cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sacharkai
Sacharkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Bagijas
Bagijas  – miestas Filipinuose, Lusono salos vakaruose; Kordiljeros autonominio regiono administracinis centras. 252,3 tūkst. gyventojų (2000 m.). Bagijas įsikūręs Centrinės Kordiljeros pietuose, ~1500 m aukštyje. Plentas į Manilą, yra oro uostas. Vystoma maisto pramonė, apylinkėse kasamas auksas, vario rūda. Įsteigti 3 universitetai bei karo akademija, etnografinis muziejus, botanikos sodas. Miesto centre D. H. Burnhamo parkas. Bagijas svarbus Filipinų kalnų klimato kurortas bei turistinis centras.
Melsvasis gencijonas
Melsvasis gencijonas (Gentiana cruciata) – gencijoninių (Gentianaceae) šeimos žolinių daugiamečių augalų rūšis. Paplitusi Eurazijoje.
Bagijas
Istorija
Bagijas pastatytas 1905 m.pagal JAV architekto Daniel Burnham bendrąjį planą. 1941-44 m. okupuotas Japonijos. 1905-76 m. Bagijas buvo Filipinų vyriausybės vasaros rezidencija.
Melsvasis gencijonas
Aukštis 10-50 cm. Lapai pailgi, lygiakraščiai. Žiedai taurelės pavidalo, mėlyni ar violetiniai, su keturiais vainiklapiais, žiedkočiai trumpi. Žydi nuo birželio iki rugsėjo. Vaisius – sausa dėžutė.
Auga sausų kalvų pašlaitėse, sąžalynuose. Lietuvoje sparčiai nykstanti rūšis, bet auga daugelyje rajonų, tik nepastebėta šiaurrytinėje ir pietvakarinėje dalyse bei Pajūrio žemumoje. Saugomas, įtrauktas į Lietuvos raudonąją knygą.
Voločajevas (Raudonaičiai)
Voločajevas (,, nuo 1938 m. birželio 2 d. Kattenhof, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Lunino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, iki 1938 m. birželio 2 d. valstybinis dvaras, nuo 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungtas Raudonaičių avininkystės ūkis (nuo 1907 m. birželio 4 d, valstybinis dvaras Insterfelde, kuriame 1905 m. buvo 77, 1910 m. – 67 gyventojai, nuo 1928 m. kaimas). 1946–2008 m. Lunino apylinkės kaimas.
Kietagrūdis
Kietagrūdis (Lithospermum) – agurklinių (Boraginaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš graikų k. žodžių lithos – akmuo, ir sperma – sėkla; augalų sėklos kietos kaip akmuo. Tai daugiametės ir vienmetės žolės, kurios turi taisyklingus žiedus.
Gentyje yra apie 50 rūšių. Lietuvoje auga:
Kirmgrauža
miniatiūra|alt=|Kirmgraužos schema. Kirmgrauža (hipertunelis) – hipotetinė erdvėlaikio savybė, tam tikras trumpesnio kelio „tunelis“ per erdvę ir laiką.
Terminą pirmą kartą panaudojo JAV fizikas Džonas Vyleris (John Wheeler) 1957-aisiais.
Kirmgraužos yra labai populiari koncepcija mokslinėje fantastikoje, padedanti paaiškinti, kaip kosminiai laivai gali keliauti tarp žvaigždžių apeidami šviesos greičio barjerą.
Fizikoje kirmgrauža yra hipotetinė erdvėlaikio savybė, kuri bendru atveju yra kelio sutrumpinimas per erdvę ir laiką. Kirmgrauža paprastai turi dvi angas (toliau įvykių horizontas), kurios yra sujungtos vienu tuneliu. Jeigu ja galima keliauti abiem kryptim, tuomet dalelės gali „keliauti“ nuo vieno įvykio horizonto iki kito, pereidamos šį tunelį. Iki šiol nėra jokių įrodymų, paremtų stebėjimais, kad kirmgrauža iš tikro egzistuotų, nors bendroji reliatyvumo teorija leidžia erdvėlaikiui ją sukurti.
Žodį „kirmgrauža“ 1957 metais pasiūlė amerikiečių fizikas teoretikas Džonas Vyleris, bet pati tokio tunelio idėja buvo išrasta dar vokiečių matematiko Hermano Veilo 1921 metais. Mokslininkas susiejo šią naują sąvoką su jo studijuota mase naudojant elektromagnetinio lauko energiją.
Pavadinimas „kirmgrauža“ kyla iš šio reiškinio paaiškinimo. „Įsivaizduokime kirminą ant obuolio, kuris gali nukeliauti nuo vienos jo pusės iki kitos dvejopai: keliauti obuolio paviršiumi iki kitos jo pusės, arba kirminas gali sutrumpinti savo kelią grauždamasis per obuolio centrą. Tokia pati analogija susijusi su keliautoju, kuris „kirstų kelią“ kitoje Visatos pusėje naudodamasis hipertuneliu“.
Apibrėžimas
Pagrindinė vidinės Visatos kirmgraužos sąvoka yra ta, kad erdvėlaikio regionai, kurių ribos yra topologiškai nereikšmingos, jų vidinė sandara nėra sujungta paprastai. Įtvirtinant šią idėją atsirado naujų apibrėžimų ir sąvokų, kurios plačiai aprašomos Meto Viserio (Matt Visser) knygoje „Lorentzian Wormholes“:
Apibūdinti vidinių visatų kirmgraužas šiek tiek sudėtingiau.
Kirmgraužų tipai
Vidinės Visatos kirmgraužos sujungia vieną Visatos vietą su kita, kuri taip pat yra toje pačioje Visatoje (tuo pačiu laiku, bet nebūtinai). Hipertunelis teoriškai galėtų sujungti nutolusias vietas Visatoje sukuriant trumpesnį kelią per erdvėlaikį. Tai leistų keliauti tarp šių vietų greičiau nei šviesa, keliaujanti per įprastą erdvę. Vidinės Visatos hipertuneliai jungia vieną Visatą su kita. Ši teorija spėja, kad tokie hipertuneliai galėtų būti panaudoti kelionėms iš vienos paralelinės Visatos į kitą. Hipertunelis, kuris jungia (dažniausiai) uždaras Visatas, dažnai vadinamas Švarcšildo kirmgrauža. Kitas hipertunelių panaudojimas galėtų būti laiko kelionės. Šiuo konkrečiu atveju, kelio sutrumpėjimas būtų nuo vieno erdvės ir laiko taško iki kito. Stygų teorijoje hipertunelis įsivaizduojamas kaip jungiantis dvi D-branas, kur įvykių horizontai sujungti su branomis, kurios taip pat yra susijungusios per erdvę, veikiamą stipraus magnetinio lauko. Galiausiai, hipertuneliai tikėtinai gali būti dalis erdvėlaikio turbulencijų.
Egzistuoja dviejų tipų kirmgraužos: Lorenco ir Euklido. Pastarosios studijuojamos dalelių fizikoje, o Lorenco hipertuneliai bendrojoje reliatyvumo teorijoje ir gravitacijos srityje. Keliaujami hipertuneliai priklauso specialiai Lorenco hipertunelių rūšiai, kuri leidžia žmogui keliauti nuo vienos hipertunelio pusės iki kitos. Sergejus Krasnikovas pasiūlė erdvėlaikio kirtimo sąvoką. Ši sąvoka tapo bendresne keliaujamiems hipertuneliams ir varomosios jėgos sistemoms, kaip, pavyzdžiui, Alkubero variklis ir Krosnikovo tunelis, kurie nurodo hipergreitas tarpžvaigždines keliones.
