cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bernadeta Lukošiūtė
Bernadeta Lukošiūtė-Stankevičienė, dar žinoma kaip Teta Beta (g. 1949 m. balandžio 17 d. Viduklėje) – Lietuvos aktorė, radijo ir televizijos diktorė, radijo ir televizijos vaikų laidų vedėja. Vyras – aktorius Pranas Stankevičius.
1968 m. baigė Viduklės vidurinę mokyklą. Mokėsi Lietuvos konservatorijoje ir Vilniaus universitete. Dirbo Lietuvos nacionalinėje filharmonijoje. 1969 m. pradėjo dirbti Lietuvos radijuje ir televizijoje (radijo diktorė, įgarsintoja, radijo ir televizijos laidų vaikams vedėja – „Labanakt, vaikučiai“, „Tetos Betos viktorina“). LRT dirbo daugiau nei 50 metų (2020 m. baigė darbą).
Už nuopelnus Lietuvos nepriklausomybės atkūrimui Bernadeta Lukošiūtė apdovanota Sausio 13-osios medaliu.
Sidabrinė
Sidabrinė - spalva, pilkos ir baltos spalvų atspalvis.
Demoptolemas
Demoptolemas (🇬🇷) – vienas iš daugybės Itakės karalienės Penelopės jaunikių; minimas Homero „Odisėjoje“. Atvykęs iš Dulichijaus drauge su 56 kitais jaunikiais.
Demoptolemui pavykę išgyventi, kai Odisėjas su sūnumi Telemachu puolimui pasitelkę lankus. Demoptolemas dalyvavęs paskutiniame pasipriešinime, kartu su kitais jaunikiais miręs pervertas Odisėjo ieties, einant į pabaigą kovai šio rūmų salėje.
Pietų Sudano futbolo asociacija
Pietų Sudano futbolo asociacija (S.S.F.A.) - vyriausybinė institucija atsakinga už futbolo varžybas ir rinktines Pietų Sudane. Asociacija buvo įkurta 2011 m. balandžio mėnesį, tačiau dar nėra FIFA ir Afrikos futbolo konfederacijos narė. Asociacijos būstinė yra šalies sostinėje Džuboje, o jos vadovu paskirtas Oliver Mori Benjamin. 2011 m. gegužės 25 d. buvo suburta Pietų Sudano vyrų futbolo rinktinė.
Kalvarijų gatvė
Kalvarijų gatvė – Vilniaus miesto gatvė prasidedanti nuo Žaliojo tilto, netoli Konstitucijos prospekto. Administracinis pavaldumas: Šnipiškių seniūnija (neporiniai namai nuo Nr. 1 iki 81 ir poriniai nuo Nr. 2 iki 200), Žirmūnų seniūnija (neporiniai nuo Nr. 85 iki 153) ir Verkių seniūnija (poriniai nuo Nr. 202 ir neporiniai nuo Nr. 157).
Organizacijos
thumb||[[Vilniaus rajono apylinkės teismas]]
Istorija
Lietuvos TSR laikais vadinosi kaip Felikso Dzeržinskio gatvė, susiformavo Kalvarijų turgus. Kiti ankstesni pavadinimai:, , Калварийская, Снипишская.
1981 m. judrioje (dab. Kalvarijų, Žalgirio ir Verkių gatvių) sankryžoje neaiškiomis aplinkybėmis žuvo disidentas, Lietuvos Helsinkio grupės narys kunigas Bronius Laurinavičius (1913-1981), persekiotas sovietų specialiųjų tarnybų dėl žodžio laisvės.
2010 m. Broniaus Laurinavičiaus skvere pastatytas paminklas kunigo atminimui.
NBA 2023–2024 m. sezonas
NBA 2023–2024 m. sezonas – 78-asis Nacionalinės krepšinio asociacijos (NBA) sezonas, kurio reguliarusis sezonas prasidės 2023 m. spalio mėn. ir baigsis 2024 m. balandžio mėn. 2024 m. NBA Visų žvaigždžių rungtynes planuojama surengti 2024 m. vasario 18 d. Indianapolyje. NBA atkrintamosios varžybos prasidės 2024 m. balandžio mėn. ir baigsis NBA finalu 2024 m. birželį.
Naujokų birža
2023 m. NBA naujokų birža įvyko 2023 m. birželio 22 d. „Barclays Center“ arenoje Brukline, Niujorke.
Padvarė (reikšmės)
Padvarė reiškia:
FK Lygis Kaunas
Istorija
Futbolo klubo „Lygis“ iki 2016 metų žaidė KAFF III lygos pirmenybėse.
2016-aisiais „Lygis“ debiutavo LFF II lygos pirmenybėse.
2022 m. FK Lygis / FM Lygis gavo dvi žvaigždutes LFF „Futbolo ugdymo organizacijų sertifikavimo sistemoje“. Paminėta kad FK Lygis yra FC Hegelmann futbolo akademija.
Spalvinė gama
Mėlyni (žydri) marškinėliai ir juodos (pilkos) spalvos šortai.
Klubo logotipas
Baltos spalvos skydas, o jame didelis futbolo kamuolys. Skydas įrėmintas mėlynais ir juodais apvadais.
Vilniaus universitetinė Antakalnio ligoninė
thumb|right|250px|2023 m. thumb|right|250px|2015 m.
Vilniaus universitetinė Antakalnio ligoninė – Vilniaus ligoninė.
Istorija
1944 m. Vilniuje įsitvirtinus sovietams, buvo įkurta specializuota poliklinika Lietuvos komunistų partijos darbuotojams. 1952 m. įstaiga tapo ligonine.
Graužiškių valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1920 m. priskirtas Vidurio Lietuvai.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Geltonasis Kristus
Geltonasis Kristus  – vienas žymiausių prancūzų dailininko postimpresionisto Polio Gogeno paveikslų. Sukurtas 1889 m. Pont-Avene (Pont-Aven, Bretanė). Kartu su kita Gogeno drobe „Žaliuoju Kristumi“ (Le Christ vert) laikomas vienu iš svarbiausių simbolizmo kūrinių tapyboje. Šiuo metu eksponuojamas Albright–Knox meno galerijoje Bafale (Niujorko valstija), JAV.
Perfekcionizmas (psichologija)
thumb|250px|right|Žolė trumpinama iki reikiamo aukščio Perfekcionizmas ( 'tobulas') – asmenybės bruožas, įsitikinimas, kad būtina siekti nepriekaištingumo ir tobulumo, kartu griežtai vertinant save ir labai rūpinantis tuo, kaip kiti žmonės vertina tave patį. Perfekcionizmas suvoktinas kaip daugiamatė ir daugiasluoksnė asmenybės savybė, ir iš pradžių kai kurie psichologai manė, jog esama daug teigiamų ir neigiamų šio reiškinio atžvilgių. Perfekcionizmas skatina žmones siekti neįgyvendinamų idealų ar netikroviškų tikslų, todėl dažnai atsiranda įvairių prisitaikymo problemų, pavyzdžiui, depresija, nerimas, obsesinis kompulsinis sutrikimas, obsesinis kompulsinis asmenybės sutrikimas ir žema savivertė. Šie prisitaikymo sunkumai neretai kelia mintis bei polinkį žudytis ir skatina vaikų, paauglių ir suaugusiųjų psichologinius, fizinius, socialinius sutrikimus, problemas siekti tolesnių tikslų. Nors objektyvus požiūris į perfekcionizmą gali sumažinti stresą, nerimą ir paniką, Jungtinės Karalystės psichologų Tomaso Karano (Thomas Curran) ir Endriu Hilo (Andrew Hill) apibendrinti naujausi duomenys rodo, jog šiuolaikinis jaunimas vis dažniau linkęs į perfekcionizmą.
