cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vokiečių ordino valstybė
Istorija
Vokiečių ordino valstybinis darinys egzistavo Kulmo žemėje nuo 1230 m. Vokiečių ordino valstybė faktiškai įkurta po užkariavimų Prūsijoje, kai 1309 m. Soldino taika markgrafas Valdemaras Brandenburgietis už 10 000 markių pardavė savo teises į Dancigą, o ordino sostinė buvo perkelta iš Venecijos į Marienburgą. thumb|left|Vokiečių ordino valstybė 1260 m. 1346 m. Vokiečių ordinas iš Danijos įsigijo Šiaurės Estiją ir perdavė ją valdyti Livonijos ordinui. Valdant didžiajam magistrui Vinrichui fon Kniprodei (1351–1382 m.) valstybė įgijo didžiausią galią, netgi buvo privertusi Lietuvos Didžiąją Kunigaikštiją ir jos valdovus 1382 m. Jogailą ir 1384 m. Vytautą atsisakyti teisių į Žemaitiją. 1409 m. Žemaičių sukilimas davė dingstį kryžiuočių lemiamam karui su Lietuvos Didžiaja Kunigaikštija ir Lenkija.
Kryžiuočiams 1410 m. pralaimėjus Žalgirio mūšį valstybę užgriuvo didžiulių kontribucijų našta, teko didinti mokesčius, todėl 1440 m. 53 smulkieji dvarininkai ir 19 miestų, tarp jų – Dancigas, Elbingas ir Torunė, įėję į Hanzos sąjungą, įkūrė Prūsijos konfederaciją, siekdami nusikratyti Vokiečių ordino valdžios. 1454 m. prasidėjus Prūsų sąjungos inspiruotam sukilimui, kilo Trylikos metų karas, pasibaigęs Vokiečių ordino sutriuškinimu. Konfederacijos miestai, taip pat ir Marienburgas, pagal Antrąją Torunės taiką atiteko Lenkijos karalystei kaip jos provincija Karališkoji Prūsija. Vokiečių ordino valstybės sostine tapo Karaliaučius. thumb|left|500px|Vokiečių ordino valstybės sostinė Marienburgas 1525 m. Vokiečių ordino didysis magistras Albrechtas Brandenburgietis kartu su visa Ordino valstybe priėmė liuteronų tikėjimą ir įkūrė pasaulietišką Prūsijos kunigaikštystę.
Valdymas
Valstybės galva – Vokiečių ordino didysis magistras asmeniškai per savo administraciją kontroliavo visą Prūsiją. Didysis magistras taip pat buvo Marienburgo pilies komendantas ir ordino iždininkas. Jis taip pat buvo Hanzos Lygos narys, gaudamas dalį Lygos muitų mokesčių. XIII–XV a. Vokiečių ordino valstybėje buvo 20-25 komtūrijos, stambesni administraciniai teritoriniai vienetai – ir smulkesnės fogtilijos, kurias valdė fogtai.
Krakovskio akmuo
Krakovskio akmuo arba Kraskovskio akmuo – stambus riedulys Trakų rajono savivaldybėje, saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Užugirio kaime, Bokšto g. 22 (Trakų sen.). Pasiekiamas kelyje pasukus iš kryžkelės ties Bražuolės gyvenvietės šiauriniu pakraščiu į rytus, į kelią, pažymėtą kaip Bokšto gatve (ant kalvos stovi aukštas vandentiekio bokštas), pavažiuoti apie 500 m ir ties nr. 6 pasukti į kairę įkalnėn, dar pavažiuoti apie 300 m, iki užtvaro su užrašu „Privati valda“. Praėjus tiesiai, pasukus dešiniau tarp dviejų sodybų, atsiveria nedirbamas laukas. Akmuo guli šalia nedidelės lauko rūsio pašiūrės. Vietovė banguota, netoliese stovi pavienės senos kaimo sodybos. 2023 m. vasarą riedulys informacinėmis nuorodomis nebuvo pažymėtas, lankymui nepritaikytas, sunkiai pastebimas.
Krakovskio akmuo paskelbtas saugomu 1964 m. Jo matmenys – 2,75 x 2,1 x 1,2 m. Tarp Lietuvos geologijos tarnybos pateikiamų duomenų nurodyta riedulio sudėtis – biotitinis plagiogranitogneisas. Trakų rajono savivaldybės tarybos 2022 m. gruodžio 15 d. sprendimu Nr. S1E-214 nustatytos paminklinio akmens teritorijos ribos.
Merseburgo marka
965 m. Geras mirė, ir jo suformuota Gero marka buvo padalinta į penkias markas, kurių viena vėl vadinosi Merseburgo marka. Šią Merseburgo marką valdė Giunteris (Gunther). Giunteriui 982 m. mirus Merseburgo marka buvo prijungta prie Meiseno markos.
Malaizijos vyrų futbolo rinktinė
Malaizijos vyrų futbolo rinktinė – Malaizijai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Malaizijos futbolo asociacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 3 žemyno čempionatuose.
581 m.
581 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
SMB
SMB (iš ) – IBM ir Microsoft sukurta tinklinė failų sistema bei tinklo protokolas, naudojama Windows kompiuterių tinkluose. Dažniausiai naudojama kartu su NetBIOS tinklo protokolu, naujesnės SMB versijos (pradedant Windows 2000) gali dirbti ir su TCP/IP. UNIX bei Linux sistemose SMB protokolą ir failų sistemą palaiko pagal GNU licenciją platinamas Samba paketas. Yra ir kelios komercinės SMB realizacijos.
Berznyko valsčius
Berznyko valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Valsčiaus centras – Berznykas.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Seinų apskričiai, Suvalkų gubernijai.
Tautinė ir religinė sudėtis
Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą valsčiuje gyveno 3 272 gyventojai, kurių tautinė sudėtis atrodė taip:
Gedgaudai
Gedgaudai – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės bajorų giminė, turėjusi didelę įtaką nuo XIV a. pabaigos iki XV a. vidurio.
Berznyko valsčius
Tautinė ir religinė sudėtis
Religinė sudėtis atrodė taip:
Gedgaudai
Istorija
Manoma, kad buvo kilusi iš Lietuvos kunigaikščio Skirmanto sūnaus Gailigino (kiti vardo variantai Giliginas, Gilginas). Kiti netiesioginiai duomenys leistų spėti, jog giminės pradininkas galėjo būti Gedimino sūnus Manvydas. Pirmasis žinomas giminės atstovas Jurgis Gedgaudas, dalyvaudamas derybose su Žemaitijos vaitu, vėliau Vokiečių ordino didžiuoju magistru Mykolu Kiuchmeisteriu yra įvardijęs save kaip Gediminaitį, Vaitiekaus Manvydo brolį. Jurgis Gedgaudas žinomas kaip Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaro maršalka, vėliau Vilniaus vaivada, pastatęs mūrines Trakų ir Vilniaus pilis, Skirsnemunės pilies ir Gelgaudiškio dvaro įkūrėjas. Jo sūnus Petras Simonas Gedgaudaitis buvo Vilniaus kaštelionas.
