cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Irano ir Lietuvos santykiai
Santykiai po 1991 m.
Sėkmingai klostantis ekonominiams santykiams, 2017 m. gruodžio 12 d. Teherane įsteigtas Lietuvos garbės konsulatas, pirmasis dvišalių santykių istorijoje. Renginio metu Teherane atidaryta Mariaus Jovaišos fotografijų paroda „Neregėta Lietuva“. Konsulu paskirtas Yasin Group prezidentas Mohsenas Karimis Tabasis.
2018 m. birželio 8 d. Vilniuje vykusiame pasauliniame Moterų politikos lyderių forume dalyvavo Irano viceprezidentė Masumeh Ebtekar, kur susitiko su Lietuvos užsienio reikalų ministru Linu Linkevičiumi.
Vis dėlto 2019 m. Iranui atnaujinus branduolinę programą santykiai su Lietuva, kaip ir su likusia ES, atšalo.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Lietuvių kalba išleista senųjų persų poetų Ferdousio, Hafizo, Sadžio Širazio, Omaro Chajamo ir Irano rašytojo Iradžo Pezeškzado kūrinių, 1982 m. išleista persų pasakų rinktinė „Migdolo medis“.
Lietuvos ir Irano vyrų futbolo rinktinės iki 2021 m. gruodžio yra tarpusavyje sužaidusios vienerias draugiškas rungtynes Rusijoje, kurias laimėjo Irano rinktinė. 2008 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos ir Irano vyrų krepšinio rinktinės buvo susitikusios Pekino olimpinės žaidynėse. Rungtynes rezultatu 99:67 laimėjo Lietuvos rinktinė.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Irano siekė 8,79 mln. eurų. Pastaraisiais metais prekybos apimtys tarp dviejų valstybių smarkiai mažėjo. 2014 m. Iranas buvo 26-as Lietuvos prekybos partneris, vyravo eksportas į Iraną, o beveik visą eksportą sudarė grūdai.
Pikčiūniškės
Pikčiūniškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Dusmenų.
Galalaukis (Ignalina)
Galalaukis – buvęs kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Naujojo Daugėliškio.
Konceptas (Vilnius)
Konceptas – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Skirlėnų.
Pikieta
Pikieta vadinami kaimai:
Silenės valsčius
Silenės valsčius (1866–1915 m. Ezernės valsčius, 1919–1925 m. Borovkos valsčius;, , ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Latvijos teritorijoje, pasienyje su Baltarusija. Centras – Silenė.
Istorija
Įkurtas 1866 m. kaip Ezernės valsčius, priklausė Kuršo gubernijai. Po I pasaulinio karo pervadintas Borovkos, 1925 m. – Silenės vardu. Panaikintas 1949 m. gruodžio 31 d. prijungiant prie Gryvos rajono.
Zoe Tavarelli
Zoja Tavareli (g. 1996 m. sausio 3 d. Turine) – italų aktorė.
2018 m. debiutavo ir kaip režisierė trumpametražiu filmu „Diminuendo“.
Barūnų valsčius
Barūnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje, pasienyje su Latvija. Centras – Barūnai.
Istorija
Įkurtas carmečiu Kuršo gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai, 1920 m. liepą valsčiaus teritorija atiteko Latvijai.
Siurblė
Siurblė – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Sužionių.
Galinavas
Galinavas – buvęs viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 12 km nuo Ceikinių.
Mikniūnų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pašvitinio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pakruojo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pamūšio apylinkės.
Agamija
miniatiūra|Agamijos paplitimas Agamija (Agamia agami) – garninių (Ardeidae) šeimos paukštis. Paplitęs Centrinėje ir Pietų Amerikoje. Snapas ilgas, o kojos trumpos (lyginant su kūno ilgiu).
Išvaizda
Veidas ir pakaušis mėlynai juodas. Kuodas ilgas, šviesiai mėlynas ar sidabriškai baltas. Smakras baltas. Snapas siauras ir ilgas (13,9 cm). Antsnapis tamsiai melsvas, posnapis yra geltonas, snapo galiukas – juodas. Rainelė raudonai ruda, oranžinė ar geltona. Plikos odos plotas tarp snapo ir akies gelsvai žalias. Kaklas ilgas. Kaklo viršus rudas, per vidurį baltas, juodais kraštais dryžis. Kaklo apačia pilkai melsva. Kaklo plunksnos pjautuvo formos. Krūtinė pilkai mėlyna. Pilvas rudas. Platūs sparnai blizgūs, žaliai juodi. Sparno priekyje rudas dryžis. Plasnojamosios plunksnos juosvos. Pirmosios plasnojamosios plunksnos yra 9 arba 11. Uodegos plunksnos trumpos, šviesiai rudos. Šlaunys rusvos. Kojos ir pirštai gana trumpi. Kojos gelsvai žalios ar geltonos, letenos juodos.
Vestuvinis apdaras puošnus. Kuodo plunksnos 12,5 cm ilgio, plačios, šviesiai žydros spalvos. Plikos odos plotas tarp snapo ir akių rožinis ar raudonas. Kojos ir letenos pilkos.
Jauniklių viršutinė kūno pusė pilkai rudi tik nugara ir pakaušis juosvi. Kūno apačia išmarginta juodai ir tamsiai gelsvai. Gerklė išmarginta siaurais baltais ir rudais vertikaliais dryžiais. Rainelė pilkai balta. Antsnapis juodas, o posnapis žaliai geltonas. Kojos ir letenos žaliai geltonos. 3 metų nesiskiria nuo suaugusių.
Paplitimas
Paplitęs Brazilijoje, Kolumbijoje, Kosta Rikoje, Ekvadore, Prancūzijos Gvianoje, Gvatemaloje, Gajanoje, Hondūre, Meksikoje, Nikaragvoje, Panamoje, Peru, Suriname, Trinidade ir Tobage ir Venesueloje.
Biologija
Laikosi tankiuose, tropiniuose miškuose, upelių pakrantėse, mangrovėse. Taip pat aptinkamas senvaginių ežerų, tvenkinių ir kitų nedidelių vandens telkinių pakrantėse. Natūralūs gamtiniai priešai – juodsis krabinis suopis ir amerikinis krokodilas.
Apsaugos būklė
Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis agamija yra pažeidžiama rūšis. Populiacijos mažėjimo priežastys: Rūšies apsaugos planas paskelbtas 2015 metais.
Rumpler
Rumpler Flugzeugwerke, dažniausiai vadinta tiesiog Rumpler, buvo XX a. pradžioje veikusi Vokietijos Imperijos aviacijos įmonė. Bendrovę, pradžioje pavadintą Rumpler Luftfahrtzeugbau, 1909 m. Berlyne įkūrė austrų inžinierius Edmundas Rumpleris. Iš pradžių įmonė gamino monoplano Etrich Taube kopijas. Pirmojo pasaulinio karo metu ji gamino savo konstrukcijos žvalgybinius lėktuvus, taip pat sukūrė ir gamino keletą naikintuvų ir bombonešių modelių.
„Rumpler“ nerado savo vietos pokario rinkoje ir 1920 m. buvo likviduota.
Lietuvos karo aviacija eksploatavo du (kitais šaltiniais – tris) Rumpler C.I. naikintuvus. Jie buvo nupirkti 1919 m. birželio mėnesio pabaigoje iš Kauno aerodrome įsikūrusios ir besitraukiančios vokiečių 425-os eskadrilės (Flieger Abteillung Nr. 425). Dėl sudėtingo valdymo lietuviai lakūnai nelabai mėgo šį lėktuvą.
