cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nyderlandų transportas
Geležinkelių transportas
Šalyje veikia dvi metro sistemos – Amsterdamo metro ir Roterdamo metro. Pirmoji atidaryta 1977 m. ir turi 5 linijas, Roterdame metro atidarytas 1968 m. ir šiuo metu taip pat naudojasi 5 linijomis.
Oro transportas
Pagrindinis šalies oro uostas yra Amsterdamo Schipcholo oro uostas, esantis apie 9 km nuo sostinės. 2018 m. jis aptarnavo 71 053 157 keleivius ir buvo trečias pagal šį rodiklį visoje Europoje. Šis oro uostas aptarnauja 326 maršrutus visame pasaulyje yra antras pasaulyje pagal pasiekiamumą.
Pagrindinės šalies avialinijos yra KLM Royal Dutch Airlines. Jos įkurtos 1919 m. ir yra seniausios pasaulyje.
Vandens transportas
Nyderlanduose veikia 13 jūrų uostų, iš kurių trys yra tarptautiniai. Roterdamo uostas 2013 m. perkrovė 440 milijonų metrinių tonų krovinių ir pagal tai jis buvo pats didžiausias Europoje ir 8 pasaulyje. Amsterdamo jūrų uostas yra 5 pagal dydį Europoje.
Dėl Reino ir Maso upių Roterdamas turi puikų vandens susisiekimą su Europos šalimis.
Cholmas
Cholmas – miestas šiaurės Afganistane, Balcho provincijoje, 60 km į rytus nuo Mazari Šarifo. Eina Kabulo-Mazari Šarifo plentas.
Maisto (malimo) pramonė, pirminis medvilnės apdirbimas. Amatai (geležies ir lakuotų dirbinių gamyba). Miesto apylinkėse auginami vaismedžiai (daugiausia datulės, granatmedžiai).
Cholme išlikę Bala tvirtovės, pastatytos 1768 m., griuvėsiai bei Bagi Džahanamos rūmai, pastatyti 1890-1892 m., atstatyti 1975 m.
Istorija
Iki 1964 m. miestas vadintas Taš Kurganu.
Giorgia Gueglio
Giorgia Gueglio (g. 1974 m. Genujoje, Italijoje) – italų kilmės dainininkė, geriausiai žinoma kaip Mastercastle vokalistė ir dainų autorė.
Muzikos pradėjo mokytis nuo 15 metų. 2008 m. su Pier Gonella sukūrė grupę Mastercastle.
KF Drenica
Skënderajaus „Drenica“ – Kosovo futbolo klubas iš Skënderajaus.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1958 m. Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas rungtyniavo Superlygoje.
Mattia Preti
Biografija
Matija Pretis gimė 1613 m. vasario 25 d. Tavernos miestelyje Kalabrijoje. Apie 1630 m. jis persikėlė į Romą, kur gyveno pas vyresnį brolį, tapytoją Gregorijų, kuris galbūt buvo pirmuoju jo mokytoju. Abu jie mokėsi Šv. Luko akademijoje. M. Pretis buvo paveiktas Karavadžo tapybos, šio stiliaus jo paveikslai susilaukė sėkmės Romoje. Jis patyrė tuo metu Romoje dirbusių Domenikino ir Pjetro da Kortonos įtakas. Besimokydamas M. Pretis keliavo po Šiaurės Italiją, apsilankė Venecijoje, kur jam įtakos padarė P. Veronezės paveikslų dinamiškumas. Po 1640 m. grįžęs į Romą M. Pretis kūrė San Andrea della Valle bažnyčios apsidėje. 1653−1660 m. jis gyveno Neapolyje, kur sukūrė geriausius savo kūrinius ir kartu su Luka Džordanu buvo svarbiausiais miesto dailininkais. 1660 ar 1661 m. M. Pretis persikėlė į Maltą, kur daug dirbo vietos religinėms institucijoms, gaudavo užsakymų iš visos Europos, priėmė Šv. Jono riterių ordino įžadus. M. Pretis mirė 1699 m. sausio 3 d. Maltoje. Jo įtaką patyrė Frančeskas Solimena (1657−1747).
Pekino tarptautinis oro uostas
Pekino tarptautinis oro uostas (IATA – PEK, ICAO – ZBAA) – pagrindinis Pekino oro uostas.
Per paskutinį dešimtmetį šis oro uostas sparčiai augo. 2009 m. Pekino oro uostas tapo didžiausiu pagal keleivių ir krovinių aptarnavimą visoje Azijoje. 2012 m. jis tapo antruoju pasaulyje pagal aptarnautų keleivių skaičių. 2013 m. šis oro uostas aptarnavo 83 712 355 keleivius (antroje vietoje pasaulyje).
Oro uoste yra įsikūrusi pagrindinė Kinijos oro linijų bendrovė Air China. Tai pat čia savo bazes turi ir kitos kompanijos Hainan Airlines bei China Southern Airlines.
2008 m. siekiant patenkinti iškilusį keleivių skaičių oro uoste buvo įrengtas milžiniškas 3 terminalas. Jis tapo antruoju terminalu pagal dydį pasaulyje po Dubajaus oro uosto 3 terminalo. Taip pat Pekino 3-iasis terminalas tapo 6-tuoju pasaulyje pastatu pagal grindų plotą – 986 000 m².
Oro uosto 2 ir 3 terminalus su miestu jungia 2008 m. olimpinių žaidynių proga pastatyta metro linija. Taip pat oro uostas pasiekiamas autobusais.
Parken stadionas
Parken stadionas – futbolo stadionas Kopenhagoje. Stadione telpa 38 065 žiūrovai futbolo rungtynėms. Koncertams talpa padidėja iki 55 000.
Kings Lino katedra
Kings Lino katedra – anglikonų bažnyčia Kings Line, Jungtinėje Karalystėje.
Istorija
1095 m. Norvičiaus vyskupas Herbert de Losinga atidarė dabartinę katedrą kaip benediktinų vienuolyną. Palaipsniui bažnyčia plėtėsi ir kito. Yra išlikę autentiški XII–XV a. architektūriniai elementai. Jaučiasi ankstyvosios angliškos gotikinės architektūros įtaka.
Po Anglijos bažnyčių reformavimo (anglikonybės įtvirtinimo) – atsisakyta vienuolyno, o bažnyčia tapo Kings Lino parapijos centrine bažnyčia, rinko aukas Noridžo katedrai. Yra išlikusių originalių 1419 m. kurtų interjero detalių (pvz., suoliukų pašonės), bet dauguma jų išgabentos į Viktorijos ir Alberto muziejų.
1951 m. bažnyčios pastatui suteiktas 1 lygio architektūrinio paveldo laipsnis.
2011 m. bažnyčiai suteiktas dabartinis rangas.
Stumbras B
„Stumbras B“ – buvusi Lietuvos futbolo ekipa iš Kauno. Stumbras B ekipa buvo FC Stumbras dublerių komanda.
Istorija
Ekipa suburta 2016 m.
2016 m. laimėjo II lygos Pietų zonos pirmenybes ir iškovojo teisę dalyvauti I lygoje.
2017 m. įgyvendino licencijavimo kriterijus ir startavo Pirmoje lygoje. Debiutas "bekams" pavyko, nes nugalėjo ambicingą ir pajėgią FC Džiugas Telšiai ekipą.
2018 m. Pirmoje lygoje galutinėje komandų rikiuotėje liko devintoje vietoje iš keturiolikos dalyvių.
2019 m. vasarą FC Stumbras turėjo finansinių problemų, o vėliau neteko A lygos licencijos, o Stumbro B ekipa Pirmos lygos licencijos. Liepos 30 d. paskelbta, kad klubas šalinamas iš pirmenybių. pagrindinė ekipa pašalinta iš A lygos, o Stumbro B ekipos pasiekimai Pirmoje lygoje buvo anuliuoti.
