cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius Kazlų Rūdos pradinė mokykla
Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius Kazlų Rūdos pradinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kazlų Rūdoje, Maironio g. 28a, Marijampolės apskrityje, vykdanti priešmokyklinio ir pradinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190398583. Dabar tai Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius.
Valteris Šorys
Valteris Šorys ((1895 m. rugpjūčio 11 d. Kiekškiemyje, Geldapės apskrityje, Rytprūsiuose – 1979 m.) – lietuvninkų kilmės Vokietijos chorvedys ir kompozitorius.
Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius Kazlų Rūdos pradinė mokykla
Istorija
2021 m. rugsėjo 1 d. po reorganizavimo Kazlų Rūdos pradinė mokykla prijungta prie Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos ir tapo Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyriumi Kazlų Rūdos pradine mokykla.
Valteris Šorys
Biografija
Gimė mokytojo šeimoje Romintos girios kaimelyje Kiekškiemyje (dab. Kiekskiejmy Lenkijoje). Pirmojo pasaulinio karo metais buvo pašauktas į kaizerinės Vokietijos kariuomenę, kur praleido trejus metus. Po demobilizacijos pradėjo dirbti muzikos pedagogu. Nuo 1922 m. studijavo Valstybinėje bažnytinės ir mokyklinės muzikos akademijoje Berlyne (dab. Bažnytinės muzikos institutas prie Berlyno menų universiteto – ). Įgijęs diplomą, nuo 1924 m. dirbo muzikos mokytoju Tilžės Hercogo Alberto mokykloje, nuo 1929 m. – Tilžės valstybinėje gimnazijoje. Pastarojoje aukštesniojoje mokykloje vadovavo gimnazistų orkestrui ir chorui.
Be to, Tilžės Šv.Kryžiaus bažnyčioje jis ėjo kantoriaus pareigas ir vadovavo miesto chorui „Sängerverein“. Didingu Tilžės muzikiniu įvykiu tapo Liuterio bažnyčioje atliktas Johaneso Bramso „Vokiškasis requiem“, chorui ir orkestrui diriguojant Valteriu Šoriui. Jau būdamas vyresniuoju mokytoju, 1942 m. pervažiavo gyventi į Alenštainą. Artėjant Antrojo pasaulinio karo frontui, paitraukė į vakarinę Vokietijos dalį. Nuo 1945 m. mokytojavo Hamburgo Heinricho Herco gimnazijoje, vadovavo Policijos ir Chorų sąjungos dainininkų kolektyvams.
FCR 2001 Duisburg
FCR 2001 Duisburg – buvo Vokietijos futbolo komanda iš Duisburgo, kuri žaidė moterų futbolo varžybose.
Valteris Šorys
Biografija
Valteris Šorys išgarsėjo kaip dainų autorius, muziką komponavęs žemiečių poetų žodžiams (tai tilžiškė Johanna Wolff, alenštainiškiai Edith Wiedner ir Georgas Hermanovskis). Pats didžiausias ir įsimintiniausias jo kūrinys – Kuršių nerijai skirta kantata „Iš saulės, kopų, įlankos ir jūros“ (Oto Lošo žodžiai). Chorui, dviem solistams ir orkestrui atlikti numatyta kantata pirmą kartą su didžiuliu pasisekimu buvo atlikta Hamburge 1968 m. gegužės 19 d. Yra išleista V.Šorio kūrinių plokštelė, kompozitoriaus veiklą propaguoja ir jo sūnus pianistas Dytrichas Šorys.
FCR 2001 Duisburg
Istorija
Žaidė UEFA moterų čempionų lygos finale (2009 m.), jį laimėjo ir tapo stipriausia ekipa Europoje.
2013 m. komanda buvo išformuota.
Paris Saint-Germain Féminine
Paris Saint-Germain Féminine – Prancūzijos moterų futbolo komanda iš Paryžiaus. Šis straipnis apie moterų komandą, kuri rungtyniauja D1 Féminine.
Istorija
2020–2021 m. čempionate įrodė savo pranašumą ir pirmą kartą iškovojo čempionių titulą.
Sudėtis
Atnaujinta: 2019 m. rugpjūčio 8 d.
Lepelio apskritis
Lepelio apskritis  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Rusijos imperijos Vitebsko gubernijoje. Centras – Lepelis.
Istorija
Įkurta 1793 m. Rusijos imperijos Polocko gubernijoje. Nuo 1802 m. priklausė Vitebsko gubernijai.
1920 m. vasario 9 d. priskirta Lenkijos Minsko apygardai, jai perduota dalis Polocko apskrities.
Administracinis suskirstymas
1913 m. apskrityje buvo 27 valsčiai.
Ulbinai
Ulbinai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Vydenių, prie Uosupio upelio, Dainavos girios pakraštyje. Praeina kelias Čepelūnai–Dainava. Netoliese stūkso Barčių piliakalnis.
Istorija
XIX a. pab. Ulbinų kaimas pateko į Lydos apskrities Kaniavos valsčių, Čepelūnų apylinkę ir dvaro valdą (1865 m. ją valdė Kaminskiai).
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 63 žmonės, iš kurių visi užsirašė lietuviais.
Apple News
„News“ – „Apple“ bendrovės atrenkama ir pateikiama individualizuotų naujienų paslauga, skirta „Apple“ įrenginių „iPhone“ ir „iPad“, „iPod Touch“ vartotojams. Programėlė „Apple News“ pakeitė „Apple Newsstand“. Paslauga kol kas prieinama tik JAV, JK ir Australijoje. Naujienos pasiekiamos RSS, „Atom“ įrankių pagalba.
Pelkinis piengrybis
Pelkinis piengrybis (Lactarius lacunarum) – ūmėdinių šeimai, priklausantis valgomas grybas. Lietuvoje dažnas, vietomis auga gausiai. Šio grybo maistinė vertė nežinoma.
Būdingi požymiai: pieniškos sultys baltos, reguodamos su oru pageltonuoja, auga daugiausiai po beržais ir žolėse.
Išvaizda
Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 3–6 cm skersmens, jauna išgaubta, greitai iškiliai paplokščia, paplokščia, su gūbreliu arba be jo, nežymiai įdubusi, paviršius nezonuotas, oranžiškai rudas, geltonai oranžinis, plytos raudonumo. Lakšteliai balsvi. Kotas 2–5 (6)x0,4–0,8 (1) cm, kepurėlės spalvos, cilindriškas, iš pradžių pilnaviduris, vėliau – tuščiaviduris. Trama plona, aitroko skonio, su baltomis sultimis, kurios reaguodamos su oru pageltonuoja. Sporos elipsinės, beveik rutuliškos, 7–9x6–7 μm dydžio.
Augavietė
Auga pavieniui arba grupėmis mišriuosiuose arba tik lapuočių miškuose, mėgsta beržų kaimynystę, žolėtas vietas.
Sezonas: rugpjūtis – spalis
Šis grybas labai panašus į švelnųjį piengrybį (Lactarius mitissimus) ir palšvąjį piengrybį (Lactarius thejogalus), tačiau pelkinis piengrybis daugiau mėgsta beržo kaimynystę, žolėtas vietas.
Kamerūno moterų futbolo rinktinė
Kamerūno moterų futbolo rinktinė – Kamerūnui atstovaujanti nacionalinė moterų futbolo komanda, kurią kontroliuoja Kamerūno futbolo federacija. Daugkartinė Afrikos taurės prizininkė.
Henning Solberg
Henning Solberg (g. 1973 m. sausio 8 d.) – Norvegijos ralio ir Ralio kroso lenktynininkas. Kartu su savo šturmane Ilka Minor, dalyvauja Pasaulio ralio čempionate su M-Sport gamintojų automobiliu. Jis yra 2003 m. pasaulio ralio čempiono Petter Solberg vyresnysis brolis.