Maria Perrusi
Maria Perrusi (g. 1991 m. rugsėjo 13 d. Kozencoje) – italų modelis, grožio konkursų Mis Kalabrija ir Mis Italija nugalėtoja (2009 m.).
The Peppermints
The Peppermints – Italijos–San Marino merginų muzikos grupė. 2014 m. atstovavo San Marinui vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse. „The Peppermints“, atlikusios dainą apie nelaimingą paauglišką meilę „Breaking My Heart“, sulaukė 21 taško ir užėmė penkioliktą vietą.
Lalenok United FC
„Lalenok United Futebol Clube“, o trumpiau „Lalenok United“ – Rytų Timoro futbolo klubas iš Dilio.
Namų rungtynes žaidžia Dilio miesto savivaldybės stadione.
Istorija
Klubas įkurtas 2016 m. Rungtyniavo Segunda divizione (antra pakopa).
2018 m. sezone Segundoje liko antroje vietoje, kuri suteikė galimybę kilti į aukščiausią divizioną.
2019 m. žaidė aukščiausioje šalies lygoje ir debiutantai tapo čempionais. Tais pačiais (2019) metais iškovojo ir šalies futbolo taurę.
Galiniai (Linkmenys)
Galiniai – buvęs viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Linkmenų.
Poškiečių apylinkė
Poškiečių apylinkė (arba Poškėčių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pakruojo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pakruojo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Mažeikonių apylinkės ir Šukionių apylinkės.
Cardiff, Wales: 6/23/04
Cardiff, Wales: 6/23/04 – antrasis amerikiečių grupės „Red Hot Chili Peppers“ koncertinis albumas, nemokamai išleistas internete 2015 m. kovo 17 d. Albume įrašytas 2004 m. birželio 23 d. koncertas „Millennium Stadium“ Kardife. Albume pirmą kartą oficialiai išleista grupės daina „Mini-Epic (Kill for Your Country)“, nepasirodžiusi jokiuose albumuose ir tik keletą kartų atlikta gyvai.
Pikieta (Alytus)
Pikieta (arba Pikiela) – buvęs viensėdis Alytaus rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Makniūnų.
Janas Radlica
Janas Radlica (m. 1392 m. vasario 12 d. Krokuvoje) – Lenkijos Romos katalikų ir valstybinis veikėjas, Karūnos didysis kancleris (1380–1386), Krokuvos vyskupas nuo 1382 m. vasario 5 d. iki 1392 m. sausio 12 d., neturalistas, gydytojas.
Biografija
Lenkijos bajorų Radlickių giminės atstovas, herbo „Poraj“ savininkas.
Mokėsi Prancūzijoje, nuo 1361 metų Paryžiuje, o po to Monpeljė. Jis buvo humanitarinių mokslų ir medicinos magistras, taip pat teologijos bakalauras.
1374 metais Janas Radlica buvo paskirtas Krokuvos kanauninku. Nuo 1376 metų jis dirbo Lenkijos ir Vengrijos karaliaus Liudviko I Dižiojo rūmų gydytoju. 1380 metais Janas Radlica buvo paskirtas Karūnos didžiuoju kancleriu, o 1382 metais buvo paskirtas Krokuvos vyskupu.
Bekaralystės metu 1382–1384 metais Krokuvos vyskupas Janas Radlica buvo aktyvus Anžu dinastijos politikos ir valdymo, taip pat Lenkijos ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės unijos sudarymo šalininkas.
Dalyvavo įkuriant pauliečių vienuolyną Jasna Goroje 1382 metais, o 1390 metais kartu su karaliene Jadvyga finansavo benediktinių vienuolyną Klepaže, Krokuvoje.
1392 m. vasario 12 d. Janas Radlica mirė Krokuvoje, jis buvo palaidotas Vavelio katedroje.
Intifada
Intifada ( intifāḍah) – maištas ar sukilimas, pasipriešinimo judėjimas. Tai pagrindinė šiuolaikinės arabų kalbos sąvoka, apibūdinanti teisėtą sukilimą prieš priespaudą.
Etimologija
„Intifada“ pažodžiui reiškia daiktavardį „drebulys“, kuris kildinamas iš arabiško termino „nafada“, reiškiančio „purtyti“, „nusikratyti“ (kaip sušlapęs šuo nusipurto vandenį ar žmogus nukrato purvą nuo batų).
Istorija
Intifados sąvoka pirmą kartą buvo pavartota 1952 m. Irako karalystėje, kai socialistų ir komunistų grupuotės, įkvėptos 1952 m. Egipto revoliucijos, išėjo į gatves protestuoti prieš Hašemitų monarchijos režimą.
Ši koncepcija buvo priimta šiuolaikinės Vakarų Sacharos teritorijoje per Zemlos intifadą 1970-aisiais, palaipsniui išstumiant Ispanijos pajėgas. Vakarų Sacharos konfliktas buvo siejamas su pirmąja ir antrąja sahravių intifadomis – sahravių aktyvistų protestais dėl nepriklausomybės Maroko kontroliuojamuose rajonuose Vakarų Sacharoje 1999–2004 m., galiausiai – protestais Gdeim Izik vietovėje 2011 m.
Palestinos kontekste šis žodis reiškė bandymus „nusikratyti“ Izraelio okupacijos Gazos Ruože ir Vakarų Krante per Pirmąją ir Antrąją intifadas. Iš pradžių tai buvo siejama su „agresyvaus nesmurtinio pasipriešinimo“ terminu, kurį rinkosi palestiniečių studentai 1980–ųjų kovose kaip nesmurtinį, mažiau konfrontuojantį su ankstesne karine retorika.
Meir Atlas
Meiras Atlasas (1848 m. Baisogaloje, Rusijos imperija – 1926 m. Šiauliuose, Lietuva) – rabinas, mokytojas, vienas iš Telšių ješivos įkūrėjų.
Pikietai
Pikietais vadinami viensėdžiai Rokiškio rajone:
Skerdimai (Sužionys)
Skerdimai – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Sužionių.
Sutkūnų apylinkė (Pakruojis)
Sutkūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Lygumų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pakruojo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pamūšio apylinkės.
Pikieta (Anykščiai)
Pikieta – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Džiugų.
Galulaukis
Galulaukis – buvęs viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km į nuo Grybėnų.
Rohinton Mistry
Rohintonas Mistris (g. 1952 m. liepos 3 d. Mumbajuje, Indijoje) – indų kilmės rašytojas, kuriantis anglų kalba. Gyvena Bramptone, Kanadoje. Praktikuoja zoroastrizmą, priklauso parsių bendruomenei. Žymiausias kūrinys – „Trapi pusiausvyra“.
Dabartiniame Mumbajaus universitete įgijo matematikos ir ekonomikos bakalauro laipsnį. 1975 m. emigravo į Kanadą, Torontą, kur studijavo anglų kalbą ir filologijos mokslus.
