cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Germanija
Geografija
Germanijos apibrėžimas formavosi paskutiniaisiais amžiais prieš mūsų erą, kuomet taip buvo priprasta vadinti teritorijas Europos žemyne, nevaldomas Romos imperijos. Todėl pietinės ir vakarinės Germanijos ribos buvo gana aiškiai apibrėžtos ir nekintančios. Vakarinė riba sutapo su Reino upe, kur Germanija ribojosi su Galija, o pietinė – su Dunojumi, kur Germanija ribojosi su Alpėmis (Noriku) ir Panonija.
Rytinė Germanijos riba nebuvo nustatyta, bet germanų genčių teritorijos tęsėsi iki Vyslos, kur ribojosi su baltų ir slavų gentimis (Skitija). Pietryčiuose Germanija ribojosi su Dakija. Šiaurėje Germanijos apibrėžimas apėmė ir pietinę Skandinaviją.
Pietinė Germanijos dalis buvo kalnuotesnė, o šiaurinei būdingos lygumos. Visos didžiosios germanijos upės tekėjo į šiaurę ir priklausė Baltijos jūros ir Šiaurės jūros baseinams. Tai buvo Oderis (Viadua), Mainas (Moenus), Elbė (Albis), Vėzeris (Visurgis) ir kt.
Demografija
thumb|left|Germanų grupės I a. Romėnų autoriai (Tacitas, Plinijus Vyresnysis) buvo linkę Didžiąją Germaniją dalinti į kelias dalis, kuriose gyveno skirtingos gentys. Šios genčių grupės dalinai atitinka vėlesnes germanų tarmes:
Germanija kaip istorinis regionas nevisiškai sutapo su germanų genčių teritorijomis. Dalis germanų taip pat gyveno rytinėje Galijoje (ta Galijos dalis vadinama Mažąja Germanija), o kita dalis (gotai) buvo migravusi į Ponto stepę (Skitiją).
Priešistorinė Germanija
thumb|230px|Keltų plitimas Europoje Iki mūsų eros pradžios Germanija buvo etniškai mišri. Nuo II tūkst. pr. m. e. ją buvo apgyvendinę indoeuropiečiai (Urnų laukų kultūra), ir regione formavosi bent 4 skirtingos indoeuropiečių grupės: baltai, slavai, germanai ir keltai. Baltų ir slavų protėviai (siejami su Lužitėnų kultūra) I tūkst. pr. m. e. buvo apgyvendinę didelę dalį rytinės Germanijos (iki pat Oderio upės).
Germanijos pietinėje, kalnuotoje dalyje formavosi keltų gentys, kurių plitimo pradžia siejama su Halštato kultūra (800–450 m. pr. m. e.). Vėlyvesniuoju, La Teno laikotarpiu (nuo V a. pr. m. e.) keltai iš pietinės Germanijos plito po visą Europą – Galiją (galai), Britaniją, Hiberniją, Ispaniją, Panoniją, Dakiją, pasiekė ir Ilyriją, Trakiją, netgi Aziją. Svarbiausios keltų gentys likusios Germanijos teritorijoje buvo bojai, volkai ir sekvanai. thumb|left|germanų plitimas Europoje iki IV a. Germanijos šiaurinėje lygumų dalyje ir pietinėje Skandinavijoje formavosi germanų genčių protėviai, kurių pirmoji žinoma archeologinė kultūra siejama su Šiaurės geležies amžiumi. VIII–III a. pr. m. e. (Jastorfo kultūros laikais) jie apgyvendino didžiąją dalį šiaurinės Germanijos, asimiliuodami arba išstumdami vietos gentis (slavų ir baltų protėvius). Nedideli šių genčių likučiai (pvz. Pomeranijos baltai) išsilaikė iki Viduramžių. III–I a. pr. m. e. germanai plito tolyn. Pietuose, kalnuotoje Germanijoje, jie susidūrė su keltais, kuriuos asimiliavo. Tokiu būdu jie išplito visoje Germanijoje ir jų gyvenamos ribos susisiekė su Romos imperijos sienomis. Svarbiausios šių germanų archeologinės kultūros yra Šiaurės vakarų blokas, Pševorsko kultūra, Oksyvo kultūra, Namelių urnų kultūra ir kt.
Germanai taip pat migravo į kitus regionus. Šiaurės germanai (kimbrai ir teutonai) dar II a. pr. m. e. nusiaubė šiaurės Italiją ir pietinę Galiją. Dalis jų kirto Reino upę ir apsigyveno Galijoje. Šios gentys (pvz. tungriai) tapo žinomos kaip priešreinės germanai (germani cisrhenan). Ši Galijos dalis buvo pavadinta Mažąja Germanija. I a. pr. m. e. šiuos germanus nukariavo Romos imperija ir prijungė prie Belgijos Galijos. Vėliau čia suformuotos atskiros provincijos: Žemutinė Germanija ir Aukštutinė Germanija.
Kita dalis germanų (gutonai) migravo į rytus, kur išstūmė sarmatus ir tapo žinomi kaip gotai.
Germanija I–IV a.
thumb|230px|Germanų gentys I–IV a. Romos imperatorius Augustas (63 m. pr. m. e.–14 m.) siekė nukariauti Didžiąją Germaniją. Iki 6 m. jo karvedžiai Germanikas ir Tiberijus nukariavo germanų gentis iki pat Elbės upės. Romėnai net įkūrė Didžiosios Germanijos provinciją. Tačiau patyrę pralaimėjimą Teutoburgo miške (9 m.), jie buvo priversti atsitraukti, o 16 m. atsisakyti savo ambicijų regione. Taip galutinai nustatytos Romos imperijos ribos su Germanija palei Reino ir Dunojaus upes. Tiesa, per I ir II a. romėnai lėtai įvedė kontrolę pietvakariniame Germanijos kampe (Dunojaus ir Reino aukštupyje), taip praplėsdami savo Aukštutinės Germanijos ir Retijos provincijas. Kad būtų apgintos kontroliuojamos sritys, šioje vietoje įkurtos Germanijos limos (limes germanicus). Romėnų teritorijoje išdygo miestai Akvilėja, Lopodunumas ir kt.
Nepriklausomoje likusioje Germanijoje toliau konsolidavosi germanų gentys. Germanai periodiškai puldinėjo Romos imperiją. Karai suintensyvėjo II a. pabaigoje, kuomet kilo Markomanų karai (166–180 m.), o III a. germanai puldinėjo imperiją III amžiaus krizės metu. Manoma, kad, nors ir gyvendami viename regione, kalbėdami viena germanų prokalbe, jie neturėjo bendros tapatybės. Vietoj to, jie turėjo aiškų įvardijimą, skirtą ne germanų (keltų ir romėnų) gentims įvardinti (spėjamas terminas yra *walhaz, iš kurio kilo etnonimai Velsas, valai, Kornvalis, valonai, valakai ir kt.).
Germanija V–IX a.
thumb|left|Germanų migracijos iš Germanijos IV a. II pusėje kilęs Gotų karas laikomas pirmuoju svarbiu karu, kuriuo prasideda masinės germanų migracijos. Jų metu vyko germanų genčių judėjimai iš Germanijos į aplinkinius regionus: vandalai, frankai, burgundai nusiaubė Galiją, šiauriniai germanai apgyvendino Britų salas. Šių kraustymųsi metu germanų gyvenamos teritorijos šiek tiek išsiplėtė. Galutinai germanizuota ne tik Mažoji Germanija ir Britanija, bet ir Retija, Norikas (dab. Šveicarija ir Austrija).
