cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šiaulių Juliaus Janonio gimnazija
Istorija
Mintis Šiauliuose atidaryti gimnaziją užgimė dar 1838 m. Šiaulių apylinkių dvarininkai norėjo, kad būtų patogiau mokyti savo vaikus. Tada kreipėsi i vyresnybę tarpininkauti dėl gimnazijos įsteigimo ir žadėjo remti lėšomis. Kai kurie dvarininkai įsipareigojo per trejus metus sumokėti po 30 kap. nuo kiekvieno baudžiauninko, o turtingesni (Rozenas, Livenas, Medemas, Platonas Zubovas, Baranovas ir kiti – iš viso 22 asmenys) pareiškė paaukosią ir stambesnes sumas gimnazijos statybai. Šiaulių žydų visuomenė įsipareigojo paaukoti 30 000 rublių asignacijomis. Joniškio žydai paaukojo 90 rublių.
1839 m. rugpjūčio 19 d. apskrities dvarininkijos pirmininkas Kaunackis surašė aktą: „Pasiūlius p. Kaunackiui ir jam mielai sutikus įkurti reikšmingą įstaigą, kad mūsų miestas toliau augtų, išrenkame sklypą gimnazijos pastatui Šoseinaja gatvėje, vadinamoje Gytarių (dabar Tilžės g. 137), tarp miesto gyventojo žydo Šimelio Ovsejevičiaus, Jono Mackevičiaus ir dvarininko Jono Jakševičiaus, pagal gatvę 30 sieksnių ir į gilumą 56 sieksnius“. Už sklypą sumokėta per 400 rublių.
1846 m. kovo 22 d. akte užfiksuota, kad aukotojo J. Jakševičiaus sūnūs ir dar dvi jų kartos bus atleidžiami nuo mokesčio už mokslą, jeigu mokysis gimnazijoje. Jonas Jakševičius – pirmosios lietuvių režisierės Stanislavos Jakševičiūtės-Venclauskienės tėvas. Ji užaugino daug našlaičių, todėl tiems, kurie mokėsi berniukų gimnazijoje, buvo suteikiama Jakševičiaus pavardė.
1839 m. pabaigoje dvarininkai, pakeitus žydų aukotas asignacijas sidabru, iš viso suaukojo 19 761,36 rb. 1840 m. gruodžio 10 d. Vilniaus generalgubernatorius davė sutikimą gimnazijos statybai.
1844 m. Baltarusijos mokymo apygardos įgaliotinis kreipėsi į vyriausybę dėl Svisločės gimnazijos perkėlimo į Šiaulius. Gardino gubernijoje buvo trys gimnazijos, o Kauno gubernijoje tik viena – Kaune, perkelta iš Kražių. Pareiškime nurodoma, kad Žemaitijos dvarininkai siunčia vaikus mokytis į Mintaują, kur jie negauna „rusų dvasios“ išsilavinimo.
Komitetas nurodė tokias priežastis:
1845 m. rugsėjo 11 d. gautas vyriausybės leidimas Svisločės gimnaziją perkelti i Šiaulius, o bajorų mokyklą – iš Šiaulių į Svisločę (Švietimo ministerijos raštas 1845 m. rugsėjo 15 d. Nr. 8994 Baltarusijos srities švietimo įgaliotiniui).
Tikrasis pačiulis
Tikrasis pačiulis (Pogostemon cablin) − notrelinių (lūpažiedžių) šeimos daugiametis žolinis, vaistinis augalas arba puskrūmis, kilęs iš Pietryčių Azijos.
Šiaulių Juliaus Janonio gimnazija
Istorija
Dėl statybos medžiagų tartasi su dvarininku Karpiu ir Zaksu, bet jie atsisakė. Statybai reikėjo plytų. 1844 m. pasiūlyta nugriauti dvarininkui Ignui Vitkevičiui priklausiusį apleistą bažnyčios pastatą. Dvarininkijos atstovo grafo Tuluz-Lotreko pavedimu dvarininkų mokyklos prižiūrėtojas Jurkovskis ir dvarininkų bendruomenės sekretorius Moro apžiūrėjo Vitkevičiaus sodyboje Pašiaušėje (23 varstai nuo Šiaulių) apleistą jėzuitų bažnyčią.
Tikrasis pačiulis
Pačiulis kilęs iš Filipinų salų. Jis auginamas Javos, Sumatros, Rejunjono, Singapūro, Seišelių ir Filipinų salose. Pagrindinis stiebas 70–100 cm aukščio, kero skersmuo 70–120 cm. Lapai priešiniai, tamsiai žali, plačiai kiaušiniški. Žiedai balti arba blyškiai alyviniai, susitelkę varputėmis arba menturiais. Vaisius − riešutėlis. Iš pačiulio lapų gaunamas eterinis aliejus, o džiovintais lapais naikinami vabzdžiai.
Šiaulių Juliaus Janonio gimnazija
Istorija
1845 m. liepos 21 d. pradėtas statyti dviejų aukštų mūrinis pastatas. 1850 m. rugpjūčio 15 d. statyba baigta. Priėmimo akte nurodyta, kad prie gimnazijos pastato jungiasi du mūriniai šoniniai fligeliai. Apie jokius kitus pastatus akte neužsimenama. Teritorija neaptverta, nebuvo net jokios daržinės sukrauti malkoms. Gimnazijos statybai surinkta 20 212 rb 38 kp, iš valstybės iždo išmokėta 20 319 rb 96 kp. Kadangi statyba kainavo 44 264 rb 7,5 kp, tai trūkstamus 3 659 rb 73,5 kp sumokėjo grafas de Tuluz-Lotrekas, kuriam jie 1854 m. grąžinti iš valstybės iždo.
1850–1851 mokslo metai praėjo besiruošiant perkelti gimnaziją iš Svisločės. Šios gimnazijos direktorius prašė atidėti perkėlimą, kadangi mokytojai su savo gausiomis šeimomis negali Šiauliuose rasti butų, be to, jie labai brangūs. Buvo nutarta iš Svisločės inventoriaus nevežti, palikti bajorų mokyklai, o Šiauliuose gimnazijai palikti iškeliamos bajorų mokyklos inventorių.
Tikrasis pačiulis
Pačiuliai dėl stipraus, specifinio kvapo šimtus metų naudojami kvepaluose, smilkaluose, kaip vaistai ir kaip vabzdžius atbaidančios medžiagos. Žodis pačiulis kilęs iš tamilų kalbos patchai, kuris reiškia žalias ir ellai − lapai. Pačiuliai mėgsta karštį, bet auga paunksmėje. Nudžiūna, jei jiems pritrūksta vandens, tačiau palaistyti iškart atsigauna. Žiedai kvepia stipriausiai. Pačiulius įmanoma dauginti sėklomis, tačiau jos tokios trapios, jog gabenant suyra, todėl pačiuliai dažniausiai dauginami ataugomis.
Šiaulių Juliaus Janonio gimnazija
Istorija
Liepos 8 d. iš Svisločės išvyko pirmas transportas – į Šiaulius atgabenta 2 tūkstančiai tomų knygų. Liepos pabaigoje į Šiaulius išvyko gimnazijos direktorius Nikolaj Vasiljevič Častnikov. 7 mokytojų šeimoms išmokėta po pusę metų atlyginimo persikėlimui, o nevedusiems – po 80 rublių.
