cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ugnyje (filmas)
Turinys
Tuo metu Į Nikaragvą atvyksta Praiso ir Kler bičiulis žurnalistas Aleksas Greizeris, besitikintis gauti iš Rafaelio interviu. Praisui prisipažinus, kad nuotraukose yra jau negyvas sukilėlių vadas, Greizeris pagrasina visiems paskelbti tiesą ir apkaltina fotografą pažeidus pagrindinį principą – nesikišti.
Po keleto dienų, pykčiui atlėgus, Greizeris su Praisu išvyksta į miestą, tikėdamiesi gauti interviu iš kitų sukilėlių. Prie vieno iš oficialiai šalies valdžiai ištikimos kariuomenės įrengtų patikrinimų postų Greizeris nušaunamas, tačiau Praisas spėja viską nufotografuoti. Netrukus ant kojų sukeliama visa kariuomenė, kurios tikslas: rasti fotografą anksčiau negu šis spės išplatinti nuotraukas, galinčias priartinti prezidento Samosos valdymo galą…
Armoniškių valsčius
Armoniškių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Armoniškės, vėliau – Jarševičai, Jasmanaucai.
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje, 1867 m. valsčiuje buvo 1014 dirbančių gyventojų.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Chalapa (Gvatemala)
Chalapa  – miestas pietinėje Gvatemaloje, 174 km į rytus nuo Gvatemalos miesto. Chalapos departamento centras. Virš 260 tūkst. gyventojų (savivaldybėje). Plentai į Gvatemalą, Sanaratę, El Progresą, Kecaltepekę. Miestas išsidėstęs tarpukalnių slėnyje, apsuptas Chumajo ugnikalnio, Alkobos ir Arlutos viršukalnių.
Paskutinė 174-o maršruto stotelė
Paskutinė 174-o maršruto stotelė  – 2008 m. Brazilijoje sukurta ir realiais įvykiais paremta drama apie 2000 m. Rio de Žaneire įvykusį 174-ojo maršruto autobuso užgrobimą. Juostą sudaro tarsi dvi atskiros dalys: išgalvotas pagrindinio herojaus Sandro gyvenimas iki autobuso užgrobimo ir realiai įvykusi įkaitų drama, kuri sulaukė didžiulio atgarsio visoje šalyje, nes vyko viešoje vietoje, buvo tiesiogiai transliuojama televizijos, o nesėkmingų policijos veiksmų pasekoje nebuvo išvengta aukų.
2009 m. Brazilijos kultūros ministerija išrinko filmą atstovauti šaliai Oskarų konkurse geriausio užsienio filmo kategorijoje, tačiau juosta nepateko į finalą.
Lunineco valsčius
Lunineco valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Luninecas.
Istorija
Valsčius įkurtas 1928 m. balandžio 18 d. panaikintas iš Kažan Haradoko valsčiaus ir Lunino valsčiaus.
Kažan Haradoko valsčius
Kažan Haradoko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kažan Haradokas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. panaikintas, jo teritorija perduota Lachvos valsčiui ir Lunineco valsčiui.
Gūragiai
Gūragiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Kuršėnų, prie Gūragio upelio. Seniūnaitijos centras. Eina kelias.
Gyventojai
1923 m. – 38 (kaime), 20 (Senajame dvare), 54 (Naujajame dvare), 45 (II dvare).
Overwatch
Overwatch – kompiuterinis žaidimas, Sukurtas „Blizzard Entertainment“. Pristatytas 2014 m. lapkričio 7 d. „BlizzCon“ renginyje, 2015 m. rudenį žaidimas perėjo į beta testavimo fazę. Išleidimas įvyko 2016 m.
„Overwatch“ yra komandinė šešių prieš šešis žaidėjų pirmojo asmens šaudyklė su kitų žanrų elementais. Panašiai, kaip ir daugelio žaidėjų internetinės kovų arenos (MOBA) žanre, kiekvienas žaidėjas sau pasirenka po herojų. Kiekvienas herojus yra unikalus, turi atskirą įgūdžių ir sugebėjimų rinkinį, savus privalumus ir trūkumus. Šiuo metu žaidimas kainuoja nuo 28.99 €. Vizualiai „Overwatch“ panašus į animacinius „Pixar“ filmukus.
Žaidimas
Kompiuterinių žaidimų žargonu tankai reiškia sunkiai įveikiamus, stiprius šarvus ir daug gyvybių turinčius veikėjus. Skirtingai nei MOBA žaidimuose, čia žaidėjai gali keisti veikėjus ir jau vykstant žaidimui, po kiekvienos veikėjo mirties. Pats žaidimas yra pirmojo asmens šaudyklė, kurioje komanda be priešų šaudymo dar turi įgyvendinti tam tikrus tikslus, priklausomai nuo konkretaus žemėlapio. Yra pristatyti trys žemėlapiai: „King’s Row“, „Hanamura“ ir „Temple of Anubis“. Du pagrindiniai žaidimo režimai yra:
Pasaulis
„Overwatch“ yra pirmasis naujas „Blizzard“ pasaulis nuo 1998 m., kuomet bendrovė pristatė žaidimą „StarCraft“. Iki „Overwatch“ visi „Blizzard“ žaidimai naudojo „StarCraft“, „WarCraft“ ar „Diablo“ pasaulius ir personažus.
Herojai
„Overwatch" iki dabar tebeturi 22 herojus, kuriuos galima pilnai žaisti žaidime be jokių limitų. Kiekvienas iš šių herojų turi ypatingą galią (angl. ultimate) ir kiekvienas herojus turi skirtingą galią. Vieni gali suteikti savo komandai pranašumą arba būti tikru velniu priešininkų komandai. Herojai pagal roles skirstomi į keturias grupes: orientuoti į puolimą, orientuoti į gynybą, pagalbiniai ir „tankai“.
Liudvika Sosnovska
Tado Kosciuškos mylimoji, tėvo valia ištekinta už Liubomirskio. Su juo turėjo tris vaikus, Henriką ir Frederiką taip pat dukterį Eleną.
Literatūra
Bartłomiej Szyndler, Tadeusz Kościuszko 1746 – 1817. Warszawa, Bellona 1991. ISBN 83-11-07728-2.
Nikančiai
Nikančiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Meškuičių, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Piečiau kaimo teka kairysis Tautinio intakas Dubija.
Enedžio regionas
Sudarytas 2008 m., padalinus ligtolinį Borku–Enedžio–Tibesčio regioną.
Geografija
Didesniąją regiono dalį užima Sachara, kurioje plyti Enedžio plokščiakalnis bei nusidriekusi Murdi įduba. Kerta Hovaro vadis. Rytinė regiono dalis yra Darfūro etnografiniame regione.
Gyventojai
Dauguma gyventojų – tubai. Yra arabų ir kt. tautų atstovų, kurių didelė dalis yra klajokliai.
Lunino valsčius
Lunino valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Luninas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. panaikintas, jo teritorija perduota Čučavičų valsčiui ir Lunineco valsčiui.
Renaissance Club Athletic Zemamra
Istorija
Klubas įkurtas 1977 m. Rungtyniavo aukščiausioje lygoje – Botola.
