cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Justinas Šatkauskas
Biografija
1936-1940 m. mokėsi Milašaičių pradžios mokykloje. 1940-1949 m. žemės ūkio darbininkas. 1947-1949 m. mokėsi Plungės gimnazijoje. 1949 m. kovo mėn. ištremtas į Irkutsko srities Bodaibo rajoną. 1950-1953 m. mokėsi Bodaibo vidurinėje vakarinėje mokykloje. Nuo 1949 m. Bodaibo centrinės bazės krovikas, 1953-1956 m. šios bazės sandėlio vedėjas. 1956-1960 m. Irkutsko statybų darbininkas, brigadininkas, meistras. 1956-1960 m. studijavo Irkutsko žemės ūkio institute. 1960-1962 m. šaltkalvis Kaune. Baigė Žemės ūkio akademijos Mechanizacijos fakultetą, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. Nuo 1962 m. gyveno Palangoje, dirbo statybinių medžiagų susivienijimo „Granitas“ Klaipėdos valstybinės kelių valdybos Darbėnų skaldos gamybos bazėje, asfalto ir betono bazėje.
Palaidotas Palangos naujosiose kapinėse.
SMS2
SMS2 (Small Multitasking System 2) buvo Atari ST asmeniniam kompiuteriui pritaikyta operacinė sistema, kurią sukūrė Tony Tebby, Qdos operacinės sistemos Sinclair QL kompiuteriui projektuotojas. SMS2 dizainas evoliucionavo iš Qdos operacinės sistemos, bet sistema neturėjo tikslo būti su ja pilnai suderinama.
Latvijos nacionalinė opera ir baletas
Istorija
kairėje|miniatiūra|Latvijos nacionalinės operos ir baleto scena Latvijos nacionalinė opera įkurta 1919 m. sausio 23 d.; Latvijos TSR švietimo komisaras Andrejis Upytis teatrui perdavė Rygos vokiečių teatro pastatą. Trupės branduolį sudarė nuo 1913 m. veikiančios P. Jurjano vadovaujamos Latvijos operos solistai. 1919 m. įvyko pirmasis spektaklis – Richardo Vagnerio „Skrajojantis olandas“. 1920 m. pastatyta pirmoji latvių opera – A. Kalninio „Baniuta“. 1920–1940 m. kasmet įvykdavo daugiau kaip 100 spektaklių, būdavo rengiami simfoninės ir kamerinės muzikos koncertai. Koncertuose ir operų spektakliuose dalyvavo Kipras Petrauskas, Fiodoras Šaliapinas, Totis dal Monte, Igoris Stravinskis, Antonas Rubinšteinas, Fricas Kreisleris, Otas Klempereris, Aleksandras Glazunovas ir kiti. Repertuare buvo latvių kompozitorių (Nilsas Grinfeldas, Olgertas Gravitis, Romualdas Grinblatas, Janis Kalninis, Janis Lusenas, Janis Medinis, Jazepas Medinis, Adolfas Skultė) ir kitų šalių kompozitorių sceniniai kūriniai.
SMS2
Vėliau Tebby šios operacinės sistemos pagrindu sukūrė SMSQ ir SMSQ/E sistemas, kurios pridėjo Qdos (ir SuperBASIC) palaikymą ir veikė įvairiuose su Sinclair QL suderinamose bei Atari platformose.
Latvijos nacionalinė opera ir baletas
Istorija
Greta operos kūrėsi ir baleto trupė. 1922 m. pastatytas pirmasis baletas – Hertelis|P. L. Hertelio „Tuščias atsargumas“, 1935 m. – pirmasis latvių baletas – J. Medinio „Meilė nugali“. Baleto šokėjus rengė A. Fiodorovos įkurta Baleto studija (veikė 1925–1938 m.) ir Baleto mokykla, įkurta 1932 m.
Teatro operos ir baleto trupės gastroliavo Lietuvoje 1979 m., 1992 m., 2002 m. Kitos gastrolių šalys: TSRS, Italija, Prancūzija, Vokietija, Norvegija, Švedija, Belgija, Danija, Suomija, Graikija, Meksika, Venesuela, Singapūras, Malaizija, Egiptas, Izraelis, Vengrija, Lenkija ir kt.
Asmenybės
Inesė Abelė, A. Avečkinas, L. Beirė, M. Butkevičius, M. Demjanoka, I. Dumpė, A. Ekis, Z. Ersa, E. Feiferė, V. Gelvanas, G. Gorbanovas, M. Grikė, J. Gurviča, A. Leimanis, E. Leimanė, O. Lemanis, A. Lembergas, M. Lencė, T. Vestenė, R. Martinovas, S. Neikšinas, A. Ozolinis, A. Priedė, Janina Pankratė, H. Ritenbergas, P. Vasilčenko, V. Vilcinia.
Ryšiai su Lietuva
Lietuvoje dažnai koncertavo latvių atlikėjai. Valstybės teatre dainavo 1925 m., 1929 m., 1930 m., 1933 m., 1937 m., 1938 m. Milda Brehmanė-Štengelė, A. Kaktinis, koncertavo dirigentas T. Reiteris (1928 m.), operos solistų grupė su L. Vignerio vadovaujamu vyrų choru (1938 m.), dirigentai L. Vigneris (1949 m., 1956 m., 1959 m., 1961 m., 1964 m., 1970 m., 1971 m.), E. Tonas (1956 m., 1960 m., 1966 m.), dainininkai A. Daškovas (1949 m., 1956 m., 1957 m.), A. Ludinia (1949 m.), A. Vanė (1949 m.), A. Frinbergas (1956 m.), P. Gravelis (1956 m., 1966 m., 1974 m., 1984 m.), A. Pilė (1956 m., 1959 m.), V. Davidonė (1956 m., 1964 m., 1968 m.), K. Zarinis (1965 m., 1967 m., 1968 m., 1970 m., 1973 m., 1974–1979 m.), baleto solistai L. Lubčenko ir G. Gorbanovas (1977 m., 1978 m., 1980 m., 1981 m.) ir kiti.
Latvijos operoje gastroliavo Edvardas Kaniava, Edgaras Montvidas, Virgilijus Noreika; pagrindinių vaidmenų spektakliuose sukūrė Irena Milkevičiūtė, Mindaugas Žemaitis, Eugenijus Vasilevskis, Eglė Špokaitė ir kiti. Spektaklius režisavo Gintaras Varnas. Dirigavo Jonas Aleksa, Juozas Domarkas, Gintaras Rinkevičius.
Latvijos nacionalinė opera 1954 m. pastatė – J. Juzeliūno baletą „Ant marių kranto“, 1969 m. V. Klovos operą „Amerikoniškoji tragedija“.
Prancūzijos futbolo varžybos 1923–1924 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1923–1924 m.
TV linija
thumb|EIA testinis vaizdas, nuo 1956 m. naudotas skiriamąjai gebai matuoti TV-linija – terminas, naudojamas vaizdo stebėjimo sistemose. Tai yra horizontalioji skiriamoji geba – didžiausias galimai matomas vertikalių linijų (matomų juodai-baltų linijų televizoriuje arba monitoriuje ar perduodamų kameros) skaičius. Linijų skaičiui matuoti buvo sukurti specialūs testiniai vaizdai. Pavyzdžiui, 400 TVL geba reiškia jog galima suskaičiuoti 400 atskirai matomas baltas linijas juodame fone (arba juodas baltame). TVL priklauso nuo kameros ar monitoriaus kokybės ir, skirtingai nuo eilučių skaičiaus, tiesiogiai nepriklauso nuo televizijos standarto (kuriame PAL – visada 625 eilutės, NTSC – 525 ir pan).
