cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Blurryface
Blurryface (rašoma  BL U RRYF Λ CE ) – ketvirtasis studijinis amerikiečių grupės „Twenty One Pilots“ albumas, išleistas 2015 m. gegužės 17 d. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje.
Antanas Gargasas
Antanas Augustinas Gargasas (1907 m. Rekečiuose, Viekšnių valsčius, Mažeikių apskritis – 1990 m. Jungtinės Amerikos Valstijos) – Lietuvos statybos inžinierius.
Biografija
1940 m. vasarą pasikeitus santvarkai, buvo atleistas ar savo noru paliko pareigas, išvyko iš Panevėžio. 1940–1941 m. dirbo valstybinėje plano komisijoje Vilniuje, 1941–1944 m. ėjo Šiaulių miesto inžinieriaus pareigas, kur rūpinosi Šiaulių ligoninės statyba. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, šeštajame dešimtmetyje persikėlė į JAV. Jungtinėse Valstijose dalyvavo lietuvių išeivių kultūrinėje veikloje. Mirė 1990 m., palaidotas Laboke, Teksase.
Projektai
thumb|A. Gargaso projektuotas Panevėžio pradinės mokyklos (Ukmergės g.) pastatas 2017 m. thumb|Gyvenamasis namas Nevėžio gatvėje Daugiausia pastatų A. Gargasas suprojektavo Panevėžyje. Mieste išlikę beveik visi jo projektuoti visuomeniniai pastatai, nemaža dalis gyvenamųjų namų. Architektūrologo Evaldo Vilkončiaus žiniomis, vien 1932–1934 m. inžinierius gavo apie 40 užsakymų. Vienas pirmųjų jo projektų – Žydų liaudies banko pastatas (Respublikos g. 6, dabar restoranas „Nendrė vėjyje“) – paprastos kompozicijos, be dekoro, su Panevėžio architektūrai iki tol nebūdingais kampiniais lenktais langais (Kauno architektūros įtaka). Suprojektavo 4 pradžios mokyklas: medinę keturių klasių Nevėžio gatvėje, mūrinę Ukmergės gatvėje (1935 m.), tuo metu laikytą moderniausiu švietimui skirtu objektu Panevėžio apskrityje, mokyklą Danutės gatvėje (1938 m., dabar Panevėžio 5-oji gimnazija), triaukštę pradžios mokyklą Liepų alėjoje (1940 m., dabar R. Sargūno sporto gimnazija). Visoms A. Gargaso projektuotoms pradinėms mokykloms būdingi paprasti tūriai, minimalistiniai fasadai, juostomis jungti langai, funkcinis patalpų zonavimas: klasės orientuotos į daugiausia saulės gaunančią kryptį, pagalbinės patalpos – į šiaurę, rytus.
Modernizmo architektūros bruožais pasižymi ir kiti A. Gargaso projektai: Panevėžio apygardos ligonių kasos pastatas (1936 m. projektas); Panevėžio ūkininkų smulkaus kredito banko pastatas Laisvės aikštėje su plačiomis vitrinomis pirmame aukšte ir siaurais vertikaliais langais antrame bei lenktu stikliniu stogeliu (aliuzija į „Pienocentro“ pastatą Kaune) – vienas brandžiausių inžinieriaus darbų, dėl lenkto kampinio tūrio laikytas vienu stilingiausių mieste; Marijonų noviciato namai su koplyčia Marijonų gatvėje (1939 m.); keturių aukštų Panevėžio vyskupijos kunigų seminarijai numatytas pastatas, baigtas jau po Antrojo pasaulinio karo (sovietmečiu Panevėžio hidromelioracijos technikumas, dabar – Panevėžio Kazimiero Paltaroko gimnazija).
A. Gargaso Panevėžyje projektuoti dviaukščiai mūriniai gyvenamieji namai išlikę Stoties, Nevėžio, Radviliškio gatvėse. Savanorių aikštėje išlikę du iš šešių inžinieriaus projektuotų namų, kiti keturi (Savanorių a. 12), E. Vilkončiaus nuomone, sovietmečiu rekonstruoti į vieną pastatą.
Kūlinių piliakalnis
Kūlinių piliakalnis – piliakalnis Žiemgaloje, Viesytės savivaldybės teritorijoje, Viesytės valsčius, Latvija. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 971. Pasiekiamas nuo kelio Nereta – Jėkabpilis prieš Ekengravę pasukus pietų kryptimi, yra už 0,9 km.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje 34 m aukščio kalvoje, vienas aukščiausių Sėlos piliakalnių.
Kundzičė (Krynkos)
Kundzičė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krynkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra 131 m aukštyje virš jūros lygio.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Margupis
Margupis gali reikšti:
Trijuga
Trijuga (त्रियुगा) arba Gayghatas (गाईघाट) – miestas pietryčių Nepale, Sagarmathos krašte; Udajapuro rajono centras. Miestas įsikūręs vidiniame Mažųjų Himalajų slėnyje, į pietus nuo Košio upės. Plentas jungia Trijugą su šalį kertančiu Mahendros plentu. Cemento pramonė. Netoliese yra Koši Tapu laukinės gamtos rezervatas.
Durmitoras
Durmitoras  – kalnų masyvas šiaurės vakarų Juodkalnijoje. Durmitoras yra Dinarų kalnyno dalis. Ribojasi su Taros kanjonu šiaurėje, Pivos kanjonu vakaruose ir Komarnicos kanjonu pietuose. Rytuose Durmitoras leidžiasi į 1500 m aukščio Ežerų plynaukštę (Jezerska Površ), kuri toliau rytuose pereina į Siniajevinos kalnus. Didžioji Durmitoro dalis yra Žabliako savivaldybės ribose. thumb|260px|Valovito ežeras
1952 m. Durmitoro masyvas, Taros kanjonas, dalis Komarnicos plynaukštės įtraukta į Durmitoro nacionalinį parką, kuris užima 390 km². 1980 m. šis parkas paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.
Pavadinimas
Manoma, kad kalnų pavadinimas kilo iš arumunų kalbos ir reiškia „snaudžiantis“.
Viršukalnės
Masyve yra 48 aukštesnės nei 2000 m viršukalnės. Aukščiausios viršukalnės yra:
Ežerai
Kalnų masyve ir aplinkinėje plynaukštėje telkšo 18 vaizdingų ledyninių ežerų, tarp jų Jablano ežeras (Jablan jezero, 1918 m aukštyje), Srablės ežeras (Srablje jezero, 1667 m), Škrčko ežeras (Škrčko jezero, 1717 m), Vražijės ežeras (Vražije jezero, 1437 m), Crno ežeras (1416 m) ir Zmijinės ežeras (Zmijinje jezero, 1344 m).
Turizmas
Durmitoras yra mėgstamas turistų. Pagrindinis sezonas tradiciškai yra žiemą, kai žemesnėse Durmitoro dalyse yra tinkamos sąlygos žiemos sportui. Užsienio turistai, kurių pastaraisiais metais vėl padaugėjo, Durmitorą lanko daugiausia vasarą ir čia laipioja bei vaikšto po kalnus. Mėgstams turistų lankomas objektas yra ir Taros upės kanjonas.
