cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vincas Nacevičius
Biografija
1932 m. apako ir muzikiniame gyvenime nebedalyvavo. 1933 m. paskirta 150 litų Lietuvos vyriausybės pensija, kuri 1936 m. padidinta iki 200 litų. Už ilgametę kultūrinę – muzikinę veiklą ir tautinės sąmonės ugdymą apdovanotas Gedimino III laipsnio ordinu.
KT
Dviraidė santrumpa KT gali reikšti:
Sveikatos enciklopedija
Sveikatos enciklopedija – enciklopedinis leidinys medicinos tematika.
Leidimas
Žinyną išleido medicinos informacinė - leidybinė bendrovė UAB Vaistų žinios.
Redakcinė kolegijos nariai – L. Apeikienė, R. Butkuvienė, N. Lapkauskienė, G. Kavaliauskienė, N. Markauskienė, G. Šerpytienė, A. Zarankienė. Kiti redaktoriai – M. Drungilaitė, R. Jankūnas, E. Popovaitė, A. Vaitkevičius, A. Vaitkus.
Apimtis
749 puslapiai. Formatas: 28x21.
Ligos
thumb|400px|Sveikatos enciklopedija
Literatūra
Leidėjas: Vaistų žinios. Išleidimo metai: 2003. ISBN 9955-511-13-3
Nuorodos
Elektroninė Sveikatos enciklopedijos versija internete Didžioji ligų enciklopedija
Darata Zdaniūtė
Darata Zdaniūtė-Murelienė-Baltrušaitė (g. 1913 m. lapkričio 18 d. Wilkes-Barre, PA, JAV) – Lietuvos chorvedė ir kompozitorė.
Biografija
Dirigavimą ir kompoziciją studijavo Wyoming Seminar and Conservatory of Music. Apie 34 metus dirbo su įvairiais chorais – nuo 1929 iki 1963 m. Iš pradžių vadovavo Sisere, moterų chorui ir „Aido“ chorui Wilkes-Barre, nuo 1934 m. „Lyros“ chorui Šenandoa.
Apsigyvenusi Čikagoje, vadovavo „Lyros“ chorui Kenoshoje, WI, paskui apie trejus metus dirbo su Čikagos Jaunimo kultūros būrelio choru, nuo 1940 m. daugiau kaip dešimt metų – su Moterų pažangos choru. 1941–1962 m. vadovavo „Aido“ chorui Roslande, 1961–1963 m. lietuvių „Kanklių“ chorui Čikagoje.
Su chorais daug koncertavo ir pastatė operečių, kurioms pati sukūrė ir muziką. Tai „Vestuvės pušyne“ (1936 m.), „Kada kaimas miega“ (1939 m.), muzikos vaizdeliai „Motina“ (1940 m.), „Ant Nemuno kranto“ (1943 m.), „Atsiminimai iš Lietuvos“ (1947 m.) ir vaikams „Liaudies širdis“ (1953 m.). Sukūrė ir dainų chorams.
Bendroji reliatyvumo teorija
Bendroji reliatyvumo teorija – Alberto Einšteino sukurta erdvės, laiko ir gravitacijos teorija, kuri parodo, kad gravitacinis laukas yra susijęs su erdvėlaikio kreivumu, o masė ir energija yra erdvėlaikio kreivumo priežastys.
Bendroji reliatyvumo teorija aprašyta 1915 metais, praėjus 10 metų po specialiosios teorijos aprašymo. Ji sujungia erdvę ir laiką į vieną keturmatį erdvėlaikį, kuris yra masyvių objektų iškreipiamas, taigi šiuo iškreipimu paaiškinama gravitacija. Bendroji reliatyvumo teorija taip pat paaiškino Merkurijaus orbitos nukrypimą nuo apskaičiuotos jo orbitos.
Pagal šią teoriją laikas gravitaciniame lauke eina lėčiau negu už jo ribų. Kuo stipresnis gravitacinis laukas, tuo poveikis stipresnis. Bendroji reliatyvumo teorija grindžiama ekvivalentumo principu: traukos negalima atskirti nuo pagreičio, taigi itin dideliu pagreičiu judančiuose kūnuose stebimas toks pat poveikis.
Stanekas
Stanekas  – eigulio būdelė Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Gyvenvietė yra apie 11 km į šiaurės vakarus nuo Michalovo ir apie 23 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Knišino girioje.
Bendroji reliatyvumo teorija
Einšteino lauko lygčių matematinė forma
Bendroji reliatyvumo teorija aprašoma 10 diferencialinių lygčių, kurios surašytos į tenzorinį pavidalą.
Stanekas
Istorija
Kaimas įkurtas XIX a. amžiuje. Nuo XV a. pabaigos iki 1660 m. ši vietovė priklausė Jurgiui Karoliui Chodkevičiui. XVIII a. kaimas priklausė Potockių ir Radvilų šeimoms. Nuo 1831 m. priklausė Sapiegoms. 1922 m. palivarką sudarė 3058 ha, iš kurių 2508,67 ha miškai.
Bendroji reliatyvumo teorija
Einšteino lauko lygčių matematinė forma
Kairėje lygties pusėje surašyti tenzoriai gab, Rab ir skaliaras R, kurie nusako erdvės kreivumą. Dešinėje lygties pusėje yra energijos - impulso tenzorius Tab, nusakantis masės ir energijos pasiskirstymą. gab yra vadinamas metrikos tenzoriumi arba metrika, o Rab gali būti išreikštas per metriką. Kartais Einšteino lauko lygtis užrašoma panaudojant Einšteino tenzorių Gab
Gravitacinės bangos
Bendroji reliatyvumo teorija numatė gravitacinių bangų egzistavimą. Šiuo metu jų intensyviai ieškoma. Kol kas dar turimų prietaisų tikslumas per mažas, bet po kelerių metų tikimasi padidinti gravitacinės observatorijos LIGO tikslumą. Bus pradėtas Advanced LIGO projektas. Šiuo metu galite prisidėti prie gravitacinių bangų paieškos savo kompiuteryje vykdydami projektą Einstein@HOME.
Laukžemių tvenkinys
Laukžemių tvenkinys – tvenkinys vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone, 4 km į pietus nuo Kretingalės. Susidaręs patvenkus Eketės upę 0,73 km nuo jos žiočių. Ilgis pietryčių-šiaurės vakarų-pietvakarių kryptimi 4,1 km, plotis iki 0,38 km. Tvenkinio rytinėje dalyje yra 2 salos (5 a ir 4a). Altitudė 12 m. Krantai aukštoki, apaugę medžiais ir krūmynais. Vakarinėje pakrantėje stūkso Eketės piliakalnis, šiaurinėje – įsikūrusi kolektyvinių sodų bendrija. Aplink tvenkinį daugiausia plyti pievos. Rytinį tvenkinio galą kerta kelias.
Debitas:
Užtvanka 144 m ilgio, 6 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1974 m.
Vanduo naudojamas laukams drėkinti. Greta tvenkinio yra Radailių kaimas.
Batangasas
Batangasas  – miestas Filipinuose, Lusono salos pietvakariuose. Provincijos centras. 247,6 tūkst. gyventojų (2000 m.). Svarbus žvejybinis ir prekybinis uostas (importuojama nafta, eksportuojami ryžiai, cukrus); keltas į Kalapaną Mindoro saloje. Plentas į Manilą. Naftos perdirbimo, medienos apdirbimo, laivų remonto, tekstilės (šilko, medvilnės), maisto (cukraus, mėsos, žuvų apdorojimo) pramonė. Apylinkėse auginami ryžiai ir cukranendrės. Technologijų institutas (įkurtas 1903 m.), muziejus. Turizmas (į šiaurę nuo Batangaso yra Talo ugnikalnis ir ežeras).