Tikrasis pačiulis
Pačiulių eterinis aliejus gydo nuo odos infekcijų. Jis gerai susitvarko su grybelinėmis ir bakterinėmis infekcijomis, kovoja su virusais. Pačiulių eterinis aliejus itin tinka plaukams, ypač suveltiems, prižiūrėti.
Šiaulių Juliaus Janonio gimnazija
Istorija
1851 m. rugpjūčio 30 d. Šiaulių gimnazija atidaryta. Apie šį įvykį direktorius pranešė Baltarusijos mokslo apygardos generaladjutantui Iljai Gavrilovičiui Bibikovui.
Spalio 1 d. gimnazijoje buvo 297 mokiniai, kurie paskirstyti taip:
Pirmaisiais mokslo metais gimnazijoje dirbo direktorius N. V. Častnikov, inspektorius N. V. Družinin, pravoslavų šventikas P. A. Možaiskij, katalikų kunigas K. Mažonavičius, rusų kalbos mokytojas V. F. Lebedkin, lotynų kalbos mokytojas N. R. Sakovič, matematikos mokytojai V. O. Kondratovič ir A. P. Gladkij, istorijos mokytojas F. P. Chodzinskij, teisės mokytojas P. D. Kozlovskij, geografijos mokytojas F. O. Ribinskij, vokiečių kalbos mokytojas L. I. Valc, prancūzų kalbos mokytojas B. B. Rei, piešimo ir dailyraščio mokytojas M. I. Prževalskij. Dar dirbo ateinančių mokinių prižiūrėtojai, raštvedys, gydytojas, sargai.
Tai buvo rusiška mokymo įstaiga, atidaryta turtingųjų ir kilmingųjų vaikams. Panaikinus baudžiavą, gimnazijoje vis daugiau atsiranda valstiečių vaikų. Nuo 1871 m. veikė kaip pilna VII klasių klasikinė gimnazija. Visi bendrojo lavinimo dalykai dėstomi rusų kalba. Nepaisant stiprios rusinimo politikos, gimnazijoje brendo tautinio atgimimo idėjos ir daugelis moksleivių, dar gimnazijoje pradėję visuomeninę kultūrinę veiklą, vėliau tapo žinomais Lietuvos žmonėmis.
Iki 1881 m. pastate niekas nepasikeitė. 1881 m. inspektoriaus bute įrengtos klasės, o inspektorius išsikėlė į gimnazijai priklausiusį namą. Greitai gimnazijos patalpos pasidarė ankštos. Įvedus gimnastikos pamokas, prireikė specialios patalpos, nes pamokų vedimas koridoriuose trukdė dirbti. 1893 m. kieme pastatytas medinis pastatas specialiai gimnastikos pamokoms, išstovėjęs iki II pasaulinio karo.
Gerinant sąlygas religiniam auklėjimui, 1897 m. atidaryta cerkvė, įrengta dviejose II aukšto klasėse, fasadinėje pusėje. Cerkvė pavadinta stebukladario Sergijaus Radonežskio vardu. Ikonostasas užsakytas Peterburge ir padarytas vadovaujant žinomam architektui Nabokovui. Gimnazijos kiemas iš trijų pusių apsodintas kaštonų ir klevų alėjomis, o fasado pusėje išgristas akmenimis.
Pirmojo pasaulinio karo metais gimnazija išblaškyta po Rusiją. Dalis mokinių perkelta į Tulą, dalis – į Voronežą, vėliau – į Tarusą (Kalugos gubernija). 1914 m. Šiauliuose pradeda veikti lietuviška gimnazija. Iš pradžių kūrėsi sunkiai: nebuvo patalpų, trūko mokytojų, vadovėlių ir kt. Nuo 1920 m. gimnazija suvalstybinama ir pavadinama Šiaulių valstybine gimnazija.
Nepriklausomos Lietuvos laikotarpiu gimnazijoje dirbo žinomi pedagogai: matematikas Jonas Murka, filosofas Jonas Šliūpas, poetai Stasys Anglickis, Petronėlė Orintaitė, istorikė Vanda Daugirdaitė-Sruogienė, dailininkai Irinarchas Ananjevas, Teofilis Petraitis, skulptorius Petras Aleksandravičius, literatai Viktoras Katilius, Mečislovas Vasiliauskas, Jonas Trečiokas, Jonas Adomaitis, Jaroslavas Rimkus, Vaclovas Rubežavičius, Adolfas Raulinaitis, Vladas Markauskas, Antanas Krausas, Stanislovas Jurevičius, Anatolijus Herlitas ir kiti.
Gimnazijoje veikė klasikinės, realinės ir komercinės klasės. 1928 m., atsiskyrus mergaitėms, gimnazija pavadinama Šiaulių valdžios berniukų gimnazija. Nepriklausomos Lietuvos gyvavimo metais susikuria lietuviškos gimnazijos tradicijos, dirba žymūs pedagogai, gimnaziją baigia vėliau žinomi Lietuvos mokslo, meno ir kultūros darbuotojai.
Po Antrojo pasaulinio karo gimnazija perorganizuojama į vidurinę ir nuo 1946 m. pavadinama Juliaus Janonio vidurine mokykla. Nuo 1954 m. tampa mišria, o 1965 m. suteikiamas humanitarinis profilis. Pokario metais pagausėja mokinių. Prieš karą mokėsi ne daugiau kaip 600, o pokary, ypač paskutiniais metais, pagausėjo iki 1100 mokinių.
Gimnazijos, o vėliau vidurinės mokyklos auklėtinių ir mokytojų veikla visada buvo ryški ne tik Šiauliuose, bet ir visoje Lietuvoje bei užsienyje.
Svarbiausios datos
thumb|Gimnazijos muziejus
Mokiniai
thumb|200px|Abiturientų vinjetės mokyklos muziejuje thumb|200px|Tebūnie šviesa, 2008 m. Iš mokinių skaičiaus galima spręsti, kad Šiauliuose gimnazijos reikėjo – kasmet jų daugėjo. 1860 m. jau mokėsi 446 mokiniai. Daugiausia mokinių buvo 1861 m. – 571. Nuo tų metų mokinių skaičius ėmė mažėti. Tam turėjo reikšmės 1863 m. sukilimas. Daug mokinių dalyvavo sukilime, todėl 1863 m. liko tik 202 mokiniai. Mokinių padaugėjo nuo 1871 m., kai mokėsi apie 300–400 mokinių.
1868 m. sugriežtintos priėmimo sąlygos – imta daugiau žiūrėti stojančiųjų amžiaus. 1861 m. kovo mėnesį Pedagogų taryba svarstė priimamų mokinių amžiaus klausimą. Pasitaikydavo, kad I klasėje būdavo mokinių 18 ir net 20 metų amžiaus, o IV klasėje net 27–29 metų. Su tokiais vyrais labai sunku buvo susitvarkyti, todėl ir kreiptasi į Švietimo ministeriją apriboti stojančių amžių.
Dauguma mokinių sudarė dvarininkų ir valdininkų vaikai – apie 64 %. Valstiečių vaikų mokėsi apie 21 %, miestiečių vaikų – 13 %. 2 % sudarė dvasininkų ir kitokių visuomeninių grupių vaikai. Atidarius gimnaziją, valstiečių vaikų buvo apie 7 %, o 1863 m. jų buvo jau 36 %. Panaikinus baudžiavą, valstiečių vaikams susidarė sąlygos mokytis. 1887 m. Švietimo ministerija nurodė valstiečių vaikų priėmimą mažinti.
