cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bombay Bicycle Club
Bombay Bicycle Club – britų indie rock grupė iš Londono, susikūrusi 2005 m. Didžiąją dalį grupės garso sudaro gitaros, grupė nevengia eksperimentuoti su įvairiais kitais žanrais, kaip pavyzdžiui folk, pasaulio etnine muzika bei elektronine muzika. Grupė pirmą kartą daugiau dėmesio sulaukė laimėjusi konkursą ir gavusi galimybę būti pirmąją grupe, grojusia 2006 m. vykusiame „V Festival“ festivalyje. Neilgai trukus, jie išleido du EP bei debiutinį singlą „Evening/Morning“. Grupė didžiausio populiarumo sulaukė 2014 m. vasarį išleidus trečiąjį albumą, „So Long, See You Tomorrow“, kuris debiutavo pirmoje vietoje Jungtinės Karalystės albumų reitinge.
„Bombay Bicycle Club“ buvo paskutinė grupė, grojusi istorinėje „Earls Court“ arenoje Londone, kadangi po koncerto pradėti arenos nugriovimo darbai. Koncerto metu, kartu su grupe grupės „Pink Floyd“ dainą „Wish You Were Here“ atliko gitaristas David Gilmour.
2016 m. sausį grupė paskelbė apie kūrybinę pertrauką, tačiau 2019 m. sausį sugrįžo. 2023 m. duomenimis, „Bombay Bicycle Club“ yra išleidę penkis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Everything Else Has Gone Wrong“, buvo išleistas 2020 m. sausį.
Augustinas Frenzelis
Biografija
1919–1921 m. tarnavo savanoriu Lietuvos kariuomenėje. Nuo 1921 m. dirbo pardavėju „Paramos“ parduotuvėje Kaune.
1922 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, vienas iš jaunimo sąjungos „Žiežirba“ organizatorių. Po 1926 m. valstybės perversmo buvo persekiojamas policijos, todėl 1930 m. kovo 9 d. emigravo į Kanadą.
Socialdemokratų grupių organizatorius Kanadoje – 1932 m. gruodžio mėn. Toronte suorganizavo lietuvių socialdemokratų kuopą. 1940 m. Toronte įkūrė Kanados Lietuvių tarybą, buvo išrinktas jos CK pirmininku.
Nuo 1952 m. iki mirties buvo Kanados lietuvių socialdemokratų sąjungos pirmininkas. Nuo 1931 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Naujienos“ ir „Keleivis“.
Vardeniso kalnagūbris
thumb|250px|Vardeniso kalnagūbris ties Martuniu
Vardeniso kalnagūbris  – kalnagūbris Armėnijos (Užkaukazės) kalnyne, Armėnijoje, į pietus nuo Sevano duburio. Ilgis ~60 km. Aukščiausia vieta – Vardeniso kalnas (3522 m). Sudarytas iš andezito, bazalto.
Kalnagūbrio šlaituose plyti kserofitinės stepės, alpinės pievos.
Solaris (operacinė sistema)
thumb|250px|Solaris darbalaukis Solaris System-V tipo UNIX operacinė sistema, sukurta Sun firmoje. Dažniausiai naudojama serveriuose, darbo stotyse, taip pat – kai kuriuose superkompiuteriuose. Yra versijos, skirtos Sparc ir i386 (PC) architektūroms.
Istorija
1990 metų pradžioje kompanija Sun išleido naują operacinės sistemos versiją – Solaris 5.0. Šiuo metu jau yra sukurta Solaris 10 versija. Naujoji operacinės sistemos versija veikia daugiau negu 340 skirtingų techninės įrangos platformų, o vartotojui kainuoja tik operacinės sistemos palaikymas. Kaip ir ankstesnės versijos Solaris 10 garantuoja programinio kodo suderinamumą. Tai reiškia, kad programinė įranga, kuri veikė ankstesnėse Solaris versijose, veiks ir Solaris 10.
Solaris operacinės sistemos versijos
! Solaris versija ! SunOS versija ! Išleidimo data ! Apibūdinimas
Solaris 10 tinklinės galimybės
Proporcingas žiniatinklio tinklų naudojimo didėjimas, lėmė būtinybę padidinti tinklų patikimumą bei galimybes. Sukūrusi Solaris 10 versiją, Sun kompanija sutiko ateities tinklų iššūkius, padidindama tinklų veikimo patikimumą. Solaris OS turi šias tinklines galimybes:
SSL protokolas
SSL (Secure Sockets Layer) – tai Solaris operacinėje sistemoje naudojamas kriptografinis protokolas, skirtas informacijos, sklindančios internete apsaugojimui šifruojant. SSL šifravimui naudoja tiek simetrinę, tiek ir asimetrinę kriptografiją. Kadangi simetrinė kriptografija yra žymiai greitesnė už asimetrinę, tai ji naudojama persiunčiant visus duomenis, taip taupant persiuntimo laiką. Tačiau iškyla viena problema: kaip apsaugoti šifro raktą, kuris abiejose susijungimo pusėse bus tas pats? T. y. kaip serveriui ir klientui nustatyti šifro raktą, kad tarpininkas (kuris peržiūri visą tinklo srautą) negalėtų gauti šifro rakto ir tuo pačiu mūsų persiunčiamų duomenų. Taigi simetrinis šifro raktas persiunčiamas pasinaudojus asimetrine kriptografija. Serveris atsiunčia jums savo viešąjį raktą, kuriuo jūs užšifruojate sugeneruotą simetrinį šifro raktą, taip jį apsaugodami nuo tarpininko. Kadangi asimetrinės kriptografijos raktai kuriami taip, kad žinant viešąjį raktą būtų neįmanoma sužinoti privataus rakto, su kuriuo informacija dešifruojama, jūsų simetrinis šifro raktas persiunčiamas saugiu kanalu ir galima pradėti sąlyginai saugiai siųsti realius duomenis.
Serverių saugumo užtikrinimas, naudojantis Solaris OS
Solaris operacinė sistema yra viena saugiausių iš iki šiol sukurtų. Naudojantis Solaris OS, yra labai paprasta sujungti daugialypį serverį į vieną sistemą su visišku saugumo užtikrinimu. Naudojantis DTRACE (dynamic tracing) funkcija yra įmanoma maksimaliai padidinti serverio galimybes ir užtikrinti patikimą veikimą. Solaris Dynamic Tracing (DTrace) technologija leidžia visiškai išnagrinėti šiuolaikines kompleksines sistemas, gedimų pašalinimui realiu laiku. Papildomos Solaris funkcijos padidina sistemos įžvalgumą, suteikdamos galimybę greitai pastebėti ir pašalinti atsiradusius įrangos gedimus, bei supaprastinti programos kodo valdymą, jį automatizuojant.
Igoris Bondarevas
Igoris Bondarevas (g. 1974 m. vasario 9 d., Rygoje) – latvių ledo ritulio vartininkas.
