cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jamiroquai
Vardo kilmė ir sudėtis
Grupės vardas kilo iš dviejų žodžių – Jam session (improvizuotas grojimas) ir Irokėzų indėnų genties pavadinimo sudurtinio žodžio. Grupės sudėtis keitėsi keletą kartų, o ilgiausiai grupėje išbuvo dabar jau pagrindiniai jos nariai – vokalistas Jason Kay ir būgnininkas Derrick McKenzie.
Karjera
Pirmasis Jamiroquai singlas „When You Gonna Learn“ buvo išleistas 1992 metais ir lėmė tolesnį grupės populiarumą Jungtinėje Karalystėje bei kitur Vakarų Europoje. Vis dėlto jie buvo mažai žinomi JAV ir likusioje pasaulio dalyje. Tarptautinę šlovę grupė pelnė jau išleidusi trečią albumą „Travelling Without Moving“ 1996 m., kurio singlai „Virtual Insanity“ ir „Cosmic Girl“ tapo didžiuliais hitais visame pasaulyje. Grupė, iš viso išleidusi septynis albumus ir pradėjusi dirbti su aštuntuoju, išlieka populiarumo viršūnėje.
2009 m. rugpjūčio mėnesį Derrick McKenzie pranešė, kad naujam jų albumui yra įrašytos 40 naujų dainų. Grupė pranešė, kad naujam albume bus mažiau disko, o jame vyraus funky ir soul stiliai. 2010 m. vasario 4 dieną grupės lyderis Jay savo Facebook puslapyje dar kartą patikino, kad daug dirba ties 8-tu grupės albumu. Naujasis albumas, pavadintas „Rock Dust Light Star“, buvo išleistas 2010 m. lapkričio 1 d.
Diskografija
thumb|left|200px|Pirmojo Jamiroquai albumo viršelis
Pamplona (Kolumbija)
Pamplona – miestas Kolumbijoje, Šiaurės Santandero departamente, 75 km į pietus nuo Kukutos. Miestas išsidėstęs Rytų Kordiljeroje, 2342 m aukštyje. Savivaldybės centras. 99,2 tūkst. gyventojų (2005 m.).
Pamplona įkurta 1549 m. ir pavadina miesto įkūrėjo Pedro de Ursúa gimtojo Pamplonos miesto garbei. Išvystytas daugiausia žemės ūkis. Yra universitetas.
Pėdiškiai
Pėdiškiai – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Krosnos.
Okanja
Okanja (isp. Ocaña) – miestas Kolumbijoje, Šiaurės Santandero departamente, 610 km nuo Bogotos. Miestas įsikūręs Rytų Kordiljeroje, 1202 m aukštyje. Savivaldybės centras. 220,5 tūkst. gyventojų (2005 m.).
Okanja įkurta 1570 m. Žemės ūkio ir kalnakasybos (sidabro, geležies, vario) pramonės centras.
The Album About Nothing
The Album About Nothing – ketvirtasis studijinis amerikiečių reperio Wale albumas, išleistas 2015 m. kovo 31 d. Anot atlikėjo, tai – asmeniškiausias jo albumas. Įrašas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir per pirmąją savaitę vien JAV buvo parduota virš 100 tūkstančių albumo kopijų, taip debiutuojant pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje.
Plungės Ryto pagrindinė mokykla
Plungės „Ryto“ pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Plungėje, J. Tumo-Vaižganto g. 88, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191130645. Steigėjas Plungės rajono savivaldybės taryba.
Istorija
1979 m. lapkričio 19 d. KMK-114 statybininkai padėjo kertinį akmenį mokyklos statybai, o 1980 rugsėjo 1 d. KMK-114 vadovas E. Miknius įteikė pirmajam mokyklos direktoriui P. Globiui simbolinį mokyklos raktą. Pirmaisiais metais mokykloje buvo 1024 moksleiviai, dirbo 50 pedagogų. 1981 m. išleista pirmoji 83 aštuntokų laida. Pirmoji 22 abiturientų laida baigė 1982 m.
1985–1986 m. įvyko pirmoji mokytojų atestacija. 1993 m. gegužės 3 d. mokykla finansiškai atsiskyrė nuo švietimo skyriaus. 1994 m. daugiausia abiturientų įstojo į aukštąsias mokyklas, net 76 %. 1996 kovo mėnesį mokyklai suteiktas naujas vardas – Plungės „Ryto“ vidurinė mokykla, gegužės mėnesį sukurta mokyklos emblema (mokytoja V. Stankuvienė), 1997 m. gruodžio mėnesį pirmąkart mokykloje vyko moksleivių prezidento rinkimai. Iš 3 pretendentų juos laimėjo 10b klasės mokinė Toma Marčinauskytė.
1998 m. birželio mėnesį pradėtas leisti neperiodinis mokyklos laikraštis „Mazgas“. 1999 m. rugsėjo mėn. sukurta ir pašventinta mokyklos vėliava, kurios autoriai mokytojos I. Platakienė, V. Stankuvienė, I. Zaborskienė. 2002 m. gegužės 2 d. 17:45 val. pasirodė pirmasis mokyklos internetinis puslapis. Puslapio autorius 12a klasės mokinys Mindaugas Lukauskas. 1980 m. bibliotekos knygų fondą sudarė 8.800 egz. o 2001 m. 17000 egz. Per 20 metų biblioteka aptarnavo 22.000 skaitytojų.
Nuo 2003 m. rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota į Plungės „Ryto“ pagrindinę mokyklą.
Qatar SC
„Qatar SC“ – Kataro futbolo klubas iš Dohos.
Istorija
2022–2023 m. sezone užėmė penktą vietą.
Chinotega
Chinotega  – miestas šiaurės Nikaragvoje, tarpukalnių slėnyje, į šiaurę nuo Matagalpos. Departamento centras. Svarbus kavos auginimo ir prekybos centras. Taip pat prekiaujama javais, pupelėmis, vaisiais, daržovėmis. Veikia Astūrijos hidroelektrinė (prie Apanaso tvenkinio). Yra Šv. Jono Evangelisto katedra.
Istorija
Chinotega nuo seno buvo indėnų kaimas. Ispanai čia kurtis pradėjo XVIII a. Chinotegoje XX a. vyko nuožmūs pilietinio karo mūšiai.
Slavatyčių-Damačavos pasienio punktas
thumb|right|250px|Eilė prie pasienio punkto iš Baltarusijos pusės
Slavatyčių-Damačavos pasienio punktas – Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos kelių transporto pasienio punktas, šalia Slavatyčių kaimo, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje iš Lenkijos pusės ir šalia Damačavos Bresto rajone, Bresto srityje iš Baltarusijos pusės. Pasienio punktas atidarytas 1994 metais. Pasienio punktas dirba visą parą, ištisus metus.
Kosaki Falkai
Kosaki Falkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Rutki Kosakų, apie 16 km į šiaurės rytus nuo Zambruvo ir apie 54 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Anastacia
Anastacia Lyn Newkirk (Anastacia; g. 1968 m. rugsėjo 17 d.) – amerikiečių roko/pop dainininkė, debiutavusi 2000 metais, kai išleido debiutinį albumą „Not That Kind“.
Biografija
Anastacia Lynn Newkirk gimė 1968 m. rugsėjo 17 d. Čikagoje, dainininko Roberto Newkirko ir aktorės Dianos Hurley šeimoje. Ji turi vyresnę seserį Shawn’ą ir jaunesnį brolį Brian’ą. Būdama 13-os metų Anastacia susirgo Krono liga. Jai atliko operaciją, iki šiol ant pilvo likęs didelis ir ryškus randas. Liga atsinaujino po penkerių metų, kai prodiuseris liepė laikytis dietos. Kai Anastacia buvo 14-os metų jos tėvai išsiskyrė ir mama su vaikais išsikraustė gyventi į Niujorką. Mergaitė ėmė mokytis Professional Children’s mokykloje Manhatane, kur visi mokiniai jau dirbo vienoje ar kitoje šou verslo srityje.
