cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Portadaunas
Istorija
Portadaune kiekvienų metų liepą buvo rengiami Oranžinio ordino žygiai, o 1997 juos uždraudus rengiami protesto prieš draudimą žygiai.
Kristina Rickevičiūtė
thumb|Kristina Rickevičiūtė Kristina Rickevičiūtė (1922 m. sausio 2 d. Ukmergėje – 1984 m. gegužės 30 d. Vilniuje) – filosofė, Vilniaus universiteto (VU) docentė.
Biografija
Gimė darbininkų šeimoje. Be jos augo trys vyresni broliai – Balys, Mykolas, Stepas.
Tėvas – Aleksandras Rickevičius. Motina Juzefa Motiejūnaitė-Rickevičienė. Tėvo neteko prieš gimdama (taip rašė savo gyvenimo aprašyme, parašytame 1951 m. spalio 9 d.).
Išsilavinimas
1933 m. Ukmergėje baigė pradžios mokyklą, 1941 m. – valstybinę gimnaziją. 1944 m. pabaigoje įstojo į Kauno valstybinį universitetą, Istorijos skyrių. 1949 m. liepos mėn. baigė universitetą gaudama diplomą su pagyrimu. 1962 m. birželio 21 d. universiteto taryba nutarė suteikti mokslinį filosofijos mokslų kandidato laipsnį.
Filosofinės pažiūros
Savo mokslinius tyrinėjimus pradėjo nuo logikos. Dar būdama visuotinės istorijos specialybės IV kurso studente, ji jau dėstė logiką ir psichologiją universiteto parengiamųjų kursų moksleiviams (š parengiamuosius kursus ji pateko ieškodama darbo). Išlaikiusi kandidatinio minimumo egzaminus, ėmė skaityti logikos kursą studentams. Logikos aspirantūra atsirado, kai universitetui pritrūko logikos specialistų.
Persiorientavimas į filosofijos istoriją buvo susijęs su Filosofijos istorijos katedros atsiradimu ir šviečiamųjų programinių nuostatų susiformavimu toje katedroje. Tai, ką darė šios katedros darbuotojai, buvo galima laikyti filosofijos dėstymo sąlygų gerinimu. Studentams trūko klasikinės filosofijos tekstų, dėstytojams – filosofijos žurnalo. Trūko ir gerai pasirengusių filosofijos dėstytojų. Bet, mėgindami įveikti tuos trūkumus, jie kartu formavo tam tikrą filosofinio gyvenimo tradiciją, t. y. filosofinę kultūrą, galinčią įtakoti žmonių gyvenimą apskritai.
Straipsniai
Nuo 1954 m. Kristina Rickevičiūtė publikavo savo straipsnius įvairiuose žurnaluose („Mokslas ir gyvenimas“, „Pergalė“, „Jaunimo gretos“, ir kt.) bei laikraščiuose („Gimtasis kraštas“, „Tiesa“ ir kt.). Dažnai jos straipsniai pasirodydavo filosofiniuose leidiniuose („Filosofija“, „Problemos“, „Filosofija ir psichologija“, „Filosofijos istorijos chrestomatija“, bei kt.). Daug prisidėjo prie filosofijos istorijos plėtros Lietuvoje 1978–1982 metais pildydama Lietuviškąją tarybinę enciklopediją.
Kazys Ališauskas
Kazys Ališauskas (1898 m. kovo 29 d. Meškučiai, Šunskų valsčius, Marijampolės apskritis – 1979 m. sausio 16 d. Čikaga) – Lietuvos karininkas, pulkininkas leitenantas, istorikas.
Biografija
Baigęs Marijampolės gimnaziją,1919 m. stojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. Dalyvavo nepriklausomybės kovose. 1919 m. liepos 6 d. baigęs  Karo mokyklą, tarnavo 2 pėst. pulke, 1926 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. Studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultete. 1934 11 23 suteiktas majoro laipsnis, 1939 11 23 pakeltas į pulkininkus leitenantus.
1944 m. pabaigoje su žmona Marija Triponaite (1912 - 2005) sūnumi Rimgaudu ir dukra Aldona pasitraukė iš Lietuvos, gyveno Vokietijoje, nuo 1949 m. Čikagoje, JAV. „Lietuvių enciklopedijos“ Karybos skyriaus redaktorius.
Apdovanojimai
Vyties kryžius (1920 01 23)
DLK Gedimino IV laipsnio ordinas (1928)
Savanorių kūrėjų ir Lietuvos nepriklausomybės medaliai (1928)
Latvijos išsivadavimo kovų 10 - čio medalis (1929)
Pikun Leufu
Pikun Leufu  – miestelis Argentinoje, Neukeno provincijoje, į pietvakarius nuo Neukeno, prie Limajo upės (Eskielio Ramoso Mechijos tvenkinio). Departamento centras. Praeina kelias Ruta Nacional 237, atsišakoja kelias į Kutral Ko.
Miestelio pavadinimas mapudungunų kalba reiškia „šiaurės upė“.
Javožnas
Istorija
Minimas nuo XIII a., priklausė Krokuvos vyskupijai.
Pasaulio prekybos centro memorialas
250px|thumb|Šviesa vaizduojanti toje vietoje stovėjusius PPC dangoraižius Pasaulio prekybos centro memorialas – memorialas skirtas rugsėjo 11 atakų metu sugriuvusiems Pasaulio prekybos centro pastatams atminti.
2006 m. rugpjūčio mėn. pasaulio prekybos centro memorialo fondas bei Niujorko ir Niudžersio uosto valdyba pradėjo memorialo ir muziejaus statybos darbus. Memorialas įkurtas Pasaulio prekybos centro sklypo vietoje, kurioje iki rugsėjo 11 atakų stovėjo dvyniai dangoraižiai. Memorialas skirtas pagerbti per atakas žuvusiems žmonėms ir gelbėtojams.
Nijolė Sabulytė
Nijolė Emilija Sabulytė (g. 1943 m. lapkričio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorė.
Biografija
1966 m. baigė LSSR Valstybinę konservatoriją ir nuo to laiko dirba aktore Klaipėdos dramos teatre. N. Sabulytės vyras buvo aktorius Ričardas Poškus.
Kūryba
Sukūrė įsimintinų charakterinių vaidmenų: Dorina Moljero „Tartiufe“, Cica M. Mitrovičiaus „Apiplėšime vidurnaktį“, Daiva Kazio Sajos „Abstinente“, Mira A. Nikolajo „Vyras ir žmona“, karalienė Sofija (Balio Sruogos „Milžino paunksmė“), Marcė (Žemaitės „Petras Kurmelis“), Vasilisa Karpovna (Maksimo Gorkio „Dugne“), Kristina (J. O`Nylo „Elektrai skirta gedėti“), karalienė Elžbieta (Frydricho Šilerio „Marija Stiuart”), Kristina („Elektrai skirta gedėti“).
Naujausi N. Sabulytės vaidmenys teatre: ponia Sotanvil komedijoje „Ožys“ (pagal Moljerą, rež. Aidas Giniotis), Marijona (Igno Šeiniaus „Kuprelis“, rež. Kęstutis Macijauskas), Pamela (R. Kūnio „Viešbučio kambarys Nr. 13“, rež. Alvydas Vizgirda), Kukienė (Vinco Krėvės „Raganius“, rež. K. Macijauskas), Agnė (M. Carr „Mėja“, rež. Gytis Padegimas), Bela (P. Gladilin „Iš miglos išniro angelas“, rež. Ramutis Rimeikis), Ema (Mate Matišičiaus „Moteris be kūno“, rež. Ramunė Kudzmanaitė).
