cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geležis
Biologinė reikšmė
Per parą suaugusiam vyrui reikia apie 10 mg, moteriai – 15 mg geležies. Paauglystės, nėštumo bei maitinimo krūtimi laikotarpiu šio mineralo poreikis yra didesnis. Geri geležies šaltiniai yra raudona mėsa, paukštiena, sezamai, moliūgų sėklos, įvairios pupelės, lęšiai, rugiai, lapinės daržovės (sėjamoji gražgarstė, lapiniai kopūstai, špinatai, dilgėlės ir kt.). Sveikas organizmas iš gyvūninės kilmės produktų pasisavina iki 31 % juose esančios geležies, iš augalinių – iki 7,5 %. Esant jos trūkumui pasisavinimas išauga atitinkamai iki 47 % ir 21 %. Augalinės geležies pasisavinimą iki 6 kartų padidina tuo pat metu su maistu gaunamas vitaminas C, o neigiamą įtaką daro taninai ir fitino rūgštis. Geležies trūkumas gali būti viena iš anemijos priežasčių.
Geležis organizme
Augaluose – chlorofilo sintezės katalizatorius; gyvūnų organizme – kraujo baltymo hemoglobino sudedamoji dalis, reikalinga O2 pernešti.
Radvila
Radvila − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Radvilienė (ištekėjusi moteris) ir Radvilaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Novi Pazaras
Novi Pazaras – miestas pietvakarių Serbijoje, Sandžako regione, Serbijos bosnių kultūrinis centras. Prateka Raška.
Svarbus prekybos, pramonės centras, išvystyta tekstilė, yra du universitetai.
Adelaidė
Adelaidė  – uostamiestis pietinėje Australijoje, Pietų Australijos valstijos sostinė. 1,07 mln. gyventojų (2007). Išsidėsčiusi Torenso (Torrens) upės žiotyse, tarp Iškiliojo kalnagūbrio ir Šv. Vincento (Saint Vincent) įlankos. Išvystyta mašinų gamybos, naftos perdirbimo, maisto, lengvoji, elektrotechnikos pramonė. Yra universitetas, observatorija. Žymūs pastatai: rotušė, vyriausybės rūmai, parlamento pastatas.
Istorija
Miestas įkurtas 1836 m., pavadintas Anglijos karaliaus Vilhelmo IV žmonos garbei. 1840 m. ji tapo pirmąja gyvenviete valstijoje, kuriai buvo suteikta savivalda.
XIX a. pab. Adelaidėje įsikūrė lietuviai. 1888 m. įsteigtas lietuvių klubas. XX a. vid. gyveno ~1600, 1998 m. – ~1200. 1948–1956 m. leistas laikraštis „Australijos lietuvis“. Veikia šeštadieninė mokykla, parapija (nuo 1948 m.).
Neuromancer
„Neuromancer“ buvo Gibsono debiutinis romanas, parašytas per metus laiko Terry Carr užsakymu jo leistai fantastikos kūrinių serijai „Ace Science Fiction Specials“. Veiksmas vyksta artimoje ateityje, distopiniame pasauly, valdomame tarptautinių korporacijų ir nusikaltėlių grupuočių. Knyga pasakoja apie išsikvėpusį, viskuo nusivylusį buvusį hakerį, paslaptingo darbdavio įtrauktą į neaiškią, nelegalią operaciją.
Baisunas
Baisunas  – miestas pietų Uzbekistane, Surchandarjos vilajete, 150 km į šiaurę nuo Termezo, Gisaro kalnų pašlaitėse. Pro miestą eina Šurči-Derbento kelias.
Neuromancer
Pasaulis
„Neuromancer“ aprašomas distopinis artimos ateities pasaulis, valdomas nusikalstamų grupuočių, zaibatsu ir tarptautinių korporacijų. Informacinės technologijos ir kibernetika pasiekusios aukštumas, egzistuoja kažkiek ribotas dirbtinis intelektas („Tiuringo įstatymas“ draudžia kurti galingą dirbtinį intelektą), įvairios paskirties kibernetiniai implantai yra kasdienybė, žmogaus kūnas perkeltine prasme tėra dar viena mašina, kurios detales (organus, kraują) galima keisti ar tobulinti genų inžinerijos bei kibernetikos pagalba kada tik prisireikia. Šiuo metu Neuromancer pasaulis yra laikomas tipišku kiberpanko pasauliu, nors knygos išleidimo metu nei šis terminas, nei žanras dar neegzistavo.
Baisunas
Baisunas ir jo apylinkės įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo kandidatų sąrašą: netoliese yra Tešik Tašo, Kurganzolo archeologinėse vietos, Kušano siena, kišlakuose išlikę liaudies amatai, menas, folkloras. Kalnai pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais, saugomomis gyvūnų ir augalų rūšimis.
Neuromancer
Istorija
thumb|250px|left|Brazilijos leidimo viršelis, stilizuotai vaizduojantis personažą [[Molly Millions]] Romano protagonistas yra Henry Dorsett Case, buvęs hakeris, kuriam už vagystes iš darbdavio mikotoksinais pažeista centrinė nervų sistema, ir jo smegenys nebegali prisijungti prie kibererdvės, dar vadinamos matrica,– sudėtingo virtualios realybės kompiuterių tinklo, ateities interneto atitikmens. Bedarbis, depresijoje, Case gyvena Čiboje ir po nelegalias klinikas desperatiškai ieško būdų atstatyti mikotoksinų padarytą žalą. Tokį šansą pasiūlo paslaptingas buvęs kariškis pseudonimu Armitage, mainais reikalaudamas Case hakerio paslaugų slaptoje neaiškioje operacijoje. Case atliekama operacija, sutvarkanti jo nervų sistemą, pakeičianti kasą, kad organizmas nebegalėtų įsisavinti kokaino ir amfetaminų (taip išsprendžiant jo narkomanijos problemą), tačiau kartu implantuojama eilė lėtai yrančių kapsulių su mirtinais nuodais. Jos kaip garantas: jei Case nori gyventi, jis privalo padėti Armitage, ir tuomet kapsulės bus pašalintos, o kraujas pakeistas. Trečioji komandos narė yra Molly Millions, „skustuvų mergina“, su kuria Case užmezga romantinius santykius.
Pirmoji komandos užduotis yra iš žiniasklaidos konglomerato „Sense/Net“ pavogti ROM (Read-only memory) modulį su išsaugota legendinio hakerio ir vieno iš Case mokytojų McCoy Pauley, žinomo kaip Flatline, sąmone. Tuo tikslu pasamdoma gatvės gauja „Panthers Modern“, imituosianti teroristų ataką ir nukreipsianti dėmesį, kol Molly pastate suras reikalingą modulį. Vėliau komanda Stambule pasamdo ir penktąjį narį, narkomaną menininką ir vagį Peter Riviera, sudėtingų kibernetinių implantų pagalba gebantį kurti detalias iliuzijas. Šių įvykių metu Molly ir Case slapčia bando išsiaiškinti, kas iš tiesų yra komandos vadovas Armitage ir koks jų galutinis tikslas. Pėdsakai galiausiai atveda prie jų tikrojo vadovo – dirbtinio intelekto pseudonimu Wintermute.
Paaiškėja, kad Wintermute yra tik pusė dirbtinio intelekto. Abi pusės kurtos atskirai kaip savarankiški DI, siekiant apeiti sudėtingų DI kūrimo draudimą, tačiau planuota, kad galiausiai turės susijungti į vieną. Toks ir yra Wintermute vadovaujamos jų operacijos tikslas: padėti susijungti abiem dirbtiniams intelektams. Pagrindinė Case užduotis yra įeiti į kibererdvę ir pralaužti sudėtingą ugniasienę (kiberpanko terminais – ICE, ).