Pasiekimai
2016 m. "Stumbras B" ekipa laimėjo II lygos Pietų zonos pirmenybėse užėmė pirmąją vietą ir iškovojo teisę dalyvauti I lygoje.
Logotipas ir spalvos
Nuo pat klubo įkūrimo 2013 m. Kauno „Stumbro“ komandos logotipe puikuojasi futbolo kamuolį smūgiuojantis mėlynas stumbras. Toks logotipas pasirinktas neatsitiktinai, nes Kauno miesto simbolis ir yra stumbras.
Komandos spalvos - mėlyna ir balta. Nuo 2017 m. sezono svečiuose komanda žaidė pilkomis aprangomis.
Miškinė našlaitė
Miškinė našlaitė (Viola reichenbachiana) – daugiametis, našlaitinių šeimos (Violaceae) augalas, žydintis gegužės ir birželio mėnesiais. Lietuvoje apyretis.
Buveinė ir paplitimas
Auga mažomis grupėmis tamsiuose spygliuočių ir mišriuose miškuose. Rūšis paplitusi beveik visoje Europoje, taip pat kai kuriose Šiaurės Afrikos ir Azijos dalyse. Šiaurinė paplitimo riba eina per Latvijos vidurį. Lietuvoje sutinkama visoje šalyje, bet negausiai.
Panašios rūšys
Panaši į daugumą kitų našlaičių su vientisos spalvos (mėlynais ar violetiniais) žiedais. Reikėtų pažymėti, kad žydėjimo metu išauga keli stiebai. Be to, yra ir stiebo, ir rozetės lapų (kai kurios rūšys turi tik rozetes arba tik stiebo lapus). Atmetus visas rūšis, kurios šių požymių neatitinka, tarp panašiausių rūšių išlieka tik Rivino našlaitė (V. riviniana), kurią gana lengva atskirti pagal žiedus. Miškinės našlaitės žiedo pentinas tamsiai violetinis arba mėlynas, plonas, lygus, viršūnė apskrita. Rivino našlaitės žiedo pentinas balsvas arba gelsvas, storokas, viršūnė vagota. Be to, Rivino našlaitė yra didesnė tiek ūgiu (iki 40 cm), tiek žiedais (iki 2,2 cm).
Trumpėliai
Trumpėliai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Užpalių.
Žemoji našlaitė
Žemoji našlaitė (Viola pumila) – našlaitinių (Violaceae) šeimos augalas, labai retas Centrinėje Europoje. Daugiausia žydi gegužę ir birželį.
Aprašymas
Žolinis daugiametis augalas. Užauga iki 5-20 (25) cm aukščio. Stiebas status, dažniausiai šakotas ir visiškai plikas. Visi lapai yra panašios formos, ovalūs arba siaurai lancetiški, apie 2,5–6 cm ilgio, 0,8–1,2 cm pločio, t. y. maždaug tris-penkis kartus ilgesni už plotį. Lapo pagrindas susiaurėjęs, pleišto formos. Lapo viršūnė suapvalėjusi arba smaila, šiek tiek smulkiai karpyta. Lapkočiai yra nuo 1 iki 3 cm ilgio ir aiškiai sparnuoti. Žiedkočiai yra nuo 3 iki 8 cm ilgio, pažiedės išaugusios aukščiau žiedkočio vidurio.
Gerald Neil
Klubinė karjera
Karjerą pradėjo Arnett Gardens klube, Jamaikos Premjer lygoje. Žinoma, kad atstovavo klubui nuo 2000 m.
2012–2013 m. sezone atstovavo „August Town“ klubui.
Karjera rinktinėje
Debiutavo Jamaikos nacionalinėje rinktinėje 2003 m. kovo 11 d. draugiškose rungtynėse prieš Kubą.
Žemoji našlaitė
Aprašymas
Chromosomų skaičius yra 2n = 40.
Buveinė ir paplitimas
Auga pelkingose pievose, dažnai kartu su griovine našlaite (Viola stagnina), su kuria sudaro hibridą Viola x gotlandica (Viola stagnina x Viola pumila). Mėgsta drėgną, daug maistinių medžiagų turinčią, humusingą, bet nekalkingą dirvą. Prieraiši aliuvinių pievų bendrijai Cnidion dubii.
Žemoji našlaitė paplitusi vidutinio klimato Europoje ir Vakarų Sibire. Pagrindinis paplitimo arealas užima Vengrijos lygumas, Rytų Europos ir Vakarų Sibiro stepių regionus. Lietuvoje turėtų augti, bet iki šiol nebuvo įtraukta į Lietuvos augalų sąrašus. Aptinkama kaimyninėse valstybėse, kur taip pat labai reta.
Daugelyje šalių, pavyzdžiui, Šveicarijoje, Vokietijoje, Austrijoje, Lenkijoje, rūšiai gresia išnykimas. Įtraukta į saugomų rūšių sąrašus ir Čekijoje, Bulgarijoje.
Nyksta džiūstant pievoms ir verčiant jas ariama dirva.
Pier Gonella
Pier Gonella (g. 1977 m. liepos 26 d.) – elektrinės gitaros virtuozas, labiausiai žinomas kaip grupės Mastercastle bei Necrodeath gitaristas bei vienas iš įkūrėjų ir nuolatinių narių.
2004 m. ir 2007 m. sugrojo projektuose Labyrinth. 2006 m. ir 2010 m. sugrojo projektuose Necrodeath. 2005 m. išleido solinį albumą Odyssea - Tears in floods 2008 m. kartu su bendrakursiais Giorgia Gueglio ir [Steve Vawamas, Alessandro Bissa, įkūrė grupę „Mastercastle“. Pier Gonella, laikui bėgant, imtas laikyti vienu iš techniškiausių ir įdomiausių iš šiuo metu grojančių gitaristų.
Diskografija
Kartu su Mastercastle:
Kartu su Labyrinth: Kartu su Necrodeath: Projektas
Krapkovicės
Krapkovicės – miestas pietvakarių Lenkijoje, Opolės vaivadijoje, į pietus nuo Opolės, prie Odros upės ir jos intako Osoblogos. Pavieto centras.
Pro Krapkovices eina Opolės-Kozlės ir Vroclavo-Katovicų plentai. Popieriaus ir avalynės pramonės centras. Popieriaus gamybos įrenginių, plieninių konstrukcijų, izoliacinių medžiagų gamybos, maisto (pieno) pramonė. Veikia biblioteka.
Architektūra
Mieste stovi dvi bažnyčios: Šv. Mikalojaus (gotikinė, XIV a. pab., su 1400 m. pristatyta koplyčia. Atstatyta 1722 m., perstatyta po karų), Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų (neobarokinė, 1902 m.). Yra mūrinių miesto sienų (XIV–XV a.) liekanos, barokiniai rūmai su vidiniu arkadiniu kiemu (1678 m., perstatyti 1772 m.).
Istorija
Nuo 1945 m. miestas priklauso Lenkijai. 1961 m. prie Krapkovicių prijungta Otmento gyvenvietė (kitapus Odros). 1956–1975 m. ir nuo 1999 m. – pavieto centras.
Graikijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Graikijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Finalo rungtynės
-
Trumpaliai
Trumpaliai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 4 km nuo Sangrūdos, prie Trumpalių ežero.
Už 1 km į šiaurę nuo ežero stūkso Pieščiakalnis – aukštoka (210,8 m) kalva, nuo kurios atsiveria gražūs vaizdai į vandens telkinį ir aplinkines vietoves. XX a. pradžioje šioje vietovėje buvo išsidėstęs vienas – Trumpalio – kaimas, vėliau valstybinė siena perkirto kaimą į dvi dalis, o ežeras tapo saugomas pasieniečių. 2009 m. buvusio kaimo lietuviškoje dalyje (Trumpaliai) gyveno keturi, o lenkiškoje (Trumpalis) – 53 gyventojai.