Geltonasis Kristus
miniatiūra|180px|left|Medinė nukryžiuotojo skulptūra Notre-Dame de Trémalo koplyčioje Pont-Avene (189x133 cm, nežinomas aut.) miniatiūra|180px|left|Dailininko [[autoportretas prie „Geltonojo Kristaus“, pavaizduoto veidrodiniame atspindyje. (1889 m., 38x46 cm, Orsė muziejus)]]
Apie paveikslą
Gogenas pirmą kartą pabuvojo Pont-Avene 1886 m. Gogeno kūrybos bretaniškajam etapui, pertraukiamam išvykomis pas Vincentą van Gogą Arlyje (Provansas), būdinga keletas darbų religine tematika, tarp kurių ir „Geltonasis Kristus“.
Gogenas simbolistinį „Geltonąjį Kristų“ nutapė 1889 m. rudenį. Prancūzų publicistas Oktavas Mirbo šį paveikslą pavadino „pavojingu ir pikantišku barbarų puošnumo, katalikų liturgijos, indų meditacijos, gotiškos išmonės ir subtilaus simbolizmo mišiniu “.
Nukryžiuotas Kristus pavaizduotas trijų bretonių moterų, apsirengusių tradiciniais XIX a. tautiniais drabužiais, apsuptyje, įprasto prancūziško kaimo peizažo fone. Tvyranti ore rimtis, ramios, nuolankios moterų pozos, prisotintas saulėta geltona spalva peizažas su raudonuojančiais rudenį medžiais, valstietis, kiek toliau užsiėmęs savo darbais, negali nekonfliktuoti su tuo, kas vyksta ant kryžiaus. Visa tai smarkiai kontrastuoja su Jėzumi Kristumi, kurio veide atsispindi ta kančių stadija, kuomet ji pereina į apatiją, abejingumą supančiai aplinkai.
Rudeninė geltonos, raudonos ir žalios spalvos paletė kraštovaizdyje atkartoja dominuojantį Kristaus figūros geltonį. Ryškūs kontūrai ir formų plokštumos šiame paveiksle yra būdingos tapybos kluazonizmo stilistikai.
Kristaus begalinės kančios ir žmonių „nematymas“ to, neskaitant saujelės pasekėjų, menininko siekis suprasti ir pavaizduoti, bandyti atsakyti kaip dailininkui į svarbiausius religinius ir filosofinius klausimus – visa tai Gogeną suartina su kitais garsiais meistrais, nagrinėjusiais „amžinąją“ tematiką savo darbuose.
„Geltonojo Kristaus“ piešinys, atliktas pieštuku, saugomas Thyssen-Bornemisza muziejuje (Madridas). Akvarelinis eskizas yra Chapman kolekcijoje Niujorke.
CF Reus Deportiu
CF Reus Deportiu – Ispanijos futbolo klubas iš Reuso miesto, esančio Katalonijoje.
Istorija
1951 m. Reus Deportiu buvo pertvarkytas į du nepriklausomus subjektus: CF Reus Deportiu, visiškai atsidavusį futbolui, ir Reus Deportiu, remiantį kitas sporto šakas.
2015 m. klubas pateko į 2015–2016 m. Karaliaus taurės turnyro aštuntfinalį, kuriame pralaimėjo Madrido „Atlético“. Tą sezoną klubas pateko į atkrintamąsias varžybas, kai tapo Segunda División B, trečiosios grupės nugalėtojais. Pirmajame etape Reusas išvykoje 3:0 įveikė „Racing de Santander“. 2016 m. gegužės 29 d. namuose pasiekė pergalę rezultatu 1;0 ir po sezono buvo perkelti į Segunda División.
2016–2017 m. debiutavo Segunda División. Joje užėmė vienuoliktą vietą. 2017–2018 m. – keturioliktą.
2019 m. liepos mėn. dėl tos pačios priežasties CF Reus Desportiu buvo pašalinti ir iš Segunda División B ir iškrito į Tercera División. Rugsėjo mėn. klubas pašalintas ir iš šio diviziono, nes neatvyko į pirmąsias dvi sezono rungtynes.
Vėliau buvo nuspręsta, kad klubas negali žaisti trijose Katalonijos regioninėse lygose, kol nebus padengtos skolos.
2019 m. spalį Sporto arbitražo teismas nurodė grąžinti Reus Desportiu į Segunda B, bet šis sprendimas negalėjo būti įgyvendintas.
2020 m. spalio 20 d. Reus Desportiu buvo likviduotas teisme, klubo savininkams nepateikus plano, kaip sumokėti skolas, kurių suma siekia daugiau nei 9 mln eurų.
Padvarė (Varnionys)
Padvarė arba Padvariškės  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Varnionių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 22 km į šiaurės vakarus nuo Astravo, 14 km nuo Varnionių. Eina keliai į Bistryčią, Žarnelius, Trakininkus I. Aplink dunkso miškai.
Radviliškio SC
Radviliškio „Radviliškis“ – Lietuvos futbolo klubas iš Radviliškio.
miniatiūra|250px|right|Radviliškio stadionas
Istorija
Radviliškio miestą nuo 2013 m. reprezentavo FK „Lokomotyvas“. Tačiau jame žaidė nemažai vilniečių, panevėžiečių, todėl 2014 m. pabaigoje Radviliškyje buvo įkurtas futbolo sporto klubas „Radviliškis“. Naujam klubui vadovauti ėmėsi Mindaugas Urbonavičius, iki tol dirbęs Radviliškio „Lokomotyvo“ treneriu. FSK deklaravo, kad nori dirbti su miesto jaunimu ir vaikais, o Lokomotyvas ir toliau žaidė šalies Pirmojoje lygoje, remdamasis „legionierių“ pagalba. Tais pačiais metais (2015) FSK Radviliškis debiutavo LFF II lygos, vakarų zonos pirmenybėse. Debiutiniame sezone FSK „Radviliškis“ užėmė penktąją vietą.
2017 m. klubas žaidė Trečios lygos, Šiaulių regiono pirmenybėse.
2018 m. vadinosi Radviliškio SC, tokiu pavadinimu dalyvavo LFF taurės turnyre. ŠAFF III lygos pirmenybėse komanda iškovojo pirmą vietą. „ŠSPC-Radviliškis" net keturiolika kartų šventė pergales ir tik du kartus sužaidė lygiosiomis. Šiame sezone Deividas Dargužas išsiskyrė komandoje rezultatyvumu ir pelnė net 42 įvarčius. Buvo pasiekti futbolui nebūdingi rezultatai: 16:3 sutriuškinta Pakruojo „Kruoja-Kupsc" bei 13:0 Kelmės FK-VJSM.
2019 m. Radviliškis žaidė Antros lygos, Vakarų zonoje. Sezonas prasidėjo puikiai ir komanda lyderiavo, tačiau po vasaros pertraukos keletą kartų suklupo ir leido priartėti artimiausiems persekiotojams. Nepaisant kelių nesėkmingų rungtynių, tapo pirmenybių nugalėtojais. Įspūdingiausia pergale tapo 2019 m. rugpjūčio 15 d. rungtynės Radviliškyje, kai šeimininkai nugalėjo varžovus iš Kelmės rezultatu 14-1. Komandos žaidėjas Deividas Dargužas pasižymėjo šiame sezone net 34 įvarčiais.
