cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Austrijos istorija
Vokiečių Austrija ir Pirmoji Respublika
Nuo 1920 m. buvo kuriamos dešiniosios ir kairiosios paramilitaristinės organizacijos. Dešiniųjų Heimwehr sukurta 1921–1923 m., o kariųjų Republikanischer Schutzbund 1923 m. Susidūrimas tarp šių grupuočių Šatendorfe, Burgenlande, 1927 m. sausio 30 d. sukėlė vyro ir vaiko mirtį. Dešinieji veteranai buvo apkaltinti teisme Vienoje, bet prisiekusiųjų teismas juos išteisino. Tai sukėlė masinius protestus ir Justizpalast gaisrą Vienoje. 1927 m. liepos maište 89 protestuotojus užmušė policija. Politinis konfliktas tęsėsi iki kito dešimtmečio pradžios, kai Engelbert Dollfuss iš Krikščionių Socialistų partijos tapo kancleriu 1932 m.
Austrų fašizmas (1934–1938 m.)
Valdant Krikščionių Socialistų partijai, Austrijos valdžia buvo centralizuojama pagal fašizmo modelį.
1933 m. kovo mėn. Dollfuss kabinetas pasinaudojo klaida balsuojant už įstatymą parlamente. Kadangi balsų skirtumas buvo mažas visi trys Nacionalinės Tarybos (vokiškai Nationalrat) prezidentai atsistatydino, nes nebuvo galima jiems balsuoti užimant pareigas. Tai buvo beprecedentis atvejis, bet jį buvo galima išspresti pagal procedūras. Tačiau kabinetas pareiškė, kad nustojo funkcionuoti ir jėga neleido Nacionalinei Tarybai susirinkti. Vykdomoji valdžia pasisavino įstatymų leidžiamosios funkcijas, kaip buvo padaryta Pirmojo pasaulinio karo metu. Net po pučo, socialistų partija dvejojo ir norėjo išspresti krizę taikiai.
1934 m. vasario 12 d. naujas Austrofašizmo režimas sukėlė Austrijos pilietinį karą, išrašydamas orderius apieškoti socialistų partijos būstinei. Bet tuo metu socialistų partija jau buvo silpna ir maištas buvo greitai numalšintas. Socialistų partija ir jos pagalbinės organizacijos buvo uždraustos.
1934 m. gegužės 1 d. Dollfuss kabinetas patvirtino naują konstituciją, kuri panaikino spaudos laisvę, įvedė vienpartinę sistemą (valdė Patriotinis frontas) ir monopolizavo darbdavio-darbininko santykių kontrolę valstybei. Sistema gyvavo, kol Austrija tapo Trečiojo Reicho dalimi 1938 m. Patriotinis frontas kėlė Hitlerio šalininkų nepasitenkinimą, kurie norėjo politinės įtakos ir suvienijimo su Vokietija, tad Dollfuss buvo nužudytas 1934 m. liepos 25 d. Jo įpėdinis Kurt Schuschnigg priešinosi Hitlerio šalininkams, kol buvo priverstas atsistatydinti 1938 m. kovo 11 d. po Hitlerio reikalavimo pasidalinti valdžia su jo šalininkais. Po atsistatydinimo vokiečių kariai be pasipriešinimo užėmė Austriją.
Nacių Vokietijos sudėtyje (1938–1945 m.)
thumb|Balsavimo dėl prisijungimo prie Vokietijos lapelis
Nors Versalio ir Sen Žermeno sutartis draudė susijungti Vokietijai ir Austrijai, Trečiasis Reichas stengėsi visom išgalėm aneksuoti Austriją, o tam priešinosi Schuschnigg’o diktatūra. 1938 m. kovo 9 d. kancleris Schuschnigg paskelbė apie plebiscitą dėl susijungimo, kuris turėjo įvykti kovo 13 d. Tačiau kovo 12 d. vokiečių kariai įžengė į Austriją ir juos pasitiko džiūgaujančios minios. Trečiasis Reichas padarė nacių statytinį Arthur Seyss-Inquart Austrijos kancleriu. Po susijungimo balandžio 10 d. įvyko referendumas, kuriame 99.73 % balsų buvo atiduota už susijungimą. Dauguma istorikų mano, kad šis referendumas suklastotas.
Austrija nustojo būti nepriklausoma šalis. Nors aneksija buvo karinė, daugelis austrų palaikė nacių režimą ir dalyvavo jo nusikaltimuose. Vienoje gyveno 200 tūkst. žydų, kurių dauguma dirbo mokslo ir kultūros sferose. Daugelis iš jų kartu su socialistais ir Austrijos katalikais buvo deportuoti į koncentracijos stovyklas, nužudyti ar ištremti.
Karo pabaigoje, 1945 m. kovo 28 d. Amerikos kariai įžengė į Austriją, o po dviejų dienų Tarybų Sąjungos Raudonoji Armija kirto rytinę sieną ir balandžio 13 d. užėmė Vieną. Britų ir amerikiečių kariai užėmė pietinę ir vakarinę Austrijos sritis, neleisdami sovietams visiškai užimti Austrijos.
Sąjungininkų okupacija
thumb|right|280px|Okupuota Austrija 1945-55 m. 1945 m. balandžio mėn. Karl Renner paskelbė apie Austrijos atsiskyrimą nuo Vokietijos ir subūrė vyriausybę, kuriai priklausė socialistai, konciarvatoriai ir komunistai. Renner’io protingi veiksmai paveikė sąjungininkų požiūrį ir jie pradėjo su Austrija elgtis kaip su išlaisvinta, o ne okupuota šalimi: kitais metais sąjungininkai pripažino Renner’io vyriausybę. Šalis buvo sąjungininkų okupuota nuo 1945 m. kovo 9 d. ir liepos 4 d. buvo susitarta Austriją padalinti į keturias okupacines zonas: amerikiečių, britų, prancūzų ir sovietų, o Viena irgi buvo padalinta į keturias dalis, bet turėjo Tarptautinę Zoną centre.
1946 m. birželio 28 d. Austrijos vyriausybei leista užmegzti tarptautinius ryšius su Keturių okupacinių jėgų leidimu. Austrija tapo viena iš Dunojaus Komisijos įkūrėjų 1948 m. rugpjūčio 18 d. Austrijai buvo naudingas Maršalo planas, bet ekonominis pakilimas buvo lėtas dėl to, kad šalį 10 metų valdė okupantai.
Kininis baublys
Kūnas iki 38 cm aukščio, su trumpu kaklu ir ilgu snapu. Patino kūno viršus pilkai geltonas, o apačia tamsiai geltona. Galva ir kaklas kaštono spalvos, viršugalvis juodas. Patelės viršugalvis, kaklas ir krūtinė nešvariai ruda.
Austrijos istorija
Nepriklausomybė ir politinė raida
thumb|left|210px|[[Bruno Kraiskis]] Abi pagrindinės partijos kovojo už nepriklausomybės atgavimą. Austrijos valstybės sutartis sudaryta 1955 m. kovo 15 d. Pasibaigus okupacijai Austrija buvo paskelbta neutralia šalim ir jos „amžinas neutralumas“ įtrauktas į 1955 m. spalio 28 d. konstituciją.
Giulio Romano
Džulijus Romanas (arba Džulijas Romanas, it. Giulio Romano, tikr. Giulio Pippi, apie 1495-99 – 1546 m. lapkričio 1 d.) – italų XVI a. vėlyvojo renesanso dailininkas ir architektas, manieristas.
Austrijos istorija
Nepriklausomybė ir politinė raida
Antrosios respublikos politinė sistema rėmėsi Proporz sistema t. y. SPÖ ir ÖVP nariai tarpusavy po lygiai pasidalindavo politiškai svarbius postus. Ši sistema veikė ir 1966–1983 m., kai nebuvo koalicijos.
