cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kęstutis Juknis
Biografija
1966–1977 m. mokėsi Linkuvos vidurinėje mokykloje, 1977–1978 m. Radviliškio technikos mokykloje, ją baigė su pagyrimu. 1983 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1998–2002 m. studijavo Kauno aukštesniosios ekonomikos mokyklos Teisės fakultete, teisės bakalauras.
1983–1984 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1984–1989 m. Pakruojo rajono „Jaunosios Gvardijos“ kolūkio vyr. specialistas, 1998–1999 m. Kauno regiono profesinių sąjungų susivienijimo inspektorius, Lengvosios pramonės ir paslaugų verslo mokyklos profsąjungos pirmininkas, nuo 1999 m. Lietuvos profesinės sąjungos „Sandrauga“ pirmininkas.
2003–2007 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys, 2005–2006 m. mero pavaduotojas. Politinės partijos "Profesinių sąjungų centras" pirmininkas. 2011 m. Mykolo Romerio universiteto teisės bakalauras.
Artūras Dubickas
Artūras Dubickas (g. 1964 m. lapkričio 27 d. Tauragėje) – Lietuvos matematikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1982–1983 m. studijavo Vilniaus universitete, 1983–1987 m. Maskvos M. Lomonosovo universitete, 1987–1990 m. jo aspirantas, vadovaujamas prof. N. I. Feldmano apgynė disertaciją „On approximation of some algebraic numbers and logarithms of algebraic numbers“. 1999 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Mokslinė veikla
Svarbiausia mokslinio darbo sritis – skaičių teorija: algebriniai skaičiai, Diofanto aproksimacijos, pasiskirstymas moduliu 1. Skaitė paskaitas Prancūzijos, Didžiosios Britanijos, Japonijos, Rusijos, Indijos, Italijos, Vokietijos, JAV, Izraelio ir kitų šalių mokslo centruose. Paskelbė daugiau kaip 250 mokslinių straipsnių. Vadovavo 8 doktorantams, apgynusiems daktaro disertacijas.
Tarptautinių matematikos mokslo žurnalų „European Journal of Mathematics“ (CEJM), „Uniform Distribution Theory“ (UDT) , „Lithuanian Mathematical Journal“ (LMJ) redakcinių kolegijų narys.
Vagadu
Vagadu (son. Wagadu; ), dar vadinama Gana imperija – senovės Afrikos valstybė, 750–1076 m. egzistavusi dab. Malio, Mauritanijos ir Senegalo teritorijoje. Viena ankstyvųjų Afrikos valstybių, priklausanti Sahelio civilizacijai.
Valstybės kūrėjai buvo soninkiai, tauta, gimininga mandinkams. Soninkių kalba žodis „vagadu“ reiškia „bandų žemė“. Kadangi valdovai buvo tituluojami gana, vakaruose tapo žinoma kaip Gana imperija. Jos teritorija nesutapo su dabartine Ganos valstybe.
Priešistorinė kultūra ir Avkaras
Vagadu imperijos vietoje dar 1600–300 m. pr. m. e. egzistavo priešistorinė civilizacija, pastatyti planuoti miestai, kurie koncentravosi Tišito, Valatos archeologiniuose kompleksuose. Jų kūrėjai buvo soninkių protėviai, kurie buvo pirmoji tauta Afrikoje (išskyrus Nilo slėnį), statę akmens statinius.
IV a. pr. m. e. berberai nusiaubė šią kultūrą, įsikurdami Avkaro vietovėje. Čia IV a. įsikūrė vietinė dinastija, kurią valdė 21 valdovas.
Imperijos sukūrimas
Vietinė soninkių kultūra atgimė VIII a. kaip Vagadu imperija. Dinga Cisse tapo pirmuoju imperijos valdovu, ir valstybė labai suklestėjo ekonomikos dėka. Išdygo galinga prekybinė sostinė Kumbi Salehas.
Skilimas ir žlugimas
thumb|200px|Valstybės po Vagadu suirimo XIII a. pr. XI a. plečiantis dykumai ir kintant prekybos srautams, taip pat pernelyg išaugus vietos gyventojų skaičiui, valstybė ėmė silpti. Vakaruose įsigalėjo Tekrūro valstybė, rytuose stiprėjo songajai, nerimą kėlė maurai. Šių dinastija almoravidai kartu su Tekrūru 1067 m. paėmė Kumbi Salehą. Tai vedė Ganos imperiją į dezintegracijos fazę. Ganos imperijos ir aplinkinėse teritorijose susiformavo tokios valstybės, kaip Diafanu, Jaresna, Ghiriu, Malis, Sama, Dženė.
Ekonomika, kultūra
Valstybė koncentravosi aplink didelį ir svarbų miestą Kumbi Salehą, kuris kontroliavo didelę dalį Transsacharinės prekybos. Svarbiausi Vagadu produktai buvo auksas, druska ir odos, kurios buvo keičiamos į tekstilės ir kitus dirbinius iš šiaurės.
Valdovai ganos naudojo mokesčių sistemą, kad gautų pajamas iš prekybos ir periferinių sričių. Tai suteikė valstybei ilgą stabilumą ir klestėjimą.
Valstybėje iš pradžių buvo išpažįstama vietinė religija, paremta imperatoriaus kultu ir juodos gyvatės garbinimu. Po almoravidų užkariavimų šalyje paplito islamas.
1971 m. Formulės 1 sezonas
Sezono rezultatai
Taškai už rezultatus buvo skirstomi taip – 9-6-4-3-2-1. Tik penki geriausi rezultatai iš pirmų 6 lenktynių ir penki iš paskutinių 6 lenktynių buvo įskaičiuojami kiekvienam lenktynininkui.
Rakatanskų ežerėlis
Rakatanskų ežerėlis – ežeras Lietuvoje, Alytaus rajone, 6,5 km į pietvakarius nuo Daugų miesto. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,26 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 124,4 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti pievos. Ežerą prateka Surglodės upelis (Nedzingio ežero intakas). Į pietvakarius įsikūręs Rakatanskų kaimas.
Perpinjanas
Perpinjanas – miestas ir komuna pietų Prancūzijoje, prie Teto upės. Departamento centras, istorinio Rusijono regiono sostinė. Išvystyta vyndarystė, žemės ūkio pramonė. yra liaudies meno muziejus.
Istorija
Įkurtas XI–XII a.
Lauciškė (Telšiai)
Lauciškė – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Tryškių.
Born This Way
„Born This Way“ – amerikiečių atlikėjos bei prodiuserės Lady Gaga antrasis studijinis albumas, kurį 2011 m. gegužės 23 d. išleido įrašų kompanija „Interscope Records“.
Albumas sėkmingai pasirodė viso pasaulio muzikos rinkoje, po kitų itin didelio populiarumo sulaukusių albumų „The Fame“ (2008) ir „The Fame Monster“ (2009). Dainų autorė įrašinėjant albumą bendradarbiavo su daugeliu prodiuserių, įskaitant ir Fernando Garibay, su kuriuo ji anksčiau dirbo, ir naujokų, tokių kaip DJ Snake, DJ White Shadow, jeppe Laursen, Robert John „Mutt“ Lange ir H. Clinton Sparks. Prodiuserė taip pat dirbo su žymiais muzikos veidais, tokiais kaip saksofonininkas Clarence Clemons ir Grupės Queen gitaristas Brian May. Su jais įrašė kelias dainas, esančias albume.
