cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Etmonas
Ukrainos etmonas
1918 m. balandžio – gruodžio mėn. Ukrainos valstybės (Українська Держава) vadovas Pavlas Skoropadskis turėjo etmono titulą. Susikūrus Ukrainos direktorijai, P. Skoropadskis atsisakė savo pareigų, emigravo į Vokietiją. Jis žuvo Potsdame 1945 m. gegužės mėn. per JAV oro pajėgų antskrydį. Iki 1954 m. jo ​​sūnus Danila šalininkų Londone ir Miunchene buvo laikomas teisėtu įpėdiniu į etmono titulą (гетьманыч).
2005 m. sausio 22 d., vieną dieną iki prezidento inauguracijos, Viktoras Juščenka Ukrainos kazokų buvo tituluotas „Ukrainos etmonu“. Šalia paminklo Bogdanui Chmelnickiui Kijeve buvo pastatytas V. Juščenkos memorialinis akmuo. Kazokai V. Juščenką paskelbė etmonu tuo metu, kai jis anksčiau (2004 m.) buvo pašalintas iš kazokų gretų dėl nemokamų nario mokesčių, be to, „buvo atimtas karinis kazokų generolo–esaulo vardas ir kariniai apdovanojimai“.
Vaclovas Janavičius
Vaclovas Janavičius (1887 m. gruodžio 3 d. Šventežeris – 1952 m. kovo 9 d. Adelaidė) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.
Biografija
1911 m. baigė artilerijos mokslus Vladimiro karo mokykloje Sankt Peterburge. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, du kartus sužeistas, papulkininkis. 1921 m. grįžo į Lietuvą. 1922 m. liepos mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę – Karo mokyklos būrio vadas, dėstė artilerijos kursą. 1922–1924 m. Artilerijos poligono viršininkas, 1924–1927 m. Artilerijos valdybos viršininko padėjėjas (pavaduotojas), 1925 m. pulkininkas. 1927–1932 m. Aukštųjų karininkų kursų lektorius. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą slapstėsi. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. išvyko į Australiją.
Avasa (ežeras)
Avasa – nenuotakus ežeras Etiopijoje, Oromijos regione, Didžiajame rifto slėnyje. Ilgis 16 km, plotis 9 km. Iškilęs 1680 m aukštyje virš jūros lygio. Prie rytinio kranto įsikūręs Avasos miestas.
Pusbeždžionės
Pusbeždžionės (Strepsirrhini) – primatų (Primates) pobūris. Tai daugiausia nedideli, primityvių požymių primatai. Turi pailgą snukį, geriau negu beždionių išsivysčiusią uoslę. Priekinės smegenys nedidelės, jų pusrutulių paviršius lygus. Akiduobės pusiau uždaros. Letenos stveriamosios, bent dalis pirštų su plokščiais nagais. Patelės turi 1-3 poras spenių ir dviragę gimdą.
Gyvena medžiuose, dauguma aktyvesni naktį. Pobūryje 7 šeimos ir 82 rūšys:
Namibija
Šalies pavadinimas kilęs nuo Namibo dykumos, kuri dengia visą šalies pakrantę. Pavadinimas buvo parinktas po nepriklausomybės, kaip neutralus, nes Namibijoje nei viena tauta nesudaro ženklios daugumos.
Istorija
Pirmaisiais šalies gyventojais laikomi bušmėnai, damarai ir namai. XIV a. bantų migracijų metu į regioną atsikraustė bantai. Pirmieji europiečiai išsilaipinę ir ištyrę regioną buvo Portugalijos keliautojai Diogo Cão 1485 ir Bartolomeu Dias 1486 metais. Tačiau skirtingai negu į kitas Afrikos vietas, atradusios šalies (šiuo atveju Portugalijos) pretenzijos į regioną nebuvo reiškiamos. Kaip ir dauguma Subsacharinės Afrikos regionų, Namibija europiečių nebuvo tyrinėjama iki XIX a., kai atvyko pirmieji pirkliai ir kolonistai, dauguma iš Vokietijos ir Švedijos. 1884 m. visa Namibija (išskyrus Volvį Bėjų, kuris buvo Britų imperijos kolonija) tapo Vokietijos imperijos kolonija, vadinama Vokietijos Pietvakarių Afrika (Deutsch-Südwestafrika).
1904 m. sausį įvyko hererų sukilimas, kuriam vadovavo Samuel Maharero. Sukilimas buvo numalšintas 1904 rugpjūtį, vadovaujant Lothar von Trotha, kai hererai buvo nugalėti Vaterbergo mūšyje. Kaip to pasekmę nuo 1904 iki 1907 m. kolonijinė vokiečių valdžia vykdė hererų ir namų genocidą, kurio metu buvo išžudyta 10 000 namų (pusė populiacijos) ir apytiksliai 65 000 hererų (apie 80 % visos populiacijos). Pietų Afrika okupavo šią Vokietijos koloniją Pirmojo pasaulinio karo metu ir administravo ją iki pat Antrojo pasaulinio karo pabaigos kaip Tautų Lygos mandatą, vadinamą Pietvakarių Afrika.
1946 m. panaikinus Tautų Lygą bei sukūrus Jungtines Tautas, Pietų Afrika atsisakė senąjį mandatą pakeisti nauju JT Globojamų teritorijų susitarimu bei sumažino tarptautinį teritorijos administracijos kontroliavimą. Nors Pietų Afrikos vyriausybė ir norėjo 'Pietvakarių Afriką' įtraukti į savo šalies teritoriją, oficialiai to niekada nepadarė ir ją administravo kaip de facto 'penktąją provinciją' su baltųjų mažumos atstovavimu baltųjų Pietų Afrikos parlamente.
1966 m. SWAPO, Namibijos liaudies išlaisvinimo armija, bei partizaninės grupuotės pradėjo Namibijos nepriklausomybės karą. Tačiau remiantis JT duomenimis, Pietų Afrika iki pat 1988 m. nesusilpnino krašto kontrolės. Pereinamasis laikotarpis nepriklausomybės link prasidėjo 1989 m. tačiau nepriklausomybė galutinai atgauta tik 1990 m. kovo 21 d. 1994 m. PAR panaikinus apartheidą, Namibija iš pastarosios atgavo svarbiausią šalies uostą Volvį Bėjų.
Politinė sistema
right|thumb|Namibijos parlamentas [[Vindhukas|Vindhuke]] Valdymo forma – prezidentinė atstovaujamoji demokratija. Šalies vadovas – prezidentas. Prezidentas renkamas visuotiniu balsavimu, 5 metų kadencijai. Prezidento mandatas gali būti vieną kartą atnaujintas. Dabartinis prezidentas – Hafe Geingob.
Įstatymų leidžiamoji valdžia yra dvejų rūmų parlamentas, sudarytas iš – Nacionalinės tarybos (26 vietų, du nariai išrenkami iš kiekvienos regioninės tarybos, 6 metų kadencijai) ir – Nacionalinės asamblėjos (72 vietų, nariai renkami visuotiniu balsavimu, 5 metų kadencijai). Paskutiniai Nacionalinės tarybos rinkimai vyko 2004, o nacionalinės asamblėjos – 2009 m. lapkritį. Dabartinis ministras pirmininkas yra Nahas Angula.