2018–2019 m. sezone tapo Antros lygos nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į aukštesnį divizioną.
Nuo 2019–2020 m. rungtyniavo Botola užėmė dvyliktą vietą, bet 2020–2021 m. sezone liko šešiolikti ir iškrito į žememesnį divizioną.
2022–2023 m. tapo antrojo diviziono nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į stipriausią šalies lygą.
Vilniaus apskritis (1919–1922)
Vilniaus apskritis – 1919–1922 m. egzistavęs administracinis-teritorinis vienetas, kurį kontroliavo Vidurio Lietuvos valstybė, vėliau – Lenkijos Respublika. Centras – Vilnius.
Administracinis suskirstymas
Apskričiai įvairiu metu priklausė 20 valsčių:
Urugvajaus moterų rankinio rinktinė
Urugvajaus moterų rankinio rinktinė – komanda atstovaujanti Urugvajų tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Urugvajaus rankinio federacija.
Pokomamų kalba
Pokomamų kalba (sav. Poqomamist) – majų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama indėnų pokomamų, gyvenančių Gvatemaloje ir Salvadore. Kalbančiųjų skaičius – apie 50 tūkst. žmonių. Plačiausiai vartojama Aukštutinio Verapaso departamente, tačiau kalbos arealas driekiasi į pietus iki pat Salvadoro.
Kekčių kalba turi 3 pagrindinius dialektus: vidurio (apie Gvatemalos miestą, Salvadore), rytų (Chalapos dep.), pietų (apie Gvatemalos miestą). Kartais šios tarmės laikomos atskiromis kalbomis.
Kalba nykstanti, daugelis pokomamų pereina prie ispanų kalbos. Raštingumas mažas (yra išverstų Biblijos atkarpų, gramatikų).
8-oji armija (Vokietijos imperija)
8-oji armija – Vokietijos imperijos armija, įkurta 1914 m. rugpjūčio 2 d. Ji 1915 m. rugsėjo 29 d. buvo išformuota, bet 1915 m. gruodžio 30 d. vėl atkurta. Galutinai ji buvo išformuota 1919 m. per demobilizaciją po karo.
Istorija
1914 m. rugpjūtį mobilizavus kariuomenę, Poznanėje buvo suformuotas 8-osios armijos štabas, kuris vadovavo Rytų Prūsijoje dislokuotiems kariams, turėjusiems gintis nuo numatyto Rusijos puolimo pagal XIX planą. Iš pradžių armija vadovavo šioms formacijoms:
Susirūpinęs dėl pralaimėjimo prie Gumbinės ir besitęsiančio Rusijos 2-osios armijos veržimosi iš pietų, Maksimilianas fon Pritvicas įsakė trauktis prie Vyslos, faktiškai palikdamas Rytų Prūsiją. Apie tai išgirdęs Vokietijos kariuomenės štabo viršininkas Helmutas fon Moltkė atšaukė Pritvicą ir jo pavaduotoją į Berlyną. Juos pakeitė iš pensijos atšauktas Paulius fon Hindenburgas, o jo štabo viršininku tapo Ėrichas Liudendorfas. Vadovaujant naujajai vadovybei, kariuomenė buvo atsakinga už pergales Tanenbergo ir Mozūrijos ežeryno mūšiuose.
Išformuota ir reformuota
1915 m. gegužės 26 d. buvo suformuota Nemuno armija, kuri kontroliavo kariuomenę Kurše. Vadovavimą perėmė 8-osios armijos generolas leitenantas Otas fon Belou. Tuo tarpu 8-oji armija gavo vado pavaduotoją, artilerijos generolą Frydrichą fon Šolcą, kuris tuo pat metu buvo ir XX korpuso vadas. 1915 m. rugsėjo 29 d. 8-oji armija buvo išformuota. 1915 m. gruodžio 30 d. Nemuno armija buvo pervadinta į 8-ąją armiją, kuriai vis dar vadovavo Otas fon Belou.
Michel Ney
Mišelis Nėjus, 1769 m. sausio 10 d. Saarlouis mieste – 1815 m. gruodžio 7 d.) – kunigaikštis de Elchingeno, taip pat prancūzų karys, vėliau maršalas. Pasižymėjo Prancūzijos revoliucijos laikotarpiu ir Napoleono karų laikotarpiu. Buvo vienas iš 18 Prancūzijos maršalų, kurie gavo šį laipsnį, kaudamiesi Napoleono pusėje.
Biografija
Tačiau vėliau Nėjus palaikė Prancūzijon grįžusio imperatoriaus pusę. Kai Napoleonas suformavo savuosius Perų rūmus, ten perėjo ir Nėjus. Per mūšį prie Vaterlo gavo Napoleono įsakymą bet kokia kaina užimti La-ė-Sent poziciją. Po didelių pastangų jam pavyko užimti šią svarbią poziciją – anglams tai buvo pats kritiškiausias mūšio momentas.
Palaidotas Per Lašezo kapinėse Paryžiuje.
Chacenčycų valsčius
Chacenčycų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Chacenčycai.
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. XX a. tarpukariu priklausė Lenkijai.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Grigory Gershuni
Grigorijus Geršunis (1870 m. rugsėjo 29 d. Kaune – 1908 m. kovo 29 d. Ciuriche) – Lietuvos žydų kilmės Rusijos imperijos revoliucionierius, vienas iš Rusijos socialistų revoliucionierių partijos įkūrėjų.
Biografija
Gimė 1870 m. rugsėjo 29 d. Kaune. Studijavo farmaciją Kijevo universitete. G. Geršunis buvo socialistas, nuo 1899 m. darbininkų Partijos už Rusijos išlaisvinimą narys - steigėjas. 1900 m. Rusijos imperijos saugumo buvo areštuotas. Kartu su Aleksandru Kerenskiu, Jevno Azefu ir kitais 1901 m. įkūrė Socialistų revoliucionierių partiją. 1902 m. G. Geršunis taip pat įkūrė eserų Kovinę organizaciją, kuri tapo atsakinga už vidaus reikalų ministro Dmitrijaus Sipiagino nužudymo suplanavimą ir sėkmingą operacijos įvykdymą. 1903 m. kartu su eserų Kovine organizacija organizavo Ufos gubernatoriaus N. Bogdanovičiaus nužudymą. Per šios veiklos laiką G. Geršunis nenujautė, kad jo pavaduotojas Eugenijus Azefas dirbo Rusijos imperijos saugumo šnipu. E. Azefui pateikus informaciją apie G. Geršunio sąsajas su terorizmu, 1904 m. jis buvo areštuotas. Teismas siūlė mirties bausmę, bet nuosprendis buvo pakeistas sunkiųjų darbų kalėjimu iki gyvos galvos. 1905 m. jis sugebėjo pabėgo iš Akutajaus kalėjimo, kuris buvo Rytų Sibire. G. Geršunis pabėgo per Kiniją į JAV, kol galiausiai 1907 m. vasario mėnesį vėl atsidūrė Europoje. Mirė 1908 m. kovo 29 d. nuo tuberkuliozės Ciuriche.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1997–1998 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1997–1998 m.