„Born This Way“ debiutavo pirmoje vietoje „Billboard 200“. Jungtinėse Amerikos Valstijose albumo kopijų pardavė 1.108.000 per pirmąją savaitę – tai yra didžiausias pirmosios savaitės albumų pardavimas per pastaruosius penkerius metus. „Amazon“ parduotuvė dvi dienas už 99 centus pardavė apytikriai 440.000 albumo kopijų. Keturi albumo singlai – „Born This Way“, „Judas“, „The Edge Of Glory“, ir „You And I“ – pateko į top 10 „Billboard Hot 100“. Pirmasis albumo singlas buvo vienas sparčiausiai perkamas kūrinys „iTunes“ istorijoje. Gaga atliko dainas iš albumo įvairiomis progomis, įskaitant, 53-uosius „Grammy“ apdovanojimams ir 2011 „MTV Video Music Awards“.
Įrašymas
2010 m. kovą Lady Gaga atskleidė, kad planuoja išleisti naują studijinį albumą, pavadinimu „Born This Way“. Praėjus keliems mėnesiams po paskelbimo atlikėja pranešė, kad ji baigė kurti albumo dainas. „Šis albumas atėjo taip greitai“, – socialiniame tinklalapyje pasiskelbė Lady Gaga. „Buvo smagu su juo dirbti kelis mėnesius“, – savo pranešime tęsė atlikėja.
Algirdas Vilkas
Algirdas Vilkas (g. 1960 m. vasario 11 d.) – lietuvių kraštotyrininkas, biologijos mokytojas metodininkas, Mažeikių rajono savivaldybės meno saviveiklininkas, kultūros centro folkloro kolektyvo „Alksna” vadovas.
Biografija
Mokėsi Naikių pradinėje mokykloje, 1975 m. baigė Krakių aštuonmetę mokyklą, 1986 m. – Vilniaus valstybinio universiteto Gamtos mokslų fakultetą.
Nuo 1986 m. rugpjūčio 25 d. Mažeikių jaunųjų gamtininkų stoties (JGS) metodininkas, nuo 1988 m. liepos 1 d. direktorius.
1986 m. rugsėjo 29 d. įkūrė folkloro kolektyvą „Alksna”, jam vadovavo iki 2004 m.
Algirdas Vilkas laisvalaikiu renka informaciją apie Mažeikių rajono kaimus, išleido Krakių enciklopedinį žodyną (1976–1984 m.); yra Mokytojų ekologų klubo vadovas. Be aplinkotyrinės JGS veiklos, lietuvių liaudies tradicijų, papročių puoselėjimo JGS renginių metu A. Vilkas yra rajoninių kasdvimetinių kraštotyrininkų konferencijų Mažeikiuose iniciatorius, rengėjas; rajoninio laikraščio „Būdas žemaičių“ talkininkas.
2004–2007 m. aktyvus Vikipedijos projekto dalyvis. Nuo 2007 m. vadovauja Mažeikių krašto enciklopedijos projektui. Nuo 2010 m. Gyvosios gamtos enciklopedijos projekto bendraautoris, 2012 m. – vienas Enciklopedijos Lietuvai ir pasauliui (ELIP) kūrėjų. Vienas žinomiausių Lietuvoje arachnologų, sukūręs pavadinimus visoms Lietuvos vorų rūšims (jų apie 500).
2015 m. A. Vilkui už kultūrinę ir švietėjišką veiklą įteikta 2014 metų Mažeikių krašto kultūros premija.
Deliktų teisė
Deliktinė teisė ( - pažeidimas) – civilinės teisės dalis. Apima (civilinę) atsakomybę už deliktus, nesutartinius civilinės teisės pažeidimus. Deliktinė teisė pagrindžia atsakomybės sąlygas, nustato jos apimtį, subjektus, pobūdį. Padarius deliktą kyla pareiga atlyginti žalą.
Literatūra
Onrechtmatige daad
Makoko
Makoko – valdovo titulas, naudojamas Bateke karalystėje Vidurinėje Afrikoje. Jų valdymo linija nėra nutrūkusi.
Šaltiniai
Regnal Chronologies
Sekmininkai
Sekmininkų judėjimo ištakomis laikoma XVIII amžiaus krikščionių pamokslininko Džono Veslio (John Wesley), įkūrusio metodistų bažnyčią, veikla.
Kitas asmuo, laikomas sekmininkų judėjimo pirmtaku, yra Čarlzas Finėjus (Charles Finney), kuris žinomas kaip atgailos ir prabudimo pamokslininkas.
Judėjimo pradžia siejama su 1900 m. Čarlzo F. Parhemo (Charles Fox Parham) Topykoje, Kanzaso valstijoje, įkurta Biblijos mokykla, kurioje mokėsi 40 studentų. Visi mokyklos studentai buvo pakrikštyti Šventojoje Dvasioje bei ėmė kalbėti „kitomis kalbomis“. Vienas iš Parhemo mokinių, juodaodis Viljamas Dž. Symoras (William J. Seymour), mokymą apie krikštą Šventojoje Dvasioje su kalbėjimu kitomis kalbomis ėmė skelbti Los Andžele. Jo pamokslai sukėlė Azuzos gatvės prabudimą. Dauguma religinių judėjimų tyrinėtojų mano, kad būtent šis įvykis suteikė sekmininkų judėjimui pagreitį ir sparčiai išplatino kitose šalyse.
2011 m. vertinimais sekmininkų pasaulyje buvo apie 279 mln. Didžiausia sekmininkiška bendruomenė yra Yoido Full Gospel Church Seule, Pietų Korėjoje. 2007 m. joje buvo 830 tūkst. narių.
Išskirtiniai sekmininkų bruožai – Šventosios Dvasios dovanų svarbos krikščionio gyvenime akcentavimas, ekspresyvumas bei gyvos religinės patirties sureikšminimas, atvirumas ekumeniniam dialogui.
Organizacija neturi griežtos tarptautinės struktūros su vieninteliu centru ir vertikalia subordinacijos sistema. Pažymėtina, kad sekmininkiškos tradicijos viduje paprastai išlaikoma plati įvairovė, vietinės bendruomenės tvarkosi didžiąja dalimi savarankiškai.
Sekmininkai Lietuvoje
miniatiūra|250px|right|[[Švenčionių evangelinio tikėjimo bažnyčia Evangelijos Šviesa|Švenčionių bažnyčia „Evangelijos Šviesa“]] Sekmininkų bendruomenės Lietuvoje nenutrūkstamai gyvavo per visą XX amžių. Pirmine šios religinės bendrijos registracijos data įvardinami 1923 metai (neformaliu veiklos pradžios tašku dabartinėje Lietuvos teritorijoje laikytini 1912 m. Biržuose)
Iki Lietuvos valstybingumo praradimo 1940 metais Lietuvos sekmininkai buvo aktyviai auganti religinė kryptis. Radikalūs politiniai pokyčiai skaudžiai palietė sekmininkų bendruomenes. Dauguma jų buvo uždarytos, kitos buvo priverstos stoti į 1944 metais dirbtinai įkurtą TSRS Evangelikų krikščionių baptistų sąjungą. Tos sekmininkų bendruomenės, kurios nepakluso tarybų valdžios spaudimui ir į minėtą sąjungą nestojo, buvo priverstos veikti pogrindžio sąlygomis.