Namibijoje veikia apie 40 politinių partijų, kuriose vyrauja tam tikros etninės grupės dauguma. Didžiausia ir įtakingiausia partija yra kairiosios pakraipos – SWAPO. Joje daugumą sudaro ovambų tautos atstovai. 2009 m. per Nacionalinės Asamblėjos rinkimus SWAPO iš 72 vietų gavo 54. O per 2004 m. vykusius Nacionalinės Tarybos rinkimus iš 26 vietų gavo 24.
Administracinis suskirstymas
Namibija yra padalinta į 13 regionų. Kiekvienas regionas yra valdomas regiono tarybos (regional council) ir dar priklausomai nuo regiono dydžio, regionai yra toliau dalijami nuo 6 iki 10 rinkiminių apygardų (constituencies). thumb|right|300px
Geografija
thumb|[[Namibo dykuma]] thumb|[[Žuvų upės kanjonas]]
Namibijos plotis yra apie 825 418 km². Pakrančių ilgis yra 1 572 km (Atlanto vandenyno), sausumos sienų ilgis 3 824 km. Šiaurėje Namibija ribojasi su (skliausteliuose – sienos ilgis) Angola (1 376 km) ir Zambija (233 km), rytuose su Botsvana (1 360 km), o pietuose su Pietų Afrikos Respublika (855 km).
Šalies krantus skalauja Atlanto vandenynas. Didžiausios šalies upės yra: Oranjė, Kunenė, Okavangas ir Kvandas.
Regioninė įvairovė ir klimatas
Namibijos klimatas yra karštas ir sausas. Jis yra subtropinis žemyninis klimatas, didelė šalies dalis dengiama dykumų, nes šalyje driekiasi 2 didelės dykumos. Didžioji šalies dalis yra tropinio lietaus teritorijoje. Lietus gana nepastovaus, atsitiktinis ir labai stiprus tarp lapkričio ir balandžio. Atsižvelgiant į ypatingas klimato sąlygas, žemės ūkiu užsiimti šalyje galima tik nedideliu mastu.
Derlingiausios sritys ir didžiausias gyventojų tankumas yra šalies šiaurinėje dalyje, įskaitant Kaprivio ruožą. Ši teritorija yra gausiai drėkinama upių, atitekančių iš šiaurės, kurios lietinguoju sezonu sukuria pelkynus ir užtvindo didelę regiono dalį. Vanduo suteikia sąlygas žemdirbystei ir sėsliam gyvenimui. Kaprivio regione krituliai yra dažni. Regione yra tanki upių sistema, tankūs tropiniai miškai. Oro drėgmė čia, priešingai nei kitose šalies dalyse, labai didelė. Nors šis regionas sudaro tik nedidelę dalį visos Namibijos teritorijos, čia susikaupę daugiau nei pusė šalies gyventojų.
Visa vakarinė šalies dalis yra padengta atšiaurios Namibo dykumos. Čia krituliai yra labai reti. Kiaurus metus pučia sausas, stiprus vėjas. Net žiema, temperatūra dažnai pasiekia 25 °C ir daugiau. Temperatūrų kaita tarp dienos ir nakties yra labai didelė, nuo 25 °C iki 30 °C diena, o naktį gali atvėsti net iki užšalimo. Ryte ir vakare temperatūra gali šokinėti 20 °C kelių valandų laikotarpyje.
Atlanto vandenyno pakrantėje orus lemia šalta Bengelos srovė. Ji stipriai atvėsina vyraujančius pietvakarių vėjus, o tai stabdo kondensaciją ir neleidžia susidaryti lietaus debesims, dėl to reguliariai pažemėje susidaro tirštas rūkas. Vasara temperatūra yra vėsi, o žiemą kartkartėmis būna net šalta. Vandens temperatūra retai pasiekia daugiau nei 15 °C. Čia įsikūrę svarbiausi Namibijos uostai: Volvis Bėjus ir Liudericas, kurie laikomi vienais sausiausių pasaulio miestų.
Šalies vidurinę dalį sudaro plokščiakalnis, skiriantis Namibo ir Kalahario dykumas. Plokščiakalnyje, dėl didelio aukščio, naktimis gali pašalti ir labai retai pasitaiko, kad gali net pasnigti. Dienomis nėra taip karšta kaip dykumoje. Čia įsikūrę svarbiausi šalies miestai, taip pat ir sostinė Vindhukas.
Kalaharyje, kuris yra šalies rytuose, yra panašiai kaip ir Namibo dykumumoje, tik krituliai yra šiek tiek dažnesni, bet kaip ir kitose dykumose, reti.
Ekonomika
thumb|Šalies sostinė [[Vindhukas]] Dėl nepakankamo kritulių kiekio auginama nedaug pasėlių. Ožkos ir avys auginamos šalies pietuose, o galvijai šalies šiaurėje. Apie pusę šalies gyventojų dirba žemės ūkyje. Nedarbingumo lygis aukštas ir dauguma žemių liko baltųjų žemdirbių rankose. Tai sukėlė diskusijas dėl žemės perskirstymo. Namibija, kartu su Esvatiniu, PAR, Lesotu, Botsvana, priklauso Pietų Afrikos muitų sąjungai (SACU).
Labai svarbus šalies ekonomikos sektorius yra žemės ūkis, kuriame dirba apie pusė šalies dirbančiųjų. Gyvulininkystės srityje daugiausia yra veisiami galvijai ir avys, tarp avių labiausiai dominuoja karakulio avys. Hoodia gordonii kaktusai yra auginami Namibijos pietuose. right|thumb|Be kita ko, Namibija vilioja turistus savo gausia gyvūnija. Šalies gamintojai daugiausia apdirba maisto produktus. Svarbi yra kalnakasybos pramonė, kuri sudaro apie 20 % valstybės BVP. Namibijoje yra išgaunama daug geros kokybės brangakmenių. Kiti svarbūs mineralai yra uranas, varis, švinas, auksas, cinkas, sidabras, alavas, volframas. Žvejybos laivynas žvejoja Atlanto vandenyne. Žvejyba ir turizmas vaidina vis svarbesnį vaidmenį. Pagrindinė šalies mainų partnerė yra Pietų Afrika.
Turizmas
Namibija turi išvystytą tarptautinį oro susisiekimą, atitinkančius poreikius kelius. Įvairūs peizažai ir gyvūnų gausa traukia turistus. Daugelis miestų ir bendrovių organizuoja įvairias keliones, ekskursijas, ekstremalius sporto renginius bei kitokias pramogas.
Labiausiai turistų pamėgtos vietos yra Kaprivio ruožas (Kaprivio regionas), Etošos duburys, Žuvų upės kanjonas, Svakopmundas, Volvis Bėjus ir Epupos krioklys.
Demografija
Namibijos gyventojų tankumas yra vienas iš mažiausių pasaulyje. Vienam kvadratiniam kilometrui vidutiniškai tenka vos 2,5 žmogaus. Palyginimui, viso pasaulio sausumos tankumas yra 45 žm./km². Namibijos gyventojai yra susitelkę derlingojoje šalies šiaurėje. Šalies pietuose gyvena tik 7 % valstybės populiacijos.
Etninė sudėtis
thumb|Rūkanti namė 87,5 % Namibijos gyventojų yra juodaodžiai, 6 % – baltaodžiai, 6,5 % – maišyti. Didžiausia etninė grupė yra ovambai, kurie sudaro apie 50 % visos šalies populiacijos ir daugiausiai gyvena šiaurinėje šalies dalyje. Hererai, kurie sudaro maždaug 7 % Namibijos gyventojų, taip pat kalba panašia kalba. Kitos didesnės juodaodžių ir maišytųjų etninės grupės yra kavangai (9 %), damarai (7 %), namai (5 %), kapryviečiai (4 %), bušmėnai (3 %), basteriai (2 %) ir tsvanai (0,5 %). . Taip pat, pasak 2006 m. duomenų, Namibijoje yra 40 000 kinų.
