3x3 kubo dėliojimo.
Turnyrai
Daugumoje turnyrų varžomasi, kas greičiau surinks Rubiko kubą. Pirmasis pasaulio čempionas buvo vietnamietis studentas iš Los Andželo Minh Thai, kuris 1982 m. liepos 5 dieną kubą surinko per 22,95 sekundės. Oficialus pasaulio rekordas yra 3.47 sekundės, kurį 2018 m. JAV vykusiame Wuhu Open 2018 turnyre pasiekė Yusheng Du. Šie rekordai buvo pripažinti Pasaulinės kubo asociacijos (World Cube Association).
Kipro futbolo varžybos 1985–1986 m.
Kipro futbolo varžybos 1985–1986 m.
Karališkoji roistonija
Karališkoji roistonija (Roystonea regia) – arekinių (Arecaceae) šeimos medis (palmė). Natūraliai paplitęs pietų Floridoje, šiaurės rytų ir pietryčių Meksikoje, Belize, Hondūre, Kuboje, Kaimanų salose ir Bahamuose.
Medžio aukštis 20-30 m, išskirtiniais atvejais iki 34,5 m. Kamieno skersmuo – 47 cm (didžiausias – 61 cm). Kamienas tvirtas, lygiažievis, žalsvai baltas, jo viršuje yra žalios spalvos „lajos kotas“. Medis turi ~15 lapų, kurių ilgis iki 4 m. Žiedai balti, su rausvomis dulkinėmis. Vaisius sferiškas, 8,9–15 mm ilgio, 7–10,9 mm pločio. Prinokęs jis būna purpuriškai juodos spalvos.
Karališkosios roistonijos vaisiais maitinasi paukščiai. Iš sėklų spaudžiamas aliejus, naudojamas gyvūnų šėrimui. Augalo šaknyse yra diuretikų. Mediena naudojama pastatų statybai. Medis auginamas įvairiuose tropiniuose kraštuose dekoratyviniais tikslais. Karališkoji roistonija yra Kubos nacionalinis medis, užimantis svarbią vietą sinkretiniuose tikėjimuose. Šio medžio lapai taip pat naudojami Verbų sekmadienio metu.
Dvuras (reikšmės)
Dvuru vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Chlopkuvo Mergelės Marijos Gimimo parapija
Chlopkuvo Mergelės Marijos Gimimo parapija  – parapija, įkurta 1920 m. kovo 27 dieną. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Sarnakų dekanatui. 1890 m. pastatyta Chlopkuvo Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia.
Pipirmėtė
Pipirmėtė (Mentha x piperita) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos mėtų (Mentha) genties augalų rūšis.
Daugiametis žolinis augalas. Stiebas stačias, lapai priešiniai, dantytais kraštais. Žiedai rausvai violetiniai. Vaisius – keturi tamsūs riešutėliai. Šakniastiebis šakotas.
Pipirmėtė auginama darželiuose, naudojama vaistų pramonėje. Žydi liepos – rugsėjo mėnesiais.
Medicina
Pipirmėtės lapai skinami augalui žydint pirmoje dienos pusėje. Jų užpilas vartojamas kaip raminantis, tulžies išsiskyrimą skatinantis vaistas, atpalaiduoja spazmus, malšina skausmą, veikia baktericidiškai, plečia širdies vainikines kraujagysles. Vartojama esant migreniniams galvos skausmams. Tepalas vartojamas sergant sąnarių, raumenų uždegimais. Pipirmėtėje yra flavonoido Apigenino pasižyminčio antivėžiniu veikimu.
Kelpšiškiai
Kelpšiškiai – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žemųjų Viesų.
Pipirmėtė
Medicina
thumb|left|230px|Požymiai
Juozas Matulaitis (1864)
Juozas Matulaitis (1864 m. spalio 28 d. Netičkampyje, Marijampolės valsčius – 1946 m. spalio 10 d. Baraginėje, Liudvinavo valsčius, palaidotas Liudvinave) – Lietuvos knygnešys.
Biografija
XIX a. devintame dešimtmetyje Gustaičiuose rengė jaunimo gegužines, jose susipažino su Marijampolės lietuvių inteligentais. 1887 m. išvyko gyventi į Baraginę.
Elizabeth Taylor
thumb|200px|Elizabeth Taylor
Juozas Matulaitis (1864)
Biografija
Nuo 1890 m. Liudvinavo apylinkėse pradėjo platinti draudžiamąją lietuvių spaudą. Bendradarbiavo su kitais knygnešiais, talkino Juozui Kancleriui. Matulaičio ūkyje buvo viena J. Kanclerio lietuviškų leidinių slėptuvių. Vėliau pats poriniu vežimu veždavo draudžiamąją lietuvių literatūrą iš Bartninkų ir Keturvalakių apylinkių. Ją saugojo skardinėse dėžėse kluone po pelais, šieno šalinėje arba užkasdavo į žemę malkinėje ir po akmenų krūvomis.
Elizabeth Taylor
Elizabeth Taylor (1932 m. vasario 27 d. – 2011 m. kovo 23 d.) – anglų-amerikiečių Holivudo aktorė. Oskaro ir Auksinio gaublio laureatė.
Juozas Matulaitis (1864)
Biografija
1893 m. jo namuose Baraginėje įvyko slaptas varpininkų suvažiavimas. XX a. pr. priklausė slaptai knygnešių Artojų draugijai – ši jo namuose surengė 4 slaptus lietuviškus vakarus su spektakliais. Už tai 1902 m. jam iškelta baudžiamoji byla, 1903 m. paskirtas kardomasis areštas, paleistas už brolio užstatą. Dėl 1904 m. rugpjūčio caro Nikolajaus II manifesto nuo bausmės atleistas. Rinko tautosaką.
