cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hangdžou įlankos tiltas
Tilto paskirtis
36 km ilgio tiltas driekiasi per Hangdžou įlanką ir sujungia Kinijos komercinę sostinę Šanchajų bei uostamiestį Ningbo. Naujojo tilto paskirtis – sumažinti automobilių spūstis sparčiai besivystančiame šalies regione. Maršrutas iš vieno miesto į kitą sutrumpės 120 kilometrų, taigi vietoje įprastai sugaištamų 4 val. kelio prireiks tik apie 2,5 val. Judėjimas tiltu vyks šešiomis eismo juostomis, o didžiausias leistinas greitis važiuojant tiltu sieks 100 km per valandą, be to, čia bus draudžiama pervežti pavojingas medžiagas.
Žemynos pagrindinė mokykla
Žemynos pagrindinė mokykla - „Žemynos“ vardo dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pagrindinė mokykla:
Slanimas
Slãnimas  (arba Slonimas, ) – vakarų miestas Baltarusijoje, Gardino srities pietuose, prie Isos ir Ščiaros (Nemuno intakas) upių santakos. Rajono centras. Svarbus susisiekimo mazgas. Keliai į Lydą, Valkaviską, Brestą, Baranovičius, Mastus, Ivacevičus. Kerta Baranovičių-Valkavisko geležinkelis. Popieriaus, maisto, lengvoji pramonė.
thumb|left|Didžioji Slanimo sinagoga. 2012 m.
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės miestas
thumb|left|Slanimo pašto skyriaus ženklas su [[Abiejų Tautų Respublika|ATR herbu, XVIII a.]]
Manoma, kad Slanimas galėjo būti įkurtas X a. pabaigoje, o nuo 1252 m. jis jau yra minimas rašytiniuose šaltiniuose. 1276 m. miestas pateko į Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės sudėtį. Gedimino vyriausiasis sūnus Mantvydas 1340 m. Slanimą pavertė savo kunigaikštystės sostine. 1410 m. liepos 15 d. Slanimo pulkas dalyvavo Žalgirio mūšyje prieš kryžiuočius. 1507 m. Slanimas tapo Naugarduko vaivadijos Slanimo pavieto centru. Valdovas Žygimantas Senasis 1532 m. miestui suteikė savivaldos – magdeburgo teises, o jo sūnus Žygimantas Augustas Vilniuje išleido privilegiją leidžiančią Slanimui rengti dvisavaitines muges. 1591 m. sausio 4 d. Zigmantas Vaza atnaujino miesto magdeburgo teises. Miestui suteiktas herbas – auksinis liūtas su dvigubu kryžiumi žydrame fone, simbolizuojantis Slanimo priklausomybę Sapiegų giminei, kurios vienas žymiausių atstovų – Lietuvos didysis kancleris Leonas Sapiega nuo 1581 m. ėjo Slanimo seniūno pareigas. 1641 m. Vladislovas IV Slanimui suteikė privilegiją išgrįsti gatves, įsirengti miesto (turgaus) aikštę ir nustatė prekybos mokesčius. 1645 m. iš Vilniaus į Slanimą buvo pakviestos bernardinės, pirmoji atvyko Teklė Sapiegaitė, kuri fundatorės valia tapo pirmąja šio vienuolyno vyresniąja. T. Sapiegaitę iš Vilniaus čia atlydėjo ir dvi fundatorės seserys – Florencija ir Ludvika bei Kristina Vainiūtė ir Benigna Lukovskytė. Kontempliatyvios regulos vienuolyno seserys užsiėmė merginų auklėjimu. Slanimas labai nukentėjo nuo XVII amžiaus vidurio iki II pusės vykusių karų su Švedija ir Rusija – vadinamojo „tvano“, metu. 1669 m. ATR valdovas Mykolas Kaributas Višnioveckis atnaujino visas turėtas Slanimo miesto teises.
Generalinių seimelių vieta
Po 1569 m. Liublino unijos susikūrus Abiejų Tautų Respublikai Slanime iki 1685 m. vyko generaliniai Lietuvos senatorių ir vaivadijų bei pavietų atstovų suvažiavimai. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorija čia rinkdavosi aptarti ir suderinti bendrų krašto reikalų tris kartus per metus, likus dviem savaitėms iki kelionės į bendrą Abiejų Tautų Respublikos Seimą. Pradžioje dėl teisės rengti generalinius suvažiavimus Slanimas konkuravo su Valkavisku, kuriam tokią privilegiją 1576 m. buvo suteikęs valdovas Steponas Batoras. Tačiau Slanimo seniūno Leono Sapiegos, supratusio tokių renginių svarbą jo miestui pastangomis ir valdovo Zigmanto Vazos 1631 m. privilegija, ši teisė galutinai atiteko Slanimui.
„Šiaurės Atėnai“
left|thumb|Slanimas. M. K. Oginskio rūmai. 1800 m.|260x260px thumb|Buvusio bernardinių vienuolyno vartai. [[Vilniaus baroko mokykla. 1790 m.]]
Slanimo aukso amžiumi galima vadinti kunigaikščio Mykolo Kazimiero Oginskio (1728–1800) valdymo metus, kurio nuosavybėn šis miestas pateko 1761 m. vedus Mykolo Antano Sapiegos (1711–1760) našlę Aleksandrą Čartoriską (1730–1798). Tapęs Slanimo seniūnu M. K. Oginskis pasistatė čia puošnią rezidenciją, kurioje 1764–1784 m. aktyviai veikė kunigaikščio įkurta muzikos mokykla, orkestas, dvi operos trupės ir 2 tūkstančių vietų operos teatras. Tuomet rūmai amžininkų buvo vadinami „mūzų dvaru“, o Slanimo miestas – „Šiaurės Atėnais“. 1777 m. M. K. Oginskis Slanime įkūrė spaustuvę. Kunigaikščio pastangomis per Polesės pelkes buvo nutiesti du keliai, jungę Pinską su Slanimu bei Voluine. Slanimo miesto ekonominė reikšmė dar labiau išaugo M. K. Oginskio asmeninėmis lėšomis ir rūpesčiu, jo patikėtiniui Motiejui Butrimavičiui (1745–1814) talkinant, nutiesus 54 km. ilgio Juodąją ir Baltijos jūras jungiantį kanalą.
Slanime ir jo apylinkėse 1794 m. Tado Kosciuškos sukilimo dalyviai sėkmingai priešinosi carinės Rusijos kariuomenei.
Sovietmečiu buvo išvystyta lengvoji, popieriaus, maisto pramonė. 1965 m. prijungtas Albiarcinas (popieriaus fabriko gyvenvietė).
Kultūros paveldas
Permainingą miesto istoriją atspindi ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikotarpio architektūra. Greta 1500 m. įsiteigtos parapinės katalikų bažnyčios čia buvo pastatyta cerkvių, dvi sinagogos ir mečetė. Ypač daug statyta XVII amžiuje. Įsteigti ir pastatyti bernardinų, bernardinių, Laterano kanauninkų, benediktinių, domininkonų, jėzuitų vienuolynai su bažnyčiomis.
Išsaugotas
thumb|Šv. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia ir bernardinių vienuolynas. 1931 m.
thumb|Švč. Trejybės cerkvė (buvusi Švč. Trejybės bažnyčia ir bernardinų vienuolynas) thumb|Kristaus Atsimainymo soboras (buvusi Dievo Kūno bažnyčia ir Laterano kanauninkų vienuolynas)
Neišlikę
thumb|Šv. Dominyko koplytėlė. 1926 m.
