cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kauno Juozo Gruodžio konservatorija
Priklausomybės tipas – valstybinė konservatorija. Konservatorijos grupė – bendrojo lavinimo mokykla. Pagrindinė konservatorijos veiklos sritis – formalusis švietimas, pagrindinė veiklos rūšis – bendrasis vidurinis mokymas.
Istorija
miniatiūra|220px|right|Pagrindinis fasadas miniatiūra|220px|right|Dekoracija prie įėjimo
1919 m. Juozas Naujalis įkūrė privačią muzikos mokyklą. 1920 m. spalio 1 d. LR Ministrų kabineto nutarimu mokykla suvalstybinta ir įkurta Valstybės Muzikos mokykla. Iki 1933 m. veikė kaip Kauno muzikos mokykla. 1933 m. Juozo Gruodžio iniciatyva įsteigta aukštoji muzikos mokykla – Kauno konservatorija. Veikė 1933–1943 m. ir 1944–1949 m. Turėjo kompozicijos, vargonų, fortepijono, styginių instrumentų, dainavimo, pučiamųjų instrumentų ir dirigavimo (nuo 1945 m.) klases. Studijos truko 6-8 metus. 1933 m. mokėsi 262 studentai. 1948 m. pavadinta Juozo Gruodžio vardu. 1949 m. Kauno konservatorija ir Vilniaus konservatorija sujungtos į LTSR konservatoriją.
Dėstė Vytautas Bacevičius, Alfonsas Baužinskas, Jonas Bendorius, Povilas Berkavičius, Balys Dvarionas, Vladislava Grigaitienė-Polovinskaitė, Vladas Jakubėnas, Aleksandras Kačanauskas, Jurgis Karnavičius, Albertas Köhelikas, Oreste Marini, Petras Oleka, Vladimiras Ružickis, Jonas Švedas, Juozas Tallat-Kelpša ir kt.
Kauno konservatoriją baigė daugiau kaip 100 muzikos specialistų. Žymesni: kompozitoriai Zigmas Aleksandravičius, Antanas Belazaras, Jonas Bielionis, Antanas Budriūnas, Julius Juzeliūnas, Konradas Kaveckas, Jonas Nabažas, Antanas Račiūnas, Povilas Tamuliūnas, muzikologas Juozas Gaudrimas, pianistai Aldona Smilgaitė-Dvarionienė, Jurgis Karnavičius, dainininkai Veronika Dagelytė, Kazys Gutauskas, Jonas Stasiūnas, Petronėlė Zaniauskaitė, instrumentininkas Povilas Bekeris ir kt.
Vadovai
Kauno muzikos mokykla:
Kauno konservatorija:
Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykla:
Kauno Juozo Gruodžio konservatorija:
Dvareliškiai
Dvareliškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, pietvakariniame Girkalnio pakraštyje, prie Girkalnio II tvenkinio. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias Girkalnis–Plingiai.
Laukas
Laukas:
Поле Pole Feld Field Campo Veld Pole Поле Field Pole 场
Dvareliškiai (reikšmės)
Dvareliškiais vadinami kaimai:
Šiaurės Kordofanas
Šiaurės Kordofano vilajetas  – Sudano vilajetas. Yra centrinėje šalies dalyje, Kordofano regione. Administracinis centras – Obeidas.
Geografija
Teritoriją užima daugiausia sausringos savanos ir pusdykumės (Sahelis).
Administracinis suskirstymas
Vilajetas padalintas į 7 rajonus:
Abchazija
Abchazija  – regionas Kaukaze, de facto nepriklausomybę paskelbusi teritorija. Sostinė – Suchumis, oficialios kalbos – abchazų ir rusų (pagal Abchazijos konstituciją); abchazų ir gruzinų (pagal Gruzijos konstituciją). Abchazijos nepriklausomybę pripažino Rusija, Nikaragva, Venesuela, Nauru, Sirija bei Pietų Osetija ir Padniestrė.
Suskirstyta į 6 provincijas – Gagros, Gudautos, Suchumio, Gulripšio, Očamčyros, Galio.
Abchazijos toponimas kilęs nuo demonimo 'abchazas' (per rusų ir gruzinų k. iš savivardžio apsua). Pasak liaudies etimologijos, jis reiškia 'turintis sielą'.
Istorija
Teritorijoje pirmieji žmonės apsigyveno prieš 4-5 tūkstančius metų, daugiausiai užsiėmė žemdirbyste, gyvulininkyste.
Abchazija buvo vienas iš istorinių Vakarų Gruzijos regionų. Ji nuo VI–V a. pr. m. e. priklausė Kolchidės karalystei, IV a. Lazikos valstybei, iki VI a. užkariauta Bizantijos ir įvesta krikščionybė. VIII amžiuje Abchazija su gretimomis megrelų ir svanų žemėmis užkariauta Leono II, kuris čia sukūrė Abchazijos karalystę. Nuo X a. – susivienijusios Gruzijos dalis.
XVI a. Abchazija atskirta bei prijungta prie Turkijos, o nuo 1810 m. – prijungta prie Rusijos imperijos. 1870 metais panaikinta baudžiava, suaktyvėjo ekonominė plėtra.
XX a. išryškėjo tautinio išsivadavimo judėjimas, 1917 m. valdžia atiteko menševikams, bet 1921 m. bolševikai užėmė teritoriją ir prijungė prie Gruzijos (tuo metu Tarybų Rusijos dalis). Iki 1931 m. Užkaukazės TFSR dalis, vėliau – Gruzijos TSR.
Žlungant Tarybų Sąjungai 1990 m. Abchazijos valdžia paskelbė nepriklausomybę, šalį 1992–1993 m. užėmė Gruzija, ir tik 1993 m. rugpjūtį padedami Rusijos kariuomenės abchazų separatistai išstūmė Gruzijos kariuomenę. Nuo 1994 m. šalyje dislokuotos NVS taikos palaikymo pajėgos, taip pat įsikūrę Jungtinių Tautų stebėtojai.
2008 m. rugpjūčio 9 d. oficialiai įstojo į karą dėl Pietų Osetijos Pietų Osetijos pusėje.
2008 m. rugpjūčio 26 d. Rusijos prezidentas Dmitrijus Medvedevas pasirašė dekretą, kuriuo pripažįstama Abchazijos nepriklausomybė. 2008 m. rugsėjo 3 d. Abchazijos nepriklausomybę pripažino Nikaragva.
Evenkų autonominė apygarda
Evenkų autonominė apygarda (arba Evenkija) buvo Rusijos rytuose, Sibire. Centras – Tura.
Abchazija
Istorija
290px|thumb|Abchazijos žemėlapis
Geografija
Abchazija yra prie Juodosios jūros, tarp Psou ir Ingurio upių, plotas 8660 km², apie 74 % teritorijos užima kalnai ir priekalnės, pakrantė mažai vingiuota, daug paplūdimių.
Evenkų autonominė apygarda
Miestai
Didžiausi miestai 2002 m.:
Rajonai
Apygardoje buvo 3 administraciniai rajonai:
Abchazija
Geografija
Klimatas subtropinis šiltas ir drėgnas pajūryje, vidutinis ir šaltas kalnuose. Miškingumas apie 55 %. Pakrantėse vešlūs plačialapių miškai, kalnuose – bukai, kėniai, eglės. Upės sraunios ir vandeningos. Aukštikalnėse – alpinės pievos.
Aukščiausias kalnas – Dombai Ulgenas (4046 m).