Vietoj to, pati ištuštėjusi Germanijos teritorija patyrė slavų genčių migracijas iš rytų. VI-VII a. vakarų slavai (Polabės slavai, silezėnai, pamarėnai, bohemai, moravai, polianai ir kt.) apgyvendino visą Germanijos teritoriją į rytus nuo Elbės. Ši Germanijos dalis XX a. istoriografijoje vadinama slavų Germanija (Germania Slavica). Dalinai slavizuota, jos dalis į vakarus nuo Oderio vėl buvo germanizuota XII-XIV a.
Likusioje Germanijos dalyje vietinės germanų gentys VI-VIII a. sukūrė savo gentines valstybėles. Tarp jų buvo Bavarų kunigaikštystė, Alemanų kunigaikštystė, Saksonija, Tiuringija, Fryzija ir kt. VIII-IX a.jos visos įjungtos į Frankų imperiją. Šią padalinus 843 m., visa vakarų Germanija atiteko Rytų Frankų karalystei.
Palikimas
Iš Germanijos pavadinimo daugelyje Vakarų kalbų yra kilęs dabartinis Vokietijos pavadinimas:, , , , , , , , , , 🇦🇲,.
Obelis (Juoda)
Obelis – upė vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajone; Juodos kairysis intakas. Prasideda miške netoli Stebėkių II kaimo. Teka į šiaurę, lygiagrečiai Juodai. Įteka į Juodą 21,0 km nuo jos žiočių, į pietvakarius nuo Jotainių. kairėje|miniatiūra|250px|Obelies upelio santaka su Juoda kairėje|miniatiūra|250px|Obelies upelis
Vaga ištiesinta. Prie Obels įsikūrę Stebėkiai II ir Klebonai.
Didžioji Odaliska
thumb|300px|Žanas Ogiustas Dominikas Engras, „Didžioji Odaliska“, [[1814 m. Luvras.]] „Didžioji Odaliska“  – Žano Ogiusto Dominiko Engro aliejinės tapybos darbas nutapytas 1814 m. Aukštis – 88,9 cm, plotis – 162,56 cm. Jame vaizduojama rytų kraštų odaliska arba sugulovė. Ž. O. D. Engro amžininkai manė, kad šis darbas reiškė dalininko meninį lūžį nuo neoklasicizmo pereinant į ezoterinę romantizmo kryptį. „Didžioji Odaliska“ susilaukė milžiniškos kritikos, kai pirmą kartą pademonstruota viešai. Ji kritikuota dėl ilgų kūno proporcijų ir anatominio realizmo nesilaikymo. Šiuo metu darbas saugomas Paryžiuje, Luvro muziejuje.
Istorija
Šį paveikslą sukurti 1813 m. užsakė Napoleono sesuo, Neapolio karalienė Karolina Murat (1782–1839). Jis buvo nutapytas 1814 m. ir greičiausiai lyginamas su kitu, tokio paties siužeto, paveikslu „La Domeuse de Naples“, kuris sunaikintas 1815 m.
Paveikslas tapytas Romoje, kurioje nuo 1806 m. gyveno ir studijavo Engras. Italijoje dailininkas gyveno iki 1824 m., kadangi Prancūzijoje jo menas nebuvo mėgstamas dėl atšiaurios kritikos.
Tapydamas paveikslą „Didžioji Odaliska“ Engras rėmėsi senaisiais Renesanso laikų tapytojais ir jų maniera vaizduojant nuogas moteris, pavyzdžiui, Tiziano Vecelli „Urbino Venera“ ar Džordžonės „Mieganti Venera“. Tačiau paveiksle vaizduojamos moters atsilošimo atgal ir žvelgimo pro petį poza yra tiesiogiai perimta iš 1800 m. Žako Lui Davido (1748–1825) paveikslo „Madam Recamie“, kurį tapyti padėjo pats Engras. thumb|„Madam Récamier portretas“. [[Jacques-Louis David|Žakas Lui Davidas (1800, Luvras)]]
Maža odaliskos galva, prailgintos galūnės ir šaltos spalvos leidžia spręsti, kad tapant paveikslą remtasi Manierizmo (1520–1580 m.) įtaka, pvz., Bronzino „Alegorija su Venera ir Kupidonu“ ar Lukas Kranacho Vyresniojo „Kupidonas, besiskundžiantis Venerai“.
Kai paveikslas buvo 1819 m. eksponuojamas Paryžiaus Salone, kritikų požiūris dar kartą patvirtino, kad šie nesupranta Engro stiliaus. Vienas iš kritikų pabrėžė, kad paveikslas „neturi nei raumenų, nei kaulų, nei kraujo, nei gyvybės, nei reljefo, iš tiesų jis neturi nieko, kas leistų manyti, jog tai kopija“ Šis eklektinis stilių mišinys, derinant klasikinę formą su romantizmo temomis, sukėlė aršius kritikų ginčus, kai buvo pirmą kartą pademonstruotas 1814 m. Kritikai apšaukė Engrą sukilus prieš šiuolaikinę formą ir turinio stilių, bei ignoravus anatominę tikrovę. Iš tiesų Ingras mėgo ilgomis linijomis perteikti išlinkimus ir geidulingumus, be to, paveiksle gausu netgi šviesos sušvelnijančios kūno masę. Dailininkas buvo kritikuotas dėl šio darbo iki pat 1820 m. vidurio. thumbnail|250px|left|[[Tiziano Vecelli „Urbino Venera“ (1538)]]
Anatomija
Dėl kilusios pirminės kritikos paveikslas tapo plačiai žinomas. Figūra „Didžioji Odaliska“, manoma, yra nutapyta su „dviem ar trim slanksteliais per daug“. Kritikai tuo metu tikėjo, kad kūno proporcijų prailginimas yra Engro klaida, tačiau naujos studijos parodė, kad toks prailginimas yra apgalvotas dailininko meninis iškraipymas. Išmatavus tikros moters proporcijas matoma, kad Engro figūra nutapyta su stuburo išlinkimu ir dubens poslinkiu, įmanoma gavus kopijuojant. Taip pat tyrimai rodo, jog kairė odaliskos ranka yra trumpesnė nei dešinioji. Tyrimai daro išvadą, kad figūra buvo prailginta penkiais, o ne dviem ar trim slanksteliais ir taip buvo sukurtas nesaikingas efektas dubens ir apatinės dalies ilgių, vietoj paprasčiausių strėnų srities.
Atsižvelgiant kiek pareigų, patenkinti kūniškiems sultono geiduliams, atlikdavo sugulovės, šis dubens prailginimas yra simbolinis Engro iškraipymas. Šį meninį simbolį taip pat galėjo reprezentuoti jausmingas moteriškas grožis, jos įdėmus žvilgsnis, kitą vertus, apie tai buvo sakoma, jog odaliskos išvaizdoje turi „atsispindėti sudėtingas psichologinis veido charakteris“ arba „jokių jausmų neatsispindėjimas veide“. Iš tiesų, atstumas tarp jos žvilgsnio ir dubens gali būti fizinis įvaizdis, per kurį išreiškiama mąstysenos giluma ir sudėtingos moters minčių ir jausmų emocijos.
Kituose darbuose
„Didžioji Odaliska“ buvo pasisavinta feministinės grupės „Guerrilla Girls“, jų pirmajam spalvotam plakatui ir labiausiai išgarsėjusiam simboliui. 1989 m. Metropoliteno muziejaus plakate Ž. O. D. Engro odaliskai uždėta gorilos kaukė ir pridėtas klausimas: „ar moterys privalo būti nuogos, kad patektų į Met. muziejų?“ Plakatas naudojo informaciją iš grupės pirmosios „kvailių skaičiuotės“ bei stengėsi atkreipti dėmesį į nesuskaičiuojamą kiekį moteriškų aktų, esančių Modernaus meno skryriuje, Metropoliteno muziejuje. Plakatas atmestas Public Art Fund Niujorke ir atsidūrė ant Niujorko miesto autobusų reklamos, kol autobusų kompanija jį atšaukė, paaiškindama, jog atvaizdas „taip pat dviprasmiškas ir kad vaizduojama figūra savo rankose turi daugiau nei vėduoklę.“
Jonas Janulevičius (1975)
Jonas Janulevičius (g. 1975 m.) – Lietuvos dirigentas, pedagogas, Kauno valstybinio muzikinio teatro vyr. dirigentas, Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademijos profesorius.