1989 m. sekmininkų bendruomenė paliko TSRS Evangelikų krikščionių ir baptistų sąjungą, o dar po dvejų metų dauguma Lietuvos sekmininkų bendruomenių sudarė atskirą religinę bendriją – Lietuvos evangelinio tikėjimo krikščionių sąjungą (LETKS). Pastarąjį dešimtmetį LETKS nuosekliai augo.
Lietuvos sekmininkai aktyviai dalyvavo ir dalyvauja ekumeniniuose renginiuose, LETKS yra viena iš didžiausios Lietuvoje ekumeninės organizacijos – Biblijos draugijos – steigėjų. Lietuvos sekmininkai aktyviai dalyvauja karitatyviniuose ir socialinės pagalbos projektuose, nuo 1989 metų reguliariai teikia pagalbą nuteistiesiems, 1999 -2000 m. įvairiose Lietuvos vietovėse organizavo labdaros klinikas, kuriose dalyvavo patyrę medikai iš JAV. LRETKS taip pat yra solidžių pasaulinių krikščioniškų organizacijų – Europos sekmininkų bendrijos, Pasaulinės Dievo asamblėjų draugijos, Tarptautinės evangelijos tikėjimo krikščionių asamblėjos – narė.
LETKS bendruomenė
LETKS priklauso 21 bendruomenė, iš jų 13 turi juridinio asmens statusą. LETKS bendruomenės yra savarankiškos, tačiau glaudžiai tarpusavyje bendradarbiaujančios sąjungos narės, pripažįstančios tuos pačius tikėjimo principus ir atskaitingos sąjungos vadovybei. Aukščiausiasis Sąjungos valdymo organas yra kas ketveri metai rengiamas suvažiavimas, sprendžiantis pagrindinius tikėjimo ir veiklos klausimus. Tarp suvažiavimų LETKS vadovauja pastorių taryba, įgyvendinanti suvažiavimo nutarimus, bei pastorių tarybai pavaldi administracinė taryba, sprendžianti praktinius sąjungos veiklos klausimus. Sąjungą santykiuose su valstybe, taip pat ir su nevyriausybinėmis organizacijomis atstovauja vyskupas, renkamas sąjungos suvažiavime iš pastorių tarybos narių. LETKS vyskupas turi teorine teisę įsikišti į atskirų LETKS bendruomenių veiklą, jei pastarųjų vadovai nukrypsta nuo sąjungos tikėjimo pagrindų ar etikos normų.
For Those About to Rock (We Salute You)
For Those About to Rock (We Salute You) yra aštuntasis australų grupės AC/DC studijinis albumas, išleistas 1981 m. lapkričio 23 d. Jungtinėse Valstijose buvo parduota 4 mln. šio albumo kopijų.
Kavaltiškės apylinkė
Kavaltiškės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Adutiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Jakelių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Kavaltiškės apylinkė prijungta prie Adutiškio apylinkės.
Rūželis
Rūželis – ežeras Lietuvoje, Alytaus rajone, 6,5 km į pietus nuo Nemunaičio miestelio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,25 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 92,4 m. Šiaurinis ir rytinis krantai aukšti. Ežerą supa Noškūnų miškas, tik pietinėje pakrantėje įsikūręs Bugonių kaimas. Vakaruose išteka upelis link Rūžio ežero (Rūžės baseinas). Šiaurvakarinėje pakrantėje stūkso Krištapiškių piliakalnis.
Nijolė Čivilytė-Miknevičienė
Nijolė Čivilytė-Miknevičienė (g. 1956 m. kovo 20 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
1963–1974 m. mokėsi Vilniaus 40-ojoje vidurinėje mokykloje, 1969–1974 m. lankė 4-ąją vaikų muzikos mokyklą (R. Narščiaus ir Zitos Abromavičiūtės akordeono klasė). 1974–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Jonas Kavaliauskas). 1977–1982 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Liongino Abariaus klasė).
N. Miknevičienė yra Vilniaus muzikos mokyklų chorvedžių tarybos narė, 1996–1998 m. buvo Vilniaus miesto muzikos mokytojų atestacinės komisijos narė, yra Lietuvos chorų sąjungos narė. 1994 m. jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.
Martino Liuterio Kingo diena
miniatiūra|Martinas Liuteris Kingas (1964 m.) Martino Liuterio Kingo diena – Jungtinių Amerikos Valstijų valstybinė šventė, skirta paminėti daktaro Martino Liuterio Kingo gimimo dieną. Šventė kasmet minima trečiąjį sausio pirmadienį, tai yra maždaug Kingo gimimo dieną – sausio 15-ąją (šventė ne visada švenčiama sausio 15-ąją). Kingas buvo pilietinių teisių judėjimo lyderis, sėkmingai ir be smurto protestavęs prieš rasinė diskriminaciją, gyvavusią pagal federalinius ir valstijų įstatymus. Kingas buvo nužudytas 1968 m.
Kampanija už tai, kad Martino Liuterio Kingo garbei atsirastų jo vardo šventė, prasidėjo netrukus po jo nužudymo. JAV prezidentas Ronaldas Reiganas pasirašė įstatymą, pagal kurį Martino Liuterio gimimo diena tapo valstybine švente, 1983 m. Pirmą kart ji buvo paminėta 1986 m. Pradžioje, kelios valstijos priešinosi šios dienos minėjimui, duodamos jai alternatyvius pavadinimus arba derindamos ją su kitomis šventėmis. Pirmą kartą visos 50 valstijų šią dieną oficialiai minėjo 2000 m.
Kimbariškė
Kimbariškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, 3 km į pietryčius nuo Kirdeikių. Kaimas įsikūręs Aukštaitijos nacionaliniame parke, Ūkojo ežero pietiniame gale. Šalia eina Kirdeikių-Šakarvos kelias. Į šiaurės rytus nuo kaimo stūkso Ladakalnis.
Tvirtasis popierius
thumb|right|250px|Tvirtasis popierius thumb|right|250px|Kompanijos „Nordic Paper“ tvirtojo popieriaus fabrikas Greåker miestelyje (Norvegija) Tvirtasis popierius, kraftpopieris – popierius, gaminamas iš kraftplaušienos naudojant kraftinį gamybos procesą. Paprastai taip vadinamas popierius, pagamintas iš nebalintos spygliuočių plaušienos, pagamintos kraftiniu virinimo būdu. Toks popierius paprastai yra tvirtesnis už pagamintą iš tos pačios medienos plaušienos, gautos naudojant kitus žinomus virinimo būdus.
Gamyba
Kraftplaušiena yra tvirtesnė už kitaip gaunamas plaušienos rūšis. Kituose cheminiuose plaušienos virimo būduose naudojamas sulfitinis procesas, kurio metu celiuliozės skaidulos degraduoja ir jų tvirtumas sumažėja. Mechaninėje plaušienos gamyboje dalis lignino lieka susijungęs su celiulioze. Kraftinis procesas pašalina didžiąją dalį medienos lignino. Mažas lignino kiekis didina kraftplaušienos tvirtumą, kadangi lignino hidrofobinės grupės silpnina vandenilinius ryšius tarp celiuliozės (ir hemiceliuliozės) skaidulų. Kraftplaušiena yra tamsesnė už kitas plaušienos rūšis, tačiau ją galima išbalinti ir taip gauti labai baltą plaušieną. Visiškai išbalintas kraftplaušiena yra naudojama gaminti aukštos kokybės baltą popierių, kuris turi būti tvirtas, baltas ir atsparus geltimui.