Audi A5
Audi A5 – lengvasis automobilis, nuo 2007 m. gaminamas vokiečių gamintojo Audi. 2007 m. kovo 6 d. automobilis tuo pačiu metu buvo pristatytas Ženevos ir Melburno tarptautinėje parodose.
Igoris Bondarevas
2006 m. jis žaidžia Latvijos ledo ritulio lygos klube ASK/Ogre. Latvijos rinktinės sudėtyje jis dalyvavo 4 pasaulio čempionatuose, 1 olimpinėse žaidynėse ir 1 pasaulio jaunių čempionate.
Audi A5
Audi A5 kabrioletas
Kabrioletą numatoma gaminti 2009 m. pradžioje. Audi patvirtino, kad automobilyje bus medžiaginis stogas, skirtingai nei metalinis Volkswagen Eos modelyje.
Audi S5
Audi S5 buvo pristatytas tuo pačiu metu kaip ir Audi A5.
Automobilis turi agresyviau atrodančią priekinę dalį, kaip ir visi S ir RS serijos modeliai.
Vengrijos futbolo sistema
Vengrijos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja šiuose turnyruose:
Pietų Siera Madrė
thumb|250px|Pietų Siera Madrė Mičoakane
Pietų Siera Madrė  – kalnų grandinė pietvakarių Meksikoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, Šiaurės Amerikos Kordiljerų dalis. Driekiasi ~1000 km, per Mičoakano, Gerero ir Oachakos valstijas. Šiaurėje jungiasi su Neovulkanine ašimi. Aukštis iki 3703 m (Teotepeko kalnas, Gerero valstija).
Pietų Siera Madrė sudaryta daugiausia iš kristalinių uolienų, vietomis padengta lava. Auga kalniniai pušų ir pušų – ąžuolų miškai, taip pat lapus metančių medžių tropiniai miškai ir retmiškiai.
Dainoras Bradauskas
Dainoras Bradauskas (g. 1965 m. gruodžio 16 d. Telšiuose) – Lietuvos ekonomistas.
Algirdas Genevičius
Algirdas Genevičius (g. 1952 m. birželio 21 d. Dovainonyse, Lietuvos TSR) – Lietuvos politikas, ekonomistas, nuo 2014 m. LR aplinkos ministerijos viceministras, partijos Tvarka ir teisingumas narys.
Dainoras Bradauskas
Išsilavinimas
1989 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo ekonomisto kvalifikaciją.
Pošviontnė
Pošviontnė  – kaimas Lenkijos rytuose, Sabnių valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Dainoras Bradauskas
Veikla
1990 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Kitų įmonių mokesčių skyriaus, vyresnysis mokesčių inspektorius.
1990–1991 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Kitų įmonių mokesčių skyriaus, vyriausiasis valstybės mokesčių inspektorius. 1991–1993 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Personalinių įmonių mokesčių skyriaus vyriausiasis valstybės mokesčių inspektorius.
Algirdas Genevičius
Biografija
Gimė 1952 m. birželio 21 d. Dovainonyse. Iki 1967 m. mokėsi Dovainonių aštuonmetėje mokykloje, 1967–1970 m. – Kauno technikos mokykloje. 1991 m. baigė Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos ir valdymo fakultetą, įgijo ekonomikos magistro kvalifikacinį laipsnį. Nuo 1992 m. statybinės firmos UAB "Laigirda" savininkas ir vykdomasis direktorius. Nuo 2014 m. LR aplinkos ministerijos viceministras.
Dainoras Bradauskas
Veikla
1993–1997 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Personalinių įmonių mokesčių skyriaus vyriausiasis valstybės mokesčių inspektorius – grupės vadovas.
1997 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Mokesčių išieškojimo skyriaus viršininko pavaduotojas.
1997–1999 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Nepriemokų išieškojimo skyriaus viršininko pavaduotojas.
1999–2001 m. Vilniaus apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos Nepriemokų išieškojimo skyriaus viršininko pavaduotojas.
2001–2010 m. Vilniaus apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos viršininko pavaduotojas.
2010–2013 m. Vilniaus apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos Mokestinių prievolių departamento direktorius.
2013–2015 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos viršininko pavaduotojas.
Šeima
D. Bradausko mama – Kazė Bradauskienė – pedagogė, vokiečių kalbos mokytoja, tėvas – Bronius Bradauskas – politikas.
D. Bradauskas yra vedęs, turi sūnų ir dukrą.
Laisvalaikis
Praktikuoja Rytų kovos menus. Būdamas studentas pelnė kandidato į karatė meistrus vardą ir ušu sporto meistro vardą.
Nuolat gilina profesines ekonomikos žinias. Domisi JAV ir Europos finansų rinkų analize, tendencijomis, rizikomis, jų poveikiu nacionalinei ekonomikai.
Stefano Domenicali
Stefano Domenicali (g. 1965 m. gegužės 11 d.) – Formulės-1 vadovas (nuo 2021 m.) ir buvęs Ferrari vadovas bei Lamborghini prezidentas.
Karjera
Po darbo italų versle ir komercijoje, Domenicali prisijungė prie Ferrari 1991, kur jis dirbo kompanijos administracijoje. Tuo metu jis perėjo į lenktynių komandos administraciją ir buvo atsakingas už komandos bandymų trasos (Mugello) vystymą. 1995 m. jis tapo Ferrari sportinio departamento personalo vadovu, o 1996 m. buvo paaukštintas komandos vadybininku. Po trumpo darbo strategijos vadybininku 2002 m. jis tapo komandos sporto vadovu.
2007 m. lapkričio 12 d. Ferrari pareiškė, kad Stefano Domenicali tampa komandos vadovu, perimantis pareigas iš Jean’o Todt’o.
2014 m., nepasiekus gerų rezultatų Scuderia Ferrari ekipai kelerius metus iš eilės, italas buvo atleistas iš vadovo pareigų.
2016 m. kovo 15 d. italas buvo paskirtas Lamborghini prezidentu. Šias pareigas jis ėjo iki 2020 m. pabaigos.
Nuo 2021 m. Formulės 1 sezono S. Domenicali pradėjo vadovauti Formulei 1 ir pakeitė amerikietį Chase Carey.
Antanas Barisas
Antanas Barisas (1933 m. liepos 3 d. Panevėžys – 1986 m. spalio 15 d. Vilnius) – Lietuvos hidrologas, geografijos mokslų kandidatas.
Biografija
1957 m. dirbo Kirgizijos hidrometeorologijos tarnybos valdyboje, 1958–1959 m. – Kauno respublikiniame vandens ūkio projektavimo institute. Nuo 1960 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1973–1978 m. Hidrologijos ir klimatologijos katedros vedėjas, nuo 1978 m. docentas.
Mokslinė veikla
Lietuvos upių minimalaus nuotėkio detalių tyrimų pradininkas. Sukūrė hidrometrinės nuotraukos metodiką. Padarė Virintos, Skroblaus, Kirsnos, Siesarties, Tatulos, Rešketos, kitų upių hidrometrinių nuotraukų. . Sudarė kelis Lietuvos metinio nuotėkio pasiskirstymo žemėlapius. Analizavo integralinių nuotėkio pasiskirstymo per metus kreivių pritaikymo nuotėkio tyrimui galimybes. Parašė >50 mokslinių straipsnių (daugiausiai: nuotėkio pasiskirstymo analizės, minimalaus nuotėkio tyrimų, hidrometrinių matavimų metodikos klausimais).