Šeimyniškėlių kraštovaizdžio istorinis draustinis
Šeimyniškėlių kraštovaizdžio istorinis draustinis – saugoma gamtos ir paveldo teritorija Anykščių rajone, į šiaurės rytus nuo Anykščių, patenka į Anykščių regioninį parką. Įkurtas 1960 m. Užima 12,4 ha plotą.
Skirtas apsaugoti Šeimyniškėlių piliakalniui ir kapinynui bei aplinkiniams kraštovaizdžiams.
Raštikis
Raštikis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Raštikienė (ištekėjusi moteris) ir Raštikytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Teisinė teorija
Teisinė teorija - teisinis-teorinis konceptas, koncepcija (teorija), paaiškinanti ar aprašanti tam tikrą teisinę idėją, sąvoką ar net teisinį reiškinį, jo kilmę bei egzistavimą. Pavyzdžiui, Valdžių padalijimo principas (konstitucinėje teisėje). Teisines teorijas tiria Teisinių teorijų istorija bei Teisės filosofija.
Antiterrorismo Pronto Impiego
thumb|left|300px|Antiteroristinės greitojo reagavimo tarnybos kariai parade thumb|right|200px|Antiteroristinės greitojo reagavimo tarnybos emblema Antiteroristinė greitojo reagavimo tarnyba' (ATPI) – Italijos finansų policijos (it. Guardia di Finanza) dalis, sukurta 1983 m., specializuota antiteroristinei kovai ir svarbių asmenų apsaugai.
Šios tarnybos padaliniai dalyvavo operacijose Albanijoje, Kosove ir Vengrijoje.
Meristema
Meristemų rūšys
Pagal padėtį meristemos būna:
Redlichas
Redlichas − pavardė.
Politinė teorija
Politinė teorija – politinis-teorinis konceptas, koncepcija, paaiškinanti ar aprašanti tam tikrą politinę idėją, sąvoką ar net politinį reiškinį, jo kilmę bei egzistavimą. Pavyzdžiui, suverenitetas, valdžių padalijimas (valstybės teorijoje). Politines teorijas tiria politinių teorijų istorija ir politinė filosofija.
Rudžiai (Jurbarkas)
Rudžiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Pašaltuonio, kairiajame Šaltuonos krante.
Zebriniai rykliai
Zebriniai rykliai (Stegostomatidae) – ūsuotųjų ryklių (Orectolobiformes) šeima, kurioje yra 1 gentis ir 1 rūšis – zebrinis ryklys (Stegostoma fasciatum). Dydis – iki 2,3 m. Uodeginis pelekas labai ilgas, neretai ilgesnis už patį kūną. Jauniklių kūnas su dryžiais kaip zebrų, todėl taip rūšis ir vadinama. Paplitęs Ramiajame ir Indijos vandenynuose tarp koralinių rifų.
Martinsala
Martinsala – archeologinių paminklų kompleksas Latvijoje, ties Salaspiliu, Rygos rajonas. Pastačius ant Dauguvos Rygos hidroelektrinę Martinsala užtvindyta.
Tyrimai
Martinsala tirta 1897 m., 1899 m. (vadovas A. Buholcas) ir nutarus statyti hidroelektrinę – 1966-1974 m. (Latvijos universitetas, Latvijos istorijos institutas, vadovai Evaldas Mugurevičius, Ana Zarinia). 1966–1974 m. ištirtas 0,75 ha gyvenvietės plotas: rasta 40 pastatų, 17 krosnių ir 118 židinių, amatininkų dirbtuvių liekanų. Seniausi pastatai (3 x 3 ir 3 x 6 m dydžio) datuojami XII a. pab. – XIII a. pr., įgilinti žemėje, kiti, statyti XIV a. antroje pusėje, antžeminiai.
Pilies teritorija tirta 1967-1973 m. Nustatyta, kad apie 1150 m² pilies kiemą iš 3 pusių juosė mūrinė gynybinė siena, Dauguvos pusėje – mediniai įtvirtinimai. Nustatyti du pilies statybos laikotarpiai. XII a. pab. – XIII a. pr. kultūriniame sluoksnyje rasti 6 įgilintų žemėje pastatų ir 18 židinių liekanos, 7 m gylio šulinys su kalkinio skalūno sienomis. Kieme palei gynybinę sieną rasta ant medinių stulpų statytų pastogių liekanų. XIII a. vidurio – XIV a. pr. kultūriniame sluoksnyje rasta palei gynybinę sieną pastatytų 7 gyvenamųjų ir ūkinių pastatų, bokšto liekanos. Pilį 8–12 m nuo gynybinės sienos juosė griovys. Teritorija tarp griovio ir gynybinės sienos (priešpilis) buvo gyvenama.
Martinsalos kapinės tirtos 1966–1973 m. Jos apėmė apie 0,3 ha akmenine tvora aptvertą teritoriją aplink bažnyčią. Ištirta apie 0,2 ha teritorijos, rasti 1802 palaidojimai. Iki XIV a. gausu įkapių (raktų, peilių, ylų, Livonijos monetų, žiedų, segių ir kiti). Dauguma XV a. – XVI a. palaidojimų – be įkapių. Kapinėse laidoti Martinsalos gyventojai, t. p. mirusieji iš abiejų Dauguvos krantų apylinkių.
Martinsalos teritorijoje rasta daugiau kaip 10 000 dirbinių: žemdirbystės (dalgių, pjautuvų, noragų, girnų akmenų), žvejybos (kabliukų, žeberklų, pasvarų) įrankių, amatininkų dirbinių ruošinių, t. p. įvežtinių daiktų, monetų iš Skandinavijos ir Rusios. 1968 m. rastas unikalus XIII a. pr. vyskupo Alberto laikų monetų lobis.
Raudonbuožis storgalvis
Raudonbuožis storgalvis (Thymelicus sylvestris) – hesperijų (Hesperiidae) šeimos drugys. Skraido birželio – rugpjūčio mėn. miško aikštelėse, pakelėse, sausose pievose. Vikšras žalias su dviem tamsiomis nugarinėmis ir dviem balsvomis šoninėmis linijomis. Minta įvairiais migliniais augalais. Lėliukė gelsvai žalia su trumpu galvos spygliu.
Lietuvoje negausiai paplitusi rūšis.
Nuorodos
Macrogamta: Raudonbuožis storgalvis - Thymelicus sylvestris
Pazinas
Pazinas – miestas vakarų Kroatijoje; Istrijos apskrities centras. Išlikusi XV a. pilis, apie kurią kūrėsi miestas.
Istorija
Minima nuo 983 m.
Reeve
Reeve − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Walter Röhrl
Valteris Riolis (1947 m. kovo 7 d. Rėgensburgas, Vokietija) – vokiečių ralio ir automobilių lenktynių vairuotojas. Savo pergales pasiekė vairuodamas Fiat, Opel, Lancia ir Audi, taip pat Porsche, Ford ir BMW.
Karjera
Būdamas 16 metų, Riolis pradėjo dirbti Rėgensburgo vienuolyne ir netrukus tapo vienuolio vairuotoju, nuvažiavusiu 120 000 km. Mėgo aktyvų sportą, tokį kaip slidinėjimas, todėl 1968 m. buvo pakviestas sudalyvauti savo pirmajame ralyje.
thumb|left|Valteris Riolis su Audi Quattro 1984 m. Portugalijos ralyje 1983 m. jis prisijungė prie Lancia komandos, kur pilotavo naują, galiniais ratais varomą Lancia 037. 1984 m. persėdo į keturias varomaisiais ratais Audi Quattro, kuri buvo gaminama jo gimtojoje žemėje – Bavarijoje.
V. Riolis yra talentingas lenktynininkas, Nikio Laudos pavadintas „Ratų genijumi“. 1992 m. 24 valandų Niurburgringo lenktynėse naktį buvo tankus rūkas ir stiprus lietus, bet V. Riolis važiavo nemažindamas tempo. Vis tik lenktynės kelioms valandoms buvo nutrauktos.