N. Sabulytė žinoma kaip poezijos skaitovė. Vaidino Lietuvos kino studijos meniniame filme „Mažos mūsų nuodėmės“ (1979 m., rež. Henrikas Šablevičius).
2013 m. kovo 27 d. už nuopelnus teatro menui apdovanota „Padėkos kauke“.
Dringykštis
left|120px
Dringykštis – ežeras rytų Lietuvoje, Aukštaitijos nacionaliniame parke, Ignalinos rajone 4,5 km į vakarus nuo Ignalinos. Telkšo tarp Dringio šiaurėje ir Lūšių ežero pietuose. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,5 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 139 m. Yra 0,07 ha salelė. Kranto linija vingiuota; krantai daugiausia aukšti, ardomi. Iš rytų, šiaurės ir vakarų supa Linkmenų ir Palūšės miškai, šiaurės rytinė pakrantė pelkėta, pietuose plyti laukai. Šiaurės rytuose gausiai užžėlusia vandens augalais ~ 40 m pločio ir ~ 750 m ilgio protaka jungiasi su Dringio ežeru.
Šiaurėje iš Dringio atiteka Švogina, pietryčiuose – Dumblynė iš Taramo ežero. Pietvakariuose išteka Dringykščia (į Asalnų-Lūšių ežero sąsiaurį). Į pietus nuo Dringkščio yra Meironių kaimas. Pietrytine pakrante eina kelias.
Iljušin Il-18
Lėktuvo kūrimas ir eksploatacija
Lėktuvas pradėtas projektuoti 1954 m. Tendencijos rodė, kad lėktuvai stūmokliniais varikliais negali patenkinti greitai augantį pervežamų keleivių skaičių. Tuomet atsirado poreikis kurti greitesnius ir talpesnius lėktuvus, turinčius dujų turbininius variklius. Tupolev konstruktoriai bombonešio Tu-16 bazėje sukūrė keleivinį reaktyvinį Tu-104, o Iljušin biuras nuėjo kitu keliu – suprojektavo turbosraigtinį keleivinį lėktuvą. thumb|200px|left|Il-18 pilotų kabina Pirmam skrydžiui Il-18 pakilo 1957 m. liepos 4 d. Lėktuvas pradėtas eksploatuoti 1959 m. – spalio 20 d. Aeroflot pradėjo skraidinti maršrutu Maskva(Vnukovo)-Alma Ata bei Maskva-Adleris. Netrukus apie trečdalį Aeroflot keleivių skraidindavo Il-18.
Iki 1965 m. buvo sukurti įvairių modifikacijų, komforto lygio ir keleivių skaičiaus Il-18, taip pat kitos paskirties lėktuvai: tarnybiniai, krovininiai, meteorologiniai, patruliniai; taip pat kovos lėktuvas Il-38, radioelektroninės kovos lėktuvas Il-20, oro komandinis punktas Il-22, ledo žvalgybos lėktuvas Il-24 ir kiti.
Geras Il-18 komforto, ekonomiškumo bei skrydžių saugumo santykis buvo patrauklus ir pasaulinėje rinkoje, todėl Il-18 pirmasis iš tarybinių lėktuvų buvo parduotas 17-kai tarptautinių aviakompanijų (virš 100 vnt.).
Serijiniu būdu gamintas 1959–1978 m. Pastatyta 719 tokių lėktuvų (t. t. 564 keleiviniai). XXI a. trtečiame dešimtmetyje du tokius lėktuvus eksploatavo Rusijos vyriausybinė aviakompanija „Rossija“, keletą naudoja Rusijos, Afganistano ir kelių Afrikos valstybių karinės oro pajėgos.
Techninė informacija
thumb|right|300px|Il-18 schema
Čeberakai
Čeberakai – kaimas Visagino savivaldybėje, 3 km nuo Gaidės. Stūkso Čeberakų piliakalnis.
Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Naugarduko vaivadijai (nuo 1926 m. – Vilniaus vaivadijai), Breslaujos apskričiai, Rimšės valsčiui.
1921 m. Lenkijos gyventojų surašymo duomenimis čia gyveno 79 žmonės, visi – lenkai katalikai. Tuo metu kaime buvo 16 namų. 1931 metais namų skaičius sumažėjo iki 13, o kaime gyveno 70 žmonių.
Nuo 1940 iki 1990 m. priklausė Lietuvos TSR. Nuo 2003 m. priklauso Visagino savivaldybei.
NK Žepče
Žepčės NK – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Žepčės.
V (Maroon 5 albumas)
V – penktasis studijinis amerikiečių poproko grupės „Maroon 5“ albumas, išleistas 2014 m. rugpjūčio 29 d. Tai – pirmasis grupės albumas, išleistas „Interscope“ įrašų leidykloje. Nepaisant prastesnių kritikų atsiliepimų, per pirmąją savaitę JAV buvo parduota 164 tūkstančiai kopijų ir albumas debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje.
2016 m. „Grammy“ apdovanojimuose singlas „Sugar“ buvo nominuotas geriausio grupinio pop atlikimo nominacijoje.
Pranas Povilionis
Pranas Povilionis (g. 1942 m. rugsėjo 18 d. Paaluonės k. (Kėdainių raj.)) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
1960–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Vladas Balsys), 1964–1968 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (doc. Antano Jozėno choro dirigavimo klasė). 1976–1979 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Klemenso Griauzdės klasė).
Nuo 1968 m. rudens – Marijampolės aukštesniosios pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas, nuo 1995 m. – vyr. dėstytojas. 1968–1978 m. – merginų choro meno vadovas ir dirigentas. Į kolektyvą sutelkęs apie 120 merginų, jas išmokė daug įvairių autorių kūrinių, nemažai koncertavo, respublikinėse moksleivių chorų apžiūrose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse laimėjo pirmąją vietą, o 1975 m. analogiškos dainų šventės konkurse ir 1977 m. meno mėgėjų festivalyje – antrąsias vietas, dalyvavo 1973 ir 1978 m. respublikiniuose moterų ir vyrų chorų sąskrydžiuose Šiauliuose, Marijampolės rajono dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose.
1970 m. Marijampolės maisto pramonės automatų gamykloje suorganizavo 100 dalyvių mišrųjį chorą ir yra jo meno vadovas bei dirigentas. 1981 m. chorui suteiktas „Šešupės" vardas, 1993 m. kolektyvas perėjo Marijampolės miesto kultūros skyriaus žinion. Vadovas chorą išmokė daug dainų ir sudėtingesnių kūrinių, surengė kelis šimtus koncertų Lietuvoje ir užsienyje: 1990 m. – Vokietijoje, 1996 m. – Slovakijoje, Austrijoje, Italijoje, Čekijoje, 1998 m. – Šveicarijoje ir Prancūzijoje.
Chorą parengė 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1995 m. Baltijos ir Šiaurės šalių chorų festivaliui Rygoje. 1979 m. IV Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje pelnė prizą už geriausią S. Šimkaus dainos „Atsisveikinimas su giria“ atlikimą. 1985 m. respublikinės dainų šventės chorų konkurse įmonių kolektyvų grupėje „Šešupė" pelnė geriausio kolektyvo vardą. Pirmųjų ir kitų prizinių vietų choras laimėjo ir kitose chorų apžiūrose bei konkursuose.