Keležeris
left|120px
Keležeris – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 5 km į šiaurės rytus nuo Kriaunų. Įeina į Sartų regioninį parką. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 1,08 km, plotis iki 0,46 km. Altitudė 106,6 m. Gylis iki 14,9 m. Ežeras telkšo rininės kilmės duburyje. Kranto linija nelabai vingiuota, jos ilgis 2,6 km. Krantai daugiausia statūs ir aukšti, tik pietinis pelkėtas. Aplink ežerą plyti pievos, auga krūmynai ir miškeliai. Suteka 4 upeliai, pietuose išteka upelis į Sartų ežerą.
Šalia ežero pietvakarinės pakrantės eina kelias, vakariniame krante įsikūręs Mielėnų kaimas, pietiniame – Juozapavos, rytiniame – Keležerių kaimai.
Ežerėvardis Kel̃ežeris kildinamas nuo žodžio kelias ir reiškia „kelio, pakelės ežeras“.
Likimo valsas (serialas)
Likimo valsas – 2001 m. LRT užsakymu studijoje „Arteta“ sukurtas TV serialas. Melodrama. 158 serijos.
Bloga akis
Bloga akis – 1983 m. Italijoje sukurta komedija, sudaryta iš 2 atskirų istorijų, kurių bendra tema – kerėjimas.
Likimo valsas (serialas)
Siužetas
Kristina artimai bendrauja su keliais vyrais, negalėdama apsispręsti, kuris jai svarbiausias. Širdyje ji vis dar myli Eriką, kuris sėdi kalėjime, nes prisiėmęs kaltę už savo draugus bando pradėti gyvenimą iš naujo.
Bloga akis
Turinys
Altomarė Seka norėjo įsigyti išsikraustančio kaimyno – ginekologo butą, tačiau šis parduoda jį pigiau paslaptingam ponui Markelai su žmona. Po keleto nelaimių Altomarė pradeda įtarti, kad naujasis kaimynas turi antgamtinių galių ir specialiai jam kenkia (jį aplanko mokesčių inspekcija, banke išlaužiamas vienintelis jo seifas ir kita). Policija jam niekuo negali padėti, todėl jis kreipiasi pagalbos į magą, kuris pareiškia, kad padėtį galima ištaisyti tik jei pavyks gauti Markelos krūtinės plauką. Altomarė pasikviečia kaimynus į svečius ir į vyną įmaišo migdomųjų. Markela užmiega, tačiau visus planus sugriauna jo –žmona Liudovika, pajutusi aistrą Altomarei. Kuomet jam pavyksta ištrūkti, su analogiškais ketinimais pasirodo aerobikos trenerė Helena, tačiau po eilės nesusipratimų jam vis tik pavyksta išrauti reikiamą plauką.
„Magas“
Gasparui niekaip nesiseka tinkamai rengti savo magijos pasirodymų, nuo jo nusisuka ir žiūrovai, ir prodiuseris. Galiausiai jis patenka pas seną raganą, kuri, davusi jam išgerti speciali paruošto gėrimo, suteikia jam tikrų magiškų galių. Gasparas pradeda jomis naudotis ir netrunka išgarsėti, o buvęs prodiuseris pasiūlo jam pelningą sandėrį – dvikovą televizijoje su garsiausiu šalies magu Silvanu. Gasparas sutinka, tačiau tuo metu miršta senoji ragana ir jis nebetenka turėtų galių. Televizijos transliuojamoje dvikovoje Gasparas priverstas pasikliauti savo prodiuserio suktumu, tikėdamasis, kad žiūrovai nesupras, jog jis sukčiauja...
Pagrindiniai aktoriai
„Nelaimės plaukas“
„Magas“
Medžiojamasis fazanas
Medžiojamasis fazanas (Phasianus colchicus) – vištinių paukščių (Galliformes) būrio, fazaninių (Phasianidae) šeimos paukščių rūšis.
Išskiriami 33 porūšiai.
Paplitimas
Savaime paplitę Azijoje, bet buvo plačiai introdukuoti įvairiose Žemės vietose, įskaitant ir Lietuvą.
Gyvenamas biotopas
Gyvena miškuose ir krūmynuose.
Savo natūralaus paplitimo kraštuose medžiojamieji fazanai gyvena atviruose miškuose arba pievose, bet yra gerai prisitaikęs ir prie kitų buveinių, pavyzdžiui, dirbamų laukų.
Elgsena
Per piršlybų pasirodymus patinas bėgioja aplink kiekvieną patelę su beveik žeme besivelkančiais sparnais, sukioja uodegą ir kitaip puikuojasi prieš jas, bet kuomet jos pradeda perėti, dėmesys joms nutrūksta.
Lizdų laikotarpis trunka nuo kovo iki rugpjūčio, o pats pikas - balandžio-birželio mėn. Lizdus suka ant žemės nedidelėje įduboje kurioje yra mažai lizdo medžiagos (žolės arba lapų) arba jos visai nėra. Lizdas paprastai yra gerai paslėptas žemės ūkio paskirties žemėse arba miško pakraščiuose augalijoje po medžiu ar krūmu.
Deda nuo 8 iki 14 kiaušinių. Peri tik patelė apie 22-25 dienas. Išsiritę iš karto palieka lizdą. Sulaukę 12-14 dienų, jie jau gali atlikti trumpus skrydžius, nors dar pirmąsias dvi savaites po išsiritimo yra priklausomi nuo vabzdžių maisto. Jaunikliai maitintoją palieka po 8-11 savaičių. Per metus išveda vieną jauniklių vadą.
Išsigandęs medžiojamasis fazanas mieliau bėga, nei skrenda nuo pavojaus. Naktį jis nakvoja medžiuose. Pakilimas skrydžiui yra triukšmingas. Jie gali greitai skristi, tačiau nepajėgia skristi ilgų atstumų. Jie turi trumpus suapvalėjusius sparnus ir ilgas smailias uodegas, tad skrydžio metu labai pastebimi. Gali skristi 43-60 km/h greičiu, tačiau persekiojami skrenda 95 km/h greičiu.
Mityba
Maitinasi ant žemės, daugiausia grūdais, įvairiomis sėklomis, vaisiais, lapais, vabzdžiais, bestuburiais.
Apibūdinimas
Suaugęs fazanas patinas yra 75-89 cm ilgio, įskaitant su ilga, dažnai sudarančia pusę viso kūno ilgio 45–50 cm uodega. Patelės smulkesnės – 53-62 cm ilgio, iš kurio 20–25 cm yra uodega.
Priklausomai nuo porūšio, patinų svoris 0,770-1,990 kg, patelės 0,545-1,450 g. Centrinėje Europoje introdukuotų fazanų patinai vidutiniškai sveria apie 1,4–1,5 kg, patelės 1,1–1,4 kg. Atstumas tarp išskleistų abiejų sparnų galų 70-90 cm.
Patinų plunksninis apdaras labai spalvingas, priešingybė su šviesiai rudu ir margu atspalviu patelėms. Medžiojamieji fazanai turi tvirtą snapą ir keturpirščias stiprias kojas su stipriais nagais, pritaikytas žemėje ieškoti maisto.
Jaunų fazanų plunksninis apdaras panašus į suaugusių patelių apdarą, bet su trumpesnėmis uodegomis. Po maždaug 10 savaičių pas jaunus patinėlius pradeda vystytis suaugusių požymiai – ima ryškėti krūtinėlės, nugaros ir galvos plunksninis apdaras.
