cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vincentas Sladkevičius
Biografija
1956 m. Kaišiadorių vyskupas Teofilius Matulionis suteikė kunigui V. Sladkevičiui garbės kanauninko titulą. 1957 m. gruodžio 2 d. popiežius Pijus XII paskyrė Kaišiadorių vyskupo sosto augziliaru sedi datus. 1957 m. gruodžio 25 d. Birštone konsekruotas vyskupu. Tuometinis religijų reikalų įgaliotinis V. Sladkevičiui neleido eiti vyskupo pareigų. Valdžia jį kaltino ekstremizmu, sekė, draudė kitiems kunigams su juo susitikinėti.
Iki 1959 m. gyveno privačiame bute Kaune, vėliau (iki 1976 m.) ištremtas į Nemunėlio Radviliškį (Biržų raj.). Nuo 1970 m. ėjo Nemunėlio Radviliškio ir Suosto parapijų klebono pareigas. 1975 m. davė amžinuosius įžadus marijonų vienuolijoje. 1976 m. civilinės valdžios perkeltas į Pabiržę. 1982 m. valdžia leido grįžti į Kaišiadoris, kur tapo Kaišiadorių vyskupijos apaštališkuoju administratoriumi.
1988 m. paskirtas Lietuvos Vyskupų Konferencijos pirmininku (pareigas ėjo iki 1993 m.). 1988 m. gegužės 29 d. popiežiaus Jono Pauliaus II pakeltas kardinolu (antrasis kardinolas per visą Lietuvos istoriją). 1989 m. vasario 7 d. paskirtas Kauno arkivyskupu.
1995 m., laikydamasis bažnytinės teisės nuostatų, atsistatydino iš Kauno arkivyskupo pareigų ir nuo to laiko gyveno Kaune kaip emeritas. Palaidotas Kauno arkikatedroje bazilikoje. Šalia jos esančiame name (M. Valančiaus g. 6), kuriame gyveno kardinolas, įkurtas memorialinis muziejus.
Lavai (Losicės apskritis)
Lavai – kaimas Lenkijos rytuose, Hušlevo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Hušlevo, apie 8 km į pietryčius nuo Losicės ir apie 125 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Lud (laikraštis)
Lud  – dvisavaitinis lietuvių laikraštis, ėjęs 1912–1914 m. Vilniuje lenkų kalba.
Istorija
Skirtas lietuviškai nemokantiems liaudies žmonėms. Redaktorius Mečislovas Davainis-Silvestraitis.
Prancūzijos futbolo varžybos 1971–1972 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1971–1972 m.
Aleš Debeljak
thumb|Aleš Debeljak Alešas Debeljakas, (, g. 1961 me. gruodžio 25 d., Liublianoje) – slovėnų rašytojas, eseisas, vertėjas, redaktorius, kritikas ir kultūros sociologas.
Biografija
Alešas Debeljakas 1985 m. apsigynė diplomą Liublianos universiteto Filosofijos fakultete iš lyginamosios kalbotyros, o 1993 m. apsigynė kultūros sociologijos daktaro laipsnį Sirakūzų universitete Niujorke. Taip pat buvo Senior Fulbright fellow Berklio universitete, dirbo Institute of Advanced Study-Collegium Budapešte, vėliau Civitella Ranieri Center ir Bogliasco Liguria Study Center for the Arts and Humanitites. Įsidarbino Liublianos Tarptautinių ryšių fakultete, 1999 m. tapo profesoriumi. 1985-1988 m. buvo pagrindinis laikraščio „Problemi“ redaktorius. Už eilėraščių rinkinį Slovar tišine 1989 m. gavo Jenkova premiją, o 1990 m. už kūrinius Slovar tišine ir Postmoderna sfinga – Prešereno fondo premiją.
Nuorodos
Alešo Debeljako kūryba
Mėlynoji strėliukė
Mėlynoji strėliukė (Enallagma cyathigerum) – strėliukių (Coenagrionidae) šeimos vabzdys. Patinas mėlynas su juodu piešiniu, patelė šviesiai rusva ar rausva su juodu piešiniu. Lervos gyvena stovinčiame ar lėtai tekančiame vandenyje.
Kalio krateris
thumb|250px|Pagrindinis Kalio krateris
Kalio krateris  – devynių meteoritų kraterių grupė Estijoje, Saremos saloje. Susidarė maždaug prieš 4000 metų ir yra vienas vėliausiai Žemėje susidariusių smūginių kraterių, be to, tai vienintelis didesnis krateris, susidaręs žmonių apgyvendintoje vietovėje.
Seniau buvo manyta, kad Kalio krateris yra vulkaninės kilmės, tačiau 1937 m. Ivanas Reinvaldas įrodė jo kosminę kilmę.
Meteorito smūgis įvyko holoceno laikotarpiu, maždaug prieš 4000 metų (±1000 metų). Apskaičiuota, kad meteoritas turėjo sverti 20-80 tonų, o jo skriejimo greitis turėjo būti 10-20 m/s. Jis 5-10 km aukštyje suskilo į smulkesnius gabalus. Didžiausias luitas išmušė 110 m skersmens ir 22 m gylio kraterį, kuriame dabar telkšo Kalio ežeras. Vieno kilometro spinduliu aplink šį kraterį, susidarė dar keli mažesni, 12-40 m skersmens krateriai.
Šio susidūrimo metu Estijoje buvo bronzos amžius, tačiau ši miškinga vietovė buvo gyvenama retai. Smūgio energija siekė 80 TJ, prilygstančiu Hirošimos atominio sprogimo galiai. Nuo šio susidūrimo miškas išdegė 6 km spinduliu.
thumb|center|700px|Kalio krateris
Maciuičiai
Maciuičiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Gargždų, kairiajame Minijos krante. Seniūnaitijos centras. Maciuičių vandens malūno liekanos – kultūros paminklas. Nuo Maciuičių 1 km į šiaurės vakarus yra Maciuičių piliakalnis (vad. Pilalė, Markapiai), 2 km į šiaurę – Gargždų piliakalnis. Aptiktas Maciuičių kapinynas ir senosios kapinės (Kapeliai, Markapiai, Pilalė, I tūkstantmetis iki Kr.; XVI a.).
Istorija
thumb|left|250px|Vandens malūnas
1946–2004 m. veikė Maciuičių pradinė mokykla. 1950–1995 m. Žemdirbystės instituto Vėžaičių filialo ekperimentinio ūkio pagalbinė gyvenvietė.
Paltininkai
Paltininkai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Žaslių. Pietinė kaimo dalis už geležinkelio yra Žiežmarių seniūnijoje.
FC Messina Peloro
Mesinos „Peloro“ – Italijos futbolo klubas iš Mesinos.
Istorija
Klubo komanda 2007-2008 m. sezone žaidė Serie B lygoje, tačiau vasarą dėl finansinių sunkumų atsisakė profesionalaus klubo statuso ir perkelta į D lygą.
Moldavijos politinė sistema
Moldavijos valdymo forma – parlamentinė demokratija. Vyriausybės vadovas yra ministras pirmininkas. Kaip ir kitose parlamentinėse respublikose prezidentas labiau yra simbolinis šalies vadovas. Vykdomoji valdžia yra vyriausybė. Įstatymų leidžiamoji valdžia yra sutelkta ir parlamente ir vyriausybėje. Teisminė sistema yra nepriklausoma nuo vykdomojo ir įstatymų leidžiamojo organo.