Klimatas
Nepaisant to, kad Durmitoras yra sąlyginai netoli Viduržemio jūros, jo klimatas labiau yra lemiamas žemyno, klimatas čia yra vidutinių platumų žemyninis. Oro temperatūra yra gana panaši kaip Vidurio Europoje, tačiau dėl masyvo aukščio temperatūros čia yra žemesnės. Dėl susiduriančių drėgnų oro masių nuo Adrijos su šaltomis žemyninėmis oro masėmis žiemos mėnesiais gausiai iškrenta sniego. Durmitore gali iškristi iki 5 m sniego. Priklausomai nuo aukščio virš jūros lygio vidutinės temperatūros sausį yra tarp −3 ir −8 °C, liepą tarp +15 ir +7 °C, vidutinė metinė tarp +7 ir −1 °C. Metiniai kritulių kiekiai yra dideli ir siekia daugiau nei 2000 mm per metus. Sniegas gali iškristi net viduryje vasaros, o šiauriniuose kalnų šlaituose sniegas išsilaiko per vasarą iki naujo sniego iškritimo rudenį. Žabliako orų stotyje 1450 m aukštyje fiksuojami tokie duomenys: sausį vidutinė temperatūra −4,8 °C, liepą – +13,8 °C, metinis vidurkis – +4,8 °C.
Živilė Mikėnaitė
Živilė Mikėnaitė (g. 1970 m. Šiauliuose) – teisininkė, buvusi Kalėjimų departamento prie LR teisingumo ministerijos direktorė. Pirmoji Lietuvos istorijoje statutinės įstaigos vadovė moteris.
Biografija
1988 m. baigė Šiaulių 13-ąją vidurinę mokyklą. Po studijų Šiaulių pedagoginiame institute 1993 m. tapo matematikos mokytoja. 2003 m. Vilniaus universitete įgijo teisės magistro kvalifikacinį laipsnį.
Ž. Mikėnaitė trumpai dirbo mokytoja, turėjo auklėjamąją klasę. Vėliau dirbo nepilnamečių reikalų jaunesniąja inspektore, savivaldybių policijos vyresniąja inspektore, viešosios policijos komisare inspektore.
Karjerą Ž. Mikėnaitė pradėjo Šiaulių policijoje, Gubernijos nuovadoje Nepilnamečių reikalų jaunesniąja inspektore. Vėliau perkelta į Šiaulių vyriausiąjį policijos komisariatą, kur dirbo nuovadų vadovavimo poskyryje. 2000 m. tapo Vilniaus miesto vyriausiojo  policijos komisariato Viešosios policijos komisare  inspektore. 2003 m. perėjo į Kalėjimų departamentą, kur 8 metus vadovavo Personalo skyriui. Nuo 2011-ųjų rugsėjo mėn. iki laikino paskyrimo Kalėjimų departamento vadove, dirbo Kauno tardymo izoliatoriaus direktore.
2015–2017 m. Ž. Mikėnaitė dirbo Kalėjimų departamento direktore.
Adomynės tvenkinys
Adomynės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kupiškio rajone, 8 km į šiaurę nuo Svėdasų, Adomynės gyvenvietės centre. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Aluočio intakas, Jaros baseinas) 0,23 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,47 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 96,9 m. Krantai neaukšti. Šalia yra Adomynės buvusio dvaro sodyba ir parkas, Adomynės bažnyčia.
Šiaurės rytų Makedonijos regionas
Šiaurės rytų regionas – 6 pagal gyventojų skaičių regionas Makedonijoje. Ribojasi su Bulgarija ir Serbija, bei su Skopjė ir Rytų regionais.
Savivaldybės
Regionas dalijamas į 6 savivaldybes.
Populiacija
Regione gyvena 173 814 žmonių. Tai sudaro 9 % visos Makedonijos populiacijos.
Kriketas 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Kriketas 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Tai buvo vienintelis kartas kai kriketas buvo įtrauktas į pagrindinių žaidynių sporto šakų sąrašą.
Medalininkai
thumb|left|Olimpiniai čempionai
Velžių piliakalnis
thumb|left|250px|Velžių piliakalnis iš rytų pusės
Velžių piliakalnis su priešpiliu (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A651K, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR867) – piliakalnis Radviliškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Velžių kaimo, Šeduvos seniūnija. Pasiekiamas iš plento Velžiuose pasukus į kairę šiaurės kryptimi, pavažiavus 1,3 km iki kelio galo (mašinų stovėjimo aikštelės) – yra priekyje, už 200 m, einant keliu link „Žirnelio“, 30 m į kairę, į vakarus nuo jo.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Arimaičių ežero pietiniame krante (dabar tvenkinys). Aikštelė apvali, 25 m skersmens. Jos šiauriniame ir rytiniame krašte yra 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas. Rytuose 4­-5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 20 m pločio, 2 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 8 m aukščio (dabar 6 m).
Rytinėje pašlaitėje, už griovio yra papilys. Jo aikštelė trapecinė, pailga vakarų – rytų kryptimi, 70x34­-40 m dydžio, kiek iškiliu viduriu. Rytiniame jos gale iškastas 14 m pločio, 3 m gylio griovys, už kurio supiltas 1 m aukščio, 12 m pločio pylimas. Šlaitai nuolaidūs-vidutinio statumo, 4 m aukščio.
Į rytus nuo papilio yra 60x10-15 m dydžio kiek iškiliu viršumi, apie 2 m aukščio nuo vandens aukštumos galas, kurio rytiniame krašte yra 1 m aukščio, 18 m pločio kauburys, primenantis suardyto pylimo liekanas.
Tyrimai
Papilio pylimas centrinėje dalyje nukastas, griovys užpiltas padarant kelią, einantį į papilyje įrengtą pliažą bei dviaukštį „Žirnelio“ pastatą. Piliakalnio aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę retomis pušimis. Papilys taip pat apaugęs retomis pušimis.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.
thumb|center|800px|Velžių piliakalnis iš pietryčių pusės
Krušinianai
Krušinianai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krynkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra šalia Netupos upės. Kaimas yra 161 m aukštyje virš jūros lygio. Kaime yra keletas svečių namų, pėsčiųjų takas aplink esantį gamtos draustinį ir apžvalgos aikštelės. Kaime įsikūrusi Krušinianų Šv. Onos parapija. Kaime yra Krušinianų musulmonų kapinės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Manoma, kad kaimas įkurtas XVI a. 1679 m. kovo 12 d. karalius Jonas Sobieskis suteikė šias žemes totoriams, kurie kovojo kare prieš turkus ir dalyvavo Parkanamo mūšyje. Kaime apsigyveno apie 45 totorių šeimos. 1980 m. kaime gyveno 289 žmonės, iš kurių 33 buvo musulmonai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Demono meilužė
Demono meilužė – 1972 m. Italijoje sukurtas siaubo filmas.
Padvarninkai (Micaičiai)
Padvarninkai – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Kriklių.
Demono meilužė
Turinys
Trys merginos pasilieka nakčiai senoje viduramžių pilyje, kurioje, kaip kalbama, gyvena demonas. Viena jų, nuėjusi miegoti, ryte atsibunda prieš kelis amžius, kur įsitikina realiu demono egzistavimu...
Sipaktlis
thumb|180px|Žemės pabaisa Sipaktlis (Bruklino muziejus, XV a.) Sipaktlis – pabaisa actekų mitologijoje, Žemės personifikacija. Teigiama, kad ši būtybė egzistavusi prieš laikų pradžią ir plaukiojusi žvaigždžių vandenyne. Turėjusi aligatoriaus (kitur nurodoma, kad krokodilo ar kaimano ) arba žuvies pavidalą.