Mesut Özil
Mezutas Ezilas (g. 1988 m. spalio 15 d.) – žymus turkų kilmės Vokietijos futbolininkas.
Dažniausiai žaidė kaip atakuojantis saugas, kartais kaip krašto saugas.
Karjera
2010 m. rugpjūčio 17 d. pasirašė sutartį su Madrido „Real“ klubu. 2013 m. rugsėjo 2 d. pasirašė 5 metų sutartį su „Arsenal“ klubu.
2010-ųjų pasaulio futbolo čempionate už vokiečių rinktinę, kur trečiose rungtynėse su Gana įmušė vienintelį rungtynių įvartį.
Buvo vienas iš 10 kandidatų gauti Auksinio kamuolio apdovanojimą.
2018 m. gegužės mėn. su kolega Ilkajumi Gudoganu svečiavosi pas Turkijos prezidentą R. T. Erdoganą, padovanojo jam savo marškinėlius. Už tai sulaukė kritikos, mat vizitas traktuotas kaip politinė parama Erdogano režimui. Nepaisant to, jie abu dalyvavo 2018 m. pasaulio futbolo čempionate, nors siūlyta juos pašalinti iš rinktinės. Po prasto vokiečių pasirodymo čempionate, Ezilas pasitraukė iš Vokietijos rinktinės.
Tyras (reikšmės)
Tyras gali reikšti:
Korėjiečiai
Korėjiečiai – Rytų Azijos tauta, daugiausiai gyvenanti Šiaurės ir Pietų Korėjoje bei kalbanti korėjiečių kalba. Pasaulyje save prie korėjiečių priskiria apie 79 mln. žmonių.
Pavadinimai
Pietų Korėjoje korėjiečius vadina Han-gug-in (neoficialiai Han-guk saram ), o išeivius – han-gug-in. Šiaurės Korėjoje korėjiečiai vadinami Chosŏn-in arba Chosŏn saram.
Kilmė
Manoma, kad korėjiečiai kilo iš Altajaus ar proaltajaus kalbas vartojančių genčių, kurios į Korėją atsikėlė iš Centrinio Sibiro pietinės dalies. Šie duomenys sutampa ir su palyginamaisiais genetiniais tyrimais, kurie teigia, jog korėjiečiai yra itin artimi Centrinės Azijos mongolams bei turi daug panašumų su japonais.
Istorija
Archeologiniai kasinėjimai rodo, jog Korėjos pusiasalio teritorijoje žmonės gyveno jau paleolito laikotarpiu, nuo maždaug 500 000 m. pr. m. e. Pirmieji ženklai apie išskirtinę korėjiečių kultūrą atrandami pradedant 6000 m. pr. m. e. – to meto keramikos dirbiniai nors ir yra panašūs į randamus aplinkiniuose regionuose (Japonijoje bei Kinijoje), tačiau turi daug vietinio savitumo.
Iki 2000 m. pr. m. e. vietiniai gyventojai daugiausiai vertėsi medžiokle, žvejyba ir rankiojimu, o vėliau vis labiau perėjo prie žemdirbystės. Pagrindiniu maistiniu augalu iš pradžių buvo soros, vėliau, apie 1000 m. pr. m. e., jas beveik visiškai pakeičia ryžiai. Taip pat auginamos kiaulės ir jaučiai, tačiau žvejyba išlieka stipri. Apie 800–700 m. pr. m. e. regione gana greitai išpopuliarėja bronziniai įrankiai, o 300 m. pr. m. e. – geležiniai. Manoma, jog šie dirbiniai ir gamybos technologija atkeliavo iš Kinijos, kas įrodo nemažą jos įtaką regiono vystymuisi. Tuo pačiu aptinkama įrodymų, jog bendrauta ir su Mandžiūrijos bei šiaurinės Kiūšiū gyventojais, kurie įtakojo megalitų statybą.
Iki maždaug 1000 m. pr. m. e. korėjiečių protėviai gyveno nedidelėmis bendruomenėmis. Vėliau pradedamos formuoti pirmosios politinės sąjungos. Nors kai kuriose Korėjos istorijos versijose teigiama, jog pirmoji valstybė buvo įkurta 2333 m. pr. m. e., kiti įrodymai teigia, jog tai įvyko daug vėliau – 109 m. pr. m. e. Nuo tada iki šių dienų korėjiečiai beveik visą laiką išlaikė savo valstybingumą, tačiau patyrė nemažą Kinijos ir Japonijos įtaką.
Šiuo metu korėjiečių tauta yra padalinta tarp Šiaurės ir Pietų Korėjos valstybių.
Kalba
Didžioji dauguma korėjiečių kalba korėjietiškai. Ši kalba laikoma izoliuota, tačiau kartais priskiriama ir prie Altajaus kalbų grupės. Kaip raštas daugiausiai naudojama hangul abėcėlė. Kartais pasitelkiami ir kiniški rašmenys, ypač Pietų Korėjoje.
Religija
Priklausomai nuo istorinio laikotarpio, korėjiečių tarpe buvo arba yra paplitusios šios religijos: šamanizmas, konfucianizmas, budizmas, daoizmas, čeondoizmas, krikščionybė ir islamas. Pagal 2005 metų duomenis, 46 % Pietų Korėjos gyventojų teigė neišpažįstantys jokios religijos, 29,2 % save priskyrė prie krikščionių (iš kurių 18,3 % buvo protestantai ir 10,9 % – katalikai), o 22,8 % – prie budistų. Nėra tiksliai žinoma, kokia tikinčiųjų padėtis Šiaurės Korėjoje. Manoma, jog valdžia palaiko nedideles tam tikrų religijų bendruomenes, kad sudarytų tikėjimo laisvės įspūdį, tačiau oficialiai diegiama savita mitologija ir asmenybės kultas.
Kultūra
Ilga Korėjos istorija suformavo išskirtinę kultūrą, kurioje galima atrasti nemažai Kinijos, Japonijos, o pastaruoju metu ir Vakarų kultūros įtakų. Nors politinis Šiaurės ir Pietų Korėjos atsiskyrimas lėmė atskirą šalių kultūrinį vystymąsi, tradicinė kultūra išlieka bendra. Šiuolaikinė XXI a. Pietų Korėjos kultūra vadinama hallyu terminu.
Apranga
thumb|200px|Moteris vilkinti jeogori ir chima Tradiciniai korėjietiški rūbai Pietų Korėjoje vadinami hanbok, o Šiaurės Korėjoje – choson ot. Tai iš esmės yra supaprastinta formali viduriniosios klasės apranga iš vėlesniojo Čioson laikotarpio. Joje išlaikyti kai kurie senieji aprangos bruožai: viršutiniai rūbai su atviru surišamu priekiu, nenaudojamos sagos, mažai papuošimų. Rūbai gana laisvi, gerai apsaugantys tiek nuo karščio, tiek ir nuo šalčio. Iki XIV a. audiniai buvo daromi iš kanapių, linų pluošto arba šilko. Vėliau išpopuliarėja medvilnė. Kailis ar plunksnos buvo naudojamos retai.
Šventiniai rūbai būna spalvingesni ir puošnesni. Vestuviniai bei gedulo rūbai yra labai paveikti Kinijos tradicijų ir konfucionizmo.
Šiuo metu korėjiečiai daugiausiai dėvi vakarietiško stiliaus rūbus, tačiau tradiciniai kostiumai išlieka populiarūs per šventes ar kitas ypatingas progas.