Gimnazijoje gausėjo pravoslavų tikėjimo vaikų (nuo 1 % iki 23 %). Katalikų tikėjimo visą laiką mokėsi daugiausia (apie 30 %). Liuteronių tikėjimo mokinių buvo apie 3–4 %, žydų (pirmą dešimtmetį) – 2 %, vėliau – iki 19 %.
1863 m. gimnaziją baigė 5 mokiniai, 1864 m. – 6, 1865 m. – 4, 1866 m. – 2. Vėliau baigusiųjų buvo daugiau.
Žymiausi mokiniai
(kada baigė, arba nutraukė mokslą)
Arua
Arua  – miestas šiaurės vakarų Ugandoje, netoli Kongo DR sienos, 190 km į vakarus nuo Gulu. Rajono centras. Plentai į Lirą, Jejų. Yra oro uostas. Maisto pramonė. Veikia ligoninė, kelių universitetų filialai, katalikų bažnyčia. Yra pabėgėlių iš Pietų Sudano stovykla.
Arua dominuoja nilotų kilmės tauta lugbarai.
Istorija
Kolonijiniais laikais Arua veikė kalėjimas.
Irena Gražulytė
Biografija
1950–1956 m. su tėvais gyveno tremtyje – Komijos autonominėje respublikoje, kur baigė dvi vidurinės mokyklos klases. 1956 m. su tėvais grįžusi į Lietuvą, mokėsi Kauno 8-ojoje vidurinėje mokykloje. Baigusi septynias klases, 1961–1965 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. A. Ragevičienė).
Kazys Bradūnas
Kazys Bradūnas (1917 m. vasario 11 d. Kiršuose, Alvito valsčius, Vilkaviškio apskritis – 2009 m. vasario 9 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse) – lietuvių poetas, publicistas.
Biografija
Mokėsi Vilkaviškio gimnazijoje, kurioje sukūrė pirmuosius savo eilėraščius. 1937 m. įstojo į Kauno Vytauto Didžiojo universitetą studijuoti lietuvių kalbos ir literatūros. 1943 m. baigė Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. Universitete puikiai sutarė su kitais lietuvių rašytojais, poetais: Vytautu Mačerniu, Bronium Krivicku ir kt.
Irena Gražulytė
Biografija
1965–1970 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. Konrado Kavecko klasė). Studijų metais buvo berniukų choro „Ąžuoliukas“ parengiamosios grupės vadovė (1967–1968 m.), Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro „Tauras“ chormeisterė (1968–1970 m.) ir Vilniaus 4-osios vaikų muzikos mokyklos mokytoja.
Konservatoriją baigusi su pagyrimu, paskirta dėstyti Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje. 1971–1973 m. – Kauno Jono Jablonskio vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja. 1972–1987 m. – Kauno kultūros darbuotojų profsąjungos mišriojo choro „Leliumai“ chormeisterė. Meno vadovui ir dirigentui A. Petrauskui padėjo parengti koncertines programas, dirigavo koncertuose Lietuvoje, Vokietijoje, Rumunijoje, Airijoje.
Kazys Bradūnas
Biografija
1937–1938 m. redagavo žurnalą „Ateitis“. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. Iš pradžių apsigyveno Vokietijoje, 1949 m. persikėlė į JAV. Gyveno Baltimorėje, Čikagoje. Išeivijoje daug dirbo Lietuvos kultūros labui: 1951 m. suredagavo poezijos antologiją „Žemė“, nuo 1952 m. dirbo žurnalo „Literatūros lankai“ redakcijoje, nuo 1961 m. redagavo dienraščio „Draugas“ savaitinį kultūrinį priedą. Atkūrus nepriklausomybę 1994 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1994 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Eilėraščius pradėjo rašyti dar gimnazijoje, o pirmąją knygą išleido 1943 m. JAV su kitais redagavo veikalus „Lietuvių literatūra svetur, 1945–1967 m.“ (1968 m.), „Lietuvių egzodo literatūra 1945–1990 m.“ (1992 m.), parašė libretą D. Lapinsko operai „Magnus Dux“ (1984 m.).
Lazdijai (kaimas)
Lazdijai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, prie vakarinio Lazdijų miesto pakraščio. Seniūnaitijos centras.
Irena Gražulytė
Biografija
1987–1992 m. – Kauno akademinių klinikų moterų choro „Kanklės“ meno vadovė ir dirigentė. Chorą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, su juo dalyvavo koncertuose.
Nuo 1987 m. – Kauno miesto dainų švenčių dirigentė, nuo 1995 m. – Lietuvos chorų sąjungos Kauno miesto tarybos narė. 1987 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Rentgenis
Rentgenis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Rg, eilės numeris 111. Tai dirbtinis, natūraliai Žemėje nerandamas elementas, stabiliausio izotopo masė – 283, pusėjimo trukmė yra dešimt minučių.
Antanas Kvedaras
Antanas Kvedaras (1887 m. spalio 3 d. Žiuriuose, Žagarės valsčius – 1967 m. balandžio 12 d. Kaune, palaidotas Panemunės kapinėse) – miškininkas, vienas pirmųjų Lietuvos aplinkosaugininkų.
Biografija
Dalyvavo 1905–1907 m. revoliuciniuose įvykiuose, bendradarbiavo socialdemokratų žurnaluose „Naujoji Gadynė“, „Skardas“ ir juos platino. 1907–1917 m. gyveno Šveicarijoje, Belgijoje, JAV. 1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis. Už antivalstybinę veiklą Lietuvos valdžios 1919 m. kalintas.
1923 m. baigė Dotnuvos žemės ir miškų ūkio mokyklą, dirbo miškininku Panemunės miškų urėdijoje. 1924–1940 m. Miškų departamento girininkas. 1926 m. organizavo miško kirtimą ūkiniu būdu. 1940–1941 m. Miškų departamento direktorius. Antrojo pasaulinio karo metus praleido Rusijoje.
1944–1946 m. Lietuvos miško pramonės liaudies komisaras. 1950–1961 m. Lietuvos miškų ūkio instituto direktorius. Rūpinosi Lietuvos miškininkystės ir ūkininkavimo tobulinimu. 1964 m. A. Kvedaro ir bendradarbių pastangomis ant Kauno marių kranto įkurta nauja miškinikų gyvenvietė – Girionys. 1950–1961 m. Lietuvos mokslų akademijos Gamtos apsaugos komisijos pirmininkas. Vienas Miškininkų draugijos steigimo iniciatorių; 1958–1961 m. jos pirmininkas. Paskelbė apie 50 mokslinių straipsnių.
Širšės
ir kt.
Širšės (Vespa) – plėviasparnių (Hymenoptera) vabzdžių gentis, priklausanti klostinių vapsvų (Vespidae) šeimai. Tai 14-35 mm dydžio vabzdžiai, turintys tipišką pilvelio piešinį, susidedantį iš tamsiai rudų ir geltonų skersinių dryžių.