Visokiai (Palenkės Bialos apskritis)
Visokiai  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Aldoniškis
Aldoniškis – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Alksniupių.
Istorija
Pokario metais apylinkėse veikė Prisikėlimo apygardos, Lietuvos Žaliosios partizanų rinktinės partizanai.
Aušros mokykla
„Aušros“ mokykla – „Aušros“ vardu pavadinta dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla (pagrindinė, vidurinė, gimnazija):
Jonas Ansarijus Čapskis
Jonas Ansarijus Čapskis (1699–1742 m. spalio 7 d., Varšuva) – ATR valstybinis veikėjas, Karūnos didysis medžioklis (1732), Kulmo vaivada (1732–1738), Karūnos didysis iždininkas (1738–1742).
Biografija
Lenkijos bajorų Huten-Čapskių giminės atstovas, herbo „Leliva“ savininkas. Kulmo kašteliono Petro Aleksandro Čapskio (m. 1717) ir Terezės Kosaitės sūnus.
Mokėsi jėzuitų kolegiume Torunėje arba Grudziondze, 1713 metais mokėsi Branevo gimnazijoje. Dėka santuokos su Zamoiskių giminės atstove gavo valdyti keletą seniūnijų, tame tarpe Bratiano ir Lakorsko.
1720 metais Jonas Ansarijus Čapskis pradėjo savo politinę veiklą, buvo išrinktas Iždo Tribunolo komisaru nuo Kulmo vaivadijos, Radome. 1732 metais už Augusto III kandidatūros palaikymą gavo Karūnos didžiojo medžioklio ir Kulmo vaivados pareigybes. Buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 1734 m. rugsėjo 19 d. kaip karaliaus legatas prisiekė ištikimybę karūnai nuo Torunės. 1735–1736 metais buvo Karūnos Tribunolo maršalka.
1738 metais Jonas Ansarijus Čapskis buvo paskirtas Karūnos didžiuoju iždininku. Ėmėsi priemonių didinant ATR reguliarią armiją. Buvo pagrindiniu Augusto III patarėju Karališkos Prūsijos reikaluose. Buvo žydų bendrijos privilegijuotos padėties ATR apribojimo šalininkas. thumb|left|150px|Jono Ansarijaus Čapskio žmona Ana Terezė Zamoiskytė Vienas iš stambiausių Karališkos Prūsijos magnatų (jam priklausė 48 gyvenvietės Kulmo vaivadijoje). Atstatė rūmus Varšuvoje ir Gninoje, taip pat išplėtė rūmus Naujoje Vsi Šliachetskoje.
Šeima
Buvo vedęs Aną Terezę Zamoiskytę, Smolensko vaivados Mykolo Zamoiskio (apie 1679–1735) ir Anos Dzialinskaitės (m 1719) dukterį. Vaikai: Marija (Tomo Čapskio žmona), Ana ir Brigita.
Aleininkai (reikšmės)
Aleininkais vadinama:
Gabšiškiai
Gabšiškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Eržvilko, dešiniajame Šaltuonos krante.
Pabradės Švč. Mergelės Marijos, Šeimos Karalienės, bažnyčia
miniatiūra|250px|right|Bažnyčia ir parapijos namai (kairėje) '''Pabradės Švč. Mergelės Marijos Šeimų karalienės bažnyčia''' – naujai pastatyta katalikų bažnyčia Pabradėje, Įkalnės g. 7, į šiaurės vakarus nuo geležinkelio linijos, netoli pagrindinės Vilniaus g. (kelio ). Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis.
Priklauso šiai parapijai: miniatiūra|240px|left|Bažnyčios interjeras
Architektūra
Bažnyčia stūkso ant kalvos, jos pastatas šiuolaikiškas, forma metaforiška. Išgaubtos išorinės pastato sienos siejamos su krikščioniška simbolika. Šventovė projektuota kaip laivas, kurio pirmagalį, iškylantį šiaurės rytuose, vainikuoja kryžius. Toks panašumas nėra atsitiktinis, nes ir pagrindinė bažnyčios erdvė vadinama nava (, 'laivas'), o iš Senojo Testamento žinomas Nojaus laivas. Pasak projekto autorių, pastate galima įžiūrėti ir žuvies simbolį, pirmųjų krikščionių naudotą kaip vieną slaptųjų ženklų, reiškiančių akrostichą Ichthys (, ichthys, 'žuvis'), sudarytą iš teologinių sąvokų Iesos CHristos THeou HYios Soter (liet. Jėzus Kristus, Dievo Sūnus, Gelbėtojas) pirmųjų raidžių.
Bažnyčios pastato aukštis 29 m, plotas 629 m², parapijos namų plotas 490 m².
Mindziangas (Fudzianas)
Mindziangas  – upė pietryčių Kinijoje, Fudziano provincijoje. Prasideda Vuišano kalnuose, Dziangsi provincijos pasienyje. Teka į pietryčius kalvotomis vietovėmis. Įteka į Taivano sąsiaurį ties Fudžou miestu; sudaro estuariją.
Vidutinis upės debitas žemupyje 2000 m³/s, tačiau vasaros poplūdžio metu padidėja iki 30 000 m³/s. Vanduo naudojamas drėkinimui, įrengta hidroelektrinė. Žemupyje upė laivuojama. Prie Mindziango įsikūrę miestai: Nanpingas, Fudžou.
Toulouse FC
Tulūzos FC – Prancūzijos futbolo klubas iš Tulūzos.
Istorija
Klubas įkurtas 1937 m. Nors anglų ir prancūzų vikipedijose nurodoma, kad tais metais įkurtas klubas esąs visiškai kitas nei dabartinis (nors ir turėjo tokį patį pavadinimą kaip dabartinis), tačiau oficiali klubo svetainė tokio skirtumo nenurodo, rašydama klubo istoriją nuo 1937-ųjų. 1967 m. komanda prijungta prie Red Star Paris klubo, tačiau 1970 m. vėl įkurta kaip atskiras klubas.
2020–2021 m. sezone Ligue 2 užėmė trečią vietą, o 2021–2022 m. tapo nugalėtojais ir pateko į aukščiausią divizioną. Nuo 2022–2023 m. sezono rungtyniavo Ligue 1. Pasiekė šalies futbolo taurės finalą. Jame 5:1 sutriuškino varžovus ir iškovojo trofėjų.
Mėlyniokas
left|120px
Mėlyniokas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 3 km į rytus nuo Kriaunų, prie šiaurinio Sartų ežero galo. Ežeras ovalus, ilgis iš šiaurės į pietus – 0,29 km, plotis – 0,22 km. Altitudė 100,7 m. Krantai žemi, pelkėti. Pakrantėse plyti dirbami laukai. Rytuose išteka upelis į greta telkšantį Mėlynio ežerą, pietuose išteka upelis į Sartų ežerą.
Chirokitija
Chirokitija − archeologinė vietovė pietų Kipre, pusiaukelėje tarp Larnakos ir Limasolio, Maroni upės slėnyje, 6 km nuo jūros kranto. Tai neolitinės gyvenvietės, egzistavusios VII−IV tūkstantmečiais pr. m. e., liekanos. Archeologinė kultūra, kuriai priklausė gyvenvietė, buvo išplitusi ir kitose salos dalyse bei Levante ir atitiko ikikeraminį neolito laikotarpį.