Pasakojama, kad Sipaktlį sučiupę dievai kūrėjai Kecalkoatlis bei Teskatlipoka ir sukūrę iš jo Žemę. Actekų mitologijoje būta ir kitos Žemės personifikacijos – Tlaltekutlio. Tai buvo pusiau rupūžės, pusiau aligatoriaus pavidalo būtybė, pasak kai kurių mitų, Sipaktlio, kuris galėjo būti laikomas ir moteriškąja būtybe, vyras.
Praemium Imperiale
Praemium Imperiale  – tarptautiniai kasmetiniai menų apdovanojimai, kuriuos nuo 1989 m. teikia Japonijos meno asociacija. Tai vieni iš prestižiškiausių šiuolaikinio meno apdovanojimų.
Japonijos meno asociacija (tuomet pavadinimu Ryuchikai, pervadinta 1887 m. dabartiniu pavadinimu) buvo įsteigta 1879 m., kai po Japonijos atsivėrimo prekybai su Vakarų šalimis, Japoniją užplūdo vakarietiška kultūra. Asociacija įsteigta su imperatoriškosios šeimos parama tam, kad išsaugoti ir populiarinti japonų kultūrą, saugoti japonų meno vertybes nuo išvežimo.
Praemium Imperiale apdovanojimas įsteigtas 1989 m. pagerbiant ilgametį asociacijos vadovą ir meno rėmėją, princą Takamatsu (1905−1987). Apdovanojimas teikiamas penkiose kategorijose: architektūros, muzikos, tapybos, skulptūros, teatro/kino. Apdovanotuosius išrenka penkios komisijos, kiekviena vadovaujama tarptautinio patarėjo. Laureatui įteikiamas medalis, sertifikatas ir 15 mln. jenų piniginis prizas (2016 m. kursu apie 140 000 JAV dolerių). Nuo 1997 m. skiriama 5 mln. jenų Praemium Imperiale piniginė parama organizacijai, mokančiai ir skatinančiai jaunimo dalyvavimą meninėje veikloje.
Kyrtipuras
Kyrtipuras (कीर्तिपुर, ) – miestas vidurio Nepale, Katmandu slėnyje, 5 km į pietvakarius nuo Katmandu, Mažųjų Himalajų papėdėje. Svarbus nevarų kultūros centras. Yra Čilanču viharos stūpa su budistiniu kompleksu, Bhagbhairabo hinduistų šventykla, Umos Mahešvarės šventykla (1673 m.), Tribhuvano universitetas, XVIII a. dvaro rūmai.
Istorija
Kyrtipuras („šlovės miestas“) įkurtas XII a. kaip karališkojo Patano priemiestis. Vėliau tapo nepriklausomu Malos dinastijos miestu-valstybe. 1768 m. gurkhų (nepalų) karalius Prithivi Narajanas Šachas savo įsiveržimą į nevarų valdomą Katmandu slėnį pradėjo nuo Kyrtipuro. Miesto gyventojai priešinosi, todėl buvo žiauriai suluošinti, kad būtų įbauginti kiti nevarai.
Marko Meerits
Marko Meerits (g. 1992 m. balandžio 26 d.) – Estijos futbolininkas, vartininkas.
Kitados atstovavo Estijos jaunimo rinktinėms, o nuo 2010 m. ir nacionalinei rinktinei.
Karjera
Žaidėjas profesionalo karjerą pradėjo Estijoje. Atstovavo įvairiems klubams Estijoje ir Nyderlanduose.
2011–2014 m. priklausė SBV Vitesse (Nyderlandai). 2014–2016	m. priklausė FC Emmen.
2019 m. rungtyniavo JK Narva Trans. Nuo 2020 m. „Nõmme Kalju“ klube.
Bobotov Kukas
Bobotov Kukas  – aukščiausia Durmitoro kalnų masyvo, stūksančio šiaurės Juodkalnijoje, viršukalnė. Aukštis 2523 m. Ilgai manyta, kad tai aukščiausias kalnas Juodkalnijoje, bet vėliau atrasta, kad kelios Prokletijės kalnų Albanijos pasienyje viršūnės yra aukštesnės. Nuo Bobotov Kuko galima išvysti Lovčeno kalną Adrijos jūros pakrantėje, Kopaoniko ir Taros kalnus Serbijoje bei Magličiaus kalną Bosnijoje ir Hercegovinoje.
Larry King
Laris Kingas (Larry King, tikras vardas Lawrence Harvey Zeiger; 1933 m. lapkričio 19 d. – 2021 m. sausio 23 d.) – amerikiečių radijo ir televizijos žurnalistas.
L. Kingas pagarsėjo 1985–2010 m. tiesioginiame eteryje vesta pokalbių laida „Larry King Live“. 2012 m. pradėjo vesti „Larry King Now“ internetinėje svetainėje „Hulu“ ir kanale „RT America“. Per savo karjerą jis pravedė tūkstančius interviu su garsiausiais politikais, sportininkais, artistais ir kitomis įžymybėmis. Laimėjo Emmy, du kartus – Peabody, 10 kartų – CableACE apdovanojimus.
Gyveno Beverli Hilse, Kalifornijoje.
Biografija
CBS komentatoriaus James Sermons patarimu, 1957 m. išvyko į Majamį, kur pradėjo savo karjerą radijo WAHR eteryje. Ted Turner pasiūlymu, perėjo dirbti į žinių kanalą CNN, kai jis dar tik kūrėsi.
Aštuonis kartus vedęs, susilaukė keturių vaikų nuo trijų žmonų. 1997 m. vedė aktorę Shawn Southwick.
Vasilijus Ulrichas
Vasilijus Ulrichas (1889 m. liepos 13 d. Ryga – 1951 m. gegužės 7 d. Maskva) – TSRS valstybės veikėjas, armvoenjuristas (armijos karo juristas, laipsnis suteiktas 1935 m. lapkričio 10 d.), vėliau – justicijos generolas pulkininkas (laipsnis suteiktas 1943 m. kovo 11 d.). Vienas pagrindinių stalininių represijų vykdytojų, vadovavo TSRS Aukščiausiojo teismo Karinei kolegijai.
Ankstyvieji metai
1908 m. prisidėjo prie revoliucinio judėjimo. 1910 m. įstojo į RSDDP (bolševikas). Rygoje baigė realinę mokyklą. 1914 m. baigė Rygos politechnikos instituto komercinį skyrių.
1914-1915 m. dirbo kontoros darbuotoju.
1915 m. paimtas į kariuomenę. Baigė praporščikų mokyklą, tarnavo pionierių batalione. 1917 m. gavo paporučikio laipsnį.
Tarnyba VČK-OGPU organuose
Nuo 1918 m. dirbo RTFSR NKVD organuose ir VČK, buvo finansų skyriaus vedėjas. Nuo 1919 m. – vidaus apsaugos kariuomenės štabo komisaras. Vėliau paskirtas Juodosios ir Azovo jūrų pajėgų ypatingojo skyriaus viršininku. 1922 m. vasarį vadovavo Kryme likusių baltagvardiečių laivyno karininkų masiniams suiminėjimams ir šaudymams.
