cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hamadas bin Chalifa al Tanis
Šeichas Hamadas 1977 m. buvo paskelbtas kronprincu ir tuo pat metu paskirtas į gynybos ministro postą. 9-as dešimtmečio pradžioje jis vadovavo Aukščiausiajai planavimo tarybai, kuri nustatynėjo pagrindinę Kataro ekonominę ir socialinę politika. 1992 m. šeichas Hamadas išrinko Kataro vyriausybę ir buvo atsakingas už kasdienių šalies reikalų administravimą. Jis taip pat vadovavo Kataro naftos ir gamtinių dujų išteklių vystymui.
Šeichas Hamadas pradėjo mokytis Katare ir vėliau lankė Sandhurst’o karo akademiją Anglijoje. Po mokslų baigimo 1971 m., jis buvo pakeltas iki Kataro ginkluotųjų pajėgų leitenanto pulkininko laipsnio ir vadovavo 1-ajam mobiliajam batalionui, kuris jo garbei buvo pavadintas „Hamado mobiliuoju batalionu“. Vėliau buvo paaukštintas iki generolo majoro rango ir paskirtas Vyriausiuoju Kataro ginkluotųjų pajėgų vadu.
Raguvos Švč. Dievo Motinos Gimimo sentikių cerkvė
Istorija
Nuo XVIII a. Raguvoje ir jos apylinkėse apsigyventa rusų. Čia gyveno maždaug 300 sentikių šeimų. Kritižio kaime 1867 m. pastatyti sentikių maldos namai.
Pirmieji patikimesni duomenys apie Raguvos sentikių bendruomenės įsikūrimą siekia penktąjį XIX a. dešimtmetį, nors sentikiai kaimyninėse apylinkėse pradėjo kurtis dar XVIII a. pradžioje. Tai buvo viena iš 33 sentikių bendruomenių, XIX a. viduryje veikusių dabartinės Lietuvos teritorijoje. Įsikūrus sentikių bendruomenei, Raguva tapo kelių religijų, tautų ir kultūrų miesteliu. Apie Raguvos sentikių bendruomenę XIX a. žinių yra nedaug. Apie 1855 m. sentikiai Raguvoje pasistatė pirmuosius medinius maldos namus. Prieš tai pamaldos vyko privačiuose namuose. 1860 m. cerkvė sudegė, kuri vėliau buvo atstatyta.
XX a. pradžioje Raguvos bendruomenėje buvo apie 300 sentikių. Dauguma jų vertėsi žemdirbyste, kai kurie – prekyba ir įvairiais amatais. Ilgainiui nemaža dalis sentikių rusų asimiliavosi su lietuviais. Sovietmečiu nemažai sentikių išvyko iš Raguvos ir jos apylinkių, gelbėdamiesi nuo kolektyvizacijos, kai čia kūrėsi kolūkiai.
1990–aisiais metais vietos sentikių bendruomenė galutinai sumenko. Iki 1995 m. tevyko retos proginės pamaldos, buvo palydimi mirusieji. Cerkvė ne kartą degė, buvo vagiamos ikonos (dalį jų spėta atiduoti į Panevėžio muziejų). Statinys liko apleistas, nebetinkamas naudoti. 1997 m. bendruomenėje dar buvo 30 narių. Pasimelsti jie važiuoja į Panevėžyje stovinčią sentikių cerkvę. Kritižyje sentikiai turi savo kapinaites.
Polinukleotidai
Polinukleotidai – polimerai, kurie yra sudaryti iš 13 arba daugiau nukleotidų monomerų. Pagrindiniai šios junginių klasės atstovai yra DNR ir RNR.
Polinukletidai gyvuose organizmuose
Polinukleotidai sutinkami kiekviename gyvame organizme. Jų esminė paskirtis saugoti ir perduoti genomą.
Alpių valstybės
Terminas Alpių valstybės reiškia aštuonių valstybių teritoriją, kurios asocijuojasi su Alpių regionu ir apibrėžta pagal 1991 m. Alpių Konvenciją: Austrija, Italija, Lichtenšteinas, Monakas, Prancūzija, Slovėnija, Šveicarija ir Vokietija. Į teritorija įeina 83 teritorinių statistinių vienetų nomenklatūros (NUTS) 3 lygio vietiniai administraciniai regionai ir apie 6 200 savivaldybių.
Polinukleotidai
Polinukleotidai moksliniuose eksperimentuose
Polinukleotidai yra naudojami biocheminiuose eksperimentuose, pavyzdžiui, PGR reakcijoje arba DNR sekoskaitoje (sekvenavime).
Saliamonidai
Saliamonidų dinastija – Etiopijos imperatorių dinastija, su pertrūkiais valdžiusi 1270–1974 m. Ji pakeitė prieš tai buvusią Zagvės dinastiją.
Alpių valstybės
Siaurąja prasme, terminas „Alpių valstybės“ galėtų būti taikomas Austrijai (28.7% ploto), Italijai (27.2%), Prancūzijai (21.4%), kurios sudaro daugiau negu 77% viso Alpių teritorijos ir daugiau negu tris ketvirtadalius gyventojų. Tačiau, Alpinė dalis didesnių Italijos ir Prancūzijos teritorijų sudaro atitinkamai tik 17% ir 7%. Apžvelgiant iš griežtai tik iš valstybinės pusės ir išskiriant Lichtenšteiną bei Monaką - Alpėse dominuoja tik dvi valstybės: Austrija (65.5% jos ploto) ir Šveicarija (65%).
Vytautas Mačiuika
Vytautas Mačiuika (1929 m. spalio 31 d., kitais duomenimis: 1930 m. gruodžio 31 d. Kaunas – 1999 m. spalio 14 d. Vilnius) – Lietuvos rašytojas, skulptorius. thumb|Pirmoji nuotrauka po išlaisvinimo. Gastello, 1955-03-05. A. Talandžio nuotr.
Šiaudinė (Raudondvaris)
Etimologija
Anksčiau žemutinio Raudondvario vietoje buvo Perevoznikų kaimelis, vėliau pavadintas Solomenka arba Šiaudine, kadangi senovėje namai čia buvo dengti šiaudais (Solomenka nuo – „šiaudai“). XIX a. tarpukariu aptinkamas pavadinimas Stašelis, tikriausiai susijęs su V. Stašelio tilto vardu.
Istorija
XIX a. minima kaip kaimas Kauno apskrityje. XIX–XX a. Šiaudinėje buvo Raudondvario valsčiaus centras, gyvenvietė buvo žymima kaip didesnė nei Raudondvaris. Nuo Šiaudinės į rytus link Nevėžio vedė Raudondvario tiltas – iš pradžių medinis, nuo 1931 m. geležinis su betoninėmis atramomis, susprogdintas 1941 m. prasidėjus II pasauliniam karui.
Vytautas Mačiuika
Biografija
Antano Mačiuikos sūnus. 1944 m. už pogrindinę veiklą suimtas, kalintas Kalinine, Toržoko, Pečioros, Taišeto, Magadano lageriuose; 3 kartus teistas, 2 kartus pabėgo, 1955 m. paleistas. 1964 m. baigė skulptūrą Lietuvos dailės institute.
Saliamonidai
Kartais Saliamonidais vadinama ir IV a. pr. m. e. – X a. Etiopiją valdžiusi Aksumo dinastija. Šie Saliamonidai vadinami Ankstyvaisiais Saliamonidais.