Chirokitija įsikūrusi upės slėnio šlaite. Greta upės įrengta masyvi 2,5 m storio ir 3 m aukščio siena. Apskriti pastatai tankiai išsidėstę tarp miesto sienų. Jų išorinis skersmuo nuo 2,3 iki 9,2 m, vidinis − nuo 1,4 iki 4,8 m. Stogai buvo plokšti, nors ankstyvieji tyrinėtojai manė, jog jie galėję būti kupolo formos. Būstai turėjo ugniakurus, langus, suolus. Dideliuose namuose statyti stulpai, palaikantys stogą. Manoma, kad ūkį sudarė keletas apvaliųjų pastatų − tiek gyvenamųjų, tiek ūkinių − supusių vidinį kiemelį.
Chirokitijoje gyveno 300−600 žmonių, kurie vertėsi žemės ūkiu ir gyvulininkyste. Gyventojai buvo nedidelio ūgio − vyrai iki 1,61 m, moterys iki 1,51 m. Buvo didelis kūdikių mirtingumas, žmonės išgyvendavo vidutiniškai 33−35 m. Mirusiuosius laidodavo po namų slenksčiu, kartais įkapėms dėdavo maisto, buities daiktų. Laukuose gyventojai augino javus, taip pat rinko laukinius vaisius, pistacijas, figas, alyvuoges, slyvas. Gyvenvietėje rasta elnių, kiaulių, ožkų, avių kaulų. Apie 6000 m. pr. m. e. Chirokitija dėl nežinomų priežasčių buvo apleista, po to Kipras apie 1500 metų buvo negyvenamas.
Chirokitija 1998 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Šokis dykumoje
Šokis dykumoje – lietuviškas 70 min. trukmės filmas, pristatantis rašytojos, dailininkės, keliautojos Jurgos Ivanauskaitės gyvenimą, kūrybą bei visuomeninę veiklą. Prisiminimais juostoje dalinasi Ingrida Korsakaitė, Radvilė Racėnaitė, Andrius Mamontovas, Algirdas Kaušpėdas, Dalia Ibelhauptaitė bei kiti Jurgą Ivanauskaitę pažinoję kultūros veikėjai. Premjera Lietuvoje – 2009 m. vasario 18 d. Menininkę filme įkūnija aktorė Birutė Mar, kūrybą skaito Jūratė Vilūnaitė.
Filmas pavadintas pagal 2004 m. išleistą Jurgos Ivanauskaitės poezijos rinktinę „Šokis dykumoje“.
Maštaičiai
Maštaičiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Kidulių, Nemuno kairiajame krante, prie kelio. Pietuose telkšo ežerėlis Durpinė. Rytuose stūkso Maštaičių piliakalnis.
Istorija
XIX a. pab. minimas Maštaičių kaimas ir palivarkas – Gelgaudiškio dvaro valda.
Iki XX a. tarpukario žemės reformos buvo Maštaičių dvaras. Jo žemes išparceliavus kaimas pavadintas Krušoniais, bet 1938 m. gyventojai kreipėsi į vidaus reikalų ministrą su prašymu sugrąžinti senąjį pavadinimą.
Varneliai
Varneliai – kaimas pietvakarinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 7 km į vakarus nuo Varnių. Pro kaimą eina plentas, atsišakoja keliukai į Vydmantus, Vembūtų piliakalnį. Į šiaurę nuo kaimo prasideda Rešketos intakas Rūdupis.
Beriozka
thumb|right|200px|Beriozkos čekis 3 rubliams
Beriozka ( – berželis) – TSRS veikusios parduotuvės, kuriose buvo prekiaujama už užsienio pinigus ar Vnešekonombanko čekius.
Beriozkose buvo galima nusipirkti įvairių prekių, dažniausiai importinių, kurių paprastai nebuvo galima nusipirkti įprastose parduotuvėse, prekiavusiose už rublius. Tokios parduotuvės Beriozkomis vadinosi tik Rusijoje, kitose TSRS respublikose vadintos kitaip: Lietuvoje – valiutinė parduotuvė, Ukrainoje – Kaštan ( – kaštonas), Azerbaidžane – Činaras ir t. t.
Beriozkos pradininku buvo „Torgsino“ parduotuvių tinklas. Beriozkos parduotuvės atsirado apie 1965 m., jos priklausė Visasąjunginiam susivienijimui Vnešposyltorg ( – Išorės siuntimo prekyba). Tokios parduotuvės egzistavo tik Maskvoje, Leningrade, sąjunginių respublikų sostinėse ir stambiuose sričių centruose.
Be Beriozkų nuo maždaug 1965 m. iki 1992 m. uostuose buvo įkurtos čekinės parduotuvės Albatros Torgmortranso prekybos sistemoje. Jos aptarnavo jūreivius, plaukiojančius į užsienį. Valiutos likučius jie turėjo pakeisti į Vnešekonombanko „A“ serijos karpomuosius čekius, už kuriuos galėjo pirkti prekes Albatroso parduotuvėse.
thumb|200px|Lenkiškoje Pewex parduotuvėje
Tarpusavio pagalbos tarybos valstybėse
Kitose Tarpusavio pagalbos tarybos valstybėse taip pat buvo panašūs parduotuvių tinklai: Tuzex – Čekoslovakijoje, Pewex ir Baltona – Lenkijoje, Corecom – Bulgarijoje, Intershop – Rytų Vokietijoje.
Paprastasis marguolis
Paprastasis marguolis (Zygaena lonicerae) – marguolių (Zygaenidae) šeimos drugys.
Sparno ilgis – 15,5-19 mm.
Tai dažniausiai Lietuvoje sutinkamas marguolis. Juos galima surasti įvairiuose biotopuose: pajūrio miškuose, pušynuose, tiek spygliuočių, tiek lapuočių miškuose, tiek mišriuose miškuose bei pamiškėse, sausapievėse, vidurinio drėgnumo pievose, stepinėse pievose, paupiuose, paežerėse. Šių drugių dažniausiai randama po keletą. Paprastieji marguoliai skraido saulėtomis dienomis, o ūkanotomis dažniausiai tupi ant buožainės (Knautia) žiedynų. Šie marguoliai sutinkami birželio – liepos mėnesiais.
Vikšrai išmarginti juodų taškų linijomis. Jų randama ant įvairių laukinių dobilų, raženių, esparcetų ir kitų augalų. Kokonas būna prisitvirtinęs išilgai smilgos ar kito žolinio augalo.
Saulės rezginys
Saulės rezginys  – vegetacinės nervų sistemos dalis, esanti tarp krūtinkaulio ir bambos. Šis darinys dėl savo vidinio nervų skaidulų susipynimo veikia visus pilvo ertmėje esančius organus: skrandį, žarnyną, kepenis su tulžies pūsle, vidaus sekrecijos liaukas, kasą, lytines liaukas.
Polimerazinė grandininė reakcija
thumb|200px|right|Karštųjų šaltinių [[bakterija Thermus aquaticus, atlaikanti iki 80° C karštį. PGR naudojama jos DNR polimerazė.]] Polimerazinė grandininė reakcija (PGR, ) – tai molekulinės biologijos metodas, leidžiantis padauginti (amplifikuoti) DNR in vitro (mėgintuvėlyje).
Pradmenys
Norint padauginti esamą DNR seką, reikia žinoti, kokie nukleotidai yra jos galuose. Pirmiausia cheminiais metodais susintetinami du DNR pradmenys, iš kurių pirmasis atitinka dauginamos sekos pradžią, o antrasis – kitos (papildančios) DNR grandinės pabaigą. Dauginama DNR yra dvigrandė, taigi abu pradmenys joje turi savo prikibimo vietas.