Saveikiai
Istorija
LDK laikais kaimo žemės priklausė Šiaulių ekonomijai. 1649 m. revizijos akte Saveikiai priskiriami Biržių ir Paliesių vaitijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Piktuižių seniūnijai, 1919–1945 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiaus Saveikių seniūnijos centras, nuo 1950 m. – Šiaulių rajono Gruzdžių apylinkės kaimas. 1953–1991 m. kaimo žemė priklausė Gruzdžių tarybiniam ūkiui.
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime buvo 9 ūkiai.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1997–1998 m.
Finalo rungtynės
---
Lelčycų valsčius
Lelčycų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Lelčycai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Tibesčio regionas
Tibesčio regionas  – administracinis regionas Čado šiaurės vakarinėje dalyje. Šiaurėje turi sieną su Libija, vakaruose su Nigeriu. Administracinis centras – Bardajus.
Sudarytas 2008 m., padalinus ligtolinį Borku–Enedžio–Tibesčio regioną.
Geografija
Didesniąją regiono dalį užima Sachara, šiaurėje iškilęs Tibesčio kalnynas, kuriame yra aukščiausia šalies vieta – Emi Kusis, bei grupė kitų užgesusių ugnikalnių kraterių. Taip pat yra unikalus Uniangos ežerų kompleksas, įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Gyventojai
Dauguma gyventojų – tubai (priklausantys tedų genčiai). Yra arabų ir kt. tautų atstovų, kurių didelė dalis yra klajokliai.
Paul Anspach
Paul Anspach (1882 m. balandžio 1 d. – 1981 m. rugpjūčio 28 d.) – Belgijos fechtavimo sportininkas, olimpinis čempionas fechtavimo špagomis rungtyse. Tarptautinės fechtavimo federacijos prezidentas.
Biografija
1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Anspach dalyvavo fechtavimo varžybose. Vyrų kardo rungtyje belgas į finalinį etapą nepateko. Vyrų špagos rungtyje užimta penkta vieta, o komandinių špagų varžybose kartu su Belgijos nacionaline rinktine iškovoti bronzos medaliai.
1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Anspach antrą kartą dalyvavo olimpinėse fechtavimo varžybose. Vyrų rapyros varžybose finalo nepasiekė. Individualios ir komandinės špagos rungtyse pelnyti aukso medaliai. Pirmasis Belgijos atstovas pelnęs individualios rungties aukso medalį.
1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Belgijos rinktine iškovotas sidabras. 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Belgijos rinktine špagų rungtyje iškovotas antrasis sidabras.
Nuo 1932 m. iki 1950 m. tarptautinės fechtavimo federacijos prezidentas.
Pamockė
Pamockė – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Dirvonėnų. Seniūnaitijos centras.
Istorija
XX a. viduryje veikė Pamockės pradinė mokykla, kurioje buvo ir klubas-skaitykla.
Pelerina
thumb|Italijos [[karabinieriai su pelerinomis 2010 m.]] Pelerina (, nuo ) – apsiaustas, kuris yra platus ir be rankovių.
Pelerina gali būti susegama po kaklu, ties pečiu, krūtine. Paprastai pelerinos būna ilgos.
Pelerinos išsivystė iš piligrimų apsiaustų.
Chacenčycai
Chaceñčycai – kaimas šiaurės Baltarusijoje, 50 km į pietryčius nuo Vileikos. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo Vileikos apskrities Chacenčycų valsčiaus centras.
Ghost in the Shell (filmas)
Ghost in the Shell  – 1995 m. japonų anime filmas, pastatytas pagal Masamunės Širo mangą tokiu pačiu pavadinimu; scenarijaus autorius Kazunori Ito, režisierius Mamoru Ošis, filmą išleido „Production I.G“ studija.
Plačiai laikomas vienu geriausių visų laikų anime filmų, kritikai ypač išgyrė filmo pasakojimo eigą, garso takelį bei vaizdinius, pasiektus derinant tradicinę celės animaciją ir CGI. Filmas, kurio biudžetas viršijo 10 mln. JAV dol., iš pradžių negalėjo pasigirti gerais bilietų pardavimais, tačiau išleidus vaizdajuostes tapo kultiniu ir bendrai uždirbo 43 mln. JAV dol. pajamų. Broliai Vachovskiai, „Matricos“ trilogijos kūrėjai, patvirtino, kad šis filmas padarė pastebimą įtaką trilogijos kūrime. Filmas taip pat įtakojo ir kompiuterinio žaidimo „Oni“ pasaulį.
2004 m. buvo išleistas tęsinys – „Ghost in the Shell 2: Innocence“.
Siužetas
Majorei Motoko Kusanagi, vyriausiajai antiteroristinės organizacijos Public Security Section 9 operatorei, suteikiama informacija apie nepagaunamo hakerio, žinomo „Lėlininko“ pseudonimu, buvimo vietą. Pasirodo, kad hakeris yra šiukšlininkas, kuris išgyvena skyrybas su žmona ir mano, jog įsibrauna į jos dvasią su programa, gauta iš vieno asmens, kurį sutiko bare, tam, kad surastų savo dukterį. Batou ir Išikava (Ishikawa) sugauna jį bei jo tiekėją, tačiau paaiškėja, kad į jų dvasias buvo įsilaužęs Lėlininkas ir, kad nei vienas iš jų neatsimena savo tikrosios tapatybės.
Vieną naktį, „Megatech“ įmonėje be jokio patvirtinimo surenkamas moteriškosios lyties kibernetinis kūnas. Kiborgas pabėga į miestą, kur vėliau pervažiuojamas mašina. 9 skyrius kūną atsigabena pas save, kad nustatytų priežastis, kodėl jis buvo surinktas. Batou pateikia keistą faktą: kūno smegenyse nėra jokių ląstelių, nes jis visiškai dirbtinis, visgi manoma, kad jame yra kažkokia dvasia. Kusanagi pareiškia, kad ketina įsiskverbti į kūną ir susisiekti su dvasia. Kiek vėliau įsiveržia 6 skyrius ir pagrobia kiborgą.
Po nuodugnių Projekto 2501 tyrimų paaiškėja, kad jis buvo inicijuotas prieš pasirodant Lėlininkui, nors pasak kelių oficialių asmenų, buvo teigta, kad projekto tikslas buvo sugauti Lėlininką. Išikava užsimena, jog Lėlininkas tebuvo Užsienio reikalų ministerijos įrankis jų nešvariems darbams atlikti. Lėlininko pasprukimas sukeltų grėsmę 6 skyriui, o ministerija rizikuotų jų paslapčių nutekėjimu į viešumą.
Netrukus mašina, gabenanti Lėlininką, susitinka su kita ir jos abi išsiskiria į skirtingas puses. Batou nutaria sekti tikrąją, o Kusanagi nusiveja kitą. Su kelių policijos pagalba Batou sustabdo mašiną ir išsiaiškina, kad tai tik masalas, todėl nuskuba pagelbėti Kusanagi. Kusanagi nusiveja mašiną į apleistą pastatą. Ten ji susiduria su skorpiono formos tanku, kuris ją įveikia, bet Batou laiku atskubėjęs keliais sunkiosios ginkluotės šūviais apgadina tanką. Kusanagi prisijungia prie Lėlininko, o šis patvirtina, kad jis yra tas Projektas 2501, 6 skyriaus gaminys, sukurtas šnipinėjimui ir jų interesams patenkinti.
