cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thomas Lawrence
Biografija
Tomas Lorensas gimė 1769 m. balandžio 13 d. Bristolyje. Jis buvo jauniausias iš šešiolikos pakelės hotelio tarp Londono ir Bato (tuo metu populiarios britų aristokratijos poilsio vietos) savininko Tomo Lorenso ir Liusės Ryd šeimos vaikų. T. Lorensas nuo jaunų dienų parodė išskirtinį talentą dailei. Būdamas dešimties metų, be jokio formalaus lavinimosi, jis jau piešdavo šeimos hotelyje apsistojančių svečių portretus. Po 1780 m. šeima persikėlė į Batą ir T. Lorensas mokėsi pas dailininką William Hoare, išmoko tapyti pastele. 1787 m. šeima persikėlė į Londoną, apsigyveno netoli Džošua Reinoldso, tuo metu pripažinčiausio Anglijos tapytojo, namų. Džošua Reinoldsas susipažino su T. Lorensu ir skatino jį tapyti, leido naudotis savo studija. T. Lorensas tris mėnesius praleido mokydamasis Karališkosios akademijos mokyklose, kopijavo pagal antikinius modelius, po truputį apleido pastelės techniką ir perėjo prie aliejinės tapybos.
1789 m. T. Lorensas pademonstravo pirmą savo pilno ūgio tapytą portretą Karališkojoje akademijoje. Jis išgarsėjo būdamas vos 20 metų nutapęs karalienės Šarlotės portretą. Jau 1791 m. jis tapo asocijuotu Akademijos nariu, 1792 m. pakeitė Džošua Reinoldsą po jo mirties karališkojo tapytojo pareigybėje ir 1794 m. tapo tikruoju Akademijos nariu. Nuo 1793 m. jis laikė mokinius ir padėjėjus. Pats dailininkas gyveno išlaidūniškai ir nuolat buvo skolose. Sakoma, kad jis asistavo dviem seserimis, garsios aktorės Saros Sidons dukterims, ir pats niekuomet nevedė. 1814 m. Britanijos princas regentas užsakė T. Lorensui sukurti grupę antinapoleoninės koalicijos svarbių veikėjų portretų, skirtų Vaterlo salei Vindzoro pilyje ir 1815 m. dailininko rangas buvo pakeltas į riterių (jis įgavo „sero“ titulą). Tuo tikslu T. Lorensas 1818 ir 1819 m. dirbo Achene ir Vienoje, bei keliavo į Romą, kur nutapė popiežiaus portretą, ir Florenciją. 1816 m. jis pritarė Anglijos vyriausybės Elgino marmuro įsigijimui. 1820 m. T. Lorensas grįžo į Angliją, kur buvo išrinktas Karališkosios akademijos prezidentu, kuriuo išbuvo iki mirties 1830 m. sausio 7 d. Londone. Palaidotas Šv. Pauliaus katedroje. Jis žinomas 684 portretų autoriumi. Vienu iš geriausiai vykusių jo kūrinių minimas „Princesės Sofijos portretas“ (1825 m.).
Pablo Mastroeni
Pablas Mastroenis (g. 1976 m. rugpjūčio 29 d.) – futbolininkas, JAV rinktinės ir Colorado Rapids klubo gynėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2001 m. birželio 7 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur antrosiose rungtynėse žaidėjui parodyta raudona kortelė ir jis negalėjo žaisti kitose rungtynėse.
Kunčiai
Kunčiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Subačiaus geležinkelio stoties, prie Lėvens, palei kelią. Greta – Šaukliškių ir Ilgučių kaimai. Kunčiuose veikia Subačiaus kuro bazė, sauganti Lietuvos valstybės kuro rezervą.
Liepinės herbas
thumb|150px|right|Liepinės herbas Liepinės herbas  – vienas iš Liepinės miesto simbolių.
Aprašas
Mėlyname herbo skydo lauke plaukiantis juodas laivas sidabrinėmis burėmis ir sidabrinėmis vėliavomis. Skydo papėdė sidabrinė, iš penkių sidabrinių juostų.
Herbas simbolizuoja tai, kad miestas įsikūręs ant Bebro upės kranto ir buvo vienas iš svarbesnių upinio vandens transporto uostų.
Istorija
Herbą ir Magdeburgo teises Liepinės miestui suteikė Steponas Batoras 1580 m. gruodžio 8 dieną.
Rinkimų sistema
Rinkimų sistema – metodas, leidžiantis rinkėjams išreikšti savo nuomonę balsais ir pagal juos paskirstyti vietas renkamame valdžios organe. Rinkimų sistema susideda iš taisyklių, pagal kurias vykdomas pats balsavimas, skaičiuojami bei vertinami gauti rezultatai. Kiekvienoje valstybėje nustatoma sava rinkimų sistema, pritaikyta prie tradicijų, teritorinių ypatumų, politinės kultūros ir kitų aspektų.
Rinkimų sistemos gali būti skirstomos į daugumos (arba mažoritarines), proporcines, mišrias ir kitokias.
Raida
Iki naujųjų laikų rinkimuose didelių permainų nebūta, vyravo vienas principas – kandidatai buvo atrenkami paprasta balsų dauguma, skyrėsi nebent tam tikrų žmonių kategorijų teisė dalyvauti rinkimuose. Su Apšvietos epocha padaugėjo su rinkimų sistema susijusių klausimų. 1789 m. Prancūzijoje pirmą kartą buvo iškeltas slapto balsavimo klausimas, o jau nuo 1791 m. jis buvo įvestas visų lygių rinkėjams, bet tokio balsavimo procedūra nebuvo aiškiai nusakyta – 1793 m. Prancūzijos konstitucija šį klausimą (balsuoti slaptai ar atvirai) paliko spręsti patiems rinkėjams. Kitose vakarų šalyse, pvz., Didžiojoje Britanijoje, Belgijoje, Švedijoje, Šveicarijoje ši problema nebuvo išspręsta iki XIX a. vid. – XX a. pr., pirmiausia dėl mažo gyventojų raštingumo. Slapto balsavimo klausimas išliko aktualus ir XX a. antrojoje pusėje daugumai Azijos ir Afrikos valstybių tapus nepriklausomomis.
Rinkimų sistemų tobulinimas išryškino demokratizacijos problemas. Dar XX a. pr. pradėta spręsti proporcinio gyventojų atstovavimo, moterų rinkimų teisės ir kitokie klausimai.
Bendri elementai
Rinkimų sistemos turi tris bendrus elementus: balsavimo sandarą, rinkimų apygardų struktūrą ir rinkimų formulę.
Balsavimo sandara
Balsavimo sandara nurodo, kokiu būdu rinkėjas išreiškia savo pasirinkimą iš pateiktų galimybių. Pavyzdžiui, rinkimuose tas pats žmogus gali turėti vieną arba kelis balsus, balsuoti už pavienius kandidatus arba jų sąrašus, savo nuomonę išreikšti viešai arba slaptai, ir kita.
Rinkimų į Lietuvos Respublikos Seimą atveju kiekvienas rinkėjas turi du balsus, kurių vienas atiduodamas už vienmandatės apygardos kandidatą, o kitas už partijos sąrašą, kurį galima reitinguoti. Tuo tarpu renkant Lietuvos prezidentą turimas tik vienas balsas.
Rinkimų formulė
Rinkimų formulė apibūdina rezultatų skaičiavimo metodą. Naudojant daugumos (mažoritarines) formules, rinkimus laimi daugiausiai balsų gavę kandidatai. Tuo tarpu proporcinės formulės taikymas leidžia mandatus padalinti tolygiai pagal gautų balsų skaičių.