Mūsų naujienos
Mūsų naujienos – Paprūsės suvalkiečių liberalios krypties savaitraštis, ėjęs 1930–1931 m. Kybartuose.
Istorija
Nagrinėjo Suvalkijos regiono problemas, informavo apie įvykius.
Redagavo Petras Kežinaitis.
Kruostas
Kruostas – upė Kėdainių rajono centrinėje dalyje; Nevėžio dešinysis intakas. Prasideda prie Alksnėnų, teka į pietus, vėliau į rytus. Įteka į Nevėžį 72 km nuo jo žiočių, 2 km į šiaurės rytus nuo Sirutiškio.
Seniau žemupio vandens lygis buvo pakilęs dėl Kruosto hidroelektrinės ant Nevėžio upės (dabar nebeveikia). 10 km nuo žiočių Kruostas patvenktas 21 ha Vaidatonių tvenkiniu. Kruosto žemupys įeina į Kruosto botaninį draustinį.
Prie upės įsikūrę kaimai: Alksnėnai, Žilvičiai, Zacišiai, Puodžiai, Šlapaberžė, Beržai, Šiaudinė, Daškoniai, Kutiškiai, Urbeliai.
Vandenvardis siejamas su žodžiu kruostas („akių vokas, blakstiena, antakis, veido šonas“), šis nuo skruostas, skrosti, skersti.
thumb|200px|Ties Šlapaberže
Šakių rajono savivaldybės taryba
Šakių rajono savivaldybės taryba – Šakių rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Žemumų šalys
Žemumų šalys, dar vadinamos Istoriniais Nyderlandais – istorinis regionas dabartinių Nyderlandų, Belgijos ir Liuksemburgo teritorijose, taip pat apimantis ir gretimas teritorijas šiaurės Prancūzijoje (Šiaurė-Pa de Kalė regionas). Jis iš dalies atitinka dabartinį Europos Beniliukso regioną.
Geografija
Geografiškai Žemutinės provincijos sudaro trikampio formos žemumų teritoriją, kuri sutampa su Reino, Mozelio, Šeldės, Emso upių deltomis. Iš vakarų ir šiaurės regioną supa Šiaurės jūra, o jo rytinės ir pietinės ribos nėra aiškiai nustatytos. Tai - vienas tankiausiai gyvenamų Europos regionų.
Viduramžiai
Iki IX a. regiono šiaurinė ir pietinė dalys vystėsi atskirai. Šiaurinė dalis buvo apgyvendinta germanų genčių, tarp kurių svarbiausios buvo fryzai, ilgainiui čia sukūrę savo karalystę. Vėliau šiaurėje hegemoniją įgijo saksai. Iš čia vyko jų tolesnis kilnojimasis į Britaniją.
Tuo tarpu pietinė regiono dalis sudarė šiauriausią Galijos dalį: čia nuo I tūkst. pr. m. e. vidurio gyveno keltų gentys belgai, kurie davė pavadinimą dabartinei Belgijai. Juos užkariavusi Romos imperija, regioną vadino Belgika. Silpstant Romos imperijai, keltus ir romėnus čia išstūmė frankai, kurie čia konsolidavo savo valstybę ir vykdė užkariavimus į pietus (t. y. į dabartinės Prancūzijos teritoriją).
IX a. Fryzijai nominaliai patekus į Frankų imperijos sudėtį, regionas pirmą kartą politiškai suvienytas. Imperijai suskilus, regioną valdė Vidurio Frankų karalystė, vėliau - Lotaringijos karalystė, galiausiai - Žemutinės Lotaringijos kunigaikštystė. Ši galiausiai X a. tapo Šventosios Romos imperijos dalimi.
Nuo X a. gana panašios gamtinės sąlygos lėmė panašų viso regiono vystymąsi. Čia naujai kūrėsi stiprūs prekybiniai miestai, sparčiai didėjo gyventojų tankumas, ir regionas greitai tapo vienu svarbiausių Europos ekonomikos ir kultūros židinių, kaip ir Šiaurinė Italija, kur irgi paraleliai vyko panašūs procesai. Imperijai skaldantis į smulkias feodalines valdas, skaldymasis pasireiškė ir Žemutinėse provincijose: čia susiformavo daug smulkių valstybėlių. Tarp jų svarbiausios buvo Brabanto kunigaikštystė, Flandrijos grafystė, Flandrijos grafystė, Liuksemburgo kunigaikštystė, Utrechto vyskupija, Lježo vyskupija ir kt.
Burgundijos ir Habsburgų Nyderlandai
thumb|left|200px|Septyniolika provincijų
Regionas, kaip atskiras politinis vienetas formavosi XV a., Burgundijos kunigaikštystės iniciatyva. 1384 m. Burgundijos kunigaikštis paveldėjo Flandrijos grafystės sostą, o vėliau Burgundų dinastija plėtė savo dinastinius ryšius, apjungdama didelę dalį regiono. Burgundijos kunigaikščiai per šimtą metų dinastinių ryšių ir agresijos keliu perimdavo valdžią atskirose Žemutinių provincijų valstybėlėse. Tai vyko tokia seka (skaičiai skliausteliuose atitinka skaičius žemėlapyje):
1477 m. Burgundijos kunigaikščiui pralaimėjus Prancūzijai, Nyderlandai paveldėjimo teise perėjo Habsburgams ir tapo žinomi kaip Habsburgų Nyderlandai. Iki 1543 m. Habsburgai (Imperatorius Karolis V) baigė politinį regiono vienijimą:
Valdomas sritis Habsburgai 1548 m. perorganizavo į Septyniolikos provincijų sąjungą, sudarydamos stiprų politinį bei ekonominį junginį, apėmusį ne tik dabartinį Beniliuksą, bet ir dalį šiaurės Prancūzijos (Artua grafystė) ir vakarų Vokietijos. Administraciškai šis vienetas buvo pavaldus Šventosios Romos imperijos Burgundijos apskričiai, kuriai dar priklausė dinastiškai susijusi Burgundijos grafystė. Habsburgams nepavyko prijungti tik vienos didelės regiono valstybės - Lježo vyskupijos, kuri išlaikė nepriklausomybę iki pat XVIII a. pab. Ji administraciškai priklausė Žemutinio Reino apskričiai.
1556 m., po Karolio V mirties, visos Habsburgų valdos Europoje buvo padalintos dviem sūnums, tarp dviejų dinastinių linijų. Septyniolika provincijų atiteko Ispanijos Habsurgų linijai.