Kraftiniame procese galima naudoti įvairesnę žaliavą negu kituose plaušienos gamybos procesuose. Tinka bet kokia mediena, įskaitant labai sakingų spygliuočių medieną. Žaliava gali būti ir ne medžių kilmės žaliava, pvz., bambukai ir kanapinė kinrožė.
Juozas Kačinskas
Juozas Kačinskas (1857 m. Kaunas – 1932 m. kovo 11 d. Uogintai, Rumšiškių valsčius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas.
Biografija
1882 m. baigė Sankt Peterburgo medicinos-chirurgijos akademiją. Dirbo Charkovo, Kubanės, Stavropolio gubernijose. 1905 m. įkūrė Stavropolio veterinarijos bakteriologijos laboratoriją. 1905 m. ir 1910 m. atstovavo Rusijai tarptautiniuose veterinarijos gydytojų kongresuose. 1913-1914 m. Rusijos vidaus reikalų ministerijos Veterinarijos valdybos viršininkas. 1919 m. su kitais įkūrė Petrogrado veterinarijos ir zootechnikos institutą, jo rektorius ir Epizootologijos katedros profesorius. 1923 m. grįžo į Lietuvą. 1924-1930 m. Valstybinės veterinarijos bakteriologijos laboratorijos Diagnostikos skyriaus vedėjas.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptys – gyvulių anatomija, bakteriologija, epizootologija, zoohigiena ir galvijų maro gydymo metodai.
Silvio Gesell
Johanas Silvio Gezelis (Silvio Gesell g. 1862 m. kovo 17 d. – 1930 m. kovo 11 d.) buvo vokiečių ekonomistas, socialinis aktyvistas, verslininkas išradęs laisvųjų pinigų, prastovos mokesčio idėją ir ją propagavęs visą gyvenimą. Išvykęs į Argentiną patyrė ekonominę krizę ir ėmėsi gvildenti jos priežastis bei ieškoti būdų jas šalinti.
Faraho provincija
Faraho provincija  – provincija Afganistano vakarinėje dalyje, turi sieną su Iranu. Tai 4-a pagal plotą ir 19-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Farahas.
Geografija
Provincijos paviršius rytuose kalnuotas (užima Vidurio Afganistano kalnai), o vakaruose leidžiasi į Sistano įdubą. Būdingos pusdykumės ir dykumos. Svarbiausios upės – Farahrudas ir Chašrudas. Priklauso dalis Hamuni Sabario laikinojo ežero.
Gyventojai
Dauguma provincijos gyventojų (80 %) yra puštūnai, tame tarpe klajokiai kočiai (priklauso alizajų, barakzajų, nurzajų klanams). Taip pat yra baludžų (14 %), tadžikų, aimakų, hazarų.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Faraho rajonai
Provincija padalinta į 11 rajonų.
Svarbiausios gyvenvietės:
1986 m.
1986 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Antropologinis tipas
Antropologinis tipas – istoriškai susiklostęs paveldimų pastovių anatominių požymių kompleksas, paprastai būdingas grupėms žmonių tam tikrose teritorijose. Tai antropologijos mokslo kategorija, kuria apibūdinamos žmonių populiacijos.
Antropologiniu tipu apibrėžiamas tam tikros žmonių populiacijos ar dalinės populiacijos atstovų fizinių parametrų vidurkis bei jų išsibarstymas. Aptinkamas ir nustatomas betarpiškų empirinių tyrimų metu, naudojant matematinės statistikos metodus (pvz., klasterinę analizę ).
Ankstyvesni žmonijos antropologiniai tipai apibūdinami pagal archeologinius radinius – žmonių liekanas.
Geltonkaklė pelė
Geltonkaklė pelė (Apodemus flavicollis) – pelinių (Muridae) šeimos graužikas. Nugara pilkai ruda, aiškiai atsiskiria nuo balto pilvo. Ant krūtinės yra aiški įvairaus dydžio ir formos gelsva dėmė, kartais – skersinė juostelė. Uodega truputį trumpesnė už kūną, su 180-220 žvynų žiedų. Jaunikliai tamsesni už suaugusius, panašūs į miškines peles.
Lietuvoje dažna. Gausesnė lapuočių ir mišriuose miškuose, krūmais apaugusiuose paupiuose. Gyvena giliuose (iki 1,5 m) urvuose, po kelmais, medžių šaknimis, kartais uoksuose, paukščių inkiluose. Gerai laipioja medžiais, sienomis.
Garnių piliakalniai
Garnių piliakalniai – piliakalniai Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į pietryčius nuo Daugailių, prie Garnių kaimo.
I Piliakalnis
Pirmasis piliakalnis yra į rytus nuo Garnių kaimo, 0,5 km į pietvakarius nuo Pelakio ežero, Kriauklės kairiajame krante. Stačiašlaitę, iki 17 m aukščio kalvą supa daubos. Viršutinė šlaitų dalis dirbtinai nulyginta. Piliakalnio aikštelė pailga PR-ŠV kryptimi, ovali, 45 m ilgio ir 15–20 m pločio. Jos galuose buvo supilti pylimai, apardyti ariant, aikštelės šiaurės rytų dalyje išliko apie l,5 m aukščio. Šiaurės rytų šlaite, 7 m žemiau aikštelės, yra 26 m pločio terasa. Piliakalnio pietiniame šlaite ir papėdėje yra senovės gyvenvietės liekanų, joje rasta lipdytos grublėtu paviršiumi keramikos.
II Piliakalnis
Antrasis piliakalnis yra apie 1 km į pietvakarius nuo Garnių kaimo, apie 2 km į pietvakarius nuo Garnių pirmojo piliakalnio, tarp pelkėtų daubų, į šiaurės rytus nuo Bernotiškių kaimo, Bernotiškių miško pakraštyje. Piliakalnio pietinis ir šiaurinis šlaitai statūs, iki 17 m aukščio, kiti šlaitai nuolaidūs, 3–4 m aukščio. Piliakalnio aikštelė ovali, 35 x 19 m dydžio, jos galuose buvo supilti pylimėliai (apardyti ariant). Kalvos vakariniame šlaite, 3 m žemiau aikštelės, yra 2 m pločio terasa. Piliakalnio pietinėje, rytinėje ir šiaurinėje papėdėje yra senovės gyvenvietės liekanų, joje rasta lipdytos lygiu paviršiumi keramikos. Piliakalniai datuojami I tūkstantmečiu.
Tyrimai
Piliakalnių žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1958 m. ir 1970 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1985 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Nuodugniau piliakalniai netyrinėti.
John Kundla
John Kundla (1916 m. liepos 3 – 2017 m. liepos 23 d.) – JAV krepšinio treneris.
Pirmasis Mineapolio „Lakers“ vyriausiasis treneris. J. Kundla per 6 pirmus NBA sezonus „Lakers“ komandą net penkis kartus atvedė į NBA viršūnę. 1996 m. renkant NBA 50-mečio Visų laikų komandą Kundla buvo atrinktas tarp 10 geriausių NBA vyr. trenerių.
Savo karjerą treneris pradėjo Minesotos universitete. Po 1958 metų sezono buvo nusprendęs baigti trenerio karjerą, bet „Lakers“ vadovai jį prikalbino grįžti vieneriems metams, vėliau devynerius metus dar treniravo Minesotos universiteto komandą.
Paryžiaus katedra (knyga)
Paryžiaus katedra – prancūzų rašytojo Viktoro Hugo romanas, pirmą kartą išleistas 1831 m.