2022 m. licencijavosi Antrai lygai, tačiau licencija nebuvo suteikta. Išimties tvarka radviliškiečiai, rungtyniavo 2022 m. Antroje lygoje. Klubui buvo pritaikytos sankcijos: atimti trys taškai ir skirti įpareigojimai pašalinti nustatytus trūkumus. Įpusėjus pirmenybėms ekipa buvo turnyrinės lentelės apatinėse pozicijose.
2023 m. nebandė licencijuotis į II lygą.
Klubo spalvinė gama
Klubo emblemoje – žirgo motyvas, kuris naudojamas Radviliškio miesto simbolikoje.
Juoda ir geltona spalvos.
Treneris
Nuo pat klubo įkūrimo 2015 metais jam vadovauja Mindaugas Urbonavičius.
Sudėtis
Atnaujinta:
Fidžio ir Lietuvos santykiai
Fidžio ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Fidžio ir Lietuvos.
Radviliškio SC
Sudėtis
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
12px
Fidžio ir Lietuvos santykiai
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės.
Radviliškio SC
Dubleriai
Komandos dublerių komanda debiutavo 2020 m. III lygos Šiaulių zonoje „ŠSPC-Radviliškis B" pavadinimu, ir užėmė trečiąją vietą. Sekančiuose sezonuose LFF varžybose nedalyvavo.
Salės futbolas
„ŠSPC-Radviliškis" Salės futbolo komanda keletą metų žaidė LFF futsal I lygos Šiaulių apskrities "A lygos" pirmenybėse, ir ne vieną kartą <...> jas laimėjo, tame tarpe ir 2019-2020 m. sezone.
Fidžio ir Lietuvos santykiai
2023 m. pradžioje Lietuvoje negyveno nė vienas Fidžio pilietis, tačiau 2022 m. buvo išduota viena e-rezidento kortelė Fidžio piliečiui. Taip pat užregistruota, kad 2022 m. į Fidžį gyventi išvyko vienas Lietuvos pilietis.
Radviliškio SC
Salės futbolas
2020-2021 m. sezone klubas išreiškė norą dalyvauti Lietuvos futsal A lygos varžybose, ir 2-3 d. žaidė atrankos turnyre Prienuose dėl vietos A lygoje. Komanda užėmė pirmąją vietą ir iškovojo teisę dalyvauti Futsal A lygoje.
Fidžio ir Lietuvos santykiai
Santykių istorija
Lietuva ir Fidžis diplomatinius santykius užmezgė 2014 m. sausio 24 d. Lietuvos nuolatinei atstovei Jungtinėse Tautose ambasadorei Raimondai Murmokaitei ir Fidžio nuolatiniam atstovui Jungtinėse Tautose ambasadoriui Peteriui Tomsonui Niujorke (JAV) pasirašius bendrąjį komunikatą dėl Lietuvos Respublikos ir Fidžio Respublikos diplomatinių santykių užmezgimo. Fidžio Respublika tapo 176 valstybe, su kuria Lietuva užmezgė diplomatinius santykius ir devinta Ramiojo vandenyno regiono valstybe po Australijos, Naujosios Zelandijos, Samoa, Nauru, Saliamono Salų, Mikronezijos Federacinių Valstijų ir Kiribačio, su kuria Lietuva užmezgė diplomatinius santykius.
Radviliškio SC
Salės futbolo komandos sudėtis
Atnaujinta:
Fidžio ir Lietuvos santykiai
Santykių istorija
2016 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerija skyrė 10 tūkst. eurų humanitarinei pagalbai teikti nukentėjusiems nuo tropinio ciklono Vinstono Fidžyje, lėšas pervedant Jungtinių Tautų lyčių lygybės ir moterų įgalinimo padaliniui.
Radviliškio SC
Salės futbolo komandos sudėtis
✰–Lietuvos vaikinų iki 19 m. salės futbolo rinktinę atstovavę žaidėjai
Fidžio ir Lietuvos santykiai
Santykių istorija
Nuo 2017 m. Lietuva įtraukta į valstybių, kurioms atskrendant į Fidžį netaikomas reikalavimas turėti vizą, sąrašą.
Pasiuntinių ir ambasadorių sąrašas
2023 m. duomenimis, nei Lietuva, nei Fidžis nėras vienas kitam akreditavę savo ambasadorių.
Pietų Sudano vyrų krepšinio rinktinė
Pietų Sudano vyrų krepšinio rinktinė – Pietų Sudanui atstovaujanti visose nacionalinėse krepšinio varžybose. Rinktinė buvo suburta 2011 m. gegužės mėnesį, nuo 2013 m. FIBA narė.
Savo pirmąjį oficialų susitikimą rinktinė turėjo sužaisti su Uganda 2011 m. liepos 10 dieną šalies sostinėje Džuboje, tačiau rungtynės buvo du kartus atšauktos.
2021 m. debiutavo Afrikos čempionate, o vėliau pateko į pasaulio čempionatą (atvedė iš Pietų Sudano kilęs treneris Luolas Dengas).
Rageliškės
Rageliškės  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Varnionių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 16 km į šiaurės vakarus nuo Astravo, 10 km nuo Varnionių, miškų apsuptyje, šalia Vilniaus–Polocko plento.
Sidariškė
Sidariškė – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kiaunorių.
Jungtinių Amerikos Valstijų Konstitucija
Jungtinių Amerikos Valstijų konstitucija – aukščiausias Jungtinių Valstijų įstatymas. JAV Konstitucija yra teisėtos JAV valdžios pamatas, pagrindžiantis Jungtinių Amerikos Valstijų ir Jungtinių Valstijų federalinės valdžios egzistavimą. Konstitucijoje pateikiama Jungtinių Valstijų federalinės valdžios organizavimo sistema. Dokumentas apibrėžia tris pagrindines valdžios šakas: įstatymų leidžiamąją valdžią, kuri priklauso iš dviejų rūmų sudarytam Kongresui; vykdomąją valdžią, priklausančią prezidentui; ir teisminę valdžią, kurią sudaro Aukščiausiasis teismas ir kiti federaliniai teismai. Be šių šakų organizavimo numatymo, konstitucija taip pat tiksliai apibrėžia, kokius įgaliojimus kiekviena šaka gali vykdyti. Konstitucija taip pat palieka išskirtinai daug teisių atskiroms JAV valstijoms, tokiu būdu sukurdama Jungtinių Valstijų federalinės sistemos valdymą. JAV konstitucija yra trumpiausia ir seniausia rašytinė konstitucija.
Istorija
Filadelfijos konstitucinis suvažiavimas priėmė JAV konstituciją 1787 metų rugsėjo 17 dieną Filadelfijoje, o vėliau ši konstitucija visų žmonių vardu buvo ratifikuota atskirose valstijose vykusiuose suvažiavimuose. Konstitucija nuo jos priėmimo buvo pataisyta 27 kartus. Pirmosios dešimt JAV konstitucijos pataisų yra vadinamos Teisių biliu. „Konfederacijos ir amžinos sąjungos straipsniai” buvo pirmasis dokumentas, laikytas pirmąja JAV konstitucija .Tačiau JAV konstitucija, kaip pagrindinis JAV dokumentas, pakeitė Konfederacijos straipsnius. Konstitucija užima pagrindinę vietą JAV teisėje ir politinėje kultūroje. Šis rašytinio dokumento originalas yra demonstruojamas Nacionalinių archyvų ir dokumentų valdyboje Vašingtone.