Berznyko valsčius
Tautinė ir religinė sudėtis
1888 m.:
Gedgaudai
Istorija
Kažkuris Gedgaudas buvo vieno žymiausių Jogailos ir Vytauto laikų didikų Mingailos tėvas. Mingaila buvo Ašmenos, nuo 1412 m. Veliuonos seniūnas, pirmasis Vilniaus kaštelionas, kai kurių rusų metraščių net vadinamas Algirdaičiu. 1413 m. Horodlėje jis gavo Sirokomlės herbą. Šis herbas – tai Abdanko herbo, kurį tais pačiais metais Petras iš Vidavos ir Jokūbas iš Rogožnos suteikė Goštautams, atmaina. Reiškia, kad abi šeimos galėjo turėti giminystės ryšių, tuo labiau, kad jas siejo ir bendros valdos – Dieveniškės, Veliuona, Skirsnemunė, Gelgaudiškis. Šiuo herbu vėliau žymėjosi Bulhakai, Gucevičiai, Sirokomlės, netgi Bogdanas Chmelnickis. Ordino magistro iždo knygose 1407 m. Mingaila vadintas „žemaičių vyresniuoju“ (Migal, der aldste Samaythen)
Žemaičių didikas Petras Gedgaudas 1441 m., po žemaičių sukilimo prieš Lietuvos didijį kunigaikštį, abiejų pusių sutarimu trumpai buvo Žemaitijos, 1446–1453 – Skirsnemunės seniūnas. Vėliau Gedgaudai didesnio vaidmens Lietuvos valstybėje nebevaidino. Žymiausias iš vėlesnių giminės atstovų – Mamertas Gedgaudas, 1863 m. sukilimo dalyvis.
Kastytis Juozas Dundulis
Biografija
1964 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972–1976 m. mokėsi Leningrado kalnakasybos instituto aspirantūroje. 1976 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.
1963–1970 m. dirbo Vilniaus hidrogeologijos ekspedicijoje, 1971–1980 m. – Inžinerinių tyrinėjimų institute. Nuo 1980 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1993–2006 m. Hidrogeologijos ir inžinerinės geologijos katedros vedėjas; nuo 2002 m. profesorius.
Nuo 1997 m. Tarpžinybinės inžinerinės geologijos ir aplinkos asociacijos Lietuvos nacionalinės grupės pirmininkas, nuo 1991 m. Tarptautinės gruntų mechanikos ir geotechnikos inžinerijos sąjungos, nuo 1999 m. Europos normų tarybos technikos komiteto narys.
Mokslinė veikla
Svarbiausios tyrimų kryptys – regioninė inžinerinė geologija, gruntų geotechnikos savybės, inžinerinės geologijos tyrimų metodologija. Nustatė įvairių genetinių atmainų ir amžiaus smėlių formavimosi pagrindinius dėsningumus, jų bendrumą ir ypatybes, įvertino statinio ir pagrindo sąveiką.
Delčevas
Delčevas – miestas rytų Makedonijoje, kalnuotoje vietovėje. Išvystyta žemės ūkio, tekstilės, tabako pramonė.
Pavadinimo kilmė
Osmanų sultonas viduramžiais buvo atvykęs į miestą ir daug krikščionių atverė į islamą, todėl gyvenvietė pavadinta Sultanija. Tačiau kadangi vietos musulmonai turkų kalbos nemokėjo, jie išvertė vardą į Carevo Selo („caro kaimas“). 1950 m. miestelis pervadintas Delčevu makedonų revoliucionieriaus G. Delčevo (1872–1903) garbei.
Šnekainys
Šnekainys arba Poberežjė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dolgorukovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Snōkainīs prūsiškos kilmės. 1414 m. minimi Snokayn. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Slavskojės apylinkės kaimas. 1946 m. prijungti Naujieji Šnekainys (Neu Schnakeinen) ir Aukštieji Šnekainys (Hoch Schnakeinen), 1993 m. – Grigorjevas ir Sidorovas.
Produkcija (ekologija)
Produkcija - ekologijoje ekosistemos produkcija yra ekosistemos sukurta biomasė. Paprastai skaičiuojama per laiko vienetą (valandą, parą, metus) sukurta produkcija. Produkcijos gaminimo sparta ekosistemos ploto vienete paprastai vadinamas produktyvumu.
Pauliukų apylinkė
Pauliukų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Produkcija (ekologija)
Skiriamos pirminė ir antrinė produkcijos.
Pirminė produkcija
Pirminė produkcija yra ekosistemos autotrofų (gamintojų) pagaminta biomasė, paprastai išmatuota per tam tikrą laiko tarpą.
Pauliukų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šėtos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. Panaikinta iki 1954 m.
Produkcija (ekologija)
Pirminė produkcija
Dalį pirminės produkcijos sunaudoja (panaudoja energijos gavybai) patys autotrofai, todėl visa per laiko vienetą pagaminta produkcija vadinama bendrąja pirmine produkcija (, GPP).
Autotrofų nesunaudota ir ekosistemoje besikaupianti produkcijos dalis vadinama grynąja pirmine produkcija (, NPP). Žmonės ir kiti gyvūnai savo poreikiams tenkinti gali panaudoti tik grynąją produkciją.
Skirtumas tarp bendrosios ir grynosios pirminių produkcijų yra autotrofų energijos gavybai sunaudota biomasė.
Antrinė produkcija
Iš tiesų grynoji pirminė produkcija ekosistemoje irgi kaupiasi lėtai, nes dalį jos sunaudoja konsumentai (kitaip dar vartotojai - gyvūnai, grybai, bakterijos). Konsumentų sukaupta biomasė vadinama antrine produkcija.
Strešenis
Strešenis – centrinės Moldavijos miestas, 23 km į šiaurės vakarus nuo Kišiniovo, Strešenio rajono centras. Miestui priklauso ir Fegurenio kaimas. Netoli miesto yra dirbtinis Gidigičio tvenkinys.
thumb|left|180px|355 m aukščio Strešenio TV antena (1984-1985 m.)
Dabar Strešenis garsus vynais. Strešenio vynuogynas yra 12 km į vakarus nuo Kišiniovo, garsėja baltaisiais putojančiais vynais. Kiek šiauriau yra Romaneščio vyno fabrikas, vienas didžiausių Moldavijoje, o anksčiau – vienas žinomiausių TSRS, garsėjantis Bordeaux tipo raudonuoju vynu.
Istorija
Viena legenda aiškina, kad miesto pavadinimas kilęs iš būdvardžio 'baisus; gasdinantis', nes anksčiau šis regionas buvo apaugęs neįžengiamu mišku.
Besarabijos gubernijos laikais Strešenis buvo Kišiniovo apskrities dalis. XIX a. pabaigoje jame gyveno apie 3 tūkst. gyventojų, daug jų buvo rezešai.
Tarybinės Moldavijos laikais Strešenyje veikė kojinių fabrikas, statybinių medžiagų gamykla, kitos įmonės. 1975 m. mieste gyveno 14,1 tūkst. gyventojų.
Aleksejus Bestuževas-Riuminas
thumb|Aleksejus Bestuževas-Riuminas Aleksejus Bestuževas-Riuminas (, 1693 m. birželio 1 d. Maskva – 1766 m. balandžio 21 d. Sankt Peterburgas) – Rusijos imperijos valstybės veikėjas. Nuo 1742 m. grafas, nuo 1762 m. generolas feldmaršalas.