Kininis baublys
Veisiasi tropikinėje Azijoje nuo Indijos ir Šri Lankos iki Japonijos ir Indonezijos. Kai kurie šiaurėje gyvenantys paukščiai migruoja.
Giulio Romano
Biografija
Giulio Pippi gimė apie 1495−1499 m. Romoje. Vėliau buvo pramintas Romanu (t. y. „Romiečiu“). Anot Giorgio Vasari, jis nuo jaunumės pradėjo dirbti ir mokytis Rafaelio dirbtuvėse, bei ilgainiui tapo vienu geriausių ir mėgstamiausių jo mokinių. Pirmieji Džulijaus drabai buvo įvairi tapyba pagal Rafaelio piešinius ir nurodymus. Džulijus Romanas jau tapė Vatikano stancose apie 1516 m. Pagal liudijimus, jis nutapė porą figūrų „Gaisro Borge“ freskoje. Greitu laiku Džulijus įgudo imituoti ir kopijuoti savo mokytoją.
Austrijos istorija
Nepriklausomybė ir politinė raida
ÖVP-SPÖ koalicija baigėsi 1966 m., kai ÖVP gavo daugumą vietų parlamente. Tačiau 1970 m. SPÖ lyderis Bruno Kraiskis suformavo mažumos vyriausybę, gavęs FPÖ paramą. 1971, 1975 ir 1979 m. rinkimuose jis gavo absoliučią daugumą. Jam valdant socialinėj politikoje buvo vykdomos liberalios reformos. Dabar Kraiskio laikų ekonominė politika smarkiai kritikuojama, nes išaugo nacionalinis įsiskolinimas ir jis labai subsidijavo nepelningą nacionalinę pramonę.
Kininis baublys
Lizdą suka meldų sąžalynuose. Deda 4-6 kiaušinius.
Austrijos istorija
Nepriklausomybė ir politinė raida
Po skaudaus pralaimėjimo 1983 m. rinkimuose SPÖ su FPÖ sudarė koaliciją, kuriai vadovavo Fredas Zinovacas. 1986 m. pavasarį Kurt Waldheim buvo išrinktas prezidentu nepaisant protestų šaly ir pasaulyje dėl jo galimo bendradarbiavimo su naciais ir dalyvavimo karo nusikaltimuose Antrojo Pasaulinio karo metu. Fredas Zinovacas atsistatydino ir Francas Vranickis tapo kancleriu.
Giulio Romano
Biografija
Po Rafaelio mirties 1520 m. Džulijus Romanas jau buvo Rafaelio dirbtuvių svarbiausias dailininkas. Po to jis baiginėjo nepabaigtus Rafaelio darbus, tarp jų „Apreiškimą“. 1522-23 m. Džulijus Romanas vadovavo buvusiai Rafaelio pagalbininkų grupei atliekant darbus Sala di Costantino − paskutinėje iš stancų Vatikane, kurių Rafaelis nepradėjo dėl mirties. Sunku nustatyti dailininkų indėlį kambaryje, manoma, kad Romanas labiausiai prisidėjo prie freskos „Mūšis ant Milvijaus tilto“ atlikimo.
Kininis baublys
Minta vabzdžiais, žuvimis ir varliagyviais.
Giulio Romano
Biografija
Romoje Džulijus dirbo įvairiose vietose, svarbiausi darbai buvo užsakyti popiežiaus Klemenso VII (tuo metu kardinolo) užmiesčio viloje Villa Madama. Romoje Džulijus susiformavo kaip tipiškas dailininkas-manieristas. Įkvėpimo sėmėsi iš Rafaelio ir Mikelandželo formų, bei modelių, tačiau jo darbai visiškai neturėjo pirmojo harmonijos ir antrojo didingumo. thumb|left|220px| Tė rūmų fasadas
1527 m. Romą užėmus plėšikaujančiai Šv. Romos imperijos kariuomenei, Džulijus buvo priverstas palikti miestą. Tarpininkaujant popiežiaus pasiuntiniui Baldasarei Kastiljonei jis išvyko į Mantują ir pradėjo dirbti pas vietos markizą Federiką II Gonzagą. Markizo dvare dailininkas buvo atsakingas už renginių, kostiumų, gobelenų ir kt. meninius dizainus. Džulijus Romanas daugiau nebepaliko Mantujos, išskyrus trumpą išvyką į Prancūzijos karaliaus Pranciškaus I Fontenblo pilį apie 1537 m., kur darbavosi italų dailininkų bendruomenė.
Austrijos istorija
Nepriklausomybė ir politinė raida
1986 m. rugsėjo mėn. besipykstant vokiečių nacionalizmo ir liberalios pakraipos politikams Jörg Haider tapo FPÖ lyderiu. Kancleris Vranickis panaikino FPÖ ir SPÖ sutartį ir po naujų rinkimų sudarė koaliciją su ÖVP, kuriai vadovavo Alois Mock. Jörg Haider’io populizmas ir Proporz sistemos kritika patraukė į jo pusę rinkėjus ir partijos populiarumas nuo 4 % 1983 m. pakilo iki 27 % 1999. Žaliųjų Partija turi vietų parlamente nuo 1986 m.
Dabartis
right|200px|thumb|Jörg Haider SPÖ-ÖVP koalicija truko iki 1999 m. Austrija tapo Europos Sąjungos nare 1995 m. ir 1999 sausio 1 d. įsivedė eurą.
Giulio Romano
Biografija
Tarp svarbiausių Džulijo Romano darbų Mantujoje buvo Tė rūmų statybos ir dekoravimas iki 1535 m. Tė rūmai buvo suplanuoti kaip Mantujos markizo užmiesčio vila ir dabar laikomi ryškiu manieristinio stiliaus pavyzdžiu. Juos Džulijus Romanas suprojektavo romėniškų aristokratų vilų modeliu, priedo naudodamas iškraipytas renesanso formas. Dideliems rūmų plotams dekoruoti Romanas surinko visą būrį pagalbininkų. Rūmų sienos buvo ištapytos antikiniais alegorinias motyvais, teikiant pirmenybę dekoratyviems, iliuzionistiniams efektams ir aiškiai hedonistinei estetinei pakraipai. Iliuzionistinius elementus, greičiausiai, šiose freskose įkvėpė Mantenjos freskos Mantujos kunigaikščio pilyje.
Austrijos istorija
Dabartis
1993 m. buvę FPÖ nariai įkūrė Liberalų Forumą. Jis išliko parlamente iki 1999 m. Viktor Klima tapo kancleriu vietoj Vranickio 1997 m.
Giulio Romano
Biografija
Džulijus Romanas dirbo daugelyje Mantujos viešų vietų, projektuodamas potvynio pažeistų bažnyčių fasadų, lodžijų ir pan. perstatymus. Buvo planuojama pakviesti Džulijų Romaną tapti nauju Šv. Petro bazilikos architektu į Romą, tačiau dailininkas mirė 1546 m. lapkričio 1 d., palaidotas Šv. Barnabo bažnyčioje Mantujoje.
Austrijos istorija
Dabartis
1999 m. ÖVP rinkimuose užėmė trečią vietą, nes ją aplenkė FPÖ. Nors ÖVP pirmininkas ir vicekancleris Wolfgang Schüssel pareiškė, kad partija taps opozicine, ji sudarė koaliciją su FPÖ ir jis tapo kancleriu 2000 m. pradžioje, protestuojant šalyje ir užsienyje. Jörg Haider atsistatydino iš FPÖ pirmininko pareigų, bet liko Karintijos gubernatoriumi ir išlaikė įtaką partijoje.