Sodininkystės medelynas
Sodininkystės medelynas – žemės sklypas ar specializuotas ūkis, kuriame dauginami sodo, miško, dekoratyviniai augalai.
Medelynai
Pagal dauginamus augalus skiriami šie medelynai:
KF Liria
Prizreno „Liria“ – Kosovo futbolo klubas iš Prizreno.
Sodininkystės medelynas
Sodininkystės medelynas
Sodininkystės medelynas turi keletą pagrindinė skyrių: daigyną, skiepyną, veislinių sodinių, vegetatyvinio dauginimo.
KF Liria
Istorija
Klubo ištakos siekia 1930 m. Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvauja šalies čempionatuose. Rungtyniavo Pirmoje lygoje, o vėliau pateko į aukščiausią lygą. Ilgam stipriausiame divizione nepavykdavo ir iškrisdavo į Pirmą lygą (II pakopa).
Sodininkystės medelynas
Sodininkystės medelynas
Daigyne sėjamos sėklos, auginami poskiepiai ir kiti sėjinukai. Lauko daigyne 1 ha išauginama apie 200 000, šiltnamiuose apie 500 000 poskiepių.
KF Liria
Istorija
2022–2023 m. sezone Pirmoje lygoje buvo trečioje vietoje ir žaidė pereinamąsias rungtynes. Kovoje dėl išlikimo prieš FC Ferizaj prireikė baudinių serijos, po kurios rezultatas buvo 3–0 „Liria“ klubo naudai.
Sodininkystės medelynas
Sodininkystės medelynas
Skiepyne skiepai auginami 2–3 metus. Pavasarį (rečiau rudenį) poskiepiai sodinami 20–35 cm atstumu eilėmis. Tarpueilių plotis 70–90 cm. Skiepai auginami ir formuojami 1–2 metus. 1 ha išauginama iki 30 000 skiepų, kartais daugiau kaip 50 000.
KF Liria
Istorija
Nuo 2023–2024 m. rungtyniavo Superlygoje.
Sodininkystės medelynas
Sodininkystės medelynas
Veislinių sodinių skyriuje auginamos geriausios vaismedžių ir uogakrūmių veislės. Jų skiepūgliai ir ūgliai dauginami vegetatyviai. Vegetatyvinio dauginimo sklypuose augalai (agrastai, avietės, vegetatyviniai poskiepiai, braškės) auginami nuolat, dauginami atlankomis, atžalomis, palaipomis (ūsais).
Sėkliniuose soduose auginami įvairių rūšių medžiai ir krūmai. Jų sėklos naudojamos sėkliniams poskiepiams auginti.
Istorija
Lietuvoje pirmieji sodininkystės medelynai įkurti 1860 m. Žagarėje ir 1865 m. Panevėžyje. 1939 m. buvo 443 sodininkystės medelynai, daugiausia privatūs, kurie per metus išaugindavo 623 000 vaismedžių skiepų ir 130 000 vaiskrūmių. 1948 m. įsteigti valstybiniai medelynai. 1966 m. jų buvo 19, 1979 m. – 12, 1985 m. liko 9. Didžiausi buvo Anykščių, Kretingos ir Panevėžio sodininkystės ūkiuose.
1997 m. įkurta Sodininkystės medelynų asociacija. Centras Babtuose (Kauno rajonas). Jai priklausė 9 medelynai, kuriuose kiekvienais metais išauginama apie 0,5 mln. vaismedžių, apie 4,5 mln. uogakrūmių ir apie 0,7 mln. braškių sodinukų. 2001 m. įkurta verslinių sodų asociacija „Vaisiai ir uogos“, kuri perėmė medelynų asociacijai priklausiusias funkcijas.
Sodinukų išaugina ir sodininkai mėgėjai. 2004 m. jie išaugino apie 0,8 mln. vaismedžių ir uogakrūmių, apie 2,2 mln. braškių.
Trumpiškis
Trumpiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Čedasų.
Žymūs žmonės
thumb|left|245px|Akmuo L. Dovydėno gimtinei atminti
Trumpiškiai (Rokiškis)
Trumpiškiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Obelių, pačiame pasienyje su Latvija (1 km nuo Subatės).
Trumplaukė
Trumplaukė – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 8 km nuo Ylakių.
Jazlovecas
Jazlovecas  – kaimas Ukrainoje: Ternopilio srities Bučačo rajone.
Geografija
170px|left|thumb|Jazlovecas 1650 m. [[Guillaume Le Vasseur de Beauplano žemėlapyje]] Per kaimą teka Jazlovčiko upelis, kuris neša vandenis į Olchoveco upę (Strypos intakas). Apylinkės centras Jazlovecas išsidėstęs stačiame Olchoveco kairiajame krante, yra nutolęs 14 km nuo rajono centro Bučačo. Pasiekiamas keliu Т 2016, kuris veda į tarptautinę automagistralę E85 Klaipėda–Aleksandropolis.
Rivino našlaitė
Rivino našlaitė (Viola riviniana), anksčiau dar vadinta rivinine našlaite – Lietuvoje gana dažnas našlaitinių šeimos daugiametis augalas, žydintis nuo balandžio iki birželio (kartais iki liepos) mėnesio.
Jazlovecas
Geografija
Apylinkėms būdingi lapuočių miškai, dvi (vieno ir 4,5 ha ploto) ąžuolų giraitės yra paimtos valstybės apsaugon. Jazlovece veikia vidurinė ir muzikos mokyklos, kultūros namai su biblioteka, pašto skyrius, felčerių punktas ir prekybos įmonės.
Istorija
Apylinkėse nuo seno (4000–2800 m. pr. m. e.) jau buvo gyventa, tai patvirtina iškasami Tripolės kultūros radiniai. Pagal legendą, pirmuoju gyventoju buvo LDK totorius, kurio vardu vėliau ir buvo pavadintas kaimas. Kūrėsi jis prie prekybinio kelio iš Lvovo į Moldaviją, žinomo „Via Valahica“ vardu. Kai 1432 m. spalio 15 d. Ldk Žygimantas Kęstutaitis atsisakė LDK valdomos Podolės su kai kuriomis kaimynininėmis vietovėmis, ši teritorija perėjo Lenkijos priklausomybėn. 200px|thumb|left|Pilies griuvėsiai 2012 m. 200px|thumb|left|Jazloveco gyventojas 1836 m. Jazlovecą ilgą laiką valdė istorijai nežinomi asmenys, kol Jogailos bendražygis, padėjęs jam kovoje su Švitrigaila, Bučačo valdytojas Teodoras Bučackis (Abdank herbas), 1436 m. vesdamas vieno iš jų dukterį Kotryną, kaimą gavo kaip kraitį. Nuo to laiko giminė pradėjo vadintis Jazloveckiais, gindami savo valdas jie pasistatė mūro pilį. Išsdėstęs prie prekybinio kelio, Jazlovecas XV a. vidury suklestėjo. Lvovo pirkliai 1460 m. skundėsi Kazimierui Jogailaičiui, kad jomarkai Podolėje silpnina jų miestą, tad netrukus šie turgūs buvo uždrausti. Jomarkų rengimo teisę Jazlovecas atgavo tik 1519 m., matyt tai padėjo ekonomikai, nes jau po ketverių metų ATR valdovas Žygimantas Senasis gyvenvietei suteikė Magdeburgo miesto teises. XVI a. Jazlovecas buvo vienas didesnių krašto miestelių, iki 1772 m. administraciškai jis įėjo į Podolės vaivadijos Červonogrado pavietą (seniūniją).