QoS
QoS, Quality of Service – sąvoka, žyminti paslaugos kokybės rodiklį, pvz., ICMP atsakymo laiką, procesoriaus apkrovimą ar pan. Tai tinklo sugebėjimas užtikrinti geresnę kokybę (aptarnavimą), kai kalbama apie tam tikro tinklo apkrovą su skirtingais prioritetais ir galimomis laiko sąnaudomis. Pvz., perduodant balso pranešimą, galima didinti IP paketų („su balsu“) prioritetą, dėl to paslauga bus kokybiškesnė. Sąvoka naudojama monitoringo (stebėjimo) programose, ITIL Service level management, Incident management, Availability management procesuose.
Burbonys
Burbonys – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Žilinų, prie Duobupio, prie Burbonių miško.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Onuškio valsčių, buvo Žilinų dvaro valda.
Ksana Dauguvietytė-Šniukštienė
Ksana Dauguvietytė-Šniukštienė (1912 m. rugpjūčio 19 d. Sankt Peterburgas) – Lietuvos teatro aktorė, Australijos lietuvių teatro aktorė ir režisierė. Mirė 2004-06-02 Australijoje.
Biografija
Tėvas Borisas Dauguvietis, sesuo Elena Dauguvietytė-Kudabienė. 1934 m. baigė Valstybės teatro vaidybos studiją. 1934–1940 m. Valstybės, 1940–1941 m. Vilniaus dramos, 1942–1944 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro aktorė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Vaidino Augsburgo lietuvių dramos teatre, statė spektaklius Noimiunsterio lietuvių stovykloje, čia įsteigė dramos studiją. 1949 m. persikėlė į Australiją. 1953–1986 m. Sidnėjaus lietuvių teatro „Atžalos“ aktorė ir režisierė.
Keturių spalvų teorema
thumb|200px|right|Keturių spalvų plano pavyzdys Keturių spalvų teorema (arba Keturių spalvų žemėlapio teorema) – matematinė teorema, teigianti, kad norint bet kokį į bet kiek regionų suskirstytą planą (žemėlapį) nuspalvinti taip, kad du šalia esantys regionai niekada nebūtų vienodos spalvos, užtenka keturių skirtingų spalvų. „Šalia esantys“ šiuo atveju reiškia besiliečiantys kraštais, t. y. ne tik viename taške. Be to, kiekvienas regionas turi būti vientisas.
Keturių spalvų teorema buvo pirmoji teorema, įrodyta pasitelkiant kompiuterį. Jos įrodymą pripažįsta ne visi matematikai, kadangi jį nėra lengva pakartoti žmogui rankiniu būdu. Kitaip tariant, kad įrodymas būtų laikomas patikimu, taip pat reikia patikimomis laikyti ir pagalbines įrodinėjimo priemones: kompiuterį, programinę įrangą ir panašiai.
K. Lierse SK
Lyro SK – Belgijos futbolo klubas iš Lyro.
Istorija
Klubas įkurtas 1906 m. Yra tapęs šalies čempionais. 2018 m. po sezono buvo išformuota komanda ir pranešta apie klubo bankroto procedūras.
Apranga
Ekipa žaidė juodos ir geltonos spalvų aprangomis.
Šventasis Liucijus I
Šventasis Liucijus I buvo Romos popiežius 253 m. birželio 25 d. - 254 m. kovo 5 d.
Liucijus gimė Romoje. Data nežinoma. Apie jo šeimą žinoma tik, kad tėvo vardas yra Porfirianas. Jo rinkimai vyko persekiojimų, per kuriuos buvo ištremtas jo pirmtakas šventasis Kornelijus, metu. Liucijus buvo ištremtas po išrinkimo, bet gavo leidimą grįžti.
Keliuose laiškuose jį giria vyskupas Kiprijonas už tai, kad šis pasmerkė Noviciano, neleidusio per persekiojimus atkritusiems krikščionims laisvai grįžti į Bažnyčią, šalininkus.
Nepaisant Liber Pontificalis tvirtinimo, Liucijus I nebuvo nukankintas. Valeriano persekiojimai, per kuriuos, teigiama, jis buvo nukankintas, prasidėjo po jo mirties.
Liucijaus kapas yra Kaliksto katakombose.
Šunlielė
Šunlielė (Cynoglossum) – agurklinių (Boraginaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas kildinamas iš graikų k. žodžių kyoon – šuo ir glosse – liežuvis; augalo lapai primena šuns liežuvį. Genčiai priskiriami žoliniai augalai, turintys plaukuotus lapus ir aukštą stiebą. Vainikėlis purpurinis. Vaisius – skeltavaisis, susidedantis iš 4 riešutėlių.
Rūšys
Gentyje yra apie 65 rūšys. Lietuvoje auga vaistinė šunlielė (Cynoglossum officinale).
Senmergė (1972 filmas)
Senmergė – 1972 m. Prancūzijoje sukurta komedija.
Turinys
Pajūrio viešbutyje susitinka du vidutinio amžiaus žmonės: atostogaujanti Miurielė ir Gabrielis, kurio automobilis sugenda ir jis priverstas kelias dienas likti mieste. Miurielė netrokšta naujų pažinčių, tačiau priverstinai atsisėdę prie vieno pietų stalo ilgainiui jiedu pradeda bendrauti ir kartu stebėti kitus viešbučio gyventojus. Jie susipažįsta su keista pora, kurioje vyras nuolat valgo, o žmona pasninkauja, bei viešbučio patarnautoją Viką, atvirai demonstruojančią dėmesį Gabrieliui. Po nedidelio nesusipratimo mergina atleidžiama, atostogos baigiasi ir Gabrielis išlydi Miurielę į traukinių stotį, o ši palieka jam savo namų adresą...
Elžbieta Daugvilienė
Elžbieta Paškauskaitė Daugvilienė (1886 m. lapkričio 19 d. Kaune – 1959 m. kovo 27 d. ten pat) – Lietuvos tautodailininkė skulptorė.
Biografija
Savamokslė, apie 1940 m. pradėjo kurti reljefus ir horeljefus savita autorine technika – ant drobės siuvo medžio žievės gabalus, juos sutvirtindavo viela arba mediniu karkasu, drobės apačią padengdavo klijų ir molio mišiniu.
Kūriniai istorinės tematikos („Baudžiavinė priespauda“, „Baudžiavinės kartuvės“, „1863 m. sukilėliai“, „1863 m. sukilėlio žmona“, „Osvencimas“, visi 1945–1955 m.), laisvos kompozicijos, ekspresyvūs, raiškios faktūros, būdingas alegoriškumas, simboliškumas. Jos kūrinius saugo Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus. Palaidota Petrašiūnų kapinėse.
Skžeševas (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Skžeševas  – kaimas Lenkijos rytuose, Repkų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Repkų, apie 19 km į rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 106 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos.
Istorija
1428 m. Vytautas Didysis padovanojo kaimą Lucko vyskupui, kuriam priklausė iki XVIII a. amžiaus. 1446 m. kaime įkurta Skžeševo Šv. Stanislavo parapija. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1660 m. karalius Jonas Kazimieras Vaza suteikė gyvenvietei leidimą rengti du turgus į metus. 1705-1733 m. pastatyta barokinio architektūros stiliaus bažnyčia.