Ulėnai
Ulėnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Savičiūnų.
Stasys Jakštas
Stasys Jakštas (1906 m. spalio 25 d. Giedraičiuose, Ukmergės apskritis – 1979 m. liepos 20 d. Ispanijoje) – Lietuvos mokytojas, poetas, redaktorius.
Biografija
1930 m. baigė S. Daukanto mokytojų seminariją Kaune, vėliau išklausė lituanistikos ir teisės studijas Vytauto Didžiojo bei Vilniaus universitetuose.
Metus dirbo mokytoju Dubingiuose, nuo 1938 m. pradėjo dirbti švietimo ministerijoje, 1941–1944 m. pradžios mokslo departamento direktorius.
1930 m. su dr. K. Avižoniu suredagavo leidinį „Kelias į laimę“. 1937–1939 m. redagavo žurnalą „Jaunoji Lietuva“. 1944 m. priverstas trauktis iš Lietuvos, 1946–1948 m. Vokietijoje buvo Lietuvių švietimo valdybos narys ir sekretorius, Vyriausiojo skautininko pavaduotojas. 1947 m. redagavo „Skautų vadovo“ antrąjį leidimą. 1949 m. Atvyko į JAV ir dirbo fabrike, vėliau pašto tarnautojas. 1951–1955 m. vadovavo Niujorko, Kearny – Harisono lietuvių šeštadieninei mokyklai. Savo kūrybą spausdino „Lietuvių dienose“, „Skautų aide“.
Rasa Von Werder (gimęs 1945 m) yra jo dukra.
Nevelio apskritis
Istorija
Įkurta 1772 m. Rusijos imperijos Pskovo gubernijoje. Nuo 1802 m. priklausė Vitebsko gubernijai.
Suskirstymas
1913 m. apskrityje buvo 20 valsčių.
Rudolfo sala
Rudolfo sala arba Rudolfo Žemė – sala Rusijoje (Archangelsko sritis), Barenco jūroje, Prano Juozapo Žemės salyno vidurinėje dalyje. Plotas ~297 km². Krantai statūs. Sala susidariusi iš smiltainio ir bazalto, beveik visa dengiama ledynų. Aukštis iki 461 m. Saloje yra šiauriausia Rytų pusrutulio ir Eurazijos sausumos vieta – Flygelio kyšulys, nuo Šiaurės ašigalio nutolęs ~900 km.
Nuo 1936 m. salos vakaruose veikė poliarinė stotis.
1873 m. šią salą, kaip ir kitas Prano Juozapo Žemės salas, atrado Julijaus Pajero ekspedicija ir pavadino Austrijos erchercogo Rudolfo (1858–1889 m.) vardu. 1914 m. saloje palaidotas Arkties tyrinėtojas Georgijus Sedovas.
Vitbankas
Vitbankas arba Emalahlenis (eMalahleni) – miestas Pietų Afrikos Respublikos šiaurės rytuose, Mpumalangoje. Geležinkelio stotis prie Pretorijos–Maputu linijos. Vitbankas yra pagrindinis akmens anglių gavybos centras šalyje. Juodosios metalurgijos, chemijos pramonė. Veikia šiluminė, vandens jėgainės.
Rasinė sudėtis (2001 m.): baltieji – 54,2 %, juodaodžiai (zulai, sotai, svaziai, ndebelai) – 40,3 %, spalvotieji – 4,8 %, azijiečiai – 0,7 %.
Istorija
Vitbankas įkurtas 1890–1894 m., pradėjus akmens anglių gavybą.
Kurušas (Dagestanas)
Kurušas  – kaimas (aūlas) Rusijoje, Dagestano Respublikoje, Dokuzparo rajone, Usuchčajaus slėnyje (Samuro baseinas), Šalbuzdago kalno papėdėje. Kurušas yra toliausiai į pietus nutolusi Rusijos gyvenvietė, be to, tai aukščiausiai esanti Rusijos ir Europos (jos ribą vedant Didžiuoju Kaukazu) gyvenamoji vieta.
Gyventojai – lezginai.
Istorija
1920 m. Kurušo aūle įsteigta dvimetė mokykla, nuo 1930 m. – septynmetė. 1931 m. įkurtas kolūkis. 1952 m. didelė dalis Kurušo gyventojų ištremta į vidurio Dagestaną (Chasavjurto rajone įkurtas Kurušo kaimas).
Vismaras
Vismaras  – miestas šiaurės Vokietijoje, Meklenburge–Pomeranijoje, Baltijos jūros (Vismaro įlankos) pakrantėje, 45 km į rytus nuo Liubeko. Svarbus žvejybinis uostas. Laivų statybos, medienos apdirbimo, popieriaus ir celiuliozės, maisto (tame tarpe žuvies perdirbimo) pramonė.
Paveldas
Miestas žymus savo hanziška XIV–XVI a. architektūra, dėl kurios įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Yra didžiausia šiaurės Vokietijoje miesto aikštė aplink kurią rikiuojasi gotikiniai, neoromaniniai, Art Nouveau pastatai: miesto rotušė (1817–1819 m.), Švedų namas (1380 m.), olandiškas fontanas (1602 m.), plytų gotikos paveldo – Šv. Marijos bažnyčios bokštas (80 m, bažnyčia sugriauta per karą), Šv. Mykolo bažnyčia (1381–1460 m.), Šv. Jurgio bažnyčia (XIII a. pr.), XVI a. renesansiniai Fürstenhof rūmai.
Lininė žarotūnė
Lininė žarotūnė (Radiola linoides) – lininių (Linaceae) šeimos monotipinės žarotūnių (Radiola) genties augalas. Tai nykstanti rūšis, įrašyta į Latvijos, Estijos bei Lietuvos raudonąsias knygas.
Paplitimas ir augavietės
thumb|left|200px|Augavietė [[Vokietija|Vokietijoje]] Natūraliai paplitusi Skandinavijoje, Rytų, Vakarų bei Vidurio Europoje, Viduržemio jūros pajūryje, Šiaurės bei Vakarų Afrikoje, Mažojoje Azijoje. Lietuvoje paplitusi netolygiai, dažnesnė pietrytinėje dalyje – Varėnos, Vilniaus, Šalčininkų, Lazdijų rajonuose, taip pat vakarinėje – Kuršių nerijoje, Kretingos ir Šilutės rajonuose. Dar aptikta Kauno apylinkėse.
Auga drėgnose (laikinai užliejamose) nedidelėse vandens telkinių pakrančių, laukų, ganyklų, keliukų lomose, susijęs su nederlingais drėgnais smėliais arba smėlingais dirvožemiais (Isoeto-Nanojuncetea klasės bendrijos). Tinkamomis sąlygomis gan gausus, tik dėl mažumo sunkiai pastebimas tarp kitų augalų.
Biologija
thumb|left|200px|Žiedai Tai vienmetis, nedidelis, 2-10 cm aukščio efemeras. Stiebas siūliškas, beveik nuo pat pamato šakotas, be plaukelių, neretai rausvas. Lapai smulkūs, bekočiai, priešiniai, 3-5 mm ilgio.
Ūlyčėlė
Ūlyčėle vadinami kaimai:
Lininė žarotūnė
Biologija
Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais. Žiedai maži, gausūs, 1 mm ilgio, susitelkę skydeliuose. Vainiklapiai keturi, apvalūs, baltos spalvos. Taurėlapiai žali, iki 1 mm ilgio, suaugę. Vaisius – apvali dėžutė, tokio pat dydžio, kaip ir žiedas. Dauginasi smulkiomis sėklomis. Sėklos ovalios, 0,4 mm ilgio, Jos dirvoje išlieka gyvybingos. Augalas chromosomų rinkinys diploidinis, 2n = 18.