Veikla teismuose
1926–1948 m. buvo TSRS Aukščiausiojo Teismo Karinės kolegijos pirmininkas ir kartu 1935–1938 m. – TSRS Aukščiausiojo Teismo pirmininko pavaduotojas. Buvo Boriso Savinkovo proceso teismo pirmininkas, Savinkovas nuteistas mirti, bet nuosprendis čia pat pakeistas 10 metų kalėjimo. Pirmininkavo svarbiausiems stalininių represijų laikų procesams: Pirmajam Maskvos procese (1936 m. rugpjūčio 19-24 d.), antrajam Maskvos procesui (Lygiagrečiojo antitarybinio centro procesas; 1937 m. sausio 23-30 d.), trečiajam Maskvos procesui (Antitarybinio dešiniojo trockistinio bloko procesas; 1938 m. kovo 2-13 d.), Tuchačevskio procese (1937 m. birželio 11 d.) ir t. t.
Buvo vienas iš pagrindinių represijų organizatorių. Iš J. Stalino gaudavo nurodymus apie teisiamųjų bausmių griežtumą.
1948 m. Politbiuro nutarimu pašalintas iš Aukščiausiojo teismo pirmininko pavaduotojo pareigų dėl trūkumų darbe ir „kai kurių TSRS Aukščiausiojo teismo narių bei jo aparato darbuotojų piktnaudžiavimo tarnybine padėtimi“, paskirtas Juridinės akademijos dėstytoju.
Oficialiais duomenimis mirė laisvėje nuo infarkto. Palaidotas Maskvos Novodevičės kapinėse. Žinoma ir versija, kad prieš mirtį V. Ulrichas buvo suimtas ir mirė kalėjime.
V. Ulricho žmona buvo Ana Kasel (Анна Давыдовна Кассель; 1892–1974), RSDDP narė nuo 1910 m., buvusi V. Lenino sekretoriato darbuotoja.
Nepalai
Nepalai (arba nepaliai, nepaliečiai, khasai, parbatijai, gurkhai; नेपाली गण) – tauta, gyvenanti daugiausia Nepale. Taip pat gyvena aplinkinėse srityse Indijoje, Butane (lhotsampai), taip pat išeivijoje (JAV, Kinijoje, Mianmare ir kt.). Populiacija – apie 16 mln. žmonių. Šneka nepalų kalba (naipali, khas-kura, gorkhali, parbatija), priklausančia indoeuropiečių šeimai, indoarijų kalboms. Tai pagrindinė visos Nepalo šalies kalba. Taip pat kalba angliškai. Tikintieji – hinduistai.
Tradiciškai verčiasi lygumine ir terasine ariamąja žemdirbyste. Žemę būdingai įdirba sunkiu plačiaašmeniu peiliu khukri, kuris panaudojamas ir kaip ginklas. Laiko buivolus, zebu, ožkas, paukščius. Išplėtoti audimo, puodininkystės, kalvystės, juvelyrikos amatai.
Būdingos padriko plano gyvenvietės. Namai dviejų ar trijų aukštų iš apdegtų arba nedegtų plytų. Viršutinis aukštas gyvenamasis, išbalintas kreida, turi medinę galeriją ir neįstiklintus langus; apatinis aukštas dviejų patalpų, ten yra virtuvė su židiniu be dūmtraukio, dirbtuvės, podėlis, klėtis.
thumb|left|180px|Nepalietė tradiciniais rūbais (XX a. pr.) Vyrų tradicinis rūbas – dveiliai marškiniai (daura) su tiesiomis ilgomis arba trumpomis rankovėmis, kelnės (suruvalas), praplatintos ties šlaunimis ir siauros ties blauzdomis, ilgas diržas (patuka), liemenė (dažnai vakarietiško kostiumo). Už diržo nešiojamas khukri peilis. Ant galvos – apvali arba pailga kepurė (topi). Moterys nešioja klostuotą sijoną (pharija), laisvą, iš priekio susegamą koftą su ilgomis rankovėmis ir maža apykakle (čolo), juostą, daug puošmenų (auskarai, metalinės ir stiklinės apyrankės ant rankų ir kojų, žiedai, kutai), galvą ir pečius dengia šaliu. Miestuose daugelis moterų vilki sarius.
Nepalų virtuvės būdingi patiekalai yra virti ryžiai su daržovėmis ir aštriais prieskoniais, ryžių, kviečių ar kukurūzų miltų paplotėliai, pupos, lydytas sviestas iš buivolės pieno (ghiu), karvės pienas ir rūgpienis (dahi) su trupintais ryžiais (dahi-čiura), juodoji arbata su pienu, vaisiai. Mėsą vartoja per šventes ir aukojimus.
Būdingi griežti kastiniai draudimai, yra tarpkastinių mainų tinklas (džadžmani). Aukštosios kastos dalijasi į egzogamines patrilinijines grupes (kalanai, gotros ir kt.). Šeima didžioji, patriarchalinė, rečiau – mažoji. Tarp turtingųjų pasitiko poligamija.
Nepalų tikybai būdinga šaivinių dievybių gausa, ryškus deivių (Kali, Durgos) kultas. Ženklios budizmo įtakos.
Kroketas 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Kroketas 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Tai buvo vienintelis kartas kai kroketas buvo įtrauktas į pagrindinių žaidynių sporto šakų sąrašą.
Medalininkai
thumb|left
Pologo regionas
Pologo regionas – 2-as pagal gyventojų skaičių regionas Makedonijoje. Ribojasi su Albanija ir Kosovu, bei su Skopjė ir Pietvakarių regionais.
Savivaldybės
Pologo regionas skirstomas į 9 savivaldybes:
Populiacija
Regione gyvena 304 125 žmonių.
Crno ežeras
Crno ežeras ( – „Juodasis ežeras“) – ledyninės kilmės kalnų ežeras šiaurės Juodkalnijoje, Žabliako opštinoje, 3 km nuo Žabliako miestelio. Ežeras telkšo Durmitoro kalnuose, 1416 m aukštyje, Medžedo kalno papėdėje.
Ežerą sudaro du baseinai – „Didysis ežeras“ ir „Mažasis ežeras“. Jie tarpusavyje jungiasi siauru sąsiauriu, kuris vasarą išdžiūsta. Ežero ilgis 1,15 km. Didysis ežeras užima 0,338 km² plotą ir yra 24,5 m gylio, Mažasis ežeras užima 0,177 km² plotą ir yra 49,1 m gylio. Ežerą maitina keletas kalnų upokšnių, tarp kurių didžiausias yra Mlinskio upelis. Kiti susiformuoja tik tirpstant sniegui ir vardų neturi. Iš ežero išteka Otokos upelis.
Crno ežeras yra populiarus lankytinas objektas Durmitoro nacionaliniame parke.
Durmitoro nacionalinis parkas
Pavadintas pagal Durmitoro kalnų masyvą. Įkurtas 1952 m. Tuo metu apėmė Durmitoro kalnų masyvą, 1978 m. prie parko prijungtas Taros kanjonas. Dabar nacionalinis parkas apima Durmitoro kalnus, Taros, Sušicos ir Dragos upių kanjonus ir Komarnicos plokščiakalnį, iš viso 32100 ha teritoriją. Durmitoro kalnuose yra apie 50 aukštesnių nei 2000 m viršūnių, aukščiausia jų - Bobotov Kukas (2523 m). 82 km ilgio ir 1300 m gylio Taros kanjonas, kuris įeina į Durmitoro nacionalinį parką, pagal savo dydį laikomas antruoju pasaulyje kanjonu po Kolorados upės kanjono Arizonoje.