Visose formulėse gali būti taikomas ir išrinkimo barjeras, nurodantis, jog mandatas gali būti suteikiamas tik tam tikrą minimalų balsų kiekį gavusiam kandidatui.
Daugumos atstovavimo sistema
Daugumos atstovavimo sistema, kaip sako pats pavadinimas, yra pagrįsta daugumos principu. Taikant šią rinkimų sistemą valstybės teritorija padalijama į tiek apygardų su daugiau ar mažiau vienodu gyventojų skaičiumi, kiek yra numatyta išdalyti mandatų, ir iš kiekvienos išrenkama tik po vieną atstovą. Juo tampa kandidatas, gavęs daugiausiai balsų lyginant su kitais kandidatais – t. y. surinkęs paprastąją arba absoliučiąją (gavęs daugiau nei 50 % visų balsų) daugumą. Jeigu esant pastarajam reikalavimui nei vienas kandidatas jo neįvykdo, gali būti rengiamas antras rinkimų turas, kuriame varžosi du ar daugiau geriausiai pirmame ture pasirodžiusių asmenų. Kitas sprendimas yra alternatyvaus balso suteikimas rinkėjams. Jo pagalba galima nurodyti ne tik labiausiai patikusį kandidatą, bet ir įvertinti likusius. Tokiu atveju nei vienam kandidatui nesurinkus absoliučiosios daugumos, mažiausiai balsų surinkusio kandidato biuleteniai peržiūrimi ir iš jų balsai atiduodami pažymėtiems antru numeriu. Tokiu pačiu principu skaičiavimas atliekamas tol, kol vienas iš kandidatų galiausiai surenka daugiau nei 50 % balsų.
Proporcingojo atstovavimo sistema
Proporcingojo atstovavimo sistema pagrįsta matematiškai tiksliu mandatų paskirstymu tarp kandidatų grupių proporcingai jų gautų balsų skaičiui. Sistema turi labai daug galimų variantų, nes proporcijos gali būti apskaičiuojamos įvairiai, priklausomai nuo pasirinktos formulės. Naudojant partijų sąrašų metodą, partijoms mandatai išdalinami proporcingai jų gautiems balsams. Kartais šis modelis papildomas perkeliamuoju balsu – galimybe rinkėjams reitinguoti partijų sąrašus, taip į viršų iškeliant norimus kandidatus.
Mišri sistema
Mišri rinkimų sistema naudojama tokiose šalyse kaip Vokietija, Japonija, Rusija, Ukraina ir kitose.
Įtaka politinei sistemai
Rinkimų sistema, veikdama rezultatus, gali daryti įtaką partijų skaičiui ir politinių sprendimų priėmimo ypatybėms, tačiau ji nėra absoliutus veiksnys ir priklauso nuo platesnių aplinkybių.
Pagal prancūzų politologo Maurice Duverger taisyklę, daugumos atstovavimo modeliu paremti rinkimai linkę šalyje formuoti dvipartinę sistemą, kuri padidina vienpartinių (nekoalicinių) vyriausybių tikimybę. Tai nutinka dėl neproporcingo mandatų paskirstymo ir rinkėjų vengimo balsuoti už mažesnes partijas, nenorint „prarasti“ balso. Tuo tarpu proporcinio atstovavimo sistemų naudojimas turi priešinga poveikį – lemia daugiapartiškumą ir koalicinių vyriausybių buvimą valdžioje. Tai įtakoja sprendimų priėmimo aplinkybes, nes vienpartinėse vyriausybėse įstatymai gali būti priimti greičiau, neatsižvelgiant į oponuojančių partijų nuomonę. Tuo tarpu koalicinėse vyriausybėse vyrauja sprendimų priėmimas ieškant konsensuso, atspindint įvairesnį nuomonių spektrą.
Veršvo kraštovaizdžio draustinis
Veršvo kraštovaizdžio draustinis – saugoma teritorija Kauno mieste, Šilainių seniūnijoje ties Veršvo upelio slėniu, apimanti upelio erozinių raguvų šlaitus, atragius tarp raguvų nuo Kalnų gatvės iki Maironiškių sankryžos. Draustinį Kauno miesto savivaldybė įsteigė 1995 m. Draustinyje saugomi Veršvos upelio hidrografinis ir geomorfologinis kompleksai, natūralūs biotopai urbanizuotoje aplinkoje, taip pat buvusio Linkuvos dvaro sodyba kaip šikšnosparnių žiemavietė. Draustinio plotas 130 ha.
Pasko departamentas
Pasko departamentas  – departamentas Peru centrinėje dalyje. Ribojasi su Huanuko departamentu šiaurėje, su Ukajalio departamentu rytuose, su Chunino departamentu pietuose ir su Limos departamentu vakaruose. Administracinis centras – Sero de Paskas.
Veršvo kraštovaizdžio draustinis
2004 m. buvo atlikti draustinio biologinės įvairovės tyrimai. Jų metu, nustatytos draustinyje rastos vertingos augalų rūšys: miškinė monažolė; baltijinė gegūnė; raudonoji gegūnė. Tyrimų metu aptiktos ir šios draustinyje gyvenančios entomofaunos rūšys: machaonas; niūriaspalvis auksavabalis, rudasis ausylis, šiaurinis šikšnys. Draustinyje taip pat aptikta: paprastasis tritonas, žalioji rupūžė, vikrusis driežas, žuvys: smėlinis grundalas, trispyglė dyglė, paprastoji aukšlė, paprastasis karosas.
Pasko departamentas
Istorija
Teritorija apgyvendinta žmonių bent 10 tūkst. metų. Pirmoji čia iškilusi buvo Vario kultūra, vėliau kraštą valdė taramai, huankai, jarovilkai. Dar iki ispanų atvykimo, inkai Paske kasė auksą ir sidabrą. Kolonijiniais, o ypač nepriklausomos Peru laikais Paskas tapo svarbiu kalnakasybos pramonės centru. Departamentas sukurtas 1944 m.
Geografija
thumb|left|240px|Huagurunčo kalnas Vakarinė departamento dalis yra Andų aukštikalnėse. Jose įsikūręs Sero de Pasko miestas yra aukščiausiai esantis šalies miestas (4338 m). Svarbiausios viršukalnės: Huagurunčas (5721 m), Anjilkoča (5073 m), Kiulakoča (5012 m), Hualgašchanka (4901 m), Njausakoča (5152 m). Rytuose paviršius palaipsniui leidžiasi link Ukajalio slėnio. Ten būdingi drėgnaisiais miškais apaugę kalnų šlaitai (Jungasas).
Upės priklauso Amazonės baseinui: Mantaras, Pačitea, Posusas. Kalnuose yra nedidelių ežerų (Akukoča, Aljkakoča, Kuilakoča, Šegė, Huarunkoča).
Nigerio istorija
Nigerio istorija
Pasko departamentas
Geografija
Klimatas aukštikalnėse vėsus, dieną temperatūra pakyla maždaug iki 15 °C, naktimis nukrenta iki 0 °C. Sero de Paske vidutinė metinė oro temperatūra yra 4 °C. Krituliai būna lapkričio–kovo laikotarpiu. Rytuose klimatas tropinis, vidutinė metinė oro temperatūra yra 18 °C.
Nigerio istorija
Senoji istorija
thumb|250px|left|Songajaus imperija didžiausio išsiplėtimo laikais (1500) Kai Sachara buvo drėgnesnė dabartinis Nigeris buvo tankiai apgyvendintas. Klimatui sausėjant ir susidarant dykumoms šiaurinėje dalyje gyvenę žmonės pasitraukė į pietus.