Jis apibūdina save kaip būtybę, gebančią justi, tačiau nėra patyręs dviejų dalykų, kuriuos patiria visi gyvi organizmai: dauginimosi ir mirties. Todėl jis išreiškia norą susijungti su Kusanagi dvasia. Batou ketina tam sutrukdyti, bet Lėlininkas jį jau užvaldė.
Tuo tarpu prie pastato artinasi 6 skyriaus sraigtasparniai su įsakymu sunaikinti Lėlininką ir Kusanagi, kad nuslėptų projektą. Iš pradžių snaiperiai negali iššauti, nes Lėlininkas taip pat įsilaužė ir į jų nusitaikymo sistemas, bet galiausiai jiems pavyksta tai padaryti. Batou ranka spėja pridengti Kusanagi, tačiau abiejų kūnų galvos ir Batou ranka nuskrieja šalin.
Kusanagi pabunda Batou namuose, vaikiškame kiborgo kūne. Batou paaiškina, kad jos ankstesnis kūnas visiškai sunaikintas, o šis buvo geriausia, ką jis rado juodojoje rinkoje bei tai, kad užsienio reikalų ministras ir Nakamura (6 skyriaus vadovas) yra apklausiami. Motoko nusprendžia išeiti ir atskleidžia, kad ji – nei Kusanagi nei Lėlininkas, o kažkoks jųdviejų sąmonių susiliejimas. Filmas pabaigiamas jai simboliškai žvelgiant į miesto horizontą ir naują pradžią.
Adaptacija
Filmo adaptacijoje istorija yra daug rimtesnė, mistinė ir lėčiau rutuliojama negu manga komiksuose. Kad sutalpinti manga į 82 min. trukmės vaizdo įrašą, filme nebuvo įtrauktos šalutinės siužeto linijos, veiksmas telkiasi tik apie „Lėlininką“.
Kitaip nei manga komiksuose ir TV serijose, prodiuseriai teigia, kad filmo veiksmas vyksta Honkonge. Rašmenys vaizduojami peizaže yra kinų rašto ženklai, kurie taip pat naudojami ir rašomojoje japonų k. (kandži), bet hiragana ir katakana nėra įtrauktos.
Garso takelis
Muziką filmui sukūrė Kendžis Kavai. Albumas buvo išleistas 1995 m., jo trukmė 45 min. ir 25 sek., pagrindiniai žanrai yra ambientinė ir Naujojo Amžiaus muzika.
Ghost in the Shell 2.0
„Ghost in the Shell 2.0“ (攻殻機動隊 2.0 Gōsuto In Za Sheru/Kōkaku Kidōtai 2.0) yra perdaryta 1995 m. originalo versija, kuri pasirodė 2008 m. Visa originali animacija buvo perkurta naudojant naujausias skaitmenines filmų ir animacijos technologijas, tokias kaip 3D-CGI. Garso takelis buvo perdarytas į 7 kanalų erdvinę garso sistemą. Vyriškas „Lėlininko“ balsas, įgarsintas Iemasa Kajumio (Iemasa Kayumi), buvo pakeistas į moterišką, kurį įgarsino Jošiko Sakakibara (Yoshiko Sakakibara).
Ištepekė
Ištepekė  – užgesęs ugnikalnis pietinėje Gvatemaloje, Chutiapos departamente, į pietryčius nuo Santa Katarina Mitos. Sudarytas iš keleto riolitinės lavos kupolų bei bazaltinių cilindrinių kūgių. Šlaitai apaugę krūmokšniais ir piktžolėmis.
Pavadinimas kilęs iš nahuatlių kalbos žodžio, reiškiančio obsidianą. Ugnikalnio krateris senovės Mezoamerikoje buvo viena iš obsidiano gavybos vietų.
Salisbury
Salisbury gali reikšti:
Lietuvos ir Šveicarijos santykiai
Lietuvos ir Šveicarijos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Šveicarijos.
Nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugpjūčio 28 d. Diplomatiniai santykiai atkurti 1991 m. rugsėjo 5 d. Tarpukariu Šveicarija viena pirmųjų pripažino Lietuvos nepriklausomybę de jure – 1921 m. rugpjūčio 19 d.
Veikia Šveicarijos lietuvių bendruomenė. 2011 m. Šveicarijoje gyveno 1378 lietuviai, 2022 m. - 3212 Lietuvos piliečių. Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 37 Šveicarijos piliečiai.
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Šveicarijos Konfederacija grupė (dabartinis pirmininkas – Arminas Lydeka (LRLS)).
Abi šalys yra Europos Tarybos, EBPO narės. Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Čekijoje, Ženevoje įkurtas Lietuvos konsulatas. Vilniuje veikia Šveicarijos garbės generalinis konsulatas. Ciuriche ir Montrė veikia Lietuvos garbės konsulatai.
Pirmieji kontaktai LDK laikais
Nuo XVI a. vidurio Bazelio, Ciuricho, Ženevos universitetuose mokėsi didikų ir bajorų vaikų iš Lietuvos. Lietuviai bajorai vykdavo gydytis į Šveicarijos kurortus. XVII a. į LDK vyko architektai ir skulptoriai iš Tičino kantono, kurio dalis yra dabartinėje Šveicarijoje. Vienas žymiausių – Pjetras Pertis, architektas, suprojektavęs ir vadovavęs Viešpaties Jėzaus bažnyčios, Sluškų ir Sapiegų rūmų dekoravimui ir statybai Antakalnyje, dekoravęs Vilniaus Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčios interjerą stiuko lipdiniais bei prisidėjęs prie Pažaislio vienuolyno pastatų ansamblio ir Vilniaus Katedros Šv. Kazimiero koplyčios dekoravimo.
Santykiai Lietuvai esant Rusijos imperijos sudėtyje
Šveicarijoje įsikūrė sukilimų dalyvių, pabėgusių nuo Rusijos imperijos represijų. 1815–1817 m. prie Zoloturno gyveno Tadas Kosčiuška. 1839–1840 m. Lozanos teologijos akademijoje lotynų kalbą ir literatūrą dėstė Adomas Mickevičius.
XIX a.–XX a. sankirtoje reikšmingai išaugo lietuvių studentų Šveicarijoje skaičius. Daugiausia, apie 110, studijavo Fribūro universitete 1895–1935 m., kur 1899–1915 m. buvo įkūrę draugiją „Rūta“.
Šiuo laikotarpiu Šveicarija tapo ir kairiųjų pažiūrų lietuvių veikimo centru – būtent Ciuriche 1896 metais pradėtas spausdinti pirmasis Lietuvos socialdemokratų partijos laikraštis „Lietuvos darbininkas“, 1900–1901 metais leistas taipogi Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratijos laikraštis „Przegląd Robotniczy“. 1902–1904 m. ir 1914 Šveicarijoje gyveno Vincas Kapsukas – 1901-1903 m. studijavo filosofiją, sociologiją ir politinę ekonomiką Berno universitete Šveicarijoje, o 1914 m. buvo trumpai apsistojęs persikėlimo iš Lenkijos į Škotiją metu.