Maistas
thumb|200px|Korėjietiškas pietų stalas su virtais ryžiais, sriuba, padažais ir didele banchan įvairove. Ankstyvuoju laikotarpiu pagrindinis maistas buvo gaminamas daugiausiai iš laukinių augalų ir grybų, rečiau iš žuvies ir medžiojamų gyvūnų mėsos. Dalis šiandieninėje virtuvėje populiarių augalų, kaip kad ryžiai, sezamai, česnakai, svogūnai, imbieras, žirniai, kviečiai ir kt. atkeliavo iš kitų šalių. Tuo tarpu soros, grikiai, sojos pupelės ir kai kurie vaisiai, manoma, yra vietiniai. Iš mėsos valgoma vištiena, kiauliena, jautiena, rečiau aviena, ožkiena ir šuniena. Populiarūs jūros dumbliai. Maisto paruošime tradiciškai plačiausiai naudojamas troškinimas, virimas, džiovinimas ir fermentavimas. Kepimas krosnyse tapo populiarus tik vėliau. Iki XX a. nebuvo vartojami pieno produktai.
Korėjoje stiprios vegetariško maisto tradicijos, kurias lemia budizmo populiarumas.
Šiuo metu korėjiečių mitybos įpročiai patiria stiprią kitų šalių įtaką, tačiau tradicinė virtuvė išlieka gana populiari.
Architektūra
Korėjietiška architektūra turi daug kitoms Rytų Azijos šalims būdingų bruožų: pagrindinės statybinės medžiagos yra mediena ir akmuo; stogas dengiamas molio čerpėmis; vidinės pertvaros daromos iš plonų popierinių sienų; naudojamos stumdomos durys; svarbūs pastatai pakeliami virš žemės ir apsupami gynybine siena; bei kt.
Diaspora
Šiuo metu apie 7 mln. korėjiečių gyvena už Šiaurės ir Pietų Korėjos ribų. Penkios šalys su didžiausia korėjiečių diaspora yra Kinija (2,3 mln.), JAV (2,1 mln.), Japonija (0,9 mln.), Kanada (0,2 mln.) ir Rusija (0,2 mln.).
Žymesni emigraciniai procesai Korėjoje prasidėjo XIX a. paskutiniais dešimtmečiais ir ypač įsibėgėjo pirmojoje XX a. pusėje. Iš pradžių gyventojų judėjimas vyko trimis pagrindinėmis kryptimis: į Kiniją, Rusiją ir Japoniją. Emigracija į Kiniją koncentravosi pasienyje esančiose prefektūrose, iš kurių populiariausia buvo Janbianas. 1931 m. ten gyveno apie 900 000 korėjiečių, o po dešimtmečio, gyventojų persikėlimą skatinant Japonijai, jau beveik 2 mln. Rusijos atveju taip pat buvo keliamasi į pasienio teritorijas ir XX a. pradžioje jose gyveno virš 200 000 korėjiečių. 1937 m. sovietinės valdžios pavedimu buvo įvykdytos masinės korėjiečių deportacijos į Centrinę Aziją, daugiausiai į Kazachstaną ir Uzbekistaną, kas paaiškina gana didelių korėjiečių bendruomenių egzistavimą šiose šalyse. Emigracija į Japoniją prasidėjo kiek vėliau nei į Kiniją ar Rusiją bei pasižymėjo tuo, jog buvo iš dalies vykdoma prievarta: po 1910 m. okupacijos korėjiečiai būdavo perkeliami į Japoniją kaip pigi darbo jėga. Tokį likimą patyrė virš 1 mln. žmonių. Po Antrojo pasaulinio karo dalis jų grįžo atgal, tačiau lig šiol Japonijoje yra išlikusi žymi korėjiečių bendruomenė.
Didelę diasporą turinčios JAV ir Kanada populiariu migracijų tašku tapo tik po 1965 metų, tačiau dėl sparčių persikėlimo tempų šiuo metu šiose šalyse gyvena itin didelis korėjiečių skaičius.
Vyčius (upė)
Vyčius – Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseino nedidelė upė Kauno rajone, Jiesios dešinysis intakas, įtekantis Jiesios kraštovaizdžio draustinyje 9,9 km atstumu nuo pastarosios žiočių. Upelio ilgis – 19,4 km. thumb|left|250px|Sugriuvęs betoninis tiltas Vyčiaus vagoje (netoliese – [[Garliavos geležinkelio stotelė)]] thumb|left|250px|Tilto liekanos prie kelio
Vyčius prasideda Dubravos miškuose Piliuonos apylinkėse (Taurakiemio sen.). Upelis aukštupyje ir žemiau dirbamais laukais teka sureguliuota vaga. Intakai: Striaunė, Šilupis (kairieji), Miltupis (dešinysis).
Prie Vyčiaus įsikūrusios gyvenvietės: Piliuona, Vainatrakis, Vyčius, Raželiai, Pavytė. Ties Vyčiaus ir Striaunės santaka stūkso Vainatrakio piliakalnis.
Upėvardis, manoma, yra priesagos -ius vedinys nuo žodžio vyti („sukti, vynioti“).
Burbiškiai (Lazdijai)
Burbiškiai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 9 km į vakarus nuo Lazdijų.
Slabada (reikšmės)
Slabada vadinamos gyvenvietės:
Čarlstonas (Vakarų Virdžinija)
Čarlstonas – miestas JAV, Vakarų Virdžinijos valstijos sostinė ir Kanovos apygardos adminsistracinis centras. Pagal 2020 m. JAV gyventojų surašymą jame gyveno 48 864 gyventojai, su priemiesčiais apie 303 884. Čarlstonas yra didžiausias miestas Vakarų Virdžinijos valstijoje.
Barbra Streisand
Barbra Streisand (tikrasis vardas – Barbara Joan Streisand; g. 1942 m. balandžio 24 d.) – amerikiečių dainininkė, dainų autorė, aktorė, rašytoja, filmų prodiuserė ir režisierė. Per savo daugiau nei šešis dešimtmečius trunkančią karjerą yra laimėjusi daugybę apdovanojimų, įskaitant du „Oskarus“, dešimt „Grammy“ apdovanojimų , penkis „Emmy“ apdovanojimus bei daugybę kitų.
Streisand yra viena iš pelningiausių visų laikų dainininkių, pardavusi daugiau nei 72 milijonus albumų vien JAV ir 150 milijonų visame pasaulyje.
Pagiriai (Anykščiai)
Pagiriai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Anykščių. Seniūnaitijos centras.
Istorija
LTSR laikais – Ažuožerių sodininkystės tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė.
Gyventojai
miniatiūra|250px|left|Gatvė
Darbas (Niujorkas)
Darbas – Amerikos rūbų siuvimo suvienytų darbininkų profsąjungos (Amalgamated Clothing Workers of America) lietuvių skyriaus dvisavaitis laikraštis, pasirodęs 1918 m. rugsėjo mėn. Čikagoje.
Istorija
1919–1933 m. ėjo Niujorke.
Gintalų apylinkė
Gintalų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Šauklių apylinkės ir Kujainių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Varnių apylinkės.
Vannes OC
Vano OC – Prancūzijos futbolo klubas, įkurtas Vane sujungus Véloce Vannetais ir FC Vannes klubus.
Gianni Morandi
Džanis Morandis (tikrasis vardas Gian Luigi Morandi, g. 1944 m. gruodžio 11 d. Mongidore, Italija) – italų dainininkas ir aktorius, 1987 m. „Sanremo“ festivalio nugalėtojas.
1970 m. Gianni atstovavo Italijai „Eurovizijos“ konkurse su daina „Occhi di ragazza“, kuri užėmė 8 vietą. 1987 metais su Enrico Ruggeri ir Umberto Tozzi laimėjo „Sanremo“ festivalį. 1995 m. dainininkas užėmė antrą ir 2000 m. trečiąją vietas.