1998 m. Anastacia sudalyvavo MTV šou „THE CUT“. Sudainavo savo kūrybos dainą ir pateko į geriausių dešimtuką. Pirmos vietos nelaimėjo, bet po šou jai paskambino Michael’as Jackson’as ir pasiūlė pasirašyti kontraktą su jo įrašų kompanija. Tačiau Anastacia nesutiko.
2003 m. Anastacia susirgo krūties vėžiu.
Akvakultūra
Akvakultūra – vandens organizmų, tokių kaip žuvys, moliuskai, vėžiagyviai ir vandens augalai, auginimas. Akvakultūra apima organizmų auginimą gėlame ir sūriame vandenyse kontroliuojamomis sąlygomis. Tai priešprieša komercinei žūklei, kuri surenka natūralioje aplinkoje augančius gyvius. Daugiausiai išplėtota Azijoje.
Labiausiai paplitusios formos: žuvų auginimas, krevečių fermos, austrių fermos, algakultūra (jūros dumblių auginimas) ir dekoratyvinių žuvų auginimas.
Istorija
Manoma, kad vieni pirmųjų akvakultūros pradininkų buvo vietinės Australijos žemyno gentys, kurios galimai 6000 m. pr. m. e. augino ungurius. Apie 250 m. pr. m. e. akvakultūra vystėsi ir Kinijoje, kur ežeruose privisdavo daug žuvies po upių potvynių. Aktyvi akvakultūra Europoje pradėta kultivuoti viduramžiais.
Anastacia
Karjera
thumb|right|225px|Anastacia Lynn Newkirk thumb|right|225px|Anastacia gyvo garso pasirodymo metu 2009 m. Anastacia’os kaip dainininkės karjera prasidėjo 2000 m., kai buvo išleistas pirmasis albumas „Not That Kind“. Albumas buvo parduotas didesniu nei septynių milijonų tiražu. Antrasis albumas „Freak of Nature“ išleistas 2001 m. Trečiasis albumas „Anastacia“ išleistas 2004 m. 2005 m. išleistas geriausių hitų albumas „Pieces of a Dream“. 2008 m. išleistas ketvirtasis albumas „Heavy Rotation“.
Apdovanojimai
2009:
2005:
2002:
2001:
2000:
Juozas Bivainis
Juozas Bivainis (g. 1944 m. kovo 19 d. Šeimatis, Tauragnų valsčius) – Lietuvos inžinierius ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1970 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1993 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.
Nuo 1970 m. VISI (nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, nuo 2001 m. Socialinės ekonomikos ir vadybos katedros vedėjas; nuo 1994 m. profesorius. 1994–2001 m. Ekonomikos ir privatizacijos instituto (nuo 2000 m. Lietuvos ūkio institutas) direktorius. Nuo 1997 m. Rytų Europos demokratijos institutų (East Europe Democracy Institute, Vašingtonas) ekspertas. Nuo 1999 m. Tarptautinės informatizacijos akademijos (International Informatization Academy) narys.
Ričardas Biveinis
Ričardas Biveinis (g. 1956 m. vasario 15 d. Vilnius) – Lietuvos kompozitorius, pianistas.
Biografija
1979 m. baigė Maskvos konservatoriją (T. Nikolajevos klasę), 1986 m. Lietuvos konservatoriją (V. Laurušo kompozicijos klase). 1979–1999 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje; nuo 1995 m. docentas. Nuo 1999 m. gyvena Ispanijoje, Vigo miesto konservatorijos dėstytojas.
Koncertavo kaip solistas ir su ansambliais.
Krebso ciklas
thumb|400px|Krebso ciklas Krebso ciklas – mitochondrijų matrikse ratu vykstančios medžiagų apykaitos grandininės reakcijos. Šis reakcijų ciklas pavadintas sero Hanso Krebso – Vokietijoje gimusio anglų mokslininko – garbei jo vardu.
Krebso ciklo pradžioje pereinamosios reakcijos metu susidariusi C_2 acetilo grupė susijungia su C_4 molekule ir susidaro citratas – C_6 molekulė. Dėl to ciklas kartais vadinamas citrinos rūgšties ciklu. Kai acetilo grupė oksiduojama, atimant iš jos elektronus, susidaro dvi anglies dioksido molekulės (CO_2). Oksidacijos metu daugelį elektronų prisijungia NAD^+ ir susidaro NADH. Tačiau vienos reakcijos metu elektronus prisijungia FAD, ir susidaro FADH_2. NADH ir FADH_2 perduoda elektronus į elektronų pernašos sistemą. Oksidacijos metu susidariusi energija panaudojama ATP sintezei substratinio fosforilinimo būdu.
Apanaso lagūna
Apanaso lagūna  – tvenkinys šiaurės Nikaragvoje, Chinotegos departamente, į šiaurę nuo Chinotegos miesto. Sudarytas 1964 m., patvenkus Tumos upę. Tvenkinys telkšo 1100 m aukštyje virš jūros lygio, nusidriekęs iš šiaurės rytų į pietvakarius 15 km. Veikia Astūrijos hidroelektrinė.
Celomas
Celomo atsiradimas gyvūnams suteikė daug privalumų. Kūno judesiai tampa laisvesni, nes kūno sienelė gali judėti nepriklausomai nuo viduje esančių organų. Pakankamai erdvus celomas leidžia išsivystyti sudėtingesnėms organų sistemoms. Celomo skysčiai apsaugo vidaus organus nuo aplinkos poveikio. Taip pat celomas gali atlikti hidrostatinio skeleto funkciją.
Kosaki Ostatkai
Kosaki Ostatkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Rutki Kosakų, apie 15 km į šiaurės rytus nuo Zambruvo ir apie 55 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Karpiškių ežerėlis
Karpiškių ežerėlis – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 10,5 km į šiaurės rytus nuo Senosios Varėnos, 0,2 km į šiaurės vakarus nuo kelio, Žilinėlių miško rytiniame pakraštyje. Ežerėlis beveik apvalus, jo skersmuo ~ 0,08 km. Altitudė 123,2 m. Krantai neaukšti, sausi, ištisai apaugę medžiais. Rytinėje pakrantėje įsikūręs Karpiškių kaimas. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Merkio baseinui.
Prieveiksmis
Prieveiksmis – nei linksniais, nei asmenimis nekaitoma kalbos dalis. Kaip rodo pavadinimas, prieveiksmis dažniausiai eina prie veiksmažodžio ir jį paaiškina (pvz., daug skaito). Kartais prieveiksmis aiškina būdvardį arba dalyvį. Prieveiksmiai nerodo nei skaičiaus, nei giminės, todėl sakinyje jie yra derinami prie veiksmažodžio, būdvardžio ar dalyvio.
Prieveiksmiai atsako į šiuos klausimus:
Patys prieveiksmių klausimai taip pat yra laikomi prieveiksmiais.
Dažniausiai prieveiksmiai aiškina asmenuojamąsias ir neasmenuojamąsias veiksmažodžių formas (pvz., šauniai pasidarbavo, narsiai kovodami), bet gali aiškinti ir būdvardžius (pvz., labai skanus, tamsiai žalias), kitus prieveiksmius (pvz., labai gerai, visai arti), kai kuriuos daiktavardžius (pvz., pernai metais, visai vyras).
