cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šaltasis karas
Sąvoka „karas“ čia yra sąlyginė, nes ši konfrontacija nebuvo karas tiesiogine to žodžio prasme. Viena iš pagrindinių konfrontacijos sudedamųjų dalių buvo ideologija. Abi supervalstybės siekė pertvarkyti pasaulį pagal savo ideologines nuostatas – kapitalistines iš vienos pusės ir socialistines iš kitos. Laikui bėgant konfrontacija tapo abiejų šalių ideologijos dalimi ir padėjo karinių-politinių blokų lyderiams konsoliduoti aplink save sąjungininkus „išorės priešo akivaizdoje“.
Trinidadas (Kuba)
Trinidadas  – miestas vidurio Kuboje, Sankti Spirituso provincijoje, Karibų jūros pakrantėje, Eskambrajaus kalnų papėdėje. 73 tūkst. gyventojų. Tabako pramonės centras. Svarbus turistinis Kubos objektas.
Graikijos demografija
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 61 % (2008 m. apsk.)
Trinidadas (Kuba)
Paveldas
Trinidadas žymus savo unikaliu kolonstinių laikų architektūros paveldu. Išlikusios akmenimis grįstos gatvės, barokinės architektūros, pastelinių spalvų pastatai, senovinės bažnyčios (tarp jų Švč. Trejybės katedra), aikštės, rūmai. 1988 m. Trinidadas su gretimu „Indėnų slėniu“ įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Graikijos demografija
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 0,6 % (2005 m. apsk.)
Trinidadas (Kuba)
Istorija
Trinidadas įkurtas 1514 m. gruodžio 23 d. Kubos gubernatoriaus Diego Velaskeso. Daug metų miestą valdė iš Baskų krašto kilusi Isnagų šeima. Seniau Trinidadas buvo svarbus cukraus pramonės centras.
Graikijos demografija
Lyčių pasiskirstymas:
Šaltasis karas
Vidinė konfrontacijos logika reikalavo, kad šalys dalyvautų konfliktuose ir kištųsi į įvykius visame pasaulyje. JAV ir TSRS pastangos visų pirma buvo nukreiptos į dominavimą politinėje sferoje. Iš pat pradžių konfrontacija lėmė abiejų supervalstybių militarizaciją.
Graikijos demografija
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 5,16 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Šaltasis karas
Antrojo pasaulinio karo metais JAV ir Sovietų Sąjunga (kartu su Didžiąja Britanija) buvo sudariusios sąjungą prieš nacių Vokietiją, tačiau po karo šios dvi supervalstybės viena kitą laikė didele grėsme. SSRS, kartu su okupuotomis ir aneksuotomis valstybėmis bei savo sąjungininkėmis, sudarė Rytų bloką. Per karą nuniokotas Vakarų Europos valstybes pagal Maršalo planą padėjo atkurti Jungtinės Amerikos Valstijos. Kaip alternatyvą Maršalo planui, Sovietų Sąjunga įkūrė Ekonominės savitarpio pagalbos tarybą (ESPT). 1949 m., remiantis Trumeno doktrina, JAV įkūrė tarptautinę gynybinę sąjungą NATO. Rytų blokas į šį vakarų žingsnį atsakė 1955 m. įkurdamas Varšuvos sutarties organizaciją. Taip JAV ir TSRS sukūrė savo įtakos sferas, kurios buvo įtvirtintos kariniais–politiniais blokais – NATO ir VSO.
Nors Jungtinės Valstijos ir TSRS tiesiogiai nekariavo, tačiau jų kova dėl įtakos dažnai vedė prie lokalių karinių konfliktų įsiplieskimo visame pasaulyje. Tarp žymesnių netiesioginių konfliktų buvo Berlyno blokada (1948–1949 m.), Korėjos karas (1950–1953 m.), Vietnamo karas (1959–1972 m.), Karibų krizė (1962 m.) bei Tarybinės armijos intervencija į Afganistaną (1979–1989 m.).
Graikijos demografija
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Šaltasis karas
Šaltąjį karą lydėjo įprastinės ir branduolinės ginklavimosi varžybos, kurios grėsė trečiojo pasaulinio karo kilimu. Žinomiausias iš atvejų, kai pasaulis atsidūrė ant katastrofos slenksčio, buvo Karibų krizė 1962 m. XX a. 9-ajame dešimtmetyje, SSRS išgyvenant Brežnevizmo laikotarpį, JAV pastariesiems padidino karinį, diplomatinį ir ekonominį spaudimą. 1985 metais naujasis Sovietų Sąjungos prezidentas Michailas Gorbačiovas, siekdamas pakelti ekonomikos lygį bei demokratizuoti Sovietų Sąjungą, pristatė politines ir ekonomines reformas (Perestroiką, Glasnost). Šios reformos nepadėjo, TSKP prarado vadovaujantį vaidmenį, o tuo pačiu metu TSRS prasidėjo ekonomikos žlugimas. Galiausiai TSRS, veikiama ekonominės krizės, taip pat socialinių ir tarpnacionalinių problemų, 1991 m. gruodžio mėnesį žlugo, tai laikoma galutine Šaltojo karo istorijos pabaiga.
Rytų Europoje sovietų nepalaikomos komunistinės vyriausybės žlugo jau 1989–1990 m. Varšuvos sutarties organizacija oficialiai nustojo veikti 1991 m. liepos 1 d.
Graikijos demografija
Tautinė sudėtis
Užsienyje gimę Graikijos gyventojai pagal šalį (Eurostat):
Šaltasis karas
Sąvokos kilmė
Sąvoką „šaltasis karas“ pirmą kartą panaudojo George Orwell savo 1945 m. spalio 19 d. straipsnyje „Tu ir atominė bomba“, išspausdintame britų savaitraštyje „Tribune“. Esė buvo rašoma apie pasaulį, kuris atsidūrė ant branduolinio karo slenksčio:
Antanas Sabaliauskas (1905)
Antanas Sabaliauskas (1905 m. vasario 17 d., senuoju stiliumi vasario 4 d. Klišių dvaras, Raseinių apskritis – ?) – Lietuvos kunigas, spaudos darbuotojas.
Šaltasis karas
Sąvokos kilmė
Bombos atsiradimas pasak Orwell turėjo sudaryti sąlygas 2-3 didžiulių supervalstybių susikūrimui, kurios turėdamos ginklą galintį per kelias sekundes sunaikinti milijonus žmonių pasidalins pasaulį tarpusavyje. Tos supervalstybės arba „antvalstybės“, pasak Orwell, būtų priverstos laikytis nerašyto susitarimo niekada viena prieš kitą nenaudoti atominio ginklo. Tuo pačiu metu, dėl atominio ginklo būdamos nenugalimomis, jos būtų nuolatinio „šaltojo karo“ būsenoje su kita (kitomis) supervalstybe, būdami taikoje, kuri iš esmės nebūtų taika.
Antanas Sabaliauskas (1905)
Biografija
Italijoje, Turino universitete baigė filosofijos studijas, Grigaliaus universitete studijavo teologiją.
Šaltasis karas
Sąvokos kilmė
1946 m. kovo 10 d. laikraštyje „The Observer“ Dž. Orvelas rašė, jog „po praeitų metų gruodį vykusios Maskvos konferencijos Rusija pradėjo „Šaltąjį karą“ prieš Britų imperiją“.
Antanas Sabaliauskas (1905)
Biografija
1933-1934 m. dirbo misionieriumi Indijoje. 1935-1938 m. klebonavo Šveicarijoje. Grįžęs į Lietuvą, 1940-1944 m. Muniškių prie Kauno klebonas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1948 m. atvyko į Venesuelą, 1954 m. – į JAV.
