cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pietų Afrikos Respublika
Sportas
PAR atstovaujantis Garis Plėjeris neretai vadinamas geriausiu golfo žaidėju istorijoje, jis laimėjo Grand Slam turnyrą.
Dabartinės problemos
AIDS (įgytojo imunodeficito sindromo) plitimas yra labai didelė šalies problema. 2005 m. tarp nėščiųjų ŽIV užsikrėtusiosios viršijo 30 %. AIDS, ligos, kurią sukelia krauju plintantis ŽIV virusas, problema ilgą laiką prezidento ir sveikatos ministro buvo neigta, atkakliai tvirtinant, kad daug žmonių miršta badu, o ne nuo ŽIV. 2007 m. vyriausybė susirūpino AIDS plitimu šalyje.
Dar viena svarbi šalies problema – didelis nusikalstamumas. Pagal 1998–2000 m. JTO apžvalgą, Pietų Afrikos Respublika buvo antra pagal užpuolimų ir nužudymų skaičių (vienam žmogui) ir pirma pagal išprievartavimų skaičių vienam žmogui.
PAR taip pat vyksta „protų nutekėjimas“, t. y. gabūs šalies piliečiai mieliau emigruoja į turtingesnes šalis.
Nuorodos
Bendros nuorodos: Žemėlapiai: Laikas ir orai:
Sprogstančios galvos sindromas
thumb|Ligoninė žmonėms, kenčiantiems nuo miego haliucinacijų. Iliustravo G.E.Studdy Sprogstančios galvos sindromas  – yra hipnagoninės klausos haliucinacijos forma, kurios metu kenčiantį asmenį iš miego pabudina garsai, primenantys bombos sprogimą, pistoleto šūvį, telefono skambėjimą, žemės drebėjimą ir daugelį erzinančių bei gąsdinančių, kurie atrodo sklinda iš galvos centro.
Ši garsinė haliucinacija dažniausiai nutinka tik užmigus arba kelios valandos po užmigimo, bet nebūtinai yra susijusios su sapnais. Vienas epizodas gali trukti nuo kelių sekundžių iki kelių minučių. Nors garsas suvokiamas kaip nepaprastai garsus, dažniausiai nebūna lydimas skausmo. Priepuoliai gali kartotis mėnesius, po kelis kartus per savaitę ar net per dieną. Asmenys kenčiantys nuo šio sindromo dažnai jaučia baimę ir nerimą prieš ir po priepuolio. Priepuoliai taip pat gali būti lydimi kvėpavimo sunkumų ar regos haliucinacijų.
Istorija
Pirmą kartą jis buvo aprašytas dar 1920 metais gydytojo ir psichiatro Roberto Armstrongo-Džonso. Jis šį sindromą apibūdino kaip miego sutrikimą, tiksliau tariant, pacientai, prieš užmigdami arba miego metu, patirdavo nemalonių išgyvenimų, t. y. juos pažadindavo sprogimą, šūvius iš ginklo, vandenyno, skalaujančio uolas, žmonių balsus primenantys garsai. Teigiama, kad garsas būna gana garsus, tačiau nelydimas skausmo. Visgi jį patiriantys žmonės paprastai jaučiasi išsigandę, nerimastingi, padidėja jų kraujospūdis ir pan.
Priežastys
Tikslios sprogstančio galvos sindromo priežastys nėra žinomos, nors dauguma jį sieja su didžiuliu nuovargiu. Šis sindromas taip pat buvo susietas su per daug staigiu receptinių vaistų naudojimo nutraukimu (tokių kaip benzodiazepinas ir SSRIs). Nors šis sindromas beveik nepriklauso nuo amžiaus, tačiau nustatyta, kad asmenis virš 50-ties jis kamuoja dažniau. Pastebėta, kad moterys nuo sprogstančios galvos sindromo kenčia pastebimai dažniau negu vyrai.
Pasiūlytos, kelios kelios sprogstančios galvos sindromo priežasčių hipotezės. Viena iš galimų priežasčių – staigus vienos iš vidurinės ausies dalių drebėjimas. Kita – smilkininės skilties, kurioje išsidėsčiusios nervinės klausos ląstelės, mažasis sužadinimo priepuolis.
Kambariai
Kambariai – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Lupikų.
Pagėgių Algimanto Mackaus gimnazija
Pagėgių Algimanto Mackaus gimnazija (iki 2008 m. Pagėgių vidurinė mokykla) – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, vykdanti pagrindinio ir vidurinio ugdymo programas.
Istorija
1930 m. Pagėgiuose buvo įkurta vidurinio mokslo institucija, pastatyti trijų aukštų lietuvių gimnazijos rūmai (dabar Pagėgių vaikų globos namai), kurių statyba kainavo 432 000 litų. 1950 m. rajone veikusios vidurinė, pradinė ir rusų mokyklos buvo sujungtos, perkeltos į buvusios Vokiečių realinės žemės ūkio mokyklos patalpas ir tapo Pagėgių vidurine mokykla. Dabartinė Algimanto Mackaus gimnazija yra įsikūrusi 1935 m. pastatytose Vokiečių realinės žemės ūkio mokyklos patalpose. 2006 metais buvo pradėta Pagėgių vidurinės mokyklos renovacija ir rekonstrukcija. 2007 metų rugsėjo pirmąją 1935 metais statyta mokykla prisikėlė naujam gyvenimui, o atidarymo iškilmėse dalyvavo Lietuvos Respublikos Prezidentas Valdas Adamkus. thumb|250px|LR Prezidentas Valdas Adamkus pasirašo svečių knygoje 2008 metais buvo pastatyta moderni sporto salė su tribūnomis žiūrovams, rekonstruotas stadionas, įrengti lauko teniso kortai. 2008 m. gegužės 23 d. akredituota Pagėgių vidurinėje mokykloje vidurinio ugdymo programa (ŠMM įsakymas Nr. ISAK-1470). 2008 m. birželio 12 d. Pagėgių savivaldybės sprendimu Nr. T-348 Pagėgių vidurinės mokyklos bazėje įsteigta gimnazija ir jai suteiktas Algimanto Mackaus vardas. 2008 m. rugsėjo 1-ąją iškilmingai atidaryta Pagėgių Algimanto Mackaus gimnazija.