Biografija
J. Janulevičius 1982–1993 m. mokėsi Kauno J. Naujalio muzikos gimnazijoje, baigė fortepijono specialybę. 1991 m. jis tapo respublikinio S. Vainiūno pianistų konkurso antrosios vietos laureatu.
1993 m. įstojo į Lietuvos muzikos akademiją, doc. R. Bekionio fortepijono klasę. Koncertavo Lietuvoje, Latvijoje, Vokietijoje, dalyvavo tarptautiniuose konkursuose, tapo diplomantu. J. Janulevičius dalyvavo profesorių L. Natočeny, D. Baškirovo, H. Schicker, M. Rubackytės, (Vilniuje), V. Margulis (Vokietijoje), P. Lasmano (Druskininkuose), L. Berman (Slovakijoje) meistriškumo kursuose. 1999 m. J. Janulevičius baigė fortepijono magistro studijas.
1998–2003 m. J. Janulevičius studijavo ir baigė Lietuvos muzikos akademijos Simfoninio ir operos dirigavimo katedros prof. J. Aleksos klasę. 1999 m., subūręs studentų kolektyvą, atliko I. Stravinskio siuitą „Kareivio istorija“ Lietuvos nacionalinėje filharmonijoje. 2000–2001 m. J. Janulevičius dalyvavo ERASMUS dirigavimo kursuose, 2001–2002 m. studijavo Paryžiaus nacionalinėje konservatorijoje pas profesorių Janošą Fiurstą.
Meninę veiklą kaip dirigentas J. Janulevičius pradėjo 1998 m., atliko koncertines programas su pučiamųjų orkestru „Trimitas”, Šiaulių kameriniu orkestru, Lietuvos valstybiniu ir nacionaliniu simfoniniu orkestrais. Su Kauno kameriniu orkestru dirigentas atliko A. Šėnbergo kūrinį „Pragiedrėjusi naktis”, taip pat R. Štrauso „Metamorfozes“, gastroliavo Zagrebe.
Dirigentas kasmet kviečiamas dalyvauti tarptautiniame festivalyje „Operetė Kauno pilyje“, yra jo vyriausiasis dirigentas ir muzikinis vadovas. 2006, 2007, 2008, 2009 m. po šio festivalio vėliava  J. Janulevičius gastroliavo įvairiuose Rusijos federacijos miestuose.
2006–2018 m. parengė nemažai koncertinių programų su Šiaulių kameriniu orkestru, buvo jo dirigentu ir meno vadovu.
Nuo 2015/2016 m. kūrybinio sezono pradžios J. Janulevičius paskirtas Kauno valstybinio muzikinio teatro vyriausiuoju dirigentu ir pakeitė šiose pareigose daugiau nei 25-erius metus dirbusį Julių Geniušą.
J. Janulevičius dirba ir pedagoginį darbą. 2002–2010 m. jis vadovavo Lietuvos muzikos akademijos Kauno fakulteto kameriniam orkestrui, su juo dalyvavo tarptautiniame jaunimo orkestrų festivalyje Ispanijoje. 2003 m. įkūrė J. Naujalio muzikos gimnazijos simfoninį orkestrą ir Kauno akademinio jaunimo simfoninį orkestrą. 2015–2018 m. J. Janulevičius buvo VDU kamerinio orkestro meno vadovu.
Atapu provincija
Attapeu provincija (Attopu, ) – viena iš 18 Laoso provincijų esanti šalies pietryčiuose. Šiaurėje ribojasi su Ksekongo, vakaruose su Champasako provincija, o pietuose su Kambodža. Nuo Vietnamo skiria Anamo kalnai.
Administacinis suskirstymas
Provincija padalinta į 5 rajonus:
NGC 3242
thumb|220px|NGC 3242 planetiškasis ūkas
NGC 3242 (arba Caldwell 59, Jupiterio vaiduoklis) – planetiškasis ūkas, esantis Hidros žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs 2500 ar 1400 šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 7,8.
Šį ūką 1785 m. vasario 7 d. atrado astronomas William Herschel.
Dėl nežymaus panašumo į Jupiterį bei dėl to, kad nakties danguje užima panašų plotą, NGC 3242 vadinamas Jupiterio vaiduokliu. Kai kada įvardijamas ir Akies ūku.
NGC 3242 gyvuos trumpai – apie 10 000 metų. Jo centre esančiai baltajai nykštukei sparčiai vėstant ir išspinduliuojant vis mažiau ultravioletinės šviesos, ją supančios dujos atvės ir išsisklaidys.
Šiaurės pusrutulyje palankiausios sąlygos stebėti NGC 3242 ūką yra pavasarį, o Pietų pusrutulyje – rudenį (čia jis nakties danguje matomas gerokai aukščiau). Žvelgiant pro didesnį teleskopą, šis ūkas primena akį.
Naftos chemija
thumb|250px|Naftos chemijos gamykla (Grangemouth, [[Škotija)]] Naftos chemija, petrochemija ( 'uola') – fizikiniai, cheminiai procesai, kuriais nafta, jos produktai ir degiosios gamtinės dujos perdirbamos į sintetines medžiagas ir jų dirbinius. Degiųjų gamtinių dujų perdirbimas pagrįstas absorbcija, adsorbcija, žematemperatūre rektifikacija (tais procesais dujos suskaidomos į komponentus – sočiuosius angliavandenilius) ir dujų konversija. Rektifikacija nafta suskirstoma į frakcijas, krekingu iš naftos gaunami nesotieji ir aromatiniai angliavandeniliai. Naftos chemijos produktus gamina naftos chemijos pramonė.
Dujiniai sotieji angliavandeniliai išskiriami iš degiųjų gamtinių dujų, skysti ir kieti (C6 – C40) – iš naftos perdirbimo produktų: benzino, žibalo, alyvų. Metanas vartojamas kaip žaliava amoniakui, acetilenui, alkilų halogenidams (metilo chloridui, chloroformui, anglies tetrachloridui) gauti. Konversinės dujos (vandenilio ir anglies monoksido mišinys) yra metilo alkoholio, vandenilis – amoniako sintezės žaliava.
Oksidacija, nitrinimu, hologeninimu iš sočiųjų angliavandenilių gaunama aukštesniosios riebiosios rūgštys, aukštesnieji alkoholiai, nitroparafinai ir kiti produktai. Nesotieji angliavandeniliai išskiriami iš naftos krekingo dujų arba gaunami iš sočiųjų angliavandenilių, juos termiškai skaidant, oksiduojant. Nesočiųjų angliavandenilių dariniai yra plastikų, sintetinio kaučiuko, ploviklių, tirpiklių žaliava; iš etileno ir propileno oksidų gaunami glikoliai, etanolio aminai. Halogeninant nesočiuosius angliavandenilius, gaunami alkilų halogenidai. Aromatiniai angliavandeniliai gaunami katalizinio riformingo būdu iš benzino ir ligroino. Iš aromatinių angliavandenilių gaunami alkilarenai (pvz., benzolą alkilinant etilenu, gaunamas etilbenzolas, propilenu – izopropilbenzolas), kurie dehidrinami virsta stirolu ir α metilstirolu; izopropilbenzolas yra žaliava fenoliui ir acetonui gauti. Oksiduojant aromatinius angliavandenilius, gaunama tereftalio rūgštys, vartojamos cheminio pluošto gamyboje.