1927 m. Turine įkūrė ir pirmus metus redagavo žurnalą „Saleziečių žinios“. Karakase 1949 m. įkūrė ir iki 1954 m. redagavo laikraštį „Tėvų kelias“. Čikagoje įsteigė ir leido laikraštį „Šiluvos balsas“, pasirodė 3 numeriai.
Šaltasis karas
Istorija
thumb|right|JAV kariai [[Vladivostokas|Vladivostoke Rusijos pilietinio karo metu (1918 metų rugpjūtis).]] Istorikai nesutaria, kada prasidėjo Šaltasis karas. Nors dauguma jų teigia, jog konfliktas prasidėjo iš karto po II pasaulinio karo, kiti sako, kad JAV ir Vakarų Europos valstybės su Rusijos imperija nesutarė jau nuo XIX a. vidurio.
Po 1917 m. kilusios Spalio revoliucijos, dėl kurios Rusija pasitraukė iš Pirmojo pasaulinio karo, Vakarų pasaulis nebepalaikė tarptautinių santykių su SSRS. SSRS vadovas Vladimiras Leninas skelbė, kad Sovietų Sąjunga yra „apsupta kapitalistinio priešo“. V. Leninas, įkūręs Kominterną teigė, kad diplomatija yra ginklas, kiršinantis jų priešus.
Įvairūs įvykiai, vykę prieš Antrąjį pasaulinį karą, rodė kylančią įtampą tarp SSRS ir Vakarų: Vakarų pasaulis palaikė Rusijos pilietiniame kare kovojančius baltagvardiečius; 1926 m. Sovietų Sąjunga rėmė Didžiojoje Britanijoje streikuojančius darbininkus (britai dėl šio poelgio nutraukė ryšius su SSRS); J. Stalino 1927 m. pareiškimas, kad SSRS, nekreipiant dėmesio į praeities nesutarimus, palaikys draugiškus santykius su kapitalistinėmis valstybėmis; JAV atsisakymas pripažinti Sovietų Sąjungos valstybę.
II pasaulinio karo metu vykusios konferencijos
thumb|right|„Didysis trejetas“ [[Jaltos konferencija|1945 m. Jaltos konferencijoje: Vinstonas Čerčilis, Franklinas Ruzveltas ir Josifas Stalinas ]]
Sąjungininkai nesutarė kaip po karo turėtų atrodyti Europos žemėlapis, kur turėtų eiti valstybių sienos. Visos pusės turėjo savų idėjų, kaip išlaikyti tvarką ir saugumą po karo. Vakarų Sąjungininkai siekė įvesti demokratiją kuo didesniame valstybių skaičiuje ir, šioms įstojus į tarptautines organizacijas, tuo pačiu užtikrinti ir jų saugumą. Tuo tarpu Sovietų Sąjunga siekė kontroliuoti su ja besiribojančių valstybių vidaus reikalus.
Jungtinės Amerikos Valstijos ir Didžioji Britanija turėjo skirtingą pasaulio viziją. F. Ruzveltas norėjo pasiekti karinę pergalę Europoje ir Azijoje, būti ekonomiškai stipresniems už britus ir įkurti pasaulinę taikos organizaciją. V. Čerčilio planai buvo labiau susiję su pačia Didžiąja Britanija – išlaikyti kontrolę Viduržemio jūroje, išsaugoti Britų imperiją ir atkurti Rytų Europos valstybių nepriklausomybę.
Amerikiečiai J. Staliną laikė potencialiu sąjungininku, padėsiančiu įgyvendinti JAV planus, o britai į jį žiūrėjo kaip į jiems trukdysiantį priešą. Sovietų Sąjungai užėmus beveik visą Rytų Europą, abu vakarų pasaulio lyderiai varžėsi dėl J. Stalino palankumo. V. Čerčilis ir F. Ruzveltas sudarė skirtingas sutartis su SSRS. 1944 m. spalį V. Čerčilis Maskvoje susitarė su J. Stalinu pasidalinti Balkanus į įtakos sferas, o F. Ruzveltas su J. Stalinu Jaltos konferencijoje susitarė nepalaikyti V. Čerčilio Lenkijos nepriklausomybės atkūrimo klausimu.
thumb|Vokietija po karo buvo suskirstyta į okupacines zonas. Kitos Sąjungininkų derybos vyko Jaltos konferencijoje 1945 m. vasarį, tačiau vis dar nebuvo pasiektas susitarimas dėl Europos padalinimo. 1945 m. balandį V. Čerčilis ir naujasis JAV prezidentas Haris Trumenas priešinosi J. Stalino sprendimui palaikyti Lenkijos socialistų vyriausybę, Lenkijos emigracinės vyriausybės priešininkę, įsikūrusią Liubline.
Po 1945 m. Sąjungininkų pergalės Europoje, SSRS greitai okupavo Rytų Europos valstybes, kol JAV ir kitos šalys savo karius laikė Vakarų Europoje. Vokietiją okupavus Sąjungininkams, Sovietų Sąjunga, Jungtinės Amerikos Valstijos, Didžioji Britanija ir Prancūzija pasidalino Vokietiją ir jos sostinę Berlyną okupacinėmis zonomis.
1945 m. San Franciske vykusioje konferencijoje nuspręsta įkurti Jungtinių Tautų Organizaciją (JTO), kuri palaikytų taiką pasaulyje ir suvienytų valstybes, tačiau JTO nebuvo labai efektyvi, nes kai kurie žmonės turėjo veto teisę. Dėl šios priežasties JTO tapo ginčų vieta, o Sovietų Sąjunga šią organizaciją išvadino propagandos skleidėja.
Potsdamo konferencija ir Japonijos kapituliacija
thumb|Vinstonas Čerčilis, Haris Trumenas ir Josifas Stalinas Potsdamo konferencijoje 1945 metais.
Po Vokietijos kapituliacijos gegužę, liepos mėnesį „Didysis trejetas“ susirinko į Potsdamo konferenciją, kurioje buvo aptarta tolimesnė Vokietijos ir Rytų Europos raida. Tarp konferencijos dalyvių kilo vis didesnė įtampa ir tai skatino įtarimus apie kiekvieno iš jų priešiškus ketinimus. Šioje konferencijoje H. Trumenas perdavė J. Stalinui informaciją, jog Jungtinės Amerikos Valstijos turi naują, labai galingą ginklą.
Rytų bloko įkūrimas
Baigiantis Antrajam pasauliniam karui Sovietų Sąjunga pradėjo Rytinio bloko kūrimą, pakartotinai aneksuodama kelias valstybes ar jų dalis. Tai buvo Latvija (tapusi Latvijos TSR), Lietuva (tapusi Lietuvos TSR), Estija (tapusi Estijos TSR), dalis Suomijos (tapusi Karelijos-Suomijos TSR) ir rytinė Rumunija (tapusi Moldavijos TSR).
Po Antrojo pasaulinio karo sovietai ėmė kontroliuoti Rytų Europos valstybes, kaip atsvarą Lenkijos vyriausybei Londone sukūrė prosovietinę vyriausybę Lenkijoje. Tarp sovietų kontroliuojamų valstybių buvo Rytų Vokietija, Lenkijos, Bulgarijos, Vengrijos, Rumunijos bei Albanijos liaudies respublikos. Tai lėmė, kad Jungtinėje Karalystėje ir JAV TSRS imta vertinti kaip grėsmė.
Siekiant sustiprinti J. Stalino įtaką Rytų bloke, NKVD kūrė slaptąsias policijos tarnybas, kurios susidorodavo su tais, kurie priešindavosi komunistiniam režimui. Kai tik pasigirsdavo ketinimai kurioje nors Rytų bloko valstybėje vėl atkurti nepriklausomybę, J. Stalinas su šios idėjos organizatoriais susidorodavo: žmogus būdavo pašalinamas iš darbovietės, vėliau jis būdavo teisiamas, įkalinamas ir, kai kuriais atvejais, nužudomas.
Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas Vinstonas Čerčilis nerimavo dėl didžiulių Sovietų Sąjungos karinių pajėgų Europoje, kurios galėjo pakenkti Vakarų Europai. 1945 m. balandžio – gegužės mėnesiais V. Čerčilis su savo padėjėjais parengė planą, pagal kurį turėjo „pulti Rusiją dėl Jungtinių Amerikos Valstijų ir Britų imperijos“. Vėliau plano buvo atsisakyta, kadangi britai turėjo per silpnas karines pajėgas.
Įtampos augimas
1946 m. vasarį JAV ambasadorius Maskvoje Džordžas Kenanas parašė „Straipsnį X“, kuris padėjo Jungtinėms Amerikos Valstijoms planuoti tolimesnę Šaltojo karo eigą kovoje su SSRS. Tų pačių metų rugsėjį Viačeslavas Molotovas amerikiečiams išsiuntė telegramą, kurioje JAV išvadino „monopolistų valstybe, kuri yra pasiruošusi bet kokiomis priemonėmis laimėti naująjį karą ir tapti galingiausia jėga pasaulyje.“
Praėjus kelioms savaitėms po Dž. Kenano straipsnio išspausdinimo, Vinstonas Čerčilis Fultono mieste (JAV) pasakė savo žymiąją „Geležinės uždangos“ kalbą. V. Čerčilis kaltino SSRS užsidengus „geležine uždanga“ nuo Ščecino iki Triesto.
1946 m. rugsėjo 6 d. Džeimsas Bernsas Vokietijoje pasakė kalbą, kurioje teigė, jog JAV nepalaiko Morgentau plano, siekiančio sunaikinti Vokietijos karinį pajėgumą, ir tuo pačiu perduodamas Sovietų Sąjungai, kad JAV yra nusiteikusi laikyti savo karius Europoje neribotą laiką. Po mėnesio Dž. Bernsas pripažino, kad jo kalbos esmė buvo „pelnyti Vokietijos žmonių palankumą“.
Kominformas, Tito ir Stalino konfliktas
1947 m. rugsėjį Sovietų Sąjunga įkūrė „Kominformą“ – komunistų informacijos biurą, kuris turėjo koordinuoti Europos komunistinių partijų veiklą. „Kominformas“ patyrė didžiulę nesėkmę, kai 1948 m. birželį kilo J. Tito ir J. Stalino konfliktas. J. Stalinas liepė pašalinti Jugoslaviją iš komunistinių valstybių sąrašo, kadangi ši liko komunistine valstybe, tačiau prisijungė prie „Neprisijungusiųjų valstybių judėjimo“.
Trumeno doktrina
thumb|Karinės sąjungos Europoje.
Vos prasidėjus Hario Trumeno kadencijai, jo patarėjai pradėjo teikti siūlymus, kaip sumažinti Sovietų Sąjungos įtaką pasaulyje. 1947 m. vasarį Didžiosios Britanijos vyriausybė paskelbė, jog nebeturi finansinių išteklių finansuoti Graikijos pilietiniame kare kovojančių Vyriausybės pajėgų, kadangi šios kariavo prieš gerai komunistų aprūpintus sukilėlius. JAV valdžia, išgirdusi apie šį pareiškimą, nusprendė užkirsti kelią tolimesniam komunizmo sklidimui. H. Trumenas paskelbė skirsiantis 400 milijonų JAV dolerių Vyriausybės pajėgoms Graikijos pilietiniame kare. Savo kalboje JAV prezidentas atskleidė ir Trumeno doktriną, kurios tikslas buvo nukreipti JAV užsienio politiką SSRS ekspansijos sulaikymo kryptimi.
Maršalo planas ir perversmas Čekoslovakijoje
right|thumb|Šaltojo karo laikų Europa. Raudoni stulpeliai rodo kokią paramą pagal Maršalo planą gavo valstybė. thumb|Ekonominės sąjungos Europoje.
J. Stalinas įtarinėjo Vakarų valstybes, kad šios padeda SSRS okupuotoms valstybėms ištrūkti iš Sovietų Sąjungos. Dėl šios priežasties jis uždraudė savo sąjungininkams priimti JAV paramą ir pristatė SSRS alternatyvą Maršalo planui – Molotovo planą. Šio plano tikslas buvo panašus į Maršalo planą – atkurti SSRS sąjungininkių ūkį, nukentėjusį Antrojo pasaulinio karo metu. Viena iš šio plano sukūrimo priežasčių buvo ir J. Stalino baimė dėl Vokietijos atsigavimo – jo planuose nebuvo pokarinės Vokietijos, kuri galėtų atsigauti arba priešintis Sovietų Sąjungai.
1948 m. pradžioje, pasigirdus kalboms apie revoliucijos užuomazgas, Sovietų Sąjunga įvykdė perversmą Čekoslovakijoje – vienintelėje Rytų bloko valstybėje, kurioje vyravo demokratinė valdymo sistema. SSRS žiauriai elgėsi su besipriešinančiais Sovietų Sąjungai ir tai paskatino sunerimti Vakarų pasaulį dėl artėjančio karo, todėl JAV Kongrese, nepaisant opozicijos prieštaravimų, greitai buvo priimtas Maršalo planas.
Berlyno blokada
thumb|C-47 lėktuvai Tempelhofo oro uoste Berlyno blokados metu.
1947 metais Jungtinės Amerikos Valstijos ir Didžioji Britanija sujungė joms priklausančias Vokietijos okupacines zonas (vėliau, 1949 m., prie jų prisijungė ir Prancūzija). Siekiant atkurti Vokietijos ekonomiką, 1948 metų pradžioje Vakarų Europos valstybės ir JAV paskelbė Vakarų Vokietijoje įkursiančios federacinę valstybę. Kartu buvo paskelbta ir apie naujos valiutos – Vokietijos markės – įvedimą, kuri turėjo pakeisti reichsmarkes.
Nerijus Vasiliauskas
Nerijus Vasiliauskas (g. 1977 m. birželio 20 d.) – Lietuvos futbolininkas, rungtyniavęs saugo padėtyje.
Šaltasis karas
Berlyno blokada
Po šios žinios paskelbimo J. Stalinas inicijavo Berlyno blokadą, kuri truko nuo 1948 m. birželio 24 d. iki 1949 m. gegužės 12 d. Tai buvo vienas rimčiausių Šaltojo karo konfliktų, jo metu SSRS nutraukė maisto ir kitų būtiniausių produktų tiekimą Vakarų Berlynui. Jungtinės Amerikos Valstijos, Didžioji Britanija, Prancūzija, Kanada, Australija, Naujoji Zelandija ir dar kelios šalys, atsakydamos į šį J. Stalino poelgį, pradėjo lėktuvais į Berlyną siųsti būtiniausias maisto ir kitas prekes.
Nerijus Vasiliauskas
Biografija
Profesionalo karjerą pradėjo Vilniaus „Žalgiryje“. Vėliau rungtyniavo Rusijoje, Lenkijoje, Ukrainoje. 2008 m. grįžo į „Žalgirį“, bandė išvykti į Azerbaidžaną, bet karjerą tęsė Vilniaus „Vėtroje“. 2010 m. išvyko į Estiją.
Šaltasis karas
Berlyno blokada
Sovietų Sąjunga ir Rytų Vokietijos komunistai stengėsi sužlugdyti rinkimus Berlyne, vykusius 1948 m. gruodžio 5 d. Nepaisant komunistų pastangų, ne komunistinės partijos laimėjo rinkimus. Jos surinko 86 % balsų. Po rinkimų vyko protestas, kurio metu Berlyno gyventojai prašė kitų valstybių toliau tęsti produktų tiekimą į jų miestą. 1949 m. gegužę, pasibaigus protestams, J. Stalinas liepė nutraukti Berlyno blokadą.