Rašytojo karjerą pradėjo 1985 m., kai kultūrinėje periodikoje buvo išspausdinti pirmieji Mistry trumposios prozos kūriniai. 1991 m. išėjo pirmasis rašytojo romanas „Tokia ilga kelionė“, atnešęs autoriui tarptautinę šlovę. Knyga išversta vokiečių, švedų, japonų ir kitas kalbas, pagal ją 1998 m. sukurtas filmas. 1995 m. pasirodė knyga „Trapi pusiausvyra“, 2002 m. – romanas „Šeimos reikalai“.
Rohinton Mistry kūryboje aprašomos Indijos socialinės, politinės realijos, taip pat zoroastrų bendruomenės gyvenimas, papročiai ir tradicijos.
Šiaurės Makedonijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Makedonijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Finalo rungtynės
-
Claudia Romani
Klaudija Romani (g. 1982 m. balandžio 14 d. L‘Akviloje) – italų – amerikiečių modelis.
Biografija
Klaudija gimė L‘Akviloje, paauglystėje ji persikėlė gyventi į Daniją, vėliau studijavo Anglijoje. Būtent Danijoje ji pradėjo verstis modelio darbu, pozavo tokiems žurnalams kaip „Playboy“ (Italijos leidimas) , FHM (Danija, Turkija, Slovėnija), GQ, Maxim (Italija, Graikija), Cosmopolitan (Jungtinė Karalystė), More!. Taip pat filmavosi Samsung, Toyota, Ford komercinėse reklamose Europoje bei įvairiems užsakovams Lotynų Amerikoje.
2006 m. Danijoje leidžiamas FHM įtraukė Klaudiją į „100 seksualiausių pasaulio moterų“, o svetainė The Richest.org 2013 m. – į „10 gražiausių Italijos moterų“ sąrašą. 2012 m. muzikos kanalo VH1 rinkimuose „Bikini Body“ užėmė 1 vietą tarp supermodelių, aplenkdama Naomi Campbell ir Adriana Lima, ir tik finale „nusileido“ atlikėjai Beyoncé.
Ji dažnai būna sporto renginių vedėja (dviračių lenktynės, regbis). 2013 m. Klaudija buvo pasirinkta oficialiai pristatyti gimtojo miesto futbolo klubą „L‘Aquila Calcio 1927“, žaidžiantį Serie D. 2014 m. pabaigoje ji buvo išrinkta „Seksualiausia Italijos sirgale“. 2015 m. Prancūzijos televizijoje Klaudija dalyvavo realybės šou „Secret Story 9“.
Asmeninis gyvenimas
Buvo siejama su garsiu Italijos futbolininku Filippo Inzaghi. Nuo 2010 m. Klaudija gyvena Majamyje, yra vieno iš žurnalų konsultantė atrenkant modelius. 2019 m. jai suteikta JAV pilietybė.
Danijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Danijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Lepta (albumas)
Lepta (Лепта) – antrasis studijinis Rusijos pagoniško metalo grupės „Arkona“ albumas. Išleistas 2004 m. Be pačios grupės kurtų dainų albume taip pat yra ir „Arkonos“ atlikta rusų liaudies daina „Ой, то не вечер“. Daina „Чёрные дебри войны“ skirta teroro aukoms Rusijoje atminti.
Geisteniai
Geisteniai – buvęs kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Rimšės.
Valeria Ciangottini
Valerija Čangotini (g. 1945 m. rugpjūčio 6 d. Romoje) – italų kino, teatro ir televizijos aktorė.
Biografija
Garsus italų režisierius Federico Fellini davė 14-metei Valerijai vaidmenį savo filme „La dolce vita“ pastebėjęs merginą prie mokyklos. Vėliau ji sėkmingai vaidino tokių režisierių kaip Mauro Bolognini, Roger Vadim filmuose, paprastai įkūnydama jaunas, mielas merginas.
Šiulpiškės (Sužionys)
Šiulpiškės – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Sužionių.
PZL.46 Sum
PZL.46 Sum (liet. šamas) – prieš Antrąjį pasaulinį karą Lenkijos įmonėje PZL (lenk. Państwowe Zakłady Lotnicze) šios šalies karinėms oro pajėgoms sukurtas lengvasis bombonešis, įsakymas dėl kurio serijinės gamybos pradžios buvo pasirašytas 1939 m. pavasarį. Iki karo veiksmų pradžios buvo spėta pagaminti tik du egzempliorius ir dar keletas lėktuvų buvo įvairiose surinkimo stadijose. Prasidėjus karo veiksmams vienas toks lėktuvas buvo priverstinai nutupdytas Lietuvoje ir internuotas.
Gamyba
Konstruktorius Stanislavas Prausas (lenk. Stanisław Prauss) lengvajį bombonešį, skirtą pakeisti savo paties konstrukcijos lengvąjį bombonešį ir žvalgybinį lėktuvą PZL.23 Karaś, pradėjo kurti 1936 m. Naujojo orlaivio elementų, tokių kaip dviguba uodega ir įtraukiama apatinė šaulio gondola, bandymui 1936 m. buvo sukurtas ir išbandytas vienintelis modifikuotas PZL.23, gavęs indeksą PZL.42.
Pirmojo PZL.46 prototipo statiniai bandymai buvo baigti 1938 m. rugpjūtį (kituose šaltiniuose – spalį) ir rudens pabagoje lėktuvas pakilo pirmam skrydžiui. Nors ir turėjo nemažai bendrumo su PZL 23, jis buvo gerokai aptakesnis, jo sparnai buvo siauresnio profilio. Projekte buvo numatyta įtraukiama važiuoklė, tačiau kadangi tokia nebuvo gaminama Lenkijoje, buvo sumontuota fiksuota važiuoklė. 1938 m, lapkričio-gruodžio mėn. šis prototipas buvo demonstruojamas 16-ąjame Paryžiaus aviacijos salone. 1939 m. buvo išbandytas antrasis, šiek tiek modifikuotas (PZL.46/II) ir neginkluotas prototipas.
Bandymai parodė PZL 46 pranašumus prieš PZL 23. Pagrindiniai trūkumai buvo susiję su apatinės šaulio gondolos išleidimo ir įtraukimo mechanizmu. Ankstesniame modelyje PZL 23 ši gondola su bombarduotojo ir šaulio darbo vietomis buvo fiksuota. Ši konstrukcija buvo retai kada taikoma kituose to meto lėktuvuose, o jos efektyvumas buvo abejotinas, nes ji neigiamai veikė tiek lėktuvo aerodinaminius rodiklius, tiek ir keliamąją galią.
Pikietai (Juodupė)
Pikietai – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Juodupės.
PZL.46 Sum
Gamyba
1939 m. kovo mėn. buvo nurodyta pradėti PZL.46 serijinę gamybą. Lenkijos KOP užsakė 160 šių orlaivių, gavusių indeksą PZL.46A. Pirmasis lėktuvas turėjo būti pagamintas tų pačių metų rudenį ir pristatytas užsakovui 1940 m. pradžioje. Iki Vokietijos invazijos gamintojas spėjo pradėti tik keleto serijinių lėktuvų gamybą.
1939 m. vasarą buvo pradėta trečiojo prototipo gamyba. Tai turėjo būti eksportinis variantas, gavęs indeksą PZL.46B. Varomas Prancūzijoje pagamintu varikliu Gnome-Rhône 14N21, jis buvo pirmasis iš bandomosios 12 orlaivių partijos, užsakytos Bulgarijos KOP.