Armitage komandos veikla patraukia Tiuringo policijos, skirtos prižiūrėti AI limitų laikymąsi, dėmesį. Apsilankęs dirbtinėje kosminėje pramogoms skirtoje stotyje, kur saugomas Wintermute, Case yra areštuojamas. Tačiau Wintermute panaudoja kosminės stoties apsaugos sistemas ir nužudo policininkus. Panašiu metu Armitage asmenybė pradeda žlugti, paaiškėja, kad ji buvo dirbtinė, sukurta paties Wintermute siekiant pajungti kariškį pavarde Corto savo tikslams. Prisiminęs, kas jis iš tiesų yra, Corto atsisako padėti komandai, ir Wintermute jį nužudo. Riviera taip pat išduoda grupę, nežinomu tikslu pagrobia Molly, o Case sąmonė įkalinama dirbtiname konstrukte, izoliuotoje kibererdvėje. Čia jis pagaliau susipažįsta su antrąja dirbtinio intelekto puse, vadinančia save Neuromantiku (, nuo Neuro ir Necromancer). Neuromantikas sugeba išsaugoti žmonių sąmonių kopijas kibererdvės RAM, kur jos gali toliau vystytis ir gyventi kaip savarankiškos virtualios asmenybės. Case taip pat čia randa savo buvusią merginą Lindą, t. y. jos sąmonės kopiją, gyvenančią savarankišką gyvenimą, tuo tarpu „tikroji“ Linda yra seniai žuvusi. Gundomas pasilikti Neuromanto pasaulyje, hakeris vis tik sugeba tam atsispirti ir grįžti į tikrą realybę. Kartu su padėjėjais jis sugeba išvaduoti Molly ir padėti susijungti Neuromantikui bei Wintermute, suformuojant dirbtinę aukštesniąją sąmonę.
Epiloge Molly palieka Case, o šis grįžta prie seno hakerio darbo. Prisijungęs į kibererdvę, Case pamato savo paties kopiją, gyvenančią kartu su Linda. Jis supranta, kad Neuromantikas nukopijavo jo sąmonę, idant jo virtualiame pasauly Linda ir Case galėtų amžinai būti kartu.
Temos
„Neuromantike“ nagrinėjamos temos, vėliau tapusios įprastomis kiberpanko žanre. Kas yra žmogus, kuo „tikra“ žmogaus asmenybė skiriasi nuo dirbtinio intelekto, kas žmogų daro žmogumi – ar pakeitus kūną kibernetiniu tai vis dar bus žmogus? Priešingai paplitusiems „šalto, viską apskaičiuojančio“ kompiuterio ir jo priešingybės „jausmus turinčio žmogaus“ įvaizdžiams, šiame romane riba trinama: žmogus Riviera yra empatijos neturintis sociopatas, o dirbtinis intelektas Neuromantikas supranta jo pasaulyje gyvenančią žmogaus Lindos sąmonę.
Vėlgi dabar jau tipiška kiberpankui tema yra aukštųjų technologijų ir visuomenės padugnių kombinacija, iš to išplaukiančios pasekmės.
Aleksejevka II
Aleksejevka II – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 6 km nuo Lauksodžio.
Istorija
Tarpukariu Aleksejevka II priklausė Steigvilių seniūnijai, čia gyveno 25 žmonės.
Neuromancer
Įtaka
„Neuromantikas“ yra įtrauktas į „Time“ žurnalo „geriausių angliškų romanų nuo 1923 m.“ sąrašą, su komentaru, kad „[t]here is no way to overstate how radical [Neuromancer] was when it first appeared." (laisvas vertimas – „neįmanoma nusakyti, kiek radikaliai išskirtinis kūrinys tai buvo savo išleidimo metu“).
Romanas išpopuliarino sąvokas cyberspace (kibererdvė), ICE (Intrusion Countermeasures Electronics).
Romano sėkmė išgarsino William Gibson kaip rašytoją. „Neuromantikas“ tapo pirmąja vadinamosios „Sprawl trilogijos“ dalimi. Daug kitų jo knygų ir apsakymų („Mona Lisa Overdrive“, „Count Zero“, „Johnny Mnemonic“, „New Rose Hotel“) taip pat yra laikomi kiberpanko klasika.
Adaptacijos
thumb|250px|right|Tom de Haven ir Bruce Jensen komikso viršelis 1989 m. „Epic Comics“ išleido 48 puslapių komiksą, kurio autoriai buvo Tom de Haven ir Bruce Jensen. Jo siužetas yra tik pirmi du knygos skyriai, tęsinių nebeišleista. 1994 m. „Time Warner Audio Books“ išleido sutrumpintą audioknygą, įgarsintą paties William Gibson. 1997 m. buvo išleista ir pilna, nesutrumpinta audioknyga, įgarsinta Arthur Addison. 2003 m. savo „Savaitės pjesės“ serijoje „Neuromantiko“ radijo spektaklį išleido „BBC“. Jį sudarė du valandos trukmės epizodai, kiekvieną veikėją vaidino atskiras balso aktorius. 2011 m. „Pinguin Audiobooks“ išleido dar vieną nesutrumpintą audioknygą.
1998 m. „Interplay“ išleido kompiuterinį žaidimą tokiu pačiu pavadinimu, „Neuromancer“. Jo siužetas ir pagrindinis veikėjas skyrėsi nuo knygos, tačiau pasaulis buvo toks pats ir kai kurios veiksmo vietos sutapo su knygos.
2002 m. įvyko „BBC“ statytos radijo dramos „Neuromancer“ premjera (rež. Andy Jordan). Šiuo metu jos galima klausytis BBC World Service radijo archyve.
Julia Morgans Theater (šiuo metu vadinasi Julia Morgans Center for Arts) pastatė operą „Neuromantikas“, kurios premjera turėjo įvykti 1995 m. kovo 3 d., tačiau dėl nežinomų priežasčių ji niekada nebuvo parodyta.
Kaukazo kalnai
Kaukazo kalnai  – kalnų grandinė tarp Juodosios, Azovo ir Kaspijos jūrų, Kaukazo regione. Iš šiaurės kalnus riboja Kumos-Manyčiaus įduba, pietinė riba vedama maždaug Arakso upe. Kalnynas, susidaręs maždaug prieš 28,5–23,8 milijonus metų, dažniausiai laikomas pietrytine Europos riba.
Etimologija
Kaukazo vietovardį mini jau senovės graikai (🇬🇷). Pasak Plinijaus Vyresniojo, jis kilęs iš skitų kroy-khasis ('žibantys ledu, sniego baltumo') <. Pavadinimą bandyta sieti ir su indoeuropietiška aukštumo, iškilumo reikšme ( 'aukštas', 'viršūnė, ketera').