NATO ir Laisvosios Europos radijo įkūrimas
right|thumb|JAV prezidentas H. Trumenas pasirašo Nacionalinio saugumo akto pataisą, 1949 m. 1949 m. balandį JAV, Didžioji Britanija, Prancūzija, Kanada ir dar aštuonios Vakarų Europos valstybės pasirašė Šiaurės Atlanto sutartį, kuria remiantis buvo įkurta Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacija (NATO). Tų pačių metų rugpjūtį SSRS pradėjo branduolinių ginklų bandymus Semipalatinsko branduoliniame poligone. Sovietų Sąjunga nesutiko dalyvauti Vokietijos atstatymo projekte, pradėtame vykdyti 1948 m., todėl JAV, Didžioji Britanija ir Prancūzija 1949 m. balandį sujungė savo Vokietijos okupacines zonas. Atsakydama į tai, 1949 m. spalį SSRS paskelbė jų kontroliuojamą rytinę Vokietijos pusę Vokietijos Demokratine Respublika.
Nerijus Vasiliauskas
Biografija
Nerijus Vasiliauskas yra sužaidęs 6 rungtynes už Lietuvos rinktinę.
Šaltasis karas
NATO ir Laisvosios Europos radijo įkūrimas
Rytų bloko valstybėse visos žiniasklaidos priemonės buvo šališkos ir skelbė informaciją naudingą komunistams. Radijo ir televizijos stotys bei laikraščiai priklausė valdžiai, t. y. vietinėms komunistų partijoms. Sovietinė propaganda rėmėsi marksizmo principu: priešinosi kapitalizmui, aiškino, kad ginklavimasis yra būtinas jų valstybei.
Nors Rytų Europos klausytojams jau buvo transliuojamos BBC ir Amerikos balso radijo programos, 1949 m. buvo įkurtas Laisvosios Europos radijas. Jis siekė taikiai susidoroti su komunizmu. Laisvosios Europos radijas stengėsi būti nešališkas ir pašalinių jėgų nekontroliuojamas, JAV sukurtas produktas.
Kinijos pilietinis karas
1949 m. Mao Dzedunas, kartu su savo vadovaujama Raudonąja armija, nuo valdžios nuvertė Čiang Kai Šeko vadovaujamą ir JAV remiamą Kuomintango kariuomenę. Sovietų Sąjunga iš karto užmezgė diplomatinius ryšius su naujai įkurta Kinijos Liaudies Respublika. Išsigandę Kinijos revoliucijos ir Sovietų Sąjungos atominių ginklų bandymų, amerikiečiai siekė sustabdyti tolimesnį komunizmo plėtimąsi pasaulyje. Slaptame 1950 m. dokumente Nacionalinė saugumo taryba nusprendė stiprinti savo sąjungininkų kariuomenes ir padidinti finansavimą ginkluotei keturis kartus.
Po sutarties pasirašymo JAV ėmė stabdyti komunizmą. Buvo bandoma pasipriešinti Azijoje, Afrikoje ir Lotynų Amerikoje veikiantiems revoliucionieriams, kurie būdavo remiami SSRS komunistų. JAV stengėsi grąžinti europiečiams jų kolonijas Pietryčių Azijoje ir kituose žemynuose. Šeštojo dešimtmečio pradžioje JAV pasirašė nemažai sutarčių su Japonija, Australija, Naująja Zelandija, Tailandu ir Filipinais, kurių svarbiausios – Australijos, Naujosios Zelandijos ir JAV sutartis 1951 m. (ANZUS) ir Pietryčių Azijos sutarties organizacijos įkūrimas 1954 m. (SEATO).
Korėjos karas
Vienas svarbiausių Šaltojo karo konfliktų buvo Korėjos karas. 1950 m. birželį Kim Ir Seno vadovaujama Šiaurės Korėjos liaudies armija įsiveržė į Pietų Korėją. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba nusprendė paremti Pietų Korėją. Jungtinė armija iš Pietų Korėjos, Jungtinių Amerikos Valstijų, Didžiosios Britanijos, Turkijos, Kanados, Australijos, Prancūzijos, Pietų Afrikos Respublikos, Filipinų, Olandijos, Belgijos ir Naujosios Zelandijos stengėsi sustabdyti įsiveržimą. thumb|left|Generolas [[Daglasas Makarturas iš laivo apžvelgia Inčono pakrantę, 1950 m. rugsėjo 15 d.]]
Valstybėse, kurios dalyvavo Korėjos kare, žmonės pasidalino į dvi grupes – vieni pritarė karui, kiti jo bijojo. Didžiosios Britanijos gyventojai nerimavo, kad gali prasidėti karas su Kinija, kuris sukeltų branduolinį karą. Didžioji Britanija siekė kuo greičiau užbaigti šį karą ir suvienyti Šiaurės ir Pietų Korėjas. Išsiskiriančios amerikiečių ir britų nuomonės pakenkė abiejų valstybių tarpusavio santykiams.
1952 m. pabaigoje Kinija ir Šiaurės Korėja buvo išvargusios nuo karo ir jau ketino iš jo pasitraukti, tačiau J. Stalinas norėjo kariauti toliau, todėl paliaubos buvo pasirašytos tik 1953 m. liepą, po J. Stalino mirties. Kim Ir Senas po paliaubų pasiskelbė Šiaurės Korėjos diktatoriumi ir tapo asmenybės kultu. Pietų Korėjoje lyderiu tapo JAV remiamas I Singmanas, įvedęs totalitarinį valdymą.
N. Chruščiovas, D. Eizenhaueris ir destalinizacija
1953 m. abejose konfliktuojančiose pusėse keitėsi lyderiai. Dvaitas Eizenhaueris Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentu tapo sausį. Paskutinius aštuoniolika H. Trumeno prezidentavimo mėnesių išlaidos ginklavimuisi buvo padidintos keturis kartus. Atėjęs į valdžią D. Eizenhaueris šias išlaidas iš karto sumažino trečdaliu. JAV valstybės sekretorius Džonas Fosteris Dalesas pristatė „Naujojo požiūrio“ (New Look) programą. Ja buvo siekiama kovoti prieš komunizmą ir kitus JAV priešus pasitelkiant branduolinį ginklą. Dž. Dalesas taip pat pristatė ir „Keršijimo“ doktriną (jeigu Sovietų Sąjunga kaip nors pakenktų JAV, pastaroji iš karto pultų SSRS).
Po Josifo Stalino mirties Sovietų Sąjungos vadovu tapo Nikita Chruščiovas. 1956 m. vasario 25 d. N. Chruščiovas nustebino politikus, susirinkusius į 20-ąjį komunistų partijos suvažiavimą – jis pasmerkė J. Stalino darytus nusikaltimus. Naujasis SSRS vadovas pradėjo destalinizacijos kampaniją ir paskelbė, jog vienintelis būdas pabėgti nuo J. Stalino praeities yra pripažinti jo padarytus blogus darbus. 1956 m. lapkričio 18 d. N. Chruščiovas, susitikdamas su Vakarų valstybių ambasadoriais Lenkijos ambasadoje Maskvoje, pasakė savo žymiuosius žodžius: „Patinka jums ar ne, istorija yra mūsų pusėje. Mes jus įveiksime.“ Vėliau SSRS vadovas prisipažino, jog jis kalbėjo ne apie branduolinį karą, bet apie komunizmo pergalę prieš kapitalizmą.