Senoji Nigerio istorija neatsiejamai susijusi su Sahelio civilizacijos istorija. Sahelio civilizacijos istorija prasidėjo I mūsų eros tūkst., plečiantis transsacharinei prekybai, kurios keliai sujungė Viduržemio jūros pietines pakrantes su į pietus nuo Sacharos buvusiomis tautomis. Nigeryje klestėjo garsūs prekybiniai miestai oazės Agadesas ir Tahua.
Pasko departamentas
Geografija
Yra vaizdingas Huajljajaus „akmenų miškas“, Janačagos-Čemiljeno nacionalinis parkas, El Siros bendruomenės draustinis, Janešos bendruomenės draustinis, San Matijaso-San Karloso saugomas miškas.
Nigerio istorija
Senoji istorija
Dabartinio Nigerio teritorijoje galima išskirti tris istorines Sahelio teritorijas, kurias šalis dalijasi su kitomis valstybėmis:
2001 m. Formulės 1 sezonas
thumb|right|200px|Sezono nugalėtojai Ferrari ir M.Schumacher'is Formulės 1 sezonas 2001 buvo 52-as FIA rengiamas Formulės 1 Pasaulio čempionatas. Jį laimėjo Scuderia Ferrari ekipa ir jos pilotas Michael Schumacher'is.
Nigerio istorija
Fulbių imperija
Pagrindinis straipsnis: Fulbių imperija
Deir ez Zoro muchafaza
Deir ez Zoro muchafaza  – viena iš 14 Sirijos muchafazų. Yra šalies rytinėje dalyje, prie Irako sienos. Administracinis centras – Deir ez Zoras.
Antanas Niedvaras
Antanas Niedvaras (nuo 1919 m. Jonas Bučiukas; 1893 m. birželio 30 d. Gustonyse, Panevėžio apskritis – 1937 m. gruodžio 9 d. Gomelyje, Baltarusija) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas, spaudos darbuotojas. miniatiūra|180px|left|[[Stogastulpis A. Niedvaro atminimui gimtinėje Gustonyse (Naujamiesčio sen.)]]
Deir ez Zoro muchafaza
Administracinis suskirstymas
Muchafaza suskirstyta į 3 mintakas:
Anglijos futbolo varžybos 1878–1879 m.
Anglijos futbolo varžybos 1878–1879 m.
Nigerio istorija
Nepriklausomas Nigeris
thumb|150px|Mamadu Tandžia – dabartinis Nigerio prezidentas
Antanas Niedvaras
Biografija
1919 m. Panevėžio apskrities bolševikinės tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas, 1919–1920 m. – LKP Šiaulių rajono komiteto sekretorius, nuo 1921 m. – LKP CK narys. 1921–1923 m. kalintas. 1923 m. apsigyveno Maskvoje, 1926 m. baigė Vakarų tautinių mažumų universitetą. Nuo 1926 m. gyveno Baltarusijoje. Nuo 1927 m. dirbo laikraščio „Raudonasis artojas“ redakcijoje; 1927–1930 m. – redaktorius. Nuo 1930 m. dirbo knygų leidykloje, buvo Lietuvių biuro prie BKP (b) CK propagandos ir agitacijos skyriaus sekretorius.
Pasko departamentas
Ekonomika
Kalnuose yra svarbi kalnakasybos pramonės sritis. Išgaunamas varis, švinas, auksas, sidabras. Rytuose verčiamasi gyvulininkyste, auginami ryžiai, vaisiai, kukurūzai, manijokai, kakava. Vystoma maisto pramonė. Teritorijoje įrengta keletas svarbių hidroelektrinių (Jaupi, Paukartambo, Junkano).
Nigerio istorija
Po nepriklausomybės (1960–1990)
Visiškai nepriklausomas Nigeris tapo 1960 m. rugpjūčio 3 d. Jo pirmuoju prezidentu tapo Hamani Diori, kuris buvo nuverstas 1974 m. kariniu sukilimu, po kurio prezidentu tapo sukilimo vadas Seyni Kountché.
2001 m. Formulės 1 sezonas
Etapai
Pirmasis etapas Australijos GP, o tuo pačiu ir F1 sezonas prasidėjo 2001 m. kovo 4 d. Melburne (Australija) Albert Park trasoje. Paskutinis etapas Japonijos GP vyko spalio 14 d. Suzuka miesto (Japonijoje) Suzuka trasoje.
Nigerio istorija
Po nepriklausomybės (1960–1990)
Trečiojo prezidento Ali Saibou laikais pradėta šalies liberalizacija, išleista nauja konstitucija, tačiau tai netenkino pažangiųjų sluoksnių, kurie reikalavo įteisinti daugiapartinę sistemą, suteikti daugiau laisvių.
Pasko departamentas
Gyventojai
thumb|240px|Huajljajaus kaimo panorama
Nigerio istorija
Demokratija (1991–1996)
1991 m. šalyje pradėta daugybė reformų, įtvirtinta pereinamoji vyriausybė, atsirado daugybė partijų. 1993 m. rinkimuose laimėjo Mahamane Usmanas, tačiau netrukus prasidėjo politinis nestabilumas ir vyriausybės sąstingis.
Pasko departamentas
Gyventojai
Didžioji dauguma Pasko departamento gyventojų yra metisai, kalbantys ispaniškai. Indėnai sudaro ~10 % krašto gyventojų (kalnuose – kečujai, rytuose – ašaninkai, janešai).
Nigerio istorija
Karinis perversmas (1996–1999)
Demokratijos silpnumas sudarė prielaidas subręsti naujam kariniam perversmui. Jam vadovavo Ibrahim Baré Maïnassara, kuris nušalino prezidentą, pakeitė konstituciją, paskelbė ketvirtąją respubliką ir surengė rinkimus.
Šiuose falsifikuotuose rinkimuose Bare tapo Nigerio prezidentu. Prasidėjo žmogaus teisių pažeidimai, užmegzti santykiai su Libija.
Pasko departamentas
Administracinis skirstymas
Pasko departamentas administraciškai padalintas į 3 provincijas (skliaustuose – administracinis centras).
Nigerio istorija
Dabartis (nuo 1999)
1999 m. Bare buvo nužudytas ir valdžią perėmė demokratinės jėgos. Paskelbta penktoji respublika, vėl pakeista konstitucija, ir surengti nauji rinkimai. Juose laimėjo dabartinis prezidentas Tandžia Tamadu.
Paris Bordone
thumb|right|180px| Pariso Bordonės „Madona soste su kūdikiu ir šventieji“ (apie 1530, [[Paveikslų galerija Berlyne)]]
Biografija
Parisas Bordonė gimė 1500 m. liepos 5 d. Trevize. Mirus tėvui, motina pasiėmė 8 metų P. Bordonę į miestą, iš kurio buvo kilusi − Veneciją. Čia P. Bordonė parodė talentą menams − išmoko muzikuoti ir įstojo mokiniu pas dailininką Ticianą. Pasakojama, kad Bordonė taip greit išmoko pamėgdžioti savo mokytoją, kad Ticianas privertė pasitraukti jį iš dirbtuvių. Kaip tik tuo metu, apie 1523 m. Parisas Bordonė gavo pirmą užsakymą altorinei tapybai vienoje bažnyčioje, tačiau Ticianas, tai išgirdęs, įvairiomis priemonėmis palenkė bažnyčios vienuolius, kad jie šį užsakymą atidavė jam. Kitas dailininkas, kurio įtaka jaučiama Bordonės kūryboje, buvo Džordžonė.