Gianni nusifilmavo keliuose filmuose, viename iš jų (La forza dell’amore) – kartu su dukra Mariana. Per savo karjerą atlikėjas yra išleidęs virš 30 albumų bei įrašė daugiau kaip 400 dainų.
Rona (departamentas)
Rona  – Prancūzijos departamentas šalies vakaruose, Overnės-Ronos-Alpių regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę, tekančia departamento teritorija. Administracinis centras – Lionas (į sudėtį neįeina).
Departamentą sudaro 2 apskritys, 13 kantonų, 208 komunos. Plotas – 2715 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais.
Geografija
Ronos departamentas ribojasi su Eno, Ardešo, Luaros, Izero, Sonos ir Luaros departamentais.
Ronos departamento teritoriją iš šiaurės riboja Božolė kalnai, iš pietų – Liono kalnai, iš rytų – Sonos lyguma ir Ronos slėnis.
Pagrindiniai miestai:
Ekonomika
Departamente susiklosčiusi darni visų trijų ekonomikos sluoksnių struktūra. Visame pasaulyje garsus Božolė vynas, gaminamas Božolė regione. Aukštutiniame Božolė klesti medienos apdirbimo pramonė. Liono technopolyje gaminama medicinos įranga, aukštųjų technologijų elektronika ir dalys, lengvieji automobiliai. Venisjė garsėja Reno (Renault) sunkvežimiais ir autobusais. Departamento pietuose sukoncentruota chemija|chemijos pramonė. Todėl tekstilės pramonės, kuria anksčiau garsėjo kraštas, krizė turėjo mažą poveikį gyvenimo lygiui.
Trečiajam sektoriui atstovauja pasaulyje garsūs bankai Lyonnaise de Banque-CIC, Crédit Lyonnais, Banque populaire. Ekonomikoje nedidelė dalis tenka turizmui, tačiau pajamos iš jo viršija kitų regionų pajamas, nes krašte daug lankytinų objektų, graži gamta, be to populiarus krašte ir kulinarinis turizmas.
Politika
Departamentui Prancūzijos senate atstovauja 7 senatoriai, Atstovų rūmuose – 14 atstovų. Generalinę tarybą sudaro 50 narių.
Bėjaus lagūna
Bėjaus lagūna  – ežeras Filipinuose, Lusono salos centrinėje dalyje, į pietryčius nuo Manilos. Plotas 911–949 km², didžiausias gylis 20 m. Tai didžiausias Filipinų ir antras pagal dydį Pietryčių Azijos ežeras (po Tobos). Telkšo ugikalnio kalderoje. Ilgi šiaurinio kranto pusiasaliai dalija ežerą į 3 dalis. Yra pailga Talimo sala. Prie ežero krantų įsikūrę Manilos priemiesčiai.
Šelefteo
Šelefteo − miestas Švedijoje, Vesterboteno lėne, Šelefteo komunoje, prie Šelefteelveno upės; netoli Botnijos įlankos, nutolęs 28,5 km į rytus nuo Bulideno.
Miesto teisės Šelefteo suteiktos 1845 m. XX a. Šelefteo išsivystė į pramonės ir kalnakasybos miestą. Čia įsikūrusi kalnakasybos bendrovė Boliden AB su maždaug 1200 darbuotojų.
Šelefteo miestas garsėja vario, cinko, švino, arseno rūdų gavyba ir lydymu. Mieste klesti mašinų gamyba, metalo apdirbimo, celiuliozės ir popieriaus pramonė.
Pjerpointas: paskutinis budelis
Pjerpointas: paskutinis budelis  – 2005 m. sukurtas biografinis filmas apie anglų budelį Albertą Pjerpointą.
Turinys
1933 m. Albertas Pjerpointas pradeda dirbti tuo, kuo verčiasi jau kelios vyrų kartos jo šeimoje: tampa budeliu, vykdančiu mirties bausmes nuteistiesiems. Nuosprendžiai jau seniai nebevykdomi viešai ir apie Alberto užsiėmimą niekas nežino, įtaria tik žmona, tačiau jiedu apie tai niekada nekalba. Albertas lankosi vietinėje aludėje su vyru pravarde „Tišas“ ir atrodo tarsi eilinis tarnautojas, nors savo „profesijoje“ pasiekia greičio „rekordą“ – įvykdo bausmę per 7,5 sekundės.
Situacija keičiasi, kuomet pasibaigus Antrajam pasauliniam karui Pjerpointas iškviečiamas į Vokietiją vykdyti mirties bausmių nacių karo nusikaltėliams. Informacija patenka į spaudą ir grįžęs namo budelis sutinkamas kaip didvyris. Vis dėlto šlovė pasirodo besanti trumpalaikė, nes apie jo „profesiją“ sužino vis daugiau žmonių, o šalyje vis daugiau žmonių reikalauja atsisakyti mirties bausmės. Dar vienas išbandymas Pjerpointui tampa susidūrimas kameroje su savo senu draugu „Tišu“, nuteistu už žmogžudystę ir kuriam Albertas įvykdo mirties bausmę. Paskutiniu jo darbu tampa mirties bausmės vykdymas moteriai, tuo metu už kalėjimo sienų protestuojant gausiai miniai. Pjerpointas atlieka savo pareigą, tačiau sulaukia visuotinio pasmerkimo. Namuose jis su žmona aptaria susiklosčiusią padėtį, vėluojantį atlyginimą ir vis prastėjančią žmonių nuomonę bei nutaria atsistatydinti…
Pašlavantys
Pašlavančiu vadinami kaimai Prienų rajone:
Maile Misajon
Maile Francis Kealoha Misajon (g. 1976 m. rugsėjo 17 d.) yra amerikiečių dainininkė, aktorė ir dainų autorė.
Ji geriausiai žinoma kaip jau iširusios merginų pop grupės „Eden's Crush“ narė.
Biografija
Misajon gimė ir užaugo Long Byče, Kalifornijoje. Jos tėvai yra Roland ir Lynne Misajon. Jos tėvas yra filipiniečių ir havajiečių kilmės, o motina airių palikuonė. Ji turi vyresnę seserį Leilani, vyresnį brolį Aaron ir jaunesnį brolį Kevin. Misajon buvo savo tėvo grupėje. Būdama penkerių metų ji įstojo į chorą „International Children’s Choir“ ir koncertavo JAV, Europoje ir Viduriniuose Rytuose. Ji dainavo prezidentui Ronald Reagan per 1984 m. vasaros olimpinių žaidynių atidarymą. Taip pat ji pasirodė su choru „Disney World“ atidaryme. Ji lankė Orange County High School of the Arts mokyklą, o paskui Kalifornijos universitete pabaigė tearto specialybę.
„Eden’s Crush“
2001 m. laimėjusi realybės šou „Popstars“ ji su kitomis keturiomis dalyvėmis sukūrė pop grupę „Eden's Crush“. Grupė geriausiai žinoma dėl savo debiutinio singlo „Get Over Yourself (Goodbye)“, kuris gerai pasirodė Kanados tope Canadian Singles Chart ir pasiekė top 10-tuką Hot 100 tope. Pirmajam singlui buvo sukurtas vaizdo klipas. Antrasis grupės singlas „Love This Way“ buvo ne toks populiarus, tačiau gavo daug radijo stočių dėmesio.
Jų debiutinis studijinis albumas „Popstars“ buvo atestuotas auksiniu ir pasiekė #6 poziciją Billboard 200 tope, tačiau neprilygo kitų šalių „Popstars“ laidos nugalėtojų pardavimams. Tačiau per tris savaites buvo parduoda daugiau nei 150 tūkst. albumo kopijų.