Geologija
Pagrindinę Kaukazo kalnų dalį sudaro Didysis Kaukazas. Jis prasideda Sočio apylinkėse, šiaurrytinėje Juodosios jūros pakrantėje. Ši grandinė tęsiasi pietryčių kryptimi ir beveik pasiekia Baku prie Kaspijos jūros. Šį masyvą sudaro Pagrindinis arba Vandenskyros kalnagūbris bei Šoninis kalnagūbris. Aukščiausios viršūnės – Elbrusas (5642 m; aukščiausias Europoje) ir Kazbekas (5033 m). Didžiojo Kaukazo kalnagūbriams būdingas alpinis reljefas, kuestos, karstiniai dariniai (Voronjos, Naujojo Atono urvai, Sataplija ir kt.). Nuo šiaurinių Didžiojo Kaukazo šlaitų iki Kumos-Manyčiaus įdubos tęsiasi Priekaukazė, kuri skiria Stavropolio aukštumą nuo Kubanės-Azovo jūros bei Tereko-Kumos žemumų. Į pietus nuo Didžiojo Kaukazo driekiasi akumuliacinės Kolchidės (vakaruose) ir Kuros-Arakso (rytuose) žemumos. Jos skiria Didįjį Kaukazą nuo Užkaukazės kalnyno, kurį sudaro Mažasis Kaukazas (iki 3724 m, Giamišo k.) bei vulkaninis Armėnijos kalnynas. Taip pat prie Kaukazo priklauso pietryčiuose iškilę Talyšo kalnai (iki 2477 m), už kurių driekiasi Lenkoranės žemuma.
thumb|left|240px|Topografinis Kaukazo žemėlapis
Kaukazas – epigeosinklininiai ir iš dalies epiplatforminiai Viduržemio jūros juostos alpinės kalnodaros kalnai. Ašinę dalį sudaro megantiklinorijus su užgesusių ugnikalnių kūgiais.
Kaukazo kalnuose gausu naftos, gamtinių dujų, akmens anglies, geležies, mangano, vario, molibdeno, švino, cinko ir kitų metalų, trykšta mineralinės versmės.
Klimatas
Kaukazo kalnai driekiasi ties vidutinių platumų ir subtropikų klimato juostų riba. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra Priekaukazėje nuo -2 °C iki -5 °C, Užkakaukazėje – tarp +4 ir +6 °C. Vasarą didesnis temperatūrų skirtumas yra tarp rytinės ir vakarinės pusės. Vakaruose vidutinė liepos temperatūra 23–24 °C, rytuose – 25–29 °C. Kalnuose, 2000 m aukštyje, temperatūra sausį būna apie -8 °C, rugpjūtį (šilčiausias mėnuo) apie 13 °C. Aukščiau būdingas šaltas aukštikalnių klimatas. Priekalnėse vidutinis metinis kritulių kiekis svyruoja nuo 200 mm (Kuros-Arakso žemumoje) iki 1800 mm (Kolchidės žemumoje); kalnuose – apie 2500 mm, o pavėjiniuose vakariniuose bei pietvakariniuose šlaituose – iki 4000 mm.
thumb|240px|Šachdago kalnas thumb|240px|Kaukazo kraštovaizdis šiaurės vakarų Gruzijoje (Svanetija)
Hidrografija
Rytinės Kaukazo dalies upės priklauso nenuotakiam Kaspijos jūros baseinui – kalnuose prasideda Terekas, Sulakas, Samuras, Kura (su Araksu, Alazaniu ir kt.). Vakarinės pusės upės savo vandenis neša daugiausia į Azovo jūrą – Kubanė su gausiais intakais (Belaja, Laba, Urupu ir kt.). Tiesiai į Juodąją jūrą nuo Kaukazo teka gana trumpos, bet labai vandeningos upės – Inguris, Rionis, Mzymta, Čoruhas ir kt. Didžiausias Kaukazo ežeras – Sevanas.
Gamta
Dėl vertikaliojo zoniškumo Kaukazui būdingi įvairiausi kraštovaizdžiai. Didžiojo Kaukazo pietiniuose šlaituose, Mažojo Kaukazo šiauriniuose šlaituose ir Talyšo kalnuose auga subtropiniai miškai, kuriuose vyrauja plačialapiai ir spygliuočiai medžiai. Mažojo ir Didžiojo Kaukazo aukštikalnėms bei Armėnijos kalnynui būdingos alpinės žemažolės pievos, sausringesnėse srityse – pievinės stepės. Pačiose aukštikalnėse riogso ledynai, akmenynai, uolų nuobirynai. Priekaukazėje driekiasi stepės, o Užkaukazėje – pusdykumės.
Kaukazo gamta saugoma daugelyje draustinių ir rezervatų: Kaukazo, Teberdos, Ricos, Diližano ir kt. Kalnuose ir priekalnėse gausu kurortų, sanatorijų, poilsiaviečių, įrengtos slidinėjimo trasos. Svarbiausi kurortai – Sočis, Tuapsė, Suchumis, Batumis, Kaukazo Mineraliniai Vandenys. Vakarinės pusės draustiniai bei Aukštutinės Svanetijos kraštovaizdžiai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Kova
thumb|right|300px|Tutanchamonas kovoja prieš [[azija|azijiečius. 1355 m. pr. m. e.]]
Kova - kelių asmenų susipriešinimas, pasireiškiantis šalių veiksmais, nukreiptais į priešininką, siekiant nugalėti kitą šalį, ką nors laimėti, pasiekti anksčiau nei kiti. Puolanti šalis - agresorius, kita - besiginančioji šalis. Kova gali pasireikšti kaip konkurencija, sporto ar kt. varžybos. Pergalę gali lemti pasirinktastrategija, pranašumai arba kovos priemonės (ginklai ar kt.).
Folklore
Istorija
Albumo pavadinimas yra susijęs su Furtado tėvų imigracija į Kanadą. Albumas turi daugiau roko, akustinio garso. Furtado įrašinėdama albumą buvo nėščia.
„Folklore“ yra singlas pavadinimu „Força“, kuris tapo 2004 m. Europos futbolo čempionato daina. Furtado atliko šią dainą per finalą Lisabonoje. Kiti singlai buvo baladė „Try“ ir pirmasis singlas iš albumo „Powerless (Say What You Want)“. Buvo išleisti dar du singlai; „Explode“ tik Kanadoje ir „The Grass Is Green“ Vokietijoje.
Albumo dainos
Visų dainų autoriai yra Gerald Eaton, Nelly Furtado ir Brian West, išskyrus pažymėtas dainas.
Ribotas CD/DVD Leidimas
CD 1: DVD
CD 2: CD
Turnovas
Turnovas – miestas prie Jizeros upės šiaurės Čekijoje. Išvystyta stiklo ir keramikos pramonė. Yra didelis muziejus, 6 bažnyčios, sinagoga. Apylinkėse gausu pilių.
Istorija
Turnovas įkurtas 1272 m. Tada jis priklausė Bohemijai. Šiame mieste 1884 m. buvo įkurta pirmoji Europoje brangakmenių, metalų ir juvelyrikos apdirbimo technikos mokykla.
Kaidanas
Kaidanas (, 1945–1946 m. ; nuo 1946 m. Byčkovas, ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pravdinsko miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas Kaidans prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities kaimas, nuo 1874 m. birželio 11 d. Lindenavos valsčiaus kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Sevskojės apylinkės kaimas.
San Chosė Sharks
San Chosė „Sharks“ – NHL Vakarų konferencijos, Ramiojo vandenyno pogrupio ledo ritulio komanda iš San Chosė, Kalifornijos.
Istorija
Klubas buvo įkurtas 1990 m., kai Howard Baldwin nusipirko Minesotos „North Stars“, o broliai George ir Gordon Gund'ai gavo naują komandą San Chosė mieste.
Radvilaitė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Radvilienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Radvila.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Neftejuganskas
Neftejuganskas  – miestas Rusijoje, Tiumenės srityje, Chantų Mansių autonominės apygardoje, Obės upės saloje, prie Jugano Obės protakos. Yra upių uostas. Praeina Chanty Mansijsko-Surguto plentas. Už 42 km į pietus yra Pyt Jachės geležinkelio stotis prie Tiumenės-Žemutinio Urengojaus geležinkelio.
Neftejuganskas – svarbus naftos gavybos centras. Veikia bendrovė „Juganskneftegaz“ (seniau priklausė „Jukos“). Taip pat maisto, statybų pramonė.