Elizabeth Taylor
Buvo ištekėjusi 8 kartus.
FK Perkūnas Kaunas
Perkūnas Kaunas – buvęs Lietuvos futbolo klubas, įkurtas Kaune dar tarpukariu.
Istorija
Algimanto Klimkevičiaus knygoje „Lietuvos futbolo istorija. Žmonės. 1911–1990.“ 253 pusl. aprašomi Algimanto Bertašiaus prisiminimai, kuriuose nurodoma, kad „Perkūnas“ 1943 m. žaidė mėlynomis aprangomis (mėlynai ir mėlynai).
Baciai
Baciai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, kairiajame Šaltuonos krante.
Šaudyklė (žaidimas)
thumb|„[[Doom“ – vienas pirmųjų šaudyklinių žaidimų]] Šaudyklė – veiksmo kompiuterinių žaidimų žanras.
Esminis dalykas – naudojamas šaunamasis ginklas, kuris gali būti labai įvairus (nuo lanko iki fantastinio blasterio ar žvaigždėlaivio fotoninių torpedų ir pan. ginklų. Dažniausiai tai būna šaulių ginklai – pistoletai, šautuvai ir kt.
Perspektyva
Kai kada (ypač senesnių kartų) žaidimai šaudyklės būna žaidžiami 2D režimu, juose valdomas veikėjas valdomas žiūrint iš šono ar viršaus.
Realizmas
Dažnai šaudyklės imituoja realius karo veiksmus bei žalą aplinkos objektams bei veikėjams. Žaidime gali būti panaudojamos realios balistinės savybės, tarkime, rikošetas.
Stiebeliai
Stiebeliai, arba lazdelės  – akies tinklainės receptoriai jautrūs blankiai šviesai. Tamsoje regėjimas naudoja tik stiebelius, todėl spalvų nesimato. Jų yra apie 130 milijonų, išsisklaidę po visą regimąją tinklainę. Stiebeliuose randamas rodopsinas.
Stiebeliai yra jautresni negu kūgeliai, reaguoja silpnesnės šviesos paveikti. Jautrumas veik nepriklauso nuo šviesos dažnio.
Sankt Galenas
Sankt Galenas (tradiciškai St Gall; ; ; ; ; ) – Šveicarijos miestas šiaurės rytinėje šalies dalyje, netoli Vokietijos sienos. Sankt Galeno kantono administracinis centras. 74 581 gyventojas (2013 m. duomenys).
Geografija
Sankt Galenas yra įsikūręs slėnyje maždaug 700 metrų aukštyje. Tai vienas aukščiausiai esančių Šveicarijos miestų. Netoli miesto telkšo Bodeno ežeras, o šalia stūkso Apencelio Alpės.
Palaukiai
Palaukiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Tiltagalių, šalia kelio ir Lėvens upės. Yra veikianti Palaukių koplyčia ir kapinaitės.
Istorija
Palaukių kaimas istorijos šaltiniuose paminėtas 1556 m., vykdant valakų reformą Upytės valsčiuje. Tuomet sudarytoje Palėvenėlės vaitijoje Palaukiuose buvo išmatuota 15 valakų vidutinės žemės su nustatytomis prievolėmis, mokamomis nuo valako. Nuo 1580 m. pateikiami duomenys apie tuštėjančius kaimo valakus. XVIII a. priklausė Lebanėnų vaitijai, Vabalninko seniūnijai. XIX a. pradžioje Vabalninko valdytojai Potockiai nusipirko Paliūniškio dvarą, kurio baudžiauninkais buvo Palaukių valstiečiai. 1825 m. Stumbriškio palivarkas tapo naujo dvaro centru, kuriam priklausė ir Palaukiai. Dvaro valdos 1844 m. buvo naujai išmatuotos. Dvaras iš Potockių buvo atimtas. Jam priklausiusių kaimų, tarp jų ir Palaukių, gyventojai tapo valstybiniais ir nuo 1847 m. nebeturėjo jokių baudžiavinių prievolių.
Palaukių žmonės dalyvavo 1863–1864 m. sukilime. 1892 m. kaimas priklausė Stumbriškio valsčiui, 1903 m. – jau Subačiaus valsčiui. 1910 m. buvo pastatyta mokykla. 1915 m. rugpjūčio 1 d. netoli Palaukių vykusių mūšių metu ji sudegė. 1917 m. mokykla atsidarė valstiečio Juozo Galinio namuose, vėliau ji buvo pas Breivę. 1929 m. perkelta į Tiltagalius.
Gyventojai
1923 m. Palaukiuose buvo 46 ūkiai su 216 gyventojų. 1995 m. kaime buvo 57 sodybos, kuriose gyveno 115 žmonių.
Filipinų pesas
(tagal. piso) – Filipinų valiuta. Peso simbolis yra 10px, ISO 4217 kodas yra PHP. Padalinta į 100 sentimų.
Daemonia Nymphe
Daemonia Nymphe  – Graikijos folklorinės, ethereal muzikos grupė. Įkurta Spiroso Jasafakio ir Evi Stergijau 1994 m. Atėnuose, o debiutinį albumą The Bacchic Dance of The Nymphs išleido 1998 m. Kitais metais grupė pradėjo bendradarbiauti su antikinių instrumentų gamybos meistru Nikosu Brasu.