Politinė istorija
2001 m. rinkimus 50,1% balsų laimėjo Vladimiro Voronino vadovaujama Moldavijos komunistų partija, dėl nustatyto rinkiminio barjero mažesnėms partijoms (6%), gavo 61 iš 101 mandatų parlamente. V. Voroniną parlamentas išrinko prezidentu. Didžiausią paramą komunistai turi tarp vargingiausiai gyvenančių šalies gyventojų.
2005 m. kovo 6 d. rinkimuose Moldavijos komunistų partija surinko mažiau balsų (46,1%), tačiau gavo 56 mandatus parlamente ir taip užsitikrino absoliučią daugumą. Antra pagal dydį partija yra rinkiminis blokas Demokratinė Moldavija, vadovaujama Kišiniovo mero Serafimo Urecheanu (28,4% balsų ir 34 vietos parlamente). Krikščionių demokratų liaudies partija, vadovaujama Iurie Rosca, gavo 9,1% balsų ir 11 vietų.
Paskutiniai parlamento rinkimai vyko 2009 m. liepos 29 dieną. Juose daugiausiai vietų parlamente laimėjo Moldavijos komunistų partija (48 iš 100). Tačiau ji pirmą kartą nuo 1998 m. nesudarė valdančiosios koalicijos. Ją sudarė kitos 4 politinės partijos, rinkimuose gavusios 53 vietas.
Dabartiniai Moldavijos tikslai: susitarti dėl Padniestrės padėties, vystyti santykius su Rumunija ir siekti narystės Europos Sąjungoje.
Įstatymų leidžiamoji valdžia
Įstatymų leidžiamoji valdžia yra vienų rūmų Moldavijos parlamentas (Parlamentul). 101 parlamento narys renkamas visuotiniuose rinkimuose ketveriems metams, remiantis proporcine rinkimų sistema.
Vykdomoji valdžia
Prezidentas renkamas parlamento, ketverių metų kadencijai. Pagal Moldavijos konstituciją prezidentas, su parlamento palaikymu skiria ministrą pirmininką. 15 dienų po paskyrimo, ministras pirmininkas skiria parlamentui ministrų kabinetą ir darbo programą, kurią parlamentas turi patvirtinti. Moldavijos vyriausybę sudaro 16 ministerijų.
Teisminė valdžia
Moldavijoje aukščiausiąją teisminę valdžią turi aukščiausiasis teismas ir konstitucinis teismas.
Leonardas Šimutis
Leonardas Šimutis (1892 m. lapkričio 6 d. Šėrikai, Šilalės valsčius, Tauragės apskritis – 1975 m. balandžio 17 d. Čikaga, JAV) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, Lietuvos politinis veikėjas, publicistas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1912 m. baigęs Maskvos gimnaziją, 1913 m. išvyko į JAV, 1915 m. studijavo Šv. Bedos koledže, nuo 1917 m. – Lojolos universitete Čikagoje teisę, anglų kalbą ir žurnalistiką, Niujorke sociologiją.
Pirmuosius rašinius paskelbė 1911 m. 1914 m. Čikagoje redagavo laikraštį „Katalikas“. 1915 m. suorganizavo žurnalo „Vytis“ leidimą, jo administratorius. 1918–1926 m. laikraščio „Garsas“ vyriausiasis redaktorius.
Rinkimai vyko gegužės 8–10 dienomis. Atvykęs į Lietuvą tuojau sužinojo, kad jau yra išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje kaip LKDP narys. Oficialiai pareigas pradėjo eiti birželio 2 d. Seime įėjo į krikščionių demokratų bloką ir nuo birželio 9 d. priklausė Žemės ir miškų ūkio komisijai, darbavosi Darbo ir socialinės apsaugos komisijos pirmininko pavaduotoju. 1926–1927 m. – vienas iš „Ryto“ redaktorių Kaune. Po valstybės perversmo, 1927 m. pradžioje, buvo įkūręs konsultacinį biurą užsienio lietuviams Kaune (Ožeškienės g. 3), LKDP būstinėje.
Nuo 1932 m. Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijos generalinis sekretorius, 1940–1948 m. – pirmininkas. 1940–1965 m. Amerikos lietuvių tarybos pirmininkas.
1927–1968 m. dienraščio „Draugas“ vyriausiasis redaktorius, „Tėvynės sargas“ redaktorius. Spausdino publicistinius straipsnius, eilėraščius, noveles, vaizdelius.
Molotovo linija
thumb|Molotovo linija thumb|Tipinis Molotovo linijos įtvirtinimas Lietuvoje ([[Rūdaičiai|Rūdaičių kaimas).]] Molotovo linija – Tarybų Sąjungos 1940–1941 m. pradėta statyti fortifikacinė linija. Ši linija ėjo per aneksuotas Lietuvos, Baltarusijos, Ukrainos ir Lenkijos teritorijas.
Gynybos linija
Linija buvo prastai suprojektuota ir įrenginėta paskubomis. Iš daugiau kaip 1,5 tūkstančio Lietuvos teritorijoje suplanuotų kazematų pavyko pastatyti vos 101. Tačiau daugumoje buvo atlikti tik betonavimo darbai, o pilnai parengtų gynybai nebuvo visiškai. Dėl šios priežasties Molotovo linija neatlaikė staigaus Vermachto puolimo ir buvo per kelias dienas pralaužta.
Molotovo linijos likučiai pakankamai gerai išlikę. Kai kuriuose jų matyti įvairūs pažeidimai: sviedinių žymės, stiprių sprogimų deformuotos betoninės konstrukcijos, tačiau dažniausiai tai yra ne mūšio pėdsakai, o jau po karo atliktų bandymų ar sprogmenų utilizavimo rezultatai.
Rajonai
Molotovo linija buvo suskirstyta į šiuos fortifikacinius rajonus:
Lietuvoje
Molotovo linijos dalies Lietuvoje projektavimo darbai baigti 1941 m. kovo mėn., o jos objektų statyba prasidėjo jau balandžio mėn. Bendras fronto įtvirtininmų ruožas Lietuvoje turėjo būti 328 km. Iš viso pradėtas statyti 101 bunkeris, tačiau iki II Pasaulio karo pradžios nė vienas jų nebuvo užbaigtas.
Maišiagalos valsčius
Maišiagalos valsčius (arba Maišiogalos valsčius,, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Maišiagala.
Istorija
Istorikas Vladimiras Pašuta teigia, kad Maišiagalos valsčius minimas nuo 1298 m. Carmečiu valsčius įkurtas 1861 m. Vilniaus gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Širvintų rajonui (6 apylinkės) ir Vilniaus rajonui (11 apylinkių).
Gyvenvietės
XIX a. pabaigoje valsčiuje buvo 193 kaimai.
Alkūnai
Istorija
1903 m. kaimas minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Meteoritas
Meteoritas – dangaus kūnas, nukritęs ant Žemės paviršiaus.
Per visą Žemės istoriją meteoritai nuolatos krito ant žemės paviršiaus. Kai kurie šių kritimų buvo katastrofiški, o kai kurie meteoritų kritimai nepadaro jokios žalos, nes didžioji jų masės dalis sudega atmosferoje. Tik dideli meteoritai palieka susidūrimo žymes – kraterius (astroblemas). Vieni iš žinomiausių meteoritinių kraterių pasaulyje pavyzdžių yra krateris Arizonoje, vadinamas Velnio kanjonu ir Vulf Kriko krateris esantis Australijoje. Didžiausias kada nors rastas meteoritas svėrė 60 tonų. Šis meteoritas yra Namibijoje, Grootfonteino miesto pakraštyje, pavadintas Hoba fermos, kurioje buvo rastas, vardu (Hobos meteoritas). Žinomiausias pasaulyje meteoritas yra Mekos Šventasis akmuo.