Tais pačiais metais norėdama išreklamuoti savo albumą ir pirmąjį singlą „Eden’s Crush“ pasirodė seriale „Raganaitė Sabrin“a ir buvo tada žinomos kaip „Popstars“. Be to, jos pasirodė ant „FHM“ viršelio.
2001 m. grupė pasirodė „NSync“ koncertiniame ture „Pop Odyssey Tour“ ir Jessica Simpson ture „DreamChaser Tour“. Grupė 2002 m. iširo dėl grupės įrašų kompanijos susijungimo su kita kompanija, taip pat dėl merginų solo projektų bei nesantaikos grupėje. Grupė prieš išyrimą norėjo perleisti savo debiutinį albumą ispanų kalba.
Vladimiras Fiodorovas
Vladimiras Fiodorovas (1874 m. gegužės 3 d. – 1966 m. rugsėjo 19 d.) – žymus rusų ir tarybinis šaunamųjų ginklų konstruktorius, techninės – inžinerinės tarnybos generolas leitenantas.
Maile Misajon
Vėlesnė karjera
Po grupės iširimo ištekėjo ir dabar daugiausiai yra pritariamoji dainininkė. Ji taip pat pagelbėjo projektuoti „Red Buddha Lounge“. Ji 2009 m. persikėlė į Nešvilį, Tenesį, kur pradėjo pop ir kantri atlikėjos karjerą.
Vladimiras Fiodorovas
Biografija
Gimė 1874 m. Peterburge. Baigė gimnaziją. Įstojo į Michailo artilerijos mokyklą, kurią baigė 1895 m. ir tarnavo būrio vadu Pirmojoje gvardijos artilerijos brigadoje. 1900 m. baigė Michailo artilerijos akademiją ir buvo paskirtas į Vyriausios artilerijos valdybos (Главное артиллерийское управление; ГАУ) artilerijos komitetą.
Maile Misajon
Vėlesnė karjera
Misajon buvo Jessica Simpson, Richard Marx, Michael Bolton ir Ken Block pritariamoji dainininkė.
Vladimiras Fiodorovas
Biografija
1905 m. perdirbo dėtuvinį pertaisomą Mosino šautuvą į automatinį šautuvą.
Maile Misajon
Nuorodos
Maile Misajon
Vladimiras Fiodorovas
Biografija
1912 m. sukonstravo 7,62 mm kalibro automatinį šautuvą, o 1913 m. – 6,5 mm kalibro automatinį šautuvą, kuris turėjo naudoti jo konstrukcijos 6,5 mm kalibro šovinius.
1916 m. adaptavo savo šautuvą – kulkosvaidį, kad galėtų naudoti 6,5 mm Arisakos šovinius, kuriuos Pirmojo pasaulinio karo metais dideliais kiekiais tiekė iš Japonijos ir D. Britanijos ir kuriuos gamino Peterburgo šovinių gamykla. Šis Fiodorovo 6,5 mm šautuvas – kulkosvaidis vėliau buvo pavadintas Fiodorovo automatu.
Po 1917 m. Spalio revoliucijos V. Fiodorovas liko Tarybų Rusijoje. Nuo 1918 m. Fiodorovas dirbo Kovrovo kulkosvaidžių gamykloje. 1921 m. jis įkūrė pirmą Rusijoje šaulių ginklų projektavimo ir konstravimo biurą.
1949 m. išėjo V. Fiodorovo knyga „Apie artilerijos pasirodymo Rusijoje datos klausimą“ (rus. К вопросу о дате появления артиллерии на Руси), kurioje jis teigė, kad Rusioje artilerija atsirado 1382 m. Jis parašė ir dvi knygas, kuriose kariniu požiūriu nagrinėjo epinę poemą „Žodis apie Igorio pulką“.
Į atsargą išėjo 1953 m. Mirė 1966 m. Palaidotas Maskvoje.
250px|miniatiūra|kairėje|[[Fiodorovo automatas]]
Ledo vaikai
„Ledo vaikai“ – dokumentikos kūrėjų Ingos Berulienės ir Justino Lingio juostoje (2011 m.) pasakojama apie sovietinių represijų metu iš Baltijos šalių ištremtų ar tremtyje gimusių vaikų gyvenimą ir likimus. Premjera įvyko 2011 m. lapkričio 29 d. Genocido aukų muziejuje, 2012 m. birželio 14 d., Gedulo ir vilties dieną, – per Lietuvos televiziją. Pelnė 2012 m. „Sidabrinę gervę“ geriausio TV filmo kategorijoje.
Tarptautinis projektas
Filmą kūrė tarptautinė komanda iš Lietuvos, Latvijos ir Švedijos, įamžinusi Pabaltijo valstybių gyventojų prisiminimus apie „Stalino saulę“, švietusią Sibire ar prie Laptevų jūros jiems dar būnant kūdikiais ar vaikais. Filme nagrinėjamos temos: mažųjų tremtinių gelbėjimo istorija bei grįžusiųjų vaikų skirtingai susiklostę likimai, kai vieni buvo vėl ištremti, kiti augo vaikų namuose ar tapo žinomais žmonėmis. „Ledo vaikai“ filme prisimena savo praeitį, kuri buvo lemtinga formuojantis tremtyje gimusių vaikų vertybėms, pasaulėžiūrai ir identitetui. Tai tarptautinis projektas, jungiantis įvairių kartų tremtinius bendram tikslui – papasakoti ir pasidalinti patirtimi tam, kad būtų atskleistas totalitarinių režimų žiaurumas ir beprasmybė, kad būtų įamžintos konkrečių teroro aukų bei tautų patirtos skriaudos. Projektas dalinai finansuojamas pagal Europos Sąjungos programos „Europa piliečiams“ kategoriją „Gyva Europos atmintis“. 2012 m. kovo 28 m. organizuota filmo peržiūra Europos parlamente.
Filmavimas
Vykdytas istorinės dokumentinės medžiagos rinkimas įvairiuose Baltijos ir kitų šalių archyvuose, bibliotekose, muziejuose, jos analizė ir tvarkymas. Vyko daugybė konsultacijų ir pokalbių su įvairių šalių istorikais, tremtiniais, to laikmečio liudininkais, Lietuvos ir Latvijos gyventojų, kurie būdami vaikais buvo ištremti ar gimė tremtyje, filmavimas. Surinkti istorinės medžiagos faktai, buvusių tremtinių liudijimai pristatyti Lietuvos ir užsienio visuomenei dokumentinio kino kalba.
Rudnikai (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Rudnikai  – kaimas Lenkijos rytuose, Repkų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į rytus nuo Repkų, apie 21 km į rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 108 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Didysis poliarinis kiras
Didysis poliarinis kiras (Larus hyperboreus) – kirinių (Laridae) šeimos paukštis.
Išvaizda
Didysis poliarinis kiras yra žąsies dydžio, bene didžiausias kiras. Nuo kitų skambiųjų kirų skiriasi šviesiais sparnų galais. Patino ir patelės nugara ir sparnai šviesiai pilki, sparnų galai ir kūnas balti. Snapas geltonas su šviesiai raudona dėme posnapyje. Kojos raudonos, mėsos spalvos. Rainelė geltona, vokų kraštai citrinos spalvos. Poilsio apdaru kirų galva ir kaklas išmarginti rusvomis dėmelėmis. Jaunikliai šviesiai rusvai pilki, sparnų galai balti, uodega vienspalvė. Snapas geltonas, viršūnė juosva. Kojos šviesiai rožinės.
