cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Audronė Simonaitytė-Gaižiūnienė
Biografija
Pirmoji muzikos mokytoja buvo motina – mokė skambinti fortepijonu. 1958–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Danguolė Vaitkutė), o 1965–1969 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. Antano Budriūno ir doc. Povilo Bekerio klasės).
Chorvedės darbą pradėjo su Kauno medicinos mokyklos merginų choru, mokytojavo Palemono bendrojo lavinimo mokykloje, dirbo akompaniatore Kauno vakarinėje muzikos mokykloje.
Frankoprovansalų tarmė
Frankoprovansalų tarmė arba Arpitanų tarmė (patouès, arpitano, patoa; ) – romanų kalba, turinti keletą atskirų tarmių, sudarančių kalbinį porūšį, besiskiriantį nuo prancūzų ir oksitanų kalbų. Terminą XIX a. sukūrė G. I. Askolis: kalba turi prancūzų ir provansiečių kalbų bruožų, tačiau nė vienai jų nepriklauso. Tačiau šis terminas kelia šiokį tokį nepasitenkinimą ir vis labiau populiarėja neologizmas „arpitanas“.
Audronė Simonaitytė-Gaižiūnienė
Biografija
1973–1975 m. buvo Šv. Kryžiaus lietuvių parapijos vargonininkė ir choro vadovė Čikagoje, taip pat ir lietuvių tautinio meno ansamblio dirigentė. 1984–1994 m. Čikagos Lietuvių operos chormeisterė. 1989 m. vasario 26 d. dienraščio „Draugas“ 80 metų jubiliejaus koncerte dalyvavo ir choras, diriguojamas A. Gaižiūnienės.
Kaip solistė su „Dainavos“ meno ansambliu dainavo A. Jurgučio muzikiniuose spektakliuose „Pamario pasaka“, „Čičinskas“ ir „Vilniaus pilies legenda“, nemaža vaidmenų sukūrė Džakomo Pučini, Volfgango Amadėjaus Mocarto, C. M. Weberio, Džiuzepės Verdi, Džoakino Rosini, B. Smetanos, G. Donizetti operose Čikagos Lietuvių operoje, koncertavo su Rockfordo miesto ir kitais amerikiečių simfoniniais ir kameriniais orkestrais bei chorais, atlikdama kantatinio-oratorinio žanro kūrinių solo partijas. Dainavo daugelyje lietuvių kolonijų Amerikoje ir Kanadoje, taip pat ir Vokietijoje. Iš viso yra surengusi apie 230 solinių koncertų, solinio dainavimo konkursuose laimėjo įvairių premijų bei stipendijų.
Frankoprovansalų tarmė
Kalbos vartotojų skaičius sparčiai krenta. Pasak UNESCO (1995 m.), frankoprovansalų tarmė yra „potencialiai nykstanti kalba Italijoje“ bei „nykstanti kalba“ Šveicarijoje ir Prancūzijoje.
Bruškovščizna
Bruškovščizna  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Narevo, apie 23 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 35 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Narevo upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Balstogės Boleslavo Lamento sanktuariumas
Balstogės Boleslavo Lamento sanktuariumas – sanktuariumas, esantis Balstogės mieste. Sanktuariumas priklauso Balstogės Boleslavo Lamento parapijai. 1982-1991 m. vyko sanktuariumo statybos.
Vengrijos futbolo varžybos 1930–1931 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1930–1931 m.
Kuršai (Kelmė)
Kuršai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Užvenčio. Prie kaimo telkšo Kuršų I tvenkinys, Kuršų II tvenkinys, Kuršų III tvenkinys, Kuršų IV tvenkinys.
Imbarės I senosios kapinės
Kapinės
Įrengtos apie 0,5 m aukščio kalvelėje. Netaisyklingos trapecijos plano, pailgos šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 59 m ilgio ir 42 m pločio. Apjuostos akmenų pylimo, kurio pietrytinėje dalyje paliktas tarpas vartams.
Paviršius nelygus, banguotas, žemėja į pietryčius. Laidojimo žymių nėra. Šiaurinėje dalyje stovi medinė, stačiakampio plano koplyčia su keturšlaičiu stogu. Už koplyčios auga aukštas klevas, kurį sudaro ratu išsidėstę 10 kamienų, o centre užaugęs jaunas 11-tas kamienas. Kapinių pakraščiuose auga aukšti lapuočiai medžiai.
2 km į vakarus yra Imbarės II senosios kapinės, o 1,72 km į pietvakarius – Gedgaudžių senosios kapinės. thumb|left|300px|Kapinių tvoros fragmentas
Istorija
Įrengtos XVI a. kaimo pietrytiniame pakraštyje, bendro naudojimo ganyklų žemėje. Veikė iki XVIII a. pab. – XIX a. pr. Laidoti Imbarės gyventojai. Vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais, Senkapiais (🇬🇸). Kapines uždarius, iki Pirmojo pasaulinio karo čia retsykiais laidoti savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai ir pan.
Mirusiems atminti nuo seno kapinėse stovėjo koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir trejetas monumentalių kryžių. Jie 1941 m. atnaujinti ir pastatyta koplyčia, kurioje saugoti Švč. Mergelės Marijos paveikslas (nežinomas autorius) ir Šv. Pranciškaus Asyžiečio skulptūra (skulptorius Anicetas Puškorius).
Kasmet kapinėse Imbarės gyventojai rinkdavosi kasmet gegužinių pamaldų.
1997 m. gruodžio 31 d. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (kodas L567), 2005 m. balandžio 29 d. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
1279 m.
1279 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Gintautas Navickas (1946)
Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo, kuris mokėjo griežti smuiku ir buvo suorganizavęs orkestrėlį. Baigęs Gruzdžių vidurinę mokyklą, 1963–1969 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. V. Žvirblis). 1969 m. I respublikiniame jaunųjų dirigentų konkurse Kaune laimėjo trečiąją vietą. 1969–1974 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Aleksos ir prof. K. Kavecko klasės). Studijuodamas dirbo Vilniaus mokytojų namų mišriojo choro chormeisteriu.
Gireliai (Užusaliai)
Gireliai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Užusalių.
Kuopijas
Kuopijas – miestas vidurio Suomijoje, prie Kalavesio ežero. Transporto centras (geležinkelio, vandens, kelių) – yra uostas (kanalais susisiekiantis net su Baltijos jūra), oro uostas (vietinių skrydžių). Verslo ir pramonės centras. Išvystyta maisto apdirbimo pramonė, audinių gamyba. Kasmet čia vyksta Suomijos ledo maratonas, Kuopijo šokių ir muzikos festivaliai, Pujo žiemos žaidynės. Kuopijas – Rytų Suomijos provincijos kultūrinis centras.
Miesto įžymybė – Pujo (Puijo) bokštas, greta kurio vyksta ir tarptautinės slidinėjimo nuo tramplino varžybos. Miestą supa daug ežerų ir ežerėlių, miškingų vietų. Kuopijas – švietimo centras, čia yra ketvirtasis pagal dydį Suomijos universitetas (Kuopion yliopisto, įk. apie 1970 m.), kurio pagrindinės studijų kryptys orientuotos į gamtos ir aplinkos apsaugos mokslus. Yra taikomųjų mokslu universitetas „Savonia“, Sibelijaus akademijos Kuopijo filialas.