Širšės – bendruomeniniai vabzdžiai, paplitę visoje Europoje, Azijoje, Afrikoje ir Amerikoje. Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje vapsvos nebuvo endeminiai vabzdžiai, o atsirado kartu su europiečiais.
Lizdas
thumb|200px|left|Širšių lizdo sandara Širšės savo lizdus daro iš susmulkintos medienos masės ir seilių, todėl jie atrodo kaip sulipdyti iš popieriaus. Tokius „popierinius“ lizdus įsirengia arba žemėje, arba medžių drevėse, pastogėse. Jų narveliai šešiakampiai, su į apačią nukreiptomis angomis, forma primena naminių bičių korį. Koriai dažnai sudaro keletą aukštų. Visas šis statinys iš lauko pusės apgaubtas tokia pat popierine mase ir kartais būna vaiko galvos dydžio. Savo lizdą širšės nuožmiai gina, todėl artintis prie jo nesaugu.
Lizdą statyti pradeda peržiemojusi apvaisinta patelė. Iš pradžių ji įrengia tik keletą narvelių. Be to, ji rūpinasi jaunomis lervomis, kurias maitina susmulkintais vabzdžiais. Kai iš lervų išsivysto smulkios širšės, tada jos toliau tęsia lizdo statybą, rūpinasi maisto rinkimu ir kitos kartos jauniklių auginimu. Per vasarą tokių darbininkių išsivysto iki keleto tūkstančių. Rudeninės kartos vabzdžiai pasiekia motinos dydį ir deda neapvaisintus kiaušinius, iš kurių išsivysto patinai. Iš motinos sudėtų kiaušinių rudenį išsivysto patelės, kurios apvaisintos žiemoja, o patinai ir darbininkės miršta.
Rūšys
Iš viso apie 20 rūšių.
Lietuvoje yra tik viena širšių rūšis:
Seniau buvo priskiriama ir paprastoji vapsva (Vespula vulgaris), germaninė vapsva (Vespula germanica) (15-20 mm dydžio vabzdys, lizdą įsirengia žemėje) bei rudoji vapsva (Vespula rufa) (15-20 mm dydžio, pilvelio pamatas raudonas).
Szerszeń
Kininis abras
Kininis abras (Abrus cantoniensis) – Faboideae pošeimio abrų (Abrus) genties augalų rūšis.
Lilehameris
Lilehameris − miestas Norvegijoje, Oplano apskrityje, prie Mjosos ežero; 180 km nuo sostinės Oslo. Garsus didžiausiu Šiaurės Europoje muziejumi po atviru dangumi, su 185 tradiciniais norvegų pastatais.
Sportas
Lilehameris išgarsėjo kaip XVII žiemos olimpinių žaidynių vieta.
Lilehameryje daug muziejų ir galerijų, sporto salių ir aikštynų. Tačiau labiausiai Lilehamerio regionas garsėja slidinėjimo trasomis ir puikiais žiemos sportui pritaikytais sporto įrenginiais. Lilehameryje yra geriausios slidinėjimo trasos Šiaurės Europoje, kurių ilgis siekia 350 km.
Lilita
thumb|150px|Lilita ([[1892 m.) John Collier paveikslas]] Lilita – nakties demonė žydų mitologijoje. Jos dėka pasaulyje atsirado ligos ir mirtis. Lilita siejama su Mesopotamijos mitologijos lilītu demonėmis, kurios, kaip buvo tikima, ypač pavojingos nėščioms moterims ir kūdikiams.
Žydų mitas
Penkiaknygėje žmogaus sukūrimas aprašomas du kartus, todėl laikui bėgant žydų mitologijoje kilo mitas, kad pirmąja Dievo sukurta pora buvo Adomas ir Lilita. Tačiau Lilita nenorėjo paklusti savo vyrui, laikydama save tokiu pačiu Dievo kūriniu, kaip ir Adomas. Ištarusi slėpiningą Dievo vardą Lilita pakilo į orą ir nuskrido nuo Adomo.
Pastarasis paskundė Dievui savo pabėgusią žmoną. Tuomet Dievas siuntė tris angelus. Jie pavijo Lilitą prie Raudonosios jūros, tačiau ji griežtai atsisakė grįžti pas vyrą. Tuomet angelai atėmė iš jos kūną ir paliko tik dvasią. Nuo to laiko Lilita tapo demonų motina.
Adomui Dievas davė naują žmoną – Ievą.
Talmude Lilita aprašoma kaip nevedusių vyrų gundytoja.
Saulius Arvasevičius
Saulius Arvasevičius (g. 1964 m. spalio 4 d. Tauragėje) – Lietuvos žurnalistas, verslininkas.
Biografija
1982 m. baigė Alytaus 5-ąją vidurinę mokyklą, 1989 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
1987–1990 m. Lietuvos telegramų agentūros ELTA Pramonės ekonomikos informacijos skyriaus korespondentas, 1990–1991 m. savaitraščio „Atgimimas“ korespondentas, vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1991 m. įsteigė ir pradėjo leisti reklamos savaitraštį „Alio, reklama“, 1993 m. „Alio, Kaunas“, 1995 m. „Alio, liuks“, 2000 m. „Alio, Vakarai“, 2001 m. „Alio rinka“. UAB „Alio“ generalinis direktorius, laikraščio „Alio, reklama“ vyr. redaktorius ir leidėjas.
Vincas Greičius
Vincas Greičius (1887 m. rugsėjo 3 d. Kalnėnų k., Jurbarku apylinkė, Tauragės apskr. – 1950 m. sausio 7 d. CIevelande, OH – JAV), pedagogas, vargonininkas, chorvedys.
Biografija
Baigęs Jurbarko pradžios mokyklą, dirbo tėvų ūkyje, o apie 1904 m. atvyko į JAV ir apsistojo Čikagoje, IL. Netrukus įstojo į Šv. Kirylo ir Metodijaus kunigų seminariją Detroite, ML Kadangi jautė potraukį muzikai, 1906–1911 m. studijavo Valparaiso, IN, universitete, kur įgijo muzikos (fortepijono) mokytojo diplomą. Universitete redagavo studentų žurnalą „Jaunimo sapnai“, lietuvius studentus mokė kalbos ir rašybos, su „Keliaujančių" vyrų kvartetu rengė koncertus. Bendravo su kunigais, prisidėjo prie V. Kudirkos raštų leidybos.
1911 m. užėmė mokytojo vietą parapijos mokykloje Waukegane, IL.
Nuo 1912 m. iki mirties gyveno ir dirbo CIevelande. Apie 10 metų vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Jurgio ir keletą metų Dievo Motinos bažnyčiose. Šv. Jurgio parapijos mokykloje vaikus mokė skambinti fortepijonu, kurį laiką vadovavo Lietuvių teatrališkajam chorui. Susikūrus Vyčių 25 kuopai, daug metų vadovavo mišriajam chorui (30 moterų ir 24 vyrai). Choras populiarino lietuvių kompozitorių dainas, pastatė M. Petrausko operetę „Šventoji naktis“ ir operą „Birutė“. Buvo subūręs didelį jaunučių Vyčių chorą, berniukų ir mergaičių „Birutės“ chorą. Kurį laiką vadovavo chorui ir Akrone, OH. Su chorais organizavo koncertus, dalyvavo radijo laidose ir įvairiuose tautiniuose renginiuose. Savo namuose įkūrė knygyną, vaikus mokė skambinti fortepijonu ir anglų kalbos. Buvo pirmojo lietuviško savaitraščio „Santaika“ CIevelande redaktorius, daug rašė „Viltyje“, „Drauge“, „Darbininke“ ir „Garse". Harmonizavo lietuvių liaudies dainas, sukūrė nemaža dainų (dažnai savo paties tekstais), giesmių ir mišias.