Daemonia Nymphe groja Antikinės Graikijos tematikos ir stilistikos muziką, atkuriama senovės Graikijos misterijų dvasia. Daug dėmesio skiriama autentiškumui, estetikai – naudojami senovės Graikijai būdingi muzikos instrumentai (arfos, senovinės gitaros, lyros ir kt.), koncertinė apranga (kaukės, teatrališkumas).
Nauru ryšiai
Nauru ryšiai ir komunikacijos:
Telefonija Bahamų telefono kodas – 674
Radijas
Televizija
Internetas
Koziolas
Koziolas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kolno valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į vakarus nuo Kolno ir apie 96 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Kipro futbolo varžybos 1986–1987 m.
Kipro futbolo varžybos 1986–1987 m.
Gegužinė (Panevėžys)
Gegužinė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo kelio, kairiajame Įstro krante. Yra kultūros namai, Panevėžio rajono savivaldybės priešgaisrinės tarnybos Gegužinės gaisrininkų komanda, Panevėžio miškų urėdijos Gegužinės girininkija.
miniatiūra|240px|left|Paminklas traktoriui miniatiūra|240px|left|Akmuo kryžkelėje
Istorija
Iki 1923 m. prie kaimo buvo dvaras, 1932 m. Gegužinė išskirstyta į vienkiemius.
Avilaitis
Avilaitis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 7 km į vakarus nuo Zarasų, 0,6 km į rytus nuo Avilio ežero. Priklauso Avilių ežero (Avilės, Nikajaus, Laukesos, Dauguvos) baseinui. Ežero paviršius yra 155 m aukščiau jūros lygio. Ežeras išsidriekęs šiaurės-pietų kryptimi 0,44 km, plotis iki 0,33 km. Užželiantis, pasiekęs senatvės stadiją. Krantai (išskyrus šiaurinį) žemi ir pelkėti. Ežerą supa Romancų miškas. Vakaruose išteka A-1 upelis link Avilio ežero.
Brūkšninis kodas
thumb|right|Brūkšniniu kodu užrašyta „WIKIPEDIA“ Brūkšninis kodas (barkodas yra neteiktina svetimybė) – tai įvairaus pločio nevienodu atstumu išdėstytų lygiagrečių brūkšnelių seka, žyminti kodą. Spausdinamas ant įvairių gaminių bei jų etikečių. Juo naudojantis informacija apie gaminį greitai ir patikimai įvedama į kompiuterizuotą sistemą.
Prekių numeravimo brūkšniniais kodais nauda
EAN prekių numeravimo sistema skirta automatizuoti atsiskaitymą mažmeninėje prekyboje. Manoma, kad ši sistema mažmeninėje prekyboje padarė ne mažesnį perversmą negu savitarna. Pagerėjo aptarnavimas, pagreitėjo atsiskaitymas, palengvėjo kasininko darbas. Lengvesnis ir prekybos proceso valdymas, nes bet kuriuo metu iš parduotuvės kompiuterinės sistemos galima gauti visą informaciją apie kiekvieno pavadinimo prekę. Parduotuvėje, kurioje naudojama prekių numeravimo sistema, pirkėjas garantuotas, kad kasininkas neapsirinka (tyčia ar netyčia) vertindamas jo pirkinį.
Tokioje parduotuvėje dauguma prekių (ne mažiau kaip 85 %) turi būti žymimos brūkšniniais kodais, todėl prekybininkai reikalauja, kad gamintojai prekes žymėtų gamybos metu. Tuos pačius numerius galima naudoti ir gamybos valdymo sistemoje, sudarant sandėrius, vykdant įvairias logistines operacijas. Taip pat palengvėjo prekių paklausos tyrimas bei prekybininkų darbo efektyvumo nustatymas.
Kaip registruoti prekes?
Įmonė, norinti numeruoti savo prekes turi įstoti į EAN Lietuva Asociaciją (EAN – European Article Numbering – Europos prekių numeravimas), atsakančią už prekių ir paslaugų numeravimo sistemas ir brūkšninį kodavimą. Ši tarptautinė numeravimo sistema pradėta naudoti 1973 m. JAV ir Kanadoje, nuo 1977 m. Europoje ir kituose žemynuose, o nuo 1994 m. ir Lietuvoje. Šiuo metu asociacijoje daugiau kaip 1000 šalies įmonių, ir šis skaičius didėja.
Prekių numeriai ant gaminio žymimi skaitmenimis ir juos atitinkančiu brūkšniniu kodu, kuriame kiekvienas skaitmuo žymimas dviem skirtingo pločio brūkšniais ir dviem tarpais. Kodai žymi šalį, pavadinimą, gamintoją, kainą. Informacija, reikalinga prekiniam čekiui atspausdinti, gaunama pagal šiuos prekių numerius iš kasos aparato, kompiuterinio terminalo ar serverio.
Spausdinimas
Užsakant pakuotę ar etiketes prekėms, kurioms suteikti EAN prekių numeriai, būtina nustatyti simbolio dydį, spalvas ir vietą. Tai turėtų daryti pakuotę ar etiketę projektuojantis kvalifikuotas specialistas – dizaineris, tačiau nesudėtingus projektus gali daryti ir patys gamintojai.
Brūkšninių kodų nuskaitymas
Brūkšninių kodų nuskaitymo kokybę ir greitį nulemia daugelis skirtingų faktorių. Neretai kaltė suverčiama kodų skaitytuvui, nors iš tikrųjų klaida gali būti įvelta brūkšninio kodo gamybos metu. Keletas rekomendacijų, į ką reikėtų atkreipti dėmesį:
Trasa Istanbul Park
Istanbul Park – Formulės 1 trasa, esanti Turkijoje, šalia Stambulo miesto. Joje nuo 2005 metų vyksta F1 Turkijos Grand Prix lenktynės.