Algimanto Mackaus muziejus
A. Mackaus muziejus mokykloje įkurtas 2003 m. Jame eksponuojama ir saugoma daugiau kaip 100 poeto A. Mackaus, jo šeimos ir artimųjų originalių nuotraukų ir kopijų. Daugumą jų bei keletą savo asmeninių daiktų muziejui padovanojo poeto mama Marcelė Mackienė, kuri mirė 2006 m. gruodžio mėn., sulaukusi 102 metų. Be nuotraukų, muziejuje saugomi ir du originalūs poeto rankraščiai, signalinis rinkinio „Jo yra žemė“ egzempliorius su paties poeto ranka įrašytais taisymais. Vienas iš unikaliausių eksponatų – minėto rinkinio nuorašas, kurį atliko dailininkė Gražina Didelytė, būdama Vengrijoje dar tuo metu, kai A. Mackaus poezijos Lietuvoje nebuvo galima leisti. Šį eksponatą, kaip ir 19 originalių ekslibrisų, muziejui padovanojo poetas Mykolas Karčiauskas. Taip pat jame eksponuojama ir keletas A. Mackaus dokumentų kopijų: gimimo liudijimas, patvirtinantis, kad poetas gimė Pagėgiuose, pažymių knygelė, paties pieštas atvirukas, literatūros užrašai. Eksponuojamos 25 A. Mackaus knygų leidimo fondo JAV išleistos knygos, kurias muziejui atsiuntė ilgametis šio fondo direktorius G. Vėžys bei po jo mirties fondui vadovavusi L. Vėžienė. Taip pat yra ir du žurnalo „Margutis“, kurį A. Mackus redagavo, numerius. Muziejuje saugomi ir kompaktinės plokštekės su poeto skaitomu eilėraščiu bei jo ir Dalios Juchnevičiūtės vestuvių filmuota medžiaga, audio ir video interviu su poeto mama M. Mackiene. thumb|250px|Atidengiamas Pagėgių Algimanto Mackaus gimnazijos pavadinimas
Draugystė su Vokietijos Bad Iburg gimnazija
Jau daugiau kaip 15 metų Pagėgių Algimanto Mackaus gimnazija bendradarbiauja su Vokietijos Bad Iburg gimnazija. Šios draugystės pradininkas ir puoselėtojas yra Pagėgių savivaldybės Lumpėnų kaime gimęs ir augęs Verneris Kiupelis. Ne veltui jis gimnazijos bendruomenės narių yra vadinamas Vokietijos ambasadoriumi Pagėgiuose.
2005 m. Verneris Kiupelis buvo tituluotas Pagėgių krašto žmogumi už nuolatinę pagalbą ir paramą Pagėgių savivaldybės gyventojams ir įstaigoms. thumb|250px|Pagėgių Algimanto Mackaus gimnazijos direktorius Vaclovas Navickas ir Vokietijos Bad Iburg gimnazijos direktorius Hansas-Joachimas Piolingas thumb|200px|Verneris Kiupelis išrinktas Pagėgių krašto metų žmogumi Bad Iburg gimnazija ir Pagėgių Algimanto Mackaus gimnazija kasmet keičiasi mokinių ir mokytojų delegacijomis. Abiejų mokyklų bendruomenių nariai turi galimybę susipažinti su kitos šalies istorija, kultūra, švietimo sistema. Po keletą mūsų gimnazijos mokinių, besimokančių vokiečių kalbos, kiekvienais metais gilina vokiečių kalbos žinias Bad Iburg gimnazijoje.
Nuoširdi draugystė gimnaziją sieja su Europos Parlamento pirmininku Hansu Gertu Pioteringu. Viename iš interviu pirmininkas yra pabrėžęs, kad geriausiai iš visos Lietuvos jis pažįsta Pagėgius. Jo dėka gimnazijos mokiniai ir mokytojai aplankė Europos Parlamento buveines Briuselyje ir Strasbūre.
Suomijos futbolo varžybos 1999 m.
Suomijos futbolo varžybos 1999 m.
SkyOS
SkyOS buvo moderni uždarojo kodo operacinė sistema, parašyta X86 architektūros kompiuteriams. 2009 metų sausio 30 dieną sistemos kūrėjas paskelbė, kad stabdo tolimesnį jos vystymą.
Istorija
SkyOS buvo Robert Szeleney ir savanorių daugiau kaip dešimt metų kurta operacinė sistema. SkyOS išpopuliarėjo 2004 m., kai Robert Szeleney išleido penktąją versiją. Po šios populiarumo bangos operacinė sistema smarkiai pasikeitė. Robert Szeleney nusprendė padaryti SkyOS uždarojo kodo. Norintiems išbandyti SkyOS reikėjo sumokėti 30 eurų. Vėliau „SkyOS 5.0“ buvo pavadinta tiesiog „SkyOS“.
Branduolys
Branduolys palaiko DMA, ATAPI, ir ATA/SATA jungtis, taip pat USB.
SkyFS
SkyOS naudojama SkyFS failų sistema sukurta OpenBFS pagrindu. Taip pat gali veikti su FAT 32/16/12 ir ISO9660 failų sistemomis.
Programinė įranga
SkyOS naudojamos kūrėjų sukurtos programos, tokios kaip SkyOS elektroninio pašto programa SkyOS mail, FTP protokolo programa Skyftp, bendravimui skirta programa Scribis. Taip pat naudojamos nemokamos programos, tokios kaip Mozilla Firefox, Blender, Pixel, Nvu, SDL.
Griežpelkiai
Griežpelkiais vadinami du kaimai Tauragės rajone:
Zagura (Palenkės Bialos apskritis)
Zagura  – kolonija Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Radeckai (Ukmergė)
Radeckai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Taujėnų, prie kelio. Į rytus nuo kaimo teka Mūšia.
Uncaged
Uncaged – trečiasis studijinis amerikiečių roko grupės „Zac Brown Band“ albumas, išleistas 2012 m. liepos 10 d. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 234 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje.
2013 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose „Uncaged“ laimėjo geriausio kantri albumo nominacijoje.
Diplomatinis korpusas
thumb|100px|Diplomatinio korpuso automobilių ženklas Diplomatinis korpusas – įvairių valstybių diplomatinio personalo, diplomatų, reziduojančių vienoje užsienio valstybėje, visuma.
Polulė
Polulė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Goco citadelė
thumb|300px|Goco citadelė Goco citadelė – istorinis gynybinis miestas-pilis Viktorijoje, Goco saloje, Maltoje. Pilis yra tarp kandidatų į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Kaip gynybinė vietovė yra žinoma nuo bronzos amžiaus. Citadelę išplėtė finikiečiai. Romos imperijos laikais tapo sudėtingos struktūros akropoliu. Viduramžiais buvo žinomas kaip Gran Castello.
Citadelės viduje yra XVII a. barokinė katedra, suprojektuota Maltos architekto Lorenzo Gafà. Manoma, kad katedra yra pastatyta Romos šventyklos, kuri buvo skirta deivei Junonai, vietoje. Taip pat yra šv. Juozapo bažnyčia ir šv. Barboros koplyčia.
Mustjė kultūra
Mustjė kultūra – vidurinio paleolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal E. Lartet tyrinėtą Le Moustier gyvenvietės olą (Prancūzija).
Arealas
thumb|250px|left|Mustjė kultūros akmeninis gremžtukas Mustjė kultūra 300 000–35 000 m. pr. m. e. buvo paplitusi Pietų Europoje, Šiaurės Afrikoje, Artimuosiuose Rytuose, Vidurinėje Azijoje. Atsirado subtropinio klimato sąlygomis, kurios buvo palankios veistis drambliams, hipopotamams, raganosiams. Mustjė kultūros antroji pusė siejama su Vurmo ledynmečiu, kai Vidurio Europoje įsigalėjo tundrinis klimatas.
Kultūra
Mustjė kultūros žmonės vertėsi medžiokle (medžiotas urvinis lokys, mamutas, kiti žvėrys), maisto rinkimu, gaminosi medžio, kaulo ir rago dirbinius. Titnago dirbiniai gaminti iš storų ir stambių nuoskalų, nuskeliamų nuo disko pavidalo skaldytinių pagal vadinamąjį Levalua metodą. Pagrindiniai dirbiniai – gremžtukai ir smaigai. Gremžtukai turėjo 5–15 cm ilgio išgaubtus ašmenis, naudotus medžiui drožti, kaului ir ragui apdirbti, odai gremžti. Smaigai buvo 6–8 cm ilgio, užaštrintais pakraščiais. Smaigu buvo galima smogti ir pjauti, iš abiejų pusių nuskeltas smaigas naudotas kaip masyvus ietigalis. Gyveno urvuose arba kaulų ir kailių būstuose. Mirusiuosius laidojo negiliose duobėse prie urvų arba urvuose. Manoma, Mustjė kultūros laikotarpiu atsirado tikėjimo pradmenų. Su šia kultūra siejamas neandertalietis.