Meteoritų tipai
thumb|220px|Pirmasis aprašytas meteoritas (1751 m.) Pagal mineralinę sudėtį meteoritai skirstomi į:
Labiausiai paplitę akmeniniai meteoritai, kurie sudaryti iš: olivinų (Fe, Mg)2SiO4 (nuo fajalito Fe2SiO4 iki forsterito Mg2SiO4) ir piroksenų (Fe, Mg)SiO3. Geležiniai meteoritai sudaryti iš geležies-nikelio lydinio, kuriame yra apie 88-95 % geležies ir 4-10 % nikelio. Geležiniai-akmeniniai meteoritai yra tarpinė klasė tarp akmeninių ir geležinių meteoritų.
Šalia Lietuvos teritorijos nukritęs meteoritas
Nukrito 1893 m. dabartinėje Baltarusijoje, Dzeržinskio rajone, Minsko srityje. Buvo saugomas Vilniuje, tačiau po įvairių karinių konfliktų ir revoliucijų dingo. Keli gabalėliai buvo perduoti Odesos universitetui (apie 300 g), Vienos muziejui (apie 5 g) ir Britų nacionaliniam muziejui (5 g). Prieš šešiasdešimtuosius XX a. metus surasta pagrindinė meteorito dalis Vilniaus universitete, kur dabar ir saugomas (apie 3,8 kg). Dalis šio meteorito vėliau parduota Rusijos mokslų akademijai (81 g), Lietuvos geologijos ir mineralogijos institutui (apie 32,2 g), Kanados Geologijos tarnybai (30,7 g), Vienos muziejui (5 g), Londono muziejui (3 g). Pagal sudėtį šis meteoritas priskirtas chondritams.
Snieginė žąsis
Išvaizda
Mažesnė už naminė žąsį. Patinas ir patelė balti. Didžiosios plasnojamosios plunksnos juodos, dalis sparno dengiamųjų plunksnų pilkos. Galva paprastai būna oranžinio atspalvio. Snapas ir kojos tamsiai raudoni. Pasitaiko ir tamsių paukščių. Jų galva ir kaklo priekis balti, o likusi kūno dalis rusvai pilka. Jauniklių nugarinė pusė rusvai pilka, apatinė kūno dalis pilkšvai ruda. Snapas ir kojos tamsiai pilki.
Paplitimas
Lietuvoje pastebima labai retai, vienąsyk matyta su želmeninėmis žąsimis Kretuono ežero saloje.
Biologija
Aktyvi dieną. Patelė labai atkakliai peri – net ir nepalankiomis sąlygomis kelias paras nepalieka lizdo. Patinas aktyviai gina patelę ir savo teritoriją nuo plėšrūnų (pavyzdžiui, poliarinės lapės) bei kitų baltųjų žąsų, kurios, jeigu neturi savo lizdo, taikosi padėti kiaušinį į svetimą lizdą. Perėjimo laikotarpiu baltosios žąsys nebaikščios.
Į perėjimo vietas atskrenda jau sudariusios monogamines poras. Peri nedidelėmis (15–20 porų) arba labai didelėmis (virš 1000 porų) kolonijomis. Dėtyje paprastai būna 3–6 kiaušiniai, perimi apie 28 dienas.
Minta tundros augalų lapais, vaisiais, uogomis, smulkiais bestuburiais. Migruodamos maitinasi ir javų laukuose.
Romualdas Apanavičius
Romualdas Apanavičius (g. 1947 m. gruodžio 1 d. Vingytėje, Aukštosios Panemunės valsčius, Kauno apskr.) – Lietuvos etnologas, birbynininkas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1970 m. baigė Lietuvos konservatorijos (dabar – LMTA) P. Tamošaičio birbynės klasę, 1980 m. baigė Kijevo konservatorijos asistentūrą-stažuotę. 1981 m. Humanitarinių mokslų Menotyros krypties kandidato (nostrifikuota daktaro) disertacija. 1994 m. habilituotas humanitarinių mokslų Etnologijos krypties daktaras.
Nuo 1970 m. Lietuvos konservatorijos, 1985–1989 m. Lietuvos muzikos akademijos Liaudies instrumentų katedros docentas, 1989–1995 m. Lietuvos muzikos akademijos Etnomuzikologijos katedros docentas. Nuo 1992 m. ir Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, nuo 1997 m. universiteto Etnologijos ir folkloristikos katedros vedėjas, nuo 1998 m. ir Humanitarinių mokslų fakulteto dekanas, nuo 1997 m. ir Klaipėdos universiteto dėstytojas, nuo 1995 m. profesorius.
Koncertavo užsienyje. Įkūrė Liaudies instrumentų kvartetą (veikė 1974–1981 m., Lietuvos radijo ir televizijos liaudies muzikos orkestrą (veikė 1977–1983 m.) ir jiems vadovavo. 1992 m. Vilniuje įkūrė Etnomuzikos institutą, iki 2000 m. jo direktorius.
1989–1992 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1986–1992 m. Vilniaus selekcininkų mėgėjų susivienijimo narys.
Vedęs. Žmona muzikologė, žurnalistė Virginija Kligytė. Dukra Kristina Sulikienė (g. 1980 m.), teisininkė, šachmatininkė.
Europos šachmatų čempionatas
right|thumb|400px| 2005 metų vyrų čempionato salė (Zegrze)
Europos šachmatų čempionatas – tai turnyras, kuriame išaiškinamas Europos čempionas ir prizininkai. Pradedant nuo 2001 metų Europos čempionatas yra FIDE rengiamo Pasaulio čempionato dalis, todėl 22-23 (priklausomai nuo ECU sprendimo) geriausiai pasirodę šachmatininkai įgyja teisę žaisti pasaulio šachmatų Taurės turnyre. Čempionatas paprastai traktuojamas, kaip vyrų čempionatas, nors jis yra atviras: jame gali dalyvauti ir moterys. Nežiūrint to, kad moterys turi atskirą Europos moterų šachmatų čempionatą, nemažai jų dalyvauja ir atvirajame čempionate. Kai kurios ir sėkmingai, kaip Judita Polgar, kuri 2011 metų čempionate, vykusiame Aix-les-Bains, (Prancūzija) laimėjo bronzos medalį.
Čempionate turi teisę dalyvauti ir ne Europos šalys, kurios įeina į vieną iš FIDE europinių zonų, ar į Viduržemio jūros zoną: Izraelis ir dalis buvusios  Sovietų Sąjungos respublikų. Europos šachmatų čempionatą globoja Europos šachmatų Sąjunga (ECU).
Priešistorė
Turnyras pretenduojantis į pirmąji Europos čempionatą įvyko 1942 rugsėjo 14-26 d.d. Miunchene. Jį organizavo Erhardas Postas – nacistinės Vokietijos Grossdeutscher Schachbund (Didžiosios Vokietijos šachmatų sąjunga) pirmininkas. Bet kadangi Vokietijos priešai (Sovietų Sąjunga, Jungtinė Karalystė ir Lenkija) dėl II pasaulinio karo negalėjo dalyvauti, žydų žaidėjai dėl nacistinės politikos taip pat negalėjo dalyvauti, šis turnyras buvo laikomas tik nacių propagandos priemonė ir niekada, jokia forma, nebuvo pripažintas kaip Europos čempionatas.
Pirmasis čempionatas
Pirmasis vyrų Europos šachmatų čempionatas įvyko Saint Vincente 2000 metų liepos 3-14 dienomis. Dalyvavo 109 šachmatininkai iš kurių 45 turėjo reitingą virš 2500, o 16 – virš 2600. Buvo žaidžiama 11 ratų, naudojant šveicariškąją sistemą. Pirmąjį čempionatą laimėjo Pavelas Tregubovas paskutiniame rate juodaisiais įveikęs Aleksejų Aleksandrovą. Jam buvo pripažinta 1-oji vieta pagal papildomus rodiklius (Bucholcą), kadangi net dar 3 dalyviai: Aleksandrovas, Markovskis ir Kharlovas buvo surinkę po 8 taškus iš 11 galimų.
