cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sustabdytas kadras
Stop kadro animacija kitose medijose
Stop kadro filmukų nemažai galima aptikti internete. Filmukai dažnai yra paprasti, yra panašūs į „laisvos formos“ animaciją, bet efektingi. Kai kurios iš plastilininių figūrėlių turi neryškų veidą, yra labai paprastos, bet groteskiškos ar komiškos, jų proporcijos dažnai viršija įprastas. Šių filmukų komediškumas leidžia žiūrovui mėgautis animacija nepastebint plastilininių lėlių paprastumo. Daug jaunimo dėka lengvo šiuolaikinių stop kadro programų prieinamumo ir galimybės talpinti filmukus internete pradeda savo eksperimentus filmų gaminime būtent nuo šios animacijos technikos.
Dainų kūrėjo ir dainininko Oren Lavie muzikos klipas dainai „Her Morning Grace“ buvo paviešintas YouTube tinklalapyje 2009 m. sausio 19 d. Klipe, režisuotame paties kūrėjo ir Meray Nathan, naudojama stop kadro technika. Šis filmukas sulaukė labai daug dėmesio internete, buvo peržiūrėtas daugiau nei 15 milijonų kartų ir 2010-aisiais buvo nominuotas Grammy apdovanojimui geriausio trumpametražio muzikos klipo kategorijoje.
Stop kadro animacija Lietuvoje
thumb|Scena iš V. Starevičiaus filmo „Operatoriaus kerštas“ (1911 m.) Vladislovas Starevičius pirmasis pasaulyje panaudojo lėle]s filmuose. Jis buvo lenkų kilmės, tačiau ilgą laiką gyveno Lietuvoje, taip pat gyveno ir kūrė Prancūzijoje bei Rusijoje. Todėl visos šios šalys dalinasi jo talentu. Voltas Disnėjus jį kvietė dirbti pas save, tačiau Vladislovas Starevičius buvo autorinės animacijos šalininkas – viską nuo scenarijaus iki lėlių kūrė pats ir pasiūlymo atsisakė. Jo pirmuosiuose stop kadro filmuose pagrindiniai veikėjai buvo vabalai. Pirmasis filmas pasaulyje naudojantis lėles buvo „Lucanus Cervus“, sukurtas 1910 m. Kaune, pasakojantis apie elniaragių kovą dėl patelės. Kūrėjas šiuos vabalus rinko bei jais domėjosi, o filmams pasigamindavo jų modelius ir animuodavo taip tikroviškai, jog pasaulyje sklido gandai, kad jis iš tiesų vabalus dresuoja. 2008 m. buvo išleistas dokumentinis filmas apie autoriaus kūrybą „Vabzdžių dresuotojas“.
2012 metų rugsėjo mėnesį App Store mobiliųjų programėlių parduotuvėje pasirodė lietuvių žaidimų kūrėjų „OSM Games“ žaidimas Captain Badass. Kol kas vienintelis stop kadro technika sukurtas žaidimas mobiliesiems telefonams.
Prekybos tinklas „Maxima“ kartais naudoja sustabdyto kadro techniką savo reklamose.
Taip pat laikas nuo laiko vyksta įvairios animacinės dirbtuvės, kuriose galima išmokti šios technikos ar patobulinti jos įgūdžius.
Ligūrai
thumb|right|Italijos tautos VI a. pr. m. e. Ligūrai (sen.gr. Λίγυες, Λίγυρες) – senovinė tauta, kurios pavadinimu buvo pavadintas istorinis Europos regionas Ligūrija. Prieš romėnų valdymą Ligūrija apėmė Šiaurės Italiją ir Pietų Galiją. Manoma, kad apie 2000 m. pr. m. e. ligūrai gyveno dar didesnėje teritorijoje, kuriai priklausė Katalonijos ir Toskanos sritys.
Pagal Plutarchą ligūrai save vadino ambrones 'vandenų žmonės'. Ligūrų gyventos žemės apima dabartinę Italijos sritį Ligūriją, šiaurės Toskaną, dalį Austrijos (Norikas), Pjemontą, dalį Emilijos-Romanijos, dalį Lombardijos, dalį pietryčių Prancūzijos.
Paminėjimai klasikinėje literatūroje ir vietovardžiai rodo, kad ligūrų tauriskių (Taurisci) įtaka siekė centrinę Italiją. Hesiodas VI a. pr. m. e. pradžioje rašė, kad ligūrai buvo viena iš trijų barbarų tautų, kurios supa žinomą pasaulį: ligūrai – iš vakarų, skitai – iš šiaurės, etiopai – iš pietų.
Avienas (Avienus) IV a. pr. m. e. kelionės aprašymo vertime rašė apie ligūrų valdžią, siekusią net Šiaurės jūrą, nors vėliau juos iš ten išstūmė keltai. Ligūrų vietovardžiai aptikti Sicilijoje, Ronos slėnyje, Korsikoje, Sardinijoje.
Ligūrus asimiliavo romėnai ir galai.
Ligūrų gentys
Senovės istorikai paminėjo nemažai ligūrų genčių:
Petras Gasiūnas
Petras Gasiūnas (g. 1939 m. balandžio 17 d. Kaune) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Kaune baigęs vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1953–1957 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Andrius Kairys). 1957–1962 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Aniceto Armino klasė). Vienerius metus dirbo mokytoju Ukmergės vaikų muzikos mokykloje.
1962–1975 m. – Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo dėstytojas, neakivaizdinio skyriaus vedėjas (1962–1964 m.), choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas (1972–1975 m.) ir moksleivių choro studijos vadovas (1963–1967 m. ir 1971–1975 m.). Chorą išmokė nemaža lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, parengė valstybinių egzaminų programas, 1965 m. respublikinės dainų šventės konkurse pelnė antrąją vietą, o 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurse – pirmąją.
Beržiškės (reikšmės)
Beržiškėmis vadinami kaimai:
Petras Gasiūnas
Biografija
1964–1967 – m. Vilniaus prekybos technikumo merginų choro vadovas – parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei ir konkurse laimėjo antrąją vietą. 1976–1980 m. – Respublikinės bibliotekos moterų vokalinio ansamblio „Romuva“ vadovas. 1975–1986 m. – Vilniaus statybininkų kultūros rūmų moterų choro „Eglė“ chormeisteris – dirigentas. Choro meno vadovams padėjo parengti daug koncertinių programų, dirigavo koncertuose Lietuvoje ir svetur.
Nuo 1975 m. – Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos (nuo 1994 m. menų gimnazija) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1975–1979 m. ir 1982–1984 m. – choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas. 1979–1982 m. ir nuo 1984 m. – direktoriaus pavaduotojas muzikos skyriui. 1993 m. suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija. 1999 m. liepos 1 d. Prezidento dekretu apdovanotas LDK Gedimino ordino medaliu.
Mokyklose išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, meno mėgėjų apžiūrų ir chorų konkursų žiuri narys.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gorodčinas
Gorodčinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
CGI (kompiuterinė grafika)
thumb|right|240px|Programa „[[Blender“ sukurtas vaizdas]] CGI ( 'kompiuteriu sugeneruotas vaizdas') – vaizdai, sukurti taikant kompiuterinės grafikos technologijas ir skirti panaudojimui mene, spaudoje, kompiuteriniuose žaidimuose, filmuose, televizijoje, reklamose, įvairiuose vaizdo įrašuose ir simuliatoriuose. Vizualinės scenos gali būti tiek dinamiškos, tiek statiškos, taip pat dvimatės (2D), nors terminas CGI daugiau siejamas su trimate kompiuterine grafika (3D), kuri, kompiuterinės animacijos forma, neretai panaudojama filmų gamyboje, siekiant sukurti specialiuosius efektus ir kitokias scenas, kurioms sukurti neužtenka tradicinio grimo ir animatronikos.