Rivino našlaitė
Aprašymas
Gana žemas, 10-40 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas stačias arba kylantis. Augalas turi rozetės ir stiebinius lapus. Lapai plačiai kiaušiniški (2-6 cm ilgio ir 1,5-5 cm pločio), kraštas retai dantytas, viršūnė smaili arba buka, lapalakščio pagrindas širdies formos. Prielapiai dantyti. Žiedai po vieną ant žiedkočio, išaugusio lapo pažastyje. Taurėlapiai plačiai lancetiški, smailiaviršūniai, jų priedėliai nevienodo dydžio. Žiedai blankiai melsvai violetiniai, žiedlapiai platūs ir ilgi (apie 1,5–2 cm).
Jazlovecas
Istorija
1549 m. naujasis šeimininkas Jurgis Jazloveckis vietinę katalikų bažnyčią pervedė į kalvinizmą, 1550–1556 m. rekonstravo pilį. Jo sūnus Mikalojus 1583 m. į miestelį pasikvietė dominikonus ir Jazlovecas vėl grįžo į katalikybę. Apie 1589 m. buvo įkurta dominikonams priklausiusi Švč. Mergelės Marijos Dangun ėmimo bažnyčia, kuri palaipsniui tapo Jazloveckių giminės laidojimo vieta.
Miestelyje kūrėsi armėnai, 1611 m. Jazloveco savininkas Jurgis Radvila patvirtino gyventojų teises ir pareigas. 1643 m. minima armėnų katalikų katedra, gyvenvietėje rezidavo jų arkivyskupas ir veikė vienuolynas.
Rivino našlaitė
Buveinė ir paplitimas
Auga pavieniui arba retomis grupėmis įvairiuose (išskyrus šlapius) miškuose, miško pievelėse, kirtavietėse, pamiškėse, krūmuose. Visoje Europoje gana paplitusi rūšis. Aptinkama ir dalyje Šiaurės Afrikos. Lietuvoje gana dažna. Už ją dažnesnės tik dirvinė, durpyninė, smiltyninė ir šuninė našlaitės.
Ferenc Puskás stadionas
Šis stadionas buvo vienas iš 11 Europos stadionų, kuriame vyko XVI Europos futbolo čempionato rungtynės.
Rivino našlaitė
Panašios rūšys
Panaši į kitas našlaičių rūšis. Atmetant rūšis, kurios turi tik stiebinius lapus (Rivino našlaitė turi ne tik stiebinius, bet ir rozetės lapus), panašiausia lieka tik miškinė našlaitė (V. reichenbachiana). Nuo miškinės našlaitės lengviausia atskirti pagal žiedo pentiną, kuris pas Rivino našlaitę yra balsvas, storas, buku galu (miškinės – plonas, ilgas, violetinis). Be to, Rivino našlaitės žiedai yra santykinai ryškesni.
Jazlovecas
Istorija
Bogdano Chmelnickio sukilimo metu prie jo prisijungė keletas miestiečių, slopinimo metu už bausmę jie buvo „pasodinti ant kuolų“. Po Radvilų miestelį valdė Čiurilos, Bogušiai, Kaševskiai, Stanislavskiai, Tiškevičiai, Volskiai, Belžeckiai. Vėliau jis perėjo Stanislavo Koncepolskio nuosavybėn, po to valdė palikuonys. Koncepolskiai Jazlovece įsteigė pauliečių vienuolyną, vėliau kūrėsi dominikonai.
1672 m. miestelį laikinai užėmė Hüseyino Paşos vadovaujamas turkų osmanų kariuomenė, o 1676 m. jį galutinai okupavo Damasko valdovo İbrahimo Paşos Şeytano kariai. Katalikų vienuoliai buvo išvaryti, vienuolynas nugriautas. Turkai atstatė ir naujomis fortifikacijomis sustiprino pilį. 1684 m. Jano Sobieskio kariuomenė per vad. Jazloveco mūšį kraštą išvadavo. Išvyti armėnai 1700 m. sugrįžo į miestelį, bet jų buvęs vaidmuo jau buvo prarastas. Magdeburgo teises miesteliui suteikiantis dokumentas dingo, o ir Jazlovece tebuvo likę tik 243 gyventojai.
Po Koncepolskių miestelio valdymą į savo rankas perėmė Jurgis Aleksandras Liubomirskis. 1746 m. Jazloveco savininku tapo kaštelionas Stanislavas Poniatovskis (paskutiniojo ATR valdovo Stanislovo Augusto Poniatovskio tėvas), kuris Žemutinę pilies dalį perstatė į rūmus, įsteigė veislinį žirgyną. 1772 m., per Pirmąjį ATR padalijimą Jazlovecas atiteko Habsburgų monarchijai. 1772 m. miestelį nusipirko Jozefas Potockis, o 1783 m. jis perėjo į valstybės rankas. 1778 m. uždarytas dominikonų vienuolynas, o 1798 m. Jazlovecas oficialiai neteko miesto teisių.
250px|thumb|Jazloveco vaizdas nuo pilies pusės. Dailininkas M.Sozanskis, 1900 m. 250px|thumb|right|Dievo Motinos skulptūros karūnavimo šventė 1939 m.
1853 m. Marcelina Darovska (būsima palaimintoji) įsteigė Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo seserų kongregaciją, tais pačiais metais baronas Blažovskis įsteigtam vienuolynui dovanojo buv. Poniatovskių rūmus. XIX a. antroje pusėje prasidėjo ukrainiečių tautinis atgimimas, miestelyje įsteigta jų skaitykla, tarpusavio skolinamoji kasa, sporto draugijos padalinys. XIX–XX a. sandūroje vyko emigraciją į JAV.
Pirmojo pasaulinio karo metais Jazlovecas buvo sugriautas, po lenkų–ukrainiečių karo metu vykusių Jazloveco kautynių jis įėjo į Lenkijos Respublikos sudėtį. 1929 m. jame gyveno 1982 žmonės, 1939 m. buvo 59 % lenkų, 24 % žydų, 17 % ukrainiečių.
1939 m. Jazlovecas, kaip ir visa Vakarų Ukraina, atiteko TSRS. Po metų patvirtintas kaimo statusas. Antrojo pasaulinio karo metu buvo okupuotas nacistinės Vokietijos. Pokaryje įėjo į Ukrainos TSR Ternopolio sritį, nuo 1962 m. buvo Bučačo rajono sudėtyje ir 1947–1991 m. vadinamas Jablonivka.
Buvę Poniatovskių rūmai–vienuolynas
1649–1658 m. Aleksandras Koncepolskis pastatė Žemutinę pilį, apsauginėmis sienomis sujungtą su ant kalvos stovinčia senąja Viršutine pilimi. XVIII a. Jazlovecą įsigijęs Stanislovas Poniatovskis Žemutinę pilį perstatė, paversdamas ją gyvenamaisiais rūmais (tai U formos dviaukštis pastatas su kiek aukštesniais įvažiavimo vartais). Apie tuos laikus primena savininkų herbai frontone: dešinėje Konstancijos Čartoriskos Vytis, kairėje Stanislavo Poniatovskio Veršiukas. Apačioje – Baltojo erelio ordinas, kuriuo buvo apdovanotas savininkas. Karūna virš herbų primena, kad tai valstybei valdovą davusi šeima, Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Stanislovas Augustas Poniatovskis Jazlovece vaikystėje gyveno. Iš kiemo pusės išliko užrašas virš vartų: –.
1853 m. rūmus perėmė Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo seserų vienuolynas. Vienuolės išvystė aktyvią sielovadinę veiklą, krašte plačiai garsėjo vienuolyne stovėjusi Švč. Mergelės Marijos Jazlovietės skulptūra. Ją Romoje iš Kararų marmuro iškalė žinomas lenkų skulptorius Oskaras Sosnovskis. 1939 m. apeigų metu skulptūrą karūnavo katalikų tuometinis arkivyskupas Augustas Hlondas. Po Antrojo pasaulinio karo vienuolynas buvo uždarytas, 1946 m. vienuolėms leista išvykti į Lenkijos Šimanovą (Mazovijos vaivadija), kartu pasiimant Švč. Mergelės Marijos Jazlovietės skulptūrą.