Apsauga
Lininė žarotūnė įrašyta į saugomų augalų rūšių sąrašą 1984 m. Nuolatos pasitaiko Kuršių nerijos nacionaliniame parke. Augalas gali migruoti, todėl nuolat stebėti jo populiacijų būklę vienoje vietoje sunku. Būtina registruoti jo pasirodymo vietas bei išsilaikymo trukmę. Augalo paplitimą bei gausumą riboja augaviečių stoka. Populiacijų skaičius kasmet priklauso nuo meteorologinių sąlygų, ypač drėgmės režimo. Laikino pobūdžio augavietėse populiacijos egzistuoja trumpai ir savaime išnyksta.
Aukštutinio Harco vandentvarkos sistema
miniatiūra|260px|Vandens tiekimo sistema Harco kalnuose
Didžioji šios sistemos dalis buvo pastatyta XVI–XIX a., skirta nukreipti ir kaupti vandenį, kuris suko vandens ratus kasybos įmonėse Harco kalnuose. Terminas „regalija“ čia reiškia karališkosios privilegijos suteikimą vandens naudojimui kasybos darbams Harce. Istorinė Aukštutinio Harco vandentvarkos sistema yra viena didžiausių ir svarbiausių pasaulyje aprūpinant vandeniu kalnakasybos įmones. Vandens energijos kaupimo ir tiekimo objektai pradėti saugoti nuo 1978 m. kaip istoriniai inžinerijos paminklai. Dauguma jų vis dar naudojama, tačiau pirmiausia siekiant išsaugoti istorinį kultūrinį kraštovaizdį, vystant turizmą ir plaukiojimą. Šiuo metu dalis didžiųjų tvenkinių ir toliau saugo teritorijas nuo stichinių potvynių, tiekia geriamąjį vandenį. 1992 m. ši sistema buvo paskelbta UNESCO pasaulio paveldo objektu, kuris susijęs su Ramelsbergo kasyklomis ir istoriniu Goslaro miestu.
Istorija
Aukštutinis Harcas buvo vienas svarbiausių kalnakasybos regionų Vokietijoje. Daugiausia buvo kasamas sidabras, varis, švinas, geležis, o nuo XIX a. – cinkas. Tačiau pagrindinis pajamų šaltinis buvo sidabras. Didėjantys mokesčių surinkimai ir pajamos stiprino vietinių monarchų galią ir įtaką Šventosios Romos imperijoje. Harco šachtos buvo vienos giliausių pasaulyje – 1700–aisiais siekė 300 m gylį, apie 1800 m – per 600 m. Didėjo vandens poreikis, reikalingas sukti vandens ratams, iškelti ir transportuoti iškastai rūdai.
Praeityje statybų technologijos neleido statyti didelių užtvankų, kurių aukštis viršijo 15 m. Tai reiškė, kad reikėjo įrengti daug mažų tvenkinių vietoje kelių didesnių. Įrengiant kalnų šlaituose tvenkinių kaskadas, vanduo buvo kaupiamas reikiamame aukštyje, kad būtų galima aptarnauti kuo daugiau vandens ratų. Garo mašinos išradimas ir elektros energijos panaudojimas palaipsniui pakeitė vandens ratus. 1900 m. pasiektas 1000 metrų šachtų gylis. Tuo pačiu didėjo ir kasybos sąnaudos. Augo konkurencija su kitais metalų gavybos regionais šalyje ir užsienyje. Didžioji ekonominė krizė sukėlė didžiausią kasyklų uždarymo bangą. Apie 1930–uosius užtvankose įrengtos hidroelektrinės pradėjo naudoti vandenį elektros energijos gamybai. Nedideliais kiekiais Aukštutiniame Harce buvo dar kasama iki 1992 m.
Iš viso buvo pastatyti 143 tvenkiniai su užtvankomis, 500 km kanalų ir 30 km tunelių surinkti ir saugoti paviršinio nuotėkio vandenį Aukštutiniame Harce. Be to, įrengta apie 100 km požeminio drenažo galerijų. Tačiau šie įrenginiai tuo pačiu metu nebuvo naudojami. Per paskutinį šimtmetį intensyviai vystant regioną pastatyta naujų užtvankų ir kitų įrenginių. Šiandien įmonė „Harzwasserwerke“ regione eksploatuoja ir prižiūri 65 užtvankas ir tvenkinius, 70 km kanalų ir 20 km tunelių. Žemutinės Saksonijos miškininkystės departamentui priklauso keletas mažesnių užtvankų su tvenkiniais, dalis yra privačiose rankose.
Vitvatersrandas
thumb|200px|Krioklys Vitvatersrando šlaite
Vitvatersrandas  – skardis ir greta jo įsikūręs kalnakasybos rajonas bei aglomeracija Pietų Afrikos Respublikos šiaurės rytuose, Gautengo, Mpumalangos ir Šiaurės vakarų provincijose. Skardis, sudarytas iš erozijai atsparaus kvarcito, driekiasi 56 km. Nuo jo krenta daug krioklių (iš to ir afrikaniškas pavadinimas, reiškiantis „baltų vandenų gūbrys“). Šis skardis sudaro šiaurinę plynaukštės, virš aplinkinių Veldo lygumų iškylančios per 200 m, ribą. Vitvatersrandas sudaro Atlanto vandenyno (per Valio upę) ir Indijos vandenyno (per Krokodilų upę) vandenskyrą.
Vitvatersrandas sutampa su Johanesburgo aglomeracija, į kurią patenka Johanesburgas, Džermistonas, Boksburgas, Benoni, Brakpanas, Springsas, Krugersdorpas ir kt. miestai. Pastaroji liejasi su Pretorijos aglomeracija.
Nuo 1886 m. Vitvatersrande vykdoma kalnakasyba: kasama urano rūda, auksas. Šachtos siekia 4000 m gylį.
Trumpė (reikšmės)
Žodis trumpė gali reikšti:
Taip pat:
Rievėtasis piengrybis
Rievėtasis piengrybis (Lactarius zonarius) – ūmėdinių šeimai, priklausantis valgomas grybas. Lietuvoje sutinkamas retai.
Išvaizda
Vaisiakūniai vidutinio dydžio ir didesni. Kepurėlė 3–10 cm skersmens, gaubta, vėliau – iškiliai paplokščia, plačiai įdubusi, kraštai ilgai susisukę, užsilenkę žemyn, gliti, blyškiai ochrinės spalvos, rievėta, viduryje mažiau. Lakšteliai balsvi, vėliau- rausvai geltoni, šakoti, nuaugintiniai kotu žemyn. Kotas 2–4x 0,5–2 cm, jaunas – baltas, vėliau – kepurėlės spalvos, iš pradžių pilnaviduris, vėliau - tuščiaviduris. Trama balta, kieta, perlaužta, įpjauta pagelsta, parusvėja. Pieniškos sultys baltos, spalvos nekeičia, kartoko skonio. Sporos elipsiškos, plokščios, 7–9,5x5,5–7,5 μm dydžio.
Augavietė
Dygsta pavieniui, grupėmis, kalkingo dirvožemio lapuočių miškuose su ąžuolo priemaiša arba ąžuolynuose, mėgsta jo kaimynystę.
Sezonas: rugpjūtis – spalis
95-oji Oskarų teikimo ceremonija
95-oji Oskarų teikimo ceremonija – Kino meno ir mokslo akademijos (AMPAS) surengta ceremonija, kuri įvyko 2023 m. kovo 12 d. „Dolby“ teatre Holivude, Los Andžele. Iškilmingo renginio metu AMPAS įteikė Akademijos apdovanojimus (paprastai vadinamus „Oskarais“) 23 kategorijose už 2022 m. išleistus filmus. Komikas Jimmy Kimmel vedė šou trečią kartą, po 89-osios ceremonijos 2017 m. ir 90-osios ceremonijos 2018 m.