Pantelerija
thumb|right|230px|Pantelerija
Pantelerija – vulkaninė sala Viduržemio jūroje, Sicilijos sąsiauryje. Nutolusi per 85 km nuo Sicilijos ir 70 km nuo Afrikos krantų. Priklauso Italijai.
Sala yra 14 km ilgio ir 9 km pločio. Plotas – 83 km². Populiacija – 7627 (2006). Aukščiausias taškas – 836 m.
Flamandų kalba
Flamandų tarmės, flamandų kalba – neoficialus, tradicinis olandų kalbos varianto, naudojamo flamandų Belgijoje, pavadinimas, taip pat flamandų kalba arba tarme vadinami Belgijoje (Flandrijos ir Briuselio regionuose) ir Pietų Nyderlanduose naudojami olandų kalbos dialektai ar dialektų grupės. Oficiali kalba tiek Flandrijoje, tiek Nyderlanduose yra olandų kalba.
Pavadinimas kilęs nuo viduramžių Flandrijos grafystės. Kalbančiųjų skaičius - apie 5,5 mln. Flamandiškasis variantas nuo bendrinės olandų kalbos skiriasi daugeliu fonetikos ir leksikos ypatybių. Yra vakarų, rytų, Brabanto ir Limburgo patarmės. Seniausi flamandų kalbos paminklai datuojami XI a. Literatūrinė flamandų kalba susiformavo XIX a. Vartojami lotyniški rašmenys.
Birželio 7
Birželio 7 yra 158-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 159-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 207 dienos.
Vardadieniai
Lukrecija – Lukrecijus – Radvydė – Ratautas – Roberta – Robertas – Svajonė – Svajūnas
Senoji Luplianka
Senoji Luplianka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Michalovo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė LDK. XIX a. Lupliankoje buvo Valkavisko apskrities Juškų valsčiaus centras.
Baltijos cirkas
Baltijos cirkas – vienintelė profesionali cirko organizacija Lietuvoje. Cirko programoje dalyvauja Lietuvos ir užsienio cirko artistai. 1995 m. kilnojamąjį „Baltijos cirką“ įkūrė buvęs „Vilniaus“ cirko artistas Petras Variakojis (dabartinis cirko direktorius).
Pagrindiniai faktai
thumb|570px|left|Baltijos cirkas gastrolėse
Cirko veikla
„Baltijos cirkas“ savo veikla siekia populiarinti profesionalų cirko meną Lietuvoje, programas žiūrovui pristato ištisus metus. Vasarą gastrolės vyksta šapito palapinėje įvairiuose šalies miestuose, žiemą – vaidinimai rengiami Lietuvos sporto ir pramogų arenose, Kauno sporto halėje ir kt. Pastarųjų metų programos - „Ant dramblių aplink pasaulį“, „Big Top“ cirko gastrolės Kauno sporto halėje, „Ekstremalų ir stebuklinga. Europos cirkas“.
Bendrija
Bendrija turi šias reikšmes:
Baltijos cirkas
Cirko veikla
Kasmet cirkas pristato naują tarptautinę cirko programą, kurioje būna visų cirko žanrų numeriai. Gastrolėms kviečiami profesionalūs aukšto meninio lygio cirko artistai iš Rytų ir Vakarų Europos, Afrikos cirkų. Vaidinimuose taip pat dalyvauja profesionalūs Lietuvos cirko artistai.
Kaune veikia „Baltijos cirko“ repeticinė bazė. Joje savo meistriškumą tobulina cirko artistai, vaikai mokomi cirko meno. 2008 m. Kaune pradėtas įrengti "Baltijos cirko" stacionaras (buvusiame kareivinių pastate).
Klounų muziejus
Cirko būstinėje Kaune veikia klounų muziejus, įkurtas P. Variakojo iniciatyva. Muziejaus ekspozicijoje pristatoma apie 2000 eksponatų - lėlių. Tai klounai - piešti, megzti, susiūti iš medžiaginių lopynėlių, drožti iš medžio, lieti iš stiklo, keramikiniai, sidabriniai ir pan. Tarp eksponatų yra nemažai unikalių. Nuolat papildoma klounų ekspozicija yra viena didžiausių Europoje.
Žymesni Lietuvos cirko artistai
Po Nepriklausomybės atkūrimo šalyje iškilo ir nauja profesionalių lietuvių cirko artistų karta.
Žymesni Lietuvos cirko artistai, kurių menas buvo arba yra pristatomas „Baltijos cirko“ arenoje:
Debeikių apylinkė
Debeikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Debeikių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Anykščių rajonui. 1954 m. prijungtos Meldučių apylinkė, Čekonių apylinkė, dalis Ąžuolynės apylinkės ir dalis Dobilynės apylinkės, 1963 m. – Leliūnų apylinkė ir Šventupio apylinkės dalis, 1971 m. – Trumbatiškio apylinkės dalis, 1973 m. – Rubikių apylinkės dalis.
Turaidos pilis
thumb|250px|Turaidos pilis thumb|250px|Turaidos pilis thumb|250px|Dainų kalnas
Turaida – pilis ir dvaras Latvijoje, Vidžemėje, dešiniajame Gaujos upės krante, 3 km nuo Siguldos, 56 km nuo Rygos, Gaujos nacionalinio parko Turaidos muziejuje – rezervate.
Istorija
Ankstyvosios gotikos stiliaus Turaidos pilis pastatyta 1214 m. sunaikintos medinės lyvių pilies vietoje. 1776 m. gaisras sunaikino tarp pilies sienų buvusius gyvenamuosius namus ir amatinikų pastatus. Pilyje liko tik dvaro valdytojo gyvenamosios patalpos ir kai kurie ūkiniai pastatai. Dauguma gyventojų įsikūrė greta pilies. 1924 m. nepriklausomos Latvijos Taryba priėmė sprendimą Turaidos pilies griuvėsius įtraukti į valstybės saugomų paminklų sąrašą, tačiau tik 1950 m. pilis pradėta restauruoti.
Beveik 30 m. Turaidos pilyje dirbo archeologai, vadovaujami istoriko profesoriaus Janio Grauduonio. Kasinėjimų metu rastas 4481 senovinis daiktas. Turaidos pilis yra archeologiškai geriausiai ištirta pilis Baltijos šalyse. Seniausi pilies komplekso pastatai išliko iki šių dienų. Tai 43 m aukščio pagrindinis bokštas ir bokštinis pietų korpusas. Didysis pusapvalis bokštas yra būdingas XV a. Tokio tipo bokštas Vidžemėje išlikęs tik Ėrgemės pilyje. Iki šiol išlikęs 21 pastatas – senasis naujasis dvaro valdytojo gyvenamieji namai, pirtis, ratinė, daržinė, žuvų rūsys ir kiti, kurių dalis – iš XVIII a. Devyniuose iš jų įkurtos istorinės, etnografinės ir archeologinės ekspozicijos. Ekspozicijos, pasakojančios apie pilies statybas, pilies ir jos apylinkių istoriją, viduramžių gyvenimą, įrengtos Didžiajame bokšte, bokštiniame pietinės dalies korpuse, didžiajame pusapvaliame bokšte ir vakariniame korpuse.