Pranas Povilionis – Marijampolės rajono dainų švenčių ir 1978 m. respublikinio moterų ir vyrų chorų sąskrydžio Šiauliuose dirigentas. 1980 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juan Félix Sánchez
Chuanas Feliksas Sančesas (Juan Félix Sánchez Sánchez; 1900 m. gegužės 16 d. – 1997 m. balandžio 28 d.) – Venesuelos architektas (liaudies meistras), teisėjas, ūkininkas, visuomenės veikėjas, pasakotojas. San Rafael de Mukučieso koplyčios, pašvęstos Koromoto Dievo Motinai, autorius. Jo įvestas architektūrinis stilius vienas žinomiausių Venesuelos Anduose. Taip pat pastatė dar keletą mažesnių koplytėlių.
Gimė San Rafael de Mukučiese, vietinėje Beninjo ir Visentos Sančesų šeimoje. Baigęs vidurinę mokyklą studijavo žemės ūkį. Visą gyvenimą praleido savo miestelyje, už jo ribų buvo išvykęs tik tvarkydamas vietos bendruomenės, kurios pirmininku buvo 1929-1933 m., reikalus. Organizavo elektros įvedimą į San Rafael de Mukučiesą. Vedė Epifaniją Chil. Vėliau persikėlė į Tisurės vietovę kalnuose, kur pastatė akmeninę koplyčią nenaudodamas cemento. Ji tapo regiono architektūriniu paminklu.
Mirė sulaukęs 96 metų, palaidotas savo paties statytoje koplyčioje.
Apdovanojimai
thumb|left|150px|Tisurės koplyčia
Bleach (animė)
Bleach – japonų animacija, paremta to paties pavadinimo manga komiksais, kuriuos parašė ir iliustravo Tite Kubo.
Veiksmas sukasi aplink Ičigo Kurosaki, kuris įgija sielų medžiotojo galių (jap. 死神 šinigami, pažodžiui „mirties dievas“). Šios galios priverčia jį ginti žmones nuo piktų dvasių ir padėti pasiklydusioms sieloms patekti į pomirtinį pasaulį.
„Bleach“ manga publikuojama „Weekly Shōnen Jump“ antologijoje nuo 2001 m. rugpjūčio. Studijos „Pierrot“ sukurta anime adaptacija rodyta 2004–2012 m. TV Tokyo televizijoje, įskaitant dvi OVA serijas, keturis animacinius filmus, septynis roko miuziklus, keletą kompiuterinių žaidimų ir taip pat kitokias franšizės atributikas.
2022 m. imta rodyti „Bleach: Thousand-Year Blood War“, turėsiančią užbaigti „Bleach“ istoriją. Serijas režisuoja Tomohisa Taguchi, o animuoja ta pati „Pierrot“ studija.
Siužetas
Penkiolikmetis Ičigo Kurosakis (Ichigo Kurosaki) atrodo kaip paprastas niekuo neišsiskiriantis vaikinas. Tik vienintelė smulkmenėlė – jis gali matyti dvasias. Ši smulkmena nepastebimai didėja, kai netikėtai į jo namus įsibrauna Hollow ('piktoji dvasia'). Tai padarai mintantys žmonių dvasiomis, jie gimsta iš mirusių ir prie žemės pririštų, labai piktų ar liūdnų sielų. Jo šeimos vos neišžudo, bet pasirodo šinigami ('mirties dievas/deivė'), vardu Kučiki Rukia (Kuchiki Rukia). Bandydama visus išgelbėti ji perduoda visas savo reiatsu ('sielos galias') Ičigo, kuris pasirodo nėra visai paprastas žmogus ir turi daugiau reiatsu nei kiti. Tąnakt jam nugalėjus Hollow visi įvykiai nesibaigia. Po kiek laiko Kučiki Rukia nubaudžiama už tai, kad perdavė savo reiatsu Kurosakiui. Jis bandydamas išgelbėti Rukia pasikviečia savo draugus – Orihime ir Chad, kurie dėl jo atsiskleidusios reiatsu išlaisvina savo galias bei Išida Uurju (Ishida Uuryu) – Quncy, kuris keršija šinigami, bet susidraugavus su Ičigo, kaunasi kartu. Jie iškeliauja į visų šinigami buveinę – Soul Society ('Dvasių bendrija'). Jiems pavyksta išgelbėti Rukia, bet užtat įsivelia į nesibaigiančias šinigami kovas. Taip prasideda dauguma jų nuotykių.
Audronė Morkūnienė
Biografija
Ministro Pirmininko patarėja socialinės politikos klausimais. LR socialinės apsaugos ir darbo viceministre antrą kartą tapo nuo 2009 m. iki 2011 m. vasario 1 d. Poste pakeitė Audrius Bitinas.
Ištekėjusi, turi du sūnus.
Balkašas (miestas)
Balkašas (arba Balchašas, iki 1936 m. Bertys) – miestas Balkašo ežero šiauriniame krante, Kazachijoje.
Istorija
Balkašas įkurtas 1937 m. statant vario lydymo įmonę. Miesto teisės nuo 1937 m. 1939–1957 m. prie Balkašo veikė koncentracijos stovykla, iki 1948 m. priklausiusi Karagandos, iki 1956 m. – Stepių lagerių grupėms.
Ekonomika
Yra Karagandos technikos universiteto Technikos fakultetas, istorijos ir kraštotyros muziejus, Botanikos sodas. Netoli miesto yra priešraketinės gynybos radiotechnikos bazė, už 60 km nuo Balkašo – Rusijos kosminės kariuomenės bazė „Balchašas-8“.
Lietuviai
1948–1951 m. į Balkašo lagerį iš Komijos, Krasnojarsko krašto lagerių etapais buvo vežami politiniai kaliniai, tarp jų ir lietuviai. 1952 m. kalėjo apie 1000 lietuvių vyrų ir moterų, iš jų visuomenės veikėjų, ūkininkų, inteligentų, kunigų, jaunimo. Kaliniai statė vario rūdos sodrinimo įmonės cechus, Balchašo miestą, dirbo molibdeno kasyklose, plytinėje, krovė vagonus. 1958 m. lietuviai ėmė grįžti į Lietuvą. 1989 m. ir 1990 m. į Balkašą iš Lietuvos surengtos buvusių politinių kalinių ekspedicijos; 1989 m. Balchašo kapinėse pastatytas paminklinis kryžius, 1990 m. sukurtas televizijos filmas „Karingas – mirties žemė“ (rež. Vitalis Gruodis).
Italijos futbolo varžybos 1904 m.
Italijos futbolo varžybos 1904 m.
LiAZ-677
thumb|250px|LiAZ-677M ([[Iževskas)]]
LiAZ-677 – didelės klasės autobusų modelis, 1967–1996 m. gamintas Rusijos bendrovės LiAZ. Tai buvo pats populiariausias LiAZ gaminys, TSRS laikais važinėjęs daugelyje šalies miestų (ypač Rusijoje, Vidurinėje Azijoje). Per visą laikotarpį surinkti 194 183 vienetai LiAZ-677 autobusų. Nuo 1977 m. leista modifikacija LiAZ-677M.
Standartinis LiAZ-677 autobusas yra 10,53 m ilgio, 2,5 m pločio, 5,15 m bazinio aukščio, sveria 8,3 t (pilnoje apkrovoje 14 t). Įrengtos dvejos durys keleiviams (pneumatinės, „vartų“ tipo, iš 2 dalių) ir atskiros durys vairuotojui (kabina atskirta nuo salono). Autobusą varo benzininis, 8 cilindrų, 200 AG, 6962 cm³ darbinio tūrio variklis ZIL-509.10-401. Didžiausias greitis – 70 km/h.
