cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cecilia Salvai
Sesilija Salvai (g. 1993 m. gruodžio 3 d.) – Italijos futbolininkė, gynėja.
Atstovavo Italijos jaunimo rinktinėms ir nacionalinei moterų rinktinei.
Karjera
Cecilia Salvai gimė 1993 m. gruodžio 2 d. Pinerolo mieste, Italijoje. Ji pradėjo žaisti futbolą ankstyvoje vaikystėje.
Profesionalią karjerą pradėjo 2008 m. „Canavese“ klube (Italija), kuriame sužaidė ketverias rungtynes ir pelnė vieną įvartį.
2009 m. persikėlė į Turiną ir pasirašė sutartį trims sezonams. „Torino“ klube sužaidė 60 rungtynių ir įmušė 4 įvarčius.
2012 m. persikėlė į Šveicarijos „Rapid Lugano“ klubą. Rungtyniavo vieną sezoną, o vėliau sugrįžo į Italiją.
2013 m. pasirašė sutartį su Verona. Klube rungtyniavo tris sezonus ir sužaidė 54 rungtynes bei įmušė 5 įvarčius. .
2016–2017 m. rungtyniavo Brešijos klube, su šiuo klubu iškovojo Supertaurę.
Nuo 2017 m. atstovavo Juventus. Su šiuo klubu tapo daugkartine Italijos čempione, taurės ir supertaurės laimėtoja.
Rinktinės
Debiutavo Italijos rinktinėje 2013 m.
Pagerdaujo apylinkė
Pagerdaujo apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Pikelių (Giniočių) tvenkinys
Pikelių (Giniočių) tvenkinys  – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone ir Latvijoje, Saldaus savivaldybėje, 19 km į šiaurės vakarus nuo Mažeikių, į šiaurę nuo Pikelių miestelio. Sudarytas užtvenkus Lūšies upę (Ventos intakas) 7,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 1,1 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 55,6 m. Tvenkinio krantai vietomis aukštoki, ištįsai apaugę medžiais ir krūmynais. Vakarinis galas plačiai užpelkėjęs. Maždaug tvenkinio viduriu eina Latvijos–Lietuvos valstybinė siena. Lietuvos teritorijoje yra ~ 4,7 ha tvenkinio. Šiaurinėje ir pietinėje pakrantėse plyti dirbami laukai. Latvijos pusėje yra pastatyta mažoji hidroelektrinė.
Knesetas
Knesetas (, susirinkimas) – Izraelio vienų rūmų parlamentas, įstatymų leidžiamosios valdžios institucija.
Knesetas priima visus įstatymus, renka prezidentą, ministrą pirmininką (pastarasis formaliai paskiriamas prezidento), tvirtina vyriausybės sudėtį, vykdo vyriausybės parlamentinę kontrolę, renką valstybės kontrolierių. Kneseto nariai balsavimu taip pat gali panaikinti savo narių teisinę neliečiamybę, nušalinti iš pareigų prezidentą ir valstybės kontrolierių, pareikšti vyriausybei nepasitikėjimą, paleisti save ir paskelbti naujus rinkimus. Ministras pirmininkas taip pat turi galią paleisti parlamentą, tačiau Knesetas išlaiko savo įgaliojimus iki kol darbą pradeda naujai išrinktas parlamentas. Knesetą sudaro 120 narių. Į Knesetą gali būti renkami nuo 21 metų amžiaus piliečiai. Knesetas renkasi Givat Rame, Jeruzalėje.
2015 m. Ispanijos Grand Prix
'''2015 m. Ispanijos Grand Prix''' – 5-tasis 2015 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko gegužės 8-10 dienomis Katalonijos trasoje. Tai buvo 45-tas Ispanijos GP ir 25-tas, rengtas šioje trasoje.
Birutė Jasiūnaitė
Birutė Jasiūnaitė (g. 1958 m. rugpjūčio 21 d.) – Lietuvos kalbininkė dialektologė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė, profesorė.
2010 m. apdovanota Jono Kazlausko premija.
Mokslinių tyrimų sritys – fonetika, fonologija, dialektologija, lietuvių kalbos tarmių leksika ir frazeologija, etnolingvistika.
Kvietinių apylinkė
Kvietinių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gargždų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Gargždų apylinkės ir Vaitelių apylinkės.
Heaven Eleven FC
Heaven Eleven Football Club, o trumpai Heaven Eleven FC – profesionalus Liberijos futbolo klubas, rungtyniavęs aukščiausioje šalies lygoje. Klubas įkurtas Jekepoje.
Namų rungtynes žaidė Jekepos stadione, talpinančiame 1 tūkst. žiūrovų.
Istorija
2011 m. įkurtas klubas. 2020–2021 m. tapo Antrojo diviziono nugalėtojais ir pateko į aukščiausią lygą.
Nuo 2021–2022 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Debiutiniame sezone liko vienuolikti iš dvylikos dalyvių ir grėsė iškritimas, bet sekančiame sezone Pirmasis divizionas buvo išplėstas iki keturiolikos dalyvių, tad „Heaven Eleven“ klubas išsaugojo vietą stipriausioje šalies lygoje.
Pasiekimai
Aukščiausia lyga
Futbolo taurė
Ritinės I tvenkinys
Ritinės I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 8 km į šiaurę nuo Židikų. Sudarytas užtvenkus Eglynupio upę (Varduvos intakas) 10,4 km nuo jos įtekėjimo į Juodeikių tvenkinį. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,28 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 93,7 m. Krantai žemi, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Vakarinėje pakrantėje esančiame miškelyje stūkso Ritinės piliakalnis. Priešsroviui iškart telkšo Ritinės II tvenkinys. Šalia įsikūręs Ritinės kaimas.
Rakiškės tvenkinys
Rakiškės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone ir Akmenės rajone, 14,5 km į pietus nuo Viekšnių. Sudarytas užtvenkus Virvytės upę (Ventos intakas) 24 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,25 km, plotis – iki 0,15 km. Tvenkinys ilgas ir siauras, beveik neišsiliejantis iš upės vagos. Altitudė 79,5 m. Krantai daug kur aukšti ir statūs, šlaitai apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantės plačiai apaugę miškeliais. Į rytus įsikūrę Meškių ir Balsių kaimai. 1999 m. pastatyta 230 kW galios mažoji hidroelektrinė.
Girkalių apylinkė
Girkalių apylinkė (arba Girkalnių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kretingalės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kretingalės apylinkės.
Kasugajis
Kasugajis  – miestas Japonijoje, Honšiū salos vidurinėje dalyje, Aičio prefektūroje, į šiaurės rytus nuo Nagojos, šalia Šonajo upės. Popieriaus ir celiuliozės pramonė, elektrotechnikos ir mašinų gamyba. Veikia 1946 m. įkurtas universitetas.
Istorija
Kasugajis įkurtas 1943 m., sujungus Kačigavos miestelį ir keletą aplinkinių kaimų.
Laisvieji kazokai
Laisvieji kazokai  – Ukrainos kazokai, kurie 1917 m. pavasarį Ukrainos Liaudies Respublikoje buvo suorganizuoti kaip savanorių milicijos daliniai. Laisvieji kazokai laikomi šiuolaikinių Ukrainos nacionalinių teisėsaugos organizacijų, tokių kaip Ukrainos nacionalinė gvardija, pirmtakais.
