cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juventus FC
Istorija
Jau kitą dieną buvo patvirtintas ir naujasis ekipos treneris – juo tapo 2010–2014 m. AC Milan vadovavęs Massimiliano Allegri.
2014-2015 m. Serie A čempionatą ekipa laimėjo likus keturiems turams iki sezono pabaigos. Juventus tokiu būdu tapo šalies čempione ketvirtą kartą iš eilės. Tą patį sezoną ekipa laimėjo 10-tą kartą Italijos futbolo taurės turnyrą, finale nugalėję Lazio ekipą 2:1.
thumb|right|250px|2016-2017 m. sezone tapusi čempione komanda triumfavo Italijoje šeštą kartą iš eilės Taip pat šiame sezone Juventus ekipa puikiai pasirodė UEFA čempionų lygoje. Pirmą kartą nuo 2003 m. komanda pasiekė finalą – jame rezultatu 1-3 nusileido FC Barcelona ekipai.
2015-2016 m. sezone ekipa penktą kartą iš eilės tapo šalies čempione. Nugalėjusi Italijos futbolo taurės finale AC Milan komandą, Juventus tapo pirmąja Italijos futbolo ekipa du kartus iš eilės tapusi Serie A čempione ir šalies futbolo taurės savininke.
2016-2017 m. sezone tapusi čempione komanda triumfavo Italijoje šeštą kartą iš eilės ir tapo pirmąja šį pasiekimą pelniusi komanda. Taip pat šį sezoną Juventus trečią kartą iš eilės laimėjo Italijos futbolo taurės varžybas bei pelnė rekordinį pasiekimą.
Prieš 2017-2018 m. sezoną komanda pristatė savo naująjį logotipą ir naujo dizaino aprangą.
2018 m. gegužės 9 d. Italijos taurės finale ekipa 4-0 įveikė AC Milan komandą ir rekordinį 4 kartą iš eilės tapo turnyro nugalėtoja. Po keturių dienų sužaidę lygiosiomis 0-0 su Roma, Juventus komanda tapo 7 kartą iš eilės Serie A čempione. Tokiu būdu ekipa pagerino sau priklausiusį rekordą.
Ruošiantis 2018-2019 m. sezonui 2018 m. liepos 10 d. klubas iš „Madrido Real“ klubo išpirko Cristiano Ronaldo. Už žaidėją Turino ekipa sumokėjo 100 milijonų eurų – tai tapo didžiausia Italijos futbolo klubo už žaidėją sumokėta suma istorijoje.
2020 m. rugpjūčio 8 d. vos po vieno sezono su komanda buvo atleistas treneris Maurizio Sarri. Vietoj jo paskirtas buvęs ekipos žaidėjas Andrea Pirlo.
2020–2021 m. Serie A sezoną komanda baigė 4 vietoje, prieš tai 9 kartus iš eilės laimėję čempionatą. Tą patį sezoną „Juventus“ triumfavo abiejose Italijos taurės turnyruose. Po vieno sezono trenerio poste A. Pirlo buvo atleistas, o į komandą sugrįžo Massimiliano Allegri.
2022 m. lapkričio 28 d. iš klubo pasitraukė visa vadovybė – prezidentas Andrea Agnelli, viceprezidentas Pavel Nedvěd bei vadovas Maurizio Arrivabene. 2023 m. sausį iš komandos buvo atimti 15 taškų, kaip bausmė už biudžeto manipuliavimą 2019-2021 m. laikotarpiu ir per COVID-19 pandemiją. Po apeliacijos 2023 m. gegužės 30 d. bausmė sumažinta iki 10 taškų bei 720 000 eurų baudos. 2023 m. liepos 28 d. UEFA paskelbė, kad klubas nedalyvaus UEFA Europos konferencijų lygos 2023–2024 m. sezone.
Bendruomenė Lietuvoje
„Juventus FC“ klubas Lietuvoje turi gausiai sirgalių lankomą šios bendruomenės tinklalapį – www.juventus.lt, kuriame kasdien pateikiamos ekipos naujienos, transliuojamos rungtynės, bei aktyviai diskutuojama forume. Tinklalapis kasdien sulaukia nuo 100 iki 150 unikalių lankytojų ir tai yra vienas lankomiausių užsienio futbolo klubo projektų Lietuvoje.
Sudėtis
2023 m. liepos 20 d. sudėtis.
Moterų komanda
2018 m. rugpjūčio 4 d. Juventus įsigijo „A.S.D. Cuneo Calcio Femminile“ moterų futbolo komandą ir ją pervadino į „Juventus F.C.“. Debiutiniame sezone komanda tapo Serie A čempione, o antrame sezone laimėjo lygą ir Italijos taurę.
Amoksicilinas
thumb|Amoksicilino cheminė struktūra thumb|Amoksicilino trimatė formulės išraiška Amoksicilinas – vidutinio spektro, bakteriolitinis (bakterijas ardantis) antibiotikas, skirtas gydyti infekcines ligas, sukeltas bakterijų ar kitų mikroorganizmų.
Panaudojimas
Amoksicilinas skirtas gydyti įvairias infekcijas tokias kaip: vidurinės ausies uždegimą, anginą, plaučių uždegimą , odos infekcijas, šlapiminio trakto infekcijas, salmoneliozės bakterijos sukeltas infekcijas, Laimo ligą ar chlamidiozę.
Šalutiniai efektai
Šalutiniai efektai taikomi kaip ir visiem beta-lactam žiedo antibiotikams. Šalutiniai efektai gali būti: pykinimas, vėmimas, išbėrimas ir su antibiotikais susijęs kolitas (storosios žarnos uždegimas). Reti atvejai, bet kartais pasitaiko nemiga, sumišimas, susirūpinimas, jautrumas šviesai ir garsams, nesklandus mąstymas, rijimo, kalbėjimo pasunkėjimas, veido kaklo pabrinkimas, labai stiprus galvos svaigimas ar kolapsas. Burnos bei lyties organų skausmingumas, šlapimo patamsėjimas. Galimas viduriavimas, kuris yra sunkus, trunka ilgai, išmatose gali būti kraujo.
Alerginė reakcija amoksicilinui gali būti staigi ir intesyvi – sąmonės pakitimas, išbėrimas, su stipriu niežuliu (gaktos, pirštų galuose), temperatūros kilimo pojūtis, pykinimas, vėmimas. Alergiškiems amoksicilinui, itin didelis kiekis gali sukelti ir mirtį.
Amoksicilino ir klavulaninės rūgšties kombinacija 7 dienų laikotarpyje gali sukelti virusinį hepatitą. Būta atvejų, kai vaikus perdozavimo atveju ištikdavo letargija, vėmimas arba inkstų disfunkcija, pabėrimas.
Kubos vyrų rankinio rinktinė
Kubos vyrų rankinio rinktinė – komanda atstovaujanti Kubai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Kubos rankinio konfederacija.
Beržinbūdė
Beržinbūdė – kaimas šiaurinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Smilgių.
Ilgabrados
Ilgabrados – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Papilio, prie Garšvų upelio (Rovėjos intakas). Iš trijų pusių apsuptas Ilgabradų miško.
Minimas 1802 m. Papilio dvaro inventoriaus suvestinėje. 1923 m. buvo 1 ūkis.
Abajus (Kazachstanas)
Abajus  – miestas Kazachstane, Karagandos srityje, 30 km į pietvakarius nuo Karagandos. Rajono centras. Akmens anglies ir klinčių gavyba. Medienos apdirbimas.
Tautinė sudėtis: 54,0 % rusai, 21,4 % kazachai, 24,6 % kiti.
Abajus išaugo kaip pramoninis centras. Iki 1961 m. vadinosi Čurubaj Nura (Шерубай-Нұра). 1961 m. suteiktas miesto statusas, bei pavadintas čia gimusio rašytojo Abajaus Kunanbajevo garbei.