Sakiniuose prieveiksmiai eina įvairiomis aplinkybėmis.
Prieveiksmių skyriai
Pagal reikšmę prieveiksmiai skirstomi į šiuos skyrius:
Kilmė ir daryba
Pagal kilmę prieveiksmiai yra skirstomi į daiktavardinius, būdvardinius, skaitvardinius, įvardinius, prieveiksminius ir mišrios darybos.
Būdvardinių prieveiksmių galima padaryti beveik iš kiekvieno vienaskaitos naudininko pirmosios ir antrosios linksniuotės būdvardžio atmetant -am ir pridedant -ai. Pvz.:
Iš trečiosios linksniuotės būdvardžių prieveiksmiai taip nedaromi. Sakoma ne protiniai atsilikęs, o protiškai atsilikęs.
Kita priesaga, su kuria galima daryti prieveiksmį beveik iš kiekvieno būdvardžio, yra -yn. Pvz., plonas – plonyn, kartus – kartyn.
Yra ir tokių būdvardinių prieveiksmių, kurie neturi aiškios priesagos ir primena tam tikrus linksnius (ypač įnagininką). Pvz., gyvenam geruoju, žiūri baltom.
Daiktavardiniai prieveiksmiai yra panašūs į daiktavardžius, bet skiriasi nuo jų bent viena šių ypatybių:
Įvardiniai prieveiksmiai ne paaiškina, o tik bendrais bruožais nusako veiksmažodį ar būdvardį, pavaduoja gretimų sakinių žodžius. Tikslesnė įvardinių prieveiksmių reikšmė dažniausiai ryškėja tik iš ankstesnių sakinių. Pvz., šitaip, ten, tada, kaip, taip, šitiek, tiek, kur, kiek, visaip, niekaip, niekur, kažin kaip, kažkada, kai kada, kai kur, kur ne kur, kaip nors, kur nors.
Nemažai yra ir mišrios darybos prieveiksmių, padarytų iš dviejų skirtingų kalbos dalių. Pvz., pernakt, kitąsyk, tąsyk, trečiąkart, trissyk, penkissyk.
Tokie sudurtiniai prieveiksmiai rašomi vienu žodžiu, bet išlaiko pirmuoju dėmeniu einančio žodžio galūnę. Prie mišrios darybos prieveiksmių priklauso ir sudėtiniai prieveiksmiai, susidedą iš prielinksnių ir atskirai nevartojamų, panašių į daiktavardžius žodžių. Pvz., iš mažens, iš paniūrų, iš tolo, be galo.
Prieveiksmių laipsniavimas
Būdvardiniai ir kai kurie kiti prieveiksmiai gali būti laipsniuojami. Prieveiksmis jau (kada?) nelaipsniuojamas. Jie, kaip ir būdvardžiai, turi nelyginamąjį (pvz., skaniai, aiškiai), aukštesnįjį (pvz., skaniau, aiškiau) ir aukščiausiąjį laipsnį (pvz., skaniausiai, aiškiausiai).
Jie gali turėti ir aukštėlesnįjį laipsnį, padaromą su priesaga -ėliau (gerėliau, gražėliau).
Laipsniavimo savybė į prieveiksmius yra atėjusi iš būdvardžių. Be to, laipsniavimas yra susipynęs su darybos bei semantikos dalykais ir skiriasi nuo aiškių morfologijos reiškinių – linksniavimo bei asmenavimo. Dalies prieveiksmių baigmenys rodo, kad jie yra kilę iš linksniuojamųjų žodžių linksnių, ypač įnagininko, pvz., risčia, pėsčiomis, kūliais; įvairių vietininkų, pvz., namie, namo, galop, vakarop, tačiau ir šie prieveiksmiai savo forma bei reikšme yra sustabarėję, iš linksniavimo sistemos iškritę, taigi ir virtę nekaitomaisiais žodžiais.
Gurijos kunigaikštystė
Gurijos kunigaikštystė – istorinė Vakarų Gruzijos valstybėlė, dažnai buvusi didesnės Imeretijos karalystės vasalė. Egzistavo 1463–1829 m.
Wojciech Buyko
Voiciech Buiko (1882 m. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1942 m. TSRS) – fotografas.
Gurijos kunigaikštystė
thumb|left|150px|Kunigaikštis iš Gurijos (~1904 m.) Gurijos vardas pirmą kartą paminėtas 800 m. vienoje iš Gruzijos kronikų.
Wojciech Buyko
Biografija
Gimė 1882 m. Šiauliuose, gydytojo šeimoje. Baigė žemės ūkio mokyklą, būdamas studentu pradėjo fotografuoti. Kovojo I pasauliniame kare, nuo 1918 m. apsigyveno Varšuvoje. Dirbo geodezininku Varšuvoje, Pšasnyše, Breste, Vilniuje. Gyvendamas Vilniuje bendravo su fotografu Jan Bułhak, priklausė Vilniaus fotografų draugijai. Fotografavo Vilniaus architektūrą, kraštovaizdį, žmones. Jo darbai buvo pristatyti parodose Vienoje ir Niujorke. 1941 m. buvo suimtas NKVD ir ištremtas į Rusijos gilumą, tiksli mirties vieta ir data nežinoma.
Gurijos kunigaikštystė
1352 m. Gurija tapo žinoma kaip Vardanidzių-Dadianių giminės valda.
Po 1463 m. Gurija tapo suverenia kunigaikštyste, nepriklausoma nuo Gruzijos karalystės. Ją valdė Vardanidzių-Dadianių giminės šaka, nuo tada žinomi kaip Gurieli. Šios kunigaikštystės teritoriją sudarė šiuolaikinė Gurija ir didelės dabartinės Adžarijos dalis su Batumiu. Konfliktų su Otomanų imperija metu Gurijos kunigaikštystės teritorija mažėjo, ji ne sykį buvo nusiaubta.
1810 m. birželio 19 d. Gurielis Mamia V ir Rusijos imperija pasirašė sutartį, pagal kurią Gurija tapo Rusijos protektoratu. 1829 m., regentystės paskutiniam princui Gurieliui Davidui metu, Rusija aneksavo Guriją.
Šaltiniai
Principality of Guria
Kūlupėnai
Kūlupėnai – kaimas rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, prie kelio, 12 km į pietvakarius nuo Salantų, prie Minijos upės, šalia geležinkelio ruožo Kretinga–Plungė. Seniūnijos centras. Yra 3 seniūnaitijos, 15 gatvių, veikia Kūlupėnų Motiejaus Valančiaus pagrindinė mokykla, paštas (LT-97038), Kūlupėnų bažnyčia, Kūlupėnų geležinkelio stotis, biblioteka, 4 parduotuvės, sveikatos punktas, medienos apdirbimo bendrovė Statyba, linų apdirbimo bendrovė Žemaitijos linai.
Geografija
thumb|left|Kūlupėnų geležinkelio tilto statyba [[1931 m.]]
Šalia Kūlupėnų plyti Salantų regioninis parkas. Kūlupėnai įsikūrę Vakarų Žemaičių lygumoje, prie Salanto ir Minijos santakos bei Kūlupio upelio (dešinysis Salanto intakas). Didžioji gyvenvietės dalis koncentruojasi tarp Minijos upės ir Kūlupėnų geležinkelio stoties. Dalis sodybų plačiai išsisklaidžiusios vienkiemiais prie kelių į Darbėnus ir Salantus. Pro Kūlupėnus eina geležinkelis Šiauliai–Kretinga, į šiaurės rytus nuo kaimo per Salanto upę 1932 m. pastatytas geležinkelio tiltas, yra Kūlupėnų geležinkelio stotis.