I pasaulinio karo metais Lozana, tapo lietuvių politinės veiklos centru – ten veikė Lietuvių informacijos biuras. 1916–1918 metais suorganizuotos trys Lozanos lietuvių konferencijos (taip pat dar viena suorganizuota Berne), kuriose dalyvavo Lietuvos, Jungtinių Amerikos Valstijų ir Rusijos lietuvių veikėjai ir sudarė Lietuvių tautos tarybą. Ši dar 1916 m. birželį iškėlė Lietuvos nepriklausomybės siekį. 1915–1917 m. Fribūre veikė karo belaisvių ir tremtinių šalpos komitetas „Lithuania“.
Santykiai 1918–1940 m.
1918 m. gruodį, Šveicarijos vyriausybei sutikus, Berne įsteigta Lietuvos misija, kurios reikalų patikėtiniu paskirtas Vladas Daumantas, o pirmuoju ir antruoju patarėju atitinkamai Petras Klimas ir Vaclavas Lastouskis. 1919 m. rugsėjo-gruodžio mėnesiais reikalų patikėtiniu buvo paskirtas Jurgis Šaulys.
1921 m. liepos 19 d. Šveicarija pripažino Lietuvą de jure ir Lietuvos misija tapo oficialia atstovybe.
Nuo 1939 m. iki 1946 m. lapkričio 18 d., Šveicarijos vyriausybei suspendavus pasiuntinybės veiklą, Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ministras J. Šaulys vėl rezidavo Berne.
1929–1931 m. Ciuriche veikė Lietuvos garbės, 1931–1946 – generalinis garbės konsulatas. Šio konsulais buvo Vilhelmas Simonas (1929–1936 m.), Frydrichas Simonas (1936–1946 m.), 1938 metais vicekonsulu buvo S. Garbačiauskas.
Taip pat Ženevoje veikė Lietuvos delegatūra prie Tautų Sąjungos.
1922–1940 metais Kaune veikė Šveicarijos generalinis konsulatas (1922–1936 garbės konsulu buvo Georgas Vaigartas, 1936–1940 m. – Frydrichas Kaestlis).
Visą 1918–1939 metų laikotarpį Šveicarijos universitetuose studijavo daug lietuvių, veikė studentų organizacijos. Nors Lietuvoje gyvenančių šveicarų bendruomenė buvo visai negausi, Lietuvos telegramų agentūros steigėjas ir pirmasis vadovas buvo šveicaras Juozas Eretas, 1919–1941 m. gyvenęs Lietuvoje.
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
Šveicariją Lietuvos okupaciją de facto pripažino dar 1940 m. pabaigoje ir nuo 1941 m. nepripažino Lietuvos pasiuntinybės. Kita vertus, Lietuvos diplomatai išsaugojo diplomatines privilegijas, o pasiuntinybė ir konsulatas veikė iki jų mirties ir Šveicarija su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis ryšius palaikė. Be to, per II pasaulinį karą neutrali Šveicarija tapo Lietuvos diplomatinės tarnybos veiklos centru: 1940 m. rugpjūtį ir lapkritį, 1941 m. liepą bei 1942 m. gegužės ir birželio mėnesiais Berne įvyko Lietuvos diplomatinės tarnybos pasitarimai dėl SSRS okupuotos Lietuvos ateities ir tolesnio atstovavimo, 1946 metai – Lietuvos diplomatinės tarnybos ir Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto atstovų konferencija.
Pasiuntinys Jurgis Šaulys 1942–1945 metais laikinai vykdė ir Lietuvos diplomatinės tarnybos šefo pareigas. Jam mirus 1948 metų Lietuvos pasiuntinio pareigas perėmęs buvęs pasiuntinybės pirmasis sekretorius Albertas Gerutis (nuo 1954 pasiuntinybės patarėjas, 1980–1985 įgaliotasis ministras) 1954 metais buvo ir Lietuvos diplomatinės tarnybos neoficialus atstovas prie Vokietijos Federacinės Respublikos vyriausybės.
II pasaulinio karo pabaigoje apsigyveno daugiau kaip 250 karo pabėgėlių lietuvių (Yverdono DP stovykloje veikė lietuviška mokykla, 1946 m. leistas leidynys „Lietuvių židinys“). 1946–1947 m. dauguma lietuvių išvyko į Jungtines Amerikos Valstijas, Australiją, Kanadą ir Šveicarijoje liko tik apie 50 lietuvių. Nepaisant to, likę lietuviai išliko aktyvūs visuomeniniame gyvenime. 1946–1985 m. Berne Lietuvių bibliografinis archyvas daugiausia Alberto Geručio pastangomis kaupė lituanistinę spaudą. 1948 m. Berne, o 1949 m. Ciuriche įkurtos Pasaulio lietuvių bendruomenės apylinkės, o 1950 m. įsteigta Šveicarijos lietuvių bendruomenė. 1951–1953 metais išleisti septyni žurnalo „Šveicarijos lietuvių žinios“ numeriai. 1961–1988 metais veikė lietuvių tautinių šokių grupė „Viltis“ (vadovė Joana Stasiulienė). 1974 m. ir 1990 m. surengtos Europos lietuvių studijų savaitės.
Santykiai po 1991 m.
1991 m. rugpjūčio 28 dieną Šveicarija pripažino nepriklausomybę atkūrusią Lietuvą, o 1991 m. rugsėjo 5 d. atkurti šalių diplomatiniai santykiai.
Po 2001 metų atnaujintas lietuvių žurnalo „Šveicarijos lietuvių žinios“ leidimas. XXI a. pradžioje daugiau lietuvių vyko į Šveicariją studijuoti ir dirbti. Šveicarijos lietuvių bendruomenė rengia tradicines Advento, Kalėdų šventes Berne, Jonines Lozanoje. Nuo 2012 metų kasmet Šveicarijoje vyksta „Poezijos pavasario“ renginiai. 2019 m. duomenimis, Ciuriche veikė lituanistinis darželis mokyklėlė „Pagrandukas“ (nuo 2008 m.), Berne – „Saulutė“ (įsteigtas 2019 m.), Ciuriche – Lietuviškos knygos klubas (nuo 2001 m.)
Pasirašytos šios sutartys: sutartis dėl investicijų skatinimo ir jų abipusės apsaugos (pasirašyta 1992 m., ratifikuota 1993 m.), sutartis dėl reguliaraus oro susisiekimo (pasirašyta 1994 m., ratifikuota 2001 m.), sutartis dėl abipusio vizų režimo panaikinimo asmenims, turintiems diplomatinius, tarnybinius arba specialiuosius pasus (1995 m.), sutartis dėl neteisėtai esančių asmenų atsiėmimo (Readmisijos sutartis) (1996 m.), protokolas dėl sutarties dėl neteisėtai esančių asmenų atsiėmimo įgyvendinimo (1996 m.), sutartis dėl abipusio vizų režimo panaikinimo (1997 m.), sutartis dėl keleivių ir krovinių tarptautinių vežiojimų automobiliais (1997 m.), sutartis dėl pajamų ir kapitalo dvigubo apmokestinimo išvengimo (2002 m.), susitarimas dėl Lietuvos Respublikos ir Šveicarijos Konfederacijos bendradarbiavimo programos, kuria siekiama sumažinti ekonominius ir socialinius skirtumus išsiplėtusioje Europos Sąjungoje (2007 m.)
