cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Live on the Air (1995 albumas)
Andrius Mamontovas oficialiame Foje tinklalapyje prisimena: ''„Live on the air buvo skirtas mūsų pirmai kelionei į Londoną. Norėjome turėti su savimi savotišką mūsų angliškų dainų “demo" įrašą. Viršelius padarėme savo rankomis, jomis juos ir sulankstėme, bei sudėjome į dėžutes.''
Gediminas Orelik
Karjera
2009 m. rugpjūtį pasirašė 1+1 metų kontraktą su Šiauliais. Tačiau 2010 m. vasario viduryje abipusiu susitarimu sutartį nutraukė ir persikėlė į Prienų „Rūdupį“. 2013 m. gegužės 17 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Vilniaus „Lietuvos ryto“ klubu.
Live on the Air (1995 albumas)
''Tai pigiausiai įrašytas FOJE albumas. Mes įrašėme jį „Arkoje“ gal per 90 minučių. Tiesiog susijungėme instrumentus ir „įkalėme“ tiesiai, be jokio suvedimo.''
Gediminas Orelik
Karjera
2021 m. liepos viduryje sugrįžo į Lietuvą ir pasirašė vienerių metų sutartį su Panevėžio „Lietkabelio“ klubu.
2023 m. sausio viduryje sugrįžo į Panevėžio klubą ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos.
Taksimo
Taksimo  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, šiaurės Buriatijoje, prie Mujos upės; Mujos rajono centras. Geležinkelio stotis prie Baikalo–Amūro magistralės, kelias į Bodaibą, oro uostas. Aukso kasybos centras. Taip pat kertamas miškas, apdirbama skalda, prižiūrimas geležinkelis (yra depas). Netoliese yra nenaudojamas asbesto telkinys. Veikia biblioteka, muziejus, ligoninė. Netoliese yra ilgiausias Rusijoje Severomuisko tunelis.
Istorija
Nuo 1863 m. Mujos slėnyje apsigyveno jakutai. Pavadinimas evenkų kalba reiškia „pušų giraitė“. 1910 m. pradėjo kurtis rusai. Taksimo išaugo, kai 1982 m. čia pradėtas statyti geležinkelis. 1989 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
Justas Kuncaitis
Biografija
1934 m. baigė Vienos universitetą, 1937 m. – Berno universitetą; jame apgynė veterinarijos daktaro disertaciją. 1937–1938 m. bakteriologiją studijavo Pastero institute Paryžiuje, 1938–1939 m. Hanoverio universitete Vokietijoje.
1939 m. grįžo į Lietuvą ir iki 1940 m. buvo Lietuvos kariuomenės husarų pulko veterinarijos gydytojas ir bakteriologas. Pasitraukęs į Vokietiją 1944–1945 m. dirbo antibiotikų gamykloje Landsberge prie Oderio. 1945–1947 m. Berno universiteto Bakteriologijos instituto vedėjas. 1948 m. persikėlė į Argentiną. Dirbo Sveikatos ministerijos centrinės laboratorijos skyriaus vedėju. 1953 m. vadovavo savo įkurtam „Misericordia“ ligoninės Bakteriologijos skyriui, kurį laiką – dar ir Kordobos universiteto Tuberkuliozės katedrai. Apsigyvenęs JAV 1960–1983 m. vadovavo „Sunny Acres“ ligoninės mikrobiologijos laboratorijai Klyvlende. 1967–1968 m. kviestinis profesorius Argentinoje. 1982 m. skaitė paskaitas Lietuvoje.
Parašė mokslinių straipsnių apie bruceliozę, tuberkuliozę.
Šiaulelių piliakalnis
Šiaulelių piliakalnis, Pilalė – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Šiluvos, Šiluvos seniūnija, Tytuvėnų regioninis parkas. Pasiekiamas keliu Šiluva – Kaulakiai, yra kelio dešinėje vakarų pusėje už nežymaus kelio posūkio į kairę.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 17 m ilgio, 17 m pločio. Jos šiauriniame krašte yra 1 m aukščio, 14 m pločio pylimas. Šlaitai vidutinio statumo, iki 10 m aukščio.
Piliakalnį apardė joje buvusios kapinės, jų žymių būta dar 1930 m. Pietinis šlaitas ir aikštelės galas 1955–1957 m. nukastas žvyrui. Nuo piliakalnio nukirsti medžiai, paliktos pavienės eglės ir lapuočiai.
Tyrimai
1967 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Aikštelė tada buvo 35x15 m. Kultūrinio sluoksnio pėdsakų nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.
Žvyras
thumb|right|300px|Žvyras
Žvyras – biri nuosėdinė uoliena sudaryta iš žvirgždo ir smėlio. Kartais žvyre yra molio dalelių ir organinės medžiagos priemaišų. Dažniausiai susidaro jūrų pakrantėse, upių vagose ar ledyno tirpsmo vandenų dariniuose.
Žvyras naudojamas statybose betonui gaminti, kelių tiesimui, nusausinimo darbams. Taip pat gali būti panaudotas kaip dekoratyvinė medžiaga.
Lietuvoje žvyras dažniausiai fliuvioglacialinės kilmės. Jo galima rasti ozuose, keimuose, upių terasose. 2004 m. Lietuvoje buvo išgauta apie 3000 tūkst. t žvyro.
Komija
Komija arba Komijos respublika  – federacinė respublika Rusijos europinės dalies šiaurės rytuose į vakarus nuo Uralo kalnų.
Istorija
XI–XIV a. komių gentys mokėjo duoklę Naugardo respublikai. XIV–XV a. pradėtas komių krikštas. 1478 m. Komijos teritorija prijungta prie Maskvos valstybės, į ją ėmė keltis rusų kolonistai.
Komijoje kastos naudingosios iškasenos, kirsta mediena, medžioti kailiniai žvėrys. Į čia tremti politiniai priešai, kaliniai.
Vižančiai
Vižančiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Ylakių, netoli sienos su Latvija. Seniūnaitijos centras. Buvo pagrindinė mokykla (vėliau Ylakių vidurinės mokyklos Vižančių pradinio ugdymo skyrius), biblioteka (nuo 1957 m.), paštas (LT-98041), dvi parduotuvės.
Komija
Istorija
Pokario metais buvo svarbi trėmimo vieta (Intos, Vorkutos, Uchtos kasyklos). Komijos respublikoje atsidūrė daugybė karo belaisvių, kariavusių nacistinės Vokietijos pusėje, ištremti ukrainiečiai, lietuviai, latviai, estai ir kiti sovietų valdžios priešai.
1992 m. sudaryta federacinė Komijos Respublika.
Geografija
Komija yra Rusijos europinės dalies šiaurėje, jos šiaurinė dalis (apie 10 % respublikos teritorijos) yra už Šiaurės poliaračio. thumb|left|240px|Manaragos kalnas Jugyd Va nacionaliniame parke
Rytuose Komija siekia Uralo kalnus (apima aukščiausią jų viršūnę – Narodnajos kalną, 1895 m). Iš pietryčių į šiaurės vakarus tęsiasi Timano kalvagūbris, tarp jo ir Uralo plyti Pečioros žemuma, pietuose – Šiaurės skliautakalvių dalis. Kalnuose gausu karstinių reljefo formų.
