cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Romantinis filmas
Romantinio filmo esmė yra meilės paieškos arba tiesiog pasakojimas apie meilę. Dažnai pagrindiniai veikėjai romantinėse dramose susiduria su įvairiomis kliūtimis, sunkiais išbandymais, finansinėmis problemomis, ligomis, juos skiria kilmė arba socialinis statusas. Taip pat neretai mylimiesiems likti kartu trukdo kiti veikėjai – šeimos nariai, vieno iš pagrindinių veikėjų simpatija („meilės trikampis“), visuomenė, dėl kokių nors priežasčių smerkianti mylimųjų ryšį. Dažnas neištikimybės, charakterių nesuderinamumo motyvas. Žiūrovus romantiniai filmai traukia galimybe atitrūkti nuo kasdienio gyvenimo, ypač jei herojai galų gale įveikia visus sunkumus, prisipažįsta meilėje, ir pateisinamas posakis „gyveno ilgai ir laimingai“. Kita vertus, nemažai šio žanro filmų vaizduoja ne pasakiškus siužeto, ilgesingas scenas ar laimingas pabaigas, o kasdienio gyvenimo žiaurumą, kuriame meilė tampa atrama. Nepaisant to, romantinių filmų pobūdis gali labai įvairuoti. Nesvarbu, ar pabaiga laiminga, ar tragiška, pagrindinis romantinio filmo tikslas yra sužadinti stiprius auditorijos jausmus.
Vakarų Europos Sąjunga
Valstybės – asocijuotos partnerės:
Tai šalys, kurios tuo metu nebuvo nei NATO, nei ES narės. Visos šios šalys prie NATO ir ES prisijungė iki 2007 m.
Romantinis filmas
Romantinių filmų istorija prasidėjo XIX a. pabaigoje. Nors dauguma tų laikų filmų buvo begarsiai, tačiau filmų kūrėjai savo kūriniuose puikiai sugebėjo pavaizduoti romantiką, geismą ir lytinį potraukį.
Justinianų dinastija
Justinianų dinastija – dinastija, valdžiusi Bizantijos imperiją 518–602 m. Pradininkas Justinas I, pasibaigė su imperatoriaus Mauricijaus valdymu.
1984 m. vasaros olimpinės žaidynės
'''1984 m. vasaros olimpinės žaidynės''' – dvidešimt trečiosios daugiašakės vasaros sporto varžybos, kurios vyko Los Andžele, Jungtinėse Amerikos valstijose.
Nacionalinis kibernetinio saugumo centras
(anksčiau Kibernetinio saugumo ir telekomunikacijų tarnyba) – valstybinė įstaiga, kuri rūpinasi valstybės informacinių sistemų ir jų infrastruktūros saugumu, tiria kibernetinius incidentus.
Justinianų dinastija
Justinianai
thumb|right|200px|Justiniano I [[mozaika]] thumb|200px|right|Germano Justino sūnaus Justino [[konsulinis diptikas (540 m.)]]
Išnašos
Džono Bagnalo Burio "Vėlyvoji Romos imperijos istorija".
Nacionalinis kibernetinio saugumo centras
Istorija
Įkurta 2015 m. Vilniuje pavaldi Krašto apsaugos ministerijai.
Veikla
Analizuoja kibernetinio saugumo aplinką, rengia reikalavimus viešojo sektoriaus informacinių išteklių ir ypatingos svarbos infrastruktūros kibernetiniam saugumui užtikrinti, kibernetinės gynybos bei grėsmių valdymo planus. Įstaiga taip pat koordinuoja kaip kibernetinės apsaugos priemones įgyvendina valstybinių institucijų valdytojai. Tiria ir reaguoja į kibernetinius incidentus.
Romantinis filmas
Romantinė drama
Romantinės dramos – tai romantinių ir dramos filmų požanris, kuriame dažniausiai yra pateikiama sudėtinga meilės pusė. Siužetas paprastai sukasi apie du įsimylėjėlius, kurie susiduria su sudėtingomis kliūtimis, neleidžiančiomis būti kartu. Pagrindiniai dviejų veikėjų meilę trukdantys veiksniai gali būti tiek šeimos nepritarimas ar uždrausta meilė, tiek jų pačių nesuderinamumas. Dėl pernelyg didelio kliūčių kiekio, nesuderinamumo arba tiesiog likimo, daugelis romantinių dramų baigiasi įsimylėjėlių išsiskyrimu.
Romantinių dramų pavyzdžiai: „Įsimylėjimas“ (angl. Falling in Love), „Medisono grafystės tiltai“ (angl. The Bridges of Madison Count), „Kasablanka“ (angl. Casablanca), Paskutinis tango Paryžiuje (angl. Last Tango in Paris).
Chick flick
Moterims skirti lengvo turinio filmai  – tai romantinių filmų požanris, kurio siužetas yra orientuotas į pažymėtinai plačią moterų grupę, ypač, jaunas merginas. Nors dauguma romantinių filmų žanrų yra kuriami patenkinti būtent moterų romantikos poreikį, tačiau pastarieji nusakomi filmai, kurie yra pagrįsti emocijomis bei nagrinėja problemas, paremtas dviejų potencialių partnerių susitikimais ir santykiais. Šio požanrio filmai masiškai buvo leidžiami Valentino dienos proga. Šie filmai – tai populiariosios kultūros produktas, turintis tam tikras nuolatines naratyvo formules, tipinius siužetus bei personažų charakterius. Moteris protagonistė, tematinės rausvos spalvos naudojimas (aliuzija į saldumą, malonumą, meilumą) bei romantika ar priešingos lyties pasimatymais paremtas siužetas – tai keli būdingi pastarojo subžanro elementai.
Šio filmų žanro pavyzdžiai: „Purvini šokiai“ (angl. Dirty Dancing), „Užrašų knygelė“ (angl. The Notebook), „Brangus Džonai“ (angl. Dear John), „Įsimintinas kelias“ (angl. A Walk to Remember), „Romeo ir Džiuljeta“ (angl. Romeo + Juliet).
Romantinė komedija
Romantinės komedijos – tai romantinių filmų bei komedijų požanris. Tai filmai su nerūpestinga, juokinga siužetine linija, besisukančia apie meilės, tarpusavio santykių temą. Tokių filmų pabaigoje idealas triumfuoja prieš sunkumus ir nedėkingas situacijas. Romantinių komedijų siužete dalyvauja du pagrindiniai veikėjai, dažniausiai moteris ir vyras, kurie netikėtai susitinka, tačiau dėl tam tikrų kliūčių ar ginčų nesutaria, nors galų gale viskas susitvarko ir pabaigoje jie lieka kartu. Kartais pagrindiniai veikėjai jau pačioje pradžioje yra vaizduojam kaip įsimylėjeliai, tačiau susiduria su iššūkiais, kurie trukdo išlaikyti santykius. Kitais atvejais veikėjai nesiryžta įsitraukti į romantiškus jausmus, nes abu mano, jog nemėgsta vienas kito, dėl to kad vienas iš jų turi partnerį arba jaučia socialinį spaudimą. Tačiau filmo kūrėjai pateikia tam tikrų užuominų, kurios leidžia spėti, jog pagrindiniai veikėjai simpatizuoja vienas kitam ir būtų puikus meilės derinys. Protagonistai tokiu atveju dažnai siekia kuriam laikui išsiskirti tam, kad suvoktų savo jausmus ar įveiktų kliūtis, trukdančias būti kartu. Romantinės komedijos pabaiga yra tik patvirtinimas, jog protagonistų gyvenime svarbiausia yra meilė, net jei jie fiziškai išssiskiria.