Yra įvykę aukšto lygio susitikimų tarp abiejų šalių vadovų. 2013 m. birželio 3 d. su oficialiu vizitu Lietuvoje lankėsi Šveicarijos prezidentas Ueli Maurer, kur susitiko su Lietuvos prezidente Dalia Grybauskaite, o 2015 m. spalio mėnesį su oficialiu vizitu Šveicarijoje lankėsi Lietuvos prezidentė Dalia Grybauskaitė, kur susitiko su Šveicarijos prezidente Simoneta Somaruga.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Į lietuvių kalbą išversta Pėterio Bikselio, Frydricho Diurenmato, Heinricho Fėdererio, Makso Frišo, Jeremijo Gothelfo, Tomo Hiurlimano, Zojos Jeni, Gotfrydo Kelerio, Kristijano Krachto, Jurgo Lederacho, Heinricho Loitholdo, Gertrudos Loiteneger, Hugo Lečerio, Konrado Ferdinando Mejerio, Johanos Špyri, Pėterio Štamo, Oto Šteigerio, Roberto Oto Valzerio, Urso Vidmerio, Martino Zuterio kūrinių, Anemarijos Švarcenbach, Urso Faeso, Ulricho Knelvolfo publicistikos, pastatyta Frydricho Diurenmato, Makso Frišo dramų. Vilniaus apskrities Adomo Mickevičiaus viešojoje bibliotekoje yra daugiau nei 1 tūkst. egzempliorių leidinių vokiečių, italų ir prancūzų kalbomis.
Technologijų srityje bendradarbiaujama inovacijų sektoriuje ir Europos branduolinių tyrimų organizacijos veikloje.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Šveicarijos siekė 212,58 mln. eurų, o Šveicarija buvo 28-a pagal prekybos apimtis Lietuvos prekybos partnerė.
Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Šveicarija yra 14-a (investicijos siekia 433,51 mln. eurų). Savo ruožtu Lietuvos tiesioginių investicijų dydis Šveicarijoje 2020 m. buvo neigiamas.
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas nėra baigtinis
Šveicarijos ordinų kavalieriai lietuviai ir Lietuvos ordinų kavalieriai šveicarai
17 Šveicarijos piliečių yra apdovanoti Lietuvos valstybiniais apdovanojimais. Žemiau pateikiamas apdovanotųjų sąrašas:
Katie Archibald
Biografija
2013 m. Europos treko čempionate pelnytas pirmasis medalis - auksas komandiniame persekiojime. 2014 m. pasaulio treko čempionate pirmą kartą pelnytas pasaulio čempionatų medalis - auksas komandiniame persekiojime.
Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse britė dalyvavo moterų komandinio persekiojimo varžybose ir pelnė aukso medalį.
2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dviratininkė startavo dvejose rungtyse. MKomandinio persekiojimo varžybose pelnytas sidabras, o pirmą kartą vykusiame moterų madisone kartu su Laura Kenny pelnyti aukso medaliai.
Lenino valsčius
Lenino valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Leninas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. Sinkevičų kaimas prijungtas prie Lachvos valsčiaus. 1939 m. gegužės 31 d. Lenino gyvenvietė pervadinta Sasnkovičais, tad vietoje Lenino įkurtas Sasnkovičų valsčius.
Mara
Mara gali reikšti:
Taip pat žr.:
Marija Šarapova
Marija Šarapova (, ; g. 1987 m. balandžio 19 d.) – Rusijos tenisininkė laimėjusi 4 Didžiojo kirčio turnyrus, buvusi pirma pasaulio raketė.
Kai Marijai buvo septyneri metai, ji ir jos tėvai iš Rusijos persikėlė gyventi į JAV, kad galėtų treniruotis Nick Bollettieri teniso akademijoje. Po to kai ji sparčiai pakilo jaunių ir moterų reitinguose, Šarapova būdama septyniolikos metų laimėjo pirmąjį Didžiojo kirčio turnyrą Vimbldone 2004 metais. Per kitus dvejus metus, ji laimėjo aštuonis titulus WTA ture. Tačiau per šį periodą, Marija pralaimėjo visus penkis Didžiojo kirčio turnyrų pusfinalius. 2005 m. ji galiausiai laimėjo savo antrąjį Didžiojo kirčio turnyrą – US Open.
2007 metais, dešiniojo pečio trauma privertė Šarapovą pasitraukti iš daugybės turnyrų; dėl šios priežasties ji iškrito iš geriausiųjų pasaulio tenisininkių penketuko pirmą kartą per 3 metus. Nors ji 2008 metais laimėjo savo trečiąjį Didžiojo kirčio turnyrą – Australian Open ir vėliau vėl tapo pirmąja pasaulio rakete, jos pečiui tų pačių metų spalį prireikė operacijos. Šarapova negalėjo sportuoti 10 mėnesių iki 2009 metų gegužės, tai lėmė jos iškritimą iš geriausiųjų žaidėjų šimtuko. Nuo sugrįžimo, Marija sugebėjo pakilti iki geriausiųjų penkioliktuko.
Marija Šarapova yra ne tik tenisininkė, bet ir modelis. 2008 metų liepos mėnesį, ji buvo pripažinta daugiausiai uždirbančia atlete – 26 milijonus JAV dolerių.
Ankstesnis gyvenimas
Marija gimė 1987 m., Niaganės miestelyje, Sibire. Jos tėvai persikėlė čia gyventi iš Gomel miestelio, Baltarusijoje po Černobylio avarijos 1986 metais. Kai Šarapovai buvo dveji, ji su šeima persikėlė gyventi į Sočį. Pirmą kartą raketę į rankas Marija paėmė būdama ketverių, po to ji pradėjo reguliariai treniruotis parke su savo tėvu.
Žaidimo stilius
left|thumb|150px|Marijos padavimas Šarapova yra agresyvi žaidėja, su galingais, giliais, ir įvairiais smūgiais iš dešinės ir kairės. Taip pat ji mėgsta žaisti prie tinklo. Šarapova yra gan greita, ypač atsižvelgiant į jos ūgį. 2008 metų pradžioje, kai kurie specialistai pastebėjo, kad Marija pagerino savo žaidimą, pagerindama savo kojų darbą. Marija žinoma kaip labai "rėkianti" žaidėja, ji pasiekė 101 decibelo rekordą 2005 m. Vimbldone.
Padavimas
Marija žinoma kaip stiprų padavimą turinti žaidėja, tačiau dėl ją kamavusios peties traumos dabar ji dažniau nei anksčiau atlieka dvigubas klaidas.
Dangos
Kadangi Marija mėgsta stiprų ir atakuojantį žaidimą, Šarapovai palankiausios yra greitos dangos, tokios kaip: kieta danga ir žolės danga, jai nepalankiausios yra lėtos dangos, tokios kaip: gruntas.