S. Prusas PZL 46 pagrindu taip projektavo mažesnį orlaivį, turėjusį kodinį pavadinimą „Łosoś“ (lenk. lašiša). Tai turėjo būti dvivietis pikiruojantis bombonešis su įtraukiama važiuokle be apatinės gondolos, varomas 1 600 AG (1 200 kW) galios V-12 tipo varikliu Hispano-Suiza 12Z.
Konstrukcija
miniatiūra|PZL SUM II (B) PZL 46 – tradicinės konstrukcijos pilnai metalinis žemasparnis monoplanas su dviguba uodega. Fiuzeliažas – ovalinio skerspjūvio pusiau monokokas. Įgulą sudarė trys lakūnai: pilotas, stebėtojas/bombarduotojas ir šaulys. Bent jau antrąjame egzemplioriuje buvo suporuotas valdymas – vairalazdė buvo įrengta ir žvalgo kabinoje. Bombarduotojo darbo vieta buvo įrengta apatinėje gondoloje. Gondola galėjo būti įtraukiama horizontaliam skrydžiui ir nuleidžiama pagerinant matomumą oro mūšio metu. Važiuoklė – fiksuota, su aerodinaminiais gaubtais. Variklis – radialinis, įmonėje „PZL“ gaminta licencinė 840 AG galios „Bristol Pegasus XXB" kopija (lenl. PZL Pegaz), dengta NACA stiliaus aerodinaminiu žiedu. Propeleris – trimentis metalinis, keičiamo žingsnio „Hamilton Standard“ lenkiška licencinė kopija. 750 l talpos kuro bakai buvo montuojami centrinėje sparnų sekcijoje.
Eksploatacija
miniatiūra|PZL-46 Sum brėžinys 1936 m. patvirtintas Lenkijos kariuomenės keturių metų vystymo planas numatė užduotį 1941 m. suformuoti 14 eskadrilių, ginkluotų lengvaisiais bombonešiais (šiam vaidmeniui buvo pasirinkti PZL 46), po 10 lėktuvų kiekvienoje ir 100% rezervo. Iki karo veiksmų pradžios pavyko surinkti du lėktuvus ir beveik baigti trečiojo jų, turėjusio tapti skraidančia laborotorija, surinkimą.
Prasidėjus Antrajam Pasauliniam karui pirmojo PZL 46 prototipo dėl važiuoklės avarijos nepavyko išskraidinti iš Varšuvos. 1939 m. rugsėjo 5 d. antrasis prototipas buvo evakuotas iš Varšuvos į Lenkijos pajėgų vis dar kontroliuotą Lvivą. Rugsėjo 17 d. jis buvo perskraidintas į Bukareštą, kur buvo internuotas. Rugsėjo 26 d. apsimesdamas, kad lėktuvą perskraidina į IAR gamyklą Brašove, Lenkijos KOP pilotas Riesas (Riess) ir dar trys lakūnai (vienas jų – vėliau rezultatyviausiu lenkų asu Antrajame pasauliniame kare tapęs V. Urbanovičius (lenk. Witold Urbanowicz) jį nuskraidino į apsiaustą Varšuvą. Dėl apšaudymo nepavykus nusileisti Okenčės (lenk. Okęcie) aerodrome lėktuvas nusileido Mokotovo (lenk. Mokotow) aerodrome. Šios operacijos tikslas buvo perduoti Lenkijos kariuomenės vyriausiojo vado E. Rydz-Šmigly (lenk. Edward Rydz-Śmigły) nurodymus Varšuvos garnizono vadui J. Romeliui (lenk. Juliusz Rómmel).
Po naktinio remonto keturi (J. Dovydaičio teigimu – penki ) lenkų karininkai (inžinierius Riess, pilotai W. Urbanowicz, W. Hadziewicz, valdininkas kapralas I. Radzimiński) šiuo lėktuvu išskrido iš Varšuvos ir netoli Marijampolės buvo perimti dviejų Lietuvos Karo aviacijos naikintuvų D-501 bei buvo priversti nusileisti Kauno aerodrome. Lietuvoje šie lenkų kariškiai susitvarkė dokumentus ir per Švediją išvyko į Angliją, kur buvo formuojami lenkų daliniai kovai prieš hitlerinę Vokietiją. Lėktuvas buvo internuotas ir Kaune sulaukė sovietinės okupacijos. Po 1940 m. rugpjūčio mėn. sovietai atliko keletą bandomųjų skrydžių šiuo lėktuvu, tačiau tolimesnių veikmų nesiėmė. Lėktuvas Kaune sulaukė vokiečių invazijos; Liuftvafės pareigūnai, greičiausiai neidentifikavę, lėktuvą atidavė į metalo laužą.
Kazimieras Citavičius
Kazimieras Citavičius (1841 m. rugpjūčio 5 d. Padubysyje, Rusijos imperija – 1930 m. balandžio 4 d. Vilniuje, Antroji Lenkijos Respublika) – dvarininkas, 1863 m. sukilimo dalyvis.
Rimbas (reikšmės)
Rimbas gali reikšti:
Kazimieras Citavičius
Biografija
Gimė 1833 m. rugpjūčio 11 d. Padubysyje, tėvas Stanislovas Citavičius, motina Vincenta Marchlevičiūtė. 1855 m. pradėjo mokytis Sankt Peterburgo kadetų mokykloje, baigė 1862 metais. Prasidėjus 1863 m. sukilimui prisijungė prie Jokūbo Geištoro vadovaujamų sukilėlių, vėliau prisijungė prie brolio Zigmanto Citavičiaus vadovaujamų sukilėlių. Po 1863 m. balandžio 6 d. mūšio, kurio metu žuvo brolis, sugebėjo pabėgti ir prisijungė prie Jablonskio pulko, kur pasivadino Antanu Chrustausku. 1863 m. balandžio viduryje kautynėse prie Šakviečio buvo sužeistas ir paimtas į rusų nelaisvę.
XVI Europos futbolo čempionato atranka
XVI Europos futbolo čempionato atranka – atrankos varžybos į 2020 m. Europos futbolo čempionatą. Šios varžybos vyko nuo 2019 m. kovo 21 iki 2020 m. lapkričio 12 d.
Atrankoje varžėsi 55 Europos rinktinės. Kadangi čempionatas rengiamas keliose šalyse, nebėra rinktinės „šeimininkės“, todėl dėl kelialapių varžosi visos komandos. Iš viso į čempionatą patenka 24 komandos. Iš 10-ies grupių į finalinį turnyrą patenka po 2 rinktines (užėmusios grupėje 1–2 vietas). Dar 4 komandos patenka per 2018–2019 m. UEFA Tautų lygą.
Papildoma atranka
Papildomos atrankos varžybos pagal 2018–2019 m. UEFA Tautų lygos rezultatus (dėl COVID-19 atkeltos iš 2020 m. pavasario į rudenį):
Gojus (Ignalina)
Gojus – buvęs kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Rimšės.
Jankuškiai
Jankuškiai – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Šumsko, pasienyje su Baltarusija.
Aleliniai genai
Diploidiniuose organizmuose aleliniai genai visuomet būna tos pačios homologinių chromosomų poros skirtingose chromosomose ir yra gauti vienas iš tėvo, o kitas - iš motinos.
Aleliniai genai lemia kokio nors konkretaus požymio (spalvos, formos, dydžio) pasireiškimą. Šie genai gali turėti skirtingą poveikį organizmo matomiems išorės požymiams (fenotipui).