Durmitoro nacionalinio parko kraštovaizdis yra suformuotas ledynų ir upių. Tankūs miškai ir ledyniniai ežerai kraštovaizdį paįvairina ir daro patrauklesniu lankytojams. Parke iš viso yra 18 ledyninių kalnų ežerų, tarp jų 1450 m aukštyje esantis Crno ežeras Lokio viršūnės (vrh Međed) papėdėje, taip pat "kalnų akimis" (Gorske oči) vadinami mažesni ežeriukai Zmijinje, Barno, Riblje, Vrazje, Modro. Gausu ir olų su stalaktitais ir stalagmitais, tarp jų garsiausia Ledena Pecina ("Ledo ola") esanti 2160 m virš jūros lygio aukštyje. Taros, Dragos ir Sušicos upes maitina 748 šaltiniai ir upokšniai.
Durmitoro nacionalinis parkas yra Juodkalnijos kalnų turizmo centras. Turistinės veiklos centru yra Žabliakas. Žiemos metu pagrindinė rekreacinė veikla Durmitore yra slidinėjimas ir snieglenčių sportas. Vasarą pagrindinės veiklos yra alpinizmas ir laipiojimas.
Aktyvėjanti žmonių veikla turi įtakos ir parko gamtai. 2002 m. 7000 parko hektarų leista vykdyti ūkinę veiklą.
Gyvūnija ir augalija
Kalnų kraštovaizdyje, kurio aukštis yra nuo 450 iki 2500 m virš jūros lygio yra daug skirtingų ekosistemų ir buveinių. Tarp jų yra uolėtos viršūnės, miškai, kalnų tundros, ežerai, upės, kanjonai ir olos su požeminėmis gėlo vandens sistemomis.
Parke yra 40 ha dydžio reliktinis juodųjų pušų miškas, kuriame yra 50 m aukščio ir apie 400 metų amžiaus pušų. Durmitoro nacionaliniame parke priskaičiuojama 1300 augalų rūšių, tarp jų 37 endeminės Balkanų rūšys, tarp jų baltažievė pušis. Čia auga šios saugomos rūšys: edelveisas, paprastasis burbulis, europinis kukmedis.
Juodoji Emanuelė
Juodoji Emanuelė – 1975 m. sukurtas erotinis filmas, pradėjęs vėliau išpopuliarėjusią šio žanro filmų seriją ir padaręs pagrindinio vaidmens atlikėją Laurą Gemser pirmąja juodaode erotinių filmų žvaigžde.
Trombofilija
Trombofilija (: krešulys, trombas, kamštis, ir : meilė, polinkis) – padidėjęs kraujo polinkis krešėti, dėl ko didėja trombozių rizika. Tai gali būti dėl įgimtų arba įgytų veiksnių:trombocitų funkcijos sutrikimo ar suaktyvėjimo, dėl kraujo plazmos pakitimų, krešėjimo faktorių pokyčių. Trombofilija gali būti įgyta arba įgimta, ji pati savaime nėra liga, o tik vienas iš kitų ligų ar genetinio polinkio sukeliamų simptomų. Didžioji dalis žmonių turi rizikos faktorių trombofilijai, tačiau trombozei išsivystyti dažniausiai reikia arba kelių faktorių kombinacijos, arba papildomų išorinių veiksnių.
Juodoji Emanuelė
Šio filmo atsiradimą lėmė 1974 m. Prancūzijoje pasirodžiusi juosta „Emanuelė“, sulaukusi didžiulio pasisekimo Europoje. Kad nekiltų ginčų, itališkosios Emanuelės kūrėjai herojės vardą rašė su viena „m“ raide.
Turinys
Pagrindinė filmo herojė – žurnalistė/fotografė Maja Džordan, savo straipsnius pasirašanti „Emanuelės“ vardu. Ji su užduotimi atvyksta į Afriką (juosta buvo nufilmuota Kenijoje), kur apsistoja Danielių šeimoje. pastarųjų santuoka išgyvena ne pačius geriausius laikus, prie ko prisideda ir Emanuelė, užmezgusi intymius santykius ir su Džaniu, ir su Ana Danieliais.
Trombofilija
Epidemiologija
Trombofiliją sąlygojančių būklių paplitimas Europa|Europoje pateikiamas lentelėje. Kaip matoma iš šių duomenų, santykinės rizikos padidėjimas ir tikimybė atsirasti trombozei yra nevienoda, priklauso nuo rizikos faktoriaus ir jų kombinacijų.
Klasifikacija ir priežastys
Trombofilija gali būti įgimta ir įgyta. Įgimtos būklės, padidinančios riziką išsivystyti trombozėms, yra: Igytų trombofilijos priežasčių sąrašas yra dar ilgesnis:
Simptomai
miniatiūra|Ultragarsiniu tyrimu kojos paviršinėje venoje matomas ilgas, prie kraujagyslės sienelės neprisitvirtinęs trombas Venų trombozės yra būdingiausios trombofilijai. Ligoniai skundžiasi šių ligų simptomais. Dažniausiai pasitaiko giliųjų kojų venų trombozė, kur kas rečiau – sunkiausia ir pavojingiausia trombozės forma – plaučių arterijos tromboembolija. Taip pat trombofilijai būdingos trombozės netipinėse lokalizacijose: vartų venos trombozė, kepenų venų trombozė (Budd-Chiari sindromas), smegenų venų trombozė. Kaip taisyklė, arterijų trombozės rizika (tuo pačiu insulto, miokardo infarkto) padidėja mažiau nei venų, išskyrus kai kurias trombofilijos formas. Nėštumo metu trombofilija gali sąlygoti vaisiaus žūtį (persileidimą), vystymosi sutrikimus.
Diagnostika
Diagnostikai surenkama ligonio anamnezė atkreipiant dėmesį į trombozės atvejus šeimoje. Laboratoriniai tyrimai turi būti atliekami praėjus pakankamai laiko nuo kraujo krešėjimą slopinančių vaistų vartojimo, rekomenduojamas laiko tarpas yra 4 savaitės. Tai negalioja genetiniams tyrimams, jie gali būti atliekami bet kuriuo metu. Priklausomai nuo konkretaus ligonio ir situacijos, gali būti atliekami šie tyrimai: Trombofilijos diagnostika yra sudėtinga ir brangi, todėl pagrindinis klausimas, kada ji turėtų būti taikoma ir kiek turėtų būti atliekama tyrimų. Į šį klausimą aiškaus atsakymo nėra, rekomendacijos neturi vieningos nuomonės. Sutariama, kad nesant trombozės simptomų ir niekada ja nesirgus tyrimai neturėtų būti atliekami, taip pat neturėtų būti tiriama esant aiškiai priežasčiai (kontraceptiniai vaistai, ilgas gulėjimas po operacijos). Tyrimus dėl trombofilijos rekomenduojama atlikti ligoniams, sirgusiems tromboze ir turintiems teigiamą šeimos anamnezę, taip pat atsinaujinus trombozei arba esant trombozei netipinėse lokalizacijose.
2012 metais paskelbta duomenų, kad moterims, vartojančioms hormoninius kontraceptikus, trombozės riziką galima nustatyti matuojant lytinius hormonus surišančio globulino koncentraciją, tačiau šis metodas dar netapo standartu.