Apdovanojimai
2004
Pažižmėliai
Pažižmėliai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 4,5 km į šiaurės rytus nuo Raudėnų, Pažižmės-Tryškių miškuose, prie Švendrio upelio (netoli jo santakos su Žižma). Seniūnaitijos centras. Girininkija.
Istorija
Tarybiniais metais įėjo į Raudėnų apylinkę, buvo Kuršėnų miškų ūkio pagalbinio ūkio centrinė gyvenvietė.
Jonas Vladislovas Bžostovskis
Jonas Vladislovas Bžostovskis (1644–1722 m. spalio 24 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis raštininkas (1672–1698), Lietuvos didysis referentas (1681–1698), Trakų kaštelionas (1705–1710), Subačiaus (nuo 1669), Aziatų (nuo 1674), Medilo, Daugų, Bistryčios, Varėnos seniūnas.
Biografija
Lietuvos bajorų Bžostovskių giminės atstovas, herbo „Stremia“ savininkas. Trakų kašteliono ir vaivados Kiprijono Povilo Bžostovskio (1612–1688) ir Barboros-Racil Duninos-Rajeckos sūnus.
Valstybės tarnyba
Subocko (nuo 1669), Ozecko (nuo 1674) seniūnas, Lietuvos didysis raštininkas (nuo 1672), Lietuvos didysis referentas (1681–1705), Trakų kaštelionas (1705–1710).
Nuo 1674 metų Jonas Vladislovas Bžostovskis ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į seimus. Tais pačiais metais elekciniame seime jis palaikė Jono Sobieskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą, Dalyvavo bajorų kare prieš Sapiegų giminę.
Buvo Šavelio ordinacijos ekonomijos bendraautoris (kartu su Jonu Bulevičiumi).
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Konstanciją Mlečkaitę, Žemaitijos seniūno Viktorino Konstantino Mlečkos (m. 1679) dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo su sūnus ir keturias dukteris:
Bugatti Chiron
Bugatti Chiron – 2016–2022 m. gamintas superautomobilis.
Pavadintas pagerbiant Monako Formulės 1 lenktynininką Louis Chiron. Antrasis modelis, naudojantis Chiron vardą (po 1999 m. Bugatti 18/3 Chiron).
Pirmąsyk parodytas 2016 m. kovo 1 d. Ženevos autosalone.
Dinamika
Didžiausias greitis: 420 km/h (apribotas elektronikos)
Įsibėgėjimo dinamika :
Baltarusijos taleris
Dabar Baltarusijos opozicijos spaudoje aprašytos legendos, kad buvo nutarta įvesti Baltarusijoje talerius, kad talerių banknotai buvo atspausdinti ir įvežti į Baltarusiją. . Publikacijose apie tai nesiremiama buvusiais ar esamais oficialiais asmenimis, kurie galėtų patvirtinti ar paneigti šiuos gandus, ar kitais informacijos šaltiniais.
Sasnkovičų valsčius
Sasnkovičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Sasnkovičai.
Baltarusijos taleris
Pagal S. Bogdankevičių taleris niekada nebuvo spausdinamas. . Bet 1994 m. Vokietijoje buvo atspausdinti nauji Baltarusijos rublių banknotai, kurie apyvartoje taip ir nepasirodė. . Galbūt šie nepanaudoti Baltarusijos rublių banknotai ir painiojami su taleriais.
Istorijos apie oficialius bandymus įvesti talerius ar spaudinti jų banknotus nepatvirtino ir tuometinis Baltarusijos premjeras Viačeslavas Kebičius.
Kai kurios Baltarusijos partijos ragina įvesti talerius kaip Baltarusijos nacionalinį piniginį vienetą.
Chutiapos departamentas
Chutiapos departamentas  – departamentas Gvatemalos pietvakarinėje dalyje. Administracinis centras – Chutiapa.
Geografija
Paviršius kalnuotas. Stūkso keletas nebeveikiančių ugnikalnių (Ištepekė, Tahualis, Mojuta, Santjagas, Sučitanas, Floresas ir kt.). Pasienyje su Salvadoru telkšo nemažas Guichos ežeras. Į jį teka Ostua upė. Pietvakariuose plyti pelkėta pajūrio žemuma.
Administracinis suskirstymas
Departamentas padalintas į 17 savivaldybių:
Earth, Wind & Fire
„Earth, Wind & Fire“ (trumpinamas EWF arba EW&F) – amerikiečių grupė, grojusi daug muzikos žanrų – R&B, soul, funk, jazz, disco, pop, rock, dance, Latin, ir Afro pop. Ją 1969 m. Čikagoje įkūrė Maurice White, palikęs grupę, žinomą kaip Salty Peppers. Įvardijama kaip viena išradingiausių bei komerciškai sėkmingiausių muzikos reiškinių. „Rolling Stone“ pripažino, kad grupė sugebėjo sukurti naują juodaodžių popso skambesį. VH1 taipogi įvardijo grupę kaip visų laikų vieną geriausių.
Grupė yra laimėjusi 6 Grammy apdovanojimus iš visų 17 nominacijų. Taip pat laimėjo 4 „American Music Awards“ apdovanojimus iš 12 nominacijų. Ji buvo įtraukta į Rokenrolo šlovės muziejų.
Nariai
kartu su
Indas
thumb|300px|Indai
Indas (iš (į) + d (iš dėti)) – kietas tuščiaviduris daiktas, skirtas dėti tam tikras medžiagas ar kitus, smulkesnius daiktus.
Indų paskirtis ir rūšys
Taip pat indai skirstomi:
Indų medžiagos
Senovėje indams gaminti buvo naudojamos šios medžiagos:
Dabartinės medžiagos:
Beatrich
Biografija
Beatričė Pundžiūtė gimė Kaune medikų šeimoje. Gyveno Šilutėje. Dar būdama darželyje dainavo mažame ansamblyje, mokykloje grojo ir dainavo kantri muzikos grupėje, taip pat muzikos mokykloje mokėsi groti smuiku. Baigusi mokyklą persikraustė į Kauną. Po išgarsėjimo atlikėja persikraustė į Los Andželą, o šiuo metu gyvena Londone, trumpam sugrįždama į Lietuvą dėl koncertų.
Eurovizijos dainų konkursas
2022 m. gruodžio 20 d. buvo paskelbta, jog atlikėja dalyvaus Lietuvos nacionalinėje atrankoje į Euroviziją „Pabandom iš naujo! 2023“ su daina „Like a Movie“. Daina buvo viešai išleista vasario 17 d.