Nuo 1999 m. Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo seserų vienuolynas vėl veikia senose patalpose (išskyrus vieną flygelį, kuriame įsikūrusi plaučių ligų ligoninė–profilaktoriumas). Kaime pastatyta Švč. Mergelės Marijos Jazlovietės skulptūros kopija. Šiandieną buvę Poniatovskių rūmai su parku yra bene dažniausiai lankomas turistinis objektas Jazlovece.
170px|thumb|Kompozitoriaus Mikalojaus Gomulkos antkapis Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios šventoriuje
Elitettan
Elitettan (lt. Pirmoji elitinė) – antros pakopos moterų Švedijos futbolo lygos divizionas.
Čempionatą organizuoja Švedijos futbolo federacija.
Nugalėtojos patenka į Damallsvenskan. Antrą vietą užėmusi komanda irgi patenka į turnyrą.
Visos 14 komandų tarpusavyje sužaidžia po dvi rungtynes. Pirmenybės prasideda pavasarį ir baigiasi rudenį.
Istorija
Lyga sukurta 2013 m. Debiutiniame lygos sezone nugalėtojomis tapo Eskilstuna United DFF.
2020, 2021 ir 2022 m. rungtyniauta pandemijos sąlygomis.
FC 72 Erpeldange
Istorija
1972 m. įkurtas futbolo klubas. Ilgą laiką rungtyniavo žemesniųjų pakopų pirmenybėse.
Foussball Éierepromotioun (II)
2004 m. pateko į Foussball Éierepromotioun (II pakopa). Šiame divizione įsitvirtinti nepavyko ir iškrito į Pirmą divizioną.
Pirmasis divizionas (III)
Pastaruoju metu rungtyniavo Pirmame divizione (III pakopa). 2019–2020 ir 2020–2021 m. sezonuose čempionatai buvo nutraukti ir nebaigti dėl pandemijos.
2021–2022 m. sezone liko tryliktoje vietoje. 2022–2023 m. sezone rungtyniavo Pirmame divizione.
Scott Joplin
Skotas Džoplinas (, 1868 ar 1867 m., Teksasas – 1917 m. balandžio 1 d., Niujorkas) – XX a. pr. JAV kompozitorius ir pianistas, vadinamas „regtaimo karaliumi“. Žinomiausiomis jo kompozicijomis pianinui yra „Klevo lapas“ ir „Linksmintojas“.
Biografija
Skotas Džoplinas gimė Bouvio apygardos kaimo vietovėje prie Maršalo miesto piečiau Teksarkanos miesto Teksaso valstijoje Džailso ir Florensės Džoplinų šeimoje. Jis buvo antrasis iš šešių šeimos vaikų. Jo tiksli gimimo data nežinoma. Kaip gimimo data buvo priskirta 1868 m. lapkričio 24 d., kuri daug kur minima, pakol neišaiškės tikroji. Šeima apsigyveno Teksarkanoje. S. Džoplino tėvas buvo darbininkas, motina − namų valytoja ir skalbėja. Tėvai buvo muzikalūs. 1881 m. motina jam nupirko pianiną. Nuo jaunumės S. Džopliną groti pianinu Teksarkanoje daugiausiai mokė vokiečių imigrantas Julius Veisas (Julius Weiss). Nuo paauglystės S. Džoplinas pradėjo groti viešai su grupe. Be pianino, jis taip pat įvaldė smuiką, kornetą, dainavo.
S. Džoplinas keliavo koncertuodamas baruose, viešbučiuose ir lošimo namuose pakol apsistojo Sent Luise. Jis suorganizavo mažą orkestrinę grupę, kuriai vadovavo, grojo pianinu ir kornetu. Su ja jis koncertavo 1893 m. pasaulinės Kolumbo parodos Čikagoje metu. 1894 m. jis apsistojo Sedalijos miestelyje Misūryje. Kartu su broliais Vilu ir Robertu jis įėjo į vyriško muzikinio okteto sudėtį (Texas Medley Quartette), su kuriuo 1895 m. viešėjo Sirakūzuose, kur pardavė pirmąsias savo sukurtas dvi sentimentalias dainas. 1896−97 m. lavinosi Džordžo R. Smito juodųjų koledže Sedalijoje, mokė muzikos, publikavo valsą ir du maršus. Vietos „Klevo lapo“ klubo pavadinimas pasitarnavo pirmojo ir garsiausio, 1899 m. sukurto S. Džoplino regtaimo „Klevo lapas“ (Maple Leaf Rag) pavadinimui. Publikuotas leidėjo Džono Starko, „Klevo lapas“ sulaukė sėkmės ir nenustojo būti parduodamas. Ši kompozicija tapo žymiausiu ir daugiausiai kartų įrašytu regtaimu istorijoje.
Po „Klevo lapo“ sėkmės S. Džoplinas metė koncertavimą, atsidėjo mokymui ir kūrybai. 1899 m. jis sukūrė pirmąjį stambesnės apimties kūrinį, folklorinį baletą „Regtaimo šokis“ (The Ragtime Dance). 1901 m. jis persikėlė į Sent Luisą, kur gyveno jo leidėjas Dž. Starkas. 1903 m. susituokė su Bele Heiden. Poros pirmagimis vaikas mirė po kelių mėnesių ir tais pačiais metais S. Džoplinas išsiskyrė su Bele. 1904 m. vasarą jis Litl Roke Arkanzase vedė Fredi Aleksander, kuri mirė nuo pneumonijos tų pačių metų rudenį. S. Džoplino regtaimai tuo metu tapo sudėtingesni. 1907 m. jis persikėlė tęsti karjeros į Niujorką. 1908 m. pradėjo kurti operą „Trimoniša“ (Treemonisha). Tais pačiais metais tikriausiai vedė trečiąkart, žmona tapo Loti Stouks.
Savo lėšomis 1908 m. S. Džoplinas publikavo mokomąją knygą „Regtaimo mokykla“ (The School of Ragtime). Tuo metu jo santykiai su leidėju Dž. Starku (irgi persikėlusiu į Niujorką) dėl finansinių klausimų suiro ir operą „Trimoniša“ 1911 m. S. Džoplinas publikavo savo jėgomis. Paskutinius savo gyvenimo metus jis mažai kūrė atiduodamas visas jėgas operos orkestruotės parašymui ir bandydamas susitarti dėl jos pastatymo. 1915 m. jam pasirodė sifilio iššaukti neurozės požymiai (Dementia paralytica), jis tikriausiai buvo išnuomojęs Linkolno teatrą „Trimonišos“ premjerai. Jei ji įvyko, tai įvyko be kostiumų, orkestro ir pan. 1916 ar 1917 m. jis sudegino savo nebaigtų kūrinių rankraščius. Tuo metu regtaimo muzikos populiarumas buvo išblėsęs. S. Džoplinas, būdamas juodaodis, nebuvo priimtas į baltųjų visuomenę nepaisant, kad dėl savo muzikos jis patekdavo, kur paprastai juodaodžiai nebūdavo priimami. O juodųjų buvo atstumiamas dėl tariamai pernelyg baltiesiems skirtos muzikos. Ligos kamuojamas S. Džoplinas 1917 m. vasario 5 d. pažymėtas Manheteno valstybinėje ligoninėje, kovo 29 d. laikraštyje paminėta, kad jis yra psichikos sutrikimų ligonis. Skotas Džoplinas mirė 1917 m. balandžio 1 d. Niujorke, palaidotas balandžio 5 d. bendrame kape Šv. Mykolo kapinėse Long Ailende. S. Džoplinas mirė skurde ir jo muzikos pripažinimas atėjo vėlai po mirties. Viso jis parašė kiek daugiau nei 40 regtaimų, kurių dauguma publikuoti 1899−1908 metais. Jo pirmoji iš dviejų operų, „Garbingasis svečias“ (1903, A Guest of Honor) dingo ir iki šiol nerasta. 1965 m. pirmą kartą pilnai įrašyti S. Džoplino regtaimai. 1971 m. pasirodė kūrinių rinkinys The Collected Works of Joplin. 1972 m. pirmą kartą pilnai Atlantoje buvo atlikta jo opera „Trimoniša“. 1973 m. filmo „Afera“ (The Sting) garso takelyje panaudotas S. Džoplino regtaimas „Linksmintojas“ (The Entertainer) plačiai išpopuliarino kompozitoriaus vardą. 1974 m. Sedalijoje įvyko pirmasis S. Džoplino vardo muzikos festivalis, 1975 m. sukurtas pirmasis dokumentinis filmas apie kompozitorių. 1976 m. jam po mirties skirta speciali Pulicerio premija, 1983 m. išleistas pašto ženklas.