Vytautas Mačiuika
Skulptorius
thumb|right|Aukštųjų Šančių karių kapinės. Paminklas St. Dariui ir St. Girėnui (skulpt. [[Vytautas Mačiuika, 1968 m.)]] Parodose dalyvavo nuo 1961 m.; individualios parodos surengtos Vilniuje (1971 m., 1980 m.). Kūriniams daugiausia naudota bronza, medis, granitas, marmuras. Sukūrė skulptūrinių reljefų (Poetas Jonas Graičiūnas 1973 m.), portretinių („Rasa“ 1968 m., Poetas Justinas Marcinkevičius 1977 m.), dekoratyvinių („Šaltinis Palangoje“ 1970 m.) skulptūrų, antkapinių paminklų (Steponas Darius ir Stasys Girėnas Aukštųjų Šančių karių kapinėse Kaune, su architektas V. ir A. Nasvyčiais 1968 m., Jonas Kazlauskas, Saulės kapinėse Vilniuje 1973 m.), medalių (Vilniaus universiteto profesorius Jonas Kazlauskas 1979 m., SSRS liaudies artistė Nijolė Ambrazaitytė 1986 m.), monumentų (Janis Zūčis Rygoje 1966 m., Herkus Mantas Klaipėdoje 1976 m.).
Saliamonidai
Dinastijos pradžia
XIII a. Saliamonidų dinastija prasidėjo nuo karvedžio Jekuno Amlak, kuris 1270 m. nuvertė paskutinį Zagvės dinastijos imperatorių (vardas nežinomas). Kadangi Jekuno Amlak save kildino per tėvo liniją iš paskutiniojo Aksumo imperijos imperatoriaus Dil Naodo, oficialiai yra laikoma, kad tai buvo senosios Aksumo dinastijos grįžimas į valdžią. Pagal tuo metu paplitusią legendą, Aksumo dinastija buvo kildinama iš karaliaus Saliamono sūnaus Meneliko I, todėl Jekuno Amlako dinastijai ir taikomas pavadinimas Saliamonidai. Iš tiesų, tiek Aksumo dinastijos kilmė iš Saliamono, tiek Saliamonidų kilmė iš Aksumo dinastijos yra ginčytina.
Tiek Jekuno Amlak, tiek visos tolesnės dinastijos tautybė buvo amharai. Šiuo įvykiu Etiopijos tauta amharai paėmė Etiopijos imperijos vairą į savo rankas, ir iki pat dabar yra išsaugojusi savo politinę ir kultūrinę taką šalyje.
Šiaudinė (Raudondvaris)
Istorija
1966 m. sausio 26 d. Šiaudinė prijungta prie Raudondvario.
Pterugai
thumb|right|170px|[[Julijus Cezaris, vilkintis pterugus žemiau lorikos.]] Pterugai (, kitaip dar pteryges} – dekoratyvinis odinis sijonas iš dirželių, kokius vilkėdavo senovės Graikijos ir Romos kareiviai. Dirželiai dažnai būdavo gausiai nusegioti metalinėmis kniedėmis. Neretai dirželio būdavo tokio pavidalo, kad primindavo plunksnas. Iš to atsirado ir pterugų pavadinimas.
Romos pterugai kaip šarvų dalis buvo menkaverčiai. Jie buvo daugiau dekoratyviniai, negu apsauginiai. Romos kareiviai prie pterugų dirželių prisegdavo metalinius žetonus, rodžiusius kampanijas, kuriose jie kariavo.
Saliamonidai
Dinastijos pradžia
Jekuno Amlak kilmės regionas buvo Ševa. Jam konsolidavus valdžią, prie Zagvių dinastijos teritorijų buvo prijungtos etninės amharų sritys – istoriniai regionai Begmenderis ir Godžaras. Tokiu būdu suformuotas Etiopijos imperijos branduolys.
Pterugai
Pterugus nešiodavo opcionai, centurionai, karo tribūnai, konsulai ir net imperatoriai,
Jonas Teodoras Liubomirskis
Kunigaikštis Jonas Teodoras Konstantinas Liubomirskis (1683–1745) – Lenkijos aristokratas, ATR valstybinis veikėjas, Krokuvos vaivada (1732–1745), Spišo seniūnas (1700–1734). Austrijos feldmaršalas ir Auksinės Runos ordino kavalierius. Lancuto, Ujazduvo ir Polono valdytojas.
Pterugai
Kitas pterugų variantas buvo panašūs dirželiai, primenantys epoletus ir dėvimi ant pečių.
Saliamonidai
Raida
Saliamonidų valdymas sąlyginai gali būti skirstomas į šiuos laikotarpius:
Pabaiga
Paskutinis imperatorius Haile Selasie buvo nuverstas 1974 m. Etiopijoje į valdžią atėjus komunistiniam Dergo režimui. Jis mirė savo rūmuose. Spėjama, kad buvo nužudytas.
Jonas Teodoras Liubomirskis
Biografija
thumb|left|150px|Jonas Teodoras Liubomirskis Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa“ savininkas. Karūnos didžiojo maršalkos ir Spišo seniūno, kunigaikščio Stanislovo Iraklijaus Liubomirskio (1642–1702) sūnus nuo antros santuokos su Elžbieta Denhof (1656–1702). Broliai – Karūnos armijos generolas Pranciškus Liubomirskis (m. 1721) ir Černigovo vaivada Juozapas Liubomirskis (1673–1732).
Kinų-tibetiečių kalbos
Kinų-tibetiečių kalbos – kalbų šeima, kurią sudaro apie 250 Rytų Azijoje vartojamų kalbų. Pagal kalbančiųjų skaičių ši šeima nusileidžia tik indoeuropiečių kalboms. Daugelio šių kalbų savybė yra tonai.
Klaipėdos Liudviko Stulpino progimnazija
Klaipėdos Liudviko Stulpino progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Bandužių mikrorajone, Bandužių g. 4, vykdanti pradinio, pagrindinio ir neformaliojo švietimo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190451477. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.
Jonas Teodoras Liubomirskis
Biografija
1700–1734 metais užėmė Spišo seniūno pareigybę. 1730 metais Jonas Teodoras Liubomirskis buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Krokuvos vaivadijos. 1732 metais gavo Krokuvos vaivados pareigybę. 1733 metais palaikė Saksonijos kurfiursto Augusto III Vetino išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą.
Kinų-tibetiečių kalbos
Ypač gausios kinų – tibetiečių kalbų šeimos protėvynė veikiausiai buvusi Gobio dykumos stepėse, iš kur dar tolimoje senovėje kinų – tibetiečių kalbos ėmė plisti į įvairius kraštus. Plisdama kinų – tibetiečių kalbų šeima susiskaidė į tris šakas:
Jonas Teodoras Liubomirskis
Biografija
Dviejų seimų maršalka (1729 m. rugpjūčio 22–27 d. ir 1730 m. spalio 2–14 d.).
Kinų-tibetiečių kalbos
a) kinų
Jonas Teodoras Liubomirskis
Šeima
1727 metais vedė Aną Elžbietą Kaler-Kaming (1685–1776), Džono Kraisto našlę ir įsūnijo jo vaikus:
Kinų-tibetiečių kalbos
b) tibetiečių – mjanmų
Samsara
Samsara ( – keliavimas, reinkarnavimas, žemiškų atgimimų ratas) – sąvoka, vartojama skirtingose rytietiškose žinojimo tradicijose: džainizme, budizme, hinduizme, sikhizme, kur jos aspektas – reinkarnacija, kurios pobūdį nulemia karma.
Samsara budizme
„Būties cikliškumas“, susijusių atgimimų grandinė (gimimas, gyvenimas, mirtis), per kurią „būtybė“ eina įvairių egzistencijų metu. Atgimimų cikliškumui ar ratui yra būdingas kentėjimas, laikinumas ir neišmanymas. Ir „būtybė“ jame sukasi, kol neišsilaisvina ir neįžengia į nirvaną. „Būtybės“ įkalinimą samsaroje sąlygoja trys „nesveikos šaknys“ (akušala): pyktis (dveša), troškimas arba geidimas (trišna) ir neišmanymas (avidja). Atgimimo samsaroje pobūdį nulemia „būtybės“ karma.