Pagrindinis šių milicijos būrių tikslas buvo užtikrinti vietos gyventojų saugumą ir civilinę tvarką.
1917 m. spalio 3 d. buvusioje kazokų sostinėje Čyhyryne įvyko pirmasis Visos Ukrainos laisvųjų kazokų suvažiavimas. Suvažiavimas išrinko visos Ukrainos atamaną, kuriuo tapo generolas Pavlas Skoropadskis.
Laisvųjų kazokų daliniai pasižymėjo per Ukrainos–sovietų karą (ypač nuo 1917 m. gruodžio mėn. iki 1918 m. balandžio mėn.) ir buvo išformuoti 1918 m. gegužės-birželio mėn. 1918 m. sausio-balandžio mėn. Ukrainos vyriausybė bandė sukurti Laisvuosius registruotus kazokų būrius krašto saugumui užtikrinti, tačiau po Pavlo Skoropadskio vadovaujamo balandžio perversmo visos Laisvųjų kazokų formuotės buvo oficialiai išformuotos.
Sanacija (judėjimas)
Sanacija ( – gydymas) – lenkų politinis judėjimas, kuris atėjo kartu su Juzefo Pilsudskio surengtu 1926 metų gegužės perversmu. Sanacija savo vardą gavo nuo jo šūkio – „Lenkijos politikos moralinė sanacija“ (gydymas).
Sanacija skelbė prioritetinį valstybės interesą, nukreiptą prieš parlamentinę demokratiją ir palaikė autoritarinę valdžią. 1928 m., įtakos stiprinimo tikslams, Sanacija įkūrė „Nepartinę grupuotę bendradarbiavimui su valdžia“, kuri egzistavo iki J. Pilsudskio mirties 1935 metais. Po to Sanacija suskilo į kelias frakcijas.
Pačio perversmo sukėlėjai sanaciją laikė būtinu veiksniu šalies ekonomikai gerinti.
ŽFK Ljuboten
Tetovo „Ljuboten“ – Makedonijos futbolo klubas iš Tetovo. Seniausias futbolo klubas šalyje, priklausantis „Club of Pioneers“ organizacijai. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri rungtyniauja aukščiausioje moterų lygoje.
Istorija
Moterų ekipa rungtyniavo aukščiausioje šalies futbolo lygoje. Tapo Šiaurės Makedonijos čempionėmis 2021–2022 m. sezone ir atstovavo šaliai 2022–2023 m. UEFA moterų čempionių lygoje.
Čempionių lygoje pateko į 9 grupę. Pusfinalyje jų varžovėmis buvo Sankt Pölten (Austrija). 2022 m. rugpjūčio 18 d. austrės sutriuškino Šiaurės Makedonijos atstoves rezultatu 7:0. Rungtynėse dėl trečiosios vietos, kurios įvyko 2022 m. rugpjūčio 21 d., Bulgarijos atstovės Lokomotiv Stara Zagora įrodė savo pranašumą rezultatu 5:1. „Ljuboten“ ekipa patyrė du pralaimėjimus, o į tolimesnį etapą pateko tik grupės nugalėtojos Sankt Pölten iš Austrijos, o kitos ekipos pasirodymus baigė.
2022–2023 m. sezone iki pat čempionato pabaigos nebuvo aikšku, kuri ekipa, ŽFK Kamenica Sasa ar ŽFK Ljuboten, iškovos čempionių titulą. Sezonas baigėsi 2023 m. gegužės 31 d. tarpusavio rungtynėmis tarp lyderių. Rezultatas buvo lygus (1:1), o ŽFK Ljuboten turėjo trijų taškų persvarą ir iškovojo titulą.
Sparnuotasis saulės diskas
thumb|220px|Kalache aptikta Ašurnasirpalui II dedikuota stela, vaizduojanti sparnuotąją saulę (IX a. pr. m. e.) Sparnuotasis saulės diskas – daugiausia Mesopotamijos mene sutinkamas simbolis, kurį sudaro sparnų supamas saulės diskas, ties juo neretai vaizduojamas dievas bei diską prilaikančios būtybės. Vėliau šis simbolis paplito Irane.
Mesopotamijoje sparnuotosios saulės simbolis pirmąkart aptinkamas Mitanijos gliptikos mene. Simbolio kilmė nėra aiški, spėjama, kad į Mitaniją jis galėjo patekti iš Egipto (per sirus ir hetitus). Iš Mitanijos šį simbolį perėmė asirai ir babiloniečiai, o iš šių – Achemenidai. Irane sparnuotosios saulės simbolis – faravaharas – įgavo didelę svarbą. Buvo paplitęs ir Sasanidų laikais (224–651 m.), iki arabų užkariavimo 651 m.
Asirų mene ties saulės disku neretai vaizduotas dievas. Asirijoje saulės diskas simbolizavo Šamašą (Utu). Visgi kai kurie tyrinėtojai šį diską sieja su Ašūru bei Ninurta. Neretai saulės diskas vaizduojamas prilaikomas pusiau žmogaus pavidalo būtybių poros, kaip antai jaučio-žmogaus, Girtablulu (skorpionas-žmogus) bei Lahmu. Kalache aptiktas monumentalus akmens reljefas, vaizduojantis į mūšį vykstantį Asirijos karalių Ašurnasirpalą II. Danguje, sparnuotame saulės diske, skrieja dievas, padedantis karaliui mūšyje.
Langdarma
Langdarma, tikrasis vardas U Dumcenas  – paskutinis Tibeto imperijos imperatorius; valdė maždaug tarp 838–841 m.
Tibeto tradicijoje Langdarma laikomas budizmo priešininku ir nuožmiu bon tikybos išpažinėju. Teigiama, kad 838 m. jis nužudęs savo brolį, imperatorių Ralpačeną, ir užėmęs sostą. Pradžioje jis sekęs budizmu, bet veikiamas mokytojo Vegjel Torės pasukęs į boną. Pasakojama, kad tada jis pradėjęs nuožmiai persekioti budistus, griovęs šventyklas ir vienuolynus. Tiesa, dabar tokia Langdarmos vertinimo tradicija mokslininkų užginčijama.
Pasak tradicinės istorijos, Landgarmą nužudė budistų vienuolis Lhalungas Pelgji Dordžė. Po valdovo mirties kilo karas ir prasidėjo imperijos žlugimas bei susiskaldymo laikotarpis.
Ritinės II tvenkinys
Ritinės II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 8 km į šiaurę nuo Židikų. Sudarytas užtvenkus Eglynupio upę (Varduvos intakas) 10,7 km nuo jos įtekėjimo į Juodeikių tvenkinį. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,17 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 93,7 m. Krantai žemi, plačiai apaugę medžiais ir krūmynais, pietinis krantas užpelkėjęs. Pasroviui iškart telkšo Ritinės I tvenkinys. Į šiaurę esančiame miškelyje stūkso Ritinės piliakalnis. Šalia įsikūręs Ritinės kaimas.
Bruzdeilyno apylinkė
Bruzdeilyno apylinkė (arba Bruzdeilynų apylinkė, Bruzdeilinų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kretingalės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kretingalės apylinkės.
Niekada nesakyk niekada
Niekada nesakyk „niekada – neoficialus „Bondiados“  filmas, kuriame po dvylikos metų pagrindinį vaidmenį atliko Šonas Koneris. Nepaisant daug prastų kritikų įvertinimų, filmas pasaulyje uždirbo 160 mln. JAV dolerių.