Anot kritikų, filmas „Graži moteris“ (angl. Pretty Woman, 1990) yra laikomas geriausiu romantinės komedijos filmu. Romantinių komedijų pavyzdžiai: „Tegyvuoja meilė“ (angl. Love Actually), „Pamišę“ (angl. Moonstruck), „Kaip bus, taip gerai“ (angl. As Good as It Gets), „Mylėti(s) smagu“ (angl. Something’s Gotta Give), „Tai nutiko vieną naktį“ (angl. It Happened One Night), „Kai Haris sutiko Salę“ (angl. When Harry Met Sally…), „Sveika, sužadėtine!“ (angl. The Family Stone), „Tai…sudėtinga“ (angl. It’s Complicated), „Trečias nereikalingas“ (angl. Three to Tango), „Pamergė pagal užsakymą“ (angl. 27 Dresses), „Atostogos“ (angl. The Holiday).
Romantinis trileris
Romantiniai trileriai – tai romantinių bei trilerių filmų požanris, kurių tema – nusikalstamumas, intrigos, skandalas. Daugelyje romantinių trilerių protagonistai dalyvauja kovoje prieš antagonistus, ši kova juos suartina, ir jiedu įsimyli.
Romantinių trilerių pavyzdžiai: „Likimo ekspertai“ (angl. The Adjustment Bureau), „Operos fantomas“ (angl. The Phantom of the Opera), „Super 8“ (angl. Super 8), „Turistas“ (angl. The Tourist), „Asmens sargybinis“ (angl. The Bodyguard), „Neištikimoji“ (angl. Unfaithful), „Nevaldoma aistra“ (angl. Wicker Park).
Kolnicos valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Suvalkų gubernijoje. Pagal 1920 metų liepos 12 dienos Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai, bet faktiškai jai neatiteko ir liko Lenkijos sudėtyje. Valsčius panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 d.
Gleivės
Gleivės – slidžios išskyros, kurias gamina organizmai. Gyvūnuose jas išskiria gleivinių liaukutės, augaluose gamina specializuotos ląstelės.
Žinduolių gleivės
Žinduolių gleivinių išskiriamos gleivės yra klampus vandeninis koloidinis tirpalas, turintis antiseptinių fermentų (pvz., lizocimas) ir imunoglobulinų. Gleives gamina tauriškosios gleivinių ląstelės. Pagrindinė medžiaga, lemianti gleivių savybes, yra mucinai. Gleivėse yra šiek tiek neorganinių jonų.
Kvėpavimo sistema
Kvėpavimo sistemos gleivinių išskiriamų gleivių funkcijos:
Padidėjusi gleivių gamyba kvėpavimo trakte yra susirgimo (pvz., persišaldymo) požymis. Gleivių buvimas nosyje ar gerklėje yra normalu, bet per daug jų trukdo kvėpuoti, todėl pašalinamos išpučiant nosį ar iškosint gerklėje esančias gleives. Nosies gleivėse būna ašarų, kadangi jų perteklius iš akių nuteka į nosį.
Snarglys yra sutirštėjusios nosies gleivės. Jo daug gaminasi persišaldžius, ypač sergant sloga.
Virškinimo sistema
Virškinimo sistemos gleivių funkcijos:
Dauginimosi sistema
thumb|right|200px|Gimdos kaklelio gleivės Moters lytinių organų gleivių funkcijos:
Vyro lytinių organų gleivių funkcijos:
Spindžius (Trakai)
Spindžius – kaimas centrinėje Trakų rajono savivaldybės dalyje, rytinėje Spindžiaus ežero pakrantėje. Priklauso Aukštadvario regioniniam parkui. Augo saugoma Špokų vinkšna.
Tokačio žemė
Tokačis (十勝国; Tokachi no kuni) – trumpai egzistavusi senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Tokačio subprefektūra.
Vaiskūnų apylinkė
Vaiskūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Užpalių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Bikūnų apylinkės.
Matavimo paklaida
Matavimo paklaida arba  klasifikacijos paklaida (misclassification) – tai sisteminė paklaida, atsirandanti netiksliai nustačius ligą ar rizikos veiksnį. Matavimo (klasifikacijos) paklaidų tipai:
KF Vllaznia Shkodër
Škoderio „Vllaznia“ – Albanijos futbolo klubas iš Škoderio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m. vyrų komandą eilę metų dalyvavo šalies aukščiausioje lygoje. Tik pastaruoju metu iškrito į antrą pakopą.
Tuo tarpu merginų komanda dominuoja Albanijoje pastaruoju metu ir yra daugkartinės šalies čempionės.
Moterų komanda
Klubas turi moterų komandą, kuri yra viena tituluočiausių ir dominuoja pastaruoju metu Albanijoje.
Dramblio Kaulo Kranto istorija
Dramblio Kaulo Kranto istorija apima šiuolaikinės Vakarų Afrikos valstybės Dramblio Kaulo Kranto (Cote d´Ivoire), to paties pavadinimo Prancūzijos kolonijos, iš kurios susidarė ši valstybė, istoriją, taip pat ir dabartinės valstybės teritorijoje gyvenusių ir tebegyvenančių tautų ir jų sukurtų valstybių istoriją.
Dabartinė Dramblio Kaulo Kranto valstybė susiformavo sienose, kurios buvo nustatytos kolonijinių valstybių, neatsižvelgiant į geografinius, gamtinius ar religinius, kultūrinius ir kalbinius kolonizuotų šalių ypatumus. Dėl to dabartinė valstybė apima regionus, kurie iki tol praktiškai neturėjo jokios bendros istorijos. Kita vertus anapus sienos atsidūrė regionai, kurie istoriškai glaudžiai susiję su kai kuriais dabartinės valstybės regionais.
Ikikolonijinis laikotarpis
Kada Dramblio Kaulo Krante atsirado pirmieji žmonės nustatyti yra sunku, nes drėgname šalies klimate neišliko pirmųjų žmonių palaikų. Apie gausesnį žmonių apgyvendinimą galime spręsti iš išlikusių ginklų ir įrankių likučių, kurie datuojami kaip priklausantys ankstyvajam paleolitui (15000-10000 m. pr. m. e.) ar vėliausiai – neolitui.
Įtakos iš rytų
thumb|left|Svarbiausios gentinės karalystės ikikolonijiniame Dramblio Kaulo krante Kadangi didžiąją dalį valstybės užima tropiniai miškai, juose, panašiai kaip gretimoje Liberijoje, aukštesnė civilizacija neišsivystė, nebuvo sukurtos valstybės, o vietos gyventojai gyveno susiskaldę smulkiomis gentimis. Dauguma jų priklausė kru kalbinei grupei ir užėmė beveik visą Dramblio Kaulo Kranto pakrantę ir pietvakarinę dalį. Tuo Dramblio Kaulo Kranto teritorija skyrėsi nuo rytuose buvusio Aukso kranto (Akanalando), kur akanai sukūrė aukštą kultūrą, konsolidavo valstybę ir aktyviai prekiavo su europiečiais.