Veikia muziejus, lėlių teatras, kinoteatras „Jugan“, viešoji biblioteka, menų galerija, kultūros centras.
Istorija
Gyvenvietė pradėjo kurtis 1961 m. pradėjus naftos gavybą Jugano telkinyje. 1966 m. įkurta naftos ūkio valdybos įmonė „Juganskneft“, iš kurios vėliau išsivystė „Jukos“. 1967 m. Neftejuganskui suteiktas miesto statusas. 1984 m. per Jugano Obę pastatytas tiltas.
Madre de Diosas (upė)
Madre de Diosas ( 'Dievo Motinos upė', ) – upė Peru ir Bolivijoje; kairysis, ilgiausias Benio upės (Amazonės baseinas) intakas. Prasideda Andų kalnuose, Peru Andų Rytų Kordiljeros Karabajos kalnagūbryje. Teka į rytus, šiaurės rytus Peru, Madre de Dioso departamentu, vėliau Bolivijos šiauriniais regionais. Ištekėjusi iš Andų kerta Amazonės žemumą, kurioje labai vingiuoja, sudarydama didžiules meandras. Įteka į Benį ties Riberaltos miestu.
Didžiausi intakai: Manu, Las Piedrasas (kairieji) Inambaris, Tambopata, Hitas (dešinieji).
thumb|left|Madre de Diosas Amazonės baseino žemėlapyje
Upės baseine įkurta keletas nacionalinių parkų: Manu, Tambopata-Kandamo, Bahuacha-Sonenės. Prie Madre de Dioso upės įsikūręs Puerto Maldonado miestas (Peru).
Vidurinė Azija
Vidurinė Azija siauresne sąvoka – regionas tarp Amudarjos ir Syrdarjos upių, o platesne sąvoka – visos buvusių tarybinių Azijos valstybių teritorijos (Kazachija, Kirgizija, Uzbekija, Turkmėnija, Tadžikija). Kai kada prie teritorijos prijungiamas ir Afganistanas, dar rečiau – Mongolija. Kai kada kartu minimas ir Azerbaidžanas, dažniausiai taip norint paminėti visas postsovietines tiurkų šalis.
Vidurinės Azijos kaip savotiškai skirtingo regiono idėją 1843 m. pirmasis įdiegė Alexander von Humboldt.
Sąvokos
Dominuoja trys Vidurio Azijos ribų sąvokos. Pirmos dvi Vidurinės Azijos tradicinės sąvokos teisingos, jeigu į šį regioną žvelgsime šiaurės-pietų kryptimis, nes tokiu atveju visos šios šalys yra Azijos žemyno geografiniame viduryje.
Pirmoji sąvoka
Pagal pirmą, senesnį TSRS laikų apibrėžimą, Vidurinei Azijai priskiriama Uzbekija, Turkmėnija, Kirgizija, Tadžikija, nors šis regionas yra geografinės Azijos žemyno vakarų pakraštyje.
Antroji sąvoka
Antra, plačiai priimta sąvoka, kada šalia anksčiau paminėtų šalių Vidurinei Azijai priskiriama ir Kazachija, bet taip pat šis regionas yra Azijos žemyno vakarų pakraštyje, tik užima platesnę dalį šiauriau. Kazachija nėra Azijos žemyno viduryje, o Kazachijos vakarinė dalis (apie 10 proc. šalies teritorijos) yra geografinėje Europoje.
Trečioji sąvoka
UNESCO variantas labiausiai atitinka Vidurinės Azijos geografinį apibrėžimą, kadangi šiuo atveju išskyrus vakarines ribas, regionas tolygiai nutolęs nuo Azijos žemyno šiaurinių, pietinių ir rytinių pakraščių. Į šias ribas patenka Kazachija, Kirgizija, Uzbekija, Turkmėnija, Tadžikija, Sibiro pietų dalis, Mongolija, Kinijos vakarų dalis (Vidinė Mongolija, Sindziangas, Činghajus, Gansu, Tibetas), Indijos ir Pakistano šiaurinės dalys, šiaurės rytų Iranas.
Radvilavičius
Radvilavičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Radvilavičienė (ištekėjusi moteris) ir Radvilavičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kuvasas
Kuvasas (vengr. Kuvasz) - šunų veislė, registruota FCI. Kilmės šalis - Vengrija.
Kilmė ir paskirtis
Panašūs į kuvasus šunys, manoma, buvo auginami dar 375 m. pr. m. e. Manoma, kad kuvasų šunų veislė atsirado maždaug XIII a. Vengrijoje. Senovėje, pasak įvairių šaltinių, kuvasai buvo auginami kaip sodybų sargai ir lokių medžioklei.
Spėjama, kad kuvasas - Tibeto dogo giminaitis.
Pirminė kuvasų paskirtis buvo galvijų apsauga, tačiau Vengrijoje jie naudojami ir ganymui.
Išvaizda
Kailis baltos spalvos, plaukai banguojasi arba garbanojasi. Labai išsiskiria juodos, įdėmiai aplinką stebinčios akys ir juodos pigmentinės dėmės aplink nosį ir nasrus.
Charakteris ir elgesys
Kadangi kuvasas yra prisitaikęs saugoti galvijų bandas, jis labai savarankiškas. Šios veislės šunų temperamentas labiausiai pasireiškia tada, kai reikia kažką saugoti ir ginti. Ideali aplinka kuvasui - namas su sodu, kur jis gali turėti "savo teritoriją".
Pasižymi aukštu intelektu. Linkęs prisirišti prie šeimininko ir jo šeimos (jaučiasi jos nariu). Labai jautrus sukrėtimams.
Jei su kuvasu nuo mažų dienų buvo elgiamasi švelniai, bet kartu jis buvo auklėjamas tvirtai ir užtikrintai (bet ne jėga), tai bus labai ištikimas ir ramus, geras namų sargas ir draugas. Šiurkštus elgesys gali sukelti agresiją - tai gali būti gana pavojinga.
Kuvasas gali būti geras kelionės draugas ir palydovas, tačiau ne visada paklūsta komandoms. Negalima šio šuns dresuoti asmenų gynybai, nes gali pasireikšti įgimtas pavojingas instinktas pulti priešą. Nuo mažų dienų kuvasas turi būti auklėjamas, kaip bendrauti su žmonėmis ir kitais gyvūnais.
Tai labai ištvermingas ir fizinį aktyvumą mėgstantis šuo.
Krašto kelio KK128 tiltas
Krašto kelio KK128 tiltas, arba Kaniūkų tiltas – krašto kelyje stovintis penkių tarpatramių tiltas per Nemuno upę, netoli Alytaus, Kaniūkuose (Alovės sen.). Ilgis apie 203 m. miniatiūra|240px|left|Tiltas 2016 m.
Istorija
1892 m. carinė Rusija, tiesdama strateginius plentus, piečiau Alytaus per Nemuną pastatė Kaniūkų tiltą. Pavadinimą tiltas gavo nuo čia esančio kaimo pavadinimo. Jo ilgis buvo 193,5 m, aukštis – 15 m. Atramos buvo sumūrytos ir apmuštos tašytais akmenimis. Jose įrengtos sprogdinimo šachtos. Kraštiniai tarpatramiai buvo perdengti metalinėmis sijomis, vidiniai – metalinėmis santvaromis, važiuojamoji dalis buvo medinė, todėl greitai dėvėjosi – tekdavo dažnai remontuoti. Tiltas buvo dažomas sidabrine spalva. Tilto santvaros buvo pagamintos Sankt Peterburge, Putilovo gamykloje ir atplukdytos Nemunu. Tilto taurams akmenis tašė iš Italijos atvykę meistrai.