Brūkšninis kodas
Šalies, kurioje gaminta prekė nustatymas pagal brūkšninį kodą
Brūkšninio kodo pradžioje esantys simboliai (skaičiai) parodo kokioje šalyje prekei yra priskirtas brūkšninis kodas. Šie skaičiai neparodo kurioje šalyje prekė yra pagaminta. Pavyzdžiui:
Trasa Istanbul Park
Istorija
Šią trasą, kaip ir daugelį naujų F1 trasų, suprojektavo vokiečių architektas Hermann Tilke. Trasa baigta statyti 2005 m., tais pačiais metais įvyko ir pirmosios Formulės 1 Turkijos Grand Prix.
Statyboms išleista apie 230 mln. $. Trasa yra azijinėje Stambulo dalyje šalia greitkelio Stambulas-Ankara, netoli naujojo miesto tarptautinio oro uosto Sabiha Gökçen International Airport.
Be F1 Turkijos GP anksčiau buvo rengiamos Deutsche Tourenwagen Masters (DTM), Le Mans serijos (2005 m.) bei World Touring Car Championship (WTCC) ir GP2 (2006 m.) lenktynės. GP2 lenktynėse tada laimėjo dabartinis F1 dalyvis brazilas Nelson Angelo Piquet (Renault F1), dalyvavo ir F1 pilotas Lewis Hamilton (McLaren). 2007 m. trasoje lenktyniavo saulės baterijomis varomi automobiliai (Formula-G). 2005-2006 m. vyko Moto GP lenktynės, abejose laimėjo italas Marco Melandri.
Dėl nuomos mokesčio, rengti lenktynes pasidarė brangu ir 2008 m. čia vyko tik Formulės 1 Turkijos GP.
Infrastruktūra
Trasa Istanbul Park – viena moderniausių šių laikų lenktyninių trasų pasaulyje. Pagrindinėje tribūnoje telpa 25 000, o viso lenktynes gali stebėti apie 155 000 žiūrovų. Dviejų dalių padokas. Pirmoji apatinė dalis skirta lenktynių komandoms, antrojoje viršutinėje dalyje įrengtos 5 000 vieto žiūrovams. Padoko gale pastatyti 7-ių aukštų bokštai, kuriuose varžybas stebi kviestiniai svečiai (VIP).
Konfiguracija
Trasa yra viena iš nedaugelio F1 lenktyninių trasų, kurioje lenktynės vyksta važiuojant prieš laikrodžio rodyklę (tokia kryptimi lenktiniaujama ir Interlagos trasoje Brazilijoje). 5 338 m ilgio trasa yra vidutiniškai 15 metrų pločio (siauriausioje vietoje - 14 m, plačiausioje - 21.5 m). Viso yra 14 posūkių (8 - kairieji ir 6 - dešinieji). Mažiausias yra 13 (dešinio) posūkio spindulys - 15 m. Starto-finišo tiesioji - 655.5 m ilgio. Didžiausias pasiekiamas greitis apie 320 km/h. Trasai būdingas didelis aukščių pokytis.
Iki šiol trasos posūkiams nesuteikti pavadinimai kaip daugelyje kitų trasu, jie įvardyjami skaitmenimis nuo 1 iki 14.
Adresas
Karaaliler Place
1935 Parcel 9-10-11 Plots
Tepeoren Road Akfirat County
Tuzla ISTANBUL-TURKEY
Nesvyžiaus Dievo Kūno bažnyčia
Istorija
Bažnyčia pastatyta 1587–1593 m. Mikalojaus Kristupo Radvilos Našlaitėlio iniciatyva ir lėšomis. Bažnyčios projekto autorius – italas architektas jėzuitas Džiovanis Marija Bernardonis. Jis į šį pastatą perkėlė pirmosios barokinės Džakomo da Vinjolos suprojektuotos Romos Jėzaus (Il Gesu) bažnyčios tūrį ir formas: lotyniško kryžiaus planą, bazilikinę erdvę su kupolu virš kryžmos. Tačiau Romos bažnyčios šoninės koplyčios Nesvyžiaus bažnyčioje pakeistos plačiomis šoninėmis navomis. Nesvyžiaus bažnyčios kupolas iškilo tik fundatoriaus Mikalojaus Kristupo Radvilos Našlaitėlio atkaklumo dėka. Kadangi Džiovanis Marija Bernardonis nesiryžo statyti bažnyčios kupolo, tai šiam darbui atlikti buvo pakviestas kitas jėzuitų architektas – Giuseppe Brizio.
Gurkų Šv. Voicecho parapija
'''Gurkų Šv. Voicecho parapija'''  – parapija, įkurta 1952 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Losicės dekanatui. Pirmoji bažnyčia pastatyta 1471 metais. Dabartinė bažnyčia pradėta statyti 1517 m. ir galutinai užbaigta 1622 metais. Parapijinė metrika pradėta vesti nuo 1723 metų.