Amar-Sinas
thumb|220px|Amar-Sino valdymo laikų dantiraščio lentelė su cilindriniu antspaudu Amar-Sinas arba Amar-Suenas – trečiasis Trečiosios Ūro dinastijos karalius, valdęs 2046–2038 m. pr. m. e.; sostą paveldėjo iš tėvo Šulgio.
Amar-Sinas tęsė tėvo politiką ir įtvirtino Ūro valdžią regione; daug dėmesio buvo skiriama statyboms Ūre bei Nipūre. Būta karinių konfliktų su rytinio pasienio regionais.
Šventasis (reikšmės)
Ši sąvoka turi įvairias reikšmes:
Taip pat skaitykite:
Lesoto ir Lietuvos santykiai
Lesoto ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lesoto ir Lietuvos.
Santykių istorija
Diplomatiniai santykiai tarp dviejų valstybių užmegzti 2000 m. liepos 20 d., tačiau dvišalių susitikimų ministrų ar viceministrų lygiu suorganizuota nėra buvę.
Lesote dirbo tarptautinės misijos „Gydytojai be sienų“ dalyvis logistas Andrius Slavuckis.
Ekonominiai santykiai
Tarp šalių vystomi minimalūs ekonominiai ryšiai. 2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Lesoto siekė 0,6 tūkst. eurų.
Prekybos balanse vyrauja eksportas iš Lietuvos į Lesotą.
Pasiuntinių ir ambasadorių sąrašas
2023 m. duomenimis, nei Lietuva, nei Lesotas nėra vienas kitam akreditavę savo ambasadorių.
Adomas Bartuševičius
Adomas Bartuševičius (1790 m. gruodžio 12 d. Jiezne, Trakų apskr. – 1881 m. lapkričio 7 d. Panemunio dvare, Nemajūnuose) – Birštono kurorto steigėjas, 1863 m. sukilimo dalyvis.
Biografija
Adomas Bartuševičius gimė 1790 m. gruodžio 12 d. Jiezne, buvusios Jelenskio kuopos leitenanto Vincento Bartuševičiaus ir jo žmonos Kotrynos šeimoje.
Šeima
1834 m. Jiezno bažnyčioje Adomas Bartuševičius vedė bajoraitę Dominyką Jodkovską, Jodkovskių Pranciškaus ir Onos dukterį. Po santuokos Adomas Bartuševičius pirko Panemunio dvarą, stovėjusį prie Nemuno įlankos, už poros kilometrų nuo Nemajūnų miestelio. Turėjo namą Vilniuje, Stanislovo Skapo gatvėje.
Čia susilaukė vaikų: 1836 m. Vaclovo Bartuševičiaus, 1838 m. Adomo Dominyko Bartuševičiaus ir dukters Valerijos Bartuševičiūtės pagal vyrą Medziblockos. Anksti mirus žmonai Dominykai, 1842 m., vaikų auklėjimo našta teko tėvui Adomui.
Birštono kurorto įsteigimas
1854 m. Adomas Bartuševičius bei gydytojas Benediktas Bilinskis gavę leidimą steigti Birštono kurortą tapo šio kurorto steigėjais. Tais pačiais metais jie sudarė sutartį su Birštono bažnyčios administratoriumi dėl mineralinių šaltinių (17 ha) nuomos dvylikai metų. Buvo pradėtos statyti pirmosios gydyklos.
Dalyvavimas 1863 m. sukilime
Dar prieš 1863 m. sukilimą Adomas Bartuševičius savo dvare organizuodavo bajorų susirinkimus, platino draudžiamą spaudą. 1863 m. sukilimą aktyviai rėmė.
Visi trys jo vaikai: Vaclovas Bartuševičius, Adomas Dominykas Bartuševičius ir Valerija buvo 1863 m. sukilimo dalyviai, sūnūs ir organizatoriai Trakų apskrityje. Adomas Bartoševičius kartu su sūnumi Vaclovu Pelėšiškėse 1863 m. balandžio-liepos mėnesiais sužeistiems sukilėliams buvo įsteigę slėptuvę-ligoninę. Adomo Bartuševičiaus sūnūs Vaclovas Bartuševičius ir Adomas Dominykas Bartuševičius po 1863 m. sukilimo buvo paskelbti ieškomais asmenimis visoje Rusijos imperijoje, jie pasitraukė į Vakarus, į Paryžių.
Adomas Bartuševičius 1864 m. buvo kalintas Trakų kalėjime, tardomas. Jį paleidus iš kalėjimo 1864 m. lapkričio mėn., raportas apie tai buvo siųstas pačiam generalgubernatoriui Michailui Muravjovui.
Prieš Adomą Bartuševičių po 1863 m. sukilimo daugybę metų Trakų žandarmerijos buvo vykdomas politinis sekimas. 1877 m. Adomas Bartuševičius buvo apkaltintas draudžiamos literatūros platinimu ir prieš jį (1877–1879 m.) politinis sekimas buvo sustiprintas. Šis sekimas vykdytas iki pat jo mirties.
Maharšis Mahešas Jogis
Maharšis Mahešas Jogis (, ; 1918 m. sausio 12 d. – 2008 m. vasario 5 d.)  – Indijos dvasinis mokytojas (guru), Transcendentinės meditacijos technikos mokytojas.
Gimė kaip Mahešas Prasadas Varma. Tiksli gimimo data ir jaunystės biografija nėra žinomos. 1942 m. Alahabado universitete baigė fizikos studijas. Tapo guru Brahmanandos Sarasvatės (Gurudevo) mokiniu. Palaipsniui Maharšis Mahešas Jogis tapo svarbiausiu Gurudevo patikėtiniu, bet šiam mirus negalėjo perimti guru įpėdinystės, nes nebuvo brahmanas.
Kurį laiką Mahešas Jogis praleido Utarakašyje, Himalajų papėdėje, kur gyveno atsiskyrėliškai. Nuo 1955 m. pradėjo keliauti po Indiją, kur skelbė savo mokymą, pavadintą „transcendentine meditacija“. Nuo 1959 m. pradėjo savo mokymą skelbti svetur (Pietryčių Azijoje, JAV, Australijoje, Afrikoje). Jis subūrė kelis milijonus pasekėjų, tarp kurių buvo populiarios muzikos grupės „The Beatles“ nariai. Vėliau įsikūrė Šveicarijoje (Zelisberge), o 1974 m. Ajovoje įkūrė Maharšio tarptautinį universitetą. Vėliau jo Transcendentinės meditacijos organizacija išaugo į stambią korporaciją, o pats Maharšis buvo persekiojamas pareigūnų dėl mokesčių vengimo.
1990 m. persikėlė į Nyderlandus, Vlodrope įkūrė Maharšio Europos tyrimų universitetą. 1992 m. jo pasekėjai įkūrė tarptautinę „Gamtos dėsnių partiją“ (Natural Law Party). 2000 m. įsteigė „Visuotinę pasaulio taikos valstybę“, kurios „sostinė“ tapo pagal Maharšio Mahešo Jogio „vedinės architektūros“ principus pastatytas Maharšio Vedinis miestas (Maharishi Vedic City) Ajovoje.
2008 m. mirė savo rezidencijoje Vlodrope. Pelenai išbarstyti trijų upių santakoje Alahabade.
Parašė daug knygų, kuriose skelbė savo mokymą, dėstė „Bhagavadgytos“ komentarus. Maharšis Mahešas Jogis propagavo jogą ir meditaciją kaip visuotines praktikas, vedų žiniją laikė universaliu mokslu, propagavo pasaulinę taiką, pasaulinės valstybės idėją.
