cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jungtinių Tautų Saugumo Taryba
Pirmasis Saugumo Tarybos susirinkimas įvyko 1946 m. sausio 17 d. Church House, Londone. Nuo to laiko Saugumo Taryba, nors kelis kartus keitė posėdžių vietas, tačiau dirba be pertraukų. Šiuo metu nuolatinė Saugumo Tarybos rezidavimo vieta yra Jungtinių Tautų būstinė Niujorke. Saugumo Tarybos nariai visuomet privalo būti Jungtinių Tautų būstinėje tam, kad Saugumo Taryba galėtų susirinkti bet kuriuo laiku, siekiant skubiai reaguoti į krizines situacijas. Saugumo Tarybai pirmininkaujanti valstybė yra viena iš Tarybos narių, keičiasi kas mėnesį, pagal lotynišką abėcėlę.
Istorija
1945 m. spalio 24 d. Antrojo pasaulinio karo nugalėtojai – Kinija, JAV, Prancūzija, TSRS ir Jungtinė Karalystė ratifikavo Jungtinių Tautų chartiją, kuria buvo įkurta Jungtinių Tautų Saugumo Taryba. Visos šios šalys tapo nuolatinėmis Saugumo Tarybos narėmis ir tik jos įgijo unikalią galimybę taikyti veto teisę priimant Saugumo Tarybos sprendimus. Saugumo Tarybos veiklos pradžioje, jos veikloje taip pat dalyvavo ir šešios nenuolatinės narės, kurios buvo renkamos dvejų metų laikotarpiui, taikant geografinį rinkimų principą. Pirmosios šešios nenuolatinės Saugumo Tarybos narės buvo: Australija, Brazilija, Egiptas, Meksika, Nyderlandai ir Lenkija. 1965 m. Saugumo Tarybos nenuolatinių narių skaičius buvo padidintas iki dešimties. Kinijos Respublika buvo viena Jungtinių Tautų steigiančiųjų valstybių ir viena iš penkių nuolatinių Saugumo Tarybos narių iki 1971 m., kai spalio 25 d. vykusiu Generalinės Asamblėjos balsavimu, joje buvo pakeista Kinijos Liaudies Respublika. Generalinės Asamblėjos priimta rezoliucija 2758, pripažinta, kad Kinijos Liaudies Respublika yra vienintelė teisėta Kinijos atstovybė Jungtinėse Tautose. Kinijos Respublika buvo taip pat pašalinta iš Jungtinių Tautų organizacijos. 1991 m. pabaigoje subyrėjus TSRS, jos vieta Saugumo Taryboje atiteko Rusijai, kaip TSRS teisių perėmėjai.
Derry City FC
Istorija
Po 2009 m. buvo pašalintas iš aukščiausiojo diviziono už tai, kad turėjo su žaidėjais dvigubas sutartis.
Jungtinių Tautų Saugumo Taryba
Sudėtis
Saugumo Tarybą sudaro 15 narių - 5 nuolatiniai ir 10 nenuolatinių.
Penkios valstybės – Kinija, JAV, Prancūzija, Rusija ir Jungtinė Karalystė – yra nuolatinės Tarybos narės. Jos nuo pat Antrojo pasaulinio karo pabaigos turi galingiausias ginkluotąsias pajėgas pasaulyje, kartu skiria karinėms reikmėms apie 60 procentų visų pasaulio karinių išlaidų. Jos taip pat visos yra 1968 m. pasirašiusios Branduolinio ginklo neplatinimo sutartį ir yra oficialiai laikomos Branduolinio ginklo valstybėmis.
Derry City FC
Sezonai
Šaltiniai:
Jungtinių Tautų Saugumo Taryba
Sudėtis
Dešimt nenuolatinių Saugumo Tarybos narių yra kasmet Generalinės Asamblėjos po penkias valstybes renkami dvejų metų kadencijai taikant geografinį-regioninį principą: penkias valstybes renka Afrikos ir Azijos šalys, po dvi – Lotynų Amerikos ir Vakarų Europos šalys, vieną – Rytų Europos valstybės. Daugiausia kartų – po 20 – į Saugumo Tarybos nenuolatinius narius buvo išrinktos Japonija ir Brazilija, Argentina – 17 kartų, Indija, Kolumbija ir Pakistanas – po 14 kartų.
2013 m. spalio 17 d. Generalinė Asamblėja į Saugumo Tarybos nenuolatines nares nuo 2014 m. sausio 1 d. išrinko Čadą, Čilę, Lietuvą, Saudo Arabiją ir Nigeriją. Lietuva tapo pirmąja Baltijos valstybe, išrinkta į Saugumo Tarybą. Po rinkimų Saudo Arabijai atsisakius narystės Saugumo Taryboje, 2013 m. gruodžio 6 d. Generalinė Asamblėja į jos vietą išrinko Jordaniją. Atsisakymą dalyvauti Saugumo Tarybos veikloje Saudo Arabija motyvavo esą Saugumo Taryba neefektyviai bando spręsti Izraelio-Palestinos konfliktą ir baigti Sirijos pilietinį karą. Saudo Arabija tapo pirmąja valstybe, atsisakiusia dalyvauti Saugumo Tarybos darbe.
Šiuo metu Saugumo Tarybos nenuolatiniais nariais išrinktos šios valstybės:
Įgaliojimai
Be tarptautinės taikos ir saugumo palaikymo, Saugumo Taryba gali nagrinėti kiekvieną kilusį ginčą ar susidariusią konfliktinę situaciją; rekomenduoti būdus, kaip ginčus reikia sureguliuoti, ir nurodyti sąlygas, kaip įveikti konfliktines situacijas; kurti ginkluotės kontrolės planus; paraginti Jungtinių Tautų nares imtis ekonominių priemonių ar kitokių sankcijų, išskyrus jėgos panaudojimą, agresijai sustabdyti; esant būtinybei, imtis karinių veiksmų bei vykdyti Jungtinių Tautų globos funkcijas. Faktiškai Saugumo Taryba daugiausiai priima sprendimus dėl sankcijų įvedimo valstybėms, kurios pažeidžia tarptautinius susitarimus, taip pat priima sprendimus dėl tarptautinių taikos palaikymo pajėgų įvedimo į konfliktų zonas.
Siūlymai reformuoti Saugumo Tarybą
Pastaruoju metu yra diskutuojama apie narystės Saugumo Taryboje reformą siekiant, kad narystės kriterijai labiau atitiktų šiandienines pasaulio politines ir ekonomines realijas. Tarp teikiamų siūlymų – papildyti Saugumo Tarybą naujais nuolatiniais nariais. Potencialiais nuolatiniais Saugumo Tarybos nariais įvardijama Japonija, Vokietija, Indija, Brazilija, taip pat kelios kitos Azijos, Afrikos valstybės, Europos Sąjunga.
Udjaurė
Udjaurė (SV Uddjaure) − ežeras šiaurinėje Švedijos dalyje, Norboteno lėne, Arjeplogo komunoje.
Elvinas Jankevičius
Elvinas Jankevičius (g. 1976 m. kovo 1 d. Vilnius) – Lietuvos ir Varėnos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Udjaurė
Udjaurės ežeras jungiasi su Hurnavano ir Storavano ežerais, pro kuriuos prateka Šeleftės upė.