Kinų-tibetiečių kalbos
c) Jenisiejaus ostiakų
Klasifikacija
Kinų kalba, kuria dabar šneka apie milijardą žmonių, turi gana senus hieroglifų rašto paminklus, siekiančius XIV a. pr. m. e. (Šango dinastijos laikai). Nors hieroglifų raštas jungia visus kinus, tačiau kinų kalba susiskaidžiusi į daugelį tarmių, kurios sudaro dvi dideles grupes: šiaurės ir pietų. Skirtumas tarp šių grupių yra toks didelis, jog šiaurinės grupės atstovai nesusišneka su pietinės grupės atstovais (Pekino gyventojas nesupranta Nankino gyventojo kalbos). Nuo XIII a. Pekinui pasidarius Kinijos valstybės ir kultūros centru, jo apylinkių tarmės ėmė plačiau įsigalėti viešajame gyvenime ir eiti literatūrinės kalbos pagrindu.
Samsara
Samsara budizme
Budistiškai suvokiama būtybė yra tiktai laikinoji, penkių elementų (skandhų) dermė, kuri yra tik šį mirksnį. (Apie tai dar žr. nesavastingumas).
Kinų-tibetiečių kalbos
Klasifikacija
Tibetiečių – mjanmų šakai priklauso tibetiečių kalba (rašto paminklai siekia VII a.), mjanmų kalba (rašto paminklai nuo XI a.) ir keliolika kitų mažų kalbų (akų, dalfų, magarų, nevarų ir kt).
Samsara
Samsara budizme
Samsara dar turi ir siauresnių prasmių:
Samsara hinduizme
Hinduistų gyvenimo koncepcija – tai nepaliaujama gyvybės tėkmė per daugelį egzistencijų. Būtent tai ir išreiškia samsaros samprata, ji nusako gyvenimo bangavimą nuo gimimo iki mirties ir vėl į naują gimimą. Samsara yra glaudžiai susijusi su karma. Karma nusako vienos egzistencijos poelgių padarinius, kurie pereina į kitą egzistenciją ir taip jai daro įtaką. Hinduistai trokšta mokšos, t. y. išsilaisvinimo iš šio nesustojančio žemiškų atgimimų ciklo – samsaros.
Kinų-tibetiečių kalbos
Klasifikacija
Anksčiau prie kinų – tibetiečių kalbų šeimos buvo priskiriamos tajų-kadajų kalbos. Kinų – tibetiečių šeimai artimiausia tajų – kadajų kalbų šeimos tajų kalbų grupė. Šios grupės kalbomis šneka apie 50 mln. žmonių pietryčių Kinijoje, Tailande, Laose, Vietname ir Mianmare. Gausingiausia iš jų – tajų kalba, turinti rašto paminklų iš XIII a. Kai kurie mokslininkai prie tajų kalbų priskiria ir vietnamiečių kalbą, tačiau šios kalbos giminystės santykis dar nėra išaiškintas.
Pranciškus Grigalius Liubomirskis
Kunigaikštis Pranciškus Grigalius Liubomirskis (1752–1812) – ATR valstybinis veikėjas, Austrijos imperatoriaus kamergeris, Karūnos diysis pakamaris Haličo ir Lodomerijos karalystėje. Švento Stanislovo ordino kavalierius.
Kinų-tibetiečių kalbos
Klasifikacija
Jenisejaus ostiakų kalba ligi nesenų laikų buvo paplitusi prie Jenisejaus vidurupio, bet paskui ji susimaišė su paleoazinėmis ir vad. Altajaus kalbomis ir labai nutolo nuo kinų – tibetiečių kalbų šeimos.
Pranciškus Grigalius Liubomirskis
Biografija
Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa“ savininkas. Karūnos didžiojo vėliavininko, kunigaikščio Jurgio Ignoto Liubomirskio (1687–1753) sūnus nuo antros santuokos su Johana fon Štein (1723–1783).
Lenkijos aristokratas. Po ATR likvidavimo kunigaikštis tapo Austrijos imperijos tarnautoju, gavęs Haličo ir Lodomerijos karalystės kamergerio ir pakamario pareigybes. Austrams pardavė savo Žešuvo pilį, o pats su šeima persikėlė į Rozvaduvą.
1775 metais tapo masonų ložės „Trys balti ereliai“ nariu.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona tapo Agata Mosakovska (apie 1757–1797), nuo santuokos su kuria turėjo dvi dukteris: Teofilę ir Pelagiją. Antrą kartą vedė Aną Dobžinską (apie 1773–1819), nuo santuokos su kuria paliko su sūnus:
Aristavėlė
Aristavėlė – kaimas vidurio rytinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, į pietvakarius nuo Aristavos gyvenvietės, prie ir  sankryžos. Įsikūręs, pusiasalyje, įsiterpusiame tarp Juodkiškių tvenkinio ir Malčiaus žiočių.
Iki 1987 m. čia stovėjo Aristavėlės dvaras (dabar eksponuojamas Rumšiškių liaudies buities muziejuje). Senosiose kapinėse išlikę buvusios Aristavėlės koplyčios pamatai su rūsiais.
Istorija
Aristavėlėje yra istorinė Algimanto dvaro (Aristavos) dvarvietė. Tai vienas seniausių lietuviškų dvarų. Prie Obels esantis dvaras XVIII a. priklausė Dembskiams, vėliau iki 1863 m. – Gintautams. Kitas dvaras prie Malčiaus upelio priklausė Medėkšoms ir Zabieloms. 1764 m. Aristavėlėje pastatyta medinė koplyčia, kur buvo laidojama Medėkšų giminė.
Laurynas Gucevičius
thumb|250px|right|Paminklas Vilniuje, prie [[Vilniaus Šv. Kryžiaus bažnyčia|Šv. Kyžiaus bažnyčios.]]
Laurynas Gucevičius (krikštytas 1753 m. rugpjūčio 5 d. – 1798 m. gruodžio 21 d.) – lietuvių architektas, brandžiojo klasicizmo atstovas Lietuvoje.
Biografija
Baigęs mokyklą, Laurynas Gucevičius atvyko į Vilnių. Neturėdamas pragyvenimo šaltinių, tapo vienuoliu misionieriumi. Susipažinęs su vyskupu Masalskiu, tuometiniu Edukacinės komisijos pirmininku, jo paveiktas, įstojo į diecezijos seminariją. Jo mokytojais buvo Tomas Husaževskis, Vilhelmas Kalinskis. Neturėdamas dvasininko pašaukimo 1773–1775 m. studijavo Vilniaus universitete pas matematikos profesorius Pranciškų Norvaišą ir Tadą Kundzičių. Taikomosios matematikos ir architektūros jį mokė tuo metu vienintelis Vilniaus architektas Martynas Knakfusas.
1778 m. išvyko į kelionę po Vakarų Europą, kur klausėsi architektūros paskaitų, susipažino su žymiausių to meto architektų kūryba. Pusantrų metų studijavo Paryžiaus Karališkojoje meno akademijoje pas įžymiausius to meto architektus Ž. Ž. Suflo (1713–1780 m.), žinomą kaip Paryžiaus Panteono statytoją, K. N. Ledu (1736–1806 m.), Ž. B. Rondelė (1743–1829 m.). Vėliau išvyko į Romą ir praleidęs užsienyje ketverius metus grįžo į Lietuvą.
Vilniuje kartu su Martynu Knakfusu tapo Ignoto Masalskio Verkių ansamblio statybos architektu. Vadovavo Vilniaus katedros rekonstrukcijai, už kurios projektą Stanislovo Augusto Poniatovskio buvo apdovanotas medaliu. 1785 m. pakanclerio Jurgio Chreptavičiaus pavedimu perstatė Vilniaus rotušę.