Klimatas Komijos didžiojoje dalyje vidutinių platumų žemyninis, šiaurėje ir šiaurės vakaruose – subarktinis. Sausio vidutinė temperatūra nuo –17 °C (pietvakariuose) iki -20 °C (šiaurės rytuose), liepos – atitinkamai +17 ir +12 °C. Per metus iškrinta nuo 700 mm iki 1500 mm (kalnuose) kritulių. Žiemos ilgos ir šaltos, dažna slėgių ir temperatūrų kaita, būna viesulų. thumb|250px|Komijos žemėlapis
Didžiuma Komijos patenka į Pečioros baseiną – teka pati Pečiora ir jos intakai (Ižma, Usa, Sysola, Vyčegda, Vymė); kita svarbi upė Mezenė (su Vaška). Respublikoje yra labai daug ežerų, didžiausi: Sindorsko ir Jamo.
Svarbiausios saugomos teritorijos: Jugyd Va nacionalinis parkas (pasaulio paveldo objektas), Pečioros‑Ilyčiaus rezervatas.
Gyventojai
thumb|240px|Elnininko diena Vorkutoje thumb|240px|Uchta Tautinė sudėtis 2010 m.:
Nuo 1994 m. plėtojamas mokymas komių kalba, kuri (kaip ir rusų) paskelbta valstybine; 2014 m. komių kalba buvo dėstoma 97 % Komijos mokyklų. Komijoje nuosekliai puoselėjamas senasis finougrų paveldas (steigiami etnografiniai muziejai), gyvenviečių, gatvių pavadinimai, kelio ženklai rašomi komių ir rusų kalbomis.
Didžiausi miestai
Didžiausi Komijos Respublikos miestai (2020 m., tūkst. gyv.):
Ekonomika
Komijoje išgaunama nafta (didžiausi telkiniai – Usinsko, Vozeisko, Verchnevozeisko ir Jaregos), gamtinės dujos (didžiausias – Vuktylo), akmens anglys (Vorkutoje, Vorgašore, Intoje), titano rūda (apie 50 % Rusijos išteklių, Jaregos ir Pižemsko telkiniai), degieji skalūnai (Vyčegdos ir Pečioros skalūnų baseinas), durpės. Dideli mangano, chromo, aliuminio (boksito), vario, polimetalų, volframo, molibdeno, bismuto, niobio, tantalo rūdų, aukso, platinos grupės mineralų, sidabro, deimantų, terminio ir mineralinio vandens ištekliai. Elektros energiją tiekia šiluminės elektrinės ir hidroelelektrinės.
Perdirbama nafta, gamtinės dujos, anglis, vystoma popieriaus, medžio apdirbimo, statybinių medžiagų, tekstilės, siuvimo pramonė.
Auginami javai, daržovės (daugiausia bulvės), pašariniai augalai. Žemės ūkio svarbiausia šaka – gyvulininkystė. Veisiama galvijai, kiaulės, avys, arkliai, Komijos šiaurėje – elnininkystė, kailinių žvėrių medžioklė. Paukštininkystė. Kertami miškai.
Transporto tinklas menkai išplėtotas. Per Komijos teritoriją eina Kotlaso–Vorkutos geležinkelis. Laivuojama Pečiora ir Vyčegda (iš viso 2800 km). Dujotiekių 3500 km, naftotiekių (Usos–Uchtos ir Uchtos–Jaroslavlio) 700 km (2004 m.).
Administracinis suskirtymas
Komija padalinta į 12 rajonų ir 8 respublikinio pavaldumo miestus:
Eolidė
Eolidė, arba Eolija, Ajolidė, Aeolidė – istorinis regionas Anatolijos šiaurės vakarinėje pakrantėje (dabar Turkija). Jos vardas kilo nuo eoliečių genties, kuri archajiniu laikotarpiu gyveno Egėjo jūros salose ir pakrantėse.
Geografija
thumb|left|Eolidės gyvenvietės Eolidę sudarė siauras pajūrio ruožas aplink kelias Egėjo jūros įlankas: nuo Gedizo upės (senovės graikų Hermas) pietuose iki Bigos pusiasalio (Troados) šiaurėje. Be to Eolidei priklausė ir didelė Lesbo sala, esanti Edremio įlankoje.
Regionas ribojosi su Jonija pietuose (sąlyginė riba buvo Hermo upė), Lydija pietryčiuose, Mysija rytuose, Troada šiaurėje. Kartais Eolidė buvo priskiriama išplėstiniam Mysijos regionui.
Istorija
II tūkst. pr. m. e. Eolidė kartu su gretima Troada bei Mysija greičiausiai priklausė XV a. pr. m. e. hetitų šaltiniuose minimai [[Asuva|Asuvos konfedercijai, kurioje minimos 22 valstybėlės. Tačiau Eolidės regiono formavimasis prasidėjo tik apie 1000 m. pr. m. e., kuomet iš Balkanų pusiasalio išstumti eoliečiai migravo į Mažąją Aziją, ir čia ėmė kurti savo polius. Regionas daugiau formavosi kaip atskirų polių tinklas, o ne kaip nepertrūkstama geografinė teritorija.
Nuo Archajinio laikotarpio Eolidė niekada nebuvo vieninga valstybė, ir ją sudarė daug atskirų polių. Jau VIII a. pr. m. e. jie susijungė į politinę konfederaciją – Eolijos lygą. Ši susidėjo iš 12 narių, kurie turėjo bendrą pavadinimą dodekapolis. Nariai buvo: Frikonis, Larisai, Neonteichas, Temnas, Cilla, Notionas, Egiroesa, Pitanė, Aigai, Myrina, Grynėja ir Smirna.
Urdas
thumb|Ant [[Farerų salos|Farerų salų pašto ženklo nornos]] Skandinavų mitologijoje Urdas ( 'likimas') – šulinys arba šaltinis Asgarde prie Igdrasilo šaknų. Likimo deivės nornos – Urdė, Verdanti ir Skulda – kiekvieną dieną semia išmintį iš šulinio ir laisto medžio šaknis bei išraižo visų žmonių likimą ant Igdrasilo šaknies. Dievas Odinas įmetė savo akį į šulinį, kad gautų „išminties dovaną“.
Eolidė
Istorija
Svarbiausias Eolidės polis buvo Smirna, kartu ir piečiausias, buvęs arčiausiai Jonijos. Todėl 699 m. pr. m. e. Smirna buvo prijungta prie Jonijos lygos, tapdama tryliktuoju jos nariu. Eolijoje tuo tarpu liko tik 11 polių.
560–546 m. gretimą Lydiją valdant Krezui, Eolidė buvo užimta šio karaliaus. Vėliau Eolidė buvo valdoma Persijos. Kuomet Persija buvo nugalėta, Eolidė palaikė Atėnų pusę (priklausė Delo sąjungai), vėliau ją valdė Makedonija.
Padalinus Aleksandro Makedoniečio imperija, Eolidė buvo valdoma Seleukidų. Joje konsolidavosi nauja karalystė – Pergamas, kuri valdė Eolidę iki 133 m. pr. m. e. Vėliau regionas perėjo Romos Respublikos valdžiai. Romėnų laikais ji priklausė Azijos provincijai.
Fergis Makdakas
Fergis Makdakas (1830–1902) yra išgalvotas Volto Disnėjaus Skrudžo Makdako pasaulio komiksų serijos personažas. Jis gimė Škotijoje, angliakasių Keiksnio Makdako ir Molės Klykuolės šeimoje. F. Makdakas susilaukė vieno sūnaus Rampo Makfaulo su nežinomos tapatybės žmona. Vėliau vedęs Tetulę Klykuolę, susilaukė trijų vaikų: Skrudžo Makdako, Matildos Makdak ir Hortensijos Makdak.
Albinas Kuncevičius
Albinas Kuncevičius (g. 1957 m. lapkričio 5 d. Marijampolėje) – Lietuvos archeologas, humanitarinių mokslų daktaras, profesorius.
