cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miokardo infarktas
Miokardo infarktu sergančio paciento režimas
Nuo pat pirmosios miokardo infarkto dienos ligonis mokomas taisyklingai kvėpuoti. Jam reikia griežtai laikytis gydytojo paskirto režimo. Aprimus stipriam skausmui ir išnykus širdies ritmo sutrikimams, leidžiama sėdėti, dar po savaitės – vaikščioti. Vėliau, atidžiai įvertinant kardiovaskulinės (širdies ir kraujagyslių) sistemos būklę, palengva didinamas fizinis krūvis, gydoma psichoterapijos priemonėmis. Gydymas ligoninėje trunka vidutiniškai tris savaites.
C. Atlético de Madrid
Madrido „Atlético“ – Ispanijos futbolo klubas iš Madrido, vienas didžiausių Ispanijos klubų.
Miokardo infarktas
Sveikimo procesas ir galimos komplikacijos
Ligoniui sveikstant, maždaug po 6–7 savaičių, žuvusio raumens vietoje susidaro jungiamojo audinio randas. Jei surandėja ne visi skilvelio sienelės sluoksniai, randas širdies veiklą sutrikdo nestipriai. Kartais, kai būna platus, transmuralinis miokardo infarktas bei sergant hipertenzija ar nesilaikant tinkamo režimo, pažeista širdies sienelės vieta labai suplonėja, nebepajėgia reikiamai susitraukinėti, ir dėl to atsiranda 1–8 cm skersmens maišo ar cilindro formos širdies aneurizma, kurį plyšta itin retai, tačiau dėl jos greičiau pasireiškia širdies nepakankamumo požymiai, gali susidaryti trombai bei ištikti tromboembolijos (kai susidaręs trombas nukeliauja į kokio nors organo arteriją ir ją užkemša). Itin pavojingos yra plautinio kamieno bei stambiųjų smegenų arterijų embolijos. Kartais aneurizma šalinama chirurgiškai (aneurizmektomija).
C. Atlético de Madrid
Klubo komanda yra vienuolika kartų laimėjusi La Liga čempionatą bei Ispanijos karališkąją taurę (Copa del Rey). Taip pat komanda 1962 m. laimėjo Europos Taurių laimėtojų taurę, 1974 m. pateko į Europos taurės finalą bei tais pačiais metais laimėjo Tarpžemyninę taurę (tai vienintelis klubas, laimėjęs tarpžemyninę taurę, bet nelaimėjęs UEFA čempionų taurės).
Miokardo infarktas
MI sirgusio paciento reabilitacija bei ilgalaikis stebėjimas
Po stacionarinio gydymo (ligoninėje) ligonis siunčiamas į sanatorinio tipo reabilitacijos centrą arba toliau ambulatoriškai gydomas specialiuose poliklinikos kabinetuose. Reabilitacinis gydymas susideda iš šių pagrindinių elementų:
Gyvenimas po ligos
Persirgus miokardo infarktu reikia liautis rūkyti, riboti alkoholinių gėrimų vartojimą, negalima persivalgyti. Nutukusiam arba aptukusiam žmogui būtina suliesėti, koreguoti dislipidemiją. Patartina nepervargti, nuolat mankštintis, tinkamai vartoti gydytojo paskirtus vaistus.
Gražiškių gimnazija
Vilkaviškio rajono Gražiškių gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilkaviškio raj., Gražiškiuose, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190486624. Filialas - Vilkaviškio rajono Gražiškių vidurinės mokyklos Karalkrėslio skyrius.
Istorija
2010 m. gruodžio 13 d. vidurinė mokykla buvo pertvarkyta į gimnaziją. 2020 m. prie jos prijungta Vištyčio mokykla.
Direktoriai
Nuo 1951 m. mokyklos direktoriais dirbo: J. Graužys, V. Karvankus, A. Ruseckas, J. Rožas, J. Tamošaitis. Nuo 2010 m. - Arūnas Serneckas, nuo 2011 m. - Grita Launikonienė.
Baltika (laikraštis)
Baltika – Rytų prekybai skirtas laikraštis, leistas 1920–1922 m. Klaipėdoje.