CGI technologija prieinama ir paprastiems naudotojams, kompiuteriu sugeneruotus vaizdus galima sukurti tokiais įrankiais kaip Windows Movie Maker, GIMP. Tarp profesionalių įrankių yra Blender, Maya, 3ds Max, Photoshop.
Kupranugariai
Kupranugariai (Camelus) – kupranugarinių šeimos (Camelidae) gentis. Dar vadinama tikraisiais kupranugariais, atskiriant nuo Pietų Amerikos nešulinių gyvūnų (žr. lama, alpaka, guanakas ir vikunija).
Gentį sudaro dvi rūšys:
Taip pat žinomos keturios išnykusios, šiai genčiai priskiriamos rūšys:
Monkai
thumb|right|250px|Monkas su dviejų sagčių dirželiu Monkai - uždari batai, ne varstomi, o užsegami skersiniu dirželiu su sagtimi šone. Monkai yra viena dažnesnių vyriškų batų klasių.
Tai vidutiniškai formalūs batai, mažiau formalūs negu oksfordai, formalesni už atvirus derbius.
Išorines batų noseles turinčių monkų noselių pakraščiai paprastai papuošti perforacijomis.
Sapato clássico
Parausiai
Parausiai – kaimas šiaurės rytinėje Vilkaviškio rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietus nuo Pilviškių, prie Rausvės upelio. Yra Parausių koplyčia.
Istorija
XVII a. kaimas priklausė Alytaus ekonomijai. 1663 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Jonas Kazimieras kaimą dovanojo totoriams. Po Pirmojo pasaulinio karo priklausė Vilkaviškio apskrities Paežerių valsčiui. Pagal pirmąjį 1923 m. vykusį Lietuvos visuotinį gyventojų surašymą, Parausių kaime buvo 39 ūkiai ir 329 gyventojai.
Balstogės Šv. Vojcecho bažnyčia
'''Balstogės Šv. Vojcecho bažnyčia'  – bažnyčia esanti Balstogės mieste, ul. Warszawska 46a'' gatvėje. Bažnyčia pavadinta Šv. Vojcecho garbei. Bažnyčia priklauso Balstogės Šv. Vojcecho parapijai. 1908–1912 m. vyko bažnyčios statybos, architektas Jan Wende. Iki 1944 m. bažnyčia priklausė evangelikams liuteronams ir vadinosi ''Šv. Jono Krikštytojo'' bažnyčia. 1969 m. gruodžio 6 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1996–2004 m. bažnyčia buvo restauruojama.
Slaptingasis akmeninis strazdas
Slaptingasis akmeninis strazdas (Monticola explorator) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti akmeninių strazdų (Monticola) genčiai. Šios rūšies paukščiai aptinkami Lesote, PAR, Svazilande.
Arpadas (Sirija)
Arpadas (, acheologinis pavadinimas Tell Rifa'at) – senovės Sirijos miestas, buvęs į šiaurę nuo Alepo. Jis buvo sostinė siro-hetitų valstybės Bit Agusi, egzistavusios XII – VIII a. pr. m. e.
Stasys Vėlyvis
Stasys Vėlyvis (1938 m. kovo 13 d. Varėnoje I, Alytaus apskrityje – 2023 m. birželio 26 d. Vilniuje ) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas civilistas ir civilprocesualistas.
Arpadas (Sirija)
Tel Rifa'at archeologinis kompleksas buvo kasinėtas 1961 ir 1964 m., vadovaujant britų mokslininkui M. V. Seton Williams. Tai buvo ovalaus plano gyvenvietė, kurios diametras siekė 250 ir 233 m.
Stasys Vėlyvis
Biografija
1957 m. baigė vidurinę mokyklą. Nuo 1960 m. Vilniaus miesto Tarybų rajono liaudies teismo posėdžių sekretorius. 1961–1962 m. VU Teisės fakulteto Valstybės ir teisės teorijos ir istorijos katedros vyr. laborantas. 1962 m. baigė teisės studijas VU Teisės fakultete. Nuo 1962 m. VU Teisės fakulteto Civilinės teisės ir civilinio proceso katedros asistentas. Nuo 1964 m. rugsėjo 1 d. Civilinės teisės ir proceso katedros dėstytojas, nuo 1965 m. vasario 19 d. vyr. dėstytojas. 1965–1968 m. studijavo Maskvos universiteto Teisės fakulteto aspirantūroje, kurią 1971 m. baigė. 1972 m. teisės mokslų kandidatas. Baigęs studijas aspirantūroje vėl grįžo į VU Teisės fakulteto Civilinės teisės ir proceso katedrą, kurį laiką formaliai buvo Baudžiamosios teisės ir proceso katedros etatų sąrašuose. 1974–1975 m. stažavo Paryžiaus universitete. 1976 m. VU docentas. 1986–1987 m. ir 1989–1991 m. ėjo Civilinės teisės ir proceso katedros vedėjo pareigas. 1987–1988 m. dėstė Luandos universitete (Angola).
Arpadas (Sirija)
Raida
Arpadas II tūkst. pr. m. e. priklausė Jamchado karalystei su sostine Alepe. Tačiau XVI a. pr. m. e. Jamchadas buvo prijungtas prie Hetitų imperijos, Arpadas sustiprėjo. Kuomet XII a. pr. m. e. iro imperija, čia susiformavo nepriklausoma Bit Agusi valstybė, ir Arpadas tapo jos stipriausiu miestu. Išliko keletas Arpado sutarčių su gretimomis valstybėmis, pvz., Til Barsipu.
753 m. pr. m. e. Arpadą atakavo Asirijos valdovas Ašur-Niraris, kuris nugalėjo vietos karalių Matielį. Po pastarojo mirties, Arpadas, kaip ir dauguma kitų siro-hetitų karalysčių, sudarė sąjungą su urartais. 743 m. pr. m. e. Arpadą užpuolė Asirijos Tiglat-Pileseras III, kuris patyrė smarkų miestiečių pasipriešinimą. Miesto apgultis tęsėsi net trejus metus. Tik 740 m. pr. m. e. Asirija užėmė Arpadą, gyventojus išžudė arba ištrėmė.
Stasys Vėlyvis
Biografija
Nuo 1991 m. birželio 3 d. Vyriausybės aparato privatizavimo skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1992–1996 m. Lietuvos taupomojo banko Administracijos departamento vyriausiasis juriskonsultas. 1996–1997 m. AB Turto bankas Teisės departamento direktorius, valdybos narys. Nuo 1997 iki 2002 m. AB Lietuvos žemės ūkio bankas valdybos narys, valdybos pirmininko pavaduotojas. Nuo 2002 m. MRU Teisės fakulteto Civilinio proceso katedros dėstytojas, profesorius. Nuo 2004 m. sausio 29 d. Vyriausiosios tarnybinės etikos komisijos narys. Nuo 2005 m. Pretendentų į teisėjus egzaminų komisijos narys, Notarų kvalifikacinių egzaminų komisijos narys.