Gydymas
Gydymo pagrindas yra kraujo krešėjimą slopinantys vaistai. Paprastai gydoma tik simptomus turinti trombofilija, t. y. ligoniai, kuriems jau yra ar buvo diagnozuota trombozė. Esant įgimtai trombofilijai kai kuriose rizikos situacijose rekomenduojama trombozės profilaktika (pavyzdžiui, profilaktinis heparino skyrimas ilgų skrydžių metu). Konkrečios gydymui skiriamos priemonės, gydymo ar profilaktinio vaistų skyrimo trukmė priklauso nuo trombofilijos priežasties.
Lapičė
Lapičė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krynkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietryčius nuo Krinkų, apie 29 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 46 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Mykolas Chaleckis
Mykolas Chaleckis (g. 1679 m. lapkričio 12 d. Veisiejai, m. 1715 m. sausio 22 d. Varšuva) – Lietuvos didysis stovyklininkas.
Biografija
Buvo Mozyriaus seniūno Karolio Kazimiero Chaleckio (m. 1696) sūnus. 1696 metais buvo pasiuntiniu į konvokacinį seimą. 1697 metais parėmė Augusto II elekciją ir buvo pasiuntiniu į 1697 metų karūnacinį seimą Krokuvoje. 1701 metais susigrąžino Mozyriaus seniūniją. Jis dalyvavo pilietiniame kare prieš Sapiegas. 1704 metais prisijungė prie Sandomiro konfederacijos. Stanislovo Leščinskio laikais prarado seniūniją. Valdant Augustui II 1709 metų spalio 31 d. tapo Lietuvos didžiuoju stovyklininku. Mirė bevaikis.
Kabaretas
thumb|„Moulin Rouge“ kabaretas Paryžiuje thumb|Kabaretas iš vidaus
Kabaretas  – įstaiga, sudaranti sąlygas scenos menui ir teikianti maitinimo paslaugas bei orientuota į žmonių socializacijos poreikius.
Kabaretuose paprastai vyrauja charizmatiška aplinka, renginiai ir atlikėjai, veikia baras bei virtuvė. Gali būti panašus į restoraną ar užeigą su scena pasirodymams. Rengiami įvairūs scenos meno pasirodymai: šokio teatras, teatralizuoti koncertai, dramos, politinės satyros, komikų, fakyrų pasirodymai, televizijos šou filmavimai, performansai. Nevykstant renginiams gali veikti kaip naktinis klubas ar kaip įprasta maitinimo įstaiga.
Istorija
Pirmąjį kabaretą „Le Chat Noir“ 1880 m. Prancūzijoje įkūrė Rodolphe Salis. Jis tuomet įkvėpė įkurti panašias vietas renginiams Vokietijoje ir Austrijoje. Pirmasis kabaretas „Überbrettl“ Vokietijoje įkurtas Berlyne 1901 m., Austrijoje „Jung-Wiener Theater zum lieben Augustin“ įkurtas Vienoje. Pradžioje jie buvo orientuoti į politinės satyros ir juodojo humoro renginius.
Vieną žinomiausių ir žymiausių kabaretų „Moulin Rouge“ 1889 m. Paryžiuje įkūrė Charles Zidler ir Joseph Oller.
Arkadiusz Milik
Arkadiušas Kristianas Milikas (g. 1994 m. vasario 28 d. Tychose) – Lenkijos futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje Serie A klube Juventus bei Lenkijos futbolo rinktinėje.
Karl Andre Vallner
Karlas Andrė Valneris (g. 1998 m. vasario 28 d.) – Estijos futbolininkas, vartininkas.
Kitados atstovavo Estijos jaunimo rinktinėms, o nuo 2023 m. – nacionalinei rinktinei.
Arkadiusz Milik
Tarptautinė karjera
2011 m. balandžio 13 d. debiutavo Lenkijos U-17 rinktinėje, 4–1 rungtynėse prieš Anglijos mokyklų futbolo asociacijos U-18 rinktinę. 2011 m. liepos 15 d. buvo pakviestas į jaunimo iki 19-os metų rinktinę. 2012 m. spalio 12 d. debiutavo Lenkijos vyrų futbolo rinktinėje prieš Pietų Afrikos Respubliką. Pirmąjį įvartį pelnė tų pačių metų gruodžio 14 d., draugiškose rungtynėse, 4–1 laimėjus prieš Makedoniją.
Karl Andre Vallner
Karjera
Žaidėjas profesionalo karjerą pradėjo Estijoje. Atstovavo Talino „Kalev“ ir Talino „Levadia“ klubams.
2023 m. sausio 8 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, kai atstovavo Estijai draugiškose rungtynėse prieš Islandiją, kurios baigėsi lygiosiomis (1-1).
Mokslinis žurnalizmas
thumb|right|280px|Pirmoji „[[Lydinti žmogžudystė|Lydinčios žmogžudystės“ (Collateral Murder) dalis, išleista WikiLeaks, kuri taip pat įtraukė pilną, neredaguotą vaizdo įrašo versiją, taip pat dar vieną įrašą, pateikiantį papildomą kontekstą ir politinę analizę]]
Mokslinis žurnalizmas – žurnalistikos praktika, kai į žurnalisto parengtą straipsnį yra įtraukiami pirminiai informacijos šaltiniai. Šią idėją palaikė Džulianas Asandžas iš WikiLeaks, o ją įkvėpė Karlo Poperio filosofija.
Pateikti pagrindžiantys pirminiai šaltiniai žurnalistinio pasakojimo skaitytojui leidžia patikrinti teksto informaciją. 2010 m. Asandžas savo interviu leidiniui „The New Yorker“ sakė: „''Noriu nustatyti naują standartą – „mokslinė žurnalistika“. Jei jūs paskelbiate straipsnį apie DNR, visi rimti biologijos žurnalai privalo pateikti duomenis, kurie pagrindė jūsų tyrimą. Mintis yra ta, kad žmonės jį atkartos, patikrins ir dar kartą patikrins. Taigi, panašiai turi būti padaryta ir su žurnalistika. Yra tiesioginis galios disbalansas, nes skaitytojai negali patikrinti, kas jiems sakoma, ir tai veda prie piktnaudžiavimo''“.
Konkordijos universiteto profesorė Lisa Lynch siūlo, kad mokslinėje žurnalistikoje „žurnalistai tarnautų kaip tarpininkai, pateikiantys analizę visuomenei, tačiau jie taip pat turi suteikti visuomenei priemones atkartoti jų analizę“.
Technologija
Ryškiausi pavyzdžiai yra WikiLeaks paviešinta informacija. Panašios yra Amerikos mokslininkų federacijos ir Viešosios žvalgybos federacijos publikacijos, kurios skelbia išsamius karinius ir žvalgybos dokumentus kartu su komentarais ir kontekstine medžiaga.
Sensacionalizmas
miniatiūra|250px|right|Garsaus skandalo herojai – [[Bilas Klintonas ir Monika Levinski (1997)]]
Sensacionalizmas (nuo, 'pojūtis') – žiniasklaidos priemonių redakcijų taikomas būdas nušviesti įvykių naujienas ir temas, kai tekstas yra perdedamas, įvykių įspūdžiai pateikiami šališki, privedantys prie manipuliacijos istorijos tiesa. Sensacionalizmo idėja yra pateikti hiperbolizuotą informaciją apie nereikšmingus dalykus ir įvykius, kurie nedaro jokios įtakos visai visuomenei, tačiau žadina žiniasklaidos produktų vartotojų dėmesį. Šališkas naujienų, vertingų temų pristatymas trivialiai ar geltonosios spaudos maniera prieštarauja profesionaliosios žurnalistikos standartams.