Tartokas (Astravas)
Tartokas  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Varnionių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 18 km į šiaurės vakarus nuo Astravo, 9 km nuo Varnionių, miškų apsuptyje, Vilijos kairiajame krante, prie santakos su Tartoko upeliu. Keliai į Bistryčią, Varoną, Trakininkus I.
Sao civilizacija
Sao civilizacija – geležies amžiaus archeologinė kultūra, klestėjusi Kanem-Bornu istoriniame regione (dab. Čado pietvakariuose ir Kamerūno šiaurėje) X–XVI a.
Bruožai
Civilizacija susiformavo derlinguose Šari ir Logonės upių slėniuose į pietus nuo Čado ežero. Ankstyviausi gyventojai čia identifikuoti iš V a. pr. m. e., ir tai laikoma Sao civilizacijos pradžia. Visame Čado ežero baseine būtent čia susiformavo tankiausiai gyvenama ir aukščiausio lygio priešistorinė civilizacija.
Manoma, kad IX a. civilizacija patyrė imigracijas. Atsikėlėliai kalbėjo Čado kalbomis ir iš pradžių gyveno Sacharos oazėse Bilmoje, Tadžerėje ir kt. Vėliau jie migravo į pietus, kur susimaišė su vietos gyventojais ir atnešė jiems kitokią kultūrą. Legendos kalba apie tris vieną po kitos sekusias migracijas, kas rodo, jog Sao kūrėjai buvo susimaišę iš skirtingos kilmės etninių grupių. Šios migracijos pradėjo klasikinį Sao laikotarpį. Anot legendų, tuo metu Sao žmonės gyveno pasidalinę į septynis klanus, tačiau suvienytus į vieną valstybę – hipotetinę Sao imperiją.
Civilizacija paliko apie 350 archeologinių vietovių, daugiausia pailgų pilkapių, kuriuose buvo laidojama, randama daug meno dirbinių. Kai kurie kapai turėdavo tris ar keturis sluoksnius. Didžiausio klestėjimo („klasikinio Sao“) laikotarpiu (XII–XV a.) kūnai buvo laidojami patalpinti į didžiulius molinius indus. Kultūrai būdingi gausūs terakotos dirbiniai, vaizduojantys žmones ir gyvūnus. Kai kurie jų pasiekia ypač aukšto meninio lygio, yra detalizuoti ir tikslūs. Be to, Sao kūrėjai gamino ir bronzos, geležies, dramblio kaulo dirbinius.
Nuo XIV a. civilizacijos likimas nėra aiškus. Vietos gyventojai neišvengiamai susidūrė su kitų, didesnių ir stipresnių regiono valstybių, tokių kaip Kanemas, Bagirmis, o vėliauir Borgu agresija. Kultūra sumenko. XVI a. Sao teritorijos buvo galutinai islamizuotos ir prijungtos prie Bornu valstybės. Jos gyventojų dalis greičiausiai migravo į pietus, į Adamavos regioną. Sao tautos palikuonimis šiuo metu save laiko kotokai ir sarai.
Nuorodos
Puslapis apie Sao civilizaciją
Šventasis (filmas)
Šventasis – Lietuvos režisieriaus Andriaus Blaževičiaus vaidybinis kino filmas. Premjera – 2017 m. ruduo.
Su filmo „Šventasis“ projektu jo kūrybinė grupė dalyvavo Andrzej Wajda kino mokyklos tarptautiniame pilnametražių filmų projekte „Ekran“. „Šventojo“ scenarijus lėmė filmo koprodukciją su lenkų prodiuserine kompanija „No Sugar Films“, kuri prisidėjo prie filmo atsiradimo.
Siužetas
Savo debiutiniame pilnametražiame filme A. Blaževičius su su aktoriumi Mariumi Repšiu priešakyje narplioja vidutiniojo gyventojų sluoksnio problemas. Tai pasakojimas apie jauno žmogaus vertybių krizę.
Filmo veiksmas vyksta 2008 m. kažkur Lietuvos provincijoje. Jaunas vyras netenka darbo, ima vis daugiau laiko leisti su darbo biržoje sutikta kirpėja, o ne su savo žmona ir dviem mažametėmis dukromis. Ilgas dienas jis stumia vaikščiodamas į darbo pokalbius ir su likimo draugais gerdamas alų daugiabučių kiemuose. Jų kasdienybę paįvairina „Youtube“ kanale išvystas vaizdo įrašas, kuriame kažkoks keistuolis prisiekinėja matęs Jėzų Kristų. Prasideda to vaikino paieškos.
Įvertinimas
Filmas pripažintas Metų geriausiu ilgametražiu vaidybiniu kino filmu „Sidabrinės gervės 2017“ apdovanojimuose. Filmo kūrėjai iš viso gavo šešias šio apdovanojimo statulėles:
Svanai
Artimiausios tautos
Megrelai, lazai, gruzinai.
Kalba
Svanų kalba priklauso kartvelų kalbų šeimai, bet nuo visų kitų šeimos kalbų išlaikiusi daugiausia archajinių ypatybių bei nuo kitų kartvelų kalbų labai nutolusi su savita leksika. Gruzijoje gyvenantys svanai šalia savo kalbos, kalba ir gruzinų kalba.
Religija
Absoliuti svanų dauguma išpažįsta stačiatikybę, ir priklauso gruzinų stačiatikių bažnyčiai.
Gyvenimo būdas
Nuo seno svanai užsiiminėjo bitininkyste ir medžiokle. Viena mėgiamiausių sporto šakų – alpinizmas.
Genetika
Tarp svanų labiausiai paplitusi Y chromosomos G2a haplogrupė (90%), antroje vietoje Y chromosomos R1a haplogrupė (5%), trečioje vietoje Y chromosomos J2a1 haplogrupė (apie 3%). Tarp mitochondrinių haplogrupių, dažniausiais atvejais sutinkama H haplogrupė (17,9%), K haplogrupė (15,8%), W6 haplogrupė (13%), T haplogrupė (9,24%), U1 haplogrupė (7,61%), X2 haplogrupė (6,52%), U2 haplogrupė (5,98%).
Žymūs svanai
Svanų kilmės pavardžių galūnės baigiasi „-ani“.
Historia Augusta
Historia Augusta (liet. „Augusto istorija“) – vėlyvas Romos imperatorių, jų jaunesniųjų kolegų, paskirtų įpėdinių ir uzurpatorių 117–284 m. biografijų rinkinys, parašytas lotynų kalba. Spėjama, kad jis sukurtas pagal panašų Svetonijaus veikalą „Dvylika cezarių“, tačiau pristatomas kaip šešių skirtingų autorių – bendrai vadinamų „Scriptores Historiae Augustae“ – darbų, parašytų Diokletiano ir Konstantino I valdymo laikotarpiu ir skirtų šiems imperatoriams ar kitiems svarbiems Senovės Romos asmenims, rinkinys. Išlikusį rinkinį sudaro trisdešimt biografijų.
Dėl tikrosios veikalo autorystės, tikrosios datos, patikimumo ir tikslo ilgą laiką ginčijosi istorikai ir mokslininkai nuo tada, kai 1889 m. Herman Dessau atmetė rankraštyje nurodytą datą ir autorystę. Pagrindinės problemos – šaltinių, kuriais remtasi, pobūdis ir tai, kiek turinio yra gryna fikcija. Pavyzdžiui, iš viso rinkinyje yra apie 150 tariamų dokumentų, tarp jų 68 laiškai, 60 kalbų ir pasiūlymų tautai ar senatui, 20 senatoriaus dekretų ir aklamacijų.