Sporto savanorių sąjunga
thumb|right|200px|Sporto savanorių sąjungos logotipas thumb|right|200px|Sporto savanorių sąjungos nariai [[Futbolas|futbolo rungtynių tarp Lietuvos ir Austrijos metu]] Sporto savanorių sąjunga – Lietuvos nevyriausybinė organizacija, kuri savanoriškai padeda rengti ir dalyvauja įvairiuose sporto renginiuose.
Aleliniai genai
Alelinių genų sąveikos:
Sporto savanorių sąjunga
Istorija
Sporto savanorių sąjunga susibūrė 2005 m. liepos mėnesį prieš Kaune vykusį Europos jaunimo lengvosios atletikos čempionatą. Šiose varžybose dirbo daugiau nei 200 savanorių.
Aleliniai genai
1.Visiškas dominavimas - Visiško dominavimo atveju heterozigotų (Aa) fenotipas nesiskiria nuo homozigotų su dominuojančiais genais (AA) fenotipo. Pvz.: rudos akių spalvos dominavimas mėlynos akių spalvos atžvilgiu.
Sporto savanorių sąjunga
Istorija
2008 m. Sporto savanorių sąjunga buvo oficialiai įregistruota ir nuolat populiarėjo.
Aleliniai genai
2. Nevisiškas dominavimas - Heterozigotiniai individai (Aa) yra tarpinio tarp abiejų homozigotų (AA ir aa) fenotipo, todėl heterozigotas galima skirti nuo homozigotų pagal fenotipą. Pvz.: krakmolo grūdelių forma.
Sporto savanorių sąjunga
Veikla
Iki 2015 m. savanoriai dirbo tokių sporto šakų renginiuose:
Aleliniai genai
3. Superdominavimas - Heterozigotiniai organizmai (Aa) požymių išsivystymu pralenkia abu homozigotinius tėvus (AA ir aa). Pvz.: Pjautuvinė anemija. Heterozigotiniai individai (Aa) asmenys atsparesni maliarijai.
Sporto savanorių sąjunga
Veikla
Didesni renginiai:
Aleliniai genai
4. Kodominavimas - Sąveikos tarp dominuojančių genų praktiškai nebūna. Heterozigotiniame individe yra abiejų kodominuojančių genų veiklos produktų. Pvz.: AB0 ir MN kraujo grupių paveldėjimas.
Salienos valsčius
Istorija
Įkurtas 1897 m. Kuršo gubernijoje. 1919 m. prijungta dalis Kaplavos valsčiaus, o pats Salienos valsčius atiteko Lenkijai. 1920 m. liepą priskirtas Latvijai. 1949 m. valsčius buvo panaikintas, 1990 m. atkurtas.
Of the Wand & the Moon
„Of the Wand & the Moon“ – danų muzikanto Kimo Larseno muzikinis projektas. Prie jo taip pat prisideda ir kviestiniai atlikėjai. Atlieka tamsiąją ambientinę, neofolklorinę, eksperimentinę muziką. Būdinga melancholiška, nostalgiška, pesimistiška nuotaika.
Titonių apylinkė
Titonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pašvitinio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pakruojo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pamūšio apylinkės.
Daužiklis
Daužiklis (, боек; ) – šaunamojo ginklo skeliamojo mechanizmo dalis, plona priešakinė spynos skiltuvo (kartais – gaiduko) dalis, kuri šaunant smogia į šovinio kapsulę ir susprogdina kapsulės iniciacinį užtaisą.
thumb|right|Kairėje – [[pistoletas|pistoleto iššautos tūtelės dugnas su daužiklio įmušta kapsule.]] Šaunamųjų ginklų daužikliai paprastai būna suapvalintais mažo ploto galiukais, kad smūgio metu kapsulės paviršius būtų ne pradurtas, įlenktas, įlenkimo metu detonuojant iniciacinį užtaisą.
Daužikliai naudojami ir kai kurių sprogmenų skeliamuosiuose mechanizmuose, bet šių daužiklių galai paprastai būna nusmailinti, kadangi tokie daužikliai yra vienkartiniai. Tai, kad daužiklis gali pradurti kapsulės paviršių ir įstrigti kapsulėje, sprogmenyse nesvarbu.
Telišionių apylinkė
Telišionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pakruojo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pakruojo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pamūšio apylinkės ir Vilūnaičių apylinkės.
Tamsioji maginė fantastika
miniatiūra|256x256px|„[[Berserk“, tamsiosios maginės fantastikos manga]] Tamsioji maginė fantastika – maginės fantastikos literatūros, meno ir kino kūrinių požanris, kuriame vyrauja nerimą ir baimę keliančios fantastikos temos. Dažnai joje maginė fantastika derinama su siaubo elementais arba vyrauja niūrus tamsus tonas ar siaubo ir baimės jausmas.
Apibrėžimas
Sunku nustatyti griežtą tamsiosios maginės fantastikos apibrėžimą. Gertrude Barrows Bennett vadinama „moterimi, išradusia tamsiąją maginę fantastiką“. Tiek Charles L. Grant, tiek Karl Edward Wagner yra laikomi termino „tamsioji maginė fantastika“ autoriais, nors abu autoriai apibūdino skirtingus fantastikos stilius. Brian Stableford teigia, kad „tamsiąją maginę fantastiką“ galima apibrėžti kaip istorijų porūšį, kuris bando „įtraukti siaubo žanro elementus“ į standartines maginės fantastikos istorijų formules. Stableford taip pat teigia, kad antgamtinis siaubas, kurio veiksmas vyksta daugiausia realiame pasaulyje, yra „šiuolaikinės fantastikos“ forma, o antgamtinis siaubas, kurio veiksmas iš dalies arba visiškai vyksta „išgalvotuose pasauliuose“, turėtų būti apibūdinamas kaip „tamsioji maginė fantastika“.
Be to, kiti autoriai, kritikai ir leidėjai požanrio terminą naudojo įvairiems kitiems kūriniams apibūdinti. Tačiau šios istorijos retai turi universalių panašumų, išskyrus antgamtiškus reiškinius ir tamsų, dažnai niūrų toną. Todėl tamsioji maginė fantastika negali būti tvirtai susieta su apibrėžtu tropų rinkiniu. Pati sąvoka gali būti vartojama bendrai kalbant apie siaubo arba fantastikos kūrinius.
Animė ir manga
1989 m. debiutavusi Kentaro Miuros manga „Berserk“ dažnai minima kaip šio požanrio pavyzdys dėl joje vaizduojamo kraštutinio smurto, moralinio dviprasmiškumo, apokaliptinių siužetų ir antiherojų.
Miežniūnai
Miežniūnai – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Šumsko.
Estanislao Shilinsky Bachanska
Stanislovas Šilinskis Bachanska (1911 m. Baisogaloje, Rusijos imperija – 1985 m. rugsėjo 27 d. Meksike, Meksika) – Lietuvos žydų kilmės Meksikos cirko artistas, aktorius, komediantas.
Pikietka (Balninkai)
Pikietka – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Laičių.