Bukareštas
Bukareštas  – Rumunijos sostinė, šalies politinis, ekonominis ir kultūrinis centras. Miestas išsidėstęs Dunojaus žemupyje, 45 km nuo upės. Didelis susisiekimo mazgas, yra tarptautinis oro uostas. Išvystyta mašinų, metalo apdirbimo, tekstilės, odos, avalynės, chemijos, siuvimo, maisto, stiklo, porceliano, poligrafijos, metalurgijos, medienos pramonė. Yra metropolitenas.
Bukarešte yra universitetas (įkurtas 1864 m.), daug kitų aukštųjų mokyklų, teatrų, muziejų ir kultūrinių įstaigų, koncertinė Ateneum salė (XIX a.). Yra XVI-XVIII a. vienuolynų ir bažnyčių (Mihai Vodă,  Creţulescu ir kt.), Respublikos rūmai (XX a.).
Istorija
Dabartiniu pavadinimu žinomas nuo XIV a. 1595 m. sudegintas. XVIII–XIX a. per Osmanų imperijos karus su Austrija ir Rusija buvo užimamas ir sugriaunamas. 1659 m. tapo pietinės Rumunijos dalies – Valakijos – sostine, nuo 1861 m. – visos Rumunijos sostinė. 1916–1918 m. ir 1941–1944 m. užimtas Vokietijos kariuomenės. 1944 m. miestą užėmė Raudonoji armija, kuri išvesta 1958 m.
Bragansa
Bragansa  – miestas šiaurės rytų Portugalijoje, Šiaurės regione, netoli Ispanijos sienos. Apskrities centras. Keliai į Vila Realą, Šavesą, Puebla de Sanabriją ir Samorą, yra oro uostas. Verčiamasi žemės ūkiu (auginamos alyvuogės, javai) ir gyvulininkyste, maisto pramone, turizmu. Bragansoje yra seniausia Portugalijoje (XIII a.) rotušė, pilis, renesansinė katedra, miesto sienos.
Istorija
1187 m. Bragansų dinastijos valdovai netoli miesto pastatė pilį. XIV a. miestą buvo užėmę kastiliečiai.
Uolainė
Uolainė  – miestas Latvijoje, 20 km į pietus nuo Rygos. Savivaldybės centras.
Istorija
Uolainės istorija glaudžiai susijusi su Rygos ir senosios Europos prekybos ir pašto kelių artumu. Miesto istorija nėra labai ilga – tik XVII a. Misos intako, Uolainės upelio, krante buvo pastatyta Šv. Olafo bažnyčia. Parapija gavo Uolainės pavadinimą. Dabar Uolainės pavadinimą yra perėmęs miestas, o istoriniu centru yra tapę Jaunolainiai.
Šiuo metu Uolainės teritorija yra netoli istorinės Vidžemės ir Kuržemės ribos ir užima 6,8 km², mieste gyvena apie 13 tūkst. žmonių.
Apie miesto plėtimąsi galima pradėti kalbėti nuo 1956 m., kai Uolainėje prasidėjo naujų gamyklų statyba. 1959 m. likvidavus klijų gamyklą Rygoje, ji buvo perkelta į naujas patalpas Uolainėje. 1963 m. durpių gamyklos darbininkų kūrimasis tapo ir Uolainės miesto kūrimusi ir išlaikė šį statusą iki 1967 m. vasario 20 d., kai 332 ha dydžio teritorija su 7000 gyventojų gavo miesto teises.
1960–1980 metai yra Uolainės vystymosi metai. Jau aktyviai dirbo didžiosios įmonės – plastmasių perdirbimo gamykla, cheminių reagentų gamykla, eksperimentinė klijų gamykla, vyko cheminių medikamentų gamyklos statyba. Įdomu, kad tuo metu Uolainėje dirbo vienintelė Latvijoje įstaiga, gydanti nuo alkoholizmo – Uolainės darbo profilaktoriumas.
Svarbias permainas miestui atnešė 1990 metų pradžia. Visos Uolainės įmonės priklausė SSRS pramonės kompleksui ir jų gamybos mastai augo iki pat 1990 metų. Po 1991 metų gamyba didžiosiose gamyklose sumažėjo. Keičiantis ekonominei ir politinei situacijai, greitai plėtėsi privatus sektorius.
Iki 1991 metų Uolainėje veikė didžiosios įmonės: plastmasių perdirbimo gamykla, cheminių medikamentų gamykla, eksperimentinė klijų ir želatinos gamykla, cheminių reagentų gamykla.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Uolainė yra užmezgusi partnerystės ryšius:
In Lust We Trust
In Lust We Trust – antrasis Švedijos glamroko grupės The Ark albumas. Išleistas 2002 m. rugpjūčio 26 d. Buvo puikiai įvertintas ir fanų ir kritikų bei pateisino albumo We Are The Ark sėkmę.
T.M. Revolution
T. M. Revolution (iš Takanori Makes Revolution, taip savo sukurtą grupę pavadino Takanori Nishikawa g. 1970 m. rugsėjo 19 d. Jasu, Šiga, Japonija) – japonų aktorius ir dainininkas.
Nepaisant to, kad daugelį Takanori dainų parašė Akio Inoue, o Daisuke Asakura – muziką, T. M. Revolution skaitomas soliniu Takanori Nishikawos projektu.
Žmogus-drugys
thumb|Žmogus-drugys Žmogus-drugys – kriptidas, keliskart pastebėtas tarp 1966 m. lapkričio 15 d. ir 1967 m. gruodžio mėn. netoli nuo Point Pleasant miesto, Vakarų Virdžinijoje.
Iškelta daug teorijų norint paaiškinti šį fenomeną, nuo nesusipratimo arba sutapimo iki paranormalių reiškinių ar net įvairių sąmokslo arba šnipinėjimo teorijų.
Išvaizda
Šį kriptidą mačiusieji, jį apibūdina kaip apytikriai 2 metrų ūgio arba aukštesnį, su didelėmis raudonomis akimis, dideliais drugio tipo sparnais, savo sudėjimu panašų į žmogų padarą. Taip pat nuordoma, šį kriptidą turėjus neįprastą klyksmą.
Istorija
1966 m. lapkričio 15 d. dvi jaunos poros iš Point Pleasant: Rodžeris ir Linda Skarberiai (Roger and Linda Scarberry) bei Styvas ir Marija Maletai (Steve and Mary Mallette) kartu su savo pusbroliu Loniu Butonu (Lonnie Button) vėlai naktį keliavo Skarberių mašina pro apleistą Antrojo Pasaulinio karo Trinitrotoluolo gamyklą, esančią apie 7 mylios (~11,25 km), nuo Point Pleasant miesto. Netrukus jie pastebėjo dvi raudonas švieseles netoli gamyklos vartų. Sustabdžius mašiną, pasak jų pačių, jie pastebėjo, kad tai buvo didelio gyvūno akys. Išsigandę, jie nuvažiavo tolyn, viršydami 100 mylių per valandą (~161 km/h) greitį. Pasak jų, padaras bandė automobilį vytis.
Ant žmogaus-drugio statulos yra lenta, ant kurios yra surašyta tą naktį nutikusi istorija: "Šaltą rudens naktį, 1966 metų lapkritį, dvi jaunos poros važiavo į TNT teritoriją, į šiaurę nuo Point Pleasant, Vakarų Virdžinijoje, kai suprato, kad jie ten buvo ne vieni. Tai, ką jie pamatė tą naktį, tapo viena didžiausių visų laikų paslapčių ir šitaip gimė žmogaus drugio legenda. Tai virto fenomenu, žinomu visame pasaulyje milijonų žmonių, klausinėjančių: "Kas iš tiesų nutiko? Ką tie vaikai matė? Ar daugiau ks nors tai matė? „. Tai vis dar žadina žmonių vaizduotę – Point Pleasant, Vakarų Virdžinijos ŽMOGUS-DRUGYS“.