Paplitimas
Arealas cirkumpoliarinis. Eurazijoje paplitęs arktinėje pakrantėje nuo Kanino pusiasalio iki Čiukčių pusiasalio ir Anadyrio įlankos. Gyvena arktinėje Šiaurės Amerikoje ir daugelyje poliarinių salų. Žiemoja šiaurinėse Atlanto ir Ramiojo vandenynų pakrantėse.
Lietuvoje retkarčiais užklysta į pajūrį.
Biologija
Lizdus krauna tundrose, ežerų ir jūrų salose. Peri neaukšta žole apžėlusiose vietovėse. Elgsena artimas tipiškiems baltgalviams kirams. Lytiškai subręsta ketvirtaisiais gyvenimo metais. Monogamas. Paprastai peri nedidelėmis ir retomis kolonijomis, aptinkami ir pavieniai lizdai. Dėtyje būna 2–3 kiaušiniai, sveriantys maždaug po 107 gramus. Lizdą krauna, peri ir jauniklius augina abu porelės nariai. Mažieji kiriukai pradeda skraidyti maždaug 6 savaičių amžiaus. Netrukus palieka lizdavietę ir klajoja jūrų pakrantėmis.
Minta vandens bestuburiais, žuvimis, sausumos nariuotakojais. Puola mažesnius, silpnesnius paukščius, lesa jų kiaušinius bei jauniklius. Kartais neatsisako uogų, žolės, dumblių.
Didieji poliariniai kirai kartais išdrasko kitų paukščių (pavyzdžiui, gagų) lizdus, sunaikina jų dėtis. Lesdami lavonus, atlieka sanitarų vaidmenį.
Jauni, gražūs... greičiausiai turtingi
Jauni, gražūs... greičiausiai turtingi – 1982 m. Italijoje sukurta komedija.
Turinys
Viena mergina, kažkada išvykusi iš provincijos miestelio ir turėjusi prastą reputaciją, mirdama paliko didžiulį turtą savo trims jaunystės draugėms Klaudijai, Ritai ir Katerinai, tačiau su viena sąlyga: per 3 dienas jos turi bent kartą būti neištikimos savo vyrams ir pateikti apie tai įrodymus advokatui. Antroji sąlyga: tai turi padaryti visos trys, priešingu atveju pinigų negaus nei viena. Viso trys moterys apie siūlomą sandėrį pasidalina su savo vyrais, tačiau kiekvienos situacija skirtinga: Rita kategoriškai atsisako apgaudinėti vyrą, Klaudijos vyras į tai reaguoja supratingai, tuo tarpu Katerinos vyras iškelia pavydo sceną ir pradeda šią persekioti, norėdamas užkirsti kelią galimai neištikimybei. Klaudija ir taip turi meilužį (Katerinos vyrą), o apie tai sužinojusi šio žmona išvaro pastarąjį iš namų. Vyro persekiojamai Katerinai niekaip nepavyksta padaryti reikalaujamų nuotraukų, Klaudija bando suvedžioti prekybos agentą, o Ritos vyras nusprendžia pats rasti kandidatą į žmonos meilužius, tačiau pasirašo su juo sutartį, jog šis tik vaidins, o iš tiesų jo žmonos nelies. Galiausiai po eilės nesėkmių visos 3 moterys su savo meilužiais atsiduria viename viešbutyje, tačiau ir čia joms nieko nepavyksta...
Reologija
Reologija – mokslas, tiriantis medžiagų deformaciją ir takumą. Ji tyrinėja ne tik skysčius, bet ir pusminkščius, bei kietus kūnus su sąlygomis, kuriomis jie teka, o ne deformuoja tamprumus. Tai priklauso nuo medžiagos, kuri turi sudėtingą struktūrą, įskaitant purvą, nuosėdas, polimerus, maistą, skystus kūnus, ir kitas biologines medžiagas. Šios medžiagos srautas negali būti išskirtas vienos klampumo vertės (pastovioje temperatūroje) – vietoj to, klampumas keičiasi dėl kitų aplinkybių, pavyzdžiui, kečupas gali sumažinti savo klampumą drebėdamas, bet vanduo negali.
Reologijos kilmė
Izaokas Niutonas davė pradžią klampumo sąvokai, kintamųjų klampumo tyrimas taip pat vadinamas Ne-Niutono skysčių mechanika. Terminas reologija buvo įvestas 1920 metais Eugene C. Bingham (Eugene_C._Bingham)profesoriaus Lafayette, kuriam pasiūlymą pateikė kolega Markus Reiner (Markus_Reiner).
Deformacijos sistema
Praktiškai reologija iš esmės susijusi su pratęsimo „klasikiniu“ disciplinos elastingumu ir (Niutono) skysčio mechanika medžiagoms, kurių mechaninis elgesys negali būti aprašytas su klasikinėmis teorijomis. Tai taip pat susiję su prognozės steigimo mechaninių elgesiu (pagal klasikinę mechaninę skalę), priklausomai nuo mikro arba nano medžiagos strukturos, pavyzdžiui, molekulinio dydžio ir polimerų struktūros tirpimo arba dalelių pasiskirstymas kietoje medžiagoje. Kai medžiagos srautas priklauso slėgiui, kuris yra už ploto jėgos. Įvairių rūšių slėgiai ir medžiagos, galinčios greitai reaguoti įvairiais būdais, teorinėje reologijoje yra susiję su jėgomis ir slėgiais.
Šioje lentelėje pateikiamos įvairios grįžtamosios ir negrįžtamosios deformacijos sistemos, tiesiniai ir netiesiniai reiškiniai.
Reologija tarsi sujungia nesusijusius plastiškumo ir Ne-Niutono skysčių laukus, pripažindama, kad abu šitie medžiagų tipai negali nutraukti ryšius statiškoje pusiausvyroje. Šia prasme, plastmasinis kietasis kūnas yra skystis. Granuliuota reologija remiasi granuliuotos medžiagos klasikiniu mechaniniu aprašymu.
Viena reologijos užduočių yra empyriškai nustatyti santykį tarp deformacijos ir slėgio, atitinkamai jų dariniams, tinkamais matavimais. Šių eksperimentų metodai yra žinomi kaip reometrija ir yra susiję su tiksliai nustatytu apibrėžimu – reologinių medžiagų funkcija. Tokie santykiai yra tada, kai matematinis apdorojimas pasiduoda metodų nustatymui klasikinėje mechanikoje.
Bazinis modelis
Trys pagrindiniai reologijos modeliai apibūdinantys medžiagų savybes:
Elastingumo modelis
Alternatyvus pavadinimas: Huko modelis
Standus kūnas, kuris yra proporcingas nuokrypio santykiniui mechaniniui įtempiui veikiančiam kūną.
Bazinis modelis
Tamprumo modulio(Jungo modulio) savybės : įtampiai ir santykinės vertės deformacijos yra susijusios:.
Paveiksle matome, kad ši funkcija yra tiesinė, kurios posvyrio kampas priklauso nuo tamprumo modulio.
Klampumo modelis
η yra dinaminės klampos koeficientas, santykinė
deformacija dėl išvestinių vadinamas hidrodinaminiu gradientu:
Pagal analogiją, skysčiai, kurie skiriasi nuo įprastų, vadinamas Ne-Niutono skysčiais.