Užbaigiklis (programavimas)
Užbaigiklis  – specialus objekto metodas, kurį vykdanti sistema automatiškai iškviečia, kuomet objektas nebėra pasiekiamas programos kodo (nebėra jokios nuorodos į jį). . Užbaigiklis atlieka įvairius šiuo atveju būtinus klasei specifinius veiksmus.
Polimerazinė grandininė reakcija
DNR polimerazė
Greta pradmenų, į reakcijos tirpalą dedama DNR polimerazė ir visų jai veikti reikalingų cheminių medžiagų. Kadangi mišinys bus kaitinamas, šis fermentas turi būti iš karščiui atsparaus organizmo.
Užbaigiklis (programavimas)
Skirtingai nuo destruktoriaus, kuris programos kode kviečiamas tiesiogiai, užbaigiklio iškvietimo laikas paprastai nėra apibrėžtas. Vykdanti sistema gali jį iškviesti tiek tuojau pat objektui tapus nepasiekiamu, tiek vėliau ar (jei atminties pakanka) taip ir užbaigti programos vykdymą jo neiškvietus. Neapibrėžta ir laiko trukmė nuo užbaigiklio iššaukimo iki objekto sunaikinimo. Todėl užbaigiklis blogai tinka tvarkyti greitai išsekti galintiems resursams (tinklo jungtims ir pan). Destruktoriaus neturinčiose kalbose (Java) tokie resursai kiek galima greičiau grąžinami sistemai kitokiomis programavimo konstrukcijomis (try/catch ir pan). .
Polimerazinė grandininė reakcija
DNR polimerazė
Šios reakcijos sąlygomis DNR polimerazė tuomet gali sintetinti DNR grandinę, tęsdama ją nuo prikibusio pradmens: center|200px
Užbaigiklis (programavimas)
Paprastai laikoma klaida tiesiogiai kviesti užbaigiklį iš vykdomos programos kodo.
Polimerazinė grandininė reakcija
DNR polimerazė
DNR polimerazė negali pradėti sintezės bet kurioje DNR vietoje. Naujai sintetinamos DNR seka komplementari (A prieš T, T prieš A, G prieš C ir C prieš G) kaip matrica naudojamos senos DNR sekai.
Užbaigiklis (programavimas)
Jei užbaigiklio kodas sukuria naujų nuorodų į objektą, toks objektas gali būti „prikeliamas“. Ši galimybė apsunkina šiukšlių surinktuvo darbą, nors naudojama retai. Jei po to nuorodos vėl prarandamos, kai kuriose kalbose (Java) užbaigiklis antrą kartą nebeiškviečiamas. Kalbose kurios užbaigiklį iškviečia pakartotinai (Python) galimi „nemirtingi objektai“, neribotai ilgai išliekantys vien savo užbaigiklio sukuriamų nuorodų dėka.
Šaltiniai
Garbage Collection
Polimerazinė grandininė reakcija
Reakcijos žingsniai
Kiekvienąkart pakartojus algoritmą, tiriamosios DNR sekos tirpale daugėja eksponentiškai. Todėl reakcija vadinama grandinine. Šios trys fazės kartojamos iki kol išsibaigia reagentai ir sulėtėja DNR dvigubėjimas:
center|400px
Galimybės
Norint šiuo metodu padauginti DNR fragmentą, pakanka žinoti jo kraštų sudėtį; ilgis ir vidurio seka gali būti nežinomi. Tačiau DNR polimerazė kartais daro klaidas, todėl jei DNR dauginama sekai nustatyti, PGR ir po to sekantį sekos nustatymą reikia kartoti mažiausiai dukart.
PGR leidžia amplifikuoti mažą DNR kiekį iki reikiamo kiekio tolimesniems tyrimams (ligų detekcijai, tėvystės nustatymui, genų klonavimui ir kt.) Juo galima patikrinti, ar tiriamame genome yra dviem žinomais pradmenimis apribota seka ir taip nustatyti, ar šis organizmas turi (ar galbūt evoliucinėje praeityje turėjo) žinomos sekos geną. Kai kada skirtinguose organizmuose skiriasi pradmenimis apribotos sekos ilgis. Kadangi padaugintos sekos ilgį nustatyti nesunku, tokios sekos naudojami kaip „dirbtiniai genai“, kurių atžvilgiu (panaudojant persikryžiavimo dėsnius) nustatoma su paveldimomis ligomis ar šiaip išoriškai stebimais požymiais susijusio geno padėtis.
Įprastiniu PGR gali būti padauginamas ne ilgesnis kaip keleto tūkstančių nukleotidų porų fragmentas.
Variantai
Naudojant atvirkštinę transkriptazę, galima gauti PGR reakciją (RT-PGR), kurios pradinė matrica yra RNR.
Būtini komponentai
thumb|200px|Termocikleris PGR reakcijos tirpale turi būti DNR matrica, pradmenys, dNTP, DNR polimerazė, buferinė sistema, kofaktorius Mg2+. Taip pat reikalingas specialus prietaisas (termocikleris), kuris periodiškai keičia reakcijos tirpalo temperatūrą.
Istorija
Praeityje lietuvių biochemikai pasigamindavo šį prietaisą iš kompiuterinio spausdintuvo, priversdami jo galvutę kilnoti mėgintuvėlį po skirtingos temperatūros tirpalus. Parašydavo jie ir tam reikalingą programinę įrangą.
Otto von Guericke
Otas fon Gerikė (g. 1602 m. lapkričio 20 d. Magdeburge – m. 1686 m. gegužės 11 d. Hamburge) – Vokietijos mokslininkas, atradėjas ir politikas. Jo svarbiausi moksliniai pasiekimai buvo vakuumo fizikos sukūrimas ir elektrostatinės stūmos atradimas.
Biografija
Otas fon Gerikė gimė patricijaus šeimoje, Magdeburge (Vokietijoje). Jo tėvas tarnavo Lenkijos karaliui ir Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Steponui Batorui ir vykdė diplomatinius pavedimus. 1617-aisiais Gerikė pradėjo studijuoti Leipcigo universitete. Savo mokslus jis užbaigė devynių mėnesių kelione į Prancūziją ir Angliją. 1626 m. jis grįžo į Magdeburgą, vedė Margatetę Alemanirą ir tapo Magdeburgo Rato Kolegijos  nariu.
Magdeburge prasidėjus maro epi­demijai, Gerikė išvyko pas sūnų į Hamburgą, kur ir mirė 1686 m. gegužės 11 d.
Eksperimentai ir demonstracijos
miniatiūra|kairėje|Otto von Guericke šalia savo elektrinio generatoriaus atlieka eksperimentą. Otas von Gerike viešai demonstruodavo atmosferos slėgį: suglausdavo du tuščiavidu­rius pusrutulius ir ištraukdavo iš jų orą. Reikėjo keturių porų arklių iš abiejų pusių, kad atplėštų vieną pusrutulį nuo kito. O 1654 m. jis taip suspaudė šiuos pusrutulius, kad jų negalėjo perskirti net aštuonios poros arklių. 1663 m. Gerikė iš smalsumo atliko kitą eksperimentą su elektrostatika: patrynęs audeklo gabalą rankomis ir greitai besisukantį sieros rutulį, jis sukurdavo didelį kiekį statinio krūvio ant sferos paviršiaus.
Kožino Malė
Kožino Malė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į šiaurės rytus nuo Bielsko ir apie 29 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Žabcė
Žabcė  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 27 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 87 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Užnemunis
Istorija
1959-1975 m. Kvetkų tarybinio ūkio, 1975-1992 m. Lenino kolūkio gyvenvietė.