Rifo respublikos vėliava
thumb|right|300px|Rifo respublikos vėliava Rifo respublikos vėliava – 1921–1926 m. egzistavusios nepriklausomos nepripažintos berberų valstybės Rifo respublikos simbolis.
Vėliava raudona, centre baltas kvadratas, kurio įstrižainė orientuota vertikaliai, kvadrate – žalias pusmėnulis kairėje, o tarp ragų – žalia šešiakampė žvaigždė.
Musulmonų vėliavose būdavo naudojamos ir šešiakampės žvaigždės, vadintos „Suleimano (Saliamono) antspaudais“. Tokia žvaigždė 1912–1956 m. buvo Ispanijos Maroko protektorato kalifo vėliavoje.
Djurgården/Älvsjö
Djurgården/Älvsjö – buvo dviejų Švedijos futbolo klubų (Djurgårdens IF ir Älvsjö AIK) jungtinė komanda, kuri žaidė moterų futbolo varžybose.
Istorija
Jungtinė komanda suburta 2003 m. pradžioje.
2004 m. tapo šalies čempionėmis. 2005 m. apgynė titulą.
2005 m. žaidė UEFA moterų čempionų lygos finale, bet pralaimėjo.
2007 m. suformuota atskira Djurgårdens IF Dam ekipa.
Ricinas
thumb|Ricinos erdvinė struktūra. A (mėlyna) ir B (geltona) grandinės. Ricinas – augalinių baltymų nuodas (fitotoksinas).
Savybės
Ricinas yra ypač toksiškas, ypatingai aerozolio pavidalu: žmonėms vidutinė mirtina dozė yra 0,3 mg/kg. Ricino toksiškumas yra: 0,00015 mg/kg (baltoms pelėms), 0,02 mg/kg (žiurkėms), 0,2 mg/kg (jūrų kiaulytėms).
Tai bekvapiai milteliai, lengvai tirpūs vandenyje. Ricinas neprasiskverbia per odą. Paprastai apsinuodijama per kraują, nurijus. Prasiskverbimas per plaučius šiek tiek blogesnis (toks metodas ne visada veiksmingas).
Biochemija
Ricino toksiškumo mechanizmas apima baltymų sintezės slopinimą ribosomose.
Struktūra
Ricino molekulė yra globulinis glikozilintas heterodimeras, kurio masė yra 60–65 kDa. Grandinių A ir B masės yra maždaug vienodos: atitinkamai 32 ir 34 kDa.
Gamyba
thumb|Paprastojo ricinmedžio pupelių sėklos – ricino šaltinis. Ricinas gaunamas perdirbant paprastojo ricinmedžio (Ricinus communis) augalo vaisių.
Medicinoje
Skirtingai nei ricinos aliejus, rafinuotas ricinas medicinoje nenaudojamas, nors ir buvo sukurti būdai, kaip jį naudoti gydant vėžį ir skiepijant.
Kaip cheminis ginklas
Yra žinoma, kad ricinas yra 6 tūkstančius kartų toksiškesnis už kalio cianidą. Kadangi užmušti suaugusį žmogų pakanka nedidelės smeigtuko galvutės dydžio dozės, ricino naudojimą kaip masinio naikinimo ginklą nuo Pirmojo pasaulinio karo tyrė įvairių šalių karinės tarnybos, tačiau dėl daugybės trūkumų ši medžiaga nebuvo priimta.
Tačiau slaptosios tarnybos vartojo riciną. Vienas garsiausių incidentų, susijusių su ricinu, buvo bulgarų disidento Georgio Markovo nužudymas, kuris 1978 m. rugsėjo 7 d. apnuodytas dūriu iš specialiai sukurto skėčio. Remiantis kitais šaltiniais, žudiko ginklas buvo pneumatinis ginklas, paleidęs mikrokapsulę, užpildytą ricinu ir užmaskuotą kaip skėtis. G. Markovui paskirta dozė buvo ne didesnė kaip 0,45 miligramo (450 μg).
Aleksandras Solženicynas teigė, kad KGB bandė jį apnuodyti ricinu, tačiau kiti šaltiniai šios informacijos nepatvirtino.
Duraliuminis
thumb|250px|Duraliuminio gamykla Prancūzijoje (XX a. pradžia) thumb|250px||Antrojo pasaulinio karo laikų lėktuvo Vickers Warwick fiuzeliažo karkaso dalis iš duraliuminio thumb|250px|Lėktuvo Dewoitine D.333 montažas. Korpusas iš duraliuminio 250px|miniatiūra|dešinėje|Ugnies pažeista duraliuminio detalė iš dirižablio „Hindenburg“. Duraliuminis, duralis  – aliuminio lydinys, grūdinamas terminiu apdorojimu ir po to sendinimu. Sudėtis – aliuminis (93,2 %), varis (4,5 % masės), magnis (1,6 %) ir manganas (0,7 %).
Pavadinimas ir istorija
Firminis pavadinimas diuralis (Dural®) yra prekinis ženklas, bet tapęs šnekamuoju ir profesiniu šio lydinio pavadinimu. Pavadinime komponentas dur- kilęs iš Vokietijos miesto pavadinimo. 1909 m. šiame mieste pradėta pramoninė duraliuminio gamyba.
Duraliuminį išrado vokiečių inžinierius metalurgas Alfredas Vilmas (Alfred Wilm), dirbęs metalurgijos gamykloje Dürener Metallwerke AG. 1903 m. Vilmas aptiko, kad aliuminio lydinys su 4 % vario priedu po staigaus atvėsinimo (grūdinimo temperatūra +500 °C) pabuvęs 4–5 paras kambario temperatūroje, palaipsniui darosi kietesnis ir tvirtesnis, bet nepraranda plastiškumo. Po tolesnių bandymų 1909 m. gamykla Dürener Metallwerke ėmė gaminti duraliuminį. Vilmo aptiktas aliuminio lydinių kietėjimas senstant leido padidinti duraliuminio tvirtumą iki 350–370 MPa (gryno aliuminio – 70–80 MPa). Europoje (Šveicarija, D. Britanija) paplitę aliuminio lydiniai Avional ir Hiduminium yra duraliuminiui artimi lydinių variantai, kuriuos gamino kiti gamintojai.
JAV ir ES daugiausiai naudojami duraliuminiai 2024, 2017 ir 2117.
Savybės
Po atkaitinimo (kaitinimo iki +500 °C ir ataušinimo) duraliuminis tampa minkštas ir lankstus (kaip aliuminis). Po sendinimo (+20 °C – kelias paras, aukštesnėje temperatūroje – kelias valandas) pasidaro kietas ir stangrus.