Istorija
Rašytiniuose istorijos šaltiniuose Kūlupėnų vardas žinomas nuo 1566 m. Tais metais buvo sudarytas pirmasis valakais išmatuoto kaimo inventorius, kuris pakartotas 1585 ir 1593 m. Kaimui priklausė 20 valakų (apie 440 ha) ariamos žemės, kurią valstiečiai nuomavo iš Platelių dvaro. Be to, bendram viso kaimo naudojimui buvo skirta keletas valakų ganyklų, šienaujamų pievų ir miškų.
XVI–XVII a. Kūlupėnuose vidutiniškai gyveno apie 20 valstiečių šeimų. Daugumoje tai buvo žemdirbiai katalikai, kurių dvasiniu gyvenimu iš pradžių rūpinosi Salantų, o po 1634 m. – Kartenos bažnyčios kunigai. Netoli Kūlupio ir Salanto santakos veikė kaimo kapinės. Jose nemažai kūlupėniškių atgulė amžinam poilsiui per XVI–XVIII a. vykusius karus, badmečius, siaučiant infekcinėms ligoms. Ypač negailestingas buvo 1709–1711 m. maras, po kurio 1738 m. kaime gyveno tik 11 valstiečių šeimų.
Kūlupėniškiai aktyviai dalyvavo 1831 m. sukilime. Mūšyje su Rusijos imperijos kariuomenės kariais Žarėnuose (Telšių vls.) krito valstietis Aloyzas Zubė. Sukilimo metu maištą prieš grafą Šuazelį pakėlė kumečiai Tamošius Jankauskis, Juozas ir Pranas Viskantai, Antanas Kniukšta, Pranas Jonušas, Mykolas Paulauskas, Kazys Želvys, Jonas Balsys ir ūkininkas Benediktas Daukantas. Sukilimą numalšinus, Rusijos kareiviai į nelaisvę paėmė valstiečius Juozą Rupertą, Juozą Jazdauskį, Juozą Šverį, Motiejų Pocių ir Domą Bernotą.
Kūlupėnai buvo vienas didžiausių kaimų Kartenos valsčiuje, ilgai gyventojų skaičiumi nusileisdavęs tik Raguviškiams. XVIII a. antroje pusėje – XIX a. pradžioje kaimo žemėse įsikūrė du užusieniai (vienkieminiai kaimai), vadinti Kūlupėnais. Kad juos galima būtų atskirti, arčiau kaimo, prie kelio į Darbėnus buvęs užusienis buvo pavadintas Sausgalviais, o Kūlupėnų miške įsikūręs užusienis – Kūlupėnų Medsėdžiais. Sausgalvių užusienis nuo XIX a. buvo laikomas savarankišku kaimu ir priklausė Salantų katalikų bažnyčios parapijai ir valsčiui. Tačiau vėliau buvo prijungtas prie Kūlupėnų kaimo. 1846 m. Kūlupėnų kaime buvo 31, o Sausgalviuose – 3 dūmai. 1849 m. grafo Franso Pliaterio Kartenos dvarui priklausė 154 baudžiauninkai, o baudžiavą panaikinus 1870 m. išperkamuosius žemės mokesčius dvarui mokėjo 127 valstiečiai. XIX a. pabaigoje Kūlupėnai – kaimas Telšių apskrities Kartenos valsčiuje.
thumb|right|[[Marija (Jėzaus motina)|Marijos skulptūrinė grupė Kūlupėnų kaimo koplytėlėje]]
1904 m. atidaryta Kūlupėnų pradinė mokykla. 1923 m. kaime buvo 75 sodybos. Gyventojų ir ūkių skaičiumi Kūlupėnai pranoko visus Kartenos valsčiaus kaimus ir mažai kuo nusileido Kartenos miesteliui. Lietuvos žemės reformos metu jis buvo išskaidytas į vienkieminius ūkius. Senojoje kaimo dalyje, kuri tęsėsi nuo geležinkelio pervažos abipus Salantų kelio link Tintelių kaimo, liko 15 sodybų. Kairėje pusėje gyveno Kazimieras Bružas, Antanas Daugintis, pravardžiuojamas Senvaičiu, Juozapas Bružas, Pranas Jedenkus, Ignašius Bružas, Stropus, Ignas Daugintis, vadinamas Tečiu, Kazimieras Ruginis, Juozas Pocius, o dešinėje pusėje – Ignas Daukontėlis, Pranas Motiejauskas, Juozas Gvildys, Pranas Daukantas, Pranas Drakšas, Juozas Pilybas. Viena seniausių buvo Stropų sodyba, minima net vyskupo Motiejaus Valančiaus „Palangos Juzėje“. Į ją užkuriu atėjo Pocius, kuris vaikų neturėjo. Šiandien čia gyvena Povilas Riepšus. Likusios sodybos buvo vienkiemiais išsimėčiusios po visas kaimo žemes, jų pakraščiuose ir pamiškėse.
Kūlupėniškiai ūkininkai buvo solidarūs, pasiruošę nelaimei ištikus padėti vienas kitam. 1932 m. rugpjūčio 1 d. nuo žaibo iškrovos sudegė Sausgalviais vadinamoje kaimo dalyje gyvenusio K. Valužio kluonas ir tvartai su kumele, kumeliuku, 3 karvėmis, 50 vežimų dobilų, 20 vežimų šieno ir visais žemės ūkio padargais. Į bendrą kaimo susirinkimą susirinkę gyventojai nutarė jam padėti ir įpareigojo kiekvieną ūkininką į kasą sudėti po 25 centus nuo kiekvieno hektaro valdomos žemės.
Kaime aktyvumu pasižymėjo pavasarininkų kuopa, kuriai 1927 m. priklausė 60 jaunuolių. Prie pradinės mokyklos susikūrė jaunųjų ūkininkų ratelis. Vyrai ir jaunuoliai priklausė Lietuvos šaulių sąjungos Kartenos būriui.
Tarpukariu Kūlupėnai tapo ekonomiškai svarbia Kretingos apskrities gyvenviete. 1931–1932 m. nutiesus Kretingos-Telšių geležinkelio ruožą, Kūlupėnuose buvo pastatyta moderni Kartenos geležinkelio stotis, o virš Salanto upės nusidriekė vienas didžiausių Žemaitijoje geležinkelio tiltas. Prie stoties ėmė kurtis gyvenvietė, savo sandėlius ir parduotuvę pasistatė stambiausia Vakarų Žemaitijoje kooperatinė prekybos įmonė – Kretingos vartotojų bendrovė. 1940 m. Lietuvos kooperatyvų sąjunga Linas kaimo pakraštyje įkūrė Kartenos linų apdirbimo fabriką ir suprojektavo darbininkų gyvenvietę.
Tarp pirmųjų Lietuvos tremtinių buvo Kartenos geležinkelio stoties kelio meistras, Kūlupėnų skyriaus jaunalietuvis Juozas Sabulis, 1941 m. birželio 14 d. iš Šiaulių išvežtas į Sibirą.
Antonijus Mykolas Pacas
Antanas Mykolas Pacas (apie 1722–1774 m. kovo 2 d.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos didysis raštininkas (nuo 1750 metų), Lietuvos armijos pulkininkas (1754 m.), Bortiansko seniūnas.
Kūlupėnai
Istorija
1946 m. prie Kartenos geležinkelio stoties pradėjo veikti ryšių skyrius. 1947 m. baigtas statyti ir visu pajėgumu ėmė dirbti Kartenos linų apdirbimo fabrikas, prie kurio pastatyta 220 kW galingumo elektrinė tiekė elektrą ir gyvenvietei. Pradinė mokykla 1949 m. pertvarkyta į septynmetę, o vėliau – į aštuonmetę mokyklą, 1953 m. atidaryta biblioteka, 1957 m. – felčerių-akušerių punktas, o 1960 m. prie linų fabriko pradėjo veikti kultūros namai.