Italijoje jis buvo išrinktas Šimtmečio ralio vairuotoju. 2000 m. lapkritį Prancūzijoje buvo išrinktas Tūkstantmečio ralio vairuotoju. Žiuri susidedanti iš 100 pasaulyje žinomų motosporto ekspertų išrinko jį Geriausiu visų laikų ralio vairuotoju Italijoje.
Pasaulio ralio čempionato pergalės
! Nr. ! Ralis ! Sezonas ! Šturmanas ! Automobilis
Ežerynas
Ežerynas – kaimas pačiuose Alytaus rajono savivaldybės pietuose, 3 km į pietvakarius nuo Ryliškių, Dzūkijos nac. parke, dešiniajame Nemuno krante. Šiaurėje plyti Noškūnų miškas. Kaime rasta senovinė titnago kasykla.
Gyventojai
thumb|left|240px|Paminklas žuvusiems „Šarūno“ rinktinės partizanams miške prie Ežeryno
Lietuvos teisinė sistema
thumb|Lietuvos įstatymų leidėjas – [[Seimas]] thumb|[[Lietuvos Aukščiausiasis Teismas]] thumb|[[Lietuvos apeliacinis teismas]]
Sudaro Lietuvos teisė (teisės normos), Lietuvos teisėsauga (pvz. teismai, policija ir kt.). Plačiąja prasme Lietuvos teisėsaugai ir jos institucijų sistemai Lietuvoje yra priskiriami ne tik Lietuvos teismai, bet ir Lietuvos prokuratūra, Lietuvos notariatas, organizacinei posistemei – tokios teisinės organizacijos kaip Antstolių rūmai, Notarų rūmai), Lietuvos advokatūra ir kitos posistemės, taip pat teisinė kultūra, teisinis švietimas (teisinių žinių perteikimo sistema), teisės mokslai, teisinė sąmonė Lietuvoje ir kitos sudėtinės teisinės sistemos dalys.
Lietuvos teisė
Lietuvos teisė priklauso kontinentinės teisės šeimai.
Lietuvos teismai
Lietuvos teismai yra bendrosios kompetencijos ir specializuoti (administraciniai teismai).
Baudžiamoji justicija Lietuvoje
thumb|[[Mykolo Romerio universitetas – didžiausia teisės mokykla Lietuvoje (buv. Lietuvos policijos akademija)]] thumb|right|[[Vilniaus universiteto Teisės fakultetas – seniausia teisės mokykla Lietuvoje]] Baudžiamosios justicijos Lietuvoje institucijos ir įstaigos – Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra, Lietuvos policija (įsk. Lietuvos karo policija), LR TM Baudžiamosios justicijos departamentas, Teisės instituto Baudžiamosios justicijos skyrius ir kitos.
Lietuvos advokatūra
Lietuvos „advokatų rūmų“ vadovybė – Lietuvos advokatų taryba.
Lietuvos notariatas
Notarus Lietuvoje vienija Lietuvos notarų rūmai.
Teisės mokslai Lietuvoje
Teisės mokslai Lietuvoje buvo instucionalizuoti dar XVII a. I pusėje (kai buvo įsteigtas Vilniaus jėzuitų akademijos Teisės fakultetas).
Prancūzijos futbolo varžybos 1924–1925 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1924–1925 m.
Kostrena
Kostrena – pajūrio miestas Kroatijoje, 5 km į rytus nuo Rijekos. Išvystytas vandens turizmas, naftos pramonė.
Naujasis Lentvaris
Naujasis Lentvaris – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Lentvario, prie Lentvario–Grigiškių kelio. Aplinkiniai miškai saugomi Naujojo Lentvario botaniniame draustinyje.
Naująjį Lentvarį aptarnauja 68 nr. VVT autobusai.
Naisiai
Naisiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės rytuose. Seniūnaitijos centras. Veikia Naisių mokykla, biblioteka, paštas (LT-81030), Šiaulių rajono literatūros muziejus, modernus sporto centras, kultūros namai.
thumb|left|Zigmo Gaidamavičiaus-Gėlės gimtasis namas Naisiuose, dabar Naisių literatūros muziejus miniatiūra|left|Kultūros centras
Dabar Z. Gėlės premiją skiria Naisių žemės ūkio bendrovė, UAB „Agrokoncernas“, kuris žemę dirba Šiaulių, Pakruojo ir Joniškio rajonuose. 2009 m. apie kaimą pastatytas filmas „Naisių vasara“, režisierius Saulius Balandis.
Istorija
Iki 1795 m. Naisiai priklausė valstybės iždui, buvo Šiaulių ekonomijos Naisių dvaras. Kartu su visa Šiaulių ekonomija Rusijos imperatorė Jekaterina II Naisius padovanojo grafui Platonui Zubovui. XIX a. Naisiai buvo Šiaulių apskrities dvaras, buvęs Lygumų valsčiuje.
1904 m. balandžio 19 d. Vilniaus švietimo įstaigos globėjo nurodymu grafui Vladimirui Zubovui leidžiama jo dvaruose atidaryti keturias vienaklases pradines mokyklas. Viena iš jų pradėjo veikti Naisiuose. Pirmoji mokytoja – Ana Guseva, baigusi Sankt Peterburgo progimnaziją, iki tol dirbo Naisių dvaro valdytojo E. Gaidamavičiaus vaikų mokytoja. 1904–1914 m. pradžios mokykla, 1949–1999 m. septynmetė, aštuonmetė mokykla, nuo 1999 m. Naisių mokykla. Po I pasaulinio karo dvaras priklausė Aleksandrai Zubovaitei Fledžinskienei. Šiandien buvusioje dvaro sodyboje išlikę keturi pastatai, iš jų ir buvę dvaro rūmai.
Sovietmečiu buvo vieno iš geriausių Lietuvoje „Už taiką“ kolūkio centrinė gyvenvietė. 1977 m. kolūkis įsteigė Z. Gaidamavičiaus-Gėlės premiją, kasmet įteikiamą už geriausią poezijos debiutą (gretimuose Sereikiuose įveistas poetų laureatų parkas). Naisiuose buvo įkurtas nedidelis literatūros muziejus,
2015 m. Naisiai buvo pirmoji mažoji Lietuvos kultūros sostinė. 2016 m. patvirtintas Naisių herbas.
Žymūs žmonės
Naisiuose gimė:
Turizmas
Sodyboje, kurioje 1884 m. gimė poetas Zigmas Gaidamavičius-Gėlė, 1948 m. įkurtas Šiaulių rajono literatūros muziejus. Dviejose ekspozicijos salėse ir fonduose saugoma ir kaupiama medžiaga apie 78 praeities ir dabarties rašytojus, literatus ir kalbininkus. Yra Z. Gėlės premijos laureatų ekspozicija. Antrame muziejaus aukšte eksponuojama unikali medalių, skirtų Lietuvos ir užsienio šalių rašytojams, kultūros veikėjams, kolekcija. Medalius sukūrė Lietuvos dailininkai.
Nurata
Nurata – miestas vidurio Uzbekistane, Navojo vilajete, 75 km į šiaurės rytus nuo Navojo, oazėje Kyzylkumo dykumoje. Pro miestą eina Navojo-Baimurato kelias. Yra kilimų fabrikas. Marmuro gavyba.
Miestas įkurtas 327 m. pr. m. e. Aleksandro Makedoniečio ir pavadintas Nūru. Į pietus nuo dabartinio miesto yra išlikusios Makedoniečio forto liekanos, o tais laikais įrengta drėkinimo sistema tebenaudojama ligi šiol. Nūras buvo svarbus gynybinis postas, žymėjęs ribą tarp derlingų žemių pietuose ir klajoklių valdomų stepių šiaurėje.