Akanų kultūra veikė dabartinio Dramblio Kaulo Kranto pietrytines teritorijas: XIV a. akanai brongai čia sukūrė Džiamano valstybę (1450–1895), kuri aktyviai prekiavo su musulmonais šiaurėje ir išlaikė įtaką iki Komoės upės. XVIII a. į pietus nuo džiamano akanai anji sukūrė Indenie ( ir Sanvi valstybėles. Šiek tiek vėliau, dar toliau į vakarus, perėję Komoės upę, centriniame Dramblio Kaulo Krante valstybę sukūrė bauliai, kurių sostinė buvo Sakasu. Baulių valstybė, panašiai kaip Ašantis, trumpam išvystė gana sudėtingą politinę sistemą ir buvo tolimiausias Benino civilizacijos vakarų avanpostas. Tačiau ji neturėjo priėjimo prie jūros, kas labai stabdė jos ekonominį vystymąsi.
Įtakos iš šiaurės
Labiausiai kultūriškai pažengusi ikikolonijiniais laikais buvo dabartinė šiaurinė Dramblio Kaulo Kranto teritorija, paveikta Sahelio civilizacijos. Dar iki europiečių pasirodymo dabartinio Dramblio Kaulo Kranto teritorijoje gyvenusios senufų, bambarų, kulangų, lobių ir kt. tautelės vertėsi medžiokle, žvejyba, žemdirbyste, amatais.
Šiaurės vakarinė Dramblio Kaulo Kranto teritorija buvo šalia istorinio Manden regiono, mandingų tautos lopšio. XIII a. šiaurėje suklestėjus Malio imperijai, mandingų (maninkių ir djulų) pirkliai kolonizavo vietos tautas, įjungdami jas į prekybą. Nuo XV a. Dramblio Kaulo Kranto teritorijos šiaurinėje, o nuo XVIII a. – ir vidurinėje dalyje susiformavo savarankiškos kunigaikštystės. Tarp jų svarbiausia buvo musulmoniška Kabadugu su sostine Odienėje, ir Senufų karalystė, išlaikiusi vietinę afrikietišką religiją. Viena svarbiausių šiaurinės teritorijos valstybių buvo Vatara imperija, susiformavusi senufų gentinėse teritorijose, tačiau valdoma musulmonų djulų. Nuo XVIII a. pradžios ši imperija iš Kongo miesto užvaldė milžiniškas teritorijas, įskaitant didžiąją dalį dabartinio Burkina Faso.
Kolonizacija
Prancūzai pirmą kartą pabandė įsitvirtinti pakrantėje XIX a. viduryje, tačiau kolonizacija nesiplėtė: teritorija buvo greičiau kolonizuojama iš šiaurės, t. y. iš Manden regiono, nei iš pakrantės. Todėl būtent ten vyko prancūzų tyrinėjimai. Pačioje XIX a. pabaigoje šias šiaurines teritorijas užvaldė Vasulu imperija. 1898 m. ją nugalėję, prancūzai galutinai įsitvirtino teritorijoje.
Nepriklausomybė
1960 m. liepos 11 d. Prancūzija sutiko suteikti Dramblio Kaulo krantui nepiklausomybę ir tai padarė rugpjūčio 7 d. Sostine tapo Abidžanas. Pirmu prezidentu buvo Feliksas Ufvetas Bvanis (pranc. Félix Houphouët-Boigny), valdęs iki savo mirties 1993 m. Jis buvo koncervatyvus, priešingai nei kiti regiono lyderiai, nebuvo kairiųjų pažiūrų ir nesilaikė antivakarietiškų nuostatų.
R
R ir r – aštuonioliktoji lotynų abėcėlės ir dvidešimt trečioji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra er.
Katamaranas
Katamaranas – dviejų korpusų laivas. Pavadinimas kilęs iš tamilų kalbos žodžio kattumaram: 'rišti' +  'medis'. Katamaranai būna tiek buriniai, tiek motoriniai. Šis laivo tipas išrastas pietiniame Indijos regione gyvenančios paravų tautos.
Palyginti neseniai katamaranai pradėti naudoti ir sportiniam buriavimui, žvejybai. Katamarano principu sukonstruoti ir kurortuose populiarūs pramoginiai vandens dviračiai.
Angelų dinastija
Angelų dinastija, Angelai (sen. ) – 1185–1204 m. Bizantijos imperijos imperatorių dinastija.
Istorija
Įsitvirtino valdžioje po Androniką I Komniną nuvertusio sukilimo. 1185 m. atlaikė Sicilijos normanų antpuolį. Nesėkmingai kovojo su tiurkais seldžiukais. Rėmė prekybinius santykius su Genuja ir Venecija. Žlugo per Ketvirtąjį kryžiaus žygį, kryžininkams užėmus Konstantinopolį.
Lokėnėlių piliakalnis
Lokėnėlių piliakalnis su gyvenviete, Žvalgakalnis – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23707) Jonavos rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Lokėnėlių, Šilų seniūnija. Pasiekiamas iš plento Jonava – Ukmergė prieš Lokio slėnį pasukus į dešinę pietų kryptimi keliu, vedančiu prie Lokio tvenkinio, pavažiavus 1,2 km – yra kairėje šiaurės rytuose, tik pervažiavus užtvanką per Lokės upelį.
Ispanijos provincijos
thumb|ę00px|right|Ispanijos provincijų žemėlapis Ispanija bei jos autonominiai regionai yra padalinti į penkiasdešimt provincijų. 1833 m. sukurtas provincijų modelis, kuris nuo to laiko beveik nepasikeitė. 1927 m. Kanarų salos buvo padalintos į Las Palmo ir Tenerifės Santa Kruso provincijas.
Lokėnėlių piliakalnis
Piliakalnis
thumb|250px|Lokėnėlių piliakalnis aukuras Piliakalnių kompleksą sudaro du skirtinguose kaimuose ir skirtinguose Lokio krantuose įrengti piliakalniai ir papėdės gyvenvietė prie jų. Lokėnėlių piliakalnis yra 250 m į pietryčius nuo Gudžionių piliakalnio, Lokio kairiajame krante (dabar ties piliakalniu yra tvenkinys), dešiniojo Neries kranto aukštutinės terasos atragyje. Duomenų apie piliakalnį nedaug, nes visa aikštelė ir dalis pylimo Lokio paplauti nugriuvo dar iki XX a. vidurio. Aikštelė buvusi pailga vakarų – rytų kryptimi. Jos rytiniame gale buvo supiltas 3 m aukščio, 14 m pločio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidosi į 12 m pločio, 1,2 m gylio griovį. Šlaitai statūs, iki 30 m aukščio.
Piliakalnio liekanos buvo nuolat ardomos šiaurinio šlaito erozijos, todėl 1998-1999 m. jos buvo visiškai ištirtos. Dabar likusi tik lapuočiais medžiais apaugusi piliakalnio vieta su po tyrimų išplokštėjusia pylimo vieta, toliau tebegriūvančia Lokio upelio pusėn. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 102 000 m². Išmatavimai: 550 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir iki 270 m pločio.
Pietinėje papėdėje 5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Ispanijos provincijos
Provincijos
Žemiau yra Ispanijos provincijų sąrašas, suskirstytas abėcėlės tvarka. Alikantė, Kasteljonas, La Korunja, Las Palmasas, Samora, Tenerifė ir Valensija provincijos neturi vėliavos.