Išleista įvairių modifikacijų – be LiAZ-677M, pritaikyto miestui, leisti LiAZ-677B ir LiAZ-677MB pritaikyti priemiesčiui, LiAZ-677A – skirtas atšiauriems kraštams, LiAZ-677G – varomas dujomis. Taip pat negausiomis serijomis leisti bandomieji, turistiniai LiAZ-677 modeliai.
Po 2010 m. dauguma LiAZ-677 autobusų buvo nurašyti, dar yra išlikę važinėjančių atokesnėse Rusijos, Vidurinės Azijos vietose.
Egzistencializmas
Egzistencializmas (iš  – egzistavimas, buvimas) – XX a. filosofijos kryptis, kuri individą, individualią patirtį ir jos unikalumą laikė žmogaus egzistencijos supratimo pagrindu. Literatūroje egzistencializmas gali būti suprantamas kaip žmogaus būties, jos prasmės ir galimybių apmąstymas.
Ištakos
Egzistencializmo užuomazgas randame jau 1670 m. išleistose B. Paskalio „Mintyse“, kuriose sakoma, kad be Dievo gyvenimas būtų beprasmis ir apgailėtinas. Žmonės vien tik keltų problemas ir jas spręstų, kad tik išvengtų nuobodulio. Mūsų sėkmės irgi neabejotinai bevertės, nes neišvengiamai mirštame. O tai yra pakankama sąlyga, kad netaptume bedieviais. Visa tai rado atgarsį Ž. Sartro ir A. Kamiu teorijose. O egzistencializmo pirmtakais laikytini Sorenas Kirkegoras ir Frydrichas Nyčė. Jiedu irgi nagrinėjo gyvenimo beprasmybės ir nuobodulio išvengimo klausimus. S. Kirkegoro „Dabarties kritika“ (1846 m.) pagrindas ironija, tarnaujanti ontologine opozicija pasauliui. Tai neišvengiama būtinybė ir žmogus negali laisvai rinktis – ironizuoti ar ne (kaip negali rinktis – būti ar nebūti).
Kiltis, klestėjimas ir nuosmukis
thumb|136px|right|Siorenas Kirkegoras Egzistencializmas atsirado kaip pesimistinė pasaulėžiūra, kelianti sau klausimą: kaip gyventi žmogui, praradusiam liberalias progresyvistines iliuzijas, istorinių katastrofų akivaizdoje? Jo idėjinės ištakos – gyvenimo filosofija (Frydrichas Nyčė, Vilhelmas Diltėjus, Anri Bergsonas), E. Huserlio fenomenologija, S. Kirkegoro religinis mistinis mokymas.
Istorijos ironija, kad E. Huserlio idealas, philosophia perennis, kuri turėjo būti kuriama ant grynojo racionalumo pagrindų, tapo perimta ir išvystyta antiracionalistiškai nusiteikusių mąstytojų. XX a. 3-4 dešimtmečiais egzistencializmas susiformavo klasikiniu pavidalu: 1927 m. išėjo M. Haidegerio „Būtis ir laikas“, 1932 m. – K. Jasperso „Filosofija“. Karo metais subręsta prancūziškoji jo šaka (G. Marselis, Ž. P. Sartras, A. Kamiu, M. Merlo-Ponti).
Pokaryje egzistencializmas pasiekia savo apogėjų, nes Europa jautė stiprų dvasinio apsivalymo poreikį, ieškojo naujų idėjų. To meto „ribinei situacijai“ išreikšti labiausiai tiko būtent egzistencializmas, pradėjęs skverbtis ir į JAV, Lotynų Ameriką, Japoniją, Australiją. Jo populiarumas pradėjo slūgti tik 7 dešimtmetyje, žyminčiame ne tik egzistencializmo, bet ir visos filosofijos krizę. Vėliau jis visai „išėjo iš mados“, tačiau jo iškeltos idėjos tebeveša literatūroje, kine ir menuose.
Pagrindiniai principai
Pagrindinis egzistencialistų tikslas – paaiškinti žmogaus buvimą ir vietą pasaulyje. Egzistencialistai teigia, kad chaotiškas daiktų pasaulis yra priešiškas žmogaus sąmonei. Aplinka žmogui neturi jokios prasmės. Individo likimas ir charakteris priklauso tik nuo paties žmogaus, žmogus pats apsisprendžia ir visiškai atsako už savo poelgius, tačiau jis turi atsakomybės ir pareigos jausmą. Žmonių santykiuose nėra tarpusavio supratimo. Kiekvienas iš mūsų pasmerktas vienatvei, neegzistuoja jokios moralinės vertybės, žmogui negalima primesti jokių gyvenimo normų, nurodinėti, kaip jam reikia elgtis.
Egzistencializmo filosofija perteikia tikėjimą laisve ir priima individualių veiksmų pasekmes, nors pabrėžia atsakomybę dėl pasirinkimo. Ji atsisako žmogų traktuoti kaip kokį nors daiktą. Svarbiausia iš egzistencializmo problemų – tai žmogaus egzistavimo laikiškumas ir laikinumas. Iškeliama egzistencijos beprasmybės problema. Visos egzistencijos esmė – laikinumas.
Egzistencialistų nuomone, pagrindinis racionalaus mąstymo bruožas yra tai, kad jis remiasi subjekto ir objekto priešingumo principu. Dėl to visa tikrovė, taip pat ir žmogus, racionalistui iškyla tik kaip mokslinio tyrimo ir praktinio manipuliavimo objektas, o todėl toks požiūris turi „nuasmenintą“, „beveidį“ pobūdį. Egzistencializmas, priešingai, turįs būti beasmenės, „objektyvios“ mokslinės filosofijos priešybė. Taigi egzistencializmas supriešina filosofiją ir mokslą.
Filosofijos objektu, sako, pvz., Haidegeris, turi tapti „būtis“, tuo tarpu mokslo objektu – „esinys“. „Esiniu“ laikoma viskas, kas priskiriama empiriniam pasauliui, nuo kurio reikią skirti pačią būtį. Pastaroji suvokiama ne tarpiškai (intelektiniu mąstymu), o tik betarpiškai, atsiskleisdama žmogui kaip jo paties būtis, jo asmeninis egzistavimas, t. y. kaip egzistencija. Egzistencijoje kaip tik ir esąs nesuskaldytas subjekto ir objekto vientisumas, neprieinamas nei intelektiniam moksliniam, nei spekuliatyviniam mąstymui. Kasdieniniame gyvenime žmogus ne visada suvokiąs save kaip egzistenciją; tam reikią, kad jis atsidurtų ribinėje situacijoje, pvz., mirties akivaizdoje.
Atrasdamas save kaip egzistenciją, žmogus pirmąkart įgyja ir savo laisvę. Laisvė, pagal egzistencializmą, yra tai, kad žmogus nebūtų kaip daiktas, besiformuojantis dėl gamtinio arba socialinio būtinumo, o „pasirinktų“ save patį, formuotų save kiekvienu savo veiksmu ir poelgiu. Tuo būdu laisvas žmogus atsako už viską, ką jis padarė, ir neteisina savęs „aplinkybėmis“. Kaltės už viską, kas vyksta aplink jį, jausmas – tai laisvo žmogaus jausmas (N. Berdiajevas).
Dramblio Kaulo kranto liaudies frontas
Dramblio Kaulo Kranto liaudies frontas (FPI, :) – valdančioji Dramblio Kaulo Kranto kairioji demokratinio socializmo politinė partija.