Istorija
1653 m. Kuopiją įkūrė švedų karo vadas Peteris Brahė, nors oficialia įkūrimo data laikoma 1775 m. lapkričio 17 d., kai švedų karalius Gustavas III įsakė šioje vietoje kurti miestą.
Druskė
Druskė (Salsola) – burnotinių (Amaranthaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso žolės arba puskrūmokšniai su pražanginiais siaurais lapais. Žiedai sutelkti lapų pažastyse varpiškuose žiedynuose.
Gentyje yra apie 100 rūšių. Lietuvoje auga 3 rūšys:
François Fillon
François Fillon (g. 1954 m. kovo 4 d. Le Mane, Sarto departamentas) – Prancūzijos politikas, Prancūzijos Nacionalinės Asamblėjos narys, buvęs šalies darbo ir socialinių reikalų (2002–2004 m.) bei švietimo ministras (2004–2007 m.), Prancūzijos ministras pirmininkas (2007–2012 m. gegužės mėn.).
F.Fillonas buvo antrasis ilgiausiai pareigas ėjęs premjeras (po Žoržo Pompidu) bei vienintelis, premjero pareigose dirbęs visą prezidento (Nikolia Sarkozy) kadenciją.
Politinė karjera
'''
Išsilavinimas
'''
Šeima
'''
Įdomūs faktai
Su žmona Penelope susipažino tuomet, kai ji Le Mans mieste gyventojus mokė anglų kalbos. Susituokė 1980 m. nuotakos šeimos bažnyčioje. Jo brolis Dominique vėliau vedė Penelopės seserį Džeinę (Jane).
'''
Hobiai
'''
Grenlandijos klausimas
Grenlandijos klausimas – Norvegijos ir Danijos ginčas dėl Rytų Grenlandijos teritorijų valstybinės priklausomybės XX a. 3 dešimtmetyje.
1905 m. susikūrusi nepriklausoma Norvegijos valstybė turėjo ekonominių interesų Grenlandijoje, buvusioje sudėtine istorinės Norvegijos karalystės dalimi. Rytų Grenlandijos prieplaukomis kaip uostais naudojosi norvegų žvejai ir banginių medžiotojai. Po I Pasaulinio karo suvereno teisės Grenlandijoje buvo pripažintos Danijai. 1924 m. pasirašytas susitarimas tarp Danijos ir Norvegijos patvirtino lygias norvegų ir danų žvejų teises Grenlandijos pakrantėse, tačiau tik 20 metų. Įtampa tarp Norvegijos ir Danijos išaugo 4 dešimtmečio pradžioje. 1931 m. birželio 27 d. Hallvard Devold savo privačia iniciatyva iškėlė Norvegijos vėliavą vienoje iš Rytų Grenlandijos prieplaukų ir paskelbė okupuojąs tam tikras Grenlandijos teritorijas Norvegijos karaliaus vardu. Po kiek laiko Norvegijos vyriausybė oficialiai paskelbė okupuojanti dalį negyvenamų teritorijų (vadinamą Eriko Raudonojo žemę) Rytų Grenlandijoje. 1932 m. buvo paskelbtas dar ir kitų teritorijų (Pietryčių žemės) užėmimas. Norvegijos dešinieji politikai tikėjosi, kad Grenlandijos klausimas suvienys šalį ir išves ją iš „partinės politikos“. Tiesa, karinė okupacija organizuota nebuvo. Tiesioginės derybos tarp Danijos ir Norvegijos 1932 m. rudenį buvo nesėkmingos. Danija kreipėsi į Hagos tarptautinį teismą. Su ginčo perdavimu spręsti šiam organui sutiko ir Norvegija. 1933 m. balandžio 5 d. Hagos teismas pripažino Norvegijos veiksmus okupuojant Grenlandiją neteisėtais. Norvegija pripažino šį sprendimą, tačiau jos santykiai su Danija išliko šalti iki II pasaulinio karo, kas trukdė Skandinavijos valstybių bendradarbiavimui.
Užbaliai (Pagėgiai)
Užbaliai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Piktupėnų, šiauriau magistralės (E77). Pietuose – Vidgiriai.
Perdraudimas
Perdraudimo veikla – ūkinė komercinė veikla, kuria prisiimama draudimo ar perdraudimo įmonės perduodama rizika. Perdraudimo veikla taip pat yra veikla, kai draudimo ar perdraudimo įmonė, išskyrus „Lloyd’s“ draudikų asociaciją, prisiima riziką, perduodamą bet kurio „Lloyd’s“ nario.
Finansinis perdraudimas
Finansinis perdraudimas – perdraudimo veikla, kai tiesioginis didžiausias tikėtinas nuostolis (suprantamas kaip didžiausia perduota ekonominė rizika, kurią lemia tiek apdraustos rizikos reikšmingumas, tiek pasirinktas rizikos perdavimo laikas) visą finansinio perdraudimo sutarties galiojimo laiką ribotu dydžiu, bet gerokai viršija draudimo įmoką. Šiai perdraudimo veiklai būdinga: finansinio perdraudimo sutarties nuostatos, kuriomis siekiama nuosekliai subalansuoti šalių tarpusavio ekonominę patirtį, kad būtų pasiektas pageidaujamas rizikos perdavimas, arba tai, kad pinigų vertės kitimas laikui bėgant yra reikšmingas.
Neries regioninis parkas
left|150px
Neries regioninis parkas – saugoma gamtinė-kultūrinė sritis, abipus Neries upės, maždaug tarp Vilniaus ir Kernavės. Parkas įsikūręs trijose savivaldybėse: Vilniaus rajone, Elektrėnų savivaldybėje ir Trakų rajone. Plotas apima 100 km², miškai užima 87 % teritorijos. Parko direkcija įsikūrusi Dūkštose. Parkas įsteigtas siekiant išsaugoti ypač vertingą Neries vidurupio kilpų sistemą, vertingas miškingo Neries slėnio biocenozes, gausias kultūros vertybes.
Draustiniai ir rezervatai
Parko teritorijoje įsteigtos šios saugomos teritorijos:
miniatiūra|170px|left|Direkcija Dūkštose. Priekyje [[Little Free Library bibliotekėlė]]
Gamtos vertybės
miniatiūra|240px|Reginys nuo Paneriškių regyklos thumb|left|170px|Dūkštos upės vaga rudens vakare Parko ašis – Neries slėnis su raiškiomis terasomis, raguvomis, kilpomis, šaltinių ir upokšnių santakomis. Upės vagą iš abiejų pusių supa Dūkštų-Šilėnų miškai ir Panerių miškai, kuriuose auga daugiau nei 100 metų senumo pušys, išlikę senų ąžuolų (ypač viename didžiausių šalyje Dūkštų ąžuolyne). Parko teritoriją vagoja link Neries tekantys sraunūs, šaltiniuoti, akmeningi upokšniai – Dūkšta, Aliosė, Vaigalė, Čekonė, Bražuolė, Saidė (Moluvenė), Rugtupis, Elna ir kt. Ypač vaizdinga yra Neries ir Saidės santaka, kurioje gausu ledyno atridentų akmenų (didžiausias – Didysis Saidės akmuo). Ypatingą vertę turi erozinis Dūkštos slėnis bei pats upelis, tekantis ypač akmeninga vaga. Parke taip pat telkšo keletas nedidelių, miškų supamų ežerėlių – Velniakampis, Ilgelis, Vepriškai, Ešerinis.