Paskelbė įvairių teisės mokslo darbų; yra kelių civilinės, civilinio proceso, romėnų teisės vadovėlių, LR civilinio kodekso, LR civilinio proceso kodekso komentarų autorius ir bendraautoris. Dėstyti dalykai: civilinė teisė, romėnų teisė (privatinė teisė).
Politinė sociologija
Politinė sociologija yra sociologijos šaka tirianti socialines jėgos paskirstymo visuomenės viduje ir tarp jų priežastis ir pasekmes, taip pat socialiniais bei politiniais konfliktais, vedančiais į jėgos paskirstymą. Politinė sociologija tiria nepolitines politikos determinantes bei nepolitines politinių institucijų ištakas. Tarp politinės sociologijos tyrimo objektų yra revoliucijų ir režimų pasikeitimo priežasčių analizė, rinkėjų elgesio demokratinėse valstybėse tyrimai. Politinė sociologija domisi ir politinėmis partijomis kaip socialinėmis struktūromis ir ryšiais tarp partijos narių ir lyderių (pvz., Roberto Michelso „Varinis oligarchijos dėsnis“), partijų atsiradimu ir kaita, politiniu žmonių elgesiu.
Pagal savo istorinę kilmę politinė sociologija išsirutuliojo iš sociologijos, jai diferencijuojantis. Politinė sociologija ir toliau vystosi dviejų mokslų – sociologijos ir politologijos – sandūroje kaip tarpdisciplininis mokslas. Politinės sociologijos ištakas galima rasti XIX a. pabaigoje, o M. Weber jau laikomas politinės sociologijos klasiku.
Pagrindinis politinės sociologijos dėmesys skiriamas valstybės, institucijų, kurios turi legitimią jėgą tam tikroje teritorijoje bei didžiausią vientisą valdžios koncentraciją visuomenėje, aprašymui, analizei ir aiškinimui. Politinės sociologijos tyrimo laukas apima politinę sistemą bei galbūt ir kiek daugiau. Jei politikos mokslas daugiausia domisi vyriausybės sąranga, viešojo administravimo mechanizmais, tokiomis formaliomis politikos sritimis kaip rinkimai, viešoji nuomonė, spaudimo grupės ir politinis elgesys, sociologinė politikos fenomeno analizė daugiau domisi ryšiais tarp politikų, socialinių struktūrų, ideologijos ir kultūros. Nors valstybė yra pagrindinis studijų objektas, tačiau politinė sociologija plačiau domisi jėgos šaltinių ir jėgos panaudojimo, valdžios ir įtakos visiems socialiniams konfliktams studijomis, įskaitant šeimą, draugų grupes, klubus, vietines bendruomenes.
Kalenčinas (Vengruvo apskritis)
Kalenčinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Stočeko valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Stočeko, apie 14 km į šiaurę nuo Vengruvo ir apie 74 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vytautas Andriulis
Vytautas Andriulis (tikroji pavardė Judickas, 1937 m. balandžio 24 d. Gūruose, Raseinių valsčius – 2017 m. vasario 9 d. Vilniuje) – Lietuvos teisės istorikas, socialinių mokslų daktaras, Mykolo Romerio universiteto Teisės istorijos katedros profesorius.
Biografija
1963 m. baigė teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete, suteiktas teisininko kvalifikacinis laipsnis. 1975 m. apgynė disertaciją, teisės mokslų kandidatas.
1973–1979 m. dirbo mokslinį darbą Filosofijos, sociologijos ir teisės institute, 1980–1989 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto dėstytojas. 1990–1991 m. Lietuvos Respublikos Teisingumo ministerijos Įstatymų departamento direktoriaus pavaduotojas, 1991–1993 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės patarėjas teisės klausimais, 1994–1999 m. Teisės instituto vyresnysis mokslinis darbuotojas, direktoriaus pavaduotojas, 1995–1999 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo biuletenio „Teismų praktika“ vyr. redaktorius. Nuo 1998 m. Lietuvos teisės universiteto (dab. Mykolo Romerio universitetas) dėstytojas, nuo 1998 m. docentas, nuo 2007 m. universiteto Etikos priežiūros komisijos pirmininkas. 1999–2003 m. Lietuvos Respublikos Vyriausiosios tarnybinės etikos komisijos pirmininkas, vėliau narys.
Parašė daugiau, kaip 70 moksl. straipsnių, monografijoje atskleidė Trečiojo Lietuvos Statuto šeimos teisę, jos genezę trimis aspektais – santuokos teisinis reguliavimas, tėvų ir vaikų tarpusavio santykiai ir globos teisiniai pagrindai.
Mesjė 60
thumb|250px|M60 galaktika ir NGC 4647 Mesjė 60 – elipsinė galaktika, esanti Mergelės žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos nuo mūsų yra 60 milijonų šviesmečių. Objektas dar žymimas NGC 4649 numeriu. Galaktikos regimasis ryškis – 8,8. Absoliutiniu ryškiu tai palyginus labai šviesi galaktika. Ji turi arti esančią mažiau ryškią kaimynę, NGC 4647. Hablo teleskopas rado įrodymų jog centre turėtų būti masyvus maždaug dviejų milijonų Saulės masių objektas.
Istorija
Mesjė 60 1779 m. atrado Johann Gottfried Koehler, nors Barnabus Oriani ją nepriklausomai aptiko vos diena vėliau, o Charles Messier irgi nepriklausomai aptiko dar po keleto dienų.
Supernova
Šioje galaktikoje aptikta supernova SN 2004W.
Juveskiulė
Juveskiulė – miestas centrinėje Suomijos dalyje, Peijenės ežero šiaurės vakariniame krante, nuo Tamperės miesto nutolęs 147 km, nuo Helsinkio – 270 km. Miestas yra Vidurio Suomijos regiono ir Juveskiulės subregiono centras. Yra oro uostas, vidaus vandenų uostas. Veikia medienos apdirbimo, plaušienos ir popieriaus, elektrotechnikos, farmacijos, maisto pramonės, mašinų, transporto priemonių, metalo dirbinių gamybos, vilnų dažymo įmonės. Juveskiulės universitetas; Alvaro Alto, Suomijos amatų, Vidurio Suomijos, meno muziejai.
Dėl išplėtotos švietimo ir mokslo sistemos Juveskiulė vadinama Suomijos Atėnais. Šis miestas dar garsėja dėl daugybės architekto Alvaro Alto suprojektuotų pastatų ir kasmet čia vykstančių Suomijos ralio varžybų (Neste Oil Rally Finland), kurios yra Pasaulio ralio čempionato dalis (World Rally Chanpionship). Čia taip pat vyksta kasmetinis Juveskiulės menų festivalis (Jyväskylä Arts Festival).
Juveskiulės subregioną sudaro Juveskiulės, Hankasalmio, Laukos, Mūramės, Petejevesio, Toivakos ir Ūraineno savivaldybės. 2019 metų duomenimis, populiacija subregione siekė 186 252 žmonių. Juveskiulės mieste gyveno 142 400 žmonių.
Švietimas ir ugdymas
Juveskiulė yra tradicinis Suomijos švietimo miestas. Istorinėje perspektyvoje, daugybė švietimo naujovių prasidėdavo būtent šiame mieste:
Dėl šių ir daugybės kitų priežasčių miestas užsitarnavo Suomijos Atėnų vardą.