Per Pirmąjį pasaulinį karą, 1915 m., artėjant Vokietijos kariuomenei prie Alytaus, Rusijos daliniai be pasipriešinimo paliko Alytaus tvirtovę, tačiau susprogdino visus Alytaus tiltus, tarp jų ir Kaniūkų tiltą (išsprogdinta vidurinė dalis) bei žemupio link buvusį santvarinį geležinkelio tiltą (dabar Baltosios rožės tiltas). Dar tais pačiais metais (1915 m.), užėmusi Alytų, vokiečių armija, ant nesunaikintų akmens mūro atramų, atstatė plento tiltą. Netrukus vokiečių buvo atstatytas metalinis tiltas. Atstatytame važiuojamoji dalis taip pat buvo medinė, todėl čia kabojo perspėjamoji iškaba: „Tiltu važiuoti ir joti žingsniu, automobiliai – 5 km į val. Laikytis dešinės, nerūkyti!“
1936 m. liepos 9 d. apie 10 val. prie Kaniūkų tilto įvyko viena šiurpiausių autoavarijų tarpukario Lietuvoje. Sunkvežimis vežė Pabaltijo cirko reikmenis, ant kurių sėdėjo 23 artistai ir pagalbiniai darbininkai. Važiuodamas į pakalnę, prieš įsukdamas į tiltą, vengdamas susidūrimo su dvikinkiu vežimu, nuvažiavo į kelkraštį, numušė keturis kelio apsauginius stulpelius ir versdamasis nugarmėjo 6 m stačiu šlaitu žemyn. Žuvo 4 žmonės, likę gyvi retas išvengė sužeidimų. Daugelis iš jų sėkmingai išgijo ir vėliau prisidėjo prie cirko, tačiau keletas dėl patirtų traumų turėjo baigti savo karjerą. Per Antrąjį pasaulinį karą Kaniūkų tiltas rimtai nenukentėjo. Karo pabaigoje besitraukdami Vokietijos link, vokiečiai susprogdino perdangos centrinę santvarą, kurią jau šįkart atstatė sovietai. 1964 m. ant tilto medinės dangos buvo užklotas asfaltbetonis.
1976–1977 m. vyko tilto modernizavimo darbai, kurių metu plieninę santvarinę tilto perdangos konstrukciją pakeitė užstumiama dviejų plieninių dvitėjo profilio sijų (~3 m aukščio) erdvinė konstrukcija, kuri tuo laikotarpiu buvo populiari Sovietų Sąjungoje (panašios konstrukcijos tiltai pastatyti Druskininkuose ir Alytuje). Tai buvo paskutinis esminis tilto remontas, vėliau atlikti tik susidėvėjusių pakloto gelžbetoninių konstrukcijų atnaujinimo darbai. Mūrinės tilto atramos išliko beveik nepakitusios iki pat šių dienų.
Konstrukcija
Po 1976–1977 m. rekonstrukcijos naujas sijinis plieno tiltas tapo penkių tarpatramių (18,0+3×54,1+18,0), 203,47 m ilgio, apie 20 m aukščio, 13,7 m pločio. Tilto skerspjūvyje 6 plieninės sijos viduriniuose tarpatramiuose tarpusavyje sujungtos skersiniais ryšiais, sijų sekcijos tarpusavyje suveržtos didelio atsparumo varžtais. Kraštiniuose tarpatramiuose sumontuotos gelžbetoninės sijos. Važiuojamoji dalis įrengta iš dviejų sluoksnių – gelžbetoninių plokščių ir asfaltbetonio, apsauginis atitvaras – metalinis.
Vuadilis
Vuadilis – gyvenvietė rytų Uzbekistane, Ferganos vilajete, 24 km į pietus nuo Ferganos, prie Kirgizijos sienos. Pro Vuadilį eina Ferganos-Šahimardano (Šahimardano eksklavas) kelias, yra kanalų tinklas.
thumb|left|250px|Seniausias [[platanas visoje Uzbekijoje]]
Firestone Tire and Rubber Company
Firestone Tire and Rubber Company – 1900 m. įkurta JAV privati dukterinė įmonė, užsiimanti padangų gamyba automobiliams, įvairioms transporto priemonėms. Kompanija buvo viena pirmųjų, pradėjusių masinę padangų gamybą.
Kompaniją įkūrė JAV verslininkas Harvey Samuel Firestone. Jis buvo geras Henry Ford pažįstamas ir pradėjo tiekti padangas Ford Motor Company automobiliams.
Nuo 1988 m. kompanija priklauso Japonijos įmonei „Bridgestone“.
Nuo 1950 iki 1974 m. „Firestone“ tiekė savo padangas Formulės 1 lenktynėms. Nuo 2013 m. kompanija yra vienintelė IndyCar čempionato padangų tiekėja.
Kinijos rinkoje „Firestone-Bridgestone“ kompanija gamina ir pardavinėja ekonominės klasės padangas „Primewell“ pavadinimu.
Ampalas
thumb|250px|Ampalas Mongolijoje
Ampalas – ledo kauburys, susidaręs iš upės vandens, prasimušusio pro ledą, arba iš požeminio vandens, žiemą ištryškusio į žemės paviršių. Dažniausiai susidaro amžino įšalo zonoje. Žiemos pradžioje, užšalus upei arba įšalus viršutiniam dirvos sluoksniui, požeminis arba upės vanduo atsiduria tarp dviejų nepralaidžių sluoksnių (apačioje – amžinasis įšalas, viršuje – įšalusi dirva arba upės ledas). Vandens slėgimas vis didėja, jis ieško išėjimo ir iškelia upės ledą arba dirvą, užpildo susidariusią tuštumą ir joje sušąla į ledo kauburį, galiausiai prasiveržia į paviršių silpniausioje to kauburio vietoje arba pro jo plyšius, išsilieja ir virsta ledu.
Ampalas – dažnas reiškinys Rytų Sibire ir Rusijos Tolimuosiuose Rytuose. Kartais užima net kelis kvadratinius kilometrus. Ampalas gali suardyti arba pakreipti virš jo esančius pastatus, geležinkelius plentus. Nedideli ampalai susidaro ir Lietuvos upėse, ežeruose bei Kuršių mariose.
Jizera
Jizera  – upė šiaurės Čekijoje. Ištakos yra Lenkijos ir Čekijos pasienyje, kur susijungia Didžioji Jizera (Velká Jizera) ir Mažoji Jizera (Malá Jizera). Jizeros ilgis – 164 km, ji įteka į Elbę (Labę) prie Karanų kaimo. Pirmieji 15 upės kilometrų sudaro Lenkijos ir Čekijos sieną.
Minupiai
Minupiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Užvenčio, šalia kelio. Seniūnaitijos centras. Gretimame miške auga saugoma Martyno pušis.
Tokijo vartų tiltas
Tokijo vartų tiltas – santvarinis konsolinis tiltas virš Tokijo įlankos, Japonijoje.
Istorija
2002 m. pradėti tilto statybos darbai, kurie užbaigti tik 2011 m.
Padvarninkai (Jurbarkas)
Padvarninkai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Kartupių, dešiniajame Šešuvies krante.
Radzevičienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Radzevičiūtė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Radzevičius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kanutas Ruseckas
Kanutas Ruseckas (piln. Pranciškus Kanutas Felicijanas; 1800 m. vasario 22 d. Stebėkiuose – 1860 m. rugsėjo 2 d. Vilniuje, palaidotas Bernardinų kapinėse) – lietuvių tapytojas.