Šiauriniai ir Pietiniai Nyderlandai
Per 1568 m. prasidėjusį Aštuoniasdešimtmetį karą, 1579 metais regiono šiaurinė dalis (7 provincijos) paskelbė nepriklausomybę, pagal Utrechto uniją susijungdamos į Jungtines Nyderlandų Provincijas. Pilypas II Habsburgas, Karolio V sūnus nenorėjo taip lengvai pripažinti šiaurinių provincijų nepriklausomybės: ji oficialiai pripažinta tik 1648 m.
Jungtinės Nyderlandų provincijos išaugo į vieną stipriausių pasaulio jūrinių ir ekonominių galybių. Tai - Nyderlandų aukso amžius, kurio metu buvo kuriamos kolonijos ir prekybinės faktorijos visame pasaulyje. Dar 1624 m. olandas Peter Stuyvesant įkūrė Naująjį Amsterdamą dabartinio Niujorko vietoje, o vėliau kolonizavo Indoneziją ir kitas teritorijas.
Priešingai, iki Nyderlandų revoliucijos buvusi pažangesnė ir ekonomiškai stipresnė regiono dalis pradėjo stipriai atsilikti. Iš pradžių pietinius Nyderlandus valdė Ispanija (Ispanijos Nyderlandai), kuri vykdė agresyvią mokesčių bei religijos politiką. Dėl jos regionas išliko katalikiškas ir ekonomiškai nesivystė, iš jo į šiaurę migravo gyventojai. XVII a. Ispanijos Nyderlandai neteko kai kurių sričių pietuose, kurios nuo tada priklauso Prancūzijai. Per XVIII a. pradžios Ispanijos įpėdinystės karą regionas buvo nusiaubtas. 1713 m. čia ėmė valdyti Austriškoji habsburgų atšaka, ir Pietiniai Nyderlandai tapo žinomi kaip Austrijos Nyderlandai. Austrijai Nyderlandai buvo neįdomūs, ir į jo vystymą pastangos nebuvo dedamos.
Bandymai vienyti (nuo 1794 m.)
thumb|Jungtinė Nyderlandų karalystė
1794 m. Pirmoji Prancūzijos Respublika ėmė plėsti savo teritorijas į šiaurę. Austrijos Nyderlandų teritoriją jie prijungė tiesiogiai prie Prancūzijos, įkurdami čia atskirus departamentus.
Jungtinėse Provincijose, tuo tarpu, buvo nuverstas karalius, čia paskalbta trumpalaikė Batavijos Respublika. Ji panaikinta 1806 m., pasodinus į sostą Luisą Bonapartą ir pavertus Nyderlandus marionetine Olandijos karalyste. 1810 m. ši karalystė panaikinta ir tiesiogiai aneksuota Prancūzijos. Taip regionas vėl buvo suvienytas ir atsidūrė vienoje valstybėje - šį kartą Prancūzijoje.
1815 m., Napoleonui pralaimėjus, buvo suformuota nepriklausoma Jungtinė Nyderlandų karalystė, vėl politiškai suformavusi atskirą regioną. Ji apėmė Nyderlandus, Belgiją ir Liuksemburgą. Jos pirmuoju valdovu tapo Vilhelmas I iš Nasau kunigaikščių linijos, kuris kartu buvo tituluojamas ir Liuksemburgo didžiuoju kunigaikščiu.
Belgija sukilo ir atsiskyrė nuo Nyderlandų 1830 metais (oficialiai - 1839). Dvi provincijos - Liuksemburgas ir Limburgas ryžosi likti personalinėje unijoje su Nyderlandais. 1867 m. Limburgas vėl prijungtas prie Nyderlandų kaip provincija. 1890 m., kai po karaliaus Vilhelmo III sostą užėmė jo duktė karalienė Vilhelmina, Liuksemburgas atsiskyrė, nes turėjo kitokią sosto paveldėjimo tvarką: Liuksemburgo įstatymai draudė moteriai būti valstybės galva. Liuksemburgo monarchu tapo Nasau šeimos vokiškosios šakos narys.
Tai galutinai baigė bandymus suvienyti Nyderlandus politiškai. Nepaisant to, ekonominiai jų santykiai išliko labai tamprūs. 1951 m. visos trys valstybės ryžosi suformuoti ekonominę sąjungą, kuri vadinama Beniliuksu.
Branduolėlis
thumb|right|300px|Branduolėlis (4) branduolio skersiniame pjūvyje Branduolėlis – ląstelės interfaziniame branduolyje esantis kompaktiškas darinys, stipriai laužiantis šviesos spindulius. Daugiausia sudarytas iš ribonukleoproteidų. Dažniausiai yra sferinis, bet gali būti ir juostinis arba sudėtingos formos, sudarytas iš skirtingai besidažančių dalių. Jis aptinkamas vienaląsčių organizmų branduoliuose ir augalinėse bei gyvūninėse ląstelėse.
Paprastai būna 1-2 ovalūs ar apvalūs branduolėliai, kartais būna keletas, o augančiose žuvų kiaušialąstėse – daug. Branduolėlių skaičius, kaip ir jų dydis priklauso nuo ląstelės fiziologinės būsenos ir kinta. Branduolėlyje yra apie 80 proc. baltymų ir apie 15 proc. RNR. Mitozės metu branduolėlis virsta chromosomų kūneliais, o metafazėje ir anafazėje – jis nematomas. Atsiranda tik susidarant naujiems branduoliams.
Bervaldė
Bervaldė arba Veselovka (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalio pietuose, nuo 1997 m. spalio 9 d. Svetlo miesto apygardos kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 1997 m. spalio 9 d. Voločiajevskojės apylinkės kaimas.
Gaukeliškės
Gaukeliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Visalaukės IV. Stūkso Gaukeliškių piliakalnis.
Gyventojai
thumb|left|245px|Kaimo kryžius
Daugirdas
Daugirdas arba Daugirda − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Daugirdienė (ištekėjusi moteris) ir Daugirdaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Juozapas Mykolas Karpis
Juozapas Mykolas Karpis (1679 m. Rėkyva, dab. Šiaulių dalis – 1739 m. gruodžio 10 d. Trakai) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės veikėjas, Žemaičių vyskupas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos bajorų Karpių giminės Rėkyvos šakos.
Baigęs Vilniaus akademiją, 1697 m. įgijo filosofijos daktaro laipsnį. 1719 m. Vilniaus akademijoje baigė teologiją. 1719 m. rugpjūčio 15 d. įšventintas kunigu, nuo 1724 m. iki mirties Vilniaus katedros prelato padėjėjas, Trakų kapitulos prepozitas. Prieš tapdamas vyskupu, tarnavo Abiejų Tautų Respublikos karaliui Stanislovui Leščinskiui. Nuo 1736 m. lapkričio 19 d. Žemaičių vyskupas, konsekruotas 1737 m. vasario 7 d. Užnemunėje atstatė ir sutvarkė nuo karo nukentėjusius bažnytinius ūkius, gausiai šelpė vargan patekusius žmones.