Lokėnėlių piliakalnis
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1998–1999 m. Gintautas Zabiela ištyrė piliakalnio liekanas: šlaito dalį ties erozine nuogriuva, visą pylimą ­- iš viso 495 m² plotą. Nustatyta, kad piliakalnio vietoje gyventa III a., po pylimu rastas brūkšniuotos keramikos kultūrinis sluoksnis su židiniu, stulpavietėmis. Pylime fiksuoti trys jo stiprinimo etapai. Pirmasis 2 m pločio, 0,5 m aukščio iš perdegusio molio suplūktas pylimas išorinėje pusėje turėjo į išorę pasvirusių medinių kuolų užtvarą. Antrasis pylimas padidintas iki 4 m pločio ir 1 m aukščio, o į jį suplūktas molis sustiprintas nereguliariai klotais rąstais, pietinėje pusėje padarant įėjimą į aikštelę, apsaugotą stulpais. Trečiasis pylimas irgi plūktas iš molio, tvirtinto rąstais, žemę dalinai imant iš šalia kasamo griovio. Ant jo stovėjo rentininės konstrukcijos gynybinė siena.
Piliakalnių kompleksas datuojamas I tūkstantmečiu -­ XIV a.
642 m.
642 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Lapkritis
Ladai
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1576 metais. XIX a. pabaigoje kaime gyveno 162 žmonės. 1942 m. šalia kaimo pastatyta stačiatikių Kuraševo Šv. Brolio Machabeušo koplyčia.
Kajaus žemė
thumb|300px|Kajaus žemė Japonijos žemėlapyje
Kajus (甲斐国; Kai no kuni), dar vadinama Košiū (甲州; Kōshū) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Jamanašio prefektūra.
Australinės vandeninės žiurkės
Australinės vandeninės žiurkės (Hydromys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Prisitaikiusios gyventi vandenyje. Ausų kaušelis nedidelis, galva pailga, uodega apaugusi trumpais stangriais plaukais, o akys išsidėsčiusios aukščiau negu kitų graužikų. Užpakalinės galūnės žymiai didesnės už priekines. Pėdos pirštai sujungti plaukiojamąja plėve. Kūnas 20-35 cm ilgio, uodega 20-35 cm ilgio. Kailis šiurkštus, o pavilnė švelni. Nugara tamsiai ruda, žvilganti, pilvas rudas ar gelsvas. Uodegos galiukas baltas.
Paplitusios Tasmanijoje, Naujojoje Gvinėjoje, Australijoje ir gretimose salose. Apsigyvena vandens telkinių pakrantėse. Tai pusiau vandeniniai gyvūnai. Aktyvūs prieblandoje ir naktį. Dieną slepiasi urvuose.
Kajaus žemė
Sengoku laikotarpiu žemė buvo pavaldi karo vadui Takedai Šingenui.
Australinės vandeninės žiurkės
Maitinasi moliuskais, vėžiagyviais, sraigėmis, taip pat žuvimis, varlėmis, vandens paukščiais, jų kiaušiniais ir įvairiais augalais.
Gaudomos dėl kailio, todėl kai kuriose vietose jų labai sumažėjo
Papušynys
Yra Šaukoto parkas, žvyro telkinys. Netoliese – Žemojo Šaukoto dvaro sodybos liekanos.
Istorija
1954–1963 m. buvo Papušynio apylinkės centras.
LTSR laikais Papušynys buvo „Ateities“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė pradinė mokykla, biblioteka.
Avižių apylinkė
Avižių apylinkė (arba Avyžių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Dusetų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Bikūnų apylinkės ir Pakniškių apylinkės.
Komašuvka (Augustavo valsčius)
Komašuvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Augustavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietus nuo Augustavo ir 72 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Atminties paklaida
Atminties paklaida  – tai sisteminė paklaida, viena iš diferencinių matavimo paklaidų, atsirandanti dėl to, kad sergantys ir sveiki asmenys skirtingai atsimena praeities įvykius (pvz., krūties vėžiu sergančios moterys gali tiksliau papasakoti apie buvusius abortus nei sveikosios, arba apsigimusių vaikų mamos labiau atmena vaistų, vartotų nėštumo metu, pavadinimus). Šios paklaidos būdingos atvejo ir kontrolės tyrimams.
Reino liga
Reino liga – liga, kuriai būdingi kartas nuo karto pasikartojantys rankų ir kojų pirštų smulkių arterijų ir arteriolių spazmai, kylantys dėl kraujotakos sutrikimų. Spazmai prasideda sušąlus ar dėl nervinio streso. Pirmasis 1862 m. šią ligą aprašė prancūzas Morisas Reino (Raynaud). Reino sindromu serga 5 – 10 proc. gyventojų, dažniau moterys. Jis būdingesnis žmonėms gyvenantiems šalto klimato zonoje, ypač šaltuoju metų laiku.
Simptomai
Liga pasireiškia vadinamuoju „trispalviu fenomenu“:
Priežastys
Kai Reino ligos simptomų atsiranda sergantiems kitomis ligomis, pavyzdžiui, dermatomiozitu, sklerodermija, reumatoidiniu artritu, sistemine raudonąja vilklige, profesinėmis ir kitomis ligomis, tuomet tai vadinama Reino sindromu. Reino sindromas gali pasireikšti ir dėl kitokios aiškios priežasties, pavyzdžiui, ilgalaikio tam tikrų medikamentų vartojimo, apsinuodijimo arsenu ar švinu ir kt.
Reino sindromas įtariamas, jei simptomai pasireiškia vyresnio amžiaus žmonėms, ypač vyrams. Šiuo atveju, sindromo eiga priklauso nuo pagrindinės ligos ir jos gydymo.
Kai nerandama jokių kitų sindromą galinčių sukelti priežasčių, tuomet konstatuojama, kad žmogus serga Reino liga. Ja taip pat dažniau serga moterys. Liga dažniausiai pasireiškia 15-20 metų amžiaus moterims. Ligos eiga dažniausiai būna gerybinė – labai retai baigiasi pirštų išopėjimu ar kitomis komplikacijomis.
Gydymas
Lengvos formos Reino sindromas vaistais negydomas – rekomenduojama tik vengti šalčio, nerūkyti, nedirbti su vibruojančiais aparatais, nemūvėti veržiančių žiedų, apyrankių, avalynės. Žmonėms kenčiantiems nuo Reino ligos simptomų gali padėti vaistai, mažinantys kraujagyslių spazmus, gydoma kraujagysles plečiančiais ir kitais vaistais. Retais atvejais, kai medikamentinis gydymas yra neefektyvus, o simptomai yra sunkūs ir ligonį labai vargina, gali būti atliekama operacija – simpatektomija. Operacijos metu pašalinami simpatinės nervų sistemos nervai, kurie verčia kraujagysles spazmuoti.
Raynaud syndrome
Eugenijus Jovaiša
Eugenijus Jovaiša (g. 1950 m. balandžio 24 d. Klaipėdoje) – Lietuvos archeologas, dėstytojas, politikas.
Biografija
1973 m. baigė istoriją Vilniaus universitete. 1988 m. istorijos mokslų kandidatas, nuo 1989 m. docentas, nuo 2008 m. profesorius, nuo 2009 m. Lietuvos Mokslų Akademijos narys ekspertas, nuo 2011 m. Lietuvos Mokslų Akademijos tikrasis narys.