Biografija
1975 m. baigė Marijampolės J. Jablonskio gimnaziją, 1980 m. – Vilniaus universitetą.
1980–1988 m. dirbo Mokslinėje metodinėje kultūros paminklų apsaugos taryboje, Kultūros ministerijoje. 1988–1994 m. dirbo Lietuvos istorijos instituto Archeologijos skyriuje, Vilniaus Žemutinės pilies tyrimų grupėje. Nuo 1994 m. dėsto Vilniaus universiteto Istorijos fakultete; 1993 m. Vilniaus universitete apginta humanitarinių mokslų istorijos krypties daktaro disertacija, 2008 m. – habilitacijos procedūra, nuo 2021 m. – LMA tikrasis narys.
Nuo 2015 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Archeologijos katedros vedėjas.
1995–2001 m. Lietuvos archeologijos draugijos pirmininkas, 1995–2002 m. ir 2013–2015 m. Valstybinės kultūros paveldo komisijos narys. 2005–2008 m. Kultūros paveldo departamento prie Kultūros ministerijos direktorius.
2009 m. už Dubingių piliavietės ir Radvilų kapavietės kompleksinius tyrimus (2003–2009 m.), atliktų tyrimų sklaidą visuomenei ir kolektyvinę mokslinę monografiją „Radvilų tėvonija Dubingiuose“ skirta Nacionalinė mokslo pažangos premija (kartu su Rimantu Jankausku ir Rimvydu Laužiku).
Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – Lietuvos viduramžių archeologija.
Deferencija
Deferencija vadinami du kaimai:
Algimantas Gedminas
Algimantas Justinas Gedminas (1932 m. birželio 7 d. Leipalingis – 2011 m. gegužės 27 d.) – Lietuvos krepšinio treneris.
Biografija
1954 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1954–1956 m. Moldavijos Tiraspolio vaikų sporto mokyklos krepšinio ir lengvosios atletikos treneris, 1956–1960 m. Kišiniovo pedagoginio instituto ir Kišiniovo universiteto dėstytojas, Moldavijos moterų krepšinio rinktinės vyr. treneris.
1962–1981 m. Vilniaus „Kibirkšties“ moterų krepšinio komandos vyr. treneris. Komanda 1968–1969, 1971–1972 ir 1979 m. TSRS moterų krepšinio čempionatuose tapo prizininke. 1962–1970 Vilniaus „Žalgirio“ vaikų ir jaunimo sporto mokyklos, 1970–1977 Aukštojo sportinio meistriškumo mokyklos, 1977–1981 TSRS moterų krepšinio rinktinės vienas trenerių. 1964–1981 ir 1990–1991 m. buvo Lietuvos moterų krepšinio rinktinės treneriu ir vyriausiuoju treneriu. 1982 m. įkūrė Vieciūnų „Drobės“ vyrų krepšinio komandą ir iki 1994 m. buvo jos vyr. treneris, nuo 1994 Druskininkų vaikų ir jaunimo krepšinio klubo „Ateitis“ prezidentas ir vyr. treneris.
Pranciškus Pijus Radvila
Pranciškus Pijus Radvila (, 1878 m. vasario 1 d. Romoje, Italija – 1944 m. gruodžio 1 d. Glogoveke) – didikas, Lenkijos karinis ir politinis veikėjas.
Biografija
Studijavo Šveicarijoje, grįžęs valdė Zegžos dvarą. 1915 m. paskirtas Varšuvos milicijos viršininku. Nuo 1917 m. sausio 14 d. Lenkijos karalystės laikinosios valstybės tarybos narys, tačiau į Regentinę tarybą nebeįėjo. 1918 m. Jano Kanto Stečkovskio ministrų kabineto karinės komisijos direktorius. Vėliau gyveno brolio perleistame Stara Vsi dvare prie Vengrovo.
Šeima
Žmona Sofija Vodzicka (Zofia z Wodzickich).
Sūnus Vladislovas Aloyzas Radvila (Władysław Alojzy Radziwiłł, 1909-1978 m.), buvo vedęs kunigaikštytę Aną Mariją iš Čartoryskių giminės, bet išsiskyrė, nesulaukęs vaikų. Antrą kartą vedė Bjanką Deim, su kuria 1937 m. gimė duktė Monika Magdalena, ištekėjusi už Manuelio d’Ornellas y Suarezo. 1939 m. gimė Elžbieta Marija, kuri ištekėjo už Antono Potockio iš Potockių giminės.
Dukters Marijos Anelės Radvilaitės (Maria Aniela Radziwiłł, g. 1910 m.) vyras buvo Juozapas Sviatopolkas-Mirskis.
Sūnus Pranciškus Dominykas Radvila (1912–1982 m.) 1940 m. vedė Heleną iš Okuličių ir, atsisakęs Radvilų giminės, pasivadino Lisovskiu. Jam 1942 m. gimė sūnus Andžejus Lisovskis.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Gražvydai
Gražvydai – viensėdis Radviliškio rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 8 km į šiaurės vakarus Šiaulėnų.
Skaudvilės Šv. Kryžiaus bažnyčia
'''Skaudvilės Šv. Kryžiaus bažnyčia''' – katalikų bažnyčia, stovinti Skaudvilėje. Šv. Kryžiaus bažnyčios statinių kompleksas įrašytas į Kultūros vertybių registrą.
Istorija
1750 m. istoriniuose šaltiniuose minima Skaudvilės koplyčia, kuri buvo Batakių parapijos filija. 1760 m. popiežius Klemensas XIII išleido bulę, kuria Skaudvilės koplyčiai suteikta teisė rengti Švento Kryžiaus atlaidus. 1797 m. Raseinių pavieto maršalka Batakių seniūnas Ignotas Micevičius savo lėšomis pastatė naują, dabartinę Skaudvilės bažnyčią. 1804 m. jai paskirtas valakas žemės, Žemaičių vyskupo Juozapo Arnulfo Giedraičio teikimu įkurta parapija. XIX a. pradžioje buvo pastatyta varpinė, o XIX a. pabaigoje šventorius buvo aptvertas lauko akmens mūro tvora su vartais ir varteliais.
1820 m. minima parapinė mokykla. 1864 m. areštuotas ir uždarytas į Raseinių kalėjimą klebonas Juozapas Jankauskas.
Skaudvilės bažnyčioje nuo 1791 m. pradėtos vesti bažnyčios metrikos knygos. Didžioji dalis archyvinių dokumentų 1940 m. pateko į kartono fabriką sunaikinimui.
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu. Priekiniu fasadu atsukta į miestelio turgaus aikštę. Pastatyta ant neaukštos kalvelės ir yra pagrindinė aikštės, miestelio dominantė. Įrengti 6 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame – medinė, dviejų į viršų siaurėjančių tarpsnių, kvadrato plano varpinė. Jos smailę vainikuoja ornamentuotas kryžius. Varpinėje pakabintas 34,5 cm skersmens bronzinis varpas, 1889 m. pagamintas Varšuvoje, Antonio Zvolinskio liejykloje.
Tarp 1797-1806 m. nežinomo meistro padirbinti vėlyvojo baroko stiliaus vargonai. 1986 m. perstatyti iš pagrindų Rimanto Gučo vargonų dirbtuvėje (padaryti nauji didieji prospekto šoniniai sparnai).
Priežastinis ryšys
Priežastingumas arba Priežastinis ryšys ( arba ) – tai kelių reiškinių (veiksnių ar požymių pokyčių) tarpusavio priklausomybė, kai vienas reiškinys  (priežastis) yra pagrindas atsirasti kitam (pasekmė).