Nuorodos
Žemaičių vyskupystės muziejus
[http://www.panrs.lt/leidiniai/karpiai.htm Dvarų kultūra – Lietuvos kultūros dalis. Karpiai]
Lietuvos liaudies buities muziejus
Lietuvos liaudies buities muziejus – muziejus po atviru dangumi, atidarytas 1974 m. Rumšiškėse, prie Pravienos upelio žiočių, Kauno marių pakrantėje. Tai didžiausias ir žymiausias tokio pobūdžio muziejus Lietuvoje, vienas didžiausių pagal užimamą plotą (195 ha), eksponuojamų nekilnojamųjų pastatų skaičių (149) ir daugiausiai eksponatų (91420) turintis muziejus Europoje po atviru dangumi.
thumb|250px|Įėjimas į muziejų
Istorija
Muziejaus įkūrimo idėją puoselėjo menotyrininkai Vacys Milius ir Klemensas Čerbulėnas, etnografas Izidorius Butkevičius, architektai Vytautas Landsbergis-Žemkalnis, Juozas Baršauskas. 1965 m. LSSR vyriausybė priėmė nutarimą dėl muziejaus steigimo. Muziejus įkurtas 1966 m. Pievelių kaimo vietoje. Tuomet čia gyveno 18 šeimų. 1966 m. parengtas detalusis planas.
1967 m. prasidėjo muziejaus statybos. Zonavimo ir ekspozicijos išdėstymo projektą parengė architektas Romanas Jaloveckas, projektą detalizavo architektės Birutė Kugevičienė, Diana Volungevičiūtė-Pikšrienė.
Visi bendradarbiai vykdavo į ekspedicijas ieškoti eksponatų, atrinkti pastatų. Lygiagrečiai buvo renkama ir aprašomoji bei ikonografinė medžiaga. Pirmosios ekspedicijos vyko dviračiais, vėliau įsigytas sunkvežimis. Statybos darbus vykdė tuometės Kauno restauracinės dirbtuvės.
1969 m. jau stovėjo žemaičių XVIII a. svirnas, numas ir t. t., iš viso 8 pastatai. Po metų beveik sukomplektuota dzūkų sodyba, pastatyta Josvainių karčema ir daug kitų. Perkėlus daugiau pastatų reikėjo sustiprinti priešgaisrinę sistemą, todėl buvo įsigyta gaisrinė mašina, o dirbti su ja buvo rengiamos priešgaisrinės pratybos, kuriose dalyvaudavo visi jaunesni muziejaus darbuotojai. Turint savo priešgaisrinę apsaugą, pavyko išvengti didesnių gaisrų, skirtingai nei Estijos ar Latvijos liaudies buities muziejuose.
Po nepriklausomybės atgavimo muziejaus finansavimas sumažėjo. Daugiausia pajamų gaunama per kalendorines šventes – Užgavėnes, Velykas, Jurgines, Sekmines, Žolines. Muziejuje galima pajodinėti ar važnyčioti arklius, visą muziejaus ekspoziciją aplankyti važiuojant brička. Per metus muziejų aplanko daugiau nei 100 000 lankytojų.
Sektoriai
Muziejus mena XVIII–XX a. laikotarpį Lietuvos kaime ir miesteliuose, yra Lietuvos etnografinių krašto regionų architektūros, kultūros, buities eksponatų. Čia yra svirnai, klėtys, tvartai, klojimai, daržinės, žardinės malkinės, malūnai, tvoros, šuliniai, liaudies architektūros bei senovinės žemdirbystės padargai. 6 km kelyje yra visų 4 Lietuvos etnografinių regionų sodybos, pavieniai pastatai, įvairios dirbtuvės, liaudies technikos paminklai. Muziejuje rengiamos tradicinės lietuvių šventės. Muziejus suskirstytas į etnografinius sektorius ir kelis kitus sektorius: thumb|350px|Muziejaus planas
1974–1990 m. veikė Liaudies muzikos teatro trupė, Klojimo teatras (vadovas Povilas Mataitis).
Žemaitija
thumb|220px|Troba iš Erlėnų thumb|220px|Užbradumės karčema thumb|220px|Klėtis iš Judrėnų
Suvalkija
thumb|220px|Stuba iš Obelinės thumb|220px|Aliejinė iš Mažiškės
Aukštaitija
thumb|220px|Aukštaičių kaimas tolumoje, dešinėje – milo vėlykla iš Daubutiškių thumb|220px|Aukštaičių kaimas, dešinėje – pirkia iš Sėlės thumb|220px|Aukštaičių gryčia iš Spalviškių
Dzūkija
thumb|220px|Dzūkiška sodyba: priekyje – pirkia iš Zervynų ir pirkia iš Musteikos, dešinėje – tvartas iš Dubininko
Miestelis
thumb|220px|Šv. Florijono paminklas, toliau – gyv. prekybinis namas iš Telšių, vartai iš Žvėryno ir namas iš Girkalnio thumb|220px|Mokykla iš Plokščių thumb|220px|Baltas – gyv. namas iš Žemaičių Kalvarijos, raudonas – urmininko namas iš Kėdainių, geltoni – muzikontinė ir karčema
Kita
thumb|180px|Malūnas iš Vaivadiškių
Incidentai
2017 m. rugpjūčio 5–6 d. naktį sudegė iki pamatų 2 ekspoziciniai mediniai pastatai: gyvenamasis namas ir rąstinis ūkinis pastatas, kuriame buvo eksponuojama paroda „Mažoji Lietuva“. Vienas pastatas buvo karkasinis, o kitas medinių rąstų, stogas uždengtas nendrėmis. Įvykio metu kaimynystėje vyko muzikos festivalis „Granatos live“.
Pietų Korėjos moterų rankinio rinktinė
Pietų Korėjos moterų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Pietų Korėjai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Pietų Korėjos rankinio federacija. Visų laikų sėkmingiausia Azijos moterų rinktinė, kuri laimėjo 13 iš 16 Azijos čempionatų.
Vigvamas
thumb|330px|[[Apačiai|Apačių vikiupas, nuotr. Edvardo S. Kurčio, 1903.]] Vigvamas arba vikiupas – sausų vietovių pusiau klajoklinių indėnų genčių būstas. Vikiupo terminas naudojamas Amerikos pietvakarių ir vakarų indėnų genčių gyvenamiesiems būstams įvardinti. Tuo tarpu vigvamu vadinami Amerikos šiaurės rytuose indėnų naudoti būstai. Neetniniai amerikiečiai šiuos terminus vartoja pasirinktinai ir gali jais vadinti daugelį etninių amerikiečių gyvenamųjų būstų, kurie skirtinguose regionuose ir kultūrose yra nevienodi. Nereikia vigvamo painioti su lygumų indėnų tipi, kuri yra kitokios konstrukcijos, struktūros ir skirtingo naudojimo.
Struktūra
Kupolo formos, apvalios pastogės naudotos daugelyje etninių Amerikos kultūrų. Išlenkto paviršiaus dėka tokios pastogės puikiai saugojo įvairiomis oro sąlygomis. Karkasas formuojamas iš lenktų medinių karčių, kurios uždengiamos kokia nors medžiaga. Statybos medžiaga priklausydavo nuo konkrečios vietoje prieinamos medžiagos ir statančiųjų kultūros. Dangai buvo naudojama žolė, krūmai, žievė, velėna, kailiai ir audeklas.