thumb|left|240px|Šilėnų „Akies“ šaltinis
Geologiškai svarbios Karmazinų, Dūkštų, Bražuolės tufų atodangos, ypač statūs, vaizdingi skardžiai atsiveria ties Paneriškėmis, Airėnais. Šalia Neries vagos galima išvysti savitų susicementavusių uolienų – konglomeratų; didžiausi tokie konglomeratai yra Naujosios Rėvos, Ausiutiškių ir Airėnų. Geologiškai svarbūs akmenys riogso šalia upelių vagų – tai Didysis Saidės akmuo ir Bražuolės akmuo. Į šiaurę nuo Zabarijos atsiveria vaizdingos Zabarijos kalvos. Siaurame Neries slėnyje trykšta daug šaltinių ir šaltiniuotų upokšnių. Svarbiausi šaltiniai yra Saidžių, Šilėnų, Šilėnų Akies, Pinyklos, Rastinėnų, Pušyno, Vangos.
thumb|200px|Šventasis Daubų ąžuolas
Kultūros paveldas
thumb|left|240px|Buivydų piliakalnis thumb|left|240px|Karmazinų pilkapynas Ruožas tarp Vilniaus ir Kernavės yra viena seniausiai apgyvendintų Lietuvos vietų, pasižyminti savo mitogeografine svarba. Neries pakrantėse stūkso aibė piliakalnių, rasta daug senovės gyvenviečių ir laidojimo kompleksų (pilkapynų). Protėvių laikus mena regioninio parko plotuose stūksantys 9 piliakalniai: (nuo Vilniaus link Kernavės) Stirnių, Naujosios Rėvos, Velniakampio, Vėjo (Buivydų II), Karmazinų, Buivydų, Bradeliškių, Grabijolų, Paalkių. Be to, šalia Grabijolų stūkso Grabijolų alkakalnis, šalimais teka mitologinis Saldusis upelis, o kitame Neries krante yra Vilkų duobė. Neries pakrantėse aptikti didžiausi Lietuvoje pilkapynai: pats svarbiausias ir didžiausias – Karmazinų pilkapynas. Atlikus archeologinius kasinėjimus, 1997 m. rudenį vienas iš Karmazinų pilkapyno pilkapių vėl buvo rankomis supiltas. Dabar dalis pilkapių yra archeologiškai atkurta. Kiti svarbūs pilkapynai: Žemųjų Semeniukų, Popų (Vingelių), Sidaronių, Papiškių, Kragžlių, Padūkštų, ypač gausūs Paaliosės, Zabarijos, Grabijolų pilkapynai. Tarp Dūkštų ir Airėnų, netoli Kernavės kelio, guli mitologinis Airėnų akmuo, išraižytas mįslingais ženklais, kartais vadinamais „runomis“, Valų kaime – Valų akmuo su pėda, Karmazinų apylinkėse – pėduotas Dziuravo akmuo.
Penkvalakiai
Penkvalakiai – kaimas šiaurės rytinėje Vilkaviškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Paežerių, prie kelio.
Neries regioninis parkas
Kultūros paveldas
Įdomi Dūkštų miestelio bažnyčia, sumūryta iš akmenų, Šilėnų kaimas su medine Švč. Mergelės Marijos bažnytėle, Panerių dvaro sodyba su parku. Taip pat dvarų sodybos ar jų fragmentai išlikę Mozūriškėse (Mozūriškių dvaras), Pylimuose (Legotiškių dvaras), Elniakampyje. Čekoniškės garsėja verbų rišimo tradicijomis. Neries pakrantėje įsikūręs etnografinis gatvinis Grabijolų kaimas. Sidaronių kaime saugoma etnografinė sodyba.
Penkvalakiai
Istorija
Iki 1950 m. priklausė Paežerių valsčiui. Lietuvos visuotinio 1923 m. surašymo metu, kaimas turėjo 9 sodybas ir 74 gyventojus.
Neries regioninis parkas
Kultūros paveldas
thumb|240px|Grabijolų rėva thumb|240px|Buvęs Čekoniškių dvaras
Neris parko plote kerta Baltijos aukštumas ir giliai graužiasi per kalvotus kraštovaizdžius. Tokiose vietose susidaro ne tik vaizdingi skardžiai, kilpos, atodangos, bet ir akmenuotos seklumos, vadinamos rėvomis. Iki 1957 m. Neries upe reguliariai būdavo plukdomi sieliai, vykdavo laivyba, todėl akmenys ir sraujymės keldavo rimtą pavojų. Daug akmenų iš Neries vagos palaipsniui buvo pašalinta sprogdinant bei velkant į krantą, bet dalis jų liko ir tapo sielininkų mitologijos dalimi. Daugelis dabar upės vagoje matomų didesnių akmenų turi ne tik savo vardus, bet ir susijusias su jais legendas – apie užkeiktus per upę besikėlusius vestuvininkus, brolius, gyvulius ir kt. Pirma didesnė akmenų grupė yra prie Valų – „Avis“, Valų pėduotas akmuo, „Dvylas“. Ties Saidžiais yra didžiausia Neryje Saidės rėva – manyta, kad jei perplauki sėkmingai šią rėvą, tada jau ir nuplauksi iki pat Kauno. Svarbiausias šios rėvos akmuo – „Bulius“. Naujosios Rėvos piliakalnio papėdėje šniokščia dar viena rėva ir riogso „Trys broliai“, kiek toliau – „Kiaulė su Paršiukais“. Ties Pugainiais Neryje yra dar du išskirtiniai akmenys – „Piemuo“ bei „Šventas“, tolėliau – „Karvutė ir Povilėlis“. Velniakampio apylinkėse matomas „Aliejaus pirklys“ (Olejnikas) ir „Balnas“. Karmazinų apylinkėse – „Gaidys“ (arba „Tilvikas“), „Šunelis“, „Elka“ ir bene žymiausia akmenų grupė „Užkeikta veselia“. Į šiaurę nuo Kulio Neryje guli „Meškos pečius“ ir dar vieni „Trys broliai“. Paskutinė didelė Neries rėva yra ties Grabijolais – joje riogso akmenys „Vestuvės“ ir vėl „Trys broliai“.
Karmazinų apylinkėse galima pamatyti I pasaulinio karo bunkerių liekanas.
Laisvalaikis ir pramogos
Kadangi Neries regioninis parkas yra netoli sostinės, čia plačiai vystomas turizmas. Nuo Vilniaus daugelį dešiniojo kranto objektų galima pasiekti keliu, bei nuo jo atsišakojančiu , o kairysis krantas pasiekiamas greitkelio atšakomis bei Vilniaus–Kauno geležinkeliu (patogiausios stotelės Rykantai, Lazdėnai, Baltamiškis, Vievis). Daugelis parko objektų vaizdingiausiai atsiveria plaukiant baidarėmis Neries upe (įveikti atkarpą Vilnius–Kernavė trunka 2–3 dienas).