Lėno apylinkė
Lėno apylinkė (arba Lėnų apylinkė, Lėnos apylinkė, iki 1954 m. Užugirio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Užugirio vardu. 1949 m. buvo Taujėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. pervadinta Lėno vardu. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Taujėnų apylinkės, bet 1966 m. gruodžio 30 d. vėl sudaryta iš dalies Siesikų apylinkės ir Taujėnų apylinkės, tačiau 1975 m. sausio 29 d. ir vėl prijungta prie Taujėnų apylinkės.
Butijos pusiasalis
Botijos pusiasalis – didelis pusiasalis Kanadoje, Nunavuto teritorijoje. Anksčiau vadintas Boothia Felix, taip pavadintas keliautojo Džono Roso, Felikso Boto garbei (Roso ekspedicijos rėmėjas). Pusiasalis iš visų pusių apsuptas didelių Kanados Arktinio salyno salų: Somerseto, Viktorijos, Velso Princo, Karaliaus Viljamo ir didžiausios – Bafino Žemės.
Vijoklis
thumb|250px|[[Apynys]] Vijoklis – augalas, turintis ilgą, lankstų stiebą ir juo besivyniojantis ant vertikalių atramų – kitų augalų, stulpų, sienų, uolų. Dalis vijoklinių augalų tokiu būdu pasiekia šviesą, nustelbia ar sunaikina dėl išteklių konkuruojančius augalus, kiti vijokliai besivyniodami kolonizuoja teritorijas.
Dauguma vijoklių yra žiediniai augalai, skirstomi į: Be to, yra vijoklinių paparčių rūšių (Lygodium).
Vijokliai yra populiarūs dekoratyviniai augalai, kuriais apželdinamos pastatų sienos, verandos, kolonos.
Formulės 1 komandos
thumb|right|250px|Komandos JAV Grand Prix metu (2005) Formulės 1 komandos dalyvauja FIA rengiamame Formulės 1 čempionate ar atskiruose čempionato Grand Prix. GP lenktyniauja du komandos bolidai.
Konstruktorių taurė
Pagal oficialias Formulės 1 taisykles „pakabos ar variklio konstruktorius yra žmogus arba įmonė, kuri valdo visas pakabos ar variklio gaminimo teises“. Formulės 1 konstruktorių taurė atitenka tai bolido pagaminimo komandai, kuri sezono pabaigoje turi surinkusi daugiausiai taškų. Jei pakabą ir variklį gamina ta pati kompanija, tai komandos pavadinimas tai atspindi (tarkim Ferrari, Toyota ir pan.). Tačiau yra ir kitų atvejų. Tarkim variklį ir pakabą gamina skirtingos kompanijos, tuomet komanda pavadinama abiejų kompanijų vardais (tarkim McLaren-Mercedes, Lotus-Climax ir pan.), kai pakabos gamintojo vardas visda eina prieš variklio gamintojo. Būna atvejų, kai skirtingų komandų pakabos vienodos, tačiau yra skirtingi variklių gamintojai, tokiais atvejais šios ekipos laikomos skirtingomis (pvz., Lotus-Ford, Lotus-BRM). Tokiu atveju konstruktorių taurę gauna pakabos gamintojas, štai dėl šios priežasties taurė ir vadinama konstruktorių.
Nuo pat praeito amžiaus aštuntojo dešimtmečio FIA reiklauja, kad ekipa turėtų visas teises į savo naudojamą važiuoklę. Tiesa, net ir šiais laikais pasitaiko išimčių, kai komanda naudojo ne savo pagamintą važiuoklę. Taip atsitiko su Ligier (1995), Sauber (2004), Scuderia Toro Rosso (2006 ir 2007) ir Super Aguri (2007 ir 2008), kai šios ekipos naudojo kitų konstruktorių važiuokles (atitinkamai Benetton, Ferari, Red Bull Racing ir Honda). Tiesa, šiais konkrečiais atvejais nebuvo imtasi jokių veiksmų.
thumb|right|250px|Sauber komanda garaže (2005)
Visų komandų sąrašas
thumb|right|250px|Minardi komanda garaže (2005)
Privačių komandų sąrašas
Žemiau pateiktos privačios komandos nekūrusios savo pakabos.
Tarptautiniai astronomijos metai (2009)
Tarptautiniai astronomijos metai – 2009 metai. Jungtinių tautų generalinė asamblėja paskelbė 2009 metus tarptautiniais astronomijos metais, nes tuomet sukako 400 metų nuo pirmojo dokumentuoto Galilėjaus stebėjimo teleskopu, taip pat nuo Johano Keplerio spausdinto darbo Astronomia nova.
Šį pasiūlymą UNESCO pateikė Italijos vyriausybė, ir jis buvo priimtas 33-iosios UNESCO generalinės konferencijos metu. Jungtinių tautų 62-oji generalinė asamblėja jį patvirtino 2007 m. gruodžio 20 d.
2009 m. tarptautinių astronomijos metų renginius koordinavo Tarptautinė astronomų sąjunga. Jie buvo skirti suteikti daugiau žinių apie astronomijos vaidmenį kultūroje, informuoti žmones apie naujausius astronomijos atradimus.
Vydas Paknys
Vydas Paknys (g. 1968 m. gruodžio 27 d. Želvoje, Ukmergės rajonas) – inžinierius, Lietuvos ir Ukmergės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Jūratė Leikaitė
Jūratė Leikaitė (g. 1963 m. Vilnius) – animatorė, režisierė, prodiuserė, scenaristė, dailininkė, iliustratorė.
Vydas Paknys
Biografija
Nuo 2011 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys, išsikėlė savarankiškai. Nuo 2013 m. gegužės mėn. Ukmergės rajono savivaldybės meras.
Jūratė Leikaitė
Šiuo metu dirbanti ir kurianti studijoje Filmų štrichai.
Vydas Paknys
Biografija
Ukmergės rajono SVV rėmimo fondo narys, Ukmergės Rotary klubo narys, Ukmergės veikliųjų verslininkų-vadovų klubo narys, Ukmergės šokių klubo „Šokija“ narys.
Žmona Giedrė, vaikai Gytis, Tomas.
Dūmas
Dūmas – viduramžiais ir vėlesniais laikais – valstiečio ūkis, kaip prievolinis vienetas, taip pat valstiečio gyvenamasis namas bei Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoro, neturėjusio dvaro ir karo prievolę atlikdavusio vien iš savo ūkio, šeimyninis prievolinis vienetas.
Mokesčio objektas
Būdavo apmokestinamas kiekvienas kūrenamas židinys. Šis prievolės vienetas dūmu vadintas dėl to, kad kūrenant židinį be kamino, rūkdavo visas šiaudinis dūminio gyvenamojo namo stogas. Buvo taikomas Rusijoje, Lenkijoje, Balkanuose (čia XIII a. – XIV a. vadintas dymnina). Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje ūkį dūmu imta vadinti XIV a., kai buvo siekiama išvengti prievolių didinimo ir keli dūmai jungėsi į tarnybą. Dūmą paprastai sudarė mažoji valstiečio šeima. Po XVI a. vidurio Valakų reformos dūmas tapo ūkio ir sodybos sinonimu. Lenkijos pavyzdžiu Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje 1649 m. įvestas mokestis nuo dūmo padūmė.
1795 m. Rusijai užėmus Lietuvą, apmokestinimo vienetu tapo revizinis asmuo ir dūmai nebebuvo registruojami.