Elvinas Jankevičius
Biografija
Mokėsi Vilniaus Salomėjos Nėries vid. mokykloje, 1996 m. baigė Makso Planko gimnaziją, Diuseldorfe, Vokietijoje. 1997 m. studijavo ekonomiką Eseno universitete. 2004 m. įgijo Vilniaus pedagoginiame universitete ekonomikos bakalauro laipsnį. 2010 m. ten pat įgijo sociologijos magistro laipsnį.
1998–2000 m. UAB „ID-Baltic“ prekybos vadovas. 2000–2002 m. UAB „Tele 2“ prekybos ir distribucijos vadovas. 2002–2004 m. UAB „Mobilios visatos telekomunikacijos“ prekybos direktorius. 2004–2006 m. UAB „Greito maitinimo tinklas“ direktorius. 2007–2008 m. UAB „S Projektas“ direktorius.
2008–2009 m. sveikatos apsaugos ministro patarėjas. 2009–2010 m. Lietuvos Respublikos Seimo nario Gedimino Kirkilo padėjėjas. 2010–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės Turto departamento direktoriaus pavaduotojas. 2011–2013 m. Varėnos rajono savivaldybės meras. 2013–2016 m. vidaus reikalų viceministras. 2017–2020 m. teisingumo ministras.
2009–2013 m. buvo Lietuvos socialdemokratų partijos Varėnos rajono skyriaus pirmininkas.
Žmona Aistė, dukros Austėja ir Luknė.
Puerto Toras
Puerto Toras yra piečiausia nuolatos gyvenama gyvenvietė, jos populiacija apie 50 žmonių, ji yra Čilės Magelano ir Čilės Antarktidos regiono Čilės Antarktidos provincijoje, Navarino salos rytuose.
Vyrauja klaidingos nuomonės, kad piečiausia nuolatos gyvenama gyvenvietė yra Puerto Viljamsas (Čilėje), Ušuaja (Argentinoje) ar Punta Arenasas (Čilėje). Taip yra dėl to, kad šie miestai yra didesni (jie didėja tolydžio šiaurėjimo tvarka), taigi, jei kuri nors statistika pasirenka matuoti tik gyvenvietes nuo tam tikro gyventojų skaičiaus, gali būti pasirenkamas vienas iš minėtų miestų. Be to, kadangi šios teritorijos buvo įsisavintos palyginti neseniai (XIX amžiaus pabaiga – XX amžius), kai kuri statistika gali būti iš įpročio kartojama pasenusi statistika, nors po jos pirminio paskelbimo jau buvo įkurta naujų gyvenviečių.
Limfmazgis
thumb|right|320px|Limfmazgio sandara: 1. Įtekamosios limfagyslės, 2. Kraštinis sinusas, 3. Skiltelė, 4. Kapsulė, 5. Šerdis, 6. Mazgo vartai, 7. Ištekamosios limfagyslės Limfmazgis  – limfinės sistemos sudėtinė dalis, limfagyslių sutekėjimo vieta. Žmogaus kūne yra apie 700–800 įvairaus dydžio limfmazgių. Forma taip pat įvairi, bet dažniausiai plokšti suapvalinti. Kiekvieną limfmazgį sudaro jungiamojo audinio kapsulė, kuri pertvarėlėmis padalinta į skilteles. Skiltelės pripildytos limfoidinio audinio, kuriame daug limfocitų ir makrofagų. Limfmazgiai skirstomi į periferinius (galimus apčiuopti) ir vidinius (esančius organizmo viduje).
Paskirtis
Limfmazgių paskirtis:
Dydis
Mažyčių besiformuojančių limfmazgių turi jau embrionas (11-12 savaičių). Naujagimių limfmazgiai yra vos apčiuopiami, augant jų masė didėja; norma yra mažiau 0,5 cm skersmens. Jaunų vaikų kaklo limfamazgiai (normos ribose) gali būti apie 2 cm, pažasties – 1 cm, kirkšnies – 1,5 cm. Paprastai jų dydis yra nuo 5 mm iki 1-2 cm skersmens. Limfmazgių padidėjimas 3 cm ir daugiau gali būti sąlygotas įvairių veiksnių bei ligų, įskaitant ir piktybines (žr. Onkologija).
Kavoliškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Ramancų apylinkės, dalies Tabaro apylinkės, dalies Juozapavos apylinkės, dalies Karveliškių apylinkės ir dalies Berčiūnų apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Bernotiškių apylinkės ir dalis Girsių apylinkės. 1966 m. atskirta dalis teritorijos prijungta prie naujos Ežerėnų apylinkės. 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas. 1976 m. rugsėjo 29 d. Kavoliškių apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Ežerėnų apylinkės ir Magučių apylinkės.
Pasraučių seniūnija
Pasraučių seniūnija – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Jonavos rajono savivaldybės teritorijos šiaurinėje dalyje.
Istorija
Įkurta 1919 m. 1940 m. pab. pavadinta apylinke. 1941 m. birželio mėn. atkurta. 1944 m. pab. performuota į Pasraučių apylinkę. Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivulėje) renkamas seniūnas, o jį pavadavo seniūno padėjėjas.
Seniūnai: Stasys Dirsė (1932 m.)
Hondūro lempira
Lempira (ISO 4217 kodas: HNL) – Hondūro valiuta. Valiuta įvesta nuo 1926 m. Simbolis – L. Lempira padalinta į 100 sentavų. Valiutos pavadinimas kilęs iš indėnų vado Lempiros (1497–1537) vardo, kuris pasipriešino ispanų konkistadorams. 1931–1937 m. buvo kaldinamos 1 L. monetos iš 900 prabos sidabro.
Bielsko žydų kapinės
thumb|right|250px|Žydų kapinės 1914 m.
Bielsko žydų kapinės – žydų kapinės, įkurtos 1807 m. Bielsko mieste, ''ul. Brańsk'' gatvėje. Kapinių teritorija 1,5 ha, prieš II pasaulinį karą buvo 3 ha. Kapinėse išlikę nemažai antkapių.
Mark Twain
Samuelis Langhornas Klemensas, labiau žinomas slapyvardžiu Markas Tvenas, (1835 m. lapkričio 30 d. Floridos kaime, Misūrio valstijoje – 1910 m. balandžio 21 d. Redinge, Konektikuto valstijoje) – amerikiečių rašytojas, žurnalistas, visuomenės veikėjas.
Biografija
thumb|left|150px|Markas Tvenas 15 metų Samuelis Klemensas gimė Floridos kaime, Misūrio valstijoje, buvo trečias iš keturių išgyvenusių Džono ir Džeinės Klemensų vaikų. Ankstyvoj vaikystėj jo šeima persikraustė į Hanibalo miestelį, šis miestelis ir jo gyventojai aprašyti žymiausiuose Marko Tveno kūriniuose.
Tėvui 1847 m. mirus, vyriausias brolis Orionas pradėjo leisti laikraštį, į kurį Samuelis rašė straipsnius. Vėliau įsidarbino garlaivyje, kur dirbo iki pilietinio karo. Karo metu išvyko su broliu Orionu į Nevadą, kur šis įsidarbino gubernatoriaus sekretoriumi. Vėliau įsidarbino šachtininku, tikėdamasis praturtėti. Nepasisekus, pradėjo dirbti Virdžinijos miesto laikraštyje, kur pirmą kartą panaudojo Marko Tveno slapyvardį.
Kūryba
Markas Tvenas publikavo per 50 literatūrinių darbų. Žinomiausi – „Tomo Sojerio nuotykiai“ (1876), „Princas ir elgeta“ (1882), „Heklberio Fino nuotykiai“ (1884). 1906–1907 metais jis pats publikavo savo autobiografiją dvidešimt penkiais atskirais straipsniais žurnale „North American Review“. Pilna jo autobiografija atskiru leidimu pirmą kartą buvo publikuota tik po jo mirties 1924 metais.