Biografija
Kartu su broliu buvo auklėjamas užsienyje. 1712 m. su Rusijos delegacija dalyvavo Utrechto kongrese. Po to Petras I jam leido tęsti tarnybą pas Hanoverio kurfiurstą, kuris jam suteikė kamer – junkerio titulą. Kurfiurstui tapus Britanijos karaliumi Jurgiu I, tapo jo pasiuntiniu. 1718 m. atšauktas į Rusiją ir paskirtas našlaujančios Kuršo hercogienės Anos Ivanovnos oberkamer junkeriu. 1720–1740 m. diplomatas Danijoje, nuo 1734 m. pasiuntinys. 1740 m. slaptasis patarėjas, o nuo 1740 m. kovo 25 d. tikrasis slaptasis patarėjas, ministrų kabineto narys. 1740 m. mirė imperatorė Ana Ivanovna, o lapkričio 8 d. buvo nuverstas ir jo globėjas Ernstas Bironas. Bestuževas-Riuminas apkaltintas valstybės perversmo rengimu ir uždarytas į Šliselburgo tvirtovę. Nors kaltinimų ir išsigynė, bet neteko pareigų.
Sostą perėmusi imperatorė Jelizaveta 1741 m. jį paskyrė vicekancleriu, senatoriumi, paštų direktoriumi, nuo 1744 m. didysis kancleris. Iki 1758 m. vadovavo Rusijos užsienio politikai. 1742 m. su Didžiąja Britanija ir 1746 m. su Austrija sudarė sutartis, nukreiptas prieš Prancūziją ir Prūsiją. Vėliau priešinosi Rusijos suartėjimui su Prancūzija ir dalyvavimui Septynerių metų kare (1756–1763 m.) Apkaltintas būsimosios imperatorės Jekaterinos II rėmimu, 1758 m. nuteistas mirti, bet nuosprendis buvo pakeistas tremtimi. Po 1762 m. perversmo atgavo teises ir titulus, bet ne politinę įtaką.
Bjelle ir PERU
Bjelle ir PERU – Lietuvos grupė, kurią sudaro Bjelle (vokalas ir gitara), Rūta Balčiūtė (violončelė), Evaldas Petkus (violončelė). Grupė išgarsėjo 2010 m. dalyvaudama muzikiniame realybės šou „Lietuvos talentai“ ir ten užėmusi antrąją vietą.
Istorija
Bjelle ir PERU debiutavo 2010 m. „Lietuvos talentų“ 2-ojo sezono atrankoje atlikę grupės vokalistės Bjelle sukurtą dainą „Brolužis“. Po šio pasirodymo Bjelle ir PERU išgarsėjo visoje šalyje ir jau buvo laikomi vienais konkurso favoritų. Lengvai patekę į pusfinalį, grupė ten atliko kiek kitokią nei pirmoji dainą „Aš būsiu čia“ bei užėmė pirmą vietą ir žiūrovų sprendimu pateko į finalą. Konkurso finale, kuris vyko 2011 m. sausio 16 d., Bjelle ir PERU vėl atliko didelio populiarumo sulaukusią patriotinę dainą „Brolužis“, į savo pasirodymą įtraukdami būgnus. Žiūrovų balsavime surinkę 4629 balsus, grupė užėmė antrą vietą.
2011 m. pradžioje Bjelle ir PERU dalyvavo apdovanojimų „Vaikų Balsas 2011“ atrankoje ir pateko tarp trijų nominantų į vaikų metų grupės apdovanojimą, o kolektyvo daina „Brolužis“ buvo nominuota vaikų metų dainos kategorijoje. Tačiau konkurso finale grupė nelaimėjo nei vieno iš šių apdovanojimų. 2012 m. pradžioje M.A.M.A. apdovanojimuose 2011 kolektyvas buvo nominuotas metų debiuto kategorijoje.
Šangų dinastija
Šangų dinastija – pirmoji istorinė Kinijos dinastija. Tradiciškai manoma, kad ji valdė apie 1600–1046 m. pr. m. e. Šangų dinastija į valdžią atėjo po legendinės Sia dinastijos, po jos ėmė valdyti Džou dinastija. Vėlyvasis Šangų laikotarpis vadinamas Inas. Tuo metu dinastijos sostinė buvo netoli dabartinio Anjango.
Adelė Daunoravičiūtė
Biografija
Dalyvavo prof. Petro Geniušo, W. Groppenbergerio, K. Knorre, V. Slobodian, doc. Albinos Šikšniūtės, Zbignevo Ibelhaupto, Jurgio Karnavičiaus, V. Nosina, E. Tkach, A. Grigoryan fortepijono aukšto meistriškumo kursuose. 2010 m. – „Naujosios muzikos kartos“ vasaros festivalio ir akademijos atvirose ir individualiose meistriškumo pamokose pas A. Grynyuką, I. Lovchinsky, M. Kultyshev ir K. Uinską, 2014 m. – prof. Aleksandro Puliajevo meistriškumo kursuose.
Šangų dinastija
Kultūra
thumb|left|Šang teritorija Apie Šangą daugiausiai sužinome iš radinių: bronzos dirbinių bei būrimo kaulų. Iš Ino laikotarpio išliko rašytinių šaltinių, kuriuose randama žinių apie to meto politiką, ekonomiką, kultūrą, religiją, geografiją, astronomiją, meną, mediciną.
582 m.
582 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Berklainių pilkapynas
Berklainių pilkapynas – pilkapynas Pasvalio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Berklainių kaimo, Daujėnų seniūnija, Orijos kairiajame krante, 0,3 km į pietvakarius nuo jos ir Paršupio santakos, 1,2 km į pietryčius nuo Daujėnų Švč. Jėzaus Vardo bažnyčios, 0,2 km į šiaurės rytus nuo kelio Smilgiai-Porijai.
Šangų dinastija
Kultūra
Aristokratija gyvendavo aptvertuose miestuose, turėjo kovos vežimus. Ją išlaikė valstietija – tai rodo, kad visuomenė buvo jau gana stratifikuota.
Šangų astronomai atrado Marsą, įvairių kometų. Sukurta daug muzikos instrumentų.
Berklainių pilkapynas
Pilkapynas
Pilkapyne yra kaimo kapinaitės, vakarinėje dalyje – sodyba. Išliko du apardyti pilkapiai kapinaitėse ir vienas prie sodybos. Šį 1970 m. tyrė Vilniaus pedagoginio instituto archeologai (vadovas Mykolas Michelbertas). 1,1 m aukščio ir 8,5–9 m skersmens sampilo pakraščiuose aptiktas akmenų vainikas, viduryje yra palaidoti 8 nedeginti mirusieji su III a. – VI a. įkapėmis bei degėsių ir anglių sluoksnis. Rasta geležinių įmovinių ietigalių, siauraašmenių pentinių ir įmovinių kirvių, žalvarinių apgalvių įvijų. Prie pilkapio rasti du XVI a. – XVII a. kapai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Šangų dinastija
Kultūra
Svarbi Šangų laikotarpio naujovė – bronza ir gaminiai iš jos. Bronziniai indai naudoti aukojimuose. Ritualiniai indai dažnai būdavo puošti taotie kaukėmis. Vėlyvajam Šangų būdingas dekoravimas simetriškomis gyvūnų figūromis.
Šangų religija buvo šamanistinio pobūdžio. Stiprus protėvių kultas. Svarbiausi aukojimai būdavo susiję su mirusiais valdovais. Hierarchijos viršūnėje buvo Šangdi – „aukščiausiasis protėvis“, su kuriuo bendrauti teisę turėjo tik valdovas. Ritualai neapsieidavo ir be kruvinų aukų. Kartu su valdovu būdavo palaidojami ir šimtai jo valdinių (galbūt vergų).