Nuo 1934 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai.
V. Greičiaus žmona Stasė Vaikšnorytė-Greičienė (1894–1992) buvo dainininkė (sopranas), sūnus Vincas Greičius (1919–1993) smuikininkas, duktė Regina Greičiutė-Brazaitienė (g. 1915 m. rugsėjo 1 d. Klyvlende) vargonininkė ir chorvedė. Cleveland Music Settlement studijavo fortepijoną ir muzikos teoriją. 1943–1994 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Dievo Motinos lietuvių parapijoje Klyvlende. Statė operetes, ruošė koncertus, chorą parengė 1971 m. 4-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje, pati reiškėsi kaip dainininkė ir pianistė, turėjo savo fortepijono studiją.
Nuo 1933 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Mesjė 81
thumb|250px|M81 galaktika Mesjė 81 (arba M81, NGC 3031) – spiralinė galaktika, esanti Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra 11,6 mln. šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 6,9.
Šią galaktiką 1774 m. atrado vokiečių astronomas Johann Elert Bode. Tai viena ryškiausių galaktikų nakties danguje.
Žvaigždės Mesjė 81 spiralinėse vijose jaunos, susiformavusios per pastaruosius keletą mln. metų. Tai karštos melsvos žvaigždės. Visgi esama ir senesnės žvaigždžių populiacijos (žvaigždėdaros procesai prasidėjo prieš maždaug 600 mln. metų). Centriniame telkinyje (žymiai didesnis už Paukščių Tako centrinį telkinį) žvaigždės rausvos ir gerokai senesnės. Mesjė 81 galaktikos centre glūdi juodoji bedugnė, kurios masė siekia 70 mln. Saulės masių (~15 kartų masyvesnė už juodąją bedugnę, esančią Paukščių Tako galaktikos centre).
Vėželių apylinkė
Vėželių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurėje.
Socė
Socė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės vakarus nuo Narevo, apie 27 km į šiaurės vakarus nuo Hainuvkos ir apie 25 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Rudnios upė. Kaime stovi ''Šv. Proroko Elijašo'' cerkvė. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1560 metais. 1884 m. kaime pastatyta mokykla.
Niltavos
Niltavos (Niltava) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis.
Švelnusis abras
Švelnusis abras (Abrus mollis) – Faboideae pošeimio abrų (Abrus) genties augalų rūšis.
Mendė
thumb|right|250px|[[Delo lyga|Delo lygos žemėlapis. Pažymėta Mendė.]] Mendė  – buvęs senovės Graikijos miestas vakariniame Palenės pusiasalio krante (Chalkidikė) prie Termos įlankos. Mendė buvo netoli dabartinio Kalandros miestelio.
Gali būti, kad Mendę IX a. pr. m. e. pastatė kolonistai iš Eretrijos. Spėjama, kad pavadinimas kilęs iš žolės mėtos pavadinimo, nes mėtos apylinkėse iki šiol auga.
Didelės medienos atsargos, sidabro, aukso ir švino kasyklos leido Mendei sparčiai augti. Nuo VI a. pr. m. e. Mendė tapo vienu iš kelių miestų, valdžiusių prekybinius maršrutus Trakijos pakrantėse. Žinoma, kad būdavo sudaromi sandėriai prekybai su graikų kolonijomis Italijoje, ypač tiekiant garsų vietinį vyną Mendaeos oinos.
V a. pr. m. e. Mendė tapo vienu svarbiausių Atėnų sąjungininkų Delo lygoje. Mendė sumokėdavo per metus 6-15 Atikos talentų dydžio mokestį. 423 m. pr. m. e. Mendė buvo įgijusi savarankiškumą, bet tai truko trumpai, nes Atėnai netrukus maištą numalšino (Tukididas iv. 121). Peloponeso karo metu Mendė, Toronė ir Skionė buvo pagrindinis abiejų kariaujančių pusių (Atėnų ir Spartos) tikslas regione, ypač po to, kai Spartos generolo Brasido kariuomenė iš sąjungininkų ir helotų 424 m. pr. m. e. patraukė į šiaurę likviduoti Atėnų galios centrų. Pasibaigus karui Mendė atgavo savo nepriklausomybę.
IV a. pr. m. e., kai susikūrė Chalkidikės lyga, Mendė bandė išvengti Olinto valdžios, o vėliau – Makedonijos įsigalėjimo. Tačiau 315 m. pr. m. e. Mendės gyventojai kartu su daugeliu kitų Chalkidikės gyventojų buvo priversti į karaliaus Kasandro pastatytą naują miestą Kasandrą. Kasandros miestas buvo pastatytas vietoje, kur stovėjo senesnis miestas Potidėja.
Žaliosios meletos
Žaliosios meletos (Picus) – geninių (Picidae) šeimos paukščių gentis.
Brotulės
Brotulės (Ophidiiformes) – stipinpelekių žuvų būrys, kuriam priklauso labai didelėse gelmėse gyvenančios žuvys.
Žaliosios meletos
Lietuvoje gyvena dvi rūšys:
1318 m.
1318 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mendė
Kasinėjimai
Sistemingi miestavietės kasinėjimai vyko 1986–1994 m. Kasinėtas plotas yra maždaug 1200 × 600 metrų dydžio. Kasinėjimai parodė, kad ten buvo gyventa IX–IV a. pr. m. e.
1318 m.
Mirtys
Nedatuota
Žaliosios meletos
Kitos rūšys:
Mendė
Kasinėjimai
Priemiestis (proastejonas), kurį minėjo dar Tukididas, buvo užėmęs plotą tarp paplūdimio ir kalvos su pagrindiniu miestu. Čia buvo uostas. Kasinėjant buvo atidengta dalis pagrindinio prospekto, grįsto akmenimis, pastatų pamatai su sandėliavimo keramika. Spėjama, kad tie statiniai buvo parduotuvių ar uosto pastatai.
Miesto nekropolis buvo aptiktas piečiau miestavietės, ties dabartiniu viešbučiu. Kasinėjant aptiktas 241 kapas, kuriuose keraminėse urnuose buvo daugiausia palaidoti vaikai.
Kasinėjimai parodė, kad dar apie XI a. pr. m. e. įkuriant miestą didelę įtaką turėjo Euboja,
Paragvajaus vėliava
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|20px Paragvajaus vėliava (aversas). Santykis: 3:5]] thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|20px Paragvajaus vėliava (reversas). Santykis: 3:5]]
Paragvajaus vėliava yra oficiali Pietų Amerikos šalies Paragvajaus vėliava. Ši vėliava yra unikali tuo, kad jos pusės yra skirtingos.
Dabartinė vėliava sukurta 1991 m., modifikavus ir supaprastinus senąją, 1842 m. vėliavą.