Aštuoniasdešimties Mylių Pakrantė
thumb|Pakrantės vaizdas Aštuoniasdešimties Mylių Pakrantė – gamtinis regionas Australijos šiaurės vakaruose, Vakarų Australijos valstijoje; Didžiosios Smėlio dykumos vakarinis pakraštys prie Indijos vandenyno. Tęsiasi 140 km (85 mylias; kitais duomenimis – 220 km ) nuo Bosuto kyšulio (Cape Bossut) šiaurės rytuose link Kerodreno kyšulio (Cape Keraudren) pietvakariuose, apytikriai pusiaukelėje tarp Brumo ir Port Hedlando. Krantą sudaro žemas ir smėlėtas paplūdimys, šalia telkšo migruojančių paukščių mėgstamos druskingos pelkės, už jų plyti dykuma. Vietomis supūstytos kopos. Pakrantę veikia iki 9 m dydžio potvynių ir atoslūgių svyravimai.
Aštuoniasdešimties Mylių Pakrantė 1990 m. įtraukta į Ramsaro konvencijos tarptautinės svarbos šlapynių sąrašą. Pakrantės vandenyse įkurtas jūros parkas. Lankoma turistų – užsiimama žūkle, renkamos kriauklės, stebimas saulėlydis.
Palei pakrantę eina Didysis Šiaurės plentas (Great Northern Highway), jungiantis Pertą su Vindamu (Port Hedlandą su Brumu).
Čekėniškės
Čekėniškės – buvęs viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Eitminiškių.
Dark Necessities
Dark Necessities – grupės „Red Hot Chili Peppers“ daina iš jų 2016 m. išleisto albumo „The Getaway“. Daina 2016 m. gegužės 5 d. buvo išleista kaip pirmasis albumo singlas. Singlas tapo 25-uoju grupės singlu, patekusiu į „Billboard“ alternatyvių dainų reitingo dešimtuką. 2016 m. birželio 17 d. buvo išleistas Chris Blauvelt režisuotas dainos vaizdo klipas.
George Orton
George Orton (g. 1873 m. sausio 10 d. - m. 1958 m. birželio 24 d.) – Kanados lengvaatletis, olimpinis čempionas.
Biografija
Paryžiuje vykusiose antrosiose moderniose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vengras dalyvavo lengvosios atletikos varžybose. Vyrų 400 m barjerinio bėgimo varžybose kanadietis užėmė trečią vietą. Vyrų 2500 m kliūtiniame bėgime George Orton tapo pirmuoju Kanados olimpiniu čempionu.
Altamiros urvas
Altamiros urvas  – urvas su vėlyvojo paleolito piešiniais, esantis šiaurės Ispanijoje, Kantabrijoje, 30 km į vakarus nuo Santandero, netoli Santiljana del Maro miestelio.
Urvo ilgis 280–300 m, sudarytas iš keleto tarpusavyje besijungiančių patalpų. Sienose raudonos, juodos, rudos spalvos dažais pavaizduoti gan tikroviški stumbrų, elnių, šernų, arklių piešiniai, kai kurie – natūralaus dydžio. Rasta ~150 tokių piešinių. Kada piešiniai sukurti, nelabai žinoma. Pats urvas buvo gyvenamas jau nuo paleolito (urve rastos liekanos priskiriamos Solutro kultūrai). Kurį laiką buvo apleistas, gyvenamas žvėrių. Maždaug prieš 15 tūkst. metų čia atsikėlė ir Madleno kultūros žmonės, kurie galėję ir nutapyti piešinius. Tiesa, dabar bent dalis piešinių datuojama esant net 40–35 tūkst. metų senumo.
Altamiros urvą 1879 m. atrado archeologas mėgėjas Marselinas Sansas de Sautuola. Pradžioje atradimas sutiktas skeptiškai, manyta, kad piešiniai yra mistifikacija. Tik po to, kai 1902 m. buvo surasta uolų piešinių pietų Prancūzijoje, urvas pradėtas moksliškai tyrinėti. 1985 m. Altamiros urvas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Dervelių apylinkė
Dervelių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
The Getaway
Dainų sąrašas
Visas dainas parašė „Red Hot Chili Peppers“ (Anthony Kiedis, Flea, Josh Klinghoffer, Chad Smith), išskyrus, kur išskirta.
Kūrybinė grupė
Styginių aranžuotes paruošė Daniele Luppi Vokalinis choras (5), (12) ir (13) vadovaujamas SJ Hasman, jo nariai:
Avižienių apylinkė (Vilnius)
Avižienių apylinkė (iki 1968 m. Bukiškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Bukiškių vardu. 1949 m. buvo Riešės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Fabijoniškių apylinkės. Bukiškių apylinkė atkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Žodiškių apylinkės, Lindiniškių apylinkės, dalies Sudervės apylinkės, dalies Riešės apylinkės ir dalies Fabijoniškių apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras į Avižienius ir atitinkamai pakeistas apylinkės pavadinimas.
Dauliniškės
Dauliniškės – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Visalaukės.
Pikietka (Čiulėnai)
Pikietka – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Toliejų.
Lietuvių tradicijos ir papročiai
Lietuvių tradicijos ir papročiai arba Lietuvių tradicinės šventės – Lietuvoje, lietuvių tarpe paplitę papročiai, susiję su tradiciniu metų ciklu.
Istorija
Pirmykščiai žmonės buvo sukūrę nemažai švenčių, kurios buvo grupuojamos į dvi grupes: Agrarinių švenčių papročiai atsirado dėl žmones supančios gamtos dėsnių religinės svarbos, periodiško metų laikų keitimosi (žiemą keičia pavasaris – saulės sugrįžimas; pavasarį vasara – žemės darbai, sėja; vasarą ruduo – derliaus nuėmimas; rudenį žiema – atsisveikinimas su saule), o su jais ir darbo sezonai. Baigiantis vienam darbui prasidėdavo kitas: pirmas vagos išarimas, gyvulių išgynimas į laukus, pirmojo javo pasėjimas, šieno suvežimas, rugiapjūtė, derliaus nuėmimas ir t. t. Žemdirbiai tokiomis progomis ruošdavo iškilmingas šventes, per kurias atlikdavo įvairias apeigas. Per šias šventes buvo sukurtas įvairus, turtingas bei sudėtingas menas, kuris išsivystė iš žmonių filosofinio supratimo.
Tikėta įvairiomis būtybėmis: Šioms būtybėms buvo aukojamos aukos, kurios turėjo garantuoti gerą derlių, bei apsaugoti namus, gyvulius. Taip pat buvo kuriamos įvairios kaukės ir kostiumai, kurie turėjo būti labai baisūs, kad išgąsdintų įvairias piktas dvasias, raganas, šmėklas, nes, pirmykščio žmogaus manymu, tai apsaugodavo namus, derlių, gyvulius ir juos pačius nuo blogybių.
Sezonų kaitos ir apeigų datos buvo netikslios, tad senovės žmonės sukūrė sąlygas atsirasti kalendoriui, kuris ryškesnius bruožus įgavo su žemdirbystės ir gyvulininkystės plėtra. Pirmiausia buvo sukurtas mėnulio kalendorius, kurio metai susidėjo iš 12 ar 13 mėnesių, tačiau jis nesutapo su žemės darbais ir kalendorinėmis šventėmis. Darbo sezonų laiką žmonės nustatydavo stebėdami dangaus kūnų judėjimą, augmenijos mirimą bei atgimimą, paukščių atskridimą ir išskridimą. XIX a. – XX a. kalendorinių švenčių žemdirbio kalendoriuje pagrindinės išskiriamos šios:
Šnekamojoje kalboje jos vadinamos didžiosiomis arba metinėmis šventėmis. Dauguma šių švenčių turi pastovias dienas, išskyrus Velykas, kurių data kilnojama, o nuo šios šventės datos priklauso Užgavėnių ir Sekminių data.