1972–1977 m. dirbo Kultūros ministerijos Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos taryboje. 1977–2016 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1990–1991 m. Istorijos fakulteto dekanas, 1991–1993 m. prorektorius, 1991–2007 m. Baltų proistorės katedros vedėjas, 2007–2016 m. Istorijos fakulteto dekanas.
1994–2016 m. periodinio leidinio „Istorija“ redakcinės kolegijos pirmininkas, 2009–2016 m. „Lituanistica“ žurnalo vyr. redaktorius, Valdovų rūmų paramos fondo steigėjas.
Nuo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys.
Mokslinė veikla
Tyrimų svarbiausios sritys: I a. – V a. vidurio vakarų baltų etninė istorija, vakarų baltų / aisčių materialusis ir dvasinis paveldas. Tyrinėjo Raudonėnų, Plinkaigalio, Lauksvydų, Krūvandų (Vilkijos seniūnija), Rupunionių, Šaukėnų, Dauglaukio, Vėluikių kapinynus
Lietuvos šaulių sąjunga
(sutr. LŠS) – sukarinta visuomeninė organizacija.
Veikla apima įvairias sritis: karinę, fizinio lavinimo, tautos kultūrinio ugdymo, ugniagesybos ir kt. Globoja istorines vietas, rengia sukaktuvių minėjimus, propagauoja karinį valstybės gynimą, talkina valstybei krizinėse situacijose, pvz. savanoriavimu ligoninėse Covid-19 pandemijos metu arba pasienyje (per migrantų krizę).
Spitrėnų Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčia
'''Spitrėnų Švč. Mergelės Marijos, Taikos Karalienės, bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Spitrėnų kaime, 11 km į rytus nuo Utenos, 4,5 km į pietryčius nuo Kauno - Zarasų plento.
Lietuvos šaulių sąjunga
Istorija
miniatiūra|kairėje|Lietuvos šaulių sąjungos paminklas [[Šimonys|Šimonyse, Lietuvoje, 1928 m.]]
Bojarka
Bojarka  – miestas Ukrainoje, Kijevo srityje, Kijevo–Sviatošyno rajone, 20 km į pietvakarius nuo Kijevo. Geležinkelio stotis. Mašinų gamybos pramonė. Klimatinis kurortas. Yra rašytojo Nikolajaus Ostrovskio namas–muziejus, krašto muziejus, pensionatas, keletas cerkvių. Išlikęs garvežys К-15776, kuriuo seniau tiekta mediena.
Lietuvos šaulių sąjunga
Tarpukaris
1919 m. birželio 27 d. įkurta Kaune kaip Lietuvos sporto sąjungos padalinys. LŠS ideologiją nustatė jos sumanytojas Matas Šalčius su LŠS įkūrėju, vadu Vladu Putvinskiu.
1920 m. birželį pradėtas leisti sąjungos laikraštis „Trimitas“. Pirmieji redaktoriai: Matas Šalčius, J. Tumas-Vaižgantas, Adolfas Klimas. Leidinyje bendradarbiavo daug žymių tarpukario poetų, rašytojų, menininkų, mokslininkų, tarnautojų, visuomenininkų.
Šaulių sąjungai, vadovaujant V. Krėvei-Mickevičiui, Lietuvos Respublikos Vyriausybė pavedė organizuoti Klaipėdos sukilimą – apie pusę lietuvių pajėgų sukilime sudarė šauliai, daugiausia gimnazistai.
Spitrėnų Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčia
Bažnyčia ir jos aplinka sutvarkyta. Bažnyčioje įrengti vitražai (aut. Andrius Cvirka), šventorių puošia stogastulpis kunigų atminimui (aut. Romualdas Šimkūnas), paminklinis akmuo bažnyčios statytojams, dekoratyvinių augalų kolekcija. Bažnyčią administruoja Utenos Kristaus Žengimo Į Dangų parapijos klebonas Algis Neverauskas. Parapijoje veikia Radeikių koplyčia. miniatiūra|240px|left|Bažnyčios interjeras
Lietuvos šaulių sąjunga
Tarpukaris
LŠS buvo užmezgusi ryšius su kitų Baltijos valstybių organizacijomis. 1922 m. į Suomiją pasiųsta delegacija susipažinti su suomių organizacija Sujelus Kemta, vėliau užmegzti ryšiai su Latvijos Aizsargių ir Estijos Kaitseliitu organizacijomis.
Drauge su kariniu mokymu šauliai plačiai vykdė tautos kultūrinimo darbą. Gausu buvo įvairių kursų: sanitarijos, ugniagesybos, Lietuvos istorijos, lietuvių kalbos. Šauliai nuo pat susikūrimo populiarino dainą, muziką, sportą, lietuvišką žodį, steigė bibliotekas. Praėjus dvidešimčiai metų nuo organizacijos įkūrimo, 1939 m. Šaulių sąjunga turėjo 125 chorus, 400 vaidybos mėgėjų kuopelių, 115 sporto klubų, 4 teatrus, 105 orkestrus, 350 bibliotekų, 72 šaulių namus. Kasmet būdavo leidžiamos karinio, patriotinio turinio ir grožinės literatūros knygos. Kultivuotos sporto šakos: lengvoji atletika, futbolas, vandens, žiemos bei jojimo ir šaudymo sportas.
Okupacija
Sovietinės okupacijos išvakarėse LŠS turėjo 62 tūkst. narių. Įžengus sovietams, pirmiausia buvo nuginkluoti šauliai, organizacija likviduota. Iki 1941 m. birželio 22 d. įkalinta ir ištremta 80% LŠS padalinių, štabų, tarybų narių.
1941–1953 m. šauliai kaip partizanai aktyviai dalyvavo pasipriešinimo kovose prieš vokiečių ir sovietų okupantus.
Po karo pasitraukę šauliai bei patriotiškai nusiteikę Amerikos lietuviai apie Lietuvos šaulių sąjungos atkūrimą paskelbė 1954 m. kovo 7 d. Čikagoje. Organizacijos atkurėjų branduolį sudarė M. Kalmantas, V. A. Mantautas, S. Pūtvytė-Mantautienė, A. Valatkaitis ir E. Klupšienė. Vėliau įsteigta daugiau Sąjungos padalinių JAV bei Kanadoje.
Prasidėjus Lietuvos atgimimui, 1989 m. birželio 1 d. Kaune vykusiame mitinge buvo oficialiai paskelbtas Šaulių sąjungos atkūrimas. 1989 m. rugsėjo 20 d. LŠS atkūrimo iniciatyvinės grupės nariai davė pirmą priesaiką Kelmėje, prie LŠS įkūrėjo ir ideologo Vlado Putvinskio kapo. Ši diena laikoma LŠS atkūrimo Lietuvoje data.
Atkūrus Nepriklausomybę
1991 m. šauliai jau buvo organizuota struktūra ir aktyviai dalyvavo saugant parlamentą, kitus valstybės objektus. Saugodami objektus ir valstybės sienas žuvo šauliai I. Šimulionis, D. Gerbutavičius ir G. Žagunis. Šauliai talkino ir išvedant okupacinę kariuomenę.
1997 m. liepos 2 d. buvo priimtas LR Šaulių sąjungos įstatymas. 1998 m. pradėtas pertvarkymas, skirtas integruoti LŠS į šalies gynybos sistemą. Suformuota 10 apskričių šaulių rinktinių. 2000 m. sausio 12 d. patvirtintas Šaulių sąjungos statutas.