Okupantų atnešta sovietinė ideologija suskaldė bendruomenę į skirtingas stovyklas. Dalis apylinkės vyrų išėjo į miškus partizanauti ir paaukojo savo gyvybes ant laisvės aukuro. Tarp jų buvo Steponas Motiejauskas-Tamošius, 1948 m. įstojęs į Buganto kuopą ir žuvęs 1950 m. Apie 20 šeimų 1945–1952 m. enkavedistai ir stribai ištrėmė į atšiaurias Rusijos sritis. Tremtyje pabuvojo 67 kūlupėniškiai, iš kurių Sibire mirė Ona Gagilienė, Albina ir Pranas Motiejauskai, Selestinas Pocius, Ona Ruginienė, Karolina Trakienė ir Petronėlė Vizgirdaitė. Valstietis Domas Latakas buvo nušautas už tai, kad gavo iš kolaborantų valdžios žemės, kuri buvo atimta iš kitų ūkininkų. Kiti kūlupėniškiai 1949 m. buvo suginti į Draugystės kolūkį, kuris XX a. 8 dešimtmetyje reorganizuotas į Kūlupėnų tarybinį ūkį.
Antonijus Mykolas Pacas
Biografija
Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdava“ savininkas. Polocko kašteliono Kristupo Konstantino Paco (m. 1725) sūnus nuo antros santuokos su Barbora Oginskaite.
Kūlupėnai
Istorija
1994 m. įkurti Kūlupėnų katalikų maldos namai, o 2014 m. per Verbų sekmadienį pašventinta Kūlupėnų Šv. Motiejaus bažnyčia. 1995 m. devynmetė mokykla pertvarkyta į pagrindinę, o 1998 m. jai suteiktas vyskupo Motiejaus Valančiaus vardas.
Antonijus Mykolas Pacas
Biografija
Jiezno ponas. 1750 metais Antanas Mykolas Pacas gavo Lietuvos didžiojo raštininko pareigybę. 1754 gavo Lietuvos armijos pulkininko laipsnį. 1764 metais tapo Lietuvos didžiosios kunigaikštystės generalinės konfederacijos nariu.
Kūlupėnai
Žymūs žmonės
Kūlupėnų miške 1953 m. žuvo pedagogas, Lietuvos partizanas Stasys Jonauskas-Simonas.
Kultūros paveldas
thumb|left|Kūlupėnų kaimo koplytėlė
Antonijus Mykolas Pacas
Biografija
1757 m. rugpjūčio 3 d. Antanas Mykolas Pacas Varšuvoje buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 1757 m. rugpjūčio 28 d. gavo ordiną iš Lenkijos karaliaus Augusto III Vetino rankų.
Šeima
thumb|left|150px|Antano Mykolo Paco žmona Terezė Barbora Radvilaitė 1744 m. vasario 14 d. vedė Terezę Barborą Radvilaitę (1714–1780), Naugarduko vaivados Mikalojaus Faustino Radvilos (1688–1746) ir Barboros Zavišaitės (1690–1762), Lietuvos dvaro maršalkos Juzefo Scipio del Kampo (m. 1743) našlės, dukterį. Vaikai:
Vaclovas Karbauskis
Biografija
1981–1984 m. Tauragės melioracijos statybos montavimo valdybos meistras, 1984–1987 m. Jurbarko melioracijos statybos montavimo valdybos viršininko pavaduotojas gamybai, 1987–1988 m. Tauragės melioracijos statybos montavimo valdybos viršininko pavaduotojas ekonomikai. 1988 m. visuotiniame Tauragės valstybinės melioracijos įmonės darbuotojų susirinkime išrinktas direktoriumi, ją privatizavus, 1993–2000 m. akcinės bendrovės „Uliksas“ direktorius.
Penki geri imperatoriai
Penki geri imperatoriai arba įsūnyti imperatoriai – penki paeiliui Romą valdę Nervų–Antoninų dinastijos imperatoriai (96–180 m): Nerva, Trajanas, Adrianas, Antonijus Pijus ir Markas Aurelijus. Jie žinomi dėl nuosaikios politikos lyginant su prieš ir po jų valdžiusiais tironiškesniais imperatoriais. Jų valdymas buvo imperijos klestėjimo viršūnė per Pax Romana.
Vaclovas Karbauskis
Biografija
2000–2008 m. Seimo narys. 2009 m. UAB „Tauragės šilumos tinklai“ direktoriaus pavaduotojas realizacijai, 2010–2015 m. – direktorius. 2016–2017 m. valstybės įmonės „Tauragės regiono keliai“ kelių ir jų statinių priežiūros inžinierius.
Penki geri imperatoriai
Penkių gerų imperatorių laikotarpis išsiskyrė taikiu valdžios perėmimu. Kiekvienas imperatorius pasirinkdavo įsūnyti gerai atrinktą, kompetentingą įpėdinį, kuris sudarydavo lygiaverčius ryšius kaip giminaitis ir taip praktiškai paremdavo dinastijos principą, išvengdamas politinės maišaties, lydėjusios naujo imperatoriaus atsiradimą prieš ir po to laikotarpio. Tačiau Markas Aurelijus įpėdiniu įvardijo savo sūnų Komodą, kuris paprastai nėra laikomas geru imperatoriumi. Daugelis istorikų (ypač E. Gibonas) tai laiko Romos nuosmukio pradžia.
Vaclovas Karbauskis
Biografija
1990–1995 m. Tauragės rajono tarybos deputatas, 2000–2001 m., 2003 m., 2007 m., 2011 m. ir nuo 2019 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys
Penki geri imperatoriai
Istorinis vertinimas
Iš Edvardo Gibono „Romos imperijos nuosmukio ir žlugimo istorija“: "Jei žmogus būtų paprašytas nurodyti pasaulio istorijos laikotarpį, kurio metu žmonija buvo laimingiausia ir labiausiai klestinti, be dvejonės nurodytų laikotarpį trukusį nuo Domicijano mirties iki Komodo atėjimo į valdžią. Visą Romos imperiją valdė absoliuti valdžia, vadovaujama dorybės ir išminties. Armijos buvo sutramdomos tvirtos, bet švelnios rankos keturių vėliau valdžiusių imperatorių, kurių asmenybė ir valdžia kėlė pagarbą. Civilinio administravimo formos buvo atidžiai prižiūrimos Nervos, Trajano, Adriano ir Antoninų, kuriuos džiugino laisvės idėja ir kurie buvo patenkinti save laikydami atsakingais įstatymų pasiuntiniais. Šie valdovai, verti Romos respublikos atkūrimo garbės, suteikė tų laikų romėnams galimybę džiaugtis racionalia laisve." Tačiau dabartiniai istorikai ne visai sutinka su Gibono vertinimu. Šių imperatorių valdžioje buvo daugiau žmonių nei keletas turtingų žmonių, paminėtų istoriniuose įrašuose. Didžioji likusiųjų dalis buvo žemdirbiai ar nuo jų priklausantieji, kurie gyveno pagal valdžios pareigūnų užgaidas ar nesulaikomų plėšikų, kurių buvo ne mažiau nei kitais laikais. Ar tie žmonės buvo laimingi, ar kentėjo yra istorinių ginčų tema. Bet kokiu atveju ne tik pavergti žmonės, bet ir barbarų gentys (pvz.: germanai) arba patys trokšdavo tapti romėnais arba greitai tapdavo pusiau romėnais užkariavę byrančios imperijos dalį, o tai įrodymas, kad romėnų socialinis - ekonominis gyvenimas pagal to meto standartus buvo labai geras.