Netoli nuo pilies vietoje senos bažnyčios ir viduramžių koplyčios 1750 m. pastatyta medinė bažnyčia, kurią savomis jėgomis Lėdurgos – Turaidos parapijos kunigo Danieliaus Merkelio globojami pastatė ir įrengė Turaidos žemdirbiai. Tai seniausia Vidžemėje vietinių meistrų pastatyta medinė bažnyčia. Ji buvo skirta dvaro gyventojams, todėl nebuvo statoma varpinė. Bažnyčioje yra išlikęs XVIII a. interjeras. Prie bažnyčios stovėjo XIII a. statyta apsikrikštijusių lyvių koplyčia mirusiems apraudoti buvo naudojama iki XVIII a. Leidus mirusius šarvoti bažnyčioje ji buvo apleista. Bažnyčios kalnas – sena kapinių vieta, kur nuo XIII a. buvo laidojami pakrikštyti lyviai ir vietiniai gyventojai. Iki šių dienų išlikęs legendinės Turaidos Rožės (1601–1620 m.) kapas.
American Beauty/American Psycho
American Beauty/American Psycho – šeštasis studijinis amerikiečių roko grupės „Fall Out Boy“ albumas, išleistas 2015 m. sausio 16 d. Per pirmąją savaitę JAV buvo parduota 192,000 kopijų ir albumas debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Tai – trečiasis grupės albumas, užėmęs pirmąją vietą.
Dainų sąrašas
Visas dainas parašė Pete Wentz, visą muziką sukūrė Fall Out Boy, išskyrus, kur išskirta.
Konstitucinė justicija
200 px|[[LR KT|LR Konstitucinio Teismo rūmai|thumb]] Konstitucinė justicija - valstybinės justicijos šaka. Pagrindinė institucija - Konstitucinis Teismas. Sprendžia konstitucingumo klausimus. Nagrinėja, ar konkretus teisės aktas (dažniausiai - norminis) atitinka pagrindinį šalies įstatymą (Konstituciją).
Matematinis įrodymas
Matematinis įrodymas – pademonstravimas, kad kažkoks matematikos teiginys yra būtinai teisingas laikantis priimtų tos srities aksiomų. Matematinis įrodymas visada remiasi loginėmis išvadomis, o ne tik empiriniais stebėjimais, kitaip tariant, įrodymas turi pademonstruoti kad teiginys yra teisingas visada ir absoliučiai be jokių išlygų.
Tokie teiginiai matematikoje paprastai vadinami teoremomis ir, kartą įrodyti, gali būti naudojami kaip prielaidos kituose matematiniuose įrodymuose.
FC Brașov (1936)
Brašovo FC – Rumunijos futbolo klubas iš Brašovo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1937 m.
2017 m. paskelbta apie bankrotą.
Burčiakai
Burčiakai – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Kruonio. Kaimą mena Burčiakų piliakalnis.
Malaizijos herbas
thumb|250px
Malaizijos herbas naudojamas nuo 1948 m.
Skžešev E
Skžešev E  – kaimas Lenkijos rytuose, Repkų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Malaizijos herbas
Herbas susideda iš skydo, dviejų jį supančių tigrų, geltono pusmėnulio ir 14-os kampų žvaigždės virš jo.
Geltona pusmėnulio ir žvaigždės spalva simbolizuoja šalies monarchiją. Pusmėnulis taip pat reiškia šalyje išpažįstamą islamą, o 14-kos kampų žvaigždė - 13-ka šalies valstijų ir federalines teritorijas.
Skydo viršuje vaizduojami penki durklai simbolizuoja buvusias Malaizijos valstijas. Kairėje skydo dalyje parodyta arekinė palmė ir Penango tiltas. Vidurinėje skydo dalyje yra keturios spalvos - raudona, juoda, balta ir geltona - Malaizijos federalinių teritorijų spalvos. Apatinėje skydo dalyje yra trys atskirtos dalys - iki 1965 m. kiekviena jų simbolizavo tris Malaizijos valstijas - Saba, Singapūrą ir Saravaką. 1965 m., nuo Malaizijos atsiskyrus Singapūrui, herbe jo vietoje buvo įdėta nacionalinė šalies gėlė kinrožė. Dešinėje skydo dalyje yra amalaka medis, simbolizuojantis Malakos valstiją.
Du skydą remiantys tigrai yra tradiciniai malaiziečių simboliai. Jie reiškia jėgą ir drąsą.
Herbo apačioje yra nacionalinis šalies šūkis - vienybė yra jėga. Jis parašytas malajų ir javi kalbomis.
Raudų siena
thumbnail|right|„Raudų siena“ vakare thumbnail|right| Raudų siena, dar vadinama Vakarinė siena – Šventyklos kalno atraminės sienos dalis Jeruzalėje. Maždaug pusė šios sienos yra 516 m. pr. m. e. pastatytos ir 70 m. e. m. romėnų sugriautos Antrosios šventyklos likučiai. Likusi dalis yra pristatyta po VII a.
Sienos statyba
thumb|left|250px|1850 m. graviūra Anot Biblijos, Saliamono šventykla buvo pastatyta ant Šventyklos kalno X amžius pr. m. e., o 586 m. pr. m. e. ją sugriovė babiloniečiai. Antroji šventykla buvo baigta statyti 516 m. pr. m. e. Apie 19 m. pr. m. e. Erodas I Didysis pradėjo šventyklos rekonstrukciją. Jis dirbtinai supylė žemes, kad išplėstų šventyklos pagrindą. Šiandien Raudų siena ir yra vakarinė Šventyklos kalno atraminės sienos, kuri laikė dirbtinį pylimą, dalis. Siena buvo pastatyta iš tašyto baltojo akmens luitų (luito vidutinis aukštis 1–1,2 m, ilgis – 1,5–3 m, o kai kurie yra iki 12 m ilgio) nenaudojant rišamojo skiedinio. 70 m. pirmojo žydų-romėnų sukilimo metu Jeruzalę ir šventyklą sugriovė romėnai.
Romos imperija ir krikščionybė I–V a.
135 m. po Bar Kokhbos sukilimo (dar vadinamo Trečiuoju žydų sukilimu) žydams buvo uždrausta lankytis Jeruzalėje. II a. ir III a. Romos imperatoriai žydams leido lankytis mieste ir melstis Alyvų kalne bei Šventyklos kalne. Konstantino I–jo valdymo laikais Romos imperija priėmė krikščionybę, ir žydams buvo leista įeiti į miestą vieną kartą per metus, – devintą Avo mėnesio dieną  – ir prie išlikusios Raudų sienos apraudoti sugriautas Šventyklas. 425 m. žydai kreipėsi į Bizantijos imperatoriaus Teodozijaus II–jo žmoną Aeliją Eudokiją, kad žydams būtų leista laisvai melstis Jeruzalėje, ir toks leidimas buvo suteiktas. Žydai galėjo persikelti gyventi į Jeruzalės miestą.
Viduramžiai 500–1500 m.
X a.–XI a. žydų autoriai Abraomas Ben Meira Ibn Ezra, Ahimazas ben Paltielis, Solomon ibn Gabirolis ir kt. Raudų sieną mini kaip religinių apeigų vietą. 1333 m. Ispanijos žydų keliautojas Isakas Heilo (Isaac ben Joseph ibn Chelo ) rašė apie arabų karalių Omarą, kuris 637 m. užkariavo Palestiną. Karalius prisiekė, kad Šventyklos griuvėsių vietoje pastatys naują šventyklą, bet jis negalėjo rasti tos vietos. Prie karaliaus priėjęs senas žmogus pasakė: „aš galiu parodyti, kur yra Šventyklos vieta, bet Jūs turite pažadėti, kad Raudų siena liks mums“. Karalius pažadėjo, Šventyklos vieta buvo parodyta. Viskas buvo išvalyta ir toje vietoje buvo pastatytas Uolos Kupolas arba Omaro mečetė, o Raudų siena buvo palikta žydams. 1334 m. Isakas Heilo rašė: „''Omaro šventykla stovi priešais Raudų sieną, kuri vadinama „Gailestingumo vartais“ ir žydai ateina čia melstis. Šiandien ši siena – viena iš septynių Švento miesto stebuklų''“. 1187 m. Jeruzalę užėmęs Saladinas žemę prie Raudų sienos, kaip labdarą, skyrė Maroko naujakuriams. Namų kvartalas buvo pastatytas 4 m atstumu nuo sienos.