Siužetas
Teroristinės organizacijos „Spectre“ nariai, vadovaujami Blofeldo, prasiskverbia į JAV karo laivyno bazę ir pagrobė dvi raketas su atominėmis galvutėmis. Blofeldas siekia užvaldyti visą pasaulį ir panaudoti raketas. Bondas bando jį sunaikinti. Jis prasiskverbia iki Blofeldo, tačiau čia sutinka netikėtą kliūtį – seksualią Blofeldo pagalbininkę, kuri klastinga kaip jos šefas.
Leonor Varela
Biografija
Leonor gimė Santjage, masažo terapeutės Leonor Palma-Keller ir biologo bei filosofo Francisco Varela Garcia šeimoje. Jos motina kilusi iš prancūzų, vengrų ir sirų. Šeimoje augo dar 3 vaikai: duktė Alejandra ir broliai Javier ir Gabriel.
1973 m., kuomet Leonorai buvo vos metai, šalyje įvyko karinis perversmas ir šeima buvo priversta palikti šalį. 7 metus jie gyveno Kosta Rikoje, vėliau gavo leidimą grįžti į gimtinę, tačiau dėl tėvo darbo po kurio laiko vėl išsikraustydavo į Europą: Vokietiją, vėliau – Prancūziją. Čia Leonor mokėsi aktorystės Paryžiuje, Niels Arestrup įsteigtoje mokykloje, kitose dramos mokyklose ir galutinai įsikūrė šiame mieste.
1995 m. ji debiutavo nedideliu vaidmeniu vaikams skirtame filme „Pony Trek“, vėliau atliko eilę antraplanių vaidmenų Europos kūrėjų filmuose. 1998 m. ji pirmą kartą nusifilmavo JAV, juostoje „Žmogus su geležine kauke“.
1999 m. Leonor įveikė 35 pretendentes ir gavo pagrindinį vaidmenį didelio biudžeto TV filme „Kleopatra“, kur vaidino kartu su Timothy Dalton ir Billy Zane.
Filmuojasi ne tik Europos ar JAV, bet ir Čilėje kuriamuose filmuose bei TV serialuose.
Asmeninis gyvenimas
Filmo „Kleopatra“ kūrimo metu ji susipažino su aktoriumi Billy Zane, su kuriuo buvo pora 2 metus.
2013 m. ištekėjo už prodiuserio Lucas Akoskin, su kuriuo susilaukė sūnaus ir dukters. Sūnus Matteo 2018 m. mirė nuo leukodistrofijos būdamas 6.
Leonor laisvai kalba angliškai, ispaniškai, prancūziškai ir itališkai, yra vegetarė nuo 12 metų.
Filmografija
right|thumb|170px right|thumb|170px right|thumb|170px|2017 m.
{|
Trajano kolona
thumb|right|250px|Trajano kolona Trajano kolona – Senovės Romos paminklas, simbolizuojantis imperatoriaus Trajano pergalę kare su Dakija.
Kolona stovi Trajano Forume, į šiaurę nuo Romos Forumo.
Trajano kolona išskirtinė savo spiraliniu reljefu, kuriame vaizduojami Dakijos karų 101–102 ir 105–106 m. e. m. vaizdai. Trajano kolona įkvėpė kitų kolonų kūrėjus, tiek senovinius, tiek šiuolaikinius.
Paminklas yra 30 metrų aukščio, o su pagrindu siekia 35 metrus. Kolonai statyti buvo panaudota 20 marmurinių dalių, sveriančių po 32 tonas. 190 metrų ilgio frizas apjuosia koloną 23 kartus. Kolonos viduje yra įrengti 185 laiptai, kuriais galima pakilti į viršuje esančią apžvalgos aikštelę. Kolonos kapitelis sveria 53,3 tonas ir buvo pakeltas į 34 metrų aukštį.
Ant kolonos iš viso pavaizduotos 2 662 figūros bei 155 scenos. Pats Trajanas vaizduojamas 58 kartus.
Senovinėse monetose ant kolonos viršaus buvo vaizduojamas paukštis, spėjama sakalas. Pastačiu koloną, jos viršuje buvo užkelta Trajano skulptūra, tačiau ji dingo Viduramžių metu. 1587 m. gruodžio 4 d. popiežiaus Siksto V nurodymu ant kolonos buvo pastatyta bronzinė Apaštalo Petro skulptūra, kuri išlikusi iki šių dienų.
Dūčių tvenkinys
Dūčių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, 3,5 km į pietvakarius nuo Linkuvos. Sudarytas užtvenkus B-8 upelį (Beržtalio intakas, Yslykio baseinas) 2,2 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,37 km, plotis – iki 0,36 km. Altitudė 63,3 m. Krantai žemi, pelkėti. Aplink tvenkinį plyti dirbami laukai. Šiaurinis krantas apaugęs medžiais ir krūmynais. Į pietus yra Linkuvos geomorfologinis draustinis, į šiaurę – Dūčių kaimas.
Trajano kolona
Iš pradžių Trajano koloną supo dvi Ulpijos bibliotekos dalys – graikų ir lotynų. Manoma, kad lotyniškoje bibliotekos dalyje buvo laikomas Trajano darbas Dacica, kuriame jis aprašė savo kovas su Dakija. Mokslininkai spėja, kad šio darbo citatos buvo panaudotos ant kolonos spiralių.
Dūčių tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1972 metais.
Pehjos-Kervemos rezervatas
Okupacijos metu teritorija buvo naudojama kariniams apmokymams, civiliai nebuvo įleidžiami. Tai buvo didžiausias karinis poligonas Estijoje. Šiuo metu šalies kariuomenė naudoja rytinę rezervato dalį kaip poligoną. Valgejegis skiria poligoną nuo likusio rezervato. Nuo 2004 m. Europos Sąjungos Natura 2000 dalis.
Doni Kralevecas
Doni Kralevecas  – kaimas ir savivaldybė Kroatijoje, Medžimurjės apskrityje.
Demografija
kairėje|miniatiūra| Vieta Medžimurjės apskrityje 2011 m. gyventojų surašymo metu savivaldybėje gyveno 4659 gyventojai. 4578 žmonės (98,3 proc.) save laikė kroatais.
Žymūs žmonės
thumb|left|Namas, kuriame gimė Rudolfas Šteineris.
Struthio asiaticus
Azijinis strutis (Struthio asiaticus) – išnykusi stručių rūšis, gyvenusi nuo Maroko, Viduriniųjų Rytų iki Kinijos ir Mongolijos. Fosilijos datuojamos nuo viršutiniojo plioceno iki ankstyvojo holoceno (3,6 mln. – 6000 m. p. m. e.). miniatiūra|250px|left|Azijinio stručio kiaušinio lukštai
Azijiniai stručiai buvo plačiai paplitę visoje Europoje ir Azijoje. Taip pat jie gyvendavo šiaurės Indijoje, Pakistane, Bangladeše ir pietų Sibire. Žinoma, kad Kinijoje azijiniai stručiai išnyko paskutiniojo ledynmečio pabaigoje ar iš karto jam pasibaigus. Išmirus šiems stručiams didžiojoje Azijos kontinento dalyje, dar ilgai jų gyventa vidiniuose centrinės Azijos rajonuose. Tai patvirtina išlikę uolų raižiniai, taip pat istorinės kronikos ir piešiniai ant vazų.