Joachim Lang
Joachimas Langas (g. 1940 m. spalio 22 d. Miunchene) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas mokestininkas, Kelno universiteto (KU) profesorius, KU Teisės fakulteto Mokesčių teisės instituto direktorius, Kelno mokesčių teisės mokyklos atstovas.
Biografija
Nuo 1960 m. iki 1965 m. Joachim Lang studijavo teisę Miuncheno universitete (dėstė profesorius – Karl Larenz, kurio Metodų teorija įtakojo Lango darbus). Po teisės referendariato ir Antrojo valstybinio egzamino Bavarijoje kurį laiką dirbo akcinės bendrovės koncerno Teisės departamento teisininku. Nuo 1970 m. Šiaurės Reino-Vestfalijos mokesčių inspekcijos tarnautojas, nuo 1972 m. Vokietijos federalinės finansų ministerijos tarnautojas. Tarnybos metu J. Lang parašė ir apgynė savo disertaciją tema „Mokestinių nuolaidų sistematizavimas“. Nuo 1974 m. Kelno universiteto habilitantas (vadovas – prof. Klaus Tipke), iki 1982 metų KU TF Mokesčių teisės instituto asistentas. 1982 m. apgynė teisės mokslų habilitaciją „Gyventojų pajamų mokesčio apmokestinimo bazė“. Joje esančias ištraukas dėl šeimos apmokestinimo 1982 m. VFR Konstitucinis Teismas citavo bei jomis rėmėsi šeimos teisės byloje dėl sutuoktinių atskyrimo.
Darmštadto aukštosios technikos mokyklos dėstytojas, nuo 1988 m. KU Teisės fakulteto Mokesčių teisės instituto direktorius (pirmtakas – mokytojas Tipke). Čia dėstydamas plėtojo Klauso Tipkės „Sistematinius mokesčių teisės apmatus“, Vokietijoje tapusius neginčijamu klasikiniu mokesčių teisės vadovėliu (vad. „Tipke/Lang“). Joachimo Lango mokiniai – Roman Seer, Johanna Hey, Joachim Englisch, Hans-Ulrich Herrnkind.
Langas iki 2006 m. greta direktoriavimo buvo dalykinio žurnalo „Mokesčiai ir ūkis“ (Steuer und Wirtschaft) leidėjas (žurnalas pasitarnavo moksline tribūna ir moksliniu pagrindu visiems mokesčių mokslams). Nuo 2006 m. emeritas (pasekėja – prof. Johanna Hey, Diuseldorfo Teisės fakulteto mokesčių teisės profesorė), KPMG išorinis patarėjas Kelne. Iki 1999 m. Vokietijos teisininkų mokestininkų bendrijos pirmininkas.
Mokslinių interesų sritys – mokesčių sisteminimas, mokesčių reforma. Dar 1985 m. pateikė reformų projektą dėl bendrųjų Gyventojų pajamų mokesčių įstatymo nuostatų apmokestinimo srityje, jas išdėstydamas kelis kartus trumpiau bei glausčiau nei buvo galiojančioje įstatymo redakcijoje.
1993 m. VFR finansų ministerijos užsakymu parengė 1700 paragrafų Mokesčių kodeksą, apimantį visas mokesčių rūšis, turėjusiu pasitarnauti modeliniu įstatymu Rytų Europos šalyse. Šiame kodekse Langas įkūnijo Kelno mokesčių teisės mokyklos ir šiuolaikinio finansų mokslo tyrimų rezultatus. Projektas įtakojo įvairių valstybių mokestinę teisėkūrą, įgyvendintas Kroatijoje.
Nuo 2004 m. Berlyno Rinkos ekonomikos fondo (Stiftung Marktwirtschaft) inicijuotos Vokietijos mokesčių kodekso komisijos (joje – apie 70 ekspertų iš verslo, mokslo, politikos) pirmininkas. Parengtas vad. „Kelniškasis gyventojų pajamų mokesčių kodekso projektas“ (Kölner Entwurf eines Einkommensteuergesetzes).
Jeigu šiandien antradienis, vadinasi mes Belgijoje
Jeigu šiandien antradienis, vadinasi mes Belgijoje – 1969 m. JAV sukurta ir Auksiniam gaubliui nominuota romantinė komedija.
Turinys
Čarlis – anglas gidas, lydintis į turistinę kelione po Europą susiruošusių ir viskuo nepatenkintų amerikiečių grupę. 18 dienų, kurias jie praleidžia keliaudami per įvairias šalis, grupę lydi komiškos situacijos, nesusipratimai ir staiga pabudę Čarlio jausmai žaviai turistei Samantai...
Vaidas Petrauskas
Biografija
Iki 1991 m. žaidė Vilniaus „Žalgiryje“, su kuriuo tapo Lietuvos čempionu. Vėliau išvyko į užsienį, žaidė RW Erlinghausen klube.
Valetos Šv. Jono katedra
thumb|300px|Šv. Jono katedra '''Valetos Šv. Jono katedra''' stovi Valetoje, Maltoje. Pastatyta Maltos Ordino riterių. Statyta tarp 1573 ir 1578 m. 1572 m. Jean de la Cassière užsakymu, katedrą suprojektavo Maltos karinis architektas Girolamo Cassar. Bažnyčia yra laikoma vienu iš geriausių Europos baroko architektūros pavyzdžių.
Koplyčios
Katedroje yra septynios koplyčios, kurios yra skirtos Ordino riteriams. Kairėje esančios koplyčios: Dešinėje pusėje esančios koplyčios:
Lyginamosios teisės bendrija
Lyginamosios teisės bendrija - 1950 m. įkurta lyginamosios teisėtyros organizacija (eingetragener Verein, e. V.). Pasekėja 1894 m. Berlyne įsteigto Tarptautinio lyginamosios teisėtyros ir makroekonomikos susivienijimo (vok. „Internationale Vereinigung für Vergleichende Rechtswissenschaft und Volkswirtschaftslehre“), po 1933 m. nutraukusio savo veiklą.
Struktūra
Lyginamosios teisės bendriją sudaro 7 dalykinės grupės pagal mokslinio darbo sritis:
José Cardozo
Chosė Kardosas (José Cardozo; g. 1971 m. kovo 19 d. Nueva Italia mieste) – buvęs Paragvajaus futbolininkas, Paragvajaus futbolo rinktinės žaidėjas. Dabar – treneris.
Cardozo – daugiausiai įvarčių Paragvajaus nacionalinėje rinktinėje įmušęs žaidėjas (25). Dalyvavo 1998, 2002 m. pasaulio futbolo čempionatuose. Jis, kaip papildomas vyresnis žaidėjas, padėjo jaunimo rinktinei 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse iškovoti sidabro medalį. Visą savo karjerą praleido įvairiuose Lotynų Amerikos bei Šveicarijos klubuose. 2002 m. tapo geriausiu Pietų Amerikos metų žaidėju. Kelis kartus išrinktas geriausiu metų Paragvajaus futbolininku. Pakviestas į 2006 m. pasaulio futbolo čempionatą, tačiau prieš pat čempionato pradžią gavo sunkią traumą ir buvo priverstas jį praleisti.