Istorija
Niujorko universiteto žurnalistikos ir masinės komunikacijos profesorius Mitchell Stephens savo knygoje „A History of News“ pažymi, kad sensacionalumas buvo sutinkamas jau Senovės Romos „Acta Diurna populi romani“ („Romos žmonių kasdieniai įvykiai“) – lentelėse su įrašais, kurie yra oficialūs romėnų naujienų šaltiniai nuo Julijaus Cezario laikų. Tokie pranešimai su iškraipytais faktais buvo skirti neraštingiems visuomenės sluoksniams. Taip pat sensacionalizmo pavyzdžių galima rasti XVI–XVII a. knygose, kurių tikslas buvo „pristatyti moralės pamokas“. Anot M. Stephens, naujienų sensacingumas galėjo padėti leidiniams pritraukti naują auditoriją, nes naujienos tapo įdomios žemesnei klasei, kuriai trūko patikimos informacijos apie politiką ir ekonomiką. Sensacionalumas tam tikru mastu prisidėjo prie to, kad padidėjo skaitytojų susidomėjimas naujienomis.
Metodai ir tikslai
Sensacionalizmo metodai apima sąmoningą įvykio reikšmės mažinimą, emocijų lygį, faktų nenuoseklumą, tyčinį informacijos nutylėjimą, nepagrįstumą ir veiksmus, skirtus patraukti auditorijos dėmesį. Nereikšminga informacija ir įvykiai kartais pateikiami iškreiptai ir perdėtai kaip svarbūs. Tai dažnai apima pasakojimus apie asmenų ar nedidelių žmonių grupių veiksmus, kurie, palyginti su tikrai reikšmingais, globaliais įvykiais, yra visiškai nesvarbūs. Be to, vien tik tokios istorijos negali paveikti visuomenės, jos pateikiamos taip, kad pritrauktų skaitytojų dėmesį.
Nors žiniasklaidos priemonės turi laikytis laisvo žodžio principų, tačiau neretai nuo jų nukrypsta ir gali atstovauti tam tikriems interesams. Žiniasklaidos turinys yra labai sąlygojamas socialinio konteksto, nes vyrauja supratimas, kad sensacijos patinka žiniasklaidos vartotojams, kad būtent jos užkabina ir pritraukia. Vienas pagrindinių sensacionalizmo tikslų yra padidinti reitingus arba skaitytojų skaičių, dėl ko pabrangsta reklamos paslaugos leidinyje ir padidėja pelnas. Tradicinės informavimo priemonės suvokia reitingų reikšmę, todėl žurnalistai ieško būdų, kaip patenkinti auditorijos norus, nes tai svarbu siekiant užtikrinti veiklos tęstinumą bei sėkmę.
Kartais dėl siekiamos materialinės naudos gali būti prarandamas žiniasklaidos objektyvumas. Viena iš žurnalistikos sričių politinėje ir socialinėje žiniasklaidoje yra žurnalistinis tyrimas, kuris turėtų būti atliekamas remiantis faktais, dokumentais ir kitais įrodymais. Žurnalistus ir redaktorius dažnai apkaltina sensacijų vaikymusi ir šmeižtu tie, kurių reputacijai buvo pakenkta tyrimo metu. Tačiau žurnalistai turi teisę atskleisti bet kieno reputaciją menkinančius faktus, jei šie patvirtinami neginčijamais įrodymais. Nepaisant to, žurnalistai kartais klaidingai remiasi nepatikima informacija iš nepatikimų anoniminių šaltinių, kurie žiniasklaidą naudoja asmeninės naudos siekimui, taip pat šmeižto ir spaudimo aukoms bei liudytojams paveikti.
Kai kuriais atvejais žiniasklaida gali publikuoti medžiagą tik norėdama sukurti „įdomią istoriją“, nesiremdama faktais ir socialine reikšme. Taigi, politologai kartais ginčijasi dėl JAV vyriausybės sprendimo, kuriuo remiantis buvusiam prezidentui Ričardui Niksonui buvo paskelbtas nepasitikėjimas, pagrįstas Votergeito skandalu. Šis skandalas savo ruožtu lėmė atsiradimą naujos žiniasklaidos taktikos, išreikštos neigiamos informacijos apie tuos politikus ir kitus asmenis skleidimu, kai jiems nereiškiamos pirmaujančių žiniasklaidos priemonių redaktorių simpatijos (kaip buvo Niksono atveju).
Kitas sensacionalizmo įrankis yra šališkas politinio įvykio ar figūros aprašymas arba vienos problemos pusės nušvietimas, tuo pat metu nutylint apie kitą, sukuriant tam tikrą šios figūros ar įvykio įvaizdį, naudingą žiniasklaidai, neproporcingai skandalizuojant įvykį. Sensacionalizmo tema dažnai yra sudėtingos temos ir klausimai, pavyzdžiui, verslo, ekonomikos, mokslo ir panašūs aspektai. Savo ruožtu, temas, kurios sukelia stiprias emocijas, galima publikuoti be tinkamo patvirtinimo ir įrodymų. Tai yra dar vienas sensacionalizmo aspektas, kuriuo siekiama užtikrinti, kad auditorija susidarytų tam tikrą nuomonę apie problemą.
Pavyzdžiai
Sensacionalizmui galima priskirti Levinski skandalą, susijusį su JAV prezidentu Bilu Klintonu ir eiline darbuotoja Monika Levinski, „amžiaus bylą“ dėl dvimetės mergaitės Caylee Anthony mirties, čiuožėjų konkurenčių Tonya Harding ir Nancy Kerrigan konfliktą, berniuko pabėgėlio Elián González priverstinį grąžinimą iš JAV tėvui Kuboje, futbolo žvaigždės O. J. Simpson bylą dėl buvusios žmonos nužudymo. Lietuvoje pagarsėjo byla, susijusi su Garliavos pedofilijos skandalu.
Rytis Rimdeika
Biografija
1984–1990 m. studijavo Kauno medicinos akademijoje,
Nuo 1990 m. gydytojas chirurgas, plastinės ir rekonstrukcinės chirurgijos gydytojas Kauno akademinėse klinikose, Plastinės chirurgijos ir nudegimų skyriuje.
2001–2006 m.- Kauno medicinos universiteto klinikų (KMUK) Plastinės chirurgijos ir nudegimų skyriaus vadovas, o nuo 2006 m. – Plastinės ir rekonstrukcinės chirurgijos klinikos vadovas
1997–2007 m. KMUK (dabartinių LSMUL Kauno klinikų) koordinatorius operacinei medicinai,
2007–2013 m. direktorius operacinei medicinai.
Dr. R.Rimdeika 1999 m. apgynė medicinos daktaro disertaciją „Chirurginių metodų veiksmingumas gydant riboto ploto gilius nudegimus“.
Nuo 1995 m. dirba pedagoginį darbą Kauno medicinos universitete asistento, nuo 1999 m. lektoriaus, nuo 2002 m. docento, nuo 2006 m. – profesoriaus pareigose.
Darbinė veikla
Gyd. R.Rimdeika parengė ir įdiegė į praktiką daug gydymo metodikų, paruošė mokinių, subūrė kvalifikuotą medikų kolektyvą, yra 15 apgintų mokslo disertacijų vadovas ir konsultantas, gynimo tarybų narys.