XXI a. antrojo dešimtmečio bendras istoriografinis sutarimas pritarė išvadai, kad egzistavo tik vienas autorius, rašęs IV a. pab. arba V a. prad., kuris buvo suinteresuotas į III a. imperatorių gyvenimą įtraukti tuometines laikotarpio problemas (politines, religines ir socialines). Be to, sutariama, kad autorius naudojo fiktyvius kūrinio elementus, kad sudėtingame alegoriniame žaidime išryškintų nuorodas į kitus publikuotus veikalus, pavyzdžiui, į Ciceroną ir Ammijaną Marceliną. Nepaisant galvosūkių, tai vienintelis ištisinis pasakojimas lotynų kalba apie didžiąją savo laikotarpio dalį, todėl jis nuolat iš naujo vertinamas. Šiuolaikiniai istorikai nelinkę jo atsisakyti kaip unikalaus galimos informacijos šaltinio, nepaisant akivaizdaus jo nepatikimumo daugeliu atžvilgiu.
Vikaras (Roma)
Vikaras ( 'pavaduotojas, pakeičiantis') – Senovės Romoje pareigūno titulas, reiškęs tam tikro aukštesnio pareigūno pavaduotoją ar įgaliotinį. Vėliau vikarais buvo vadinami Romos imperijos diocezijų valdytojai.
Vikaras kaip valdytojas
Po 290 m. imperatorius Diokletianas vykdė nemažai administracinių reformų, pradėdamas dominato laikotarpį Romos istorijoje. Jų metu dalis Romos provincijų buvo sustambintos, buvo sukurtas naujas administracinių vienetų lygis diocezijos. Diocezijas, kurių pradžioje buvo 12, sudarydavo po kelias provincijas. Diocezijų vadovai buvo vadinami vikarais arba  'pretorionų prefekto pavaduotojas'). Išimtis buvo Rytų diocezija, kurios valdytojas būdavo komesas.
Pagal Notitia dignitatum diocezijų vikarai turėdavo vir spectabilis titulą, savo oficijų. Pvz., Ispanijos diocezijos vikaro oficijų sudarė:
Bilal Coulibaly
Bilalas Kulibalis (, g. ) – Prancūzijos krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Vašingtono „Wizards“ komandoje.
Ankstyvasis gyvenimas
B. Kulibalis užaugo Kurbevua, Prancūzijoje, ir būdamas aštuonerių pradėjo žaisti krepšinį „Courbevoie Sport Basket“ komandoje. Nuo 2017 m. žaidė „Levallois Sporting Club Basket“ jaunimo komandoje.
Paryžiaus „Metropolitans 92“ (2021–2023 m.)
2021 m. Kulibalis pradėjo profesionaliai žaisti Prancūzijos jaunimo iki 21 metų lygoje LNB Espoirs „Metropolitans 92“ komandoje. 2022–23 m. sezone jis buvo perkeltas į pagrindinę komandą, nes per rungtynes vidutiniškai pelnydavo po 21,9 taško, perimdavo po 2,6 kamuolio ir blokuodavo po 1,2 kamuolio. 2023 m. balandžio mėn. krepšininkas pateikė dokumentus dalyvauti 2023 m. NBA naujokų biržoje.
Vašingtono „Wizards“ (2023–dabar)
2023 m. NBA naujokų biržoje Indianos „Pacers“ pasirinko jį septintuoju šaukimu, tačiau iškeitė jo šaukimo teises į Vašingtono „Wizards“ už du būsimus antrojo rato šaukimus ir Jarace Walker šaukimo teises.
Uljana Kim
Uljana Kim (g. 1969 m. Oše, Kirgizijos TSR) – Lietuvos prodiuserė, kino gamybos kompanijos „Studio Uljana Kim“ vadovė.
1993 m. baigė Kinotyros fakultetą Maskvos kinematografijos institute (VGIK), kur įgijo kino kritikės išsilavinimą. Po studijų atvyko į Lietuvą. 1997 m. Vilniuje įkūrė „Uljanos Kim studiją“.
Estų tautinis atgimimas
miniatiūra|250px|right|[[Estijos himnas, kurio žodžius Dainų šventei 1869 m. parašė J. V. Jansenas]]
Uljana Kim
U. Kim kilusi iš korėjiečių šeimos, jos vyras – režisierius Kristijonas Vildžiūnas.
Įvertinimas
„Sidabrinės gervės 2017“ apdovanojimas už Metų geriausią profesinės meistrystės darbą.
Estų tautinis atgimimas
Estų tautinis atgimimas  – laikotarpis Estijos istorijoje, prasidėjęs apie 1850 m. suteikus estams daugiau teisių, pasibaigęs 1918 m. paskelbta Estijos nepriklausomybės deklaracija. Tautinio atgimimo terminas kartais taikomas ir šalies raidos laikotarpiui 1987–1988 m.
Istorija
Pirmieji universitetuose įgiję išsilavinimą intelektualai, tapatinantys save estais, įskaitant Fridrichą Felmaną (1798–1850), Kristjaną Petersoną (1801–1822) ir Fridrichą Kroicvaldą (1803–1882), iškilo 1820-aisiais. Garlibas Merkelis (1769–1850), baltvokiečių estofilas, buvo pirmasis autorius, traktavęs estus kaip tauą, prilygstančią kitoms. Iki XIX a. vidurio jis skatino estų tautinį judėjimą, įkvėptą baltvokiečių kultūrinio pasaulio pavyzdžiu.
Per Šiaurės karą, vykusį 1700–1721 m., švedai prarado dideles teritorijas Baltijos jūros pakrantėje, o Estija atiteko Rusijai. Nystado taika užsibaigęs karas garantavo vietos vokiečiams luomines privilegijas, žemių grąžinimą. 1816 m. Estliandijoje buvo panaikinta baudžiava. Prasidėjusi kapitalistinio žemės ūkio, vėliau ir pramonės plėtotė stiprino estų valstiečių ekonominę padėtį, skatino inteligentijos ir tautinio judėjimo atsiradimą, kultūros ir švietimo plėtrą.
Estijos politiniame ir ekonominiame gyvenime valdantįjį elitą sudarė vokiečiai, imperatoriaus Aleksandro III politika siekė rusinti kraštą. 1885 m. rusų kalba paskelbta oficialia įstaigose ir mokyklose. Tokiomis sąlygomis stiprėjo estų tautinė savimonė, kūrėsi pirmosios politinės organizacijos.
Pagal 1897 m. Rusijos gyventojų surašymą, daugiau nei pusė suaugusių valstiečių mokėjo skaityti. Estų raštingumo lygis Rusijos imperijoje buvo antras po suomių Suomijos Didžiojoje Kunigaikštystėje. Miestuose greitai augo estų skaičius, o 1897 m. estai sudarė du trečdalius visų Estijos miestų gyventojų. 1897 m. estų buvo apie 890 000, apie 78 % jų buvo raštingi, 96 % mokėjo skaityti.
Steigėsi liaudies mokyklos, kuriose mokyta estų kalba, pradėta leisti periodinę spaudą. Johanas Jansenas nuo 1857 m. leido laikraštį „Pärnu Postimees“, Karlas Jakobsonas – nuo 1878 m. „Sakala“. 1868 m. atidarytas teatras, 1869 m. surengta pirmoji tautinė dainų šventė. Kūrėsi įvairios organizacijos, tarp jų Estijos literatūros draugija.