Poilsiavietės ir stovyklavietės taip pat įrengtos Elniakampyje, Verkšionyse, Paneriškėse, prie Vepriškų ežero. Veikia kaimo turizmo sodybos „Elniakampis“, „Elniakampio slėnis“, „Tarp pušų“ (šalia Elniakampio), „Slėnyje“, jojimo centras „Žirgas“ (Pūstelninkuose), „Nuotykių akademija“ (Žalgirio kaime; važiavimas haskių kinkiniais, indėnų kaimas, pirtis, pramogos), Skinulių bitynas (Dūkštose; Neries slėnio pievose surinktas medus, bičių pikis, bičių duonelė), „Muilo ūkis“ (netoli Dūkštų veikianti ekologiško vaistažolių muilo dirbykla), „Karmazinų keramika“ (Karmazinuose veikiantis keramikos kūrybos ir degimo centras), „Lobių dirbtuvės“ (Mozūriškėse veikianti dirbtuvė, kurioje dirba protinę negalią turintys žmonės; gaminamos medinės žvakidės, skrynelės, langinės, vėjalentės). Įmonė „Plaustu Nerimi“ siūlo pripučiamų plaustų nuomos paslaugas.
Ektoderma
Ektoderma – embriono išorinis gemalinis sluoksnis. Iš ektodermos susiformuoja oda ir jos dariniai, centrinė nervų sistema, priekinė ir užpakalinė žarnos.
Neries regioninis parkas
Laisvalaikis ir pramogos
Parke švenčiamos Jurginės, Joninės, ant piliakalnių vyksta laužų sąšaukos, romuvių apeigos.
Nuotraukų galerija
thumb|center|1000px|Neries regioninio parko panorama. Tolumoje dešinėje [[Stirnių piliakalnis, centre – iš akmenų sudėtas senas žemės sklypų riboženklis]]
Irma Grigaitienė
Irma Grigaitienė (g. 1952 m. sausio 22 d. Klaipėdoje) – Lietuvos architektė restauratorė, paminklosaugininkė.
Biografija
1975 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą.
Tana
Tana gali reikšti:
1280 m.
1280 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Balstogės Dievo Gailestingumo sanktuariumas
Balstogės Dievo Gailestingumo sanktuariumas – sanktuariumas, esantis Balstogės mieste. Sanktuariumas priklauso Balstogės Dievo Gailestingumo parapijai. 1984-1986 m. vyko sanktuariumo statybos, architektai Andrzej Nowakowski ir Janusz Pawłowski
Gaudeamus (choras)
Vilniaus universiteto akademinis mišrus choras „Gaudeamus“ – Vilniaus universiteto (VU) akademinis choras, vienas iš seniausių chorų Lietuvoje.
Istorija
1811 m. rugsėjo 15 d. Vilniaus universiteto choras ir orkestras (60 dalyvių) atliko J. Haidno mišias.
1939 m. Lietuvai buvo grąžintas Vilnius. 1940 m. sausio 17 d. studentų namuose įvyko pirmoji choro repeticija, kurioje dalyvavo apie 70 dainininkų. Chorui vadovauti buvo pakviestas Konradas Kaveckas (1905–1996).
Beržiniškė (Kelmė)
Beržiniškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Kelmės.
63 Ausonia
miniatiūra|63 Ausonia 3D modelis 63 Ausonia – asteroidas. Vidutinis ryškumas 9,9. Vidutinis atstumas nuo Saulės 2,4 a.v. Aplink Saulę apsisuka per 3,7 metų. Asteroidą pirmas atrado italų astronomas 1861 m. Annibale de Gasparis.
Serket
thumb|150px|Serket statula, faraono [[Tutanchamonas|Tutanchamono kanopų skrynios saugotoja Kairo muziejuje]]
Egiptiečių mitologijoje Serket (arba Selkis, Selchis, Selkit, Selket) – skorpiono dieviškas pavidalas, dieviškoji būtybė. Natūralu, kad skorpionų deivė mene vaizduojama moterimi su skorpiono galva. Buvo tikima, kad Serket panaikina nuodų poveikį, išgydo nuo skorpiono ar gyvatės įgėlimo. Tačiau ši deivė neturėjo nei savo dvasininkų, nei šventyklų – didelio kulto.
Nuodingiausi skorpionai paplitę Šiaurės Afrikoje, todėl, manoma, kad ji buvo svarbi deivė. Kartais buvo laikoma net faraonų globėja. Buvo manoma, kad ji saugojo dievus nuo gyvatės Apopo, kartais minima kaip sugauto Apopo sargybinė.
Ji buvo Horo sūnaus Kebeksenufo globėja. Dėl panašių funkcijų, Horo sūnaus globojimo, vėliau pradėta sieti su Izide, Neftide, Neite, kurios saugojo kitus tris Horo sūnūs. Galiausiai pradėta identifikuoti su Izide, tapatintis su ja mene, tėvyste, kol Serket tapo tik vienu iš daugelio Izidės aspektų.
Mesjė 58
thumb|250px|M58 galaktika Mesjė 58 (dar žymima NGC 4579) – skersinė spiralinė galaktika, esanti Mergelės žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi 62 milijonus šviesmečių, regimasis ryškis – 9,8.
Šią galaktiką 1779 m. aptiko astronomas Charles Messier. Mesjė 58 – viena iš keturių į Mesjė katalogą įtrauktų skersinių spiralinių galaktikų, be to, tai tolimiausias į Mesjė katalogą įtrauktas objektas.
Nepaisant ryškumo, Mesjė 58 galaktikos branduolys, palyginus su kitomis spiralinėmis galaktikomis, yra gana blyškus. Branduolyje vyksta aktyvi žvaigždėdara, jame glūdi supermasyvi juodoji bedugnė, apytikriai 70 mln. kartų masyvesnė už Saulę.
Cimochai
Cimochai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Narevo, apie 21 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 36 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Mesjė 58
Nuo šviesaus galaktikos branduolio driekiasi ilgos vijos. Dėl vandenilio stokos žvaigždėdara čia labai menka. Tvirtinama, kad taip galėjo nutikti dėl gravitacinės sąveikos su kaimyninėmis Mergelės galaktikų spiečiaus galaktikomis.
2021 m. duomenimis, Mesjė 58 galaktikoje aptiktos dvi supernovos: viena 1988 m., kita – 1989 m.
Teigiama, kad palankiausias metas stebėti šią galaktiką yra gegužės mėnesį. Ją geriausia stebėti 8 colių ar didesniu teleskopu, tačiau giedromis naktimis galima įžiūrėti ir pro didelius žiūronus. Pro nedidelius teleskopus tesimato galaktikos branduolys.
Rudy Fernández
Rodolfas „Rudis“ Fernandesas Faresas (Rodolfo „Rudy“ Fernández Farrés, g. 1985 m. balandžio 4 d.) – Ispanijos krepšininkas, gynėjas. Dusyk pasaulio ir „Eurolygos“ čempionas.
2008 m. liepos mėn. pasirašė sutartį su Portlando „Trail Blazers“ komanda. 2011 m. birželio 23 d. atsidūrė trijų komandų mainuose ir pateko į Dalaso „Mavericks“ komandą.
2011 m. rugsėjo 20 d. pasirašė sutartį iki NBA lokauto pabaigos su Madrido „Real“ klubu.
Po lokauto pabaigos, 2011 m. gruodžio 13 d. buvo iškeistas Denverio „Nuggets“ klubui. 2012 m. liepos pradžioje pasirašė trejų metų sutartį su Ispanijos Madrido „Real“ klubu.
Pasiekimai
Europos kadetų čempionatas – bronza (2001 m.)
Nacionalinė futbolo lyga
Parodomasis sezonas prasideda vasaros pabaigoje. Kiekviena NFL komanda žaidžia ketverias rungtynes.