Aukštakalnis (Kuktiškės)
Aukštakalnis – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kuktiškių.
Pievinė miglė
Pievinė miglė (Poa pratensis) – miglinių (Poaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas.
Žemaūgė (30–70 cm), retakerė. Lapai 20 cm ilgio, 3–5 mm pločio. Žydi smulkiais žiedeliais gegužės-liepos mėnesiais. Lapamakštės labai trumpos. Tai viena labiausiai paplitusių varpinių žolių. Gerai auga lygumų priemolio dirvose. Suželia anksti pavasarį, nebijo šalnų, atspari sausroms. Vertingas pašarinis augalas.
Šaltiniai
thumb|left|200px|Žiedynas
Edmundas Narbutas
Edmundas Narbutas – lietuvių kilmės JAV architektas.
Biografija
Gimė Detroite, į kurį tėvai persikėlė po Antrojo pasaulinio karo. Tėvas Mečys kilęs iš Kauno, mama Stasė – iš Dusetų. Mičigano universitete baigė architektūros specialybę. 1978 m. persikėlė į Niujorką, gyvena Manheteno rajone. Vedęs, žmona Rozalyn, buvusi bibliotekininkė, jau pensijoje.
Suprojektavo pastatus JAV ir Kanadoje. Vadovauja architektų ir inžinierių komandai, projektuojančiai ir rengiančiai techninę dokumentaciją Pasaulio prekybos centro atstatymui.
Stanislovas Jokūbauskis
Stanislovas Jokūbauskis (1880 m. gegužės 8 d. Pūčkoriškėje, Kelmės valsčius – 1947 m. vasario 3 d. Kaune) – Lietuvos kunigas.
Biografija
1897–1902 m. mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje Kaune, vėliau – Dvasinėje katalikų akademijoje Sankt Peterburge, iki 1907 m. Fribūro universitete. 1905 m. įšventintas kunigu.
Nuo 1907 m. dirbo kapelionu Kauno gimnazijose. 1917–1918 m. kapelionas ir literatūros mokytojas Riazanėje. Nuo 1931 m. Kauno arkivyskupijos kapitulos kanauninkas, 1932–1944 m. Kauno kunigų seminarijos dėstytojas, vicerektorius. Nuo 1932 m. Kunigų sąjungos misijoms remti pirmininkas, nuo 1938 m. Kauno arkivyskupijos kurijos tribunolo teisėjas, prelatas.
Nacių okupacijos metais iš Vilijampolės geto gelbėjo žydų vaikus. Nuo 1944 m. Kauno arkivyskupijos valdytojas. Siekdamas apsaugoti Lietuvos katalikų bažnyčią nuo smarkėjančių represijų kai kur nuolaidžiavo sovietinei valdžiai. 1946 m. leido steigti Eucharistinio Jėzaus seserų kongregaciją.
2002 m. gruodžio 16 d. prie Kauno arkikatedros bazilikos atidengta ir memorialinė lenta (skulpt. Vytautas Narutis, archit. Regina Žukauskienė).
Įvertinimas
thumb|S.Jokūbauskio kapas Kauno arkikatedroje bazilikoje
Kirkliai (Mažeikiai)
Kirkliai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Šerkšnėnų.
Quim
Žuakimas Manuelis Sampajus da Silva (g. 1975 m. lapkričio 13 d.) – futbolininkas, Portugalijos rinktinės ir SC Braga klubo vartininkas.
žaidė nuo 1999 m. Su rinktine dalyvavo.
Bolmenas
Bolmenas (SV Bolmen) − ežeras pietų Švedijoje, vakarinėje Smolando lėno dalyje. Tai dešimtas pagal dydį Švedijos ežeras.
Apykaklinis mažūnis
Apykaklinis mažūnis  – mažūninių (Marasmiaceae) šeimos, mažūnių (Marasmius) genties grybų rūšis.
Ant nukritusių lapų, šakelių, šaknų. Vasara, ruduo. Kepurėlė baltai kreminė, gofruota, kotas rausvai rudas, beveik juodas.
Vaisiakūniai mažyčiai. Kepurėlė 0,5–1,5 cm skersmens, paplokščiai išgaubta, visada centre siaurai įspausta duobutė, gofruotai vagota, balta, kremiškai balta. Lakšteliai reti, stori, balti, seni – gelsvi, priaugę prie žiedelio, kuris prie koto nepriaugęs, lyg apykaklė. Kotas 2–6 cm ilgio, iki 1,5 μm storio, siūliškas, juosvas, tamsiai rausvai rudas. Trama mambraninė, plonytė, balsva. Sporos 7–8,5×3–4,5 μm.
Samanių apylinkė
Samanių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Aleksandravėlės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Obelių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Kumpuolių apylinkės. 1975 m. sausio 29 d. Samanių apylinkė prijungta prie Suvieko apylinkės.
Aukštakalnis (Leliūnai)
Aukštakalnis – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Leliūnų.
I Nikėjos susirinkimas
thumb|right|Ikona, vaizduojanti Nikėjos I susirinkimo dalyvius, laikančius Nikėjos tikėjimo išpažinimą
Nikėjos I susirinkimas – pirmasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, įvykęs 325 m. Bitinijos mieste Nikėjoje (dabar Turkijos miestas Iznikas).
Susirinkime arijonizmas buvo pasmerktas kaip erezija. Buvo suformuluotas ir priimtas Nikėjos tikėjimo išpažinimas, teigęs, kad Sūnus (Jėzus Kristus) yra „vienos prigimties“ su Tėvu. Susirinkimas taip pat nustatė visai Bažnyčiai bendrą Velykų datą, priėmė 20 kanonų (kai kurie šaltiniai teigia, kad kanonų buvo priimta daugiau), užbaigė Meletijaus schizmą. Priešingai nei teigia Dan Brown savo knygoje „Da Vinčio kodas“, Nikėjos I surinkimas nei svarstė, nei sprendė Biblijos kanono klausimo.
Veikfildas
Veikfildas  – miestas Jungtinėje Karalystėje, centrinėje Anglijoje, Vakarų Jorkšyro grafystėje, 9 km į pietryčius nuo Lidso, Peninų kalnų pašlaitėje, prie Kalderio upės. Transporto mazgas. Veikfildas yra svarbus pramoninis centras – mašinų, chemijos, maisto pramonė. Verčiamasi prekyba. Yra XV a. gotikinė katedra, XIX a. teatras, apylinkėse yra XII a. Sandalo pilies liekanos.
Istorija
Veikfildas gyvenamas nuo senovės, 1203 m. jam suteikta turgaus teisė. 1460 m. čia įvyko svarbus rožių karų mūšis. Pilietinio karo metais buvo rojalistų tvirtovė. Nuo viduramžių Veikfildas buvo vilnos ir odų karšimo centras. XIX a. suklestėjo anglių gavyba, metalurgija.
1974 m. prie Veikfildo rajono prijungtas Kasilfordas, Pontefraktas, Osetas.
thumb|left|250px|Veikfildo katedra
Milagainių seniūnija
Milagainių seniūnija – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Jonavos rajono savivaldybės teritorijos šiaurės rytinėje dalyje.
Istorija
Įkurta 1919 m. 1940 m. pab. pavadinta apylinke. 1941 m. birželio mėn. atkurta. 1944 m. pab. performuota į Milagainių apylinkę. Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivulėje) renkamas seniūnas, o jį pavadavo seniūno padėjėjas.