Šaltiniuose pastebimas agrarinių ir kalendorinių švenčių, per kurias labai buvo gerbiamos protėvių dvasios, tarpusavio ryšys. Iš to atsirado ir tikėjimas, kad mirusieji žemdirbiai ir po mirties rūpinasi savo laukais, kuriuos patys karta iš kartos dirbo, tą darbą perduodavo savo palikuoniams. Žmonės tikėjo, kad nuo prosenelių malonės priklauso javų derlingumas, medžių vaisingumas. Jie manė, jog supykdyti proseneliai gali sunaikinti derlių, sudeginti namus, apsėsti. Tėvų ir protėvių priesaika gerbti ir neužmiršti mirusiųjų, ėjo iš kartos į kartą daug metų, net įvedus krikščionybę buvo tikima vėlių nemirtingumu. Krikščionybė į agrarines ir kalendorines šventes įvedė savo elementų: globojusių dievų ir deivių vietą užėmė krikščionių šventieji, magija papildyta krikščioniška simbolika – vandens, duonos, derliaus, augalijos šventinimu bažnyčioje. Tačiau egzistencinę reikšmę turinčios žemdirbių apeigos, kaip ir seniau, būdavo atliekamos prie šventinio vaišių stalo, sodyboje ar pasėlių laukuose su įvairiais pagoniškojo kulto komponentais. Agrarinių ir kalendorinių švenčių tradicijas ir papročius sukūrė tradicinė šeima. Ši šeima buvo gana didelė, nes susidėdavo iš 2-3 kartų ir vadinama brolija ar draugija. Tokios šeimos nariai dirbdavo kolektyviai, darbą pasidalindavo vyrai ir moterys, atsižvelgdami į kiekvieno amžių ir jėgas. Visi šeimos nariai gyvendavo viename name ar kieme, visas turtas, maisto atsargos, drabužiai, darbo įrankiai buvo bendri. Šeimos galva buvo vyriausias vyras, turėjęs labai plačias teises. Jis valdė visą ūkį, turtą ir palaikė tvarką šeimoje, buvo atsakingas už šeimos narių elgesį. Svarbesniais vyriškais reikalais šeimos galva tarėsi su vyrų taryba. Svarbią vietą užėmė šeimos galvos žmona, paprastai vadinama motinėle. Jos pareigos buvo rūpintis namais, maistu ir drabužiais, be to, ji prižiūrėjo namų židinį ir saugojo religinius bei tradicinius papročius. Motinėlė turėjo perduoti savo dukterims šeimos papročius, kad tos perduotų savo vaikams ir taip karta iš kartos. Jei ateidavo marti su savo šeimos papročiais, jai niekas neprieštaraudavo ir priimdavo juos.
Nerašytoje paprotinėje teisėje buvo nustatyta, kad tėvui mirus, su motina likusiems vaikams giminės skirdavo globėją. Vaikai buvo imami globoti ir jei motina turėjo netikusį vardą. Motinai antrą kartą ištekėjus, vaikų globėju tapdavo antras vyras – patėvis. Mirus motinai ir vaikų tėvui vedus kitą žmoną, ji privalėjo prižiūrėti savo ir vyro vaikus, tačiau ji dažnai juos skriausdavo – iš čia ir kilo apsakymai apie pamotes. Ilgai išliko paprotys, kad gimdyvei mirus ar neturint pieno, kūdikį maitindavo kita moteris drauge su savuoju vaiku. Dėl to ji turėjo tam tikrų teisių į maitintą vaiką, o šis į savąją maitintoją.
Pamažu didžiosios šeimos pradėjo irti ir kūrėsi mažosios su savo naujais papročiais. Iš čia atsirado vyriausio sūnaus pirmenybė. Jis po tėvo mirties užimdavo svarbią vietą namuose ir, ištekėjus dukterims ar vedus kitiems sūnums, namą dalindavosi ar išmokėdavo visiems lygias dalis. Dukrai ištekėjus buvo duodama nekilnojamojo turto dalis, vadinama pasoga, susidedanti iš javų, gyvulių, žemės įrankių, pinigų. Taip pat ištekėjusi atsinešdavo kraitį: drabužių, audinių, patalynės, kailių. Vesti ar tekėti buvo leidžiama iš eilės, pagal gimimo pirmumą. Jeigu vyresnė neištekėdavo, tai ir kitos likdavo senmergės, bet jeigu ištekėdavo jaunesnė, tai sakydavo vyresnei: „pavožė po koše“. Jei šeimoje gimdavo tik dukros, vyru imdavo neturtingą užkurį, kuris neturėjo jokių pretenzijų į turtą ir imdavo žmonos pavardę, kad nenutrūktų giminė.
Žiemos šventės
Žiemos šventės daugiau susideda iš kalendorinių švenčių, nes žiemą mažiau žemės ūkio darbų ir žemdirbiai gali atsipūsti.
Pati pirmoji šventė vadinama Adventu ( – atėjimas). Jis trunka nuo lapkričio 30 d. (Šv. Andriejaus) iki gruodžio 25 d. (Šv. Kalėdų). Advento metas kupinas paslaptingumo, netikrumo ir baimės. Pirmykštis žmogus per šį laikotarpį atlikdavo įvairias apeigas, tariamai turinčias garantuoti gerą derlių bei asmeninę žmonių laimę.
Rašytiniai XVI a. – XVII a. šaltiniai rodo, kad per trumpiausias metų dienas ir ilgiausias naktis mūsų proseniai daug meldėsi, bijojo įvairių draudimų, aukojo aukas žemės dievams Žemynėlei ir Žemėpačiui. Lietuviai atlikdavo pagoniškas apeigas, skirtas ūkio, gyvulių bei trobesių globėjui Žemėpačiui. Jam nuolat besikūrenančiame namų židinyje aukodavo vieno lizdo juodą ar baltą, bet ne raudoną (ši spalva simbolizavo gaisrą) gaidį ir vištą, o žemės deivės Žemynėlės garbei atlikdavo žemynėliavimo ir palabinėjimo apeigas.
Vėjuotais Advento vakarais moterys verpdavo linus, tikėdamos jų ilgo ir tankaus pluošto ir taip pat tokie vakarai garantuodavo, jų manymu, gerą sėmenų derlių. Vyrai per Adventą stebėjo gamtą ir iš jos būrė būsimą derlių: „jei buvo gilu sniego – tikėjosi gero vasarojaus; jei saulėta – laukė gero daržovių derliaus, o ypač gruodžio 8 d. žadėjo gerus kopūstus; šaltas adventas – lėmė karštą vasarą su gausiomis perkūnijomis; esant dažniems atodrėkiams – tikimasi gražaus rugių žydėjimo ir jų grūdinių varpų“.
Įvedus krikščionybę šis metas buvo skirtas ne linksmybėms, o susikaupimui ir apmąstymams. Adventas trunka iki trumpiausios dienos ir ilgiausios nakties gruodžio 24 d. Ši diena vadinama Kūčiomis. Šis pavadinimas labai senos kilmes, manoma, kad jis atsirado iš vėlių vardo kočės, kurioms vaišinti buvo pagrindinis patiekalas Kūčia, t. y. valgis iš įvairių javų grūdų.