Mokytojus ruošusi kolegija vėliau tapo Švietimo kolegija (1934), o dar vėliau išsiplėtė į įvairias studijų programas siūlantį Juveskiulės universitetą (Jyväskylän Yliopisto (1966)).
Juveskiulės universitetas yra vienas populiariausių universitetų Suomijoje. Bakalauro ir Magistro laipsnio studijų programose čia studijuoja beveik 16 000 studentų. Universitete taip pat galima įgyti Doktorantūros laipsnį skirtingose srityse. Universitetas visuomet buvo žinomas dėl puikaus studentų lavinimo, o pastaraisiais dešimtmečiais pelnė pagarbą ir kaip išplėtotų mokslinių tyrimų centras. Yra vienintelis universitetas Suomijoje, siūlantis universitetinį išsilavinimą sporto programose, ruošiantis fizinio lavinimo mokytojus ir trenerius. Universitetas taip pat kasmet paruošia daugiausiai IT (informacinės technologijos) specialistų.
Įskaičiuojant mokyklų mokinius, Juveskiulės taikomųjų mokslų universitetą ir Juveskiulės universitetą, mokinių ir studentų skaičius mieste siekia 40 000 ir dėl to Juveskiulė yra tituluojama studentų miestu.
Istorija
Miestą 1837 m. kovo 22 d. įkūrė Rusijos Caras Nikolajus I. Miestas buvo pastatytas tarp Juvesjarvi ežero (Jyväsjärvi) ir Harju kalno. XX a. miestas išsiplėtė keletą kartų. Labiausiai dabartinė miesto išvaizda susiformavo po Suomijos ir Rusijos karo (1941–1944), kuomet pabėgėliai iš Karelijos ir kitų šalies rajonų atvyko į miestą ir pradėjo čia statytis namus.
Šiandien miestas vis dar auga (maždaug 1 000 naujų gyventojų per metus). Įdomu, bet tik trečdalis Juveskiulės gyventojų yra gimę šiame mieste.
Juveskiulės miestas įsikūręs ežerų, miškų ir parkų apsuptyje, todėl gamtos apsaugai miesto gyventojai skiria ypatingą dėmesį.
Turizmas
Juveskiulė – visais metų sezonais gyvybingas miestas. Kasmet čia organizuojama daugybė skirtingų nacionalinių ir tarptautinių konferencijų ir prekių mugių. Miesto lankytojai patys gali rinktis ar laiką leisti judriame miesto centre, klausantis gyvos muzikos, ar susipažinti su miesto istorija ir meniniais kūriniais vietiniuose muziejuose, apsilankyti teatre ar orkestre, ar tiesiog išsimuomoti užmiesčio namelį ir mėgautis gamta.
Mieste puikiai išplėtota susisiekimo sistema, įrengti viešbučiai, veikia daugybė parduotuvių ir restoranų.
Transportas
Juveskiulės geležinkelių stotis (Jyväskylä railway station) siūlo tiesioginius maršrutus į Helsinkį, Tamperę, Turku, Pieksamakį ir daugybę kitų Suomijos miestų. Stotis buvo modernizuota 2002 metais.
Maždaug už 20 km. į šiaurę nuo miesto, įsikūręs Juveskiulės oro uostas (Jyvaskyla Airport). Uostas išplėstas 2004 ir jis siūlo tiesioginius skrydžius į Helsinkio-Vantos oro uostą (Helsinki-Vanta Airport).
Mary Douglas
Meri Daglas (Mary Douglas, 1925 m. kovo 25 d. – 2007 m. gegužės 16 d.) – Jungtinės Karalystės socialinė antropologė, struktūralizmo ir struktūrinio funkcionalizmo atstovė.
Biografija
Gimė kaip Margaret Meri Tiu (Margaret Mary Tew) britų kolonijinių darbuotojų šeimoje Italijoje. 1939–1943 m. mokėsi Šv. Onos kolegijoje Oksforde, buvo Evanso Pričardo mokinė. 1949 m. atliko stebėjimus Belgijos Konge, tyrė Kubos kultūros tautą lelus. XX a. vid. apsigynė daktaro disertaciją. Vėliau dėstė Londono universiteto koledže. XX a. 8-dešimtmetyje persikėlė į JAV, dirbo Šiaurės Vakarų, Prinstono universitetuose. 1986 m. – Upsalos universiteto garbės mokslų daktarė. 1988 m. grįžo į Angliją. 1989 m. Meri Daglas tapo Britų akademijos nare, 1992 m. apdovanota Britanijos imperijos ordinu.
Veikla
Meri Daglas, atsiribodama nuo funkcionalistų ir psichologinės krypties antropologų, teigė, kad visuomenę sudaro ne socialinių taisyklių besilaikantys ir vaidmenis atliekantys automatai ir ne auklėjimo diktato suformuoti asmenys, o aktyviai tarpusavyje besiderantys moraliniai veikėjai. Remdamasi Klodo Levi-Stroso gamtos-kultūros paradigma, ją išvystė į universalią klasifikacinę sistemą, kurios ašis yra kūno-visuomenės paradigma. Pagal šią kertinę ašį atitinkamai metaforizuojami santykiai tarp tvarkos-netvarkos, vidaus-išorės ir, svarbiausia, tyro-grasaus. Pasak Daglas, tikėjimai apie tai, kas yra nešvaru ir kaip tai turi būti traktuojama, neturi būti suvesti į higienos sritį, bet į simbolių grandines, įsitvirtinusias struktūrinėse sistemose: kaip tam tikras daiktas ar dalykas atsiduria ne vietoje ir iškrenta iš tam tikros simbolinės tvarkos. Simboliai, M. Daglas supratimu, yra tiesiogiai susiję su socialinėmis institucijomis: būdami socialinės klasifikacijos priemonės, padeda susiorientuoti tarp įvairių daiktų, žmonių ir veiksmų kategorijų ir jas visas atskirti.
Bibliografija
Pagrindiniai veikalai:
Laivyno komandosai
Laivyno komandosai  – Prancūzijos laivyno specialiosios pajėgos. Jose tarnauja apie 500 karių. Dauguma jų dislokuota šiaurės vakarų Prancūzijoje (Bretanė), o kelios jų bazės, skirtos specifiniam apmokymui, yra kituose Prancūzijos regionuose. Laivyno komandosų pravardė – ('žaliosios beretės'). Pagal treniruotumo lygį laikomi vienais geriausiai paruoštų pasaulyje. Laivyno komandosai pavaldūs laivyno jūrų pėstininkų ir komandosų pajėgų vadovybei bei Specialiųjų operacijų vadovybei.
Istorija
Laivyno komandosai buvo suformuoti Antrojo pasaulinio karo metais D. Britanijoje pasiremiant D. Britanijos komandosų, kurie buvo suformuoti 1940 m., pavyzdžiu. Pirmieji komandosai buvo sukomplektuoti iš Prancūzijos jūrų pėstininkų.
Laivyno komandosai dalyvavo Normandijos operacijoje, jiems tada vadovavo komandantas Philippe Kieffer.
Personalo atranka ir treniravimas
Visi kandidatai į laivyno komandosus turi būti jūrų pėstininkai, tarnavę mažiausiai 9 mėnesius. Jie turi pereiti specialiųjų pajėgų bazinio rengimo kursus, kurie laikomi vienais sunkiausių visose NATO specialiųjų operacijų pajėgose.