Pētõr Damberg
Pėteris Alfredas Dambergas (,, 1909 m. kovo 9 d. Sykrage, dab. Latvijoje – 1987 m. balandžio 25 d. Adažiuose, Latvijoje) – lyvių kalbos mokovas, lyvių poetas ir prozininkas, vertėjas, lyvių tautosakos tyrėjas, pedagogas. Vienas įžymiausių lyvių literatūros atstovų.
Biografija ir veikla
P. Dambergas gimė Sykrage lyvių žvejų Karlio ir Kristynės  Dambergų šeimoje. I pasaulinio karo metais gyveno Estijoje ir išmoko estų kalbą, todėl vėliau estų ir suomių kalbininkams galėjo padėti studijuoti lyvių kalbą. 1922 m. susipažino su tautosakos tyrėju estu O. Loritsu. 1925 m. baigė Dundagos pagrindinę mokyklą, 1925 m. rudenį P. Dambergas įstojo į Valstybinės Ventspilio amatų mokyklos komercijos skyrių. Baigęs mokyklą jis tapo Ancės valsčiaus valdybos praktikantu, nes tėvai nebuvo tiek turtingi, kad būtų galėję jam užtikrinti tolesnį išsilavinimą. 1928 m. Lyvių sąjunga ir Suomių sąjunga (Suomalaisuuden Liitto) sudarė sutartį dėl lyvių jaunimo lavinimosi, ir P. Dambergui buvo suteikta Suomijos parama studijuoti Jelgavos valstybiniame mokytojų institute, kurį baigė 1934 m. 1935 m. lyvių kalba jis parašė chrestomatiją „Jemakīel lugdõbrāntõz: skūol ja kuod pierast“ („Skaitymo knyga gimtąja kalba: mokyklai ir namams“). Ši knyga laikoma viena geriausių, kada nors parašytų lyvių kalba. P. Dambergas dirbo mokytoju įvairiose mokyklose, kol 1969 m. išėjo į pensiją.
6-ajame dešimtmetyje Estijos Mokslų akademijos užsakymu keletą vasarų rinko lyviškus vietovardžius. 1963 m. Estijos MA Kalbos ir literatūros instituto tautosakos skyrius kreipėsi į P. Dambergą su prašymu rinkti lyvių patarles, ir P. Dambergas jų surinko ir nusiuntė 542. Jo pasakojimai apie tradicinę lyvių kultūrą 1975 m. publikuoti Helsinkyje, 1971 m. Taline juos užrašė suomių kalbininkas S. Suhonenas. 1978 m. Estijoje lyvių ir estų kalbomis išėjo P. Dambergo straipsnis „Lyvių kalbos tvarkyba“, kuris ilgą laiką buvo išsamiausias lyvių raštų kalbos susidarymo tyrimas. 1979 – 1987 m. estų kalbininkui T. Vytsui padėjo sudaryti Lyvių-estų-latvių žodyno kartoteką, daug prisidėjo prie lyvių leksikos plėtros, sukūrė nemažai naujadarų.
P. Dambergas mirė 1987 m. Adažiuose, palaidotas Baltezero kapinėse.
Kalotės apylinkė
Kalotės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kretingalės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kretingalės apylinkės, Plikių apylinkės ir Trušelių apylinkės.
Tripolio grafystė
Istorija
Tripolio grafystę kryžininkai įkūrė I kryžiaus žygio metu, netrukus tapo Jeruzalės karalystės vasale. Pirmoji sostinė buvo Tortosa (Tartusas). 1102–1109 m. Raimundo IV Tulūziečio (jam žuvus 1105 m. – kitų kryžininkų) vadovaujama kariuomenė laikė apgulusi seldžiukų valdytą Tripolį, kol galiausiai sugebėjo jį užimti. Nuo tada sostinė perkelta į Tripolį.
Grafystei priklausė teritorija į šiaurę nuo Jeruzalės karalystės: maždaug nuo Maraklėjos šiaurėje iki Beiruto pietuose. Vasaliniais ryšiais grafystei priklausė Krak de Ševaljė pilis. Iš rytų juosiantys Nusarijos kalnai sudarė svarbią gynybinę grandį. Tripolio grafystė nuolat kariavo su gretimomis musulmonų valstybėmis. Vadovybė nesudarė nuoseklios dinastinės linijos – nuolat vyko grumtynės ir intrigos dėl sosto, 1189–1287 m. grafystę valdė Antiochijos kunigaikščiai. XIII a. antroje pusėje grafystė buvo nuniokota karų ir bado, su kitais kryžininkų valstybių likučiais prisijungė prie mongolų žygio prieš mameliukus, bet patyrė pralaimėjimą. Mameliukai nugalėjo Antiochiją, tada 1271 m. apgulė Tripolį, bet Boemundui VI pavyko išsiderėti dėl paliaubų. Visgi, kryžininkams tebepalaikant Ilchanatą kovoje prieš mameliukus, šie 1289 m. vėl apsiautė Tripolį ir galutinai jį užėmė. Tai buvo viena paskutinių kryžininkų valdų Outremere.
Santvarka
Valdantįjį visuomenės sluoksnį sudarė kryžininkai ir jų palikuoniai (italų, normanų, prancūzų kilmės). Tačiau dauguma vietinių gyventojų buvo krikščionys sirai, graikai, armėnai, taip pat musulmonai arabai bei drūzai. Vyravo lotynų, senoji prancūzų, italų, taip pat buvo paplitusios graikų, arabų kalbos. Pradžioje Tripolio grafystė religiškai buvo pavaldi Jeruzalės lotynų patriarchui, bet Ponso valdymo laikais persimetė ant Antiochijos patriarcho.
Šakinių apylinkė
Šakinių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kulių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Lapių apylinkės.
Robertas II
Robertas II, dėl nedidelio ūgio pramintas Robertu Trumpakelniu (, ; apie 1051 m. Normandijoje – 1134 m. vasario 3 d. Kardife, Velse) – Normandijos kunigaikštis (nuo 1087 iki 1106 m.), buvęs silpnu ir nekompetentingu valdovu, kurio prastą hercogystės administravimą iš dalies išpirko jo svarus indėlis į Pirmąjį kryžiaus žygį (1096–1099).
Anglijos karaliaus Vilhelmo I Užkariautojo (1027–1087) vyriausias sūnus Robertas dar vaikystėje buvo pripažintas kaip tėvo įpėdinis Normandijoje. Nepaisant to, jis du kartus buvo sukilęs prieš savo tėvą (1077–1078 ir apie 1082–1083 m.) ir buvęs ištremtas Italijoje, kol grįžo kaip kunigaikštis po savo tėvo mirties 1087 m. Jis buvo visiškai nepajėgus kontroliuoti savo maištingųjų vasalų ar sukurti Normandijoje centrinę valdžią.
1091 m. Roberto jaunesnysis brolis Anglijos karalius Viljamas II Rudasis (William II Rufus) įsiveržė į Normandiją ir privertė Robertą užleisti dvi grafystes. Viljamas vėl puolė 1094 m. Taika buvo pasiekta, kai Viljamui mainais už pinigus buvo grąžinta Normandijos kontrolė. Tuomet Robertas prisijungė prie pirmojo kryžiuočių žygio į Artimuosius Rytus. Užstatęs broliui hercogystę, pinigus išnaudojo suburti savo kariuomenei, su kuria prisijungė prie Flandrijos grafo Roberto II (1065–1111) ir Blua grafo Stiveno (1045–1102) kontingentų. Jis kovojo Dorilėjo (Dorylaeum) mūšyje (prie dab. Eskišechiro), buvo Jeruzalės užgrobimo 1099 m. dalyvis. Jo drąsus vadovavimas 1099 m. prisidėjo prie pergalės Aškelone.