Ryšys gali būti:
Būtinos priežastinio ryšio savybės yra kryptis ir laikas (nuo priežasties padarinio link, t. y. priežastis yra ankstesnė už pasekmę). Nepriklausomas požymis A turi sukelti priklausomo požymio B pokyčius. Priežastinis požymis pasireiškia prieš jo sukeltą padarinį.
Priežastiniai ryšiai medicinoje
Priežastinio ryšio požymiai medicinoje, pagal Ostiną Bradfordą Hilą:
Lapkasės
Lapkasėmis vadinami kaimai:
Lapgiriai
Lapgiriai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje. Pro kaimą teka Driūbinas. Išlikusi dvaro sodyba. Naftos telkinys.
Onuškio apylinkė
Onuškio apylinkė sovietmečiu buvo:
Jonas Ragaišis (1932)
Jonas Ragaišis (1932 m. sausio 2 d. Anykščiuose, Utenos apskrityje – 2014 m. Vilniuje ) – Lietuvos spaudos ir radijo žurnalistas.
Biografija
1952 m. baigė Anykščių vidurinę mokyklą, 1965 m. – Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos-geografijos fakulteto biologijos-žemės ūkio pagrindų specialybės 3 kursus, 1973 m. – Televizijos ir radijo darbuotojų kvalifikacijos kėlimo institutą Maskvoje.
1952–1954 m. žinybinio laikraščio literatūrinis darbuotojas, atsakingasis sekretorius, redaktorius, 1954 m. – „Valstiečių laikraščio“ korespondentas, nuo 1954 m. – karinio laikraščio korespondentas, nuo 1957 m. vėl „Valstiečių laikraščio“ korespondentas, literatūrinis darbuotojas. Nuo 1961 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto radijo korespondentas, vyresnysis redaktorius, žemės ūkio skyriaus vedėjas, rengė radijo laidą „Gimtoji žemė“.
Barauka (Rokiškis)
Barauka – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 17 km nuo Obelių.
Gyventojai
miniatiūra|240px|left|Sodyba
Svarainis
Svarainis (Chaenomeles) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos obelinių (Maloideae) pošeimio augalų gentis.
Lazdynė
Lazdyne vadinami kaimai:
Svarainis
Svarainiu taip pat dažnai klaidingai vadinama paprastoji cidonija (Cydonia oblonga).
Prinokę vaisiai naudojami sirupams, kompotams, želė, uogienėms gaminti. Neprinokę rūgštūs..
Augalų morfologija
Dažnai dygliuoti krūmai.
Lapai išsidėstę pražangiai, paprasti, su gana dideliais prielapiais.
Žiedai sukrauti kekėse ir išsiskleidžia anksčiau už lapus.
Vaisius – obuolys su daug sėklų.
Lietuvoje
Vilniaus universiteto Botanikos sode Kairėnuose nemažą svarainių kolekciją kuruoja dr. Silvija Žilinskaitė.
Lietuvoje auginamos dvi rūšys:
Sigitas Kuncevičius
Sigitas Kuncevičius (g. 1958 m. liepos 20 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas.
Biografija
1981 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1987–1990 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute Vilniuje. Nuo 1990 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1991 m. VISI) dėstytojas, nuo 2001 m. docentas. 1990–1994 m. bendrovės „INFO-TEC projektas“ projektų vadovas. Nuo 1995 m. a.s.a. Sigito Kuncevičiaus projektavimo firmos, įmonės vadovas, projektų vyriausiasis architektas.
Suprojektavo tipinių ir kartotinių mokyklų, ikimokyklinių įstaigų, parengė mažųjų architektūros formų katalogą (1983 m.).
Jodluvka
Jodluvka  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Dubičės Cerkevnės valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. pabaigoje įkurtas rūmų parkas. 1901 m. pastatyti mediniai rūmai, kurie yra įtraukti į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Ginteniai
Ginteniai – kaimas Telšių rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į rytus nuo Balninkų.
Istorija
1952 m. kaime rastas Gintenių lobis. miniatiūra|Ginteniai
Gyventojai
260px|kairėje|thumb|Ginteniai žiemą
Golano aukštumos
Golano aukštumos, arba tiesiog Golanas – plynaukščių ir kalnų sritis Artimuosiuose Rytuose, į pietus nuo Antilibano kalnų. Izraelio okupuota teritorija ginčijama tarp Izraelio ir Sirijos. Oficialiai Sirijoje administruojama kaip Kuneitros muchafaza.
Plotas ~1800 km².
Geografija
Būdingas aukštis ~1000 m. Aukščiausia vieta – Hermono kalnas (2236 m). Klimatas gana vėsus ir drėgnas, lyginant su aplinkinėmis dykumomis, todėl tai svarbi žemdirbystės sritis (vaismedžių sodai, vynuogynai).
Istoriškai svarbiausias miestas buvo Golanas (tiksli vieta neidentifikuota). Kiti senoviniai regiono miestai buvo Pilypo Cezarėja, Džabija (al-Jābiya). Dabartiniai miestai yra Kuneitra, Hara, Kacrinas.
Istorija
Senovėje Golanas buvo sudėtinė Bašano regiono dalis. Biblijoje minimas Golano miestas, kuris siejamas su dabartiniu Sahm el-Jaulān kaimeliu Sirijoje.
Helenizmo laikais pradėtas traktuoti kaip atskiras regionas ir pavadintas Gaulanitis. Silpstant Seleukidų valdžiai, regione vis labiau įsigalėjo dykumų klajokliai nabatėjai, kurie turėjo čia valdžią. Dėl jo varžėsi ir šiauriniai kaimynai iturėjai. Paskutiniaisiais amžiais prieš mūsų erą kontrolę regione siekė turėti Hasmonėjų karalystė, o vėliau Erodas Didysis bei jo palikuonys. 44 m. Golanas prijungtas prie Judėjos provincijos.
Žydai palengva kėlėsi į regioną, o jų migracija dar labiau suintensyvėjo II a., kuomet jie pradėti persekioti savo tėvynėje Judėjoje. Kitas etnosas, siekęs įsigalėti regione, buvo arabų gentis gasanidai, tuo metu valdę visą Sirijos dykumą. Jie priėmė krikščionybę ir Romos imperijoje buvo naudojami kaip kariai, turėję ginti imperijos sienas.
Nuo VII a. regionas kontroliuotas musulmoniškų valstybių, tarp kurių buvo Arabų kalifatas ir Osmanų imperija.
Golano aukštumas 1967 m. Šešių dienų karo metu okupavo Izraelis. Jom Kipuro karo metu Sirija bandė teritoriją susigrąžinti, tačiau nesėkmingai. 1974 m. sudaryta JTO demilitarizuota zona, skirianti abiem šalims priklausančias aukštumų dalis. Svarbiausias Izraelio miestas Golane – Kacrinas, Sirijos pusėje yra keturi drūzų kaimai, Kuneitros miestas sugriautas karo metu. Plyti minų laukai.
2019 m. gegužės 25 d. JAV pirmoji iš užsienio šalių oficialiai Golano aukštumas pripažino Izraelio dalimi. Pagerbiant JAV prezidentą, viena iš gyvenviečių pavadinta Trampo Aukštumomis.
Tetulė Antulė
Tetulė Antulė yra Volto Disnėjaus Skrudžo Makdako komiksų pasaulio personažas, sukurtas Dono Rosos. Ji pasirodė knygoje „Skurdžo Makdako gyvenimas ir laikai“ ir Antinų giminės medyje.