Filmas „Viskas iškart ir visur“ pelnė septynis apdovanojimus, įskaitant geriausio filmo apdovanojimą. Tarp kitų nugalėtojų – „Vakarų fronte nieko naujo“ su keturiais apdovanojimais, „Banginis“ su dviem, „Įsikūnijimas. Vandens kelias“, „Juodoji pantera: Vakanda amžiams“, „Berniukas, kurmis, lapė ir arklys“, „Dramblių užkalbėtojai“, „Pinokis“, „Airiškas atsisveikinimas“, „Navalnas“, „RRR“, „Asas Maverikas“ ir „Moterys kalba“ su vienu. Transliaciją Jungtinėse Amerikos Valstijose stebėjo 18,75 mln. žiūrovų
Ūlyčėlė (Širvintos)
Ūlyčėlė – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Zibalų.
Samaninis piengrybis
Samaninis piengrybis (Lactarius helvus) – ūmėdinių šeimai, priklausantis nevalgomas nuodingas grybas. Lietuvoje sutinkamas dažnai. Tai vienintelis Lietuvoje augantis nuodingas piengrybis.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai gelsvi, pieniškos sultys negausios, vandeningos, bespalvės.
Išvaizda
Vaisiakūniai stamboki. Kepurėlė 6–10 (15) cm skersmens, mėsinga, plaušuota, aksomiška, matinė, rausvai ochrinės, oranžiškai pilkos spalvos, kartais švelnaus violetinio atspalvio. Lakšteliai kreminiai, gelsvi. Kotas 5–12x1–3 (4) cm, kepurėlės spalvos, cilindro formos. Trama kumarino kvapo, nekarti, gelsva. Sporos 7–9x5,5–6,5 μm.
Augavietė
Dažniausiai sutinkamas drėgnuose spygliuočių miškuose, ypač pelkėtose vietose, pušynuose, kur auga kiminai. Auga pavieniui arba grupelėmis.
Sebežo apskritis
Sebežo apskritis  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Rusijos imperijos Vitebsko gubernijoje. Centras – Sebežas.
Suskirstymas
1913 m. apskrityje buvo 17 valsčių.
Polocko apskritis
Polocko apskritis  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Rusijos imperijos Vitebsko gubernijoje. Centras – Polockas.
Istorija
1920 m. vasario 9 d. dalis teritorijos perduota Lepelio apskričiai.
Ust Cilma
Ust Cilma  – stambus kaimas Rusijoje, Komių Respublikoje, 425 km į šiaurės rytus nuo Syktyvkaro, Pečioros dešiniajame krante, priešais Cilmos ir Pižmos žiotis. Rajono centras. Yra oro uostas, keltas, kelias į Irajolį (artimiausia geležinkelio stotis). Miškų ir medienos pramonė. Yra Šv. Nikolajaus Stebukladario pravoslavų vienatikių ir Šv. Nikolajaus Stebukladario pomorų sentikių cerkvės, kultūros namai.
thumb|left|230px|Ust Cilma XX a. pr.
Ust Cilma kai kuriuose šaltiniuose laikoma šalčiausia Europos vieta (absoliutus minimumas -70 °C).
Istorija
Ust Cilma garsėjo bylinų pasakojimo tradicijoms (1901 m. jas užrašinėjo etnografas N. Onučkovas), „kalnų“ giedojimu per Petrines.
Ratmanovo sala
thumb|250px|Vaizdas į Ratmanovo salą iš Kruzenšteino salos Ratmanovo sala  – sala Beringo sąsiauryje, Diomido salų grupėje, priklauso Rusijai, Čiukčių autonominei apygardai, Čiukčių rajonui. Tai toliausiai į rytus nutolusi Rusijos sausumos vieta. Nedideliu sąsiauriu Ratmanovo sala atskirta nuo JAV priklausančios Kruzenšteino salos. Tarp salų eina ne tik valstybinė JAV–Rusijos siena, bet ir tarptautinė datos keitimosi linija.
Salos plotas – 29 km², ilgis 8,7 km, plotis iki 4,7 km. Paviršius kalnuotas, iškyla iki 505 m (Kryšos („Stogo“) kalnas). Krantai statūs, skardingi.
Ratmanovo saloje veikia poliarinė stotis, pasieniečių postas.
1655 m. salą pasiekė Semiono Dežniovo ekspedicija. 1728 m. salą pasiekė Vitus Beringas ir pavadino Didžiuoju Diomidu. 1816 m. Diomido salas pasiekė Otas fon Kocebus. Dėl įsivėlusios kartografinės klaidos Didžiajam Diomidui prigijo Ratmanovo salos pavadinimas (pagal jūrininką Makarą Ratmanovą). Iki XX a. vid. saloje buvo Imakliko kaimas (XVIII a. jame gyveno ~400 gyventojų – daugiausia eskimų). Nors 1867 m. Diomido salas padalino JAV–Rusijos siena, rusai Ratmanovo salos beveik nekontroliavo, iki 1925 m. čia veikė nelegali JAV faktorija, o pasienio postas įsteigtas tik 1941 m. Tarpukariu daugelis vietos gyventojų emigravo į Kruzenšteino salą, o 1948 m. likę ~30 gyventojų perkelti į žemyną (Naukano kaimą Čiukotkoje). 2005 m. ant Kryšos kalno pastatytas 7 m aukščio kryžius.
Ūlyčėlės
Ūlyčėlės – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Variekos.
Jonas Jakštas
Jonas Jakštas (g. 1931 m. vasario 8 d. Bikūnuose, Zarasų apskritis) – Lietuvos poetas, rašytojas, vertėjas, spaudos, radijo ir televizijos darbuotojas.
Biografija
1943 m. baigė Dubuliškio pradžios mokyklą, 1952 m. baigė Dusetų vidurinę mokyklą, 1959 m. – Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakulteto lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1954–1957 m. laikraščio „Tiesa“ korektorius, 1957–1964 m. – žurnalo „Švyturys“ literatūrinis darbuotojas. 1964–1972 m. – rašytojas profesionalas. 1972–1990 m. Lietuvos televizijos ir radijo Literatūros ir dramos redakcijos vyresnysis redaktorius, 1990–1993 m. – vyriausias redaktorius, nuo 1993 m. – vyresnysis redaktorius. 1994 m. Lietuvos radijuje organizavo laidą „Po lyros ženklu“.
Nuo 1966 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Jo eilėraščiai išversti į moldavų, ukrainiečių, rusų, baltarusių, lenkų ir kitas kalbas. Sukūrė dainų tekstų, išvertė užsienio rašytojų poezijos ir prozos kūrinių, knygų vaikams.
KF Hysi
Podujevo „Hysi“ – Kosovo futbolo klubas iš Podujevo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2002 m. Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvavo šalies futbolo pirmenybėse.
2010/2011 m. sezone tapo šalies čempionais, bet po 2013/2014 m. sezono buvo komanda išformuota.
Suražo apskritis
Suražo apskritis  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Rusijos imperijos Vitebsko gubernijoje. Centras – Suražas.
Istorija
Įkurta 1777 m. Rusijos imperijos Polocko gubernijoje. Nuo 1802 m. priklausė Vitebsko gubernijai, 1866 m. buvo panaikinta.
Ulytėlė
Ulytėle vadinami kaimai:
Nate Robinson
Natanielius Kornelijus „Neitas“ Robinsonas (, g. 1984 m. gegužės 31 d.) – JAV krepšininkas, rungtyniaujantis profesionaliame Venesuelos „Guaros de Lara“ klube.
2005 metų NBA naujokų biržoje buvo pakviestas 21 šaukimu Finikso „Suns“ komandos, kuri jį vėliau iškeitė Niujorko „Knicks“ klubui. Neitas yra pirmasis NBA krepšininkas, kuriam yra pavykę 3 kartus iškovoti NBA dėjimų į krepšį nugalėtojo vardą.