Nesvyžiaus Dievo Kūno bažnyčia
Istorija
Nors Nesvyžiaus bažnyčios pagrindinis fasadas yra artimas Romos Jėzaus bažnyčiai, tačiau fasadų formose dar ryškūs renesanso bruožai. Bažnyčios fasadą suskaido piliastrai ir karnizai. Plokštumą pagyvina nišos ir sudvejinti bei sutrejinti piliastrai. Bažnyčios kuponas iš vidus dekoruotas Radvilų dvaro dailininko Ksavero Dominyko Heskio ir jo sūnaus 1752 m. sukurtomis freskomis. Ksaveras Dominykas Heskis yra ir didžiajame bažnyčios altoriuje kabančio, 1753 m. sukurto, paveikslo "Paskutinė vakarienė" autorius. Didžiojo bažnyčios altoriaus ir presbiterijos puošyba - Tičino meistro Mauricijaus Pedečio, 1746-1751 m. kūrusio Mykolo Kazimiero Radvilos Žuvelės dvare, darbas.
Kelpučiai
Kelpučiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Tverečiaus, prie Birvėtos upės.
Nesvyžiaus Dievo Kūno bažnyčia
Istorija
Prie bažnyčios navų sienų prigludę XVI a. pabaigoje - XVII a. pradžioje sukurti Radvilų giminės antkapiai - Mikalojaus Kristupo Radvilos Našlaitėlio (mirusio 1616 m.), jo žmonos Elžbietos Eufemijos Višnioveckos (mirusios 1596 m.) ir sūnų Mikalojaus bei Kristupo Mikalojaus. miniatiūra|[[Nesvyžius. Dievo Kūno bažnyčia. Didžiojo altoriaus paveikslas "Paskutinė vakarienė". 1753 m. K.D. Heskis.]] Šalia bažnyčios stovi raudonų plytų varpinė, pastatyta XVI a. II pusėje. Ji yra buvusi miesto gynybinės sistemos dalis – Nesvyžiaus pilies vartų bokštas. Varpinė turi ir vėlyvosios gotikos, ir renesanso bruožų. Masyvų raudonų plytų statinį pagyvina įvairaus dydžio ir formų langų nišos.
Neatskiriama bažnyčios ansamblio dalis buvo Nesvyžiaus jėzuitų kolegijos, veikusios 1586-1773 m., pastatai. Jie buvo nugriauti 1825 m. dabar jų vietoje yra išlikusios XIX amžiuje statytos carinės armijos kareivinės.
2016 m. birželio 13–14 d. įvyko pirmasis bendro Lietuvos ir Baltarusijos kultūros projekto „LDK didikų Radvilų mauzoliejaus Nesvyžiaus bažnyčios rūsiuose tyrimai ir pritaikymo lankymui koncepcija“ renginys – praktinis-mokomasis seminaras. Jame dalyvavo kultūros paveldo specialistai iš Lietuvos ir Baltarusijos, diskutavę dėl Radvilų mauzoliejaus Nesvyžiaus Dievo Kūno bažnyčioje išsaugojimo.
Kūgeliai
Kūgeliai, kolbelės – akies tinklainės fotorecepcinės (fotosensorinės) ląstelės, sudarytos iš kūno, vidinės ir kūgelio formos išorinės ataugos. Žmogaus akyje yra virš 6-7 milijonų kūgelių. Jie susikaupę centrinėje tinklainės dalyje, ypač jų daug yra geltonojoje dėmėje. Kūgeliai yra trijų tipų – jautrūs žaliai, raudonai ir mėlynai šviesai. Jų dėka skiriame daiktų spalvą, detales.
Nesvyžiaus Dievo Kūno bažnyčia
Radvilų šeimos mauzoliejus
kairėje|miniatiūra|[[Nesvyžiaus Dievo Kūno bažnyčia. Mikalojaus Kristupo Radvilos Našlaitėlio antkapinė plokštė.]] Po bažnyčia esančioje kriptoje mediniuose karstuose ilsisi 72 Radvilų giminės atstovai. Tai trečias pagal dydį Europoje tokio pobūdžio giminės mauzoliejus. Pirmieji čia buvo palaidoti Dievo Kūno bažnyčios fundatorius Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis, miręs 1616 m. ir jo žmona Elžbieta Eufemija Višniovecka (mirusi 1596 m.). Vėliausia urna, į kriptos sieną buvo įmūryta 2000 m. su Londone gyvenusio ir 1999 m. mirusio kunigaikščio Antonio Radvilos palaikais.
Kūgeliai
Skirtingų spalvų kūgeliuose glūdi rodopsinams priskiriami pigmentai jodopsinas (žaliai), cianopsinas (mėlynai) ir porfiropsinas (raudonai šviesai).
Carl Orff
thumb|right|200px|Carl Orff Karlas Orfas (g. 1895 m. liepos 10 d. Miunchene – m. 1982 m. kovo 29 d. Andechso abatijoje) – XX a. vokiečių kompozitorius, pagarsėjęs savo kantata Carmina Burana.
Biografija
1924 m. su D. Gunther įkūrė Gimnastikos, šokio ir muzikos mokyklą. Joje įgyta patirtis tapo Karlo Orfo muzikinės pedagoginės sistemos pagrindu. Vaikai buvo mokomi kolektyvinio muzikavimo - dainuoti, improvizuoti ir groti paprasčiausiais mušamaisiais muzikos instrumentais. Su fortepijono meistru K. Maendleriu Orfas sukūrė instrumentų rinkinį, vadinamą "Orffo orkestru", skirtą muzikiniam ugdymui. 1930-1935 pasirodė 5 dalių pedagoginis veikalas "Orff-Schulwerk" ("Orffo muzika mokyklai", su G. Keetman, 5d., II redakcija 1950-1954).
1930-1933 buvo Miuncheno Bacho draugijos dirigentas.