Tetulė Antulė gimė Airijoje 1830 arba 1840 m. Ji susituokė su Fergiu Makdaku ir susilaukė trejų vaikų: Skrudžo, Matildos ir Hortensijos.
Clan McDuck McDuck-klanen Kaczencja O'Draka
Automatinis testas
Automatinis testas – programos bei įrankiai, skirti kitų programų ar modulių darbui patikrinti. Dažniausiai rašomi įvairių programinių bibliotekų (API) testus. Esame specialių metodų kurti tinklo serverių, vartotojo sąsajos, sistemos apkrovos testams.
Galimas įgyvendinimas
Automatinis testas gali būti realizuotas kaip objektas, kurio specializuota klasė arba kildinama iš bendrinės testo klasės (kaip JUnit) arba išpildo sutartą testo klasės interfeisą (kaip Mauve). Toks objektas visada turi bent vieną metodą, kuris tikrina konkrečią testuojamos sistemos funkciją. Testavimo programa paprastai automatiškai perrenka ir vykdo visus nurodytame aplanke ar sąraše esančius testus.
Didesniuose projektuose tokių testų paprastai susirenka keli šimtai ir daugiau.
Skaudvilės apskritis
Skaudvilės apskritis buvo Lietuvos vakaruose, į šiaurės rytus nuo Tauragės. Plotas 2050 km², 66.346 gyv. (1917 m.). Apskrities centras – Skaudvilė.
Istorija
Sudaryta 1916 m. pabaigoje vokiečių okupacinės valdžios, iki 1918 m. priklausė Oberosto Lietuvos sričiai. 1919 m. Lietuvos vyriausybė apskritį panaikino.
Margiškiai
Margiškiais vadinami kaimai:
Gražiasnapė
Gražiasnapė (Eurhynchium) – trumpinių (Brachytheciaceae) šeimos samanų gentis, kuriai priklauso patiesalais arba kilimais augančios samanos su šliaužiančiu ar kylančiu stiebu. Stiebo lapai atspurę, dantytais kraštais.
Rūšys
Lietuvoje aptiktos 6 rūšys.
Robotiko Rejekto
thumb|right|„The Cyber Space“ albumo viršelis Robotiko Rejekto – EBM muzikos projektas, įkurtas Vokietijoje atlikėjo Andreas Tomalla, paprastai žinomu kaip Talla 2XLC. Jis ir jo partneris Ra/Hen paliko šią grupę išleidę singlą „Confusion“ (1990). Vėliau šis projektas buvo vėl prikeltas atlikėjų Kurt Ader ir Ramona Ader.
Muzika
Robotiko Rejekto kuria šaltą bejausmę muziką, kuriai būdingas nuolat atsikartojantis ritmas, kartais papildomas industriniais garsais. Dainų tekstai futuristiniai, dažniausiai apie robotus. Dažnai bandoma sukurti įspūdį, kad ten ir dainuoja ne žmogus, o robotas: pasakoją apie savo, roboto gyvenimą, kaip sukonstruotas, save pristato kaip robotą, ar „sintetinį skaitmeninį garsą“ ir pan. (pvz., dainose „injection“, moonbase 18" etc.)
Lyginant su kitom to meto grupėm (pvz Kraftwerk), Robotiko Rejekto kuriama muzika yra ypač šalta ir bejausmė. Sudaromas įspūdis, jog klausoma ne žmonių, bet šaltų bejausmių mašinų - robotų kuriamos muzikos.
604 m.
604 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
1983 m. Dakaro ralis
'''1983 m. Dakaro ralis (dar žinomas kaip 1983 m. Paryžiaus-Dakaro ralis''') – 5-asis Dakaro ralis. Maršrutas pirmą kartą kirto Tenerės dykumą. Per šioje dykumoje kilusią smėlio audrą pasiklydo 40 dalyvių. Visi buvo išgelbėti per keturias dienas.
Alovė
left|thumb|Alovės kapinės
Etimologija
Manoma, kad Alovė – vandenvardinis vietovardis, kadangi gyvenvietei pavadinimą suteikė čia pratekantis Alovės upelis arba greta telkšantis Alovės ežeras. Dabartinė gyvenvietė įkurta 1970 m. susijungus Alovės miesteliui, Raudonosios Alovės ir Baltosios Alovės (arba tiesiog Alovės) kaimams. Šie kaimai nuo XIX a. taip vadinosi pagal dviejų skirtingų dvarininkų palivarkus – vieno trobesiai buvo baltos spalvos, kito (ant ežero kranto) – raudonos. Dabar telikusios palivarkų sienos.
Miestelio vardas daug kartų keitėsi: 1692 m. minima Holawa, XIX a. pradžioje Olawa, 1869–1914 m. Aleksandrava, 1911–1917 m. Alavė, nuo 1920 m. Alovė.
Geografija
thumb|left|370px|Alovė žvelgiant nuo [[Poteronių piliakalnis|Milžinų kalno]]
Istorija
Vietovėje žmonių gyventa jau prieš 2000 metų.
Alovėje XV a. buvo įsikūrusi Ldk Alovės pilis ir Alovės dvaras, kuriame 1690 m. mirė iš Alovės kilęs Ldk kancleris Marcijonas Aleksandras Oginskis. 1697 m. čia jau buvo medinė bažnyčia. 1866 m. įsteigta pradinė mokykla. XIX a. Alovėje buvo kelios gyvenvietės – kaimas, palivarkas, bajorkaimis. Trakų apskrities Aleksandravos valsčiaus centras. Po 1863 m. vietovė pervadinta Aleksandrava.
XX a. tarpukariu buvo policijos nuovada, kurios viršininku dirbo Vincas Černiauskas gimęs 1896 m., kuris 1941 m. birželio mėn. buvo suimtas ir išvežtas į Sibirą. Pokario metais apylinkėse veikė Dainavos apygardos, Dzūkų partizanų rinktinės partizanai.
Sovietmečiu buvo Alovės kolūkio centrinė gyvenvietė. 1955 m. prie buvusių dvaro rūmų rastas Alovės lobis. 1970 m. rugsėjo 30 d. Alovės miestelis sujungtas su Baltosios Alovės ir Raudonosios Alovės kaimais, o jungtinė gyvenvietė pavadinta Alovės kaimu – taip Alovė neteko miestelio statuso.
2008 m. patvirtintas Alovės herbas.
Vaidas Pauliukėnas
Vaidas Pauliukėnas (g. 1979 m. birželio 1 d. Biržuose) – Lietuvos krepšininkas, treneris. 2016 m. liepos 7 d. paskirtas „Šiaulių“ klubo vyr. treneriu.
Būstas
thumb|Geležies amžiaus būsto planas thumb|200px|Senoviniai indėnų būstai
Istorija
Būsto tipas priklausė nuo gamtos sąlygų, socialinės struktūros ir kultūrinių tradicijų. Ankstyvojo paleolito žmonės dažniausiai gyveno kalnų urvuose ir olose. Paleolito ir mezolito būstai buvo palapinės tipo, apskrito arba ovalaus plano. Manoma, kad jie nesiskyrė nuo dabartinių Šiaurės gyventojų palapinių (Sibiro tautų čiumas, jaranga, indėnų vigvamas, Vidurinės Azijos stepių klajoklių jurta), buvo aukšti, smailūs, kūgio formos, su anga viršuje dūmams išeiti, daromi iš suremtų karčių ir aptempti kailiais. Jų kraštus apdėdavo akmenimis.