Vienas iš svarbiausių šaltinių, suteikiančių žinių apie šį periodą, yra būrimo kaulai, pirmąkart iškasti 1899 m. Toks būrimas vadinamas skapulomantija. Gyvūno kaulas, dažniausiai jaučio ar beždžionės (bet niekada katės ir šuns) mentė, pakaitintas įskildavo. Šventikas įskilimus interpretuodavo kaip atsakymą į klausimą, kuris būdavo prieš tai užrašomas ant to paties kaulo. Atsakymas taip pat būdavo užrašomas. Tai – seniausi turimi kinų rašto pavyzdžiai. Iki būrimo kaulus atrandant mokslininkams, jie buvo pardavinėjami kaip drakonų kaulai ir naudojami vaistams.
Valdovai
Šangų dinastiją įkūrė maištininkas, nuvertęs paskutinį Sia valdovą. Pasak Shiji, Šangų sostinių buvo septynios. „In“ vadinamas paskutiniosios sostinės laikotarpis (sostinė perkelta valdant Pangengui). Jis laikomas išskirtinio klestėjimo metu. Šangų dinastija valdė didelę šiaurinės Kinijos teritoriją, nuolat vykdavo karai su kaimyninėmis gyvenvietėmis bei klajokliais iš Vidurinės Azijos stepių. Paskutinis In valdovas nusižudė, kai jo armiją nugalėjo Džou kariuomenė. Pasak legendų, prie Džou prisijungė išdavikai iš Šangų armijos. Žlugus Inui, likę klano nariai pasikeitė pavardę iš buvusios Dzi į tą, kuria vadinosi jų žlugusi dinastija – Inas. Klanas išliko ir net tarnavo naujajai Džou dinastijai. thumb|right|Šang laikotarpio ritualinis bronzinis indas, XIII a. pr. m. e.
Pašiaušiukas
Pašiaušiukas – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje.
Aukštrakiai
Aukštrakiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Šimkaičių, 4 km į šiaurės rytus nuo Vadžgirio, kairiajame Šaltuonos krante.
Ilgelis (Zarasų r., Imbrado sen.)
Ilgelis arba Ilžikis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Imbrado seniūnijoje, apie 4,5 km į šiaurės rytus nuo Imbrado, 3 km į pietvakarius nuo Stelmužės. Ilgis pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi 1,82 km, plotis iki 0,35 km. Altitudė 158,1 m. Gylis iki 7,4 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Kranto linija labai vingiuota, daug nedidelių įlankų ir kyšulių. Krantai daugiausia žemi, pietvakariuose – aukšti. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Atabradas siauras, smėlingas. Tankiai veši nendrės, ajerai, ežero galuose daug plūduriuojančių augalų – plūdžių, lūgnių. Dugną dengia sapropelingas molis, o vakariniame gale – dumblingas molis. Rytinėje ir šiaurinėje pakrantėse daugiausia auga miškeliai, kitose - plyti pievos. Į Ilgelį suteka keliolika upelių, rytuose išteka S-1 upelis link Stelmužės upelio (Lukštos upės baseinas). Ežeras priklauso Dauguvos baseinui.
Ežero pakrantėje įsikūrę Grybinės, Ramumos ir Ragaukos kaimai.
Tiuringija
Vartburgo pilis, Klasikinis Veimaras ir Bauhauso objektai Veimare yra įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Tiuringiją apgyvendino tiuringai apie 300 m., frankai užėmė šias sritis VI a.
Tiuringija tapo landgrafyste 1130 m. Išmirus Liudovingams 1247 m. įvyko Tiuringijos įpėdinystės karas (1247–1264 m.). Vakarinė Tiuringijos dalis tapo nepriklausoma kaip Hesenas ir niekada negrįžo Tiuringijai. Likusi šalies dalis atiteko Vetinų dinastijai, kuri valdė gretimą Meiseno margafystę, kuri vėliau tapo Saksonijos karalystės branduoliu. 1485 m. skilus Vetinams Tiuringija atiteko vyresniajai Ernestinų atšakai ir buvo padalinta į smulkesnes valstybes, nes Saksonijoje buvo paprotys palikimą padalinti visiems sūnums. Tarp tų saksoniškų grafysčių buvo Sakse-Veimaras, Sakse-Eisenachas, Sakse-Jena, Sakse-Meiningenas, Sakse-Altenburgas, Sakse-Koburgas ir Sakse-Gota. Tiuringija tapo geografine sąvoka. thumb|left|200px|Tiuringija XVII a. viduryje (Thuringia Landgraviatus) Tiuringija priėmė Reformaciją. Katalikybė panaikinta 1520 m., katalikų bažnyčios ir vienuolynai sugriauti, kunigai išvyti, ypač per Vokietijos valstiečių karą 1525 m. Miūlhauzene ir kitur daug pasekėjų surado anabaptistai. Miulhauzene veikė anabaptistų nepacifistinės atšakos atstovas Tomas Miunceris. Tiuringijoje katalikybė išliko tik Eichsfelde, kurį valdė Mainco arkivyskupas, ir Erfurte.
Tiuringija nuo 1806 m. priklausė Napoleono Reino konfederacijai. Vienos kongresas 1814 m. patvirtino Napoleono laikų permainas Tiuringijoje ir jos valstybės buvo įtrauktos į Vokiečių konfederaciją. Dalis Tiuringijos teritorijos atiteko Prūsijai, kuri jas valdė Saksonijos provincijos sudėtyje. 1871 m. suvienijus Vokietiją, Tiuringija tapo Vokietijos imperijos dalimi. 1920 m. mažos Tiuringijos kunigaikštystės buvo sujungtos į vieną Tiuringiją. Tik Sakse-Koburgas balsavo už prisijungimą prie Bavarijos. Veimaras tapo nauja Tiuringijos sostine.
1945 m. Tiuringiją trumpai valdė amerikiečiai, po to ji atiteko sovietams, kurie ją sujungė su Prūsijos Saksonija. Erfurtas tapo Tiuringijos sostine.
1952 m. Vokietijos Demokratinė Respublika panaikino žemes ir sukūrė rajonus. Tiuringija buvo padalinta į 3 rajonus (Erfurtas, Gera ir Suhlas).
Tiuringijos žemė buvo atkurta po Vokietijos suvienijimo 1990 m.
Mediana
Statistikoje mediana  – tai požymio reikšmė, kuri dalija variacinę eilutę, populiaciją ar tikimybinį pasiskirstymą į dvi lygias dalis. Pusė populiacijos turi reikšmes, mažesnes ar lygias medianai, kita pusė turi didesnes ar lygias medianai.
Boleno rombapitonis
Boleno rombapitonis (Morelia boeleni) – pitoninių (Pythonidae) šeimos smauglys.
Mediana
Norint rasti baigtinės skaičių aibės medianą, reikia surikiuoti skaičius iš eilės pagal dydį ir pasirinkti vidurinį. Pavyzdžiui, jei yra 5 žmonės, kurių amžiai yra 2 m., 9 m., 10 m., 39 m. ir 45 m., jų amžiaus mediana yra 10 metų. Jei aibėje yra lyginis skaičius elementų, atsiranda neapibrėžtumas ties kuria vieta dalinti seką – prieš vidurinįjį elementą ar po jo. Šiuo atveju mediana pasirenkama reikšmė, lygi dviejų vidurinių reikšmių vidurkiui. Pavyzdžiui, jei yra keturi žmonės, kurių mėnesiniai atlyginimai yra 800 €, 1000 €, 1300 € ir 3000 €, jų mėnesinių atlyginimų mediana yra
COBOL
COBOL – programavimo kalba, sukurta 1959-1960 metais daugiausiai finansinių uždavinių sprendimui.