Bazinio rengimo kursas vadinamas Stage Commando (komandoso rengimas). Jis vyksta Jūrų pėstininkų mokykloje Lorjane, jį baigęs jūrų pėstininkas įtraukiamas į komandosus, jis gauna teisę dėvėti žalią beretę ir nešioti komandoso ženklelį. Kursai trunka 20 savaičių: Kursų metu bet kuri klaida gali būti lemiama – kandidatas gali būti pašalintas. Pagrindinis parengimo tikslas – atrinkti asmenis, kurie turi fizinį, intelektinį ir psichologinį potencialą tapti laivyno komandosu.
Komandoso rengimo istorinės šaknys siekia Antrąjį pasaulinį karą, kai Laisvosios Prancūzijos savanoriai vykdavo į D. Britanijos komandosų mokymo centrą Achnacarry (Škotija). Nuo tada laivyno komandosai tradiciškai dėvi žalias angliško tipo beretes su ženkleliu kairėje, šiuo požiūriu jie vienintelė išimtis Prancūzijos ginkluotosiose pajėgose. Jie išlaikė itin įtempto bekompromisio rengimo, artimo kovinėms situacijoms, tradicijas.
Rengiami komandosai nuolat veikiami įtampos, juos nuolat spaudžia instruktoriai. Visos veiklos atliekamos laikui ir vertinama jų atlikimo kokybė: keliasdešimties kilometrų maršai nešantis įrangą ir ginklus, kliūčių kursai, kovinis plaukimas, naktinė orientacija sausumoje. Į rengimą įeina mokymasis naudotis ginklais, specialiosios kovinės technikos, laipiojimas ir greitasis nusileidimas, valčių valdymas, sprogmenų naudojimas ir kova be ginklo. Instruktoriai paprastai yra patyrę komandosai, kurie prižiūri visą rengimą ir mažiausius nusižengimus baudžia papildoma itin sunkia fizine veikla.
Miegama mažai, kiekvieną naktį miego metu žadina granatų sprogimai.
Komandosų pajėgų struktūra
Personalas paskirstytas į 6 komandas, pavadintas kautynėse žuvusių jūrų pėstininkų karininkų pavardėmis, ir specialų antiteroristinį dalinį.:
1283 m.
1283 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Ištarė
thumb|Ištarės bareljefas iš Babilono
Ištarė  – svarbiausia moteriška dievybė (deivė) senovės asirų ir babiloniečių mitinėje pasaulėžiūroje, vakarų semitų Astartės ir šumerų Inanos atitikmuo. Ji buvo Veneros planetos dieviškoji forma. Siejama su aistringąja galia (karu, lytiniais santykiais, vaisingumu). Jos kultas buvo itin populiarus. Jo dalis, manoma, buvo sakralizuota prostitucija Ištarės šventyklose.
Ištarės vardas kilęs iš įvairuojančios semitų šaknies, reiškiančios Aušros žvaigždę. Pavadinimas siejamas su miglota semitų dievybe Ataru (Aṯtar).
Ištarė kaip vietovės globėja garbinta daug kur pietų Mesopotamijoje – Akade, Arbeloje, Ninevijoje, Ašūre, Ūre, Uruke ir kt. Dar vietomis vadinta Anunitu bei Nanaja. Babilone vieneri iš 8 miesto vartų buvo Ištarės vartai. Uruke Ištarės garbinimo praktikos sietos su ritualine prostitucija, ji laikyta heterų, homoseksualų globėja. Nuo pat II tūkstm. pr. m. e. Uruke bandyta šias praktikas išgyvendinti. Tai pasiekta jau Achemenidų valdymo laikais (V–IV a. pr. m. e.).
Dažniausi epitetai: „karalienių karalienė“, „dievų valdovė“, „tūžmioji liūtė“, „Ištarė kariūnė“. Ikonografiškai kartais vaizduojama su strėlėmis užnugaryje.
Žymiausi du mitai apie Ištarę: viename („Gilgamešo epo“ dalis) ji siekia sugundyti Gilgamešą, bet šis atstumia deivę, nes nepasitiki jos būdu ir išvardina jos pražudytus įsimylėjėlius. Už tai Ištarė pasiunčia Gilgamešui į Uruką milžinišką siaubūną jautį, sukurtą Ištarės tėvo Anu. Kitas žymus mitas, kuriame Ištarė leidžiasi į požemių karalystę pas Ereškigalę. Besileisdama ji turi nusimesti visus rūbus ir papuošalus. Ereškigalė ją pražudo, bet apie tai sužinojęs Ea pasiunčia požemin pasiuntinį, kad šis ją atgaivintų. Kol Ištarė būna pragare, pasaulis nustoja vaisingumo.
Ištarės paveiksle nunyksta šumerų Inanos kaip pasaulio sutvėrėjos, pribuvėjos vaidmuo. Šiaurės Mesopotamijoje (ypač, Asirijoje) pabrėžtas deivės karingas būdas, ten ji laikyta Ašūro dukterimi. Nuo II tūkstm. pr. m. e. Ištarės kultą perima hatai, hetitai, ten ji sutapatinta su deive Šavuška.
Samaki Walker
Samaki Walker (g. 1976 m. vasario 25 d. Kolambase) – JAV krepšininkas rungtyniaujantis Kazanės „Unics“ klube.
Karjera
S. Walkeris karjerą pradėjo Louisvillio universitete NCAA lygoje, per dvejus metus jis tapo vienu iš komandos lyderių ir 1996 m. NBA Naujokų biržoje buvo pakviestas 9 numeriu. Krepšininkas tapo jį pasirinkusios „Mavericks“ komandos nariu ir joje praleido 3 visai neblogus sezonus. 1999 m. jis tapo tuometinių NBA čempionų, „Spurs“ nariu. Šiame klube S. Walkeris praleido dvejus metus, per kuriuos pasižymėjo kaip neblogas atsarginis krepšininkas.
2001–2002 m. sezoną S. Walkeris pradėjo „Lakers“ komandoje su kuria laimėjo svarbiausią titulą – NBA čempiono žiedą. Tačiau po itin nesėkmingo 2002–2003 m. sezono paliko komandą ir metus praleido Majamio „Heat“ komandoje, tačiau sužaidė vos 37 iš 82 rungtynių ir vasarą perėjo į „Wizards“ komandą, tačiau joje krepšininko žaidimo minutės dar labiau sumažėjo. Per sezoną jis aikštėje pasirodė vos 14 rungtynių.
2005–2006 m. sezoną S. Walkeris pradėjo „Pacers“ komandoje, tačiau joje nepavykus įsitvirtinti nusprendė atvykti į Europą ir pasirašė kontraktą su Kazanės komanda, kurioje sužaidus 4 rungtynes Rusijos klubas nutarė atsisakyti amerikiečio paslaugų. 2007–2008 m. sezone rungtyniavo Sirijos Alepo Jalaa SC krepšinio klube, kuris tą sezoną tapo Sirijos krepšinio čempionato laimėtoju. 2009 m. rungyniavo Kinijos Šandongo „Golden Stars“ klube, 2010 m. – Korėjos Seulo SK Knights klube. 2007–2008 m. sezone antrą kartą žaidė Sirijos Alepo Jalaa SC krepšinio klube, kuris dar kartą tapo šalies čempionu.
