Leoš_Janáček
Vėlyvieji metai, išgarsėjimas
Pasaulinio karo metai iš tiesų virto L. Janašeko sėkmės metais, kai libretistas Jozefas Peška tarsi atsitiktinai privertė išgirsti dainuojant „Jenufos“ ištraukas pro langą Prahos nacionalinio teatro administracijos direktorių Gustavą Šmorancą. Pasak dainininkės Marie Calma, kuri buvo L. Janačeko pažįstamo žmona, ji iš pradžių sudomino J. Pešką, kuris po to ją suvedė su G. Šmorancu, kuriam ji padainavo „Jenufos“ ištraukas. G. Šmorancas buvo nustebintas muzikos originalumo ir pažadėjo pasikalbėti su teatro direktoriumi, kompozitoriu ir dirigentu Karelu Kovarovičiumi apie L. Janačeko operos pastatymą. Istorija įvyko mažame Čekijos kurorte Bohdaneče. K. Kovarovičius jau prieš 12 metų buvo atmetęs „Jenufos“ pastatymo galimybę. Bandoma tai paaiškinti asmenine K. Kovarovičiaus neapykanta L. Janačekui, nes senais laikais pastarasis buvo parašęs labai neigiamą atsiliepimą apie K. Kovarovičiaus operos pastatymą. K. Kovarovičius motyvavo, kad „Jenufa“ netinkama pastatymui ir reikalavo pataisymų, su kuo L. Janačekas sutiko. „Jenufos“ premjera Prahos nacionaliniame teatre įvyko 2016 m. gegužės 26 d. ir sulaukė didžiulės sėkmės. Vėliau XX a. „Jenufa“ daugiausiai buvo statoma pagal K. Kovarovičiaus versiją. Vienos leidėjai „Universal Edition“ publikavo operos partitūras ir propagavo operos pastatymą Vienoje, kuris įvyko 1918 m. vasario 16 d. Ją į vokiečių kalbą išvertė kompozitoriaus draugu tapęs Maksas Brodas. Dar ruošiantis Prahos pastatymui L. Janačekas pradėjo penelyg familiariai bendrauti su pagrindinio vaidmens atlikėja, kroatų dainininke Gabriela Chorvatova. Tai sukėlė didžiulį Zdenkos pavydą, ji bandė nusižudyti ir pora kurį laikė vėl legaliai buvo atsiskyrusi. thumb|right|280px| Kamila Stoslova su sūnumi Otu 1917 metais 1916 m., kai L. Janačeko muzikos pripažinime įvyko proveržis, jam jau buvo daugiau nei 60 metų. Vėlyvasis kūrybos laikotarpis buvo jo brandžiausias ir talentingiausias, kuriuo kompozitorius įrašė savo vardą ne vien į čekų, bet ir pasaulinės muzikos lobyną. Didžiulę vietą kompozitoriaus gyvenime užėmė meilė Kamilai Stoslovai, sutiktai 1917 m. vasarą Luhačovicės kurorte. Kamila buvo 37 metais už jį jaunesnė, vedusi ir turėjo du sūnus. Ji neatmetė kompozitoriaus draugystės. Per 10 metų L. Janačekas parašė daugiau nei 700 žinomų laiškų Kamilai. Ją palankiai vertino ir Zdenka. Stoselių šeima gyveno Moravijoje ir abi poros dažnai viena kitą lankė. Kamila nedavė pagrindo Zdenkos pavydui ir L. Janačeko santykiai su žmona gyvenimo pabaigoje pagerėjo. Tuo metu suiro Austrijos-Vengrijos imperija, susikūrė Čekoslovakijos respublika. 1918 m. užbaigęs rapsodiją „Tarasas Bulba“, L. Janačekas ją dedikavo respublikos karinėms pajėgoms, 1919 m. parašyta „Blaniko baladė“ buvo dedikuota respublikos prezidentui T. Masarikui. L. Janačekas paliko ilgametį darbą Vargonininkų mokykloje (1919 m. pertvarkyta į Brno konservatoriją) ir 1920−25 m. dėstė kompoziciją Brno atstovaudamas Prahos konservatoriją. Kamila Stoslova tikriausiai įkvėpė sekančių trijų L. Janačeko operų pagrindines herojes. 1920−21 m. sukurta „Katia Kabanova“ (Káťa Kabanová) pagal A. Ostrovskio pjesę „Audra“, 1922−23 m. − „Laputės gudruolės nuotykiai“ (Příhody lišky Bystroušky) pagal R. Tesnohlideko knygą, 1923−25 m. − „Makropulo receptas“ (Věc Makropulos) pagal to paties pavadinimo K. Čapeko pjesę.