Baltaodžiai, kurių dauguma yra kilę iš portugalų, olandų, vokiečių, britų ir prancūzų, sudaro 6-7 % visų šalies gyventojų. Tai antras pagal dydį procentas tarp visų subsacharinės Afrikos valstybių po PAR. Daugelio baltųjų ir beveik visų maišytųjų kilmė, kultūra, religija ir genealogija yra panaši į PAR juodųjų ir maišytųjų.
Kalbos
Pusės Namibijos gyventojų gimtoji kalba yra ošivambo, bet plačiausiai suprantama kalba yra afrikanų. Ją, kaip ir anglų kalba, dauguma gyventojų moka kaip antrą kalbą, nors yra ir nedidelis procentas žmonių, kuriems ji yra gimtoji. Tarp jaunimo plačiausiai suprantama kalba yra anglų. Daugelis baltųjų kalba afrikaniškai arba vokiškai. Komercijoje daugiausiai naudojama vokiečių kalba.
Religija
80 % – 90 % gyventojų yra krikščionys ir 10 % – 20 % yra vietinių religijų atstovai. Bent 50 % visų gyventojų yra liuteronai, bet taip pat yra Romos katalikų, metodistų, anglikonų ir kitų. Daug Namibijos gyventojų į krikščionybę atvertė XIX a. misionieriai.
Kultūra
thumb|Vindhuko Kristaus bažnyčia ir raitelio paminklas Kultūra yra įvairi, nes šalyje gyvena daug tautų. Namibijos kultūrai daugiausiai įtakos turėjo Vokietija ir PAR, kurioms šalis priklausė gana ilgą laikotarpį.
Sportas
Labiausiai pamėgtos sporto šakos Namibijoje yra regbis, futbolas ir riedučių ritulys.
Namibijos futbolo asociacija buvo įkurta 1990 m. 1992 m. tapo FIFA ir CAF nare. Namibijos vyrų futbolo rinktinė 1998 ir 2008 metais įveikė kvalifikaciją į Afrikos Tautų taurės turnyrą.
Garsiausias Namibijos sportininkas yra lengvaatletis Frankie Fredericks.
Jeunesse Arena
Jeunesse Arena – daugiafunkcė sporto arena Rio de Žaneire, Brazilijoje.
Istorija
Arena atidaryta 2007 m. ir tais pačiais metais joje vyko Pan Amerikos žaidynių krepšinio ir gimnastikos varžybos. Vėliau arena pritaikyta ir kultūros renginiams, tarptautinio masto atlikėjų koncertams. 2016 m. joje vyko 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių gimnastikos varžybos ir 2016 m. vasaros parolimpinių žaidynių krepšinio ratukuose varžybos.
Didžiosios Permės kunigaikštystė
Didžiosios Permės kunigaikštystė – XIV-XVI a. gyvavusi feodalinė komių-permiečių valstybė. Sostinė – Čerdynė.
Principality of Great Perm
Azandžiai
Azandžiai (azande, seniau vadinti dinka kilmės žodžiu Niam-niam, kuris dabar laikomas pažeminančiu) – Afrikos tauta, gyvenanti Mbomu upės baseine, į šiaurę nuo Velės upės, dabartinės KDR šiaurės rytuose, CAR pietryčiuose ir Pietų Sudano vakaruose. Nėra tiksliai sutariama dėl to, kiek gyventojų priskaičiuojama šioje tautoje.
Azandžiai kalba zandžių kalba, kuri vadinama pazande ir priskiriama Adamavos-Ubangio kalboms.
Azandžius sudaro dvi artimai susijusios etninės grupės: azandžiai ir nzakara, kurias jungia bendra kultūra. Greta jų gyvena šios etninės grupės: mangbetu (pietryčiuose), bandai (šiaurės vakaruose), ngbandžiai (vakaruose), ngombe (pietvakariuose), dinka (šiaurės rytuose).
Vungara ir Bandia
thumb|150px|Azandžių kariai Zandžių tauta konsolidavosi XVIII a. pirmoje pusėje karinių užkariavimų metu. Šiuos užkariavimus vykdė du stiprūs klanai: Vungara, kilęs iš dabartinio Rafai apylinkių, ir Bandia, kilęs iš dabartinio Bangasu pietvakarių (plėtėsi į rytus ir šiaurę). Užkariavimų metu smulkios vietos gentelės buvo apjungtos į dvi etnines grupes: azandžius ir nzakara, ėmė šnekėti bendra kalba. Bandia klano kilmė buvo ne azandiška, bet ilgainiui perėmė vietos papročius. Bandia klano ekspansija baigėsi XIX a. viduryje, o Vungara klanas ekspansiją baigė tik Europos kolonizacijos laikais.
Nuo XVIII a. azandžiai palaikė artimus kultūrinius ryšius su mangbetu, gyvenusiais pietuose ir arabais (daugiausia iš Nubijos), kurių prekybos sistema pasiekė ir šiuos regionus. Iš arabų azandžiai įsigydavo ginklus. Arabų kultūra šiek tiek paveikė azandžių kultūrą: tam tikri šaltiniai mini, kad azandžių vadai dėvėdavo arabiško stiliaus drabužius, statydavo pastatus, o kartais ir bendraudavo su užsieniečiais arabiškai. Arabų žodžių yra išlikę pazandės leksikoje.
Sultonatai
Dviejų klanų ekspansijos metu azandžių žemėse kūrėsi nedideli sultonatai. Nors jų skaičius ir dydis nuolat keitėsi, XIX a. svarbiausi buvo Bangasu, Rafai (Bandia klanas), Džabiras, Engwetra, Zemio, Mopoi, Wando, Sasa, Ndoruma, Tikima (Vungara klanas).
Sultonatų centre būdavo centrinė gyvenvietė, kurioje reziduodavo sultonas priklausantis atitinkamam klanui, nuo jos eidavo radialiniai keliai, kurie jungdavo sostinę su provincijomis. Jas kontroliuodavo vietininkai, turėję nemažą autonomiją.
Azandžių sultonatuose formavosi iki dabar išlikusi vietinė aristokratija, taip pat klestėjo tradiciniai azandžių menai, buvo sukurti aukštos kokybės kūriniai. Azandžiai garsėjo kaip kalviai, medžio drožėjai (gamintos puikios arfos), keramikai.
Kolonizacija
Pirmieji europiečių keliautojai azandžius aplankė apie 1860 m., tačiau jais pirmiausia susidomėjo Egipto chedivatas, kuris siekė įvesti savo kontrolę Bahr al-Ghazalyje ir teritorijose prie jo, kontroliuodamas prekybą. Chedivai siuntė čia britų keliautojus. Apie 1880 m. dauguma azandžių sultonatų pripažino Egipto valdžią ir buvo kontroliuojami iš Bahr al Gazalio provincijos. Tačiau po mahdistų sukilimo 1881 m. Sudane prasidėjus vidaus neramumams, sultonatai vėl išsilaisvino.