Jam vadovaujant nuo Lietuvos Sveikatos Mokslų Universiteto ligoninės Kauno klinikų Plastinės chirurgijos ir nudegimų skyrius tapo centru, kuris yra gerai žinomas Europos Sąjungos šalyse.
R.Rimdeika- aktyvus mokslininkas. Jis organizuoja ir vadovauja moksliniam darbui rekonstrukcinės nudegimų ir žaizdų chirurgijos tematika, dalyvauja tarptautiniuose moksliniuose projektuose ir klinikiniuose vaistų bei medicinos priemonių tyrimuose.
Tarptautiniuose mokslo suvažiavimuose gyd. R.Rimdeika yra skaitęs per 300 pranešimų ir kviestinių paskaitų, pirmininkavęs mokslinėms sesijoms.
Gydytojas taip pat dirba įvairiose mokslinėse programose, yra mokslo žurnalų Medicina (Elsevier), European Journal of Plastic and Reconstructive Surgery (Springer), Lietuvos Chirurgija (Vilnius,NVI), Novosti Khirurgii (Vitebsk), EWMA Journal (Copenhagen) mokslinių redakcijų narys ir recenzentas.
Narystė profesinėse organizacijose
Europos Plastinės ir rekonstrukcinės chirurgijos draugijos (ESPRAS) valdybos narys 2008–2018 m.
Europos žaizdų gydymo asociacijos (EWMA) valdybos narys 2008–2014 m.
Lietuvos Plastinės ir rekonstrukcinės chirurgijos draugijos atstovas tarptautinėse organizacijose.
Lietuvos Žaizdų gydymo asociacijos prezidentas 2005–2015 m.
Europos nudegimų asociacijos (EBA) tikrasis narys.
Tarptautinės nudegimų traumų draugijos (ISBI) narys.
Stažuotės
Beverwijk ligoninėje ir Europos odos banke (Nyderlandai)
Bochum universiteto ligoninėje (Vokietija)
Vejle apskr. ligoninėje (Danija)
Gento universiteto ligoninėje (Belgija) ir kituose medicinos centruose.
Kita veikla
2000–2014 m. Kauno medicinos universiteto Tarybos ir Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Senato narys, Medicinos audito inspekcijos prie Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerijos (LR SAM) kviestinis ekspertas, SAM kolegijos ir įvairių darbo grupių narys. Taip pat buvo Kauno miesto Mero patarėju sveikatos klausimais.
Pasiekimai ir apdovanojimai
1999 m. ir 2015 m. apdovanotas LR Sveikatos apsaugos ministro garbės raštais.
2006 m. įteiktas Kauno miesto "Sveikatos riterio“ apdovanojimas.
2012 m. LR SAM įteiktas nusipelniusio Lietuvos gydytojo garbės ženklas ir suteiktas nusipelniusio Lietuvos gydytojo vardas.
Nuorodos
https://lt.linkedin.com/in/rytis-rimdeika-2568509a
https://www.youtube.com/watch?v=idVfArWFfgs
http://www.yrasalis.lt/desimt/gydytojai/prof-dr-rytis-rimdeika/
http://stilius.lrytas.lt/-11691570011168871469-laikinosios-sostin%C4%97s-riteriai.htm
http://kauno.diena.lt/naujienos/kita/kita/plastinei-ir-rekonstrukcinei-chirurgijai-kaune-40-metu-417072
Nacionalinis susivienijimas (Prancūzija)
Nacionalinis susivienijimas (, RN), iki 2018 m. žinomas kaip Nacionalinis frontas (, FN) – kraštutinių dešiniųjų politinė partija Prancūzijoje. Tai prieš imigraciją nusiteikusi partija, pasisakanti už reikšmingą legalios imigracijos mažinimą ir prancūzų tapatybės apsaugą bei griežtesnę nelegalios imigracijos kontrolę. Partija priešinosi Europos Sąjungai (ES) ir jos pirmtakėms. Ji taip pat remia Prancūzijos ekonominį intervencionizmą, protekcionizmą, taip pat visiško nepakantumo politiką teisėtvarkoje.
Ideologija ir tikslai
Nacionalinis susivienijimas siekia puoselėti tradicines vertybes, remti regionų kultūrinį savitumą, pasisako už didesnę Prancūzijos nepriklausomybę nuo Europos Sąjungos ir išstojimą iš euro zonos (grįžtant prie ankstesnės nacionalinės valiutos franko), mirties bausmės sugrąžinimą, protekcionizmą ekonomikoje, saugantį nuo pigaus importo. Partija aršiai priešinasi imigracijai, pirmiausia iš musulmoniškų Šiaurės Afrikos ir Artimųjų Rytų šalių.
Veikla
Partija buvo įkurta 1972 m., siekiant suvienyti Prancūzijos nacionalistinį judėjimą. Jos politinės pažiūros yra nacionalistinės ir antiglobalistinės. Jean-Marie Le Pen įkūrė partiją ir buvo jos lyderis iki savo atsistatydinimo 2011 m. Nors pirmuosius dešimt metų partija kovojo kaip nežymi kraštutinė jėga, nuo 1984 m. ji buvo pagrindinė prancūzų nacionalizmo jėga. Partija iškėlė kandidatą visuose prezidento rinkimuose. 2002 m. Jean-Marie pirmame ture užėmė antrąją vietą, tačiau antrajame gerokai nusileido išrinktam prezidentui Jacques Chirac. Jo dukra Marine Le Pen 2012 m. buvo išrinkta eiti partijos lyderės pareigas. 2017 m. ji laikinai pasitraukė, kad galėtų sutelkti dėmesį į savo kandidatūrą į prezidentus.
Nors jos tėvą žiniasklaida pravardžiavo „Respublikos velniu“ ir piktinosi dėl neapykantos kurstymo, įskaitant Holokausto neigimą ir islamofobiją, Marine Le Pen vykdė partijos „de-demonizacijos“ politiką, švelnindama jos įvaizdį. Marine Le Pen stengėsi ištraukti partiją iš kraštutinių dešiniųjų kultūrinių šaknų ir normalizuoti, suteikdama jai valdymo kultūrą ir smerkdama radikalius narius, tokius kaip jos tėvas, kuris buvo suspenduotas, o paskui pašalintas iš partijos 2015 m. 2011 m. ją išrinkus partijos lydere, FN populiarumas išaugo. Iki 2015 m. FN įsitvirtino kaip viena pagrindinių politinių partijų Prancūzijoje.
2018 m. FN kongrese Marine Le Pen pasiūlė pervadinti partiją į „Rassemblement national“ (Nacionalinis susivienijimas) ir tai buvo padaryta po partijos narių balsavimo. Anksčiau buvęs labai euroskeptiškas, naujasis Nacionalinis susivienijimas 2019 m. pakeitė politiką, nusprendęs agituoti už ES reformą, o ne pasitraukti iš jos ir palikti eurą kaip pagrindinę Prancūzijos valiutą (kartu su CFP franku kai kurioms užjūrio bendrijoms). 2021 m. Le Pen paskelbė norinti likti Šengeno erdvėje, motyvuodama „prisirišimu prie europietiškos dvasios“, tačiau palikti laisvą judėjimą tik Europos Sąjungos piliečiams, o ne trečiųjų šalių piliečiams, gyvenantiems ar nelegaliai esantiems Šengeno šalyse.
Nuorodos
Oficiali svetainė (prancūzų k.)