Nemakščiai
Nemakščiai – miestelis Raseinių rajono savivaldybėje, tarp Žemaičių plento ir automagistralės, vidury ruožo Viduklė–Kryžkalnis. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos (Pietų ir Šiaurės). Stovi Nemakščių Švč. Trejybės bažnyčia (nuo 1942 m.), veikia Nemakščių Martyno Mažvydo vidurinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-60040).
COBOL
Kalbos specifikacija pradėta kurti 1959 metų gegužės mėnesį, patvirtinta 1960 metų sausį. Per pusę metų buvo sukurtos priemonės programavimui šia kalba, kuria parašytos programos vis dar naudojamos kai kuriose finansinėse institucijose.
Mediana
Skirtingai nuo vidurkio mediana mažai jautri itin didelėms ar labai mažoms reikšmėms. Pavyzdžiui, reikšmių 1,2,3,4,5 mediana lygi 3. Tam pačiam skaičiui lygi ir aibės 1, 2, 3, 4, 500 mediana, kur 500 būtų aiškiai nepritinkanti reikšmė – gal klaidingai išmatuota, gal ne tais vienetais užrašyta. Tuo tarpu vidurkis nuo šios neįprastos reikšmės labai pasikeičia. Skirtingai nuo modos, visada yra tik viena medianos reikšmė.
Nemakščiai
Etimologija
miniatiūra|left|Ženklas „Nemakščiai. 630“
Mediana
Modos, medianos ir vidurkio palyginimas
Tvarkant duomenų imtį, kartais panaudojamas Medianos filtras.
Nemakščiai
Etimologija
Nemakščiai – tikriausiai vandenvardinis vietovardis, kildinamas iš buvusio ežero vardo Nemakšta ar Nemakštas (istorijos šaltiniuose slaviškai rašomo Nemokšta). Šis ežeras minimas XVI a.
Liaudies etimologija mena padavimą, kad senovėje dabartinių Nemakščių vietoje augusi didžiulė giria, o prie jos stovėjęs namas, kuriame veikusi smuklė. Tą namą vietos gyventojai Namūkščiu vadinę. Laikui einant, apie jį pradėjęs formuotis kaimas, išaugęs į bažnytkaimį. Jį pagal pirmąjį čia stovėjusį namą Namokščiais imta vadinti, vėliau – Nemakščiais.
Istorija
1386 m. Nemakščių vietovė (Nemaxte) paminėta kryžiuočių karo kelių aprašyme. Jame nurodoma, kad prie Nemakščių yra didelis ežeras ir Šventasis miškas.
1590 m. rašytiniuose šaltiniuose paminėtas Nemakščių miestelis. Apie 1590 m. čia pastatyta Romos katalikų koplyčia. Laikyti pamaldų į Nemakščius atvykdavo kunigas iš Viduklės. XVI a. Nemakščių dvaras ir miestelis priklausė Viduklės pavietui. Nemakščiai buvo valsčiaus centras, čia vykdavo turgūs. 1636 m. Nemakščiuose pirmąją katalikų bažnyčią pastatė žemaičių seniūnas Jeronimas Valavičius. Ji buvo medinė. Tais metais įkurta ir parapija, parapinė mokykla. Šią bažnyčią karalius Vladislovas Vaza aprūpino žeme ir kitais turtais.
1724 m. Nemakščiams suteiktos prekybinės privilegijos. 1773 m. Nemakščių parapinėje mokykloje buvo 53 mokiniai. 1724 m. karalius Augustas II Nemakščiams suteikė privilegiją rengti savaitinius turgus. 1768 m. Stanislovas Augustas Nemakščiams suteikė teisę rengti savaitinius turgus ir metinius prekymečius. Turgūs čia vykdavo per Šv. Juozapą, Šv. Jurgį, Švč. Trejybės šventę, per Šv. Baltramiejų, Šv. Simoną Judą. Žvirzdėje, kuri yra apie 2 km nuo Nemakščių, per Šv. Simoną vykdavo didžiuliai ožkų turgūs. Apie 1780 m. vietoje sudegusios bažnyčios pastatyta nauja. Statyba rūpinosi kunigas Počuipis. Ši bažnyčia sudegė 1814 m. Nuo 1785 m. Nemakščiuose buvo rengiami savaitiniai turgūs ir penki prekymečiai per metus.
1812 m. Nemakščius ir jų apylinkes nusiaubė Napoleono kariuomenė. 1826 m. klebono J. Stželeckio rūpesčiu Nemakščių katalikų bažnyčia atstatyta. 1831 m. Nemakščių apylinkėse siautė choleros epidemija, kurios metu ypač daug numirė žydų tautybės žmonių. 1831 ir 1863 m. Nemakščių valsčiaus gyventojai aktyviai dalyvavo sukilimuose. Jiems pralaimėjus, į Molavėnų ir Griaužų kaimus atkelta nemažai rusų kolonistų. 1841 m. Nemakščių parapijoje buvo 2749 gyventojai. 1863 m. sukilėliai sunaikino Nemakščių valsčiaus bylas ir kitus dokumentus. 1863 m. Nemakščiuose pradėjo veikti rusiška mokykla. 1881 m. Nemakščiuose pastatyta nauja bažnyčia (tuo metu ji buvo viena iš didžiausių medinių bažnyčių Žemaitijoje). Prieš Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčios šventorius buvo išpuoštas vertingomis vietos meistrų išdrožtomis medžio skulptūromis. 1897 m. Nemakščiuose buvo 1180 gyventojų. XIX a. miestelis buvo Raseinių apskrityje.
miniatiūra|Lurdas (religija)|Lurdas miniatiūra|Etnografijos muziejus miniatiūra|Sodyba, kur veikia Aštuonračio muziejus
Prieš I pasaulinį karą Nemakščiuose gyveno 1 250 žmonių (iš jų 800 žydų, 200 rusų, 150 vokiečių, 50 lenkų, 50 lietuvių). Vyskupo M. Valančiaus laikais Nemakščiuose veikė mokykla (1853 m. joje mokėsi 11 vaikų). Po 1863 m. ši mokykla reorganizuota į rusišką. 1908 m. gruodžio 27 d. Nemakščiuose surengtas pirmas viešas lietuviškas vakaras. 1909 m. lapkričio 8 d. Nemakščiuose atidaryta, pašventinta lietuviška „Saulės“ skyriaus mokykla. Tais metais ją lankė 60 mokinių. Dar 80 buvo pageidaujančių joje mokytis, bet trūko vietų. 1915 m. vokiečių kariuomenė apšaudė Nemakščių bažnyčią, sugadino vargonus, suardė bokštą, o kiek vėliau išsivežė varpus. Vykstant Pirmajam pasauliniam karui, kunigas J. Janulaitis Nemakščiuose ir jų apylinkėse pradėjo organizuoti lietuviškas mokyklas.
1923 m. Nemakščiuose buvo 113 sodybų, 1018 gyventojų (daugumą iš jų sudarė žydų tautybės žmonės). Tuo metu veikė viena katalikų bažnyčia, 3 žydų sinagogos bei maldos namai, valdžios lėšomis pastatyta pradžios mokykla, žydų pradžios mokykla, katalikų parapinė mokykla, pieninė, bankas, paštas, vaistinė, malūnas, elektros stotelė, keliolika parduotuvių ir kt. Per Antrąjį pasaulinį karą Nemakščiai sunaikinti (nepaliesti liko tik 3 gyvenamieji namai). 1941 m. sudegė ir Nemakščių katalikų bažnyčia, o kartu su ja ir šią bažnyčią, jos šventorių puošusios medžio skulptūros. Po karo nauja medinė bažnytėlė pastatyta kunigo Juozo Ruibio rūpesčiu.