Romano veiksmas – sudėtinga meilės istorija – vyksta 1482 m. Paryžiaus katedroje ir jos apylinkėse. Romanas buvo labai populiarus ir paskatino Prancūzijos architektūrinių paminklų bei gotikos išsaugojimo judėjimus, taip pat ir pačios katedros išsaugojimą – romano išleidimo metu buvo svarstoma ją nugriauti. Nors autoriaus pagrindinis ketinimas, manoma, buvo atkreipti dėmesį į Paryžiaus katedrą, knygoje apjungiamos kelios tematikos – pagrindinių veikėjų gyvenimo ir meilės istorijos, dvasiniai išgyvenimai, kultūrinės, dorovinės, socialinės, religinės to laikotarpio normos, istoriniai aspektai.
Lietuviški leidimai
Lietuviškų vertimų autoriai – Edvardas Viskanta (1902–2002; 1929, 1950 , 2020 m. leidimai) ir Julija Tverskaitė–Maceinienė (1907–1971; 1964 , 1983 , 1996 , 2010 m. leidimai).
Emerichas
Emerichas – miestas Vokietijoje. Įsikūręs prie Reino upės.
Mieste yra garsi vokiečių Emericho draugija. Nuo 1991 m. ši draugija ir miestas palaiko glaudžius bendradarbiavimo santykius su Lietuvos miestu Šilute.
Ramuva
Ramuva – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Gardamo.
Gegužės 26
Gegužės 26 yra 146-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 147-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 219 dienų.
Vardadieniai
Pilypas – Algimantas – Milvydė – Eduardas – Vilhelmina
Vatikano sodai
thumb|right|300px|Vatikano sodai Vatikano sodai − parkas vakarinėje Vatikano dalyje, užimantis 23 ha visos Vatikano teritorijos.
Vatikano sodus XIII a. įkūrė popiežius Mikalojus III. Čia buvo auginami vaistiniai augalai, vaismedžiai. XVI a. Vatikano soduose pradėti įrengti dekoratyviniai sodai ir pastatyta observatorija, po beveik šimtmečio buvo įrengti fontanai. Šiuose soduose yra ir gubernatoriaus dvaras, koledžas, Vatikano radijo direkcija, kiti istoriniai pastatai. Vatikano soduose jaučiama įvairių aukščiausio rango šventikų dvasia. Sodų takais mėgęs vaikščioti ir Jonas Paulius II.
Vatikano sodai yra neįprasti. Čia auga tūkstančiai augalų, kurie surinkti iš viso pasaulio. Botanikos sodo garbė − trys relikviniai kinų medžiai. Pačioje Kinijoje toks medis liko vienetiniame egzemplioriuje.
Į Vatikano sodus galima patekti tik su ekskursija. Šiuos sodus prižiūri 36 sodininkai, iš kurių vienas gyvena jo teritorijoje.
Buitis (žurnalas)
Buitis – iliustruotas mėnesinis žurnalas, ėjęs nuo 1968 m. spalio iki 1995 m. Vilniuje. 200px|thumb|right|1991 m. žurnalo „Buitis“ viršelis
Istorija
Iki 1990 m. buvo Lietuvos buitinio gyventojų aptarnavimo ministerijos mėnesinis biuletenis. Nuo 1994 m. turėjo paantraštę Prekyba, pramonė, amatai. Analizavo kasdieninės buities problemas, propagavo lietuvių papročius, tradicijas, amatus, aprangą, švenčių apeigas. 1990–1994 m. leidėja buvo žurnalo redakcija, nuo 1994 m. – leidybinė UAB „Buitis“. Tiražas 1968 m. – 15 000 egz., 1988 m. – 87 500 egz., 1995 m. – 2000 egz.
Radakcijoje dirbo žurnalistai Šlioma Fainas, J. Fainienė, E. I. Katilius, Stasė Lygutaitė-Bucevičienė, I. Šuminienė, Jonas Tadas Teseckas, G. T. Urmonaitė, Edvardas Antanas Vaitkus.
SNMP
SNMP  – vienas iš tinklo protokolų. Skirtas tinkle veikiantiems įrenginiams stebėti ir valdyti. Skirtingai nuo daugumos dabar naudojamų, veikia ne tik TCP/IP tinkluose. Priešingai, nei teigia pavadinimas, protokolas yra bene sudėtingiausias iš standartizuotų protokolų, turi kelis abstrakcijos lygmenis, tipų apibrėžimus ir kt.
SNMP struktūra
SNMP tinklo valdymo struktūra susideda iš:
Šautbenachtas
Šautbenachtas (, iš oland. schout – bij – nacht 'žiūrėk naktį') – vienas iš aukštųjų karinio laivyno laipsnių Nyderlanduose, ketvirtas iš viršaus (žemesnis už admirolą, leitenant – admirolą ir viceadmirolą), atitinkantis armijos generolą majorą. Kituose laivynuose šautbenachtą atitinka kontradmirolas.
Iki XVII a. šautbenachtas būdavo karininkas, atsakingas už laivą naktį, kai kapitonas miega. Vėliau – karininkas, vadovavęs eskadrai, kai nebūdavo vyresnių admirolų. XVII a. šautbenachtas buvo vadas, laivynų mūšyje vadovavęs eskadros užpakalinei daliai.
Vienas žymiausių Nyderlandų admirolų Kornelis Trompas (1629–1691) daugelyje jį išgarsinusių mūšių dalyvavo turėdamas šautbenachto laipsnį, nors neretai vadovaudavo jungtiniam Nyderlandų ir Danijos laivynui.
XVII a. šautbenachto (schoutbynacht) laipsnį įsivedė Švedijos ir Danijos-Norvegijos laivynai. 1724 m. Rusija, o 1771 m. – Švedijos ir Danijos-Norvegijos laivynai šautbenachto laipsnį pervadino į kontradmirolo laipsnį.
Šautbenchtai Rusijoje
Šautbenachto laipsnį turėjo imperatorius Petras I, kuris jūros žygiuose neretai vadindavosi „šautbenachtas Petras Michailovas“. Netrukus po Petro I mirties (1724 m.) šį laipsnį pakeitė ekvivalentišku kontradmirolo laipsniu, kuris buvo labiau paplitęs kitų šalių laivynuose.
Miškinė pelė
Miškinė pelė (Apodemus sylvaticus) – pelinių (Muridae) šeimos graužikas. Kūno viršus tamsiai pilkas, rusvo atspalvio. Pilvas baltas. Uodega vienodo ilgio su kūnu arba truputį ilgesnė, turi 120-180 žvynų žiedų.
Lietuvoje už geltonkaklę pelę retesnė. Gyvena mišriuose miškuose su tankiu pomiškiu. Kasa negilius urvelius.
Vosiūnų apylinkė (Švenčionys)
Vosiūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Adutiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionių rajonui. 1954 m. prijungta Piršteliškių apylinkė, dalis Jurgeliškės apylinkės ir dalis Svirkų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Vosiūnų apylinkė prijungta prie Adutiškio apylinkės.
Metropolitan Life Insurance Company Tower
Metropolitan Life Insurance Company Tower (dar kitaip Met Life Tower) – 50 aukštų dangoraižis Niujorke. Pastatas buvo aukščiausias pasaulyje nuo 1909 iki 1913 m. 11 aukštų pastato pamatai buvo įrengti dar 1893 m., o tik 1905 m. buvo paskelbti planai apie bokšto statybą.
2014 m. Kinijos Grand Prix
'''2014 m. Kinijos Grand Prix''' – 4-iosios Formulės 1 2014 m. sezono lenktynės. Jos vyko balandžio 18-20 dienomis Shanghai trasoje. Tai buvo vienuoliktos Kinijos GP lenktynės.