1789 m. už architektūros nuopelnus Seimo jam suteiktas bajoro titulas, o vyskupas Masalskis iš vyskupijos valdų paskyrė jam iki gyvos galvos dalį Šešuolių seniūnijos žemių, Bernatkų palivarką (kurį jis vadino Laura), esantį Braclavo apskrityje, ir mūrinį namą penkiasdešimčiai metų Vilniuje, Šv. Jono gatvėje, Žydų skersgatvio kampe.
1789–1794 m. Gucevičius dėstė kartografiją ir karo inžineriją (nuo 1793 m. taip pat buvo civilinės architektūros profesorius), 1793 metais parengė architektūros dėstymo programą.
Laurynas Gucevičius dalyvavo 1794 m. sukilime. Organizavo Vilniaus civilinę gvardiją, kuriai ir vadovavo, kautynėse prie Ašmenos buvo sunkiai sužeistas.
Laurynas Gucevičius po sunkios ligos mirė 1798 m. gruodžio 21 d. Vilniuje. Palaidotas kapinėse prie Šv. Stepono bažnyčios. 1865 m. šios kapinės buvo uždarytos. Sovietmečiu Šv. Stepono bažnyčia bei greta esančios kapinės buvo suniokotos, todėl architekto tiksli kapo vieta nėra žinoma, palaikai nėra surasti. Bažnyčios pašonėje įkastas kryžius su architekto vardu tik simbolinis.
Pagal kitus duomenis, Laurynas Gucevičius buvo palaidotas Rasų kapinėse. 1856 m. A. Kirkoro išleistoje knygoje „Pasivaikščiojimai po Vilnių“, autorius aprašydamas Rasų kapines rašo: ''Čia ilsisi architektas Laurynas Gucevičius, kuris taip papuošė Vilnių ir Lietuvą. ''
Suprojektuoti pastatai
Manoma, kad Laurynas Gucevičius kūrė projektus žinomoms didikų giminėms – Radviloms, Sapiegoms, Pacams, Tyzenhauzams ir kitiems.
Reikšmė
Lauryno Gucevičiaus kūryba labai svarbi daugeliui klasicizmo laikotarpio Lietuvos, Lenkijos architektų. Iš jo darbų mokėsi vėlesnės Lietuvos architektų kartos. Architekto darbams būdingas formų didingumas, tūrių monumentalumas, statinio ryšys su aplinka, savitas antikinių architektūros formų traktavimas.
Atminimo įamžinimas
miniatiūra|Lauryno Gucevičiaus gimtinėje Migonių kaime (Kupiškio r.)|alt=|255x255px
Gimtinėje
Laurynas Gucevičius gimė Migonių kaime, Kupiškio rajone. Jo gimtinės vietoje 1978 m. pastatytas atminimo paminklas (paminklo autorius skulptorius Petras Aleksandravičius, architektas Vytautas Gabriūnas), 1993 m. paminklas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 16526 ).
Kupiškyje
1997 m. Kupiškio mokyklai suteiktas Lauryno Stuokos-Gucevičiaus vardas, 2000 m. tapo gimnazija. 2017 m.prie mokyklos atkeltas paminklas (skulptorius Vaclovas Krutinis), 1993 m. paminklas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 15506 ). Jo vardu pavadinta Kupiškio miesto centrinė aikštė ir gatvė.
Palėvenėje
Palėvenės Šv. Domininko bažnyčioje atidengtos atminimo lentos Lauryno Gucevičiaus krikšto jubiliejaus proga. miniatiūra|255x255px|Atminimo lenta Vilniaus universitete
Vilniuje
1984 m. Vilniuje, priešais Šv. Kryžiaus (Bonifratų) bažnyčią (S. Daukanto a., „Senamiesčio seniūnija“) trikampėje aikštelėje pastatytas paminklas Laurynui Gucevičiui įamžinti. Gipso skulptūrą sukūrė skulptorius Vladas Vildžiūnas, aikštelę suplanavo architektai Rimantas Dičius ir Aleksandras Lukšas. V. Vildžiūnas apie L. Gucevičiaus paminklą rašė: „Paminklas L. Stuokai-Gucevičiui <...> – abstrakčios konstrukcijos metamorfozė į figūrą ir portretą. Projekte L. Stuokai-Gucevičiui figūros poza griežta, santūri. Kompozicija daugiau koncentriška, padiktuota būsimos paminklo vietos“. Paminklo kūrimą sunkino portretinės medžiagos nebuvimas. Buvo remtasi V. Budreikos atrastu mažu gipsiniu L. Gucevičiaus biustu ir asmeniška, daugiaplane kūrėjo vizija.
Kai 1775 m. Edukacinė komisija įsigijo į rytus nuo M. K. Sarbievijaus kiemo esantį namą, universiteto rūmų kompleksas prasiplėtė iki Pilies gatvės. Po XIX a. perstatymų šioje vietoje susiformavo uždaras puikios akustikos kiemas. Jis pavadintas universiteto profesoriaus Lauryno Gucevičiaus vardu. Kiemo pastatuose buvo įkurta Lietuvos artilerijos kadetų mokykla, kurioje matematikos, topografijos ir fortifikacijos paskaitas skaitė L. Stuoka-Gucevičius. Ant šiaurinio korpuso sienos pritvirtinta jam skirta memorialinė lenta, kurią sukūrė skulptorius Konstantinas Bogdanas. Kiemas restauruotas 1971–1973 m. pagal architektės Eugenijos Urbonienės projektą. Atkasus ir restauravus gotikinius rūsius, įrengta studentų kavinė „Žaltvykslė“ (dabar restoranas „Aula“), kamerinis teatras. Ilgas, siauras koridorius jungia šį kiemą su Arkadų kiemeliu. Šiuo metu čia įsikūręs Orientalistikos centras, rūsyje veikia studentų teatras.
Panevėžyje
Lauryno Gucevičiaus bareljefas Juozo Balčikonio gimnazijos kiemelyje, atidengtas 2003 m. (autorius Vytautas Talat-Kelpša). Bareljefas – gimnazijos abiturientų ir jų tėvų dovana mokyklai.
Gatvės
Lauryno Gucevičiaus vardu gatvės pavadintos – Vilniuje, Kupiškyje (aikštė), Migonyse.
Anykščių regioninis parkas
left|150px
Anykščių regioninis parkas – regioninis parkas šiaurės rytų Lietuvoje. Plotas 15212 ha (miškai sudaro 33 proc.). Direkcija įsikūrusi Anykščiuose, buvusioje dvarvietėje. Parkas įsteigtas 1992 m. rugsėjo 24 d., siekiant išsaugoti vertingiausiems Anykščių krašto gamtiniams ir kultūriniams kompleksams bei objektams. miniatiūra|220px|left|Parko direkcija
Parko vertybės
Parke yra vaizdingi Šventosios ir į ją įtekančių Elmės bei kitų upelių slėniai ir raguvynai, Šventosios kilpos ir atodangos, užliejamos slėnio pievos. Išraiškingas Storių kalvynas, kur yra rašytojo J. Biliūno kapas (Liudiškių kalvoje). Lankytojus vilioja bene žinomiausias Lietuvoje miškas – Anykščių šilelis, rieduliai Puntukas ir Puntuko brolis, Karalienės liūno šaltinis (0,7 ha ploto šaltiniuotas vandens telkinys dešiniajame Šventosios krante). Tarp poilsiautojų populiarūs Rubikių ir Mūšėjaus ežerai.
Kultūros paveldas
230px|thumb|Šeimyniškėlių piliakalnis Įspūdingas Šeimyniškėlių (Vorutos) piliakalnis, taip pat Liudiškių, Piliakalnio, Buivydų, Bijeikių piliakalniai. Klasicistinio stiliaus Burbiškio dvaro rūmai ir peizažinis parkas. Anykščių senamiestis išsaugojo senąją planinę struktūrą. Įdomi siaurojo geležinkelio su jam priklausančiomis stotimis atkarpa iki Rubikių ežero.