Tolesni čempionatai
Antrasis čempionatas įvyko 2001 metų birželio 1-15 dienomis Ohride (Makedonija). Šiame čempionate buvo pradėta žaidėjų atranka į Pasaulio čempionatą. Dar viena naujovė: dėl medalių ir vietų į Pasaulio čempionatą išaiškinimo pradėti naudoti atkrintamieji mačai. Šiame čempionate dalyvavo: 143 DM. 38 TM ir 14 FM. Buvo žaista 13 ratų, naudojant šveicariškąją sistemą. Čempionatą laimėjo Emilis Sutovskis laimėjęs atkrintamąjį mačą prieš Ruslaną Ponomariovą. Trečioje vietoje liko Zurabas Azmaiparašvilis laimėjęs atkrintamąjį mačą prieš Juditą Polgar. Be medalių, dar buvo kovojama dėl 46 vietų į FIDE Pasaulio čempionatą. 21 žaidėjas su 8 taškais ten tiesiogiai pateko, bet žaidėjams, kurie buvo surinkę po 7½ taško dėl 4 likusių vietų teko žaisti atkrintamuosius mačus.
Nuo 12-ojo čempionato, vykusio 2011 metais, vietų išaiškinimui atkrintamieji mačai nebenaudojami.
Dalyviai
Europos šachmatų čempionate gali dalyvauti visi Europinės FIDE zonų (1.1-1.10) federacijų nariai nepriklausomai nuo titulo ir reitingo. Federacijoms nėra nustatyta kiek dalyvių jos gali siųsti, tik jos čempionato organizatoriams turi nusiųsti prąšymą leisti dalyvauti sąraše išvardintiems šachmatininkams.
Užimtų vietų nustatymas
Vietos nustamos pagal surinktų taškų skaičių. Jei žaidėjai surenka po vienodai taškų, aukštesnę vietą užima žaidėjas, kurio papildomi turnyro rodikliai yra aukštesni.
Prizininkai
1-oji lentelė Europos vyrų čempionato prizininkai.
Pastaba. FID - dalyvis žaidė su FIDE vėliava.
Lietuvos šachmatininkų rezultatai
Lietuvos šachmatininkai Europos šachmatų čempionatuose pradėjo dalyvauti nuo 2001 metų, tačiau ne visuose: praleido 2004, 2009, 2013-2016 metų čempionatus. Geriausiai pasirodė DM Šarūnas Šulskis 2002 metais užėmęs 6-tąją vietą, o 2003 m. – septintąją vietą.
Lietuvos šachmatininkai 2009, 2013-2016 m. bei 2018 m. atvirajame Europos šachmatų čempionate nedalyvavo.
Nuorodos
Pilnos lentelės ir rezultatai The Week in Chess ir FIDE svetainėse:
Pikeliškės
Pikeliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Didžiosios Riešės, 8 km į pietus nuo Paberžės. Seniūnaitijos centras. Gyvenvietė įsikūrusi prie Žaleso ežero bei plentų ir  sankryžos. Vakaruose dunkso Pikeliškių miškas. Yra XVIII a. viduryje statytas Pikeliškių dvaras, Pikeliškių pagrindinė mokykla, biblioteka, parduotuvė.
Istorija
Tarybiniais metais Pikeliškės pateko į Ažulaukės apylinkę, buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Centrinis regionas (Burkina Fasas)
Centrinis regionas  – regionas Burkina Faso centrinėje dalyje. Administracinis centras – Uagadugu.
Administracinis suskirstymas
Regioną sudaro viena provincija (skliaustuose – administracinis centras):
thumb|left|250px|Uagadugu panorama
Feniksas
Feniksas – šventas mitinis paukštis kai kurių tautų mitologijoje.
Egiptiečių mitologijoje
Egiptiečių mitologijoje feniksas – atgimimo simbolis. Vaizduojamas kaip gandras ar garnys ir vadinamas benu. Jis minimas ir Mirusiųjų knygoje.
Buvo tikima, kad jis gyvena 500 ar 1461 metus. Feniksas yra vyriškos giminės paukštis, turintis labai gražias auksines ir raudonos spalvos plunksnas. Apibūdinamas kaip vienas iš Saulės dievo Ra pavidalų ir garbintas Atumo ir Ra šventyklose. Kaip ir Saulės dievas, paukštis benu sukūrė pats save. Savo gyvenimo ciklo pabaigoje paukštis susineša lizdą iš cinamono šakelių, kuriame pats susidegina. Lizdas ir paukštis virsta pelenais, iš kurių iškyla naujas jaunas feniksas. Naujasis paukštis surenka senojo pelenus į kiaušinį iš miros ir nugabena į Egipte esantį Heliopolio miestą (graikiškai – Saulės miestas).
Graikų ir Romėnų mitologijoje
Graikai egiptietišką žodį benu pritaikė savo reikmėms (perėmė antrąją jo reikšmę – datulė), o šį mitinį paukštį pavadino phoinix (graik. tamsiai raudonas).
Graikai ir romėnai feniksą vaizdavo labiau panašų į gaidį ar erelį. Ši mitinė būtybė kas 500 metų susidegindavusi ir prisikeldavusi iš savo pelenų. Pagal graikų mitologiją, feniksas gyveno Arabijoje šalia šulinio. Auštant šis paukštis prausėsi šulinyje, o graikų Saulės dievas Apolonas (dar žinomas kaip Helijas) sustabdė savo karietą (Saulę), norėdamas jo pasiklausyti.
Kilmė
Manoma, kad egiptiečių ir graikų fenikso kilmė yra susijusi su viena Afrikoje gyvenančia paukščių rūšimi. Šie paukščiai suka lizdus druskingose žemumose, kuriose yra per karšta kiaušiniams ir paukščiukams. Todėl ši sparnuočių rūšis susipila nedidelius pylimus, kur temperatūra yra šiek tiek žemesnė, ir sudeda kiaušinius. Karšto oro sūkuriai, susidarantys aplink lizdą-pylimą, yra labai panašūs į ugnies liežuvių šėlsmą.
Faksimilė
thumb|right|240px|Faksimilė Faksimilė ( – daryk panašų) yra tiksli originalaus parašo, rankraščio ar kitokio dokumento, taip pat knygos, žemėlapio, meno kūrinio kopija, gaunama spaudos, fotografijos ir kitais panašiais būdais.
Retų rankraščių, istorinių leidinių faksimilės dažniausiai buvo ir yra daromos išsaugojimo ateities kartoms bei mokslinių tyrimų tikslais. Ribotu tiražu jos gali būti išspausdinamos, pridedant srities specialistų komentarus, ir platinamos visuomenei.
Istorija
Senesniais laikais faksimilės būdavo padaromos rankiniu būdu – originalą nukopijuodavo pro permatomą popierių, graviruodavo ant metalinės plokštelės, medžio, litografijos būdu gaudavo galutinį produktą. Vystantis technikos pažangai, faksimilės pradėtos gaminti daug sparčiau ir tiksliau.
Akademisk BK
Kopenhagos „Akademisk“ – Danijos futbolo klubas iš Kopenhagos.