Viešoji paslauga
Viešoji paslauga – valstybės ar savivaldybių įsteigtų specialių įstaigų bei organizacijų veikla, teikianti gyventojams socialines, švietimo, mokslo, kultūros, sporto ir kitas įstatymų numatytas paslaugas. Įstatymų numatytais atvejais bei tvarka viešąsias paslaugas gali teikti ir privatūs asmenys.
Šaltasis karas
Varšuvos paktas ir revoliucija Vengrijoje
thumb|right|300px|Varšuvos pakto valstybės Josifo Stalino mirtis 1953 m. pagerino Vakarų ir Rytų santykius, tačiau Europoje situacija išliko įtempta. Sovietų Sąjunga, bijodama Vakarų puolimo, iki 1949 m. sudarė nemažai sutarčių su Rytų bloko valstybėmis, o 1955 m., kaip atkirtis NATO, buvo įkurta Varšuvos sutarties organizacija.
1956 m. vykusi Vengrijos revoliucija kilo dėl naujos vyriausybės susiformavimo. Naujoji vyriausybė siekė išformuoti slaptąją policiją, pasitraukti iš Varšuvos sutarties organizacijos ir suorganizuoti laisvus rinkimus. Į Vengriją įsiveržus Sovietų Sąjungos armijai, tūkstančiai vengrų buvo suimti ir ištremti į SSRS. Apie 200 000 vengrų pabėgo iš šalies.
Nuo 1957 iki 1961 metų N. Chruščiovas grasino Vakarams branduoliniu ginklu. Jis sakė, kad Sovietų Sąjunga turi tokį ginklą, kuris galėtų sunaikinti bet kurį JAV ar Europos miestą. Tačiau N. Chruščiovas, skirtingai negu J. Stalinas, nenorėjo pradėti karo, jis norėjo „gyventi taikiai“ kartu su Vakarais. Sovietų Sąjungos vadovas teigė, jog gyvenant taikiai, kapitalistinė JAV susinaikins pati save.
Vengrijos revoliucija supriešino komunistų partijas visame pasaulyje. Kadangi SSRS žiauriai susidorojo su Vengrija ir jos gyventojais, komunistinių valstybių vadovai galvojo, kad juos ištiks toks pats likimas. Vengrija turėjo didelę įtaką aplinkinėms komunistinėms valstybėms, todėl nemažai jų negalėjo atsigauti po šios valstybės revoliucijos. Jugoslavijos politikas Milovanas Džilasas sakė: „Žaizda, kurią komunizmo istorijoje paliko Vengrijos revoliucija, niekada iki galo nesugis.“
Berlyno ultimatumas
thumb|Didžiausia sovietų įtakos sferoje buvusių šalių teritorija (1959–1961 m.). 1958 m. lapkričio mėnesį Nikita Chruščiovas nesėkmingai bandė visą Berlyną paversti nepriklausomu, demilitarizuotu „laisvu miestu”. Jis paskelbė Jungtinėms Amerikos Valstijoms, Didžiajai Britanijai ir Prancūzijai šešių mėnesių ultimatumą išvesti savo kariuomenes iš Vakarų Berlyno, arba jis perduosiąs Vakarų šalių teises į Berlyną Rytų Vokietijai. NATO oficialiai atmetė ultimatumą ir N. Chruščiovas jį atsiėmė mainais į Ženevos konferenciją Vokietijos klausimu.
Viešoji paslauga
Viešosios paslaugos samprata
ES tradicinis viešųjų paslaugų apibrėžimas yra pakeistas bendro intereso paslaugų konceptu (services in the general interest). Teigiama, kad viešosios paslaugos terminas nėra tikslus bei gali turėti skirtingų apibrėžimų, todėl gali kilti nesusipratimų. TačiauEuropiniame kontekste toks supratimas yra dažnai prilyginamas universalios paslaugos sampratai, t. y. įsipareigojimui teikti paslaugas universaliai, priimtinomis kainomis, dažnai nedarant skirtumo tarp teikimo išlaidų skirtinguose regionuose. „Universalios paslaugos“ samprata (Walker, Marr 2002) yra dinaminis konceptas, kuris sutelkia dėmesį į tai, kas ir kokiomis sąlygomis teikia paslaugas. Atsižvelgiant į Europos Bendrijos išdėstytus principus dėl universalių paslaugų, teikėjams yra taikomos prievolės siūlyti aukštos kokybės paslaugas už priimtiną kainą visiems vartotojams. Europos Komisija (toliau EK) apibrėžė viešąsias paslaugas kaip rinkos ir ne rinkos paslaugas, kurias viešosios organizacijos priskiria prie tarnaujančių viešajam interesui ir jos yra specifinių viešųjų paslaugų prievolės objektas. Tuo tarpu LR Viešojo Administravimo įstatyme (1999) viešosios paslaugos apibrėžiamos kaip valstybės ar savivaldybių įsteigtų specialių įstaigų bei organizacijųveikla, teikianti gyventojams socialines, švietimo, mokslo, kultūros, sporto ir kitas įstatymų numatytaspaslaugas. Įstatymų numatytais atvejais bei tvarka viešąsias paslaugas gali teikti ir privatūs asmenys. Galiausiai Europos Komisija išskiria „bendro ekonominio intereso paslaugas“, kurios yra susijusios su rinkos paslaugomis ir, apima tokias veiklas: transportą, energetiką ir komunikacijas. Tačiau tokios paslaugos kaip sveikatos apsauga ir švietimas yra paliekamos valstybių narių kompetencijai.
Šaltasis karas
Berlyno ultimatumas
Platesne prasme viena svarbiausių šeštojo dešimtmečio ypatybių buvo Europos integracijos pradžia − šalutinis Šaltojo karo produktas, kurį politinėmis, ekonominėmis ir karinėmis priemonėmis rėmė Trumenas ir Eizenhaueris. Tačiau vėlesnės JAV vyriausybės į jį žiūrėjo prieštaringai, baimindamosis, kad nepriklausoma Europa sudarys separatinę taiką su Sovietų Sąjunga, o pastaroji pasinaudos tuo silpnindama Vakarų šalių vienybę.
Pasaulinės varžybos
Sovietų Sąjunga ir Jungtinės Amerikos Valstijos aktyviai siekė Trečiojo pasaulio valstybių palankumo, nes nuo šeštojo dešimtmečio iki septintojo dešimtmečio pradžios pasaulyje aktyviai vyko dekolonizacija. Nacionalistiniai judėjimai įvairiuose regionuose (Gvatemaloje, Indonezijoje, Indokinijoje) dažnai būdavo remiami komunistų. Trečiojo pasaulio valstybės dažniausiai būdavo remiamos ginkluote.
Viešoji paslauga
Paslaugų teikimas
Kiekviena įstatymu savivaldybei priskirta ar savivaldybės tarybos prisiimta bendroji funkcija turi būti priskirta atskiram departamentui ir skyriui, vengiant bet kokio, net ir gretutinio funkcijų dubliavimosi. Tačiau vienas skyrius gali kontroliuoti, kaip kitas skyrius įgyvendina jam priskirtą funkciją. Pavyzdžiui, jeigu Komunalinių paslaugų skyrius organizuoja atliekų tvarkymą, Sveikatos skyrius gali prižiūrėti, ar prisilaikoma sanitarijos normų, Aplinkos apsaugos skyrius gali kontroliuoti, ar atliekos tinkamai rūšiuojamos, ar jas deponuojant arba deginant nepažeidžiami gamtosauginiai normatyvai, o Finansų skyrius gali tikrinti apmokėjimą ir atsiskaitymą už paslaugas.