Anykščių kraštas garsus savo rašytojais – čia veikia A. Baranausko ir A. Žukausko-Vienuolio memorialinis muziejus, J. Biliūno, B. Buivydaitės, K. Kairio muziejai ar muziejinės ekspozicijos. Niūronyse yra Arklio muziejus.
Arklio muziejų įkūrė prof. P. Vasinauskas, pats bričkele keliavęs po Lietuvą ir rinkęs eksponatus. Muziejuje sukaupta žemės ūkio padargų, vežimų, karietų, pakinktų ir daug kitų, šiandienos turistams nežinomų daiktų. Čia galima paglostyti arklius ir jais pajodinėti.
Laisvalaikis ir pramogos
Žvejybai tinkamiausi yra Rubikių ežeras ir Šventosios upė. Baidarėmis ir irklinėmis valtimis galima keliauti Rubikių-Mūšėjaus ežerais, Šventosios upe. Prie Rubikių ežero yra nuomojamos valtys. Įrengta daugiau nei dešimt poilsiaviečių, prie Rubikių ežero, Šventosios upės. Parke yra 4,5 km ilgio „Šventosios takas“ – nuo Anykščių iki pat Puntuko, šalia kurio įrengtas vienintelis Baltijos šalyse medžių lajų takas. Šventosios vidurupyje vandens turistų laukia ne tik legendinis Anykščių šilelis, bet ir gausybė kitų gamtos bei kultūros paminklų. Anykščių RP švenčiamos Joninės, Šv. Onos atlaidai, vyksta renginiai Mindaugo karūnavimo dienai, tarptautinis folkloro festivalis „Ežerų sietuva“ ir kt.
Prancūzijos Gvianos futbolo čempionatas
Prancūzijos Gvianos futbolo čempionatas – aukščiausia Prancūzijos Gvianos futbolo lyga, įkurta 1962 m. Lygą organizuoja Gvianos futbolo federacija. Kasmetiniame čempionate dalyvauja 12 šalies klubų. Dvi paskutines vietas užėmusios komandos yra perkeliamos į žemesnę lygą.
ASC Le Geldar Gvianos futbolo klubas 1992 m. dalyvavo CONCACAF Čempionų lygoje. Nuo to laiko nei vienas šalies klubas nedalyvavo CFU klubų čempionate ar CONCACAF Čempionų lygoje.
Sosnuvkos valsčius
Sosnuvkos valsčius  – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Sosnuvka. Ribojasi su Hanos, Lomazų, Piščaco, Podedvužės, Tučnos, Višnicės ir Virikų valsčiais.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 148,43 km², iš kurių: Valsčius sudaro 5,39 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Administracinis suskirstymas
Čeputka, Dembuvas, Lipinkai, Motvica, Omšana, Pogoželecas, Pžechudas, Romanuvas, Rozvaduvka, Rozvaduvka Folvarkas, Sapiehuvas, Sosnuvka, Vignanka, Žeščinka ir Žulava.
Cingulumas
thumb|right|200px|Legionieriaus cingulumas Cingulumas  – metalu kaustytas Romos kareivių diržas, ant kurio nešiodavo durklą pugiją ir gladijų. Sunkų gladijų prilaikydavo per petį einanti perpetė.
Cingulumas būdavo gausiai puošiamas metalu, kas tokį diržą sustiprindavo ir paversdavo šarvų dalimi.
Global FC
Global futbolo klubas, o ankstesniais metais žinomas kaip „Global Cebu Football Club“, o trumpiau „Global“– buvęs Filipinų futbolo klubas iš Sebu.
Namų rungtynes žaidė Sebu miesto sporto komplekso stadione.
Istorija
Klubas įkurtas 2000 m. Tuo metu dalyvavo nedideliuose turnyruose aplink Manilą kaip Laoso futbolo klubas.
Tetervininiai
thumb|220px|right|[[Rytinis tamsusis tetervinas|Rytinių tamsusių tetervinų (Dendragapus obscurus) patinas]] thumb|220px|right|[[Sibirinis eglinis tetervinas|Sibirinių eglinių tetervinų (Falcipennis falcipennis) patelė ant sniego]] thumb|220px|right|Tetrastes bonasia vicinitas [[Porūšis|porūšio paprastoji jerubė (Hokaido sala)]] thumb|220px|right|[[Paprastoji žvyrė (Lagopus lagopus) žiemišku plunksniniu apdaru]]
Global FC
Istorija
2009 m. klubas pakeitė pavadinimą į „Global Football Club“ ir buvo vienas iš Jungtinės futbolo lygos (UFL) steigėjų. „Global“ laimėjo 2010 m. UFL Antrąjį divizioną nepralaimėjęs per sezoną nė vienerių rungtynių. Iškovo paaukštinimą į UFL Pirmą divizioną. Tuo metu tai buvo aukščiausio lygio Filipinų futbolo lygą. Jie laimėjo tris iš septynių UFL sezonų. (Šį pasiekimą mini trys žvaigždės ant klubo emblemos). Jie tapo sėkmingiausiu lygos klubu.
1992 m. Nobelio premijos laureatai
1992 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Global FC
Istorija
2017 m. klubas persikėlė į Sebu ir persivadino į Global Cebu FC. Sukūrus Filipinų futbolo lygą (PFL), klubas debiutavo elito divizioen ir finišavo kaip 2017-ųjų sezono vicečempionas. Sezono pabaigoje Alvinas Carranza tapo „Global“ savininku, ir pakeitė jo įkūrėją Daną Palami.
Polimerų chemija
Polimerų chemija – chemijos sritis, nagrinėjanti polimerus ar makromolekules.
Global FC
Istorija
2018 m. klubas išgyveno nuosmukį, kai patyrė finansinių problemų ir turėjo atsisakyti arba atidėti kai kurias išvykas; kai kurie žaidėjai taip pat skundėsi neišmokėtais atlyginimais. Pagrindiniai žaidėjai paliko klubą ir per 25 lygos rungtynės jie iškovojo vos vieną peraglę. 2018 me. sezone baigė turnyrinės lentelės gale. Sezono viduryje klubas dar kartą savininkus, kai iš Carranza`os klubos perėmė Markas Jarvisas.
Polimerų chemija
Istorija
1907 m. Leo Baekeland susintetino pirmąjį visiškai dirbtinį polimerą kaitindamas ir apdorodamas slėgiu fenolio ir formaldehido mišinį.
Global FC
Istorija
2019 m. klubas persikėlė į Makati ir kiek pasikeitė pavadinimą; tapo Global Makati FC. Jie ketino dalyvauti Premier lygoje, tačiau dėl įvairių problemų su lygos vadovybe pasitraukė iš lygos nežaidę rungtynių. Vėliau jie prisijungė prie atgaivintų PFL pirmenybių.
Pranešama, kad 2020 m. sausio mėn. klubą perėmė Honkonge įsikūrusį „Mazinyi“ kompanija, ir klubas vėl persivadino į Global FC. Vis dėlto žaidėjų darbo užmokesčio problemos ir toliau liko opiausia problema. 2020 m. rugpjūčio mėn. „Mazinyi“ koncernas atsiribojo nuo klubo, neva ji niekada neperėmė klubo iš Jarviso. Tai lėmė PFF licencijos galiojimo sustabdymą ir „Games and Amusement Board“, vyriausybinės organizacijos, reguliuojančios profesionalų sportą Filipinuose, įtraukimą į juodąjį klubo sąrašą.
Sezonai
Šaltiniai:
Tetervininiai
Tetervininiai (Tetraonini) – vištinių paukščių (Galliformes) būrio, fazaninių (Phasianidae) šeimos triba. Pagal ankstesnes paukščių klasifikacijas, tetervininių tribos gentys buvo priskirtos Tetraoninae pošeimiui ir Tetraonidae šeimai.