Administracinis centras: Pasraučiai.
Seniūnai: Bronius Bilis (1932 m.)
Farerų futbolo varžybos 2000 m.
Farerų futbolo varžybos 2000 m.
Bielsko kareivių kapinės
thumb|right|250px|Kareivių kapinės
Bielsko kareivių kapinės  – Pirmojo pasaulinio karo ir Antrojo pasaulinio karo karių kapinės Lenkijos Bielsko mieste, rytinėje miesto dalyje, prie kelio link Bialoviežos. Kapinės įkurtos 1914 m. Daugiausia žmonių buvo palaidota 1915 m. 31 kape palaidoti vokiečių kareiviai, dėl kitų kapų nėra tiksliai žinoma. Kapinėse išlikę du granito kryžiai ant kurių yra užrašyta mirusiųjų vardai. 1998 m. rugpjūčio 26 d. kapinės įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Gubernatorius
Gubernatoriai Lietuvoje
Lietuvoje gubernatoriaus pareigybė atsirado po trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo (nuo 1796 m.) kartu su nauju administraciniu suskirstymu. Gubernatorius vykdė daugiausia civilinės valdžios funkcijas: vadovavo gubernijos valdybai, policijai, turėjo savo žinioje gubernijos finansus, karinių įgulų aprūpinimą.
Panaikinus generalgubernatorių pareigybes, gubernatorius buvo vyriausias civilinis gubernijos viršininkas, betarpiškai pavaldus vidaus reikalų ministrui.
Carinių gubernatorių pareigybės išsilaikė iki 1915 m.
Nepriklausomos Lietuvos laikais (1923–1939 m.) gubernatorių, skiriamą prezidento, turėjo Klaipėdos kraštas, administruotas autonomijos pagrindais.
Husarai
thumb|220px|Lietuvos-Lenkijos sparnuotasis husaras (XVII a.) thumb|220px|Prancūzijos 8-ojo pulko husaras (1804 m.) Husarai – lengvoji kavalerija, atsiradusi Vengrijoje XV a., Lenkijoje ir Lietuvoje XVI a., o likusioje Europoje ir Amerikoje nuo XVIII a. Vėlyvaisiais viduramžiais atsiradusi kavalerijos rūšis – stratiotai – laikomi husarų pradininkais.
Kai kurie šiuolaikinių kariuomenių daliniai tradiciškai vadinami husarų daliniais, nors jie dabar yra ne raitelių, o tankų ar lengvųjų mechanizuotų pėstininkų daliniai. Tokius husarų dalinius dabar turi Didžiosios Britanijos, Prancūzijos, Švedijos, Nyderlandų, Kanados kariuomenės. Šiuolaikiniai Danijos husarai yra paradinis raitelių eskadronas.
Istorija
thumb|LDK sparnuotojo husaro krūtinšarvis, XVII–XVIII a.|kairėje Pradžioje husarais vadinti Serbijos kariai, pasitraukę į Vengrijos karalystę iš osmanų 1439 m. užimtų savo žemių. Tai buvo lengvoji kavalerija, ginkluota ilga ietimi, skydu ir kardu. Dalyvaudami Matjašo Korvino karuose ir susidūrę su sunkiąja habsburgų ir čekų kavalerija, šie raiteliai papildomai buvo apginkluoti šalmais ir kirviais. Dėl karinių Matjašo Korvino pasiekimų kovojant tiek su osmanais janisarais, tiek su Habsburgais, jo kariuomenė tapo pavyzdžiu kitoms Rytų Europos šalims ir husarų tipo kavalerija paplito ir kitose Šiaurės ir Rytų Europos šalyse.
Abiejų Tautų Respublikoje
Abiejų Tautų Respublikoje po XVI a. Stepono Batoro įvestų reformų husarai buvo apginkluoti ilgomis ietimis bei šarvais ir perėmė sunkiosios kavalerijos vaidmenį. ATR husarai kovėsi daugybėje mūšių prieš turkus, rusus ir švedus, ir praktiškai niekada nebuvo nugalėti (išskyrus Geltonųjų vandenų mūšį 1648 m.), net kai gerokai nusileido priešininkams skaičiumi. Klušino mūšyje husarai laimėjo, nors jėgų santykis buvo 1:5 jų nenaudai. Ši pergalė leido lenkams užimti ir metus laiko išlaikyti Maskvą. ATR husarai taip pat pasižymėjo kovose su Gustavu II Adolfu bei išgelbėjo Vieną 1683 m. turkų apsiausties metu.
Skirtingai nuo kitų šalių kariuomenių, kur husarai turėjo pagalbinį vaidmenį, Abiejų Tautų Respublikoje husarai sudarė pagrindinę smogiamąją jėgą mūšio metu. Gerai šarvuoti ir ginkluoti 4 m ilgio ietimis, jie laikyti viena iš grėsmingiausių Europos kavalerijos rūšių. Kitas išskirtinis ATR husarų bruožas buvo prie balno pritvirtinti „sparnai“. Teigiama, jog sparnai buvo psichologinio karo dalis – jie turėjo sudaryti didingumo ir galingumo įvaizdį. Taip pat sakoma, jog puolimo metu sparnai kėlė garsą, kuris galėjo išgąsdinti priešininkų žirgus. 1621 m. husarai pasiekė savo reikšmės zenitą – karališkojoje armijoje buvo 8000 husarų. Abiejų Tautų Respublikai silpstant husarų mažėjo, nes tai buvo brangi kariuomenės rūšis. Galutinai ATR husarai panaikinti 1775 m. Seimo.thumb|220px|Britų husaras [[Krymo karas|Krymo kare]]
Kitose šalyse
Kitose Europos kariuomenėse husarai kaip lengvoji kavalerija buvo priskirta prie pėstininkų ir artilerijos. Jų buvo Austrijos armijoje, husarus sudarė daugiausia serbų ir kroatų daliniai pasienyje su Turkija. Kaip lengvoji kavalerija husarai buvo įtraukti į Prancūzijos armiją Liudviko XIII valdymo metu. Prūsijos karalius Frydrichas II plačiai naudojo husarus Austrijos įpėdinystės karo metu. Husarus iš Heseno britai naudojo JAV nepriklausomybės karo metu. Raitelių husarų daliniai taip pat dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare.
1919–1940 m. Lietuvos kariuomenės sudėtyje buvo Pirmasis husarų Lietuvos Didžiojo Etmono Jonušo Radvilos pulkas.
Ginkluotė
Husarai buvo ginkluoti ilgomis ietimis ir ypatingos formos skydais, kurie buvo nešiojami ant rankos, bet leido ta pačia ranka valdyti žirgą. Apie XVI a. vidurį Lenkijoje ir Lietuvoje husarai ėme nešioti kirasas, tapdami sunkiąją kavalerija, tuo tarpu Vengrijoje XVII a. jie nustojo naudoti skydą ir ietį ir tokiu pavidalu paplito toliau Europoje.
Kirkliškiai
Kirkliškiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Smalvų.
Ribinis programavimas
Ribinis programavimas, dar vadinamas ekstremaliu programavimu (, sutrumpintai XP) – populiariausias lanksčiojo programavimo metodas, suformuluotas Kent Beck, Ward Cunningham ir Ron Jeffries.