2008 metais pasaulio speleologų naujienų svetainė „Worldwide caving news“ paskelbė atnaujintą giliausių pasaulio urvų sąrašą. Remiantis šiais duomenimis Abchazijoje, Kaukazo kalnuose, Arabikos masyve yra giliausias pasaulio urvas „Kruberio-Voronja“. Gylis 2170 metrai.
Ekonomika
Šalyje vyrauja žemės ūkis – auginamas tabakas, arbatmedžiai, citrusinės kultūros, vynmedžiai, veisiami galvijai, kiaulės, avys, ožkos. Kasamos akmens anglys (Tkvarčeli), yra geležies bei gyvsidabrio rūdos telkinių. Inguri hidroelektrinė tiekia elektros energiją Gruzijai (apie 40 % pagamintos energijos).
Demografija
Gyventojų – 254 200 (2001). 1993 metais buvo 516 600 gyventojų, bet karo metu apie 200 000 gruzinų pabėgo į Gruziją.
Miesto gyventojų 48 % (1998), gyventojų tankumas 29 žm./km². Iki karo gyveno 46 % gruzinų, 18 % abchazų, 16 % rusų ir ukrainiečių, 15 % armėnų. Po karo apie 45 % gyventojų – abchazai.
Edward Passendorfer
Edvardas Pasendorferis (1894 m. sausio 13 d. Vadovicės Gurnėje – 1984 m. rugpjūčio 10 d. Varšuvoje) – lenkų geologas. Kurį laiką gyveno ir dirbo Vilniuje.
Biografija
1912 m. baigė gimnaziją Krokuvoje ir su pertraukomis pradėjo studijuoti geologiją su paleontologija. Geologijos studijas baigė ir habilituoto daktaro laipsnį įgijo Jogailos universitete Krokuvoje pas Vladislavą Szajnochą. Tobulinosi Paryžiuje, Grenoblyje ir Ženevoje. Lozanoje pas M. Lužoną, kaip ir M. Limanovskis.
1919–1930 m. dirbo vienu metu Varšuvos geologijos institute ir skaitė paskaitas Krokuvoje. Tyrė mezozojaus geologiją ir pleistoceno nuogulas. 1925 m. vykdė paleontologinius tyrimus Prancūzijoje ir Šveicarijoje. 1930–1934 m. buvo profesoriaus pavaduotojas Poznanėje, skaitė paskaitas mokytojų seminarijoje Myslovicėse ir gimnazijoje Silezijos Semianovicuose.
Vilniuje
Tyrinėjo Vilniaus miesto ir jo apylinkių geologiją ir geomorfologiją. Vadovavo ir organizavo viešas paskaitas apie Tatrus, Pohalę, Sileziją ir Vilniaus krašto gamtines sąlygas. Palaikė B. Rydzevskio užmegztus geologijos srities ryšius su aukštosiomis ir vidurinėmis mokyklomis. Sudarė geologijos programą licėjams.
E. Passendorferio pagalbininke buvo L. Matviejeva.
Savo tyrimų medžiagos, kurią sukaupė dirbdamas Stepono Batoro universitete, iki karo nesuskubo paskelbti. Liko neišspausdintas originalus Vilniaus ir jo apylinkių kvartero geologinis žemėlapis, kuriuo vėliau naudojosi L. Petrulis, A. Basalykas ir kt.
Pasižymėjo kaip stropus, uolus ir įžymus tyrinėtojas, taikęs paleontologijos metodus. Jam vadovaujant Geologijos katedra sutvirtėjo, nes E. Pasendorferis buvo plačių interesų, geras mokslo organizatorius ir pedagogas. Greitai įsitraukė į Vilniaus kultūrinį ir visuomeninį gyvenimą.
Karą praleido Vilniuje. Iki 1944 m. dirbo Geologijos tarnyboje, vėliau organizavo Geologijos institutą. Dalyvavo mokytojaujant pogrindinėje gimnazijoje.
Torunėje
Po karo išvyko į Torunę, kur universitete dirbo Matematikos ir Gamtos padalinio prodekanu (1945–1947 m. ir dekanu (1947–1948 m.). 1945–1952 m. vadovavo Geologijos katedrai, ir trumpą laiką Paleontologijos katedrai.
1951 m. su bendradarbiais persikėlė vadovauti iki 1954 m. į naujai steigiamą Geologinę katedrą Varšuvos universitete, ten taip pat iki 1964 m. dekanavo. Mokslų akademijoje taip pat vadovavo paleozojaus ir mezozojaus, bei stratigrafiniams tyrimams. Daug nuveikė tyrinėdamas Tatrus ir Šventojo Kryžiaus kalnus. Priklausė Pamario alpinistų klubui Torunėje.
Andrius Glušakovas
Andrius Glušakovas, geriau žinomas pseudonimu Pushaz (g. 1981 m. vasario 4 d. Zarasuose) – lietuvių hip hopo / rap atlikėjas, muzikos prodiuseris, žodžių, bei dainų autorius. BDMusic įkūrėjas.
Nuo 2003, 2005, 2012, 2017, 2019 m. išleido penkis solinius albumus – atitinkamai „PUSHaz“, „Reformatas“, „Knyga be pavadinimo“, „Skaičiai“ ir "Begėdis". 2015 m. rudenį paliko grupę G&G Sindikatas.
Video klipai: „Su tamsa“, „Reformatorius“, „Ji mano“, „Jazz’as gydo“, „Netikri pranašai“. "Dantė", "Plojimai", "Tik Ne Rodyklės", "Žymėk savo kelią", "Tai mūsų žodis"
Gineišiai
Gineišiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Pandėlio.
Guicha
Guicha  – ežeras Salvadore (Santa Anos departamente) ir Gvatemaloje (Čikimulos departamente), 430 m aukštyje. Į ežerą suteka Ostua, Angės ir Kusmapos upės, o išteka Desagues upė, įtekanti į Lempą. Į Guichą įsiterpia du dideli pusiasaliai. Ežere yra Teotipos, Sero de Tulės ir Igualtepeko salos. Jose 1924 m. rasta prieškolumbinės indėnų keramikos dirbinių. Ežerą supa užgesę Mitos, Siera Diego ir Monte Kemado ugnikalniai.
Baltasis algarobas
Baltasis algarobas (Prosopis alba) – pupinių (Fabaceae) šeimai, algarobų (Prosopis) genčiai priklausanti medžių rūšis. Auga Gran Čiake ir Argentinos Mesopotamijoje.
Aukštis 5-15 m, kamieno skersmuo iki 1 m. Kamienas trumpas, laja sferiška. Žievė plona, rusvai pilkos spalvos. Žiedai maži, gelsvi, apdulkinami vėjo. Vaisius – 20 cm ilgio ankštis su 7 mm ilgumo rudomis sėklomis. Iš jų gaminami miltai naudojami gyvulių šėrimui.
Tija
Tija  – miestas vidurio Etiopijoje, Pietų tautų regione, į pietus nuo Adis Abebos.
Tijos archeologinė vietovė 1980 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Antanas Pocius (1961)
Antanas Pocius (g. 1961 m. gruodžio 30 d. Šilininkuose, Klaipėdos rajonas) – Lietuvos ir Panevėžio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1986 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius statybininkas.
Panevėžio rajono savivaldybės Vadoklių seniūnijos seniūnas.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio rajono skyriaus narys, tarybos narys.
2001–2003 m., 2004 m., 2007 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2011 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Vilma, vaikai Orinta, Erikas.