Istorija
Išeidavo du kartus per mėnesį. Pavyzdinis numeris (be tikslios datos) išleistas 1920 m. 16 puslapių, o 1921 m. sausio 15 d. išėjo Nr. 1. Leistas keturiomis kalbomis: lietuvių, rusų, vokiečių ir latvių. Leidėja – spaudos bendrovė „Daga“. Išėjo 20 numerių.
Rašyta apie finansinę-ūkinę Lietuvos padėtį, informuota apie miško, žemės ūkio ir kt. žaliavų išteklius, kainas, muito tarifus.
Atsakingieji redaktoriai H. Zvėkys, J. Meikys.
Ažukriaunio apylinkė
Ažukriaunio apylinkė (arba Užukriaunio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Svobiškio apylinkės, dalies Ignotiškio apylinkės ir dalies Kreščionių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Obelių apylinkės.
Toyota Paseo
Toyota Paseo (Japonijoje ir kai kuriuose regionuose pardavinėta Toyota Cynos pavadinimu) - automobilis, pradėtas gaminti 1991 metais. Tai kompaktinės klasės automobilis su dviejų durų kupė. Paseo gamybai buvo naudojama Toyota Tercel modelio bazė.
Dvi Paseo kartos gamintos iki 1999 metų. Vėliau šį modelį pakeitė Toyota Echo. Paseo gamybai panaudota daug dalių, tinkančių kitiems Toyota modeliams, pvz., Starlet, Cynos ir Tercel.
Nernsto lygtis
Nernsto lygtis – elektrochemijos lygtis, kuri susieja pusiausvyrinį redukcijos potencialą su standartiniu elektrodo potencialu, temperatūra, aktyvumu ir reakcijos koeficientu elektrocheminėje ląstelėje. Ji taip pat gali būti naudojama ir norint nustatyti elektrocheminės ląstelės įtampą. Lygtis pavadinta vokiečių fizikinės chemijos mokslininko Walter Nernst garbei, kuris pirmasis ją suformulavo.
Toyota Paseo
Pirmoji karta
Gaminta 1991 - 1996 metais, buvo skirta daugiausia Jungtinių Valstijų rinkai.
Nernsto lygtis
Išraiška
Kambario temperatūroje (25 °C), RT/F gali būti laikoma kaip konstanta ir keičiama į 25.693 mV ląstelėms.
Toyota Paseo
Pirmoji karta
Techniniai duomenys:
Antroji karta
Gaminta 1996 – 1999 metais. Nuo 1997 metų pradėtas gaminti ir su kabrioleto kėbulu. Pardavinėtas Europoje, Kanadoje ir Japonijoje. Techniniai duomenys:
Nernsto lygtis
Išraiška
Nernsto lygtis yra dažnai išreiškiama logaritmu su pagrindu 10:
Nernsto lygtis yra naudojama fiziologijoje rasti elektriniam ląstelės membranos potencialui su atžvilgiu į vieną joną.
Islandijos futbolo varžybos 1961 m.
Islandijos futbolo varžybos 1961 m.
Skaitliukai
right|thumb|100px|Skaitliukai. Skaitliukai, skaitytuvai (romėniškojo abako analogas, ) – senovinis skaičiavimo prietaisas, naudotas Rusijoje nuo XVI a. atliekant paprastus skaičiavimo veiksmus. Šis prietaisas dar kai kur yra naudojamas iki šių dienų, nors daug kur apie 1990 m. juos pakeitė elektriniai skaičiuotuvai.
Skaičiukus sudaro paprastai medinis rėmas su ant virbų suvertais kauliukais. Ant kiekvieno virbų paprastai buvo veriama po 10 kauliukų.
XX a. skaitliukai plačiai buvo naudojami parduotuvėse, paprastiems skaičiavimams atlikti.
Abacus
Vytautas Antanas Dambrava
Vytautas Antanas Dambrava (1920 m. birželio 10 d. Babinavičiuose, Vitebsko sr., Baltarusija – 2016 m. vasario 5 d. JAV) – Lietuvos ir JAV diplomatas, žurnalistas, visuomenės veikėjas, teisės mokslų daktaras. Palaidotas Vilkaviškio senosiose kapinėse.