Netrukus regionas tapo svarbus Belgijos Kongui. 1890 m. belgų karininkas J. Becker atvyko į Džabirą. Kai kurie kiti sultonatai – Rafai, Bangasu, Zemio buvo draugiški belgams, o kiti, kaip, pvz., Mopoi, priešinosi. 1894 m. belgų valdžiai stiprėjant, stiprėjo ir azandžių sultonų pasipriešinimas. Engvetra netgi inspiravo maištą. Tuo pat metu šalia stiprėjant Prancūzijos Kongui, 1894 m. Belgija buvo priversta atiduoti Bangasu ir Rafai. Ryčiausi sultonatai perėjo Sudano kondominiumui. 1909 m. Prancūzijai perleistas Zemio, o 1911 m. – Mopoi.
Tokiu būdu iki XX a. pradžios azandžių žemės buvo padalintos tarp Belgijos, Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos. Kolonijinės valstybės pabaigė azandžių sultonatų tarpusavio karus ir netrukus ėmė išnaudoti tautą darbams (kelių tiesimui, medvilnės auginimui).
Buitis
Dauguma azandžių gyvena savanos gamtinėje zonoje, kuriai būdingos lygumos su retais medžiais. Piečiausios azandžių bendruomenės gyvena Kongo džiunglių pakraštyje. Azandžiai kultivuoja lydiminę žemdirbystę.
Kazlų Rūdos poligonas
miniatiūra|250px|right|Poligono prieigos Kazlų Rūdos poligonas – karinis poligonas, įkurtas 1969 m. šiauriau Kazlų Rūdos miesto. Poligonas nuo 1998 m. rugsėjo 30 d. priskirtas Lietuvos kariuomenės Divizijos generolo Stasio Raštikio kariuomenės mokyklai.
Azandžiai
Buitis
Kolonijiniais laikais azandžiai buvo verčiami auginti medvilnę, tabaką, kavą. Tačiau po dekolonizacijos keliai dažniausiai suiro, ir šitas ūkis apmirė, nors kava yra svarbus produktas vakarinėse azandžių žemėse.
Kazlų Rūdos poligonas
Bendras Kazlų Rūdos poligono plotas – 3851,27 ha. Poligone vienu metu pratybas gali organizuoti vienas Lietuvos kariuomenės batalionas. Šaudymo pratybas vienu metu gali atlikti kuopos dydžio dalinys. Poligone įrengtos ginklų įšaudymo, pataikymų sklaidos, prieštankinių ginklų šaudyklos, granatų mėtymo laukas. Taip pat poligone įrengtos vienintelės Lietuvoje 60 mm ir 120 mm minosvaidžių treniruoklių ir automatinių granatsvaidžių šaudyklos. Poligone įrengti 15 mokomųjų laukų taktikos, vairavimo pratyboms, yra renovuotos kareivinės. Kazlų Rūdos poligone pasirengimą misijoms Afganistane vykdo Lietuvos karių pamainos. 2014 m. gegužės 16 d. Lietuvos kariuomenės vado įsakymu, Kazlų Rūdos poligonui suteiktas Brigados generolo Kazio Veverskio vardas.
Azandžiai
Buitis
Azandžių mityba panaši į kitų Centrinės Afrikos tautų mitybą: tradicinį javą sorą čia istūmė manijokas. Greta jo naudojamas kukurūzas, ryžiai, sorgas, valgomos daržovės: okra, saldžioji bulvė, moliūgas, bananas ir kt. Tradicinę šunieną ir paukštieną papildo ožkiena bei žvėriena (medžioja vyrai) ir žuvis (žvejoja moterys). Maisto gamyba užsiima moterys, kurios taip pat raugina palmių vyną ir iš manijoko gamina degtinę. thumb|250px|Azandžių vienkiemis XIX a. Tradiciškai azandžiai gyvendavo vienkiemiais, kuriuos užimdavo viena didelė šeima. Kadangi buvo paplitusi poliginija, kiekviena šeimininko žmona turėdavo atskirą pastatą, kur augindavo savo vaikus. Vienkiemius skirdavo krūmynų juostos, ir jie būdavo sujungti į giminystės tinklą. Svarbiausias hierarchijoje žmogus turėdavo vienkiemį prie vandens šaltinio. Šiuo pagrindu kūrėsi ir tradiciniai sultonatai. Šiuo metu tradicinė sistema dalinai išlaikyta, tik vienkiemiai peraugo į sodybų grupes. Didžiausios gyvenvietės yra išaugę į miestelius.
Kazlų Rūdos poligonas
2016 m. buvo priimtas sprendimas atnaujinti poligono infrastruktūrą, prie karinio mokymo teritorijos prijungti ir rekonstruoti mokymo teritoriją, pavadintą „Aerodromas“. Atlikus poligono rekonstrukciją, jame bus sudarytos sąlygos treniruoti vykdyti individualių šaudymo įgūdžių tobulinimą, treniruoti oro paramos šaudymo į antžeminius taikinius kontrolierius.
Azandžiai
Buitis
Azandžiai stato dviejų tipų pastatus: apvalaus plano su kūginiu stogu ir keturkampio plano (naujesnis tipas). Būdingi apvalaus plano sandėliai, į kuriuos patenkama per stogą.
Religija
thumb|150px|Zande arfininkas Azandžių religijoje yra tampriai persipynę vietiniai afrikiniai tikėjimai su XX a. introdukuota Krikščionybe. Abiejų religijų mišinys yra žinomas kaip Nzapa Zande (azandžių krikščionybė).
Azandžiai turi aukščiausiąją dievybę Mbori, kuri nzakare tarpe vadinama Zagi. Plintant krikščionybei, šios dievybės buvo sutapatintos su krikščionišku Dievu.
Viena svarbiausių azandžių religinių sąvokų yra mbisimo, t. y. dvasia, egzistuojanti visose gyvose ir negyvose būtybėse. Žmonių dvasia po jų mirties virsta vaiduokliais ir gyvena urvuose krūmynuose kartu su Mbori. Anksčiau tie vaiduokliai buvo suprantami kaip globėjai, tačiau dėl krikščioniškos įtakos jie imami traktuoti neigiamai.
Tradicinė religija neturėjo institucionalizuotos dvasininkijos, bet egzistuodavo žynių bendruomenės, vis dar egzistuoja žyniai, kurių tradicija gali būti paveldima pagal vyrišką ar moterišką liniją. Magija mangu labai gaji bendruomenėse. Mangu gali būti naudojama užkeikti (užkeikimai laikomi visų ligų ir nelaimių priežastimi) ar panaikinti užkeikimą (t. y. išgydyti).
Todėl tradicinė azandžių medicina (ngua) siejama su magija, o žynių šokiai, kur naudojami tradiciniai instrumentai (tarp kurių vienas svarbiausių – lenkta arfa), – svarbiausi azandžių ritualai. Pastaruoju metu plinta arabiška medicina, žinoma žodžiu dawa.
Jungtinių Amerikos Valstijų Generalinis štabas
thumb|right|200px|Jungtinių Amerikos Valstijų Generalinio štabo emblema
thumb|left|Admirolas [[Michael Mullen|Maiklas Mulenas 17-asis ir dabartinis Jungtinių Amerikos Valstijų Generalinio štabo pirmininkas]] Panašios institucijos egzistuoja ir Tautų Sandraugai priklausančiose valstybėse.
Steve Sidwell
Stivas Sidvelas (g. 1982 m. gruodžio 14 d.) – Anglijos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje Londono „Fulham“ klube. Su Reading klubu 2005–2006 sezone laimėjo Futbolo lygos čempionatą.