Osmanų imperija 1517–1917 m.
thumb|right|200px|Saliamono siena Jeruzalėje, [[Jean-Léon Gérôme|Žanas Leonas Žeromas, XIX a.]] 1517 m. Jeruzalę, kuria nuo 1250 m. valdė mameliukai, užėmė Osmanų sultonas Selimas I. Turkai geranoriškai žiūrėjo į žydus. Tūkstančiai žydų, pabėgėlių iš Ispanijos, kuriuos 1492 m. ištrėmė Ferdinandas II Katalikas ir Izabelė I, sveikino turkus.
1538 m. sultonas Suleimanas Puikusis aplink miestą pastatė 4,5 km ilgio gynybinę sieną, kuri dabar juosia Jeruzalės senamiestį. XVI a. antroje pusėje Suleimanas Puikusis leido žydams melstis prie Raudų sienos, o turkų architektas Mimaras Sinanas jiems pastatė koplytėlę
Per šimtmečius žemė aplink sieną buvo užstatyta pastatais, o prie jos žydai galėjo prieiti siaurais gatvių labirintais per marokiečių kvartalą. 1840 m. gegužę Ibrahimas Paša šariato įstatymu uždraudė žydams laisvai prieiti prie sienos, garsiai melstis ir rodyti savo maldos knygas. Buvo įvestas mokestis. thumb|left|275px| Žydų raudojimo vieta, 1844 m. graviūra
XIX a. viduryje rabinas Jozefas Švarcas (Joseph Schwarz) rašė: ''Prie šios sienos visi mūsų broliai lankėsi per kiekvieną religinę šventę ir iškilmę… Ji taip pat yra lankoma dabar, nors ir ne taip gausiai, kiekvieno penktadienio popietę, o kai kas net lanko kasdien. Niekas iš musulmonų nekimba, nes mes turime labai seną Konstantinopolio sultono įsaką, leidžiantį čia lankytis, nors Didžioji Porta šią mūsų teisę apmokestino mokesčiu, kuris yra nedidelis''.
Augant Raudų sienos lankytojų skaičiui, prasidėjo žydų bendruomenės nepasitenkinimas ir nesutarimai su vietos gyventojais, gyvenusiais prie sienos. Žydai norėjo lengvesnio priėjimo ir didesnio ploto apeigoms, o vietiniai skundėsi dideliu triukšmu. Žydai panoro išsipirkti žemės sklypą prie sienos. 1830 m. pabaigoje turtingas žydas Shemarya Luria bandė nupirkti pastatus prie Raudų sienos, o 1850 m. žydas Abdulahas iš Bombėjaus norėjo nupirkti Raudų sieną, bet abiem nepavyko. 1869 m. Jeruzalėje įsikūrė rabinas H. M. Gelbšteinas, kuris sutarė, kad kiekvieną dieną prie Raudų sienos būtų atnešami stalai ir suolai. Čia jis ilgą laiką organizavo judaizmo studijų grupes ir minyan. Jis parengė planą, kaip įsigyti prie Raudų sienos esančius kiemus, kad būtų galima ten įrengti tris Sinagogas – „Perušimo“, žinomo kaip Vilniaus Gaonas, Hasidino ir Sefaro ( Ispanijos žydai). Jis taip pat bandė atgaivinti senovės paprotį – „garbės sargybą“, kuri, anot talmudo, stovėjo prie Šventyklos kalno. Jis išsinuomojo prie sienos namą, samdė vyrus, kad šie stovėtų prie Šventyklos kalno vartų, bet visa tai truko neilgai. H. M. Gelbšteinui pritrūko pinigų, be to, vietos arabai reiškė pasipiktinimą. right|thumb|200px|„Raudų siena“ 1870 m.
1877 m. Didysis Jeruzalės muftijus priėmė žydų pasiūlymą pirkti marokiečių kvartalą, bet dėl pačių žydų bendruomenės ginčų sandoris sunkiai ėjo į priekį. 1887 m. prancūzų filantropas baronas Edmondas de Rotšildas bandė nupirkti ir nugriauti marokiečių kvartalą žydų garbei ir jų nuopelnams. Pasiūlymą nagrinėjo Osmanų Jeruzalės gubernatorius Raufas Paša bei Jeruzalės muftijus Mahometas Huseini (Mohammed Tahir Mustafa Tahir al-Husayni). Sandėris buvo palaimintas, bet atidėtas, nes valdžia nugriautoje vietoje neleido jokių statybų, o aplinką norėjo apsodinti medžiais. Žydams neleido pilnai kontroliuoti šios vietos, o tai reiškė, kad pašaliečiai prie Raudų sienos galės daryti ką nori, net važinėti mulais, kas kėlė maldininkams daug nepatogumų.
Raudų sienos teritoriją 1895 m. ketino nupirkti Pinsko žydų emigranto sūnus, hebrajų lingvistas ir leidėjas rabinas Chaimas Hiršensonas (Chaim Hirschensohn), bet jis bankrutavo.
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą nesėkmingai išpirki žemę mėgino ir Palestinos statybos bendrovė. 1914 m. spalį Jeruzalės gubernatorius Zakei Bėjus (Zakey Bey) pasiūlė parduoti 25 marokiečių kvartalo namus už 20 000 £. Už šiuos pinigus ketinta iškelti musulmonų šeimas ir priešais Raudų sieną įveisti visuomeninį sodą. Bet žydų vietos bendruomenė tiek pinigų neturėjo. Po kelių mėnesių Turkijos administracija Jeruzalėje sulaukė vietos musulmonų spaudimo, ir žydams buvo uždrausta prie sienos naudoti suolus ir deginti žvakes. Bet šį nemalonų žydams incidentą Hakham Baši pavyko atšaukti.
Britų valdymas 1917–1948 m.
left|thumb|300px|Žydų legiono kariai prie Raudų sienos 1917 m. 1917 m. gruodžio 11 d. britų armija, vadovaujama Edmundo Alenbi, palaužė turkų pasipriešinimą ir užėmė Jeruzalę. E. Alenbi pažadėjo, „kad kiekvienas šventas pastatas, paminklas, šventa vieta, šventovė, tradicijų vieta arba visų trijų religijų maldos vietos bus išsaugotos ir apgintos pagal egzistuojančias dabar teisės normas, nes jų ištikimas tikėjimas yra šventas“.
1919 m. sionistų lyderis Chaimas Veicmanas kreipėsi į Jeruzalės britų karo gubernatorių, pulkininką, serą Ronaldą Storsą ir pasiūlė 75 000 £  – 100 000 £ už sklypą prie Raudų sienos bei iškeldinti vietos gyventojus. R. Sorsenas buvo sužavėtas tokios idėjos ir tikėjosi, kad dalį pinigų pavyks skirti vietos musulmonų švietimo tikslams. Nors derybų pradžia buvo optimistiška, dėl stipraus musulmonų pasipriešinimo derybos žlugo.
1920 m. pradžioje dėl Raudų sienos įvyko pirmasis žydų–arabų konfliktas. Musulmonų valdžios nurodymu buvo atliekamas nedidelis viršutinės sienos dalies remontas. Žydai sutiko, kad remontas reikalingas, ir kreipėsi į britų administraciją, kad darbus atliktų neseniai įkurtas Antikos departamentas.