Biografija
thumb|left|200px|Kanutas Ruseckas, „Autoportretas su teptuku,“ 1823 m. thumb|left|200px|Kanutas Ruseckas „[[Lietuvaitė su verbomis (paveikslas)|Lietuvaitė su verbomis“ XIX a. pab. Lietuvos dailės muziejus, Vilnius. ]] thumb|Kanuto Rusecko kapas [[Bernardinų kapinės|Bernardinų kapinėse.]] Gimė Stebėkių kaime (Panevėžio rajone), smulkiųjų bajorų šeimoje. Rašoma, kad Kanutas Ruseckas jau nuo vaikystės rodė didelį susidomėjimą menu. Būdamas vaikas lipdydavo iš duonos minkštimo ar vaško išraiškingas žmonių ir gyvūlių figūrėles ir tuo stebinęs visus suaugusiuosius. Po žmonos mirties tėvas vedė antrą kartą Grasildą Prontnickytę su kurią susilaukė dar dviejų vaikų: Prospero ir Adelės.
1809–1815 m. K. Ruseckas mokėsi Troškūnų mokykloje. 1816 m. įstojo į Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą. 1818 m. perėjo į Literatūros ir laisvųjų menų fakultetą. 1820–1821 m. lankė litografijos dirbtuvę. Priklausė Spindulingųjų draugijai; manoma, kad 1820–1821 m. buvo priimtas į Filomatų draugiją. 1821 m. vasarą gavęs Vilniaus universiteto rekomendacinius laiškus tėvo lėšomis išvyko studijuoti į Prancūziją. Prieš išvykdamas slapta susituokė su žydų kilmės neturtinga neofite Antanina Červinskyte. Buvo vedęs du kartus. Antroji žmona Paulina Šubertaitė.
1822 m. rudenį persikėlė į Romą. Dailės studijas gilino Prancūzų dailės akademijoje. 1823–1824 m. su kitais Romoje studijavusiais dailininkais (Jonu Trojanausku, Juliumi Miševskiu, Romanu Postemskiu, Vaitiekumi Korneliu Statleriu, Jonu Zelinskiu, Pranciškumi Pfanhauzeriu) sudarė lietuvių ir lenkų dailininkų būrelį. Gyvendamas Italijoje keliavo po šalį, tapydamas peizažus bei portretus. Aplankė Neapolį, Kaprio salą, Sorentą, Pompėją ir Herkulanumą, Tirolį, Fraskatį, Grotaferata, Popiežiaus olą, Nemi ir Albano ežerus, Monte Kavo kalną ir kitas vietas.
1831 m. grįžo į Vilnių. 1834–1860 m. dirbo piešimo mokytoju Vilniaus bajorų institute. 1848–1852 m. bandė ūkininkauti, nuomojo netoli Vilniaus Dziekaniškių dvarą. 1856 m. kartu su V. Dmachausku ir K. Jelskiu mėgino įsteigti Vilniuje Meno mokyklą.
Kūryba
Nutapė altorinių paveikslų Vilniaus katedrai, Vilniaus Šv. Teresės, Salų, Giedraičių, Ukmergės, Svėdasų, Maišiagalos, Kreslaujos ir kt. bažnyčioms, „Nukryžiuotojo“ freską Vilniaus Bernardinų bažnyčiai. Restauravo molbertinę ir sienų tapybą: 1833 m. Vilniaus Šv. Teresės bažnyčios freskas ir Aušros Vartų Švč. Dievo Motinos paveikslą, 1837 m. Michelangelo Palloni freskas Vilniaus katedros Šv. Kazimiero koplyčioje. Sukūrė portretų, animalistinių kompozicijų, Vilniaus ir jo apylinkų paeizažų, buitinio žanro paveikslų.
Aleksiai
Aleksiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Alsėdžių.
Damn Small Linux
Programinė įranga
50 MB suteikia nelabai daug vietos programoms, tačiau DSL turi įvairios paskirties programų. Štai keletas programinės įrangos pavyzdžių įtrauktų į sistemą:
Valentina Monetta
Valentina Monetta (g. 1975 m. kovo 1 d. San Marine) – San Marino dainininkė.
Biografija
Karjeros pradžioje buvo grupių „Tiberio“ ir „Parafunky“ narė, kur dainavo soul, ritmenbliuzo ir hiphopo stiliaus dainas. 2002 metais su „Tiberio“ išleido debiutinį singlą „Sharp“. 2007 metais dainininkė išleido pirmąjį solinį singlą „Vai“.
2008 m. Monetta su kūriniu „Se non ci sei tu“ dalyvavo uždaroje San Marino atrankoje į 2008 m. „Euroviziją“, tačiau San Marino RTV televizijos komiteto sprendimu nebuvo pasirinkta. Tais metais į konkursą vyko grupė „Miodio“. 2011 m. rugsėjo mėn. išleido debiutinį EP albumą „Il mio gioco preferito“.
2012 m. kovo 14 d. San Marino RTV paskelbė, kad San Marinas dalyvaus 2012 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, kuris vyks Baku, Azerbaidžane, su daina „Facebook Uh, Oh, Oh“. Daina buvo pasirinkta RTV. Tačiau kovo 18 dieną, t. y. praėjus kelioms dienoms po dainos paskelbimo, EBU pranešė, kad dainos žodžiuose minimas nepagrįstai komercinis pranešimas „Facebook“, dėl kurio atsirado diskvalifikacijos grėsmė; atsižvelgiant į „Eurovizijos“ taisyklės, dėl pastebėtų komercinių pranešimų daina laikytina nepriimtina. Tuomet San Marinui buvo suteikta galimybė pateikti naują dainą arba pakeisti dainos tekstą, pašalinti visas užuominas į „Facebook“, ne vėliau kaip iki kovo 23 d. 12:00 valandos. SMTV paskelbė, kad daina ir jos žodžiai bus pakeisti nauju pavadinimu „The Social Network Song (OH OH – Uh – OH OH)“. Valentina šią dainą atliko pirmame konkurso pusfinalyje, tačiau užėmė 14-ą vietą ir nepavyko patekti į didįjį finalą.
2013 m. sausio 30 d. San Marino televizija paskelbė, kad Monetta antrą kartą atstovaus San Marinui 2013 m. „Eurovizijoje“ (kuri vyko Malmės mieste) su daina „Crisalide (Vola)“. Dainos žodžius parašė Mauro Balestri. Ji varžėsi su antrojo pusfinalio dalyviais 2013 m. gegužės 16 d. Jai dar kartą nepavyko patekti į finalą. Jos daina surinko 47 taškus ir užėmė 11 vietą.
2013 m. birželį Monetta išleido antrąjį albumą „La storia di Valentina Monetta“. Jame įtraukta 2013 m. „Eurovizijoje“ dalyvavęs kūrinys „Crisalide (Vola)“ bei keletas jos kitų versijų. Tų pačių metų birželio 19 d. San Marino transliuotojas paskelbė, kad dainininkė trečią kartą atstovaus San Marinui 2014 m. „Eurovizijoje“. Ji yra ketvirtoji dainininkė, atstovavusi šalį trejus metus iš eilės. 2014 m. kovo mėn. paaiškėjo konkursinė daina „Maybe (Forse)“. Balandžio mėn. išleido studijinį albumą „Sensibilità (Sensibility)“. Gegužės 6 dieną vykusiame pirmajame „Eurovizijos“ pusfinalyje atlikėja užėmė 10-ą vietą ir pateko finalą ir tapo pirmąja šalies atstove, įveikusi pusfinalio etapą. Finale ji su 14 taškų užėmė 24-ą vietą.