Paplitimas
Priklausomai nuo rūšių, tetervininiai paplitę Eurazijos ir Šiaurės Amerikos vidutinio, subpoliarinio, poliarinio klimato juostose. Tundrinės žvirės (Lagopus muta) paplitusios toliausiai į šiaurę ir gyvena šiaurinėje Grenlandijoje iki 83° šiaurės platumos paralelės, tuo tarpu didieji preriniai tetervinai (Tympanuchus cupido) paplitę piečiausiai ir jų pietinės populiacijos gyvena pietų Teksase iki 28° šiaurės platumos paralelės.
Buveinės
Gyvena miškuose, aukštapelkėse, kalnų šlaituose, tundroje.
Išvaizda
Vidutinio dydžio ir dideli paukščiai. Patinai yra stambesni už pateles, o vakarinio kurtinio patelės dvigubai mažesnės už patinus.
Tetervininių šnervės apaugusios plunksniškais pūkeliais. Kojos iki pat pirštų apaugusios plunksnomis, o žiemai pirštai apaugę plunksnų pūkeliais. Taip pat žiemai pirštų šonai apauga smulkiais į odą panašiais pektinais - kurie yra prisitaikymas vaikščioti po sniegą, ant jo išsilaikyti, taip pat padeda įsikibti į apledėjusias medžių ir krūmų šakas, kai žiemą jie maitinasi tuopų ir kitų rūšių pumpurais. Pavasaryje šios ant pirštų šonų į odą panašios ataugos - pektinai, jiems išnyksta. Skirtingai nuo kitų vištinių paukščių paukščių, tetervininiai neturi kaulinių ataugų.
Triboje stambiausi yra vakariniai kurtiniai, kurių kūno ilgis apie 87 cm, svoris 3,900-4,300 kg, maksimalus iki 6,500 kg.
Klasifikacija
Tribai priskiriama 10 genčių. Kitose klasifikacijose šiai tribai kartais priskiriamos dar dvi gentys - kalakutai (Meleagris) ir koklai (Pucrasia).
Genčių ir rūšių sąrašas:
Lietuvos tetervininių rūšys
thumb|180px|right|[[Vakarinis kurtinys|Vakarinių kurtinių (Tetrao urogallus) patinas]] Lietuvoje natūraliai gyvena 4 rūšys:
Metabolizmas
thumb|right|280px|[[ATP, svarbiausias tarpinis junginys metabolizme]] Metabolizmas ( – „metabolē“ – kitimas, permaina, kaita) – cheminių reakcijų, vykstančių kiekvienoje ląstelėje, visuma. Jis įgalina ląsteles augti, daugintis, reaguoti į aplinką, judėti. Šiuo požiūriu metabolizmas yra gyvybės pagrindas. Skirstomas į dvi grupes:
Metabolizmas nulemia organizmo gyvenimo pobūdį. Kai kuriems prokariotams vandenilio sulfidas yra maisto medžiaga, o žinduoliams tai mirtini nuodai.
Polanecas
Istorija
1264 m. suteiktos miesto teisės. 1794 m. gegužės 7 d. Tado Kosčiuškos vadovaujama sukilėlių vadovybė paskelbė Polaneco universalą – svarbiausią 1794 m. sukilimo vadovybės aktą. Jo autoriai – Tadas Kosciuška ir Hugas Kolontajus. Universalas suteikė baudžiauninkams asmens laisvę: leido išeiti iš dvaro, atsiskaičius su dvarininku ir sumokėjus mokesčius. 33-50 % sumažino lažą. Sukilimo dalyviai visai atleidžiami nuo lažo, draudžiama juos išvyti iš savo ūkių. Valstiečių ginčus su dvarininkais sprendė specialūs sukilimo valdžios pareigūnai ir apskričių Tvarkomosios komisijos. Poloneco universalas buvo vykdomas visoje sukilėlių kontroliuojamoje LDK teritorijoje. Numalšinus sukilimą, Poloneco universalas panaikintas.
Metabolizmas
Aminorūgštys ir baltymai
Baltymai yra sudaryti iš aminorūgščių, sujungtų peptidiniais ryšiais. Daug baltymų yra fermentai, kurie katalizuoja metabolizmo chemines reakcijas. Kiti baltymai turi struktūrinę arba mechaninę funkciją, tokie baltymai formuoja citoskeletą, sistemą, kuri palaiko ląstelės formą.
Lipidai
Lipidai yra įvairiausia grupė. Jie struktūriškai panaudojami ląstelės membranoje arba kaip energijos šaltinis. Lipidai dažniausiai apibūdinami kaip hidrofobinės arba amfipatinės molekulės, kurios tirpsta organiniuose tirpikliuose, pvz.: benzenas arba chloroformas. Riebalai arba triacilgliceroliai yra didelė grupė junginių, kurie turi 3 riebalų rūgštis ir glicerolį. Steroidai yra kita grupė lipidų, kurie gaminami ląstelėse, pvz., cholesterolis.
Angliavandeniai
thumb|250px|right|[[Gliukozė gali egzistuoti ir tiesioje ir žiedinėje formose.]]
Angliavandenis yra aldehidas arba ketonas su daug hidroksilo grupių. Angliavandeniai yra gausiai paplitusios biologinės molekulės ir atlieka tokia funkcijas: energijos kaupimas ir pernaša, karkaso sudarymas gyvūnuose ar augaluose.
Gerald Ford
Džeraldas Fordas (pilnas vardas, 1913 m. liepos 14 d. Omahoje, Nebraska – 2006 m. gruodžio 26 d. Rancho Mirage, Kalifornija) – 38-asis JAV prezidentas (1974–1977 m.) ir 40-asis JAV viceprezidentas (1973–1974 m.). Jis buvo vienintelis asmuo JAV istorijoje tapęs viceprezidentu, o vėliau ir prezidentu, kuris nebuvo Rinkikų kolegijos išrinktas į šias pareigas. Respublikonų partijos narys.
Jaunystė
Būsimasis prezidentas gimė 1913 m. liepos 14 d. Leslie ir Dorothy Kingų šeimoje didžiausiame Nebraskos valstijos Omahos mieste. Vaikystėje jis buvo žinomas kaip Leslie Lynch King jaunesnysis. Tačiau praėjus vos 16 dienų po sūnaus gimimo, motina išsiskyrė su L. L. Kingo tėvu ir persikėlė gyventi į Grand Rapidso miestą Mičigane. 1913 m. gruodį L. L. Kingo tėvai išsiskyrė oficialiai. 1916 m. motina ištekėjo už paveikslais prekiavusio Geraldo Rudolpho Fordo, kuris įsivaikino berniuką ir davė jam savo vardą bei pavardę. Antroje santuokoje motina susilaukė dar trijų sūnų. Jaunystėje G. Fordas aktyviai dalyvavo skautų organizacijos veikloje. G. Fordas buvo vidurinės mokyklos amerikietiškojo futbolo komandos žvaigždė, o vėliau gavęs futbolininko stipendiją studijavo Mičigano universitete. Jis atsisakė kontraktų žaisti Nacionalinėje futbolo lygoje, kad galėtų studijuoti teisę Jeilio teisės mokykloje, kurią 1941 m. sėkmingai baigė.
Politinė karjera
Po Japonijos atakos prieš Perl Harborą, prisijungė prie JAV karinių jūrų pajėgų. Vykstant Antrajam pasauliniam karui, nuo 1942 m. balandžio G. Fordas tarnavo instruktoriumi Anapolio ir Šiaurės Karolinos Chapel Hill instruktorių mokyklose. Nuo 1943 m. birželio iki 1944 m. tarnavo lengvajame lėktuvnešyje USS Monterey (CVL-26), vėliau – laivyno rezervo mokymų karininku. Po karo tarnybos ėmė dirbti Grand Rapidso advokatų kontoroje.