Lenktynėse vietoj planuotų 56 ratų buvo nuvažiuoti 54, kai finišo vėliava per klaidą buvo parodyta anksčiau. Finalinėms vietoms tai neturėjo įtakos.
CIC
Santrumpa c.i.c. reiškia:
Santrumpa CIC reiškia:
cic reiškia:
Vilniaus lietuvių namai
Vilniaus "Lietuvių Namai" – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo gimnazija Vilniuje, Dzūkų g. 43, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas, orientuota į užsienio lietuvius. Šalia mokyklos įsikūręs bendrabutis su valgykla.
Istorija
Pastatas, kuriame dabar įsikūrę Vilniaus lietuvių namai, pastatytas 1960 m. ir nuo tada čia veikė internatinė mokykla. 1983 m. mokykla buvo reorganizuota į specializuotą mokyklą - sukarintą internatą, pavadintą VLKJS 50-mečio vardu.
1990 m. balandžio 24 d. LR kultūros ir švietimo ministras Darius Kuolys pasirašė įsakymą likviduoti Vilniaus respublikinę specializuotą mokyklą ir įkurti lietuvišką mokyklą vaikams, gyvenantiems užsienyje. Pirmasis skambutis į pamokas tada sukvietė 61 užsienio lietuvaitį. Daugiausia moksleivių atvyksta iš Rusijos, nemažai iš Lenkijos. Mokykloje taip pat mokosi moksleiviai atvykę iš JAV, Anglijos. Didelė jų dalis gyvena šalia esančiame bendrabutyje. Mokyklą baigę užsienio lietuviai į šalies aukštąsias mokyklas stoja lengvatinėmis sąlygomis ar net išvis be konkurso.
Būkime sveiki
Būkime sveiki – liaudies medicinos žurnalas, leistas 1992 m. Vilniuje.
Istorija
Leido UAB „Rotas“. Tiražas 30 000 egz. Išėjo 4 numeriai.
Būk (savaitraštis)
Būk – savaitraštis, ėjęs 1993–1995 m. Vilniuje.
Istorija
Rašė sveikatingumo, sveiko gyvenimo būdo bei sveikatos apsaugos klausimais.
Leidėjas ir vyr. redaktorius Linas Virginijus Medelis.
Mikoyan-Gurevich MiG-9
right|300px| MiG-9 (rus. МиГ-9) – Tarybų Sąjungos pirmos kartos reaktyvinis naikintuvas, šturmo lėktuvas.
Istorija
Sukurtas iš karto po II pasaulinio karo. Prototipas I-300 pirmą kartą pakilo skrydžiui 1946 m. balandžio 24 d. Jame buvo sumontuoti du reaktyviniai varikliai RD-20 - vokiško variklio BMW 003 kopijos. Po sėkmingų bandymų 1946-1947 žiemą pradėti tiekti TSRS ginkluotosioms oro pajėgom (TSRS KOP). Iš viso pagaminta apie 550 įvairių modifikacijų MiG-9. 1948 m. pradėjus tiekti modernesnius naikintuvus gamyba sustabdyta.
Tiurkų kaganatas
Tiurkų kaganatas (orchono raštu:, Türük) – klajoklių gentinė konfederacija Eurazijos stepėje, kurioje pagrindinį politinį vaidmenį vaidino gok-tiurkų gentys (turkų kalba: Gök Türkler, kinų kalba: 突厥 Tūjué, tuometinis kiniškas tarimas – T’u küe), susiformavusi VI a. ir iki VIII a.
Didžiausio išsiplėtimo laiku VI a. II pusėje kontroliavo šiaurės rytų Kiniją (Mandžiūriją), Mongolijos plynaukštę, Altajų, Rytų ir Vakarų Turkestaną, Šiaurės Kaukazą, Kazachų stepę ir Ponto stepę. Jų hegemonija padėjo daugeliui tiurkų genčių išplisti po visą Eurazijos Stepę ir davė pradžią daugeliui modernių tautų.
Kilmė
Manoma, kad priešdėlis Gök gali reikšti „dangiškieji“, taip pat „mėlynieji“. Tiek dangaus garbinimas, tiek mėlynos spalvos sakralizavimas yra būdinga visiems tiurkams. Kadangi pagal kinišką kosmologiją mėlyna/žalia spalva simbolizuoja rytus, žodis „mėlynas“ galėjo reikšti ir „rytiniai“ tiurkai.
Hegemonija
546 m. gok-tiurkų Ašina klanas, vadovaujamas Bumyno, numalšino giminingų uigūrų ir tiele sukilimą prieš žoužanus, tikėdamasis jų dėkingumo. Tačiau vėliau jis susivienijo su Šiaurės Vei ir 552 m. sutriuškino paskutinįjį žoužanų kaganą. Tuo pačiu jis pavergė kirgizus, kidanius ir įgijo hegemoniją didžiulėje teritorijoje. Bumynas titulavosi kaganu ir įsteigė sostinę Otukene.
Valdant Bumyno sūnui Muchanui, Tiurkų kaganatas buvo konsoliduotas ir stipriai plėtėsi į vakarus. Vakariniams žygiams vadovavo vakarų jabgu Istamis. Jam vadovaujant tiurkų armijos kovojo su eftalitais, išstūmė avarus, 576 m. pasiekė Ponto stepę. Vidurinėje Azijoje tiurkai užvaldė teritorijas iki Baktrijos pietuose.
Rytų Tiurkų kaganatas
250px|left|thumb|Kaganato teritorija po skilimo, apie 600 m. Apie 584 m. mirus ketvirtajam kaganui, prasidėjo įpėdinystės karas, kurio metu vakarinės teritorijos atsiskyrė kaip Vakarų tiurkų kaganatas. Rytų kaganato centru liko Otukenas. Vietiniai kaganai ne kartą puolė Kiniją, kol 626–630 m. genčių sukilimo metu centrinė valdžia buvo susilpninta. Po to Kaganatą Tangų Kinija pavertė savo protektoratu.
Šventasis Fabijonas
Šventasis Fabijonas buvo Romos popiežius 236 m. sausio 10 d. – 250 m. sausio 20 d.
Tiurkų kaganatas
Rytų Tiurkų kaganatas
681 m. kaganas Ilteris atkūrė nepriklausomybę nuo Tangų imperijos. Jie atgavo hegemoniją Mongolų plynaukštėje ir netgi užkariavo daug buvusio Vakarų kaganato sričių, nueidami iki pat Marakandos, kur 712–713 m. susidūrė su arabais.
Šventasis Fabijonas
Euzebijus Cezarėjietis pasakoja, kaip Romos krikščionys susirinko išrinkti naują popiežių ir virš Fabijono, pasauliečio, kilusio iš kitur, nušvito balandis. Taip Fabijonas vienbalsiai buvo išrinktas popiežiumi, nors į tuščią postą taikė daug garsių žmonių.
Teigiama, kad Fabijonas pakrikštijo Filipą Arabą ir jo sūnų, statė dalį katakombų, pagerino bažnyčios organizaciją ir paskyrė pareigūnus užrašyti kankinių nuopelnus.