Vaclovas Karbauskis
Biografija
Nuo 1998 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys, šios sąjungos Tarybos prezidiumo narys, Tauragės skyriaus pirmininkas, nuo 2004 m. sąjungos pirmininko pavaduotojas. Nuo 2009 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Tauragės rajono skyriaus narys.
Tauragės apskrities verslininkų asociacijos steigėjas, 1990–2000 m. pirmininkas. Tauragės Rotary klubo narys. Žmona Rima, sūnūs Gediminas, Mindaugas.
Šimkų valsčius
Šimkų valsčius  – nuo 1973 m. iki 1976 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Valsčiaus centras buvo Šimkų kaimas.
Istorija
Valsčius įkurtas 1973 m. sausio 1 d. Balstogės apskrityje, Balstogės vaivadijoje. Nuo 1975 m. birželio 1 d. valsčius buvo įtrauktas į pakeistą Balstogės vaivadiją. 1976 m. liepos 1 d. valsčius buvo panaikintas ir jo kaimai priskirti Michalovo valsčiui.
Ellen Allien
Ellen Allien (tikras vardas Ellen Fraatz, g. 1968 m. Berlynas) – vokiečių elektroninės muzikos atlikėja, diskžokėja, prodiuserė. Jos muzikos stilius nėra vienareikšmiškai apibrėžiamas, tačiau laikoma maždaug techno, tech house ir electro mišiniu, labiau orientuotu šokiams, tačiau nemaža ir eksperimentinio skambesio.
Biografija
Groti (kaip diskžokėja) pradėjo 1992 m. Pirmąjį albumą „Stadtkind“ („miesto vaikas“) išleido 2001 m., ir jis buvo skirtas Berlyno sienos nugriovimui.
Kartu su kitu žinomu vokiečių elektroninės muzikos atlikėju Apparat yra išleidusi bendrą albumą „Orchestra of Bubbles“.
Taip pat Ellen Allien yra muzikos įrašų kompanijos „Bpitch Control“ įkūrėja bei drabužių dizainerė.
Baltieša
Baltieša (arba Baltys) – ežeras Lietuvoje, Vilniaus rajone, 2 km į pietvakarius nuo Pilaitės, 0,2 km į pietus nuo Vilniaus miesto ribos. Ilgis iš šiaurės į pietus 0,3 km, plotis iki 0,14 km. Altitudė 143,9 m. Krantai supelkėję, ežerą supa dideli nendrynų plotai (~ 13 ha dydžio pelkė). Iš vakarų prieina pušynas. Šiaurėje į Baltiešą įteka S-2 upelis (protaka) iš Gelūžės ežero, rytuose išsruvena upokšnis į Salotės ežerą.
Greta ežero įsikūrusi Vilniaus miesto dalis Dvarykščiai, Dvarykščių bei Vilkeliškių kaimai.
Ežerą yra pamėgę vandens paukščiai.
Olendrai
Olendrai – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km vakarus nuo Krosnos, prie kelio. Šiauriau kaimo telkšo Žaltytis.
Varšuvos sukilimas
250 px|right|thumb|Sukilėlių batalionas “Pięść” (Kumštis) eina per senamiestį. 250 px|thumb|Jauni sukilėliai. 200 px|thumb|Skautiškas sukilėlių paštas.
Varšuvos sukilimas – (1944 m. rugpjūčio 1 d. – spalio 3 d.) Varšuvoje vykęs sukilimas prieš vokiečių okupacinę valdžią, kuriuo siekta atkurti Lenkijos teisėtą valdžią ir neleisti prosovietinei vyriausybei įsitvirtinti Lenkijoje.
1944 m. liepą sovietų armijai priartėjus prie Varšuvos Lenkijos pasipriešinimo judėjimas nusprendė pradėti sukilimą prieš susilpnėjusią vokiečių kariuomenę. Per keturias dienas sukilėliai perėmė didžiosios miesto dalies kontrolę. Mūšiai truko 63 dienas. Lenkų pusė turėjo tokius nuostolius: 18 tūkstančių užmuštų ir 25 tūkstančiai sužeistų kareivių, taip pat nuo 120 iki 200 tūkstančių nukentėjusių civilių. Tarp užmuštų dominavo jaunimas, tarp kurio didelė dalis Varšuvos inteligentijos. Iš vokiečių pusės pagal Ericho von dem Bacho-Zelevskio pateiktus 1947 m. duomenys Varšuvoje žuvo 10 tūkstančių, dingo be žinios 7 tūkstančiai ir sužeista 9 tūkstančiai kareivių – tokius duomenis priėmė istorikai (oficialiame raporte po sukilimo numalšinimo jis pateikė kitus, nepatvirtintus istorikų duomenys: 9022 užmuštų ar sužeistų kareivių, iš kurių 1570 užmuštų – jis visai nežinojo pirmų dienų sukilimo nuostolių).
Per mūšius nukentėjo apie 25 % miesto pastatų, o po sukilimo pabaigos dar 35 %. Be to 10 % buvo sunaikinta 1939 m. rugsėjį ir 15 % per Varšuvos geto sukilimą, todėl karo pabaigoje 85 % miesto buvo sugriauta. Buvo sunaikintas šimtmetinis kultūrinis ir materialinis palikimas.
Kontroversijos dėl sukilimo laiko
Paprastai teigiama, kad sukilimas truko 63 dienas, tai yra iki spalio 2 d., kai baigėsi kovos. Bet sutartis dėl ginklų sudėjimo buvo pasirašyta diena vėliau. Taip pat galima kalbėti ir apie 66 dienas iki spalio 5 d., kol pasidavinėjo valstybės daliniai, o per tas tris dienas dirbo sukilimo vadovybė ir davinėjo nurodymus savo kareiviams. Toliau funkcionavo Lenkijos Požemio Valdžios daliniai, taip pat buvo vietos visokiems miesto gyvenimo elementams, tokiems kaip sukilimo spaudos platinimas, veikė radijo, skautiškas sukilėlių paštas ir kt.
Kontroversijos dėl nuostolių
Lenkų nuostoliai niekur nedokumentuoti ir sunkiai nustatomi. Dažniausiai pateikiamas skaičius – 200 tūkstančių užmuštų – pirmą kartą pasirodė rugpjūčio 28 d. Liubline per konferenciją, organizuotą Lenkijos Liaudies Išlaisvinimo Komiteto užsienio spaudai (tarp jų ir vakarų) ir tapo kaip nuostolių įvertinimas. Nesant kitų šaltinių šitas skaičius per laiką įsitvirtino. Dabar istorikai vis dažniau nori šitą skaičių pakoreguoti iki 120–150 tūkstančių.
Nuomonės apie sukilimą
Varšuvos sukilimas vertinamas labai nevienareikšmiškai, jo eiga ir vadovybės sprendimai dėl jo pradėjimo. Ginčų tema yra sukilimo kaina (miesto sunaikinimas, jaunos kartos praradimas), taip pat kalbama ir apie jo atsiradimo neišvengiamumą.
Daug metų, net iki 1956 m. propaganda stengėsi parodyti sukilimą kaip neatsakingą poelgį, kuri atnešė tik neįsivaizduojamas nuostolius ir neturėjo jokios karinės reikšmės. Einant kita linkme tuo pačių metu kuriamas sukilimo kultas.