Reguliarusis sezonas susideda iš šešiolikos susitikimų. Kiekvienai komandai skiriam viduryje sezono yra skiriama viena poilsio savaitė. Kiekviena komanda du kartus susitinka su kitomis savo diviziono komandomis. Kitas aštuonias rungtynės kiekviena komanda žaidžia su kitų divizionų komandomis. Reguliaraus sezono pabaigoje šešios komandos iš kiekvienos konferencijos patenka į NFL atkrintamąsias varžybas, iš kurių pralaimėjus iškart iškrentama. Ankrintamųjų varžybų finalas vadinamas Supertaure. Savaitę prieš Supertaurę, vyksta visų žvaigždžių rungtynės, vadinamos Pro taure (angl. Probowl).
NFL naujokų birža
NFL naujokų birža vyksta balandžio mėnesį. Blogiausia sezono komanda gauną pirmą šaukimą. Naujokų birža susideda iš 7 ratų. 1-2 ratas vyksta naujokų biržos šeštadienį, o 3-7 ratai sekmadienį. Jei komanda per tam tikrą laiką nepasirenka šaukimo, komandos einančios po jos gali pasirinktį už ją ir šaukimas tampa jos. Komanda skiriami vieneri metai, per kuriuos ji turi pasirašyti sutartį su pasirinktu žaidėju. Jei ji to nepadaro, žaidėjas gali dalyvauti kitoje naujokų biržoje. 250px|Komanda ruošiasi puolimui|right
Komandos
NFL lygoje yra 32 komandos. Kiekviena komanda gali turėti 53 žaidėjus, bet varžyboms registruoti galima tik 45.
Marškinėlių numeriai
NFL lygoje žaidėjai vilki pozicijos, kurioje jie žaidžia, numerius.
Skomerio sala
thumb|250px|Skomeris Skomerio sala  – nedidelė sala prie pietvakarių Velse, 1 km nuo Pembrukšyro krantų. Plotas 2,92 km². Matmenys 2,4 km šiaurės – pietų kryptimi, 3,2 km rytų – vakarų kryptimi. Buvo gyvenama nuo senovės (išlikę akmenų ratai, litai, senovinių namų liekanos) iki 1958 m.
Skomerio sala paskelbta nacionaliniu gamtos draustiniu. Čia saugomos jūrinių paukščių (audronašų, narūnėlių, alkų, kormoranų, tripirščių kirų, mormonų, jūrinių šarkų) perimvietės, pilkųjų ruonių gulyklos. Pakrantėse lankosi jūrų kiaulės. Saloje didelė laukinių gėlių įvairovė.
Kuršiai (Panevėžys)
Kuršiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Vadoklių.
Kognityvinė elgesio terapija
Kognityvinė elgesio terapija, KET (, 'pažinimas') – viena iš psichoterapijos rūšių, aiškinanti, kaip yra susiję žmogaus mintys, emocijos ir elgesys, kokią įtaką žmogaus sprendimams daro jo kertiniai įsitikinimai ir patirtis juos realizuojant. Ši terapija sparčiai populiarėja, nes greitas gyvenimo tempas ir augantys poreikiai skatina žmones ieškoti greito ir į tikslą orientuoto problemų sprendimo būdo.
KET jungia dvi psichoterapijos rūšis, kurias derinant galima sumažinti ir pašalinti psichologinio diskomforto problemas, palengvinti gyvenimą:
Tikslai
KET siekiama išmokyti keičiant savo mintis keisti ir emocijas, patikrinti praktikoje kitus galimus elgesio modelius, išsirinkti geriausiai veikiantį ir jį naudoti. KET pagrįsta prielaida, kad emocijos ir elgesys didele dalimi yra ne visada teisingų įsitikinimų išdava. Jos dėmesio centre yra ryšys tarp įsitikinimų (kas galvojama), emocijų (kas jaučiama), elgesio (kas daroma).
KET terapiniai tikslai: formuoti elgesio įgūdžius leisti geriau pažinti save, pagerinti savikontrolę, atpažinti kenksmingas mintis ir įsitikinimus. Terapijos metu per tam tikrą seansų kiekį išmokoma klientą gyventi „čia ir dabar“. Klientas gauna žinių, kurių dėka jis savarankiškai išmoksta spręsti savo problemas, tuo ji skiriasi nuo kitų terapinių mokyklų. Tiek terapeutas, tiek klientas atsakomybe dalijasi vienodai, sesijos vyksta bendradarbiavimo atmosferoje.
Terapijos elementai
Pagrindiniai terapijos elementai:
Taikymas
KET pagalba gali būti gydomi įvairūs sutrikimai: depresija, nerimas, baimė, įvairios socialinės fobijos, potrauminio streso sutrikimas, įkyrių minčių sindromas, socialinis nerimas ir kt. Ši terapija veiksminga ne tik gydant sutrikimus, bet ir stengiantis pašalinti įvairias psichologines problemas: nepasitikėjimą savimi, drovumą, bendravimo sunkumus. Jos efektyvumas įrodytas klinikiniais tyrimais daugumos psichikos ir elgesio sutrikimų gydymui. Naujausi moksliniai tyrimai rodo, kad, pavyzdžiui, gydant depresiją antidepresantais ir kartu taikant kognityvinę elgesio terapiją, gydymo rezultatai yra veiksmingesni, o atkryčio rizika būna daug mažesnė nei gydant vien vaistais. Ši terapija, derinama su medikamentais, veiksminga ir šizofrenijos, bipolinio sutrikimo atvejais, sprendžiant vaikų problemas, dirbant su probleminiu paauglių elgesiu. Kognityvinė ir elgesio terapija yra viena iš labai nedaugelio metodikų, kurios sąnaudas išsivysčiusiose valstybėse dengia ligonių kasos.
Apostolesas
Apostolesas  – miestas Argentinoje, Misjoneso provincijos pietryčiuose, 65 km nuo Posadaso. Departamento centras. 26,9 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1652 m. jėzuitų misijos. Pavadinimas Apóstoles ispanų k. reiškia „apaštalai“. 1825 m. sugriautas brazilų. 1913 m. gavo savivaldos teises. XIX a. pab. – XX a. pr. į Apostolesą atvyko daug imigrantų iš Europos, ypač Lenkijos ir Ukrainos.
Apylinkėse auginama matė, vystoma gyvulininkystė ir daržininkystė. Medienos apdirbimas.
Apostolese rengiama kasmetinė Yerba Mate šventė.
Grigruvas
Grigruvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Stočeko valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietvakarius nuo Stočeko, apie 16 km į šiaurės vakarus nuo Vengruvo ir apie 67 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Girininkai II (Jonava)
Girininkai II – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Užusalių, prie Šešuvos ir pleanto. Kolektyviniai sodai.
Slovėnijos vėliava
right|thumb|270px|Slovėnijos vėliava right|thumb|270px|Slovėnijos socialistinės Respublikos vėliava
Slovėnijos vėliava susideda iš trijų lygių juostų: viršutinė – balta, vidurinė – mėlyna ir apatinė – raudona. Viršutiniame kampe prie stiebo yra Slovėnijos herbas. Herbe pavaizduotas aukščiausio Slovėnijos kalno Triglavo siluetas ir simboliškai pavaizduota Adrijos jūra bei Slovėnijos upės.