Nuo to karto vis atsirasdavo liudininkų mačiusių šį padarą prie tos pačios TNT gamyklos. Kai kurie liudinikai jį matė tik iš tolo, kiti teigia, matę jį iš labai arti. Žmogus-drugys nustojo rodytis po 1967 grudžio 15 d. katastrofos, kai nugriuvo sidabrinis tiltas, jungęs abu Ohajo upės krantus. Katastrofos metu žuvo 64 žmonės.
Yra teorija, kad žmogus-drugys, pasirodo prieš įvykstant didelėms nelaimėms, norėdamas perspėti žmones.
Ilgalauka
Ilgalauka – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 7 km nuo Kamšų.
State of The Ark
State Of The Ark - trečiasis Švedijos glamroko grupės The Ark albumas. Išleistas 2004 metų gruodžio 27 dieną. Šiame albume grupės skambėjimas įgavo sintezatorių aromato, išgavo aukščiausios rūšies klavišų skambėsį ir nukrypo nuo to labiau organizuoto glamroko, kuris buvo pirmuosiuose dviejuose albumuose.
Įrašų sąrašas:
Visas dainas parašė Ola Salo, išskyrus No End, kurią sukūrė Lars Leari Ljungberg.
Baltakaktė skėtė
Baltakaktė skėtė (Leucorrhinia albifrons) – skėčių (Libellulidae) šeimos vabzdys.
Biologija ir ekologija
Gyvena vidutiniškai turtinguose ir neturtinguose maisto medžiagų ežeruose, taip pat silpnai rūgščiuose vandenyse (pH 4–6,5). Lervos vystosi 2 metus. Jos gyvena tarp gausiai vešinčios povandeninės augalijos. Suaugusios lervos nuo gegužės vidurio iki liepos pradžios lipa ant kranto, prisitvirtina prie augalų ar kelmų 1–2,5 m aukštyje ir neriasi. Suaugėliai laikosi netoli savo išsiritimo vietų. Nakvoja miške, dažniausiai ant pušų. Poruojasi nuo birželio pabaigos iki liepos pradžios. Poravimasis trunka 10–17 valandų. Suaugėliai gyvena vidutiniškai 42 dienas. Yra duomenų, kad suaugėliai patinai kovoja dėl teritorijos su bronzinėmis skėtėmis (Cordulia aenea). Pastebėta, kad baltakaktėmis skėtėmis minta Libellula, Anax genties žirgeliai. Skraido nuo gegužės pabaigos iki rugpjūčio pradžios.
Paplitimas
Šiaurės ir Vidurio Europoje. Vakarų Europoje aptinkama pavienėse atskirtose populiacijose, Uralo, Altajaus kalnuose. Dėl visuotinio atšilimo rūšies arealas plečiasi į šiaurinius regionus.
Aguljas Negrasas
Aguljas Negrasas ( – „juodų adatų kalnas“) – kalnas Brazilijoje, Brazilijos plokščiakalnio pietryčiuose, Mantikeiros kalnagūbryje, ties Minas Žeraiso ir Rio de Žaneiro valstijų sandūra. Tai 5 pagal aukštį kalnas Brazilijoje (aukštis 2791 m). Patenka į Itatiajos nacionalinį parką.
Nijolė Gaigalaitė
thumb|Nijolė Gaigalaitė. Jūratė ir Kastytis. Palanga. Nijolė Gaigalaitė (g. 1928 m. gruodžio 10 d. Gaižūnuose, Linkuvos valsčius) – Lietuvos skulptorė.
Aguljas Negrasas
Iki 2400 m aukščio į kalną galima pakilti automobiliu (yra Abrigo Rebosaso stovyklavietė). Aguljas Negrasas ilgą laiką laikytas aukščiausiu kalnu šalyje, kol buvo išmatuotas Bandeiros, o vėliau Neblinos aukštis. 2001 m. nustatyta, kad šis kalnas nėra aukščiausias ir Mantikeiros kalnagūbryje – jį lenkia Pedra da Mina (2798 m).
Nijolė Gaigalaitė
Biografija
Sesuo Aldona Gaigalaitė, brolis Algirdas Gaigalas. 1953 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1953 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.
Aguljas Negrasas
Į kalną pirmą kartą įkopta 1919 m. (Carlos Spierling ir Osvaldo Leal).
Nijolė Gaigalaitė
Kūryba
Sukūrė skulptūrinių portretų (Janina Degutytė, 1962 m., Salezijus Pavilonis, 1979 m., Elena Nijolė Bučiūtė, 1985 m.), antkapinių paminklų (Rapolas Jakimavičius, 1963 m., Nepriklausomos Lietuvos kariams, kritusiems kovose su lenkais 1994 m., abu Vilniuje), dekoratyvinių („Jūratė ir Kastytis“, Palanga, 1961 m.) ir kamerinių (triptikas „1863 metų atminimui“ 1967 m., „Lopšinė“ 1972 m.) kompozicijų. Vėlesnėje kūryboje vyrauja religinės tematikos skulptūros, dažna Pietos tema („Pieta Nr. 3“ TV bokšto gynėjams, 1992 m.). Bronzos, marmuro, granito, medžio skulptūros ekspresyvios, apibendrintų formų. Nuo 1953 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje.
Bielsko Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo cerkvė
'''Bielsko Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo cerkvė'''  – cerkvė, esanti Bielsko mieste. Cerkvė priklauso Bielsko Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1990 metais.
Baltakaktė skėtė
Paplitimas
Lietuvoje rūšis aptikta Alytaus, Biržų, Ignalinos, Kelmės, Lazdijų, Marijampolės, Molėtų, Panevėžio, Radviliškio, Švenčionių, Trakų, Varėnos, Vilniaus ir Zarasų rajonuose.
Šaltiniai
Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė“, 2007. psl. 53. ISBN 978-9955-692-71-3
Daniškas vynas
Daniškas vynas – vynas, gaminamas iš Danijoje išaugintų vynuogių.
Nors Danija yra pakankamai šiaurinė šalis, joje XX a. imta vystyti vynuogininkystė, kad sąlygas pagerino globalinis atšilimas. Vyno gamyba buvo legalizuota 1999 m. Šiuo metu Danijoje, Jutlandijoje, Lolande, Fiune ir Šiaurinėje Zelandijoje esančiuose nedideliuose vynuogynuose auginamos įvairių veislių vynuogės, dažniausiai „Cabernet Cortis“ ir „Cabernet Cantor“. 2006 m. 20 šalies vynuogynų kartu pagamino apie 40000 butelių vyno. 2007 m. daniškas vynas pagarsėjo, nes 2006 m. putojantis vynas „Dons Cuvée“ iš „Skæresøgård Vin“ laimėjo sidabro medalį 2007 m. vyno konkurse „Effervescents du Monde“.
Šeimyna (laikraštis)
Šeimyna – nemokamas mėnesinis „Tėvynės sargo“ priedas, leistas 1923–1926 m. Kaune.
Istorija
Skirtas šeimos problemoms. Išėjo 39 numeriai.
Klevinė
Klevinė – kaimas šiaurinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 5 km į rytus nuo Smilgių. Seniūnaitijos centras.
Ilgalaukiai
Ilgalaukiais vadinami kaimai:
Dwight Eisenhower
Dvaitas Eizenhaueris (, pilnas vardas:, 1890 m. spalio 14 d. Teksase – 1969 m. kovo 28 d.) – JAV kariškis, politikas, prezidentas. 1949 m. tapo pirmuoju NATO (North Atlantic Treaty Organization) Vyriausiuoju kariuomenės vadu.