Duraliuminiui būdingas didelis statinis stipris (iki 450–500 MPa) kambario ir aukštesnėje (iki 150–175 °C) temperatūroje, atsparumas nuovargiui ir irimo klampa.
Duraliuminio trūkumas – mažas atsparumas korozijai, todėl duraliuminio gaminius reikia saugoti nuo korozijos. Duraliuminio lakštai paprastai dengiami grynu aliuminiu.
Panaudojimas
Duraliuminis – svarbi konstrukcinė medžiaga aviacijoje ir kosmonautikoje, taip pat kitose srityse, kur reikia lengvų ir tvirtų medžiagų.
Pirma konstrukcija, kur buvo panaudotas duraliuminis, buvo dirižablio karkasas. Nuo 1911 m. duraliuminis imtas plačiau naudoti. Pirmojo pasaulinio karo metais duraliuminio sudėtis ir terminio apdorojimo metodika buvo įslaptinti. Dėl didelio savitojo stiprio nuo 3-čio dešimtmečio duraliuminis tapo viena svarbiausių aviacijos pramonės medžiagų.
Duraliuminis taip pat naudojamas greitųjų traukinių (pvz., E2 Series Shinkansen) ir kitokios technikos gamyboje.
Čuchiai
Čuchiai (, sav. iniqob) – indėnų (majų) tauta, gyvenanti šiaurės vakarų Gvatemaloje (ypač Kučumataneso kalnuose) ir pasienio srityse Meksikoje (Čiapaso valstijoje). Populiacija ~68 tūkst. žmonių (XX a. II pusėje – 29 tūkst.). Jų gimtoji čuchių kalba, priskiriama majų kalbų šeimai, taip pat kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai, yra senosios tikybos praktikuotojų.
Iki ispanų užkariavimo XVI a., čuchiai buvo sukūrę keletą valstybių.
Tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė (kukurūzai, pupelės, moliūgai, vaisiai, tabakas, kakava, daržovės). Laiko (nuo XVII a.) kiaules, avis, rečiau karves, taip pat vištas, kalakutus. Išvystyti amatai: audimas iš medvilnės ir vilnos pluošto, puodininkystė, siuvinėjimas, medžio drožyba, pynimas, baldų gamyba. San Mateo Ištatano čuchiai turi druskos telkinių ir prekiauja druska. Paplitęs sezoninis darbas kavos plantacijose. Būstas stačiakampio plano, dažnai kvadratinis, vienos patalpos, statomas iš cukranendrių, plaušplyčių, stogas iš šiaudų ir lapų, keturšlaitis, grindinys – asla, įrengta atvira veranda. Statosi garines pirtis.
Čuchių moterys vilki baltus, išsiuvinėtus uipilius, klostuotus sijonus, sujuostus ryškia juosta, ilgus marškinius, stačiakampes skaras su geometriniais raštais. Vyrai vilki marškinius, baltas plačias kelnes, raudoną arba mėlyną juostą, sandalus, serapę, kaklaskarę, šiaudinę skrybėlę. Virtuvės pagrindą sudaro daržovės.
Šeima didžioji, monogaminė arba mažoji. Santuoka patrilokalinė arba neolokalinė, vietomis – matrilokalinė (santuokos pradžioje). Giminė patrilinijinė. Išlikusi nuotakos išpirka. Bendruomenėse didelę įtaką turi išrinkti religiniai-pasaulietiniai lyderiai.
Trumponys (Kamajai)
Trumponys – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kamajų.
AC Monza
AC Monza, o pilnu pavadinimu Associazione Calcio Monza S.p.A. – Italijos futbolo klubas iš Moncos. Šio klubo savininkas yra Silvio Berlusconi. Klubo spalvos raudona ir balta.
Pasiekimai
<...>
Sudėtis
Atnaujinta 2022 m. sausio 25 d.
Škotijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Škotijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Pokyčiai
Lygos naujokai: Vietą elite prarado:
Finalo rungtynės
--
Smiltyninė našlaitė
Smiltyninė našlaitė (Viola rupestris) – daugiametis našlaitinių šeimos augalas, žydintis nuo balandžio iki birželio mėnesio, Lietuvoje dažnas.
Aprašymas
Labai mažas, vos 3-8(15) cm aukščio žolinis, plaukeliais padengtas augalas. Iš šakniastiebio išauga keli stiebai. Stiebas gulsčias ar kylantis. Augalas turi ir rozetes, ir stiebo lapus. Lapų forma – nuo apvalios iki plačiai kiaušiniškos, jie 0,7-2 cm skersmens, plaukuoti. Lapalakščio viršūnė buka, pagrindas – vos pastebimai širdiškas. Lapkotis tokio pat ilgio ar truputį ilgesnis už lapalakštį. Prielapiai smailūs, dantytu pakraščiu. Pažiedės mažos, užaugusios aukščiau žiedkočio vidurio. Žiedai auga po vieną stiebelių viršūnėse, maži (1–1,5 cm ilgio), bekvapiai, šviesiai violetiniai, mėlynai violetiniai arba blyškesnių atspalvių. Taurėlapiai smailūs. Vaisių dėžutės – kiaušiniškos.
Buveinė ir paplitimas
Auga sausose vietose – pušynuose, proskynose, kalvų šlaituose, kopose, sausose pievose. Tai būdinga rūšis sausų pievų augalų bendrijoje (Cl. Festuco-Brometea, O. Festucetalia valesiacae). Lietuvoje dažna rūšis.
Paplitusi praktiškai visoje Europoje, išskyrus Portugaliją, Airiją, Daniją, Islandiją, kai kurias Balkanų pusiasalio šalis ir Viduržemio jūros salas. Taip pat sutinkama Artimuosiuose Rytuose ir kitose Azijos šalyse, kur yra tinkamų buveinių šiam kserofitiniam augalui.
Panašios rūšys
Augalas turi ir rozetės, ir stiebinius lapus. Atmetant kitas našlaičių rūšis, kurios žydėjimo metu neturi stiebinių lapų (tik lapų rozetėje) arba turi tik stiebinius lapus, rūšis gana lengvai atskiriama. Lyginant su Rivino (V. riviniana) ir miškine našlaite (V. reichenbachiana), kurios abi turi rozetės bei stiebinius lapus, smiltyninė našlaitė yra akivaizdžiai smulkesnė, auga atvirose, sausose (o ne vidutiniškai drėgnose, pavėsingose) buveinėse.
Barnardo žvaigždės b
Barnardo žvaigždės b (arba GJ 699 b) – egzoplaneta, skriejanti apie Barnardo žvaigždę, kuri yra Gyvatnešio žvaigždyne. Egzoplanetą atrado tarptautinė astronomų komanda (tarp jų – iš Europos pietinės observatorijos, Karnegio mokslo instituto). Apie atradimą oficialiai paskelbta 2018 m. lapkričio 14 d. Tai viena iš artimiausių egzoplanetų (nuo Saulės sistemos nutolusi ~6 šviesmečius) ir kol kas vienintelė Barnardo žvaigždės sistemoje. Planeta yra vadinamoji superžemė.
Atradimas
Barnardo žvaigždės b formaliai vis dar tebėra planeta kandidatė, kadangi jos egzistavimo tikimybė vertinama 99 %. Mokslininkų komanda, pranešusi apie šios planetos atradimą, tęsia stebėjimus, kad būtų patvirtinta, jog nesama jokių menkai tikėtinų žvaigždės ryškio ir judėjimo svyravimų, kurie paneigtų planetos egzistavimą. Tikimasi, kad per 10 metų nuo planetos atradimo bus galimas tiesioginis vaizdo gavimas dideliais antžeminiais teleskopais arba WFIRST teleskopu. Taip pat esama nedidelės tikimybės, kad vaizdo gavimui sąlygas sudarys žvaigždės tranzitas.