Po to P. Bordonė gavo užsakymą Vičencoje, dirbo Trevize (atliko darbų miesto katedroje), bei, žinoma, Venecijoje. Nors Bordonė po truputį tapo žinomu Venecijoje, tačiau vargiai galėjo konkuruoti su tokiu meistru kaip Ticianas. 1534 m. Bordonė laimėjo konkursą valstybiniam užsakymui, kuriame pavaizdavo žveją, dovanojantį Šv. Morkaus žiedą Venecijos dožui. Šis paveikslas tapo tikriausiai geriausiai žinomu P. Bordonės darbu. Paveikslo tema buvo paremta legenda apie tai, kad Šv. Morkus, skurdaus žvejo pagalba, išplaukė į audringą jūrą ir sustabdė demonus, kurie kėlė bangas. Už atlygį Šv. Morkus davė žvejui žiedą ir liepė jį jam atiduoti Venecijos dožui, kaip ženklą, kad miestas buvo išgelbėtas, o dožas už tai jį apipilsiąs dovanomis.
1536 m. P. Bordonė vedė ir susilaukė sūnaus, kuris vėliau tapo dailininku. 1538 m. P. Bordonė, kaip ir daugelis kitų Italijos dailininkų, priėmė Prancūzijos karaliaus Pranciškaus I kvietimą dirbti Fontenblo. Ten sukūrė viena geriausių savo kūrinių „Mieganti Venera su Kupidonu“. Žinoma, kad Fontenblo P. Bordonė sukūrė daug prancūzų didikų portretų, tačiau jie neišliko. 1541–43 m. P. Bordonė dirbo Vokietijoje, Augsburge ir Bavarijoje, vietos aristokratams. Dauguma šių darbų irgi neišliko.
Po to P. Bordonė grįžo į Veneciją, mėgavosi šiokiu tokiu žinomumu, daugiausia atlikinėjo darbus užsakymams iš Veneto provincijos miestų. Gyvenimo pabaigoje nebetapė. Parisas Bordonė mirė 1571 m. sausio 19 d. Venecijoje. Jo stilius nuo klasikinės Venecijos dailės tradicijos metams bėgant tapo manieristiniu.
Punios šilo ąžuolai
thumb|180px|Ąžuolas šalia Nemuno kranto Punios šilo ąžuolai auga Alytaus rajone, Punios šilo 32-ajame kvartale, Nemuno kilpų regioniniame parke. Yra šilo rytinėje dalyje, Nemuno pakrantėje priešais Punią, į pietus nuo buvusio Strazdinės kaimo. Keturių medžių skersmenys vienodi – 1,6 m, o aukščiai – 28 ir 30 m. 1971 metais šie ąžuolai paskelbti saugomais gamtos paveldo objektais.
thumb|left|250px|Punios šilo ąžuolai
Ąžuolynas sudaro ištisą alėją, kur galima pamatyti įvairios brandos stadijos ąžuolų. Įspūdingesniems medžiams suteikti Lietuvos didžiųjų kunigaikščių vardai.
BBL 2012–2013 m. sezonas
BBL 2012–2013 metų sezonas – 9-as lygos sezonas, kuriame dalyvauja 23 klubai.
Reguliarusis sezonas
Grupė A
Grupė B
Grupė C
Grupė D
TOP 16
E grupė
F grupė
G grupė
H grupė
Duplesio našlaičiai
Duplesio našlaičiais (pranc. les Orphelins de Duplessis) vadinamos bene didžiausios vaikų išnaudojimo bylos Kanados istorijoje aukos. Keli tūkstančiai našlaičių iš Romos Katalikų Bažnyčios vaikų namų, Kvebeko provincijos vyriausybei suklastojus psichiatrines diagnozes, buvo arba nusiųsti į psichiatrines ligonines, arba jų pačių vaikų namams suteiktas psichiatrinės ligoninės statusas.
Belvo
Belvo − miestas pietvakarių Liuksemburge, Liuksemburgo apygardoje, Ešo kantone.
Duplesio našlaičiai
Kanadoje mokyklos ir vaikų namai buvo išlaikomi iš provincijos biudžeto, o psichiatrinės ligonines dar papildomai remiamos Kanados vyriausybės. Pradedant 1940 metais, Kvebeko premjeras Maurice Duplessis, bendradarbiaudamas su vaikų namus prižiūrėjusia Romos Katalikų Bažnyčia, dokumentuose „prikūrė“ fiktyvių psichiatrinių ligoninių, o jų paramai skirtus pinigus savinosi.
Belvo
Belvo yra dvyliktas pagal dydį Liuksemburgo miestas ir didžiausias iš miestų, neturinčių kantono tuo pačiu pavadinimu.
Duplesio našlaičiai
Visa tai truko maždaug iki 1960 metų. 1990 metais apie 3000 išlikusių išnaudojimo aukų pradėjo kampaniją už teisingumą. Be Bažnyčios ir provincijos vyriausybės, buvo apkaltintas ir Kvebeko gydytojų koledžas (College of Physicians of Quebec). Rasti medicininiai įrašai rodė, kad čia daug vaikų su suklastotomis psichiatrinėmis diagnozėmis buvo naudojami naujų vaistų testavimui ir kituose medicininiuose eksperimentuose.
Pasiekę pilnametystę ir išleisti, našlaičiai paprastai būdavo neišsimokslinę ir neturėdavo net paprasčiausių savarankiškam gyvenimui visuomenėje reikalingų įgūdžių. Jų savarankiškas gyvenimas dažnai baigdavosi savižudybe arba nusikalstama karjera.
Xghajra Tornadoes FC
Šgairos „Tornadoes“ – Maltos futbolo klubas iš Šgairos.
Angliškuose šaltiniuose žinomas Xgħajra Tornados Football Club, o trumpai vadinamas Xgħajra Tornados.
Istorija
Klubas įkurtas 1985 m. Kitados rungtyniavo aukščiausiame divizione. 1997 m. debiutavo aukščiausioje lygoje, bet joje ilgam neįsitvirtino.
Vėlesniais metais žaidė žemesniųjų divizionų pirmenybėse. 2022–2023 m. sezone rungtyniavo IZIBET Amateur League (III pakopa) ir A grupėje liko penktoje vietoje. Dėl galimybės kilti į aukštesnį divizioną kovojo pereinamųjų rungtynių cikle, tačiau pralaimėjo.
Marmeladas
thumb|right|250px|[[Mandarinas (vaisius)|Mandarinų marmeladas]] thumb|right|250px|Namų gamybos marmeladas Marmeladas (, iš 'cidonijos konservai', iš  'cidonija') – želė konsistencijos maisto gaminys, pagamintas iš vandens, cukrų ir vieno ar kelių citrusinių vaisių produktų: minkštimo, tyrės, sulčių, vandeninių ekstraktų ir žievelės (tai angliškasis marmelado variantas). Kitose šalyse (ir Lietuvoje) marmeladu vadinami ir panašiai virti gaminiai iš kitų vaisių. Verdant marmeladus dažnai dedami drebučius sudarantys priedai (pektinas, agaras, želatina).
Lietuvoje marmelado gamyba reglamentuota Žemės ūkio ministerijos patvirtintu reglamentu, kuris numato, kad 1000 g marmelado turi būti ne mažiau kaip 200 g citrusinių vaisių (iš kurių ne mažiau kaip 75 g turi būti iš vidinio sluoksnio (endokarpio).
Marmeladas angliakalbėse šalyse
Angliakalbėse šalyse žodis beveik visada reiškia džemo tipo gaminį iš citrusinių vaisių, dažniausiai – apelsinų: Verdamas ir svogūnų marmeladas, verdamas iš valgomojo svogūno gumbų ir naudojamas kaip garnyras su kai kuriais pikantiškais patiekalais.