DVB
miniatiūra|DVB logotipas DVB (Digital Video Broadcasting) – tarptautiniu mastu pripažintas atviras standartizuotas būdas skaitmeninio turinio (skaitmeninės televizijos, radijo, erdvinio garso, interaktyvių paslaugų, tokių kaip MHP, EPG ir teleteksto bei kt.) transliavimui, naudojant skaitmenines technologijas. DVB standartų plėtojimu užsiima DVB Project, tarptautinės pramonės konsorciumas, susidedantis iš daugiau kaip 270 narių, o standartą platina Europos telekomunikacijų standartizacijos instituto (ETSI) Jungtinis techninis komitetas (JTC), Europos elektrotechnikos standartizacijos komitetas (CENELEC) ir Europos transliuotojų sąjunga (EBU).
Akademisk BK
Istorija
1935 m. liepos mėnesį klubo komanda viešėjo Kaune, kur 20 d. Panemunės stadione laimėjo prieš Lietuvos futbolo rinktinės atrąją sudėtį 4:3 (2:0), o 22 d. – ir prieš pagrindinę 2:0 (1:0).
DVB
Dėl galimybės suspausti duomenų srautą (daugiausia MPEG-2 ir H.264 HDTV) skaitmeniniais signalais galima transliuoti daugiau TV kanalų vieno dažnio diapazone nei analoginiais signalais. Lengva keisti turinio kokybę; kuo daugiau duomenys suspaudžiama, tuo daugiau TV kanalų galima retransliuoti vienu metu per vieną siųstuvą (palydovą), bet dėl to, savo ruožtu, suprastėja kokybė ir išauga skaičiavimų pastangos.
Taip pat dėl to tokios paslaugos kaip abonentinė mokama televizija ar pay-per-view ir video-on-demand per koduotus signalus iš siųstuvo yra daug pigesnės ir prieinamesnės.
Transliavimo būdai
Egzistuoja keletas skirtingų techninių DVB transliavimo būdų, kurie daugiausia priklauso nuo optimalaus pasirinkimo, dažnių diapazono ir perdavimo moduliacijos metodo bei skiriasi klaidų korekcija:
Oetzi
thumb|250px|Oetzis savo mirties vietoje Ötzi (dar rašoma Oetzi; lietuviškai tariama Ecis) – taip vadinama 1991 metais Austrijos Alpėse, netoli sienos su Italija, rasta žmogaus mumija, datuojama 3300 metų pr. m. e. (vėlyvasis neolitas Europoje). Puikiai išsilaikęs kūnas ir su juo rasti daiktai yra reikšmingas atradimas antropologams ir priešistorės tyrinėtojams. Ecis buvo 160 cm ūgio, mirė 40-53 metų amžiaus. Greičiausiai buvo svarbus savo bendruomenės asmuo.
1991 m. rugsėjo 19 d. Otztalerio Alpių Hauslabjocho viršūnėje vokiečių alpinistai Erika ir Helmutas Zimonai rado iš ledo kyšantį ant pilvo gulintį žmogaus lavoną. Sudžiūvusį kūną dengė į pergamentą panaši oda. Ploname lede buvo įstrigusi jo koja, apvyniota šiaudais ir odos juostelėmis. Tarp jų buvo varinis kirvukas ir medžioklei skirti įrankiai. Po kelių dienų kūnas buvo iškeltas ir sraigtasparniu nuskraidintas į Insbruką.
Tyrimas
Tyrinėjimuose dalyvaujantys mokslininkai sutiko, kad Ecis (Ötzi) – taip buvo pramintas Ledo žmogus – yra stulbinamas radinys. Naudodami anglies-14 metodą jie nustatė lavono amžių. Tyrimus vykdė įvairios laboratorijos skirtingose šalyse, kiekvienai laboratorijai buvo pateikti vis kiti pavyzdžiai. Aplink kūną rastų daiktų stilistinė klasifikacija bei testai parodė, kad vyras mirė 3300 m. pr. m. e.
Radinio vieta
Kūnas buvo rastas ledo sluoksnio pakraštyje, uolos plyšyje. Šioje vietoje užšalęs vanduo buvo labai gilus.
Pasak mokslininkų komandos ir teismo medicinos ekspertų, Ledo žmogus buvo pasirūpinęs tinkama apranga, padėjusia jam išgyventi atšiauriomis Otztalerio Alpių sąlygomis. Jis turėjo kailinę kepurę ir iš žolių nupintą apsiaustą, kuris greičiausiai saugojo nuo lietaus. Po apsiaustu dėvėjo rūbą, susiūtą iš kailio gabalų. Saugodamasis nuo geliančio aukštikalnių šalčio, kojas buvo apsivyniojęs kailiais. Taip pat turėjo strėnjuostę ir iš kietos odos pasiūtus batus, prikimštus žolės. Ledo žmogus su savimi nešiojosi įrangą, reikalingą laužui užkurti, iš beržo žievės padarytą dėžutę.
Lankas ir strėlės galėjo padėti ledo žmogui medžioti laukinius žvėris, tačiau manoma, kad jis nebuvo medžiotojas. Tuo laikotarpiu, kada jis mirė, žmonės daugiau vertėsi ne medžiokle, bet žemdirbyste ir gyvulių auginimu. Mokslininkų nuomone, Ledo žmogus buvo piemuo, mokėjęs medžioti laukinius žvėris, bet veikiausiai vasarą kalnų ganyklose ganydavo galvijus.
Sing
Sing – trečiasis studijinis britų atlikėjo Gary Barlow albumas, išleistas 2012 m. gegužės 25 d. Albumas buvo skirtas Britanijos karalienės Elžbietos II 60-ies metų valdymo jubiliejui paminėti. Albumo singlas „Sing“ tapo oficialia šios šventės daina ir taip pat pasiekė pirmąją vietą „UK Singles Chart“ reitinge. Albumas taip pat susilaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmoje vietoje šalyje, reitingo viršūnėje išbūdamas tris savaites. „Sing“ buvo antrasis solinis Barlow albumas, pasiekęs reitingo viršūnę.
Meksika
Meksika, oficialiai Meksikos Jungtinės Valstijos – valstybė Šiaurės Amerikos pietvakariuose. Šiaurėje ribojasi su JAV, pietryčiuose – su Belizu ir Gvatemala, vakaruose ir pietuose – su Ramiuoju vandenynu, rytuose – su Meksikos įlanka ir Karibų jūra. Šalis užima beveik 2 mln. km² plotą ir yra 5-ta iš didžiausių Amerikų žemynų valstybių ir 14-ta tarp didžiausių nepriklausomų valstybių pasaulyje. Šalyje gyvena apie 121,7 mln. gyventojų 2015 m. duomenimis ir tai yra didžiausia pagal gyventojų skaičių ispaniškai kalbanti valstybė bei 12-a pagal gyventojų skaičių pasaulyje. Meksika yra federacija, sudaryta iš 31 valstijos ir sostinės Meksiko.
Meksika yra vienintelė Lotynų Amerikos valstybė TEBIPO narė (nuo 1994 m.) Šalis laikoma naujai industrializuota valstybe   turinti 11-a didžiausią BVP pagal perkamosios galios paritetą pasaulyje. Ekonomiškai glaudžiai bendradarbiauja su NAFTA, kurią ir pati yra pasirašiusi, narėmis.
Pavadinimo kilmė
Meksikos vardas kilęs nuo jos sostinės Meksiko miesto, kuris savo vardą paveldėjo iš anksčiau toje vietoje buvusio actekų miesto Mešiko-Tenočtitlano. „Meši“ – tai karo dievo Mešitlio vardo dalis, kuris susideda iš žodžių „metztli“ (mėnulis) ir „xictli“ (sūnus). Priesaga -ka reiškė „žmonės“, o priesaga -ko reiškia „šalį“, taigi „Mešiko“ – „Mešitlio šalis“.