Kai kurios nuomonės:
Banginis kanalas
0px|Paprasčiausios konstrukcijos banginio kanalo antena, sudaryta iš vieno direktoriaus (D), už jį šiek tiek ilgesnio aktyviojo vibratoriaus (A), dar ilgesnio reflektoriaus (R) ir tvirtinimo pagrindo (T).]] thumb|400px|Tipinės konstrukcijos banginio kanalo antenos elementų matmenys ir atstumai tarp jų. Banginio kanalo antena (Yagi arba Yagi-Uda antena) – kryptinė antena, pasižyminti dideliu stiprinimu, nesudėtinga konstrukcija ir siaura praleidžiamųjų dažnių juosta. Paprastai naudojama priimti 30 MHz – 1 GHz radijo bangas. Ši antenos konstrukcija buvo išrasta 1926 m. japonų inžinierių Shintaro Uda ir Hidetsugu Yagi.
Savybės
Dėl savo gerų savybių ir ne itin didelio sudėtingumo tokios banginio kanalo antenos yra labai plačiai naudojamos aukšto dažnio bangų priėmime. Tačiau tokios konstrukcijos antenos išėjimo varža standartiškai yra apie 300 Ω. Dėl šios priežasties siekiant anteną suderinti su standartiniu 75 Ω koaksialiniu kabeliu yra būtina naudoti papildomą varžų suderinimo įtaisą, kuriame atsiranda energijos nuostoliai. Taip pat standartinei banginio kanalo antenai yra būtina simetrinė maitinimo linija, todėl naudojant ją kartu su koaksialiniu kabeliu, kuris savo ruožtu yra nesimetrinė maitinimo linija, yra reikalingas papildomas simetrinimo įtaisas. Šie papildomi konstrukciniai elementai, padidina antenos kainą, sumažina efektyvumą, sumažina atsparumą trukdžiams ir sumažina konstrukcijos patvarumą. Taip pat siaura dažnių pralaidos juosta lemia netiesišką ir nestabilią antenos dažninę stiprinimo charakteristiką, kas apsunkina antenos panaudojimą skaitmeninės televizijos signalui priimti.
= X tipo banginio kanalo antenos = thumb|X tipo banginio kanalo antena su trejomis direktorių eilėmis viršuje ir standartinės kontrukcijos banginio kanalo antena pritaikyta žemesnio dažnio vertikalios poliarizacijos bangoms priimti apačioje. X tipo antenos yra stipriai modifikuotos banginio kanalo antenos. Tokia modifikuota konstrukcija dažniausiai yra naudojama priimti silpną TV signalą iš toli esančio siųstuvo nesant tiesioginio matomumo.
Konstrukcija
Šios antenos pasižymi ypač dideliu skaičiumi direktorių (12 ir daugiau), kurie dažnai yra "X" arba "8" formos, arba antena turi kelias (paprastai 3) strypinių direktorių eiles. Didelis direktorių skaičius lemia ypač gerą kryptingumą ir mažą antenos įėjimo varžą. Direktorių forma yra pritaikyta priimti atsispindėjusį signalą, kuriems yra būdingi poliarizacijos iškraipymai. X tipo antenos naudoja masyvų kampinį reflektorių, sudarytą iš kelių elementų ir iš dalies gaubiantį aktyvųjį vibratorių. Aktyviojo vibratoriaus funkciją paprastai atlieka standartinės konstrukcijos pusės bangos ilgio dipolinė antena.
Papildomos modifikacijos
Esant nepakankamam priimamo signalo stiprumui, į antenos korpusą yra įmontuojamas priešstiprintuvis – nedidelio stiprinimo koeficiento koaksialiniu kabeliu maitinamas stiprintuvas, sukuriantis ypač mažus vidinius triukšmus. Jis yra įterpiamas į koaksialinį kabelį kuo arčiau antenos aktyviojo vibratoriaus. Esant ypač prastoms priėmimo sąlygoms, yra pritaikoma antenų gardelė. Jai sudaryti yra naudojamos kelios viena kryptimi orientuotos, lygiagrečiai per sumatorių sujungtos vienodos konstrukcijos antenos.
= Kita informacija =
Noriūnai
thumb|left|[[Noriūnų mokykla]]
Istorija
Nuo 1559 m. minimas Noriūnų dvaras. XIX a. jis buvo Vilkmergės apskrities Subačiaus valsčiuje, priklausė Kupiškio parapijai.
Sovietmečiu kaimas buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. Prie senojo Noriūnų kaimo 1968 m. pradėta statyti Melioracijos statybos valdybos montavimo (MSMV) kombinato gyvenvietė. 1985 m. Prie miestelio įrengtas Naktakės tvenkinys.
Žymūs žmonės
center|800px|Noriūnų panorama nuo vandens bokšto
Velžys
miniatiūra|left|Alantos gatvė ir parapijos koplyčia miniatiūra|left|[[Velžio gimnazija]]
Istorija
Velžio kaimas minimas jau kryžiuočių kronikose. 1371 m. Livonijos magistras, niokodamas Raseinių ir Upytės žemes, nusiaubė ir Velžį (Velze). Vietovė minima 1554 m. Upytės valsčiaus inventoriuje.
XIX a. Velžys minimas kaip kaimas ir palivarkas Panevėžio apskrityje.
1919 m. gegužės mėn. netoli Velžio kovėsi lietuviai su bolševikais.
Sovietmečiu buvo Pabaltijo zoninės paukštininkystės bandymų stoties ir Darbo raudonosios vėliavos ordino Staniūnų veislinės paukštininkystės ūkio gyvenvietė.
2008 m. patvirtintas Velžio herbas.
Gyventojai
1923 m. kaime buvo 134, dvare 81 gyventojas.
Minženinas (Zambruvo apskritis)
Minženinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 20 km į šiaurės rytus nuo Zambruvo ir apie 47 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW679 ir Via Baltica 25px|E67.
2010 m. Kanados Grand Prix
2010 m. Kanados Grand Prix – aštuntasis 2010 m. Formulės 1 sezono etapas, kuris vyko Montrealio trasoje birželio 11-13 dienomis.
Treniruotės
Pirmose Kanados GP treniruotėse pirmą ir trečią vietas užėmė McLaren ekipos nariai Jensonas Buttonas (1:18.127 min.) ir Lewisas Hamiltonas (1:18.352). Tarp jų įsiterpė antrąją vietą užėmęs Michaelis Schumacheris su Mercedes ekipa (1:18.285).
Antrose treniruotėse greičiausias buvo vokietis, vienas iš sezono lyderių, Sebastianas Vettelis (1:16.877). Antras liko ispanas Fernando Alonso iš Ferrari (1:16.963), trečias - N. Rosbergas (1:17.151).
Šeštadienio treniruotėse lyderis buvo pirmųjų treniruočių nugalėtojas L. Hamiltonas (1:16.058). Markas Webberis liko antras (1:16.340), o trečią vietą pelnė F. Alonso (1:16.495).
Nykštukinės daugiaspalvės
thumb|right|260px|[[Agasio nykštukė (Apistogramma agassizi)]] thumb|right|260px|[[Kakadu nykštukė (Apistogramma cacatuoides)]]
Nykštukinės daugiaspalvės (Apistogramma) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis. Daugumai rūšių būdingas ryškus lytinis dimorfizmas. Patinai didesni (iki 7-9 cm) ir spalvingesni už pateles.
Paplitusios Amazonės baseino ir Venesuelos tropinėse srityse.
Gentyje yra daugiau kaip 100 rūšių.
Rūšys
ir kt.
1971 m. Kandidatų mačai
'''1971 m. Kandidatų mačai''' – tai pasaulio šachmatų čempionato finalinis etapas, kuriame, pagal nuostatus atrinkti dalyviai, žaisdami mačus vieno minuso sistema, atrinko šachmatininką, kuris 1972 m. žais mačą, dėl pasaulio šachmatų čempiono vardo, su Borisu Spaskiu. Juo tapo Robertas Fišeris.