Į tokius marmeladus dedamos ir supjaustytos ar kapotos citrusinių vaisių žievelės, kurios virinamos vaisių sultyse bei vandenyje kol suminkštėja. Kartais marmeladas apibūdinamas kaip citrusinių džemas su žievelėmis, nors kai kurios kompanijos gamina marmeladus be žievelių. Toks marmeladas dažniausiai valgomas pusryčiams su skrudintomis baltos duonos riekėmis.
D. Britanijoje marmelado gamyboje paprastai naudojami aitrieji apelsinai (karčiavaisio citrinmedžio vaisiai). Šie apelsinai turi daugiau pektinų negu paprasti, todėl marmeladas iš jų geriau stingsta. Marmeladus verda ir iš kitų rūšių citrinvaisių (pvz., žaliųjų citrinų) ar jų mišinių.
Nuorodos
Confitura Selai Schem Syltetøy Doce (alimento) 果占
Smilkalinė
miniatiūra|220px|right|Smilkalinė prie vienos iš [[Taipėjus|Taipėjaus šventyklų]]
Smilkalinė – indas, skirtas smilkalų deginimui religinių apeigų, praktinės magijos seansų metu, buityje. Jos gali būti įvairiausios formos ir dydžio, pagamintos iš skirtingų medžiagų, pradedant masinės gamybos paprastais keraminiais puodeliais ir baigiant išskirtinio puošnumo vienetiniais raižytais sidabro ir aukso indais. Daugelyje pasaulio kultūrų smilkalų deginimas nuo seno turėjo dvasinę ir religinę prasmę, tikėta kvapiųjų medžiagų gydomosiomis savybėmis, ir tai atsispindi tam skirtų gaminių dizaine ir puošyboje.
Naudojimas
Naudojant buityje granuliuotas smilkymui skirtas aromatines medžiagas, jų uždegimui paprastai yra tam skirti nedideli medžio anglių briketai. Padegus tokio briketo kraštą, jis patalpinamas į smilkalinę, ten liepsna užgesinama. Žarijoms išplitus per visą anglies plotą, galima ant jos padėti smilkalus. Smilkstančių medžiagų dūmas ir kvapai skverbiasi pro indo gaubtuve esančias ertmes.
Krikščioniškose bažnyčiose religinių ritualų praktikoje plačiai naudojamos siūbuojamosios smilkalinės – smilkytuvai.
Taip pat gaminamos smilkalinės, pritaikytos naudojimui su smilkalų lazdelėmis. Šiuo atveju tai pailgos plokščios formos plonos lėkštutės iš medžio, metalo ar keramikos, viename gale užlenktos, su skylėmis, smilkalų padėjimui.
Foz do Iguasu
Foz do Iguasu  – miestas pietų Brazilijoje, Paranos valstijoje, 650 km į vakarus nuo Kuritibos. Išsidėstęs Triple Frontera regione, Paragvajaus ir Argentinos pasienyje, prie Paranos ir Igvasu upių, netoli Igvasu krioklio. 309,1 tūkst. gyventojų (2006 m.). Draugystės tiltu sujungtas su Siudad del Este Paragvajuje, Tancredo Neves tiltu su Puerto Igvasu Argentinoje. Svarbus ekonominis, prekybinis, transporto ir turistinis centras. Miestą aptarnauja tarptautinis Cataratas oro uostas.
Foz do Iguasu vienas labiausiai daugiakultūrių šalies miestų. Čia gyvena gausios arabų, italų, argentiniečių, vokiečių, japonų, ukrainiečių, kinų bendruomenės.
Istorija
Iki 1860 m. Foz do Iguasu žemės buvo Paragvajaus teritorija, bet šis ją prarado po Trigubo Aljanso karo. Gyventojai pradėjo kurtis 1897 m. Miesto statusą gavo 1914 m.
Varaklianų savivaldybė
Varaklianų savivaldybė  – administracinis vienetas rytų Latvijoje, Latgaloje. Ribojasi su Maduonos, Rėzeknės, Preilių ir Jekabpilio savivaldybėmis. Plotas 278 km², 2 945 gyventojai (2021 m.). Administracinis centras – Varaklianai.
Istorija
Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Maduonos rajono dalies.
Suskirstymas
Savivaldybė skirstoma į 2 valsčius ir 1 miestą:
Formikariumas
right|thumb|240px Formikariumas ( – „skruzdėlė“) – tai vivariumas, skirtas laikyti ir auginti skruzdėlėms, turint tikslą stebėti jų gyvenimą, vykdyti mokslinius tyrimus. Tai dirbtinis skruzdėlynas – jame sukuriamas sumažintas modelis dalies būdingos šiai vabzdžių rūšiai ekosistemos, be to, kontroliuojamos supančios aplinkos sąlygos. Paprastai, tai stačiakampis, bokšto ar kitos formos indas permatomomis sienelėmis iš stiklo ar plastiko, patogus matyti visą skruzdėlių kolonijos gyvenimą.
Istorija
left|thumb|180px Pirmasis formikariumas buvo užpatentuotas 1931 m. Dartmouth College universitete (JAV). Autoriaus prof. Franko Austino kūrinyje buvo sukurtos ne tik vabzdžių gyvenimui tinkamos sąlygos, bet ir meniškai sukurtas maketas gyvenimiškos scenos iš įvairių medinių figūrėlių, išdėstytų antžeminėje dalyje.
Konstrukcija
Formikariumai, arba skruzdėlių „fermos“, pagaminami iš permatomų medžiagų, kad būtų įmanoma stebėti smulkiausius skruzdėlių rausiamus takus ir plyšius. Tūrio pagrindas gali būti užpildomas įprastu gruntu, dirvožemiu, priemoliu, smėliu, vermikulitu, pjuvenomis, kitomis mineralinėmis medžiagomis, kas tarnautų tinkama terpe vabzdžių veisimuisi ir gyvenimui, mitybai, drėgmės ir temperatūros režimo palaikymui.
Pasaulyje yra garsūs formikariumų gamintojai (pvz., Uncle Milton’s Ant Farm, Uncle Milton Industries), kurie klientus aprūpina reikiama įranga, kiti vykdo prekybą pačiais vabzdžiais ir jų siuntimą paštu. Yra susikūrę skruzdėlių mylėtojų klubai, keičiamasi vabzdžiais. Tai iš dalies susiję su rizika, kad pabėgusios į laisvę atvežtinės rūšys gali sukurti invazines populiacijas.
Aleksandrinos ežeras
Aleksandrinos ežeras  – gėlavandenė lagūna Australijoje, Pietų Australijos valstijoje, 70 km į pietus nuo Adelaidės. Telkšo šalia Enkaunterio įlankos kranto, nuo jos potvynių apsaugotas 5 pylimais. Ilgis 37 km, plotis 21 km. Būdingas gylis 1,5-4,5 m. Vanduo naudojamas laukų drėkinimui. Pro Aleksandrinos ežerą prateka svarbiausia Australijos upė – Murėjus.
Ežero vakariniame krante įsikūręs Milango miestelis. 1828 m. ežerą atrado britų keliautojas Čarlzas Sturtas.
Janešai
Janešai (Yanesha) arba amuešai (Amuesha) – indėnų tauta, gyvenanti Peru rytuose, Amazonijoje. Įsikūrę daugiausia rytinėse Andų pašlaitėse, Ukajalio baseine (Čančamajaus, Oksapampos, Puerto Inkos provincijos). Populiacija siekia ~1000 žmonių. Vartoja janešų kalbą, priklausančią aravakų kalbų šeimai.
thumb|left|110px|Janešų mergaitės
Tradiciškai janešai verčiasi medžiokle, žvejyba, tropine žemdirbyste. Dabar daug janešų dirba kavamedžių, dažinių urlijų plantacijose, augina vilkakoras, verčiasi gyvulininkyste, amatais.