1926 m. Palestinos sionistų vadovas F. H. Kišas nesėkmingai bandė nupirkti visą rajoną apie Raudų sieną, kad būtų galima įrengti atvirą aikštę su sėdimomis vietomis maldininkams. 1928 m. Sionistų organizacija pranešė, kad Aukščiausias Palestinos administratorius Džonas Čenseloras tiki, kad Raudų siena turi priklausyti žydams ir klausia: „kodėl nei vienas pasaulio žydų filantropas dar nenupirko jos?“.
1928 m. rugsėjo neramumai
thumb|225px|right|Ši [[Mehitza prie sienos 1928 m. tapo konfrontacijos tarp žydų, arabų ir britų katalizatoriumi.]] 1928 m. rugsėjo 28 d. Jom Kipuras šventės metu britų policija jėga nuvertė pertvarą (Mehitza), kuri maldos metu skyrė vyrus nuo moterų. Moterys, kurios bandė sutrukdyti, buvo mušamos sulaužytos medinės pertvaros strypais. Iš pagyvenusiu maldininkų buvo atimamos kėdės. Šie policijos veiksmai sukėlė viso pasaulio žydų pasipiktinimą. Vyriausias Jeruzalės rabinas Josifas Chaimas Zonenfeldas išplatino pranešimą, reikalaujantį pasmerkti šventos vietos išniekinimą. Įvairių kolektyvų vadovai kvietė surengti visuotinį streiką. Jeruzalėje įvyko didžiulis mitingas, po kurio įsiaudrinusi minia užpuolė policijos būstinę. Policijos komisaras E. Kitrutch policijos veiksmus pavadino Osmanų Status quo pažeidimu, nes pagal ankstesnį susitarimą žydams buvo draudžiama Raudų sienos prieigose statyti kėdes ir pertvaras. Jis žydų bendruomenei pranešė, kad pertvara pašalinta pagal šį susitarimą ir gautą iš Aukščiausios Musulmonų Tarybos skundą. Arabai buvo sunerimę, kad žydai nori išplėsti savo teises prie sienos ir taip užvaldyti Al-Aqsa mečetę. Britų vyriausybė išplatino pranešimą, pateisinanti incidentą, ir apkaltino žydų Raudų sienos parapijos seniūną, tuo pabrėždama, kad pertvaros pašalinimas buvo būtinas, bei išreiškė apgailestavimą dėl šio fakto.
Plačiai išpūsta arabų kampanija dėl žydų ketinimo užimti mečetę apėmė visą šalį. Atsakydama į arabų nuogąstavimus, Žydų Nacionalinė Taryba pareiškė: „mes ryžtingai ir nuoširdžiai skelbiame, kad joks žydas niekada neketino ir negalvojo įsibrauti į musulmonų šventas vietas, bet mūsų arabų broliai turi pripažinti žydų teisę ir atsižvelgti į vietas Palestinoje, kurios jiems yra šventos“. Taryba pareikalavo, kad britų administracija nusavintų sieną žydams.
1928 m. spalį muftijus Aminas Alhuseini organizavo statybas virš Raudų sienos, kurių metu statybinės medžiagos krito maldininkams ant galvų. Gavus britų leidimą, buvo pradėta mečetės, esančios šalia sienos, rekonstrukcija ir pastatytas minaretas. Buvo paskirtas muedzinas, kuris kviesti į maldą ir sufijos apeigoms turėjo priešais Raudų sieną. Žydai tai įvertino kaip provokaciją. Žydai protestavo, įtampa augo.
1928 m. lapkritį vyriausybė išleido Baltąja knygą „Vakarų arba Raudų siena Jeruzalėje: Kolonijos valstybės sekretoriaus memorandumas“, kurioje pabrėžiama, kad „žydai gali atsinešti prie sienos tik tuos papildomus daiktus, kurie buvo apibrėžti turkų valdymo laikais“. Po kelių mėnesių Hadži Aminas britų administratoriui skundėsi: „žydai prie sienos atsineša dar daugiau stalų ir suolų, o prie sienos vedančius takus iškabino šviestuvais“.
1929 m. Palestinos sukilimas
1929 m. vasarą muftijus pareikalavo, kad būtų atidarytas akligatvis pietinėje Raudų sienos pusėje. Atidarius naują praėjimą buvo galima laisvai praeiti nuo Uolos Kupolo iki sienos. Bet mulai, praeidami siaurais skersgatviais, žydų maldos vietoje dažnai palikdavo krūvas ekskrementų. Tai, kartu su prie sienos vykdomos statybos darbais bei ribotų žydų priėjimu prie sienos, atvedė prie protestų prieš britų valdžią, kuri liko abejinga šiems arabų veiksmams.
Rugpjūčio 14 d. po pavienių užpuolimų prieš besimeldžiančius prie Raudų sienos žydus, 6 000 žydų demonstrantų minia praėjo Tel Avivo gatvėmis šaukdama „Siena yra mūsų“. Rugpjūčio 15 d., pirmą Avo mėnesio dieną, 300 jaunų žydų su sionistų vėliavomis sugiedojo himną prie Raudų sienos. Rugpjūčio 16 d. 2 000 arabų musulmonų minia atėjo prie Raudų sienos ir sudegino maldininkų liturginius daiktus bei jų knygas. Prasidėjo neramumai, kurie išplito po visą šalį ir privedė prie Hebrono žudynių. Prasidėjo Antrasis Palestinos sukilimas.
1930 m. tarptautinė komisija
1930 m. Britų vyriausybė, reaguodama į 1929 m. neramumus, sudarė komisiją, skirtą „Nustatyti arabų, žydų teises ir jų reikalavimus dėl Vakarų arba Raudų sienos“. Tautų Sąjunga patvirtino komisiją su sąlyga, kad jos nariais nebus britai.
Žydų Nacionalinės Tarybos pirmininkas Davidas Jelinas (David Yellin), kalbėdamas priš Komisiją, pasakė: „''pradėdami vertinti šiandieninės žydų tautos atkaklumą, kuri neteko visko, kas yra šventa ir brangu šioje gimtojoje žemėje: protėvių kapų, didžiųjų karalių kapų, Šventųjų pranašų kapų ir, visų pirma, jų nuostabiausių šventyklų vietų. Viskas buvo atimta ir liko tik vienos pusės mažos sienos dalelytė, kuri iš vienos pusės rėmėsi į buvusią Šventyklą. Prieš šią pliką akmeninę sieną ši tauta stovi po atviru dangumi per vasaros karščius, žiemos lietų ir išlieja savo širdį Dievui danguje''“.
Komisija nutarė, kad siena ir šaligatvis prie jos yra marokiečių kvartalas ir priklauso musulmonams. Bet žydai turi laisvai prieiti prie Raudų sienos ir gali švenčių metu naudoti šofarą. Musulmonams uždrausta naudoti prie sienos transporto priemones (mulus) bei kitaip trukdyti žydams melstis.
Jordanijos okupacija 1948–1967 m.