FK Družba Majkop
Maikopo „Družba“ – Rusijos futbolo klubas iš Maikopo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1963 m., kai buvo suburta Urožaj ekipa. Nuo 1969 m. žinoma Družbos pavadinimu.
2021/22 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione ir užėmė vienuoliktą vietą.
Sezonai
Šaltiniai:
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugpjūčio 16 d.
Audra (filmas)
Audra – 2009 m. sukurtas filmas, paremtas iš tikro įvykusiu didžiuliu potvyniu Zelando provincijoje Olandijoje 1953 m.
Abusiras
Abusiras  – archeologinė vietovė Egipte, vakariniame Nilo krante, 25 km piečiau Kairo, 2 km šiauriau Sakaros. Vienas iš senovės Memfio miesto nekropolių.
Vietovė kasinėta nuo apie 1830-ųjų. 1902−1908 m. Abusirą tyrė Ludwig Borchardt vadovaujama Vokiečių orientalistų draugijos misija, nuo 1960 m. tiria ilgalaikė Čekijos egiptologijos instituto misija. Abusiras yra UNESCO pasaulio paveldo sąrašo dalis kartu su Memfiu, Sakara, Dahšūru, Abu Ravašu ir Gizos nekropoliu.
Madison Kocian
Madison Kocian (g. 1997 m. birželio 15 d.) – JAV sportinės gimnastikos atstovė, olimpinė čempionė.
Biografija
2014 m. atstovavo JAV Panamerikos žaidynėse, kuriose pelnė sidabrą lygiagrečių varžybose ir auksą komandinėje rungtyje. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate Kocian pelnė auksą komandinėje rungtyje. 2015 m. pelnė savo pirmąjį pasaulio čempionato individualųjį medalį - auksą lygiagrečių rungtyje. Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse amerikietė tapo olimpine čempione komandinėje rungtyje su Jungtinių Amerikos Valstijų nacionaline rinktine. Kocian pelnė sidabrą lygiagrečių rungtyje.
Averkijus
Averkijus (🇬🇷,, ) – krikščioniškas vyriškas vardas.
Mamytė (filmas)
Mamytė – 2014 m. Kanadoje sukurta drama, dalyvavusi Kanų kino festivalio geriausio filmo konkursinėje programoje. Režisierius – Xavier Dolan. Vaidmenis atliko Anne Dorval, Antoine-Olivier Pilon ir Suzanne Clément.
Turinys
Vieniša motina Diana priversta pasiimti savo sūnų Styvą iš internato, po to, kai šis jame sužaloja kitą paauglį. Styvas kenčia nuo dėmesio trūkumo ir hiperaktyvumo sutrikimo sindromo(ADHD). Jiedu persikelia į naują vietą, kur susipažįsta su kalbėjimo sutrikimų turinčia mokytoja Kaila, kuri sutinka prižiūrėti Styvą. Diana susiranda naują darbą, tačiau susitvarkyti gyvenimą nėra taip paprasta...
Gold Rush Kid
Gold Rush Kid – trečiasis anglų dainininko ir dainų autoriaus George Ezra studijinis albumas, išleistas 2022 m. birželio 10 d. Albumas susilaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas trečiuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. 2022 m. rugsėjo mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota per 100 tūkstančių albumo kopijų ir jis tapęs auksiniu.
Lory Del Santo
Lori Del Santo (g. 1958 m. rugsėjo 28 d.) – italų aktorė, modelis, televizijos laidų vedėja.
Gold Rush Kid
Dainų sąrašas
Visų dainų autoriai George Ezra ir Joel Pott, išskyrus, kur išskirta. Visas dainas prodiusavo Joel Pott, išskyrus, kur išskirta.
Kūrybinė grupė
Muzikantai
Lory Del Santo
Biografija
Lori anksti neteko tėvo (šis žuvo autoavarijoje, kuomet jai buvo 3 metai) ir užaugo su motina bei jaunesne seserimi. Jos gyveno kaime, vėliau persikėlė į Veroną.
Gold Rush Kid
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
Lory Del Santo
Biografija
1975 m. šiame mieste pirmą kartą vyko muzikos festivalis Festivalbar, kuriame Lory buvo vedėjo asistente.
Baigusi mokyklą, ji viena išvyko į Milaną, kur studijavo aktorystę, dirbo modeliu ir pozavo įvairiems žurnalams. 1978–1983 m. ji sukūrė eilę antraplanių vaidmenų lengvo turinio komedijose bei tapo žinoma šalyje dalyvaudama populiariose TV laidose „Tagli, ritagli e frattaglie“ ir „Drive In“.
1980 m. Lory dalyvavo grožio konkurse „Mis Visata“.
Ilgam pasitraukusi iš viešumos, 2005 m. ji grįžo į televiziją vesti realybės šou „L‘isola dei famosi“.
2006 m. pasirodė jos dalinai autobiografinė knyga „Piacere è una sfida“.
Asmeninis gyvenimas
Lori išgarsėjo Jungtinėje Karalystėje ėmusi susitikinėti su garsiu atlikėju Eriku Klaptonu, nors pastarasis tuo metu dar buvo vedęs (jo daina „Lady of Verona“ yra dedikuota Lory). Jiedu susilaukė sūnaus Conoro (1986–1991), kuris tragiškai žuvo iškritęs pro apartamentų Manhattane langą (53 aukštas). Sūnaus atminimui Claptonas yra įrašęs vieną garsiausių savo dainų „Tears in Heaven“.
Savoa autobiografijoje Lori rašo, kad 1991 m. turėjo romaną su buvusiu grupės „The Beatles“ nariu Džordžu Harisonu. Tuo metu, kai Lori susitikinėjo su Klaptonu, jis buvo vedęs buvusią Harisono žmoną Pattie Boyd.
Lori niekada nebuvo ištekėjusi.
1992 m. jai gimė sūnus Devinas, kurio tėvas – prodiuseris Silvijus Sardi.
1999 m. Lori susilaukė sūnaus Loreno su nežinomu vyru. 2018 m. rugpjūtį jos sūnus nusižudė.
Paul Koralus
Paulas Koralus (1892 m. gruodžio 16 d. Vidminiuose (Lėciaus apskritis, Vokietijos imperija) – 1991 m. sausio 10 d. Mindene, VFR) – iš Rytprūsių kilęs Vokietijos skulptorius, tapytojas ir grafikas.
Biografija
Gimė ir augo lietuvių kilmės (iš Karalių giminės) fabriko savininko keturiolikos vaikų šeimoje. Vaikystėje prarado klausą, iki 1910 m. lankė kurčiųjų mokyklas Unguroje ir Tilžėje. Iki 1911 m. mokėsi Karaliaučiaus meno ir amatų mokykloje, 1911–1914 m. tęsė mokslus Karaliaučiaus meno akademijoje pas prof. Stanislovą Cauerį. 1914–1918 m. studijavo Drezdeno meno akademijoje, profesorių Vernerio Vrbos ir Georgo Vrbos klasėse. thumb|200px|Vienas iš menininko darbų Specializavosi skulptūroje, bet kartu dirbo ir litografijoje, ir vario raižinių giliaspaudėje grafikoje. Nuo 1926 m. buvo laisvas dailininkas, 1931–1944 m. gyveno ir kūrė gimtuosiuose Vidminiuose.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į vakarinę Vokietijos dalį, apsigyveno ir įrengė savo dirbtuves Mindeno priemiestyje Heverštete. Palaikomas žmonos Erikos ilgą laiką sėkmingai darbavosi dailės srityje, kol gilioje senatvėje teko pervažiuoti į Albert-Nisius-Heim senelių namus.