Šiaurės rytų vigvamas
left|thumb|250px|[[odžibviai|Odžibvių vigvamas ir dakotų tipo tipi, Baltoji žemė 1928 m.]] Vigvamai yra įprasti sezoniniai būstai tarp indėnų genčių. Jiems pastatyti paprastai reikia daugiau laiko nei tipi ir jų rėmai dažniausiai nėra skirti transportuoti.
Marija Rovlandson (Mary Rowlandson) vigvamo terminą savo knygoje, kur aprašė savo vienuolikos savaičių ir penkių dienų gyvenimą tarp indėnų 1675 metais, vartojo apibūdindama visus etninių amerikiečių būstus. Vigvamo terminas bendrinėje anglų kalboje yra sinonimas visiems „indėnų namams“, tačiau tai nėra teisinga, nes indėnų bendruomenėse egzistuoja aiškūs skirtumai tarp vigvamo ir tipi.
Pietvakarių ir vakarų vikiupas
thumb|250px|[[Apačiai|Apačių namo karkasas.]] thumb|250px|Čirikavų žiniuonio būstas. Regioninis ne etininių amerikiečių terminas vikiupas reiškia kupolo pavidalo vieno kambario būstą. Jis skiriasi nuo tipi, hogano ar kivos. Vikiupai būna įvairaus dydžio, formos ir iš skirtingų medžiagų.
Žemiau antropologo Moriso Oplerio (Morris Opler) čirikavų apačių vikiupo aprašymas:
Zelionojė (Grindos)
Zelionojė (,, nuo 1939 m. Adlig Gründen, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Turgenevo kaimo gyvenvietės kaimas greta Polesko aerodromo.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Grīndōs skalviškos kilmės. 1261 m. minimos Grindos. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 241 gyventojas 1947–2008 m. Tiulenino apylinkės kaimas, sujungtas su Pareikiais.
Vytautas Kaušinis
Vytautas Kaušinis (1930 m. vasario 1 d. Juozapava, Alantos valsčius – 2009 m. kovo 2 d. Vilnius) – Lietuvos grafikas.
Kūryba
Pagrindinė kūrybos sritis – plakatas, jų sukūrė visuomeninėmis, teatro, muzikos, sveikatos, gamtos apsaugos temomis („Žmonės, būkite budrūs“ 1969 m., „Ilgai auga, greitai sudega“ 1974 m., Respublikinis jaunųjų atlikėjų festivalis 1975 m., „F. M. Dostojevskio Stepančikovo dvaras ir jo gyventojai“, „Sąjunginis styginių kvartetų festivalis“, abu 1976 m., „Švara – sveikata“ 1978 m., „Vytauto Kaušinio plakatų paroda“ 1979 m., „Pabaltijo plakatas“ 1981 m., „Skrydis per Atlantą“ 1983 m., „Birželio 14 d. Atmink ir neišsižadėk“ 1994 m.). Plakatams būdingas minties ir formos aiškumas, lakoniškumas, tikslingas šrifto panaudojimas. Nuo 1956 m. dalyvavo beveik 200 parodų Lietuvoje ir užsienyje. Individualios parodos: Ryga – 1962 m., Vilnius – 1979 m., 1990 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Suchodul Šlacheckai
Suchodul Šlacheckai  – kaimas Lenkijos rytuose, Sabnių valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Dauguvietienė
Dauguvietienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Možaiskas
Možaiskas  – miestas Rusijoje, Maskvos srities vakaruose, 110 km į vakarus nuo Maskvos, prie Maskvos upės. Rajono centras. 30 056 gyventojų (2019 m.). Maisto ir spausdinimo pramonė.
Dauguvietienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Dauguvietytė (mergautinė pavardė).
Možaiskas
Yra XIX a. soboras, XVI–XIX a. cerkvės, krašto muziejus, Lužeckio vienuolynas.
Dauguvietienė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Dauguvietis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Možaiskas
Istorija
Možaiskas žinomas nuo 1231 m., kuomet priklausė Smolensko kunigaikštystei. Nuo XIV a. priklausė Maskvos valstybei. Jo apylinkėse gyveno baltai – rytų galindai. Miestas buvo įtvirtintas. 1612 m. nukentėjo nuo ATR armijos puolimų.
Tatjana Sorokko
Tatjana Sorokko (g. 1971 m. gruodžio 26 d.) – Rusijos ir JAV supermodelis ir žurnalistė.
Karjera
Karjerą pradėjo būdama 18 metų. Vėliau išvyko į Paryžių dirbti kaip podiumo modelis. Ji bendradarbiavo su daugeliu mados pasaulyje žinomų kūrėjų, tokiais, kaip: Chanel, Christian Dior, Dolce & Gabbana, Donna Karan, Calvin Klein, Marc Jacobs, Givenchy, Alexander McQueen, Ungaro, Prada, Versace, Valentino, Karl Lagerfeld, Christian Lacroix, Jean Paul Gaultier, Gianfranco Ferre, Azzedine Alaia, Oscar de la Renta, Armani ir Yves Saint Laurent. Fotografavosi aukštosios mados žurnalų Glamour, Vogue, Harper's Bazaar, Cosmopolitan ir Elle viršeliams.
Gvildžiai
Gvildžiai – kaimas šiaurės vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, 2 km į rytus nuo Klaipėdos miesto šiaurinės ribos, Danės pakrantėje. Plečiasi nausėdijos.
Istorija
Iki 1945 metų Gut Gwilden – dvaras. Įkurtas 1638 metais, po to, kai Martinas Gvilda, nusipirkęs sklypą, pasistatė dvarą – Gut Gwilden. Šeimos nuosavybe išliko iki 1944 metų rudens.
Sterdino dekanatas
thumb|300px|right|Sterdino dekanatas Sterdino dekanatas  – tai vienas iš 11 katalikų, Drohičino vyskupijos dekanatų.
Parapijos
Dekanate yra 8 parapijos:
Naujienos (Trakai)
Naujienos – kaimas Trakų rajono savivaldybės pietuose, 6 km į šiaurę nuo Valkininkų, 2 km į rytus nuo Tiltų. Apylinkėse plyti Naujienų pelkė (32 km²).
Stasinas (reikšmės)
Stasinu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Bosinė gitara
Bosinė gitara – styginis muzikos instrumentas. thumb|right|Fender Jazz Bass '60
Istorija
Pirmosios elektrinės bosinės gitaros pasirodė XX a. ketvirtajame dešimtmetyje. Pirmąjį bosą, skirtą plačiajai auditorijai, „Fender Precision Bass“, 1951 metais pagamino Leo Fenderis, žymus gitarų meistras ir kūrėjas. Jis patraukė muzikantų dėmesį, nes buvo mažesnis už kontrabosą (patogiau vežiotis, leido muzikantui judėti scenoje), buvo jungiamas į stiprintuvą (kontraboso garsas priklausė tik nuo jo akustinių savybių), bei grifo suskirstymu į skirsnius (būdavo tikslesnė nata). 1954 metais buvo truputį pakeista jo forma ir suapvalinti kampai, o 1957 garso ėmiklis padalintas į dvi dalis – viena jų skirta dviem viršutinėms stygoms, kita dviem apatinėms. Tais pačiais metais šis bosas jau visiškai įgavo tokią formą, kokią ir dabar įpratę matyti muzikantai ir klausytojai.