Oklando „Warriors“
2012 m. sausio 4 d. Robinsonas pasirašė kontraktą su Oklando „Warriors“ klubu.
Čikagos „Bulls“
2012 m. liepos 31 d. Robinsonas pasirašė kontraktą su Čikagos „Bulls“klubu. 2013 m. vasario 4 d. Robinsonas buvo pripažintas naudingiausiu NBA Rytų konferencijos žaidėju, pelnydamas po 17.8 taškus, atlikdamas 6.8 rezultatyviųjų perdavimų ir perimant 2.5 kamuolių. NBA reguliariajame sezone Robinsonas pelnydavo apie 13.1 taško.
Denverio „Nuggets“
2013 m. liepos 26 d. Robinsonas pasirašė ilgalaikį kontraktą su Denverio „Nuggets“ klubu. Paskelbdamas, jog dėvės 10 numeriu paženklinus marškinėlius, norint pagerbti įžymųjį futbolininką Lionelį Messį. Deja 2014 m. sausio 3 d. patyrė sunkią kelio traumą ir daugiau į aikštelę nebesugrįžo. 2015 m. sausio 13 d. buvo iškeistas į Bostono „Celtics“ klubą, kuris po 2 dienų atsisakė krepšininko paslaugų.
Los Andželo „Clippers“
2015 m. kovo 7d. Robinsonas pasirašė bandomąjį 10-ies dienų kontraktą su Los Andželo „Clippers“ klubu. Kovo 17 d. pasirašė antrąjį 10-ies dienų kontraktą. Deja baigiantis sutarties galiojimo laikui, patyrė traumą ir nebebuvo paliktas „Clippers“ gretose.
Naujojo Orleano „Pelicans“
2015 m. spalio 16 d. Robinsonas pasirašė vienerių metų sutartį su Naujojo Orleano „Pelicans“ klubu.
Europa (2016 – dabar)
2016 m. kovo 17 d. Robinsonas pasirašė sutartį su Tel Avivo „Hapoel“ klubu. Debiutinėse rungtynėse prieš Rišono „Maccabi“ krepšininkas per 31 minutę pelnė 25 taškus, atkovojo 4 kamuolius, atliko 3 rezultatyvius perdavimus ir surinko 30 naudingumo balų.
Anna Dallakyan
Ana Dalakian (Աննա Դալլաքյան; g. 2001 m. rugpjūčio 30 d.) – Armėnijos futbolininkė, saugė, puolėja.
Biografija
Rungtyniaudama FC Hayasa tapo Armėnijos čempione, žaidė UEFA moterų čempionių lygos atrankos rungtynėse.
Joniškio „Saned“
2023 m. balandžio 22 d. pelnė pirmąjį įvartį moterų A lygoje rungtynėse prieš Utenos Utenį. Po jos įvarčio Joniškio ekipa pirmavo (2-1), tačiau rungtynės baigėsi lygiosiomis (2-2).
2023 m. gegužės 14 d. pasižymėjo įvarčiu ir rungtynėse prieš FK Vilnius. Vilnietės nugalėjo rezultatu 3-1.
2023 m. gegužės 11 d. pelnė net keturis įvarčius. Joniškio „Saned“ sutriuškino Utenos Utenį rezultatu 11-3.
Vilniaus „Žalgiris“
2023 m. rugpjūčio mėn. persikėlė į Vilniaus MFA „Žalgirį“.
2023 m. rugpjūčio 13 d. debiutavo moterų A lygos rungtynėse prieš FC Gintra. Šiaulietės nugalėjo žalgirietes rezultatu 3:2.
Karjera rinktinėse
Atstovavo Armėnijos jaunimo rinktinėms, o vėliau ir nacionalinei moterų rinktinei.
Ulyškai
Ulyškai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Venciūnų.
Gretiro saga
dešinėje|miniatiūra|325x325px|Gretiras pasirengęs kovai (iliustracija iš XVII a. islandiško rankraščio) Gretiro Osmundarsono saga (isl. ir sen. isl. Grettis saga Ásmundarsonar) – viena iš islandų sagų. Ji aprašo Gretiro Osmundarsono, karingo vyro, nustumto už įstatymo ribų, gyvenimą.
Apžvalga
Ši saga priskiriama islandų sagoms (Íslendingasögur), kurios buvo parašytos XIII a. ir XIV a. pr. Sagos realistiškai apibūdina įvykius Islandijoje tarp IX a. ir XI a. Šių tekstų veikėjai paprasta konfliktuoja dėl turto, prestižo ir galios.
Gretiro sagos autorius nežinomas, tačiau manoma, kad ši istorija galėjo būti paremta ankstesniais pasakojimais apie Gretiro gyvenimą, kuriuos užrašė Sturla Þórðarsonas. Nors Gretiro ketinimai nebūtinai blogi, jis dažnai piktas ir irzlus, todėl pridaro dalykų, dėl kurių vėliau apgailestauja. Jam taip pat labai nesiseka, tad kai kurie veiksmai sukelia nenumatytų pasekmių. Didelę savo gyvenimo dalį Gretiras praleidžia Islandijoje kaip paskelbtasis už įstatymo ribų, tačiau taip pat du kartus plaukia į Norvegiją. Jis buvo giminingas Norvegijos karaliui Olavui II. Tačiau ir Norvegijoje Gretiras prisidaro bėdų ir yra iš ten išsiunčiamas. Kitaip nei daugelis kitų sagų herojų, jis nedalyvauja vikingų žygiuose.
Siužetas
Sagoje Gretiras pristatomas tik 14-ame skyriuje. Iki tol ji pasakoja apie Gretiro tėvą, senelį ir prosenelį, kurių gyvenimuose netrūko nuotykių. Prosenelis vardu Onundras (Ǫnundr), iš kurio Gretiras galėjo paveldėti fizinę jėgą, buvo vikingas, ir vienu metu kovėsi prieš tuometinį Dublino karalių Kjarvalą. Onundras apsigyveno šiaurinėje Islandijos pakrantėje ir turėjo daug sūnų. Gretiro gyvenimas pasakojamas nuo pradžios iki pabaigos. Būdamas vaikas, jis maištingas ir blogas. Gretiras apibūdinamas kaip raudonplaukis, kiek strazdanotas ir plataus bei trumpo veido. Jis taip pat narsus – puola ir nukauna nemirėlį (draugr) Glomrą (Glámr), kuris yra stiprus ir sunkiai įveikiamas vaiduoklis. Tačiau nemirėlis Gretirą prakeikia, o autorius tai laiko jo vėlesnių nelaimių priežastimi.
Kartais Gretiras gali būti tikru didvyriu, nugalėdamas įvairius priešus. Tačiau jis kaltinamas padegęs salę, nužudęs daugybę vyrų ir paskelbiamas už įstatymo ribų. Tai reiškia, jog bet kas gali jį nužudyti be jokių teisinių bausmių ir kad žmonėms draudžiama jam kaip nors padėti. Todėl į Gretiro gyvybę pasikėsinta daug kartų. Galiausiai Gretiras tampa ilgiausiai išgyvenusiu už įstatymo ribų Islandijos istorijoje. Kai jis buvo praleidęs beveik 20 metų už įstatymo ribų, jo draugai ir šeima prašo atšaukti tremtį, teigdami, kad pagal įstatymus žmogus negali būti laikomas už įstatymo ribų daugiau nei 20 metų. Po debatų nutarta, kad Gretiro tremtis bus atšaukta, kai jis už įstatymo ribų bus praleidęs 20 metų, bet ne anksčiau. Gretiro priešai dar burtais pamėgina jį sužeisti ir galiausiai nugalėti. Tai vyksta atokioje Drangėjaus (Drangey) saloje aukštomis uolomis šiaurės Islandijoje, kur Gretiras apsistojęs pas savo brolį Ilugį ir jo vergą Glaumurą. Darant prielaidą, kad saga liudija tikrus istorinius įvykius, Gretiras turėjo mirti kažkuriuo metu tarp 1030 m. ir 1040 m.