2006 m. liepą pasitraukė iš San Lorenzo klubo ir siekė pabaigti karjerą savo mėgstamoje Asunsjono Olimpia klube. Tačiau žaidėjų priėmimo terminas buvo pasibaigęs, todėl Cardozo nutarė pabaigti futbolininko karjerą. 2006 m. lapkritį Olimpijos treneris Oscar Paulin buvo atleistas iš komandos dėl prastų rezultatų ir į jo vietą priimtas Cardozo.
Ačinskas
Ačinskas – miestas Krasnojarsko krašte (Sibiras, Rusija), dešiniajame Čulymo krante, prie Transsibiro magistralės, 184 km į vakarus nuo Krasnojarsko; rajono centras. Yra upių uostas, geležinkelio mazgas, oro uostas. Išvystyta naftos, statybų, medienos, maisto pramonė. Apylinkėse išgaunama anglis, manganas, kalkės.
Ačinske yra du Krasnojarsko institutų filialai, dramos teatras, kraštotyros muziejus. Kazanės soboras (1832 m.), buvusi sinagoga (1907 m.), buvusi mergaičių gimnazija (1912 m.).
Lietuviai
1948–1949 m., 1951 m. į Ačinską iš Lietuvos atvežta tremtinių. Iš pradžių jie buvo išskirstyti į Ačinsko rajono kolūkius, vėliau dalis jų atsikėlė į patį Ačinską. 1952 m. atitremta dar apie 25 lietuvių šeimas. Moterys dirbo žėručio skaldykloje, vyrai – lentpjūvėje, malūne, kirto mišką, statė plytinę, aliuminio oksido ir kt. gamyklas. Jaunimas mokėsi traktorininkų kursuose, medicinos mokykloje, prekybos technikume, pedagoginiame institute. 1956 m. tremtiniai pradėjo grįžti į Lietuvą.
Stieprai (Ukmergė)
Stieprai – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Lėno.
Žvingeliškės
Žvingeliškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Lieponių.
Teofilis Zubavičius
Biografija
Kaip paukščių žieduotojas žinomas nuo 1930 m., pradėjo bendradarbiauti su profesoriumi T.Ivanausku. 1937 m. įkūrus Žuvinto rezervatą buvo pakviestas jame dirbti. Eiguliu – saugotoju išdirbo apie 50 metų. T.Zubavičiaus dėka į Lietuvos paukščių sąrašą buvo įrašyta daugelis Lietuvoje pirmą kartą pastebėtų paukščių rūšių. Žuvinte dirbo ir gyveno iki 1987 m., išėjęs pensijon persikėlė gyventi į Panevėžį.
San Chose de Majas
San Chosė de Majas  – miestas pietų Urugvajuje, San Chosės departamento administracinis centras.
Vandens nuotėkis
Vandens nuotėkis – kritulių vandens dalis, žemės paviršiumi ar po žeme nutekanti į upes. Taip pat vadinamas šis tekėjimo procesas. Vandens nuotėkį sudaro paviršinis nuotėkis ir požeminis nuotėkis.
Nevienodas įvairiais metų laikais. Priklauso nuo klimato ir upės maitinimo pobūdžio. Įtakos turi pakrančių gruntas, ūkinė veikla upės baseine. Jei gruntas gali sugerti ir išlaikyti kritulius (pvz.: smėlis, žvyras), nuotėkis dėl kritulių keičiasi nedaug. Kur pakrančių gruntas nesugeria vandens (pvz., molis, dumblas), ar plotai padengti betonu, asfaltu, nuotėkio pakitimai pastebimi po kiekvieno lietaus.
Abfluss Discharge (hydrology) Caudal (fluido) fa:دبی (کمیت) Istjek (hidrologija) 流量 Middelvassføring Middelvannføring Расход воды Vattenföring Витрата води
Elžbiecinas (reikšmės)
Elžbiecinu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Reaktyvinis variklis
Pagrindinės oru kvėpuojančio (kaip turboventiliatorinis arba turboreaktyvinis varikliai) reaktyvinio variklio dalys: kompresorius, degimo kamera, turbina, forsavimo kamera (būna ne visada, dažniausiai naudojama naikintuvų varikliuose), išmetimo tūta. Pagrindinis dujų turbininiuose varikliuose naudojamas kuras – žibalas, tačiau pramoniniose dujų turbininiuose varikliuose gali būti naudojamos dujos ar kitos skysto kuro rūšys.
Pagrindiniu dujų turbininio variklio dalių funkcijos: kompresorius naudojamas oro spaudimui padidinti (iki 20 – 30 kartų) ir tiekti suspausta orą į degimo kamerą; degimo kameroje orui suteikiama degančio kuro energija (temperatūra iki 1500 °C); turbinoje karštų dujų energija paverčiama mechaniniu darbu, kuris panaudojamas kompresoriui sukti; forsavimo kameroje įpurškiamas papildomas kuras, kad degtu su dar nesunaudotu deguonimi, taip stipriai padidinamas maksimalus postūmis, bet tai taip pat stipriai padidina kuro sąnaudas; tūtoje – turbinoje nepanaudota karštų dujų energija verčiama dujų srauto kinetine energija, kuri panaudojama reaktyvinei jėgai sukurti. Kompresoriui sukti panaudojama apie 60-70 % variklyje gaunamos energijos.
Turboventiliatorinis variklis priekyje turi didelį ventiliatorių. Ventiliatorius yra variklio kompresoriaus priekyje esanti dalis skirta padidinti viso variklio efektyvumą, sumažinti kuro sąnaudas. Didesnė dalis ventiliatoriaus sukuriamo oro srauto sudaro didesniąją variklio traukos dalį (iki 80 %), kita dalis patenka į kompresorių, degimo kamerą, turbiną ir reaktyvinėje tūtoje sukuria likusią (apie 20-30 %) traukos dalį. Tokiu būdu variklis didesnei oro masei (lyginant su paprastu turboreaktyviniu varikliu) suteikia mažesnį greitį ir dėl to variklio efektyvumas geresnis, kuro sąnaudos ir triukšmas mažesni.
Kameniškė
Kameniškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Naujo Strūnaičio.
Darijus Beinoravičius
Darijus Beinoravičius (g. 1974 m. lapkričio 7 d. Pakruojyje) – teisininkas, teisėtyrininkas, teisės filosofas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius, Teisės filosofijos ir istorijos katedros vedėjas.
Išsilavinimas
1993 m. sidabro medaliu baigė Pakruojo 1-ąją vidurinę mokyklą. 1993 m. įstojo į Vilniaus valstybinio universiteto (VU) Teisės fakultetą. 1995–1996 m. tęsė teisės studijas Liono Žano Muleno (3) universitete, gavo Prancūzijos metų universitetinių studijų diplomą. 1999 m. baigė teisę VU Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. Nuo 1999 m. iki 2003 m. Lietuvos teisės universiteto (MRU) doktorantas. Nuo 2000 m. spalio iki 2001 m. kovo atliko mokslo tyrimus Aix – Marseille Teisės fakultete (Prancūzijoje). 2003 m. balandžio 3 d. apgynė disertaciją tema „Teisės ir įstatymo santykis“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.