Egzistencializmas
Pagrindiniai principai
Egzistencialistinėje laisvės koncepcijoje išreikštas protestas prieš konformizmą ir prisitaikėliškumą, būdingą buržuaziniam miesčioniui, kuris jaučiasi esąs didžiulės biurokratinės mašinos sraigtelis, negalįs nė kiek pakeisti įvykių eigos. Todėl egzistencializmas nuolat pabrėžia žmogaus atsakomybę už visa, kas dedasi istorijoje. Tačiau egzistencialistinė laisvės sąvoka lieka subjektyvistinė; ji traktuojama vien etine, o ne socialine prasme. Atmesdamas racionalų pažinimą kaip neatitinkantį to objekto, kurį nagrinėja filosofija, egzistencializmas iškelia betarpiško, intuityvaus realybės suvokimo metodą, remdamasis daugiausia E. Huserliu (M. Haidegeris, G. Marselis, Ž. P. Sartras), V. Diltėjumi (M. Haidegeris, K. Jaspersas), iš dalies A. Bergsono intuityvizmu.
Dramblio Kaulo kranto liaudies frontas
Istorija
Įkurtas pogrindyje 1982 m., politine partija tapo 1988 m., įteisintas 1990 m. balandžio 3 d. Iki 2000 m. buvo opozicijoje. Siekė socialinės demokratijos, tiesioginių ir laisvų rinkimų.
Egzistencializmas
Pagrindiniai principai
Daugelis egzistencialistų (M. Haidegeris vėlyvuoju savo veiklos laikotarpiu, G. Marselis, A. Kamiu ir kiti) mano, kad filosofija savo pažinimo metodu yra kur kas artimesnė menui, negu mokslui. Neatsitiktinai egzistencializmas daro tokią didelę įtaką Vakarų menui ir literatūrai, o per juos – ir buržuazinės inteligentijos didelės dalies protiniam nusiteikimui.
Dramblio Kaulo kranto liaudies frontas
Istorija
1990 m. parlamento rinkimuose gavo 9 vietas ir turėjo daugumą 7 komunose. 1996 m. buvo išrinkta 12 deputatų 175 vietų parlamente, taip pat laimėta 13-oje komunų. Tačiau 1999 m. įvykus kariniam perversmui, metus partijų veikla buvo sustabdyta. 2000 m. įvedus reguliuojamą demokratiją, FPI vėl turėjo 13 parlamento narių, frakcijos lyderiu buvo Lakotos atstovas Emilis Boga Dudu. Komunose FPI turėjo 13 merų.
Egzistencializmas
Moralinis egzistencializmo reliatyvumas
Žmogaus santykis su tikrove yra iracionalus. Jį galima tik išgyventi – ir kiekvienas jį išgyvena savaip. Pasaulis jam abejingas, svetimas, beprasmis, bauginantis. Žmogus pasaulyje laikinas. Ir to nepakeis jokios socialinės tvarkos ar normos. Tai žmogui sukelia nerimą, siekį gintis ir priešintis. Žmogus jaučiasi kaltas, tačiau, pagal M. Haidegerį, tai ne moralinė kaltė, o daug didesnė egzistencijos kaltė.
Dramblio Kaulo kranto liaudies frontas
Istorija
2000 m. po konstitucinio referendumo FPI parlamente gavo 96 vietas iš 225, partijos lyderis Loranas Gbagbo buvo išrinktas šalies prezidentu. Paskalis Afis N‘Guesanas 2000–2003 m. buvo Dramblio Kaulo Kranto ministru pirmininku. 2002 m. šalyje buvo bandyta įvykdyti karinį perversmą, sukilėlius parėmė Prancūzija. Neramumai šalyje ypač sustiprėjo, kai prancūzai 2004 m. sunaikino Dramblio Kaulo Kranto aviaciją. Prasidėjo užsieniečių pogromai, todėl teko apie 8000 jų evakuoti. Prezidentas sustabdė demokratizacijos procesą ir atidėjo rinkimus. Tik 2006 m. numatyti laisvi demokratiniai parlamento ir prezidento rinkimai.
Egzistencializmas
Moralinis egzistencializmo reliatyvumas
Egzistencialistai neaptaria moralės normatyvinių principų. Mat žmogus neturi jokios iš anksto jam duotos priedermės ir tėra toks, kokiu pats save sukuria. Todėl beprasmės ir jokios iš anksto nustatytos normos. Svarbu ne kas, o kaip pasirenkama. Žmogus visiškai laisvas, tačiau privalo atsakyti už savo veiksmus. Jis atsakingas tiek prieš save, tiek prieš visus. Taip K. Jaspersas ir Ž. P. Sartras atsakomybę priskiria ne tik individui, bet ir tautai bei žmonijai.
Dramblio Kaulo kranto liaudies frontas
Struktūra
Partijos struktūra federalinė, 63 federacijos sudaro partijos departamentus, juose yra 350 sekcijų. Taip pat yra 5 specializuotos struktūros. Moterų organizacija turi 47 federacijas, jos Nacionalinė sekretorė – Odeta Likikuet. Liaudies fronto jaunimo organizacijos Nacionalinis sekretorius Pikas Daman Adia. Mokytojų sąjunga turi 26 federacijas, jos Generalinis sekretorius – Holis Bedis. Savivaldybių socialdemokratų asociacijos pirmininkas – Adžamo meras Pjeras Amondis Džedi. Be to, FPI turi savo atstovybes Prancūzijoje, Didžiojoje Britanijoje, Vokietijoje, Italijoje, Kanadoje ir JAV. Leidžia dienraštį „Notre Voie“ (Mūsų žvilgsnis) ir žurnalą „Le Courrier d'Abidjan“ (Abidžano pasiuntinys).
Egzistencializmas
Moralinis egzistencializmo reliatyvumas
Svarbiausios dorybės yra nuoširdumas ir asmeninis tikrumas. Svarbiausia išlikti savimi gyvenimiškoje situacijoje, absurdo akivaizdoje, nepasiduoti nuasmeninimui, susvetimėjusiai aplinkai. Moralinis blogis yra atsakomybės jausmo stoka, abejingumas kitų išgyvenimams, nesąžiningumas.
Dramblio Kaulo kranto liaudies frontas
Struktūra
Socialistų Internacionalo konsultacinis narys nuo 1991, tikrasis narys nuo 1996 m. rugsėjo 9 d.
Egzistencializmas
Egzistencinė humanizmo samprata
Dar „Šleikštulyje“ Ž. Sartras atmetė tradicinį humanizmą, nes jis neigia asmens pasirinkimo laisvę. Pagal humanizmo nuostatą reikia rūpintis kitais ir tada kitų pasiekimai tampa manaisiais. Egzistencializmas pateikia kitokią humanizmo sampratą – žmonių sugebėjimą iškilti virš asmeninių aplinkybių ir veikti visos žmonijos labui. Mat vienintelė visata tėra žmonių visata ir vieninteliai įstatymai joje yra žmonių sukurti. Nėra jokio Dievo, kuris iš anapus mums rodytų tikslą ir vadovautų. Ir net jei jis būtų, niekas nesikeistų ir žmonės lygiai taip pat turėtų vadovautis vien tik savo vidiniu moraliniu kompasu.