Dūmų surašymas
Išliko 1667 m., 1690 m. dūmų surašymų duomenys. Lietuviškose apskrityse (Ašmenos, Breslaujos, Lydos, Trakų, Ukmergės, Upytės, Vilniaus, Žemaitijos) iš pradžių buvo apie 182 000, baltarusiškose apskrityse – daugiau, kaip 300 000 dūmų. XVII a. viduryje dėl karo, bado ir maro išmirus daugeliui gyventojų, XVIII a. pradžioje dūmų sumažėjo beveik dvigubai. XVIII a. pabaigoje dūmas iš esmės sutapo su gyvenamuoju namu. 1790 m. lietuviškosiose apskrityse buvo 190 000 dūmų, o visoje Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje apie 451 000, tarp jų – 17 vienuolynų, apie 500 klebonijų, 144 000 valstiečių ūkininkų, 23 000 kaimų ir miestų daržininkų bei trobelninkų sodybų, daugiau, kaip 8000 smuklių (karčemų) ir kita.
Žodžio kilmė
Pavadinta dūmu todėl, kad kūrenant židinį be kamino, rūkdavo visas namo stogas.
E015
Europos kelias E015 – ~280 km ilgio greitkelis Kazachijoje, jungiantis Taskeskeną ir Bachtį. Kelias visiškai nesusijęs su keliu E15.
Jogučių kapinynas
Vieta
Įrengtas pakrantės aukštumos pakraštyje, maždaug 120 x 110 m dydžio, iki 3 m aukščio kalvelėje, pailgoje šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi. Iš šiaurės rytų ir pietvakarių pusių ją juosia grioviai, iš vakarų pusės – daubos, o rytų pusėje – upės slėnis. Rytinis, pietrytinis ir pietiniai pakraščiai apardyti apkasų, apaugę medžiais ir krūmais. Teritorija dirbama. Anotacinio ženklo nėra.
Teritorijos plotas – 0,9274 ha.
Tyrimai
Kapinynas žinomas nuo 1889 m. Jame rasti radiniai buvo saugomi Karaliaučiaus muziejuje „Prussia“. 1963 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas (ekspedicijos vadofas Adolfas Tautavičius), 1998 m. žvalgė, 1999 ir 2009 m. tyrinėjo Linas Tamulynas.
Bruksizmas
Bruksizmas (griežimas dantimis, dantų griežimas) – sutrikimas, pasireiškiantis dantų griežimu ar suspaudimu; būna tiek miegant, tiek budrumo metu.
Priežastys nėra iki galo aiškios, išskiriami psichosocialiniai, periferiniai, patofiziologiniai faktoriai. Bruksizmas gali sukelti periodonto pažeidimus, dantų nudilimą, įskilimus, žandikaulio skausmą.
Bruksizmas dažnesnis jaunesniame amžiuje, pasireiškia 14–20 % vaikų. Gali prasidėti maždaug nuo 1 m. amžiaus, kai išdygsta pieniniai kandžiai. Budrumo metu bruksizmas pasireiškia apie 20 % suaugusiųjų (daugiausia moterų), o miegant 8–16 % (skirtumų tarp lyčių nėra). Nemaža dalis žmonių nežino, kad jiems pasireiškia bruksizmas.
Japonijos bankas
thumb|250px|Japonijos banko skyrius Osakoje
Atesninkai II
Atesninkai II – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 9 km nuo Simno.
Japonijos bankas
Japonijos bankas (日本銀行 Nippon Ginkō) - Japonijos centrinis bankas įsikūręs Tokijuje.
Istorija
Kaip ir daugelis Japonijos institucijų Japonijos bankas susikūrė po Meiji restauracijos. Prieš Restauraciją Japonijos feodalai leido savo pinigus, hansatsu, kurie tarpuasvyje buvo sunkiai suderinami, tačiau Naujos valiutos aktu 1871 m. jena buvo įteisinta kaip ankstesnius pinigus pakeičianti dešimtaine sistema besiremianti valiuta. Buvusios feodalų pinigų kalyklos tapo privačiais bankai, kurie pradžioje turėjo teisę spausdinti pinigus. kurį laiką tiek centrinė vyriausybė, tiek vadinamieji „nacionaliniai“ bankai leido pinigus, tačiau 1882 m. buvo įkurtas Japonijos bankas ir jam suteikta išimtinė pinigų leidimo teisė.
Pirmuosius banknotus Japonijos bankas išleido 1885 m. ir nepaisant nedidelių nesklandumų su šia užduotimi susidorojo gerai. 1897 m. Japonija prisijungė prie aukso standarto, o 1899 m. buvę „nacionaliniai“ banknotai nustojo galioti.
Nuo to laiko Japonijos bankas veikia iki šiol, išskyrus trumpą laikotarpį po Antrojo pasaulinio karo, kai okupacinės sąjungininkų pajėgos išleido karinius pinigus ir restruktūrizavo banką ir labiau nepriklausomą instituciją. Nepaisant to Japonijos bankas buvo kritikuojamas dėl nepakankamai nepriklausomos pozicijos, net ir po 1997 m. iš esmės pakeisto Japonijos Banko įstatymo (日本銀行法), kuriuo siekta sustiprinti nepriklausomą banko statusą.
Japonijos banko būstinė yra Tokijuje, buvusios aukso kalyklos vietoje, neobarokiniame pastate 1896 m. suprojektuotame Tatsuno Kingo.
Valdytojai
Banko valdytojas (総裁, sōsai) turi didelę įtaką Japonijos vyriausybės ekonominei politikai. Nuo 2008 m. kovo 20 d. juo tapo Masaaki Shirakawa, pakeitęs Tošihiko Fukui.
Dešiniaakės plekšnės
Dešiniaakės plekšnės (Samaridae) – plekšniažuvių (Pleuronectiformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios Indijos ir Ramiojo vandenynų tropinėse ir subtropinėse srityse. Gyvena gelmėse.
Šeimoje 3 gentys, 20 rūšių.
Didžiosios dorybės
Keturios didžiosios dorybės arba pagrindinės dorybės – dorybių, kuriomis remiasi kitos dorybės sąrašas, kilęs iš senovės graikų filosofijos, pirmąkart aiškiai paminėtas Platono veikale „Valstybė“.
Į sąrašą įeina:
Platono veikale „Valstybė“ Sokratas teigė, kad idealioje valstybėje būtų trys žmonių klasės: žemdirbiams bei amatininkams reikalingas susivaldymas, kariams reikalinga drąsa, valdantiesiems reikalinga išmintis, tuo tarpu teisingumas pasireiškia visų jų harmonija.
Lietuvos TSR himnas
Lietuvos Tarybų socialistinės respublikos (LTSR) himnas – Lietuvos TSR himnas nuo 1950 iki 1988 metų. Muziką himnui parašė kompozitoriai Balys Dvarionas ir Jonas Švedas, žodžius parašė Antanas Venclova.
Maubara
Maubara – gyvenvietė Rytų Timore. Šioje gyvenvietėje tebėra senovinis, XVI-ame amžiuje statytas olandiškas fortas.
Verslo valdymo sistema
Verslo valdymo sistema (VVS) (angl. ERP - enterprise resource planning) – programinė įranga, skirta kompiuterizuoti įmonės valdymą, galinti apimti ir integruotis į visus įmonės verslo procesus, naudojama apskaitos vedimo palengvinimui, efektyviam visų resursų išnaudojimui, kontaktų valdymui, efektyviam tiekimo grandinės veikimui užtikrinimui, analitinės įmonės veiklos ataskaitų sudarymui.
Kadangi Lietuviškas terminas VVS neturi tiesioginio angliško atitikmens, nėra aiškios tokios programinės įrangos klasifikacijos, todėl kai kurie Lietuvos gamintojai tuo papiktnaudžiauja ir gana paprastas apskaitos programas pavadina skambiu VVS vardu. Taip pat kartais visa verslui skirta programinė įranga (ne tik ERP sistemos) yra vadinama VVS vardu.