Miestas yra musulmonų piligrimystės vieta, kaip tokia minima dar 943 m. Yra šventu laikomo vandens šaltinis Čašma, aplink jį įrengta Džumos mečetė. Toliau yra šventųjų kapavietės.
Iki 1982 m. Nurata priklausė Samarkando sričiai.
thumb|left|250px|Nuratos mečetė ir šaltinis
Vabkentas
Vabkentas − miestas vidurio Uzbekistane, Bucharos vilajete, 25 km į šiaurės rytus nuo Bucharos. Pro miestą eina Bucharos−Samarkando kelias. Tekstilės pramonė.
Miesto įžymybė − minaretas, pastatytas 1196−1198 m., valdant Aladinui Tekešui (Chorezmo valstybės šachas).
thumb|left|250px|Kufitų raštas ant minareto.
Ropynė
Ropynė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Eržvilko.
Kolerija
Kolerija (Kohleria) – gesnerijinių (Gesneriaceae) šeimos augalų gentis, kurioje yra 19 rūšių, paplitusių Centrinėje ir Pietų Amerikoje. Tai gražiai žydintys augalai, kurių žiedai išauga iki 7 cm ilgio ir 3 cm pločio. Žiedkotis ant stiebo auga iš lapo pažasties. Subrendęs augalas pasiekia iki 50 cm aukštį. Stiebas plonas, todėl augalas svyra žemyn. Stiebas ir lapai apaugę plaukeliais.
Reimeris
Reimeris − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Reimerienė (ištekėjusi moteris) ir Reimerytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Monseratas (Buenos Airės)
Monseratas – kvartalas rytinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje.
Kvartalo pavadinimas kilo nuo XVIII a. Monserato bažnyčios. Kvartalas yra vienoje iš svarbiausių miesto istorinių dalių: čia yra Buenos Airių kabildas, Plaza de Mayo, Casa Rosada, Plaza de los Dos Congresos, Buenos Airių valdžios būstinė, Monserato, Šv. Pranciškaus, Šv. Dominyko bažnyčios, Buenos Airių universitetas.
thumb|left|240px|Avenida de Mayo („Gegužės aveniu“). Tolumoje – Plaza de Mayo ir Casa Rosada
Vokietijos kultūra
Vokietijos kultūra gali būti siejama su šiuolaikine Vokietijos Federacine Respublika arba su istoriniu regionu (ar regionais) Vidurio Europoje, kuriame gyveno vokiečiai ir buvo paplitusi vokiečių kalba, su jos įvairiais dialektais, taip pat jos meno ir kultūros istorija, kurios šaknys siekia keltų, germanų ir romėnų laikus. Šiame regione vokiškumas ir vokiečių kultūra buvo siejama ne su tam tikra valstybe, o su kalba. Ši kultūra nuo viduramžių išaugino daug garsių asmenybių, kurios kūrė naujas religines sroves, veikė ne tik vokiečių, bet ir kitas kultūras, prisidėjo prie svarbių civilizacinių Vakarų pasaulio atradimų. Kai kurios vokiečių kultūrinės asmenybės yra laikomos Vakarų pasaulio protagonistais.
Didelį postūmį Vokietijos kultūros raidai turėjo XIX a. susikūrusi Vokietijos imperija.
XX a. išplitus žiniasklaidai, Vokietijoje didelę reikšmę įgijo populiarioji kultūra. XXI a. interneto išplitimas lėmė kultūrinio kraštovaizdžio diferenciaciją, tai turėjo įtakos nišinių ir sceninių kultūrų raidai.
Literatūra
Vokiečių literatūra siekia viduramžius. Geras vokiečių viduramžių literatūros pavyzdys yra Valterio fon der Fogelveide kūryba. Žymiausiais vokiečių rašytojais yra tituluojami Johanas Volfgangas Gėtė, Frydrichas Šileris ir Broliai Grimai. XX a. Nobelio literatūros premijas gavo šie vokiečių rašytojai – Teodoras Momzenas (1902 m.), Paulius Heizė (1910 m.), Gerhartas Hauptmanas (1912 m.), Tomas Manas (1929 m.), Hermanas Hesė (1946 m.), Heinrichas Bėlis (1972 m.) ir Giunteris Grasas (1999 m.), XXI a. – Herta Miuler (2009 m.).
Dailė
Žymiausi vokiečių renesanso dailininkai yra Albrechtas Altdorferis, Lukas Kranachas Vyresnysis, Matijas Griunevaldas, Hansas Holbeinas Jaunesnysis ir labiausiai žinomas tarp jų - Albrechtas Diureris.
Tarp žymiausių vokiečių baroko meistrų buvo Kosmas Damianas Asamas. Kiti žymūs menininkai buvo: romantikas Kasparas Davidas Frydrichas, siurrealistas Maksas Ernstas, ekspresionistas Otas Diksas, konceptualistas Jozefas Boisas ar neoekspresionistas Georgas Bazelicas.
Klasikinė muzika
miniatiūra|left|160px|upright|[[Liudvikas van Bethovenas (1770–1827) – vienas žymiausių visų laikų kompozitorių. left|140px|]]
Europos klasikinės muzikos istorijoje svarbų vaidmenį vaidino vokiečių kompozitoriai, kurie dažnai buvo vieni iš svarbiausių savo epochos muzikų. Pasaulyje labiausiai žinomi vokiečių kompozitoriai nuo baroko iki klasicizmo, romantizmo ir modernizmo buvo Henrikas Šiucas, Georgas Frydrichas Hendelis, Johanas Sebastianas Bachas, Liudvikas van Bethovenas, Richardas Vagneris, Johanesas Bramsas ir Richardas Štrausas. Iš vėlyvųjų kompozitorių garsus yra Karlas Orfas, Karlheinz Stockhausen ir Hans Zimmer.
Architektūra
Maždaug apie 1520 m., iš dabartinės Italijos teritorijos, Šventąją Romos imperiją pasiekė renesansas. Puikus renesanso pavyzdys yra Augsburgo rotušė. Barokas čia taip pat prasidėjo vėliau nei Italijoje ar Prancūzijoje (apie 1650 m). Keletas pavyzdžių Balthasar Neumann kūriniai Piligrimų bažnyčia ir Rezidencijos rūmai Liudviksburge. Maždaug 1770 prasidėjo klasicizmo epocha. Žinomi pastatai Senasis muziejus Berlyne, Šarlotės rūmai  Potsdame ir Brandenburgo vartai. Istorizmo laikotarpyje (1840–1900 m.) žinomiausi pastatyti pastatai Vokietijoje yra Noišvanšteinas ir Berlyno katedra.
Leidyba
thumb|right|250px|„gamescom 2012“ šiaurinis įėjimas, [[Kelnas]] Vokietija yra ir viena didžiausių knygų leidybos šalių, kasmet išleidžianti ar perleidžianti apie 94 000 knygų. Frankfurto kygų mugėje kas met apsilanko apie 300 tūkst. lankytojų ir knygas pristato virs 7 tūkst. leidėjų. Vokietijoje leidžiami 350 dienraščių ir tūkstančiai žurnalų. Yra ištisi žiniasklaidos koncernai (Bertelsmann). gamescom tarptautinė video ir kompiuterinių žaidimų bei plataus vartojimo elektronikos įrenginių mugė vykstanti Kelno mieste. Tai didžiausias renginys, susijęs su kompiuteriniais žaidimais, Europoje ir antras pagal lankytojų skaičių pasaulyje po Asia Game Show.