1948 m. G. Fordas pirmą kartą buvo išrinktas į Atstovų Rūmus. Tais pačiais metais jis vedė Elizabeth Bloomer. Jie susilaukė trijų sūnų ir dukters.
Kongrese G. Fordas stengėsi laikytis nuosaikios pozicijos vidaus politikos klausimais ir būti internacionalistu užsienio politikos srityje. Jis paprastai balsuodavo prieš vidaus programų finansavimą, bet pritardavo karinių išlaidų didinimui ir programoms, kurios buvo skirtos padėti Amerikos sąjungininkėms.
1963 m. jis buvo išrinktas Atstovų Rūmų mažumos lyderiu ir dirbo Warreno komisijoje, tyrusioje prezidento Džono Kenedžio nužudymą. Ši komisija nustatė, kad Lee Harvey Oswald veikė vienas. Dėl šios komisijos išvados tebediskutuojama iki šiol.
G. Fordas pelnė gerbiamo ir darbštaus įstatymų leidėjo reputaciją, tačiau dėl savo nerangumo ir sintaksės klaidų, jis ne kartą buvo tapęs kandžių pašaipų taikiniu. Daug metų G. Fordas negalėjo pamiršti prezidento Lindono Džonsono pastabos, kad jis „per ilgai žaidė futbolą neužsidėjęs šalmo“.
1973 m. spalio 10 d. iš pareigų dėl kaltinimų korupcija atsistatydino JAV viceprezidentas Spiro Agnew. Tuometinis JAV prezidentas Ričardas Niksonas, kreipėsi į Kongresą dėl naujo viceprezidento kandidatūros. Spalio 12 d. Atstovų Rūmai vienbalsiai pasiūlė G. Fordo kandidatūrą. 1973 m. lapkričio 27 d. Jungtinių Valstijų Senatas absoliučia balsų dauguma (už 92, prieš 3) kandidatūrai pritarė, o gruodžio 6 d. taip pat didele balsų dauguma pritarė ir Atstovų Rūmai. G. Fordas tapo pirmuoju pareigūnu paskirtu į viceprezidento pareigas, remiantis 25-osis JAV Konstitucijos pataisos nuostatomis.
Prezidento pareigose
G. Fordui einant prezidento pareigas toliau mažėjo konfrontacija tarp JAV ir SSRS. G. Fordas 1975 m. pasirašė Europos saugumo ir bendradarbiavimo konferencijos baigiamąjį aktą (dar žinomą kaip Helsinkio susitarimai arba Helsinkio aktai). 1975 m. baigėsi ir Vietnamo karas. Vidaus politikoje G. Fordas susidūrė su didele ūkio krize, išaugusia infliacija ir nuolatiniu valstybės biudžeto deficitu. 1975 m. rugsėjį Kalifornijoje du kartus nesėkmingai buvo bandyta pasikėsinti į G. Fordo gyvybę. 1976 m. JAV prezidento rinkimuose G. Fordas labai maža persvara pralaimėjo Demokratų partijos kandidatui Dž. Karteriui.
Pasitraukęs iš prezidento pareigų G. Fordas didžiąją laiko dalį skaitė paskaitas, dalyvavo visuomeninėje veikloje, dirbo nepriklausomame verslo tyrimų institute American Enterprise Institute for Public Policy Research.
Atminimo įamžinimas
G. Fordo vardu JAV buvo pavadinti keli greitkeliai, Grand Rapidso miesto oro uostas, kelios mokyklos, muziejai, naujausias šiuo metu statomas atominis lėktuvnešis Gerald R. Ford.
Konsulinis teisėjas
Konsulinis teisėjas - arbitras, kuriam pavesta spręsti komercines bylas, vienam arba kolegialiai kartu su kitais teismo nariais. Konsulinis teisėjas nėra teisėjas (valstybės tarnautojas), jo galią ir kompetenciją legitimuoja asmens profesinė patirtis, bylos šalių pasitikėjimas. Amžius neribojamas. Į pareigas išrenka profesinės organizacijos (pvz., asociacijos), valstybinės institucijos arba mišraus proceso būdu.
Konsulinis teisėjas yra teismo, sudaryto iš konsulinių teisėjų ir profesionalių teisėjų arba tik iš konsulinių teisėjų. Už savo veiklą jis negauna atlyginimo, tačiau išlaidoms gali būti numatyta kompensacija. Konsulinis teisėjas komercinėse bylose taiko galiojančią teisę. Kompetenciją ratio materiae ir ratio loci reguliuoja atitinkamam teismingumui taikytina teisė.
Dilgiai
Dilgiai – kaimas vidurio rytinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į vakarus nuo Aristavos, prie kelio. Piečiau kaimo telkšo Juodkiškių tvenkinys.
Saldus
Saldus – miestas vakarinėje Latvijoje, Kurše, prie kelio Ryga-Liepoja. Saldaus savivaldybės centras.
Istorija
Pirmąsyk vietovė paminėta 1253 m. Miesto teisės nuo 1917 m.
Sportas
== Miestai partneriai ==
Tryškiai
Tryškiai – miestelis Telšių rajono savivaldybėje, šalia kelio, 7 km į šiaurę nuo kelio , prie Virvytės upės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Urbanistikos paminklas. Stovi medinė Tryškių Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1751 m.; su 1804 m. varpine ir vartais), kapinės su koplyčia, Tryškių dvaras, Pavirvyčio dvaras. Veikia Tryškių Lazdynų Pelėdos gimnazija, biblioteka, poliklinika, paštas (LT-88011). Vienas pagrindinių miestelio simbolių – Tryškių šv. Florijono koplytstulpis (XIX a. vidurys; dailės paminklas). Centrinėje aikštėje stūkso saugomas Tryškių akmuo. Tryškių geležinkelio stotis yra Vainočiuose. Tryškiuose nuo 2010 m. veikia 0,9 MW galios mažoji hidroelektrinė.
miniatiūra|left|Miestelio centras
Etimologija
left|miniatiūra|Tryškių ženklas žemaitiškai
Yukio Aoshima
Yukio Aoshima (, 1932 m. liepos 17 d. – 2006 m. gruodžio 20 d.) – Japonijos politikas, buvęs Tokijo gubernatorius.
Tryškiai
Etimologija
Tryškiai yra vandenvardinis vietovardis, kadangi miestelio pavadinimas tiesiogiai siejamas su upelio Tryškys (dešinysis Virvytės intakas), tekančio pro miestelį, vardu. Tačiau esama ir versijų, gyvenvietės atsiradimą siejančių su didiko Tryškio vardu.
Istorija
miniatiūra|left|Miestelio įkūrimo jubiliejaus proga 2012 m. pastatytas [[Tryškių akmuo]]
Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio gyvenvietė, veikė „Masčio“ trikotažinio gamybinio susivienijimo ir Telšių sviesto gamyklos cechai.
2004 m. patvirtintas dabartinis Tryškių herbas.
Urbanistinė struktūra
miniatiūra|left|[[Tryškių šv. Florijono koplytstulpis]]
Buvusi turgaus aikštė, esanti pačiame Tryškių centre, išsiskiria savo dydžiu ir erdve. Vakariniame jos pakraštyje stovi šv. Florijono koplytstulpis, pastatytas apie XIX a. vidurį. Šv. Florijonas turėjo saugoti miestelį nuo gaisrų.
Šv. Florijono koplytstulpis yra urbanistiškai reikšmingas elementas, sujungiantis dvi svarbias miestelio erdves – turgaus aikštę ir bažnyčią.
Gyventojai
thumb|right|300px|Tryškiai (Trysky) pavaizduoti 1706 m. Frederik’o de Wit-Pieter’io Mortier’o Livonijos ir Kuršo žemėlapyje
Žymūs žmonės
Tryškių kapinėse palaidota rašytoja Lazdynų Pelėda (1867–1926 m.).