Taip pat kiekviena skyriui priskirta funkcija turi būti paskirstyta skyriaus tarnautojams, įrašant funkciją ar jos dalį bei jos vykdymo sąlygas į kiekvieno tarnautojo ar darbuotojo darbo aprašymą ar tarnybinę instrukciją. Tokia sistema ne tik supaprastina valdymą, nes kiekvienas darbuotojas žino, ką konkrečiai jis turi veikti atlikdamas pareigas, bet ir leidžia nustatyti optimalų darbuotojų skaičių, nes kiekvienas darbas kiekvienoje darbo vietoje gali būti įvertintas ir laiko, reikalingo funkcijai atlikti normatyvais, ir papildomomis techninėmis išlaidomis, ir darbo užmokesčiu.
Ledyno nacionalinis parkas (Kanada)
Ledyno nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija Kanadoje, Britų Kolumbijoje, Uoliniuose kalnuose. Įkurtas 1886 m.
Šaltasis karas
Pasaulinės varžybos
JAV įkurta Centrinės žvalgybos valdyba aktyviai priešindavosi amerikiečiams kenkiančioms Trečiojo pasaulio šalims ir remdavo savo sąjungininkus. 1953 m., valdant prezidentui Dvaitui Eizenhaueriui, CŽV vykdė Operaciją Ajax, kurios tikslas buvo nuversti Irano ministrą pirmininką Mohamedą Mosadegą ir jo vadovaujamą ministrų kabinetą. M. Mosadegas buvo Didžiosios Britanijos priešas jau nuo tada, kai 1951 m. nacionalizavo britų naftos kompaniją (dabartinę British Petroleum), įsikūrusią Irane. V. Čerčilis buvo informavęs JAV, kad M. Mosadegas nori prisijungti prie komunistų ir SSRS.
Viešoji paslauga
Apmokėjimas
Iš esmės visos administracinės, komunalinės, socialinės ar kitokios paslaugos yra ūkinė veikla, nes už jų teikimą bendruomenei ir gyventojams yra mokama. Mokėjimas gali būti įvairus. Savivaldybės gyventojas už jam asmeniškai suteikiamas bendruomenines, visiems bendruomenės nariams vienodos kokybės ir vienodomis sąlygomis teikiamas paslaugas, taip pat ir už šių paslaugų administravimo paslaugas, savivaldybei susimoka mokėdamas asmeninių arba gyventojo pajamų mokestį. Kartu jis susimoka ir už draudimą, kad tos paslaugos jam ir jo vaikams bus teikiamos ir tada, kai jis, užbaigęs savo darbinę veiklą, nebegalės mokėti to tiesioginio bendruomenės nario mokesčio. Įmonės už joms savivaldybės teikiamas paslaugas paprastai moka verslo mokesčius. Nekilnojamojo turto mokesčiu dengiamos bendruomeninio turto priežiūros, remonto ir plėtros paslaugos. Už specializuotas paslaugas, priklausomai nuo galimybės jomis pasinaudoti, mokama arba tiesiogiai tas paslaugas teikiančioms ūkinėms struktūroms, arba per savivaldybės kasą – pagal savivaldybės nustatytus tarifus. Sovietinėje sistemoje dauguma ir šių paslaugų išlaidų buvo dengiama bendrųjų mokesčių lėšomis, todėl jos atrodė pakankamai pigios ir neskatino taupyti ne tik bendruomeninio turto, bet ir nacionalinių naudingųjų iškasenų.
Kiekvienas darbas turi būti apmokamas – tai ekonominė aksioma. Todėl ekonomikos požiūriu visi mokesčiai, mokami į savivaldybės ar jos įmonių kasą, yra apmokėjimas už savivaldybės tiesiogiai atliekamą ar jos organizuojamą darbą. Rinkoje niekada nebus įmanoma gauti visas bendruomenei ir jos nariui reikalingas paslaugas, arba jos bus per brangios, nes bus teikiamos tik mažam vartotojų ratui. Savivaldybė paslaugas teikia šiek tiek reguliuodama jų kainas, kad jomis galėtų pasinaudoti visi bendruomenės nariai.
Ledyno nacionalinis parkas (Kanada)
Parke saugomi laukiniai Uolinių kalnų kraštovaizdžiai. Kalnai iškyla iki 390 m aukščio, padengti ledynais. Šlaituose ir slėniuose auga tankūs spygliuočių miškai. Vienas pagrindinių parko objektų – Rodžerio perėja, esanti Selkirko kalnuose. Ji yra 1330 m aukštyje, per ją nutiestas Transkanados geležinkelis.
Viešoji paslauga
Paslaugų grupės
Valstybei paprastai priskiriamos tik tos viešosios paslaugos, kurios yra neatskiriamos nuo valstybinių funkcijų – pilietybės suteikimas, užsienio ryšiai, teisinė apsauga ir kt.
Šaltasis karas
Pasaulinės varžybos
1954 m. CŽV vykdė Operaciją PBSUCCESS, kuria buvo siekiama nuversti demokratiškai išrinktą Gvatemalos prezidentą Džeikobą Arbenzą Guzmaną. Naujoji vyriausybė palaikė JAV – atidavė jiems nacionalizuotą amerikiečių turtą, įkūrė Nacionalinį antikomunizmo komitetą, išleido prieškomunistinius įstatymus.
Viešoji paslauga
Paslaugų grupės
Savivaldybės tiesioginei kompetencijai pirmiausia priskiriamos tos paslaugos, kurias teikiant būtina ypač griežta taisyklių, normų ir standartų kontrolė. Tai:
Ledyno nacionalinis parkas (Kanada)
thumb|left|250px|Rodžerio perėja
Viešoji paslauga
Paslaugų grupės
Visos šios funkcijos negali būti nei tiesiogiai privatizuotos, nei patikėtos vykdyti privačioms struktūroms.
Šaltasis karas
Pasaulinės varžybos
1960 m. birželį Kongo Demokratinė Respublika tapo nepriklausoma valstybe (anksčiau Kongas buvo Belgijos kolonija). Iš karto po to Kongo prezidentas Džozefas Kasa-Vubu atleido demokratiškai išrinktą ministrą pirmininką Patrisą Lumumbą. Prasidėjus Kongo krizei, CŽV remiamas pulkininkas Mobutu Sese Sekas Konge įvykdė karinį perversmą.
Samūniškės
Samūniškės – kaimas Varėnos rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Merkinės, šalia kelio ir atšakos į Subartonis, Subartonių miškuose. Seniūnaitijos centras. Kaimo pietuose telkšo Ešerinis. Yra kaimo kapinaitės.
Viešoji paslauga
Paslaugų grupės
Tačiau dalį taip pat savivaldybės kompetencijai įstatymo priskiriamų funkcijų pilnai arba bent didžiąja dalimi gali atlikti savivaldybės nuosavybės arba iš dalies privačios įmonės ir įstaigos. Tai daugiausia civilizacijos raidoje atsiradusi ūkinė veikla, pradėta vykdyti pačių savivaldybių arba jų iniciatyva, kuri dėl savo specifikos yra monopolistinė, arba negali būti reguliuojama rinkos metodais:
Samūniškės
thumb|left|150px|Kaimo kryžius thumb|left|250px|Samūniškių kapinaitės
Viešoji paslauga
Paslaugų grupės
Trečiąją grupę sudaro veikla, kurią savivaldybės užsakymu ir jos nustatytomis sąlygomis gali atlikti privačios struktūros ar nevyriausybinės organizacijos:
Samūniškės
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Merkinės valsčių, Netiesų apylinkę. Buvo Lukaševičių Masališkių dvaro valda.