Biografija
Dvaitas Eizenhaueris gimė Teksase 1890 m. spalio 14 d. Jo tėvas Deividas Džeikobas Eizenhaueris turėjo kolonijinių prekių parduotuvę. Vaikystę ir jaunystę D. Eizenhaueris praleido Abilane (Kanzase). Šeimos materialinė padėtis buvo nebloga, bet D. Eizenhaueriui teko pajusti ir skurdo skonį. Todėl kiti berniukai erzindavo jį dėl nudriskusių drabužių ir motinos pasiūtų batų.
Besimokydamas mokykloje Dvaitas išsiskyrė kaip geras futbolininkas. Išgirdęs apie galimybę nemokamai mokytis Vest Pointo karo akademijoje ėmė ruoštis stojimui į ją. Tėvas tokiam jo pasirinkimui neprieštaravo, tačiau kur kas sunkiau buvo susitarti su motina. Besimokydamas akademijoje jis niekuo neišsiskyrė iš kitų kursantų ir baigė ją būdamas 65-as iš 170 kursantų. Po akademijos D. Eizenhaueris buvo išsiųstas į Teksasą, kur sutiko būsimą žmoną Mari Ženevą Dud (Marie Geneva Doud).
Dvaitas ir Mari Eizehaueriai 1916 m. susituokė. Tuo metu Dvaitas buvo armijos leitenantas. Ištekėjusi Mari greitai prisitaikė prie gyvenimo karinėse bazėse ir dvidešimt aštuonis kartus drauge su vyru kėlėsi iš vienos vietos į kitą. Tapusi pirmąja ponia, Mari Eizenhauer niekuo nesiskyrė nuo kitų XXa. 5-ojo dešimtmečio moterų. Kaip prezidento sutuoktinė, ji turėjo planuoti priėmimus ir prižiūrėti Baltųjų rūmų aptarnaujantį personalą. Pirmoji ponia brangino savo asmeninį gyvenimą ir viešai pasirodė tik keletą kartų.
Vėliau D. Eizenhaueris tapo tankų bataliono vadu. Per Pirmąjį pasaulinį karą jis reikalavo paskyrimo į užsienį, tačiau armijos vadovybė įsakė jam karo metu būti apmokymo instruktoriumi. 1932 m. majoras D. Eizenhaueris prisijungė prie Daglaso Makarturo ir padėjo generolui išvaikyti Pašalpų žygį.
Per Antrąjį pasaulinį karą generolas Eizenhaueris vadovavo Sąjungininkų pajėgoms Šiaurės Afrikos, Sicilijos ir Italijos mūšiuose. 1943 m. gruodžio mėnesį prezidentas F. Ruzveltas paskyrė jį vyriausiuoju Sąjungininkų vadu. D. Eizenhaueris suplanavo sąjungininkų išsilaipinimą Normandijoje, bet pats jam nevadovavo.
D. Eizenhaueris išlaikė kampanijos metu duotą pažadą vykti į Korėją, kur bandė atnaujinti užstrigusias taikos derybas. Išrinktas, bet dar nepradėjęs eiti pareigų, 34-asis JAV prezidentas grasino išplėsti karą į Kiniją ir netgi panaudoti nelabai galingus atominius ginklus. Nepaisant to, derybos užsitęsė dar septynis mėnesius, o paliaubos buvo pasirašytos 1953 m. liepos 27 d.
Viktor Gavrikov
Pasiekimai
1978 m. Lietuvos šachmatų čempionate Vilniuje V. Gavrikovas pasidalijo 1–2 vietomis su Gintautu Piešina. Laimėjo 52–ąjį TSRS šachmatų čempionatą (kartu su Michailu Gurevičiumi ir Aleksandru Černinu) Rygoje 1985 m., buvo antruoju šiose pirmenybėse 1986 m. (laimėjo Vitalijus Ceškovskis).
Žlugus TSRS, emigravo į Šveicariją. 1994 metais laimėjo Bylyje, taip pat, 1996 metų Šveicarijos čempionatą. Arozoje.
Hrineviče Dužės Šv. Proroko Elijašo cerkvė
'''Hrineviče Dužės Šv. Proroko Elijašo cerkvė'''  – cerkvė, esanti Hrineviče Dužės kaime, Lenkijoje. Pirmoji cerkvė šioje vietovėje stovėjo jau nuo 1578 metų. Cerkvė priklauso Bielsko Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1950 metais.
Davey Havok
David Paden Marchand (sceninis slapyvardis Davey Havok, g. 1975 m. lapkričio 20 d. Rochester, Niujorkas, JAV) – amerikiečių grupės AFI vokalistas.
Su AFI
Albumai
EP
1923 m. Lietuvos gyventojų surašymas
1923 m. Lietuvos gyventojų surašymas vyko 1923 m. rugsėjo 17–23 dienomis. Rezultatų lentelės publikuotos 1924 m. ir 1925 m. „Statistikos biuletenyje“; platesnei visuomenei surašymo metu surinkti duomenys pateikti atskiru leidiniu lietuvių ir prancūzų k. Dalis dabartinės Lietuvos Respublikos rytinio bei pietinio pakraščių žemių (vadinamasis Vilniaus kraštas) 1923 m. buvo valdomos Lenkijos, − todėl jų gyventojai surašyme nedalyvavo. Nebuvo surašyti ir Lietuvos ką tik atgauto Klaipėdos krašto gyventojai.
Organizavimas
thumb|left|300px|1923 m. Lietuvos gyventojų surašymas. Gyventojų pasiskirstymas pagal lytį ir amžių
Visuotinio gyventojų surašymo vykdymui buvo sudaryta Vyriausioji Surašymo Komisija, kurią sudarė Ministerių Kabineto skiriamas pirmininkas ir 5 nariai, tarp jų ir Centralinio Statistikos Biuro direktorius, o taip pat apygardų surašymo komisijos, kurias sudarė Vyriausiosios Surašymo Komisijos skirtas pirmininkas ir nariai:
Komisijos pirmininku buvo paskirtas Antanas Merkys, komisijos nariais tapo Gustavas Petrauskas, Vladas Kriaučiūnas, Mykolas Bliūdžius, Jonas Navakas.
Buvo surašomi tik esami gyventojai, apie kiekvieną asmenį rinkti tokie duomenys :
Tymas (Jungtinė Karalystė)
Tymas  – upė Jungtinėje Karalystėje, Velse ir Anglijoje; Severno dešinysis intakas. Prasideda Viduriniame Velse, Kerio aukštumose. Teka į rytus, sudaro Velso-Anglijos sieną. Prateka Herefordširo, Šropširo, Vusterširo grafystes. Nuo Ladlou teka į pietryčius. Įteka į Severną ties Vusteriu. Ant Tymo įrengta keletas vandens malūnų ir patvankų. Žiemą neretai patvinsta. Ūsorių žvejyba.
1923 m. Lietuvos gyventojų surašymas
Organizavimas
Buvo 24 surašymo apygardos (nors valstybinio pavaldumo administracinių vienetų buvo tik 22 – Panevėžys ir Vilkmergė aprašyti atskirai nuo savo apskričių):
Surašymo apygardos dalytos į rajonus, kur darbą organizavo vedėjai; surašymo rajonai dalyti į apylinkes.
Rezultatai
Tuometinėje Lietuvos teritorijoje (53 242 km²) surašytas 2 028 971 gyventojas, iš jų 47,7 proc. vyrai, 52,3 proc. moterys. Palyginus su 1897 m. Rusijos gyventojų surašymo duomenimis, tuomet toje teritorijoje gyveno apie 1 950 000 gyventojų. Žymią įtaką gyventojų skaičiui turėjo masinė Lietuvos gyventojų emigracija į JAV, kur kasmet atvykdavo po 15 000 lietuvių, neskaitant žydų, lenkų ir kitų Lietuvoje gyvenusių tautų atstovų. Natūrinis gyventojų prieaugis 1911-1912 m. siekė 16 000 – 18 000 žmonių per metus, o 1915–1920 m. mirimai net viršijo gimimus.