Ispanams užkariavus šalį, nahuatlių (actekų) kalbos garsai buvo užrašomi pagal ispanų kalbos rašybos taisykles, taigi pavadinimas tapo „México“. Ilgainiui ispanų kalboje garso „š“ nebeliko ir „x“ žymimas garsas dabar yra tariamas kaip „ch“. Tokiu būdu, šalies pavadinimas ispaniškai dabar tariamas „Mechiko“, o ne „Mešiko“. O kai kurios kitos kalbos (tarp jų ir lietuvių) garsą, žymimą raide „x“, išsivertė ne pagal ispaniškąjį, o pagal lotyniškąjį tarimą – „ks“, taigi „Meksika“.
Istorija
thumb|right|[[Kukulkano piramidė – vienas iš naujųjų septynių pasaulio stebuklų.]]
Prieškolumbinės eros metais Mezoamerikoje ėmė formuotis daug kultūrų. Dauguma jų, olmekai, toltekai, majai ir actekai, buvo pažangios civilizacijos iki pirmo kontakto su europiečiais.
1521 m., po konkistadoro Hernano Korteso išsilaipinimo, Meksika tapo Ispanijos kolonija (Naujoji Ispanija) ir ja išbuvo iki nepriklausomybės paskelbimo.
1821 m. Paskelbus nepriklausomybę įsivyravo ekonominis nestabilumas, teritorinis susiskaldymas, civiliniai karai, įsikišant užsienio šalims, po kurių sekė dviejų imperijų ir dviejų ilgų diktatūrų laikotarpiai.
Po to, kai 1834 metais, kai prezidentas Santa Ana panaikino federacijos konstituciją, Jukatanas bei Teksasas paskelbė nepriklausomybę. Po 1846–1848 metų JAV-Meksikos karo Teksasas, kaip ir dar trečdalis Meksikos teritorijos šalies šiaurėje, atiteko JAV.
XIX amžiaus 7-ajame dešimtmetyje į šalį įsivežė Prancūzija, kuri siekė įtvirtinti Meksikos imperatoriaus soste Austrijos erchercogą Ferdinandą (Maksimilijano vardu jis buvo Meksikos imperatoriumi nuo 1864 iki 1867 metų).
1910 m. šalyje kilo revoliucija. Revoliucionieriai greitai įveikė federacinę armiją, bet tarp jų prasidėjo tarpusavio kovos, kurios buvo baigtos tik 1929 m., sukūrus Institucinę revoliucinę partiją (PRI; į ją buvo suvienyti visi kovotojai). Ši partija be rimtos konkurencijos valdė šalį iki XX amžiaus 10-ojo dešimtmečio.
2000 m., pirmą kartą po 70-ies metų, Meksikos prezidentu išrinktas ne PRI atstovas, Vicente Fox.
Politinė sistema
thumb|right|Nacionaliniai rūmai [[Meksikas|Meksike.]] Pagal 1917 metų konstituciją, Meksika yra federacinė respublika, besivadovaujanti prezidentine sistema. Valstybės vadovas – prezidentas, kuris yra valstybės ir vyriausybės galva, taip pat vyriausiasis Meksikos ginkluotųjų pajėgų vadas. Įstatymų leidžiamoji valdžia – Kongresas, sudarytas iš Senato (Cámara de Senadores) ir Atstovų Rūmų (Cámara de Diputados). Atstovai į 128 vietų Senatą renkami šešeriems metams. Į atstovų rūmus dalis narių renkami tiesiogiai (300), likusieji pagal proporcinę sistemą (200).
Administracinis suskirstymas
Meksika dalijama į 31 valstiją ir federacinę apygardą. Kiekviena valstija turi savo Konstituciją ir renka gubernatorių bei valstijos kongresą.
thumb|upright=1.5|420px|
Geografija ir klimatas
Meksikos valstybė yra Šiaurės Amerikos pietuose. Ji Šiaurės Amerikos žemyne tęsiasi nuo šiaurės vakarų į pietryčius daugiau nei 3000 km, susiaurėdama ties Tehuantepeko sąsmauka pietuose ir besitęsdama į šiaurės rytus Jukatano pusiasaliu. Šiaurėje ribojosi su JAV, pietuose – su Belizo valstybe ir Gvatemalos valstybe. Rytinius krantus skalauja Meksikos įlanka ir Karibų jūra, vakarinius – Ramusis vandenynas. Meksikos pakrantės ilgis – 9330 km. Kalifornijos įlanka skiria pagrindinę dalį nuo Kalifornijos pusiasalio. Didžiąją dalį šalies paviršiaus užima kalnai, tačiau čia yra ir tropinių miškų, ir saulės išdegintų dykumų. Centrinėje šalies dalyje esančio Meksikos kalnyno šiaurėje vyrauja pusdykumės ir dykumos. Aukščiausia jos vieta – Orisabos ugnikalnis (5700 m), žemiausia – Salados lagūna (-10 m). Ilgiausia Meksikos upė yra Bravo del Nortė (1906 km, bendras ilgis – 3003 km).
Bioįvairovė
thumb|[[Jaguaras, vietinis Meksikos žinduolis.]]
Meksika yra viena iš 18 vadinamųjų „megadiversinių“ valstybių. Šalyje egzistuoja apie 200 mln. skirtingų organizmų rūšių, o tai sudaro 10–12 % viso pasaulio bioįvairovės. Meksika pirmauja roplių, kurių čia egzistuoja 707 rūšys, bioįvairove pasaulyje, taip pat yra 2-a žinduolių, kurių egzistuoja 438 rūšys, ketvirta varliagyvių (290 rūšių) bei ketvirta floros (26 000 rūšių) pasaulyje pagal bioįvairovę. Meksika taip pat laikoma 2-ąja pasaulio didžiausia ekosistema ir ketvirta pagal visų čia paplitusių organizmų rūšių skaičių, kurių 2500 yra saugomos Meksikos įstatymų. Meksikos vyriausybė sukūrė „Nacionalinę Informacijos apie Bioįvairovę Sistemą“, kurios tikslas yra tirti ir prisidėti prie ekosistemų ekologinės pusiausvyros išlaikymo.
170 000 km² vadinami „Apsaugotais gamtos plotais“ (Areas Naturales Protegidas), kuriems priklauso 34 rezervatai (nepakitusios ekosistemos), 64 nacionaliniai parkai, 4 gamtos paminklai (saugomi dėl savo estetinės, mokslinės ir istorinės vertės), 26 saugomos floros ir faunos plotai, 4 saugomų gamtos išteklių (dirvožemio, hidrologinių telkinių ir miškų) ir 17 draustinių (dėl bioįvairovės turtingumo).
Atradus Amerikas Europai buvo pristatytos iki tol nežinomos maistinių augalų rūšys, kai kurios jų davusios didžiulį indėlį Europos nacionalinėms virtuvėms: iš Amerikos atkeliavo kakava, pomidorai, kukurūzai, vanilė, avokadai, guavos, čajotai, batatai, chikama, daugybė pupų rūšių ir dar didesnė čili pipirų įvairovė.
Ekonomika
Meksika yra 12 pasaulyje ir antra Lotynų Amerikoje pagal BVP. Po patirtos ekonominės krizės 1994–1995 metais, šalis ženkliai atsigavo. 2002 m. kilusi Pietų Amerikos krizė jos stipriai nepalietė ir, po stagnacijos periodo 2001 m., ekonomika, nors ir lėtai, bet auga. Tačiau išlieka didelis atotrūkis tarp skurdžiausių ir turtingiausių žmonių sluoksnių. Pagrindinė prekybos partnerė – JAV.