Karel Dujardin
Biografija
Karelas Diužardenas gimė 1622 m. Amsterdame. Gali būti, kad jis buvo tapytojo Guillaum de Bardyn iš Amsterdamo sūnumi, tačiau tam nėra tvirtų žinių. Pasak Houbraken, Karelas Diužardenas mokėsi pas N. Berchemą. Jo pirmasis paveikslas datuojamas 1646 m. Po to Diužardenas 1650 m. keliavo į Paryžių ir vedė Suzanne van Royen Lione. 1650 − 1652 m. Diužardenas tikriausiai keliavo po Italiją (Lionas buvo populiari sustojimo vieta Nyderlandų dailininkams kelionei į Italiją). 1652 m. Diužardenas buvo grįžęs į Amsterdamą, po trejų metų persikėlė į Hagą, kur buvo vietos tapytojų draugijos nariu 1656 − 1658 metais.
1653 m. Diužardenas publikavo pirmąsias savo graviūras. Apie 1659 m. dailininkas grįžo į Amsterdamą, pradėjo tapyti religinėmis ir istorinėmis temomis. 1672 m. Karelas Diužardenas paminėtas Amsterdame dailininkų komisijoje įvertinti italų tapytojų kūrinius. 1675 m. dailininkas kartu su kolekcionuotoju Jan Reynst keliavo laivu į Italiją. Tikriausiai pabuvojo Tanžere, kurį laiką gyveno Romoje. Karelas Diužardenas mirė 1678 m. Venecijoje. Jis buvo gana universaliu dailininku, yra nutapęs istorinių, religinių, žanrinių, animalistinių paveikslų, portretų ir italizuotų peizažų.
Seara
Seara  – valstija Brazilijoje, šalies šiaurės rytinėje dalyje. Ribojasi su Šiaurės Rio Grande ir Paraiba pietryčiuose, su Pernambuku pietuose ir Pjauju vakaruose. Šiaurinę valstijos dalį skalauja Atlanto vandenynas. Valstijos sostinė – Fortaleza.
Geografija
Šiaurinėje valstijos dalyje plyti pakrantės lyguma, o einant į pietus paviršius kyla į Brazilijos plokščiakalnį. Jo dalis Searoje vadinama Araripės plokščiakalniu. Aukščiausia Searos vieta yra Sera Brankos kalnas (1154 m), Matos kalnagūbryje. Svarbiausia valstijos upė yra Žaguaribė (baseinas užima virš 50 % Searos ploto). Kitos svarbios upės: Akarau, Koreau, Kuru.
Klimatas tropinis. Pakrantės lyguma drėgna ir šilta, o kalnuose būdingas sausringas ir karštas klimatas. Ten būdingi dideli temperatūrų skirtumai: nuo 8 °C žiemą iki 40 °C vasarą. Drėgnasis sezonas trunka nuo sausio-kovo iki birželio. Dažnos ilgos sausros.
Vandenyno pakrantėse vietomis auga mangrovės, sausumoje būdingi kaatingos ir serado krūmynai, drėgnuose kalnų šlaituose auga tropinės džiunglės.
Gyventojai
Etninė sudėtis:
Didžiausi miestai
thumb|left|250px|Centrinės Searos kraštovaizdis
Branto pelėausis
Lietuvoje rūšis paplitusi lokaliai, rasta tik Žemaitijoje ir Centrinėje Lietuvoje. Vasarą gyvena netoli vandens telkinių, parkuose. Medžioja visą naktį. Skrydis greitas, manevringas, dažnai skraido neaukštai virš vandens telkinių, medžių, parkų alėjose. Dieną nedidelėmis grupelėmis praleidžia medžių drevėse, sienų plyšiuose, pastogėse. Žiemoja požemiuose, kur oras prisotintas drėgmės, o temperatūra teigiama.
Gudiškiai
Gudiškiais vadinami kaimai:
Asatru
thumb|right|Griaustinio dievo [[Toras (mitologija)|Toro kūjis Mjöllnir, vienas iš siūlomų Ásatrú judėjimo simbolių.]] Ásatrú – neopagonių (odinistų) judėjimas, pagrįstas senovės skandinavų pagonybės tikėjimo pagrindais. Pirmoji šio judėjimo grupė „Íslenska Ásatrúarfélagið“ susikūrė 1972 m., Islandijoje. Ásatrú bendruomenės užregistruotos Danijoje, Norvegijoje, JAV, Argentinoje, Ispanijoje, Britanijoje, Vokietijoje, Rusijoje bei kitose šalyse.
Terminologija
Ásatrú - islandiškas žodis, reiškiantis „tikėjimą asais“ (senovės skandinavų kalboje [aːsatruː], norvegiškai Åsatru, švediškai Asatro, daniškai Asetro, angliškai Asatruar). Ásatrú susideda iš dviejų dalių: iš Ása, reiškiančios pagrindinių norvegų dievų Æsir panteoną ir iš tru, reiškiančios tikėjimą.
Žodžio Ásatrú naujadaras Asetro pirmą kartą buvo panaudotas 1870 m., Edvardo Hagerupo Grygo operoje „Olaf Tryggvason“.
Ásatrúarmaður (dgs. Ásatrúarmenn) daiktavardis reiškia žmogų, kuris dalyvauja Ásatrú apeigose.
Istorija
Pirmoji Ásatrú išpažinėjų grupė „Íslenska Ásatrúarfélagið“ buvo įsteigta Sveinbjörn'o Beinteinsson'o 1972 m., Islandijoje. Taip pat ji buvo oficialiai pripažinta islandų vyriausybės.
1973 m. su „Íslenska Ásatrúarfélagið“ organizacijos nariais Stivenas Maknalenas įkūrė kitą Ásatrú organizaciją „Ásatrú Folk Assembly“ („Ásatrú aljansas“) Jungtinėse Amerikos Valstijose. Taip pat jo komanda publikavo laikraštį The Runestone ir Vor Tru.
Kazlų Rūdos Elmos mokykla-darželis
Kazlų Rūdos „Elmos“ mokykla-darželis – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kazlų Rūdos savivaldybėje, Kazlų Rūdoje, S. Daukanto g. 15A, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba Valdorfo (Rudolfo Šteinerio) pedagogikos pagrindais. Įstaigos kodas 290389610. Steigėjas Kazlų Rūdos savivaldybės taryba.
miniatiūra|220px|left|2018 m. miniatiūra|220px|left|2013 m.
Istorija
Kazlų Rūdos estetinio lavinimo pradinė mokykla(ELMA) įkurta 1992 m. Šią mokyklą kūrę pedagogai Algirdas Ališauskas, Asta Klimavičiūtė-Ališauskienė, Janina Veličkienė ir Gedutė Jakubauskienė buvo ieškojimų kelyje, juos viliojo R. Šteinerio, M. Montessori ir kitos idėjos. Pirmaisiais metais mokėsi 25 moksleiviai, 14 – pirmoje klasėje, 11 – antroje. Po mėnesio tėvų prašymu įkurta ir trečioji klasė, kurioje mokėsi 7 moksleiviai. Taip pat buvo viena darželio grupė, kurią lankė 25 vaikai.
1994 m. mokykla gavo pagrindinės mokyklos statusą, o mokyklos direktorius Algirdas Ališauskas išvyko studijuoti Valdorfo pedagogikos į Štutgarto (Vokietija) aukštąją mokyklą. Grįžus direktoriui, mokyklos veikla tapo dar labiau orientuoja į Valdorfo pedagogiką. Tėvai, norėdami padėti ir bendrai vystyti mokyklą, 2002 m. pavasarį įkūrė Paramos Valdorfo pedagogikai bendriją „Elma“.
Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos 2012 m. gruodžio 19 d. sprendimu Nr. TS IV(23)-1698 patvirtinti „Elmos“ progimnazijos nuostatai.
2014 m. Mokykla tapo Kazlų Rūdos "Elmos" mokykla-darželiu.
Medūzų įlankos nacionalinis istorinis parkas
Lans o Medous ( iš  – medūzų įlanka) – archeologinė vietovė šiauriniame Niufaundlendo salos pakraštyje, Kanados Niufaundlendo ir Labradoro provincijoje. Joje Norvegų tyrinėtojas Helge Ingstad su žmona Anne Stine Ingstad 1960 m. rado vikingų kaimelio liekanas. Lans o Medous yra vienintelė vikingų gyvenvietė šiaurės Amerikoje už Grenlandijos ribų, ji žymi tolimiausią europiečių tyrinėjimo ir kolonizavimo tašką naujajame pasaulyje iki Kristupo Kolumbo. Taip pat tai yra vienintelis tikras ikikolumbinio kontakto tarp dviejų pasaulių įrodymas. 1978 m. išrinkta Pasaulio paveldo objektu.
Laukas (fizika)
thumb|Magnetinio lauko linijos Laukas – fizikinė erdvė, kurioje reiškiasi jėgos, jų sąveika.
Medūzų įlankos nacionalinis istorinis parkas
Gyvenvietė
thumb|left|250px|Vikingų gyvenvietės maketas
Mokslininkai spėja, kad Niufaundlande gyveno nuo 30 iki 160 žmonių, kurie vėliau apleido salą. Gyvenvietei ~1000 metų. Rasti 8 pastatai, tarp jų gyvenamieji pastatai ir dirbtuvės. Didžiausias pastatas buvo 28,8 m ilgio ir 15,6 m pločio, turėjo kelis kambarius. Rasta kalvė su šlako liekanom, staliaus dirbtuvė su medienos atliekom ir valčių dirbtuvė. Taip pat daug buities rakandų, rodančių skandinavišką kilmę. Manoma, kad ši vietovė yra vikingų sagose minimas Vinlandas.
Be vikingų, dar rasta penkių skirtingų indėnų gyvenviečių pėdsakų. Seniausia yra ~5000 m. amžiaus, bet nei viena negyvavo kartu su vikingų gyvenviete.
Mokykla (žurnalas)
„Mokykla“ – Lietuvos mėnesinis pedagogikos ir pedagogikos metodikos žurnalas, ėjęs 1945–2000 m. Vilniuje (1945–1989 m. „Tarybinė mokykla“, 1989–1992 m. „Tautinė mokykla“).
Istorija
1945–1990 m. leido LTSR švietimo ministerija, 1990–1994 m. Lietuvos Respublikos kultūros ir švietimo, 1994–2000 m. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija. 1997 m. turėjo priedą „Anglų kalbos brandos egzaminai: 1997 metai“. Tiražas 6000 egz. (1945 m.), 25 800 egz. (1988 m.), 5700 egz. (1993 m.), 3500 egz. (1997 m.).
Skelbė mokslinę, metodinę informaciją, straipsnius pedagogikos teorijos ir praktikos klausimais.
Iciūnai (reikšmės)
Iciūnais vadinami kaimai:
Super mergaitės (animacinis serialas)
„Super mergaitės“, arba Supermergaitės, – amerikiečių animacinis serialas, kurį sukūrė animatorius Craig McCracken, o kanalui „Cartoon Network“ prodiusavo „Cartoon Network Studios“. Seriale pasakojama apie Žiedelę, Burbuliukę ir Vėdrynę, tris mergaites, turinčias supergalių, ir jų „tėvą“, protingąjį mokslininką Profesorių Utonijų; visi jie gyvena fiktyviame JAV miestelyje Taunsvilyje. Vaikiškas ir naivus miestelio meras dažnai kviečia mergaites, pasinaudojus supergaliomis, kovoti su nusikaltėliais.
Antrus metus besimokydamas Kalifornijos meno institute, Craig McCracken sukūrė trumpametražį animacinį filmuką, pavadinimu „Whoopass Stew!“. Po pavadinimo pakeitimo Cartoon Network įtraukė pirmąsias „Supermergaičių“ serijas į savo parodomąją programą „What a Cartoon!“ parodoje 1995 ir 1996 m. Oficialiai šios serijos debiutavo tuo metiniu „Cartoon Cartoon“ kanalu 1998 m. lapkričio 18 d., o paskutinė serija transliuota 2005 m. kovo 25 d. Be dviejų trumpametražių, specialios Kalėdinės, 10-ties metų sukakties serijų ir filmo iš viso buvo parodytos 78 serijos. Per rodymo laikotarpį serijos buvo nominuotos šešiems Emmy, devyniems Annie ir Vaikų pasirinkimo apdovanojimams. Papildomi produktai: anime serialas, trys CD takeliai, namų vaizdo įrašų rinkinys, eilė kompiuterinių žaidimų ir kitos licencijuotos prekės. Iš esmės serialas gavo tik gerus atsiliepimus ir yra laimėjęs keturis apdovanojimus.
Apžvalga
„Super mergaičių“ siužetas yra Žiedelės, Burbuliukės ir Vėdrynės nuotykiai. Kiekviena mergaitė turi savo spalvą: Žiedelė – rožinę, Burbuliukė – mėlyną, o Vėdrynė – žalią. Tipinė serija prasideda humoristinė superherojaus ir blogiečio kova, o mergaitės panaudoja savo galias tam, kad apsaugotų gyventojus nuo blogiečių ir pabaisų. Be to, mergaitės susiduria su įprastomis vaikų problemomis kaip konkurencija tarp sesių, dantų iškritimu, asmenine higiena, ėjimu į mokyklą, šlapinimusi į lovą ar priklausomybe nuo komforto zonos. Dažnai serijose pastebimos užuominos į senąją pop kultūrą (ypač pastebima serijoje „Meet the Beat Alls“, kuri buvo grupės Beatles pagerbimas). Kiekvienoje serijoje stengiamasi pavaizduoti skirtingas mintis ir įtraukti pagerbimus bei parodijas.
Pagrindinė serialo veiksmo vieta yra JAV miestas Taunsvilis. Taunsvilis pavaizduotas kaip vienas pagrindinių Amerikos miestų, kurio miestovaizdyje yra keli dangoraižiai.
Veikėjai
thumb|left|270px|alt=Super mergaitės – Žiedelė, Burbuliukė ir Vėdrynė|Super mergaitės: Burbuliukė (kairėje), Žiedelė (viduryje) ir Vėdrynė (dešinėje) Kiekvienos serijos pradžioje rodomas mergaičių sukūrimas. Super mergaites sukūrė Profesorius Utonijius, bandydamas „sukurti tobulas mažas mergaites“, naudodamas cukrų, prieskonius ir visą, kas gražu (atitinkamai rodoma šviesiai mėlyname, šviesiai žaliame ir rausvuose fonuose). Tačiau, netyčia į mišinį įpildamas paslaptingos medžiagos, pavadinimu „Chemikalas iks“, sukūrė tris mergaites, turinčias asmeninių savybių pagal įdėtus elementus ir gavusias šių supergalių: skraidymo, superjėgos, supergreičio, beveik nesužeidžiamumo, x-spindulių regos, superpojūčių ir energijos projektavimo.