Po kiek laiko Fenderio išradimu susidomėjo ir kiti gitarų gamintojai, prasidėjo masinė jų gamyba.
Bosinių gitarų tipai
Bosinės gitaros gali būti skirstomos į tipus pagal daugelį kriterijų.
Rifugio Città di Fiume
thumb|Rifugio Città di Fiume - kalnų trobelė prie šlaito Rifugio Città di Fiume - kalnų trobelė Fiorentinos slėnyje, Dolomituose, Borca di Cadore savivaldybėje. Trobelė stovi netoli šiaurinio Pelmo šlaito, 1917 m aukštyje. Pro šią trobelę praeina populiarios pėsčiųjų turistų trasos.
Dauguvietis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Dauguvietienė (ištekėjusi moteris) ir Dauguvietytė (mergautinė pavardė).
Rifugio Città di Fiume
Atidaryta 1964 m. Italijos alpių klubo (Club Alpino Italiano) iniciatyva. Dabar čia yra restoranas, talpinantis 40 žmonių, ir 25 lovų viešbutis.
Dauguvietis
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mūsų nuomonė
thumb|„Mūsų nuomonė“ Nr. 1 thumb|„Mūsų nuomonė“ Nr. 20 Mūsų nuomonė – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Kėdainių rajono tarybos leidinys, ėjęs nuo 1989 m. kovo 11 d. iki 1996 m.
Istorija
Spausdino „Raidės“ spaustuvės Kėdainių skyrius. Tiražas 1989 m. – 2800 egz., 1993 m. – 1000 egz., 1995 m. – 500 egz.
Pietų Hamgiongo provincija
Šiaurės Hamgiongo provincija arba Hamgiong Namdo (hangul: 함경 남도 handža: 咸鏡南道 translit.: Hamgyŏng-namdo) trumpinama Hamnamas – provincija Šiaurės Korėjos rytuose. Šiaurėje ribojasi su Jangando, šiaurės rytuose – su Hamhion Pukto, vakaruose – su Pchenjan Namdo ir Čagando, pietuose – su Kangvonu. Visa rytinė provincijos dalis skalaujama Japonų jūros. Administracinis centras – Hamhunas.
Matuikiškės
Matuikiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Degučių, prie kelio. Šiauriau kaimo telkšo ežeras Didysai Pažemėlis.
Pietų Hamgiongo provincija
Administracinis skirstymas
Hamgiong Namdo padalinta į 4 miestus (Si), 2 rajonus (Ku ir Chigu) ir 15 apskričių (kun).
Žvaigždžių karai
Žvaigždžių karų fabuloje randama tipiškų tiek mokslinei fantastikai, tiek klasikinei mitologijai būdingų motyvų. Žvaigždžių karai taip pat laikomi tipišku mokslinės fantastikos subžanro – kosminės operos – pavyzdžiu.
Pietų Hamgiongo provincija
Administracinis skirstymas
Miestai:
Žvaigždžių karai
Filmai
Pirmasis filmas pasirodė be epizodo numerio, tačiau sulaukė pasisekimo ir buvo pavadintas ketvirtuoju sagos epizodu. Greitai pasirodė penktasis ir šeštasis epizodai, o pirmasis, antrasis bei trečiasis buvo sukurti po šešiolikos metų pertraukos. 2015 m. pasirodė naujausia sagos dalis „Žvaigždžių karai: epizodas VII – galia nubunda“. 2017 m. pasirodė pastarojo filmo tęsinys - „Žvaigždžių karai: epizodas VIII – paskutinis džedajus“, o 2019 m. išleista paskutinė trilogijos dalis- „Žvaigždžių karai: epizodas IX - Skaivokerio iškilimas"
Pietų Hamgiongo provincija
Administracinis skirstymas
Rajonai:
Žvaigždžių karai
Antologijos filmai
2013 m. „Disney“ generalinis direktorius Bob Iger patvirtino, kad bus sukurti du atskiri filmai, kurių veiksmas vyksta „Žvaigždžių karų“ visatoje, bet jie nebus kaip šios sagos atskiri epizodai, o pasakos atskiras istorijas, nesikertančias su pagrindine istorija. Vėliau buvo patvirtintas ir trečiasis filmas.
Pietų Hamgiongo provincija
Administracinis skirstymas
Apskritys:
Žvaigždžių karai
Antologijos filmai
2016 m. išleistas „Šelmis-1. Žvaigždžių karų istorija“, kurio veiksmas vyksta prieš pat „Žvaigždžių karai: epizodas IV – nauja viltis“ įvykius. Kitas filmas, išleistas 2018 m., kuriame pasakojama apie Hano Solo jaunystės nuotykius, o 2020 m. planuojamas išleisti filmas apie Bobo Feto personažą.
Idėja ir kūrėjai
thumb|200px|Markas Hamilas atliko [[Lukas Skaivokeris|Luko Skaivokerio rolę.]]
Džordžui Lukasui „Žvaigždžių karų“ idėja kilo XX a. aštuntojo dešimtmečio pradžioje. Filmuojant kilo daug problemų, todėl dauguma kritikų bei žiūrovų baiminosi visiško filmo žlugimo, tačiau 1977 m. pasirodęs filmas „Žvaigždžių karai“, vėliau gavęs „Epizodo IV – naujos vilties“ pavadinimą, tapo tikra sensacija. „Žvaigždžių karų“ serijos istorija pasibaigė 2005 m. gegužės 19 d. trečiojo epizodo pasirodymu.
1975 m. pradėto ir nebaigto statyti Alejandro Jodorowsky režisuoto filmo „Dune“ dalyviai (Mick Jagger, Alain Delon, Geraldine Chaplin ir kt.) prisimena, jog projektui žlugus, filmui sukurtos scenografijos ir kostiumo koncepcija, buvo perimta Holivudo prodiuserių ir davė pradžią didelės komercinės sėkmės susilaukusiam filmui „Žvaigždžių karai“.
Pranciškus Karpis
Pranciškus Karpis (1693 m. – 1755 m. Gardinas) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir katalikų bažnyčios veikėjas.
Žvaigždžių karai
Idėja ir kūrėjai
Iš pradžių Lukasas šešių filmų įvykius aprašė vieno filmo scenarijumi, tačiau vėliau nusprendė istoriją padalinti į epizodus. Sklando gandai apie trečiąją trilogiją, kurioje turėtų būti pasakojama apie Galaktikos imperijos žlugimą bei Naujosios Respublikos iškilimą, tačiau Lukasas tokių idėjų neplėtojo. Istorijos tęsiniui daug dėmesio skiria vadinamoji „išplėstinė visata“ (Expanded Universe).