2019 m. Seimas paskelbė Lietuvos šaulių sąjungos metais.
2021 m. LŠS priklausė apie 10 617 narių, iš jų apie pusė – jaunųjų šaulių. 2021 m. biudžetas siekė kiek daugiau nei 5,6 mln. €. Nuo 2023 m. LŠS planuojama pertvarkyti: pavaldumas atitektų Vyriausybei, biudžetas išaugų iki maždaug 30 mln. €, o per 10 metų tikimasi sąjungą padidinti iki 30 tūkst. narių.
Įsakymai šauliams
Suformulavo V. Putvinskis–Pūtvis 1927 m.
Jaunieji šauliai
Jaunieji šauliai yra sąjungos 11–18 metų nariai. Jie susipažįsta su sąjungos veikla, tarnybos Lietuvos kariuomenėje ypatumais, dalyvauja valstybės šventėse, miesto renginiuose, stovyklose, projektuose.
Vlado Putvinskio–Pūtvio klubas
1998 m. įsteigtas Vlado Putvinskio–Pūtvio klubas, apjungęs LŠS atkūrėjus veteranus. Jo ilgametis vadovas – Stasys Ignatavičius.
Spitrėnų Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčia
Istorija
Utenos gyventojai, klebono Pranciškaus Turausko paraginti, dvaro savininkų Jono Balaišos ir Elenos Balaišienės remiami, 1917 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią (studento Pr. Gineičio projektas). 1919 m. į Spitrėnus paskirtas kunigas Petras Margevičius nupirko fisharmoniją, 1921 m. pastatė kleboniją, 1924 m. įrengė altorius (už Antano Jasūdžio pinigus). Vėliau įrengti 6 registrų vargonai, apmūrytas šventorius, bažnyčia apkalta lentomis. Noliškio dvaro savininkas 1927 m. bažnyčiai dovanojo 8 ha žemės. Nuo 1964 m. bažnyčioje klebonu dirbo Julijonas Kuprys, 1974 m. – Vytautas Tvarijonas.
Architektūra
Bažnyčia pusiau kryžminio plano (20 × 11 m), vienabokštė. Turi 3 altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė, kryžius.
Bojarka
Istorija
Bojarka šaltiniuose minima nuo XVI a. Kai XIX a. pab. vietovę pasiekė geležinkelis, ji suklestėjo kaip žymių kijeviečių (tarp jų Šolomas Aleichemas, Nikolajus Lisenka) poilsiavietė, kurortas. Miesto statusas suteiktas 1956 m.
Barada
Barada  – Sirijos upė, kurios ilgis 71 km. Upė prasideda Antilibano kalnuose ir teka į pietryčius. Prie Barados upės įsikūrusi Sirijos sostinė Damaskas. Upė, kartu su intakais šakojasi į daugybę atšakų ir dirbtinių kanalų, kurių dėka Damasko apylinkėse auga vešli augmenija.
Naksas
thumb|„Portara“, Nakso miestas thumb|[[Demetra|Demetros šventykla]] thumb|Nakso kunigaikštystė [[1265 m. (William R. Shepherd, Historical Atlas, 1911)]]
Adomas Katrietis
Adomas Katrietis (, iki 1492 m., apie 1450 m. Vilnius ? – 1516 m. gruodžio 24 d. ar 1517 m. gegužės 25 d. Vilnius) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybės ir Katalikų bažnyčios veikėjas, diplomatas.
Naksas
Naksas (gr. Νάξος) – Graikijos sala; didžiausia sala (plotas 429 km²) Kikladų salyne Egėjo jūroje. Ji buvo apgyvendinta 3000 m. pr. m. e. Tai buvo senovės Kikladų kultūros centras. Ji buvo viena pirmųjų salų, pradėjusi naudoti marmurą. 1207 m. Naksas pateko į venecijiečių valdžią ir buvo pastatyta daugybė įtvirtintų bokštų. Saloje yra daug citrinmedžių sodų bei alyvmedžių giraičių.
Adomas Katrietis
Biografija
Mokėsi Vilniaus katedros mokykloje, nuo 1478 m. draugo kunigaikščio Aleksandro Svirskio lėšomis studijavo Jogailos universitete Krokuvoje, 1488 m. magistras.
Naksas
Salą sudaro dvi savivaldybės – Naksas ir Drymalija. Didžiausias miestas ir salos sostinė yra Hora, kartais vadinama Nakso miestu, kuriame gyvena 6533 žmonės (2001 m.). Svarbiausi kaimai yra Filoti, Apiranthos, Vivlos, Agios Arsenios, Koronos ir Glinado.
Adomas Katrietis
Biografija
1492-1511 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kanceliarijos raštininkas. Už tarnybą Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras jam iki gyvos galvos dovanojo Katros dvarą (Gardino pavietas). 1494 m. pasiuntinybės į Maskvą Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro ir Maskvos kunigaikštytės Elenos vedybų reikalais, 1496 m. – pasiuntinybės į Krokuvą karalaičio Žygimanto reikalais dalyvis. 1499 m. – Lietuvos ir Lenkijos susitarimo Petrakave dalyvis ir akto autorius. 1505 m. Lietuvos ir Livonijos sienos nustatymo komisijos sekretorius.
Nuo 1503 m. Krasnajės, dab. Maladečino rajonas, nuo 1505 m. Vilniaus ir Sandomiero, nuo 1506 m. Semeliškių klebonas, nuo 1508 m. Vilniaus kapitulos kanauninkas, nuo 1514 m. – oficiolas.
Naksas
Naksas yra populiarus turizmo centras su keliais lengvai pasiekiamais griuvėsiais. Saloje yra daug paplūdimių, pvz.: Agia Anna, Agios Prokopios, Alikos, Kastraki, Mikri Vigla, Plaka ir Agios Georgios, iš kurių dauguma prie Horos. Naksas derlingiausia sala Kikladuose. Jame pakanka vandens, kai kitose regiono salose jo trūksta. Zaso kalnas (999 metrai) yra aukščiausia vietovė Kikladuose, už jo užkliuvę debesys išliedami lietų drėkina Nakso laukus. Todėl žemės ūkis svarbus, auginamos daržovės, vaisiai, galvijai, tad Naksas geriausiai gali save aprūpinti iš visų Kikladų. Sala garsi Graikijoje dėl bulvių.
Nuorodos
37.08333°N, 25.46667°W
Lenevas
Lenevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyžų valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į šiaurę nuo Čyžų, apie 13 km į šiaurės vakarus nuo Hainuvkos ir apie 39 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Loknicos upė. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XV a. amžiuje.
Netflix
„Netflix“ – JAV filmų produkcijos ir srautinių transliacijų kompanija, teikianti pasaulines vaizdo formato transliavimo internetu, DVD ir Blu-ray diskų nuomos internete paslaugas. Kompanija buvo įkurta 1997 m. ir yra įsikūrusi Los Gatos mieste Kalifornijoje, JAV. 1999 m. „Netflix“ pradėjo prenumerata paremtas paslaugas. 2009 m. savo kolekcijoje turėjo apie 100 000 pavadinimų laidų, filmų ir serialų, turėjo apie 10 milijonų prenumeratorių visame pasaulyje.