Stažuotės
1998 m. gegužė – Europos Sąjungos teisės kursai Hagoje (Nyderlandai), 2000 m. kovas – ES integracijos problemų seminarai Helsinkyje, 2003 m. vasaris – teisės ir politikos mokslų sesija Budapešte (Vengrija), 2004 m. balandžio 5 – 11 d. ir gruodžio 13 – 19 d. skaitytos paskaitos Prancūzijos universitetuose pagal ERASMUS programą, 2004 m. spalis – mokslinė stažuotė Baltarusijos valstybinio universiteto Teisės fakultete, 2005 m. sausis – kovas mokslinė stažuotė Prancūzijos žmogaus studijų namuose Paryžiuje.
Veikla
Nuo 1997 m. lapkričio 17 d. iki 1999 m. kovo 24 d. Teisės instituto (TI) Kriminologinių tyrimų skyriaus specialistas, nuo 1999 m. kovo iki 2000 m. kovo mnė. Lietuvos Respublikos Seimo (LRS) kontrolieriaus padėjėjas. nuo 2003 m. kovo mėn. iki 2004 m. liepos mėn. – Respublikos Prezidento patarėjas teisės klausimais. Nuo 1999 m. ir šiuo metu Lietuvos teisės universiteto lektorius, nuo 2005 m. – docentas. MRU Teisės filosofijos ir istorijos katedros vedėjas. Skaito teisės teorijos paskatas ir veda seminarus. Dalyvauja su pranešimais daugelyje Lietuvoje organizuojamų konferencijų.
Lietuvos – Prancūzijos asociacijos prezidentas, AMADE (pasaulinės vaikų draugų asociacijos) vykdomojo komiteto Lietuvoje ir Europos judėjimo Lietuvoje valdybos narys.
Moka rusų bei prancūzų kalbas; iš dalies – anglų.
Postal (filmas)
Postal – veiksmo komedija pagrįsta kompiuteriniu žaidimu.
Sukūsčiai
Sukūsčiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Taujėnų.
Kamenka
Kamenka vadinamos gyvenvietės:
Kamenka vadinamos upės:
Porijai
Porijai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Daujėnų, prie Orijos upelio (dešinysis Pyvesos intakas). Seniūnaitijos centras. Yra Porijų Šv. Augustino koplyčia.
miniatiūra|250px|left|Buvusi mokykla miniatiūra|250px|left|Savadarbė cementinė skulptūra
Etimologija
Manoma, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo Orijos upelio pavadinimo.
Zelonė (Palenkės Bialos apskritis)
Zelonė  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Trausai
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas Truzdens prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities palivarkas. Priklausė Girdavos parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Višniovojės apylinkės kaimas.
Kukluksklanas
thumb|Kukluksklano renginys 1922 m. Floridoje Kukluksklanas (, KKK) – pavadinimas kelių buvusių ir šiuolaikinių organizacijų JAV, kurios pasisako už baltųjų rasinę viršenybę. Organizacijos yra antisemitinės, rasistinės, homofobiškos ir antikomunistinės. Pirmoji tokia organizacija atsirado devyniolikto amžiaus viduryje ir siekė neleisti juodaodžiams pasinaudoti pilietinėmis teisėmis, jiems suteiktomis po pilietinio karo. Šios organizacijos dažnai naudojo terorizmą, jėgą ir bauginimą, pvz., kryžių deginimas ir linčiavimas.
Kai kada vadinami pilnu pavadinimu Baltieji Kukluksklano Riteriai (pažymėtina, kad „baltieji“, priešingai daugelio nuomonei, čia reiškia ne rasę, bet tradicinio apdaro spalvą (žr. tradicijos)).
Istorija
thumb Kelios organizacijos tuo pačiu pavadinimu egzistavo skirtingais laikotarpiais. Pirmą kartą organizaciją subūrė JAV pilietinio karo Amerikos Valstijų Konfederacijos (pietinės valstijos) veteranai 1865 m. gruodžio 24 d. Organizacijos tikslai buvo padėti pietinių valstijų po karo likusioms našlėms ir našlaičiams, taip pat ir bandyti mažinti galimybes buvusiems vergams (juodaodžiams) pasinaudoti jiems suteiktomis teisėmis. Organizacija 1871 m. paskelbta neteisėta, nes ji prieštaravo šiauriečių pietums po pastarųjų kapituliacijos primestai lygybės idėjai, taip pat organizacija susidorodavo su jai prieštaraujančiais. Klano vadovas buvo Didysis Žynys (Grand Wizard), pirmuoju juo buvo Natanas B. Forestas (en:Nathan Bedford Forrest). Iki 1882 m. klanas buvo visiškai išnaikintas.
Po Antrojo pasaulinio karo susikūrė dar kelios atskiros organizacijos tuo pačiu pavadinimu. Jų tikslai ir priemonės skiriasi (žr. skirsnį „dabartis“).
Dabartis
thumb|Kukluksklano emblema Dabar dažniausiai šiuo vardu prisidengia dešiniųjų politinių pažiūrų nacionalistinės bendruomenės. Vienos tvarkos tarp jų nėra, daugelis jų skiriasi savo veiklos pobūdžiu viena nuo kitos. Kai kurios iš jų veikia pagal tradicijas (žr. žemiau), tačiau yra daugiau kaip hobi grupės („pietų patriotų“) nei rimtos su kažkuo kovojančios organizacijos. Kitos veikia kaip radikalų grupės – rengia protesto demonstracijas. Dar kitos organizacijos veikia kaip vietinės reikšmės politinės partijos. Dažniausiai kiekviena organizacija prideda papildomus kelis žodžius prieš ar po žodžių „Kukluksklanas“, kad išsiskirtų iš kitų (pavyzdžiui, Alabamos Baltieji Kukluksklano Riteriai). Tradicijų naudojimo lygis skirtingose organizacijose skirtingas. Kai kuriose asocijuotais nariais gali tapti net ir juodaodžiai, jei jie prijaučia Klano politinėms idėjoms, kitose gi nariais gali tapti tik baltieji protestantai.
Tradicijos
Kukluksklano narių tradicinis apdaras, kai kuriose tradicinėse bendruomenėse tebenaudojamas ir dabar, yra baltas apsiaustas, dengiantis ir galvą, su prakirptomis skylėmis akims. Organizacijos simbolis – liepsnojantis kryžius. Tai yra arba padegamas medinis kryžius, arba kryžius, išdeginamas, pavyzdžiui, žolėje. Kukluksklano nemėgstantys žmonės dažnai sieja šį paprotį su neapykanta krikščionybei, taip siekdami supriešinti organizaciją su ganėtinai religinga Amerikos tauta. Tačiau išties kukluksklanas yra religinga organizacija – tradiciškai į jį gali įstoti tik protestantai. Tiesa, į kai kurias šiuolaikines klano atmainas priimami visi krikščionys. Kukluksklano bendruomenė tradiciškai turi tam tikrą organizuotą valdymo sistemą bei tam tikrus titulus/laipsnius (pavyzdžiui, Didysis Magistras), tiesa, kai kurios moderniosios bendruomenės šios sistemos jau atsisakė.