Paragvajaus vėliavą sudaro 3 lygios horizontalios dalys (raudona – balta – mėlyna) ir emblema centre. Priekinėje pusėje vaizduojama nacionalinis Paragvajaus herbas. Reverse esančioje emblemoje vaizduojamas liūtas ir Frygų kepurė, o viršuje užrašas Paz y Justicia („Taika ir Teisingumas“).
Spalvų reikšmės:
Valstybinė vėliavos šventė yra rugpjūčio 14 d.
Švėkšnos Saulės gimnazija
thumb|261px|Švėkšnos „Saulės“ gimnazijos rūmai 1928 m.
Šilutės rajono Švėkšnos „Saulės“ gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Švėkšnoje (Šilutės raj.), Sodo g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290697540.
Filialas – Švėkšnos „Saulės“ gimnazijos Inkaklių skyrius.
Istorija
Mokyklos pradžia laikoma 1919 m. rugpjūčio 14 d., kuomet vietos šviesuomenės iniciatyva susikūręs Laikomasis komitetas nutarė įsteigti Švėkšnoje privačią progimnaziją. Rugsėjo 1 d. gautas Švietimo ministerijos leidimas. Rugsėjo 22 d. buvusios rusiškos mokyklos patalpose prasidėjo pamokos. 1924 m. progimnazija perduota „Saulės“ švietimo draugijai.
Per 1925 m. gaisrą pastatas sudegė. Progimnazija laikinai prisiglaudė pradinėje mokykloje ir dirbo po pietų. Iškilo būtinybė statyti naują mokyklą. Grafas Jurgis Pliateris padovanojo dalį savo parko ir Laikomasis komitetas, kuriam vadovavo klebonas Julius Maciejauskas, ėmė rūpintis statyba. Naujai mokyklai statyti plytos nupirktos iš siuvėjo Domininko Endzelio palikimo. Rūmų statyba kainavo 20 480 dolerių (14 394 surinkta iš JAV lietuvių). 1928 m. liepos 25 d. pašventinti nauji gimnazijos rūmai. Progimnazijai leista augti iki pilnos gimnazijos ir 1931 m. ji išleido pirmąją abiturientų laidą, kurią baigė 7 vaikinai ir 1 mergina. Tarpukario Lietuvoje gimnazijų buvo nedaug ir Švėkšnos „Saulės“ gimnazija aptarnavo didelę Žemaitijos teritoriją. Iki 1940 m. ją baigė 130 abiturientų. Gimnazija, vėliau vidurinė mokykla veikė ir karo metais, kasmet išleisdama po laidą.
Pirmaisiais sovietiniais metais mokyklą baigė 38 abiturientai. Buvo pasiruošta ir tradiciniam išleistuvių vakarui, tačiau šis neįvyko: birželio 22 d. rytą Švėkšnoje ėmė sproginėti vokiečių artilerijos sviediniai. 1944 m. vasario 15 d. mokykla dviem mėnesiams uždaryta tariamai dėl šiltinės epidemijos. 1944 m. rugsėjo 18 d. gimnazijos rūmus užėmė vokiečių kariuomenė, tad pamokos vyko privačiuose butuose. 1944 m. spalio 10 d. pavakary į Švėkšną įžengė sovietų armija. Gimnazijos direktorė A. Rugytė su beveik visais mokiniais pasitraukė į Vakarus.
Prie Klaipėdos dar tebevykstant mūšiams, spalio 26 d. jau įvyko pedagogų tarybos posėdis. Direktoriumi paskirtas chemijos mokytojas Jonas Kriaučiūnas. Lapkričio 3 d. į gimnazijos rūmus susirinko daugybė mokinių. Senieji gimnazijos rūmai pasidarė per ankšti, tris klases teko iškelti į kitas patalpas.
1950 m. reformos metu atskirai veikusi Švėkšnos pradinė mokykla prijungta prie vidurinės. Klasių skaičius išaugo iki 22, o mokinių – iki 712. Sutilpti senuosiuose gimnazijos rūmuose buvo neįmanoma. Klasės buvo išmėtytos po visą miestelį. 1975 m. pamokos vyko 5 pastatuose, trys ketvirtosios klasės dirbo antroje pamainoje. Tik 1976 m. pastatyta nauja mokykla, oficialiai pavadinta priestatu. Pamokos joje prasidėjo 1976 m. lapkričio mėnesį, o iškilmingas atidarymas įvyko 1977 m. sausio mėn. Įrengti 22 klasės-kabinetai, medžio ir metalo dirbtuvės, sporto salė, valgykla. Senojoje mokykloje liko pradinės klasės, aktų salė ir biblioteka. Pastaroji 2002 m. taip pat atkelta į naująją mokyklą. Tarp dviejų pastatų yra beveik 800 metrų, tai sudaro daug nepatogumų.
Nuo 2010 m. gimnazija.
Mokiniai
„Saulės“ gimnaziją (vidurinę mokyklą) nuo 1931 m. iki 2011 m. yra baigę 2675 abiturientai.
Joje mokėsi teatro ir kino aktoriai Napoleonas Bernotas ir Juozas Budraitis, matematikas Stasys Jukna, matematikai pedagogai Petras Rumšas ir Bronius Balčytis, Žemdirbystės instituto direktorius agronomas Antanas Būdvytis, buvę LŽŪA rektoriai Zigmas Urbonas ir Jonas Dromantas, kardiochirurgas Petras Stirbys, literatai Antanas Ramonas, Rimas Černiauskas, Birutė Teresė Lengvenienė, kunigas Petras Girčius, esperantininkas Petras Čeliauskas.
Departamentas
Departamentas (pranc. département – padalinys) – valstybės teritorijos dalis, turinti savo administraciją arba valstybės administracijos struktūrinis padalinys; įstaiga. Vadovauja departamento direktorius.
Departamentai Lietuvoje
1736 m. Mažojoje Lietuvoje pertvarkius civilinę administraciją, sudaryti:
Po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m. prie Prūsijos prijungtose Lietuvos ir Lenkijos žemėse sudaryti du departamentai:
1807–1816 m. Napoleono užimta Užnemunė įėjo į Lomžos departamentą, kuris gyvavo iki 1816 m. pradžios. Napoleono okupuotoje buvusios LDK teritorijoje be Užnemunės 1812 m. 2-ojoje pusėje buvo šie departamentai:
Departamentai XX a. tarpukariu
1919 m. departamentais buvo pavadintos Lietuvos valstybinės institucijos, tiesiogiai pavaldžios vyriausybei (Valstybės saugumo departamentas) arba ministerijai (Savivaldybių departamentas). Šis pavadinimas panaikintas prasidėjus 1940 m. rusų okupacijai ir vėl įvestas 1990 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę. Šiuo metu Lietuvoje Respublikos Prezidento kanceliarijoje yra: Seime yra atskaitingas Seimui:
Departamentais taip pat vadinami ministerijų koordinaciniai padaliniai, pavaldūs ministerijų sekretoriams ir jungiantys pagal artimiausias funkcijas po kelis ministerijos skyrius.
Prancūzija
Per 1789–1793 m. Prancūzijos Didžiąją revoliuciją, kai buvo panaikinta karaliaus valstybinė valdžia ir aristokratijos valdžia vietose, karaliaus suformuotos 83 vietos valdymo institucijos – provincijos 1790 m. buvo pavadintos departamentais. 1811 m. departamentų skaičius padidintas iki 130, bet 1869 m. sumažintas iki 89. Departamentai iki šiol liko didžiausiais Prancūzijos administraciniais teritoriniais vienetais, tik jų skaičius, įskaitant užjūrio teritorijas, 1922 m. padidėjo iki 90, o 1976 m. iki 100. Žiūrėkite: Prancūzijos departamentai.