Dievas (baltai)
Dievas  – senovės lietuvių, prūsų, latvių aukščiausiasis dieviškumas, pasaulio sutvėrėjas, dangaus dievas. Dievas yra tvarkos pasaulyje kūrėjas bei dorovės saugotojas. Teigiama, kad Dangaus dievas gyvena danguje bei susijęs su švytinčiais dangaus kūnais. Tačiau lietuvių sakmėse Dievas neminimas abstrakčiai.
Žodis yra kilęs iš  – „švytintis dangus, diena“. Jam giminingi yra („Dievas“),  („dangus“),  („Dievas“), 🇬🇷 („Dzeusas“) ir daug kitų. Ši šaknis kilusi iš veiksmažodžio „šviesti“. Indoeuropiečiai jam priskyrė daug epitetų, bet dažniausiai – Dievas Tėvas. Baltai jį vadinę Aukštuoju (Aukštieju Visagysčiu), Visų Pirmu (Aukų Pirmu?), galbūt Andajumi, Nunadieviu ir kitais vardais.
Jis minimas kaip jaunikis jojantis dangumi su kitais dievais, o jo nuotaka Saulė. Vėliau vystantis panteonui ir Dievo šeimai, jis vaizduojamas kaip dangaus dievų tėvas. Kartais jis palieka dangų ir nusileidžia į Žemę gyvai dalyvauja valstiečių gyvenime, įvairiose metų šventėse.
Jis vaizduojamas seneliu, kuris žilas, sulinkęs, nevikrus. Akcentuojamas Dievo senumas, kadangi buvo laikomas seniausiu pasaulio asmeniu. Nors ir vaizduojamas senu, tačiau ne bejėgiu. Dievas senelis yra nepaprastai galingas, lengvai perkuriantis esinius. Pvz., jam besiprausiant žemėn nukrenta lašas, iš kurio atsiranda žmogus; Dievas užsigauna į akmenis ir nuo to laiko akmenys nebeauga ir pan. Dievas svečiuojasi žmonių namuose: tie, kurie svetingai priima elgeta senelį, apdovanojami, o tie, kurie atstumia, paverčiami gyvuliais. Tokiu, būdu Dievas yra dorovės normų saugotojas, be gailesčio baudžiantis nusikaltusius. Anot Norberto Vėliaus, funkcijomis panašus į Indijos arijų aukščiausią ir nepermaldaujamą dievą Varuną ir kitus aukščiausius dievus.
Krikščionybės laikais baltų Dievas sutapatintas su krikščionių Viešpačiu.
Pluoštinis bananas
Pluoštinis bananas (Musa textilis) – bananinių (Musaceae) šeimos bananų (Musa) genties žolinių augalų rūšis.
Auginami daugiausiai Filipinuose.
Dovydas Gardiniškis
thumb|200px|Dovydui Gardiniškiui skirta Baltarusijos nacionalinio banko moneta Dovydas Gardiniškis (, mirė 1326 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikštis, Gardino seniūnas, žymiausias didžiojo kunigaikščio Gedimino karvedys.
Pasak istorinės tradicijos, Gedimino žentas. Pirmą kartą minimas 1314 m., kai nuo Vokiečių ordino kariuomenės padėjo apginti Naugarduką. Jo vyrai sunaikino kryžiuočių maisto bei pašarų atsargas ir šie grįždami dėl bado prarado daug karių ir arklių. 1319 m. su 80 karių įsiveržė į Prūsijos Vohnsdorfo (Unsatrapis) pilies apylinkes Alnos žemupyje.
2011 m. Kataro turas
2011 m. Kataro turas – dešimtosios daugiadienių plento lenktynių varžybos, vykusios Kataro gatvėmis palei jūros pakrantę. Varžybos vyko 2011 m. vasario 6 - 11 dienomis. Kataro turą pirmą kartą laimėjo Australijos atstovas Mark Renshaw.
Komandos
Varžybose dalyvavo šešiolika komandų, kurių kiekviena delegavo po aštuonis dviratininkus:
Geležinis žmogus
Geležinis žmogus  – išgalvotas komiksų superherojus, kuris pasirodo „Marvel“ komiksuose. Jį sukūrė Stan Lee, Larry Lieber, Don Heck ir Jack Kirby. Pirmą kartą pasirodė „Tales of Suspense“ #39 numeryje (1963 m. kovo mėn.).
JAV milijardierius švaistūnas, industrialistas ir išradingas inžinierius, Tonis Starkas kenčia nuo sunkios krūtinės traumos, kurią gavo per savo pagrobimą, kai jam buvo liepta pagaminti masinio naikinimo ginklą. Vietoj to jis susikūrė galingus šarvus, kurie jam išgelbėjo gyvybę. Vėliau jis pasivadina Geležiniu žmogumi ir naudoja šarvus saugoti pasauliui.
Per veikėjo leidimo istoriją, Geležinis žmogus buvo superherojų Keršytojų komandos narys. Geležinis žmogus buvo adaptuotas keletui animacinių TV serialų ir filmų. Veikėją vaidybiniame veiksmo filme „Geležinis žmogus“ (2008 m.) suvaidino Robert Downey, Jr.. Pats Downey, kuris buvo pripažintas puikiai atlikęs vaidmenį, vaidino dar dviejuose „Geležinio žmogaus“ tęsiniuose ir filme „Keršytojai“ (2012 m.). 2011 m. IGN komiksų herojų 100-tuke Geležiniui žmogui skyrė 12-ą vietą.
Biografija
Entonis Starkas būdamas vos 15-os metų įstojo į MIT (Masačusetso technologijos institutas) studijuoti elektrotechniką ir kursą baigė geriausiai tarp visų studentų. Būdamas 21-ių, jis paveldėjo „Stark Industries“, po to, kai jo tėvai žuvo autoavarijoje.
Vizito Vietname metu ji pateko į spąstus, kuriuos paspendė Vietnamo karo vadas Wong Chu. Sužeistas skeveldros į širdį, jis vis tiek buvo verčiamas kurti ginklus kartu su taip pat pagrobtu fiziku Yin Sen. Tačiau vietoje to, jie abu sukūrė egzo šarvus, kurie palaiko Starko gyvybę bei suteikia jam daugiau galių. Su šiais šarvais Tonis Starkas pabėga ir nužudo Wong Chu ir jo karius. Tuo tarpu Yin Sen pasiaukoja.
Grįžęs į JAV, Tonis Starkas toliau tobulina savo šarvus ir kovoja prieš nusikaltėlius. Jis tampa ir vienu Keršytojų komandos įkūrėjų.
Galios ir įranga
Pagrindinės Geležinio žmogaus galios – jo egzo šarvuose. Priklausomai nuo to, kokius šarvus jis dėvi, tokios ir jo galios. Tačiau kiekvieni šarvai suteikia daugiau jėgos, ištvermės ir galimybę skraidyti. Taip pat visi šarvai turi eilę ginklų. Pats Tonis Starkas yra itin protingas žmogus – vienas protingiausių „Marvel“ visatoje. Dėl to jis nuolat kuria ir tobulina savo šarvų technologijas bei „Stark Industries“ gaminamą techniką. Taip pat Starkas yra patyręs kontaktinės kovos kovotojas. Jį mokė pats Kapitonas Amerika.