Europos ir Azijos miškų zonoje apskrito plano būstai jau paleolite pradėti statyti iš įvairaus tankumo statmenų šulų, kurie būdavo išpinti šakomis ir apkrėsti moliu, su viduryje išgrįsta aikštele ugniakurui. Arensburgo stovykloje (Šlėzvigas-Holšteinas) rasti dviejų sujungtų būstų pamatai. Po paskutinio ledynmečio pasaulio klimatui atšilus imta kurti sėslias gyvenvietes. Artimuosiuose Rytuose, pietryčių ir Vidurio Europoje neolito gyvenamieji pastatai dažniausiai keturkampiai, kartais su akmeniniais pamatais (Sesklas, Tesalija), jų karkasai iš rąstų, sienos glaistytos moliu, stogai plokšti (Čatal Hiujukas, Turkija), arba pastatų konstrukcija stulpinė, jie šiek tiek įleisti į žemę, su dvišlaičiu stogu (Achilėjas, Tesalija); ugniakurai dažniausiai buvo įrengiami kieme.
Azijos, pietvakarių Europos, Šiaurės Afrikos, Šiaurės Amerikos kalnuotose vietovėse būstai dažniausiai buvo statomi pakopomis vieni virš kitų. Rytų Europoje buvo paplitusios žeminės ir pusiau žeminės. Vidurio ir Vakarų Europoje (ir Lietuvoje) statyti būstai buvo keturkampiai, 6–8 m ilgio, 4–6 m pločio, stulpinės konstrukcijos, su atviru ugniakuru prie angos (Tolkmicko gyvenvietė, Lenkija, Šventosios gyvenvietė, Palangos gyvenvietė). Sienos darytos iš pavienių arba dvigubų kuolų eilių. Tarpai užpildyti gulsčiomis kartimis ir šakomis, samanomis. Stogas keturšlaitis arba dvišlaitis, rėmėsi į pėdžių eilę statinio viduje. Stogo paklotas darytas iš eglių mauknų, dengtas nendrėmis arba velėna. Drėgnose vietovėse asla buvo dengiama pušų žieve.
Be keturkampių, iki bronzos amžiaus statyti ir ovalūs pėdinės konstrukcijos būstai (Samantonių stovyklavietė), jų sienos pintos žabais ir iš abiejų pusių apkrėstos moliu. Šiaudų ir mauknų stogą laikė būsto viduje į žemę įkastos dvi storos pėdžios, ant kurių pašelmenyje gulėjo permetinis rastas gegnėms užkabinti. Vėliau apskrito ar ovalaus plano dažniausiai buvo tik kulto pastatai; jų liekanų randama piliakalniuose.
Vėlyvajame neolite pradėta statyti ilgi, kelių patalpų būstai su giliau įleista asla ir dvigubų šulų eilių sienomis. Ugniakurai buvo įrengiami visose patalpose, dažniausiai duobėse. Tokių būstų, tik ugniakurai apdėti akmenimis, randama ir ankstyvuosiuose piliakalniuose. Šių pastatų sienos 20–30 cm storio (Aukštadvario piliakalnis), jie dažnai sujungti į eilę ir šliejasi prie piliakalnio pylimo. Paskutiniais amžiais iki m. e. ir pirmojo tūkstantmečio pirmaisiais amžiais patalpos kampe iš akmenų pradėta mūryti primityvias krosnis (Kernavė). Pradėjus naudoti metalinius darbo įrankius (kirvį ir kaltą) pastatų konstrukcija tobulėjo, sudėtingesnis tapo ir būsto dalių apdorojimas, sienas pradėta ręsti iš gulstinių rąstų. Vėlyvaisiais viduramžiais paplito sudėtingo plano patalpų pastatai, gyvenamieji namai, pilys.
Mickūnų apylinkė
Mickūnų apylinkė sovietmečiu buvo:
Klakovas
Klakovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dubičės Cerkevnės valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietryčius nuo Dubiče Cerkevnės, apie 16 km į pietus nuo Hainuvkos ir apie 65 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Johanas Erdmanas
Johanas Erdmanas (, 1729 m. sausio 15 d. Varmėje – 1798 m. Vilniuje) – Lietuvos kunigas jėzuitas, filosofas, pedagogas, Edukacinės komisijos veikėjas.
Biografija
Nuo 1750 m. kunigas jėzuitas. 1753–1758 m. studijavo filosofiją, matematiką, fiziką ir astronomiją Vilniaus jėzuitų kolegijoje ir Vilniaus universitete, 1760–1764 m. – teologiją Braunsbergo (dabar Branievas) jėzuitų kolegijoje. 1769 m. filosofijos, 1773 m. teologijos ir kanonų teisės daktaras. 1772–1776 m. išspausdino gintų filosofinių tezių kelis rinkinius.
1764 m. pamokslininkas Rešliuje (dab. Varmijos Mozūrų vaivadija) – SJ, vėliau Vilniaus kilmingųjų kolegijoje dėstė retoriką, 1766–1769 m. – filosofiją ir matematiką Naugarduko jėzuitų kolegijoje, 1769–1777 m. – filosofiją Vilniaus universitete. 1777–1783 m. Edukacinės komisijos mokyklų rektorius Vilniuje. 1787 m. ar 1788 m. Livonijos kanauninkas. 1787–1790 m. mokyklų generalinis vizitatorius, jo vizitacijos raportai išspausdinti 1974 m. Išliko jo filosofijos paskaitų užrašų rankraščiai. .
Raudoniai
Raudoniai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Ylakių, prie Gaivenio upelio ir kelio.
Žymūs žmonės
Gimė
Saida (Alžyras)
Saida – miestas vakarų Alžyre; vilajos centras. 127,5 tūkst. gyventojų (2007). Išvystyta odos pramonė, žemės ūkis.
Istorija
Miestas įsikūręs strategiškai svarbioje vietoje. Jau romėnai čia buvo įkūrę fortą. XIX a. alžyriečių laisvės kovotojas Abd el-Kader taip pat įkūrė savo tvirtovę, bet 1844 m. pralaimėjo prancūzams.
Zvėgių piliakalnis
Zvėgių piliakalnis, Pilies Kalnas – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Zvėgių, Pagojukų seniūnija. Pasiekiamas iš plento Kupsčių miške, iškart už kvartalinės linijos dešinėje pasukus pietų kryptimi į dešinę keliuku, pavažiavus 800 m iki buvusios sodybos vietos – yra 30 m į kairę pietryčiuose nuo jos.
Piliakalnis
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. 2009 m. gruodžio 9 d. Kultūros paveldo departamento nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos posėdyje įrašytas į Kultūros vertybių registrą.
Žąsinas (reikšmės)
thumb|right|200px|Žąsinas Žodis žąsinas reiškia:
Panašūs žodžiai:
Vytautas Jurgis Meška
Vytautas Jurgis Meška (1930 m. birželio 1 d. Marijampolėje – 2015 m. gegužės 8 d. Birštone) – Lietuvos gydytojas kurortologas ir fizioterapeutas, reabilitologas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
Mokėsi Giedraičių progimnazijoje, baigė Ukmergės 1-ąją berniukų gimnaziją. 1956 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą.
1957–1958 m. Birštono sanatorijos Nr. 2 vyr. gydytojas. 1958–1968 m. „Tulpės“ sanatorijos Birštone vyr. gydytojo pavaduotojas. 1963 m. medicinos mokslų kandidatas. 1964–1968 m. dar dirbo Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute Vilniuje. 1968–1990 m. Kurortologijos laboratorijos Vilniuje vadovas. 1978–1992 m. Lietuvos fizioterapeutų ir kurortologų mokslinės draugijos pirmininkas. 1990–1992 m. Birštono miesto tarybos pirmininkas. 1990–2005 m. bendradarbiavo Kanados lietuvių savaitraštyje „Tėviškės žiburiai“.