Gėtės institutas
thumb|left|180px|Gėtės instituto logotipas Gėtės institutas - Vokietijos kultūros įstaiga, visuomeninė organizacija. Centrinė būstinė - Miunchenas. Filialai yra 13 Vokietijos miestų. Visame pasaulyje - 134 atstovybės (82 valstybėse). Kultūros ir vokiečių kalbos institutas pavadintas vokiečių poeto, rašytojo, filosofo Johann Wolfgang von Goethe (1749 m. -1832 m.) vardu.
Kultūriniai ir architektūriniai paminklai
Apie pusšimtis Vokietijos objektų yra itraukti į UNESCO paveldo sarašą. Pirmasis objektas į šį sarašą buvo įtrauktas 1978 m. Tai buvo Acheno katedra. Į pasaulio paveldo sarašą yra įtraukti šie Vokietijos senamiesčiai: Štralzundas, Vismaras, Bambergas, Goslaras, Kvedlinburgas, Liubekas ir Rėgensburgas. Drezdeno Elbės slėnis nuo 2004 m. iki 2009 m. taip pat buvo įtrauktas į šį sarašą. Meselio fosilijų radimvietė, Karpatų ir kitų Europos regionų pirmykščiai bukų miškai ir Vatų jūra yra taip pat Pasaulio paveldo sąraše.
Neskaitant į pasaulio paveldo sarašą įtrauktų paminklų, egzistuoja paminklų apsaugos ir priežiūros programa, kuriai priklauso 500 kultūrinių paminklų ir jai nuo 1950 m. iki 2007 m. buvo skirta 280 mln. eurų.
Ypač lankomi vokiečių romantizmo paminklai. Tarp jų: Noišvanšteinas, Šverino pilis, Heidelbergo pilis, Hohencolernų pilis, Vartburgo pilis, Valhala, Reino tarpeklio pilys, bei Rotenburgo prie Tauberio ir Riudeshaimo senamiesčiai.
Vis didesnio pripažinimo Vokietijoje sulaukia Pramonės perversmo mietų architektūra ir jos paminklai, o taip pat ir įstabi Kurortinė architektūra prie Baltijos jūros ar kurortai prie vidaus vandenų ir taip pat Pramoninis palikimas.
Kavoliai (Zarasai)
Kavoliai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pakniškių, Sartų vakarinėje pakrantėje. Vakaruose auga Kavolių šilelis, aptikti Kavolių senkapiai.
Gyventojai
thumb|left|240px|Kavoliai Sartų pakrantėje thumb|left|240px|Apleistos fermos
Sara Tavares
Sara Alexandra Lima Tavares (g. 1978 m. vasario 1 d. Lisabonoje) – portugalų dainininkė, kompozitorė, gitaristė ir būgnininkė. Jos tėvai yra kilę iš Žaliojo Kyšulio, tačiau atlikėja gimė ir užaugo Portugalijoje.
Būdama penkiolikos, Sara laimėjo du svarbiausius Portugalijos muzikos konkursus ir užėmė pirmąją vietą šalies nacionaliniame finale į „Eurovizijos“ konkursą. 1994 m. balandžio 30 d. Dubline vykusiame konkurse atstovavo Portugalijai su daina „Chamar a Música“ ir užėmė 8 vietą. Po dalyvavimo šalyje tapo nacionaline įžymybe ir išleido debiutinį albumą „Chamar a Música“.
Ragainės apskritis
Ragainės apskritis  – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos Gumbinės apygardos administracinis-teritorinis vienetas Mažojoje Lietuvoje. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą smulkinant Rytų Prūsijos apskritis. Po Versalio taikos 1923 m. sujungta su Tilžės apskritimi į Tilžės-Ragainės apskritį. Centras – Ragainė. Kurį laiką apskritis priklausė Lietuvos departamentui, priklausė Lietuvos provincijai.
Geografija
Apėmė Mažosios Lietuvos šiaurinę dalį Nemuno kairiajame krante. Ribojosi su Tilžės, Įsruties, Pilkalnio apskritimis. Apskrityje buvo miestas Ragainė, 4 evangelikų liuteronų parapijos: Būdviečiai, Kalveliai, Ragainė ir Trapėnai.
Istorija
Seniausi archeologiniai radiniai apskrityje priskirtini neolitui ir virvelinės keramikos kultūrai. Prie Trapėnų atkastame kapinyne rasta Senovės Romos monetų.
XIII a. šioje teritorijoje gyveno prūsai skalviai. Vokiečių ordinas galutinai įsitvirtino tik XIV a. pabaigoje, kai buvo numalšintas Didysis prūsų sukilimas. 1277–1278 m. Ordino Sembos srities viršininkas Teodorikas sunaikino Ramigės (dab. Rambynas) ir Ragainės pilis, o 1289 m. sudegintos skalvių pilies vietoje pastatė Landeshuto pilį, kuri nuo 1326 m. vadinta Ragaine. 1293 m. Nemuno saloje pastatyta Šalauersburgo pilis. Kai ties Ragaine Ordinas sulaikė laivus su Lietuvos grūdais, kuriuos Jogaila siuntė į Pamarį, tai buvo paskutinis incidentas, dėl kurio įvyko Žalgirio mūšis.
Ragainės apskritis sudaryta po Prūsijos kunigaikštystės susikūrimo 1525 m., minima nuo 1572 m. 1656 m. kraštą nuniokojo švedai. 1709–1711 m. maro ir po jo sekusio bado metu žuvo keturi penktadaliai apylinkių gyventojų. Po to prasidėjusi Didžioji Prūsijos kolonizacija šiek tiek pakeitė gyventojų tautinę sudėtį, bet kraštas išliko lietuviškiausias iš visų apskričių, iki 1939 m. išliko ir lietuviški vietovardžiai. Kraštas pasižymėjo žemės ūkio kultūra, gyvulininkyste, garsėjo auginamais arkliais ir žirgais.
Šeši šiaurinės dalies valsčiai (Bitėnų, Jūravos, Smalininkų, Vėžininkų, Viešvilės, Žūkų, viso 272 km²) buvo 1920 m. prijungti prie naujai sudarytos Pagėgių apskrities. 1923 m. jie su Klaipėdos kraštu atiteko Lietuvai.
Gyventojai
Gyventojų surašymo duomenimis, įskaitant nuo 1885 m. dislokuoto Pirmojo armijos korpuso kariškius, apskrityje gyveno:
Lietuviai
1709–1710 m. maru ir badu mirė apie 30 tūkst. gyventojų (dauguma lietuviai). Per Mažosios Lietuvos vokiečių kolonizaciją (1736 m. duomenimis) vien tik valstiečių ūkius valstybiniuose dvaruose gavo 714 kolonistų šeimų (lietuvių tokių šeimų po maro liko 1534). Vokiečių duomenimis, 1837 m. lietuvių buvo virš 19.000 (48,1 proc.), 1861 m. apie 19.000 (38,2 proc.), 1890 m. apie 14.000 (25,2 proc.), 1910 m. apie 7.400 (13,4 proc.).
Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, apskrities pietinėje, Prūsijos dalyje, 1870 m. iš 36 335 gyventojų 16 664 arba 45,9 % buvo lietuviai. 1878 m. lietuviais save pripažino tik 35,3 %, 1897 m. – 16,7 %, 1912 m. – 12,6 % gyventojų. 1890 m. rinkimų komisijos duomenimis, visoje Ragainės apskrityje iš 54 725 gyventojų lietuviais užsirašė 17 500, apie 32 % žmonių.
FK Granitas Vilnius
Vilniaus „Granitas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Naujosios Vilnios (Vilnius), vaikų futbolo mokykla. Futbolo bazė  – Naujosios Vilnios stadionas, įrengtas privačiomis lėšomis. Pagrindinė „Granito“ komanda dalyvauja Lietuvos III lygos varžybose, „Granitas B“ ir „Granito senjorai“ – Sekmadienio futbolo lygoje. 2012 m. „Granito" auklėtiniai iškovojo 3-ąją vietą Lietuvos I-os lygos varžybose.