Mirė sulaukęs kone šimto metų. Palaidotas šalia žmonos Heveršteto kapinėse, kurių koplyčios frontoną puošia jo sukurtas reljefas.
Kūryba
Iki 1944 m. Paulo Koralo darbai dažniausiai buvo skiriami bažnyčioms ir mokykloms: Vidminiuose, Milkiuose, Zelkuose, Unguroje, Elke, Sensburge, Gumbinėje ir Pilkalnyje. Kūriniai ne tik atitiko keliamus religinius ir istorinius reikalavimus, bet ir atspindėjo gimtojo krašto žavesį.
Mindene sukurti darbai saugomi Rytprūsių kultūros centre Elingene, keli kūriniai pateko į privačias kolekcijas.
Telegram
„Telegram“ – nemokama, pelno nesiekianti, atvirojo kodo programėlė, skirta susirašinėjimams ir pokalbiams, veikianti debesų kompiuterijos pagrindu. „Telegram“ programėlė veikia beveik visose populiariausiose platformose, įskaitant „Android“, „iOS“, „Windows Phone“, „Windows NT“, „macOS“ ir „Linux“. Vartotojai gali siųsti pranešimus ir keistis nuotraukomis, vaizdo ir garso įrašais, lipdukais, įvairių tipų failais. Taip pat yra pasirenkamas šifruojamasis bendravimas, t. y. nuo galo-iki galo bendravimas, kuomet serveryje nėra jokių duomenų apie tokį bendravimą ir viskas yra šifruojama.
Apsauga buvo daug kartų tikrinta. Šios programėlės veikimo principo kritikai tikina, kad „Telegram“ apsaugos modelis yra pažeistas dėl savo, kitokio tipo protokolo, kuris niekada nebuvo įrodytas būnant patikimu ir saugiu bei dėl slapto bendravimo neįgalinimo iškart. „Telegram“ taip pat sulaukė kritikos dėl plataus teroristinės ISIS organizacijos vartojimo.
Pasak „Telegram“ savininko, 2017 metų balandį „Telegram“ turėjo virš 40 milijonų aktyvių vartotojų Irane, tokiu būdu pralenkiant visas kitas panašaus pobūdžio programėles.
Vystymasis
Pirmą kartą „Telegram“ buvo paleista 2013 metais brolių Nikolajaus ir Pavelo Durovų, kurie prieš tai buvo sukūrę socialinį tinklą „VKontakte“ Rusijoje. Nikolajus Durovas sukūrė specialų MTProto protokolą, kurio remiasi ši paslauga.
Vartojimo apimtys
2013 metų spalio mėn., „Telegram“ turėjo 100 tūkst. aktyvių vartotojų. 2014 m. kovą „Telegram“ pranešė, kad turi 35 mln. aktyvių, bent kartą per mėnesį prisijungiančių vartotojų, taip pat 15 mln. vartotojų, kurie prisijungė bent kartą per dieną. Tą patį 2014 metų mėnesį, Pietų Korėjos vyriausybė pradėjo skatinti savo piliečius pradėti vartoti būtent šią programėlę. 2014 metų gruodį, „Telegram“ turėjo 50 milijonų aktyvių vartotojų, kurie siuntinėdavo virš milijardo žinučių per dieną, bei po 1 milijoną naujų vartotojų, užsiregistruojančių kiekvieną savaitę. Vartojimo apimtys dvigubinosi per penkis mėnesius, išsaugo iki 2 milijardų kasdienių žinučių. 2015 metų rugsėjį, oficialioj svetainėj buvo pranešta, jog pasiektas 60 milijonų aktyvių vartotojų skaičius, taip pat 12 milijardų žinučių buvo išsiūsta kasdien. 2016 metų vasarį, „Telegram“ pranešė pasiekę 100 milijonų aktyvių vartotojų, prisijungiančių per mėnesį, 350 tūkst. naujų vartotojų prisijungdavo kasdien bei buvo peržengta 15 milijardų kasdienių žinučių riba.
Paskyra
„Telegram“ paskyros yra tiesiogiai susietos su telefono numeriais, taip suteikiant galimybę patvirtinti tam tikrus veiksmus SMS žinute ar telefono skambučiu. Vartotojai gali naudotis paslauga daugeliu prietaisų vienu metu bei gauti pranešimus tiesiai į visus juos. Prijungti įrenginiai gali būti atjungti po vieną ar visi iškart. Susietasis numeris gali būti bet kada pakeistas, ir visi kontaktai iškart gauną naują numerį, jeigu turi senąjį. Papildomai, vartotojai gali susigalvoję sau priskirti vartotojo vardą arba pseudonimą, kurio gali rašyti visi kiti vartotojai, taip neatskleidžiant senojo numerio. „Telegram“ paskyros gali būti ištrintos bet kada arba po šešių mėnesio neaktyvumo laikotarpio, kuris gali būti pasirinktinai pratęstas nuo 1 mėnesio iki 1 metų. Vartotojai gali nustatyti paskutinį kartą matytas/-a prieš... (last seen) pranešimo matomumą bei tipą, kad įvairūs vartotojai matytų vis kitokį pranešimą ir vis kitaip.
Įprastinis metodas, skirtas prisijungti prie paskyros, yra SMS žinutė ar telefono skambutis. Kai kuriose šalyse, kur ši veikla sekama, pvz., Irane, Rusijoje, vartotojams siūloma įgalinti dviejų žingsnių tipo patvirtinimą, t. y. kai vartotojas neprivalo naudoti telefono žinute gauto kodo, bet gali naudoti slaptažodį. Tai nėra privaloma.
Pranešimai per debesį
„Telegram“ pranešimai yra siunčiami per debesį, taip iškart pasiekiant visus vartotojo įrenginius. Vartotojai gali keistis nuotraukomis, vaizdo bei garso įrašais, kitais failais, siekiančiais iki 1,5 GB. Vartotojai gali siųsti žinutes privačiai bei grupėms iki 10 tūkst. vartotojų. Išsiųsti pranešimai gali būti redaguoti bei ištrinti per 48 valandas nuo išsiuntimo. Tai suteikia galimybę ištaisyti klaidas ir pašalinti žinutes, išsiųstas per klaidą. Pranešimai yra užšifruojami bei siunčiami per savą MTProto protokolą, per kurį duomenys yra užšifruojami, o šifrai laikomi daugelyje įvairių serverių. Tai suteikia galimybę apsaugoti privačią informaciją nuo įsilaužėlių bei svetimų asmenų. Pranešimai bei kiti duomenys lieka serveriuose iki kol yra ištrinami.
Gabija Jaraminaitė-Ryškuvienė
Gabija Jaraminaitė-Ryškuvienė (g. 1972 m. gegužės 5 d. Vilniuje) – lietuvių aktorė, vertėja
Biografija
1990 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1994 m. – Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Kino ir teatro fakultetą (kurso vadovai – Irena Bučienė, Eglė Gabrėnaitė ir Arvydas Dapšys).
2003–2004 m. TV3 laidos „Meile, mano“ vedėja.
Išvertė iš anglų kalbos amerikiečių rašytojos Cecily von Ziegesar knygų seriją jaunimui Liežuvautoja (Gossip girl, leidykla „Little, Brown and Company").
Šeima
Dainininko Vytauto Kernagio dukterėčia.
Išsiskyrusi. Buvęs vyras Linas Ryškus  (g. 1970 m.), prodiuseris.