Tiurkų kaganatas
Rytų Tiurkų kaganatas
734 m. mirus kaganui Bilgei, Rytų kaganatas galutinai žlugo, nebeatsilaikydamas prieš atsinaujinusius Kinijos žygius ir vidinius genčių judėjimus. 744 m. uigūrų vadas Kutlukas, susivienijęs su basmiliais ir karlukais, paėmė sostinę ir nukirsdino paskutiniojo Tiurkų kagano galvą. Mongolų plynaukštėje įsigalėjo Uigūrų kaganatas.
Raštas
Gok-tiurkai pirmieji iš visų tiurkų tautų naudojo raštą, kuris žinomas kaip Orchono-Jenisėjaus raštas. Šis raštas greičiausiai kilęs iš sodų rašto arba pehlevi.
Šventasis Fabijonas
Pagal vėlyvesnius šaltinius Fabijonas siuntė apaštalus į Galiją, kur po imperatoriaus Decijaus persekiojimų liko tik mažos krikščionių bendruomenės. Jis taip pat liepė Hipolito Romiečio ir popiežiaus Poncijono kūnus iš Sardinijos pervežti į Romą. Popiežius Fabijonas buvo vienas pirmųjų krikščionių, nukankintų per imperatoriaus Decijaus valdymą. Jis mirė 250 m. sausio 20 d.
Nors nėra daug autentiškų dokumentų apie Fabijono vyskupavimą, manoma, kad jo valdymas buvo labai svarbus ankstyvajai Bažnyčiai. Jį labai vertino vyskupas Kiprijonas, Novacianas mini jo nobilissima memoriae ir jis susirašinėjo su Origenu. Vienas šaltinis jį vadina Flavijumi.
Šventasis Fabijonas minimas sausio 20 d.
Jis palaidotas Kaliksto katakombose. Išliko graikiški raštai ant jo kapo. Vėliau popiežius Klemensas XI perkėlė jo palaikus į San Sebastiano fuori le mura, kur jo garbei paskirta Albani koplyčia.
Baroniškės apylinkė
Baroniškės apylinkė (arba Baranavos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
XX a. 5-ajame dešimtmetyje buvo dvi apylinkės – Baranavos (13 km nuo Joniškio miestelio) ir Baroniškės (12 km nuo Švenčionėlių miesto). 1949 m. jos buvo Joniškio ir Švenčionėlių valsčiuose, 1950 m. priskirtos naujam Švenčionėlių rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. jos sujungtos į vieną, pavadintą Baranavos vardu. 1963 m. sausio 12 d. Baranavos apylinkė buvo prijungta prie Labanoro apylinkės ir Žeimenos apylinkės.
Pelėsiavabaliai
Pelėsiavabaliai (Endomychidae) – vabalų (Coleoptera) šeima. Šeimai priklauso smulkūs, apskriti, ovalūs, į boružes panašūs, vabalai.
Pelėsiavabaliai ir jų lervos dažniausiai vystosi kerpėse, grybų pažeistoje, drėgnoje, pūvančioje medienoje, ypač po trūnijančių kelmų žieve. Kai kurios rūšys minta pelėsiniais grybais.
Lietuvoje
Lietuvos pelėsiavabaliai:
Kinijos ralis
Kinijos ralis  – didžiausios ralio lenktynės, rengiamos Kinijos Guangdongo regione. Pirmasis Kinijos ralis buvo surengtas 1997 m. Dvejus metus šios lenktynės buvo Pasaulio ralio čempionato dalimi. Vėliau nuo 2000 iki 2015 m. šios lenktynės priklausė Azijos-Ramiojo vandenyno ralio čempionatui.
2016 m. pirmą kartą po 17 metų pertraukos Kinijos ralis sugrąžintas į Pasaulio ralio čempionato tvarkaraštį.
Albanijos radijas ir televizija
Albanijos radijas ir televizija (RTSH, ) – Albanijos nacionalinis tranliuotojas, įkurtas 1938 m. Tiranoje. Bendrovė transliuoja du televizijos kanalus ir dvi radijo stotis.
Tarptautinis servisas transliuoja radijo programas albanų kalba ir septyniomis kitomis. Nuo 1993 m. pradėtos tarptautinės televizijos transliacijos albanų kalba Kosove, Serbijoje, Makedonijoje, Juodkalnijoje ir šiaurės Graikijoje. 1999 m. bendrovė tapo Europos transliuotojų sąjungos nare. Nuo 2004 m. Albanijos radijas ir televizija dalyvauja Eurovizijos dainų konkurse.
Etumbis
Etumbis (Etoumbi) – miestas Vakarų Kuvetės (Cuvette-Ouest) regione, šiaurės vakarų Konge. Gyventojai daugiausia verčiasi medžiokle aplinkiniuose miškuose.
Etumbyje pastaruoju metu kilo kelios ebolos epidemijos, kurias kaip manoma sukėlė laukinių gyvūnų iš aplinkinių miškų mėsos vartojimas. 2003 m. epidemijos metu mirė 120 žmonių. Prasidėjus 2005 m. gegužės mėnesio epidemijai miestui paskelbtas karantinas.
Valerijonas Ažukalnis
miniatiūra|250px|right|Stogastulpis gimtinėje Valerijonas Ažukalnis (tikr. Zagurskis, 1816 m. gruodžio 4 d. Gaidamoniuose prie Alantos, dab. Molėtų raj. – 1874 m. vasario 2 d. Kaune) – lietuvių poetas, vertėjas.
Biografija
Kilęs iš nusigyvenusių bajorų šeimos. Nuo 1840 m. tarnavo dvaruose raštininku ir ūkvedžiu, Vilniuje dirbo T. Gliuksbergo spaustuvėje, laikraščio „Kurjer Wilenski“ redakcijoje. 1856–1863 m. gyveno Šimonyse ir Skapiškyje, vertėsi vesdamas bylas. 1863 m. sukilimo metu suimtas ir kalintas. 1864 m. persikėlė į Kauną, kur dirbo bajorų deputacijoje, palaikė ryšius su Antanu Baranausku.
Kūryba
Parašė gamtinės, buitinės ir meilės tematikos eilėraščių, pasakėčių. Pirmasis lietuvių poezijoje pavartojo trioleto formą. 1863 m. parengė spaudai kūrybos rinktinę „Raštai lietuviški“, bet, cenzūrai reikalaujant, jį spausdinti rusiškais rašmenimis, neišleido.
Išvertė A. Mickevičiaus, I. Krasickio, A. Goreckio, P. Karpinskio, S. Vitvickio, V. Sirokomlės ir kitų lenkų poetų kūrinių.
Sudarė ir 1863 m. įteikė spaudai originalių kūrinių, vertimų ir sekimų rinkinį „Raštai lietuviški“, bet cenzūrai reikalaujant spausdinti rusiškais rašmenimis jo neišleido. Originaliems eilėraščiams būdingas lyriškumas, kompozicijos vientisumas, liaudies dainų poetikos bruožai, romantizmo poveikis. V. Ažukalnio eilėraščiai pasižymi žodinga kalba, tautosakine poetika, lyrizmu. Kai kurie jų virto liaudies dainomis. Parašė lietuvių kalbos gramatiką (rankraštis nerastas).
Karštis (1995 filmas)
Karštis  – 1995 m. JAV kriminalinis trileris, kurį režisavo ir scenarijų parašė Michael Mann. Pagrindinius vaidmenis atliko Al Pacino, Robert De Niro ir Val Kilmer. De Niro suvaidino profesionalų vagį Neil McCauley, tuo tarpu Pacino – Los Andželo policijos veteraną Lt. Vincent Hanna, persekiojantį McCauley šutvę. Filmas paremtas buvusio Čikagos policininko Chuck Adamson patyrimais persekiojant XX a. 7-ojo dešimtmečio kriminalinį nusikaltėlį McCauley, pagal kurį ir pavadintas De Niro veikėjas.