Netrukus po 2014 m. konkurso, nacionalinis transliuotojas pasiūlė Monettai ketvirtą kartą atstovauti San Marinui jubiliejiniame 60-ajame „Eurovizijos“ dainų konkurse, tačiau ji atsisakė. Per 2015 m. konkurso finalą ji paskelbė San Marino balsavimo rezultatus.
Povilas Norkūnas
Povilas Norkūnas (1894 m. birželio 30 d. Slėpsniuose, Joniškio valsčius – 1941 m. liepos 11 ar 12 d. prie Kužių) – I Seimo (1922–1923) narys, profsąjungų ir komunistų partijos veikėjas.
Biografija
Iki 1918 m. tarnavo pas ūkininkus savo kaime, Latvijoje. 1918 m. gale – 1919 m. pradžioje dirbo Joniškio milicijoje, buvo bolševikų įkurto valsčiaus komiteto žemės ūkio ir miškų įgaliotinis. 1920–1921 m. derino legalią profsąjungų ir nelegalią komunistinę veiklą Joniškyje, Šiauliuose ir Kaune, buvo LKP CK narys. Maskvai rengiant sukilimą prieš Lietuvos valdžią, 1920 m. vasarą su ginklais pasiųstas į Vilkaviškio apskritį, tačiau, sukilimą atšaukus, grįžo namo.
1920–1921 m. sėdėjo Panevėžio ir Šiaulių kalėjimuose. 1922 m. išrinktas į I Seimą pagal Darbininkų kuopos (iš tikrųjų LKP) sąrašą. Pradėjus „kuopininkus“ persekioti, 1923 m. įkalintas, tačiau greitai paleistas. 1924–1929 m. dirbo įvairiuose dvaruose. 1930–1937 m. Žeimelio ir Linkuvos kooperatyvų vedėjas. 1939 m. įsigijo 16 ha ūkį prie Šakynos ir jame dirbo. Žmona Elena Šabinienė.
1940 m. rugpjūtį sovietinės valdžios paskirtas Gruzdžių valsčiaus viršaičiu, vėliau – vykdomojo komiteto ir žemės ūkio komisijos pirmininku. Prasidėjus II Pasauliniam karui ir vokiečiams išvijus Raudonąją armiją, 1941 m. liepos 3 d. savo ūkyje areštuotas, vėliau sušaudytas.
Radziukynas
Radziukynas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Radziukynienė (ištekėjusi moteris) ir Radziukynaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bitinija
Bitinija buvo istorinė sritis, karalystė ir Romos provincija šiaurės vakarų Mažojoje Azijoje, besiribojanti su Propontu, Paflagonija, trakų Bosforu ir Euksine (Juodoji jūra).
Geografija
Keletas svarbių miestų buvo ant derlingų Proponto (dabar Marmuro jūra) krantų: Nikomedija, Chalkedonas, Cijus, Apamėja. Bitinijai priklauso Nikėjos sritis, garsi Nikėjos credo. Svarbiausi miestai buvo Nikomedija ir Nikėja, varžęsi dėl sostinės vardo.
Pagal Straboną, Bitinija tęsėsi rytuose iki Sangarijaus upės (dabar Sakarija), bet labiau paplitęs dalinimas nutęsia ją iki Partenijaus, skiriančios ją nuo Paflagonijos, taip Bitinijai priskiriant mariandynų teritorijas. Vakaruose ir pietvakariuose nuo Mysijos skiria Rindako upė, o pietuose ribojasi su Frygija, Epiktetu, Galatija.
Bitiniją sudarė kalnai ir miškai, bet turėjo ir slėnių bei derlingų pajūrio krantų. Svarbiausias kalnynas Mysijos Olimpas (2300 m), kurio viršūnės matomos net iš Stambulo (už 113 km). Jos padengtos sniegu didžiąją metų dalį. Kalnynas rytuose tęsiasi apie 160 km nuo Sakarijos iki Paflagonijos. Šis kalnynas yra Anatolijos plokščiakalnio riba. Platus kelias į vakarus iki Bosporo per kalvotas ir miškingas vietas (turkiškai Ağaç Denizi 'medžių vandenynas'). Vakarinis krantas įrėžtas dviejų gilių įlankų, šiaurinės Izmito įlankos (senovėje Astako įlanka) įlendanti 65-80 km į žemyną iki Izmito (senovėje Nikomedija), atskirta 40 km sąsiauriu nuo Juodosios jūros. Antoji, pietinė, Mudanijos ar Gemliko įlanka (Cijaus įlanka), apie 40 km ilgio. Įlankos tolimiausiam gale yra Gemliko miestas (senovėje Cijus) slėnio pradžioje, o tas slėnis siejas su Izniko ežeru, ant kurio kranto buvo Nicėja.
Istorija
miniatiūra|left|300px|XV a. Bitinijos žemėlapis
Prieš Bitinijos karalystę
Pagal senovės autorius (Herodotas, Ksenofonas ir kiti), bitinai kilę iš trakų genties. Yra paliudyta, kad Trakijoje buvo tinų gentis ir dvi artimos bitinų ir tinų gentys tuo pat metu apsistojo gretimose Azijos srityse, iš kur buvo išvarytos ar pavergtos mysų, kaukonų ir kitų mažų genčių, išliko tik mariandynai šiaurės rytuose. Herodotas mini tinus ir bitinus gyvenant šalia, bet ilgainiui pastarieji tapo svarbesni ir davė šaliai vardą. Jie buvo Krezo prijungti prie Lydijos karalystės, kuri buvo užkariauta Persijos (546 m. pr. m. e.) ir buvo priskirti Frygijos satrapui, sudaryto iš visų šalių prie Helesponto ir Bosporo.
Bitinijos karalystė
Dar prieš Aleksandro nukariavimus, bitinai kovojo už nepriklausomybę ir sugebėjo ją išlaikyti valdant dviem princams, Basui ir Zipoitui, pastarasis pasiskelbė karaliumi (basileus) 297 m. pr. m. e. Jo sūnus ir įpėdinis Nikomedas I, Nikomedijos, kuri greit suklestėjo, įkūrėjas. Per jo (apie 278 – apie 255 m. pr. m. e.) ir jo įpėdinių, Prusijo I, Prusijo II ir Nicomedo II (149–91 m. pr. m. e.) valdymą Bitinijos karalystė vaidino žymų vaidmenį tarp mažesnių Anatolijos karalysčių. Bet paskutinis karalius Nikomedas IV neatsilaikė prieš Mitridatą VI iš Ponto ir po to kai Romos senatas sugrąžino jį į sostą, jis testamentu paliko Bitiniją Romos respublikai.
Romos provincija
Kaip Romos provincijos, Bitinijos ribos dažnai keitėsi ir ji dažnai būdavo administraciniais tikslais sujungiama su Pontu: 47 m. pr. m. e. suformuotas administracinis vienetas Bitinija ir Pontas. Taip buvo Trajano laikais, kai Plinėjus Jaunesnysis buvo paskirtas sujungtų provincijų gubernatoriumi (103–105 m.). Dėl tos aplinkybės gauta daug vertingos informacijos apie Romos provincijos valdymą.
Diokletiano III a. pabaigos administracinių reformų metu Bitinija ir Pontas buvo padalintas į 3 provincijas, ir taip atskirta Bitinijos provincija. Bitinija traukė dėmesį dėl strateginės padėties keliuose, vedančiuose prie Dunojaus sienos šiaurėje ir Eufrato pietryčiuose. Kareiviai dažnai žiemodavo Nikomedijoje.
Köln
Köln:
Prelomčiškė
Prelomčiškė – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Stebulių, Metelių RP. Yra Prelomčiškės piliakalnis, nuo kurio puikiai rytuose matosi Dusia, ant jo švenčiamos Joninės. Apylinkėse nutiestas gamtinis takas.