Mokslinė veikla
Tyrė kurortinių veiksnių veikimo mechanizmus, kurortinę psichologiją. Sukūrė elektroninį prietaisą skausmui ir emocinei įtampai matuoti, uždegiminių ir sąnarių ligų diferencinės diagnostikos metodų.
Moda
thumb|Bimodalinis pasiskirstymas (dvi modos) Moda – tai dažniausiai pasikartojanti požymio reikšmė imtyje. Skirtingai nei aritmetinis vidurkis ar mediana, moda nebūtinai turi būti viena reikšmė. Moda ypač naudinga atvejais, kai vidurkis bei mediana nėra lengvai apibrėžiami, pavyzdžiui, aibės {bulvė, bulvė, morka, ridikas, ridikas, ridikas, svogūnas} moda yra reikšmė 'ridikas'.
Jei nagrinėjama realiųjų skaičių imtis, visai vienodų reikšmių gali būti mažai ar išvis nebūti. Tokiems duomenims moda laikomas kiekviena (taip pat ir lokalus) statistinio pasiskirstymo histogramos viršūnė.
Moda gali atspindėti imties savybes, kurių iš vidurkio nematyti. Pavyzdžiui, su katastrofiškais sunkumais susiduriančioje valstybėje dauguma žmonių galėtų neturėti darbo ir visai nieko neuždirbti (moda lygi nuliui). Tuo tarpu pagal visus apskaičiuotas atlyginimo vidurkis vis dar gali atrodyti kaip susirūpinimo nekelianti reikšmė.
Skirstinys, turintis daugiau nei vieną modą, vadinamas daugiamodaliniu. Daugiamodalinius skirstinius statistiškai tirti daug sudėtingiau.
Imperatorius Maksimilianas I
Maksimilianas I (1459 m. kovo 22 d., Vienos Noištatas – 1519 m. sausio 12 d. Velsas, Aukštutinė Austrija) – Šventosios Romos imperijos imperatorius. Vadintas „paskutiniuoju riteriu“.
Biografija
1477 m. vedė Burgundijos kunigaikštytę Mariją ir taip gavo Burgundijos kunigaikštystę. Habsburgų valdos Austrijoje per Tirolį buvo sujungtos su Elzaso žemėmis. Jam valdant Habsburgų Austrija tebebuvo ekonomiškai silpna, Maksimiliano I nuolatiniams karams visada trūko pinigų. Imperijos sandara neleido jam didinti mokesčių ar įvesti naujų be reichstago pritarimo, o fiksuoto dydžio rinkliavos darėsi per mažos vykstant kainų revoliucijai ir brangstant kariuomenės išlaikymui. Su panašiomis problemomis susidūrė ir kiti Europos valdovai, ypač Prancūzijos. Trūkstamos lėšos buvo dengiamos paskolomis iš didžiųjų bankininkų šeimų, pvz., Fugerių.
Santuokos ir vaikai
1-ji žmona: nuo 1477 m. rugpjūčio 19 d. Burgundijos hercogė nuo 1477 m. Marija Burgundė (1457−1482), Burgundijos hercogo Karolio Drąsiojo duktė. Vaikai:
2-ji žmona: nuo 1494 m. kovo 16 d. (Tirolis) Bjanka Marija Sforza (1472−1510), Milano hercogo Galeaco Marijos Sforzos duktė.
Christoph Schönborn
thumb|250px|Kardinolo herbas Kristofas Marija Michaelis Hugo Damianas Peteris Adalbertas fon Šionbornas (g. 1945 m. sausio 22 d.) – Austrijos dominikonas ir teologas bei Katalikų Bažnyčios kardinolas.
Gimė Bohemijoje, vienoje iš iškiliausių aristokratų šeimų. Dar būdamas 18 metų įstojo į dominikonų ordiną. Vėliau pradėjo psichologijos ir teologijos studijas, o 1970 m. Vienoje įšventintas kunigu. Nuo 1971 m. studijavo Regensburgo universitete, kur vienu iš jo dėstytojų buvo teologas Jozefas Racingeris. Regis, būtent čia prasidėjo šių dviejų intelektualų draugystė. J. Racingeris vadino K. Šionborną vienu iš gabiausių mokinių, kuris jau jaunystėje stebino aplinkinius erudicija ir giliomis įžvalgomis. Būdamas 35-erių, K. Šionbornas tapo Tarptautinės teologinės komisijos prie Šventojo Sosto nariu.
1991 m. jis konsekruotas vyskupu augziliaru Vienoje, o nuo 1995 m. tapo Vienos arkivyskupu. Dar po trejų metų jis gavo kardinolo titulą. Dalyvavo 2005 m. konklavoje, kur, beje, buvo minimas kaip rimtas kandidatas.
Jo autoritetą rodo ir tai, kad Vienos kardinolas tapo svarbiausiu Katalikų Bažnyčios katekizmo redaktoriumi.
2011 m. K. Šionbornas tapo vienu pirmųjų Naujosios evangelizacijos skatinimo tarybos nariu, o labiausiai padarė įspūdį 2012 m. rudenį vykusiame Vyskupų sinode, kai pasiūlė vyskupams ne sakyti kalbas apie problemas, bet dalytis patirtimi. Popiežius palaikė kardinolo pasiūlymą ir, vyskupų tvirtinimu, tai buvo vienas prasmingiausių ir svarbiausių susitikimų, kiek jiems teko dalyvauti.
FK Ekranas Panevėžys
thumb|right|300px|„Ekrano“ gerbėjai Panevėžio „Ekranas“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Panevėžio.
Istorija
Panevėžio miesto reprezentacinė „Ekrano“ futbolo komanda susikūrė 1964 m. tuometinio „Ekrano“ gamyklos direktoriaus Vincento Navicko iniciatyva. Komandos vadovu ilgus metus buvo gamyklos direktorius ekonomikai Vytautas Ulozas. Pirmuoju ekipos treneriu buvo V. Daunoras. 3 metus komanda žaidė Panevėžio miesto pirmenybėse. 1968 m. „Ekrano“ komanda tapo Lietuvos futbolo pirmenybių „Žalgirio“ pogrupio nugalėtoja ir kitą sezoną kartu su Panevėžio „Statyba“ žaidė aukščiausioje lygoje. Tačiau debiutantui „Ekranui“ nebuvo lengva, kadangi geriausi futbolininkai žaidė „Statyboje“. Tuo metu komandą treniravo V. Šilinskas ir V. Daunoras. Pirmąsias rungtynes Lietuvos čempionato aukščiausioje lygoje „Ekranas“ žaidė 1969 m. balandžio 19 d. Kėdainiuose, kur 2:3 pralaimėjo vietos „Nevėžiui“. Pirmuosius įvarčius ekraniečiams tada pelnė K. Ramonis ir A. Vaitkevičius.
Didžiausias pakilimas buvo 1980 m., kai komandoje pradėjo dirbti buvęs ilgametis Klaipėdos „Atlanto“ meistrų komandos žaidėjas M. Kaušpėdas. Nuoseklus trenerio ir futbolininkų darbas davė rezultatus: „Ekranas“ iškopė į geriausių gretas, tapo 1985 m. Lietuvos čempionu, laimėjo „Tiesos“ taurę, 1986 m. iškovojo Pabaltijo čempionų taurę Piarnu mieste Estijoje. Naujas etapas prasidėjo 1989 m., kai treneriui M. Kaušpėdui išvykus į kitą miestą, prie komandos vairo stojo Virginijus Liubšys. 1993 m. „Ekrano“ futbolo komanda antrą kartą tapo Lietuvos futbolo čempionato nugalėtojais.