Manitobos vėliava
miniatiūra|[[Vaizdas:FIAV_110000.svg|23x23pxManitobos vėliava. Proporcijos 1:2]] Manitobos vėliava – vienas iš oficialių Manitobos simbolių. Vėliava – raudonas stačiakampis su Jungtinės Karalystės vėliava viršutiniame kairiniame kampe. Vėliavos dešinėje įterptas Manitobos herbo skydas. Pirmąkart oficialiai iškelta 1966 m. gegužės 22 d.
Istorija
1965 m. Kanadai priėmus naująją vėliavą, Manitoboje iškilo noras turėti savo vėliava. Dėl vėliavos dizaino kilo nesutarimai. Vieni norėjo paskelbti konkursą išrinkti naują vėliavą, kiti norėjo įteisinti senąją Kanados vėliavą. Vėliau nutarta panaudoti senąją Kanados vėliavą, bet pakeisti Kanados herbą į Manitobos herbo skydą. 1965 m. spalį Elžbieta II patvirtino vėliavą. 1966 m. gegužės 22 d. vėliava faktiškai priimta, tačiau įteisinta tik 1988 m. vasario 1 d.
Khono krioklys
thumb|right|250px|Khono krioklys [[Laosas|Laose]]
Čerškus
Pavardė galbūt kilusi nuo čer̃kšti „čirkšti, čirpti, svirpti“.
Khono krioklys
Pagrindinės Khono krioklio tėkmės aukštis 15–21 m, o upės slenksčiai tęsiasi iki 10 km. Visoje Khono krioklio teritorijoje yra daugybė mažų salelių, dėl to ši teritorija dažnai vadinama Si Phan Don („4000 salų“). Upės plotis ties kriokliu 0,8–1,7 km, debitas – 10–12 tūkst. m³/s, poplūdžių metu – iki 30 000 m³/s (vienas vandeningiausių pasaulyje).
FC Turbotransfers
FC Turbotransfers – Lietuvos futsalo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Klubas atsirado 2017 m., po to kai 2016 m. iširo FK Lokomotyvas Radviliškis. Klubo salės futbolo komanda persikėlė į Vilnių, ir įkūrė FC Turbotransfers.
Taip pat minima, kad klubo ištakos susijusios su „Penalty.lt“ komanda, praeityje žaidusia futsal A lygoje.
Su klubu yra susijusi UAB TT Express, valdanti turbotransfers.com svetainę.
Sudėtis
Atnaujinta:
⭐–Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinę atstovavę žaidėjai
✰–Lietuvos vaikinų iki 19 m. salės futbolo rinktinę atstovavę žaidėjai
Andrův stadionas
Andrův stadionas  – futbolo stadionas Čekijoje, Olomouco mieste. Talpa – 12 599. Šiame stadione namų varžybas žaidžia SK Sigma Olomouc klubas, taip pat kartais ir Čekijos nacionalinė rinktinė.
Istorija
Stadionas pastatytas 1940 m. ir pavadintas vietinio verslininko ir Olomouco futbolo klubo rėmėjo Josefo Anderio garbei. 2010 m. rugsėjo 7 d. šiame stadione Lietuvos rinktinė nugalėjo Čekiją rezultatu 1-0.
Ipolitas Rumbovičius
Ipolitas Rumbovičius (, 1798 m. Abiejų Tautų Respublika – 1838 m. Balstogė, Lenkija) – Vilniaus universiteto profesorius.
Biografija
Ipolitas Rumbovičius gimė 1798 m. Lietuvoje. Mokėsi raižymo meno. Įstojo į Vilniaus universitetą ir jį baigė 1817 m. filosofijos magistro laipsniu. Kažkiek laiko ėjo viceprofesoriaus pareigas. Vėliau buvo pakviestas į braižomosios geometrijos katedrą. Dėstė braižomąją geometriją (teorinę, taikomąją ir praktinę), geodeziją ir architektūrinę braižybą nuo 1823 iki 1831 m.
Pas Ipolitą Rumbovičių katedroje dirbo architektas Karolis Podčašinskis.
1829 m. Ipolitas Rumbovičius išleido braižomosios geometrijos vadovėlį. Vadovėlio buvo išleistas tik vienas skyrius, dar penki skyriai liko nepublikuoti. Rumbovičius parengė ir išleido braižybos vadovėlį parapinėms mokykloms. Spausdino mokslinius straipsnius žurnale „Dziennik Wileński“.
Po Vilniaus universiteto uždarymo Ipolitas Rumbovičius išvyko į Lenkiją ir dirbo Balstogės architektu. 1838 m. jis mirė nuo džiovos Balstogėje.
Sal Borgese
Sal Borgese (g. 1937 m. kovo 5 d. Roma) – italų kino aktorius, kaskadininkas.
Alvito apylinkė
Alvito apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alvito valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kybartų rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Virbalio apylinkės. Atkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Uosių apylinkės ir dalies Virbalio apylinkės. 1988 m. birželio 22 d. prijungta prie Vilkaviškio apylinkės.
Parsidavę policininkai
Parsidavę policininkai – 1974 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.
Juozas Rimkevičius
Biografija
Baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą (1971). Mokėsi Vilniaus Inžinieriniame Statybos Institute (VISI, 1971 – 1976), įgijo inžinieriaus-ekonomisto kvalifikaciją automobilių transporto ekonomikos ir organizavimo srityje. Dirbo Vilniaus Autotransporto įmonėje Nr. 2 inžinieriumi. 1977 m. pradėjo tarnybą LTSR milicijoje, Valstybinėje automobilių inspekcijoje (VAI), vėliau Kriminalinės paieškos valdyboje (KPV), kur dalyvavo daugelio sunkių nusikaltimų, įskaitant įvykdytų organizuotų gaujų tyrime. Buvo vienas iš pirmųjų Organizuoto nusikalstamumo tyrimo (šeštojo) skyriaus darbuotojų (1989). Aktyviai dalyvavo rengiant Lietuvos Policijos įstatymą (1990), formuojant atkuriamos Policijos struktūrą bei kuriant jos atributiką. 1991 metų gegužės mėn. dirbo Organizuoto nusikalstamumo tyrimo biuro komisaru I-ai brigadai, kur tyrė daugelį rezonansinių nusikaltimų, įskaitant Medininkų žudynes (1991 liepos 31 d.). Atkūrus Lietuvos naryste tarptautinėje kriminalinės policijos organizacijoje INTERPOL, tapo jos Nacionalinio biuro vadovo pavaduotoju. Vėliau dirbo Organizuoto nusikalstamumo ir kriminalinių procesų tyrimo valdybos vyresniuoju komisaru, Pasienio policijos Operatyvinės tarnybos Vilniaus sk. vadovu. 2002 m. tapo Lietuvos Muitinės departamento generalinio direktoriaus pavaduotoju, atsakingu už teisėsaugos sritį. Jam aktyviai dalyvaujant buvo stiprinama Muitinės pažeidimų prevencijos sistema ir Kriminalinė tarnyba, pasiekusi žymių rezultatų kovoje su šešėline ekonomika, įskaitant kontrabandą ir kitus nusikaltimus. Nuo 2012 metų dirbo Europos Sąjungos kriminalinės žvalgybos agentūros EUROPOL, Lietuvos teisėsaugos ryšių biure. Šioje organizacijoje buvo vienas iš iniciatorių steigiant  Europos finansinių bei ekonominių nusikaltimų analizės centrą (EFECC). Nuo 2018 m. dirba Muitinės mokymo centro Specialaus parengimo skyriaus vyriausiuoju specialistu.
Pomėgiai
Sportas– buvo Lietuvos VRM šaudymo, automobilių daugiakovės, tarnybinės daugiakovės čempionu, žirginio sporto bei praktinio šaudymo varžybų nugalėtojas ir prizininkas.