Vėliavos spalvos panslaviškos, jos naudotos senesniuose herbuose ir nacionalinėmis laikytos dar iki tol, kai slovėnų patriotai apsisprendė dėl vėliavos spalvų 1848 metais.
Slovėnijai būnant Jugoslavijos sudėtyje vėliavos spalvos išliko, 1945 m. ant vėliavos buvo uždėta raudona žvaigždė. Po nepriklausomybės paskelbimo žvaigždė nuo vėliavos nuimta. Naujoji vėliava oficialiai priimta 1991 m. liepos 27 d.
Rekonstruotasis judaizmas
Rekonstruotasis judaizmas – pažangusis judaizmo judėjimas, kurį JAV nuo 1920 iki 1940 metų sukūrė rabinas Mordecai Kaplan su Ira Eisenštein. Tai buvo ketvirtasis žydų judaizmo judėjimas, pradėjęs gyvuoti Šiaurės Amerikoje po ortodoksinio, konservatyviojo ir progresyviojo. 1968 metais JAV buvo atidarytas pirmasis rekonstruoto judaizmo rabinų koledžas.
Rekonstruotasis judaizmas pasižymi liberaliu požiūriu į šiuolaikinį gyvenimą, todėl stebuklais išvis netikima (išskyrus Mozės laikų), gerbiama modernioji kultūra, priimama tezė, kad Dievui priklauso visos tautos, o ne vien tik žydai ir t. t.
Visgirdai
Visgirdai – kaimas šiaurės rytų Vilkaviškio rajono savivaldybės dalyje, tuoj į šiaurę nuo Paežerių, prie Gulbino upelio.
Panevėžio rajono savivaldybė
Panevėžio rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos centrinėje dalyje. Administracinis centras – Panevėžys (į savivaldybės teritoriją neįeina, turi atskiros savivaldybės statusą kaip Panevėžio miesto savivaldybė).
Geografija
Rajone žemdirbystės plotai užima 57,3 proc., miškai – 33,1 proc., vandenys – 2,1 proc., gyvenvietės – 2,1 proc. Panevėžio rajonas ribojasi šiaurėje – su Pasvalio ir Biržų, šiaurės rytuose – su Kupiškio, rytuose – su Anykščių, pietryčiuose – su Ukmergės, pietuose ir pietvakariuose – su Kėdainių, vakaruose – su Radviliškio ir Pakruojo rajono savivaldybėmis.
Rajonas turi patogią geografinę padėtį. Jis yra įsikūręs apie 150 km nuo pagrindinių Baltijos regiono centrų – Rygos, Vilniaus ir Kauno. Atstumas iki artimiausio Klaipėdos uosto – 250 km. Be to rajonas yra šalia magistralės, turinčios kelių tinklą, einantį nuo Berlyno per Varšuvą, Kaliningradą, Klaipėdą, Liepoją, Rygą, Taliną, Peterburgą. Rajoną kerta geležinkelis, jungiantis rytuose ir vakaruose esančius regionus.
Geografiniu požiūriu Panevėžio rajonas yra Nevėžio žemumoje, priklausančioje Lietuvos Vidurio žemumai. Kraštovaizdyje vyrauja lygumos. Aukščiausia rajono vieta (88 m) yra paribyje su Ukmergės rajonu (ties Briežvalkiu), žemiausia (30 m), prie Nevėžio, Kėdainių rajono paribyje. Miškuose gausu medžiojamų žvėrių. Įsteigtas Krekenavos regioninis parkas. Dauguma archeologijos paminklų – laidojimo vietos (pilkapynai ir kapinynai). Stūkso 3 piliakalniai (garsiausias Upytės piliakalnis).
Pro rajoną teka Lėvuo su intaku Pyvesa ir Nevėžis su intakais Juoda, Upyte (kairieji), Juosta, Kiršinu (dešinieji). Telkšo 12 ežerų (Panevėžio rajono ežerai), 11 tvenkinių. Miškingumas – 30,8 %. Didžiausi miškai – Žalioji giria, Gilėnų, Gėlainių, Raguvos, Gustonių. Būdingi pušynai, eglynai, beržynai.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -5,5 °C, liepos +17,4 °C. Per metus iškrenta 618–642 mm kritulių. Vidutinis sniego dangos storis – 18 cm.
Istorija
Panevėžio rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Panevėžio apskrities 40 apylinkių ir Kupiškio apskrities 3 apylinkių. 1950–1953 m. priklausė Šiaulių sričiai. 1959 m. jam perduota panaikintų Troškūnų rajono 1 apylinkė ir Vabalninko rajono 1 apylinkė, Joniškėlio rajono 3 apylinkės. 1962 m. prijungtas Ramygalos rajonas ir Radviliškio rajono 2 apylinkės; 4 apylinkės perduotos Kėdainių rajonui. 1961, 1967, 1968, 1975, 1980 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos.
1995 m. įsteigta Panevėžio rajono savivaldybė. 2008 m. rugpjūčio 28 d. savivaldybės taryba pakeitė kai kurių seniūnijų ribas ir numatė įsteigti Paįstrio seniūniją. 2009 m. rugpjūčio 20 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T-203 įsteigtos 65 seniūnaitijos. 2010 m. sausio 1 d. įkurta Paįstrio seniūnija. 2019 m. rugsėjo 3 d. atnaujintos seniūnaitijų ribos.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
Rajono savivaldybės būstinė yra Panevėžyje. Valdžios pasidalijimas:
Seniūnijos
thumb|275px|Savivaldybės seniūnijos
Partnerystės ryšiai
Miestai, su kuriais Panevėžio rajonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Kultūra
Veikia 5 visuomeniniai muziejai, 12 kultūros centrų, per 200 meno mėgėjų kolektyvų.
Švietimas ir ugdymas
Panevėžio rajono savivaldybėje yra šios bendrojo lavinimo mokyklos:
Vytautas Raudeliūnas
Biografija
Gimė pasiturinčių valstiečių Anastazijos ir Andriaus Raudeliūnų šeimoje Paparčių parapijoje, kurioje Raudeliūnai turėjo 45 ha žemės. Vytautas buvo penktasis vaikas šeimoje, turėjo 3 brolius ir 3 seseris.
1939 m. pradėjo lankyti Padalių pradinę mokyklą. Ją baigęs įstojo į Kaišiadorių gimnaziją; 1 metus mokėsi Čiobiškio, dvejus – Žaslių progimnazijose. Irkutske baigė Kūno kultūros technikumą, dirbo Irkutsko srities Čeremchovo mieste mokytoju. 1954–1958 m. gyveno Kazachijos sostinėje Almatoje, studijavo Kūno kultūros institute, baigęs – Kazachijos universiteto Teisės fakultete. Studijų metais pasižymėjo lengvosios atletikos srityje.
1958 m. sugrįžo į Lietuvą. Vilniaus universitete studijavo teisę, dirbo universiteto treneriu dėstytoju, dalyvavo studentų konferencijose užsienyje. Baigęs studijas 1 metus dirbo LSSR mokslų akademijos Ekonomikos instituto Teisės sektoriaus jaunesniuoju mokslo darbuotoju, Vilniaus universiteto Baudžiamosios teisės katedros vyresniuoju laborantu (1965–1977 m.), LSSR Kultūros ministerijos Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos vyresniuoju mokslo darbuotoju (1967–1968 m.), Kultūros, filosofijos ir meno institute, buvusiame Lietuvos filosofijos ir sociologijos institute (1971–2002 m.).