Nestoras Machno
Nestoras Ivanovičius Machno (, 1888 m. lapkričio 7 d. – 1934 m. liepos 25 d.) – anarcho-komunistas, Ukrainos revoliucionierius nesutikęs susivienyti su bolševikais po Spalio Revoliucijos.
Jis padėjo suorganizuoti milžinišką eksperimentą anarchistinėmis vertybėmis ir praktika, kuris galiausiai buvo sunaikintas sustiprėjusios bolševikų galios.
Jaunystė ir Ukrainos Revoliucija
Machno gimė neturtingoje valstiečių šeimoje Huliajpolėje, pietryčių Ukrainoje ir dalyvavo 1905 m. Rusijos revoliucijoje. 1906 m. jis nusprendė prisijungti prie gimtojo miesto anarchistų grupuotės. 1906 ir 1907 m. Machno buvo areštuotas dėl kaltinimų politinėmis žmogžudystėmis, bet vėliau paleistas pritrūkus įrodymų. 1910 m. kovą dėl aktyvios kovos prieš carizmą, kartu su dar 13 bendrų pasmerktas mirties bausmei pakariant. Tačiau dėl jauno amžiaus ir didelių mamos pastangų mirties bausmė buvo pakeista įkalinimu iki gyvos galvos. Po Vasario revoliucijos, politiniams kaliniams suteikus amnestiją pastarasis buvo paleistas. Tik grįžęs namo Machno vėl pasinėrė į revoliucionieriaus darbą padėdamas nusavinti turtingų žemvaldžių ir kapitalistų turtą. Tų pačių metų kovo 28-29 dienomis jo pastangomis sukuriama Valstiečių Sąjunga. Vėliau tokias pačias sąjungas jis padėjo suorganizuoti ir kituose vietos kaimuose ir miestuose.
1918 m., nauja bolševikų vyriausybė su Centrinių valstybių sąjunga pasirašė Brest-Litovsko taikos sutartį, atiduodama joms nemažai žemių, tarp jų ir Ukrainą. Tačiau ukrainiečiai nenorėjo būti valdomi Centrinių valstybių sąjungos, todėl pradėjo sukilimą. Kovai prieš Austrijos-Vengrijos ir Vokietijos kariuomenes buvo suformuoti partizanų būriai. Šis sukilimas virto anarchistine revoliucija. Nestoras Machno buvo vienas iš pagrindinių partizanų būrių organizatorių, kuriuos suvienijo į „Revoliucinę Ukrainos Sukilimo Armiją“ (RUSA), taip pat vadintą Juodąja armija (nes jie kovėsi po juoda anarchistų vėliava), machnoviečiais arba „machnovščina“. RUSA taip pat kovėsi prieš baltuosius (kontrrevoliucionierius) ir antisemitinius pogromistus. Srityse, iš kurių machnoviečiai išvarė priešiškas pajėgas, valstiečiai ir darbininkai siekė panaikinti kapitalizmą ir valstybę organizuodamiesi į kaimų susirinkimus, komunas ir laisvas tarybas, iš kapitalistų ir žemvaldžių nusavindami fabrikus ir žemes.
Machnovščina (Anarchistinė Ukraina)
Etmonas Pavlas Skoropadskis, marionetinės Ukrainos valstybės galva, nesėkmingai stengėsi okupuoti Ukrainą kovose su RUSA. Taigi, po Vokietijos vakarų fronto griūties buvo atšauktas atgal į tėvynę. 1918 m. kovą RUSA pavyko nugalėti vokiečius, austrus, Ukrainos nacionalistus ir Baltosios armijos dalinius.
Nuo šio momento Machno karinis vaidmuo pasikeitė į organizacinį. Pirmasis Anarchistinių Grupių Kongresas, pasivadinęs „Nabat“ (varpas) priėmė penkis pagrindinius tikslus: visų politinių partijų panaikinimas, bet kokios diktatūros atmetimas, bet kokios valstybės koncepcijos paneigimas, „proletariato diktatūros“ ar „pereinamojo laikotarpio“ atmetimas, visų darbininkų savęs valdymas per laisvas tarybas (sovietus). Tai aiškiai skyrėsi nuo bolševikų pažiūrų.
Nuo 1918 m. lapkričio iki 1919 m. birželio, Ukrainoje kūrėsi anarchistinė visuomenė. Dėl šio naujo socialinio pavyzdžio susiformavo naujos vertybės ir santykiai, leidę machnoviečiams įforminti laisvų bendruomenių politiką kaip aukščiausią socialinės lygybės formą. Švietimas buvo organizuojamas pagal Francisko Ferrerio principus, o ekonomika tapo paremta laisvais mainais tarp kaimo ir miesto bendruomenių, nuo pasėlių ir galvijų iki pagamintų prekių, remiantis Kropotkino teorija.
Karaliaučiaus kaimiškoji apskritis
Karaliaučiaus kaimiškoji apskritis  – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos administracinis teritorinis vienetas. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą smulkinant Rytų Prūsijos apskritis. Centras – Karaliaučius.
Nestoras Machno
Baltųjų ir Raudonųjų kontrpuolimas
Machno tris mėnesius priešinosi Baltųjų armijos bandymams įsiveržti į Ukrainą iš pietvakarių, kai bolševikų Raudonosios Armijos daliniai prisijungė prie machnoviečių. Bet net susijungus su Raudonąja Armija, anarchistai išlaikė savo politines struktūras (savivaldą, rinkimus, savanoriškumo principą) ir atsisakė priimti bolševikų parinktus politinius komisarus. Raudonieji laikinai sutiko su šiomis sąlygomis, bet greitai nustojo tiekti machnoviečiams svarbiausias atsargas. „Nabat“ laikraštis buvo uždraustas ir Trečiasis suvažiavimas paskelbė Machnovščiną esančią už įstatymo ribų ir kontrrevoliucine. Atsakydamas į tai, Anarchistų kongresas viešai paklausė: „Ar gali egzistuoti įstatymai sukurti keleto vadinamųjų revoliucionierių, leidžiantys paskelbti už įstatymo ribų daugybę žmonių esančių labiau revoliucioningų nei jie? (Archinoff, Machnoviečių judėjimas)
Leninas netrukus pasiuntė Levą Kamenevą į Ukrainą, kuris iš Machno paėmė atrodytų nuoširdų interviu. Bet L. Kamenevui išvykus, Machno perėmė dvi bolševikų žinutes, pirmąją ─ įsakymą Raudonajai Armijai įsiveržti į Ukrainą, antrąją ─ įsakymą nužudyti Machno. Iškart po Ketvirtojo suvažiavimo Trockis išsiuntė įsakymą suimti visus kongreso narius ir pareiškė „Geriau atiduoti visą Ukrainą A. Denikino Baltajai armijai, nei leisti machnovizmui plisti toliau (Archinoff, Machnoviečių judėjimas). Tuomet Trockis atitraukė Raudonąją Armiją iš Ukrainos ir paskelbė Machno atsakingą už baltųjų sėkmę, liepdamas jį suimti. Machno pabėgo, kartu su artimiausiais draugais. Tuo tarpu Trockio pajėgos patyrė katastrofą – jos greitai buvo sumuštos Denikino pajėgų ir priverstos bėgti iš Ukrainos. Machno nusprendė smogti atgal, reformavo savo armiją ir sėkmingai užpuolė baltuosius, išgelbėdamas RUSA.