Padėtis
Kukluksklano bendruomenes gana daug žmonių (daugiausiai liberalių pažiūrų) smerkia, tapatina jas su rasizmu. Kukluksklanas JAV vis dėlto nėra uždraustas laikantis žodžio laisvės principo.
Gudlaukis (Tauragė)
Gudlaukis – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Pagramančio, dešiniajame Jūros krante. Per upę į Ringius veda Ringių–Gudlaukio tiltas, kiek žemiau upe, kitoje upės pusėje yra poilsiavietė „13 kilometras“. Saugomas Gudlaukio ąžuolas.
Etimologija
Gudlaukio pavadinimas kilęs nuo etnonimo gudas, reiškiančio baltarusį arba naujakurį kalbantį kitokia kalba, tarme. Lietuvoje dažnos pavardės su šaknimi Gud-, dėl šios priežasties nemažai gyvenamųjų vietovių pavadinimų prasideda tokia pat šaknimi, tokių priskaičiuojama bemaž 120.
Istorija
Gudlaukis garsus savo 6,4 m apimties ąžuolu, kurio amžius siekia 600 metų. Gudlaukis pirmą kartą paminėtas 1561 m. sudarytame Jurbarko valsčiaus inventoriuje. Tuomet kaime gyveno trys žmonės – Vaitkaičiai: Petras, Bartkus ir Motiejus, ir turėjo po valaką žemės. Vėliau nuo XIX a. vidurio kaimas priklausė Ringių dvarui, kurį valdė Volmeriai. Kaime yra senos kapinaitės, kuriose kapų jau seniai nebežymi net žemės kauburai, paskutinis žmogus jose palaidotas 1942 m., tuomet kapinaitės paskutinį kartą ir sutvarkytos.
Suomijos futbolo varžybos 2000 m.
Suomijos futbolo varžybos 2000 m.
Titas Livijus
Titas Livijus (Titus Livius, 59 m. pr. m. e. – 17 m. e. m.) – romėnų istorikas, parašęs žymų veikalą Ab Urbe condita („Nuo miesto įkūrimo“) apie Romos istoriją nuo jos įkūrimo iki savo laikų (Augusto valdymo).
Biografija
Livijus kilo iš Patavijaus Gallia Cisalpina provincijoje (dab. Paduja). Buvo vedęs ir turėjo bent jau du vaikus. Mirė 16 ar 17 m. e. m., pasak kai kurių šaltinių – 11 m. e. m.
Jo kūrinį sudarė 142 knygos, iš kurių šiuo metu išlikusios tik 35 (1–10 ir 21–45; 40–45 su trūkstamais fragmentais). 1772 m. Vatikano bibliotekoje buvo rastas 91–osios knygos fragmentas iš maždaug tūkstančio žodžių. Nuo 1900 m. Egipte buvo rasti dar keli anksčiau nežinoti fragmentai papirusuose, maždaug po 40 žodžių.
Livijumi rėmėsi daug kitų istorikų ir rašytojų, tarp jų – Sekstas Aurelijus Viktoras, Kasiodoras, Eutropijus, Festas, Floras, Granijus Licianas, Nikolas Makiavelis, Paulius Orosijus ir kiti.
Kosakai (reikšmės)
Kosakais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Savižala
Savižala – tikslinis savęs žalojimas. Randų, mėlynių, nusibrozdinimo žymės, išrauti plaukai, lūžę kaulai ir kiti sužalojimai – vienos iš pasėkmių.
Save žalojantys asmenys tokius poelgius slepia kaip gėdingus, pavyzdžiui, gali nešioti visą kūną dengiančius rūbus karštą vasaros dieną. Tokie asmenys gali būti linkę į savižudybę, jei nesulaukia pagalbos. Nemažai tokių asmenų taip pat serga anoreksija ar depresija, buvo anksčiau seksualiai išnaudoti ar yra ir dabar išnaudojami, turi potrauminio streso sindromą ar pasižymi kitais psichikos sutrikimais.
Dažnai vaikai ar paaugliai, turintys minčių ar ketinimų žaloti save ar norintys nusižudyti, tiesiog siunčia signalą, kad nori būti išklausyti ir suprasti. Tokie bandymai žudytis ar žaloti save yra tik būdas atkreipti į save suaugusiųjų dėmesį, tokiu būdu parodyti, kad nesusidoroja su iškylančiomis problemomis. Ypač tai pasakytina apie rankų pjaustymąsi. Tos žaizdos dažniausiai būna paviršinės, demonstracinės, nes vaikai įprastai bijo skausmo. Tokiu būdu taip pat siekiama išlieti nemalonius jausmus, užgniaužti slegiančius prisiminimus, nubausti save, ar tai tiesiog yra daroma iš neapykantos sau.
Egidijus Jaržemskas
Egidijus Juozas Jaržemskas (1935 m. kovo 23 d. Kaune – 2008 m. liepos 21 d. ten pat, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos gydytojas neurochirurgas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1959 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1971 m. medicinos mokslų kandidatas.
1959–1961 m. chirurgas Marijampolėje, Kaune. 1961–1998 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija) dėstytojas. 1979–1988 m. Kauno akademinių klinikų Funkcinės neurochirurgijos skyriaus vedėjas. 1988–1991 m. Kauno medicinos akademijos Nervų, psichikos ligų ir neurochirurgijos katedros vedėjas. Nuo 1991 m. profesorius. Nuo 1998 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, kartu Vilniaus greitosios pagalbos universitetinės ligoninės Neurochirurgijos skyriaus vedėjas. 1994–1999 m. Tarptautinės lygos prieš epilepsiją Lietuvos skyriaus prezidentas.
Mokslinė veikla
Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo diegti funkcinę neurochirurgiją, epileptologine pagalbą. 1990 m. ir 1997 m. stažavo Lundo, 1996 m. Betelio (Vokietija) epileptologijos centre, 1997 m. Londono, 1998 m. Klyvlendo ir Alborgo universitetuose. Paskelbė mokslinių darbų stereotaksinės, skausmo, rekonstrukcinės galvos smegenų ir kitais neurochirurgijos klausimais.
Mersedesas (Urugvajus)
Mersedesas – miestas vakarų Urugvajuje, Sorjano departamento administracinis centras.
Miestą Capilla Nueva de las Mercedes pavadinimu įkūrė Manuelis Antonijus de Kastras i Seragas 1788 m. 1857 m. tapo departamento administraciniu centu.
Yra išsidėstęs šalia Negro upės. Svarbus komercinis centras, turi uostą.
Žvirblaičiai (Babrungas)
Žvirblaičiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Babrungo.
Džajasi
thumb|200px|XVIII a. Padmavat rankraščio puslapis
Kilęs iš Džaiso vietovės (dab. Utar Pradešas). Po nelaimės, kurios metu prarado savo sūnus, Džajasi paliko namus ir tapo sufijumi. Tada pradėjo savo poetinę kūrybą. Mirė 1542 m., jo kapas yra Amethio apylinkėse, 3 km nuo Ramnagaro.
Svarbiausias Džajasi kūrinys yra epinė poema Padmavat (1540 m.), kurioje aprašyta Čitorgarho tvirtovės apgultis. Per užkariautojo Alaudino Khidžli ir pilyje gyvenusios princesės Pamini santykį poetas simboliškai perteikia žmogaus veržimąsi Dievop. Kiti žymūs Džajasi kūriniai – Akhrawat ir Akhiri Kalaam.