Venesuelos federalinės valdos
Venesuelos federalinės valdos  – specialioji federalinė Venesuelos teritorija, apimanti nedideles salas, išsibarsčiusias Karibų jūroje. Šios salos daugiausia smulkios ir negyvenamos ir yra pavaldžios Karakaso merui.
1923 m. Lietuvos gyventojų surašymas
Rezultatai
Kai kurie miestai (Alytus, Kaunas, Kalvarija, Šiauliai, Tauragė, Vilkmergė) turėjo daugiau vyrų nei moterų. 82,3 proc. žmonių gyveno kaimuose. Iš viso buvo 27 miestai, 241 miestelis, 16388 kaimai, 7352 vienkiemiai.
Tymas (Jungtinė Karalystė)
Prie Tymo įsikūrę miestai: Begildis, Naitonas, Povisas, Ladlou, Tenberi Velzas, Vusteris.
Venesuelos federalinės valdos
Geografija
Federalines valdas sudaro 12 salynų ir pavienių salų. Daugiausia tai įvairios uolos ir salelės, išsibarsčiusios tarp Bonero salos vakaruose ir Margaritos rytuose. Beveik pusę viso valdų ploto sudaro Tortugos sala, o beveik visi gyventojai susitelkę Los Rokeso salyne.
Tymas (Jungtinė Karalystė)
thumb|left|250px|Patvinęs Tymas ties Ladlou
1923 m. Lietuvos gyventojų surašymas
Lietuvių žemės už Respublikos ribų
Dalis etninių Lietuvos žemių 1923 m. buvo kitų šalių priklausomybėje, visų pirma tarpukario Lenkijos Vilniaus žemėje (vėliau vaivadijoje), Balstogės vaivadijoje ir Naugarduko vaivadijoje, todėl surašyme nedalyvavo. Taip pat nebuvo surašytas ir ką tik atgautas Klaipėdos kraštas bei likusi Mažoji Lietuva.
Abakanas (reikšmės)
Žodis Abakanas reiškia:
Portalegrė
Portalegrė  – miestas rytų Portugalijoje, Alentežo regione, netoli Ispanijos sienos, San Mamedės kalnuose. Apskrities centras. Keliai į Kaštelo Branką, Eštremošą, Kaseresą.
Portalegrėje yra gotikinė XIII a. pab. pilis, 5 miesto sienų vartai, XVI a. katedra, keletas bažnyčių, XIV–XVII a. konventai, koplyčios, muziejus, XVII a. savivaldybės rūmai.
Istorija
Portalegrė įkurta XII a.
Dusetų specialioji mokykla
Dusetų specialioji mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo internatinė mokykla Dusetose (Zarasų raj.), A. Vienažindžio g. 19A, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Buvęs įstaigos kodas 190987795. Steigėjas Utenos apskrities viršininko administracija.
Feriazė
thumb|right|250px|Feriazė [[Viktoras Vasnecovas|V. Vasnecovo paveiksle „Skraidantis kilimas“ (1880 m.)]] Feriazė (iš ) – senovinis rusiškas drabužis ilgomis rankovėmis, be apykaklės, susiaučiamas priekyje.
Dusetų specialioji mokykla
Istorija
2008 m. rugsėjo mėn. mokykloje mokėsi 50 vaikų. Utenos apskrities viršininko 2009 m. kovo 31 d. įsakymu Nr 3-103 nuo 2009 m. rugpjūčio 31 d. reorganizuota į Utenos specialiojo ugdymo ir užimtumo centro Dusetų skyrių. 2010 m. rugsėjo 1 d. skyrius prijungtas prie Dusetų Kazimiero Būgos gimnazijos. 2013 m. Dusetų specialiojo ugdymo skyrius perkeltas į Dusetų vaikų lopšelio-darželio „Sartukas“ patalpas (Vytauto g. 29A).
Feriazė
Feriazes bojarinai ir bajorai vilkėdavo kaip paradinius viršutinius drabužius. Feriazes vilkdavosi ant kaftano. Pagal 1680 m. gruodžio 19 d. caro įsaką į caro dvarą tam tikromis dienomis bojarinai, okolničiai, dūmos bajorai ir djakai, stalininkai, striapčiai, Maskvos bajorai ir djakai turėdavo ateiti vilkėdami feriazes. Įsaku feriazės buvo suskirstytos į tris lygius - auksinės (золотые), aksominės (бархатные) ir šilkinės (объяринные):
Feriazes siūdavo iš brangių audinių, dažnai siuvinėdavo auksu, su pamušalu ar pamuštas kailiu. Feriazės apatinė dalis buvo labai plati, iki 3 m, su ilgomis, iki žemės karančiomis rankovėmis. Ant krūtinės būdavo prisiuvami antsiuvai su kilpelėmis sagoms. Feriazės kraštai dažnai būdavo apsiuvami puošniais apvadais.
Kineziterapija
Kineziterapija ( 'judesys' + θεραπεία 'gydymas') – viena pagrindinių reabilitacijos priemonių. Šis terapijos būdas pagrįstas tuo, kad tinkamas kūno judesys padeda atnaujinti, pagerinti ir išlaikyti kaulų ir raumenų, širdies kraujagyslių ir kitų sistemų funkcinę būklę. Sudarant ligoniams kineziterapijos priemonių planą, būtina įvertinti ne tik bendrą ligonių būklę, biosocialinių funkcijų sutrikimus, bet ir pakenktų organų ar sistemų būklę.
Kineziterapijos principai:
Kineziterapijos metodai
Metodus medikai privalo gerai mokėti ir taikyti gydymui, reabilitacijai bei profilaktikai. Atsižvelgiant į ligonio būklę skiriami aktyvūs ir pasyvūs kineziterapijos metodai. Aktyvūs tokie metodai, kada ligonis pats juda. Pasyvūs – kada ligonis yra pasyvus, o įvairias manipuliacijas rankomis, prietaisais, aparatais atlieka gydytojas, medicinos sesuo, kineziterapeutas ar kineziterapeuto padėjėjas.
Aktyvioji
Gydomoji kūno kultūra – viena iš labiausiai paplitusių kineziterapijos rūšių. Judesys – galingas biologinis stimuliatorius. Jis tampa gydančiu tada, kai taikomas tikslingai, pagal terapinius uždavinius, dozuotai ir atsižvelgiant į ligonio būklę. Pagrindiniai gydomosios kūno kultūros veiksniai - fiziniai pratimai, kurie gali būti taikomi raumeniui, raumenų grupei, sąnariui ar sąnarių grupei. Gydomoji kūno kultūra - tai fizinių pratimų naudojimas sergančiam žmogui gydyti, siekiant greitai ir visiškai sugrąžinti sveikatą ir darbingumą. Gydomoji kūno kultūra apima gydomąją gimnastiką, žaidimus, sporto elementus.
Gydomoji gimnastika – plačiai praktikoje naudojama gydomosios kūno kultūros šaka. Gydomajai gimnastikai naudojami įvairūs fiziniai pratimai. Jie yra galimi įvairaus amžiaus ligoniams, jie atliekami lovoje, lauke, vandenyje.
Žaidimai – kompleksas taikomojo pobūdžio specialiai organizuotų judesių ir fizinių pratimų, kurie pasižymi bendru poveikiu organizmui.
Sporto elementai – plaukimas, irklavimas, slidinėjimas, važinėjimas dviračiu.