Mokėjo rusų, ukrainiečių, baltarusių, senąją slavų, lenkų, lotynų, čekų. Tyrė, atkūrinėjo sudilusių nuo laiko šaltinių tekstus, iš Lietuvos, Lenkijos, Baltarusijos, Ukrainos archyvų XV ir vėlesniųjų amžių rinko Lietuvos valstybės teisinius dokumentus, jų fragmentus, savo lėšomis darė jų kopijas, mikrofilmus, šimtus puslapių perrašinėjo ranka (ir taip padarė juos prieinamus Lietuvoje), kaupė asmeninėje bibliotekoje, skelbė mokslo straipsniuose.
Palaidotas Paparčių parapijos kapinaitėse šalia savo tėvų.
Norvegijos herbas
Norvegijos herbas – vienas iš Norvegijos valstybės simbolių. Tai vienas seniausių Europoje naudojamų valstybės herbų. Jis kilęs iš karališkosios šeimos herbo.
Aprašas
Raudoname lauke auksinis šėlstantis liūtas su auksine karūna ir kirviu sidabrine galva ir auksiniu kotu letenose. Virš skydo – karaliaus karūna.
Istorija
1280 m. karalius Eirikas Magnusonas prie liūto pridėjo karūną ir sidabrinį kirvį. Kirvis simbolizuoja šventojo kankinio Olafo nužudymą kirviu Stiklestado mūšyje.
Norvegijos herbo išvaizda metams bėgant keitėsi, priklausomai nuo heraldikos madų. Viduramžių pabaigoje kirvis pamažu tapo ilgas ir panašus į alebardą. Kirvio kotas vaizduotas išlenktu, kad atitiktų heraldinio skydo formą, kaip tai buvo populiaru tuo metu bei atitiktų monetų formą. 1844 m. alebardos atsisakyta ir ji pakeista trumpakočiu kirviu, kai buvo patvirtintas oficialus herbo dizainas.
1905 m. oficialus karališkojo ir valstybės herbo dizainas dar kartą pakeistas, grąžinant viduramžišką foną su trikampiu skydu ir stačiau stovinčiu liūtu. Dabartinis herbas karaliaus patvirtintas 1992 m. gegužės 20 d.
Edward Evan Evans-Pritchard
Edvardas Evanas Evansas‑Pričardas (Edward Evan Evans-Pritchard, 1902 m. rugsėjo 21 d. – 1973 m. rugsėjo 11 d.) – Jungtinės Karalystės sociologijos antropologas, struktūrinio funkcionalizmo atstovas.
Veikla
Edvardas Evanas Evansas‑Pričardas tyrė Afrikos tautų kultūras. 1920–1930 m. tyrė azandžių ir nuerų tautas (Pietų Sudanas), gentinės visuomenės struktūrą, istoriją ir religiją.
Evansas-Pričardas pabrėžė, kad mąstymas ir tikėjimas nėra abstraktūs atskiri nuo kasdienių konkrečių įvykių procesai, o neatskiriama tų įvykių dalis. Su Mejeriu Fortsu sudarė pirmąją politinės antropologijos knygą, kurioje pirmą kartą pateiktas visuomenių kaip politinių sistemų antropologinis įvardijimas ir suskirstymas į egalitarines, segmentarias-korporatyvines bei valstybines. Evansas-Pričardas manė, kad religija neišauga iš socialinės struktūros ir nėra jos apribota (kaip teigė Emilis Diurkheimas), o yra būdas, padedantis žmonėms aiškintis tarpusavyje tikrovės, kurioje gyvena, slėpinius. Jo teigimu žmonių elgesys, negali būti griežtai išaiškintas, jis turėtų būti suprastas kaip tikėjimų ir racionalumo pasireiškimas. Jis pabrėžė eminę ir etinę antropologo veiklos svarbą – suprasti tiriamą kultūrą per jos simbolius, sąvokas, bet pristatyti jas visuotinėmis sąvokomis. Evansas-Pričardas teigė, jog visuomenes reikia studijuoti kaip moralines, o ne kaip gamtines sistemas ir siekti pažinti jų konfigūracijas/modelius (patterns), o ne dėsnius. Kultūros tyrinėjimą lygino su kalbotyra – tik pašalietis specialistas gali nustatyti kalbos struktūras, kurių jos vartotojas įžvelgti negali.
Evanso-Pričardo darbai pradėjo naują – modernios antropologijos etapą britų antropologijoje. Jo pasekėjai, struktūralistinės teorijos šalininkai – Edmundas Ličas, Meri Daglas ir iš dalies Viktoras Terneris.
Nilüfer Yumlu
Nilüfer Yumlu (g. 1955 m. gegužės 31 d. Stambule) – turkų pop muzikos dainininkė, žinoma kaip Nilüfer.
1992 metais išleista daina „Show Yapma“ tapo vienu didžiausių hitų jos karjeroje. Kūriniai „Kar Taneleri“ (1984), „Mor Menekşe“ (1988), „Esmer Günler“ (1988), „Eğrisi Doğrusu“ (1994), „Mavilim“ (1997) ir „Dünya Dönüyor“ (1998) taip pat žinomi savo šalyje.
Kartu su grupe „Nazar“ 1978 metais atstovavo Turkijai 1978 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, kur su daina „Sevince“ užėmė 18 vietą.
Vėlaičiai (Pagėgiai)
Vėlaičiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Kentrių, kairiajame Žardės upelio krante, kaimo pietuose ji įteka į Vilką. Vėlaičių biblioteka yra Kentriuose.
Istorija
1952–1993 m. kaime buvo biblioteka, vėliau perkelta į Kentrius.
2016 m. šalia kaimo atidarytas didžiausias Baltijos šalyse vėjo jėgainių parkas – Pagėgiai 13.
Huta Gruščinas
Huta Gruščinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Stočeko valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į šiaurės vakarus nuo Vengruvo ir apie 69 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Sisteminė desensibilizacija
miniatiūra|200px|Baimės akys didelės Sisteminė desensibilizacija (čia de +, 'jautrus') – žmogaus organizmo jautrumo kokiai nors medžiagai, konkretaus objekto ar situacijos poveikio palaipsninis mažinimas. Ši metodika, taikoma elgesio terapijoje, yra viena iš pagrindinių baimės ir nerimo įveikimo psichologinių priemonių, neskaitant klinikinio pokalbio ir modeliavimo treniruotės. Psichoterapeutai naudoja kognityvinės elgesio terapijos metodiką, pasitelkdami poveikio hierarchiją kaip desensibilizuojančią priemonę pacientų baimės dirgikliams mažinti.