Palyženis
Palyženis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Bijotų, dešiniajame Lyženos upės krante ir žemiau jos įtekėjimo į Pelos upę.
Pžeima Mala
Pžeima Mala – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Šalia kaimo yra Didžiojo Šelmento ežeras.
Kurpiai (reikšmės)
Kurpiais vadinama:
Dialektinis materializmas
Dialektinis materializmas – filosofinė sistema, viena iš marksistinės teorijos sudėtinių dalių, jos filosofinis pagrindas. Dialektinio materializmo išeities taškas yra tai, kad objektyviai egzistuoja amžinai judanti ir besivystanti materija, turinti gnoseologinį pirmumą sąmonės atžvilgiu.
Trys pagrindiniai dialektinio materializmo principai:
Dialektika
Mokslinis dialektikos supratimas turi ilgą formavimosi istoriją, ir pati dialektikos sąvoka atsirado, keičiant ir net atmetant pradinę termino prasmę. Pirmieji pasaulio kintamumo ir prieštaringumo suvokimo epizodai pasireiškė senovės indų bei kinų filosofijoje. Ten istorijos eigoje dialektika sistemingiau išsivystė neortodoksinėse indų filosofijos mokyklose (budizmo, iš dalies džainizmo filosofinėse sistemose), taip pat Kinijoje daosizmo filosofijoje. Europoje antikinė filosofija jau ypatingai pabrėžė visos esamybės kintamumą, laikė tikrovę procesu, parodė, kokį vaidmenį šiame procese vaidina bet kurios savybės virtimas priešinga savybe. Šios tendencijos atsispindėjo Heraklito, iš dalies Mileto materialistų bei pitagoriečių filosofijoje.
Tokiems tyrimams apibūdinti dar nebuvo vartojamas dialektikos terminas. Iš pradžių šiuo terminu buvo reiškiamas dialogo ir ginčo menas: 1) sugebėjimas ginčytis klausimais ir atsakymais; 2) mokėjimas klasifikuoti sąvokas, skirstyti daiktus į kategorijas. Aristotelis dialektikos išradėju laikė Zenoną Elėjietį, kuris analizavo prieštaravimus, kylančius, bandant suvokti judėjimo ir aibės sąvokas. Pats Aristotelis jau skyrė dialektiką nuo analitikos kaip mokslą apie tikėtinas nuomones nuo mokslo apie įrodymą. Prieš jį Platonas, sekdamas elėjiečiais, apibrėžė tikrąją būtį kaip tapatingą ir nekintamą, bet vis dėlto dialoguose „Sofistas“ ir „Parmenidas“ pagrindė dialektines išvadas, jog aukščiausios esamybės rūšys gali būti mąstomos tik tokiu būdu, kad kiekviena jų egzistuoja ir neegzistuoja, yra lygi sau pačiai ir nelygi, tapati sau ir pereina į savo „kitą“. Dėl to būtis esanti prieštaringa: ji vieninga ir dauginga, amžina ir laikina, nekintama ir kintama, nejudanti ir judanti. Prieštaravimas esąs būtina sąlyga skatinti sielą mąstyti. Šis menas, manė Platonas, ir yra dialektikos menas. Dialektiką toliau vystė neoplatonikai. Feodalinės visuomenės filosofijoje – scholastikoje – dialektika imta vadinti formaliąją logiką, kuri buvo priešpastatoma retorikai. Renesanso epochoje dialektines idėjas apie „priešybių sutapimą“ kėlė Nikolajus Kuzietis ir Džordanas Bruno. Naujaisiais amžiais, nepaisydami metafizikos viešpatavimo, Renė Dekartas ir Benediktas Spinoza (pirmasis – savo kosmogonijoje, antrasis – mokyme apie substanciją kaip savęs priežastį) davė dialektinio mąstymo pavyzdžių.
Labai svarbus dialektikos raidos etapas buvo vokiečių klasikinis idealizmas, kuris, skirtingai nuo metafizinio materializmo, laikė tikrovę ne tik pažinimo šaltiniu, bet ir traktavo ją kaip veiklos objektą. Kartu vokiečių idealistai neatskleidė materialaus pažinimo ir subjekto veiklos pagrindo, dėl to jų dialektika galiausiai būdavo suvedama į vieną „pirminę“ priežastį, absoliutą, kas iš esmės prieštaravo pačiam dialektinio vystymosi principui. Pirmasis pramušė spragą metafizikoje Imanuelis Kantas. Jis nurodė priešingų jėgų reikšmę fiziniuose ir kosmogoniniuose procesuose, pirmasis po Dekarto iškėlė vystymosi idėją gamtos pažinimo srityje. Pažinimo teorijoje Kantas plėtojo dialektines idėjas mokyme apie antinomijas. Tačiau, Kanto nuomone, proto dialektika – iliuzija, ir ji išnyksta, kai tik mintis grįžta į savo ribas, apimančias tik reiškinių pažinimą. Vėliau pažinimo teorijoje („Mokslų moksle“) Johanas Fichtė išplėtojo antitezinį kategorijų išvedimo metodą, turintį svarbių dialektinių idėjų. Frydrichas Šelingas, sekdamas Kantu, plėtojo dialektinę gamtos procesų sampratą.
Ikimarksistinės dialektikos vystymosi viršūnė buvo idealistinė Georgo Vilhelmo Hėgelio dialektika. Hėgelio sistemoje pirmą kartą visas gamtinis, istorinis ir dvasinis pasaulis buvo pavaizduotas kaip procesas, kaip nuolat judantis, besikeičiantis, persitvarkantis ir besivystantis, ir buvo mėginama atskleisti vidinį šio judėjimo bei vystymosi sąryšį. Skirtingai nuo abstrakčių intelekto apibrėžimų, anot Hėgelio, dialektika yra toks vieno apibrėžimo perėjimas į kitą, kai pastebima, kad tie apibrėžimai vienpusiški ir riboti, t. y. juose slypi savo pačių neigimas. Todėl dialektika, Hėgelio nuomone, yra bet kokio mokslinio minties vystymosi varomoji siela ir principas, kuris vienintelis suteikia mokslo turiniui imanentinį ryšį ir būtinumą. Hėgelio dialektikos rezultatas toli pranoko tą reikšmę, kurią jis pats teikė. Hėgelio mokyme apie būtinumą, dėl kurio viskas neigia save, slypėjo gyvenimą ir mintį revoliucinantis pradas, kurio dėka pažangieji to meto mąstytojai Hėgelio dialektiką laikė „revoliucijos algebra“.
Atsiradimas ir vystymasis
Dialektinis materializmas atsirado XIX a. viduryje ir vystėsi kartu su mokslo pasiekimais bei revoliucinių judėjimų praktika. Jis susiformavo, filosofiškai sintezuodamas, nuosekliai suprasdamas visą materijos, sąmonės ir istorijos reiškinių įvairovę, organiškai jungdamas filosofinį tikrovės aiškinimo bei analizės metodą su pasaulio revoliucinio pertvarkymo koncepcija. Tai yra vienas esminių bruožų, skiriantis dialektinį materializmą nuo senosios filosofijos, kuri tik aiškino pasaulį. Kitas labai svarbus dialektinio materializmo vystymosi elementas yra tai, kad jis suformavo nuoseklią mokslinę sistemą, jungiančią visuomenę ir istorijos procesą (istorinis materializmas).