Kai Roberto jauniausias brolis Henrikas I (1069–1135) paveldėjo Anglijos karaliaus sostą iš Viljamo Rudojo, Robertas tuo metu buvo Italijoje. Jis paskubėjo grįžti ir užpulti Angliją, tačiau nesėkmingai. Henrikas savo ruožtu įsiveržė į Normandiją (1105 ir 1106 m.). 1106 m. rugsėjo 28 d. Robertas buvo paimtas į nelaisvę Tenšbrė mūšyje (dab. Orno departamente). Likusią gyvenimo dalį praleido ir mirė įkalintas Kardifo pilies bokšte Velse. Palaidotas Glosterio katedroje Anglijoje.
Boni ir Klaidas
Bonnie Elizabeth Parker (1910 m. spalio 1 d. – 1934 m. gegužės 23 d. Luizianoje) ir Clyde Chestnut Barrow (1909 m. kovo 24 d. Teksase, JAV – 1934 m. gegužės 23 d. Luizianoje) – buvo amerikiečių nusikaltėlių pora, Didžiosios depresijos laikotarpiu su savo gauja keliavusi po centrines JAV valstijas ir garsėjusi bankų apiplėšimais, nors mieliau apiplėšinėdavo mažas parduotuves ar kaimo šarvojimo namus. Jų nusikaltimai prikaustė amerikiečių spaudos ir skaitytojų dėmesį 1931–1934 m., kuris kartais vadinamas „visuomenės priešo era“ (angl. public enemy era). Manoma, kad jie nužudė nemažiau kaip devynis policijos pareigūnus ir keturis civilius. Bonnie Parker, pozuojančios su cigaru, nuotrauka buvo padaryta iš neišplėsto kino juostos ritinėlio, kurį policija rado apleistoje slėptuvėje, ir ši nuotrauka buvo paskelbta visoje šalyje. Bonnie Parker rūkė cigaretes, nors niekada nerūkė cigarų. Istoriko Jeff Guinn teigimu, dėl slėptuvėje rastų nuotraukų Bonnie Parker buvo glamonėjama ir apie gaują buvo sukurti mitai.
Biografija
miniatiūra|224x224px|Klaidas ir Boni kartu|kairėje Klaidas Berou gimė skurdžioje septynių vaikų šeimoje Teksase. 1926 m. buvo pirmą kartą sulaikytas, kai mėgino bėgti nuo policijos pareigūnų, jį apkaltinusių negrąžinus išsinuomotos mašinos. Netrukus buvo suimtas dėl kalakutų, kuriuos buvo pavogęs su broliu Marvinu.
Nors Klaidas nuo 1927 iki 1929 m. dirbo ir legalius darbus, kartais plėšdavo parduotuves ir vogdavo automobilius. Buvo sulaikytas 1928 ir 1929 m., o 1930 m. gegužę buvo uždarytas į Istamo kalėjimą.
Lygtinai paleistas 1932 m. vasario 2 d. Klaidas buvo sunkiai atpažįstamas. Pasak artimųjų, kalėjime jis tapo sunkesnio charakterio ir karštesnio būdo žmogumi.
Pirmoji pažintis
Manoma, kad Klaidas susitiko su Boni 1930 m. sausio 5 d. savo draugo namuose. Boni tuo tarpu buvo apsistojusi vakarų Dalase ir dirbo padavėja.
Tarp Boni ir Klaido įsiplieskė meilė iš pirmo žvilgsnio ir nuo to laiko jie buvo neišskiriami gangsteriai, kurie vienas kitam padėjo visomis išgalėmis iki tragiškos jų lemties 1934 m. gegužės 23 d.
Mirtis
Boni ir Klaidą policija užpuolė 1934 m. gegužės 23 d. Luizianos valstijoje. Porą nušovė keturi Teksaso pareigūnai. Mirtini šūviai į artėjančią Boni ir Klaido mašiną buvo paleisti dienos metu.
Jurjonų apylinkė
Jurjonų apylinkė (arba Jurionų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kulių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Lapių apylinkės.
Dokaebiai
miniatiūra|Plytelės su Dokkaebi atvaizdu iš Oe-ri, [[Buyeo_County|Buyeo]] Dokaebiai  – korėjiečių mitologijos mitinės būtybės, sutinkamos korėjiečių folklore bei pasakose. Dokaebiai – tai būtybės su antgamtiniais sugebėjimais. Pasižymi tiek teigiamais, tiek neigiamais bruožais. Dažniausiai vaizduojami kaip bauginantys, tačiau kartais ir humoristiški bei groteskiškos išvaizdos, goblinai ar žmogėdros. Jie mėgaujasi tuo, kad padaro žmones laimingus, tačiau retkarčiais jie atneša vargą ir nelaimes. Legendose Dokaebiai pasireiškia įvairiomis formomis, tačiau jie dažnai dėvi hanboką ir daugumos dokaebių pavardės būna „Kim“.
Kilmė
Ankstyviausias žinomas šaltinis, kuriame minimi dokaebiai yra Šilos laikmečio pasakojimas „Ponia Dochva ir viengungis Bichiongas“ (도화녀 비형랑) parašytą Gorjo laikotarpiu. Dokkaebiai yra paminėti daugelyje liaudies pasakų, sudarytų per Čiosono laikotarpį.
Išvaizda ir gyvenimo būdas
Šios būtybės yra ypatingos tuo, jog turi savitą gyvenimo stilių. Sakoma, jog jos valgo specialų želė konsistencijos patiekalą, pavadinimu memilmuk. Goblinai, kaip ir kitos Korėjos mitologinės būtybės, nemėgsta raudonųjų pupelių sriubos patdžiuk. Per žiemos lygiadienį, kai naktis ilgiausia, visų dvasių ir būtybių galios sustiprėja, todėl žmonės valgo memil-muk. Tikima, jog tai atbaido nemirtinguosius.
Rašytojas In-hak knygoje rašo: „Dokaebiai naktį dirba, o dieną miega. Miegodami jie pavirsta senais daiktais: šluota ar šaukštu. Jie mėgsta triukšmą, kurį sukelia dūžtantys daiktai, lojantys šunys ar jojantys žirgai“. Goblinai be proto mėgsta juokauti ir atlieka triksterio vaidmenį Korėjiečių mitologijoje. Mėgstamiausias jų užsiėmimas – imtynės širumas ir jų iššūkis vyrams. Jei vyras bando laimėti, nustumdamas gobliną į kairę pusę, jis niekada neišloš, bet jei į dešinę – tuomet jam pasiseks, mat dokaebiai iš tos pusės yra silpnesni ir neretai folkloro istorijose turi tik vieną koją.
Dokaebiai nemeluoja ir tiki tuo, ką jiems kiti sako, turi magiškų galių ir geba užsiiminėti medkirtyste, dainavimu. Dauguma dokaebių nešiojasi su savimi stebuklingas lazdas banmangi, kuriomis gali pasisavinti kitų daiktus. Vienoje istorijoje pasakojama, kaip medkirtys apgavęs goblinus, pasisavino iš jų stebuklingą lazdą ir praturtėjo. Tačiau goblinai supratę apgavystę, pasigavo medkirtį, jį sumušė ir atsiėmė turtus.