Bazinės praktikos
Visos šios praktikos išvestos iš pripažįstamų geriausių praktikų, naudojant jas ribiniu atveju:
Dažniausiai teigiama, kad ribinis programavimas gali veikti tik mažose komandose iki 12 žmonių, tačiau kartais jis sėkminga veikia ir komandose su daugiau nei 100 programuotojų.
Ribinio programavimo metodikas naudojantys programuotojai dažnai renkasi dinamiškas, greičiau įgalinančias pasiekti reikiamų rezultatų programavimo kalbas.
Kritika
Ribinio programavimo disciplinos esminė kritika -- kad šis procesas sukurtas iš programuotojo perspektyvos, jo tikslas yra suteikti programuotojui komfortiškas darbo sąlygas, tuo aukojant vadovybės ir užsakovų komfortą. Vadovybė negauna aiškaus projekto plano, negali įvertinti projekto trukmės. Užsakovas taip pat neturi fiksuoto projekto biudžeto ir kontraktinių garantijų, kad jo norima programa bus sukurta, bei turi paaukoti projektui vieno savo vertingiausių ir daugiausiai išmanančių darbuotojų ženklią laiko dalį. Užtat programuotojai turi privilegiją dirbti prie kodo, kuris yra norimai aukštos kokybės, kurti programą, kuri atitinka vartotojų poreikius, ir ne tik tuos, kurie buvo aiškūs projekto pradžioje, visada tilpti į terminus ir turėti laisvo laiko po darbo.
Privalumai
•Pašalina klaidas ar keičia programinės įrangos funkcijas anksti, sutaupant kliento kaštus.
Trūkumai
•Kodo kokybė nėra užtikrinama, kadangi ribinis programavimas fokusuojasi į paprastumą ir kodo aiškumą.
•Prasta dokumentacija. Labiau yra propaguojamas bendravimas su klientu ir teikiami pasiūlymai jam, arba koduojama negu dokumentuojamas kodas. Dėl prastos dokumentacijos būsimi pakeitimai gali sukelt bėdų produkto atnaujinime.
•Užsakovas turi dalyvauti produkto kūrime.
Feraros provincija
Feraros provincija – Italijos provincija Emilijos-Romanijos regione. Provincijos sostinė – Ferara.
Provincijos plotas 2631.12 km², gyvena 358 972 gyventojai, yra 26 savivaldybės.
Didžiausios savivaldybės
Feraros savivaldybės, turinčios daugiau nei 10 tūkst. gyventojų :
Harlemas (Niujorkas)
200px|thumb|right|Harlemas
Harlemas – rajonas Manhatane, Niujorke, plačiai žinomas kaip afroamerikiečių kultūros bei verslo centras, XX amžiaus antrojoje pusėje garsėjęs skurdžiomis gyvenimo sąlygomis bei nusikalstamumu. Harlemo ribos tęsiasi nuo Rytų iki Hadsono upių, tarp 158-osios gatvės ir Vašingtono aukštumų.
Harlemą įkūrė olandų imigrantai į apylinkes atkeliavę 1637 metais ir pavadino jį pagal Nyderlandų miestą Harlemą. Iki 1873 metų Harlemas buvo nuo Niujorko nepriklausomas kaimas, išgyvenęs įvairius pakilimo ir nuosmukio ciklus, atnešusius didžiules etnines permainas. Pradžioje būdamas žemdirbyste besiverčiančiu kaimu, Harlemas tapo vieta, kurioje vyko JAV nepriklausomybės karo kovos, 1850 metais kaimą okupavo airių naujakuriai. Vėliau Harlemas atgimė tapęs Niujorko miesto dalimi, žemutiniame Manhatane pasirodžius viešajam transportui, rajoną pasiekė masinių statybų banga, kurios metu būsto pasiūla ėmė viršyti paklausą, to pasekmėje rajonas patyrė net dvi nekilnojamo turto krizes 1890-ais ir 1904 metais. Į Harleme pradėjo kraustytis Žydų, Italų bei kitų tautybių žmonės, o po 1904 metų krizės į rajoną atsikraustė daugiau afroamerikiečių, kurie laikui einant tapo rajono etniniu pagrindu. Esant didžiajai depresijai ir pasibaigus antrajam pasauliniam karui rajone smarkiai išaugo nusikalstamumas bei skurdas, šios problemos išliko iki pat XX amžiaus pabaigos. Šiuo metu Harlemas išgyvena ekonominį atgimimą.
Juodaodžių gyvenimo centras
250px|thumb|right|Apollo teatras, 2006 m. XX amžiaus 3-dešimtmetyje Harlemas tapo besivystančios juodaodžių kultūros centru, šis istorinis periodas yra gerai žinomas kaip „Harlemo Renesansas“. Renesanso laikotarpiu vystėsi menas bei įvairi kūryba, tačiau juodaodžiai meniniai dažnai būdavo ignoruojami ir neturėdavo galimybės matyti savo bendraminčių darbų. Į kai kurias džiazo koncertų salas, tarp jų „Connie's Inn“ bei žymųjį „Cotton Club“, kuriame grojo Diukas Elingtonas galėjo patekti tik baltaodžiai, kitos salės būdavo integruotos.
Aukštos nuomos kainos bei prasta priežiūra, kankinusi Harlemo gyventojus didžiąja XX amžiaus dalį, nebuvo vien tik baltaodžių būsto savininkų rasizmo bruožas, nors tikslios statistikos nėra, turtingesni juodaodžiai rajone taip pat pirmo žemę ir iki 1920 metų jiems jau priklausė ne maža rajono dalis. Iki 1960 metų pabaigos, 60 % Harleme veikiančio verslo priklausė juodaodžiams bei didžioji dalis nuo to laiko įkurtų įmonių.
1928 metais buvo siekiama įgyvendinti reformą, kurios tikslas buvo pastatyti naujų namų ir jose leisti gyventi žmonėms, kurie laikui einant išpirktu būstą. Tačiau vos tik pastačius naujus pastatus prasidėjo Didžioji depresija ir eksperimentas žlugo. Tai buvo mėginama pakartoti 1936 metais pastačius kelis naujus daugiabučius ir jose už nedidelį mėnesinį mokestį leidus gyventi žmonėsms bei 1964 metais, kai buvo įvykdyti net devyni projektai apgyvendinę daugiau kaip 41 000 žmonių.
200px|thumb|right|Vaikai Harleme, 2006 m. 1934 metų sausio 26 diena, 125-oje gatvėje atidarė Apollo teatras bei naujam gyvenimui buvo prikelta Lenokso gatvėje esanti šokių salė. 2 ir 3-dešimtmečiuose tarp Lenokso ir 7-os aveniu esančiame centriniame harleme, veikė daugiau kaip 125 pramogų centrai. Tačiau toliau buvo griaunami senieji XIX ir XX amžiaus teatrai, kai kurie iš jų pavirto į bažnyčias, tad laikui einant rajonui pradėjo trūkti nuolatinių saviraiškos vietų.
Praėjus antrojo pasaulinio karo metams, Harlemas jau nebebuvo daugumos juodaodžių namais, tačiau išliko kultūriniu bei politiniu juodaodžių centru Niujorke ir galbūt net visoje Amerikoje. Rajone pradėjo keistis bendruomenės sudėtis, vidutinės klasės gyventojai paliko rajoną ir persikėlė gyventi kitur, tad iki 1950 metų, juodaodžiai sudarė 98,2 % visų Harlemo gyventojų. Kiek vėliau rajone padaugėjo ispanų kilmės gyventojų, o pastaraisiais metais į rajoną persikelia vis daugiau baltaodžių.