Dažniausiai pasitaikančios verslo valdymo sistemų dalys (jų gali būti daugiau ar mažiau, vienokių ar kitokių, priklausomai nuo konkrečių įmonės poreikių):
Kitos informacinės sistemos, kurios yra dažnai integruojamos su VVS:
Didžiųjų užsienio kompanijų sistemos: Microsoft Dynamics NAV, SAP ERP, Oracle Corporation's E-Business Suite.
Lietuviškos verslo valdymo sistemos: AIVA 9001, B1.lt, Debesiukas.lt, Alga2000, Profit-Web, ProfitW, Būtent, Dineta, Pragma, Tėja, Teamgate, MyLOBster, AmeaTrade, Hanna CRM, Spin CRM.
VVS diegimas
Verslo valdymo sistemos diegimas yra sudėtingas, brangus ir individualus procesas kiekvienai įmonei. Prieš įsidiegiant sistemą reikia labai atidžiai išsirinkti diegėją ir programinį sprendimą geriausiai atitinkantį įmonės poreikius. Kadangi kiekvienas diegimas individualus ir dažnai reikalauja specifinių sprendimų reikia gerai apmąstyti ir suderinti sistemos funkcionalumą su diegėju.
Atvirojo kodo verslo valdymo sistemos
Atvirojo kodo verslo valdymo sistemų pasaulyje yra nemažai, tačiau pritaikytų Lietuvai nėra daug. Viena iš jų yra Odoo (buvusi OpenERP). Taip pat galima paminėti Lietuvoje sukurtą atviro kodo ERP sistemą Contour Enterprise.
Alyvpalmių aliejus
thumb|300px|Kairėje – alyvpalmės vaisiai ir iš jų minkštimo išspaustas rausvas aliejus, o dešinėje – tų pačių vaisių kauliukai ir iš jų išspaustas gelsvas [[alyvpalmių sėklų aliejus.]] Alyvpalmių aliejus (populiariai vadinamas palmių aliejumi) – maistinis augalinis aliejus, gaunamas iš alyvpalmių vaisių minkštimo. Natūraliai jis yra rausvos spalvos dėl karotinų gausos, kambario temperatūroje būna pusiau kietos struktūros.
Alyvpalmių aliejus tradiciškai naudojamas Vakarų Afrikos virtuvėse. Šiuo metu dėl konkurencingos kainos ir techninių savybių jis tapęs populiariausiu augaliniu aliejumi pasaulyje, naudojamas maistui, kaip biokuras, buitinės chemijos, higienos prekių (kosmetikos, šampūnų, muilo) gamyboje ir kitur. Metinė aliejaus gavyba siekia beveik 70 mln. tonų (2018 m. duomenys), pagrindinės šio produkto gamintojos yra Malaizija ir Indonezija.
Dėl neigiamo poveikio aplinkai (plantacijoms kertamų miškų, buveinių nykimo), alyvpalmių aliejus sulaukia nemažai kritikos iš aplinkosauginių organizacijų.
Istorija
Alyvpalmių aliejus nuo seno naudojamas Vakarų Afrikos virtuvėse. Manoma, kad aliejumi buvo prekiaujama jau keli tūkstančiai metų prieš mūsų erą, jo naudojimas užfiksuotas senovės Egipte. Pirmieji Europos keliautojų įspūdžiai apie alyvpalmių aliejų siekia XV a., o po industrinės revoliucijos pradėtas jo importas iš Vakarų Afrikos, daugiausiai žvakių, muilo gamybai bei mašinų sutepimui. Siekiant plėsti gavybą, XX a. pradžioje europiečių iniciatyva buvo plečiamos alyvpalmių plantacijos Pietryčių Azijoje. 1930 m. pasaulinė metinė prekyba aliejumi jau siekė 250 000 tonų ir vis augo, 1982 m. pasiekdama 2,4 mln. tonų, o 1990 – 8,5 mln. tonų. Tuo pačiu buvo tobulinami aliejaus rafinavimo metodai, atrandamos naujos jo pritaikymo sritys.
Nuo XX a. antros pusės Indonezija ir Malaizija tapo didžiausiomis alyvpalmių aliejaus gamintojomis. Indonezijoje alyvpalmių plotai išaugo nuo 2000 km² 1967 m. iki 30 000 km² 2000 m. ir iki 62 500 km² 2006 metais. Tuo tarpu Malaizijoje – nuo 10 500 km² 1980 m. iki 36 700 km² 2002 m. ir 46 900 km² 2009 m. Su plantacijų plotais, sparčiai augo ir aliejaus gavyba – nuo 2,4 mln. tonų 1982 m. iki 48 mln. tonų 2008 m. ir beveik 70 mln. tonų 2018 m.
Gavyba
thumb|250px|Alyvpalmės vaisių kekė ir atskiri vaisiai. 2011 m. bendra pasaulinė augalinio aliejaus produkcija siekė 179,4 mln. tonų, iš kurių alyvpalmių aliejus sudarė 56,1 mln. tonų arba 31,3 %. Indonezija ir Malaizija yra didžiausios šio aliejaus gamintojos, į rinką pateikdamos apie 85 % viso pasaulyje suvartojamo kiekio (atitinkamai 48 % ir 37 % arba 27 ir 21 mln. tonų kasmet). 2018 m. alyvpalmių aliejaus gamyba išaugo iki beveik 70 mln. tonų, o Indonezija ir Malaizija yra išlaikę tą pačią rinkos dalį – 85 %.
Iš viso alyvpalmės auginamos 43 pasaulio valstybėse. Be Indonezijos ir Malaizijos, bendras plantacijų plotas siekia daugiau nei 1000 km² tokiose šalyse kaip Tailandas, Demokratinė Kongo Respublika, Nigerija, Togas, Gana, Dramblio Kaulo Krantas, Gvinėja, Ekvadoras ir Kolumbija.
Savybės ir maistinė vertė
Aliejus turi apie 50 % sočiųjų (vyrauja palmitino rūgštis), 40 % mononesočiųjų (oleino rūgštis) ir 10 % polinesočiųjų (linolo rūgštis) riebalų rūgščių. Nerafinuotame aliejuje taip pat gausu karotinų (40-200 mg/100 g, daugiausiai α ir β) bei vitamino E (iki 85 mg/100 g). Rafinuotame aliejuje karotinų nelieka, o vitamino E sumažėja per pusę.
Naudojimas
Alyvpalmių aliejus daugiausiai naudojamas maistui kaip sudėtinė dalis (pavyzdžiui, įvairiuose kepiniuose, saldumynuose), taip pat skrudinimui, kaip aliejus salotoms, margarino gaminime ir pan. Kitos aliejaus naudojimo sritys: biodegalų, kosmetikos, higienos prekių, buitinės chemijos gamyba.
2011 m. FAOSTAT duomenimis daugiausiai alyvpalmių aliejaus importuoja Kinija (5,9 mln. tonų), Indija (5,9 mln.), Pakistanas (2 mln.), Nyderlandai (1,9 mln.), Vokietija (1,1 mln.), JAV (1 mln.).
Kritika ir atsakas
thumb|280px|right|Alyvpalmių plantacija Indonezijoje. Alyvpalmių aliejaus gavyba kritikuojama dėl neigiamo poveikio aplinkai. Didėjanti aliejaus paklausa ir besiplečiančios alyvpalmių plantacijos prisideda prie atogrąžų miškų kirtimo, rūšių buveinių ir biologinės įvairovė naikinimo. Alyvpalmių plotai Indonezijoje ir Malaizijoje 1990–2005 m. laikotarpiu padidėjo 30 000 km², daugiau nei pusė visų naujų plantacijų atsirado buvusių miškų vietoje. Greenpeace ataskaitos duomenimis, alyvplamių plantacijų plėtra yra pagrindinė miškų nykimo priežastis Indonezijoje.