Visų trijų mergaičių galvos yra apvalios, akys nenatūraliai didelės, rankos ir kojos kresnos, jos neturi nosių, ausų, pirštų, kaklų, o plokščioje pėdoje yra keturi pirštai (McCracken norėjo, kad mergaičių išvaizda būtų tik simboliška, o ne realistiška, todėl nėra tiek daug detalių). Mergaitės dėvi sukneles, atitinkančias jų akių spalvas, su juoda juosta, baltas kojines ir juodus batelius. Kiekvienos serijos pabaigoje trumpai pasakomos visų mergaičių savybės: ''Žiedelė – vadovė ir lyderė. Burbuliukė – džiaugsmas ir juokas. Vėdrynė – rimčiausia kovotoja.''
Pajuodupiai
Pajuodupiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 4 km į šiaurę nuo Kretingos.
Vileikiai (Ukmergė)
Vileikiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, tuoj į pietus nuo Krikštėnų, tarp Kertušos ir Parijos upelių bei greitkelio. Yra parduotuvė. Dauguma kaimo gyventojų laiko savo krikštėniškiais.
Galerinis miškas
thumb|250px|Galerinis miškas [[Gambija (upė)|Gambijos pakrantėje]]
Galerinis miškas – visžalis miškas, būdingas tropikams, suformuojantis savotiškus koridorius upių slėniuose. Auga bemiškėse lygumose – savanose, dykumose, stepėse. Įprastos vietovės sąlygos nėra tinkamos miškams augti, tačiau pakrančių zona pasižymi didesne drėgme, derlingesniu dirvožemiu, čia mažesnė gaisrų tikimybė, todėl susiformuoja miškai. Galeriniai miškai sparčiai nyksta dėl miškų kirtimo, gyvulininkystės plėtros ir užtvankų statybos.
Cechanoveco rajonas
Cechanoveco rajonas  – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Cechanoveco mieste.
Istorija
Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.
Poznanės gamtos mokslų universitetas
Poznanės gamtos mokslų universitetas – valstybinė aukštoji mokykla Poznanėje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 31 vietą, tuo tarpu pasaulio reitinguose – 4183 (pagal pasaulinį Webometrics Ranking of World Universities 2013 m. reitingą).
Poznanės gamtos mokslų universitetas susidarė atskirus Žemės ūkio fakultetą iš Poznanės universiteto 1951 m., tuo metu jis buvo vadinamas Poznanės aukštąja žemės ūkio mokykla (lenk. Wyższa Szkoła Rolnicza w Poznaniu). Nuo 1972 m. jos pavadinimas buvo pakeistas į Poznanės žemės ūkio akademiją (lenk. Akademia Rolnicza w Poznaniu). Dabartinis pavadinimas universitetui buvo suteiktas 2008 m.
Bosnijos piramidės
thumb|Visočica [[2007 m.]]
Bosnijos piramidės – ginčytinos kilmės piramidės formų kalnai Visoke, Bosnijoje ir Hercegovinoje. Mokslinės ekspedicijos parodė, kad vietovėje nėra piramidžių. Šalies valdžia yra kritikuojama dėl klaidingų faktų apie piramidžių buvimą skelbimą.
Pagrindinis ir didžiausias piramidės formos kalnas Visočica siekia 213 metrų.
Nuorodos
Visočica
Kuršėnai
Kuršėnai – miestas Žemaitijoje, Šiaulių rajono savivaldybėje, 25 km į vakarus nuo Šiaulių. Tai didžiausias Lietuvos miestas, nesantis savivaldybės centru. Kuršėnų miesto seniūnija, yra kaimiškosios seniūnijos centras. Mieste stovi Kuršėnų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (nuo 1933 m.), yra parkas, veikia Šiaulių rajono savivaldybės viešoji biblioteka, Kalendorių muziejus, kultūros centras, vaikų globos namai, paštas. L. Ivinskio aikštėje – paminklas Laurynui Ivinskiui (1960 m., skulptorius Petras Aleksandravičius, architektas S. Ramūnis). Yra mechanikos gamykla, statybinių medžiagų kombinatas, pieninė. Kuršėnai nuo seno garsėja puodininkystės amatu; juose yra Bronės ir Broniaus Radeckų keramikos muziejus.
miniatiūra|left|Ligoninė miniatiūra|left|[[Kuršėnų geležinkelio stotis Drąsučiuose]] miniatiūra|left|[[Kuršėnų bažnyčia]]
Etimologija
Aišku, kad miesto vardas yra susijęs su kuršiais, tačiau nežinia, ar jis kilęs tiesiogiai nuo kuršių genties vardo, ar nuo pavardės Kuršas, Kuršys, Kuršis ar netgi Kuršėnas (taigi, galimai asmenvardinis vietovardis). Tai galėjo būti ir latvių gyvenvietė.
Liaudies etimologija mena, kad kadaise pievos buvo užpiltos lietaus ir sugadinusios šieną, o atlėkę žmonės šaukė „Kur šienas?! Kur šienas?!“ Taip žmonės galėję rėkti ir dėl to, kad kartą Venta nuplovusi sugrėbtą šieną. Taip pat pasakojama, kad šiose apylinkėse gyvenęs lietuvių milžinas Kuršis, nuo kurio vardo ir apylinkės imtos vadinti.
Geografija
Miestas įsikūręs abipus Ventos (vingiuoja miestu iš pietryčių į šiaurės vakarus), prie kelio. Didžiausios miesto dalys (priemiesčiai) – Daugėliai ir Pavenčiai. Pietiniu miesto pakraščiu eina Liepojos-Romnų geležinkelis ir geležinkelis Šiauliai-Kretinga, yra dvi geležinkelio stotys (Pavenčių geležinkelio stotis – į Klaipėdą, Kuršėnų geležinkelio stotis Drąsučiuose – į Mažeikius). Rytiniame miesto pakraštyje telkšo Kuršėnų karjerų tvenkiniai. Yra molio telkinys.
Istorija
Miestas ir apylinkės įeina į senovės žemaičių genties gyvenamos teritorijos ribas. Kuršėnai pirmą kartą minimi XII a. (istorikas S. Zajančiovskis). Nuo XIV a. čia buvo LDK dvaras. 1523 m. pastatyta medinė bažnyčia. 1561–1563 m. Kuršėnai jau žinomi ir kaip miestelis. 1564 m. karalius Žygimantas Augustas atidavė dvarą Despot-Zenavičiams, vėliau jis atiteko Pacams, dar vėliau Gruževskiams, kurie jį valdė iki pat II pasaulinio karo.
1824 m. pastatyta mūrinė bažnyčia, kuri per I pasaulinį karą buvo sugriauta. Kuršėnai ypač sparčiai ėmė vystytis XIX a. pabaigoje, pro miestą nutiesus Liepojos–Romnų geležinkelį. Tuo metu buvo Kuršėnų dvaras ir miestelis Šiaulių apskrities Kuršėnų valsčiuje.
1946 m. rugpjūčio 3 d. tapo apskrities pavaldumo miestu. Mieste veikė Pavenčių cukraus fabrikas, Daugėlių statybinių medžiagų kombinatas, „Jiesios“ keramikos gamyklos cechas.
1994 m. spalio 24 d. Prezidento dekretu patvirtintas Kuršėnų herbas. 2014 m. prie miesto prijungta Ringuvėnų gyvenvietė.
miniatiūra|J. Basanavičiaus gatvė miniatiūra|[[lurdas (religija)|Lurdas bažnyčios šventoriuje]]
Šovinys
thumb|200px|Šoviniai. Pirmi trys skirti pistoletui, viduriniai trys – šautuvui, dešinėje du – lygiavamzdžiui šautuvui
Šovinys – šaulių ginklų ir mažo kalibro patrankų šaudmuo, sudarytas iš tūtos (tūtelės), kurioje subertas parako užtaisas, kurios dugne įtaisyta šovinio kapsulė, o kaklelyje – kulka ar sviedinys.