Po Antrojo pasaulinio karo Nemakščiai kolūkio centras. 1959 m. Nemakščiuose buvo 545 gyventojai. Šiuo metu Nemakščiuose gyveno apie 900 žmonių. 2003 m. rugpjūčio mėnesį įregistruota Nemakščių bendruomenės santalka. Bendruomenė siekia vienyti gyventojus sprendžiant kultūros, socialines, ūkines ir kitas problemas. Aktyvios ir Užkalnių, Balčių, Pašešuvio bendruomenės. Nemakščiuose pastatyta nauja šiuolaikinės architektūros bažnyčia (projekto autorius Vytautas Makaraitis). 2005 m. rugpjūčio 1 d. patvirtintas Nemakščių herbas.
Nemakščiuose veikia du muziejai – Etnografijos muziejus (vad. A. Girčys) ir Aštuonračio muziejus – „muziejuks“ (vad. L. Tamulevičius).
Nemakščių kapinės įsikūrusios Smeltynėje, senosios žydų kapinės – prie kelio į Viduklę.
Gyventojai
Viduklės ir Nemakščių šnektą, priklausančią žemaičių raseiniškių tarmei, aprašė V. Vitkauskas („Baltistica“, t. VII(1), 33–35 p.).
Stamfordas (Konektikutas)
Stamfordas – miestas JAV, Konektikuto valstijoje. 122 tūkst. gyventojų (2010 m. duomenys), pagal ši rodiklį miestas yra ketvirtas valstijoje ir aštuntas Naujojoje Anglijoje.
Stamfordas kartu su Bridžporto ir Norvolko miestais sudaro metropolinę zoną, kuri savo ruožtu įeina į Didžiąją Niujorko metropolinę zoną.
Istorija
Iš pradžių vietinių gyventojų ir naujakurių iš Europos gyvenvietė vadinta Rippowam vardu. Vėliau pavadinimas buvo pakeistas į Stamfordą, pagal to paties pavadinimo miestelį Anglijoje, Linkolnšyro grafystėje. Dėl patogios geografinės padėties (miestelis buvo įsikūręs netoli Niujorko) iki XVIII a. buvo plėtojama prekyba jūrų keliais. 1893 m. Stamfordui suteiktos miesto teisės.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Stamfordas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Barakai
Barakai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Paluknio.
Audrius Dubietis
Audrius Dubietis (g. 1964 m. gegužės 2 d. Vilnius) – Lietuvos fizikas, fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1989 m. baigė Vilniaus universitetą. 1996 m. apgynė disertaciją „Galingų pikosekundinių impulsų netiesinė spūda esant tribangei sąveikai“, fizinių mokslų daktaras. Nuo 1989 m. Vilniaus universiteto Lazerinių tyrimų centro Kvantines elektronikos katedros mokslo darbuotojas, nuo 2005 m. vyriausiasis mokslo darbuotojas, nuo 2006 m. profesorius. 2018 m. jam buvo suteiktas Vilniaus universiteto išskirtinio profesoriaus statusas.
Šiuo metu vadovauja Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto Lazerinių tyrimų centro Ultrasparčiosios netiesinės optikos mokslinei grupei.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų kryptys: netiesinė optika, lazerių fizika, atmosferos reiškinių fizika ir optika, astronomija. 1992 m. kartu su G. Jonušausku ir A. Piskarsku pasiūlė faziškai moduliuotų šviesos impulsų parametrinio stiprinimo metodą, kurį diegia svarbiausi itin galingi lazerių centrai (Didžioji Britanija, Japonija, Kinija, Prancūzija, Rusija ir kt.). Išplėtojo šviesos gijų, netiesinių kūginių bangų, impulsinių Beselio pluoštų saviveikos teoriją ir eksperimentinius tyrimus bei praktinį taikymą. Teoriškai ir eksperimentiškai ištyrė lokalizuotųjų šviesos darinių – netiesinių X–bangų savaiminį susidarymą intensyvių šviesos impulsų saviveikos metu. Nagrinėja keturių bangų parametrinę šviesos sąveiką skaidriose izotropinėse terpėse, daugiagijų šviesos pluoštų sklidimą ir jų valdymą. Paskelbė daugiau kaip 90 mokslinių straipsnių (citavimo indeksas viršija 1200). Parašė mokslo populiarinamųjų straipsnių.
Fidžio transportas
Vietinis susisiekimas Fidžio salose gan geras.
Keliai
2002 m. šalyje buvo 3440 km kelių, iš kurių 1692 km buvo grįsti.
Geležinkelių transportas
Privati geležinkelio linija tęsiasi 597 km, daugiausia į cukranendrių plantacijas, ir jų apdirbimo vietas.
Jūrų transportas
Pagrindiniai jūrų uostai salose yra Suva, Lautoka ir Levuka.
Oro transportas
2001 m. salose buvo 21 oro uostas, tačiau tik 3 iš jų turėjo grįstus takus. Tarptautinis oro uostas yra Nadi saloje. Fiji Air tiekia vietinius ir užsakomuosius reisus į kaimynines salas, Australiją, Naujają Zelandiją.
Kardinolų kolegijos dekanas
Kardinolų kolegijos dekanas, kardinolas dekanas – Šventosios Romos katalikų bažnyčios kardinolų susirinkimo, vadinamo Kardinolų kolegija, vadovas. Juo tampa kardinolas vyskupas, kurį išrenka kolegija, patvirtina popiežius. Nesant Kolegijos dekano, šias pareigas užima subdekanas. Rinkimų teisę turi kardinolai iki 80 metų amžiaus.
Kolegijos dekanas negali turėti valdžios kitų kardinolų atžvilgiu, jis yra „pirmas tarp lygių“. Amžiaus cenzas dekanui netaikomas, jis privalo po išrinkimo nuolat gyventi Romoje. Ypatingą svarbą Kardinolų kolegijos dekano pareigos įgyja sedisvakansijos laikotarpiu – tarpuvaldyje iki naujojo Katalikų Bažnyčios vadovo išrinkimo. Šv. Romos Bažnyčios Kamerlengui tradiciškai patvirtinus popiežiaus mirtį, kolegijos vadovas oficialiai informuoja užsienio valstybių diplomatus apie pontifiko mirtį ir sukviečia kardinolus į konklavą. Toliau vadovauja bažnyčios vadovo rinkimo procedūrai, o išrinkus naująjį popiežių, kreipiasi į jį dėl sutikimo eiti šias pareigas ir naujojo vardo pasirinkimo.
Jei konklavos metu Kolegijos dekanui yra virš 80 metų (arba jis negali joje dalyvauti dėl kitų priežasčių), jį konklavoje pavaduoja subdekanas. Jeigu jiems abiem šiuo laikotarpiu yra virš 80 metų – Kolegijos vadovo pareigas atlieka vyriausias pagal paskyrimą kardinolas.
Nuo 2005 m. Kardinolų kolegijai vadovavo dekanas Andželas Sodanas. 2020 m. juo išrinktas Giovanni Battista Re.
583 m.
583 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Purviškė
Purviškė – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Veisiejų, prie Vernijo ežero. Kaimo turizmo sodyba.