Animacija
1994–1996 m. buvo rodomas animacinis serialas „Geležinis žmogus“. 2007 m. buvo išleistas pilnametražis animacinis filmas „Nenugalimasis geležinis žmogus“.
„Geležinis žmogus“ pasirodo anime filme Avengers Confidential: "Black Widow & Punisher”, kur kartu su Mercer atkartoja savo vaidmenį.
„Geležinis žmogus“ pasirodo animaciniame filme „Marvel Super Hero Adventures: Frost Fight“, kuriame Mickas Wingert atkartoja „Lego Marvel Super Heroes: Avengers Reassembled“ vaidmenį.
Filmai
Vaidybinis filmas „Geležinis žmogus“ pasirodė 2008 m. gegužės 2 d. Tęsiniai – „Geležinis žmogus 2“, pasirodęs 2010 m. balandžio 30 d. bei „Geležinis žmogus 3”, pasirodęs 2013 m. gegužės 3 d.
Kompiuteriniai žaidimai
2009 m. „Playtech“ išleido internetinį kazino lošimo automatų „Iron Man“ žaidimą. Po to, kai jie sukūrė dar du žaidimus, „Iron Man 2“ ir „Iron Man 3“. Visi trys žaidimai buvo atšaukti nuo 2017 m. Balandžio, o žaidėjai daugiau nebegali jų rasti.
Geležinis žmogus yra pagrindinis Geležinio žmogaus veikėjas: „Aerial Assault”.
Geležinis žmogus pasirodo kaip pagalbinis veikėjas 1995 m. „Galaktikos audros“ Avengers.
Tony Starkas yra paminėtas žaidime Spider-Man 2: „Enter Electro“.
„The Invincible Iron Man“ buvo išleistas „Game Boy Advance“ 2002 m. pabaigoje.
Jis pasirodo „Iron Man“ ir „X-O Manowar“ Heavy Metal programoje kompiuteriui, „PlayStation“, „Game Boy“, „Saturnas“ ir „Game Gear“.
Vengrijos futbolo varžybos 1932–1933 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1932–1933 m.
Gorodziskas
Gorodziskas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Stirakozauras
Stirakozauras (Styracosaurus) – ceratopsidae šeimai priklausęs raguotasis dinozauras. Gyveno vėlyvosios Kreidos laikotarpiu, liekanų rasta Š. Amerikoje. Ilgis – 5,2 m. Šio dinozauro kaulinė sprando plokštė turėjo daugybę aštrių spyglių. Jų ir didelio nosies rago dėka apsigindavo nuo užpuolikų, puldamas juos nulenkta galva – kaip dabartiniai raganosiai.
Rūšys:
Mikainiai
Mikainiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Užusalių.
Dalia Gaspariūnienė-Kremenskaitė
Dalia Gaspariūnienė-Kremenskaitė (g. 1958 m. vasario 13 d. Panevėžyje) – choro dirigentė ir pedagogė.
Barkuškiai (Anykščiai)
Barkuškiai – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Debeikių. Šiauriniu kaimo pakraščiu teka Uolintos upelis.
Dalia Gaspariūnienė-Kremenskaitė
Biografija
Mokėsi Panevėžio 2-ojoje vidurinėje mokykloje ir vaikų muzikos mokykloje (K. Klygienės smuiko klasė). 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio J. Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. N. Afanasjeva). Mokyklą baigusi su pagyrimu, 1977–1983 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė).
Barkuškiai (Anykščiai)
Istorija
1938 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius.
Dalia Gaspariūnienė-Kremenskaitė
Biografija
1977–1986 m. Lietuvos aklųjų draugijos Panevėžio tarprajoninių kultūros namų mišriojo choro ir vokalinio ansamblio vadovė. Choras rengė koncertus Lietuvos aklųjų draugijos klubuose, dalyvavo miesto ir regiono dainų šventėse, propagavo lietuvių liaudies dainas. 1980 m. minėtuose kultūros namuose įkūrė vaikų muzikos studiją, kurioje vaikai buvo mokomi skambinti fortepijonu, groti akordeonu, solfedžiuoti ir dainuoti chore. Šis choras koncertavo Panevėžyje, Šiauliuose, Kaune ir kitur, dalyvavo vaikų šventėse. 1982–1986 m. Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos dėstytoja ir merginų choro „Obelėlė“ chormeisterė. Tuo metu dainavo ir Švietimo darbuotojų mišriajame chore „Nevėžis", buvo šio kolektyvo chormeisterė.
Nuo 1988 m. Panevėžio miesto savivaldybės Kultūros ir meno skyriaus vyr. specialistė.
Nuo 1987 m. Panevėžio akcinės bendrovės „Lietkabelis“ mišriojo choro „Čiūto“ meno vadovė ir dirigentė. Chorą išmokė daug lietuvių ir užsienio klasikų kūrinių, taip pat giesmių, kasmet su juo surengia po 10-15 koncertų, dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje Vilniuje, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Kaune ir Vilniuje, daugelyje kitų kultūros renginių: 1993 ir 1996 m. J. Bendoriaus mišriųjų chorų festivalyje Marijampolėje, 1997 m. Aukštaitijos dainų šventėje Zarasuose. Konkursuose bei festivaliuose choras pelnė ir prizinių vietų, padarė įrašų Lietuvos radijui. 1988 m. koncertavo Jugoslavijoje (Belgrade), 1989 m. Ukrainoje (Kijeve), 1993 m. Lenkijoje, Slovakijoje, Čekijoje ir Vengrijoje. „Čiūto" gieda bažnyčiose ir dalyvauja sakralinės muzikos renginiuose.
D. Gaspariunienė – įvairių kultūros renginių organizatorė, Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentė, 1997 m. Aukštaitijos krašto dainų šventės Zarasuose dirigentė.
1986 m. pagimdė pirmagimį sūnų Domantą, 1989 m. – dukrą Karilę, 1991 m. – sūnų Vismantą.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
San Marino vėliava
thumb|225px|right|[[Vaizdas:FIAV 011000.svg|23px Ilgio ir pločio santykis: 3:4]]
San Marino vėliava sudaryta iš dviejų vienodo pločio horizontalių juostų – balta viršuje ir žydra apačioje. Vėliavos viduryje yra San Marino herbas. Herbo skyde vaizduojami Trys San Marino bokštai ant atskirų uolų, ant jų yra karūna, o apačioje juosta su užrašu LIBERTAS (laisvė).
Balys Karvelis
Balys Karvelis (1911 m. sausio 23 d. Žaliojoje, Rokiškio apskritis – 1996 m. rugsėjo 7 d. Vilniuje) – sklandytojas, aviakonstruktorius, sukonstravęs pirmąjį Lietuvoje plastikinį BK-7 Lietuva.
Biografija
Tėvas buvo malūnininkas. 1921–1926 m. mokėsi Užpalių progimnazijoje, 1926–1931 m. Deltuvos žemesniosios technikos mokyklos Mechanikos skyriuje.
1931–1938 m. dirbo Kaune, Plentų ir vandens kelių valdybos centrinio garažo mechaniku. Dirbdamas 1935 m. baigė Nidos sklandymo mokyklą, 1936 m. – Lietuvos aeroklubo lakūnų mokyklą, įgijo civilinės aviacijos lakūno išsilavinimą.