Šovinių klasifikacija
Pagal paskirtį:
Pagal tūtos buvimą:
Šautuvų šoviniai
Tai graižtvinių šautuvų šoviniai, pradedant 5,45×39R ir baigiant 12,7×108. Pastaruosius šovinius dažniausiai naudoja kulkosvaidžiai, bet naudoja ir galingi snaiperiniai šautuvai. Snaiperiniams šautuvams skirti šoviniai paprastai gaminami itin tiksliai, kad padidintų taiklumą. Šautuvų šoviniai paprasti pasižymi dideliu galingumu ir jais gali būti šaudoma dideliais nuotoliais – iki kilometro ir toliau.
Dalis šiuolaikinių šautuvų naudoja pamažinto galingumo šovinius. Tai vadinamieji tarpiniai šoviniai. Tarpinių šovinių naudojimas skiria šturmo šautuvus ir paprastus didesnio kalibro šautuvus. Pagal tarybinę/rusišką klasifikaciją automatiniai ginklai, naudojantys tarpinius šovinius, priskiriami automatams, o pagal vakarietiškas klasifikacijas – šturmo šautuvams.
Pistoletų šoviniai
Pistoletų šoviniai naudojami artimam mūšiui (iki 100 m), turintys trumpas tūteles ir atitinkamai mažesnius parako užtaisus. Kalibrai įvairūs, mažiausi prasideda 4,25 mm Lilliput bei 4,6×30 mm H&K ir baigiasi .50 Action Express (12,7×33 mm AE).
Populiarūs kalibrai yra 9×19 mm Parabellum, 7,62×25 mm Tokarev, .357 SIG; 9×18 mm Makarov; 10 mm AUTO; .40 S&W; .45 ACP (kitaip 11,43×23 mm Automatic Colt Pistol); .50 Action Express.
Pistoletų šoviniai paprastai naudojami pistoletuose-kulkosvaidžiuose.
Kulkosvaidžių šoviniai
Kulkosvaidžiuose nuo seno naudojami šautuvų šoviniai. Stambaus kalibro kulkosvaidžiai naudoja ir galingus šovinius, kurių kalibras viršija 12 mm. Pvz., rusiški kalibrai 12,7×108 mm R ir 14,5×114 mm R, vakarietiški .50 BMG (12,7x99 mm NATO).
Revolverių šoviniai
Revolveriai dažnai naudoja tuos pačius šovinius, kaip ir pistoletai. Tačiau egzistuoja ir grynai revolverių šoviniai. Tokių šovinių pavyzdžiu yra 7,62×38 mm R (rusiškas nagano šovinys), .357 Magnum (9,1×40 mm Magnum) ir kiti.
Tarpiniai šoviniai
Tai šoviniai, kurių galingumas tarpinis tarp pistoletų ir šautuvų šovinių. Pistoletų šovinių galingumas paprastai neviršija 700 J, šautuvų šovinių – 3000 J ir daugiau. Tuo tarpu tarpinių šovinių galia yra 1400–2000 J. Jie tinka šaudyti 300–500 m nuotoliu.
Pirmieji tokie šoviniai 1941 m. buvo panaudoti JAV savitaisiame karabine M1 Garand. Antrojo pasaulinio karo metais Vokietija sukūrė 7,92×33 mm Kurz. Labai žinomas rusiškas 7,62×39 mm Soviet.
Istorija
Pirmasis vientisinis šovinys su popierine tūta sukurtas XIX a. 5-me dešimtmetyje, su metaline tūta – 7-me dešimtmetyje.
Antrojo pasaulinio karo metais buvo sukurti tarpiniai, o po jo – mažojo impulso šoviniai. Kuriami vadinami betūčiai šoviniai.
Šoviniai Lietuvoje
Lietuvoje, 1918 m. atkūrus valstybingumą, pirmaisiais metais šoviniai buvo gaunami ar perkami kartu su ginklais Vokietijoje, Prancūzijoje, D. Britanijoje ir patekdavo į kariuomenę kaip karo grobis. Modernizavus ir suvienodinus ginkluotę (1936 m.), šoviniai buvo gaminami Linkaičiuose, Linkaičių artilerijos dirbtuvėse.
2001 m. Vijūkuose (Kauno raj.) pastatyta šovinių gamykla (Giraitės ginkluotės gamykla), kurioje pradėti gaminti NATO standartus atitinkantys šaulių ginklų šoviniai.
Šaltiniai
Étui (arme)
Talpa (reikšmės)
Žodžio talpa reikšmės:
Taip pat:
FC Stahl Brandenburg
Brandenburgo „Stahl“ – Vokietijos futbolo klubas iš Brandenburgo.
Jasionuvkos žydų kapinės
Jasionuvkos žydų kapinės - kapinės įkurtos apie 1800 metus Jasionuvkos kaime. Kapinėse išlikę apie 400 antkapių. Kapinės užima 1 ha plotą. Taip pat netoliese yra Jasionuvkos senosios žydų kapinės.
Katalikų enciklopedija
Katalikų enciklopedija – 1913 m. išleistas angliškas žynynas. Išleido Romos Katalikų Bažnyčia.
Joje pateikiama ir aprašoma Katalikų Bažnyčios bei katalikų tikėjimo istorija, teorija, praktika, krikščionybės istorija. Pakartotinis leidimas – 1922 m.
Istorija
Redaktoriai – Charles G. Herbermann (profesorius, lotynistas, bibliotekininkas, College of the City of New York), Edward A. Pace (filosofijos profesorius, Catholic University), Condé B. Pallen (redaktorius), Rev. Thomas J. Shahan (Bažnyčios istorijos profesorius, Catholic University) ir John J. Wynne (jėzuitas, „The Messenger“ (Pasiuntinys) redaktorius.
Autoriai pirmą kartą susitiko „Messenger“ redakcijoje, Niujorke ir kartu dirbo iki pat 1913 m. balandžio 19.
Aktualesnė versija („Catholic University of America“) išleista pavadinimu Naujoji katalikų enciklopedija („New Catholic Encyclopedia“), 1967 m. ir 2002 m.
Jasionuvkos senosios žydų kapinės
Jasionuvkos senosios žydų kapinės - kapinės įkurtos apie 1750 metus Jasionuvkos kaime. Kapinėse buvo laidojami žmonės iki 1800 m. kai buvo įkurtos naujos Jasionuvkos žydų kapinės. Kapinės sunaikintos per II pasaulinį karą. Kapinėse neišliko nei vieno antkapio.
Dunajevka (Migučiai)
Dunajevka (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Zorino kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 65 gyventojai. 1927 m. prijungtas prie Aleksų. 1947–2005 m. Zorino apylinkės kaimas.