Punčolingas
Punčolingas (bot. – ཕུན་ཚོགས་གླིང་) – miestas Butane, Čukchos rajono administracinis centras. Įkurtas šalia Indijos sienos. Šalies prekybinis centras. Tarpvalstybinė prekyba lėmė sėkmingą vietos ekonomiką, todėl Punčolinge įkurta Butano banko būstinė. 2005 m. mieste gyveno 20 537 gyventojai.
Ribą tarp Punčolingo ir Indijos miesto Jaigaono žymi siena su tibetietiško stiliaus vartais, kuriuos saugo Butano armija. Mieste taip pat priimami Nepalo pabėgėliai.
V Europos futbolo čempionatas
V Europos futbolo čempionatas vyko 1976 m. birželio 16-20 dienomis, finalinis čempionato etapas surengtas Jugoslavijoje.
Atrankinės varžybos į šį turnyrą vyko grupėse po 4 komandas. Stipriausia komanda iš kiekvienos grupės pateko į ketvirtfinalį, kurio nugalėtojai pateko į finalinį turnyrą. Finaliniame turnyre žaidė 4 komandos, jo vieta buvo nuspręsta tik paaiškėjus jo dalyvėms.
Atrankos varžybos
Atranka į finalinį turnyrą prasidėjo 1974 metais. Komandos buvo suskirstytos į 8 grupes po 4 komandas. Grupėse kiekviena komanda sužaistavo su kitomis komandomis po 2 kartus (išvykoje ir namie). Už pergalę buvo skiriami 2 taškai, už lygiąsias – 1, už pralaimėjimą – 0. Į ketvirtfinalį pateko pirmąsias vietas kiekvienoje grupėje užėmusios komandos. Ketvirtfinaliai vyko atkrintamųjų varžybų principu.
Finalinis etapas
Finalinis etapas vyko 1976 m. birželio 16–20 d. Jugoslavijoje (Belgradas ir Zagrebas). Iš viso įvyko 4 rungtynės, visose prireikė pratęsimo, o finale pirmą kartą Europos čempionatų istorijoje prireikė baudinių.
Chomontovas
Chomontovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Augustavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Aušgirys
Aušgirys – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Šimkaičių, dešiniajame Sartės krante, prie Bebirvyčio ištakų.
Latvijos rublis
Latvijos rublis – buvusi Latvijos valiuta. Rublis Latvijoje buvo naudojamas 1919–1922 m. ir 1992–1993 m., o po to šalyje buvo įvestas latas.
Šakėnai (Klaipėda)
Šakėnai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 2 km į šiaurę Judrėnų. Šakėnuose veikia Judrėnų miestelio kapinės, stovi kapinių koplyčia, įsikūrusi girininkija.
Stasys Gliaudys
Stasys Gliaudys (gimė 1928 m. gruodžio 15 d. Graužikų dvare, Kelmės valsčius. Mirė 2022 m. balandžio 15 d. ) – Lietuvos pedagogas, gamtininkas, vienas žymiausių Lietuvos lepidopterologų, Šiaulių garbės pilietis.
Biografija
Baigė Graužikų dvaro pradžios mokyklą, 1949 m. – Kelmės gimnaziją, 1954 m. – Lietuvos veterinarijos akademiją, įgydamas zootechniko specialybę. 1960 m. neakivaizdžai baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą.
Dirbo zootechniku, dėstytoju. 1961 m. Šiaulių pedagoginio instituto Biologinės stoties vedėjas. 1974 m. tuometinio Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1996 m. Šiaulių universitetas), Pedagogikos fakulteto dėstytojas. 1975 m. Botanikos sodo įkūrėjas, 2000 m. kūrė Šiaulių universiteto gamtos muziejų, kurio ekspozicijoje yra unikalių eksponatų, kurių neturi kiti šalies zoologijos muziejai.
1988 m. vienas iš Šiaulių kultūros paveldo klubo „Aukuras“ įkūrėjų ir aktyviausių dalyvių, aktyvus Sąjūdžio veikėjas. Tradicija tapo S. Gliaudžio organizuojamos miško atsodinimo talkos tvarkant Varputėnų parką, Bubių piliakalnį, Girinkų kalną, Aukštaitijos nacionalinį parką, Pageluvyje rengiant ekologinį taką. Jis – ilgametis Lietuvos gamtos apsaugos draugijos Šiaulių miesto skyriaus tarybos narys ir konsultantas, Kurtuvėnų regioninio parko „Žaliosios mokyklos“ dėstytojas, Šiaulių trečiojo amžiaus universiteto lektorius.
Mokslinė veikla
Vienas pats, kartais ir su studentais, gamino herbarus, gaudė, rinko vabzdžius, kaupė kitas mokymo ir vaizdines priemones. Taip buvo įkurti botanikos ir zoologijos kabinetai. Drugius pradėjo rinkti kartu su inžinieriumi Petru Motiekaičiu. Daug metų tyrinėjo Lietuvos augalus. Paskelbė daug straipsnių apie žiedadulkes. 1974 m. pradėjo tirti Kurtuvėnų landšaftinio draustinio drugius, kitus vabzdžius. 1978 m. tyrė Vinkšnėnų, dalies Gubernijos miškų naktinius drugius ir nustatė, kad jų esama daugiau nei 300 rūšių. Remiantis šiais tyrimais, Vinkšnėnų miškas buvo paskelbtas entomologiniu draustiniu, dab. – Vijolės entomologinis draustinis.
Tyrė Šiaulių miesto bei priemiesčio paukščius, rado jų 160 rūšių. 1976-1977 m. atliko išsamius Talšos ir Ginkūnų ežerų, garsėjančių paukščiais, tyrimus, kurie tapo svarbiu šaltiniu stebint tolesnius šių ežerų paukščių įvairovės pokyčius.
Iš viso S. Gliaudys yra paskelbęs apie 300 straipsnių.
Velso lyga
Velso lyga – aukščiausia Velso futbolo sistemos pakopa. Nors tai yra aukščiausia Velso futbolo klubų lygą, šeši stipriausi Velso klubai lygoje nežaidžia – Cardiff City, Swansea City, Wrexham FC, Newport County, Merthyr Tydfil FC ir Colwyn Bay FC dalyvauja Anglijos futbolo sistemos įvairiose pakopose.
Lyga sukurta 1992 metais, UEFA reikalaujant atskirti šalių futbolo sistemas – iki tol daugelis Velso klubų žaidė Anglijoje, o Velse nebuvo nė vienų nacionalinių pirmenybių.
Lygoje žaidžiančios 12 komandų, kurios varžosi dėl trijų vietų Europiniuose klubų turnyruose – lygos laimėtojai patenka į UEFA Čempionų lygos atrankinį etapą, antros vietos laimėtojai dalyvauja UEFA taurės varžybose, o trečiosios – UEFA Intertoto taurės varžybose.
Komandos
<...>
Blefaritas
Blefaritas (🇬🇷 'vokas' + -itis 'uždegimas') – akies vokų kraštų uždegimas. Išskiriamas pleiskaninis, paprastasis (žvynuotasis), opinis, Meibomo blefaritas. Esant blefaritui, niežti vokai, akys greit pavargsta, tampa jautresnės vėjui, dulkėms, ryškiai šviesai.
1435 mm vėžė
1435 mm pločio geležinkelio vėžė – labiausiai paplitusi pasaulyje plačiojo geležinkelio vėžė. Ji nutiesta beveik visose Europos Sąjungos šalyse (Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Airijoje, Suomijoje, Portugalijoje ir Ispanijoje labiau paplitę kitų standartų geležinkelio vėžės), taip pat JAV, Kinijoje, daugelyje kitų pasaulio valstybių. Šalyse kur naudojama, yra vadinama standartine vėže. Lietuvoje ši vėžė dažniausiai vadinama europine vėže.