Bat Jamas
Bat Jamas – miestas vidurio Izraelyje, į pietus nuo Tel Avivo, prie Viduržemio jūros. Priklauso Guš Dano metropolijai. Išvystytas turizmas.
Istorija
Įkurtas 1926 m., miesto teises gavo 1958 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
Katauskas
Katauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Katauskienė (ištekėjusi moteris) ir Katauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Katchė
Katchė − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Butkiškės
Butkiškėmis vadinami kaimai:
Citroën DS
Pristatymas
1955-tųjų metų 42-asis Paryžiaus autosalonas gali būti drąsiai dalinamas į du etapus: iki DS pristatymo ir po jo. Nuo tos akimirkos, kai nuo naujojo „Citroen“ kūrinio buvo nuimta skraistė, beveik visi parodos lankytojai prarado susidomėjimą kitų gamintojų modeliais. Aplink „Citroen“ stendą susibūrė minios žmonių. Per pirmąsias 45 minutes užsakomi 749 automobiliai (tai yra po 16 automobilių per minutę), o iki dienos pabaigos jų jau užsakyta virš 12 tūkstančių vienetų. Per 10 parodos dienų už automobilį buvo priimta net 80.000 pradinių įmokų - rekordiškai aukštas skaičius, kuris laikėsi (nebuvo viršytas) net 60 metų.
Pumpėnų vėjo malūnas
Pumpėnų vėjo malūnas – vėjo malūnas, esantis Pasvalio rajone, Pumpėnuose, 16 km į pietus nuo Pasvalio. Malūnas stūkso vakariniame kaimo pakraštyje, šalia kelio.
Šiuo metu malūnas neveikiantis, nebeturintis sparnų, tačiau jame išlikusi įranga. Šalia yra asfaltuota aikštelė (930 m²). Paskelbtas technikos paminklu, o nuo 1997 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą. Informaciniu ženklu nepažymėtas.
Malūnas kepurinis, jo kepurė gręžiama į vėją krumpliaratine pavara, sukama grandine. Statinys raudonų plytų mūro, 3 aukštų, su cokoliu iš skaldytų lauko akmenų. Jo aukštis 16,9 m.
Istorija
Vėjo malūnas pastatytas XX a. pr. (1920 m.). Jo savininkas Kulalis, kilęs iš Kupiškio krašto, į Pumpėnus atsikėlė 1924 m. Plytos malūnui statyti buvo gamintos gretimame Talkonių kaime, Steponavičiaus ir Lipnicko plytinėse. Malūnas anksčiau buvo su keturiais sparnais, mediniu apeigos tilteliu.
Atkūrus nepriklausomybę, 1990 m. buvo renovuotas, ir kurį laiką pirmajame aukšte veikė kavinė, tačiau neilgai.
Sidra (upė)
Sidra – upė Lenkijos šiaurės rytuose Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje, Sidros valsčiuje. Upė yra kairysis Bebro upės intakas. Upės ilgis 37 km. Upė prasideda 170 m aukštyje netoli Starovlanų kaimo.
Kordobos valstybinis universitetas
Kordobos valstybinis universitetas  – seniausias Argentinos ir antras seniausias Pietų Amerikos universitetas. Įkurtas Kordobos provincijoje, Kordobos mieste, Ciudad Universitaria kvartale.
1610 m. jėzuitų įkurtas Naujasis aukščiausiasis koledžas, atidarytas 1613 m., jame mokyta filosofijos ir teologijos. 1621 m. tapo universitetu, 1680 m. Kordobos universiteto statusas patvirtintas karaliaus dekretu. 1767 m. pranciškonai pakeitė jėzuitus universiteto vadovavime. Nuo 1854 m. universitetas tapo valstybiniu.
Universitete studijuoja virš 113 tūkst. studentų. Yra Argentinos valstybinė observatorija (įkurta 1870 m.), centrinė biblioteka (įkurta 1613 m.), antropologijos, mineralogijos ir geologijos muziejus.
Turi 12 fakultetų:
Universitete studijavo ar dėstė Nobelio premijos laureatai Carlos Saavedra Lamas, Bernardo Houssay, Luis Federico Leloir, Adolfo Pérez Esquivel, César Milstein.
Chvedar Iljaševič
Chvedar Iljaševič (, ; 1910 m. vasario 17 d. Vilniuje, Rusijos imperijoje – 1947 m. lapkričio 7 d. Watenstedt, Vakarų Vokietijoje) – baltarusių poetas, žurnalistas, istorikas ir politinis veikėjas.
Kul de Sakas
Kul de Sakas  – upė Sent Lusijoje, ilgiausia šalyje. Prasideda aukštumose salos centrinėje dalyje. Pradžioje teka į šiaurę, sudarydama tarpukalnių slėnį. Vėliau pasuka į vakarus ir įteka į Karibų jūrą į pietus nuo Kastrio.
Chvedar Iljaševič
Biografija
Baigęs Vilniaus baltarusių gimnaziją, studijavo istoriją Vilniaus Stepono Batoro univeristete. Po studijų baigimo pradėjo dirbti baltarusių kalbos mokytoju toje pačioje baltarusių gimnazijoje. Parašė poezijos rinkinius: "Веснапесьні" (Vesnapesni) (1922), "Зорным шляхам" (Zornim šliacham) (1932) ir "Захварбаваныя вершы" (Zachvarbavnija verši) (1936).
Prasidėjus II pasauliniam karui persikraustė į Balstogę, kur tapo baltarusių sąjungos vadovu. Taip pat mokytojavo baltarusiškose mokyklose, redagavo baltarusiškus laikraščius, rinko baltarusiškas knygas bei siekė atidaryti baltarusišką biblioteką, bet dėl karo veiksmų to padaryti nepavyko. Per karą jis buvo Baltarusijos Nepriklausomybės partijos centrinio komiteto, tarptautinio sekretoriato narys. 1944 m. pasitraukė į Rytų Prūsiją, vėliau į Berlyną. 1946-1947 m. buvo laikraščio "Шляхам жыцьця" redaktoriumi. 1947 m. lapkričio 7 d. žuvo automobilio avarijoje.
Filė (Graikija)
Filė ( 'klanas. žmonės', iš sen. 'būti kilusiam') – bendruomenė, gimininis junginys, klanas senovės Atikoje. Vėliau filėmis ėmė vadinti teritorinius Atikos vienetus, kuriose šios bendruomenės gyveno. Gimininės filės paprastai būdavo sudarytos iš 3 fratrijų (dorėnų - iš 4 fratrijų). Filė buvo bendruomenė, turinti savus žynius, savo karinį dalinį, kuris irgi buvo vadinamas file ir kuriam vadovavo filarchas.
Atėnai
Solono laikais Atėnuose buvo 4 filės, kurios į miesto tarybą deleguodavo po 100 žmonių. 508-507 m. pr. m. e. Kleistenas sukūrė 10 naujų administracinių filių, senosioms filėms, kurios buvo labai priklausomos nuo kilmingųjų giminių, tik religines funkcijas. Naujosios filės buvo sudalintos į tritijas (miesto, pakrantės, kalnų) ir demus. Kiekvieną naująją filę miesto taryboje (bulėje) atstovavo penkiasdešimt žmonių.
Daug visuomeninių funkcijų imta vykdyti pagal files: Kiekviena filė turėjo savo oficialius asmenis, savo šventyklas.
Filės turėjo savo oficialią tvarką: Erechtheis, Aigeis, Pandionis, Leontis, Akamantis, Oineis, Kekropis, Hipponthotis, Aiantis ir Antiochis.