1950-1960 vadovavo kompozicijos klasei Miuncheno aukštojoje muzikos mokykloje.
1961 vadovavo Zalcburgo Mozarteumo akademijoje įkurtam Orffo institutui. Šio instituto tikslas skleidžiant Karlo Orfo muzikinio ugdymo sistemą, rūpintis vaikų ir jaunimo meniniu lavinimu. Institutas leido specialius metinius rinkinius.
1972 Miuncheno universitetas jam suteikė garbės daktaro vardą.
Kūryba
Visi brandūs Karlo Orfo kūriniai, pradedant pirmąja scenine kantata "Carmina Burana" (1937), kurioje išryškėjo kompozitoriaus individualus braižas, pagrįsti paprasčiausiais muzikos plėtros būdais, vyraujančiais mušamųjų tembrais, ostinato ritmu, diatoninėmis lakoniškomis temomis, paprasta harmonija. Įtakos turėjo C. Monteverdi, J.S. Bacho, H. Schutzo, C. Debussy, A. Schoenbergo, ir kitų kompozitorių kūryba, bet daugiausia - Igorio Stravinskio muzika, ypač jo ritmo samprata. Karlo Orfo kūriniuose galima įžvelgti jo pedagogikos idėjų - muzikos, kalbos ir judėjimo - sintezę; kuri būdinga ankstyvosioms muzikos apraiškoms ir formoms. Kompozitoriaus muzika kupina gyvybės ir vitališkumo, ryškaus pagoniškumo, joje vyrauja kūniškasis pradas. Labai svarbūs paties autoriaus sukurti arba parinkti tekstai, parašyti bavarišku dialektu, vėlyvąja lotynų, senąja vokiečių ar prancūzų kalba. Po II pasaulinio karo Orfo muzika tapo žinoma daugelio šalių klausytojams, o "Orff-schulwerk" buvo išverstas į keliasdešimt pasaulio kalbų.
Žymiausias Karlo Orfo kūrinys Carmina Burana. Kūrinys Dalis O Fortuna iš pastarojo išlaikė savo populiarumą iki dabartinių laikų ir laikomas Orfo kūrybos šedevru.
Sudočjė
Sudočjė – ežeras vakarų Uzbekistane, Karakalpakijos respublikoje, kairiajame Amudarjos deltos krante, į pietus nuo Aralo jūros, į šiaurės rytus nuo Kungrado.
Į Sudočję iš Amudarjos atitekėdavo dvi protakos – Raušanas ir Priemuzjakas. Plotas siekė 337 km². Ežeras būdavo gėlas, tačiau rudenį vanduo tapdavo druskingas dėl didelio garuojamumo. Vasarą vanduo sušildavo iki 25-27 °C. Sudočjė užšaldavo lapkritį ar gruodį, o atitirpdavo nuo vasario pabaigos iki balandžio pradžios. Buvo gausu žuvies.
Kaip ir Aralo jūra, Sudočjės ežeras smarkiai nukentėjo nuo vandens stygiaus ir praktiškai išdžiuvo: septintajame dešimtmetyje susiskaidė į atskirus telkinius, tapo druskingas, vėliau liko tik druskinga lyguma su nedideliais vandens plotais ir pelkėmis. Vykdant Aralo jūros atstatymo darbus planuojama atkurti ir Sudočjės ežerą.
Operacija MKULTRA
thumb|1977 JAV Senato MKULTRA Ataskaita thumb|1977 JAV Saugumo Savivaldybės Ataskaita MKULTRA – slaptas JAV Centrinės žvalgybos valdybos projektas, kurį vykdė Mokslinės žvalgybos biuras. Programa prasidėjo šeštajame dešimtmetyje ir užtruko beveik iki 70-tų metų, joje bandomaisiais buvo JAV ir Kanados piliečiai.
Istorija
Šis projektas buvo vykdomas nelegaliai, nesilaikant žmogaus teisių. Praėjus nemažai laiko po projekto pabaigos, bandomųjų, dalyvavusių projekte ir nusižudžiusių, šeimos narių prašymu dokumentai buvo išslaptinti. Vienai šeimai tiriant, kodėl jų artimasis iššoko per langą iš daugiaaukščio pastato, paaiškėjo, kad jis dalyvavo MK-ULTRA projekte. Dar vienas asmuo, galimai susijęs su šiuo projektu, buvo rastas Maskvos viešbučio vonioje persipjovęs venas. Po dokumentų išslaptinimo paaiškėjo, kad JAV buvo suinteresuota LSD panaudojimu kariniams tikslams. Iš pradžių buvo bandoma panaudoti LSD mažu mastu, vėliau bandoma pritaikyti karui. Priešų armiją apipurkšti LSD ir gauti norimą efektą buvo labai sunku, todėl armija prarado susidomėjimą šios medžiagos naudojime. Bandymai buvo atlikti su savanoriais, kuriems buvo duota LSD dozė dirbtinėje karo zonoje.
Eksperimentai su LSD nesibaigė, ir buvo įtariama, kad kitos žvalgybos tai pat bandė panaudoti šią bei kitas psichotropines medžiagas. LSD bandymais užsiėmė ir britų vyriausybė 1953-54 metais. Kaip ir JAV, LSD buvo naudojama bandant atrasti „tiesos eliksyrą“. JAV susidomėjo tokiais bandymais kai sužinojo apie panašias TSRS programas, skirtas „smegenų plovimui“. JAV tikėjosi LSD pritaikyti per apklausas, tardymus, minčių kontrolei, smegenų plovimui bandant žmogų įtikinti atlikti jam paskirtus uždavinius.