Pranciškus Karpis
Biografija
Kilęs iš Lietuvos bajorų Karpių giminės.
Žvaigždžių karai
Idėja ir kūrėjai
Pirmieji filmai buvo filmuojami, be kitų vietų, „Elstree“ studijoje Hertfordšyre, Anglijoje. „Pavojaus šešėlis“ filmuotas „Leavesden“ studijoje, o II ir III epizodai – Sidnėjuje. Tatuiną „Naujoje viltyje“, „Džedajaus sugrįžime“, „Pavojaus šešėlyje“, „Klonų atakoje“ ir „Sitų keršte“ atstojo Tunisas.
Ištobulėjus kompiuterinėms technologijoms, Lukasas šiek tiek perdirbo senuosius filmus. 1997 m. ir 2004 m. išleistos naujos IV ir VI epizodų versijos. Patobulinta ne tik vaizdo bei garso kokybė: atsirado šiek tiek naujų efektų. Kai kurie pakeitimai netgi susiję su personažų paveikslais. Pavyzdžiui, 1977 m. versijoje Hanas Solo bare paprasčiausiai ima ir nušauna ateivį, vardu Grydo. 1997 m. versijoje Grydo šauna pirmas, o Hanas šauna gindamasis. Filmo gerbėjai papriekaištavo, kad ankstesnėje versijoje Hanas pasirodo šiurkštesnis ir todėl įtikinamesnis. Todėl 2004 m. versijoje abu veikėjai šauna tuo pačiu metu.
2004 metų versija (DVD) pasižymi labai pagerinta vaizdo kokybe. Naudojant 600 Mac kompiuterių buvo nuskenuotos visos senų filmo dalių juostos aukštos kokybės skaitytuvais. Po skanavimo filmai buvo apdirbti daugelio žmonių, naudojant įvairius efektus.
ShoWest konferencijoje 2005 m. Lukasas pažadėjo išleisti 3D versijas visų „Žvaigždžių karų“ filmų, pradedant „Nauja viltis“ 2007 metais.
„Žvaigždžių karuose“ pagrindinius vaidmenis vaidina šie aktoriai:
Koncepcija
thumb|200px|Galaktikos žemėlapis „Žvaigždžių karų“ veiksmas vyksta įvairiose planetose bei tarpplanetinėje erdvėje, o po galaktiką herojai gali keliauti, nes turi hipererdvinį variklį. Tai ne vienintelis dalykas, skiriantis „Žvaigždžių karų“ pasaulį nuo mums pažįstamo.
„Žvaigždžių karuose“ vartojama sąvoka Jėga (The Force) reiškia visa ką vienijančią galią. Obi-Vanas Kenobis sako ją esant „energijos lauką, kuriamą visų gyvų dalykų. Ji mus supa, smelkia ir vienija galaktiką.“ Jėga yra gyvybė, o gyvybė – Jėga. Ji veikia ir gali būti paveikta. Svarbus skirtumas tarp Šviesiosios ir Tamsiosios pusių. Šviesioji pusė susijusi su gėriu, palankumu, gydymu, Tamsioji – su baime, neapykanta, agresija, blogio linkėjimu. Tamsioji pusė traukia trokštančius valdžios. Jėgą gali įvaldyti tik tie, kurie yra jai jautrūs. Jie turi aukštesnį nei įprasta kiekį mikroorganizmų, vadinamų midichlorais. Šviesiosios pusės pasekėjas siekia gyventi harmoningai su aplinka, o Tamsieji rūpinasi tik savimi. Taigi Tamsiajai pusei priklauso kenkimas ar žudymas iš baimės, pykčio ar dėl kokios kitos emocijos, o Šviesiajai pusei – susilaikymas, emocijų išvalymas.
Tamsiąją Jėgos pusę naudoja sitai, o Šviesiąją – džedajai. Džedajų principas – tarnauti teisingumui, ginti visuotinį gėrį. Džedajus, pasukęs į Tamsiąją pusę, vadinamas Tamsiuoju (Dark Jedi) ir naudojasi raudonu šviesos kardu. Kai kurie Tamsieji džedajai įstoja į sitų ordiną. Sitų ordinas iš pradžių atsirado kaip sekta, naudojusi Jėgą valdžiai užsitikrinti. Po kilusių karų manyta, kad sitai išnyko, tačiau jie liko gyvuoti slaptai. Apie tūkstantį metų būdavo tik du sitai: mokytojas ir mokinys. Abiejų vardai prasideda Darth.
Tiek džedajai, tiek sitai kaip ginklus naudoja šviesos kardus (lightsaber). Šviesos kardai gali lengvai perkirsti itin kietas medžiagas. Naudodami Jėgą, džedajai moka nesusižeisti patys ir sėkmingai atremti kitų smūgius.
Istorija
„Žvaigždžių karų“ serijos veiksmas vyksta „seniai seniai tolimoje galaktikoje“: įvairiose planetose, kosminiuose laivuose ar stotyse ir t. t.
I, II ir III epizodų pagrindinis veikėjas yra Anakinas Skaivokeris (Anakin Skywalker). Mielas šviesiaplaukis berniukas iš smėlingos Tatuino planetos pasirodo esąs talentingas džedajus. Tačiau per tris filmus pamatome, kaip jis pasuka į tamsiąją Jėgos pusę ir tampa sitų lordo Darto Sidijaus (Darth Sidious) mokiniu Dartu Veideriu (Darth Vader). Sidijus slapta sukelia konfliktą tarp Galaktikos Respublikos ir separatistinio judėjimo. Pasirodydamas kaip kancleris Palpatinas, jis kontroliuoja abi puses ir galiausiai paskelbia Galaktikos imperiją.
IV, V ir VI epizode svarbiausias yra Anakino sūnus Lukas Skaivokeris (Luke Skywalker). Senojo Anakino mokytojo Obio Vano dar kūdikis paslėptas Tatuino planetoje, Lukas nekantrauja kada nors iš jos ištrūkti. Kai pasitaiko proga prisijungti prie Maištininkų aljanso, jis ja pasinaudoja ir tampa vienu geriausių pilotų tarp maištininkų. Obis Vanas nurodo Lukui džedajaus kelią. Po ilgų kovų ir treniruočių Lukas tampa džedajumi ir galiausiai susiduria su Dartu Veideriu, savo didžiausiu priešu ir, kaip sužino, tėvu. Tačiau Veiderio jis nenužudo: priešingai, sugrąžina į šviesiąją Jėgos pusę. Veideris nužudo imperatorių ir maištininkai triumfuoja. Šeimyninių peripetijų filme esama ir daugiau – princesė Lėja pasirodo esanti Luko dvynė sesuo.
Pasekėjai
thumb|200px|Kompiuterinio žaidimo „Star wars: Lethal Alliance“ ekrano vaizdas.