Dramblio Kaulo kranto liaudies frontas
Nuorodos
Oficiali svetainė
Egzistencializmas
Egzistencializmas Lietuvoje
Tarpukariu Lietuvoje dominavo neotomizmas, tačiau vėlesnės kartos jauniesiems filosofams egzistencializmo gaivališkumas buvo patrauklus. Teoriškai plačiausiai jį nagrinėjo A. Maceina ir J. Girnius. Pokario laikotarpiu jį plačiausiai apžvelgė J. Repšys (marksistiniu požiūriu). Atskirus klausimus yra nagrinėję I.Gaidamavičienė, A. Gaidys, B. Genzelis, A. Lozuraitis, I. Zaksas. Vėliau jį nagrinėjo A. Šliogeris.
Kritika
Marksizmas laikė, kad egzistencializmas prieštarauja žmonių solidarumo idėjai bei materialistinio determinizmo teorijai. Egzistencializmo akcentuojamas subjektyvizmas atrodė esąs nepriimtinas teigiant objektyvius ekonomikos dėsnius ir trukdąs siekti pagrindinio tikslo – suvienyti darbo liaudį ir nuversti kapitalizmą. Mat egzistencializmas pasisako už asmeninį pasirinkimą, kas individą labiau verčia mąstyti, o ne veikti.
Krikščionių kritikai laikė, kad egzistencialistai parodo žmogų, kuris, anot jų, yra Dievo atvaizdas, tik iš blogosios pusės. Todėl jie nėra pajėgūs parodyti žmogui moralų gyvenimo būdą. Jie neturi pagrindo etikai, nes neigia, kad žmones vienija Dievo įstatymai. Mat jei vertybės priklauso tik nuo subjektyvaus pasirinkimo, visi žmonių veiksmai yra atsitiktiniai ir nelieka jokio objektyvaus mato kitų asmenų veiklai vertinti.
Įtaka
Egzistencializmas, kaip kultūrinis sąjūdis, jau tapo istorija, tačiau vis dar stipriai veikia filosofinę mintį. Judita Butler lyčių klausimą nagrinėja (1990) remdamasi egzistencializmo šaltiniais, kaip ir L. Gordono rasių teorija (1995). Savasties (asmenybės tapatumo) koncepcijos (Čarlzas Teiloras, Polis Rikioras, Deividas Karas, Charles Guigon) ištakos yra Hėgelio laikinumo sampratos ir racionalumo kritikos egzistencialistinėje traktuotėje. Huberto Dreifuso (1979) Dirbtinio intelekto kritikos teorija remiasi Haidegeriu ir M. Ponti teigdama, kad žmonių pasaulis negali būti perteiktas kaip loginė struktūrinė sistema. Michaelis Gelvenas (1990, 1997) parodė skirtumus tarp egzistencialaus, moralaus ir epistemologinio patirties aspektų. Atgimęs susidomėjimas moralės psichologija egzistenciniu požiūriu nagrinėja savasties ir atsakomybės klausimus (Christine Korsgaard, Ričardas Moranas, Tomas Nagelis).
Egzistencializmo įtaką patyrė ir jo idėjas panaudojo daugelis filosofijos srovių:
Egzistencialistai
Socialinė politinė įvairių egzistencializmo atstovų pozicija yra nevienoda. Skiriamas:
Prie ateistinės krypties egzistencialistų taip pat priskiriamas ir Alberas Kamiu, tačiau pats filosofas neigė ir savo tapatumą su egzistencializmu ir savo ateistiškumą: -" Aš netikiu Dievu ir nesu ateistas".
Lietuviai egzistencialistai:
Čebiliai
Čebiliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Panemunio, ant Skaistės ežero kranto.
Egzistencializmas
Egzistencialistai
Rašytojai, darę įtaką egzistencialistams:
Egzistencializmo bruožų galima įžvelgti šių rašytojų kūryboje:
Vilniaus Pranciškaus Skorinos gimnazija
Vilniaus Pranciškaus Skorinos gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Sietyno g. 21, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas baltarusių kalba. Įstaigos kodas 191722390.
Istorija
Vilniaus 68-oji vidurinė mokykla pirmuosius savo mokslo metus pradėjo 1994 m. rugsėjį. 1997 m. šios vienintelės Baltijos šalyse baltarusių mokyklos bendruomenė pasirinko XVI a. švietėjo, humanisto, pirmojo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės spaustuvininko Pranciškaus Skorinos vardą. Mokykla tęsia baltarusių gimnazijos, veikusios Vilniuje bemaž ketvirtį amžiaus tradicijas. Iki 1944 m. gimnazija rengė baltarusių nacionalinės inteligentijos šiame krašte branduolį. Joje veikė ir baltarusių muziejus. Pokario metais jo eksponatai buvo išsklaidyti po Lietuvos, Lenkijos ir Baltarusijos muziejus, o daugelis pedagogų buvo išvežti į Sibirą.
Mokykla įsikūrusi Karoliniškėse, buvusio rusiško vaikų darželio patalpose.
P. Skorinos mokyklos simbolis – Skorinos Biblijai būdingas asmeninis ženklas – jaunas mėnulis saulės fone.
Vilniaus miesto savivaldybės tarybos 2013 metų vasario 15 d. sprendimu Vilniaus Pranciškaus Skorinos vidurinė mokykla pertvarkyta į Vilniaus Pranciškaus Skorinos gimnaziją.
Nuorodos
Mokyklos svetainė
Knygnešys (reikšmės)
Knygnešys gali reikšti:
Jonynai (Otvažnojė)
Jonynai (, nuo 1938 m. birželio 3 d. Tilsenau, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Otvažnojė ) – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nemano miesto gyvenvietės teritorija.
Dendrologija
Dendrologija (🇬🇷 'medis' + -λογία 'susijęs su mokslu') – botanikos mokslo šaka, tirianti sumedėjusius augalus (medžius, krūmus ir krūmokšnius), jų morfologiją, sistematiką, anatomiją, fiziologiją, ekologiją, geografiją, aklimatizaciją, genetiką, ūkinę panaudą. Viena svarbiausių dendrologijos problemų – sumedėjusių augalų adaptacija naujoje aplinkoje. Taip pat siejama su miškų ūkio vystymu, miškų, parkų apželdinimu.
Dendrologijos mokslas atsirado XVII a. pab. – XVIII a. pr.
Su dendrologija artimai siejasi arboristika, kas yra savaime augančių ar introdukuotų sumedėjusių antropogeninio kraštovaizdžio augalų aplinkos augaviečių, buveinių priežiūra ir globa.
Liepos 11
Liepos 11 yra 192-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 193-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 173 dienos.
Šventės
Pasaulinė gyventojų diena
Vardadieniai
Vilmantas – Pijus – Kiprijonas – Kipras – Benediktas
Sakuočių paminklas partizanams
Sakuočių paminklas Kardo rinktinės štabo narių atminimui yra rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Sakuočiuose (Kartenos seniūnija), Minijos kairiajame krante. left|thumb|200px|Paminklinis akmuo su užrašu
Paminklas
Paminklas padarytas iš akmens ir metalo, pastatytas ant lauko akmenų pamato. Jį sudaro gulsčia juodo šlifuoto akmens plokštė, virš kurios kairėje pusėje kyla metalinis, ornamentuotas kryžius, o dešinėje – paminklinė akmens plokštė.
Kryžiaus stiebo pagrindas stačiakampio, o likusi dalis – apskrito skerspjūvio. Viršūnės ir pečių galai užsibaigia metaliniais rutuliais, o kryžmą juosia ažūrinis nimbas, kurio viduje sukomponuoti 4 Vyties kryžiai, o į išorę atsišakoja 16 spindulių. Prie kryžmos pritvirtinta lieto metalo Nukryžiuotojo figūra.