„Ekrano“ komanda žaidė tarptautines rungtynės Čekijoje, Rusijoje, Vengrijoje, Vokietijoje, Suomijoje, Slovakijoje, Belgijoje, Lenkijoje, Kipre, Rumunijoje, Bulgarijoje, tobulinosi Italijoje.
2005 m. rudenį klubo valdybos pirmininku tapo Mindaugas Juozaitis, generaliniu direktoriumi – Tomas Sitnikovas. 2006 m. „Ekranas“ Baltijos šalių Estijos, Latvijos ir Lietuvos čempionų turnyre Liepojoje (Latvija) iškovojo pirmąją vietą. Šie metai buvo sėkmingi ir jauniesiems „Ekrano“ futbolininkams: dubleriai iškovojo 1-ąją vietą Lietuvos Šiaurės zonos pirmenybėse, o iš penkių klubo jaunimo komandų dvi (1990 m. treniruojama Lino Niurkos ir 1991 m. treniruojama Ričardo Čereškos) tapo Lietuvos klubinių komandų čempionais, o 1989 m. trenerio Dariaus Butkaus auklėtiniai tapo prizininkais. Tai auksinio „Ekrano“ era – nuo 2005 iki 2010 m. klubas laimėjo 4 Lietuvos čempiono titulus iš 6.
2015 m. pradžioje nebuvo priimti į A lygą dėl skolų, ir 2016 m. buvo paskelbtas bankrotas. Metų pabaigoje klubo turtas buvo parduodamas varžytinėse, tame tarpe FK Ekranas Panevėžys prekinis ženklas, tačiau norinčių pirkti 50 tūkst. vertės legendinio klubo pavadinimą neatsirado. Pagrindiniu kaltininku buvo pripažintas tuometis komandos prezidentas Aušrys Labinas. 2017 m. liepą Panevėžio apygardos teismas A.Labiną pripažino kaltu dėl 2 mln. 510 tūkst. eurų pasisavinimo, lėmusio klubo žlugimą, ir nuteisė ketverių metų laisvės atėmimo bausme, jos vykdymą atidedant.
FK Aukštaitija išreiškė norą nupirkti FK Ekranas Panevėžys prekinį ženklą ir logotipą. LFF patenkino klubo prašymą keisti pavadinimą, ir tranzakcija tarp FK Aukštaitija ir klubo bankroto bylos administratoriaus buvo sėkmingai užbaigta.
Veteranai
Klubo veteranai žaidžia „Ekrano senjorai“ komandoje, kuri dalyvauja III lygos varžybose.
Be to, vienais metais veteranai turėjo ir dublerių komandą „Ekrano senjorai-2“.
605 m.
605 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Eddie Vedder
Eddie Vedder (tikrasis vardas Edward Louis Severson III, g. 1964 m. gruodžio 23 d. Evanstone, JAV) – JAV muzikantas, dainininkas ir dainų kūrėjas, geriausiai žinomas kaip roko grupės Pearl Jam pagrindinis vokalistas ir vienas iš trijų gitaristų. Laikomas alternatyviojo roko ikona.
Jis taip pat kuria garso takelius ir prisideda prie kitų muzikantų albumų. 2007-aisias išleido pirmąjį solinį albumą, filmo Into the Wild garso takelį. Antrasis albumas, Ukulele Songs, išleistas 2011 gegužės 31 d. kartu su koncertiniu DVD, pavadintu Water on the Road. Trečiasis solinis albumas „Earthling“ buvo išleistas 2022 m. vasario 11 d.
Vedder, kaip grupės „Pearl Jam“ narys, 2017 m. buvo įtrauktas į Rokenrolo šlovės muziejų.
Skarulių šv. Onos bažnyčia
miniatiūra|200px|left|Altorius
'''Skarulių šv. Onos bažnyčia''' - Romos katalikų bažnyčia, esanti Skaruliuose, Jonavos pietrytiniame priemiestyje, Pramonės ir Skarulių gatvių kampe, šalia kelio (100 m į rytus), Neries kairiajame krante. Bažnyčia renesansinė, turi gotikos bruožų. Šventoriuje stovinti varpinė neogotikinė. Šventoriuje taip pat stūkso Skarulių koplyčia, atkelta iš „Achemos“ užimtos teritorijos. Greta bažnyčios yra Skarulių kapinės.
Istorija
Bajorai Vaclovas Andrejevičius, Grigorijus Andrejevičius, Motiejus Petraškevičius ir Stanislovas Bagdonavičius medinei bažnyčiai 1522 m. atidavė Lipnikų dvarą, prie kurio pastatyta Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo, šventųjų Jurgio, Mikalojaus, Martyno ir Onos bažnyčia. Lipnikai XVI a. pabaigoje atiteko Skorulskiams ir jau 1592 m. vadinami Skaruliais.
Skorulskiai vienos Jeruzalės bažnyčios pavyzdžiu 1620–1622 m. pastatė naują mūrinę. Senosios vietoje pastatytos mūrinės bažnyčios fundatorius buvo Andriejus Skorulskis. Paliktas tik šv. Onos vardas. XVI a. pabaigoje, 1582–1584 m., A. Skorulskis kaip dvariškis lydėjo kunigaikštį Mikalojų Kristupą Radvilą Našlaitėlį į Šventąją Žemę. Buvo aplankyta Italija, Kreta, Kipras, Sirija, Palestina, Egiptas. Radvila Našlaitėlis ir jo palyda buvo bene vieni pirmųjų piligrimų iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, pasiekusių Kristaus gyvenimo ir kančios vietas. Tokie žygiai į Šventąją Žemę tais laikais dar buvo retas, pavojingas ir brangus dalykas, tačiau būtent piligrimystė imta laikyti akivaizdžiausia tikėjimo išraiška. Neabejotina, kad naujoji bažnyčia kaip padėkos ženklas Dievui įamžino sėkmingą dvejus metus trukusią piligrimystę. Ją mena priekiniame bažnyčios fasade, virš durų, taip pat didžiajame altoriuje išlikęs vadinamasis Jeruzalės kryžius – šv. Kapo riterio ženklas (mat abiem piligrimams šv. Kapo bazilikoje buvo suteiktas šv. Kapo riterio vardas).
Parapijai 1744 m. priklausė Kulvos bažnytkaimis ir 32 kaimai. Nuo 1777 m. veikė parapinė Skarulių mokykla. Bažnyčia 1656 ir 1812 m. apdegė. Po gaisrų suremontuota. Klebonijai 1832 m. priklausė Kunigiškių kaimas.
1898 m. pastatyta mūrinė varpinė. Bažnyčioje buvo Švč. Marijos paveikslas (parapijiečiai manė jį esant stebuklingą). Paveikslas kartu su altoriumi 1906 m. sudegė. 1782 m. pamokslai sakyti lietuvių ir lenkų kalbomis, XIX a. pabaigoje – tik lenkų. Pamaldos lietuvių kalba (perpus su lenkų) pradėtos laikyti nuo 1925 m.
Traukdamasi Raudonoji Armija 1941 m. birželio 22 d. nužudė Skarulių kleboną Pranciškų Vitkevičių, Veprių kleboną Boleslovą Vėgėlę ir Vilniaus krašto kunigą Zigmą Stankevičių (palaidoti šventoriuje). Šie kunigai kaip XX a. tikėjimo liudytojai minint Didįjį krikščionybės jubiliejų buvo įtraukti į XX a. bažnyčios martirologą (kankinių sąrašą).