Karaliaučiaus kaimiškoji apskritis
Istorija
Apskritis sudaryta iš Karaliaučiaus priemiesčių ir kaimiškųjų vietovių. 1894 m. prie jos prijungtas dar ir Gutenfeldas, Lautas, Lindenau, Metgyčiai. Tuo metu apskrityje buvo 109 kaimai ir miesteliai bei 3 valstybiniai dvarai, kuriuose nuolatinių gyventojų nebuvo. 1927 m. nuo apskrities atskirta 12 kaimų.
Nestoras Machno
Baltųjų ir Raudonųjų kontrpuolimas
Tapusi galinga ir populiaria Machnovsščina vėl atsigręžė į šalies saviorganizaciją ir anarchistinių principų siekimą naikinant kalėjimus ir areštines, suteikiant žodžio, sąžinės, bendravimo ir spaudos laisves. Bet Machno, užsitikrinęs masių palaikymą prieš bolševikus, pamiršo kitą pavojų. Kuomet beveik pusė Machno pajėgų buvo išguldyta šiltinės epidemijos, Trockis atnaujino savo priešiškumą.
1920 m. spalį tarp machnoviečių ir Raudonosios Armijos įsigalėjo naujos paliaubos, kai abi pajėgos priartėjo prie P. Vrangelio Baltosios armijos kontroliuojamų teritorijų. Machnovščina sutiko padėti raudoniesiems, bet kuomet baltieji buvo išmušti iš Krymo, bolševikai ir vėl atsisuko prieš jį. Machno perėmė tris Lenino siųstas žinutes Christianui Rakovskiui, bolševikų valdžios vadovui Ukrainoje. Lenino įsakymai buvo suimti visus anarchistus ir nuteisti kaip paprastus nusikaltėlius.
Karaliaučiaus kaimiškoji apskritis
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo apskrities teritorijoje buvo sudarytas Kaliningrado rajonas, vėliau ir jis prijungtas prie Karaliaučiaus.
Gyventojai
Gyventojų surašymo duomenimis, įskaitant nuo 1885 m. dislokuoto Pirmojo armijos korpuso kariškius, apskrityje gyveno:
Nestoras Machno
Tremtyje
Machno mirė 1934 m. liepos 25 d. susirgęs tuberkulioze. Jis buvo kremuotas ir palaidotas Paryžiaus Per Lašezo kapinėse.
Igvasu nacionalinis parkas (Argentina)
Igvasu nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija Argentinoje, Tarpupio regione, Misioneso provincijos šiaurės vakaruose. Užima 55 000 ha plotą.
Parkas įkurtas 1934 m. apsaugoti Igvasu krioklį ir jo apylinkių gamtą – tropines džiungles. 1984 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Kitapus Igvasu upės, Brazilijos teritorijoje taip pat įkurtas nacionalinis parkas.
Taip pat būdinga savita augalija: seibos medžiai, bignonijnių (Bignoniaceae) šeimos augalai, palmito medžiai ir stepukinių šeimos augalai.
Elitas
Elitas ( – geriausias, rinktinis) − sociologijoje bei bendrąja prasme tai santykinai maža dominuojanti įtakinga visuomenės grupė, kuriai būdingi tam tikri išskirtiniai bruožai ar savybės, ir kuri suvokia save kaip dominuojančią visuomenėje grupę šių savybių pagrindu.
Buitinėje kalboje ir publicistikoje „elitas“ Lietuvoje tapatinamas su turtingiausia visuomenės dalimi − aukštuomene ar stipriausia viduriniąja klase, kartais dar pavadinamas grietinėle. Gali būti atskiriamas „funkcinis elitas“ ir „valdžios arba valdantysis elitas“.
Sąvokos naudojimas ir sąvokos istorija
Žodis „elitinis“ atsirado XVII a., kai jis buvo naudojamas apibūdinti vertingas ir brangias prekes, dažniausia audinius. Į politinę literatūrą ši sąvoka pateko kiek vėliau.
Elitarizmo teorijos bruožų yra Makiavelio, antikos filosofų darbuose. Makiavelis manė, kad dauguma paklūstančiųjų valdžiai visai nesidomi ir tik retais atvejais yra politiškai aktyvūs. Jis išskyrė valdančiąją grupę, neieškodamas jai atramos plačiuose visuomenės sluoksniuose. Moderniosios elito teorijos susijusios su V. Pareto, G. Mosca vardais (italų mokslininkai). Gaetano Mosca teigė, kad akivaizdžiai yra dvi žmonių klasės – valdantys ir valdomieji.
Moderniais laikais elitas priešpriešinamas masei, kaip išsigelbėjimas nuo jos. O Gasetas visuomenę suskirstė į elitą ir masę. Jo teigimu, jeigu nėra masei įtaką darančios mažumos, ir jei masė nepaklūsta elitui tai nėra ir visuomenės. Skirstymas į elitą ir masę nėra tiesiogiai susijęs su visuomenės skirstymu į klases.
Elito teorijomis remiamasi teigiant, kad valstybę valdo meritokratija.
Paprastasis povas
Paprastasis povas (Pavo cristatus) – vištinių paukščių (Galliformes) būrio, fazaninių (Phasianidae) šeimos paukščių rūšis.
Tai viena stambiausių svoriu, kūno ilgiu ir atstumu tarp iškleistų abiejų sparnų galų vištinių paukščių būrio rūšių. Patinų kūno ilgis nuo snapo galo iki uodegos pagrindo siekia 100–115 cm, iki jos galo – 195–225 cm, svoris 4–6 kg. Patelės yra mažesnės – apie 95 cm ilgio ir sveria 2,75–4 kg.
Tadžuros įlanka
thumb|250px|Tadžuros įlanka iš palydovo
Tadžuros įlanka  – Indijos vandenynui priklausanti įlanka, įsiterpianti į Rytų Afrikos pakrantes, sudaro Somalio pusiasalio šiaurinę ribą. Yra tuoj į pietus nuo Bab el Mandebo sąsiaurio, ties vakariniu Adeno įlankos galu. Tadžuros įlanka įsiterpia daugiausia Džibučio teritorijon, bet nedidelė pietvakarinės pakrantės juosta pavaldi Somaliui. Įlanka užima 347 km², ilgis 58 km, plotis iki 24 km. Vakariniame gale sudaro uždarą Kharabo įlanką, kuri siaura sausumos juosta atskirta nuo Asalio ežero (kuris senovėje buvo įlankos dalimi).
Tadžuros įlanka sekli, krantai lėkšti, dengiami smėlio kopų. Ties įlankos žiotimis yra smulkios Mušos ir Maskalio salos.
Svarbiausi uostai: Džibutis, Tadžura, Sagalas, Obokas, Lojada (Džibutis), Laujakadas (Somalis).
GOST
GOST ( – valstybinis standartas) – viena iš pagrindinių TSRS buvusių standartų kategorijų, dabar tarpvalstybinis NVS standartas. Standartus priima ir juos tvirtina Tarpvalstybinė standartizacijos taryba.
Standartas turi galią (jei nepakeistas nacionaliniu standartu) tokiose valstybėse:
Airija Eurovizijoje
thumb|200px|[[Butch Moore 1965 m.]] thumb|200px|[[Dana Rosemary Scallon|Dana 1970 m.]] thumb|200px|[[Red Hurley 1976 m.]] thumb|200px|[[Johnny Logan – 1980 m. Eurovizijos nugalėtojas]] thumb|200px|[[Johnny Logan 1987 m.]] thumb|200px|[[Linda Martin 1992 m.]] thumb|200px|[[Niamh Kavanagh 1993 m.]] thumb|200px|[[Eimear Quinn 1996 m.]] thumb|200px|[[Dervish 2007 m.]] thumb|200px|[[Jedward 2011 m.]] thumb|200px|[[Ryan Dolan 2013 m.]] thumb|200px|[[Nicky Byrne 2016 m.]]