Kalėdos
Po Kūčių išaušdavo Kalėdų rytas (gruodžio 25 d.). Žiloje senovėje, ta diena buvo laikoma saulės bei augmenijos dievo gimimo diena. Mūsų protėviai šią dieną keldavosi ankstų rytą, pirmiausiai apžiūrėdavo kūčių stalą ar nėra vėlių buvimo pėdsakų. Nuimtą nuo stalo šieną išdalindavo gyvuliams. Buvo tikima, kad kuo anksčiau pašersi gyvulius, tuo greičiau nudirbsi laukų darbus.
Kalėdų stalas būdavo gausus valgių, o pagrindiniai patiekalai buvo šerniena arba kiauliena. Žemaitijoje ant stalo dėdavo šiupinį su kyšančia dubens viduryje kiaulės uodega. Labai didelė magiška jėga buvo priskiriama sveikinimams bei linkėjimams. Jie buvo laikomi savotiškais užkalbėjimais, turinčiais neabejotinai išsipildyti. Buvo linkima gero derliaus, daug gyvulių, artojams sveikatos. Linkėjimus sakydavo persirengėliai, kuriuos vadino „Kalėdų seniu“ ar „Kalėda“. Žmogus apsirengdavo išvirkščiais kailiniais, susijuosdavo rankšluosčiu, prisilipdydavo linų barzdą, ant nugaros prisitaisydavo kuprą, paimdavo krepšį, lazdą, ir eidavo iš vieno kaimo į kitą. Sveikindavo, linkėdavo, giedodavo giesmes, juokaudavo, šokdavo su vaikais, dalydavo riešutus, o jį šeimininkai vaišindavo.
Per Kalėdas žmonės giedodavo giesmes persirengę gyvuliais, nepažįstamaisiais ar užsidėję kaukes, vaizduodami senovinius totemus, prosenių bei javų derliaus dievybes. Persirengdavo meškomis, ožiais, gervėmis ir t. t.
Naujieji metai
Senųjų metų išvarymą vaizdavo ir kaladės vilkimas per kaimą užvežant ją į kiekvieną kiemą. Vežantieji buvo persirengę ir dainuodavo. Visur apvalkioję kaladę sudegindavo, tai reiškė Didžiosios gyvatės, „gadinusios“ ir „gėrusios“ saulę, sudeginimas. Žmonės tikėjo, kad kaip sutiksi bei praleisi Naujuosius metus, tokie ir bus ateinantys metai. Todėl visi stengėsi būti linksmi, nerūpestingi ir geranoriški. Šiais laikais per šią kalendorinę šventę, taip pat linksminamasi su draugais, linkima ateinančių gerų metų.
Užgavėnės
Senovinės žiemos išvarymo bei atsisveikinimo su ja apeigos sutapatinamos su Užgavėnėmis. Ši šventė katalikų švenčiama prieš 46 dienas iki Velykų, dažniausiai vasario mėn., visuomet antradienį, t. y. Gavėnios išvakarėse. Užgavėnės užbaigdavo mėsėdžio laikotarpį, bažnytiniame kalendoriuje Užgavėnės yra diena prieš didįjį Gavėnios pasninką. Žiemos palydų šventėje pagrindinis dėmesys pagoniškoje Lietuvoje buvo nukreiptas į apeigas, tariamai turinčias išvaryti žiemos demonus ir pažadinti iš miego šalčio sukaustytą žemę, taip pat magija suteikti jai derlingumo galią, kad pajėgtų megzti vaisius, duodančius žmonėms kasdieninę duoną.
Vienas iš svarbiausių Užgavėnių papročių persirenginėti, maskuotis žvėrimis, gyvuliais, nepažįstamaisiais žmonėmis, velniais, raganomis, demonais ir kt. Persirengėliai užsidėdavo kuo baisesnes kaukes, padarytas iš medžio žievės, avikailio ar šiaip kailio. Vienos kaukės besijuokiančios, kitos – piktos, jos buvo nudažomos įvairiomis spalvomis.
Senovėje šią dieną žmonės mėgo važinėtis rogutėmis ar geldomis, pakinkytomis pačiais geriausias arkliais. Vyrai su žmonomis susėdę į roges ar geldas apvažiuodavo javų laukus. Buvo tikima, kad kuo daugiau kartų bus apvažiuota, tuo didesnis būsiąs derlius ar geresnės bitės. Taip pat bevažiuojant reikėdavo išvirsti iš rogių ir išsivolioti sniege. Besivažinėdami dainuodavo, šūkaudavo, linksmindavosi, nes buvo manoma, kad triukšmas pažadins žemę iš gilaus miego. Apeiginiame pasivažinėjime svarbią vietą užėmė laistymasis vandeniu. Senovės žemdirbiui tai buvo ne pramoga, o priemonė sukelti atšilimą, paverčiant sniegą vandeniu, kuris garantuoja būsimai augmenijai ir pasėliams pakankamai lietaus.
Morė
XIX a. žmonės pradėjo vežioti po kaimus moters pavidalo stabą, kuris turėjo daug pavadinimų: Senė Kūniškė, Boba, Motinėlė, o Morė išliko iki mūsų dienų. Morė buvo apsiausta senais kailiniais arba margomis pakulinėmis paklodėmis. Pastatytą į roges Morę veždavo per kaimą, ją lydėjo persirengėliai su dainomis, šūkavimais, krėsdavo pokštus, vogdavo (juokais), vaišindavosi blynais. Vežama Morė judėdavo, mataruodavo spragilais, ją nuveždavo už kaimo ir sudegindavo ar paskandindavo.
Pelenija
Pelenija – pirmoji po Užgavėnių diena, ji buvo laikoma lyg pavasario diena. Todėl tą dieną žemdirbiai nesikeldavo anksti, laukdavo, kol išauš ir užtekės saulė, t. y. keldavosi kaip pavasarį. Pelenijos dieną senovėje apeigas atlikdavo prie namų židinio, kur buvo garbinama namų židinio ugnies dievybė Gabija, jos garbei buvo kepama duona, kad namus saugotų nuo gaisro, o po to pelenais barstydavo dirvas, gyvulius, žmones ir t. t.
Pusiaužiemis
Pusiaužiemis - diena žiemos viduryje, vienur manoma, kad tai sausio 22 d., kitur sausio 25 d. Pagal šią dieną buvo sprendžiama, kokia bus likusi žiemos dalis. Jei būdavo saulėta diena ir iš urvo išlindęs opšrus pamato savo šešėlį, jis išsigąsta, lenda į urvą ir miega toliau - žiema būsianti ilga ir šalta. Apsiniaukusią dieną išlindęs opšrus nemato šešėlio, tada jis lieka lauke, o likusi žiemos dalis būsianti šilta ir greitai baigsis.
Pavasario šventės
Pavasario švenčių papročiai ir apeigos nuo žilos senovės buvo susieti su pasiruošimu besiartinantiems žemės ūkio darbams. Pavasaris pas žemdirbį ateidavo ne su kalendoriniu pavasario pavadinimu, bet su pirmuoju vieversio pasirodymu. Tai apytiksliai buvo vasario 24 d. (Šv. Motiejaus), ji nuo žilos senovės vadinama Vieversio diena. Buvo manoma, kad kuo anksčiau pasirodys ir užgiedos vieversys, tuo greičiau ateis pavasaris.