JAV Kongresas ištyrė šią programą. Atsižvelgus į faktus ji buvo oficialiai sukritikuota. 1975 m. buvo paskelbta, kad programoje buvo naudojami nekalti, eiliniai žmonės, jiems nieko nežinant. Senatas 1977 m. paskelbė ataskaitą, kurioje apžvelgtos „Church“ ir senatoriaus Kenedžio Sveikatos pakomitečio ataskaitos ir dokumentai susiję su MK-ULTRA ir MKNOAMI. 1977-ųjų ataskaita pažymi, kad dauguma dokumentų buvo sunaikinti; liko tik finansiniai rodikliai, atskleidžiantys, kad iš viso buvo 149 projekto programos. Dauguma programų siekė modifikuoti žmonių bei gyvūnų elgesį, pagaminti bei apnuodyti tokiom medžiagom, kaip LSD, bandomajam to nežinant. 14-a programų naudojo savanorius, bet šešios naudojo testus žmonėms nieko nežinant. Toliau pabrėžiama, kad buvo tirta hipnozė su ir be sąmonę veikiančių medžiagų. Galiausiai, minima apie žmogaus elgesį, miegą, psichoterapiją, elektrošoko terapiją, bibliotekų paieškas, poligrafinius testus, kraujo grupių kategorizaciją. Iš viso dirbo 185-i su valdžia nesurišti mokslininkai ir asistentai, įsivėlusios 80 institucijos, 44 iš kurių buvo universitetai ir kolegijos, 15-a farmacinių kompanijų, 12-a ligoninių ir klinikų, ir 3 baudžiamosios institucijos.
Peikis
Peikis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 6,5 km į šiaurės vakarus nuo Zarasų, Avilių miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,19 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 159,3 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais. Šiaurės vakaruose išteka upelis link Imbrado ežero (Avilio baseinas).
Į rytus nuo ežero anksčiau buvo Peikio viensėdis.
James L. Farmer
Džeimsas Leonardas Farmeris jaunesnysis (1920 m. sausio 12 d. – 1999 m. liepos 9 d.) buvo pilietinių teisių aktyvistas, Amerikos pilietinių teisių judėjimo lyderis (5,6 ir 7 amžiaus dešimtmečiuose), 1961 metų kelionės už laisvę iniciatorius ir organizatorius. Tai galiausiai leido desegruoti JAV tarp valstijų kursuojančius autobusus.
1942 metais Farmeris su grupe studentų įkūrė Rasinės lygybės komitetą, kuris vėliau tapo geriau žinomas kaip Rasinės lygybės kongresas (CORE), organizacija, siekusi aktyviai ir be smurto užbaigti šalyje rasinę segregaciją. Farmeris buvo pirmasis organizacijos lyderis. Jis taip pat buvo Amerikos demokratų socialistų partijos garbės pirmininkas.
Marinkai (reikšmės)
Marinkais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Janis Rozentalis
Biografija
Rozentāls gimė Saldaus valsčiuje. Pas sienų dažytoją J. Celevičą jis įgijo dažytojo amatą, vėliau mokėsi Rygos vokiečių amatininkų draugijos amatininkystės mokykloje. Rozentāls studijavo Peterburgo Menų akademijoje, kur 1888 m. pradėjo studijas kaip laisvasis klausytojas. Akademiją jis baigė 1894 m. (diplomą gavo tik 1896 m., kai išlaikė teorinių dalykų egzaminus). Jo diplominis darbas „No baznīcas“ (Iš bažnyčios) (1894) buvo pirmasis diplominis darbas akademijoje nacionaliniu siužetu. Už darbą Rozentāls gavo pirmojo laipsnio menininko vardą.
Rozentāls vedė suomių dainininkę Elliją Forseli ir įsikūrė Rygoje. Konstantinas Pėkšėnas specialiai jam savo name Alberto gatvėje 12 įrengė dirbtuves (dabar Janio Rozentalio ir Rūdolfo Blaumanio muziejus). Rozentāls dirbo dėstytoju V. Blūmo meno mokykloje ir Rygos Miesto meno mokykloje, taip pat buvo mėnraščio „Vērotājs“ (Stebėtojas) ir žurnalo „Druva“ (Laukas, dirva) meninis redaktorius.
Kūryba
thumb|left|150px|paminklas Janiui Rozentāliui Rozentāls buvo vienas pirmųjų, XIX a. pabaigoje tapyboje pradėjusių tiksliai atvaizduoti tautos gyvenimą. Reikšmingą vietą dailininko veikloje užėmė portretas, tačiau jis tapė ir buities vaizdus, simbolines ir fantastines kompozicijas su mitologiniais, bibliniais ar latvių folkloro siužetais, peizažus, užsiėmė monumentaliuoju menu, taikomąja ir staliūgine grafika. Individualiajame stiliuje atsispindi amžių sandūrai būdingos stilistinės permainos – išsilaisvinimas iš akademinės mokyklos, impresionizmo, simbolizmo, postimpresionizmo įtaka.
Siužetiškai XIX a. dešimtajame dešimtmetyje Rozentalio dailėje dominavo tautos gyvenimo vaizdavimas („Uz lieveņa“ (Prieangyje), „Veļas mazgātājas“ (Drabužių skalbėjos) ir t. t.), buitinis žanras. Šio žanro darbai panašūs į Rūdolfo Blaumanio kaimo gyvenimo vaizdavimus, tuo dalinai paaiškinama jų draugystė. Rozentāls tapė ir akvareles buities temomis („Tirgus“ (Turgus), „Krogā“ (Smuklėje) ir t. t.); betarpiškas gyvenimo stebėjimas čia sujungtas su ironišku buities eigos vertinimu. Rozentāls tapė daug portretų, taip pat daug žinomų savo amžininkų portretų (pavyzdžiui, Vilhelmo Purvyčio, Rūdolfo Blaumaio).