Taip pat dokaebiai kartais dėvi ir nematomumą suteikiančią kepurę, vadinamą gamtu. Dažnai mitologijoje šios mitinės būtybės vaizduojamos skirtingai, tačiau panašiai: turi ragus, išvirtusias akis, didelę burną, ilgus nagus ir aštrius dantis bei gauruotą kūną. Įprastai jų išvaizda skiriasi priklausomai nuo laikotarpio, bet per visą istoriją į dokaebius buvo žvelgiama ne tik su baime, bet ir nuostaba – mat jie puikūs sergėtojai nuo piktų dvasių. Iki šiol žmonės rengia ritualus, skirtus dokaebių galioms sustiprinti ir tam, kad jie galėtų padėti apsisaugoti mirtingiesiems.
Apeigos
Jongam nori  – tai vieta, siejama su dokaebiais, kuri skirta egzorcizmo apeigoms Čedžu saloje. Čia dokaebiai šamanizmo apeigos atsirado 1971 m. ir tęsiasi iki šių dienų. Čedžu dialektu dokaebiai yra tariami kaip dočebi, bet šamanų apeigose jie vadinami čambongais arba jongamais. Abu pavadinimai reiškia „dievą“.
Kitas panašus ritualas – tai Dokaebi-gut  – jis skirtas nubaidyti dokaebius. Praeityje dokaebiai buvo laikomi pagrindiniais gaisro ir mirtinų ligų sukėlėjais. Tam, kad būtų išlaikytas kaimo saugumas, buvo pradėti rengti šamanizmo ritualai. Įdomus faktas tai, jog žvejų bendruomenėse šie goblinai yra laikomi geru talismanu, sugebančiu prišaukti laimikius į žvejybinį tinklą.
Antiochijos kunigaikštystė
Antiochijos kunigaikštystė  – kryžininkų įkurta valstybė, 1098–1268 m. gyvavusi Artimuosiuose Rytuose, dabartinėje pietų Turkijoje ir šiaurės Sirijoje. Sostinė – Antiochija (dabartinė Antakija).
Istorija
Kunigaikštystę įkūrė I kryžiaus žygio dalyviai. Kol Balduinas I ir Tankredas žygiavo į rytus, kur įkūrė Edesos grafystę, didžioji kariaunos dalis, vedama Taranto kunigaikščio Boemundo, pasuko į pietus ir, po daugiau nei pusmečio apgulties, užėmė seldžiukų valdytą Antiochiją. Vėliau miestą buvo apgulę seldžiukai, bet kryžininkai jį išlaikė savo valdžioje. Kunigaikštystei priklausė teritorija prie Viduržemio jūros, apie dabartinį Antakijos miestą. Jos ribos nebuvo pastovios – vienus miestus kryžininkai užkariaudavo, kitus prarasdavo. Kunigaikštystei priklausė Tarsas, Laodikėja (Latakija), Haranas, Aleksandreta (Iskenderunas), Zardana, Apamėja, Sant Simeonas (Samandahas). 1119–1188 m. Antiochijos kunigaikštystei vasaliniais ryšiais priklausė Saono pilis.
Kunigaikštystė kariavo tiek su musulmonų valstybėmis, tiek su Bizantijos imperija. Nuo 1100 m. buvo kryžininkų įkurtos Jeruzalės karalystės vasalė. 1144 m. žlugus Edesai, Nuro ad Dino pajėgos įsiveržė į Antiochijos kunigaikštystę ir užėmė daugumą žemių. 1138–1153 ir 1159–1183 m. kunigaikštystė buvo Bizantijos imperijos vasalė. Mirus Manuilui I Komninui, Antiochija atsimetė nuo Bizantijos, įsivėlė į vidines kovas dėl Tripolio grafystės sosto. 1254 m. faktiškai tapo Kilikijos Armėnijos vasaline teritorija, bet pateko į mongolų ir mameliukų karo sūkurį. Antiochijos kunigaikštystė sudarė sąjungą su tuo metu galybę pasiekusiu Ilchanatu, padėjo mongolams užkariauti Alepą ir Damaską. 1260 m. Ain Džaluto mūšyje mameliukams įveikus mongolus, Baibarsas I atkovojo daugelį Ilchanato užimtų žemių, tarp jų ir Antiochiją (1268 m.).
Santvarka
Daugumą kunigaikštystės gyventojų sudarė armėnai, sirai, taip pat nedidelis skaičius kryžininkų ir jų palikuonių, kurie sudarė valdantįjį visuomenės sluoksnį. Antiochijos kunigaikštystės valdymo sistema buvo panaši į Jeruzalės karalystės ir Bizantijos.
Valdovai
Antiochijos kunigaikštystę valdė Boemundo palikuonys.
Žlugus kunigaikštystei, Antiochijos kunigaikščio titulą turėjo Tripolio grafystės valdovai, o šiai žlugus – kai kurie Kipro karaliaus vaikai.
Laičių I tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1975 metais.
Kasungu nacionalinis parkas
Kasungu nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija vakarų Malavyje, 175 km į šiaurę nuo Lilongvės, Zambijos pasienyje. Įsteigtas 1920 m. kaip medžioklės draustinis, iki 1970 m. – rezervatas.
Būdingi sausieji miškai (miombo), kuriuose auga akacijos, izoberlinijos, brachistegijos ir kt. sausroms atsparūs augalai. Būdinga savanų gyvūnija: afrikiniai drambliai, juodosios antilopės, arklinės antilopės, impalos, didžiosios kudu, zebrai, afrikiniai buivolai, liūtai, hienos, servalai, hieniniai šunys, raganosiai, leopardai. Pelkėse gyvena vandens paukščiai.
Stepinis stumbras
Stepinis stumbras (Bison priscus) – išnykusi jaučių (Bovinae) pošeimio dykaraginių žinduolių bizonų rūšis. Gyveno Europos, Centrinės Azijos, Beringijos, Šiaurės Amerikos stepėse kvartero periode. Laikoma, kad jis evoliucionavo Pietų Azijoje, tuo pačiu laiku ir tame pat regione, kaip ir tauras (Bos primigenius). Kanados Jukono provincijos mieste Vaithorse rastų stepinio stumbro griaučių dalis buvo datuojama viduriniuoju holocenu, tai yra laikotarpiui prieš maždaug 5400 metų.
Taksonomija ir paplitimas
Evoliucijos eigoje stepių stumbrą Europoje pakeitė šiuolaikinis stumbras (Bison bonasus), Šiaurės Amerikoje – amerikinis bizonas (Bison bison), kurie turi kelias bendras morfologines charakteristikas ir gali daugintis sulaukdami vaisingų palikuonių. Genetiniai tyrimai rodo šių dviejų rūšių bendrumą, tačiau dėl skirtingos morfotipologijos ir skirtingų paplitimo vietų stumbrai ir bizonai laikomi atskiromis rūšimis.
Stepinis stumbras ties gogu buvo virš 2 m ūgio, priminė šiuolaikines bizonų rūšis. Ragų galai buvo nutolę vienas nuo kito per 1 m. Pačių ragų ilgis neviršijo pusės metro. Svėrė 900 kg.
Stepinis stumbras randamas urvų piešiniuose, aptikta jo mumija.