Dalyviai
1971 m. Kandidatų mačuose dalyvavo 8 žaidėjai: Tigranas Petrosianas (pasaulio eksčempionas) ir Viktoras Korčnojus (praėjusio kandidatų mačų finalininkas). Taip pat, ir šeši 1970 m. tarpzoninio turnyro Maljorkos Palmoje prizininkai : Jefimas Geleris, Bentas Larsenas, Svetozaras Gligoričius, Viktoras Korčnojus, Markas Taimanovas, Volfgangas Ulmanas, Robertas Fišeris, Robertas Hiubneris.
Ketvirtfinaliai
Nugalėtojo išaiskinimui buvo žaidžiamas 10-ies partijų mačas. Jei mačas baigtusi lygiosiomis 5 : 5, skiriamos papildomos partijos, bet visas mačas neturi tęstis ilgiau kaip 14 partijų.
Vankuveris
Dešimties partijų mačas vyko Vankuveryje 1971 m. gegužės 16 - birželio 1 d. ir, nesužaidus visų partijų, baigėsi įtikinama Roberto Fišerio pergale - 6 : 0.
Maskva
Dešimties partijų mačas vyko Maskvoje 1971 m. gegužės 13 - 31 d. Viktoras Korčnojus, laimėjęs pirmąją partiją, pirmavo iki 4-tos partijos, kurią laimėjęs, Jefimas Geleris išlygino mačo rezultatą.
Tačiau lygiosios mače truko neilgai. Sekančiame rate Viktoras Korčnojus vėl persvėrė mačo rezultatą ir po lygiųjų 6-oje partijoje tik didino savo persvarą, kol pasibaigus 8-tai partijai, surinkęs 5½ taško, anksčiau laiko laimėjo mačą.
Las Palmas
Dešimties partijų mačas, tarp Bento Larseno ir Volfgango Ulmano, vyko Las Palme 1971 m. gegužės 13  – 30 d. Mačas prasidėjo Bento Larseno pergale, tačiau antrojoje partijoje Volfgangas Ulmanas išlygino. Sekančioje partijoje buvo užfiksuotos lygiosios, o ketvirtąją laimėjo Bentas Larsenas ir, išsiveržęs į priekį, pirmavo iki mačo pabaigos. Laimėjęs dar ir penktąją partiją, pirmavo dviem taškais.
Nors varžovas laimėjęs aštuntąją partiją sušvelnino rezultatą, bet Bentas Larsenas nugalėjo devintoje partijoje ir tapo nebepavejamu. Mačas baigėsi, nes B. Larsenas surinko 5,5 taško reikalingus pergalei dešimties partijų mače.
Sevilija
Dešimties partijų ketvirtfinalio mačas, tarp Roberto Hiubnerio ir Tigrano Petrosiano, vyko Sevilijoje 1971 m. gegužės 13 - 25 d. Šis mačas baigėsi anksčiau laiko Hiubneriui užprotestavus dėl žaidimo sąlygų.
Po šešių lygiųjų, Robertas Hiubneris septintoje partijoje netikėtai lyginėje padėtyje grubiai suklydo, palikęs neapgintą rikį ir iš karto pasidavė.
Po partijos jis kreipėsi į teisėjus prašydamas pakeisti žaidimui skirtą patalpą aiškindamas, kad jo netikėtas figūros žioptelėjimas įvyko dėl per didelio triukšmo, sklindančio iš triukšmingos gatvės, į kitą vietą. Jis teigė, kad žaidimo sąlygos varžovams yra nevienodos, kadangi, kaip buvo plačiai žinoma, T. Petrosianas turėjo problemų su klausa ir nešiodavosi klausymo aparątą, kurį žaisdamas, esant dideliam triukšmui, galėjo atsijungti. Teisėjams, nesutikus tenkinti jo prašymo, jis be žaidimo trijose likusiose partijose pasidavė ir išvyko iš Sevilijos.
Pusfinaliai
thumb|200 px|[[Robertas Fišeris prie šachmatų lentos, 1971 m. liepos 15 d.]]
Denveris
Dešimties partijų pusfinalio mačas prasidėjęs Denveryje 1971 m. liepos 6 d., baigėsi įtikinama Roberto Fišerio pergale: laimėjęs visas šešias partijas, kartu ir dešimties partijų mačą 6 : 0, pateko į finalą.
Maskva
Kitas dešimties partijų pusfinalio mačas vyko Maskvoje 1971 m. liepos 4 - 28 d. Jis buvo nerezultatyvus: pirmosios aštuonios partijos baigėsi lygiosiomis. Varžovai buvo neaktyvūs: net trys partijos baigėsi lygiosiomis: 5-oji, 7-oji ir 8-oji, sužaidus, atitinkamai, tik po 15-ka, 13, ka ir 16-ka ėjimų.
Išimtis 9-oji partija, kurioje V. Korčnojus bandė užaštrinti poziciją karaliaus sparne, bet T. Petrosianas poziciniu stiliumi pasinaudojo, susidariusiu aplink varžovo karalių, baltųjų laukelių silpnumu.
Laimėjęs partiją Tigranas Petrosianas išsiveržė į priekį. Kadangi dešimtosios partijos niekam iš varžovų nepavyko laimėti - mačas baigėsi Tigrano Petrosiano pergale. Jis pateko į finalą.
Finalas
Finalinis dvylikos partijų mačas vyko Buenos Airėse 1971 m. rugsėjo 30 – spalio 26 d. Nors pirmąją partiją laimėjo Robertas Fišeris, tačiau antrojoje partijoje - pralaimėjo ir mačo rezultatas išsilygino. Po to sekė trys lygiosios ir atrodė, kad kova gali būti atkakli.
Tačiau taip neatsitiko: laimėjęs sekančias 4-ias partijas iš eilės Robertas Fišeris anksčiau laiko  laimėjo 12-kos partijų mačą 6½:2½. Jis iškovojo teisę žaisti pasaulio čempionato mačą su Borisu Spaskiu.
Šaškės
thumb|Šimtalangės šaškės Šaškės – abstrakčios strategijos ir taktikos stalo žaidimas, skirtas žaisti dviem žaidėjams. Paprastosios (Lietuvoje paplitusios) šaškės žaidžiamos ant 8x8 langelių šachmatų lentos su 24-iomis šaškėmis (12 šviesių ir 12 tamsių).
Istorija
Šaškės yra jaunesnis žaidimas už šachmatus. Panašus į šaškes žaidimas rastas archeologinių kasinėjimų metu Egipte ir datuojamas 600 metų prieš mūsų erą. Į Europą ankstesnioji šaškių versija atkeliavo kartu su maurais, invazijos į Ispaniją metu. Vėliau, apie 1100 metus, Pietų Prancūzijoje žaidimas pritaikytas šachmatų lentai, o tik 1535 m. pristatyta privalomo kirtimo taisyklė. 2007 metų liepos 19 d., Kanados Albertos universiteto tyrinėtojai, vadovaujami Džonatano Šeferio (Jonathan Schaeffer) oficialiai paskelbė, kad jie išsprendė šaškių žaidimą. Jie surinko informaciją apie bet kokią galimą šaškių partijos metu susidariusią poziciją ir kokį rezultatą duos kitas ėjimas. Padaryta išvada, kad abiem žaidėjams darant geriausius ėjimus pasiekiamas rezultatas – lygiosios. Toks pasiekimas pareikalavo 13 metų kompiuterinės analizės, kad būtų ištyrinėta 500 milijardų įmanomų pozicijų.