2007 m. vasario 25 d. „Netflix“ tinkle buvo užsakytas milijardinis DVD. 2011 m. kompanija turėjo 23 milijonus prenumeratorių JAV ir 26 milijonus visame pasaulyje. 2015 m. pabaigoje turėjo 69 milijonus prenumeratorių, iš kurių 43 milijonai buvo iš JAV.
2016 m. sausio 6 d. kompanija Consumer Electronics Show parodoje pranešė, kad nuo šios dienos plečiasi pasauliniu lygiu ir pradeda teikti savo paslaugas visame pasaulyje, išskyrus Kinijoje (su kuria dar vyksta derybos) ir JAV sankcijų susilaukusias teritorijas kaip Krymas, Sirija ir Šiaurės Korėja.
Elias Avery Lowe
Elijas Averis Lou (tikroji pavardė Elijas Averis Levas (Elias Avery Loew); 1879 m. spalio 15 d. Kalvarijoje, Rusijos imperija - 1969 m. rugpjūčio 8 d. Bad Nauheime, Vakarų Vokietija) – Lietuvos žydų kilmės Vokietijos, Jungtinės karalystės ir JAV paleografas, kuris tyrė senovinius rankraščius ir raštus.
Biografija
Gimė 1879 m. spalio 15 d. Kalvarijoje. Jo tikroji pavardė buvo Elias Avery Loew, kurią 1918 m. pataisė į Elias Avery Lowe.
1908 m. baigė Miuncheno universitetą, kur įgijo daktaro laipsnį. 1911 m. susituokė su amerikiečių vertėja Helen Tracy Lowe-Porter. Su žmona iki 1937 m. gyveno Oksforde. Nuo 1937 m. apsigyveno Prinstone, Naujojo Džersio valstijoje, JAV. 1929 m. buvo vienas iš projekto Codices Latini Antiquiores iniciatorių. Projekto tikslas buvo surinkti ir išversti visus pasaulyje esamus lotyniškus rankraščius parašytus iki IX amžiaus. Paleografo dukra Frances yra Londono mero Boris Johnson močiutė.
Vivendi
Vivendi SA (anksčiau Vivendi Universal) – prancūzų tarptautinė žiniasklaidos ir telekomunikacijų bendrovė, įsikūrusi Paryžiuje (Prancūzija). Užsiima muzikos, filmų, video žaidimų leidyba, telekomunikacijų, interneto ir kitomis paslaugomis.
Kūno kultūros rūmai
thumb|right|220px|Įsteigti Kūno kultūros rūmai pradėjo veiklą išsinuomotose patalpose, dab. Totorių g. 10, Kaune Kūno kultūros rūmai (KKR) – pirmoji valstybinė sporto įstaiga Lietuvoje, veikusi 1932–1940 m. Kaune.
miniatiūra|250px|right|Kūno kultūros rūmai (dabar [[LKKA|Lietuvos kūno kultūros akademijos centriniai rūmai). Kaunas, Sporto g. 6. Arch. Vytautas Landsbergis-Žemkalnis, 1934 m.]]
Istorija
Įsteigti pagal Kūno kultūros įstatymą, kuris įsigaliojo 1932 m. liepos 15 d. paskelbus jį „Vyriausybės žinių“ Nr. 390 vietoje nuo 1922 m. veikusios Lietuvos sporto lygos. Priklausė Švietimo ministerijai. Vadovavo direktorius ir 9 narių taryba. Direktoriumi buvo paskirtas Antanas Jurgelionis.
Veikla
Kūno kultūros rūmai rengė kūno kultūros programas mokykloms, organizavo kursus kūno kultūros mokytojams ir instruktoriams, vadovavo visų sporto organizacijų veiklai. Prie Kūno kultūros rūmų veikė sporto šakų kamuolio žaidimų, vandens ir žiemos sporto sąjungos. Kūno kultūros rūmai įsteigė apskričių Kūno kultūros rūmų komitetus.
Kūno kultūros rūmai, plėtodami kūno kultūrą ir sportą, daugiausia dėmesio skyrė visuomenės fiziniam pajėgumui didinti, propagavo sveikos ir stiprios tautos, galinčios gyventi visavertį gyvenimą, idėją. Įsteigus Kūno kultūros rūmus, visos veikiančios sporto organizacijos turėjo pateikti Rūmams savo statutą ir, jei jis neprieštaravo Kūno kultūros įstatymui, jos buvo įregistruojamos. Tik įregistruotų organizacijų atstovai galėjo dalyvauti varžybose.
1932–1933 m. leido iliustruotą savaitinį žurnalą „Kūno kultūra ir sveikata“.
Tuniso dinaras
Tuniso dinaras  – Tuniso valiuta. ISO 4217 kodas – „TND“. Dinaras padalintas į 1000 milimų.
Etimologija
Pavadinimas „dinaras“ yra siejamas su senovės romėnų laikais cirkuliavusia sidabrine moneta – denaru. Ji buvo naudota imperijos Afrikos provincijoje, teritorijoje kurioje buvo Kartagina, o dabar egzistuoja Tuniso valstybė.
Istorija
Dinaras, kaip Tuniso valiuta, buvo pristatytas 1960 m. ir pakeitė iki tol naudotą Tuniso franką. Valdžios sprendimu pastarasis nebuvo devalvuotas kaip buvo 1958 m. padaryta su Prancūzijos franku. Keitimo kursas buvo susietas su JAV doleriu santykiu 1 dinaras = 2,38 JAV dolerių. Šis kursas išliko iki pat 1964 m. kai šalies valiuta nuvertėjo iki 1,9 dolerio už dinarą.
Monetos
1960 m. buvo pristatytos 1, 2 ir 5 milimų vertės monetos kaltos iš aliuminio, o 10, 20, 50 ir 100 milimų iš žalvario. Nuo 1990 m. 1 ir 2 milimų vertės monetos buvo išimtos iš apyvartos ir jomis nebegalima atsiskaityti.
1968 m. Tunisas pristatė iš nikelio pagamintą ½ dinaro monetą. Ją 1978 m. pakeitė atnaujintas, mažesnis ir iš vario bei nikelio lydinio pagamintas pinigas. Tuo pat metu atsirado ir to paties lydinio 1 dinaro moneta.
Bimetalinė 5 dinarų monetą pradėta naudoti 2002 m..
2013 m. buvo pristatyta tridekagono formos vario ir cinko lydinio nauja 200 milimų moneta (trylikakampė).
Banknotai
1997–2011 m. cirkuliavo 30 dinarų banknotas, kuris dabar nebenaudojamas.
Abraham Bloemaert
Abrahamas Blumartas (ol. Abraham Bloemaert, 1566 m. gruodžio 25 d. – 1651 m. sausio 27 d.) – olandų XVI−XVII a. tapytojas ir grafikas.