Viešoji paslauga
Paslaugų grupės
Išankstinis nusistatymas, jog privačios ūkinės veiklos modelis visais atvejais leidžia greičiau, kokybiškiau ir mažesnėmis sąnaudomis vykdyti savivaldybei priskirtas funkcijas, neatlaiko kritikos. Savivaldybės tikslas yra siekti visuotinės gerovės, visiems savivaldybės gyventojams sudaryti vienodas sąlygas naudotis jų lėšomis sukurta infrastruktūra, todėl ūkinės veiklos ekonomiškumas vienoje, atskirai paimtoje ūkio šakoje, neturi tapti lemiamu privatizavimo kriterijumi. Į visą savivaldybės ūkį reikia žiūrėti kompleksiškai. Vienoje ūkio sferoje privatizavimo keliu sumažinus paslaugos kainą, galima susilaukti žymaus tarifo augimo kitoje. Visiškai nepriimtinas yra monopolinių ūkinės veiklos įmonių privatizavimas, ypač, jeigu prarandamos valdymo ir kontrolės galimybės.
Samūniškės
Gyventojai
Tai kunigo, tautosakos rinkėjo ir skelbėjo Juozapo Čapliko-Šimtakojo (1876–1961) gimtinė.
Viešoji paslauga
Šaltiniai
Offentligt gode Öffentliches Gut Public good Bien común Bien public מוצר ציבורי Beni pubblici Dobra publiczne Public good
Šaltasis karas
Pasaulinės varžybos
Daugelis atsigaunančių Azijos, Afrikos ir Lotynų Amerikos valstybių atsisakė palaikyti JAV arba SSRS Šaltajame kare. 1955 m. Bandunge vykusioje Azijos ir Afrikos valstybių konferencijoje susirinkusios Trečiojo pasaulio valstybės nusprendė nesikišti į Šaltąjį karą. Konferencijoje nuspręsta įkurti „Neprisijungimo judėjimą“, kurio nariai siekė išlikti neutralūs ir neprisijungti prie jokių karinių organizacijų.
Kinijos-SSRS santykių lūžis ir kosminės lenktynės
thumb|right|Kosminių lenktynių įvykiai nuo 1957 iki 1975 m.
Po 1956 m. Sovietų Sąjunga patyrė nemažai pralaimėjimų, vienas pagrindinių – Kinijos ir SSRS santykių lūžis. Mao Dzedunas gynė mirusį SSRS diktatorių Josifą Staliną nuo Nikitos Chruščiovo išsakytos kritikos. Mao Dzedunas vadino N. Chruščiovą paviršutinišku vadovu. Atsakydamas į Kinijos vadovo kritiką N. Chruščiovas Mao Dzeduną apibūdino kaip „lunatiką soste“. Po šių apsižodžiavimų Sovietų Sąjungos vadovas dar bandė atkurti diplomatinius santykius su Kinija, tačiau Mao Dzedunas šiuos bandymus ignoravo.
Kubos revoliucija ir Kiaulių įlankos invazija
thumb|right|Liepos 26-osios judėjimo vėliava
1959 m. sausio mėnesį Kuboje Liepos 26-osios judėjimas perversmo metu nuvertė prezidentą Fulgencijų Batistą. Diplomatiniai santykiai tarp JAV ir Kubos po revoliucijos pagerėjo, tačiau vėliau Vašingtone turėjusiame vykti Dvaito Eizenhauerio ir naujojo Kubos vadovo Fidelio Kastro susitikime JAV prezidentas nepasirodė. Susitikime vietoje jo dalyvavo viceprezidentas Ričardas Niksonas.
1961 m. sausio mėn., prieš baigdamas kadenciją, JAV prezidentas D. Eizenhaueris nutraukė ryšius su Kuba. Naujai išrinktas prezidentas Džonas Kenedis suorganizavo CŽV operaciją, kurios metu Kiaulių įlankoje turėjo išsilaipinti apie 1500 JAV kareivių ir nuversti Kubos lyderį Fidelį Kastro. Tačiau amerikiečiai susidūrė su netikėtu pasipriešinimu. Jie buvo apsupti, paimti į nelaisvę ir grąžinti JAV mainais už vaistus ir maistą. Šis JAV pralaimėjimas tik dar labiau sustiprino Fidelio Kastro valdžią, o Kuba susilaukė Sovietų Sąjungos palaikymo.
Berlyno krizė
thumb|Sovietų Sąjungos tankai prieš JAV tankus. 1961 m. spalio 27 d. 1961 metais vykusi Berlyno krizė buvo vienas paskutiniųjų Šaltojo karo įvykių, susijusių su Berlynu ir pokarine Vokietija. Nuo šeštojo dešimtmečio pradžios SSRS labai apribojo galimybes emigruoti iš Sovietų Sąjungos kontroliuojamos teritorijos. Tačiau kiekvienais metais vis daugiau žmonių iš Rytų Vokietijos pabėgdavo į vakarinių valstybių kontroliuojamą Vakarų Vokietiją.
Į Vakarų Vokietiją bėgdavo ir išsilavinę žmonės, įvairūs mokslininkai. Iki 1961 m. iš Rytų Vokietijos jau buvo pabėgę apie 20% gyventojų. 1961 m. birželį SSRS paskelbė ultimatumą Vakarų valstybėms, kad šios kuo greičiau patrauktų savo karius iš Vokietijos. Tačiau ultimatumo buvo nepaisyta ir rugpjūčio 13 d., SSRS iniciatyva, Vakarų ir Rytų Berlynas buvo padalintas vieline tvora, kuri vėliau buvo sutvirtinta ir pavadinta Berlyno siena.
Karibų krizė ir Chruščiovo nušalinimas
thumb|Amerikiečių lėktuvas skrenda virš SSRS laivo Karibų krizės metu.
Nepasisekus Kiaulių įlankos invazijai, Džonas Kenedis kartu su savo patarėjais toliau ieškojo būdų, kaip nuversti Fidelį Kastro. Nemažai vilčių buvo dėta į Dž. Kenedžio patarėjų paruoštą „Kubos projektą“, apie kurį 1962 m. vasarį sužinojo Nikita Chruščiovas. „Kubos projektas“ buvo CŽV paruoštas planas, siekęs nuversti Kubos vyriausybę ir nužudyti jos lyderį Fidelį Kastro. Išsigandę amerikiečių puolimo, Sovietų Sąjungos vadovai liepė kuo greičiau dislokuoti branduolines raketas Kuboje.
Džonas Kenedis, sužinojęs apie Sovietų Sąjungos veiksmus, inicijavo blokadą Kubai (JAV nebesiuntė jiems maisto ir kitų produktų) ir paskelbė ultimatumą SSRS. Nikita Chruščiovas nusprendė išvengti konflikto ir pasitraukė iš Kubos su sąlyga, kad amerikiečiai daugiau nebepuls Kubos. Karibų krizė buvo vienas svarbiausių Šaltojo karo įvykių, galėjusių pasibaigti branduoliniu karu.
1964 m. Kremlius suorganizavo N. Chruščiovo, praradusio daug šalininkų dėl abejotinų sprendimų, nušalinimą iš pareigų. N. Chruščiovas buvo apkaltintas žiaurumu, žemės ūkio sugriovimu ir kitais nusikaltimais. Jam buvo leista pasitraukti iš pareigų savo noru, tačiau kitus septynerius metus buvęs SSRS vadovas praleido namų arešte.
Įtampos mažėjimas (1962–1979 m.)
right|thumb|JAV astronautai 1969 m. nusileido [[Mėnulis|Mėnulyje.]] Šeštajame ir septintajame dešimtmetyje JAV ir Sovietų Sąjunga sunkiai prisitaikė prie kitokios Šaltojo karo eigos, kai pasaulis daugiau nebebuvo aiškiai padalintas į Vakarų ir Rytų blokus. Prasidėjus pokario laikotarpiui Vakarų Europa ir Japonija greitai atsigavo nuo Antrojo pasaulinio karo patirtų nuostolių. Šios valstybės pagal Bendrąjį vidaus produktą jau buvo aplenkusios Sovietų Sąjungą ir pasivijusios JAV.