Joseph Saunders
Džozefas Saundersas (, 1773 m. Londonas – 1845 arba 1854 m. Kremenecas, Galicija) – dailininkas grafikas, filosofijos mokslų daktaras, Stokholmo ir Peterburgo dailės akademijų narys, Vilniaus universiteto profesorius.
Biografija
Džozefas Saundersas gimė 1773 m. Londone, Anglijoje. Raižybos mokėsi Londone.
Nuo 1794 m. dirbo Sankt Peterburge. 1799 m. tapo Rusijos caro dailininku Ermitaže. Ermitaže išraižė caro šeimos ir didikų portretų. 1800 m. tapo Sankt Peterburgo Dailės akademijos akademiku ir Stokholmo meno akademijos nariu. Vilniaus universiteto kuratoriaus Adomo Čartoriskio kvietimu 1810 m. atvyko į Vilnių ir nuo 1810 m. iki 1818 m. dėstė Vilniaus universitete anglų kalbą ir literatūrą. Universitete Džozefas Saundersas tapo meno teorijos, grafikos ir anglų kalbos bei literatūros profesoriumi. Paskaitų metu Saundersas studentus supažindindavo su Oliverio Goldsmito, Džozefo Adisono ir kitų anglų rašytojų kūryba.
1810 m. Saundersas sudarė piešimo mokyklos projektą, 1811 m. patvirtintą švietimo ministro. Rūpinosi mokinių darbų parodų organizavimu, šis sumanymas įvykdytas, Saundersui jau išvykus iš Vilniaus.
Džozefas Saundersas buvo Masonų ložės „Uolusis lietuvis” narys.
1818 m. Vilniuje palikęs šeimą, dėl sveikatos išvyko į Italiją, gyveno Florencijoje, Odesoje, Kremenece.
Gisaro slėnis
Gisaro slėnis  – tarpukalnių dubuma vakarų Tadžikistane, Gisaro Alajaus sistemoje, tarp pietinio Gisaro kalnagūbrio pakraščio bei šiaurinių Babatago ir Karatau kalnų juostų. Ilgis apie 115 km. Plyti nuo 700 iki 1000 m aukštyje. Slėniu teka Kafirnigano upė su intakais, sudarytas Didysis Gisaro kanalas. Slėnio dugne auginama medvilnė, sezamas, kviečiai, o kalnų šlaituose veši stepės, krūmynai, plačialapiai medžiai (riešutmedžiai, obelys, klevai).
Joseph Saunders
Kūryba
thumb|200 px|right|Marsas ir Minerva vainikuoja etmono Jono Zamoiskio biustą (Džozefas Saundersas)
Gisaro slėnis
Gisaro slėnyje įsikūrusi Tadžikistano sostinė Dušanbė.
Joseph Saunders
Kūryba
Džozefas Saundersas sukūrė 48 Ermitažo paveikslų graviūras, išleistas 1805 m. leidinyje „Ermitažo galerija“.
Džozefas Saundersas išraižė Adomo Čartoriskio portretą (pagal Jono Damelio nutapytą portretą), Frydricho Niškovskio portretą – (pagal Jono Rustemo nutapytą portretą).
Sukūrė iliustracijų knygoms: G. Deržavino „Anakreontinės dainos” (1804 m.), V. Kapnisto „Lyriniai kūriniai” (1806 m.) ir kt.
Džozefas Saundersas angliškai rašė eilėraščius, tyrinėjo Lietuvos dailę.
2022 m. Pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatas
2022 m. Pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatas – 18-asis pasaulinis uždarų patalpų atletikos čempionatas vykęs Belgrade, Serbijoje.
Lietuva čempionate
Čempionato normatyvą taip pat įvykdė Agnė Šerkšnienė, bet į čempionatą nusprendė nevykti.
Angela Cavagna
Andžela Kavanja (, g. 1966 m. birželio 6 d. Genuja) – italų modelis, šokėja, TV laidų vedėja ir aktorė.
Biografija
Jaunystėje mokėsi baleto, o savo karjerą pradėjo kaip šokėja atlikėjos Sabrinos Salerno pasirodymuose. 1987 m. debiutavo televizijoje, programoje „Domani si gioca“, tačiau tikro populiarumo sulaukė pasirodžiusi programoje „Striscia la notizia“, kurioje pakeitė aktorę Sonia Grey. Iki 1992 m. gerbėjų laiškai, kol ji dalyvavo šioje programoje, vėliau buvo surinkti į knygą „Sei più bella della mia capra. Cento lettere ad Angela Cavagna“.
1989 m. Andžela pozavo žurnalui „Playboy“.
Yra įrašiusi 2 albumus. right|thumb|170px
Invincible Eleven
Union of Invincible Eleven & Majestic Sports Association Inc.,, o trumpai Invincible Eleven – profesionalus Liberijos futbolo klubas, rungtyniavęs aukščiausioje šalies lygoje. Klubas įkurtas Monrovijoje.
Istorija
1943 m. įkurtas klubas. Rungtyniavo aukščiausioje lygoje, kitados vadintoje Premjer lyga. Būta iškritimų į žemesnius divizionus, tačiau vėl iškopdavo į stipriausią šalies lygą. Nuo 2021–2022 m. vėl rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Užėmė dešimtą virtą ir išliko pirmame divizione.
Daugkartiniai Liberijos čempionai. Atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose.
Pasiekimai
Aukščiausia lyga
Futbolo taurė
Supertaurė
Laičių II tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1978 metais. 2009–2010 m. tvenkinys buvo nuleistas ir atlikti tvenkinio valymo ir užtvankos rekonstrukcijos darbai.
Inkaklių Lurdo Marijos koplyčia
Inkaklių Lurdo Marijos koplyčia - veikianti katalikų koplyčia, esanti Šilutės rajono savivaldybėje, Švėkšnos seniūnijoje, Inkaklių kaime. Koplyčia stovi vakariniame kaimo pakraštyje, prie kelio, pusiaukelėje tarp Švėkšnos ir Saugų.
Koplyčią aptarnauja Švėkšnos Šv. apaštalo Jokūbo parapijos klebonas. miniatiūra|200px|left|Angelų skulptūros virš koplyčios miniatiūra|200px|left|Šoninėje sienoje - arkinis langas su vitražu
Istorija
Pagal Inkaklių gyventojų XX a. pradžioje liudytus Švč. Mergelės Marijos apsireiškimus, 1914 m. kalvos papėdėje prie trykštančio šaltinėlio buvo pastatyta lurdo grota. Ji tapo gera vieta populiarioms gegužinėms pamaldoms rengti.
Iki sovietmečio lurde vykdavo gegužinės pamaldos, skirtos Švč. Marijai Mergelei pagarbinti. Į pamaldas būdavo kviečiama skambinant varpu, pakabintu koplyčioje. Kasmet liepos 2 d. (arba pirmąjį sekmadienį po šios datos) vyko Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo atlaidai. Visų šventųjų dieną koplyčioje buvo aukojamos šv. Mišios, o po Mišių būdavo vedama procesija po kapines ir prie grotos pasimelsti už mirusius.
1933 m. Švėkšnoje vyko eucharistinis kongresas ir jo metu iš Švėkšnos į Inkaklių lurdą visą kelią ėjo procesija. Pasak etnologės Veronikos Lileikienės, Inkakliuose prie lurdo vykęs eucharistinis kongresas yra vienintelis visoje Lietuvoje.
Po Antrojo pasaulinio karo koplyčioje pamaldos nebevyko, žmonės prie lurdo nebesiburdavo. Bet žmonės slapčia, radę tinkamą progą, nueidavo sutvarkyti lurdo aplinkos.