Plastikinis modelis
Alternatyvus pavadinimas: de Saint Venalas modelis
Deformacija sukurta tik sąlygą, todėl dėl įtampos priežasties ir poveikio yra deformacija. Kasdieniame gyvenime, pavyzdžiui, trinties reiškinys. Taip pat iš plastiko lūžio – Mohr teorijos reiškinys. Be to, plastiškumas – žemės drebėjimo reiškinys, nes nėra laiko funkciją, todėl neįmanoma nuspėti. Alternatyvūs simbolių eskizai: juda du trinties kūnai
Šis faktas grindžiamas reologijos aksioma. Trečia, kaip 1. ir 2. yra faktiškai elastinės savybės. Taigi modelis bus rodomas tik plastiškas, jei tamprumo modulis E1 ir E2 yra begalybė.
Deboro skaičiai
Kai reologinis medžiagos elgesys pateikiamas nuo stangrumo iki klampumo, kaip laiko mąsto padidėjimas, galima nustatyti atitinkamą laiko tarpą, kaip medžiagos atsipalaidavimo laiką. Atitinkamai, medžiagos poilsio laiko ir medžiagos deformacijos laiko skalės santykis vadinamas Debora numeriu. Maži Debora numeriai atitinka situacijas, kai medžiaga turi laiko atsipalaiduoti (ir yra klampumo išraiška), o aukštos Debora numeriai atitinka situacijas, kai medžiaga elgiasi gana tampriai. Pastaba, kad Debora skaičiai yra tiesiogiai susiję su medžiagomis, kurių srautas yra ilgo laiko skalės (pvz., Maksvelo skysčio), o ne atvirkščių rūšių medžiagomis (kaip Voigt arba Kelvinas modelis), kurie yra klampūs trumpo laiko skalėje, tačiau tvirtas dėl ilgo laiko.
Reinoldso skaičiai
Skysčių mechanikoje, Reinoldso skaičius yra inercinės jėgos santykio matas (prieš ρ) tamprumo jėgai (μ/L) ir todėl kiekybiškai įvertinus santykinę svarbą šių dviejų rūšių poveikiui atsižvelgiant į srautų sąlygas. Pagal žemą Reinoldso skaičių klampumo poveikio dominavimą ir srautas yra laminarinis, kadangi aukšti Reinoldso inercijos skaičiai dominuoja ir srautas gali būti audringas. Tačiau, kadangi reologija yra susijusi su skysčiais, kurie neturi fiksuoto klampumo, bet tas, kuris gali skirtis priklausomai nuo srauto ir laiko, skaičiavimas Reinoldso skaičiumi gali būti sudėtingas.
kai:
Programos
Reologija taikoma programų inžinerijoje, geofizikoje, fiziologijoje ir farmacijoje. Inžinerijoje, tai paveikia gamybą ir polimerinių medžiagų naudojimą, bet plastiškumo teorija buvo panašiai svarbi metalinių formavimo procesų projektui. Pramonės požiūriu svarbios medžiagos tokios kaip betonas, dažai ir šokoladas turi sudėtingas srauto savybes. Geofizika apima lavos srautą, matuoja standų Žemės srauto medžiagos per ilgą laiko tarpą: tos, kurios rodo klampumo veiksmus. Fiziologijoje, daugelis kūno skysčių turi sudėtingas kompozicijas ir srauto charakteristiką. Visų pirma, yra specialus kraujotakos tyrimas, vadinamas hemoreologija. Bioreologijos terminas vartojamas platesne srauto savybių biologiniuose skysčiuose sfera. Maisto reologija yra svarbi gaminant ir perdirbant maisto produktus.
Reologistas
Reologistas yra tarpdisciplininis mokslininkas, kuris tiria sudėtingas skysčių ar minkštųjų, kietųjų kūnų deformacijos srautus. Tai nėra pirmojo laipsnio objektas, ir nėra bendros kvalifikacijos. Jis ar ji paprastai turi pagrindinę kvalifikaciją, viename iš kelių sričių: matematikos, fizikos mokslų, inžinerinių, medicinos, ar tam tikrų technologijų, ypač medžiagos arba maisto. Reologija gali būti dėstoma bakalauro kurso metu, tačiau profesionalas išplės šias žinias per magistrantūros studijas arba lankydamas kitokius kursus ir prisijungdamas prie vienos iš profesinių asociacijų.
Reometras
Reometrai yra priemonės, naudojamos apibūdinti reologinių savybių medžiagas, paprastai skysčio ir lydymosi. Šie prietaisai nustato specialias slėgio sritis arba deformaciją į skystį ir kontroliuoja kylančią deformaciją ar slėgį. Prietaisas gali veikti pastovaus arba kintančio srauto režimais, susiaurintose ir praplėstose ribose.
Šiaurės Atlantas
thumb|Vandenyno pakrantė Tenerifėje Šiaurės Atlantas – šiaurinės Atlanto vandenyno dalies pavadinimas.
Geografija
Šiaurės Atlantas yra tarp Šiaurės Amerikos ir Europos iki maždaug 20 laipsnių šiaurės platumos arba ekvatoriaus. Nėra aiškaus sutarimo, kur yra šiaurinė Atlanto riba, tuo labiau, kad kartais Arkties vandenynas laikomas Atlanto dalimi. Šiaurės Atlanto plotis yra nuo 3500 iki 6400 km. Šiaurėje ribojasi su Norvegijos jūra, pietuose su Centriniu Atlantu, kuris skiria Vakarų Afriką nuo šiaurinės Pietų Amerikos dalies. Palei Šiaurės Atlanto krantus yra 16 Europos ir dvi Šiaurės Amerikos valstybės.
Skirtingai nuo Pietų Atlanto Šiaurės Atlante yra keletas didelių pakraščio jūrų: Lamanšo sąsiauris, Airijos jūra, Viduržemio jūra, Šiaurės jūra ir Šv. Lauryno įlanka. Sąlyginai Šiaurės Atlanto baseinui priskiriamos ir Juodoji bei Azovo jūros.
Taip pat skirtingai nuo Pietų Atlanto šioje vandenyno dalyje ir pakraščio bei vidinėse jūrose yra daug salų, tarp jų Azorai, Bermuda, Britų salos, Farerai, Grenlandija, Airija, Islandija, Kanarai, Žaliojo Kyšulio salos, Madeira ir Niufaundlendas.
Klimatas
Šiaurės Atlante sąveikaujant žemo slėgio zonai netoli Islandijos ir aukšto slėgio sričiai aplink Azorus susidaro vyraujantys vakarų vėjai, lemiantys orus pačiame Šiaurės Atlante ir Vakarų Europoje. Tačiau tai būdinga ne visiems metams. Tomis žiemomis, kai aplink Islandiją susidaro aukšto slėgio sritis, ji blokuoja šiltų ir drėgnų oro masių judėjimą iš šiaurės Amerikos ir į Vakarų Europą patenka šaltos oro masės iš Europos arktinės dalies arba Sibiro.
Druskingumas
Šiaurės Atlanto paviršiaus vanduo yra druskingiausias tarp visų vandenynų, pasiekdamas 37 promiles tarp 20 ir 30 laipsnių platumos. Tai gali būti paaiškinama intensyviu garavimu Viduržemio jūros baseine ir vandens iš jo patekimu į Šiaurės Atlantą.
Reikšmė
Naujųjų laikų istorijoje Šiaurės Atlantas turėjo išskirtinį vaidmenį. Per jį vikingai ir Kristupas Kolumbas atrado Naująjį pasaulį. 1866 m. rugpjūčio 27 d. pavyko pakloti pirmąjį telegrafo kabelį jūra tarp Airijos ir Niufaundlendo. XIX–XX a. emigracijos metu milijonai europiečių persikėlė laivais į Šiaurės Ameriką. Po Antrojo pasaulinio karo susikūrusi Vakarų Europos ir Šiaurės Amerikos valstybes vienijanti sąjunga pavadinta Šiaurės Atlanto sutarties organizacija (NATO).
Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos Šiaurės Atlantu vyko intensyviausia laivyba pasaulyje. Vėliau, didelė dalis laivybos persikėlė į Ramiojo vandenyno baseiną bei nafta turtingų Artimųjų Rytų valstybių pakrantes, tačiau dėl to, kad Šiaurės Atlantas „jungia“ Europą ir JAV bei Kanadą, laivyba juo išlieka labai intensyvi. Didelę dalį prekių judėjimo užima konteinerių pervežimas tarp JAV (Niujorkas) ir Europos uostų (Roterdamas, Hamburgas).
Šiaurės Atlante taip pat vykdoma intensyvi žvejyba – svarbią reikšmę turi silkių, menkių žvejyba. Pakraščio jūrose išgaunama nafta ir dujos, Šiaurės jūros dugne taip pat yra didelės akmens anglies atsargos.
Darbas (Kaunas)
Darbas – Socialistų liaudininkų demokratų laikraštis, ėjęs 1919–1920 m. Kaune.
Istorija
Leido bendrovė „Varpas“. Pirmasis numeris pasirodė 1919 m. rugpjūčio 14 d. dviejų puslapių. Ėjo du kartus per savaitę. Spausdino M. Sokolovskio spaustuvė Kaune. Išleisti 83 numeriai.
Siekė įtvirtinti Lietuvos nepriklausomybę, ragino paremti „Varpo“ bendrovės deklaruojamus principus, kritikavo dvasininkijos politiką, nagrinėjo vidaus ir užsienio politikos problemas, kvietė dalyvauti siūlant atstovus į Steigiamąjį Seimą, informavo apie svarbiausius politinius, visuomeninius ir ekonominius įvykius, supažindino su socialistų partijos veikla kitose šalyse.
Redagavo M. Brasytė, Adolfas Klimas (1920 m.).
Etbajus
thumb|250px|Etbajaus kalnai
Rytuose Etbajus skardžiais užsibaigia Raudonosios jūros pakrantėje, o vakaruose palaipsniui leidžiasi į Arabijos dykumą ir Nubijos dykumą. Slėniuose pasitaiko skurdžios augalijos (eglūnai, akacijos, šilkmediniai fikusai, kserofitinės žolės).
Basilanas
Saloje aktyviai veikia Abu Sayyaf islamo separatistų organizacija.
Balnotasis kiras
Šiaurinių kraštų gyventojas. Traukimo metu aptinkamas Lietuvos pajūryje. Minta žuvimi, paukščių jaunikliais ir kiaušiniais, taip pat lesa graužikus, jūrinius bestuburius.
Kapsicinas
Kapsicinas – alkaloidas, pasižymintis erzinančiomis savybėmis ir deginančiu skoniu.
Biologiškai ši medžiaga veikia per vaniloido receptorių subgrupę 1 (VR1). Kadangi ši receptorių grupė padeda kūnui justi karščio ir dirginimo sukeltą skausmą, kapsicino preparatai yra naudojami malšinant skausmą. Kapsicinas taip pat turi antivėžinių savybių. Gamtoje kapsicinas yra randamas aitriosios paprikos vaisiaus sėklų epidermio ląstelėse, po kutikula. Šį deginantį skonį panaikina permanganato tirpalas.
Apvaliosios kirmėlės
Apvaliosios kirmėlės, nematodai (Nematoda) – bestuburių gyvūnų tipas, labai didelis rūšių skaičiumi. Joms priklauso jūrose, gėluose vandenyse, dirvoje ir organinėse medžiagose gyvenantys gyvūnai.
Juozapas Paliakas
Juozapas Paliakas (1958 m. sausio 31 d. Kvėdarnoje, Šilalės rajonas – 2001 m. gruodžio 18 d. Klaipėdoje) – agronomas, verslininkas, Lietuvos politinis veikėjas.
Apvaliosios kirmėlės
Apvaliosios kirmėlės turi pirminę kūno ertmę, odos raumenų maišelį, dvišonę kūno simetriją. Tai skirtalyčiai gyvūnai, turintys raumenų, virškinimo (užpakalinė virškinimo sistemos dalis ir išeinamoji anga), šalinimo, nervų ir lytinių organų sistemas. Visi organai yra sudaryti iš nedaugelio labai stambių ląstelių (pvz., viena didžiulė ląstelė sudaro šalinimo liauką, 4 labai stambios fagocitinės ląstelės papildo šalinimo organus ir t. t.)
Juozapas Paliakas
Biografija
1976 m. baigė Kvėdarnos vidurinę mokyklą, 1981 m. Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas, 1994 m. tobulinosi Danijos visuomenės valdymo mokykloje.
Apvaliosios kirmėlės
Apvaliosios kirmėlės įprastai skirstomos į dvi klases:
Juozapas Paliakas
Biografija
1981–1983 m. Judrėnų tarybinio ūkio (Klaipėdos rajonas) vyr. agronomas, 1983–1990 m. „Veiviržos“ kolūkio pirmininkas. 1990–1995 m. Klaipėdos rajono tarybos pirmininkas, 1995–1997 m. Klaipėdos apskrities valdytojo pavaduotojas, 1999–2001 m. UAB „Zigvita“ generalinis direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos rajono skyriaus narys, LSDP tarybos narys, Klaipėdos rajono skyriaus pirmininkas.
1985–1995 m. Klaipėdos tarybos deputatas, 1995–2001 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
1993–1997 m. Europos Tarybos Vietos ir regionų valdžių kongreso narys, Lietuvos delegacijos sekretorius, 1996–1997 m. nuolatinis narys. Mažosios Lietuvos enciklopedijos straipsnių autorius.
KFC Germinal Beerschot
Antverpeno „Germinal-Beerschot“ – Belgijos futbolo klubas, įkurtas Ekerene, kuris nuo 1983 m. yra Antverpeno miesto dalis.
Galina Dauguvietytė
Ella Galina Dauguvietytė (1926 m. lapkričio 25 d. – 2015 m. spalio 8 d.) – Lietuvos televizijos režisierė, scenaristė, aktorė.
Biografija
Gimė 1926 m. lapkričio 25 d., tėvai Borisas Dauguvietis ir Petronėlė Vosyliūtė. 1943–1944 m. vaidino (slapyvardis Galina Daugaitė) Žemaičių teatre Telšiuose. 1947–1949 m. lankė Lietuvos dramos teatro vaidybos studiją, 1948–1952 m. vaidino šiame teatre. 1951–1958 m. studijavo Lietuvos konservatorijoje. 1952–1958 m. ansamblio „Lietuva“ artistė. 1960–1989 m. Lietuvos radijo ir televizijos režisierė.
Kūryba
TV serialų, pirmosios lietuvių situacijų komedijos „Petraičių šeimoje“ (1964–1972 m., nuo 1969 m. su Kaziu Bagdonavičiumi), „Sveika, Irena“ (1984–1985 m., su K. Bagdonavičiumi) ir TV laidų „Mudu abudu“ (1992–1993 m.), „Mudu abudu ir kiti“ (1993–1997 m.) scenarijų autorė, režisierė. Įgarsino daugiau, kaip 50 animaciniu filmų.
Jonas Sidaravičius (1937)
Jonas Sidaravičius (1937 m. vasario 19 d. Apšrujuose, Šiaulių valsčius – 2002 m. spalio 19 d. Vilniuje. Palaidotas Kužių kapinėse.) – Lietuvos tapytojas, dailėtyrininkas, kolekcionierius.