Per 1905–1907 m. Rusijos revoliuciją iškelta Estijos autonomijos idėja. 1905 m. gruodžio mėn. Tartu surengtas Visuotinis liaudies atstovų kongresas. Per Pirmąjį pasaulinį karą iškelta šalies nepriklausomybės idėja. Po 1917 m. Vasario revoliucijos Rusija pripažino Estijos autonomiją. Naujai sudarytai Estliandijos gubernijai priklausė visa estų gyvenama teritorija. 1918 m. vasario mėn. Vokietijos kariuomenei įžengus į Estiją, paskelbta Estijos nepriklausomybė, sudaryta K. Petso vadovaujama Laikinoji vyriausybė.
Jurotiškių valsčius
Jurotiškių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Jurotiškės.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1920 m. gruodžio 12 d. priskirtas Valažino apskričiai.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Sidariškės (reikšmės)
Sidariškėmis vadinami kaimai:
Mahakala
thumb|170px|Tibetietiška tanka, vaizduojanti Mahakalą (Likiro vienuolynas, [[Ladakas)]]
Mahakala (, 'didysis juodasis, didysis laikas') – hinduizme ir tantriniame vadžrajanos budizme sutinkamas dievybės epitetas.
thumb|left|170px|Šiva Mahakala. XVIII a. piešinys (Mevaro stilius) Hinduizme Mahakala yra nuožmusis ir visa griaunantis Šivos pavidalas. „Šaktisangama tantroje“ Mahakala aprašomas kaip juodas, triakis, keturrankis, gyvenantis tarp 8 kremacijos laužų, švytintis 10 milijonų juodų ugnių šviesa. Jis dėvi kaukolių vėrinį, sėdi ant 5 lavonų, rankose laiko trišakį, būgnelį, dalgį ir kalaviją, apsuptas šakalų. Jo žmona – Mahakalė (deivė Kali). Mahakala su Kali išreiškia galutinę griaunamąją Brahmano galią, visų ribų peržengimą. Jiedu yra pati visatos tuštuma ir prapultis.
Vadžrajanoje Mahakala yra idamas (tantrinis dievybės pavidalas) ir dharmapala (tvarkos sergėtojas). „Sadhanamaloje“ aprašomi trys Mahakalos pavidalai – dvirankis, keturrankis ir šešiarankis. Vaizduojamas tamsiai mėlynas, grėsmingas. Pasak vienos legendos, Mahakala kadaise Indijoje buvo didysis sidhas, pasiryžęs nuožmiai ginti dharmą tais atvejais, kai atjauta tampa bejėgė. Taip jis tapo nuožmaus pavidalo dievybe.
Sidarovka
Sidarovka – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Noriūnų.
2019 m. Europos sportinio ėjimo taurė
2019 m. Europos sportinio ėjimo taurė – 13-as tarptautinis geriausių Europos sportinio ėjimo sportininkų čempionatas, kuris vyks Lietuvos mieste Alytuje, 2019 m. gegužės 19 d.
Pirmą kartą Europos taurėje vyks moterų 50 km varžybos.
ŠK Senec
ŠK Senec – Slovakijos futbolo klubas iš Seneco. Dėmesio, nemaišyti su FC Senec klubu.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1994 m.
2015–16 2. Liga vakarų grupėje buvo paskutinėje (12) vietoje. Kovoje dėl išlikimo taip pat liko paskutinėje vietoje. Po sezono prarado vietą Antroje lygoje.
Komanda buvo išformuota 2016 m.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Sidariškės
Sidariškės – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Linkmenų. Viensėdis įsikūręs netoli pietinio Pakalo ežero kranto. Toliau pietuose, Palabažio miške telkšo Ešerinis, yra Krivasalio pilkapynas. Praeina vieškelis.
Istorija
XVIII a. minimas Sidariškių dvaras, kuriam priklausė Pakiaunio palivarkas.
Mercedes D.I
Mercedes D.I (kitas pavadinimas - Tipas E6F (vok. Typ E6F)) buvo vienaielis šešių cilindrų, vandeniu aušinamas, aviacinis vidaus degimo variklis su vienu viršutiniu velenu valdomais vožtuvais (SOHC tipas) 1913 m. sukurtas Vokietijos Imperijos įmonės "Daimler Motoren Gesellschaft", nuo 1903 m. m. gaminusios produkciją su "Mercedes" prekiniu ženklu.
Variklis išvystydavo 75 kW (100 AG) galią. Pradiniu Pirmojo Pasaulinio karo laikotarpiu jis buvo montuojamas į daugelį vokiečių karinių orlaivių.
Naudojimas
Mercedes D.I buvo montuojamas į įvairius XX a. antrojo dešimtmečio vidurio Vokietijoje ir Austrijoje-Vengrijoje gamintus orlaivius:
Techniniai duomenys (D.I)
Pagal: NĚMEČEK, Václav. Československá letadla (1918-1945). III. vyd. Praha: Naše vojsko, 1983. Kapitola Příloha 2: Technická data československých letadlových motorů, s. 268–269.
Columbia Pictures
Columbia Pictures Industries, Inc. (geriau žinoma kaip Columbia Pictures) –  yra amerikiečių kino gamybos įmonė ir platintoja. „Sony Entertainment“ padalinys.
Istorija
1918 m. brolių Kohnų ir Joe Brandto dėka buvo įkurta „Cohn-Brandt-Cohn“ (CBC) kino kompanija, tuomet buvo kuriami tik trumpametražiai filmai. Siekdami pagerinti savo įvaizdį, Kohnai 1924 m. sausio 10 d. pervadino į „Columbia Pictures Corporation“. „Columbia Pictures“ produktų liniją daugiausia sudarė nebrangios laidos, įskaitant komedijas, sporto rungtynes, įvairius serialus ir animacinius filmus. XX a. 8-ojo deš. pradžioje kompanija beveik bankrutavo.
1990 m. kompaniją nusipirko „Sony“.
Černiškės (Astravas)
Černiškės  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Varnionių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 7 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 5 km į pietryčius nuo Varnionių, prie Gožės ištakų. Šalimais praeina Ašmenos–Gožės plentas, ateina vieškelis iš Varnionių.
Valeikiškės
Valeikiškės  – viensėdis Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Varnionių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 15 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 11 km į vakarus nuo Varnionių, miškų apsuptyje, prie Vilniaus–Polocko plento.
Gendenvitha
Gendenvitha (Gendenwitha, Gendewitha) – mitologinė irokėzų figūra, įkūnijanti aušrinę žvaigždę. Gendenvithos vardas reiškia „toji, kuri atneša dieną“.
Pasakojama, kad kartą labai prityręs medžiotojas Sosondovahas buvo paimtas nelaisvėn Aušros; tai nutikę tuomet, kai jis iki pat dangaus vijosi Dangaus Elnią. Aušra įsakiusi jam visą amžinybę sergėti jos būsto danguje duris. Stovėdamas sargyboje, Sosondovahas pastebėjęs Gendenvithą, kuri stovėjusi palei upę, ir ją įsimylėjęs. Atėjus pavasariui, Sosondovahas pasprukęs nuo Aušros, kuomet ši miegojusi, ir patekęs į mėlynojo strazdo širdį, kad galėtų aplankyti savo mylimąją. Gendenvitha, nežinodama, kas iš tiesų esąs mėlynasis strazdas, sutikusi jį kaip pavasario ženklą. Vasarą Sosondovahas vėl pasprukęs nuo Aušros, šįkart juodojo strazdo širdyje. Jis vėl aplankęs prie upės buvusią Gendenvithą, kuri jį pasitikusi kaip vasaros ženklą. Rudenį Sosondovahas ir vėl ištrūkęs, šįkart didžiulio lėlio kūne. Jis nuskriejęs žemyn prie upės ir paskui nuskraidinęs Gendenvithą iki pat buveinės danguje, kad padarytų ją savo nuotaka. Aušra, supykusi už Sosondovaho nepaklusnumą, pavertusi Gendenvithą žvaigžde ir įtaisiusi ją ant Sosondovaho kaktos, kad šis visą laiką jos ilgėtųsi, bet kad ši niekad jam neatitektų.