Paukščiai
Paukščiai (Aves) – specializuota aukštesniųjų stuburinių klasė. Tai dvikojai, šiltakraujai, kiaušinius dedantys stuburiniai, kuriems būdingos plunksnos, sparnais virtusios priekinės galūnės, bedančiai snapai ir tuščiaviduriai kaulai. Paukščiams būdinga sudėtinga nervų sistema, dėl kurios jie lengviau orientuojasi aplinkoje, pastovi ir aukšta (38–45 °C) kūno temperatūra, kuri atsirado dėl pagreitėjusios medžiagų apykaitos bei patobulėjus termoreguliacijai. Veisimasis, palyginti su ropliais, taip pat tobulesnis (peri kiaušinius, jauniklius maitina ir saugo). Daugelis sugeba skraidyti panaudodami labai lengvas ir reguliariai keičiamas plasnojamąsias ir vairuojamąsias plunksnas. Paukščiai gyvena visuose žemynuose, ir šiuo metu pasaulyje aptiktos 10426 paukščių rūšys. Bet dėl žmonių veiklos, dabar apie 1200 paukščių rūšių yra iškilęs pavojus išnykti, o 120–130 paukščių rūšių išnyko per žmonijos istorijos laikotarpį. Įskaitant vienkartinius stebėjimus, Lietuvoje aptinkama apie 390 paukščių rūšių (Lietuvos paukščių rūšių sąrašas). Paukščių klasė yra labai diferencijuota: vieni paukščiai minta nektaru, kiti sėklomis, vabzdžiais, žuvimis ar kitais paukščiais, smulkiais ar stambesniais žinduoliais. Didžioji dalis paukščių gali skraidyti, tačiau yra ir neskraidančių rūšių (pvz., pingvinai, kiviai). Paukščius tiria zoologijos mokslo šaka ornitologija.
Kilmė
thumb|200px|Archeopteriksas Paukščiai vystėsi vėlyvojo triaso ir juros laikotarpiu. Jie evoliucionavo iš dinozaurų teropodų, tiksliau iš maniraptorių grupės. Vienas paukščių kilmės iš dinozaurų įrodymų – XIX amžiaus pabaigoje rastos juros periode gyvenusios primityviausios žinomos paukščių rūšies archeopterikso (Archaeopteryx) liekanos. Jis kaip ir šiandieniniai paukščiai turėjo sparnus. Šios rūšies liekanos buvo rastos Solnfoheno vėlyvosios juros nuogulose. Jis buvo pavadintas pagal savo plunksnas: Archaeopteryx reiškia senovinės plunksnos arba „archainiai“ sparnai. Ar Archaeopteryx gali būti laikomas tiesioginiu paukščių protėviu, iki šiol nėra galutinai aišku. Kiti kreidos periodo paukščiai – Confuciusornithidae, Enantiornithes, Ichthyornis, Hesperornithiformes, nemokėję skraidyti, bet sėkmingai sklandę.
Anatomija ir fiziologija
Paukščiai yra specializuota aukštesniųjų stuburinių grupė, prisitaikiusi skraidyti. Genetiškai paukščiai yra artimi ropliams ir laikomi progresyvia pastarųjų atšaka. Paukščių sudėtingesnė nervų sistema, greitesnė medžiagų apykaita, o kūno danga geriau sulaiko šilumą ar saugo nuo šalčio, jų veisimosi būdas taip pat tobulesnis.
Oda ir jos dariniai
Paukščių oda plona ir sausa, dėl to skrydžio metu lengvai juda raumenys. Odoje nėra liaukų, išskyrus antuodegyje esančią pasturgalinę liauką. Snapas sudarytas iš tvirtos raginės makšties. Jo forma labai priklauso nuo maisto rūšies ir nuo maisto paėmimo būdo.
Pirštai su nagais, taip pat pastaibis apaugęs žvynais, kurie savo sandara panašūs į roplių. Plėšriųjų paukščių nagai būna dideli ir aštrūs, o medžiuose gyvenančių rūšių – plonesni ir ilgesni, nes tokiais nagais paukštis geriau išsilaiko ant šakų. Bėgiojančių paukščių, tokių kaip strutis, nagai platūs ir plokšti. Jie yra tikras ginklas.
Būdingiausias paukščių raginis darinys – plunksnos. Iš pradžių išsivysto pūkinės plunksnos, kurios greitai virsta kontūrinėmis. Jaunikliai paprastai būna neryškių spalvų, patelės taip pat, o patinų šis apdaras gana spalvotas. Paukščio kūnas padengtas dengiamosiomis plunksnomis, saugančiomis nuo mechaninių pažeidimų. Jos taip pat svarbios kūno šilumai palaikyti.
Plunksnos yra negyvas darinys, todėl jos susidėvi, išblunka ir keičiamos naujomis. Suaugę paukščiai šeriasi 1–3 kartus per metus, ypač pasibaigus veisimosi periodui. Kad neįmirktų, plunksnos tepamos antuodegyje esančios pasturgalinės liaukos išskiriamu sekretu. Ši liauka ypač svarbi žąsiniams paukščiams, tuo tarpu vištinių, karvelių – sunykusi, o stručių ir einių – visai redukuota.
Skeletas ir raumenys
Kryžmens dalį sudaro 11–12 suaugusių slankstelių, uodegos – 6–9 laisvi slanksteliai. Be to, uodegos dalyje yra į viršų pariesta kaulinė atauga, prie kurios tvirtinasi vairuojamosios plunksnos.
Kaukolės kaulai vientisi, be siūlių, su didelėmis akiduobėmis. Snapas sudarytas iš antsnapio ir posnapio.
Pečių juostą sudaro raktikauliai, varnakauliai ir mentės. Visi šie kaulai svarbūs kaip tvirta atrama sparnams. Sparno skeletas sudarytas pagal penkiapirštės galūnės planą. Tik išlikę trys pirštai, o kiti kaip ir laisvi riešo kaulai yra suaugę.
Paukščių dubuo atviras, nes gaktikauliai su sėdynkauliais nesusijungia. Tai yra susiję su dėjimu, kad lengviau galėtų praleisti kiaušinį stambiu kietu kevalu.
Šlaunikaulis ir blauzdikaulis ilgi, šlaunies raumuo tvirtas. Šeivikaulis sunykęs ir priaugęs išilgai blauzdikaulio. Suaugę čiurnakauliai sudaro pastaibį. Kojos dažniausiai keturpirštės, pirmasis pirštas atlenktas atgal.
Nervų sistema ir jutimo organai
Paukščių gerai išsivysčiusios priekinės ir vidurinės smegenys bei smegenėlės. Nuo galvos smegenų atsišakoja 12 porų nervų. Akys – svarbiausi orientacijos erdvėje organai, taip pat gerai išvystyta klausa. Klausos organą sudaro vidurinė ir vidinė ausis, tuo tarpu išorinė ausis menkai išsivysčiusi, nes būgninė membrana yra tik negilioje įduboje.
Ypač svarbi klausa naktiniams paukščiams. Uoslė išsivysčiusi silpnai. Gera uoslę turi kiviai, jų snapo gale yra šnervės. Šie paukščiai aktyvūs naktį ir maisto ieško uosdami. Skonio organus sudaro žiočių gilumoje esantys skonio svogūnėliai. Be to, žiotyse ir prie pasturgalinės liaukos, kloakoje ir raumenyse yra lytėjimo kūnelių.
Virškinimo organai
Paukščių stemplė apatinėje dalyje praplatėjusi ir vadinama gūžiu. Skrandis sudarytas iš 2 dalių – liaukinės ir raumeninės. Liaukinėje dalyje išskiriamas liaukų sekretas, kuris pradeda virškinti maistą, o raumeninėje dalyje sutrinami grūdai, sėklos, nes jis išklotas ragine kutikula. Be to, čia būna prarytų akmenukų. Tokiame skrandyje kietas maistas sumalamas kaip girnomis.