Sparta
Spartos miestas buvo įkurtas po to, kai tose vietose įsikūrė dorėnų kraustymosi metu atvykusios trys dorėnų filės – dimanai, hylėjai ir pamfilai.
Girėnai
Girėnai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, prie rytinio Šakių miesto pakraščio. Seniūnaitijos centras. Yra Girėnų tvenkinys. Yra plastikinių langų ir durų (bendrovė „Baulita“), baldų („Rimrega“) gamyba.
Etimologija
XVIII–XX a. kaimas vadinosi Kerėpliais. Žuvus S. Dariui ir S. Girėnui kaimas 1934 m. pavadintas Girėnais (asmenvardinis vietovardis).
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Avasa
Avasa  – miestas centro pietinėje Etiopijoje, prie Avasos ežero kranto, 1708 m aukštyje. Pietų Tautų, Tautybių ir Žmonių regiono centras. 162,2 tūkst. gyventojų (2008 m.). Yra oro uostas, universitetas, svarbus turgus. Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu.
Maria Lenk vandens centras
Maria Lenk vandens centras – sportinis baseinas Rio de Žaneire, Brazilijoje.
Istorija
Baseinas pastatytas specialiai 2007 m. mieste vykusių Pan Amerikos žaidynių plaukimo ir sinchroninio plaukimo varžyboms. Centras pavadintas žymios brazilų plaukikės ir pasaulio rekordininkės Maria Lenk, kuri mirė likus keliems mėnesiams iki centro atidarymo, garbei. Projektas sulaukė didelės kritikos, nes po Pan Amerikos žaidynių komplekse sportinė veikla nebevykdoma. 2016 m. centre vyks 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių vandensvydžio ir šuolių į vandenį varžybos.
Pogrindis
Pogrindis – aplinkybių visuma, kuriomis veikia nelegali politinė, visuomeninė ir panaši organizacija, besistengianti išlaikyti veiklos slaptumą. Slaptumą stengiamasi išlaikyti dėl realios ar menamos grėsmės, kad valstybės institucijos ar visuomenė imsis priemonių organizacijos veiklai nutraukti, slopinti ar imsis represijų prieš organizacijos narius. Veikimas pogrindyje paprastai reiškia ir nelegalumą.
Pogrindyje gali veikti ne visa organizacija, o tam tikra jos dalis. Pvz., politinė emigrantų organizacija savo buvimo valstybėje gali būti legali, tuo tarpu jos dalis, veikianti okupuotoje tėvynėje ar tėvynėje, valdomoje tiems emigrantams priešiškos vyriausybės, gali būti nelegali. Arba legali politinė partija gali turėti nelegalų, pogrindinį kovinį sparną.
Sąvoka taikoma ir kalbant apie atskirų individų politinę, kultūrinę ir panašią veiklą, bet paprastai neapima kriminalinės veiklos, susijusios su kriminalinių nusikaltimų vykdymu. Pogrindyje esanti organizacija ar jos nariai ir jų veikimo vieta paprastai būna nežinomi valstybės institucijoms.
Tuo tarpu kai kurių valstybinės institucijų, kurios yra slepiamos nuo visuomenės, užsienio valstybių ir pan. (pvz., slaptosios tarnybos), slaptumas nereiškia, kad jos veikia pogrindyje ir yra nelegalios.
Šiame straipsnyje aprašytas lietuviškas terminas pogrindis yra kilęs iš žodžio pogrindis 'vieta po grindimis; rūsys ar slėptuvė po grindimis' ir atitinka tokios pačios semantikos, tą patį reiškiantį rusišką terminą подполье 'pogrindis'.
Kita žodžio pogrindis prasmė yra pogrindinė organizacija ar tokių organizacijų tinklas, veikiantis tam tikroje valstybėje (teritorijoje). Paprastai turima omenyje politinės pogrindinės organizacijos, kurios gali būti tiek pasipriešinimo organizacijos, tiek naujų politinių idėjų skleidimo ir įgyvendinimo organizacijos.
Žaislas
thumb|right|200px|[[Rubiko kubas]]
Žaislas – daiktas, naudojamas žaidimui. Žaislai daugiausia skirti pramogai ir pasilinksminimui, bet gali turėti ir kitokių tikslų. Kai kurių žaislų paskirtis – parengti vaikus suaugusiųjų gyvenimui. Pavyzdžiui, lazdelė su arklio galva padeda vaikui suprasti, kaip jojama arkliu, gerokai anksčiau, nei jis geba išsilaikyti balne. Panašiai šiuolaikinės žaislinės mašinėlės moko vairavimo įgūdžių.
Istorija
miniatiūra|160px|left|2015 m. pašto ženklas „Senieji žaislai“ Senoviniai žaislai – degto molio arkliukai, surasti Egipte, kuriems, manoma, apie 2500 metų. Archeologai Rodo saloje (Graikija) rado dar senesnių mažų žaislinių gyvūnėlių bei raitelių.
Viduramžiais labai populiarūs žaislai buvo sukučiai ir barškynės, o vėlesniais laikais tik turtingos šeimos galėjo įsigyti madingų, įmantrių žaislų. Griežto auklėjimo šeimose vieninteliai žaislai, leidžiami žaisti sekmadieniais, buvo susiję su Biblija, pavyzdžiui, Nojaus arkos modelis.
Tėvai, norintys visapusiškai lavinti vaikus, turėtų stengtis, kad vaiko žaislai aprėptų skirtingas lavinimo sritis: naudingi smulkiajai ir stambiajai motorikai, atminčiai, dėmesiui ir mąstymui, meninių gabumų lavinimui, humorui ir atsipalaidavimui, skatinantys domėtis įvairiais mokslais.
Populiariausi žaislai
Lankas – šimtmečiais daugelyje šalių žaidimams vaikai naudodavo medinius ratus ar statinių lankus. Juos galima ridenti, svaidyti į viršų ar sukti apie kūną.
Lėlės – vieni pirmųjų žaislų. Jas darydavo iš skudurų, vaško, medžio, popieriaus. Praeitame šimtmetyje lėlės trapiomis porceliano galvutėmis buvo rengiamos puikiais drabužėliais. Šiuolaikinės lėlės kur kas patvaresnės. Kai kurios jų gali net vaikščioti, „kalbėti“ ir „valgyti“. Šiais laikais ypač populiarios lėlės Barbės.
Žaislines mašinėles dažnai mėgsta rinkti ne tik vaikai, bet ir suaugusieji. Kai kurie žaisliniai modeliukai, valdomi distanciniu pultu, gali važinėti į visas puses.
Statybiniai žaislai – tokie kaip Lego, lavina vaizduotę, moko statybos įgūdžių. Sujungus įvairaus dydžio dalis, galima statyti žaislines tvirtoves, pilis ir net erdvėlaivius.
Elektroniniai žaislai – baterijomis varomi žaislai. Jie ugdo žaidėjo reakciją ir proto guvumą. Viduje esanti mikroschema tokia mažutė, kad net patys sudėtingiausi žaidimai telpa kišenėje.
Meškiukai Tedžiai. Pavadinimas kilo nuo medžioklės 1902 m. metu, kai JAV prezidentas Teodoras (Tedis) Ruzveltas (1858–1919) atsisakė nušauti mažą meškiuką. Netrukus šis įvykis buvo aprašytas laikraščiuose, o parduotuvėse imta prekiauti mielais žaisliukais, pavadintais meškiukais tedžiais. Europoje, Vokietijoje „Steiff“ prekybos bendrovė sukūrė panašius meškiukus sukinėjamomis letenėlėmis. Šis visų mėgstamas žaislas dabar gaminamas visokiausių dydžių ir spalvų, bet svarbiausi jo bruožai išlieka.