Balniai II
Balniai II – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Girdžių. Pro kaimą teka Trumpė.
Nosinė (diakritinis ženklas)
Nosinė – diakritinis ženklas, mažas kabliukas, esantis lotynų abėcėlės balsių apačioje, dažniausiai dešinėje pusėje. Nosines naudoja šios kalbos:
Alkiškių apylinkė
Alkiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Nosinė (diakritinis ženklas)
Nosinės raidės taip pat naudojamos transliteruojant senąją slavų bažnytinę kalbą, joje vartojamos dvi nosinės balsės – ę ir ǫ.
Nosinės gali būti beveik bet kokio dydžio priklausomai nuo raidės matmenų. Kartais jos būna labai panašios į sediles ar kablelius ir dėl šios priežasties painiojamos.
Dažniausiai nosinės raidės skirtos nosiniams garsams žymėti, pavyzdžiui, lenkų ę tariama panašiai į en. Lietuvių kalboje nosinė tartis buvo atsiradusi blėstant priebalsiui n, ši tartis išnyko po XVI–XVII a., tačiau nosinės raidės žymi ją seniau ten buvus (plg. inkilas – įkėlti, miškan – mišką, kenčia – kęsti, skundžia – skųsti). Dabar nosinės žymi tik ilgą raidės tarimą, žr. „Kompensacinis pailgėjimas“. Tariant ų girdisi toks pats garsas kaip ir ištarus ū, jų skirtumas reiškiasi tiktai rašyboje. Taip pat yra ir su į ir y.
Ženklo kilmė
Ženklas kilo iš viduramžių lotyniškos æ raidės paprastesnio užrašymo kaip ę. Vėliau lenkų kalboje ženklas buvo pritaikytas nosiniam balsiui žymėti. Iš lenkų kalbos toks nosinio garso žymėjimas buvo perimtas į lietuvių raštiją, buvo susikurtos lietuviškos raidės su nosiniu ženklu į, ų (lenkų rašyboje jų nėra).
Senuosiuose lietuviškuose raštuose nosiniai balsiai žymimi keletu būdų, vienas iš jų yra ne kabliukas po raidė, o vadinamoji „skersinė šakelė“.
Pavyzdžiai
Eilėraščių ištraukos, kuriose vartojamos nosinės raidės:
Pavyzdys lietuvių kalba:
Aleksandras Tarasovas
Aleksandras Nikolajevičius Tarasovas (, 1958 m. kovo 8 d.) – kairiosios marksistinės krypties rusų sociologas, politologas, kultūrologas, filosofas.
Biografija
1972 m. gruodį – 1973 m. sausį Tarasovas kartu su Vasiliju Minorskiu sukūrė radikalią, kairiają pogrindinę organizaciją pavadinimu „Naujųjų komunistų partija“ (NKP) ir 1973 m. vasarą tapo jos neformaliu vadovu. Po NKP susijungimo su kita kairiąja organizacija „Kairioji mokykla“ 1974 m., organizacija pasivadino „Tarybų Sąjungos neokomunistų partija“ (TSNKP). Tarasovas tapo vienu iš jos vadovu. Tarasovas buvo partijos teoretikas. Jis parašė partijos programinį dokumentą „Neokomunizmo principai“ 1974 m.
Nosinė (diakritinis ženklas)
Naudojimas kompiuteryje
Balsių su nosinėmis HTML ir Unikodo kodai bei įvedimas neperjungiant klaviatūros (prispaudus Alt mygtuką parašyti nurodytą kodą):
Aleksandras Tarasovas
Biografija
1975 m. jį areštavo KGB. Po metinio įkalinimo spec. psichiatrinėje ligoninėje buvo paleistas į laisvę, nes KGB jo bylos nepadavė į teismą. Spec. psichiatrinėje ligoninėje su juo buvo žiauriai elgtasi ir net buvo kankinamas (sumušimai, EKT, insulinės komos, didelės neuroleptikų dozių injekcijos). Dėl to buvo paleistas į laisvę su sunkiais somatiniais susirgimais, iš esmės liko invalidu. Po paleidimo dalyvavo TSNKP atkūrime, vadovavo jai iki paties jos paleidimo 1985 m. sausį. 1988 m. jo sveikatą tyrė dvi valstybinės psichiatrinės komisijos ir jos pripažino, kad jis yra psichiškai sveikas žmogus.
Užsiiminėjo įvairiomis profesijomis: dirbo braižytoju, laborantu, sargu, mašinistu, šaltkalviu, redaktoriumi, felčeriu, dujinės katilinės operatoriumi, Maskvos mėsos kombinato centrinės bazės buhalteriu, švietėju teatre „Ermitažas“, mokslo analizės centro prie RMA moksliniu bendradarbiu, aukštosios mokyklos dėstytoju, Rusijos mokslo ministerijos konsultantu, politiniu kritiku laikraštyje, „Panoramos“ ir Maskvos žmogaus teisių biuro informacinio-tyrimo centro ekspertu ir t. t. Turi aukštuosius istorijos ir ekonomikos išsilavinimus, bet prasidėjus perestroikai greitai specializavosi kaip profesionalus sociologas ir politologas.