Katalikų misionieriai janešų žemes pasiekė jau XVI a., tačiau pirmosios pranciškonų misijos įsteigtos XVIII a. Dėl europiečių atneštų ligų ir kolonializmo, janešų populiacija ženkliai sumažėjo.
Mis Pasaulis 1957
Mis Pasaulis 1957 – septintoji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkursą laimėjo Marita Lindahl iš Suomijos.
Franz Heinrich Schwechten
thumb|250px|Franz Heinrich Schwechten Franz Heinrich Schwechten (Francas Heinrichas Švechtenas) (1841 m. rugpjūčio 12 d. Kelne – 1924 m. rugpjūčio 11 d. Berlyne) – vokiečių architektas, profesorius, karališkasis architektas ir Kaizerio architektūros patarėjas. Vienas garsiausių savo laikmečio vokiečių architektų. 1897 m. grafas Feliksas Tiškevičius užsisakė iš Švechteno Palangos dvaro rūmų projektą. thumb|240px|left|Buvę Tiškevičių rūmai Palangoje
Ragažėlė
Ragažėlė – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 2 km į pietvakarius nuo Kapčiamiesčio, Kareivonių miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,31 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 114 m. Šiaurinis ir pietinis krantai aukšti, kitur žemesni, daug kur pelkėti. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras nenutekantis, priklauso Baltosios Ančios intako Niedos baseinui.
Tiffany & Co.
Tiffany & Co. – juvelyrikos bendrovė, įsikūrusi Niujorke, JAV. Ji viena žinomiausių sužadėtuvių žiedų gamintoja. Dabar Tiffany turi per 150 parduotuvių pasaulyje. Visos Tiffany pakuotės – dėžutės, vyniojamasis popierius, maišeliai ir katalogo viršelis – turkio arba dar vadinamos „Tiffany mėlynumo“ spalvos. Ši spalva įteisinta kaip registruotas ženklas „Tiffany Blue®“.
Žemės mantija
''Terminas „mantija“ turi ir daugiau reikšmių, žr. Mantija (reikšmės)'' thumb|350px|[[Žemės skerspjūvis nuo branduolio iki egzosferos.]]
Mantija – sluoksnis planetos (šiuo atveju Žemės) sandaroje, kuris slūgso po Žemės pluta virš išorinio planetos branduolio. Pvz., Žemės, labiausiai ištirtos planetos, mantija slūgso apytikriai nuo 30 km iki 2900 km gylyje nuo Žemės paviršiaus.
Riba tarp planetos plutos ir mantijos vadinama Mohorovičičiaus paviršiumi (paprastai trumpinama – Moho paviršius). Tai menamas paviršius, išskirtas pagal seismines bangas. Pastarosios ties šiuo paviršiumi staigiai keičia sklidimo greitį.
Mantija nuo plutos skiriasi ir mechaninėmis savybėmis, ir mineraline sudėtimi. Mantija sudaryta iš olivinų, kitokių piroksenų, ir kitų mineralų. Tipinės mantijos uolienos turėtų būti peridotitas, eklogitas, dunitas.
Temperatūra siekia 100 °C viršutinėje dalyje ir virš 3500 °C apatinėje dalyje. Nors tokios temperatūros viršija uolienų lydymosi temperatūras, tačiau didelis slėgis laiko jas kietame būvyje.
Temperatūrų skirtumas tarp išorinio branduolio ir žemės plutos mantijoje sukelia konvekcinius srautus. O pastarieji sukelia litosferos plokščių judėjimą.
1410 m.
1410 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Arabijos–Indijos kalnagūbris
miniatiūra|Arabijos–Indijos kalnagūbris Arabijos–Indijos kalnagūbris – povandeninis kalnagūbris Indijos vandenyno šiaurės vakaruose. Driekiasi 3700 km, nuo Adeno įlankos iki Rodrigeso salos. Plotis – 300–650 km. Būdingas gylis virš gūbrio – 2500-3000 m, mažiausias – 1271 m. Kalnagūbris smarkiai suskaidytas. Jo šlaituose driekiasi gilūs lūžiai, siekiantys iki 6492 m gylį.
Sergejus Kokšarovas
Sergejus Kokšarovas – Rusijos šaunamųjų ginklų konstruktorius, dirbantis Kovrovo mechanikos gamykloje (Ковровский механический завод).
Sukūrė automatą AEK-971, kurio vienas modelis naudoja 5,45x39 mm šovinius, kitas – 7,62x39 mm šovinius.
Nunthaburi nacionalinis parkas
Nunthaburio nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Nano provincijoje. Parkas įkurtas 1996 m. rugsėjo 5 d.
Vieta
Parkas užima 877,00 km² plotą Jodoivao (Yod Doi Wao) kalnų vietovėje, Laoso pasienyje, 45 km į šiaurę nuo provincijos centro Nano.
Flora ir fauna
Nunthaburio nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs, spygliuočių ir visžaliai miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), krausva (Lagerstroemia calyculata), Afzelia Bijuga, aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), siauralapis sparnenis (Dipterocarpus costatus), kvapioji hopėja (Hopea odorata), raudonasis indenis, Michelia Alba , Indinė garcinija (Garcinia indica), melsvasis kaliamas (Calamus Caesius), aitrioji kariota (Caryota urens), Lithocarpus Cantleyanus , alksnialapis beržas (Betula alnoides), Nageia latifolia , cinamonas (Cinnamomum iners) ir kt., daug įvairių bambukų ir palmių.
Bachreinas (regionas)
Bachreinas (arab. البحرين‎ al-Baḥrayn‎ "dvi jūros"), arba Rytų Arabija – istorinis Arabijos regionas, esantis pusiasalio rytinėje dalyje, į pietus nuo Basros palei Persijos įlanką. Vakaruose istorinis Bachreinas susisiekia su Nedžo regionu. Pietuose už dykumos yra Omano regionas.
Šiuo metu šiame regione yra daug valstybių: dalis Saudo Arabijos, Kuveitas, Kataras, Bahreinas, Jungtiniai Arabų Emyratai. Viena jų, Bahreinas, paveldėjo viso didelio regiono pavadinimą.
Geografija
Bachreino regionas prisiglaudęs prie Persijos įlankos. Didžiąją regiono dalį sudaro dykumos, kuriose yra keli derlingi ir sėsliam gyvenimui tinkami plotai. Dauguma jo miestų buvo uostai pusiasalio pakrantėje bei salose. Svarbiausios gyvenviečių sankaupos, sudarančios istorinį Bachreiną yra Kuveitas (svarbiausias miestas - Kuveitas), al-Ahsa (Hofufas), Katifas (Džubailas), Kataras (Doha) ir Avalis (dab. Bahreinas, svarbiausias miestas - Manama).
Islamo suklestėjimas
I mūsų eros tūkst. I pusėje čia klestėjo nestorizmas, o VII a. introdukuotas islamas ir regionas prijungtas prie Kalifato. Bachreinas buvo vienu iš pirmųjų regionų, kuriuose paplito islamas, nors jis buvo ir nutolęs nuo islamo centro Medinoje.
Karmatai
Karmatai propagavo milenaristines nuotaikas ir pranašavo ateinančią naują epochą. Jie propagavo viduramžių terorizmą, niekindami šventąsias keliones į Meką ir žudydami piligrimus karavanų keliuose. 930 m. jų valstybė tapo tokia stipri, kad Bachreino armija nusiaubė Meką ir į savo sostinę parnešė juodąjį akmenį.
976 m. valstybė pralaimėjo vėl sustiprėjusiems Abasidams ir tapo jų vasale.