Stobrečas
Stobrečas – pajūrio miestas pietų Kroatijoje, įsikūręs pusiasalyje netoli Splito. Išvystytas turizmas, žemės ūkis.
FK Granitas Vilnius
Istorija
2011 m. FK „Granitas“ pirmą kartą klubo istorijoje iškovojo Vilniaus apskrities futbolo federacijos taurę, finalinėse VAFF  taurės turnyro rungtynėse Sostinės „Žalgirio“ stadione  minimaliu skirtumu (1:0) nugalėjęs FK „Kiemas“,  ir nugalėtojų vardą įsirašė greta tokių garsių komandų vardų kaip „Neris“, „Spartakas“ ar „Žalgiris“. Pagrindinė FK „Granitas“ komanda 2011 metų Lietuvos futbolo čempionato II lygos Pietų zonos pirmenybėse liko ketvirta, o komandos dubleriai laimėjo Vilniaus apskrities futbolo federacijos reguliaraus čempionato pirmenybes.
Stobrečas
Istorija
Miestą III a. pr. m. e. įkūrė graikai.
Reinas (reikšmės)
Žodis Reinas reiškia:
FK Granitas Vilnius
Istorija
2012 metais FK „Granitas“ sukūrė dvi naujas grupes Vilniaus mieste ir smarkiai padidino klube sportuojančių vaikų skaičių. Auklėtiniai žaidžia skirtingo amžiaus vaikų, jaunių ir jaunimo Lietuvos futbolo rinktinėse, Lietuvos bei užsienio klubuose. Vaikų futbolo mokyklą lanko daugiau nei 300 vaikų. Jie sudaro 9 komandas ir žaidžia skirtingo amžiaus vaikų varžybose Lietuvos ir Vilniaus apskrities mastu.
Reinas (reikšmės)
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
FK Granitas Vilnius
Sezonai
Salės futbolo varžybos
Senjorai
FK Granito antroji komanda, vadinosi:
Kitos varžybos
Dubleriai
FK Granito trečioji komanda, vadinosi:
Treneriai
Artur Litinskij, vyriausiasis treneris
Gelsvažalis storgalvis
Gelsvažalis storgalvis (Hesperia comma) – hesperijų (Hesperiidae) šeimos drugys. Skraido liepos – rugpjūčio mėn. miškų pievutėse, pamiškėse, pievose, upių slėniuose, paežerėse. Vikšras tamsiai žalias su rudu atspalviu. Minta įvairiais migliniais augalais. Gyvena iš augalų stiebelių pagamintuose vamzdeliuose.
Drugys paplitęs Europoje ir Azijoje, Lietuvoje aptinkamas daugelyje rajonų.
Vakarų Graikijos periferija
Vakarų Graikijos periferija  – viena iš trylikos Graikijos periferijų (regionų), kurios sostinė – Patrai. Tai – viena iš naujųjų Graikijos periferijų, suformuota 1987 m., sujungus dalį buvusio Centrinės Graikijos regiono ir dalį buvusio Peloponeso regiono.
Periferijos klimatas pasižymi karštomis vasaromis ir švelniomis žiemomis. Vasarą pakrantėse vyrauja saulėtos dienos, o tuo metu kalnuose dažniau būna debesuota ir lyja. Žiemą Erimanto, Panachaiko ir Aroanijos kalnuose dažnai sninga. Žemumose žiemą oro temperatūra dažnai būna apie +10 °C.
Vakarų Graikijos periferija ribojasi:
Teisinė terminologija
Teisinė terminologija – dalykinė (teisės) terminologija, mokslas, tiriantis terminiją (teisinių sąvokų visumą). Tai terminologijos – kalbotyros mokslo – pošakis. Tiria teisinę kalbą, teisinį žargoną.
Mokslas
Sarbriukene (Vokietija) įkurtas specialus tarpdisciplininis Teisinės terminologijos bei teisinių vertimų portalas (Sarbriukeno universitetas). Jį inicijavo Teisės informatikos institutas kartu su kalbotyros katedromis bei padaliniais.
Belgijoje veikia Vokiškai kalbančios bendrijos Vokiečių teisės terminologijos komitetas.
Štirlicas
Maksas Otas fon Štirlicas, taip pat Maksimas Isajevas , Vsevolodas Vladimirovas (tai tikroji pavardė) – literatūrinis personažas, tarybinio rašytojo Juliano Semionovo kūrinių ciklo herojus, SS štandartenfiureris, tarybinis žvalgas, dirbęs TSRS naudai nacistinėje Vokietijoje ir kitose valstybėse. Tarybų Sąjungoje šis veikėjas itin išgarsėjo ekranuose pasirodžius Tatjanos Lioznovos serialui „Septyniolika pavasario akimirkų“, sukurtam pagal to paties pavadinimo (lietuviškame vertime knyga vadinasi „Septyniolika balandžio akimirkų“) J. Semionovo knygą. Filme Štirlicą vaidino Viačeslavas Tichonovas. Personažas tapo žinomiausiu žvalgo įvaizdžiu tarybinėje ir potarybinėje literatūroje, taip pat gausybės anekdotų herojumi.
Biografija
Tikroji Štirlico pavardė yra Vsevolodas Vladimirovičius Vladimirovas. Pavardė Isajevas buvo V. Vladimirovo operatyvinis pseudonimas, apie ką rašoma pirmajame romane apie V. Vladimirovą – „Briliantai proletariato diktatūrai“.
Vsevolodas Vladimirovičius Vladimirovas gimė 1900 m. spalio 8 d. („Ekspansija II“) Užbaikalėje, kur politinėje tremtyje buvo jo tėvai. Dalį vaikystės jis praleido senovinio Rusijos miesto Gorochoveco apylinkėse. .
Tėvai:
Tėvai susipažino ir susituokė tremtyje. Pasibaigus tremčiai tėvas ir sūnus grįžo į Sankt Peterburgą, o paskui kurį laiką praleido emigracijoje Šveicarijoje, Ciuriche ir Berne. Čia Vsevolodui Vladimirovui pabudo potraukis literatūriniam darbui. Berne jis uždarbiavo laikraštyje. Į Rusiją tėvas ir sūnus grįžo 1917 m.
Žinoma, kad 1911 m. Vladimirovo vyresniojo ir bolševikų keliai išsiskyrė. 1921 m., kai sūnus buvo Estijoje, Vladimiras Vladimirovas buvo pasiųstas į komandiruotę Rytų Sibire, kur žuvo nuo baltagvardiečių rankos.
Giminaičiai iš motinos pusės:
Žvalgybinė veikla
1920 m. Vsevolodas Vladimirovas kaip rotmistras Maksimas Maksimovičius Isajevas veikė Kolčiako vyriausybės spaudos tarnyboje.
1921 m. gegužį barono Ungerno baltagvardiečiai užgrobė valdžią Mongolijoje, bandė smogti Tarybų Rusijai. Vsevolodas Vladimirovas kaip baltagvardietis rotmistras pateko į Ungerno štabą ir perdavė savo vadovybei karinius strateginius priešininko planus.
Po to jis 1921 m. jau buvo Maskvoje, dirbo VČK užsienio skyriaus viršininko Glebo Bokijaus padėjėjas. Iš čia V. Vladimirovas buvo pasiųstas į Estiją („Briliantai proletariato diktatūrai“).
1922 m. jaunas čekistas pogrindininkas Vsevolodas Vladimirovas vadovybės nurodymu su baltagvardiečiais iš Vladivostoko evakuojasi į Japoniją, iš ten persikelia į Charbiną („Slaptažodis nereikalingas“, „Švelnumas“). Nuo tada jis 30 metų veikė užsienyje.