Beatrich pirmąkart pasirodė sausio 28 d., antrojoje atrankinėje laidoje, kurioje surinkusi daugiausiai balsų tiek iš komisijos, tiek ir iš žiūrovų – laimėjo savo atrankinę laidą ir pateko į vasario 11 d. vykusį antrąjį pusfinalį, kuriame taip pat aplenkė visus dalyvius ir pateko į finalą, vykusį vasario 18d., užimdama komisijos pirmą vietą ir žiūrovų trečią vietą, nusileisdama pirmai vietai gavusiai Paulinai Paukštaitytei, dainavusiai "Let Me Think About Me", ir antrai vietai užėmusiai MoonBee, kuri rungėsi pusfinalyje su daina "Rumor". Finale užėmė trečią vietą, kur ir komisija, ir žiūrovai jai davė trečią vietą. Antrą vietą užėmė Rūta Mur su daina "So Low", o pirmą vietą - Monika Linkytė, kuri dainavo "Stay"
Tobias Geffen
Tobias Geffen (1870 m. rugpjūčio 1 d. Kaune – 1970 m. vasario 10 d. Atlantoje) – Lietuvos žydų kilmės JAV rabinas. 1935 m. jo iniciatyva Coca-Cola pripažinta košerine.
Biografija
Gimė 1870 m. rugpjūčio 1 d. Kaune. 1903 m. emigravo į Niujorką, kur tapo Ahavat Zedek bendruomenės rabinu. 1907 m. persikėlė į Kantoną, kur tapo mažos sinagogos rabinu, 1910 m. persikėlė į Atlantą, kur iki savo mirties buvo Shearith Israel bendruomenės rabinu. Jis suorganizavo pirmąją hebrajų mokyklą Atlantoje, pradėjo kasdienines Talmudo pamokas. Parašė kelias knygas apie Talmudo mokymą, buvo atsakingas už košerinio maisto sertifikavimą Atlantos apylinkėse. Kadangi Coca-Cola valdžia buvo netoli Atlantos miesto jis gaudavo daug klausimų iš visos šalies rabinų ar šis gėrimas tinkamas vartoti žydams. Iš Coca-Cola valdžios gavęs gėrimo receptą nustatė, kad vienas iš ingridientų glicerinas buvo pagamintas iš nekošerinės jautienos, todėl Coca-Cola pakeitė iš jautienos gaminamą gliceriną į iš daržovių gaminamą gliceriną, taip Coca-Cola buvo įteisinta kaip košerinis gėrimas tinkamas žydams. Mirė 1970 m. vasario 10 d. Atlantoje.
Gudagojo GS
thumb|left|160px|Geležinkelio stotis [[Pirmasis pasaulinis karas|Pirmojo pasaulinio karo metu]] Gudagojo GS  – gyvenvietė Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūrusi 5 km į pietvakarius nuo Astravo, 4,5 km į šiaurę nuo Gudagojo bažnytkaimio, prie Vilniaus–Minsko geležinkelio. Yra vidurinė mokykla, kultūros namai, biblioteka, felčerių ir akušerių punktas. Kepama duona.
Trakų apskritis (1919–1922)
Trakų apskritis  – buvęs Lenkijos administracinis-teritorinis vienetas, trumpai gyvavęs 1919–1922 m., kurį kontroliavo Vidurio Lietuvos valstybė, o vėliau - Lenkijos Respublika. Administracinis centras – Trakai. Apskritis buvo dabartinės Lietuvos rytuose. Didžioji dalis teritorijos dabar įeina į atkurtą Vilniaus apskritį. Greta Lenkijos kontroliuojamos Trakų apskrities buvo ir Lietuvos kontroliuojama Trakų apskritis.
Administracinis suskirstymas
Apskričiai įvairiu metu priklausė 13 valsčių:
Formulės 1 pilotai
thumb|right|200px|Daugiausiai rekordų pasiekęs vokietis [[Michael Schumacher|Michaelis Schumacheris]] Formulės 1 pilotai dalyvauja FIA organizuojamame Formulės 1 čempionate. Kiekvienas lenktynininkas turi priklausyti tam tikrai komandai. Lenktynėse dalyvauja du komandos nariai.
Iš viso nuo pat pirmojo 1950 m. sezono bent vienose lenktynėse dalyvavo 813 lenktynininkų. Iš jų 78 niekada nestartavo lenktynėse, daugiausiai dėl to, kad neįvykdė kvalifikacijos reikalavimų. Labiausiai patyręs Formulės 1 lenktynininkas yra brazilas Rubensas Barrichello 2010 m. sezone sudalyvavęs savo 300-tosiose lenktynėse. Brazilas yra vienintelis Formulės 1 lenktynininkas, dalyvavęs daugiau nei 300 lenktynių.
Daugiausiai pergalių (91) ir čempiono titulų (7) yra iškovojęs vokietis Michaelis Schumacheris.
Alyvuogių aliejus
thumb|150px|Alyvų aliejus Alyvuogių aliejus – aliejus, gaminamas iš alyvmedžio vaisių. Gausiai naudojamas Viduržemio jūros šalių kulinarijoje. Taip pat naudojamas kosmetikos, muilo gamyboje. Kulinarijoje naudojamas natūralus (pvz., salotoms), taip pat virimui (pvz., gruzdintuvėse).
Alyvuogių aliejų galima padalinti pagal gamintojų šalis: pagrindinis tiekėjas pasaulyje yra Ispanija, kiti svarbūs tiekėjai – Marokas, Turkija, Graikija, Italija, Tunisas, Portugalija, Sirija, taip pat jį gamina Prancūzija, Kinija, Čilė, Peru, Brazilija, Meksika, Angola, Pietų Afrikos Respublika, Urugvajus, Afganistanas, Australija, JAV ir kt.
Alyvuogių aliejų sudaro sočiųjų riebalų rūgščių (2,4 % stearino ir 7–10 % palmitino) ir nesočiųjų riebalų rūgščių (15 % linolo ir 54–81 % oleino) trigliceridai, nedidelis kiekis baltymų, vitaminų. Tankis 917 kg/m³, lūžio rodiklis 1,4635, –2 °C temperatūroje pradeda stingti. Laikomas šviesoje apkarsta, mikroorganizmų veikiamas skyla į glicerolį ir į sočiąsias bei nesočiąsias riebalų rūgštis.
Alyvuogių aliejaus rūšys
Yra daug alyvuogių aliejų skirstymo būdų. Vienas jų:
Andžejus Artūras Zamoiskis
Grafas Andžejus Artūras Zamoiskis (1800 m. balandžio 2 d. Vienoje – 1874 m. lapkričio 29 d. Krokuvoje) – Lenkijos valstybinis veikėjas iš Zamoiskių giminės.
Biografija
Gimė 1800 m. Stanislovo Kostkos Zamoiskio ir Sofijos Čartoriskos šeimoje.
1842 m. įkūrė žemės ūkio metraštį „Rocznik Gospodarstwa Krajowego“.
1848 m. įkūrė laivininkystės kompaniją.
1857 m. kūrė žemės ūkio bendrovę „Towarzystwo Rolnicze“. Savo veiklos pirmaisiais metais žemės ūkio bendrovė užsiėmė beveik išimtinai agronomija, konkursais ir pan. Per kelerius metus bendrovė išaugo iki kelių tūkstančių žmonių. Bendrovė įgijo ne tik ekonominę, bet ir politinę reikšmę. Tačiau 1861 m. balandžio 6 d. dėl visuomenės padidėjusio radikalumo bendrovė buvo panaikinta.
Andžejus Zamoiskis buvo iškviestas į Peterburgą, kur imperatorius Aleksandras II paprašė jo laikinai išvažiuoti į užsienį.