Masažas
Plačiai taikoma kineziterapijos rūšis sveikatai stiprinti, darbingumui bei psichinėms bei fizinėms žmogaus jėgoms grąžinti. Yra kelios masažo rūšys:
Masažas – speciali, dozuota mechaninių ir refleksinių poveikių visuma. Masažas paveikia abipusius neurorefleksinius, neurohumoralinius ir neuroendokrininius ryšius. Odos mechanoreceptoriai transformuoja mechaninio dirginimo energiją į nervinius impulsus, kurie sklinda į centrinę nervų sistemą, ši atsakomąsias reakcijas, koordinuoja, reguliuoja įvairias funkcijas.
Naudojami šie gydomojo klasikinio masažo būdai:
Glostymas
Vienas seniausių masažo būdų, kuriuo pradedamas ir baigiamas masažas. Glostant ranka lengvai slysta kūno paviršiumi, nesudarydama prieš save odos raukšlių. Glostymas tiesiogiai veikia odą: pašalina suragėjusias epidermio ląsteles, pagerėja prakaito ir riebalinių liaukų veikla, odos kvėpavimas, kraujo apytaka kapiliaruose, pakyla odos temperatūra. Yra skiriami keli glostymo būdai:
1. Plokščiasis paviršinis glostymas;
2. Plokščiasis gilusis glostymas;
4. Apimantis nutrūkstantis glostymas.
Trynimas
Tai audinių pajudinimas, pastūmimas, ištempimas įvairiomis kryptimis. Jo metu masažuotojo ranka juda kartu su odos paviršiumi prieš ir pagal limfos tekėjimo kryptį. Trinant ištempiami randai, sumažėja sąaugų patologija, didėja kraujo tekėjimas į audinius ir gerėja jų mityba, didėja raumenų tonusas. Skiriami šie trynimo būdai:
Varnakis
Varnakis – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 5 km į šiaurę nuo Pabradės, Labanoro-Pabradės miškų apsuptyje, prie Pabradės karinio poligono. Ilgis vakarų-rytų kryptimi 0,79 km, plotis iki 0,29 km. Altitudė 142,6 m. Krantai žemi, ištisai apaugę mišku. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės baseinui.
Į pietryčius už 0,1 km nuo Varnakio telkšo mažesnis ežeras Varnakėlis.
Kineziterapija
Trynimas
3. Spiralinis trynimas;
4. Žiedinis trynimas.
Maigymas
Vienas sudėtingiausių pagal atlikimo metodiką masažo būdų. Maigymas didina raumenų tonusą, susitraukimo funkciją, sausgyslių elastingumą, ištempia raiščius, gerina raumenų kraujo ir medžiagų apykaitos procesus, mažina raumenų nuovargį.
Vibracija
Tam tikro dažnio ir amplitudės virpesių perdavimas kūno paviršiumi. Vibracija veikia ne tik tą vietą, kuri yra masažuojama, bet ir šalia bei giliau esančius audinius. Dėl refleksinio poveikio mechaninė vibracija sustiprina, o kai kada ir „atgaivina“ išnykusius giliuosius refleksus, malšina skausmą, gerina masažuojamos vietos mitybą, raumenų gebėjimą susitraukti, keičia kraujo spaudimą, gerina žarnyno peristaltiką, audiniai atsigauna po traumų.
2. Nenutrūkstantis labilus: masažuotojo ranka, virpindama audinius, slenka masažuojamu paviršiumi;
3. Nenutrūkstantis taškinis: atliekamas vienu pirštu kaip nenutrūkstančios stabilios vibracijos atmaina;
4. Nutrūkstanti vibracija: šios vibracijos metu masažuotojo ranka, prisilietusi prie masažuojamo paviršiaus, staiga atitraukiama. Ši vibracija _ tai tarsi smūgiai į kurią nors vietą. Pagalbiniai vibracijos būdai: plekšnojimas, padaužymas, kapojimas, purtymas, sukratymas, pakratymas, pastūmimas.
Mechanoterapija
Mechanoterapija naudojama norint atgaivinti nusilpusius arba sunkiai atliekamus judesius. Ji atliekama specialiai sukonstruotais aparatais. Mechanoterapija kaip gydymo būdas susiformavo praeito šimtmečio viduryje. Taikant mechanoterapiją judesys yra griežtai lokalizuotas, tiksliai dozuojamas pasipriešinimas, raumuo tempiamas mechaniškai, judesys kartojamas daug kartų. Taigi mechanoterapijos metu veikiami rigidiški raumenys, kontraktūros po imobilizacijos, tempiamos sausgyslės, atgaivinamas raumenų tonusas, taisomi laikysenos defektai.
Tempimo terapija
Naudojant tempimo terapija reikia laikytis šių taisyklių:
Šeimininkė (Ūkininko patarėjas)
thumb|„Šeimininkė“ 1990 m. Nr. 2 Šeimininkė – visų Lietuvos moterų laikraštis, ėjęs kaip „Ūkininko patarėjo“ priedas 1937–1940 m. ir nuo 1990 m. Kaune.
Istorija
1937–1940 m. du kartus per mėnesį leido Žemės ūkio rūmai. Rašė sveikatos, šeimos, švietimo, auklėjimo klausimais, spausdino įvairius praktinius patarimus. Išėjo 99 numeriai.
Lietuvos moterų savaitinis laikraštis, leidžiamas nuo 1990 m. balandžio mėn. Kaune, kaip atkurtas 1937–1940 m. ėjęs to paties pavadinimo leidinys. Iki 1992 m. ėjo kaip savaitraščio „Ūkininko patarėjas“ priedas, vėliau savarankiškas, nuo 2011 m. – žurnalas. Rašo namų ūkio, buities ir šeimos klausimais. Tiražas 1990 m. – 67 000 egz., 1997 m. – 50 800 egz., 2010 m. – 20 000 egz.
Karo ligoninės gydytoja
Karo ligoninės gydytoja – 1976 m. sukurta komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Edwige Fenech.
Turinys
Nenorėdamas būti paimtas tarnauti į kariuomenę, Džanis apsimeta sergančiu ir patenka į karo ligoninę. Čia jis sutinka būrį tokių pat simuliantų, siekiančių bet kokia kaina išvengti tarnybos ir gražią seksualią gydytoją Eleną, kurios pagrindinis tikslas – demaskuoti apsimetėlius.
Japonai
Japonai (日本人; Nihonjin, Nipponjin) – tauta, susiformavusi dabartinės Japonijos teritorijoje , kalbanti japonų kalba. Pasaulyje yra apie 130 mln. japonų kilmės žmonių. Daugiausiai japonų gyvena Japonijoje (127 mln.). Taip pat daug japonų gyvena Brazilijoje ir JAV. Japonų kilmės žmonės gyvenantys užsienyje vadinami Nikkeijin (日系人?). Terminas „japonai“ gali būti vartojamas, tam tikrame kontekste, kalbant apie Jamato žmones, Ainu ir Riūkiū gyventojus.
Kalba
Japonų kalba priklauso japonų kalbų šeimai, kuri kartais laikoma izoliuota kalba. Ji susijusi su okinavų kalba (Riūkiū kalbos) ir siūloma abi kalbas priskirti Altajaus kalboms. Japonų kalba naudoja trigubą rašto sistemą: hiragana, katakana ir kandži. Japonijoje suaugusiųjų raštingumas didesnis nei 99 %.
Religija
Japonų religija yra tradiciškai sinkretinė, sudaryta iš budizmo ir šintoizmo elementų. Šintoizmas yra politeistinė vietinė japonų religija be literatūrinio kanono. Šintoizmu savo pretenzijas į sostą grindė Japonijos imperatoriškoji šeima ir 1868 m. jis tapo valstybine religija (tai buvo panaikinta per amerikiečių okupaciją 1945 m.).
Mahajana budizmas atėjo į Japoniją VI a. ir suskilo į daugybę sektų. Dabar populiariausia sekta japonų tarpe yra Jodo Šinšu įkurta Šinran.