Rusijoje liko jo vienintelė meilė ir sūnus, gimęs 1923 m. Sūnus Aleksandras (operatyvinis pseudonimas DVRA žvalgyboje Kolia Grišančikovas), jo motina – Aleksandra Nikolajevna Gavrilina („Majoras Viesulas“). Apie sūnų Štirlicas sužinojo 1941 m. iš tarybinės prekybinės atstovybės darbuotojo Tokijuje, kur jis buvo išvykęs susitikti su Richardu Zorge. 1944 m. rudenį štandartenfiureris fon Štirlicas atsitiktinai sutiko savo sūnų Krokuvoje, kur šis buvo su žvalgybine diversine grupe („Majoras Viesulas“).
1924–1927 m. V. Vladimirovas gyveno Šanchajuje.
1927 m., stiprėjant Vokietijos nacionalsocialistinei darbininkų partijai ir didėjant tikimybei, kad Adolfas Hitleris ateis į valdžią, Maksimas Isajevas buvo perkeltas iš Tolimųjų Rytų į Europą. Buvo sukurta legenda apie Šanchajuje apiplėštą vokiečių aristokratą Maksą Otą fon Štirlicą, kuris ieškojo pagalbos Vokietijos konsulate Sidnėjuje. Australijoje Štirlicas kurį laiką dirbo viešbutyje pas vokietį šeimininką, kuris buvo susijęs su Vokietijos nacionalsocialistinė darbininkų partija, o paskui buvo perkeltas į Niujorką.
Citata iš NSDAP nario nuo 1933 m. fon Štirlico, SS štandartenfiurerio, partinės charakteristikos: „(RSHA VI skyrius): Tikras arijas. Charakteris nordiškas, užgrūdintas. Su darbo draugais palaiko gerus santykius. Tarnybines pareigas atlieka be priekaištų. Negailestingas Reicho priešams. Puikus sportininkas: Berlyno teniso čempionas. Viengungis. Apie kompromituojančius ryšius nieko nežinoma. Pažymėtas fiurerio apdovanojimais ir reichsfiurerio padėkomis.“
Žvalgybinė veikla Antrojo pasaulinio karo metais
Antrojo pasaulinio karo metais Štirlicas dirbo RSHA VI skyriuje, kuriam vadovavo SS brigadefiureris Valteris Šelenbergas. RSHA operatyvinėje veikloje Štirlico pseudonimai buvo Brunn ir Bolsen. 1938 m. dirbo Ispanijoje („Ispaniškasis variantas“), 1941 m. kovą-balandį veikė Edmundo Veezenmajerio grupėje Jugoslavijoje („Alternatyva“), birželį – Lenkijoje ir okupuotoje Ukrainos teritorijoje, kur bendravo su Teodoru Oberlenderiu, Stepanu Bandera ir Andrejumi Melniku („Trečioji korta“).
1943 m. buvo prie Stalingrado, kur pademonstravo išskirtinę drąsą apšaudomas tarybinės kariuomenės.
Karo pabaigoje J. Stalinas pavedė Štirlicui nutraukti separatines vokiečių derybas su Vakarų sąjungininkais. Nuo 1943 m. vasaros SS reichsfiureris Heinrichas Himleris per savo patikėtinius ėmė ieškoti kontaktų su sąjungininkų specialiųjų tarnybų atstovais, kad būtų galima sudaryti separatinę taiką. Štirlico narsos ir intelekto dėka šios derybos buvo nutrauktos („Septyniolika pavasario akimirkų“). Julianas Semionovas amerikiečiu, vedusiu užkulisines derybas su Trečiojo Reicho atstovais, nurodė Aleną Dalesą, kuris vadovavo amerikiečių žvalgybos būstinei Berne (Šveicarija).
SS grupenfiureris Heinrichas Miuleris, RSHA IV skyriaus vadovas, 1945 m. balandį demaskavo Štirlicą, tačiau sutapusios aplinkybės ir Berlyno šturmo metu vykęs chaosas sutrukdė Miuleriui panaudoti Štirlicą prieš Raudonosios Armijos vadovybę („Įsakyta išgyventi“).
Antrojo pasaulinio karo metu ir po jo Vladimirovas veikė naudodamas pseudonimus Bolzenas, Brunas ir kitus. Paprastai naudojo vardus vardo Maksimas variantus – Maksas, Massimo („Ekspansija“). ,
Likimas po karo
Argentinoje ir Brazilijoje Štirlicas veikė kartu su amerikiečiu Polu Romanu. Čia jie aptiko slaptą nacistų organizaciją ODESSA, kuriai vadovauja Miuleris, išaiškina šios organizacijos agentūrinį tinklą ir pagrobia Miulerį. Suprasdami, kad po Čerčilio kalbos Fultone ir Dž. E. Huverio antikomunistinio aktyvumo Miuleris gali išvengti bausmės už savo nusikaltimus, jie nutaria Miulerį perduoti TSRS vyriausybei. Štirlicas nuvyksta į TSRS ambasadą, kur prisistato, kas toks yra ir praneša, kur yra Miuleris. MGB atstovai suima Štirlicą ir laivu persiunčia į TSRS. Vladimirovas atsiduria kalėjime („Neviltis“). Ten jis susitinka su Rauliu Valenbergu. Tuo metu Vladimirovo žmoną ir sūnų sušaudo Stalino nurodymu. Po Berijos mirties Vladimirovas išeina į laisvę.
Ima dirbti Istorijos institute, jo tema „Nacionalsocializmas, neofašizmas: totalitarizmo modifikacijos“. Susipažinęs su disertacijos tekstu TSKP CK sekretorius Michailas Suslovas rekomendavo Vladimirovui suteikti mokslų daktaro laipsnį be gynimo, o disertacijos rankraštį perduoti saugoti į specialiąją saugyklą.
Apdovanojimai
Be 1945 m. gauto Tarybų Sąjungos didvyrio vardo Vladimirovas dar 1940 m. jau buvo apdovanotas dviem Lenino ir vienu Raudonosios vėliavos ordinu. („Majoras Viesulas“). Taip pat buvo apdovanotas Prancūzijos, Lenkijos, Jugoslavijos ir Norvegijos apdovanojimais („Bomba pirmininkui“).
Asmeninės smulkmenos
Mėgstamiausias Štirlico gėrimas – armėniškas konjakas. Mėgstamiausios cigaretės – „Karo“. Vokietijoje važinėja Horch mašina.
Skirtingai nei Džeimsas Bondas, Štirlicas moterims abejingas. Būdavo trumpalaikių epizodų, pvz., romane „Įsakyta išgyventi“. Į prostitučių kvietimus paprastai atsakydavo „Ne, geriau kavos“.
Kalbos ypatumas – frazes dažnai baigdavo klausimu „Ne?“ ar „Ar ne taip?“.
John Lewis
Džonas Robertas Luisas (, g. 1940 m. vasario 21 d. – m. 2020 m. liepos 17 d.) buvo Jungtinių Valstijų politikas ir Amerikos pilietinių teisių judėjimo lyderis. Luisas buvo Studentų nesmurtinio organizacinio komiteto pirmininkas. Politikas suvaidino svarbų vaidmenį kovoje prieš segregaciją. JAV demokratų partijos narys Džonas Luisas atstovavo 5-ajai Džordžijos kongresinei apylinkei Jungtinių Valstijų atstovų rūmuose nuo 1987 metų.
Taip pat skaitykite
Žygis į Vašingtoną
Ričardas Bartkevičius (1959)
Ričardas Bartkevičius (g. 1959 m. Vilniuje) – lietuvių dailininkas, tapytojas, pedagogas, vienas iš žymiausių lietuvių neoekspresionizmo atstovų.