Biografija
Abrahamas Blumartas gimė 1566 m. Gorincheme. Jo tėvas Cornelis Bloemaert buvo architektas, skulptorius, dailininkas, mokytojas. Abrahamo vaikystėje šeima persikraustė į Utrechtą. Abrahamas Blumartas trejus metus, apie 1581-83 m., praleido Paryžiuje. Utrechte ir Paryžiuje Blumartas mokėsi bent pas 4 skirtingus dailininkus, neskaitant tėvo. 1591 m. keliavo į Amsterdamą, kur tėvas buvo paskirtas architektu. 1592 m. vedė 20 metų vyresnę katalikę Judith van Schonenburch. Prancūzijoje Blumartas persiėmė manierizmo ir Fontenblo mokyklos stilistinėmis tendencijomis. Protestantiškoje Nyderlandų dalyje (Olandijoje) Blumartas buvo aršiu kataliku. Jam daug darbų užsakinėjo katalikų bažnyčios iš katalikiškų pietinių Nyderlandų. 1599 m. mirė Blumarto pirmoji žmona, su kuria jis nesusilaukė vaikų, ir Blumartas tais pačiais metais vedė Gerarda de Roij, turtingo aludario dukterį. Su ja susilaukė bent 8 vaikų. Apie 1600 m. Blumartas pradėjo teikti daugiau reikšmės peizažams.
1611 m. Blumartas prisidėjo prie naujos dailininkų gildijos steigimo Utrechte, kurios vyresniuoju buvo išrinktas 1618 m. Tais pat metais princas Mauricas išvaikė miesto tarybą, katalikų šalininkai buvo pašalinti iš vadovaujančių postų. Nepaisant to, sekantis dešimtmetis buvo pats sėkmingiausias Blumartui, kaip menininkui. Jam darbų užsakinėjo princas Frederikas Hendrikas Oranietis (nuo 1625 m.). Jo dirbtuvėje apsilankė Rubensas (1627 m.), Bohemijos karalienė Elžbieta Stiuart. Apie 1620 m. iš Italijos grįžo buvęs Blumarto mokinys Gerrit van Honthorst, kuris paskleidė karavadžizmo stilistikos bruožus Utrechte. Karavadžizmu persiėmė kitas garsus Blumarto mokinys Hendrick ter Brugghen. Blumartas taip pat persiėmė naujomis meno tendencijomis, derino manieristinį ir baroko vaizdavimą. Viso Blumartas paliko apie 200 paveikslų, 1500 piešinių, 600 graviūrų. Jo keturi sūnūs − Hendrick, Frederick, Cornelis ir Adriaan − tapo žinomais Utrechto tapytojais ir grafikais, dažnai kūrė graviūras pagal tėvo paveikslus. Abrahamas Blumartas mirė 1651 m. sausio 27 d. Utrechte. Palaidotas Šv. Kotrynos bažnyčioje (Catharijnekerk). Jis turėjo daug mokinių, kurie tapo žinomais dailininkais. Juos įtakojo ir pats buvo paveiktas jų, kaip Gerrit van Honthorst ir Hendrick ter Brugghen. Blumartas buvo universaliu menininku − tapė mitologines, religines, buitines scenas, peizažus, portretus. Taip pat kūrė gobelenus, vitražus.
Medingėnai
Medingėnai (arba Medingėnai I) – kaimas Rietavo savivaldybėje, 13 km į šiaurės rytus nuo Rietavo. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Medingėnų Švč. Trejybės bažnyčia (nuo 1902 m.), atnaujinta Medingėnų koplyčia. Veikia Medingėnų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-90012), kaimo bendruomenė „Medinga“, kelios parduotuvės.
Kaimas yra kairiajame Minijos krante, šalia dar teka Minijos intakai Pamiralis ir Gedikas. Šalia Medingėnų esančioje Minijoje yra akmeninis krioklys, maudyklos, pavėsinės, suolai, persirengimo kabina. Užlipus ant Palikimo kalno matosi dalis Medingėnų panoramos.
miniatiūra|250px|left|Vytauto Didžiojo aikštė miniatiūra|250px|left|[[Sąrašas:Vytauto Didžiojo paminklai|Vytauto paminklas – kryžius su Gedimino stulpais (Vytauto bareljefas priešingoje pusėje)]] miniatiūra|250px|left|Biblioteka
Etimologija
Spėjama, kad kaimo vardas kilęs nuo asmenvardžio Medingėnas (plg. Mẽdingis, Medingis), kuris būtų kilęs iš žodžių medė („miškas, giria“), medi̇̀nis („miškinis, laukinis“). XIII a. Livonijos šaltiniuose vietovė minima Nedinge vardu (Medingė).
Istorija
Žinomi nuo XII–XIII a. (Ceklio žemėje) – tai vienas seniausių Žemaitijos miestelių. Pirmą kartą Medingėnai minimi 1253 m. Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo žemių dalybų akte. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos laikais buvo Medingėnų dvaras. Nuo 1527 m. dvarą valdė Žemaičių seniūnas Stanislovas Stanislovaitis Kęsgaila, vėliau – Šiukštos, Gorskiai.
1667 m. minimas Medingėnų pavietas. 1671 m. pastatyta pirmoji Medingėnų bažnyčia, 1902 m. atstatyta. XIX a. Medingėnai buvo miestelis Telšių apskrityje.
1926 m. įsteigta pradžios mokykla. 1950–1995 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1954 m. įkurta biblioteka, kultūros namai.
2015 m. liepos 16 d. Prezidentės dekretu patvirtintas Medingėnų herbas.
Gyventojai
1846 m. Medingėnuose buvo 20 sodybų.
643 m.
643 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vytautas Aleksa
Vytautas Aleksa (1930 m. gruodžio 20 d. Gaisriai, Marijampolės apskr.) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1948 m. ištremtas į Sibirą (Krasnojarsko kraštas). 1958 m. grįžo į Lietuvą. 1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1971 m. technikos mokslų kandidatas.
1963–2002 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) Gamybos automatizavimo katedros dėstytojas, 1992–1995 m. – Procesų valdymo katedros vedėjas. Nuo 1975 m. docentas.
Svarbiausi darbai iš procesų valdymo. Aštuonių išradimų autorius.
Jungtinių Arabų Emyratų vyrų futbolo rinktinė
Jungtinių Arabų Emyratų vyrų futbolo rinktinė – Jungtiniams Arabų Emyratams atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Jungtinių Arabų Emyratų futbolo asociacija. Rinktinė dalyvavo 1 pasaulio čempionate, 10 žemyno čempionatų.
Reksčiai (Radviliškis)
Reksčiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Šaukoto.
Buško Blatas
Buško Blatas  – akumuliacinis ežeras pietvakarių Bosnijoje ir Hercegovinoje, šalia sienos su Kroatija, Livanskio karstiniame lauke, į pietus nuo Livno. Telkšo 716 m aukštyje virš jūros lygio. Tai didžiausias šalies ežeras.
Iki 1974 m. dabartinėje ežero vietoje buvo pelkėta ganykla. Vėliau teritorija užlieta vandeniu siekiant sukurti hidroelektrinę ir tiekti energiją Dalmatijos pakrantei.
Buško Blate gausu žuvų (karpiai, upėtakiai, skersasnukiai, sidabriniai karosai, šapalai).
Kagos provincija
thumb|300px|Kagos žemė Japonijos žemėlapyje
Kaga (加賀国; Kaga no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra pietinė Išikavos prefektūros dalis. Kaga ribojosi su Ečidzeno, Ečiū, Hidos ir Noto žemėmis. Senąja žemės sostine buvo Kanadzava.
Dorferdenas
Dorferdenas – miestelis Vokietijos šiaurės vakaruose, Žemutinė Saksonija, į pietryčius nuo Bremeno, Vėzerio dešiniajame krante. 9300 gyv. (2009 m.). Pro Dorferdeną eina geležinkelis ir plentas Hanoveris–Bremenas. Apylinkėse auginami smidrai.