Airija „Eurovizijos“ dainų konkurse dalyvavo 55 kartus, debiutavo 1965 m. Šalis konkurse dalyvauja kasmet, išskyrus 1983 m. ir 2002 m. Airija yra sėkmingiausia šalis „Eurovizijoje“, šį konkursą laimėjo septynis kartus, daugiau nei bet kuri kita šalis. Visos konkurse dalyvavusios Airijos dainos buvo atliekamos anglų kalba, išskyrus 1972 m., kai daina „Ceol an Ghrá“ buvo atlikta airių kalba. Airija „Euroviziją“ surengė septynis kartus. Šeši iš septynių konkursų vyko sostinėje Dubline, o 1993 m. „Eurovizijos“ konkursas vyko Milstrite, miestelyje šiaurės vakarų Korko grafystė.
Istorija
Airija „Eurovizijoje“ dalyvauja kasmet nuo debiuto 1965 metais, iki šiol praleido tik du konkursus 1983 ir 2002 metais. Šalis konkursą laimėjo 7 kartus, 18 kartų pateko į penketuką.
Airijos paskutinių metų rezultatai buvo prasti, palyginti su 1990-aisiais, iš kurių prasčiausiai pasirodė 2007 ir 2013 m., užėmę paskutines vietas. 2007 m. konkurse tradicinė airių muzikos grupė Dervish atliko dainą „They Can’t Stop the Spring“. Grupė, kuri automatiškai pateko į finalą, užėmė paskutinę vietą su penkiais taškais, kuriuos skyrė Albanija. 2008 m. Dustin the Turkey nepavyko patekti į finalą su daina „Irelande Douze Pointe“. Tas pats likimas ištiko duetą Sinéad Mulvey ir Black Daisy, dalyvavusį 2009 metais. 2011 metais Airijos atstovais tapo „X Factor“ finalininkai Jedward. Duetas finale užėmė aštuntą vietą su 119 taškų, tai sėkmingiausias Airijos rezultatas per paskutinius 10 metų. 2012 metais Jedward dar kartą atstovavo Airijai su daina „Waterline“, bet jiems sekėsi kiek prasčiau – finale, surinkę 46 taškus, užėmė 19 vietą.
Harrods
thumb|260px|Londoniečiai šalia Harrods (1909 m.) thumb|260px|Harrods thumb|260px|Pastatas naktį. thumb|260px|Parduotuvės interjeras
Harrods Ltd.  – didžiausia Londono universalinė parduotuvė. Pati parduotuvė yra įsikūrusi viename iš brangiausių pasaulio rajonų nekilnojamojo turto vertės atžvilgiu. „Harrods“ parduotuvė užima 5 akrus žemės (20 000 m² ploto), o jos nuomojamos patalpos siekia 90 000 m² ploto. „Harrods“ parduotuvėje yra daugiau nei 330 parduotuvių skyrių, o juose prekiaujama prabangiomis prekėmis. „Harrods“ galima įsigyti įvairių prekių, pradedant „Christian Dior“ aukštosios mados dirbiniais ir baigiant aukso luitais.
Didžiausia „Harrods“ konkurentė Londone yra Oksfordo gatvėje esanti beveik perpus mažesnė universalinė parduotuvė „Selfridges“. Jos nuomojamos patalpos siekia 50 000 m² ploto.
Airija Eurovizijoje
Istorija
Septyni atlikėjai, atstovavę Airijai, yra dalyvavę daugiau nei vieną kartą: Johnny Logan (1980 ir 1987 m.), Linda Martin (1984, 1992 m.), Niamh Kavanagh (1993, 2010 m.), Tommy ir Jimmy Swarbrigg (grupės „The Swarbriggs“ nariai; 1975 ir 1977 m., grupės „The Swarbriggs Plus Two“ sudėtyje), Maxi (1973 ir 1981 m., grupės „Sheeba“ sudėtyje) ir Jedward (2011 ir 2012 m.).
Harrods
„Harrods“ vardu naudojasi ir kitos dukterinės įmonės, kurios užsiima atskira veikla t. y. „Harrods bankas“, „Harrods nekilnojamasis turtas“, „Harrods kazino“, „Harrods aviacija“ ir netgi „Harrods oro linijos“.
Airija Eurovizijoje
Istorija
Nuo 2000 m. „Euroviziją“ Airijoje komentuoja Marty Whelan.
Konkursų rengimas
thumb|200px|[[Cynthia Ní Mhurchú ir Gerry Ryan – 1994 m. Eurovizijos vedėjai]]
Airija yra vienintelė šalis, kuri surengė tris konkursus iš eilės: 1993, 1994 ir 1995 metais. Šeši iš septynių konkursų vyko Airijos sostinėje Dubline. Be to, 1993 m. Eurovizijos konkursas vyko Milstrite.
Harrods
Istorija
1851 metais, tam, kad pabėgtų nuo nešvariosios Londono dalies ir nebankrutuotų Charles Henry Harrod persikėlė į šalia Haid parko esančią nedidelę stotį Knightbridge, į tą pačią pusę kur stovi dabartinė parduoduvė. Pradėdamas tik vieno kambario plote ir turėdamas tik du darbuotojus bei sūnų Charles Digby Harrod, kuris užsiėmė verslo plėtra. Po kurio laiko Harodo sūnus išplėtojo verslą net iki medicinos, taip išsivystė vaistų, kvepalų, raštinės prekių, vaisių ir daržovių prekyba. Harodai greitai išsiplėtė prisistatydami priestatus ir steigdami naujas mažas krautuvėles taip iki 1880 m. įdarbindami šimtą darbuotojų. Tačiau „Harrods“ parduotuvė bumą pasiekė tik 1883 gruodį, o gruodžio 6 dieną parduotuvė sudega iki pat pamatų, tačiau iki Kalėdų ji atstatoma ir tais pačiais metais buvo pasiekia pelno rekordo. Dar po kurio laiko šalia išaugo naujas pastatas, kuris pritraukė geriausius klientus, tokius, kaip Oscar Wilde, legendines aktores Lilly Langtry ir Ellen Terry, Noel Coward, Sigmund Freud, A. A. Milne, ir daug britų karališkosios šeimos atsovų.
1898 metais „Harrods“ parodė pasauliui, kas yra judantys laiptai – eskalatorius, o nepatenkintiems klientams siūlydavo pasivaišinti brendžiu.
Produktai ir paslaugos
330 filialų siūlo platų prekių ir paslaugų asortimentą. Rūbus vyrams ir moterims, vaikams ir kūdikiams, elektronikos prietaisus, juvelyrinius dirbinius, sporto prekes, aksesuarus gyvūnams ir net pačius gyvūnus, žaislus, maistą ir gėrimus, sveikatos ir grožio produktus, namų apyvokos reikmenis ir net dizaino detales ir t. t.
Į tą patį parduotuvių skaičių įtraukiami 28 restoranai, tiekiantys maistą nuo aukštos kokybės arbatos iki aukščiausios klasės maisto.
„Harrods“ pritraukia 15 milijonų lankytojų per metus. Daugiau nei 300 000 klientų piko dienomis aplanko parduotuves. Čia dirba 5000 darbuotojų iš įvairių šalių. 50 krovinių pervežimo bendrovių pristato daugiau nei 225 000 prekių kasdien.