Nuo juodaodžių atvykimo į Harlemą laikų, rajonas kentėjo nuo aukšto nedarbingumo lygio, kuris dažnai būdavo net du ir daugiau kartų didesnis už Niujorko vidurkį, bei aukšto mirtingumo skaičiaus. Abiem atvejais rodikliai būdavo gerokai prastesnė vyru atžvilgiu, nei moterų. 7-dešimtyje neišsilavinusiam juodaodžiui buvo lengviau rasti darbą nei išsilavinusiam, dėl to išsilavinusiems juodžiams buvo sunku pagerinti savo gyvenimo lygį. 1928 metais juodaodžių mirtingumo lygis rajone buvo dvigubai aukštesnis nei baltaodžių, 1940 metais mirtingumo lygis rajone buvo 5 %, tai reiškė, kad vidutiniškai miršta kas dvidešimtas naujagimis. 1990 metais atliktas tyrimas parodė, jog 15-metės Harleme gyvenančios moters tikimybė sulaukti 65-erių buvo lygi 65 %, tuo tarpu vyrų tikimybė sulaukti 65 metų, buvo tik 37 %. Dėl aukšto užterštumo lygio, Harleme yra viena iš didžiausių astma sergančių žmonių grupių visoje JAV.
Nepaisant to, kad gyvenimo sąlygos rajone gerėja, pagal 2015 metų statistiką juodaodžiai vis dar sudaro didžiąją Harlemo gyventojų dalį - 62 %, tuo tarpu baltaodžiai sudaro tik 10 %.
1910–1945, Harlemas tampa juodosios Amerikos sostine
Netrukus po to, kai į rajoną pradėjo kraustytis juodaodžiai, bendruomenė tapo žinoma kaip protestuojančių juodaodžių judėjimo namai. 1910 metais Harleme veiklą pradėjo NAACP, o 1916 metais Marcus Garvey įkurta UNIA. Rajono NAACP padalinys netrukus tapo didžiausiu šalyje. Aktyvistas A. Philip Randolph 1917 metais pradėjo spausdinti leidinį The Messenger. Per artimiausius metus rajone įsikūrė dar keletą už juodaodžių teises kovojančių organizacijų.
Viena iš pirmųjų juodaodžių aktyvizmo akcijų buvo „Nepirk ten, kur negali dirbti“. Akcija buvo siekiame 125-ojoje gatvėje įsikūrusias parduotuves priversti samdyti juodaodžius darbuotojus. Piliečių lyga 1934 metų birželį surengė boikotą prie Blumstein'o universalinės parduotuves, kuri netrukus sutiko priimti juodaodžius darbuotojus. Pasiekti laimėjimai padrąsino Harlemo gyventojus, tad protestai tesėsi toliau, jiems pradėjo vadovauti pamokslininkas, vėliau tapęs kongreso nariu Adam Clayton Powell, Jr., kuris siekė priversti darbdavius samdyti juodaodžius.
Iš 4-ame dešimtmetyje įgyvendinamo masinių viešųjų darbų projekto, rajonas sulaukė tik keleto parkų ir viešųjų rekreacinių vietų. Mieste buvo pastatytos 255 naujos žaidimų aikštelės ir tik viena iš jų buvo pastatyta Harleme.
1937 metais buvo pastatyti „Harlemo upės namai“, tai buvo pirmasis federaliai subsidijuojamas apgyvendinimo projektas Amerikoje.
1943 metais kilo antrosios Harlemo riaušės, kai juodaodis kareivis smūgiu nuvertė policininką, kuris jį nušovė. Praeivis pastebėjęs šį incidentą sušaukė jog buvo nušautas juodaodis kareivis, žinia pasklido po juodaodžių bendruomenę ir išprovokavo riaušės. Konfliktą malšino 6 600 policininkų, 8 000 apsaugininkų bei 1 500 savanorių. Konflikto metu buvo apiplėšta daugybė parduotuvių ir padaryta 225 000 dolerių žala. Riaušiu metu žuvo 6 žmonės, 185 buvo sužeisti, buvo suimti 500 žmonių susijusių su riaušėmis.
1946-1969, pilietinių teisių judėjimas
1950-ųjų pabaigoje ir 1960-ųjų pradžioje, Harleme prasidėjo butų nuomininkų streikai, kuriems vadovavo aktyvistas Jesse Gray kartu su rasinių lygybių kongresu, Harlemo neribotų jaunimo galimybių organizacija (HARYOU) bei kitomis grupėmis. Šios grupės norėjo priversti šeimininkus, gerinti namų kokybę, imtis priemonių prieš žiurkes ir tarakonus, tiekti šilumą žiemos metu ir išlaikyti nuomos kainas atitinkančias nuomos įstatymus. Pasak Metropoliteno būsto tarybos, 1960-ųjų viduryje 25 % šeimininkų už nuomą reikalaudavo daugiau, nei buvo leidžiama pagal įstatymus.
Įvairios grupės pradėjo kovoti dėl geresnių mokyklų bei darbo vietų. Kai kurios iš jų buvo taikios, kitos ragino tai daryti smurtu. 1960-ųjų pradžioje rasinių lygybių kongresas 125-oje gatvėje įkūrė savo biurus, organizacija veikė kaip derybininkai tarp bendruomenės ir miesto ypač tuo metu kai vykdavo įvairūs rasiniai neramumai. Jie taip pat vertė pilietinės priežiūros tarybas išklausyti skundus dėl policijos piktnaudžiavimų. 1960-ais, Adam Clayton Powell Jr. tapo švietimo ir darbo komiteto pirmininku, pasinaudodamas savo politine situacija jis turėjo galimybę daugiau federalinių lėšų skirti Harlemo rajono projektams.
Taikių protestų įtaka iš pietų, Harleme buvo numalšinta. Martinas Liuteris Kingas buvo labiausiai gerbiamas juodaodžių politikas, tačiau Niujorke vis vien veikė keletas juodųjų nacionalistų grupių. Svarbiausia iš jų buvo „Islamo Tauta“, kurios septintąja šventyklą nuo 1952 iki 1963 metų valdė Malcolm X. 1965 metais Malcolm buvo nužudytas.
Stambiausias tų metų viešasis projektas Harleme buvo gyvenamųjų namų statyba, kuris buvo daugiausiai koncentruojamas į rytinę rajono dalį. Pagal projektą seni namai būdavo nugriaunami ir jų vietoje pastatomi nauji, kurie bent jau teoriškai turėjo reprezentuoti saugesnę ir malonesnę aplinką, tačiau bendruomenės prieštaravimai sustabdė naujų projektų statybą.
Nuo XX amžiaus vidurio, Harlemą slėgė prastas vietinių mokyklų darbas. 7-ame dešimtyje maždaug 75 % rajono moksleivių prastai skaitė, 80 % prastai mokėjo matematiką. 1964 metais Harlemo gyventojai surengė du boikotus, skirtus atkreipti dėmesį į siaubingą vietinių mokyklų darbo kokybę. Centriniame Harleme 92 % moksleivių liko namie. 1977 metais Niujorko miesto švietimo tarybos prezidentas Isiah Robinson, teigė, jog mokyklų darbo kokybė Harleme degeneravo iki kalėjimų darbo kokybės.