Mokslas ir technologijos
thumb|[[Didysis milimetrinis teleskopas|LMT radioteleskopas, skirtas milimetrinėms bangoms]] Pasaulyje garsūs Meksikos mokslininkai ir išradėjai: Luisas Miramontesas, kontracepcinės piliulės išradėjas, Manuelis Mondragonas, pirmojo automatinio šautuvo išradėjas, Gilermo Gonsalesas Kamarena, išradęs „chromoskopinį televizoriaus adapterį“ ir „trispalvę sistemą“ bei Mario J. Molina, gavęs Nobelio chemijos premiją. UNAM baigęs Rodolfo Neri Vela, buvo pirmasis į kosmosą nuskridęs meksikietis (kaip vienas STS-61-B misijos 1985 m. dalyvių.)
Žemės ūkio produktai
Daugiau kaip pusė Meksikos gyventojų gyvena ir dirba kaime, augina pluoštinius bei maistinius augalus. Tačiau vis daugiau ūkininkų augina eksportui kavą, medvilnę, cukranendres ir pomidorus. Šios pelningos kultūros išstumia iš dirbamos žemės tuos pasėlius, kurie meksikiečiui būtini maistui. Daugelis ūkininkų yra kooperatyvų nariai ir, susivienydami savo ribotus išteklius, padeda vieni kitiems.
Gyventojai
Meksikoje gyvena apie 121 mln. žmonių (2015 metų duomenys). Tai antra didžiausia pagal gyventojų skaičių Lotynų Amerikos šalis ir didžiausia ispaniškai kalbanti šalis pasaulyje.
Metinis Meksikos gyventojų prieaugis drastiškai sumažėjo nuo 3,5 % 1965 m. iki 0,99 % 2005 m. 2006 m. vidutinė gyvenimo trukmė buvo 75,4 m. (vyrų – 72,6 m. ir moterų – 78,3 m.) Ilgaamžiškiausi Žemutinės Kalifornijos, federacinės apygardos (vid. 75,9 m.) ir Nuevo Leono (vid. 75,6 m.) gyventojai, trumpaamžiškiausi – Čiapaso (vid. 72,9 m.), Oachakos ir Gerero (vid. 73,2 m.) gyventojai. Mirtingumas 1970 m. buvo 9,7/1000 žm.; 2001 m. skaičius nukrito iki 4,9/1000 (vyrų) ir 3,8/1000 (moterų). Dažniausia mirties problema (2001 m. duomenimis) buvo širdies ligos (14,6 % vyrų ir 17,6 % moterų) bei vėžys (11 % vyrų ir 15,8 % moterų).
Meksikoje vyksta sparti urbanizacija, beveik 75 % gyvena miestuose. Penkiose ddžiausiose gyvenvietėse Meksikoje (Didžiajame Meksike, Didžiajame Gvadalachare, Didžiajame Monterėjuje, Didžiojoje Puebloje ir Didžiojoje Tolukoje) susitelkę 30 % visoje šalyje gyvenančių žmonių. Vidaus migracijos modeliuose neigiama žmonių migracija pastebima federacinėje apskrityje, teigiama – šiaurės vakarinėse ir pietrytinėse valstijose. Tinklinė migracija neigiama (-4,7 žm./1000); daugiausiai emigruojama į JAV.
Miestai
Pateikti 20 didžiausų Meksikos miestų (skliausteliuose pateikta valstija, kuriai jie priklauso). 2005 surašymo duomenys.
Imigracija
Meksike gyvena daugiausia JAV piliečių emigrantų (1 mln., 1999 m.), o tai sudaro 1 % Meksikos gyvenojų ir 25 % visų gyvenančių JAV piliečių emigrantų pasaulyje. Taip pat daug emigrantų iš Centrinės ir Pietų Amerikų, daugiausia iš Argentinos, Brazilijos, Čilės, Kolumbijos, Peru, Kubos, Venesuelos, Gvatemalos ir Belizo. Nors skaičiai skiriasi (tarp 30 000 ir 150 000), argentiniečių bendruomenė laikoma antra didžiausia užsieniečių bendruomene šalyje. Per visą XX a. Meksika buvo prieglobstis persekiojamiems lotynų amerikiečiams ir europiečiams (daugiausia ispanams penktajame dešimtmetyje).
Etnografija
thumb|right|Vaikai iš [[Monterėjus|Monterėjaus]] 70% gyventojų sudaro metisai (indėnų ir baltųjų palikuonys), 10 % indėnai (tačiau, pasak vyriausybės, kuri pagrindiniu kriteriju laiko kalbą, indėnų yra ne daugiau kaip 10 %), 20 % baltieji.
Kalba
Meksikoje nėra de jure konstitucinės valstybinės kalbos federaliniu mastu. Vietinių tautų lingvistinių teisių pagrindiniame įstatyme numatoma valstybine laikyti ispanų kalbą, vartojamą 97 % Meksikos gyventojų, kuri yra lygiavertė su vietinėmis kalbomis ten, kur jos vartojamos, neatsižvelgiant į kalbančiųjų skaičių. Kartu su ispanų, šioms kalboms įstatymai numato „valstybinių kalbų“ statusą.
Religija
thumb|Sapopano Dievo Motinos bazilika [[Sapopanas|Sapopane, Chaliskas]] Skirtingai nei kai kuriose kitose Lotynų Amerikos valstybėse, Meksikoje nėra valstybinės religijos, o 1917 m. Konstitucija ir antiklerikaliniai įstatymai bažnyčios veiklą netgi riboja ar kišasi į pastarosios reikalus. Vyriausybė bažnyčios finansiškai neremia ir bažnyčia nedalyvauja valstybiniame švietime.
Zastava Arms
Zastava Arms (, Zastava oružje) – Serbijos (anksčiau Jugoslavijos) kompanija Kragujevace, gaminanti civilinius ir karinius šaunamuosius ginklus.
Civiliniai ginklai:
Kariniai ginklai
Meksika
Religija
Apie 6 % (virš 4,4 mln. žmonių) yra protestantai, kurių didžiausią dalį sudaro sekmininkai ir charizmatai (vadinami neosekmininkais gyventojų surašyme). Taip pat gan didelis septintosios dienos adventistų skaičius (0,6 mln.) 2000 m. surašymo duomenimis čia gyvena virš 1 milijono Jehovos liudytojų.
Rača
Rača užima 2854 km² šiaurės rytinėje Vakarų Gruzijos dalyje. Kaukazo kalnai skiria Račą nuo Svanetijos ir Lečchumijos šiaurės vakaruose, Imeretijos pietuose, o pagrindiniu kalnagūbriu išvesta valstybės siena su Rusijos Šiaurės Osetija. Rytuose Rača ribojasi su Pietų Osetija, kuri oficialiai priklauso Šida Kartlio regionui.
Meksika
Religija
Islamas Meksike praktikuojamas labai mažos musulmonų bendruomenės. Jų yra Toreono mieste, Koahuiloje ir (maždaug 300) San Kristobal de las Kasase, Čiapasase.
Rača
Istorija
Rača buvo Kolchidės ir Iberijos dalis nuo seniausių laikų. Teigiama, kad jos svarbiausią miestą Onį įkūrė Iberijos karalius Parnajomas II a. pr. m. e. Suvienijus Gruziją XI a. Rača tapo viena iš jos kunigaikštysčių (saeristavo). Ratis iš Bagvašių šeimos buvo pirmasis kunigaikštis (eristavi), kurį paskyrė karalius Bagratas III. Račio ir jo sūnaus Kachabero palikuonys valdė Račą kaip Kachaberidzių dinastija iki 1278 m., kai kai Gruzijos karalius Dovydas VI Narinas panaikino kunigaikštystę per karą su mongolais. XIV a. vidury atkurtą Račos kunigaikštystę valdė Čarelidzių šeima.