Formaliai filmas yra 1989 m. televizijos filmo „L.A. Takedown“, kurį taip pat režisavo Mann, perdirbinys. Režisierius daugiau kaip dešimtmetį kūrė filmą „Karštis“, bet neišgavęs to, ko jis norėjo, išleido supaprastintą versiją pavadinimu „L.A Takedown“. Filmas susilaukė kritikų pripažinimo ir komercinės sėkmės, uždirbdamas 67 mln. Jungtinėse Valstijoje ir 187 mln. JAV dolerių pasauliniu mastu.
Aktoriai
ir kt.
Lauciūnai
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose Lauciūnai minimi 1609 m.
Per II pasaulinį karą Lauciūnų gyventojus nacių administracija įtarinėjo remiant Rokiškio apskrityje veikiančius tarybinių partizanus. Vykdydamas didelę baudžiamąją akciją prieš juos, nacių baudžiamasis dalinys 1943 m. spalio 13 d. kaimą sudegino; tos akcijos metu sudeginti ir Miliūnų bei Šlapekių kaimai. Baudėjai, Lauciūnų gyventojus išvarę iš namų, sodybas apiplėšė ir padegė; sudegintos 7 (kitais duomenimis, 8), liko nesudegintos 2 sodybos. Gyventojus baudėjai išvežė į Rokiškį, bet vėliau paleido, kai Vyžuonų urėdas baudėjus įtikino, kad Lauciūnų gyventojai ryšių su tarybinių partizanais nepalaikė ir jų nerėmė. Sudegintų Miliūnų, Lauciūnų ir Šlapekių kaimų atminimui 1960 m. atidengtas paminklinis akmuo, 1978 m. pastatytas memorialinis ansamblis.
Andrejus Busyginas
Andrejus Jevgenjevičius Busyginas (g. 1947 m. sausio 12 d. Kazanėje, Tatarstanas, Rusija) — rusų politinis veikėjas, Rusijos kultūros viceministras nuo 2008 m.
Biografija
Tėvas Jevgenijus Busyginas, etnografas.
Baigė Kazanės valstybinį universitetą, Politinės ekonomijos katedros aspirantūrą, Rusijos valstybės tarnybos akademiją. Po aspirantūros dirbo Kazanės valstybinio universiteto Politinės ekonomijos katedroje, Maskvos Baumano technikos universiteto Ekonomikos teorijos katedroje, Rusijos valdymo akademijoje. Ekonomikos mokslų daktaras, profesorius.
Vilniaus šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
'''Vilniaus šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Vilniuje, Antakalnyje. Pamaldos vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis. Šalia yra Jono Pauliaus II aikštė.
Istorija
Pirmoji bažnyčia pastatyta tarp 1431–1500 m., galimai pagonių šventyklos vietoje, 1594 m. sudegė. 1609–1616 m. suręsta nauja, medinė bažnyčia. Prie jos buvo prieglauda. Mirus bažnyčios statytojui klebonui Petrui Korkonosui, vyskupas Eustachijus Valavičius 1625 m. iš Krokuvos pasikvietė Laterano kanauninkų vienuolius ir jiems paskyrė bažnyčią. Per karą 1655 m. beveik visai sugriauta.
Pagal lenkų architekto Jano Zaoro projektą Mykolo Kazimiero Paco lėšomis 1668 m. pradėta statyti dabartinė mūrinė bažnyčia (13 metų Vilniaus okupacijai atminti, kai miestą buvo užėmę rusai; kertinis akmuo padėtas birželio 29 dieną). Statybą organizavo ir medžiagomis rūpinosi kanauninkų vienuolyno viršininkas B. Šamotulskis. 1669–1671 m. statybai vadovavo J. Zaoras, nuo 1672 m. – italų architektas Džambatista Fredianis. Iki 1674 m. išmūrytos sienos, 1674–1675 m. – skliautai, kupolas, bokštai. 1677–1682 m. pastatytas vienuolynas. XVII a. pabaigoje išmūryta šventoriaus tvora ir aštuoniakampės koplyčios.
1671 m. pradėta bažnyčios fasado, 1677 m. – vidaus apdaila. Ją atliko italų baroko meistrai Pjetras Pertis, Džovanis Maria Galis ir Jonas Gotardas Berghofas (Johann Gotthard Berchhoff). 1682 m. mirus M. K. Pacui, apdailos darbai sustojo. 1701 m. bažnyčia beveik užbaigta, trūko tik didžiojo altoriaus. 1801–1804 m. restauruotos skulptūros, sukurta laivo formos sakykla ir 2 šoniniai altorėliai.
thumb|left|250px|Vidus
1805 m. įrengtas didysis altorius su dailininko Pranciškaus Smuglevičiaus paveikslu „Šv. Petro ir Povilo atsisveikinimas". Rusijos valdžia 1864 m. vienuolyną uždarė. Vilniaus gubernatorius 1868 m. pasiūlė bažnyčią uždaryti ir joje įrengti cerkvę. Architektas Ivanas Levickis 1869 m. parengė bažnyčios pertvarkymo projektą (sąmatinė vertė 16 554 rb). Generalgubernatorius nesutiko skirti tiek pinigų, bažnyčia liko katalikams. Ji 1870–1878 ir 1901–1903 m. restauruota.
Architektūra
Bažnyčia barokinė, lotyniško kryžiaus plano, dvibokštė, bazilike, su kupolu, pusapskrite apside. Laisvai stovinčios kolonos jos pagrindiniame fasade Lietuvos bažnytinėje architektūroje buvo panaudotos pirmą kartą. Vidus 3 navų, dengtų cilindrų skliautais, atskirtų piliastrais. Šventoriaus tvora tinkuoto mūro. Arkinė galerija bažnyčią jungia su buvusiu 3 aukštų vienuolynu.
Aplinką suformavo didikų, stambesnių ir vidutinių bajorų, kunigų, pasiturinčių miestiečių statydinti vilos bei vasarnamiai. Dvarai pasižymi itališkojo manierizmo stiliumi, kuriam būdingi ir renesanso, ir baroko stilių bruožai.
Interjeras
Bažnyčioje yra 13 koplyčių, barokinė marmurinė krikštykla, XIX amžiuje pastatyta paauksuota rokokinė sakykla, laivą imituojantis sietynas. Taip pat du tūkstančiai stiuko statulų, freskos, reljefai, religiniai paveikslai. Ypač vertinami yra šv. Marijos ir „Vilniaus maro“ paveikslai.
Dalia Miklovienė-Šilgalytė
Dalia Miklovienė-Šilgalytė (1960 m. balandžio 12 d. Kirkilų k., Kelmės r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Mokėsi Graužikų aštuonmetėje, Kelmės 1-ojoje vidurinėje ir vaikų muzikos mokykloje (kankliuoti pas I. Jankuvienę, griežti akordeonu pas A. Lipeiką). 1980–1983 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. R. Lukošienė ir D. Vaičiulionienė). 1988–1993 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos muzikos akademijoje (prof. P. Gylio, doc. T. Šumsko ir dėst. D. Puišio klasės).
1983–1987 Kelmės 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja ir vaikų choro vadovė.
Nuo 1987 rudens Kelmės vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1994 vyresnioji mokytoja ir direktoriaus pavaduotoja.