Lietuvoje
Lietuvoje didžiausią geležinkelio tinklą sudaro 1520 mm vėžė arba rusiškoji vėžė, tuo tarpu 1435 mm vėžės geležinkelis yra naudojamas susisiekimui su Lenkija ruože nuo Kauno iki valstybės sienos. Šio ruožo ilgis 126km.
Lietuvoje pradėtas rekonstruoti geležinkelio ruožas nuo Šeštokų iki valstybės sienos su Lenkija, siekiant nutiesti standartinės vėžės Rail Baltica geležinkelį, sujungsiantį Lenkiją, Lietuvą, Latviją ir Estiją. Planuojama, kad Rail Baltica geležinkelis nuo Lenkijos iki Mockavos bus standartinės, o nuo Mockavos iki Kauno – sugretintos (dvigubos) vėžės.
Šaltiniai
https://www.delfi.lt/verslas/transportas/amziaus-projektas-pirmieji-marsrutai-jau-siemet.d?id=69298936
Mažoji šaškytė
Mažoji šaškytė (Melitaea aurelia) – pleštekių (Nymphalidae) šeimos drugys. Skraido birželio – liepos mėn. apydrėgnėse pievose, ganyklose. Vikšrai juodi, išmarginti baltais taškais ir gelsvomis dėmėmis. Mitybiniai augalai – gyslotis, kūpolis, veronika ir kt. Lėliukė pilka, su juodu raštu.
Lietuvoje reta rūšis. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Bantai
thumb|200px|[[Bantų migracijos]]
Bantai – tautų grupė, gyvenanti subsacharinėje Afrikoje (į pietus nuo 6° šiaurės platumos). XX a. pab. iš viso gyveno ~200 mln. bantų. Kalba bantų kalbomis, priklausančiomis Nigerio kalbų šeimos, Nigerio-Kongo kalbų pogrupiui. Sudaro ~400 skirtingų tautų (žymesnės – zulai, suahiliai, tsvanai, kirundžiai, fangai, kikujai, kosai, nguniai ir kt.).
Dauguma bantų yra priėmę krikščionybę ar islamą (daugiausia Rytų Afrikoje), tačiau nemažai tebėra išlaikę senuosius tikėjimus. Gausus folkloras (sakmės, padavimai, legendos, pasakos). Verčiasi lydimine žemdirbyste, gyvulininkyste, medžiokle. Amatai: audimas, pynimas, puodininkystė, kalvystė.
Manoma, kad bantų protėvynė yra dabartinėje Kamerūno teritorijoje. II tūkstantmetį pr. m. e. – I tūkstantmetį m. e. bantai migravo į pietų ir pietryčių Afriką, išstumdami čiabuvius bušmėnus, hotentotus, pigmėjus. Jie išvystė žemės ūkį, metalo apdirbimą, tai leido užkariauti plačias teritorijas Afrikoje. Jie sukūrė keletą valstybinių junginių: Kongą, Bugandą, Monomotapą, Ruandą ir kt.). Gyveno gentimis ir genčių sąjungomis . XIX–XX a. dauguma pietinių bantų genčių kariavo su okupantais iš Europos. Dėl Afrikos kolonizacijos dauguma bantų genčių buvo išskirstytos į skirtingas valstybes ir tik nedaugelis jų turi savas valstybes. Pastaruoju laikotarpiu bantų populiacija smarkiai auga, tačiau tarp jų labiausiai išplitęs AIDS.
Politinis dalyvavimas
Politinis dalyvavimas, dalyvavimas politikoje yra piliečių naudojimosi demokratinėmis politinio veikimo teisėmis, kurios jiems suteiktos konstituciškai, lygis. Politiniai sociologai šį lygį dažnai laiko politinės kultūros lygiu. Vienu iš politinio dalyvavimo matų laikomas rinkiminis aktyvumas, tačiau politinio dalyvavimo tyrimai apima visus laisvanoriškus asmens ar grupės asmenų veiksmus, kurie skirti paveikti politinius sprendimus visuose politinės sistemos lygmenyse. Lengvai matuojamos įprastinės politinio dalyvavimo formos be dalyvavimo rinkimuose yra dalyvavimas partijų ir profesinių sąjungų veikloje, skirtingų grupių atstovų užimamos vietos parlamente ar vyriausybėje.
Skirtingos politinės teorijos politinį dalyvavimą vertina skirtingai, pvz., dalyvavimo demokratijos modelis siekia išplėsti politinį dalyvavimą ir į politinių sprendimų procesą įtraukti kuo daugiau žmonių.
Politinės sociologijos tyrimuose jauni žmonės paprastai apibūdinami kaip radikalesni, rėmimasis etninėmis bei konfesinėmis vertybėmis siejamas su konservatizmu. Žemesnės socialinės padėties gyventojų sluoksniai, ypač neturtingose šalyse, kur gyventojų išsilavinimo lygis neaukštas, politikoje linkę skirti tik juoda ir balta, gera ir bloga. Dėl to jie (kitom aplinkybėm sutampant) greičiau už kitus sluoksnius prisišlieja prie ekstremistinių judėjimų, žadančių lengvai ir greitai išspręsti socialines problemas. Nepasaint šios istoriškai stebėtos tendencijos vien remiantis tam tikrų socialinių sluoksnių psichologinių orientacijų pažinimu ar jų pažiūrų tyrimų duomenimis negali nuspėti ar jie palaikys ekstremistines ar demokratines politines partijas. kai kuriose šalyse, pvz., JAV, balsavimas pagal socialinę priklausomybę nėra aiškiai išreikštas.
Partizipation
Pentinius
Pentinius (Delphinium) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš graikų k. žodžio delphis – delfinas (žiedų pumpurai panašūs į delfino figūrą).
Lietuvoje auginamas didysis pentinius (Delphinium elatum). Stiebas 80-200 cm, truputį šakotas, tuščiaviduris. Lapai su koteliais, lakštas penkiaskiltis su triskiautėmis skiltimis. Žiedai sutelkti kekėse, mėlyni, violetiniai, balti ar margi. Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Sodinamas darželiuose, parkuose. thumb|left|230px|Dekoratyvinė forma
2015 m. kovo 20 d. Saulės užtemimas
'''2015 m. kovo 20 d. Saulės užtemimas''' – visiškas Saulės užtemimas, kuris 2015 m. kovo 20 d. buvo stebimas Atlanto vandenyno šiaurinėje dalyje ir Arktyje. Dalinio Saulės užtemimo fazės buvo matomos Europoje, vakarinėje Rusijos dalyje. Lietuvoje šis užtemimas buvo matomas dalinis.
Kalakmulis
Kalakmulis  – senovinis majų miestas dabartinės Meksikos pietryčiuose, Jukatano pusiasalyje, Kampečės valstijoje, džiunglėse 30 km nuo Gvatemalos sienos.
Miesto pavadinimas majų kalba reiškia „Dviejų gretimų piramidžių miestas“ ir yra pokolumbinės kilmės. Manoma, kad senovinis pavadinimas, kuriuo miestą vadino klasikiniai majai buvo Ox Tetun, kas reiškia „trys akmenys“. Iš miesto valdoma karalystė vadinosi Kaan („gyvatė“). Gyvatės galvos ženklas vaizduojamas ir karalystę simbolizuojančiame glife.
Architektūra
thumb|left|240px