Iš skrandžio maistas patenka į plonąją žarną. Pradinė jos atkarpa vadinama dvylikapiršte žarna, į kurią atsiveria kasos ir kepenų latakai. Tarp plonosios ir storosios žarnos yra pora aklųjų ataugų. Jose bakterijos gamina vitaminus ir celiuliozę skaidančius fermentus. Storoji žarna trumpa, atsiveria į kloaką.
Kvėpavimo organai
Paukščių kvėpavimo sistema yra viena sudėtingiausių iš visų organizmų. Paukščiams būdingas „dvigubas kvėpavimas“, nes jie turi du pagrindinius kvėpavimo organus – nedidelius plaučius ir oro maišus. Paukščiui įkvepiant, apie 75 % oro patenka tiesiai į šiuos oro maišus, iškvepiant, šis oras patenka į plaučius. Todėl plaučiai gauna oro tiek įkvepiant, tiek iškvepiant.
Kraujotakos sistema
Kraujotakos sistema nedaug skiriasi nuo žinduolių ar roplių, bet yra prisitaikiusi skraidymui. Širdis yra didesnė, nes paukščių medžiagų apykaita spartesnė. Širdies plakimo dažnis priklauso nuo paukščio dydžio: stručio širdis plaka 178 kartų, vištos – 312, žvirblio – 460, kolibrio – daugiau kaip 1000 kartų per minutę. Mažesnių paukščių širdis turi atlikti sunkesnį darbą, kad palaikytų reikiamą kūnui šilumą. Visų žinomų paukščių rūšių kūno temperatūra yra pastovi, ji yra aukštesnė, negu žinduolių. Vidutiniškai ji yra 42,2 laipsnio.
Paukščių kraujotakos būdingiausias požymis – visiškai atsiskyrė širdies dešinioji veninė ir kairioji arterinė pusės. Iš dviejų aortos lankų išliko tik dešinysis, kuris prasideda kairiajame skilvelyje. Galutinai susiformavo du kraujo apytakos ratai; arterinis ir veninis kraujas nesimaišo, todėl organai aprūpinami tik arteriniu krauju. Tai pagerina medžiagų apykaitą, padidina organizmo gyvybingumą.
Šalinimo organai
Paukščiai kaip ir ropliai turi didelius, triskiaučius, į dubenį įsispraudusius inkstus. Šlapimas teka 2 šlapimtakiais į kloaką. Šlapimo pūslės nėra. Pagrindinis šlapimo produktas – šlapimo rūgštis, kuri mažai tirpsta vandenyje. Kloakoje iš šlapimo vanduo yra rezorbuojamas, todėl beveik visa šlapimo rūgštis iškrenta baltų nuosėdų pavidalu ir susimaišo su išmatomis. Dėl tokio vandens taupymo kai kurie paukščiai visai negeria vandens ir gali gyventi net dykumose. Be to, paukščiai neturi prakaito liaukų.
Lytiniai organai ir vystymasis
Paukščių patinai turi porą panašių į pupelę sėklidžių, kurios ramybės būsenoje labai mažos, bet atėjus veisimosi periodui jų tūris stipriai padidėja (pvz., varnėno iki 1500 kartų). Prie sėklidžių yra po nedidelę prielipą (epididymis) – tai pirminių inkstų liekana. Nuo jų, lygiagrečiai su šlapimtakiais, tęsiasi pora sėklatakių, atsiveriančių į kloaką. Daugelis paukščių patinų neturi kopuliacijos organų ir kopuliuojant sėkla perduodama tiesiog iš patino kloakos į patelės kloaką. Patelių funkcionuoja tik kairioji kiaušidė ir kairysis kiaušintakis. Todėl patelei lengviau produkuoti stambius kietu kevalu kiaušinius, kurie ilgai būna kiaušintakyje. Kiaušidė šalia inksto, artėjant veisimosi laikotarpiui ji padidėja, nes bręstančiose kiaušialąstėse (oocituose) kaupiasi daug trynio.
Prisitaikymas skraidyti
thumb|150px|Paukščiai gyvena ir inkiluose Paukščiai yra vieninteliai gyvūnai su plunksnomis, kurios išlaiko kūno šilumą ir yra reikšmingos skraidymui. Paukščių sugebėjimas skraidyti priklauso nuo jų sparnų formos. Sparnai išlenkti galuose ir plokšti prie pagrindo. Tokia forma vadinama aerodinaminiu paviršiumi. Lėktuvų sparnai yra tokios pat konstrukcijos. Paukščiui skrendant, oras srūva virš sparno galo. Jis srūva gana greitai, todėl sparną slegia nestipriai. Oras po sparnu spaudžia daug stipriau. Jis kelia sparną aukštyn, atsiranda taip vadinama keliamoji jėga, todėl paukštis išsilaiko ore. Paukščių kaulai tuščiaviduriai, todėl lengvi. Didžiulis paukščių krūtinkaulis laiko stiprius plasnojamuosius raumenis. Stambių paukščių, tokių kaip erelių, kirų sparnai visą laiką ištiesti. Sklęsti aukštyn ir žemyn jiems padeda kylančios arba besileidžiančios oro srovės.
Dauguma paukščių skrisdami plasnoja sparnais. Taip po sparnais padidėja keliamoji jėga. Kolibriai plevena priešais žiedą, labai greitai judindami sparnus aštuoniukės pavidalo mostais.
Uodegos plunksnos naudojamos vairavimui, pusiausvyrai ir stabdymui. Norėdami sumažinti greitį ir nusileisti, jie padidina sparnų kampą, ir išskleidžia plunksnas. Tada oras praeina pro sparnus ir po jais sumažėja keliamoji jėga.
Sparnų plunksnos didžiausios. Kartą, ar du kartus per metus jos iškrenta ir išdygsta naujos. Jos padeda paukščiui skristi. Dauguma paukščių keičia tik kelias plunksnas, kad galėtų skraidyti.
Veisimasis
thumb|right|[[Didžioji antis|Didžiosios anties patinas veisimosi periodu]] Veisimasis gerokai sudėtingesnis nei roplių. Paukščiai krauna lizdus, perėdami gina juos nuo gentainių ar įspėja juos čiulbėjimu. Lizdai būna labai įvairūs – nuo duobutės ant žemės iki didžiulio šakų raizginio medžio viršūnėje. Kiaušinius šildo kūnu, todėl gemalai vystosi greitai. Išsiritusius jauniklius tėvai globoja, maitina ir gina nuo priešų.
Daugeliui paukščių rūšių būdingas lytinis dimorfizmas. Dažniausiai patinai būna už pateles stambesni, ryškesnių spalvų, turi geriau išsivysčiusį balso aparatą. Vienų paukščių patinai būna spalvingi visą laiką (vištinių, juodagalvės sniegenos), kitų pakeičia plunksnų dangą ir tampa spalvingesni tik veisimosi periodu, o vėliau apdaras tampa kuklesnis (ančių, gaiduko, rojaus paukščių). Kai kurių sakalinių paukščių ir kitų patinai būna smulkesni už pateles. Kitų paukščių patinai ir patelės išoriškai nesiskiria (pingvinų, audrapaukščių, pelėdų, varninių).
Paukščiams veisimosi periodo pradžioje būdingos tuoktuvės. Tuo metu patinai bando patraukti patelių dėmesį neįprastomis pozomis, judesiais bei skrydžiais, pašiauštomis plunksnomis, skleidžiamais ypatingais garsais. Kiekvienos rūšies tuoktuvės yra specifinės. Sudėtingiausios būna poligaminių paukščių. Per tuoktuves įvyksta kopuliacija.