Vėlesnės dinastijos
Nuo 1253 regioną valdė Usfuridai. Tačiau jų valdymas pasižymėjo ypač dideliu nestabilumu regione, nes hegemoniją įgijo persiški miestai iš kito Persijos įlankos kranto. 1330 m. visame Persijos įlankos regione įsigalėjo Ormuzo miestas, tapęs didelės karalystės sostine.
1521 m. Hasa ir Katifas buvo užimti Muntafikų dinastijos, kilusios iš Basros. Muntafikai veikė su Osmanų žinia, todėl netrukus regionas tapo Osmanų imperijos vasalu.
1670-1793 m. regione viešpatavo Bani Chalidų gentis, kuri sukūrė čia gentinę konfederaciją. Jų valstybė apėmė visą regioną, taip pat turėjo įtaką gretimame Nedžo regione.
Suirutė ir Saudi ekspansija
Pagrindiniai straipsniai: Kuveito istorija, Bahreino istorija, Kataro istorija
1705 m. į šiaurinę regiono dalį atsikėlė Bani Utbah gentis, kur jie įkūrė Kuveito miestą. 1716 m. į miestą atsikėlė anazijų gentis, migravę iš Nedžo, kur tuo metu siautė badas bei sausra. Viena jų atšaka Al Sabahai, 1752 m. įkūrė Kuveito valstybę ir dinastiją, kuri valdo iki šiol.
Kitos anazijų atšakos al-Chalifai ir al-Džalahimai iš Kuveito migravo į pietus. Al-Chalifai įsikūrė Avalio saloje, iš kur 1783 m. išvijo čia įsitvirtinusius persus. Jie įkūrė čia Bahreino valstybę ir dinastiją, kuri valdo iki šiol.
Tuo pat metu vakaruose, Nedže, stiprėjo Saudo gentis, sukūrusi Pirmąją Saudo valstybę, kuri 1793 m. užgrobė visą Bachreino regioną (išskyrus Kuveitą). 1818 m., padedant Osmanams, Saudo valstybė buvo sunaikinta ir Bani Chalidai bei vietinės dinastijos atgavo valdžią. Tačiau 1830 m. Antroji Saudo valstybė padarė galą nepriklausomam Bachreino regiono viešpatavimui.
Britų protektoratai ir nepriklausomybė
Silpstant Antrajai Saudi valstybei, vėl prasidėjo atskirų salų nepriklausomybė. 1843 m. viena anazijų atšaka įsikūrė Dohoje, iš kur buvo įkurta nepriklausoma Kataro valstybė. 1847 m. ten įkurta al-Tani dinastija.
Albinas Jasenauskas
Albinas Jasenauskas (1886 m. vasario 28 d. Bergluvio k., Augustavo apskr., Suvalkų gubernijoje, Lenkija – 1973 m. kovo 21 d. Telšiuose), vargonininkas, chorvedys, pedagogas.
Kristupas Jurkšaitis
Kristupas Jurkšaitis ( 1852 m. rugpjūčio 15 d. Galbrasčiai, Ragainės apskritis – 1915 m. birželio 17 d. Rusnė. Palaidotas Rusnės bažnyčios šventoriuje ) – Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, spaudos darbuotojas, tautosakininkas, kalbininkas, vertėjas, kultūros veikėjas.
Bachreinas (regionas)
Britų protektoratai ir nepriklausomybė
Nuo XIX a. vidurio pajūrio regionuose reiškėsi britai, kurie čia steigė protektoratus. Pirmiausia jie sutramdė smulkius emyratus dabartinių JAE teritorijoje, vėliau jų protektoratais tapo Kuveitas, Bahreinas ir Kataras, gauti silpstančios Saudi valstybės sąskaita. Šios britų teritorijomis tapo dabartinių valstybių pradininkėmis.
Kristupas Jurkšaitis
Biografija
Mokėsi Tilžės gimnazijoje, studijavo teologiją Karaliaučiaus universitete.
Bachreinas (regionas)
Britų protektoratai ir nepriklausomybė
1971 m. visos šios valstybės tapo nepriklausomos, o smulkieji emyratai susijungė į Jungtinių Arabų Emyratų valstybę.
Kristupas Jurkšaitis
Biografija
Nuo 1879 m. evangelikų liuteronų kunigas. Nuo 1879 m. mokytojavo ir kunigavo Priekulėje, 1882–1897 m. Saugose. Išrinkus Saugų parapijos kunigu jam buvo pavesta daugybės mokyklų priežiūra. Tuo metu valdžia vis labiau aktyvino germanizaciją, siekdama radikaliomis priemonėmis – įstatymais, dekretais bei aplinkraščiais – galutinai uždrausti lietuvių kalbos vartojimą mokyklose. Kristupas Jurkšaitis nepritarė tokiai valdžios politikai. Jis surašė peticiją kulto ministerijai ir su keliais tūkstančiais parašų nusiuntė į Berlyną. Bet valdžia laikėsi savo taktikos, o Kristupas Jurkšaitis, kaip ir daugelis kitų dvasininkų, nesiryžo stoti į atviresnę kovą, manydamas, jog lietuvininkų ateitis – be perspektyvų, jog reikia nuo išnykimo išgelbėti tik lietuvių kalbą. Tokios nuomonės vyravo net tarp mokslininkų. Už tautosakinę veiklą išrinktas 1879 m. įsteigtos Lietuvių literatūros draugijos valdybos nariu, bet vėliau, dėl nepalankaus požiūrio į vis stiprėjantį lietuvių nacionalinį judėjimą iš valdybos pašalintas. Tada atsidėjo vien tik moksliniam darbui – lietuvių kalbos studijoms: skaitė pranešimus apie Mažosios Lietuvos tarmes, rinko medžiagą lietuviškam žodynui. Siekdamas įgyvendinti savo sumanymą, 1896 m. jis atsisakė pastoriaus vietos Saugose ir persikėlė į Krantą, netoli Karaliaučiaus.
Bachreinas (regionas)
Kultūra ir identitetas
Dėl nuolatinių prekybinių mainų tarp skirtingų regiono miestų ir dalių susiformavo vientisa kultūra, arabų kalbos dialektas bei tapatybė. Iki XVI a. vietos arabai buvo vadinami baharnais. Dabar ta tapatybė žinoma kaip chalidži.
Kristupas Jurkšaitis
Biografija
Susidūręs su valdžios abejingu požiūriu į lietuviškų knygų leidybą, jis perėjo į žurnalistiką, įsijungė į visuomeninę veiklą. Bendradarbiavo periodinėje spaudoje, paskelbė straipsnių mokslo populiarizacijos klausimais, trumpai redagavo laikraštį „Lietuvos balsas“, 1897–1907 m. – „Tilžės keleivis“, jo priedą „Keleivio draugas“, 1900–1905 m. rengė jo priedą „Tilžės keleivio kalendros“, kuriame 1900 m. išspausdino sutrumpintą ir perredaguotą J. Bretkūno „Postilę“. Nesutardamas su laikraščio savininku, pasitraukė iš redaktoriaus pareigų ir rengė spaudai įvairius lietuviškus leidinius. Kartais konsistorija siųsdavo jį į įvairias parapijas laikinai pavaduoti sergančių kunigų. Dvasinė vyresnybė juo nepasitikėjo. Ir tik 1912 m. jis buvo išrinktas antruoju kunigu – precentoriumi Rusnėje.