Kordobos kalnagūbriai
thumb|right|255px|Kordobos kalnagūbriai
Kordobos kalnagūbriai susidarė anksčiau už Andus – Paleozojaus eroje ir buvo smarkiai eroduoti. Sudaryti daugiausia iš metamorfinių uolienų (kvarcito ir kt.). Vėliau ordoviko periode pasireiškė vulkanizmo procesai. Nurimus vulkanizmui kalnai buvo veikiami erozijos. Šių praeityje vykusių procesų pasekmė – šiuolaikiniai druskingi ežerai (pvz., Salinas Grandes). Kalnuose prasideda daug svarbių regiono upių: Primeras, Segundas, Terseras, Kuartas, Kuintas. Daug upių patvenktos. Tačiau pasiekia Paraną tik lietingais metais.
Žemutiniuose kalnų šlaituose, slėniuose klimatas šiltas, drėgnas. Vasaros karštos su neretomis liūtimis, žiemos šiltos ir sausos. Kordoboje per metus iškrenta 715 mm kritulių. Kritulių kiekis labai priklauso nuo šlaitų padėties: rytinuose gali iškristi net 1200 mm (dėl drėgnų oro masių nuo Atlanto), tuo tarpu vakariniuose – tik apie 400 mm. Kalnų žemutiniuose šlaituose vasarą temperatūra siekia 33 °C, žiemą 20 °C. Tačiau 2000 m aukštyje temperatūra jau tik 14 °C. Tačiose viršūnėse žiemą gali pasnigti.
Kalnų slėniuose ir žemutiniuose šlaituose auga miškai, nuo 2000 m prasideda kalnų pievos (kur vyrauja įvairios ašuočių rūšys). Kalnuose yra Quebrada del Condorito nacionalinis parkas.
Svitlana Loboda
Svitlana Loboda (g. 1982 m. spalio 18 d. Kijeve, Ukraina) – rusakalbė Ukrainos dainininkė ir kompozitorė.
Svitlana buvo išrinkta atstovauti Ukrainą Eurovizijos dainų konkurse 2009, vykusiame Maskvoje, su daina „Be my Valentine (Anti-crisis girl)“. Baigė muzikos mokyklos dirigavimo ir fortepijono klasę, vėliau – estradinės akademijos estradinio ir džiazo vokalo klasę bei Kijevo kultūros universitetą.
Grenados futbolo čempionatas
Grenados futbolo čempionatas – aukščiausia Grenados futbolo lyga, įkurta 1983 m. Organizuojama Grenados futbolo asociacijos.
Aukščiausioje šalies lygoje žaidžia 10 šalies futbolo klubų. Dešimtąją, paskutinę vietą, užėmusi komanda yra perkeliama į žemesnį divizioną.
Grenados futbolo klubai nėra žaidę nei CFU klubų čempionate, nei CONCACAF Čempionų lygoje.
Nugalėtojai
Šaltinis:
Abraomas Deborinas
Abraomas Deborinas (1881 m. birželio 16 d. Upynoje, Rusijos imperija – 1963 m. kovo 8 d. Maskvoje, Tarybų Sąjunga) – Lietuvos žydų kilmės Tarybų Sąjungos marksizmo filosofas, akademikas.
Biografija
Gimė 1881 m. birželio 16 d. Upynoje, kaip Abraomas Jofė. 1903 m. įstojo į Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos bolševikų frakciją, tačiau 1907 m. perėjo pas menševikus, kur tapo Georgijaus Plechanovo mokiniu. 1908 m. baigė filosofijos studijas Berno universitete ir netrukus pradėjo rašyti straipsnius ir knygas apie marksizmo filosofiją. 1917 m. po Spalio revoliucijos paliko menševikus ir pradėjo dėstyti Sverdlovo universitete, taip pat Raudonųjų profesorių institute ir filosofijos institute. 1922–1931 m. dirbo žurnalo Po marksizmo vėliava redakcijoje, 1926–1931 m. buvo redaktorius. 1924–1931 m. buvo Tarybų Sąjungos mokslų akademijos filosofijos instituto direktorius. 1928 m. įstojo į TSKP. Nuo 1929 m. pradėjo dirbti Tarybų Sąjungos mokslų akademijoje. Buvo „dialektinio“ marksizmo filosofijos krypties idėjinis vadas, konkuravęs su Liubovo Akselrodo „mechanistine“ marksizmo filosofija. Įsigalėjus totalitarinei Stalino diktatūrai filosofo darbų įtaka sumenko, tačiau mirus Stalinui jo darbai vėl buvo pradėti spausdinti. Mirė 1963 m. kovo 8 d. Maskvoje.
Filipinų futbolo varžybos 2018 m.
Filipinų futbolo varžybos 2018 m.
Galutinė lentelė
🛡️ taškų nuobaudos. Šaltinis: soccerway.
1996 metų JAV prezidento rinkimai
1996 metų JAV prezidento rinkimai buvo rinkimų kova tarp JAV demokratų partijos kandidato, pareigas einančio JAV prezidento Bilo Klintono iš Arkanzaso (kartu su savo viceprezidentu Alu Goru iš Tenesio valstijos) ir JAV respublikonų partijos kandidato, buvusio senatoriaus Bobo Daulo (kartu su savo pasirinktu kandidatu į viceprezidentus, buvusiu ministrų kabineto sekretoriumi Džeku Kempu iš Niujorko valstijos). Verslininkas Rosas Perotas Reformų partijos buvo iškeltas kandidatu į prezidentus. Savo kandidatu į viceprezidentus šis pasirinko ekonomistą Petą Čoate. Perotas gavo mažai spaudos dėmesio ir buvo pašalintas iš prezidentinių debatų. Tačiau jis išsaugojo šansus dalyvauti rnkimuose, nors jam ir nepavyko pakartoti 1992 metų prezidento rinkimų sėkmės. Klintonui pergalę garantavo po paskutinio amžiaus dešimtmečio pradžios recesijos atsigavusi ekonomika ir gan stabili užsienio politika. 1996 metų lapkričio 5 dieną Bilas Klintonas buvo perrinktas JAV prezidentu, tvirtai laimėdamas tiek rinkėjų balsų daugumą, tiek ir rinkikų kolegijos balsavimą.
Apūniškis
Apūniškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Juodupės, Vyžuonos kairiajame krante, prie kelio.
Medzilaborcė
Medzilaborcė – šiaurės rytų Slovakijos miestas Lenkijos pasienyje (ties Pakarpatės vaivadija), Laboreco upės slėnyje. Miestą supa Laboreco aukštumos, į rytus nuo jo yra svarbi Lupkovo kalnų perėja. Administracinis Medzilaborcės apygardos (okres Medzilaborce) centras Prešovo krašte. Gyvena 6,7 tūkst. žmonių.
Istorija
Svarbus prekybinis kelias iš Slovakijos vidinių rajonų vedė į Lenkiją per Lupkovo kalnų perėją. Rašytiniuose šaltiniuose miestas buvo paminėtas jau 1543 m. Medzilaborcė 1860 m. gavo miesto teises. Nutiesus perėjoje geležinkelio tunelį, po 1873 m. pagyvėjo ekonominiai ryšiai tarp Galicijos ir Austrijos-Vengrijos. Todėl mieste greitai daugėjo gyventojų, vystėsi amatai ir pramonė. Per I Pasaulinį karą miestas kentėjo nuo sugriovimų, jį buvo užėmusi carinės Rusijos kariuomenė. Susikūrus Čekoslovakijai, miestas tarpukaryje išgyveno ekonominį nuosmukį, daug gyventojų emigravo. Per II Pasaulinį karą apylinkėse vyko aktyvūs karo veiksmai, todėl miestas taip pat neišvengė sugriovimų. Iki 1960 m. buvo apygardos administraciniu centru. Juo vėl tapo 1996 m.