Taikymas
Sisteminės disensibilizacijos (laipsniško nujaudinimo) metodas pasirenkamas, kai bandoma nuslopinti baimės ir nerimo reakciją. Metodas grindžiamas elgesio terapijos metodų kūrėjo Jozefo Volpės antagonistinių reakcijų slopinimo principu. T. y. nerimas arba baimė negali būti kartu su šiomis reakcijomis: atsipalaidavimo, maitinimosi, seksualine. Taikant šį metodą, pirmiausia registruojamos visos situacijos, kurios kelia nerimą (nuo mažiausios iki didžiausios). Pvz., padidėjęs prakaitavimas, sutrikęs kvėpavimas, varžovų pasirodymas, tėvų ar šeimos narių pretenzijos, reikšmingų sporto varžybų pradžia. Po to siūloma įsivaizduoti situacijas iš eilės ir po vieną. Siūloma atsipalaiduoti, palaipsniui artėjant nuo mažesnės baimės iki didžiausios. Gydymui pasiruošęs pacientas mokosi įvairių atsipalaidavimo būdų. Specifinės fobijos yra vienos klasės psichikos ligos, dažniausiai įveikiamos laipsniško nujaudinimo būdu. Ligonio vaizduotė yra stimuliuojama konkrečią fobiją sukeliančiu objektu ar reiškiniu (voru, gyvate, aukščiu) tol, kol pradeda tai toleruoti, ir jo baimės bei nerimas palaipsniui užgęsta.
Kaip viena iš priemonių, sisteminė desensibilizacija gali būti taikoma, pvz., miego sutrikimaui – nemigai gydyti. Šiuo atveju atsigulimo laikas daž­nai yra nesusijęs su užmigimu. Stengiamasi šią asociaciją pakeisti teigiama – atsigulimas turi prilygti atsipalaidavimui, o ne tvyrančiai baimės ir nerimo būsenai
Šanchajus
Šanchajus (santrumpa 沪; dar vadinamas 申) – miestas Kinijos Liaudies Respublikos rytuose, didžiausias pagal gyventojų skaičių. Plotas 6341 km², 24,2 mln. gyventojų. Šanchajus yra provincijos lygmens miestas, jo municipalitetas turi atskiro Kinijos administracinio vieneto statusą (išskirtasis miestas).
Išsidėstęs rytinėje Kinijos dalyje, Didžiosios Kinijos lygumos pietryčiuose, Jangdzės deltoje, abipus Huangpu upės, prie Rytų Kinijos jūros.
Šanchajus laikomas klestinčios Kinijos ekonomikos „pavyzdžiu“, labiausiai tai atspindima Pudongo miestovaizdyje. Tai svarbus pasaulinis finansų, naujovių ir technologijų bei transporto mazgas, turintis vieną judriausių pasaulyje konteinerių uostą. Miestą aptarnauja du tarptautiniai Pudongo ir Hongčiao oro uostai, veikia metro (įrengtas 1993 m.), Maglev greitųjų traukinių linijų sistema, Pekino-Šanchajaus greitasis geležinkelis.
Po Pekino, tai svarbiausias Kinijos švietimo centras – yra universitetų, mokslo institutų ir draugijų, astronomijos observatorija, daug teatrų, muziejų, didelių šventyklų. Garsėja gausiai turistų lankomo istorinėje miesto dalyje Pusi esančio Bundo rajono pastatais, statytais Art Deco stiliumi, taip pat maišyto, tarp vakarietiško ir tradicinio, stiliaus būstas – šikumenais, tokiais istoriniais pastatais kaip miesto Dievo šventykla, Ju sodas, taip pat išskirtine virtuve bei savita vietos tarme. Kasmet mieste vyksta daugybė nacionalinių ir tarptautinių renginių, tarp kurių Šanchajaus mados savaitė, Šanchajaus automobilių paroda, Kinijos Grand Prix ir kt.
Pavadinimo kilmė
left|50px Kinų kalba shanghai (žr. hieroglifus kairėje) reiškia „esantis ant jūros“.
Istorija
Jau XVIII a. į jį atkreipė dėmesį galingosios Vakarų valstybės, kurioms dar nebuvo leista įkelti kojos į Kiniją. XIX a. pirmojoje pusėje Kinijai pradėjus prekiauti su Vakarais ėmė labai plėstis. Per 1840–1842 m. Opijaus karą šį miestą užgrobę anglai jėga primetė koncesiją; po penkerių metų jų pavyzdžiu pasekė prancūzai. 1842 m. atverti keliai prekybai su Didžiąja Britanija, 1844 m. – ir su Jungtinėmis Amerikos Valstijomis, Prancūzija, 1895 m. – su Japonija; 1844 m. įkurtos Didžiosios Britanijos, 1848 m. – Jungtinių Amerikos Valstijų, 1849 m. – Prancūzijos eksteritorinės zonos. Pradėjo plaukti užsienio pinigai, buvo statomi fabrikai, keliavo nauji žmonės, ieškodami darbo, augo laivų statyba ir jūrų prekyba. Gyventojų skaičius padidėjo nuo 50 000 XIX a. viduryje iki beveik milijono XX a. pradžioje; daugiau kaip 60 000 buvo užsieniečiai. Miestas nukentėjo per Taipingų sukilimą (1851–64 m.). XIX a. pab. Šanchajus tapo svarbiausiu Kinijos pramonės ir prekybos centru, o XX a. pr. ir visos Rytų Azijos ekonominiu ir kultūriniu centru.
miniatiūra|kairėje|Šanchajus 1928 m. miniatiūra|dešinėje|[[Nankino kelias 1930 m.]] Prancūzams pavaldžioje miesto dalyje 1921 m. įvyko pirmasis Kinijos komunistų partijos suvažiavimas, ir vienas iš pirmųjų jo pranešėjų Mao Dzedongas į jį iš savo netoliese nuomojamo kambario. Kaip ir daugelis kinų, jis piktinosi moraliniu pagedimu, kuris kilo Vakarams pradėjus kištis į Kinijos vidaus reikalus ir statyti fabrikus – dažnai naudojančius vaikų darbą, – kurie krovė užsienio vyriausybėms didelius turtus. Naujų gyventojų antplūdis, aštrūs socialiniai prieštaravimai ir užsieniečių valdžios artumas pavertė Šanchajų radikalios politinės veiklos židiniu. 1927 m. Šanchajui suteiktas laisvojo, 1930 m. – centrinio pavaldumo miesto statusas.
Išliko kaip svarbiausias Kinijos pramonės centras. XX a. 9-ajame dešimtmetyje Kinijoje pradėtos ekonomikos reformos teigiamai paveikė ir Šanchajaus ūkio plėtrą. XX a. 10-ąjį ir XXI a. 1-ąjį dešimtmečius Šanchajaus ekonomika per metus augo 9–15 %.
Geografija
Šanchajus plyti aliuvinėje lygumoje, o tai reiškia, kad didžioji jo 6340,5 km² žemės ploto dalis yra lygi, o vidutinis aukštis virš jūros lygio siekia 4 m. Vyrauja smėlingas dirvožemis, dėl ko dangoraižiai statomi su giliai įleistais betoniniais poliais, kad nenugrimztų į minkštą žemės gruntą. Apylinkėse yra kalvų, kaip antai Šešanas, besidriekiantis pietvakarių kryptimi. Aukščiausia viršukalnė stūkso Dadzinšano saloje Hangdžou įlankoje (103 m). Pro miestą teka daugybė upių, kanalų, slūgso ežerų, todėl jis turtingas vandens ištekliais. Pagrindinis miesto geriamojo vandens šaltinis – Dianšanas.
Administracinis suskirstymas
Šanchajus yra provincijos lygio miestas, turintis išskirtojo statusą, ir yra tiesiogiai pavaldus centrinei vyriausybei. Administraciškai miestas padalintas į 16 rajonų (區 qū).
miniatiūra|dešinėje|[[Šanchajaus uostas yra vienas judriausių pasaulyje]]