Planetos duomenys
Barnardo žvaigždės b, kaip spėjama, yra šalta, ledinė planeta, jos pusiausvyros temperatūra – apie -170 °C (103 K). Nors planeta, lyginant su Saulės sistema, ir skrieja gana arti savo žvaigždės, Barnardo žvaigždė yra neryški raudonoji nykštukė, todėl Barnardo žvaigždės b skrieja ties šerkšno riba. Ties šia riba skysti cheminiai junginiai virsta ledu, tad planeta nepatenka į gyvybės zoną, kurioje galėtų egzistuoti skystas vanduo. Visgi, naujo mokslinio tyrimo duomenimis, geoterminių procesų metu gali išsiskirti pakankamai šilumos, kad po planetos paviršiumi susidarytų vandens kišenės, kuriose būtų tinkamos sąlygos gyvybei formuotis.
Barnardo žvaigždės b didysis pusašis yra 0,404 (± 0,018), orbitos periodas – 232,80 (+ 0,38, − 0,41) dienos, ekscentricitetas – 0,32 (+ 0,10, − 0,15), masė – ≥ 3,23 (± 0,44) Žemės masės, o planetos pusiausvyros temperatūra – ≲ 105 (± 3) K.
Amboniečiai
Amboniečiai (Suku Ambon ) – Pietryčių Azijos tauta, gyvenanti Indonezijoje, daugiausia centriniuose Molukuose (Ambono ir aplinkinėse salose, pietvakarių Serame). Taip pat gyvena kitur Indonezijoje (Javoje, Irian Džajoje ir kt.), išeivijoje Nyderlanduose. Populiacija – apie 510 tūkst. žmonių, iš jų Molukuose gyvena ~350 tūkst., Nyderlanduose – ~35 tūkst. Vartoja kreolinę Ambono malajų kalbą, taip pat bendrauja indonezietiškai. Maždaug pusė amboniečių yra krikščionys (reformatai), pusė – musulmonai (sunitai). Priklauso Ambono–Timoro tautų grupei. Amboniečių tauta susidarė XVI–XIX a. konsoliduojantis Ambono ir vakarų Seramo autochtonams hitujams, imigrantams indoneziečiams, europiečiams ir mišrios kilmės žmonėms. XV–XVI a. Molukai buvo vienas svarbiausių pasaulyje prekybos prieskoniais centrų. Čia įsikūrė musulmoniškas Ternatės sultonatas, kuri XVI a. pr. užvaldė portugalai, o XVII a. pr. – olandai. Amboniečiai olandams priešinosi iki pat XIX a. pr., tačiau taip pat dalyvavo olandų kolonistiniuose žygiuose Malajų salyne, XIX a. vid. pasiekė privilegijuotą padėtį malajų visuomenėje. Didelė dalis amboniečių sparčiai perėmė europietiškus papročius, buvo juridiškai šiems prilyginti. 1945–1949 m. vykstant Indonezijos nepriklausomybės karui, daug amboniečių emigravo į Nyderlandus, Naująją Gvinėją. XX a. pab. – XXI a. pr. amboniečiai atsidūrė Molukų konflikto sūkuryje.
Verčiasi prekyba prieskoniais (gvazdikėliai, muskato riešutai), sago palmių auginimu ir apdirbimu, žvejyba, žemės ūkiu, daug amboniečių tarnauja armijoje, užima valstybines pareigas. Amatai: puodininkystė, kalvystė, ginklų (peilių, skydų) gamyba, laivų statyba, perlamutro, vėžlių šarvų apdirbimas, pynimas iš pandano pluošto, laivelių iš gvazdikėlių gamyba. Gyvena kaimo bendruomenėmis, kurioms vadovauja radža. Gyvenvietės skirstosi į giminių kvartalus (soa), kuriuose gyvena tos pačios patrilinijinės giminės (mata ruma) nariai. Musulmonai ir krikščionys tarpusavyje paprastai nesituokia.
Amboniečių gyvenvietės paprastai įkurtos pakrantėse, linijinio išplanavimo. Būstas karkasinis-stulpinis, sienos – iš sago palmių, stogas – iš lapų. Seniau statyti namai ant polių. Vyrų apranga dabar europietiška, per šventes dėvi kofta-badžu. Moterys vilki rožiniais ir žydrais sarongais, baltais badžu iki kelių. Išvystytas muzikinis folkloras (groja smuiku, havajietiška gitara).
Spaghetti alle vongole
miniatiūra|240px|right|Itališki spagečiai su geldelėmis miniatiūra|240px|right|Patiekalas iš arti (Sicilijos virtuvė)
Spagečiai su geldelėmis, arba su moliuskais, širdelėmis ir pan. – populiarus itališkos virtuvės makaronų patiekalas su dvigeldžiais moliuskais, ypač Kampanijos regione.
Patiekalui ruošti naudojami moliuskai Ruditapes decussatus arba maži Viduržemio jūros ir Vakarų Europos Atlanto pakrančių moliuskai Donax trunculus, dar žinomi kaip Tellina. Abu moliuskai Ligūrijoje ir Toskanoje vadinami Arselle. Amerikoje juos galima pakeisti mažomis cherrystone geldelėmis.
Gaminimas
Moliuskai pamirkomi sūriame vandenyje, kad kriauklelės „išspjautų“ smėlį. Tada jie perskalaujami šaltu vandeniu. Moliuskų kokybė patikrinama sudavus kietu daiktu – gyvi atsivėrę moliuskai bematant užsiveria. Spagečius reikia sudėti į jau verdantį vandenį su trupučiu alyvuogių aliejaus. Makaronai išverdami kietai – al dente. Ant keptuvės alyvuogių aliejuje pakaitinamas sukapotas česnakas, įberiama smulkintų petražolių, porų, druskos, pipirų (juodųjų, raudonųjų), sudedami moliuskai. Įpilama šiek tiek sauso vyno, uždengus trumpai paverdama. Kaitinamos geldelės atsiveria, išskiria aromatingas sultis. Gali būti užpilamos grietinėle. Lėkštėje patiekiami makaronai (spagečiai, linguine ar vermišeliai) su ant viršaus uždėtomis geldelėmis ir padažu.
Pederseno dėsnis
Pederseno dėsnis, arba ruki taisyklė,  – fonetinis dėsnis, kurį slavų kalboms nepriklausomai vienas nuo kito 1894 m. suformulavo Ch. Ulenbekas ir 1895 m. H. Pedersenas. Į mokslinę apyvartą greičiau įėjo H. Pederseno straipsnis, todėl dėsnis imtas vadinti jo vardu. Vėliau, 1922 metais, A. Mejė šį dėsnį pradėjo taikyti visoms sateminėms kalboms, taigi – ir baltų. Dėsnis reiškėsi nevienodai, skirtingose kalbose sąlygos buvo ne tokios pačios.
Veikimo atvejai
Sekant H. Pedersenu, šio fonetinio pokyčio atvejus galima apibrėžti taip: *s po *ī, *i, *i̯, *ū, *u, *u̯, *r, *k pavirto liežuvio užpakaliniu pučiamuoju *х (ch), jei po jo nėjo sprogstamieji priebalsiai *p, *t arba *k. Vėliau junginys *kx buvo supaprastintas į *x. Pagal pokytį sąlygojusius garsus r, u, k, i, šis dėsnis taip pat vadinamas „ruki taisykle“.
Dėl Pederseno dėsnio poveikio slavų prokalbės garsynas pasipildė trečiuoju liežuvio užpakaliniu priebalsiu *х (ch).
*s virsta *x, pavyzdžiui, tokiose gramatinėse formose: u, i, o kamienų daugiskaitos vietininke, parodomųjų įvardžių daugiskaitos kilmininke ir vietininke, taip pat – kai kurių veiksmažodžių aoristo formose.