Izidorius Pocius
Izidorius Pocius (g. 1864 m. sausio 22 d. Balandžiai, Eržvilko valsčius – m. apie 1935, pravardė – Juzis) – pauparis ir daugiausia Tauragės apskrityje veikęs knygnešys.
Izidorius Pocius gimė neturtingoje valstiečių šeimoje. Tėvas buvo kaimo muzikantas. Izidorius buvo antras vyriausias vaikas šeimoje ir didžiąją vaikystės dalį praleido Pagirių kaime, į kurį Pocių šeima persikraustė apie 1870 m. Izidoriui būnant devynerių gimdydama mirė motina, dauguma Izidoriaus brolių ir seserų mirė maži, dar prieš motinos mirtį. Jau keturiasdešimties sulaukęs tėvas netruko vesti antrąkart, su ja susilaukdamas daugiau vaikų, su kuriais Izidorius užaugo.
Ūgtelėjęs Izidorius įsijungė į knygnešių judėjimą. Apibūdinamas kaip drąsus, sumanus, gabus knygnešys. Bendradarbiavo su daugeliu buvusios Raseinių apskrities knygnešių – Jonu Švedu, Viktoru Alijošiumi, Juozu Sakalausku ir kitais. Padėdavo laikraščio Kryžius redaktoriui kun. Julijonui Jasienskiui, tuo metu dirbusiam Palangos progimnazijoje kapelionu, pristatyti rankraščius Mažosios Lietuvos leidėjams. Platino kitų knygnešių parneštas knygas, taip pat pats didelius kiekius parsinešdavo iš Mažosios Lietuvos. Jas įrišdavo ir išplatindavo buvusioje Raseinių apskrityje.
Įgudęs su knygnešystės amatu, jo mokė jaunesniuosius knygnešius. Yra išlikusių duomenų, kad padėjo būsimiems žymiems knygnešiams Jonui Pakatinskui-Katiliukui ir jo broliui Kazimirui įsijungti į judėjimą, nusivesdamas pirmąkart 1892 m. į Tilžę.
1893 m. Panevėžio policija iš I. Pociaus konfiskavo 46 liet. knygas, už ką pats knygnešys Vilniaus generalgubernatoriaus nubaustas mėnesiu arešto policijos areštinėje. Po penkerių metų vėl įkliuvo Šiauliuose su 9 knygomis, už ką Vilniaus generalgubernatorius 1898 m. gruodžio 14 d. skyrė 1 mėn. arešto policijos areštinėje. 1900 m. areštuotas Truskavoje, vėl rasta lietuviškų knygų. Policininkai varinėdami iš vienos daboklės į kitą jį smarkiai sumušė. Dėl sunkių arešto sąlygų ir mušimo visam gyvenimui liko neįgalus – neteko proto. Likusį gyvenimą vaikščiojo užsidėjęs knygnešio odinį krepšį ant pečių ir laikydamas aštuonbriaunę gumbuotą lazdą rankoje. Nuo 1928 m. sausio 1 d. paskirta 50 Lt knygnešio pensija. Amžininkų teigimu, pensiją jau protiškai neįgalus Izidorius greitai išleisdavo ir nuolat pritrūkdavo pinigų.
Mirė apie 1935 m. Tiksli mirimo vieta nėra žinoma, spėjama, kad palaidotas šeimos kape Eržvilko kapinėse. Vedęs nebuvo.
Egiptas (Romos provincija)
Egiptas  – nuo 30 m. pr. m. e. iki 646 m. romėnų valdyta Romos provincija, egzistavusi dabartinio Egipto teritorijoje, išskyrus Sinajaus pusiasalį. Ji vakaruose ribojosi su Kretos ir Kirenaikos, rytuose – Judėjos (vėliau Petros Arabija) provincijomis.
Egiptas buvo turtingiausia Rytų Romos provincija, pagrindinė grūdų augintoja imperijoje, turėjusi aukštą miestų išsivystymo lygį. Jos sostinė Aleksandrija buvo stambiausias jūrų uostas, antrasis didžiausias Romos imperijos miestas.
Priešistorė
Kleopatros ir jos meilužio Gajaus Julijaus Cezario nurodymu 47 m. pr. m. e. buvo padegta garsioji Aleksandrijos biblioteka. Po Cezario nužudymo 44 m. pr. m. e. Kleopatra sudarė sąjungą su Marku Antonijumi prieš Gajų Julijų Cezarį Oktavianą. Pralaimėjęs Akcijaus mūšį Antonijus nusižudė. Kleopatra, pasekusi jo pavyzdžiu, taip pat nusižudė 30 m. pr. m. e. Tais pačiais metais buvo nužudytas Egipto sosto paveldėtojas Cezarionas, Kleopatros ir Gajaus Julijaus Cezario 17-metis sūnus. Taip Egiptas atsidūrė Romos valdžioje. Romėnai valdė Egiptą apie 600 metų.
Romėnų valdymas
miniatiūra|180px|left|[[I a. mumijos kaukė]] miniatiūra|left|180px|Egipto karalienė [[Zenobija monetoje]] Pirmasis Egipto prefektas Gajus Kornelijus Galas romėnų valdžią įvedė Aukštutiniame Egipte ir protektorato valdžiai pajungė teritorijas, plytėjusias už pietinės provincijos sienos, prarastas dar paskutiniųjų Ptolemėjų laikais. Sekantis prokonsulas Gajus Elijus Galas nesėkmingai nužygiavo į Petros Arabiją ir Laimingąją Arabiją (dab. Jemenas). Trečiasis prokonsulas Gajus Petronijus išvalė irigacinius kanalus, taip paskatindamas žemdirbystės atgimimą Egipte.
Imperatoriaus Nerono valdymas siejamas su provincijos „aukso amžiumi“. Didžiausiomis nelaimėmis buvo graikų ir judėjų masiniai susirėmimai Aleksandrijoje, kuri po Jeruzalės sugriovimo 70 m. buvo tapusi judėjų religijos ir kultūros centru. Egipto prokuratorius Markas Ritulijus Lupas sugebėjo tik pasiųsti legioną (III Cyrenaica ar XXII Deiotariana) apginti Memfį. Gražinti tvarkai Aleksandrijoje Trajanas ten pasiuntė Marcijų Turboną su legionu VII Claudia ir karo laivais, o sugriautų šventovių atstatymui teko konfiskuoti judėjų turtą. Adrianas, Egipte lankęsis du kartus, įkūrė Antinopolio miestą savo meilužio Antinojaus, nuskendusio Nile, atminimui.
Tačiau po Marko Aurelijaus valdymo dideli mokesčiai privedė prie sukilimo, kuris tik po kelerių metų, 172 m., buvo numalšintas. Šis karas nusmukdė provinciją, nes smarkiai pakenkė jos ekonomikai ir prekybai. Egiptiečių sukilimą mumalšinęs Gajus Avidijus Kasijus pasiskelbė imperatoriumi, sulaukdamas Sirijos ir Egipto kariuomenių palaikymo, tačiau priartėjus Markui Aurelijui buvo nušalintas ir nužudytas. Panašus sukilimas buvo numalšintas 193 m., kada Gajus Pescenijus, padėjęs į valdžią ateiti Septimijui Severui, nusprendė gauti sau imperijos dalį. Prie Septimijaus Severo Aleksandrija tapo provincijos sostine.