Kryžiaus aukštis – 2,90 m, paminklinės plokštės aukštis – 1,27 m, plotis – 82 cm, storis – 35 cm. Paminklinės teritorijos plotas – 6 m².
Istorija
Šioje vietoje nuo XVIII a. stovėjo Sakuočių kaimo ūkininkų Vaičekauskų sodyba. Joje 1945–1952 m. buvo įrengta Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabo atsarginė slėptuvė, kurioje pavojaus atveju glaudėsi rinktinės štabo nariai ir vadai Kazys Kontrimas–Kontautas, Tėvas, Montė, Juozas Kėkštas–Drulis, Kaupas, Kanapis, Kanalas, Stasys Jonauskas–Simonas ir Antanas Savickas–Karklas, Fabijonas.
Slėptuvės ir štabo narių atminimui žemės savininko B. Vaičekausko rūpesčiu pastatytas ir 2012 m. birželio 16 d. pašventintas paminklas.
Štutovas
Štutovas (arba Štuthofas, ) – miestelis Pamario vaivadijoje (šiaurės Lenkija), 38 km į rytus nuo Gdansko, prie Vyslos deltos. 3,0 tūkst. gyventojų (2006). Išvystyta žvejybos, žemės ūkio pramonė, turizmas. Yra bažnyčia.
Istorija
Žinomas nuo XIII a. kaip žvejų gyvenvietė. 1939–1945 m. vokiečiai čia buvo įkūrę vieną žymiausių koncentracijos stovyklų (Štuthofo koncentracijos stovykla), kurioje žuvo apie 60 tūkst. įvairių tautybių žmonių.
Songea
Songea  – miestas pietų Tanzanijoje; Ruvumos regiono administracinis centras. Pro miestą eina Mtvaros–Mbamba Bėjaus kelias. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu ir jo produkcijos prekyba, statybinių medžiagų (plytų) gamyba. Songea yra arkivyskupijos centras, veikia arkikatedra.
Istorija
1905–1907 m. Songea buvo Madži Madži sukilimo prieš vokiečių kolonijinę valdžią centras. Vėliau planuota miestą paversti svarbiu žemės riešutų auginimo centru, buvo suprojektuotas geležinkelis, tačiau dėl karų kaimyniniame Mozambike tie planai liko neįgyvendinti.
thumb|left|250px|Plytų gamyba Songea mieste
Kolumbijos lietuvis (reikšmės)
Kolumbijos lietuvis gali reikšti:
Italijos futbolo varžybos 1905 m.
Italijos futbolo varžybos 1905 m.
Interscope Records
Interscope Records yra Jungtinių Amerikos Valstijų įrašų kompanija, kuri priklauso „Universal Music Group“.
Pradžia
„Interscope“ buvo suformuota 1990 metais, ją įkūrė Jimmy Iovine, Ted Field ir Tom Whalley su finansine „Atlantic Records“ pagalba.
Kompanijos pirmas išleistas singlas buvo Lotynų Amerikos reperio Gerardo daina „Rico Suave“, kuri 1991 metais JAV tope užėmė 5 vietą. Po to sekė sėkmingas grupės „Marky Mark and the Funky Bunch“ debiutinio albumo pasirodymas, kuris tapo platininiu 1992 metais. Tuo metu „Interscope“ taip pat pasirašė sutartį su reperiu Tupac Shakur, Primus, No Doubt ir Nine Inch Nails.
„Death Row Records“
thumb|130px|left|„Death Row Records“ „Nors Interscope“ išleido sėkmingai savo pirmuosius įrašus, kompanija gavo kritikos dėl savo leidžiamos hiphopo muzikos. Tačiau viskas pasikeitė 1992 m., kai Iovine pasamdė Suge Knight ir Dr. Dre, kad sukurtų „Death Row Records“. Ir ši įrašų kompanija išleido sėkmingą Dr. Dre debiutinį albumą „The Chronic“. Albumas tapo triskart platininiu ir supažindino pasaulį su kitu reperiu Snoop Dogg – kurio paties debiutinis albumas „Doggystyle“ buvo išleistas 1993 m. ir irgi tapo labai populiarus.
Po Dr. Dre ir Snoop Dogg pasisekimo „Death Row“ ir „Interscope“ tapo galingomis įrašų kompanijomis.
„Death Row“ patyrė nuosmukį 1996 metais po Tupac Shakur mirties ir po Dr. Dre bei Snoop Dogg pasitraukimo iš kompanijos. 1997 metų rugpjūčio mėnesį „Interscope“ vadovybė nutarė parduoti visą įrašų kompaniją.
Dabar
Nors „Interscope“ iš pradžių išgarsino kompanijos išleisti hiphopo ir urban muzikos įrašai, tačiau XX a. 9-ajame deš. pasiekė sėkmę ir su kitais įvairių žanrų atstovais, kaip industrial rock grupė Nine Inch Nails („Nothing Records“) ir kt. Po to, kai „UMGs“ įsigijo „PolyGram“ 1998 metais, „Geffen Records“, „A&M Records“ ir „Interscope“ dabar padarė „Universal Music Group“ pačią stambiausia ir galingiausia įrašų kompanijos grupę. 2005 m. „Interscope“ įsteigė naują įrašų kompaniją „Cherrytree Records“, kuri skiria daugiausiai dėmesio naujiems atlikėjams, pradedant grupe The Lovemakers. 2007 m. gegužės mėnesį „Interscope“ pranešė jog kartu su Justin Timberlake sukūrė naują įrašų kompaniją pavadinimu „Tennman Records“.
Filialai ar susijusios įrašų kompanijos
Čia pateikiami „Interscope Records“ filialai ar susijusios įrašų kompanijos, kurios priklausė „Interscope Records“, arba įmonės, su kuriomis „Interscope“ anksčiau bendradarbiavo.
Atlikėjai, gaunantys atlyginimą
2006 m. „Interscope“ advokatas Darryl Franklin per viešą diskusiją pasakė, jog kontraktas su „Pussycat Dolls“ yra unikalus tuo, kad visos grupės narės gauną atlyginimą kaip oficialios darbuotojos. Įrašų kompanija ne tik prižiūri CD pardavimus, bet ir firmines prekes, internetines svetaines ir visus kitus grupės veiklos komercinius aspektus, išskyrus dainų leidybą.
Neprarask Vilties (DVD)
„Neprarask Vilties“ – operos dainininko (baritono), Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro bei Kauno muzikinio teatro solisto, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesoriaus bei Vilniaus kolegijos docento Vytauto Juozapaičio koncertinis DVD, išleistas 2008 m. balandžio mėnesį.
2008 m. vasario 21 d. albumas „Neprarask Vilties“ pristatytas koncertu Vilniuje, Šv. Kotrynos bažnyčioje. Renginyje, kurį vedė Rūta Mikelkevičiūtė, taip pat dainavo Merūnas, Larisa Kalpokaitė, Anatolijus Oleinik, Eglė Juozapaitienė bei vokalinis ansamblis „Eglė“. Per Šv. Velykas, balandžio mėn. šį koncertą rodė LNK, o netrukus jis buvo išleistas DVD formatu.
Su dauguma iš pristatyme dalyvavusių atlikėjų visus 2008 m. tęsėsi albumo koncertinis turas, kurio metu Vytautas Juozapaitis koncertavo didžiuosiuose Lietuvos miestuose.
Albumo dainų prodiuseriai – Gediminas Zujus ir Vytautas Juozapaitis.
Dainos
Bendra trukmė – 90 min.