Biografija
1939 m. baigė Utenos valstybinę gimnaziją. 1941 m. birželio 13 d. jo tėvus, tris mažamečius brolius ir seserį rusai ištrėmė į Sibirą. Likęs be šeimos ir namų įsidarbino Lietuvos sveikatos ministerijos gydymo ir profilaktinių įstaigų valdybos sekretoriumi ir Vilniaus 6-osios infekcinės ligoninės vyr. gydytojo pavaduotoju administracijai. 1942 m. įstojo į Vilniaus muzikos mokyklą, ją baigė 1944 m. Kartu lankė Vilniaus aukštesniąją vaidybos meno studiją. 1943 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1945–1948 m. karo pabėgėlių stovyklos Glasenbache (Austrija) lietuvių ir estų bendruomenių komendantas, kultūros ir švietimo reikalų vedėjas, politinio biuletenio „Dienos žinios“ ir žurnalo „Tėvynėn“, leisto Zalcburge, redaktorius. Įstojo į Insbruko Leopoldo Fransenzo universitetą, 1946 m. teisės mokslų daktaras. 1946–1948 m. studijavo Zalcburgo muzikos akademijoje „Mozarteum“.
1948 m. vasario 9 d. išvyko į JAV. 1949 m. Lietuvių Romos katalikų susivienijimo LRKSA generalinis organizatorius rytinėse JAV valstijose. 1950–1951 m. Čikagos lietuvių dienraščio „Draugas“ korespondentas Jungtinėse Tautose. Tarptautinės laisvųjų žurnalistų federacijos veikėjas, 1952–1953 m. generalinis sekretorius, pirmininkas.
1951 m. gegužės 8 d. priimtas į JAV Valstybės departamento tarnybą, radijo stoties „Amerikos balsas“ lietuviškojo skyriaus darbuotojas, vedė nuolatinę radijo skiltį „Antano Aukštaičio pastabos“, kurioje komentavo įvykius pasaulyje. 1951–1986 m. dirbo ir JAV informacijos agentūroje (USIA). 1955–1960 m. Miunchene „Amerikos balso“ specialiosios įvykių tarnybos Europoje viršininkas, 1960–1965 m. programų Lotynų Amerikai direktorius, 1965–1967 m. JAV Jungtinio viešųjų reikalų departamento Saigone (dab. Ho Ši Minas) radijo programų vedėjas, be to, 1966–1967 m. dėstė Saigono universitete. Nuo 1969 m. liepos 27 d. JAV prezidento paskirtas, Senatui pritariant – nuolatinėje karjeros diplomatinėje tarnyboje. 1967–1980 m. JAV ambasadų Pietų Amerikoje viešųjų ryšių direktorius (La Pasas, Monterėjus, Buenos Airės, San Salvadoras, Tegusigalpa), generalinis konsulas (Monterėjus), patarėjas (Buenos Airės, Karakasas), 1974–1977 m. Karakase USIA krašto direktorius. 1983–1992 m. Karakase tarptautinės politikos apžvalgininkas dienraštyje „El Universal“.
1980–1985 m. Venesuelos lietuvių bendruomenės pirmininkas, nuo 1985 m. garbės pirmininkas. 1986–1990 m. Lietuvos diplomatijos šefo asmeninis atstovas ir Lietuvos garbės generalinis konsulas Pietų Amerikoje. Nuo 1986 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys. 1988–1990 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės vicepirmininkas.
1992–1999 m. Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Venesuelai, 1995–1999 m. Kolumbijai, 1996–1999 m. – Argentinai, nuo 1996 – Brazilijai, 1997–1999 m. – Urugvajui. 1993–1999 m. specialiųjų misijų ambasadorius Lotynų Amerikai ir Karibų jūros regionui. 1999–2004 m. Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ministras Ispanijai, nuo 2001 m. – taip pat Marokui ir Andorai. 2004 m. Prezidento atstovas specialiems pavedimams.