Electronic (grupė)
Electronic – alternative dance grupė, susidedanti iš „New Order“ vokalisto bei gitaristo Bernard Sumner ir buvusio „The Smiths“ gitaristo Johnny Marr. Jie sukūrė daugumą savo nuo 1989 iki 1998 metų įrašytų dainų. Prie projekto buvo prisidėję ir Neil Tennant su Chris Lowe iš grupės „Pet Shop Boys“, kurių bendradarbiavimą žymi trys kūriniai, du iš kurių buvo išleisti singlais, tarp jų – didžiausiu grupės hitu tapusi daina „Disappointed“. Taip pat 1995 m. 9 dainose bendradarbiauta su buvusiu grupės „Kraftwerk“ nariu Karl Bartos. Oficialiai grupė nėra išsiskyrusi, o nutraukusi veiklą neapibrėžtam laikotarpiui.
Altajinė žebenkštis
Altajinė žebenkštis (Mustela altaica) – plėšrusis žinduolis, gyvenantis aukštikalnėse ir uolėtose tundrose. Šios žebenkštys aptinkamos uolų plyšiuose, medžių kamienuose ir apleistuose kitų gyvūnų urvuose. Geografiškai rūšis yra išplitusi Azijoje – nuo Kazachstano, Tibeto ir Himalajų iki Mongolijos, šiaurės rytų Kinijos, pietų Sibiro. Dažniausiai aptinkama Ladake (Indija).
Aprašymas
Lytinis dimorfizmas – nežymus. Patinų kūno ilgis nuo galvos iki uodegos 220–280 mm, uodegos ilgis 100–150 mm. Patinai sveria nuo 230 iki 340 g. Patelės šiek tiek smulkesnės, kūno ilgis 220–250 mm, uodegos 89-127 mm, sveria 110–230 g.
Elgesys
Altajinė žebenkštis geba laipioti, bėgioti ir plaukti. Dėl savo ilgų kūnų ir trumpų kojų pasižymi lankstumu. Tai paprastai naktiniai gyvūnai, tačiau gali medžioti ir dienos metu. Nors laikosi pavieniui, tarpusavyje bendrauja vaizdiškai ir garsiškai. Pasižymi labai geru regėjimu. Gresiant pavojui skleidžia šaižų garsą ir išskiria aštrų kvapą iš savo analinių liaukų.
George Martin
Seras Džordžas Henris Martinas (angl. Sir George Henry Martin; g. 1926 m. sausio 3 d. – 2016 m. kovo 8 d.) – Anglijos muzikinių įrašų prodiuseris, aranžuotojas, kompozitorius, konduktorius ir muzikantas, dirbęs kartu su viena garsiausių pasaulio roko grupių „The Beatles“ ir padaręs didelį įnašą kuriant grupės albumus, dėl ko netgi pramintas „Penktuoju bitlu“. Dž. Martino gebėjimas peržengti kūrybinį slenkstį, naudojant primityvią praėjusio amžiaus muzikinę įrangą, bei neeilinis požiūris į muziką, praturtino bitlų kūrybą nuo jų karjeros pradžios. Prodiuseris dalyvaudavo grupės įrašų sesijose, jų metu grodavo klavišiniais, taip pat sukūrė ne vieną orkestrinę ir instrumentinę aranžuotę. Sėkmingi bitlų albumų pardavimų rezultatai byloja apie Dž. Martino profesionalumą – 1967 m. išleistas „Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band“ buvo pirmasis roko albumas, laimėjęs „Grammy“ ir pripažintas metų albumu.
Per ilgametę šešių dešimtmečių karjerą, Martinui yra tekę dirbti ne tik muzikos, bet ir kino bei televizijos industrijoje. Ankstyvaisiais karjeros metais, būdamas kompanijos „Parlophone Records“ vadovu, prodiusavo komedinę muziką. Taipogi, padėjo išpopuliarinti british beat muziką. 1965 m. palikęs „Parlophone“, įkūrė savo paties įrašų kompaniją „Associated Independent Recording“.
The Beatles
Pažintis su bitlais prasidėjo, kai 1962 m. tuometinis jų vadybininkas Brajanas Epšteinas (Brian Epstein) davė Martinui pasiklausyti „Decca Records“ perklausų nepraėjusių grupės įrašų. Kiek Epšteinas pasakojo, Martinui patiko Dž. Harisono grojimas gitara, taip pat labiau mėgo Makartnio dainavimą negu Lenono. Tačiau nebuvo pakankamai priblokštas grupės pasirodymo. Vis dėlto, Epšteino ir „EMI“ priklausančios leidybinės firmos „Ardmore & Beechwood“ darbuotojų Sid'o Colman'o ir jo kolegos Kim'o Bennett'o pastangomis, buvo surengta įrašų sesija, per kurią įrašyti pirmieji bitlų singlai – „Besame Mucho“, „Love Me Do“, „Ask Me Why“, bei „P.S. I Love You“. Sesijų metu prisistatė ir Dž. Martinas, kuris nors ir nebuvo labai sužavėtas muzikos skambesio, pabendravęs su garso inžinieriais ir išvydęs sąmojingas bitlų asmenybes, nutarė pasirašyti kontraktą dėl bendradarbiavimo. Per kitą susitikimą, bitlai pasirodė su nauju būgnininku Ringo Starr'u, kuris pakeitė prieš tai grojusį Pytą Bestą (Pete Best). Grupės buvo paprašyta sugroti Mitch'o Murray'aus dainą „How Do You Do It“, o taip pat iš naujo įrašyta „Love Me Do“ ir ankstyvoji „Please Please Me“ versija. Martinas nebuvo patenkintas Ringo grojimu, todėl laikinai pakvietė groti sesijinį būgnininką Andy White'ą, o Ringo davė tamburiną ir marakas. Nepaisant Martino abejonių dėl „Love Me Do“, singlas sugebėjo pasiekti 17-tą vietą britų pardavimų sąrašuose. To pakako, kad prodiuserio abejonės dėl bitlų potencialo būtų išsklaidytos. Norėdamas judėti į priekį, Martinas pasiūlė grupei įrašyti naują „Please Please Me“ versiją, o vėliau ir visą albumą. Toks pasiūlymas skambėjo beprotiškai, atsižvelgiant į ne tokius didelius grupės pasiekimus. 1962 m. lapkritį trečiąkart sugrojus dainą „Please Please Me“, Martinas ištarė: "Džentelmenai, jūs ką tik sukūrėte savo pirmąją dainą Nr. 1". Kadangi tuometis grupės įrašų platintojas, Martino nuomone, nesistengė populiarinti dainos „Love Me Do“, prodiuserio sprendimu tas darbas patikėtas Epšteino pažįstamam Dick'ui James'ui. Kaip ir buvo tikėtasi, 1963 m. „Please Please Me“ tapo hitu, užėmusiu pirmąją vietą pagal pardavimus. Visai netrukus buvo įrašytas ir pilnas albumas tuo pačiu pavadinimu, kuris ilgą laiką Jungtinėje Karalystėje pirmavo pardavimuose ir jį aplenkė tik antrasis grupės albumas „With the Beatles“.
Gerais rezultatais paženklinta pradžia Dž. Martiną nuvedė prie tolimesnių darbų – jis dalyvaudavo kūrybiniame procese, padėdavo ištobulinti bitlų parašytas dainas ir mokė, kaip sukurti komerciškai sėkmingą kūrinį. Anot jo, svarbiausios yra pirmosios 10 sekundžių, taip pat dainos trukmė standartiškai turi atitikti pusantros minutės vedėjų programą. Vėliau sekė tokie hitai, kaip „From Me to You“ ir „She Loves You“, davęs pradžią „bitlomanijai“. Grupės populiarumui negalėjo prilygti niekas, o paskui išleistas singlas „I Want to Hold Your Hand“ tik patvirtino šį faktą, vėl užimdamas pardavimų viršūnę.