Karakala (211–217), kaip ir kitose provincijose, suteikė pilietybę visiems egiptiečiams. Tačiau tai buvo dingstimi padidinti mokesčius, kurie nuolat kilo dėl būtinybės papildyti eikvojamą valstybės iždą. III a. įvyko keli sukilimai. Valdant Decijui Trajanui, 260 m., krikščionys sukilo prieš imperatoriaus genijaus kulto įvedimą. Egipto prefektas Liucijus Musijus Emilianas buvo pirmasis, palaikęs Makrianų uzurpatorius, o sekančiais 261 m. pats apsiskelbė imperatoriumi, tačiau jį nugalėjo Galianas. 272 m. Palmyros valdovė Zenobija trumpai valdė Egiptą, tačiau jį prarado, kai Aurelianas numalšino jos sukilimą. 297 m. birželio/liepos mėn. Domicijus Domicianas pakėlė maištą prieš Diokletianą ir pasiskelbė imperatoriumi, tačiau valdžią Egipte teišlaikė iki tų pačių metų gruodžio mėn., kuomet Diokletianas atvyko į Egiptą ir užgniaužė sukilimą.
Krikščionybės įtaka
Bandydami į Aleksandriją paskirti arijonų vyskupą, imperatoriai Konstancijus II ir Valentas II keletą kartų išvarė iš miesto Afanasijų Didįjį, vieną graikų bažnyčios tėvų. Arijonizmo palaikymas baigėsi 379 m. į valdžią stojus Teodosijui, nustačiusiam savo kodekse vienodą statusą patriarchui Petrui II ir popiežiui Damasui I.
Administracinis suskirstymas
miniatiūra|250px|right|[[Egipto diecezija apie 400 m.]] 298 m. Egipto provinciją sudarė trys provincijos: Aegyptus Jovia ir Aegyptus Herculia, priklausiusios Rytų diecezijai (Oriens), taip pat vėliau iš šios diecezijos išskirta atskira Egipto diecezija. Ji buvo padalinta į provincijas:
Vėlyvasis romėnų Egiptas (IV–VI a.)
miniatiūra|250px|right|Arabų kalifato užkariautas Egiptas, 620 m. IV a. padalijus imperiją, Egiptas priklausė Rytų Romos imperijai su sostine Konstantinopolyje. Lotynų įtaka menko, o graikų kalba tebedominavo valstybėje ir moksle. Bizantija tapo krikščioniška valstybe, kurios kultūra smarkiai nutolo nuo pagoniškos praeities. V a. žlungant Vakarų Romai faraoniškos tradicijos Egipte nyko, žyniai apleido šventoves, kurios virto bažnyčiomis ar buvo paliktos dykumose, hieroglifų raštas tapo nesuprantamas. Rytų imperija ėmė orientuotis į Rytus, išstumdama graikų valdymo sistemą. Aleksandrija prie patriarcho Kirilo buvo antrasis miestas, religinis kontroversijų ir prievartos žydų atžvilgiu centras. Tačiau Egiptas išliko svarbiu ekonominiu centru ne tik Bizantijos imperijoje, bet ir Viduržemio jūros regione. Valdant Justinianui I (527–565 m.) buvo siekiama atkurti buvusią imperiją, spėta iš barbarų atsikovoti dalį Italijos, Romos miestą, tačiau trūko saugumo imperijos rytiniam sparnui, jos „aruodui“.
Egipto užkariavimas
619–629 Egiptą valdė Sasanidų imperija, kurios valdovas Šarbarazas buvo sudaręs sąjungą su Bizantijos imperatoriumi Heraklėju.
639–646 m. Egiptas buvo užkariautas kalifo Umaro ibn al-Chatabo pasiųstos kariuomenės.
Ulytėlė (Rokiškis)
Ulytėlė – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ragelių.
Veližo apskritis
Veližo apskritis  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Rusijos imperijos Vitebsko gubernijoje. Centras – Veližas.
Istorija
Įkurta 1772 m. Rusijos imperijos Pskovo gubernijoje. Nuo 1802 m. priklausė Vitebsko gubernijai.
Suskirstymas
1913 m. apskrityje buvo 13 valsčių.
Teodora Meluță
Klužo „Olimpia“
Du kartus (2018 ir 2019 m.) paskelbta geriausia Rumunijos futbolininke.
Lugano 1976
2021 m. pradžioje trumpai rungtyniavo FF Lugano 1976. 2021 m. sausio 26 d. buvo paskelbta, kad persikelia į Šveicarijos „Lugano“ klubą. Deja, vos po septynerių rungtynių futbolininkė patyrė blauzdikaulio ir šeivikaulio lūžį, tad prireikė operacijos.
Politehnica Timișoara
Nuo 2021 m. rugpjūčio atstovavo ASU Politehnica Timișoara. Ši ekipa buvo nesenai suformuota ir subūrė pajėgią sudėtį, kad galėtų varžytis aukščiausioje šalies lygoje.
Karjera rinktinėse
Kitados atstovavo įvairaus amžiaus Rumunijos jaunimo rinktinėms.
2019 m. lapkričio 10 d. žaidė rungtynėse prieš Lietuvą. Rumunės nugalėjo rezultatu 3:0.
2022 m. rugsėjo 2 d. dalyvavo rungtynėse prieš Lietuvą. Vilniuje, LFF stadione rumunės sutriuškino lietuvaites rezulutatu 7-1.
2019 m. Formulės E sezonas
thumb|right|250px|Čempiono titulą gins [[Jean-Éric Vergne.]] '''2019-2020 m. Formulės E sezonas''' – šeštasis Formulės E čempionato sezonas. Jis vyks nuo 2019 m. lapkričio 22 iki 2020 m. liepos 26 d.
Šiame sezone čempionate debiutuos „Mercedes“ ir „Porsche“ komandos.
Zygburgas
Zygburgas – miestas Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Vokietijoje. Įsikūręs Zygo ir Agerio santakoje. Nutolęs 10 km nuo Bonos ir 26 km nuo Kelno. 41 016 gyventojų (2015 m. duomenys).
Istorija
Kelno arkivyskupas Anno II 1064 m. įkūrė benediktinų vienuolyną. Gyvenvietė aplink vienuolyną rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1182 m. Miestas suklestėjo XV-XVI a.
Filipinų vyrų krepšinio rinktinė
Pasiekimai olimpinėse žaidynėse
thumb|240px|Filipinų–Argentinos susitikimas 1952 m. olimpinėse žaidynėse
Zygas (upė)
Ištakos – Raudonieji kalnai. Iki Zygeno ir Zygenlando kalvų teka pietvakarių kryptimi. Saugoma teritorija teka į rytus nuo Bonos. Teka pro Henefą ir Zygburgą. Netoli Bonos centro įteka į Reiną.
VfL Wolfsburg (moterys)
Verein für Leibesübungen Wolfsburg e. V., o trumpiau VfL Wolfsburg – Vokietijos futbolo komanda iš Volfsburgo, rungtyniaujanti moterų futbolo varžybose.
Istorija
Komanda suburta 2003 m.
Žaidė UEFA moterų čempionų lygos finaluose ir tapo turnyro nugalėtojomis du kartus (2012–13, 2013–14 m.)
Ulytėlė (Zarasai)
Ulytėlė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Samanių, Latvijos pasienyje, prie Kamariškių–Baraukos keliuko. Į šiaurę nuo kaimo – Samanių telmologinis draustinis, į pietus – Kamariškio ežeras.
Apple Shop
„Apple Shop“ – specializuota „Apple“ parduotuvė, įkuriama prekybos centruose arba atskirose parduotuvių patalpose. Interjeras turi atitikti griežtus „Apple“ bendrovės reikalavimus, o darbuotojai apmokami pagal oficialią bendrovės programą.