Albinas Jasenauskas
Biografija
Pirmieji muzikos mokytojai buvo vargonininkai tėvas ir vyresnysis brolis. 1898–1903 mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje, kur buvo sustiprintas muzikos mokymas. Keletą metų vargonininkavo ir vadovavo chorams Marijampolėje. 1906–1909 Varšuvos muzikos institute studijavo vargonavimą (dėst. M. Surzyriskis) ir muzikos teorijos disciplinas, aktyviai dalyvavo studentų kultūrinėje veikloje, mokytojavo bendrojo lavinimo mokyklose, bendravo su muzikais lietuviais. 1909–1921 gyveno ir dirbo Kijeve: vargonininkavo Šv. Aleksandro bažnyčioje ir vadovavo chorui, smuiku griežė simfoniniame orkestre, muziką ir dainavimą dėstė bendrojo lavinimo mokyklose. Vėliau vargonininkavo ir vadovavo chorui Žitomyre (Ukraina). 1933 grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Telšiuose, kur vargonininkavo Katedroje, mokytojavo ir vadovavo chorams. Katedros ir Šaulių rinktinės jungtinis mišrusis choras dalyvavo 1938 dainų šventėse Klaipėdoje ir Ukmergėje, chorų varžybose Klaipėdoje laimėjo trečiąją vietą, o Ukmergėje pirmąją. Choro programoje buvo J. Karoso daina „Kur mėlynos bangos“, S. Šimkaus „Vėjo dukra“, V. Paulausko „Jūreivių maršas“, J. Naujalio „Jaunimo giesmė“, J. Tallat-Kelpšos „Meno daina“ ir kt. 1939 A. Jasenauskas apdovanotas „Šaulių žvaigžde". 1944–1947 vargonininkavo Kuliuose ir Viekšniuose, paskui metus mokytojavo Mažeikiuose, o 1950–1959 muziką ir dainavimą dėstė N. Akmenės vidurinėje mokykloje, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams, solistams ir skudutininkams.
Kristupas Jurkšaitis
Mokslinė veikla
Rinko tautosaką, skelbė tęstiniame Lietuvių literatūros draugijos leidinyje „Mitteilungen der Litauischen Literarischen Geseūschaft“ (1880 m., 1883 m.). Išleido lietuviškų pasakų ir pasakojimų rinkinį, su pasakų vertimais į vokiečių kalbą, kuriame užrašytos tarmiškai ir sukirčiuotos 63 pasakos bei kelios dešimtys smulkiosios tautosakos dalykų. Dalį jų panaudojo Jonas Basanavičius ir Eduardas Volteris. Pasakos surinktos daugiausia Galbrasčių apylinkėse. Parašė kompiliacinę Mažosios Lietuvos istoriją, vokiečių kalbos vadovėlį, populiarių religinių knygelių. Užrašė Ragainės apylinkių tarmės tekstų, rinko žodžius, rengė lietuvių kalbos gramatiką, sudarė lietuvių-vokiečių ir vokiečių-lietuvių kalbų žodynus.
Išvertė Juozapo Flavijaus knygos „Žydų karas“ sutrumpintą variantą, 1881 m. išleido pavadinimu „Jeruzalės išpustyjims“. Antras, perredaguotas ir papildytas knygos leidimas pavadinimu „Žydų kova bey Jeruzalės išpustyjims“ išleistas 1901 m. Liaudies mokykloms parengė giesmynėlį su 80 giesmių (išleistas 1901 m.), tikybos vadovėlį „Wieros dalykai“ < … > (1903 m.). 1914 m. Berlyne išspausdino prabangią didelio formato (23x29 cm) evangelikų mišių knygą „Aš bei mano namai norim Viešpačiui šlužyti“ su medžio raižiniais ir spalvotomis litografijomis, verstą Kaukėnų kunigo K. L. F. Neiso. Tai puošniausia Mažosios Lietuvos knyga.
Albinas Jasenauskas
Biografija
Nuo 1960 iki mirties gyveno ir dirbo Telšiuose. Vadovavo kultūros namų, Taikomosios dailės technikumo ir darbo veteranų mišriesiems chorams, solistams, vokaliniams ir instrumentiniams ansambliams, rengė koncertus. Buvo Akmenės ir Telšių rajonų dainų švenčių bei festivalių organizatorius ir vyr. dirigentas. Rūpinosi vaikų ir jaunimo muzikiniu auklėjimu, spaudoje paskelbė straipsnių, sukūrė dainų chorams. 1955 chorvedžiui suteiktas nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas. Išaugino dvi dukteris muzikes: Ireną Jasenauskaitę-Dylevičienę ir Teresę Jasenauskaitę-Prižgintienę. Vaikaičiai, gyvenantys JAV, taip pat yra muzikai: Albinas Prižgintas – vargonų virtuozas, Viktoras Prižgintas – klarnetininkas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. (Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas).
Medieval II: Total War
Medieval II: Total War – strateginis kompiuterinis žaidimas, ketvirtas iš „Total War“ serijos. Žaidime galima valdyti vieną iš kelių Europos valstybių.
Žaidimas
Žaidimo pradžioje galima pasirinkti viena iš 5 frakcijų. Tai:
Vėliau galima atrakinti daugiau frakcijų:
Kitos frakcijos: Su šiomis frakcijomis kampanijoje galima tik kariauti, bet jas valdyti galima per Quick battle, Custom Battle ir Multiplayer režimus.
Nevaldomos frakcijos: Iš viso žaidime yra 24 frakcijos. Žaidimas, kaip dauguma serijos žaidimų, vyksta Europos žemėlapyje, 1080–1530 metais. Žaidime taip pat yra tinklinis režimas, per kurį galima žaisti su kitais žaidėjais iš viso pasaulio. Jame puikiai perteiktas frakcijų unikalumas. Religija žaidime šįkart vaidina svarbų vaidmenį politinėje arenoje. Visų pirma atsiradęs popiežius su tikra valstybe nuolat prižiūrės krikščioniškąjį pasaulį ir jį kontroliuos.
Papildymas „Kingdoms“
2007 metais buvo išleistas papildymas „Medieval 2: Total War“ žaidimui. Iš viso žaidėjams pasiūlyti keturi nauji kampanijos režimai (Britanijos kampanija, Amerikos kampanija, Teutonų kampanija, Kryžiaus žygių kampanija), o viename iš jų – ir galimybė žaisti už Lietuvą. Iš viso pridėta 13 naujų žaidžiamų frakcijų ir 150 karinių vienetų.
Agaras (reikšmės)
Žodis agaras reiškia:
Taip pat:
Hormūzo sąsiauris
thumb|250px|Hormūzo sąsiaurio žemėlapis thumb|250px|Hormūzo sąsiaurio vaizdas iš palydovo Hormūzo sąsiauris – siauras, strategiškai svarbus vandens kelias tarp Omano įlankos pietryčiuose ir Persijos įlankos pietvakariuose. Iš šiaurės prie įlankos prieina Iranas, iš pietų – JAE bei Omano eksklavas Musandamas. Sąsiaurio pavadinimas kilęs iš Hormūzo salos, esančios šiaurinėje sąsiaurio dalyje, vardo.
Geografija
Sąsiaurio ilgis 195 km, plotis svyruoja nuo 55 iki 115 km, o siauriausioje vietoje siekia ~34 km. Sąsiaurio vidutinis gylis 56 m, laivakelio gylis 27–229 m. Laivams praplaukti sąsiauris padalintas į du 2,5 km pločio transporto kanalus, atskirtus 5 km buferine zona. Sąsiauryje yra keletas salų, iš kurių didžiausia – Kešmas, didžiausias uostas – Bender Abasas. Vandens druskingumas 37-38%. Sąsiauriu teka srovės – vasarą iš rytų į vakarus, žiemą – iš vakarų į rytus. Didžiausias potvynių aukštis siekia 4,5 m.