1963 metais inspektorius Lloyd Sealy pateko į istoriją kaip pirmasis afroamerikiečių kilmės NYPD pareigūnas, tapęs policijos nuovados viršininku. Sealy tapo 28-osios nuovados esančios Harleme vadovu, tuomet kai santykiai tarp bendruomenės narių ir policijos buvo gan įtempti, mat už pilietines teises kovojantys aktyvistai reikalavo, kad policija samdytų kuo daugiau juodaodžių darbui Harlemo rajone. 1964 metais visose trijose Harlemo nuovadose, policininkų rasinis santykis buvo 1 juodaodis kas 6 baltaodžius. Rajono gyventojai skundėsi policijos brutalumu ir korumpuotumu, kadangi tik maža dalis policininkų buvo juodaodžiai, santykiai tarp gyventojų ir policijos išliko įtempti. 1964 metų vasarą baltaodis leitenanto laipsnį turintis policininkas nedarbo metu nušovė beginklį juodaodį paauglį, po šio įvykio rajone vėl kilo riaušės. Neramumų metu vienas žmogus žuvo, daugiau kaip šimtas buvo sužeistą ir šimtai buvo suimti. Riaušės pradėjo plisti už Manhetono ribų ir pasiekė Bruklino rajono afroamerikiečių bendruomenę. Po riaušių vyriausybė finansavo bandomąja programą „Project Uplift“, kurios dėka tūkstančiai jaunų žmonių gavo darbą 1965 metų vasaros sezono metu. Programą įkvėpė HARYOU organizacijos pranešimas, pavadinimu „Jaunimas Gete“, ta proga HARYOU gavo svarbią rolę įgyvendinant projektą, jai talkino nacionalinės miesto lygos organizacija, bei dar apie 100 smulkesnių organizcijų.
1966 metais Juodosios Panteros įkūrė savo padalinį Harlemo rajone, agituojantį už smurtą pasikeitimų vardan. Kalbėdamas studentų nesmurtinio koordinavimo komiteto susirinkime, Max Stanford, Juodųjų Panterų spikeris, pareiškė, kad Jungtinės Valstijos „galėtu būti paklupdytos ant kelėnų, su skuduru, truputėliu benzino ir buteliu“, Molotovo kokteilio ingredientais.
1968 metais, po Martino Liuterio Kingo mirties Harleme kilo riaušės, kurių metu žuvo du žmonės, vienas buvo mirtinai subadytas žmonių minioje, kitas žuvo įkalintas degančiame pastate. Meras John Lindsay padėjo numalšinti įsisiautėjusią minią „plytų kruša“.
1970-1989, sunkusis periodas
250px|thumb|right|Harlemas 1977 m. Atsižvelgus į kai kuriuos aspektus 1970-ieji buvo sunkiausias periodas Harlemo istorijoje. Daugybė gyventojų galėję pabėgti iš skurdo, paliko rajoną ir persikėlė gyventi į saugesnius rajonus turinčius geresnes mokyklas, bei namus. Rajone liko patys neturtingiausi ir žemiausią išsilavinimą turintys žmonės, kurių galimybės ką nors pakeisti buvo menkos. Nors vyriausybės administracija išleido 100 milijonų dolerių, žmonių apmokymams darbe, sveikatos apsaugai, išsilavinimui, saugumui, sanitarinėms sąlygoms, bei kietiems projektams trukusiems dešimties metų periode, situacija rajone nė kiek negerėjo.
Planai, skirti ištaisyti Harlemo padėčiai dažnai prasidėdavo nuo 125-os gatvės, juodojo Harlemo ekonominės širdies. Iki 1970-ųjų pabaigos rajone išliko tik mažos neturtingos parduotuvės. Buvo rengiami planai tarp 125-os ir 126-os gatvės, bei tarp Lenox ir Adam Clayton Powell Jr. bulvarų esančiame bloke statyti „Harlemo Tarptautinį Prekybos Centrą“, kur vyktų prekyba su trečiosiomis pasaulio šalimis. Vakarinėje dalyje buvo planuojama statyti mažmeninės prekybos kompleksą. Tačiau įgyvendinti šiems planams reikėjo 30 milijonų dolerių investicijos iš vyriausybės, o išrinkus Ronaldą Reiganą į JAV prezidentus, viltis ją gauti žlugo.
Nors ankstesnių projektų įgyvendinimas nepavyko, viena stambų projektą miestui vis dėlto pavyko įgyvendinti, nors jis rajono gyventojų per daug nedžiugino. Per 1960-us ir 1970-us metus Harleme buvo pastatyti šiaurinės upės vandens taršos valymo įrenginiai. Buvo pasiektas kompromisas, jog statant įrengimus bus pastatytas ir viešasis parkas, kuris buvo atidarytas 1993 metais (Įrengimai buvo pastatyti keleriais metais anksčiau).
Iki 1980 metų, Niujorko miestas rajone valdė 60 % gyvenamosios paskirties butų, kuriuos 1985 metais pradėjo pardavinėti aukcionuose. Tuo metu buvo parduota tik maža dalis butų, vėliau kilę skandalai aukcionus laikinai sustabdė.
1990-dabar, atgimimas
250px|thumb|right|Vienas iš likimo valioje paliktų Harlemo pastatų Siekiant pagerinti bendruomenės gyvenimą, miestas pardavinėjo konfiskuotus butus tokiems žmonėms, kurie patys juose gyventų ir juos išlaikytų. Daugelyje atvejų prieš parduodamas butus miestas juos suremontuodavo ir parduodavo (loterijos būdu) už kainą, kuri būdavo mažesnė nei rinkos vertė. Programa buvo greitai įvelta į skandalą, kai pirkėjai nusipirkę butus iš miesto, sudarydavo sutartis su bažnyčiomis ir kitokiomis labdaros organizacijomis, pakeldavo busto kainas ir parduodavo jį bažnyčioms arba labdaros organizacijos, kurios jį įsigydavo pasinaudojusios jiems valstybes garantuota 203 tūkst. dolerių suma. Apleisti pastatai ir toliau buvo palikti griūti. Trečdalis miesto parduotos nuosavybės buvo nuomojami butai, kuriuose vis dar gyveno nuomininkai atsidūrę nepavydėtinoje situacijoje.
Tarp 1987 ir 1990 metų iš 125-os gatvės buvo pašalinti ilgai nebenaudojami tramvajų bėgiai, nutiestos naujos vandentiekio magistralės ir nuotėkų surinkimo įrenginiai, pastatyti nauji šaligatviai, šviesoforai ir pasodinti medžiai. Po dvejų metų, 125-oje gatvėje įsikūrė kelių nacionalinių prekybos tinklų parduotuvės, tokios kaip The Body Shop ir Ben & Jerry's ledų parduotuvių tinklas, kuris įdarbino anksčiau benamiais buvusius žmones. Rajono plėtra dar padidėjo, kai buvo pristatyta aukštutinio manheteno įgaliojimo zona, kuri į rajono plėtros fondą atnešė 300 mln. dolerių ir 250 mln. dolerių mokesčių lengvatas.
Rajone buvo planuojama statyti prekybos centrus, kino teatrus, bei muziejus, tačiau tam kartui planai žlugo, kadangi 1995 metais kilo "Freddy's Fashion Mart" riaušės, kurių kulminacija pasiekė politinius padegimus, ir 8 mirtis. Šios riaušės nebuvo susijusios su ankstesnėmis, jas organizavo juodaodžių aktyvistai nusiteikę prieš 125-os gatvės parduotuvių savininkus žydus.