Dauguma japonų (84 %-96 %) išpažįstą tiek budizmą, tiek šintoizmą. Japonų religingumas nukreiptas į mitologiją, tradicijas, aktyvumą bendruomenėje nei į moralinį vedlį gyvenime.
Literatūra
Kai kurie rašto žanrai atsirado Japonijoje ir su ja siejami. Tarp jų yra haiku, tanka ir „Aš“ novelė, bet dabartiniai japonų rašytojai vengia šių žanrų. Istoriškai daugybė literatūros kūrinių siekė pagauti ar susisteminti tradicines japonų vertybes ir estetiką. Garsiausi iš tokių kūrinių yra Sakmė apie princą Gendži, kurią parašė Murasaki Shikibu 1021 m., apie Hejan rūmų kultūrą, Miyamoto Musashi Penkių žiedų knyga apie karinę strategiją, Macuo Bašio Oku no Hosomiči (1691 m.), kelionių literatūra, ir Džuničiro Tanizaki esė „Pagerbiant šešėlius“ (1933 m.), kuris supriešina Rytų ir Vakarų kultūras.
Kai Japonija atsivėrė Vakarams 1854 m., japonai parašė daug knygų tokia tema anglų kalba. Tokioms knygoms priklauso Nitobe Inazo Bušido: Japonijos siela (1900 m.) apie samurajų etiką, Okakura Kakuzo Arbatos knyga (1906 m.), kuri aptaria arbatos ceremonijos filosofinę prasmę. Vakariečiai irgi su įvairia sėkme bandė įvertinti japonų kultūrą. Vienas iš žymiausių ir daugiausiai ginčų sukėlusių bandymų yra Ruth Benedict Chrizantema ir kardas (1946 m.).
XX a. rašytojai parodė pokyčius japonų visuomenėje. Žymiausi to meto autoriai yra Nacume Soseki, Džuničiro Tanizaki, Osamu Dazai, Yasunari Kawabata, Fumiko Enči, Yukio Mishima ir Ryotaro Šiba. Dabartinėje Japonijoje labai vertinami Ryu Murakami, Haruki Murakami ir Banana Yoshimoto.
Menas
thumb|175px|left|[[Momotaro, japonų literatūros ir folkloro veikėjo, lėlė.]] Dekoratyvinis menas Japonijoje siekia priešistorinius laikus. Džiomon keramika kartais turi labai įmantrių papuošimų. Jajoi laikotarpyje menininkai gamino veidrodžius, ietis ir ceremoninius varpelius, vadinamus dotaku. Vėliau pilkapiai kofun išsaugojo ypatingą keramiką hanivą ir sienų piešinius.
Nuo Nara laikotarpio suklestėjo dailė, kaligrafija ir skulptūra veikiant stipriai konfucianizmo ir budizmo įtakai iš Korėjos ir Kinijos. Tarp to meto pasiekimų yra Horudžis ir Jakuši-dži, budistinės šventyklos Nara prefektūroje. Nutrūkus oficialiems ryšiams su Tang dinastija IX a., japonų meną mažiau įtakojo Kinija.
Kilmingieji naudojo prabangų meną ir drabužius papuošti rūmų gyvenimą ir nors tuo metu jų luomas buvo negausus ir nestiprus, išliko daug tų laikų meno pavyzdžių. Po to, kai per Gempei karą buvo užpultas ir sudegintas Todai-dži, buvo įkurtas specialus restauracijos biuras ir Todai-dži tapo svarbiu meno centru. Svarbiausi to meto meninnkai buvo Unkei ir Kaikei.
Muromači laikotarpiu tapyba padarė pažangą atsiradus rašalo ir teptuko technikai, kurios atsiradimą įtakojo dzenbudizmas ir praktikavo tokie meistrai kaip Sesshū Tōyō. Sengoku laikotarpiu dzenbudizmo principai buvo įkomponuoti į arbatos gėrimo ceremoniją. Edo laikotarpiu Kano mokyklos daugiaspalviai ekranai buvo labai įtakingi dėl galingų patronų (tarp kurių buvo Tokugavos). Populiarūs menininkai kūrė ukiyo-e trinkelių antspaudus, kuriuos pardavinėjo paprastiems žmonėms klestinčiuose miestuose. Imari puodai buvo labai vertinami netgi Europoje.
Teatre No yra tradicinė kukli dramos forma, atsiradusi tendeme su Kiogen farsu. Palyginti su rafinuotu No paprastumu kabuki, „spalvų sprogimas“, naudoja visus įmanomus scenos triukus pasiekti dramatinį efektą. Vaidinimai vaizduoja tokius sensacingus įvykius kaip savižudybės ir dažnai tą patį įvykį vaizduoja kabuki ir bunraku lėlių teatras.
Nuo Meidži restauracijos Japonija priėmė vakariečių kultūros elementus. Dabar japonų menas varijuoja nuo tradicinio iki vakariečių sekimo, o j-pop, anime ir manga rado gerbėjų visame pasaulyje.
Ilgalaukiai (Biržai)
Ilgalaukiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vabalninko.
Bielsko Šv. Archangelo Mykolo cerkvė
'''Bielsko Šv. Archangelo Mykolo cerkvė'''  – cerkvė, esanti Bielsko mieste. Cerkvė priklauso Bielsko Šv. Archangelo Mykolo parapijai. Cerkvė pastatyta 1789 metais. 1976 m. lapkričio 19 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Bielsko Rūpestingosios Dievo Motinos cerkvė
Bielsko Rūpestingosios Dievo Motinos cerkvė  – cerkvė, esanti Bielsko mieste. Cerkvė priklauso Bielsko Rūpestingosios Dievo Motinos parapijai. Cerkvė pastatyta 2010 metais.
Šiaulių ekonomija
thumb|290px|Šiaulių ekonomijos dvaro parkas šiandien thumb|290px|Šiaulių dvaro arklidėse šiandien įsikūręs [[Šiaulių apygardos teismas]]
Radvilos valdymas
„…davėme tą Šiaulių valsčių minėtam ponui rūmų maršalui laikyti ir naudotis iki gyvos galvos… su visais to valsčiaus miesteliais, Šiauliais, Joniškiu, Žagare ir Radviliškiu, su bajorais, keliuočiais, raitininkais ir su jų valdomis ir žemėmis, su visų Šiaulių valsčiaus vaitysčių valstiečiais, prievolininkais ir sėsliais…, su piniginiais mokesčiais, su medaus duokle, su rugių, avižų ir šieno dėklą, su kitais visais mokesčiais…“
Tačiau 1572 m. Žygimantas Augustas mirė, pasibaigė Gediminaičių dinastija ir Lenkijos ir Lietuvos valstybėje prasidėjo renkamų valdovų epocha. Iškilo jų ir jų dvarų išlaikymo problemos – naujieji svetimšaliai valdovai neturėjo valstybėje nuosavų žemės valdų, bajorija akylai sekė, kad jie nepainiotų valstybės ir savo iždų. 1589 m. valstybės seimas priėmė įstatymą, vadinamąją konstituciją „Nutarimas dėl karaliaus pajamų LDK“, kuriuo karaliaus stalui priskiriami:
„…Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje Gardinas su viskuo, Šiauliai su viskuo post decessum moderni possessoris, Brestas su Kobrinu su viskuo, Alytus su viskuo. Ir senieji muitai turi būti niekam kitam neatiduoti, kad iš jų eitų pajamos LDK iždui, tačiau paliekant kiekvienam teisę juos rinkti, jei ši teisė senesnė už šią konstituciją“.
Šiaulių valsčius 1589 m. dar nebuvo paverstas ekonomija. Konstitucija dėl to buvo priimta, bet valsčių tebevaldė M. K. Radvila, jo administracija čia dirbo kaip ir anksčiau. Tai liudija keli išlikę 1579 – 1597 m. Upytės pavieto valstybinių mokesčių rinkikų kvitai, išduoti mokesčius surinkusiems Radvilos pareigūnams. Nors Šiaulių valsčius priklausė Žemaičių seniūnijai, valstybinius mokesčius dėl nežinomų priežasčių mokėjo kartu su kaimyniniu Upytės pavietu.