Trečiojo pasaulio valstybės, įstojusios į Neprisijungimo judėjimą, pradėjo priešintis dviem pasaulio supervalstybėms ir kai kurios jų išsikovojo nepriklausomybę. Šioms valstybėms iš dalies padėjo ir 1973 m. kilusi naftos krizė. Atsigaunant nukentėjusioms šalims, Sovietų Sąjunga, valdant Leonidui Brežnevui ir Aleksejui Kosyginui, kovojo su jiems kilusiomis ekonominėmis problemomis.
Prancūzijos pasitraukimas iš NATO
Šarlio de Golio prezidentavimo laikotarpiu Prancūzijoje kilo nesutarimai tarp NATO narių. Š. de Golis protestavo dėl pernelyg didelės JAV įtakos NATO organizacijai ir dėl labai artimų diplomatinių santykių tarp Didžiosios Britanijos ir JAV. 1958 m. rugsėjo 17 d. JAV prezidentui Dvaitui Eizenhaueriui ir Didžiosios Britanijos premjerui Haroldui Makmiljanui buvo išsiųstas memorandumas dėl prancūzų statuso NATO. Š. de Golis jame prašė lygių teisių Prancūzijai, Didžiajai Britanijai ir JAV bei prancūzams artimų valstybių priėmimo į NATO. Jungtinių Amerikos Valstijų ir Didžiosios Britanijos vadovai su šiomis sąlygomis nesutiko. Tai sužinojęs Prancūzijos prezidentas nusprendė pasitraukti iš NATO ir liepė išvesti kitų valstybių kareivius iš Prancūzijos teritorijos.
Brežnevo doktrina
1968 m. rugsėjį, praėjus mėnesiui po invazijos į Čekoslovakiją, vyko Lenkijos darbininkų partijos suvažiavimas. Jame dalyvavo ir Sovietų Sąjungos vadovas Leonidas Brežnevas, ten pristatęs ir Brežnevo doktriną. Joje buvo skelbiama, kad bet kuri valstybė, pakeisianti marksizmą-leninizmą į kapitalistinį režimą, susilauks SSRS nemalonės ir pasikėsinimo į tos valstybės nepriklausomybę. Doktrina buvo paruošta dėl Lenkijos, Vengrijos ir Rytų Vokietijos, nes šios valstybės ribojosi su demokratinėmis ir kapitalistinėmis valstybėmis Vakarų Europoje.
Įvykiai Trečiojo pasaulio valstybėse
thumb|right|SSRS ministras pirmininkas [[Aleksejus Kosyginas (kairėje) kartu su JAV prezidentu Lindonu Džonsonu 1967 m. dalyvavo Glasboro konferencijoje.]] 1965 m. balandžio mėnesį JAV prezidentas Lindonas Džonsonas, baimindamasis revoliucijos Lotynų Amerikoje, išsiuntė 22 000 karių į Dominikos respubliką su tikslu okupuoti šią valstybę. 1966 m., jau okupuotoje Dominikos respublikoje vykę prezidento rinkimai atnešė pergalę konservatoriui Choakinui Balaguerui. Rinkimų rezultatai nebuvo netikėti, nes Ch. Balaguero oponentas, Dominikos revoliucionierių partijos atstovas Chuanas Bošas, neskyrė daug dėmesio savo rinkiminei kampanijai.
1970 m. Čilėje vykusius prezidento rinkimus laimėjo Čilės socialistų partijos kandidatas Salvadoras Aljendė. 1973 m. rugsėjo 11 d. CŽV remiamas generolas Augustas Pinočetas įvykdė perversmą ir tapo Čilės diktatoriumi. A. Pinočetas žudė ir suėmė didelę dalį S. Aljendės rėmėjų, atsisakė buvusio prezidento vykdytų ekonominių reformų. A. Pinočetas prezidento pareigas ėjo iki 1990 m.
Po to, kai 1972 m. Jamaikos ministru pirmininku buvo išrinktas Maiklas Menlis, Jamaikos tarptautiniai santykiai su Kuba pagerėjo. Tuo buvo nepatenkintos Jungtinės Amerikos Valstijos. JAV pradėjo remti M. Menlio politinius varžovus, kelti maištą Jamaikos armijoje bei samdyti kareivius kovai prieš esamą Jamaikos vyriausybę.
Somalyje karinės pajėgos, vadovaujamos Mohamedo Siado Barės, 1969 m. įvykdė nesmurtinį perversmą ir įkūrė Somalio demokratinę respubliką, kurią rėmė Sovietų Sąjunga. Po ketverių metų proamerikietiškų pažiūrų Etiopijos imperatorius Haile Selasie 1974 m. buvo nuverstas SSRS palaikomų Etiopijos kareivių, vadovaujamų Mengistu Haile Mariamo. 1977-78 m., prasidėjus Ogadeno karui tarp Somalio ir Etiopijos, M. S. Barė prarado SSRS paramą ir sudarė sąjungą su JAV. Šiame kare etiopų pusėje dalyvavo ir Kubos kariai.
1974 m. Portugalijoje vyko „Gvazdikų revoliucija“. Jos iniciatoriai kovojo prieš autoritarinį „Antrosios respublikos“ valdymą. Po revoliucijos į Portugaliją buvo sugrąžinta daugiapartinė sistema, sudarytos palankesnės sąlygos Angolai bei Rytų Timorui tapti nepriklausomomis nuo Portugalijos. Angoloje tuo metu prasidėjo pilietinis karas. Jo metu kovojo Angolos liaudies judėjimo už išsivadavimą (MPLA) pajėgos, remiamos Kubos ir Sovietų Sąjungos, bei Nacionalinis Angolos išlaisvinimo frontas (FNLA), remiamas JAV ir Kinijos Liaudies Respublikos. Jungtinės Amerikos Valstijos, Pietų Afrikos Respublika ir keletas kitų Afrikos valstybių taip pat rėmė Nacionalinę sąjungą visiškai Angolos nepriklausomybei pasiekti (UNITA). Po UNITA įkūrimo Kubos valdžia išsiuntė karius į Angolą palaikyti MPLA. Pietų Afrikos Respublika atsakė į šį veiksmą išsiųsdama karius palaikyti UNITA, tačiau MPLA, remiama vėliau savo karius išsiuntusios SSRS, 2002 m. laimėjo pilietinį karą.
Draugiškų santykių tarp Kinijos ir JAV atkūrimas
Kinijos ir JAV santykiai buvo įtempti nuo pat 1949-ųjų, kai Kinijoje buvo paskelbta Mao vadovaujama komunistinė respublika. JAV atsisakė pripažinti Kinijos valdžią kaip legalią bei palaikė į Taivaną emigravusią senąją nacionalistų GMD vyriausybę. JAV naudojosi savo įtaka Jungtinių Tautų generalinėje asamblėjoje, kad neleistų komunistams būti priimtiems į organizaciją - iki 1971-ųjų oficialiai Kiniją atstovavo Taivanas.
Korėjos karo metu (1950-1953) dviejų valstybių santykiai pablogėjo. Mao baiminosi, jog JAV kariai, atvykę padėti Pietų Korėjai, gali įsiveržti į Kiniją ir bandyti nuversti komunistų valdžią ir todėl nusprendė nusiųsti armijos dalinius sąjungininkų atakai atlaikyti. Ši Kinijos pagalba komunistinei Šiaurės Korėjai JAV buvo laikoma kaip didelio pavojaus signalu, kuris dar labiau sustiprino negatyvų vyriausybės požiūrį į šalį. Po Korėjos karo JAV nusprendė sustiprinti savo sąjungininkes Azijoje, ypač Japoniją ir Taivaną.