Biografija
Gabumai dailei pasireiškė dar ankstyvoje vaikystėje, dailės studijos prasidėjo Vilniaus J. Vienožinskio dailės mokykloje. Pirmoji personalinė Ričardo Bartkevičiaus paroda įvyko 1979 m. 1986 m. baigė Vilniaus dailės institutą (dabar Vilniaus dailės akademija). Studijų metais susipažino su tokiais lietuvių dailės korifėjais kaip Sofija Veiverytė, Algimantas Švėgžda, Antanas Gudaitis, Augustinas Savickas, Jonas Čeponis. Aktyvūs kūrybiniai ryšiai tebesieja su Gintaru Palemonu Janoniu.
Ieškodamas savo stiliaus Ričardas Bartkevičius žavėjosi ir įkvėpimo sėmėsi El Greko, Džakopo Tintoreto ir Piterio Breigelio kūryboje. Vėliau domėjosi vokiečių, prancūzų, lietuvių ekspresionizmo atstovais. 1982 m., 1984 m. lankėsi Armėnijoje, Gruzijoje. Šių šalių viduramžių tapybos koloristika, primityvaus meno tradicija rado atgarsį tolimesnėje kūryboje.
Nuo 1990 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, 1994 m. inicijavo dailininkų grupės „Ė“ susikūrimą, nuo 1996 m. tapo „Individualistų” grupės nariu.
Gyvendamas 1997 m. Vokietijoje (buvo laimėjęs Speyr miesto stipendiją) susipažino su tuometinėmis vokiečių meno aktualijomis. 1999 m. pelnė Lietuvos dailininkų sąjungos metinę premiją ir Aukščiausio laipsnio valstybės stipendiją. 2004 m. vėl pelnė Aukščiausio laipsnio valstybės stipendiją.
Nuo 1990 m. Lietuvos edukologijos universiteto dėstytojas, profesorius, ilgą laiką buvo Dailės katedros vedėju.
Kūryba
thumb|left|R. Bartkevičius. Autoportretas su rėmu. 2001 m. 150x120cm, akrilas, kartonas
Žymiausi dailės darbai: „Neregio išgydymas“ (1991), „Autoportretas su rėmu“ (2001), „Aukštasis pilotažas“ (2005),„Akropolio kultūra“ (2006), „Mūza vedanti dailininką į muziejų“ (2007).
Personalinės parodos:
„Žavi kasdienybė“ tapybos darbų paroda, (2008 03 08 – 06 08), „Liepa“, Palanga; „Tapyba“, (2008 05 03 – 06 30) projektas „East Europe Art Meetings“, Galeria Sztuki Współczesnej WIGRY, Dom Pracy Tworczej, Vygriai, Lenkija. „Ričardas Bartkevičius – tapyba“ (2006 03 15-05 15) „Kolonada“, Druskininkai, Lietuva; „Personalinė tapybos paroda (2003 12 19 – 2004 02 19) VPU galerija „2003“, Vilnius, Lietuva; „Tapybos paroda“ Lyngby Kulturhus Kopenhaga, Danija; „Spazieren gehen in die Farbe“ Kunstlerbund/Kunstlerhaus, Speyer, Vokietija;
Darbų yra įsigiję: Speyer miesto savivaldybės kolekcija (Vokietija) – „Manfredo filosofija“ 1997 m.; Tore Canavese (Italija) miesto savivaldybės kolekcija, „Gailestingasis Samarietis“ 2000 m.; Zimmerli dailės muziejus (JAV) – „Stacija“ 2001 m.; Lietuvos dailės muziejus (Lietuva) – „Hamletas“ 1987 m., „Jauna pora“ 1988 m., „Normali šeima“ 1988 m., „Neoikaras“ 1988 m., „Didelis tikslas“ 1988 m., „Ikaro kritimas“ 1987 m., „Marsijus“ 1991 m.; Vilniaus miesto (Lietuva) savivaldybės kolekcija „Apie Barborą Radvilaitę“ 1989 m.; Modernaus meno centras (Lietuva) - „Gėlės ir žirklės“ 2002 m., „Be pavadinimo“ 2005 m., „Flirtas“ 2007 m., „Apie drąsą“ 2008 m., „Apie pažinimą“ 2008 m., „Žaislų dėžė“ 2006 m., „Pokalbis (drėlė ir pjūklas)“ 2006 m., „Apie literatūros meną“ 2006 m.
Darbai privačiose kolekcijose: Angletas (Prancūzija), Bona (Vokietija), Izraelis, Kopenhaga (Danija), Niujorkas, Pitsburgas (JAV), Norvegija, Speyr (Vokietija), Tore Canavese (Italija), Torontas (Kanada), Vilnius (Lietuva), Druskininkai (Lietuva), Kaunas (Lietuva), Klaipėda (Lietuva).
Pedagoginė veikla
Skaitytos paskaitos: thumb|right|Aqua.2000 m. 150x122cm, akrilas, kartonas
Ekspertinė veikla: SKVC (nuo 2008 m.), MOSTA (nuo 2011 m.).
Pagrindiniai pedagoginiai darbai:
Kinų zodiakas
thumb|250px|right|Kinų zodiako ženklų drožinys Kinų zodiakas  – tam tikras Kinijos ir kai kurių kitų Azijos šalių mitologinis dvylikos metų ciklas, kuriame kiekvieni metai siejami su kažkokiu realiu ar mitologiniu gyvūnu. Terminu „zodiakas“ jis vadinamas tik vakaruose, dėl panašumų į vakarietišką zodiaką (ciklas iš dvylikos mėnesių, kur mėnesiai taip pat siejami su įvairiais tikrais ar mitologiniais gyvūnais). Kaip ir iš vakarietiško, iš kinų zodiako bandoma nustatyti žmogaus asmenybę ir galimus įvykius jo gyvenime.
Metai ir simboliai
Ciklo pradžia tradiciškai laikomi žiurkės metai:
Kinų astrologijoje manoma, kad žmogaus būdo savybės – tikros arba kaip jas mato kiti – yra įtakojamos su jo gimimo data siejamo gyvūno savybių. Be metų, su gyvūnais yra siejami ir mėnesiai („vidiniai gyvūnai“), dienos („tikrieji gyvūnai“) bei valandos („slaptieji gyvūnai“).
Šie gyvūnų pavadinimai nėra tikslūs vertimai, kadangi kai kurie pavadinimai turi daugiau nei vieną atitikmenį kitose kalbose. Pavyzdžiui, tradiciškai pirmieji ciklo metai vadinami žiurkės (鼠), tačiau gali būti laikomi ir pelės, kadangi kinų kalboje šie gyvūnai vadinami tuo pačiu žodžiu.
Bandar Seri Begavanas
Yra vyriausybės pastatai, Brunėjaus universitetas (įkurtas 1985 m.). Miesto įžymybės – karališkieji rūmai ir viena iš didžiausių Azijoje mečečių (Omar Ali Saifuddin).
Istorija
Iki 1970 m. miestas buvo žinomas kaip Brunei Taunas.
Avinas (Zodiako ženklas)
Avinas yra Ugnies ženklas. Jo valdančioji planeta – Marsas.
Medžių riba
thumb|250px|Medžių riba, matoma [[Uoliniai kalnai|Uoliniuose kalnuose]]
Medžių riba – ekologinė juosta kalnuose, poliarinėse ar dykumų srityse, iki kurios auga medžiai. Toliau už jos medžiai nebepajėgūs augti dėl nepalankių sąlygų – šalto klimato, nepakankamos drėgmės, netinkamo slėgio. Ten driekiasi tundra, alpinės pievos, arktinės dykumos, akmenynai ir sniegynai. Ties medžių riba augantys medžiai yra labai skurdūs, kreivi, dažnai virtę krūmokšniais. Dėl stiprių vėjų ir atšiaurių sąlygų susidarę ištisi kreivamiškiai.