„Apple Shop“ statusas yra trečias pagal rangą statusas, suteikiamas parduotuvėms. Aukščiausias yra tik pačios kompanijos „Apple“ parduotuvėms priklausantis statusas, sekantis žengia „Apple Premium Reseller“, kurį Lietuvoje turi tik „iDeal“ bei „iDream“ parduotuvės.
2017 m. viename iš Vilniuje esančių „Topo centrų“, atidaryta pirmoji Lietuvoje „Apple Shop“ parduotuvė. Tai 2-oji tokia parduotuvė Baltijos regione. Kaip ir kitoms parduotuvėms Baltijos šalyse („iDeal“, „iShop“), „Apple“ įrangą tiekia „ACME Grupės“ „AVAD Baltic“ filialas.
FC Fredericia
FC Fredericia – Danijos futbolo klubas iš Frederisijos.
Istorija
1991 m. klubas įkurtas kaip Fredericia United futbolo klubo dalis.
Kosovo futbolo čempionatas
Kosovo Superliga – aukščiausioji Kosovo profesionalų futbolo lyga.
Kurklių II dvaras
2017 m. duomenimis, dvaro sodybos gyvenamajam namui ir kai kuriems statiniams (tvartams, kumetynui) teisinė apsauga nebuvo taikoma, Kultūros paveldo registre įrašytas vien dvaro malūnas (unik. kodas ). Malūne yra išlikę technologinės įrangos (girnos, pikliai, valcai, garo ir kiti varikliai, malūno transmisijos fragmentai). miniatiūra|240px|left|Dvaro malūnas
Istorija
Dvaras kūrėsi nuo XVIII a. vidurio. XIX a. priklausė Jangaličevui, vėliau – Mokuličiui. Iš jo XX a. pradžioje dvarą įsigijo Klemenso Graužinio (1890-1939) tėvai. Vėliau jį paveldėjo sūnus, tarpukario politikas, Ketvirojo LR Seimo narys Klemensas Graužinis.
K. Graužinis mirė savo dvare 1939 m. (per audrą buvo nutrenktas žaibo). 1941 m. birželio 14 d. Kurklių II dvaro paveldėtoja B. Graužinienė su keturiais vaikais buvo ištremta į Belniakų lagerį (Krasnojarsko kraštas, Rusija).
Mariana Liubomirskaitė
Kunigaikštytė Mariana Liubomirskaitė (1693 – 1729) – Karūnos didžiojo maršalkos, Sandomiro seniūno Juozapo Karolio Liubomirskio ir Teofilės Liudvikos Zaslavskaitės (Dimitrijaus Jurgio Višnioveckio našlės) jaunesnioji duktė; vyras Povilas Karolis Sanguška, Jonušo Aleksandro Sanguškos motina. Aleksandro Dominyko Liubomirskio jaunesnioji sesuo.
Kazimieras Antanas Sanguška
Kunigaikštis Kazimieras Antanas Sanguška (g. 1677, m. 1706 m. birželio 15 d. Palenkės Biala) – ATR valstyvinis veikėjas Lietuvos dvaro maršalka nuo 1702 metų, Usviato ir Bolnicko seniūnas.
Buvo Jeronimo Sanguškos ir Konstancijos Sapiegaitės sūnus. 1706 metais vedė Bronislavą Peniažkovą. Pasiuntinys į 1701–1702 metų seimus.
Neveronių geležinkelio stotelė
Neveronių geležinkelio stotelė – buvusi stotelė Kauno rajone, Neveronių kaime vakariniame pakraštyje, Keramikų gatvėje. Stodavo traukiniai, važiuojantys Kaunas–Jonava ruožu. Stotelės pastatas tarp 2014–2016 m. buvo nugriautas.
Istorija
Įkurta XX a., XXI a. pradžioje uždaryta. Pradėjus vystyti tarptautinį europinės vėžės „Rail Baltica“ projektą, Palemono geležinkelio stotis taps labai svarbiu susisiekimo mazgu, todėl 2016 m. vasarį planuota šalia atkurti Neveronių stotį, kurioje bus vėžės išplatėjimas, depas, stotis, 10–12 geležinkelio linijų kelynas, lokomotyvų ir vagonų aptarnavimo centras. Kiek vėliau, gegužę susisiekimo ministras Rimantas Sinkevičius patikino, kad bus svarstoma kelyną tiesti arčiau Palemono, šalia kurio yra neveikiančių gamyklų ir sklypų. 2021 m. buvo numatoma, kad stotis bus svarbus susisiekimo taškas keleiviams, vykstantiems į Kauno oro uostą Karmėlavoje. 2022 m. numatytos dvi skirtingų lygių sankirtos – su automobilių keliu Nr. 1918 ir pėščiųjų-dviračių tuneliais. 2023 m. rugpjūtį „Rail Baltica“ oro uostui buvo numačiusi ne tik Neveronių, bet ir Kauno oro uosto stotį.
Prevlakos pusiasalis
thumb|Oštro kyšulys Prevlakos pusiasalyje. Prevlakos pusiasalis  – nedidelis pusiasalis pietų Kroatijoje, netoli sienos su Juodkalnija, prie įplaukos į Kotoro įlanką rytinėje Adrijos jūros pakrantėje.
Dėl savo strateginės padėties pietinėje Adrijos jūros dalyje pusiasalis po Jugoslavijos subyrėjimo tapo teritorinio ginčo tarp Kroatijos bei Serbijos ir Juodkalnijos, federalinės valstybės, kuriai priklausė ir Juodkalnija, objektu. Teritorija iki 2002 m. priklausė Jungtinėms Tautoms. Jungtinių Tautų misija baigėsi 2002 m. gruodį, o teritorija, kuri anksčiau priklausė Kroatijos Socialistinei Respublikai, buvo grąžinta Kroatijai. Likus penkioms dienoms iki Jungtinių Tautų misijos išvykimo abi šalys pasirašė susitarimą, pagal kurį Prevlakos pusiasalis buvo demilitarizuotas ir faktiškai tapo neutralia teritorija. Vis dėlto, susitarimas vis dar yra laikino pobūdžio.
Geografija
right|thumb|Prevlakos pusiasalio apylinkės Siauras negyvenamas pusiasalis yra 2,6 km ilgio ir tik 150–500 m pločio, jo plotas – 93,33 ha (šiek tiek mažiau nei 1 kvadratinis kilometras).
Žodis prevlaka kroatų kalboje reiškia 'pervalką'. Oštro kyšulys, esantis pačiame pusiasalio gale, yra piečiausias Kroatijos žemyninės dalies taškas. Kartu su nedidele Juodkalnijos Mamulos sala, esančia maždaug už 2 km į rytus nuo Oštro kyšulio, šios dvi vietovės yra ne tik dvi tarptautinės jūrinės sienos pusės, bet ir įplaukimo į Kotoro įlanką stebėjimo punktai.
Į šiaurę nuo Prevlakos sąsmaukos, prie pat Kotoro įlankos, yra du mažiau pastebimi kyšuliai Konfinas ir Kobila. Nuo jų į šiaurės vakarus yra Kroatijos ir Juodkalnijos pasienio kontrolė. Greitkelis D516 jungia pusiasalį su Konavle ir keliu D8. Į šiaurę kelias veda į Juodkalnijoje esančius Nivicę, Sutoriną ir Igalą.
Istorija
thumb|Prevlakos tvirtovė prie įplaukos į [[Kotoro įlanka|Kotoro įlanką]] Konavlę ir Prevlakos pusiasalį XV a. pradžioje iš Bosnijos karalystės nupirko Ragusos respublika, kad apsaugotų savo rytinį flangą. 1441 m. ragusiečiai įtvirtino Oštro kyšulį. Kobilos kyšulys nuo 1699 m. buvo riba su Osmanų imperijos kontroliuojama Sutorina.