Koplyčios priekinį fasadą puošia laiptuotas frontonas ir dvi angelų skulptūros. Virš jų iškyla masyvus cementinis kryžius. Sudėti vitražiniai arkinės formos langai.
Giro miško nacionalinis parkas
Giro miško nacionalinis parkas  – saugoma gamtos sritis Indijoje, Gudžarate, Kathiavaro pusiasalyje, 60 km į pietvakarius nuo Amrelio. Įkurtas 1965 m. kaip gamtos rezervatas, vėliau dalis teritorijos paskelbta nacionaliniu parku.
Būdingi sausieji lapus metančių medžių miškai, kur vyrauja tikmedžiai, dygūs krūmynai, brūzgynai. Parke sutinkamos 38 žindulių, ~300 paukščių, 37 roplių rūšys. Giro miško nacionalinis parkas labiausiai garsėja čia išlikusia vienintele natūralioje aplinkoje gyvenančių azijinių liūtų populiacija (2015 m. – 523). Taip pat čia sutinkami indiniai leopardai, indinės kobros, nendrinės katės, dryžuotosios hienos, šakalai, mangustos, medlaižiai, aksiai, mėlynosios antilopės, zambarai, šernai, indinės gazelės, keturragės antilopės, pelkiniai krokodilai, skujuočiai, dygliatriušiai ir kt.
Šimkų apylinkė
Šimkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Do It
„Do It“ – 1-asis „GJan“ studijinis albumas, išleistas 2017 m. spalio 18 d.
Šimkų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kretingalės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Plikių apylinkės.
Jokulių apylinkė
Jokulių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gargždų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Klaipėdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Vėžaičių apylinkės.
Kunigiškės ežeras
Kunigiškės ežeras – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 10,5 km į šiaurės rytus nuo Trakų. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,17 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 107 m. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurinis krantas aukštesnis. Šiaurinėje pakrantėje stūkso miškas, į pietus plyti pelkė, pievos. Per pietinę ežero dalį prateka Neries intakas Vilsa (Sumakas). Šalia įsikūręs Žemųjų Semeniukų kaimas.
Argonautų laivas (žvaigždynas)
Argonautų laivas (Argo Navis) yra senovinis, astronomų nebevartojamas pietų pusrutulyje buvusio žvaigždyno pavadinimas. Šis žvaigždynas buvo pernelyg didelis – 28 % didesnis už Hidrą, didžiausią dabartinį žvaigždyną. Todėl 1763 metais Nicolas Louis de Lacaille jį padalino į Burių, Kompaso, Laivo Kilio ir Laivagalio žvaigždynus. Argonautų laivui priklausė ir dabar Siurblio užimama dangaus dalis. Ryškiausia žvaigždyno žvaigždė buvo Kanopus.
Žvaigždynas buvo dažnai minimas senovės graikų mitologijoje, kur tapatintas su Argo – laivu, kuriuo Jasonas ir kiti argonautai plaukė į Kolchidę, ieškodami aukso vilnos. Dėl Žemės ašies precesijos nemažai Argonautų laivo žvaigždžių (įskaitant Kanopų) iš Graikijos šiuo metu nebematomos. Jos gerai matyti iš toliau į pietus esančių geografinių platumų. Vedų astronomai šioje dangaus dalyje irgi įžvelgė „Valties“ žvaigždyną.
Žvaigždyno vardu taip pat pavadinta lietuvių fantasto Kazio Paulausko 1979 m. išspausdinta apysaka.
Pagrindinis Kaukazo kalnagūbris
thumb|250px|Pagrindinis Kaukazo kalnagūbris Dombajaus (Karačajų Čerkesija) apylinkėse
Pagrindinis Kaukazo kalnagūbris arba Vandenskyros kalnagūbris  – nepertraukiama kalnų grandinė Didžiojo Kaukazo kalnuose, masyvo ašinėje dalyje. Tęsiasi iš šiaurės vakarų pietryčiuosna–rytuosna. Skiria šiaurėn tekančių upių (Kubanės, Tereko, Sulako ir kt.) baseinus nuo tekančių į pietus (Kodorio, Rionio, Ingurio, Kuros ir kt.). Aukštis iki 5068 m (Šcharos kalnas). Šlaitus dengia ledynai (Bezengis, Dychsu, Caneris, Devdorakis, Karaugomas, Cėjus ir kt.).
Limp Bizkit diskografija
Diskografija Jungtinių Amerikos Valstijų nu metal grupės Limp Bizkit susidaro iš keturių studijiniai albumų, vieno EP, dviejų demo albumų, dviejų kompiliacinių albumų, cieno remix albumų, vieno gyvo garso albumo, šešiolikos singlų, penkiolika vaizdo klipų, ir dviejų
Skleipių tvenkinys
Skleipių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 8 km į pietus nuo Viekšnių. Sudarytas užtvenkus Virvytės upę (Ventos intakas) 11,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,8 km, plotis – iki 0,13 km. Yra 2 salos (0,15 ha ir 0,08 ha). Altitudė 65,1 m. Krantai neaukšti, plačiai apaugę medžiais ir krūmais. Pietinėje pakrantėje įsikūrusi Kapėnų gyvenvietė, šiaurinėje – Skleipių kaimas. Vakarine pakrante nutiestas kelias Nr.4616 (Tryškiai – Degimai – Svirkančiai). Rytinėje pakrantėje plyti pievos. 1999 m. pastatyta 230 kW galios mažoji hidroelektrinė.
Sūduvių knygelė
miniatiūra|200px|right|Sūduvių knygelė su ožio garbinimo iliustracija Sūduvių knygelė – scholastikos dogmatika grįsta, įvairių šaltinių kompiliacija, papildyta jos autoriaus - Johanneso Graumanno (Poliandro) - sukurtomis mitologemomis ir jų fantasmagoriniais aprašais. Ši mitologijos fikcija labiau vertintina kaip ankstyvosios naujosios vokiečių aukštaičių ir viduriniosios vokiečių žemaičių, taip pat šių kalbų samplaikos, vartotos XVI a. Prūsijoje, paminklas, bet ne vakarų baltų senosios kultūrinės savasties, kurios jis nesuponuoja, šaltinis.
Sukūrimo aplinkybės
Kodifikuota 15 Sūduvių knygelės nuorašų. Iš jų liko 10 (A[p], α, B, C, E, G, G[p], J[p], K, X), 5 dingę (†D, †ε, †F, †H, †X1).
Manoma, kad Sūduvių knygelė sukurta neatsitiktinai, ji buvo užsakomojo pobūdžio. Veikalo parašymą galėjo finansuoti Brandenburgo hercogas Albrechtas (1490–1568), paskutinis Kryžiuočių ordino magistras, reorganizavęs šalį pagal pasaulietinės valstybės modelį, t. y. perėjęs Reformacijos šalininkų pusėn.
Šio šaltinio sukūrimo tikslas – motyvuoti papildomų teisinių sankcijų įvedimą jotvingių tautai, t. y. 1525 m. gruodžio 10 d. Valdančiųjų luomų atstovų susirinkime patvirtintų Prūsijos kunigaikštystės krašto valdymo nuostatų dalies apie sankcijas už ožio garbinimą (Die Landesordnung den 10. Dezember 1525. Art. 32: Von zauberey vnd bockheyligen) parengimą.