Meksika
Religija
Meksikos žydų, kurių istorijos pradžia Meksikoje galime lankyti 1521 m., kai Hernanas Kortesas su konversų pagalba nukariavo actekus, anot INEGI vykdyto valstybinio gyventojų surašymo, yra virš 45 000.
Meksikoje budistai sudaro mažumą – jų čia apie 108 000., t. y. beveik 0,001 %.
Rača
Istorija
Chchetidzės valdė Račą 1465–1769 m. Nors jie buvo Imeretijos karalių vasalai, prieš juos sukilo kelis kartus. 1678–1679 m. pilietinis karas turėjo rimčiausių pasekmių. Per tą karą Račos kunigaikštis Šošita II (1661–1684 m.) rėmė princą Archilą, osmanams palankaus Imeretijos karaliaus Bagrato IV varžovą. Po Archilo pralaimėjimo Račą nusiaubė turkų baudžiamoji ekspedicija. Valdant Rostomui (1749–1769 m.) kunigaikštystė tapo beveik nepriklausoma nuo Imeretijos. Bet 1769 m. pabaigoje Imeretijos karalius Solomonas I suėmė Rostomą, panaikino Račos kunigaikštystę. 1784 m. Imeretijos karalius Dovydas atgaivino kunigaikštystę ir ją atidavė Antonui. Vietinė opozicija norėjo pasinaudoti turkų pajėgomis ir užvaldyti Račą, bet karaliaus pergalė Schvavos mūšyje 1786 m. sausio 26 d. laikinai užtikrino jo valdžią regione. 1789 m. Solomonas II visam laikui panaikino Račos kunigaikštystę.
Meksika
Religija
Beveik 3 mln. (t. y. apie 0,03 % visų gyventojų) 2000 m. surašyme nepriskyrė savęs jokiai religijai.
1992 m. Meksika panaikino daugelį suvaržymų Katalikų Bažnyčiai ir kitoms religijoms: visoms religjoms užtikrino teisėtumą, suteikė ribotą teisę į nuosavybę ir panaikino dvasininkų skaičiaus apribojimą šalyje. Iki reformos kunigai neturėjo balsavimo teisės, tačiau ir dabar jie negali būti renkami.
Švietimas ir sveikatos apsauga
Nuo ankstyvojo dešimtojo dešimtmečio Meksika yra pasiekusi tarpinį gyventojų sveikatos lygį, kai kuriems rodikliams, tokiems kaip mirtingumas, būnant panašiems į išsivysčiusių valstybių. Nors kiekvienam meksikiečiui sveikatos priežiūrą garantuoja valstybė, 2002 m. 50,3 mln. meksikiečių nebuvo apsidraudę savo sveikatos. Valstybė deda pastangas padidinti apsidraudusiųjų skaičių ir 2011 m. būti pasiekus visuotinį sveikatos priežiūros lygį.
2009 m. balandį Meksikoje kilo H1N1 kiaulių gripo epidemija, kuri išplito ir kitose valstybėse bei nuo kurios mirė 150 žmonių.
Meksikos medicininė infrastruktūra visuomoje gerai išvystyta, ypač didmiesčiuose, tačiau kaimo vietovėse ir vietinėse bendruomenėse vis dar nepakankama sveikatos apsauga, kurie norėdami gauti specializuotas sveikatos piežiūros paslaugas, turi vykti į artimiausias urbanizuotas zonas.
Šalies finansuojamos institucijos, Meksikos socialinės apsaugos institutas ir Institutas socialinei apsaugai ir valstybės darbuotojų paslaugoms, vaidina svarbiausią vaidmenį užtikrinant sveikatos ir socialinę apsaugą. Privačios sveikatos paslaugos taip pat svarbios ir sudaro 13 % visų medicininių sektorių šalyje.
Pradinis ir pagrindinis švietimas (9 klasės) yra nemokamas ir privalomas.
97,7 % (98,4 % vyrų ir 96,8 % moterų) meksikiečių raštingi.
Kultūra
Meksikoje susipynusios ikikolumbinių civilizacijų ir ispanų kultūros, taip pat egzogeninių kultūros elementų visų pirma iš JAV.
Meksikos kino aukso amžiuje, praeito amžiaus penktajame ir šeštajame dešimtmečiais, meksikiečių kino pramonė galėjo varžytis su tuometiniu Holivudu.
Diegas Rivera, Chosė Klementė Oroskas ir Davidas Alfaras Sikeirosas įvardijami trimis reikšmingiausiais XX a. Meksikos tapytojais-monumentalistais. D. Riveros žmona Frida Kalo tapo garsia tiek dėl savo dailės, tiek dėl gyvenimo.
Virtuvė
thumb|left|[[Čiles en nogada]] Meksikiečių patiekalai garsėja stipriais ir įvairiais aromatais, spalvingu papuošimu ir prieskonių įvairove. Meksikiečių virtuvėje stipriai jaučiamas prieškolumbinių civilizacijų, ypač actekų ir majų, paveldas, susimaišęs su ispanų kolonistų pristatytomis naujovėmis. Netrukus konkistadorų vartotų ingredientų – ryžių, jautienos, kiaulienos, vištienos, vyno, česnakų ir svogūnų – sąrašą ilgainiui papildė vietinių naudojami produktai: kukurūzai, pomidorai, vanilė, avokadai, papajai, ananasai, čili pipirai, pupos, moliūgai, citrinos (limón), batatai, žemės riešutais ir kalakutiena.
Geriausiai pasaulyje žinomi ir paplitę meksikiečių patiekalai, tai – šokoladas, taco, kvesadila, enčilada, burito, tamale ir kt. Populiaresni tipiški regioniniai patiekalai – mole pablano, čiles en nogada ir čalupos Puebloje, kabrito ir mačaka monterėjuje, kočinita pibil Jukatane, tlajudasa Oachakoje ir daug kitų.
Sportas
thumb|right|Estadio Azteca  – oficialus [[Meksikos vyrų futbolo rinktinė|Meksikos futbolo rinktinės namų stadionas.]] Meksikoje, kol kas vienintelėje iš Lotynų Amerikos šalių, vyko 1968 m. vasaros olimpinės žaidynės.
Populiariausias sportas Meksikoje – futbolas. Manoma, kad jį XIX a. pab. meksikiečiams pristatė kornų šachtininkai. Šalyje 1970 m. vyko IX pasaulio futbolo čempionatas, o 1986 m. – XIII pasaulio futbolo čempionatas. Meksika patenka tarp penkių šalių, kuriose pasaulio pirmenybės vyko du kartus – kartu su Brazilija, Italija, Prancūzija ir Vokietija. Šalies vyrų futbolo rinktinė pagal FIFA pasaulio reitingą 2014 m. užėmė 20 vietą.
Meksikos audiniai
Nuo seniausių laikų meksikiečiai yra išmoningi audėjai. Jie moka išausti spalvingus audinius su ryškiais geometriniais raštais. Šiais laikais meksikiečių medžiagos audžiamos dideliuose fabrikuose, tačiau kai kurie namudininkai vis dar audžia rankinėmis staklėmis, tradiciniu būdu.
Tarptautiniai santykiai
Lietuva ir Meksika diplomatinius santykius atkūrė 1991 m. lapkritį.
Saulė (organizacija)
„Saulė“, Lietuvių švietimo draugija „Saulė“ − katalikiška švietimo draugija, veikusi Lietuvoje 1906–1940 m.