Muravjovas
1899 m. Mažeikių miestas buvo pervadintas Muravjovu (Michailo Muravjovo garbei). Miestas Muravjovu oficialiai vadinosi iki 1918 metų.
Muravjovas − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Joana Taujanskienė
Joana Taujanskienė (1924 m. liepos 12 d. Šiauliuose – 1983 m. rugpjūčio 15 d. ten pat) – Lietuvos dailininkė scenografė.
1993 m. Zambijos futbolo rinktinės aviakatastrofa
thumb|right|200px|Paminklas aukoms atminti [[Lusaka|Lusakoje]] '''1993 m. Zambijos futbolo rinktinės aviakatastrofa''' – aviakatastrofa, įvykusi 1993 m. balandžio 27 d., kuomet Zambijos karinių oro pajėgų lėktuvas „de Havilland Canada DHC-5 Buffalo“ nukrito į Atlanto vandenyną apie 500 m nuo Gabono sostinės Librevilio. Dauguma lėktuvo keleivių buvo Zambijos vyrų futbolo rinktinės nariai, kurie skrido į Dakare vyksiančias XV pasaulio futbolo čempionato atrankos rungtynes su Senegalu. Visi 25 keleiviai ir 5 ekipažo nariai žuvo.
Katastrofos priežastimi buvo įvardinta tai, kad kilimo metu užsidegus kairiajam varikliui pilotas išjungė dešinįjį. Lėktuvas prarado visą galią, tapo nevaldomas ir nukrito į vandenyną. Katastrofą papildomai lėmė piloto nuovargis bei tai jog laiku neatkreipta dėmesio į pastebėtas variklio problemas bei jau anksčiau patikrinimo metu rastus defektus (atjungti laidai, anglies dalelės tepalo filtruose, perkaitimo požymiai). Taip pat neveikė (ar prastai veikė) apie problemas informuojančios signalinės lemputės piloto kabinoje.
Joana Taujanskienė
Biografija
1939 m. įstojo į Šiaulių mokytojų seminariją. 1942–1944 m. Šiauliuose lankė dailės studiją. 1953 m. baigė LSSR dailės institutą. 1953–1980 m. Šiaulių dramos teatro vyriausioji dailininkė. Kūrė scenografiją įvairių epochų, krypčių, žanrų dramos kūriniams. Apipavidalino ir saviveiklinių kolektyvų spektaklius. Nuo 1954 m. dalyvavo parodose.
1993 m. Zambijos futbolo rinktinės aviakatastrofa
Tik per atsitiktinumą nelaimės išvengė tuometinė Zambijos futbolo žvaigždė Kalusha Bwalya, kuris turėjo skristi su komandos draugais, tačiau vėliau susitarė, kad į Dakarą atskris savarankiškai iš Nyderlandų, kuriuose tuomet jis žaidė. Į katastrofą nepateko ir kitas Europoje rungtyniavęs Zambijos futbolininkas Charly Musonda, kuris atsisakė vykti dėl traumos.
LRT Klasika
LRT Klasika – antrinė LRT radijo programa. Skirta kultūrai ir klasikinei muzikai.
Programa
40% laiko transliuojamos kultūros–šviečiamosios laidos, 49% – muzika.
Transliuojamos ir laidos tautinėms mažumoms: rusams, lenkams, baltarusiams, ukrainiečiams, totoriams bei žydams.
Dellamorte Dellamore
Dellamorte Dellamore – italų režisieriaus Michele Soavi 1994 metų siurrealistinis netradicinis siaubo filmas. JAV buvo išleistas pavadinimu Kapinių žmogus (Cemetery man). Originalus itališkas pavadinimas reiškia maždaug mirties, meilės. Tai yra pagrindinės filmo temos, taip pat ir pagrindinio veikėjo pavardė (Dellamorte) bei jo motinos mergautinė pavardė (Dellamore). Pagrindinį vaidmenį atlieka Rupertas Everetas. Scenarijus parašytas pagal Tiziano Sclavi novelę.
Filmas
Frančesko Delamortė (Rupert Everett) prižiūri mažo Italijos miestelio Bufaloros kapines. Jose palaidoti numirėliai po kelių dienų keliasi iš kapo ir puldinėja žmones, konkrečiau visų pirma traukia pas kapinių prižiūrėtoją. Nors dėl zombių temos filmas beveik visur pristatomas kaip siaubo, iš tiesų jokios siaubo atmosferos nelieka jau pirmomis minutėmis, kai Frančesko prisikėlusius numirėlius šaudo tuo pačiu prisideginėdamas cigaretę su begalinio nuobodulio išraiška veide. Akivaizdu, kad jam čia rutina.
Kapinėse Delamortė susipažįsta ir su savąja meile, jauna našle (Anna Falchi). Filme ji periodiškai miršta ir vėl sugrįžta kaip kitas asmuo kitu vardu tačiau identiška išvaizda.
Kartu su Frančesko kapinėse dirba ir Nagis (François Hadji-Lazaro), geraširdis daunas, nuolat besivaikantis vėjo blaškomus rudens lapus. Jis įsimyli tuščiagalvę mero dukterį, ir kai ši miršta autoavarijoje, išsikasa iš kapo jos atsigavusią galvą.
Po kurio laiko filme pradeda rodytis keistas vaiduoklis, stipriai leidžiama suprasti, kad tai – pati mirtis, ir liepia Frančesko eiti žudyti gyvųjų, jei šis nenori, kad prisikėlinėtų mirusieji. Tada jis pradeda sapnuoti, kad naktimis tai ir daro, o pabudęs sužino, kad sapnuoti žmonės iš tiesų rasti nužudyti, ir įvykio vietose net matyta jo mašina.
Ypač keistą filmo atmosferą kuria įvairūs netikėti ir nenatūralūs įvykiai bei detalės: laidojant toje pačioje autoavarijoje žuvusią skautų grupę, jų draugai dainuoja kažką panašaus į „vai nereikėjo, nereikėjo eit į skautų išvyką, dabar guli trys pėdos po žeme“. Ten pat žuvęs baikeris palaidojamas kartu su motociklu, vėliau prisikėlęs tiesiai su juo drebant žemei išvažiuoja iš kapo. Policijos inspektorius su naiviausiais paaiškinimais vis išteisina Frančesko, nors rasti įkalčiai byloja prieš šį. Filmo pabaigoje radęs Delamortę su ginklu netoli ką tik įvykdytos žmogžudystės vietos, šiam ištaria „O, tu turi ginklą. Gerai, jei kas, galėsi apsiginti, nes čia kažkur vaikštinėja žudikas, ką tik įvykdė vieną žmogžudystę“.
Finale Frančesko ir Nagis nusprendžia išvykti iš Bufaloros, važiuoja pro tunelį į ryškią šviesą, ir pravažiavę pamato, kad tiltas per kalnų tarpeklį sugriuvęs, tad jie niekur negalės išvažiuoti.
Panevėžio vyskupija
Panevėžio vyskupija – viena iš septynių Lietuvos vyskupijų. Sudaryta 1926 m.
Vyskupijos istorija
Didesnė Panevėžio vyskupijos teritorijos dalis iki 1849 m. priklausė Vilniaus vyskupijai, o 12 jos parapijų – Žemaičių vyskupijai.
1920 m. Žemaičių vyskupijos Zarasų dekanato 13 bažnyčių pateko į Lenkijos kariuomenės kontroliuojamą teritoriją. Jos 1925 m. priskirtos prie Vilniaus arkivyskupijos.