Departamentai kitur
Prancūzijos pavyzdžiu didžiausius administracinius vienetus departamentais pavadino Bolivija, Kolumbija ir kai kurios kitos Lotynų Amerikos šalys.
JAV departamentais vadinamos ministerijos. Jie tiesiogiai pavaldūs šalies Prezidentui. Pavyzdžiui: State Department (Valstybės departamentas = užsienio reikalų ministerija), Department of Justice (Teisingumo departamentas), Department of Commerce (Prekybos departamentas).
Šveicarijoje 7 departamentai, kuriems vadovauja federaliniai patarėjai, yra valstybės vykdomoji valdžia.
Bielazariškės
Bielazariškėmis vadinami kaimai Vilniaus rajone:
Kilonių apylinkė
Kilonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vaiguvos valsčiuje, bet iki 1950 m. panaikinta.
1319 m.
1319 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Ajda Pekkan
Ayşe Ajda Pekkan (g. 1946 m. vasario 12 d. Stambule) – turkų pop muzikos dainininkė ir aktorė. Per karjerą, apimančią penkis dešimtmečius iki šiol, visame pasaulyje pardavė daugiau nei 42 mln. albumų, nusifilmavo 50-yje filmų. Ajda be gimtosios turkų kalbos puikiai kalba angliškai ir prancūziškai, jos dainos įrašytos devyniomis kalbomis.
Biografija
Dainininkės karjerą pradėjo 1962 metais, dainuodama vietiniuose naktiniuose klubuose. 1963–1967 metų laikotarpyje Ajda nusifilmavo 47-iuose kino filmuose. Jos pirmoji daina „Her Yerde Kar Var“, išleista 1965 metais, sulaukė didžiulės sėkmės.
1980 metais atlikėja atstovavo Turkijai 1980 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „Pet’r Oil“. Kūrinyje kalbama apie naftą ir jos svarbą tautų gerovei, apie priežastis, kodėl žmonėms patinka nafta. Surinkusi 23 taškus, atlikėja tarp 19 dalyvių užėmė 15 vietą.
Konstanco taika
thumb|Konstanso taikos sutarties bronzinė kopija Konstanco taika – 1183 m. birželio 25 d. Konstanco mieste pasirašyta taikos sutartis tarp Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho Barbarosos ir Lombardijos Lygos miestų.
Taikos principai
Šventosios Romos imperatorių kovų su popiežiais metu dėl investitūros, stiprūs Italijos miestai turėjo faktinę autonomiją ir rėmė popiežius. Frydrichas I Barbarosa daug kartų rengė žygius prieš Lombardijos Lygos miestus, kurie dažniausiai baigdavosi miestų pergalėmis. Remiantis 1183 m. Konstance sudaryta taikos sutartimi, Lombardijos miestai gavo teisę išsirinkti podestą, statyti fortifikacinius įtvirtinimus, administruoti surenkamus mokesčius. Tačiau Lombardijos Lygos miestai pripažino imperatorių savo senjoru, o imperatoriaus karo žygio į Italiją metu įsipareigojo teikti pagalbinius karinius dalinius ir išlaikyti imperatoriaus dvarą. Konstanco taikos sutartis įtvirtino Lombardijos Lygos miestų autonomiją.
Biekšios
Istorija
XX a. pradžioje kaimas pateko į Trakų apskrities Valkininkų valsčių.
Augustavo Rospudas (ežeras)
Augustavo Rospudo ežeras – ežeras Augustavo lygumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Augustavo valsčiuje. Kartais ežeras įvardijamas kaip Mėtos ežero dalis.
Vengrijos futbolo varžybos 1951–1952 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1951–1952 m.
Augustavo Rospudas (ežeras)
Ežere gyvena šios žuvų rūšys: europinė lydeka, ešerys, ungurys, šamas, kuoja, karšis, europinis šapalas ir paprastoji meknė. Manoma, kad ežero pavadinimas kilęs nuo jotvingių kalbos žodžių junginio Dau ir Spuda, kas reikštų Daug spausti. Anksčiau ežeras iki XIX a. taip ir vadinosi Dauspuda (Dowspuda). Šiuo metu išlikęs tik kaimo pavadinimas Dauspuda.
Turizmas
Prie ežero yra nemažai stovyklaviečių, garsiausia Nuogalė Sofija (Goła Zośka). Ežeru plaukioja Augustavo laivų transporto kompanijos (Żegluga Augustowska) laivai, vykdomi reisai iš Augustavo gondolomis ir katamaranais.
Adomynės apylinkė
Adomynės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurėje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimonių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kupiškio rajonui. 1954 m. prijungta Bugailiškių apylinkė, dalis Punkiškių apylinkės, dalis Mieliūnų apylinkės ir dalis Šimonių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Adomynės apylinkė prijungta prie Šimonių apylinkės.
Bee Gees
Bee Gees – muzikos grupė, kurią sudarė trys dainuojantys broliai – Barry, Robin, ir Maurice Gibb. Jie gimė Meno saloje anglų šeimoje, gyveno Čarltone (Mančesteris, Jungtinė Karalystė), o 1958 m. su visa šeima persikėlė gyventi į Australiją. Šioje šalyje prasidėjo jų muzikinė karjera, tačiau pasaulinė šlovę pasiekė tik vėl grįžę į Jungtinę Karalystę ir pasirašę sutartį su prodiuseriu Robert Stigwood.
Bee Gees muzikinę karjerą galima suskirstyti į du periodus pagal atliekamus žanrus – lengvojo roko (septintajame ir aštuntajame dešimtmečiuose) ir disko eras (aštuntojo dešimtmečio pabaiga). Grupės Bee Gees įrašų pasaulyje yra parduota daugiau nei 220 millijonų. Tai vieni iš daugiausiai įrašų pardavę atlikėjai per visą istoriją.
Grupės veikla nutrūko 2003 m. mirus Maurice Gibb.
Fort Portalas
Fort Portalas  – miestas vakarų Ugandoje, 320 km į vakarus nuo Kampalos, netoli Ruvenzorio kalnų. Rajono centras. Praeina Kampalos–Kasesės plentas. Svarbus regiono prekybinis centras. Yra ligoninė, kelių universitetų filialai, Toro karaliaus rūmai.
Fort Portale dominuoja batorų tauta, čia yra tradicinės Toro karalystės sostinė. Apylinkėse yra kraterinių ežerų, Kibalės nacionalinis parkas.
Istorija
Miestas pavadintas britų diplomato Gerald Portal garbei.
Stanislovas Jurkevičius
Stanislovas Jurkevičius (1939 m. kovo 3 d. Kaune – 1985 m. balandžio 24 d. ten pat) – Lietuvos inžinierius tekstilininkas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1969 m. technikos mokslų kandidatas.
Nuo 1963 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1975 m. docentas. Tyrimų sritis – tekstilės pluoštų ir siūlų varginimas, tekstilės medžiagų savybių nustatymas. 17 išradimų autorius.