Materialistinę dialektikos sampratą sukūrė Karlas Marksas ir Frydrichas Engelsas. Atmetę idealistinį Hėgelio filosofijos turinį, materialistiškai suprasdami istorijos procesą, pažinimo vystymąsi, apibendrindami realius procesus, vykstančius gamtoje, visuomenėje ir mąstyme, jie sukūrė naujos kokybės dialektiką.
Dialektinio materializmo, ir paties marksizmo atsiradimą sąlygojo istoriniai veiksniai, filosofijos bei gamtos mokslų vystymasis, praktinė – revoliucinė patirtis, kas tuo metu žmogui jau leido suvokti tikrovę ir pažinimą kaip sistemingą visumą bei vidinius jos ryšius, todėl marksizmas ir jo filosofinis pagrindas – dialektinis materializmas anaip tol nėra vien šių filosofų asmeninio darbo rezultatas. Tačiau buvusioje Tarybų Sąjungoje bei daugelyje XX a. socialistinių valstybių buvo ideologiškai labai sureikšminamas asmeninis Markso ir Engelso vaidmuo kuriant marksistinę filosofiją ir konkrečiai – dialektinį materializmą. Tai dažnai virsdavo asmenybių kultu, pervertinant ir dogmatizuojant individualius jų pasiekimus, šiuo aspektu ideologijoje gnoseologine prasme atsirasdavo netgi tam tikrų mechanicizmo apraiškų, bet pats marksizmas šiuo klausimu pateikia nuoseklią dialektinę asmenybės ir istorijos sąryšio koncepciją, nesudarančią prielaidų subjektyvumui bei individualizmui.
Iki 1848 m. Marksas ir Engelsas dėjo savo mokymo, tarp jų ir filosofijos pagrindus. Po 1848 metų prasidėjo gilus ir visapusiškas šio mokymo kūrimas ir vystymas. Istorinė gairė šiame kelyje buvo svarbiausias K. Markso veikalas – „Kapitalas“, kurį jis rašė visą savo gyvenimą ir kuris tapo vienu iš pagrindinių mokslinio socializmo kūrinių. „Kapitalas“, būdamas ekonominis kūrinys, turi ir nepalyginamą filosofinę reikšmę. Marksas taikė jame kapitalistinei socialinei – ekonominei formacijai analizuoti dialektinį – materialistinį metodą, atskleidė pagrindinius šio metodo principus, sukūrė kapitalizmo tyrimo medžiagos pagrindu materialistinę pažinimo teoriją ir logiką.
Nemaža veikalų, specialiai skirtų dialektiniam materializmui pagrįsti ir gvildenti konkrečiose srityse, parašė Engelsas. Tokios yra jo įžymios knygos „Anti – Diuringas“, "Liudvikas Feuerbachas… ", „Šeimos, privatinės nuosavybės ir valstybės kilmė“ ir kiti kūriniai, kuriuose, remiantis gamtos mokslo ir istorinės praktikos apibendrinimu, priešiškų marksizmui filosofinių srovių kritika, giliai ir ryškiai nušviečiamos visos marksistinės filosofijos – materializmo, dialektikos, pažinimo teorijos, materialistinės istorijos perspektyvos – pusės. Taip pat, šių kūrinių tarpe svarbią reikšmę turi neužbaigtas F. Engelso veikalas „Gamtos dialektika“.
Priešybių kova ir vienybė
Priešybių kovos ir vienybės dėsnis – tai visuotinis tikrovės ir jos pažinimo žmogaus mąstymu principas, sudarantis materialistinės dialektikos esmę, jos branduolį. Kiekviename objekte yra priešybių, kitaip tariant, kiekvienas objektas yra dalus. Priešybėmis dialektinis materializmas laiko tokius objekto momentus, puses ir pan., kurios sudaro neišardomą vienybę ir šalina viena kitą ne tik skirtingais atžvilgiais, bet ir tuo pačiu atžvilgiu, t. y. skverbiasi viena į kitą. Kaip nėra priešybių be jų vienybės, taip nėra vienybės be jos priešybių. Priešybių vienybė yra absoliuti objekto atžvilgiu, bet santykinė, laikina kitų objektų atžvilgiu, o priešybių kova – absoliuti kitų objektų atžvilgiu, bet santykinė konkrečiam objektui. Šis dėsnis paaiškina objektyvų vidinį bet kurio judėjimo šaltinį, nesinaudodamas jokiomis pašalinėmis jėgomis, padeda suprasti judėjimą kaip savijudą. Jis atskleidžia konkretų įvairovės vieningumą būtent kaip konkrečią, o ne sustingusią tapatybę. Dialektinis mąstymas ne skaldo visumą, abstrakčiai atribodamas kraštutinumus, o priešingai, suvokia visumą kaip organišką vienybę, kaip sistemą, kurioje priešybės įsiskverbia viena į kitą, sąlygodamos visą vystymosi procesą. Tuo būdu logiškai atkuriami konkretus objekto vientisumas ir vystymasis.
Kiekybės perėjimas į kokybę
Kiekybinių pakitimų virtimas kokybiniais pakitimais yra vienas iš pagrindinių dialektikos dėsnių, paaiškinantis, kaip, kokiu būdu vyksta judėjimas ir vystymasis. Šis dėsnis konstatuoja, kad nepastebimų, nuolatinių kiekybinių pakitimų kaupimasis tam tikru kiekvienam atskiram procesui momentu būtinai sukelia esminius, pagrindinius kokybinius pakitimus, šuolišką perėjimą iš senos kokybės į naują.
Taip pat skaitykite
Istorinis materializmas
Maglemozės kultūra
Maglemozės kultūra (apie 9000–5000 m. pr. m. e. ) – seniausia Šiaurės Europos archeologinė kultūra.
Sąvoka 1912 m. įvesta danų archeologo Georg L. Sarauw, kuris nuo 1900 m. vakarinėje Zelandijos saloje pakrantėje (Danija) vykdė archeologinius kasinėjimus durpyne Magle Mose (dan. didžioji pelkė). Per vėlesnį šimtmetį daug panašių gyvenviečių buvo rasta ir ištirta nuo Anglijos iki Lenkijos ir nuo Skonės Švedijoje iki Prancūzijos šiaurės.
Arealas
Maglemozės kultūra išstūmė vėlyvojo paleolito Arensburgo kultūrą ir buvo paplitusi Šiaurės ir Vakarų Europoje - Anglijoje, šiaurės Vokietijoje, Danijoje, Pietų Švedijoje ir Baltijos šalyse (Kundos kultūra), t. p. Lenkijoje. Pagal mikrolitiniu būdu pagamintus dirbinius Maglemozės kultūra skirstoma į 5 laikotarpius: pirmasis – preborealio, kiti keturi – borealio.
Lietuvos teritorija buvo ryčiausia šalis, patyrusi Maglemozės poveikį. Lietuvoje yra šie Maglemozės kultūros paminklai:
Atskirose Maglemozės poveikio zonose išsivystė lokalios mezolitinės kultūros: Nemuno kultūra, Kundos kultūra ir kt. Danijoje ir šiaurės Vokietijoje ją pakeitė Kongemozės kultūra.