Praėjus penkeriems metams, į 125-ają gatvę vėl bus pradėta investuoti. Gatvėje buvo atidaryta Starbucks kavinukė, bei pirmas naujas prekybos centras per paskutinius 30 metų - „Harlem USA“. Prekybos centre įsikūrė naujausius filmus rodantis kino teatras (2000), Harlemas tapo naujais namais studijų muziejui (2001). Tais pačiais metais buvęs prezidentas Bill Clinton rajone įsigijo biuro patalpų. 2002 metais buvo atidarytas mažmeninės prekybos ir ofisų kompleksas, 125-os ir Lenox gatvių sankryžoje.
Pastarieji rajono pasikeitimai sulaukė ir kiek prieštaravimų. ATLAH pasaulinės misionierių bažnyčios pastorius James David Manning, sulaukė vietinės spaudos dėmesio po to, kai paskelbė boikotą visoms Harlemo parduotuvėms, restoranams, kitiems verslams ir visoms bažnyčioms, išskyrus jo paties. Jo manimu visai tai sukels ekonominę krizę, per kurią iš rajono pabėgs baltaodžiai ir smuks nekilnojamo turto kainos.
Jorkšyro terjeras
thumb|left|220px|Kailio priežiūros procedūros
Jorkšyro terjeras – dekoratyvinių šunų veislė, išvesta apie 1800 metus Anglijoje. Tarptautinės kinologų federacijos priskiriama žaislinių terjerų kategorijai.
Išvaizda
Jorkšyro terjerai – viena mažiausia šunų veislių. Pagal TKF standartus svoris turi neviršyti 3,5 kilogramo, minimalus ūgis ir svoris nenustatyti. Šuns kailis ilgas, tolygiai krentantis abiejose pusėse. Standartinė spalva – tamsaus plieno mėlynumo arba sidabro mėlynumo. Kailis ant krūtinės sodrios, ryškios gelsvai rusvos spalvos.
Jorkšyro terjeras pasirodė XIX a. pradžioje dabartinio Jorkšyro rajone, veisėjams siekiant išvesti žiurkininką, kurį būtų galima nešiotis kišenėje. Greičiausiai buvo kryžminami juodieji su įrudžiu, Peizlio ir Klaidsdeilio terjerai. Jorkšyro terjero plaukas kaip žmogaus todėl juos gali laikyti ir alergiją turintys žmonės.
Priežiūra
Jorkšyro terjerai yra dekoratyviniai šunys, todėl kailio išvaizda labai svarbi. Mažo, tvirto šunelio plaukas su melsvu ar auksiniu atspalviu yra labai ilgas, reikalaujantis priežiūros. Jį reikia šukuoti kasdien. Plaukai ant galvos yra surišami kaspinu, kad nekristų į akis. Parodinio šuns plaukai visiškai uždengia kojas. Kadangi ši veislė neturi pokailio, jie labai retai šeriasi.
Šį šunį galima išmokyti tvarkos, tik reikia kasdien ir nuosekliai kartoti komandas, taisykles. Kasdien jorkšyrui reikia aktyviai judėti 30-60 minučių. Jiems patinka vaikščioti, bėgioti risčia, žaisti, žiūrėti televizorių. Tipiškas šios veislės šuo tiesiog trykšta energija. Jorkšyro terjerai yra itin atsidavę šunys. Be to, šiuos šunis gali turėti net ir šunims alergiški žmonės.
Agustín Delgado
Agustín Javier Delgado Chala (gimė 1974 m. gruodžio 23 d., Ibara, Ekvadore) – Ekvadoro futbolininkas, Ekvadoro vyrų futbolo rinktinės puolėjas.
Karjera
Žaidė 2002 metų Pasaulio futbolo čempionate ir 2006 metų Pasaulio futbolo čempionate. 2006 m. čempionate žaidė trejose rungtynėse, per kurias atliko vieną rezultatyvų perdavimą, o pirmose dvejose rungtynėse pelnė po įvartį bei abu kartus išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju. 2007 m. lapkričio 15 d. paskelbė apie karjeros rinktinėje pabaigą.
Google Earth
Google Earth („Google Žemė“) – nedidelė nemokama (apie 10 MB užimanti) internetinė programa, kuria naudojantis galima išvysti beveik bet kurią pasaulio vietą. Jos pagrindą sudaro milžiniška aukštos kokybės palydovinių nuotraukų bazė, kuri yra patalpinta „Google“ serveriuose. Nuotraukos taip pat pildomos iš „Panoramio“ projekto.
Trumpa istorija
2004 m. pabaigoje interneto korporacija Google inc. įsigijo garsią skaitmeninių žemėlapių kūrėją „Keyhole“, kuri kūrė programą „EarthViewer“. Netrukus 2005 metais Google paskelbė, kad išleido projektą „Google Earth“, kuri buvo minėtos programos „Earth Viewer“ žymiai patobulintas variantas.
Programa
Tik paleidus programą prieš akis pasirodo žemės gaublys. Jį kompiuterio pelės pagalba galima sukioti ir nukreipti į norimą pasaulio vietą, o pelės ratuku priartinti arba patolinti vaizdą. Palydovų nuotraukos pradedamos siųsti tik tada, kuomet priartinama konkreti vieta. Atsiunčiamas vaizdas pradžioje būna neryškus ir pamažu detalizuojamas, pildomas įvairiais objektais iki kol gaunamas gana kokybiškas vaizdas.
Įvairių regionų detalumas programoje skiriasi ir yra nuolat vystomas. Jis priklauso nuo miesto ar vietovės dydžio bei populiarumo. Daugelis pasaulio vietų nufotografuota 15 m raiška, didesni miestai 0,61 m raiška ir tik nedaugelis vietų nufotografuota 0,15 m raiška.
Lietuva Google Earth programoje
Naujausias ir kokybiškiausias fotografijas turi Vilnius, Kaunas, Šiauliai, Marijampolė, Alytus, Palanga ir dar keletas Lietuvos vietų ir jų apylinkės. Vaizdas čia palyginti detalus, kai kur galima įžiūrėti netgi žmones. Kitos teritorijos yra atvaizduoti porą kartų mažesne raiška ir truputį išblukusios.
Nebka
Jo įpėdinis garsusis Džoseras, manoma, buvo jo brolis. Iš aštuoniolikos Nebkos valdymo metų išliko tik keli reliktai.
16 (skaičius)
Chemijoje – sieros atominis numeris
Chemijoje
16 yra sieros atominis skaičius.
Apytikslė deguonies atominė masė lygi šešiolikai.
Šešioliktainė skaičiavimo sistema
Programavime labai paplitusi šešioliktainė skaičiavimo sistema, kur papildomi skaitmenys žymimi raidėmis (10 = A, 11 = B, 12 = C, 13 = D, 14 = E, 15 = F). Pagrindinis jos privalumas – iš šešioliktainės sistemos nesunku net ir mintinai versti į dvejetainę ir atgal (keturi dvejetainės sistemos skaitmenys atitinka vieną šešioliktainės sistemos skaitmenį).
Kad šešioliktaine sistema užrašytą skaičių būtų galima atskirti nuo dešimtaine sistema užrašyto, jis ženklinamas pagal specialias taisykles. Egzistuoja keli šešioliktainių skaičių žymėjimo būdai:
Skaitmeninėje elektronikoje
Daugelis elektroninių skaitiklių turi keturis trigerius ir yra skirti skaičiuoti būtent iki šešiolikos. Jei reikia, papildomų loginių elementų pagalba jų pagrindu sukonstruojami ir tik iki dešimties skaičiuojantys skaitikliai (suskaičiavus maksimalią reikšmę, pradedama nuo nulio).