Lapų valsčius
Lapų valsčius  – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Centras – Lapai. Ribojasi su Choroščiaus, Pošvientnės, Sokolų, Suražo ir Turošno Košcelnos valsčiais.
Istorija
Įkurtas XX a. 2-ojoje pusėje, iki 1975 m. priklausė Lapų apskričiai, iki 1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 127,57 km², iš kurių: Valsčius sudaro 4,27 % Balstogės apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1306,23 zlotai.
Tautinė sudėtis
2002 m. gyveno 23 396 žmonės:
Vaistinis abras
Vaistinis abras (Abrus precatorius) – Faboideae pošeimio abrų (Abrus) genties augalų rūšis.
Vasario 4
Vasario 4 yra 35-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 330 dienų (keliamaisiais metais – 331).
Vardadieniai
Andriejus – Andrius – Arvilė – Barkus – Joana – Minija – Vidmantas – Vydmantas
Genderizmas
Genderizmas – požiūris, jog lytis yra binarė, arba, kad yra tik dvi lytys – vyriška ir moteriška – ir kad kiekvieno asmens lyties išraiškos aspektai yra neatsiejamai priklausomi nuo lyties, jam priskirtos nuo gimimo. Jis sukelia nepritarimą elgesiui žmonių, kurie elgiasi ar bando elgtis, vertintojo požiūriu ne pagal savo lytį.
Saprophytes
Saprophytes – Lietuvos gothic metal grupės iš Pabradės.
Celal Bayar
1908 m. Bayar tapo jaunaturkiu. 1932–1937 m. buvo ekonomikos ministru.
1937–1939 m. ėjo Ministro Pirmininko pareigas.
1950 m. gegužės 22 d. tapo Turkijos prezidentu.
1960 m. gegužės 27 d. karinio pučo metu (vadovavo generolas Cemal Gürsel, kuris buvo atleistas iš kariuomenės vado pareigų) Bayar, premjeras Menderes ir kiti vyriausybės politikai buvo suimti bei teisti kariniame teisme.
1961 m. Bayar ir Menderes nuteisti mirties bausme: Menderesui įvykdyta egzekucija (1961 m.), Bayar liko toliau kalinamas, o 1966 m. suteikta malonė.
Velkamoji artilerija
Velkamoji artilerija  – judrioji artilerija, kurios pabūklus ir minosvaidžius gabena vilkikai – automobiliai, specialūs artilerijos vilkikai, traktoriai ir kitos vilkimo priemonės. Tam velkamosios artilerijos pabūklai turi ratus, bet neturi savo variklio. Tik kai kurie velkamieji artilerijos pabūklai turi silpną variklį, kurio dėka pabūklas gali pavažiuoti kelis šimtus metrų į kitą poziciją.
Istoriškai pirmieji artilerijos pabūklai buvo beračiai, juos perveždavo įkeltus į vežimus ir kitais panašiais būdais. Po to pabūklai įgijo ratus ir tapo velkamaisiais. Dalis pabūklų yra visiškai stacionarūs (pvz., fortifikacijoje naudojami kaponiriniai pabūklai), kiti juda kartu su laivu (laivų pabūklai).
XX a. atsirado savaeigiai pabūklai, kuriems vilkikai nebereikalingi – tai savaeigė artilerija.
Gracianas (kanonistas)
Gracianas (Franciscus Gratianus, Johannes Gratianus, Giovanni Graziano, Magister Gratianus; g. Chiusi XI a. pab. – m. 1150 m. Bolonija, Italija) – italų teis(ėtyr)ininkas kanonistas (dekretistas), kanonų teisės mokslo (kanonistikos) pradininkas.
Apie 1140 m. sudarė teisinį (kanonų) rinkinį Concordia Discordantium Canonum, pirmasis susistemino Viduramžių bažnytinės teisės bei anksčiau priimtas normas.
Išsamių biografinių žinių apie kanonistikos pradininką nėra išlikę. Tai, kad Gracianas buvo vienuolis kamendulis dažnai laikoma tik legenda. Savo veiklą Gracianas pradėjo tada, kai buvo institucionalizuota Teisės mokykla Bolonijoje. Ten Gracianas dėstęs teisę arba kanonų mokslą. Dalykiniai interesai paskatino sukurti analogą Civilinės teisės sąvadui Corpus iuris civilis kanonų teisėje, – taip gimė "Nesuderinamų kanonų harmonija", Concordia Discordantium Canonum. Pagrindinis uždavinys buvo naudojantis ankstyvuoju scholastiniu metodu suderinti prieštaringus ankstesnių amžių kanonus. Concordia Discordantium Canonum rinkinys laikomas 1917 m. Kanonų teisės kodekso (Codex Iuris Canonici) ištakomis – pirmąja moderniąja bažnytinės (kanonų) teisės kodifikacija.
Petras Ubartas
Petras Ubartas:
Vainuto gimnazija
miniatiūra|265px|right|Atnaujinta gimnazija: elektriniai stogai
Šilutės rajono Vainuto vidurinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vainute (Šilutės raj.), Tauragės g. 14, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190697735.
Filialai:
Istorija
Vidurinė mokykla įsteigta 1954 m. 2013 m. tapo gimnazija.
Karoliniškių kraštovaizdžio draustinis
Karoliniškių kraštovaizdžio draustinis – valstybinės reikšmės saugoma gamtos teritorija Vilniaus miesto savivaldybės Karoliniškių seniūnijoje.
Geografija
Įsikūrtas Neries dešiniajame krante, tarp Karoliniškių mikrorajono iš vakarų ir Žvėryno mikrorajono iš rytų. Draustinį pietryčiuose Neris riboja nuo Vingio parko. Draustinio teritorija apaugusi Karoliniškių mišku, kuris pritaikytas miestiečių poilsinėms reikmėms. Nuo šlaitų atsiveria vaizdinga miesto ir Neries upės panorama.
Plikakalnio atodangos plotis – 100 m. Šiaurės rytuose auga ąžuolynas. Draustinio miške randami reti augalai – kalninė jonažolė, miškinė lelija, didžiažiedė rusmenė, žirnialapis vikis, ilgagalvis dobilas.
Istorija
Įkurtas 1960 m. rugsėjo 27 d., siekiant apsaugoti vaizdingą statų Neries slėnio šlaitą su eroziniais raguvynais, Plikakalnio atodanga. XX a. aštuntojo dešimtmečio vid. per draustinį nutiesta Ivano Mičiurino gatvė.
Bvakė
Bvakė  – antras pagal dydį Dramblio Kaulo Kranto miestas. Jame 2002 m. gyveno 775300 gyventojų. Miestas yra apie 50 km į šiaurės rytus nuo didžiausio šalyje Kosu tvenkinio ir 100 km nuo šalies sostinės Jamusukro.
Jonas Dromantas (1927)
Jonas Dromantas (1927 m. liepos 12 d. Sausiuose, Endriejavo valsčius – 2012 m. liepos 16 d.) – Lietuvos inžinierius mechanikas, žemės ūkio teoretikas.
Bvakė
Bvakės miestas buvo įkurtas 1899 m. kaip prancūzų karių bazė, o 1914 m. tapo administracijos centru.
Bvakė yra šalies amatų ir stambus medvilnės pramonės centras. Šalia miesto yra antras pagal dydį šalies Bvakės oro uostas.