Radžiukynas
Radžiukynas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Radžiukynienė (ištekėjusi moteris) ir Radžiukynaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Radžius
Radžius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Radžienė (ištekėjusi moteris) ir Radžiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Gižduvanas
Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo X a. Čia yra viena iš trijų Ulugbeko įkurtų medresių (kitos dvi Bucharoje ir Samarkande). Taip pat yra filosofo Abduholiko Gižduvanio kapas. Gižduvanas ilgą laiką buvo svarbus religinis centras, bet sovietmečiu sekuliarizuotas.
thumb|left|250px|Minaretas Gižduvane.
Niaganė
Niaganė  – miestas Rusijoje, Tiumenės srityje, Chantų Mansių autonominės apygardoje, netoli kairiojo Obės kranto. Pro Niaganę eina Ivdelio-Priobės geležinkelis bei plentas į Chanty Mansijską. Yra vietinis oro uostas.
Naftos ir gamtinių dujų gavyba, naftos perdirbimas, medienos apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos pramonė.
Veikia 3 universitetų filialai.
Istorija
Gyventojai į vietovę kėlėsi nuo 1930 m., 1954 m. prie Niagan Jugano upės įsteigta medienos apdirbimo įmonė. 1965 m. įkurta Niacho (Нях) gyvenvietė, 1966 m. – miškų ūkis. 1967 m. gyvenvietę pasiekė geležinkelis. 1978 m. pradėta naftos gavyba. 1985 m. gyvenvietei suteiktas miesto statusas, o pavadinimas pakeistas į Niaganę.
Metal Gear (serija)
340px|miniatiūra|dešinėje|Metal Gear serijos logotipas naudojamas nuo „[[Metal Gear Solid“ žaidimo atsiradimo]] Metal Gear  – Hideo Kodžimos sukurta veiksmo-nuotykių žaidimų su stealth elementais serija. Serijos kūrimas prasidėjo jau 1987 m. nuo NES konsolei išleisto žaidimo „Metal Gear“. 2021 m. pabaigoje iš viso buvo parduota virš 58 milijonų serijos kopijų visame pasaulyje.
„Metal Gear“ serija laikoma viena stealth stiliaus pradininkių vaizdo žaidimų istorijoje.
Žaidimai
„Metal Gear“ serijoje išleista daug dalių:
Kiti žaidimai
Serijoje išleista ir pagrindinei žaidimo istorijai nepriklausančių žaidimų:
Raudonoji Volta
Raudonoji Volta arba Nazinonas (Nazinon) – upė daugiausia centriniame Burkina Fase; Baltosios Voltos dešinysis intakas. Prasideda į vakarus nuo Uagadugu, teka pietryčių kryptimi, kerta Kaborė Tambi nacionalinį parką. Pačiame žemupyje teka Ganos teritorija, kur įteka į Baltąją Voltą.
Upė būna vandeninga nuo liepos iki spalio, žiemą išdžiūsta.
thumb|left|200px|Voltos baseinas. Raudonoji Volta pažymėta raudonai
Pietų Egėjo periferija
Pietų Egėjo periferija  – viena iš trylikos Graikijos periferijų (regionų), kurios sostinė – Ermupolis. Tai – viena iš naujųjų Graikijos periferijų, suformuota 1987 m., padalinus Egėjo salų regioną.
Pietų Egėjo periferiją sudaro Kikladų ir Dodekaneso salos.
Pietų Egėjo periferija ribojasi:
Turlojiškė
Etimologija
Pasak senų žmonių, kaimo pavadinimas kilo iš dvaro savininko Turlos pavardės.
Istorija
Turlojiškėje aptikta seniausia žmonių gyvenvietė Lietuvoje (rasti 7000 ir 3000 metų senumo lietuvių protėvių palaikai, rastas vadinamasis Kirsnos žmogus).
Vėliau buvo Turlojiškės dvaras, kurio didžiąją dalį sudarė pelkės, kurias nusausinus dabar yra pievos ir Beržyno miškas (plotas 40 ha).
Respublikinė Kauno ligoninė
Veikla
2020 m. ligoninėje dirbo 1575 darbuotojai. Per metus čia buvo gydoma 28 000 pacientų, atlikta daugiau nei 6000 pilvo organų, apatinių galūnių kraujagyslių, ginekologinių bei ausų, nosies, gerklės operacijų. Ligoninėje buvo 1008 lovos stacionare. Veikė 8 profilinės klinikos: Akušerijos ir ginekologijos klinika "Krikščioniškieji gimdymo namai", Chirurgijos, Diagnostikos, Psichiatrijos, Reabilitacijos, Slaugos, Terapijos ir Vaikų ligų klinika. Paslaugos buvo teikiamos ir 100 specialistų vienijančioje Konsultacijų poliklinkoje (Garliavoje ir Kaune), kuriose ligonius konsultavo ir gydė profesoriai, docentai bei kiti gydytojai specialistai.
Istorija
Respublikinė Kauno ligoninė buvo įkurta 1952 m. Tuo metu ligoninei buvo suteiktas Kauno miesto 3-ios ligoninės pavadinimas. Ligoninei buvo skirti 2 gyvenamieji namai, kuriuose įsteigtas 35 lovų stacionaras - 30 lovų Vidaus ligų skyrius ir 5 lovų Vaikų ligų skyrius. Ligoninei buvo priskirtas Šančių rajonas. Gyventojams teikiama terapijos ir pediatrijos pagalba. Tuo metu ligoninei vadovavo gyd. V. Radzvila, vėliau - gyd. Jonas Platūkis. 1962 m. vyriausiojo gydytojo pareigoms buvo paskirtas gydytojas R. Dumčius. Jis ėmėsi plėsti ligoninę. 1969 m. buvo pastatytas naujas ligoninės korpusas, kuriame įkurti 2 terapijos (Bendrosios terapijos ir Kardiologijos), Chirurgijos ir Ausų, nosies, gerklės ligų skyriai, o senajame pastate pradėjo veikti 30 lovų Neurologijos skyrius.
1975 m. rekonstravus senąjį ligoninės korpusą įkurtas 60 lovų Gastroenterologijos ir iki 60 lovų išplėstas Neurologijos skyrius. Chirurgijos skyriuje buvo teikiama skubi chirurgijos pagalba. Didėjant ligoninei priskirto rajono gyventojų skaičiui (ligoninei priklausė ne tik Šančių, Petrašiūnų, bet ir Dainavos bei Centro rajonų gyventojai), 1972 m. pabaigoje buvo atidarytas II Chirurgijos skyrius planiniams chirurginiams ligoniams gydyti. Per metus buvo atliekama per 2000 operacijų. 1972 m. buvo pastatytas antrasis ligoninės korpusas, kuriame įkurti du 120 lovų suaugusiųjų ir vaikų ausų, nosies, gerklės ligų skyriai, kurie teikė specializuotą pagalbą viso Kauno miesto gyventojams (išskyrus Kauno medicinos universiteto klinikų rajoną). Operacinėje buvo atliekamos ne tik tonzilių bei adenoidų šalinimo, bet ir sudėtingos ausų, nosies, gerklės operacijos - klausos atkuriamosios, radikaliosios, plastinės operacijos ir kt. Šiame korpuse įkurti ir 2 Vaikų ligų (140 lovų) skyriai bei Priėmimo skyrius. Naujose įrengtose patalpose pradėjo veikti klinikinė laboratorija, klinikinės fiziologijos, fizioterapijos, rentgenologijos, transfuziologijos ir patologinės anatomijos skyriai.