Po 1948 m. Arabų–Izraelio karo Jeruzalės senamiestis su Raudų siena atiteko Jordanijai. Pagal 1949 m. taikos sutarties VIII skyrių, Izraelio žydams buvo numatytas priėjimas prie Raudų sienos. Bet per tolesnius devyniolika metų, nežiūrint į nuolatinius Izraelio vadovybės ir žydų organizacijų kreipimusis į JTO bei kitas tarptautines organizacijas, kad susitarimas būtų vykdomas, Jordanija atsisakė vykdyti šį punktą. Žydai galėjo aplankyti Raudų sieną tik įvažiavę į Jordanijos teritoriją, o pasuose neturėjo būti Izraelio vizos ir antspaudo. Tuo laikotarpiu prie sienos lankėsi tik Jordanijos kareiviai ir turistai. Žydai maldai rinkosi ant Siono kalno, iš kur matėsi Raudų siena. Tūkstančiams piligrimų Siono kalnas tapo žemės lopinėliu, kuriame vyko tradicinės šventės ir trys Šaloš Regalim festivaliai.
Nepriklausomas Izraelis 1967 m.
Po Izraelio pergalės 1967 m. šešių dienų kare Raudų siena perėjo į izraeliečių kontrolę. Penktasis Izraelio premjeras Ichakas Rabinas momentą, kai Izraelio kariai pasiekė Raudų sieną, aprašė taip: „''vienas įspūdingiausių momentų šešių dienų kare, kuris simbolizavo didžiulę pergalę buvo, kai pirmieji parašiutininkai, vadovaujami IGP vado Guro, pasiekė sienos akmenis ir pajuto šios vietos jausmus ir emocijas. Niekada nebuvo ir niekada nebus kitos tokios akimirkos, kaip ši. Šio įvykio iš anksto niekas neorganizavo ir niekas tam nebuvo pasiruošęs, tai buvo kaip Dievo apvaizdos įsikišimas: garsiai verkiantys kariai dėl pakeliui žuvusių draugų, Kadiš maldos žodžius po 19–kos metų tylos išgirdusi Raudų siena, gedulo ašaros, džiaugsmo šūksniai ir Hatikvah giesmė''“. Po 48 val., be vyriausybės įsakymo, buvo pradėtas griauti marokiečių kvartalas. Chaimas Hercogas, kuris vėliau tapo šeštuoju Izraelio prezidentu, asmeniškai dalyvavo valymo darbuose: „kai mes atėjome prie Raudų sienos, prie jos buvo pastatytas tualetas… mes nusprendėme jį nugriauti ir tada gimė mintis, kad reikia išvalyti visą prie sienos esantį plotą…, tai buvo istorinis momentas, kurio vėliau galėjo ir nebūti… Mes žinojome, kad kitą šeštadienį, birželio 14 d., bus žydų Šavouot šventė ir daugelis norės čia ateiti pasimelsti.., iki tol viskas turi būti užbaigta .“
Siauras šaligatvis, kuriame per dieną tilpo iki 12 000 žmonių, buvo perdaryta į 400 000 vietų aikštę. Aikštė dabar tęsiasi iki žydų kvartalo. Pietinė sienos dalis buvo praplatinta ir jos ilgis nuo 30 m padvigubėjo, o 4 m plotis priešais sieną išsiplėtė iki 40 m. Iki 1967 m. buvusi 120 m² vieta tapo 20 000 m² aikšte.
Per dešimtmečius Raudų sieną aplankė milijonai turistų ir piligrimų bei Izraelį aplankę oficialūs asmenys.
Raudų sienos reikšmė judaizme
Judaizme Raudų siena gerbiama kaip vienintelė išlikusi šventa Šventyklos liekana. Ši vieta žydams tapo vilties, atgimimo simboliu, žydų tautos dvasiniu simboliu, kelionės į šventą vietą tikslu.
Tradicinis žydų mokymas sako, kad Raudų sieną pastatė Karalius Dovydas, ir siena atsirado kartu su Pirmąja Šventykla. Žydų midrašo tekstas nurodo į Šventyklos vakarinę sieną, „kuri niekados nebus sugriauta“. Beveik du tūkstantmečius žydai į Jeruzalę galėjo sugrįžti tik kartą per metus ir apraudoti Šventyklų sugriovimą. Kadangi po Šventyklų sugriovimo tiksli jų buvimo vieta tapo nebežinoma, žydai specialiai vengė Šventyklos kalvos, bijodami įžengti į švenčiausią Šventyklos vietą (Kodeš HaKodašim), kurioje buvo saugomi Toros ritiniai ir į kurią įžengti galėjo tik aukščiausi dvasininkai. Ši vieta susijusi su Sandoros skrynia, perkelta iš Dievo susitikimo su Moze vietos į Šventyklą. Pasak rabinų tekstų, Šechina – Dievo atspindys, jo galia – niekada neapleido sienos, todėl žydai ėmė melstis prie jos. Žydai tiki, kad sukilimą atlaikiusi Vakarinė siena – Dievo jiems duoto pažado, kad dalis Šventyklos liks stovėti kaip Dievo nenutrūkstamo ryšio su Izraelio tauta ženklas, tesėjimas.
Žydai tiki, kad kai Romos imperatorius Vespasianas nurodė sugriauti Šventyklą, Arabijos karaliui Pangarui liepė sugriauti vakarinę Šventyklos sieną. Pangaras to padaryti negalėjo, nes Dievas buvo pažadėjęs, kad siena niekada nebus sugriauta. Kai Titas paklausė, kodėl šis to nepadarė, Pangaras atsakė, kad siena liks stovėti kaip priminimas apie tai, ką Titas įveikė, ir primins žydams apie Romos pergalę. Bet Pangaras buvo nubaustas. Legenda teigia: jei pro Raudų sienos akmenis pradės sunktis vanduo, tai reiškia, kad pasirodys Mesijas.
Raudų siena ir islamas
thumb|Musulmonams Raudų siena yra [[Al Aksa|Al-Aqsa mečetės dalis (dešinėje viršuje).]] Pradžioje musulmonai sieną vadino el-Mabka (dejavimo vieta). Vėliau sieną pradėjo vadinti al-Burak siena ir tai šventa musulmonų vieta, kur Mahometas buvo pasodintas ant sparnuoto žirgo Burako ir pakilo į dangų. 1328 m. Ibn Furkah rankraštyje mini, kad Burakas Mahometą paėmė už Bab al-Nab (senovinis Šventyklos kalno pavadinimas) prie pietvakarinių al-Burak sienos vartų (Raudų sienos).
1973 m. gruodį Saudo Arabijos karalius Abdullah bin Abdul Aziz Alsaudas pasakė: „''tik musulmonams ir krikščioniams Jeruzalė yra šventa vieta. Žydai ten neturi ir neturėjo jokiu teisių''“. Apie Raudų sieną jis pasakė: „Tegu jie pasistato kitą sieną ir gali prie jos ten melstis“. Raedas Salahas, Islamo judėjimo Izraelyje lyderis, rašė: „''Raudų siena − visos jos dalys, vartai ir kt. − yra neatskiriama Al-Aqsa mečetės dalis… Raudų siena yra dalis vakarinės Al-Aqsa mečetės bokšto dalis, kurią oficiali Izraelio bažnyčia klaidingai vadina Raudų siena. Siena – šventos Al-Aqsa mečetės dalis''“. 200px|thumb|right|Lapeliai su didžiausiais troškimais sienos plyšyje
Žydų papročiai – rašteliai sienoje
Milijono žmonių pasaulyje papročiu tapo parašyti raštelį ir įkišti į Raudų sienos plyšį. Jame prašoma sėkmės, suteikti sveikatos, turtų, pagelbėti ir t. t. Pirmą kartą ši tradicija paminėta knygoje „Sefer Tamei Ha-minhagim U’mekorei Ha-dinim“. Joje pasakojama, kaip didis žydų išminčius ir Kabalos žinovas, rabinas Chaimas ibn Ataras parašė raštelį su prašymu materialiai padėti savo mokiniui ir liepė jam šį raštelį įkišti į Raudų sienos plyšį. Tvirtinama, kad rabino Ataro mokiniui greitai nusišypsojo laimė.