Katelė
Katelė − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Katelienė (ištekėjusi moteris) ir Katelytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bene Berakas
Bnei Brakas – miestas vidurio Izraelyje, į rytus nuo Tel Avivo, prie Viduržemio jūros. Išvystyta lengvoji pramonė, yra „Coca Cola“, tabako, maisto fabrikai. Įsteigta Panevėžio ješiva.
Vilniaus rajono taryba 1990–1995 m.
Vilniaus rajono taryba – Vilniaus rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – Vilniaus rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Vilniaus rajono taryba.
Teisinis pagrindas
Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Vilniaus rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Internet Explorer Mobile
Naujausia Internet Explorer Mobile versija sukurta darbalaukio naršyklės Internet Explorer pagrindu.
Vilniaus rajono taryba 1990–1995 m.
Teisinis pagrindas
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Internet Explorer Mobile
Savybės
Naujausioje versijoje yra įdiegtas naršymas kortelėmis. Taip pat naršyklė palaiko daug įvairių gestų, skirtų patogesniam naršymui. Yra integruota Bing paieškos sistema. Su IE Mobile galima naršyti tiek mobiliąja tiek ir darbalaukio ekrano versijomis.
Aršinas
Aršinas arba aršina – Rusios senasis ilgio matavimo vienetas, naudotas nuo XVI a. Lietuvoje vartotas 1835–1920 m. Aršiną sudaro 16 verškų, arba 28 coliai (71,12 cm).
Aršinas šaltiniuose minimas nuo XVI a. Pavadinimas kilo iš tiurkų kalbų. Petro I laikais aršinas buvo prilygintas 28 angliškiems coliams.
Terorizmas
thumb|300px|right|Šalys, kuriose 2001 m. buvo įvykdyti teroro išpuoliai thumb|right|[[Rugsėjo 11 d. teroristiniai išpuoliai Pasaulio prekybos centre, Niujorke]] thumb|right|2005 m. rugpjūčio mėn. sprogdinimai [[Bagdadas|Bagdado autobusų stotyje, kurių metu žuvo 43 žmonės.]] thumb|[[Teroristas mirtininkas|Savižudiškam terorizmui parengtas automobilis, prikrautas artilerijos sviedinių ir benzino bakų]] miniatiūra|right|„[[Tamilų tigrai|Tamilų tigrų“ moterys kovotojos]]
Terorizmas ( 'aš gąsdinu' ) – tai paprastai organizuotų grupuočių sistemingas grasinimas ar nenuspėjamo smurto naudojimas siekiant ideologinių tikslų. Pagrindinis terorizmo taikinys – civiliai gyventojai, o pagrindinis ginklas – baimė. Metodai, kuriuos pasirenka teroristai, tarnauja šiam tikslui. Teroristų metodai – žmonių grobimas, sprogdinimai, individualūs ir grupiniai nužudymai, infrastruktūros gadinimas, įsilaužimai į kompiuterinius tinklus ir pan. – yra nusikalstami.
Apibrėžimo prieštaringumas
Terorizmo teisinis apibrėžimas miglotas. Valstybės veiksmai (žydų genocidas, stalinizmo trėmimai, 1945 m. kovo 10–12 d. Tokijo bombardavimas, per kurį žuvo apie 100 000 civilių) paprastai terorizmu nevadinami. Tačiau toks skirstymas nėra nusistovėjęs: pagal kitus šaltinius galimas taip pat ir valstybės vykdomas terorizmas. Būtent šia prasme terminas buvo pirmąkart pavartotas (įvardijant 1793–1794 m. Jakobinų organizacijos veiksmus Prancūzijoje). Kita vertus, nusikaltimai be religinių ar politinių motyvų net naudojant panašius metodus (bauginimas, sprogdinimai ir pan.) – šantažas, reketas – irgi retai pavadinami terorizmu. Keršto, asmeninės neapykantos sąlygojami veiksmai nelaikomi terorizmu.
Sąvoka teroristas turi stiprią neigiamą prasmę. Paprastai taip įvardijami organizacijų nariai vengia šios sąvokos ir save vadina separatistais, partizanais ar laisvės kovotojais. Kaltinimas terorizmu gali būti politinis argumentas, kartais abejotinas ir perdėtas. Pavyzdžiui, terorizmu buvo kaltintas Nobelio taikos laureatas Nelsonas Mandela.
Paplitimas
Terorizmą yra naudoję tiek dešiniojo, tiek ir kairiojo sparno politinės grupės, tautinio išsivadavimo judėjimai, daugelis religijų, taip pat tiek revoliucionieriai, tiek ir tuo metu valdančios vyriausybės. Jis labiausiai paplitęs vidutinės politinės laisvės šalyse ir mažiau paplitęs iš tiesų demokratinėse valstybėse. Terorizmas yra efektyvus kovos metodas. Religinis terorizmas labiausiai būdingas islamui, krikščionybei ir judaizmui, iš kurių pirmauja musulmonai, nors oficialūs religijų atstovai, tikinčiųjų dauguma toms akcijoms gali ir prieštarauti.
Terorizmas Lietuvoje
Lietuvoje kol kas nėra nė vieno įvykdyto teroristinio akto. Tačiau 2020 m. Vilniaus apygardos teismas pradėjo nagrinėti ultradešiniųjų pažiūrų ekstremisto Gedimino Beržinsko, priskiriančio save „Feuerkrieg Division“ grupuotei, bylą, kuris 2019 m. spalio 6 d. siekė susprogdinti tarptautinę bendrovę „Western Union“ prie pastato sienos palikdamas savadarbį sprogmenį. Sprogimo galia turėjusi prilygti 2,5 kg trotilo, bet dėl laikrodinio mechanizmo nesėkmingai sujungtų laidų sprogimas neįvyko. Kaltinamasis sulaikytas pareigūnų specialiosios operacijos metu spalio 15 d. Jaunuolis prisipažino teismui svarstęs galimybę įvykdyti teroro aktą ir kitose vietose, įskaitant Lietuvos užsienio reikalų ministeriją. Jam skirtas daugiau nei dvejų metų laisvės atėmimas.
Terorizmo vykdytojai
Terorizmą dažnai planuoja bei vykdo mažos, gerai organizuotos grupelės, susaistytos stiprių socialinių ryšių (artimi draugai, šeimos nariai ir pan.). Būtent tokios grupelės yra įvykdžiusios žinomiausias, daug aukų nusinešusias XXI amžiaus terorizmo atakas: Rugsėjo 11 d. atakas, 2005 m. Londono metro sprogdinimus, 2008 m. Mumbajaus atakas, 2002 m. Balio sprogdinimus ir pan. Jos gali būti remiamos tarptautinių terorizmo organizacijų, valstybių, atstovauti religinius judėjimus ar teigti, jog atstovauja. Patį teroristą labiau motyvuoja solidarumo, vieningumo su savo draugais, organizacija jausmas nei politiniai ar strateginiai tikslai, kurie dažnai būna prieštaringi ir migloti.