1938 m. suprojektavo ir pagamino sklandytuvą BK-1 „Vanagas“, su kuriuo dalyvavo Pirmojoje Lietuvos Tautinėje Olimpiadoje ir užėmė septintą vietą. 1938–1940 m. dirbo Orinio susisiekimo direkcijoje dirbtuvių vedėju. Be to, dar dirbo Aeroklube sklandytuvų velkamojo skridimo instruktoriumi.
1939 m. Aukštagiryje (šalia Vilniaus) įsteigus S. Dariaus ir S. Girėno sklandymo mokyklą, 1939–1940 m. antrasis šios mokyklos viršininkas ir vyriausiasis instruktorius, vėliau – instruktorius. Čia jis baigė statyti ir 1941 m. pavasarį išbandė geros kokybės sklandytuvą BK-2.
1941 m. įsidarbino „Aeroflote“ motoristu. Antrojo pasaulinio karo pradžią sutiko būdamas komandiruotėje Rygoje. 1942–1945 m. dirbo Jakutsko (Rusija) Civilinio oro susisiekimo remonto dirbtuvėse meistru, taip pat skraidė keleiviniais lėktuvais JAK kaip borto mechanikas. 1945 m. už bendravimą su lietuviais tremtiniais nuteistas 9-iems metams. 1945–1950 m. kaip politinis kalinys dirbo aukso kasyklose, vėliau mechaninėse dirbtuvėse. 1950–1954 m. gyveno Sibire kaip tremtinys.
1954 m. grįžo į Lietuvą. 1954–1958 m. dirbo Kauno motorų remonto gamykloje šaltkalviu. Netrukus susisiekė su sklandytojais, skraidžiusiais Kulautuvoje, ir vėl ėmėsi sklandytuvų projektavimo. 1957 m. Kaune pastatytas aukštos klasės sklandytuvas BK-4 Kaunas. Juo sklandytojas Vytautas Dovydaitis 1958 m. atliko pirmąjį pokario metais perskridimą ir įveikė 132 km – nuo Pociūnų iki Anykščių.
1958–1969 m. dirbo Vilniuje, Projektavimo-konstravimo biuro eksperimentinėje gamykloje konstruktoriumi, kūrė prietaisus ir įrankius staklių pramonei. Laisvalaikiu darbavosi prie naujų sklandytuvų projektų. 1959 m. sukonstravo standartinės klasės sklandytuvą BK-6 Neringa. Nuo 1960 m. šis sklandytuvas buvo gaminamas serijiniu būdu Simferopolyje (Ukraina), juo aprūpindavo visus buvusios Sovietų Sąjungos sklandymo klubus.
1968 m. besilankant Lešne (Lenkija) vykusiame Pasaulio sklandymo čempionate, gimė idėja ir Lietuvoje gaminti plastikinius sklandytuvus. 1969 m. Prienuose įkūrus eksperimentines sportinės aviacijos dirbtuves (vėliau – Eksperimentinė sportinės aviacijos gamykla), 1969–1982 m. dirbo šioje gamykloje vyriausiuoju konstruktoriumi, kol išėjo į pensiją. Įmonėje, vadovaujant konstruktoriui B. Karveliui, 1972 m. buvo pradėti gaminti sklandytuvai iš stiklaplasčio. 1972 m. gruodžio 8 d. į padangę pakilo pirmasis Sovietų Sąjungoje plastikinis sklandytuvas BK-7 Lietuva. 1975 m. sukurtas patobulintas variantas BK-7A.
Jockiai
Jockiais vadinamas istorinis kaimas, dabar išskaidytas dviejose savivaldybėse:
Sausio 30
Sausio 30 yra 30-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 335 dienos (keliamaisiais metais – 336).
Vardadieniai
Algina – Banga – Bangas (Bangys, Bangius) – Banguolė – Banguolis – Hiacinta (Jacinta) – Ipolitas – Liudvika (Liuda) – Martyna (Martė) – Milgauda (Milgaudė) – Milgaudas – Milius – Sabina
Beržynai (Prienai)
Beržynai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Jiezno.
Kazimežuvas (Stočeko valsčius)
Kazimežuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Stočeko valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurę nuo Vengruvo ir apie 73 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Donatas Sabeckis
Biografija
Karjerą pradėjo Kauno „JAZZ-Diremta“ komandoje. 2014 m. persikėlė į Marijampolės „Sūduva-Mantingą“. Su „Sūduva-Mantinga“ 2016 m. tapo NKL čempionu.
2016 m. birželio 29 d. sudarė dvejų metų sutartį su Šiaulių „Šiauliais“.
2018 m. rugpjūčio 6 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Kauno „Žalgirio“ klubu, tačiau spalio 31 d. iki sezono pabaigos išnuomojo žaidėją Vokietijos Liudvigsburgo „MHP Riesen“ klubui.
2019 m. liepos pabaigoje išvyko į Kroatijos Zagrebo „Cibona“ klubą ir pasirašė dvejų metų sutartį.
Jockiai (Plungė)
Jockiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, Žemaitijos nacionalinio parko teritorijoje, Skuodo rajono savivaldybės pakraštyje. Vakarinė kaimo dalis yra Skuodo rajone. Kaimą supa Barstyčių miškas.
Branduolinė jėgainė
thumb|250px|[[Lietuva|Lietuvoje buvo viena branduolinė jėgainė – Ignalinos atominė elektrinė.]] Branduolinė jėgainė (dar vadinama atomine elektrine – AE) – elektrinė, kuri gamina elektros energiją naudodama branduolinį kurą (pvz., praturtintą uraną, uraną arba plutonį).
Istorija
1942 m. gruodžio 2 d. vadovaujant Enrico Fermi Čikagoje (JAV) buvo paleistas pirmasis pasaulyje branduolinis reaktorius Chicago Pile-1. Šis eksperimentas buvo dalis Manheteno projekto. Tiesa, savęs palaikančios grandininės branduolinės reakcijos demonstravimas truko tik 33 minutes, kol reaktorius pasiekė kritinę situaciją, ir buvo sustabdytas.
Pirmoji eksperimentinė branduolinė jėgainė EBR-I, gaminusi elektrą, buvo paleista 1951 m. gruodžio 20 d. dykumoje Aidaho valstijoje, JAV. Tuo metu ji gamino tiek energijos, jog pakako uždegti keturioms 200 vatų lemputėms. Liepos 17 d. 1955 m. Arco miestas tapo pirmuoju JAV apšviestu elektra, gaminta iš branduolinės energijos.
Pirmą komercinę jėgainę 1954 m. birželio 27 d. Obninske pastatė Tarybų Sąjunga. Obninsko branduolinė jėgainė gamino apie 5 megavatus elektros energijos ir 10 metų buvo vienintelė tokio tipo elektrinė visoje Tarybų Sąjungoje.
Lietuvoje
Lietuvoje nuo 1983 m. gruodžio 31 d. iki 2009 m. gruodžio 31 d. veikė Ignalinos atominė elektrinė, turėjusi du didžiausius pasaulyje reaktorius. Per 26 eksploatavimo metus Ignalinos AE pagaminta 307,9 milijardų kilovatvalandžių elektros energijos.
Paprastoji šilingė
Paprastoji šilingė (Lysimachia vulgaris) – mirsininių (Myrsinaceae) šeimos augalas. Augalas 50-150 cm aukščio. Auga pagrioviuose, pakrantėse, drėgnuose miškuose. Žydi birželio-rugpjūčio mėn.