Teigiama, jog paminėti žmogaus vardą šventoje vietoje yra ypač veiksminga. Pagal išminčių mokymą, pagrindinis maldos aspektas – tai darbas, kurį žmogus atlieka širdyje. Taigi parašant maldą, prašymas jau padarytas. Tiesiogiai žmogaus vardas ir jo prašymas prie Raudų sienos veikia geriau ir malda priimama greičiau. Nenuostabu, kad tokioje vietoje nuoširdi malda negali praeiti nepastebėta. 2000 m. kovo 26 d. popiežius Jonas Paulius II taip pat parašė ir į sieną įkišo savo raštelį.
Žydų ir Izraelio nuomonė
Daugelis žydų mano, kad Raudų sienos užėmimas buvo istorinis šansas. 2007 m. Jeruzalės tyrimų Instituto atlikta apklausa parodė, kad 96 % Izraelio žydų pasisako už tai, kad Izraelis neatsisakytų Raudų sienos suvereniteto. Bet po 1967 m. šešių dienų karo nedidelė kraštutinės pakraipos žydų grupė, vadovaujama antisionisto Džoelio Teitelbaumo, manė kitaip. D. Teitelbaumas išleido dekretą, draudžiantį lankyti ir melstis prie Raudų sienos, nes ji buvo užimta sionistų kareivių. Jis tvirtino, kad Šventyklos lopinėlis atiteko „užsienio okupantams“.
Žinomas ekspertas Samuelis Berkovičius (Shmuel Berkowitz) knygoje „Šventos vietos karai“ nurodo, kad musulmonai Raudų sieną pradėjo laikyti šventa vieta tik prieš 100 metų. Jis argumentuoja tuo, kad 1914 m., 1965 m. ir 1990 m. „Waqf“ leidinuose Raudų siena neminima kaip šventa vieta ir su „al-Burak“ islamo enciklopedijoje tokio ryšio taip pat nėra. thumb|200px|Vaizdas iš aukštai
Palestiniečių nuomonė
Palestinos valdžia nelaiko Raudų sienos žydų religinių apeigų vieta, ypač po 1917 m. Balfūro deklaracijos. Jeruzalės muftijus Sheikh Ekrima Sa’id Sabri mano, kad Raudų siena priklauso tik musulmonams. 2000 m. jis pareiškė: „''nėra nei vieno Al-Burak sienos akmenėlio, susijusio su Jeruzale. Žydai pradėjo melstis prie Raudų sienos tik XIX a., pradėję plėtoti savo tautinius siekius''“. Po metų jis pasakė: „''nėra nei vieno Raudų sienos akmens, kuris liestų žydų istoriją. Žydai negali teisiškai reikalauti šios sienos nei besąlygiškai, nei istoriškai. 1930 m. Tautų Lygos Komitetas pritarė, kad žydai ten melstųsi, bet jokiais būdais nepripažino, kad siena priklauso jiems''“ (interviu Vokietijos žurnalui „Die Welt“, 2001 m. sausio 17 d.)
Egiptiečių nuomonė
Egipto Religijos reikalų ministras Mahmoud Hamdi Zakzouk tvirtina, kad Raudų siena nėra žydų šventa vieta. Egipto aukštas religinis vadovas, muftijus Nasr Fradid Wassel, dekretu nurodo, kad Raudų siena visada liks musulmonų, nes dalis vakarinės sienos yra Al-Aqsa mečetė, ir kad siena bus viso pasaulio musulmonų iki „pasaulio pabaigos“. Musulmonams yra draudžiama Al-Burako sieną vadinti Raudų siena
Skverčin Dvuras
Skverčin Dvuras  – kaimas Lenkijos rytuose, Repkų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Nuo XV a. kaimas priklausė Skverčinskių šeimai.
Minja
Minja  – miestas Egipte, vakarinėje Nilo pakrantėje, 245 km į pietus nuo Kairo. Muchafazos centras. Minja dažnai vadinama „Aukštutinio Egipto tiltu“, nes yra ties Aukštutinio ir Žemutinio Egipto sandūra. Prekybinis ir transporto mazgas. Pro miestą eina Kairo–Asuano geležinkelis. Cemento, chemijos, baldų, tekstilės (vilnos, medvilnės), maisto pramonė.
Minja yra didžiausias koptų centras Egipte, jų vadinamas Tmone. Koptai sudaro apie pusę miesto gyventojų. Yra universitetas, muziejus, Suzanos Mubarak menų centras, keletas mečečių (jų tarpe XI a. El Amravio mečetė), koptų katedra, XIX a. rokoko architektūros rūmai.
Istorija
Minja gyvenama nuo senovės, priešdinastiniame Egipte miestas buvo XVI nomo centras. Susijungus Egiptui, Minja tapo svarbiu prekybiniu centru kelyje, jungusiame Aukštutinį ir Žemutinį Egiptą. Miestas pavadintas Menat Khufu (mnt Hwfw – „Chufo tėviškė“), nuo jo kilo ir dabartinis pavadinimas. Miestas pasiekė didžiausią klestėjimą Vidurinės karalystės laikotarpiu, valdant XI dinastijai. Miesto valdovai buvo laidojami kitame krante esančiame Beni Hasano skardyje. Vėliau miesto reikšmė sumažėjo. Antruoju suirutės laikotarpiu Menat Chufu buvo užkariautas hiksų ir tapo jų sąjungininku kovoje prieš Tėbų XVII dinastiją. Šis miestas buvo piečiausias forpostas, kur siekė hiksų kontrolė, ir buvo siaubiamas Tėbų armijos. Kuomet Tėbų dinastija suvienijo Egiptą apie 1540 m. pr. m. e., Menat Chufu klestėjimas smuko. Greičiausiai po to nomo centro poziciją perėmė gretimas Hebenu miestas.
Žlugus Senovės Egiptui, mieste pradėjo kurtis koptai. Arabų kalifato laikais mieste pradėtos statyti didelės mečetės, rūmai. 1326 m. Minją aplankęs Ibn Batuta ją įvardino kaip visus kitus Aukštutinio Egipto miestus pranokstantį miestą. XIX a. tapo svarbiu medvilnės eksporto centru, nutiestas irigacinis Ibrahimijos kanalas. Po 1952 m. revoliucijos miesto reikšmė sumažėjo.
Ugnies galios sunaikinimas
Ugnies galios sunaikinimas (,F-kill) – antžeminei kovos mašinai ar orlaiviui ginklo padaryta žala, kuri sunaikina mašinos ginklus ar žymiai sumažinų ju gebėjimą efektyviai kautis.
Pagiriai (Garliava)
Pagiriai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Garliavos, šalia plento.
Šalia Pagirių yra didžiausias Lietuvoje anhidrito telkinys. 2010 m. lapkritį Lietuvos geologijos tarnyba išdavė leidimą eksploatuoti Pagirių anhidrito telkinį. 2013 m. spalio 24 d. Kauno rajono savivaldybės taryba patvirtino detalųjį kasyklos planą (išžvalgyta 280 mln. t anhidrito ir gipso).
Čekijos ginkluotųjų pajėgų ginkluotė
Čekijos ginkluotųjų pajėgų ginkluotė – dabar Čekijos ginkluotųjų pajėgų turimų ginklų ir jų naudojimo priemonių visuma.