Asmeninis gyvenimas
1946 m. Dž. Martinas sutiko Džyn "Šyna" Čisholm (Jean "Sheena" Chisholm), kuriuos suartino judviejų meilė muzikai ir dalyvavimas „Karališkojo laivyno“ chore. Nors Martino motina nepritarė jų santykiams, porelė 1948 m. susituokė Aberdyno universitete. Praėjus vos kelioms savaitėms, jo motina mirė dėl smegenų hemoragijos; Martinas jautėsi kaltas dėl motinos mirties. Visgi, kartu su žmona susilaukė dviejų vaikų: Aleksio (Alexis) ir Gregorio Polo Martino (Gregory Paul Martin). Maždaug 1955 m. šeimyna iš Londono patraukė gyventi į naujai besikuriantį Hatfildą, esantį Hartfordšyre. Brėkštant septintajam dešimtmečiui, Dž. Martinas siekė išsiskirti su Džyn, tačiau ši atmetė prašymus, rūpindamasi vaikų gerove. Tuo metu prodiuseris jau gyveno atskirai nuo šeimos, išsinuomojęs butą Londone ir jame įsikurdinęs su savo tėvu. Galiausiai 1965 m. vasarį Dž. Martinas oficialiai išsiskyrė su žmona.
Antroji santuoka su Džiudi Lokhart Smit (Judy Lockhart Smith) buvo numatyta dar pirmosiomis Martino darbo dienomis „EMI“ 1950 metais, kai Džiudi dirbo „Parlophone“ direktoriaus sekretore. 1955 m. perėmęs direktoriaus pareigas, Martinas paliko Džiudi toliau dirbti sekretore, o tai tik suartino jų draugystę, virtusia slaptu romanu, kuris vedė prie pirmosios santuokos griūties. 1966 m., praėjus maždaug metams po pirmosios santuokos iširimo, Martinas vedė Džiudi ir susilaukė dviejų vaikų: Liusi (Lucie) ir Gailso Martino (Giles Martin). Vėlesniais savo gyvenimo metais, prodiuseris nemažai laiko praleido su Džiudi, judviejų namuose.
Ahron Dovid Burack
Aronas Dovidas Burakas (1892 m. Papilėje, Rusijos imperija – 1960 m. spalio 7 d. Niujorke, JAV) – rabinas, rašytojas, mokytojas.
Biografija
Gimė 1892 m. Papilėje, tėvas rabinas Chaim Natan Burack, motina Basse Gittel Gibberman. Prieš 1914 m. emigraciją į JAV mokėsi įvairiose ješivose. 1917 m. tapo Niujorko Ohel Moshe Chevra Tehilim sinagogos vyriausiuoju rabinu. 1919 m. tapo roš ješiva ir pradėjo dėstyti Niujorko Ješivos universitete. Parašė knygas Pirchei Aharon (Arono gėlės) ir dviejų dalių „homiletikai ir halacha“. Mirė 1960 m. spalio 7 d. Niujorke, palaidotas Jeruzalėje.
Raitieji lankininkai
miniatiūra|250px|right|Raitasis lankininkas (Vengrija)
Raitieji lankininkai – raitosios kavalerijos kariai, ginkluoti lankais, mūšyje judantys ant žirgų (rečiau ant kitų gyvūnų), kovojantys su priešu šaudydami iš lankų. Raitojo lankininko gebėjimą šaudyti iš lanko apsunkina tikslaus atstumo iki taikinio nežinojimas, pastovaus atskaitos taško nebuvimas, kuomet judant žirgui tenka paleisti strėlę iš vis kitos pozicijos. Šaulys turi būti ir geras raitelis, sugebantis valdyti arklį vien tik kojomis.
Šiais laikais raituosius lankininkus galima dažniausiai sutikti viduramžių šventėse organizuojamuose lankininkystės turnyruose, sporto varžybose.
Istorija
Raitoji kavalerija gerai tiko kovojant didelėse atvirose vietovėse. Naudoti sustiprinti lenktieji lankai, pagaminti iš medžio, rago ir sausgyslių. Be lanko, raitelis dar galėjo turėti ietį ar kitą duriamąjį ginklą. Raitieji šauliai taip pat dalyvavo medžioklėse su lankais, saugojo naminių gyvulių bandas. Rašytiniai šaltiniai juos mini jau nuo geležies amžiaus, buvo paplitę viduramžiais tarp Eurazijos klajoklių tautų. Raitųjų lankininkų kavalerijas Antikos laikmečiu daugiausia naudojo iraniečiai, indai, viduramžiais – mongolai, tiurkai. Ši praktika išplito į Rytų Europą (per sarmatus ir hunus), Mesopotamiją, Rytų Aziją. Jie tapo ypač gerbiami Japonijos samurajų tradicijoje, kur šaudymas iš lanko nuo žirgo vadinamas yabusame, viena iš kiudo atmainų. Vystantis ginkluotei, atsiradus parakiniams šaunamiesiems ginklams, po XVI a. lankų naudojimas kavalerijoje ėmė mažėti.
FK VIP
Mažeikių VIP, VIP futbolo klubas – Lietuvos futsalo klubas iš Mažeikių.
Istorija
Komanda egzistavo nuo 1999 m., su pertraukomis dalyvavo šalies pirmenybėse.
Oficialiai įregistruotas 2015 m., debiutavo Lietuvos futsal A lygoje. Klubas yra Telšių apskrities futbolo federacijos (TAFF) narys.
Sudėtis
Atnaujinta:
⭐–Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinę atstovavę žaidėjai
FK MRU Vilnius
Vilniaus futbolo klubas MRU – Lietuvos futbolo komanda iš Vilniaus. 2014 ir 2015 m. rungtyniavo I lygoje, antrame pagal pajėgumą Lietuvos futbolo divizione.
Aly Raisman
Alexandra Rose Raisman (g. 1994 m. gegužės 25 d.) – JAV sportinės gimnastikos atstovė, olimpinė čempionė.
Biografija
2010 m. dalyvavo savo pirmajame pasaulio čempionate, kuriame sportininkė pelnė sidabrą komandinėje įskaitoje. 2011 m. pasaulio čempionate pelnė savo pirmąjį individualųjį medalį - bronzą laisvųjų pratimų rungtyje. Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse amerikietė tapo olimpine čempione komandinėje rungtyje su Jungtinių Amerikos Valstijų nacionaline rinktine ir laisvųjų pratimų rungtyje. Raisman taip pat pelnė bronzą balansyro varžybose. 2013 m. realybės šou Dancing with the Stars dalyvė. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė auksą komandinėje rungtyje ir du sidabro medalius daugiakovės ir laisvųjų pratimų varžybose.
FK MRU Vilnius
Istorija
2013 m. studentų ekipa grūmėsi Lietuvos futbolo federacijos (LFF) II lygos Pietų zonos pirmenybėse, kur užėmė 3 vietą.
2014 m. klubas licencijavosi I-os lygos pirmenybėms ir jose sėkmingai dalyvavo. Klubą parėmė mecentatas Tumėnas, tad pakito ir MRU klubo pavadinimas. "MRU-TiuMenas" I-os lygos pirmenybėse užėmė antrąją vietą. Po sezono Tumėnas nustojo remti komandą.
2015 m. nebuvo sėkmingi, I-oje lygoje liko 14 pozicijoje.
2016 m. susijungė su kita Vilniaus komanda "Fakyrais" ir dalyvavo SFL pirmenybėse "Farykai-MRU" pavadinimu.