Tarptautinės aplinkosaugos organizacijos (kaip kad WWF, Greenpeace) rengia prieš alyvpalmių apliejaus naudojimą nukreiptas kampanijas. Į spaudimą yra sureagavę ir aliejaus naudojimą peržiūrėti pažadėję keli didieji maisto ir buities prekių gamintojai (Nestle, Unilever, Procter & Gamble ir kt.)
Mevongo nacionalinis parkas
Mevongo nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Nakhonsavano provincijoje. Parkas įkurtas 1987 m. rugsėjo 14 d.
Vieta
Parkas užima 894,00 km² plotą ir įsikūręs Thanonthongčajo (Thanon Thong Chai) kalnuose, apima Pangtavajo (Pang Ta Wai) apylinkėse. Thanonthongčajo kalnų aukštis svyruoja nuo 400 – 1 964 m virš jūros lygio, aukščiausias Mokoču kalnas (1 964 m).
Flora ir fauna
Mevongo nacionaliniame parke vyrauja: Iš retų augalų parke sutinkama: didysis tikmedis (Tectona grandis), puošnioji šorėja (Shorea roxburghii), tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), irvingija (Irvingia malayana), (Afzelia xylocarpa) , kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), (Tarenna hoaensis) , kvapioji hopėja (Hopea odorata), ąžuolūnas (Lithocarpus spp.), bukalapis sparnenis (Dipterocarpus obtusifolius), gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus). Parke gyvena: gaūras, Azijinis dramblys, Indokininis tigras, makakos, Indinis zambaras, Himalajinis lokys, juodakaklis kiškis (Lepus nigricollis), dvispalvė ratufa (Ratufa bicolor), palminis musangas, tapyras, laibaliemenės beždžionės, sutinkama daugiau paukščių: (Megaceryle lugubris), (Yuhina humilis) , rausvakaklis ragasnapis, (Pomatorhinus ferruginosus) , Himalajinis fazanas (Lophura leucomelanos), (Stachyridopsis ruficeps) , Treron apicauda, (Pitta oatesi) , (Gampsorhynchus rufulus) , pilkasis pelikanas (Pelecanus philippensis) ir kt.
Tikrieji baubliai
Tikrieji baubliai (Botaurus) – garninių (Ardeidae) šeimos paukščių gentis.
Rūšys
thumb|left|210px|[[Amerikinis baublys|Šiaurės Amerikos baublys (Botaurus lentiginosus)]]
Žargonas
Žargonas ( – darkyta kalba ) – kurios nors socialinės ar profesinės grupės kalba (socialinis dialektas), kurioje gausu žodžių ar posakių, nederančių su bendrinės kalbos normomis.
Lietuvių kalba nėra vienalytė, ji yra tiek teritoriškai, tiek socialiai funkciškai susiskaidžiusi – šalia bendrinės (sakytinės ir rašytinės) kalbos sistemos egzistuoja ir kiti lietuvių kalbos posistemiai ar atmainos: bendrinė šnekamoji kalba, daugiau ar mažiau gryni socialiniai ir teritoriniai dialektai, pusiau tarminė ar interdialektiška kalba, buitinė prastakalbė ir kt. Visi jie skiriasi nuo bendrinės kalbos varianto tam tikromis ypatybėmis, o ryškiausią priešpriešą sudaro bendrinė kalba ir dialektai. Dialektas – tai socialinė ar teritorinė kalbos atmaina (variantas), vartojamas daugiau ar mažiau ribotos grupės (visuomenės dalies) žmonių ir besiskiriantis nuo bendrinės kalbos standarto fonetinėmis, gramatinėmis, leksinėmis ir kt. ypatybėmis. Socialiniai dialektai yra kalbos atmainos, kurios vartojamos tam tikrų socialinių bendruomenių ar grupių. Žargonas, kaip socialinio dialekto rūšis, yra jau platesnis ir sudėtingesnis reiškinys, nes nelengva apibūdinti, kokios sociumo dalies žargoniniai reiškiniai neapima ar yra visai nebūdingi. Žargonas yra kalba kokios nors socialinės grupės, vienijamos bendrų interesų ir srities (pvz., kareivių, breiko šokėjų, žvejų ir kt.). Didžiajai daliai žargoninės leksikos būdinga gana savitos fonetinės, morfologinės, darybinės, semantinės ir stilistinės ypatybės. Kuo labiau ta socialinė grupė atsiribojusi, tuo jų kalba žargoniškesnė, autonomiškesnė – šis požymis labai akivaizdus, pvz., kalėjimo žargone. Nuo tarmės (teritorinio dialekto) žargonas, kaip socialinis dialektas, skiriasi visų pirma tuo, kad yra būdingas socialiniu požiūriu atskirai žmonių grupei, pvz., jūreiviams, programuotojams, statybininkams, kaliniams, medikams ir t. t. Skirtingai nuo bendrinės kalbos, žargonas nėra norminamas, bet žargoninę kalbą galima analizuoti ir aprašyti pagal gramatikos (fonetikos, morfologijos, darybos) taisykles, būdingas vienai ar kitai kalbai. Specifiniais atvejais žargonas padeda efektyviau bendrauti tam tikra (pvz., kompiuterių ar medicinos) tema, gali turėti daug tikslesnius reikšmių apibrėžimus, apimti didesnį vienos ar kitos srities sąvokų spektrą. Kai kada žargonas nepamainomas profesinėje ar mokslinėje veikloje, tačiau žargono poveikis bendrinei kalbai laikytinas neigiamu, visų pirma dėl didelio kiekio svetimybių, funkcinių stilių painiojimo ir pan. Žargoninė kalba gali būti vartojama ir išskirtinai tam tikroje socialinėje grupėje ir yra skirta iš dalies užšifruoti kalbą, kad nesusijęs su tam tikra socialine grupe asmuo nesuprastų apie ką šnekama. Žargonui taip pat galima priskirti grupės narių identifikacinę, tarpusavio atpažinimo funkciją.
Kęstutis Smirnovas
Kęstutis Smirnovas (g. 1976 m. balandžio 8 d. Šakiuose) – Lietuvos ir Šakių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, kovos menų (kovinė savigyna, dziudo) meistras, Lietuvos ir tarptautinių kovos menų turnyrų nugalėtojas.
Biografija
1991 m. baigė Šakių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1994 m. baigė Kudirkos Naumiesčio žemės ūkio mokyklą, 1996 m. – Krašto apsaugos puskarininkių mokyklą, 1999 m. – Pasienio policijos departamento prie LR VRM mokymo centrą. 2002 m. baigė Lietuvos kūno kultūros akademiją, kūno kultūros mokytojas. 2008 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė ugdymo organizavimą, edukologijos magistras.
1997–1999 m. Pasienio policijos departamento Pagėgių pasienio policijos rinktinės Šakių užkardos budėtojas, 1999 m. Šakių vaikų ir jaunimo sporto mokyklos treneris, nuo 2003 m. Šakių jaunimo kūrybos ir sporto centro treneris, dziudo imtynių treneris metodininkas.
1999 m. Šakių dziudo sporto klubo „Audra“ prezidentas, LVTGO „Gelbėkit vaikus“ Šakių skyriaus valdybos narys, Šakių savivaldybės jaunimo reikalų komisijos narys, Šakių jaunimo sąjungos „Apskritas ratas“ narys.
2016 m. išrinktas į Seimą, Vilkaviškio rinkimų apygardoje nugalėjęs ministrą pirmininką Algirdą Butkevičių.