August Ahlqvist
Augustas Engelbrektas Alkvistas (SV August Engelbrekt Ahlqvist, 1826 m. rugpjūčio 7 d. Kuopijuje, dab. Suomijoje – 1889 m. lapkričio 20 d. Helsinkyje, dab. Suomijoje) – Suomijos kalbininkas.
Biografija
Helsinkio universitet A. Alkvistas studijavo filosofiją ir filologiją, studijų metais pradėjo specializuotis tirti finų kalbas. 1847 m. ėmė leisti žurnalą Suometar siekdamas, kad suomių kalba būtų pripažinta ir įsitvirtintų kaip literatūros kalba bei kad būtų remiama nacionalinė suomių literatūra. A. Oksaneno slapyvardžiu parašė daug techninių ir keletą grožinių darbų.
Kaip suomių kalbos ir literatūros profesorius, A. Alkvistas dėstė Helsinkio universitete. Jis išbandė jėgas rašydamas grožinę literatūrą ir išleido rinkinį Säkeniä („Kibirkštys“). A. Alkvisto vertimai iš vokiečių ir prancūzų kalbų buvo labiau vykę, į suomių kalbą išvertė ne vieną F. Šilerio kūrinį.
Slengių kapinės
Istorija
Slengių kaimo kapinės patenka į Slengių kapinyno (V-XII a.) teritoriją. XIX a. įrengiant senąsias kaimo kapines, bei vėliau joms plečiantis, buvo sužalota pietinė kapinyno dalis. 1972 m. melioruojant žemę aplink senąsias kapines rasta įvairių archeologinių dirbinių iš buvusių suardytų palaidojimų.
2006 m. leista padidinti kapinių teritoriją. Tai sukėlė nepatogumų dešimtims būsimų naujakurių šeimų, įsigijusių sklypus netoli kapinių ir neinformuotų apie plečiamas sanitarinės zonos ribas. Teismo keliu kapinių plėtra buvo pripažinta neteisėta. Ilgą laiką aplinkinėje teritorijoje buvo verčiamas statybinis laužas, asfalto drožlės. Sklypus valdančios įmonės ne kartą baustos už aplinkosaugos reikalavimų nesilaikymą.
Lietuvos ir Namibijos santykiai
Lietuvos ir Namibijos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Namibijos.
Namibija Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 30 d., jau Lietuvai tapus Jungtinių Tautų Organizacijos nare. Nėra žinoma, kada ir ar oficialiai Namibijos nepriklausomybę pripažino Lietuva. Diplomatiniai santykiai užmegzti 2005 m. gruodžio 22 d.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų (JT) narės. Lietuva ir Namibija yra panašiausiu metu paskelbusios savo nepriklausomybes – Namibija tai padarė 10 dienų vėliau, tačiau į JT priimta buvo gerokai anksčiau, 1990 m. balandžio 23 d. Rengiama ES ir Afrikos strategija turi potencialo prisidėti prie dvišalių santykių plėtros.
Namibija yra akreditavusi savo nepaprastąjį ir įgaliotąjį ambasadorių Lietuvai (reziduoja Švedijoje), o Lietuva – savo nepaprastąją ir įgaliotąją ambasadorę Namibijai (reziduoja PAR). Žemuosiuose Šančiuose Kaune veikia Namibijos Respublikos garbės konsulatas.
Pirmieji kontaktai
Vieni pirmųjų lietuvių, apsigyvenusių Namibijoje – litvakas Haroldas Pupkevic, kartu su motina ir dviem broliais 1925 m. persikėlęs iš Vilniaus, ir vėliau tapęs vienu sėkmingiausiu Namibijos verslininku. Tarpukariu buvo ir daugiau iš Lietuvos į Namibiją migravusių Lietuvos piliečių, beveik visi buvo litvakai.
Santykiai po 2005 m.
2005 m. gruodžio 22 dieną Lietuvos ambasadorius Švedijoje Petras Zapolskas ir Namibijos ambasadorė Švedijoje Panduleni Šingenge pasirašė bendrą deklaraciją, kuria užmezgti Lietuvos Respublikos ir Namibijos Respublikos diplomatiniai santykiai.
2015 m. rugsėjo 14 d. Kaune atidarytas Namibijos Respublikos garbės konsulatas, o garbės konsulu paskirtas Vismantas Raškinis. Atidaryme dalyvavo Kauno prekybos, pramonės ir amatų rūmų prezidentas Zigmantas Dargevičius ir svečiai iš Namibijos.
Tarp valstybių yra įvykusios vienerios dvišalės politinės konsultacijos – jos įvyko 2019 m. rugsėjo 20 d. Namibijos sostinėje Vindhuke tarp Lietuvos užsienio reikalų ministerijos ir Namibijos Respublikos Tarptautinių santykių ir bendradarbiavimo ministerijos. Delegacijoms vadovavo Namibijos Dvišalių santykių ir bendradarbiavimo departamento direktorė ambasadorė Morina Muuondžo ir Užsienio reikalų ministerijos Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamento direktorė Diana Mickevičienė. Susitikimo metu aptartos galimybės paskatinti intensyvesnius verslo, akademinius ir kultūrinius santykius tarp Lietuvos ir Namibijos, pristatytos galimybės Namibijos studentams studijuoti Lietuvoje.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
„Gintra Universitetas“ futbolo klube 2016–2017 m. yra rungtyniavusios futbolininkės iš Namibijos Tiomalina Adams ir Zenata Koleman.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Namibijos siekė 2,0 mln. eurų.
Sidaugai
Sidaugai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pakruojo, dešiniajame Mūšos krante.
Istorija
Kaimas išnyko apie 1980 m.
Pilkoji kvaiša
Piltoji kvaiša (Anous albivitta) – jūrinis paukštis, priklausantis kirinių šeimai.
Pirmą kartą rūšį aprašė ornitologas Charles Lucien Bonaparte 1856 m.
Rūšis turi 3 porūšius:
Aprašymas
Pilkosios kvaišos ilgis yra 28-31 cm, jos sparnų ilgis – nuo 46 iki 60 cm, sveria apie 75 g. Uodega – gana ilga ir su įpjovomis. Plunksnų danga – šviesiai pilka, beveik balta galvos dalyje, bet tamsesnė ant nugaros, uodegos ir sparnų.
Paplitimas
Paukštis gyvena subtropiniuose ir šiltuose vandenyse, pietų Ramiajame vandenyne. Porūšis A. a. albivitta perėja Lordo Hau saloje, Norfolke, šiaurės Naujoje Zelandijoje (ypač Kermadeko salose). A. a. skottsbergii randama Hendersono saloje, Velykų saloje ir Gomeso saloje. A. a. imitatrix perėja Desventuradaso salose. Individai buvo rasti ir Australijoje.
Elgesys
Paukštis maitinasi sekliame vandenyje, nenutoldamas nuo perėjimo kolonijų. Susirenka dideliuose paukščių pulkuose, kuriuose būna tūkstančiai individų.
Makao futbolo varžybos 2019 m.
Makao futbolo varžybos 2019 m.