Mokesčių byla
Dėl vieno šių mokesčių, pastočių pinigų, LDK iždas 1600 m. iškėlė bylą Šiaulių, Joniškio ir Žagarės miestelėnams. Pastočių prievolė – tai transporto paslaugos valstybės ir valdovo reikalams. Tekdavo gabenti pasiuntinius, savo ir svetimų valstybių, paštą ir pan. Ten, kur šių paslaugų iš valdinių nereikėjo, vietoje pačių pastočių buvo renkami pastočių pinigai. Šiaulių valsčiaus miestelėnai šio mokesčio nemokėjo nuo 1572 m. ir per 25 metus, iki 1597 m. iždui įsiskolino 664 kapas ir 15 lietuviškų grašių (39855 grašius). Bet į valdovo teismą 1600 m. balandžio 19 d. stojo ne miestelėnai, o jų ponas M. K. Radvila. Teisme ėjo ginčas, kam turi atitekti pastočių pinigai – iždui, ar valsčių su visomis pajamomis gavusiam valdyti laikytojui. Valdovas parėmė iždo pretenzijas ir, atleidęs nuo skolos, nusprendė, kad ateityje Šiauliai, Joniškis ir Žagarė turės tuos pinigus mokėti į LDK iždą. Po poros metų jis pakeitė nuomonę ir 1602 m. sausio 25 d. raštu leido M. K. Radvilai šiuos pinigus pasilikti sau. Miestelėnams gi buvo tas pats, ar į Radvilos kišenę, ar į valstybės iždą pastočių pinigai eis – jie juos mokėti turėjo bet kuriuo atveju.
Ekonomijos steigimas
Tik po M. K. Radvilos mirties 1616 m. Šiaulių valsčius sugrįžo į valdovo rankas ir buvo pertvarkytas į ekonomiją. Į Šiaulius buvo atsiųsti valdovo revizoriai Petras Valavičius ir Mikalojus Brolnickis. Jie su pagalbininkais dirbo 3 metus, per tą laiką parengė ir 1619 m. paskelbė ekonomijos nuostatus, inventorių, nemažai kitų aktų. Šie nuostatai ir inventorius neišliko, jie minimi vėlesniuose aktuose. Aiškėja, kad, sudarant nuostatus, buvo sekta 1557 m. Valakų nuostatais, jie čia vadinami „Augusto nuostatais“, turint galvoje juos paskelbusį Žygimantą Augustą.
Ekonomija buvo padalinta į traktus, šie į vaitystes. Nuostatuose aptarta ekonomijos valdymo tvarka, jos pareigūnų pareigos, valdinių prievolės. Inventoriuose aprašoma valda, surašomi valdiniai, nurodomas jų naudojamos žemės kiekis, pagal jį būdavo apskaičiuojamos prievolės. Nuostatai ir inventorius buvo svarbiausi aktai, reguliuojantys valdinių ir administracijos santykius, jie turėjo būti privalomi tiek vieniems, tiek kitiems.
Žemių perdalijimas
Šiaulių valsčius – Žemaičių seniūnijos administracinis vienetas nebuvo tapatus Šiaulių valsčiui kaip feodalinei valdai. Jo teritorijoje buvo įsiterpusi viena kita bajorų valda, ligtoliniai valdovai žemės valdomis su ten gyvenančiais valstiečiais apdovanojo bažnyčias. Verčiant valsčių ekonomija, reikėjo sutvarkyti santykius su kitais valsčiaus žemvaldžiais, sutikrinti valdų ribas. Tai tiesiogiai palietė ir Šiaulius. Čia susiklostė nemaža bažnyčios jurzdika – bažnyčiai priklausanti miesto dalis. Revizoriai 1617 m. susitarė su Žemaičių vyskupystės vadovais, Šiaulių klebonu ir susikeitė valdiniais. Bažnyčia, jau turėjusi kaimus netoli Šiaulių – Vijolių, Verdulių ir Gegužių, dabar dar gavo ir Lieporius – kaimą su 30 valakų žemės ir dar 8 valakais bei 24 margais užsieniuose. Mainais ekonomijai atiteko beveik visa bažnyčios jurzdika Šiauliuose, klebonui liko tik bažnyčios, klebonijos ir mokyklos sklypai. Po mainų visi Šiauliai buvo suvienyti vienoje feodalinėje valdoje.
Joniškio privilegija
Tuo pačiu metu kitas valsčiaus miestas Joniškis ėmė rūpintis Magdeburgo teisių privilegija, ir 1616 m. Zigmantas Vaza šią privilegiją jam suteikė. Joniškis tapo savivaldžiu miestu ir išsilaisvino iš tiesioginės valdos savininko priklausomybės. Šiauliai tokios privilegijos tuomet negavo. Vietoj privilegijos revizoriai 1619 m. paskelbė Šiaulių miesto nuostatus. Šie nuostatai buvo pakartoti bei papildyti 1635 m. ir 1639 m. Juose buvo įrašyta tiesioginė Šiaulių miesto priklausomybė nuo ekonomijos administracijos.
Valstybinis dvaras
Revizorių sutvarkyta ekonomija buvo atiduota valdyti naujam laikytojui – LDK pakancleriui Jarašiui Valavičiui, tik kitomis sąlygomis – jis už administravimą turėjo gauti kas dešimtą grašį, 10 % pajamų. Ekonomijų laikytojai privalėjo atsiskaityti su valdovo iždu, jų veiklą nuolat kontroliavo valdovo siunčiami revizoriai, valdinių ir administracijos ginčus sprendė komisarai. Nors ilgainiui ne visų pradinių nuostatų buvo laikomasi, tokios sistemos dėka valstiečių ir miestelėnų gyvenimo sąlygos buvo geresnės, negu privačiose valdose ar iki gyvos galvos valdyti atiduodamose seniūnijose.
1768 m. Šiaulių ekonomijos valdytojas Antanas Tyzenhauzas ekonomiją padalino į keturias dalis:
Kiekviena tokia gubernija savo ruožtu buvo suskirstyta į raktus. Raktą sudarė dvaras su jam priklausančiais sodžiais. Ekonomijos Šiaulių gubernijos centriniam dvarui prigijo Gubernijos vardas.
Ekonomijos rūmai
Patikimų žinių, kaip atrodė pirmasis Gubernijos dvaras ant buvusio Vinkšnos ežero kranto, mažai, tik užsimena apie jį ir Šiaulių ekonomijos istorijos autorius Mauricijus Griškevičius. Ekonomijos rūmuose Gubernijoje buvo įsikūrusi dvarų administracija, čia lankydavosi ekonomijos valdytojai ir nuomotojai.
1657 m. švedai rūmus sudegino, bet jau 1680 m. dvare vėl stovėjo du gyvenamieji namai, kuriuose gyveno aukštieji ir žemieji Ekonomijos pareigūnai, keli ūkiniai pastatai ir kalėjimas. Dvarą supo daržai ir vyšnių sodas. Netoliese buvo palivarko pastatai. 1736 m. dvaro rūmai vėl sudegė, 1738 m. naujų mūrinių rūmų statyba buvo pradėta, bet nepabaigta pritrūkus lėšų, kai dėl karaliaus karūnos kovojo Augustas III ir Stanislovas Leščinskis.
Vėliau ekonomijos būstinė perkelta į Šiaulius, į Didždvarį, kur buvo pastatyti nauji mediniai rūmai prie dabartinės Vilniaus gatvės ir vasaros rezidencija (dabar Šiaulių universiteto Menų fakultetas). Ekonomijos rūmai nugriauti 1926 m.