Sportinė karjera
Profesionalo karjerą baigė 2014 m. Žymesni laimėjimai:
Šeima
Žmona Gintarė, duktė iš pirmosios santuokos Julija, iš antrosios – Simona, Paulina, Jokūbas.
Kristofas Dyncenhoferis
Kristofas Dyncenhoferis (,, 1655 m. liepos 7 d. Sankt Margaretenas prie Rosenheimo, Bavarija – 1722 m. birželio 20 d. Praha) – vokiečių kilmės Čekijos vėlyvojo baroko architektas.
Biografija
Iš pradžių dirbo pas savo mokytoją, o nuo 1689 m. įgijo teisę dirbti savarankiškai. Dirbo kalnuose, 1698-1701 m. statė ir restauravo kalnų vienuolynus bei bažnyčias Chebe, vėliau Brevnove, Braumove, Prahoje.
Upynos seniūnija (Telšiai)
Upynos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Telšių rajono savivaldybės rytuose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
E016
Europos kelias E016 – ~490 km ilgio greitkelis Kazachijoje, jungiantis Zapadnus ir Astana. Kelias visiškai nesusijęs su keliu E16.
Nelė Mazalaitė
Nelė Mazalaitė (1907 m. rugsėjo 2 d. Darbėnai – 1993 m. spalio 31 d. Bruklinas) – Lietuvos rašytoja, JAV lietuvių visuomenės veikėja.
Biografija
Baigusi Klaipėdos gimnaziją 1931-1940 m. dirbo Vidaus reikalų ministerijoje Kaune. Buvo Lietuvių rašytojų draugijos narė, dalyvavo moterų rašytojų rengiamuose literatūriniuose vakaruose, rašė kūrinėlius vaikams. Kūrybą spausdino periodiniuose leidiniuose „Rytas“, „Naujoji Romuva“, „Naujoji vaidilutė“, „Židinys“, „Ateitis“, „Aidai“ ir kituose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Kūrė montažus lietuvių šventėms, publicistinius straipsnius spausdino almanache „Baltija“, neperiodiniame literatūriniame žurnale „Gintaras“. 1949 m. išvyko į JAV, gyveno Brukline.
Kūryba
Jau pirmaisiais novelių rinkiniais įsitvirtino kaip viena ryškiausių ketvirtojo-penktojo dešimtmečio rašytojų. Novelėse dažniausiai vaizduojamas moters pasaulis, būdingas romantiškas siužetas – klajonės, išėjimai, sugrįžimai, atsitiktinumai, gyvenimo trapumas. Lyriniai intarpai, gamtos poetizavimas, psichologinis meilės atskleidimas siejasi su pakylėtu dvasingumu. Muzikos pradą ji perėmė iš neoromantinės impresionistinės skandinavų tradicijos. Novelėse vaizduojamas provincijos inteligentų gyvenimas. Pokario rinkiniuose sukūrė savitą literatūrinį romantizuotos legendos žanrą. Romanai siužetu ir pasakojimo linijomis pratęsia novelistikos tematiką ir problematiką.
Svarbiausias akcentas tiek novelistikoje, tiek romanuose – jos moterys nėra „rūpesčių moterys“. Jos gali sau leisti svajoti, įsimylėti, o tarpu vyrai uždirba pinigus (dažniausiai tarnauja valdiškose įstaigose). Rašytoja kuria idealų, tobulą moters paveikslą, todėl jos novelių moterys apdovanotos visomis dorybėmis – išsilavinusios, muzikalios, patrauklios. Tokių moterų ateitis – vienatvė (vienatvė šeimoje arba vienatvė visuomenėje – senmergystė). Tačiau vienatvę jos renkasi pačios. Tai lyg apsauginė priemonė, tai pasirinkimas būti nepažeidžiamoms, nes nuo realybės paprasčiausiai pasislepiama.
Jos kūrybos išversta į anglų, čekų, ispanų, italų, latvių kalbas.
Vidurinis nervas
thumb|200px|Vidurinis nervas Vidurinis nervas  – mišrus petinio rezginio nervas.
Kelias
Jis prasideda dviem šakelėmis nuo medialinio ir lateralinio pluoštų. Žaste eina greta su žastine arterija. Alkūnės duobėje jis yra tarp dvigalvio žasto raumens ir apvaliojo nugręžiamojo raumens, pridengtas dvigalvio žasto raumens aponeurozės. Šios duobės apačioje nervas palenda po paviršiniu pirštų lenkiamuoju raumeniu ir toliau leidžiasi dilbio vidurine vaga. Priėjęs riešą, vidurinis nervas įlenda į riešo kanalą. Patekęs į delną skyla į galines šakas.
Inervacija
Žaste vidurinis nervas nesišakoja. Alkūnės duobėje atsiskyrusios sąnarinės šakutės keliauja į alkūnės sąnarį. Dilbio srityje atsišakojęs priekinis tarpkaulinis nervas inervuoja dilbio priekinės grupės giliuosius raumenis (išskyrus gilųjį pirštų lenkiamąjį raumenį). Dar dilbyje atskyla plonos raumeninės šakutės į dilbio priekinės pusės paviršinio sluoksnio raumenis (išskyrus lenkiamąjį riešo alkūnės raumenį), o apačioje prasideda plona delninė šaka, kuri inervuoja nykščio pakylos ir delno vidurinės dalies odą. Delno galinės šakos inervuoja I, II, III, IV pirštų šoninės pusės viso delninio ir iš dalies nugarinio paviršiaus odą.
City Service
150px|right miniatiūra|Buveinė
„City Service“ – lietuviško kapitalo pastatų ūkio valdymo bendrovė valdoma "ICOR".
Akcijos kotiruojamos VVPB. Nuo 1999 m. teikia kompleksinės pastatų priežiūros paslaugą Lietuvoje. Rūpinasi komerciniais, administraciniais pastatais ir gyvenamaisiais daugiabučiais (plotas >11 mln. m², iš jų >7 mln. m² Lietuvoje). 2008 m. dirbo ~1400 darbuotojų.
Kaip motininė įmonė City Service yra kartu ir holdingas, valdantis nekilnojamo turto priežiūros įmonių grupę - 19 antrinių bendrovių Lietuvos miestuose ir užsienio šalių (Latvijos, Rusijos, Ukrainos) didmiesčiuose (Rygoje, Sankt Peterburge ir Kijeve).
Kimšai
Istorija
XIX a. pab. Kimšai buvo palivarkas Kalvarijos apskrities Janavo valsčiuje, Kalvarijos parapijoje.
JAV nepriklausomybės karas
JAV nepriklausomybės karas (1775–1783), taip pat vadinamas Amerikos nepriklausomybės karu, buvo karas tarp Didžiosios Britanijos karalystės ir trylikos „susivienijusių kolonijų“. Karas buvo Amerikos revoliucijos kulminacija; jo metu kolonistai nuvertė britų valdžią. 1775 m. revoliucionieriai ėmė kontroliuoti visų trylikos kolonijų vyriausybes, sušaukė Antrąjį Kontinentinį kongresą ir sukūrė Kontinentinę armiją. 1776 m. liepos 4 d. trylikos kolonijų atstovai priėmė Nepriklausomybės deklaraciją, kuri žymėjo naujos valstybės – Jungtinių Amerikos Valstijų – pradžią. Deklaracijos pagrindas – Tomo Džefersono projektas.
Karo metu britai sugebėjo išnaudoti savo pranašumą jūroje ir užėmė pakrantės miestus, tačiau praktiškai nekontroliavo kaimiškosios kolonijų dalies, kur gyveno apie 90 proc. gyventojų. 1778 m. pradžioje, netrukus po Saratogos mūšio, į karą prieš Britaniją įstojo Prancūzija, o per kitus dvejus metus kaip Prancūzijos sąjungininkai į karą įsitraukė ir Ispanija bei Nyderlandai.