Tyrimais nustatyta, jog dauguma teroristų yra iš pasiturinčių šeimų, žymi jų dalis turi aukštesnįjį ar net ir aukštąjį išsilavinimą. . Saugodamiesi demaskavimo, teroristai stengiasi įsilieti į aplinką įprasta apranga ir elgesiu taip kuo mažiau atkreipdami į save dėmesį iki pat teroro atakos pradžios. Daugumą terorizmo atakų įvykdo kariui tinkamo 16–40 metų amžiaus vyrai.
Kamnikas
Kamnikas  – miestas šiaurės Slovėnijoje, Krajinos regione; savivaldybės centras. Miestas apima didžiąją dalį Kamniko Alpių ir aplinkinę teritoriją. Netoli miesto centro yra dviejų pilių griuvėsių.
Istorija
Kamniko pavadinimas pirmą kartą paminėtas XI a. Kaip miestas pirmą kartą paminėtas 1267 m. Tuomet tai buvo vienas svarbiausių prekybos centrų Krainos kunigaikštystėje, per miestą ėjo Liublianos–Celės prekybos maršrutas. XVI a. pasikeitus prekybos srautams, miesto reikšmė sumenko.
1890 m. per miestą nutiesus geležinkelį, išaugo baldų, tekstilės, maisto ir kai kurių kitų pramonės šakų reikšmė.
Katinienė
Katinienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Katinaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Katinas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Dažnis (reikšmės)
Žodis dažnis lietuvių kalboje reiškia:
Kazys Oželis
Kazys Oželis (1886 m. birželio 23 d. Vilkų Kampe, Švėkšnos valsčius – 1960 m. kovo 3 d. Čikagoje, JAV.) – pulkininkas leitenantas, gydytojas, patologas, medicinos mokslų daktaras, profesorius.
Biografija
Mokėsi Švėkšnos valdiškoje dviklasėje mokykloje, 1904 m. baigė Palangos progimnaziją, 1908 m. – Mintaujos gimnaziją, 1913 m. – Petrapilio karo medicinos akademiją.
1913–1917 m. tarnavo Rusijos kariuomenės pėstininkų pulke, kuris Pirmojo pasaulinio karo metu kariavo fronte, gydytoju. 1918 m. balandžio mėn. paleistas iš kariuomenės, grįžęs į tėviškę, Švėkšnoje suorganizavo 30 lovų ligoninę. 1919 m. birželio mėn. pašauktas į Lietuvos kariuomenę, per 2 savaites suorganizavo Kupiškyje II lauko ligoninę, rugsėjo mėn. paskirtas II brigados gydytoju pulkininku leitenantu. 1920 m. sausio 1 d. paskirtas į Kauno karo ligoninės viršininko padėjėju, o po mėnesio tos ligoninės viršininku. Kauno karo ligoninės viršininku išbuvo iki 1939 m. rugsėjo 15 d., kada pasitraukė iš karinės tarnybos. Karo ligoninėje K. Oželis vadovavo savo suorganizuotam patologijos skyriui ir kurį laiką buvo patologijos katedros vyr. asistentu Lietuvos universitete. K. Oželis teismo medicinos žinias 1925 m. tris mėnesius gilino Prahoje pas prof. Slaviką, o 1927–1928 m. pas prof. Balthazardą Paryžiaus medicinos institute. 1929 m. jis apgynė disertaciją daktaro laipsniui įsigyti tema: „Vyrų uretros ir sėklos tekamųjų latakų susiaurėjimai". 1929 m. rugsėjo 1 d. pakviestas LU medicinos fakulteto docentu ir paskirtas teismo ir socialinės medicinos katedros vedėju. 1937 m. jam suteiktas einančio ordinarinio profesoriaus, o 1942 m. – ordinarinio profesoriaus vardas. K. Oželis buvo paskirtas VDU klinikų direktorium, kurioms vadovavo nuo 1939 m. birželio 22 d. iki 1944 m. liepos 5 d. Nuo 1942 m. kovo mėn. ėjo vyriausio teismo medicinos eksperto pareigas vyr. sveikatos valdyboje. 1944 m. vasarą su šeima pasitraukė į Vakarus, nuo 1945 m. rudens jis gyveno Vakarų Vokietijoje, Augsburgo lietuvių stovykloje. 1949 m. emigravo į JAV, kur nuo 1950 m. pradžios iki mirties dirbo patologu Monteno valstybinėj ligoninėj, netoli Čikagos.
Aktyviai dalyvavo daugelio organizacijų, draugijų veikloje: Kauno medicinos draugijoje, Kovos su Veneros ligomis draugijoje, Kovos su vėžiu draugijoje, Lietuvos gydytojų sąjungoje, Kauno ROTARY klube, Amerikos lietuvių gydytojų draugijoje, Amerikos profesorių draugijoje. Teismo ir socialinės medicinos klausimais yra paskelbęs apie 40 straipsnių „Medicinoje", „VDU medicinos fakulteto darbuose", „Kriminalistikos Žinyne" ir kitur. Išleido „Mediko – sanitarinių įstatymų, veikiančių Lietuvoje, rinkinį" (1930 m.), išvertė L. V. Sobolevo „Įvadą į patologinės anatomijos diagnostikos kursą" (1924 m.). Studijų metais Petrapilyje jis buvo vienas iš „Fraternitas Lithuanica“ korporacijos steigėjų ir aktyvus jos narys.
Įvertinimas
Buvo apdovanotas Vyčio kryžiaus trečio laipsnio, Vytauto Didžiojo, Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino ordinais, Lietuvos nepriklausomybės medaliu.
Atminimas
2005 m. spalio 12 d. ant Lietuvos karo medicinos tarnybos pastato Kaune fasadinės sienos (Vytauto pr. 49) pakabinta Kazio Oželio atminimui skirta memorialinė lenta su užrašu: „1920-1939 m. dr. J. Basanavičiaus karo ligoninėje dirbo ir jai vadovavo Vytauto Didžiojo universiteto profesorius, Vytauto Didžiojo ordino kavalierius sanitarijos plk. Kazys Oželis“.
Literatūra
A. Rugytė. Švėkšna. Čikaga. 1974/ p. 281–282.
Prahos universitetas
Prahos Karolio universitetas  – pagrindinis universitetas Čekijoje, Prahoje, šalies prestižiškiausia švietimo įstaiga, vienas seniausių universitetų pasaulyje, įkurtas imperatoriaus Karolio IV 1348 m. Studijuoja daugiau kaip 50 tūkst. studentų, iš kurių 7 tūkst. atvykę iš užsienio.
Pagal „Academic Ranking“, tarp pasaulio 17 tūkst. universitetų Karolio universitetas užėmė vietą nuo 201 iki 300 pozicijos. Tai geriausias Čekijos universitetas ir vienas iš geriausių Vidurio ir Rytų Europos universitetų, kurį lenkė tik Maskvos universitetas 74-oje vietoje.
Ryšiai su Lietuva
1380 m. čia studijavo pirmieji studentai iš Lietuvos. 1397 m. universitete įsteigta Lietuvių kolegija, įkurta Jogailos žmonos karalienės Jadvygos.
Pagal akademinių mainų programą „Erasmus“ Karolio universitete kasmet studijuoja nuo 20 iki 30 lietuvių studentų. Šiuo metu Filosofijos fakultete, prie Slavistikos ir Rytų Europos studijų katedros veikia Baltistikos centras. Prahoje lietuvių kalba dėstoma jau nuo XIX a.
Andriejus Valavičius
Andriejus Valavičius (, apie 1610 m. – 1675 m. rugpjūčio 30 d. Gardinas) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės religinis veikėjas.