Karas prasidėjo po ilgus metus trukusios įtampos tarp Britų imperijos ir kolonijų. Ypač įtampą didino papildomų mokesčių nustatymas, autonomijos ribojimas. Smulkūs susidūrimai ir incidentai, anglų prekių boikotai vyko dar iki karo pradžios (pvz., Bostono arbatėlė).
Kolonistai buvo pasidalinę į dvi grupuotes. Lojalistai arba toriai norėjo likti ištikimais Britanijai ir permainų nenorėjo. Patriotai arba vigai norėjo nepriklausomybės.
1783 m., D. Britanijai pasirašius Versalio taikos sutartį, buvo pripažinta JAV nepriklausomybė.
Forkalkjė
Forkalkjė – miestas pietų Prancūzijoje, Provanso-Alpių-Žydrojo Kranto regione, Aukštutinio Provanso Alpių departamente. 4,7 tūkst. gyventojų (2004 m.). Miestas minimas nuo XIII a.
Bedřich Hrozný
Bedržichas Hroznas (,, 1879 m. gegužės 6 d. Lysa prie Labos, Vidurio Čekijos kraštas – 1952 m. gruodžio 12 d. Praha) – Čekijos archeologas ir istorikas hetitologas, kalbininkas.
Biografija
Kolino gimnazijoje susipažino su arabų kalba, išmoko senosios žydų kalbos. Vienos universitete studijavo akadų, aramėjų, etiopų, šumerų kalbas, sanskritą. Berlyno universitete studijavo orientalistiką.
Nuo 1905 m. Vienos, 1919-1952 Prahos Karolio universiteto profesorius, 1939-1944 m. universiteto rektorius, uždarius universitetą paskaitas skaitė miesto salėse. Universitete įkūrė Orientalistikos institutą; nuo 1938 m. jo direktorius. Nuo 1929 m. žurnalo „Archiv orientalni“ redaktorius. Po infarkto 1944 m. atsidėjo tik Azijos istorijos rašymui.
Mokslinė veikla
Nuo 1904 m. dalyvavo archeologijos kasinėjimuose Šiaurės Palestinoje. Perskaitė hetitų kalba parašytus tekstus iš Hatušo, dab. Bogazkoy archyvo, nustatė svarbiausius šios kalbos bruožus ir kalbinę priklausomybę, priskyrė hetitų kalbą indoeuropiečių kalbų šeimai, nustatė, kad ji turi bendrų bruožų su keltų, slavų kalbomis. Iš hetitų kalbos į čekų kalbą išvertė tekstų. 1924-1925 m. vadovavo Čekoslovakijos mokslininkų ekspedicijoms į Kultepę (Turkija), kur surado kelis tūkstančius dantiraščio lentelių.
Konvencinis taleris
thumb|right|Bambergo kunigaikščio-vyskupo Franco Liudvigo fon Ertalio (Franz Ludwig von Erthal) leistas konvencinis taleris (1795 m.).
Konvencinis taleris  – standartinė sidabrinė Šventosios Romos imperijos moneta. Į apyvartą paleista 1754 m., turėjo 23,39 g sidabro (1/10 Kelno markės). Konvencinis taleris pakeitė reichstalerį, kuris turėjo 1/9 dalį Kelno markės sidabro.
Konvenciniai taleriai buvo monetų standartas didžiojoje dalyje Imperijos. Kartu su jais kursavo ir vietiniai variantai, kaip Austrijos-Vengrijos guldenas, Pietų Vokietijos guldenas, grašis, pfenigas, heleris.
Konvencinio talerio nominalai buvo žymimi markėmis, t. y. kokią markės dalį sidabro jis turi. Pvz. užrašas X EINE FEINE MARKT ("1/10 markės") reiškė vieną talerį, V EINE FEINE MARKT ("1/5 markės") reiškė du talerius ir t. t.
XIX a. pradžioje konvencinį talerį ėmė išstumti lengvesnis taleris, kuriame sidabro buvo tik 1/14 Kelno markės sidabro. Tai buvo nusižiūrėta iš Prūsijos talerio.
E017
Europos kelias E017 – ~300 km ilgio greitkelis Rusijoje, jungiantis Jelabugą ir Ufą. Kelias visiškai nesusijęs su keliu E17.
Farerų futbolo varžybos 1978 m.
Farerų futbolo varžybos 1978 m.
Ferma (Alytus)
Ferma – kaimas Alytaus rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 1 km į rytus nuo Nemunaičio.
Atgaila (Panevėžys)
Atgaila – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Vadoklių, šalia kelio, Miliešiškių apsuptyje. Dabar Atgailą mena paminklinis ženklas.
Istorija
Kaimas įkurtas 1922 m., išparceliavus Miliešiškių dvaro žemę. Į kaimą atsikėlė bežemių ir mažažemių šeimos (Nefai, Kielos, Vasiliauskai, Gritėnai, Janoniai, Jasikoniai, Mickevičiai, Stankevičiai). 1937 m. pastatytas kryžius, skirtas Vilniaus išvadavimui. LTSR laikais kaimas faktiškai išnaikintas per melioracijas.
Jonas Mazelaitis
Jonas Mazelaitis (1907 m. spalio 14 d. Benekainys, Gardino gubernija – 1994 m. balandžio 30 d. Vilnius. Palaidotas Sudervės kapinėse) – Lietuvos mikologas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1940–1946 m. mokytojavo Vilniaus Kunigaikštienės Birutės mergaičių gimnazijoje, 1946–1947 m. Vilniaus I berniukų gimnazijos direktorius. 1951–1959 m. Biologijos instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. Čia jis pradėjo tyrinėti makroskopinius grybus. 1959–1988 m. – Botanikos instituto mokslo darbuotojas, 1959–1961 m. šio instituto mokslinis sekretorius, 1961–1983 m. Sporinių augalų sektoriaus vadovas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – Lietuvos aukšliagrybūnai (Ascomycota) ir papėdgrybūnai (Basidiomycota). Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių.
Tikrieji tulžiai
Tikrieji tulžiai (Alcedo) – žalvarninių paukščių (Coraciiformes) būrio, tulžinių (Alcedinidae) šeimos paukščių gentis.
Rūšys
Kornelio ornitologijos laboratorija (Cornell Lab of Ornithology) kuri atnaujina Clements pasaulio paukščių klasifikacijos Birds of the World (Pasaulio paukščiai) sąrašą, išskiria 7 rūšis (sąrašas pagal 2021 m. rugpjūčio duomenis):
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje gyvena viena rūšis:
Manis (pranašas)
Manis (210 m. – 276 m.) – persų religijos reformatorius, įkūręs dabar jau nebegyvuojančią manicheizmo religiją. Manio pažiūroms įtakos turėjo mandaizmas, krikščionybė bei gnosticizmas. Misijas organizavo Tarpupyje, Persijoje, Palestinoje, Sirijoje, Egipte, keliavo po vakarinę Kiniją, Indiją. Parašė veikalų bei laiškų aramėjų ir persų kalbomis; kai kurie jų buvo rasti XX a. pr. Gobio dykumoje.
Augančia manicheizmo įtaka buvo nepatenkinti zoroastrų dvasininkai, kurie vis labiau įsigalėjo karaliaus dvare. Manis buvo įkalintas ir galiausiai nužudytas.
Kapa
Kapa  – vienetinių dydžių skaičiavimo matas, lygus 60 vienetų arba 5 tuzinams. Tai dvyliktainės skaičiavimo sistemos rudimentas.