Fortas
thumb|right|Balaguier fortas Prancūzijoje
Fortas ( 'stiprus, tvirtas') – žiedinės gynybos ilgalaikis įtvirtinimas, paprastai tvirtovės įtvirtinimų dalis. XVII–XVIII a. fortais vadino atskirus įtvirtinimus, gynusius tiltus, kelius, uostų vartus, perėjas ir pan.
XVIII a. fortai buvo atskiri uždari įtvirtinimai prieš tvirtovės perimetrą, vėliau – integralus fortinės tvirtovės ar lauko įtvirtinimų elementas.
Atviri fortai būdavo gana įvairios formos, užimdavo 4-5 ha plotą, buvo pritaikyti žiedinei gynybai. Perimetrą gindavo 1-2 grunto pylimai, pridengti grioviais ir kitomis kliūtimis. Už pylimų būdavo statomi artilerijos pabūklai (20-50). Vidinėse viršutinėse pylimų dalyse būdavo įrengiamos šaulių pozicijos. Fortą įgulą sudarydavo ne tik artileristai, bet ir 2-4 pėstininkų kuopos.
Uždari fortai būdavo statomi iš akmens, plytų, betono, šarvinių konstrukcijų. XVIII a. fortai buvo daugiaaukščiai bokštai, ginkluoti patrankomis.
XIX a. imta statyti bastioninius fortus. Prancūziški bastioniniai fortai turėdavo 4-5 bastionus su 40-50 patrankų Vėliau pasirodė kaponieriniai fortai. Pvz., vokiškas kaponierinis fortas turėdavo 20-30 patrankų, 2 flanginius kaponierius, vieną centrinį kaponierių.
Po pirmojo pasaulinio karo imti naudoti nauji įtvirtinimų tipai (atraminiai punktai ir kt.), pritaikyti naujoms ginklų rūšims, todėl atskiri fortai pasidarė nebeefektyvūs, jie buvo naudojami tik kaip įtvirtinų rajonų elementai.
Sausgalviai (Kretinga)
Sausgalviai – buvęs kaimas rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Kūlupėnų geležinkelio stoties, Kūlupėnų kaimo vakarinėje dalyje, prie kelio.
Etimologija
Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Sausgalvis daugiskaitos formos. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas, ,.
Istorija
Sausgalviais vadinama vakarinė Kūlupėnų kaimo dalis, esanti šalia Kūlupėnų miško prie kelio į Darbėnus. Čia buvusiame Kūlupėnų miške XVIII a. susiformavo vienkieminis Sausgalvių užusienis. Jame 1821, 1843, 1846 ir 1866 m. buvo po 3 sodybas. Vienoje jų gyveno Adomas Viskontas su žmona Marijona Valančiūte – vyriausiąja vyskupo Motiejaus Valančiaus seserimi. Dvasiniais kaimo reikalais rūpinosi Salantų parapijos Kalnalio Šv. Lauryno bažnyčios kunigai.
Kaimas žymimas XIX a. – XX a. pradžios Rusijos ir Vokietijos imperijos kariniuose topografiniuose žemėlapiuose, priklausė Salantų valsčiui. Po Pirmojo pasaulinio karo priskirtas prie Kūlupėnų kaimo.
US Milanese
Milano „Milanese“ – buvęs Italijos futbolo klubas iš Milano. Prijungtas prie Internazionale Milano komandos.
Automagistralė M12 (Ukraina)
Automagistralė M12 –  tarptautinis Ukrainos greitkelis, prasidedantis Stryjuje (Lvovo sritis) ir besibaigiantis  Znamenkoje (Kirovohrado sritis).
Prasideda Stryjuje, kerta Žydačive, Chodorivą (visi Lvovo srityje), Rohatyną (Ivano Frankivsko srityje), Ternopilį, Pidvoločyską (Ternopilio sritis), Chmelnyckį, Letyčivą (Chmelnyckio sritis), Vinycią, Nemyrivą, Hajsyną (visi Vinycios srityje), Umanę (Čerkasų sritis), Novoarchanhelską, Kropivnyckį bei pasibaigia Znamenkos mieste (visi Kirovohrado srityje).
Greitkelis sutampa su europiniu keliu  (Brestas-Machačkala).
Bendras ilgis - 746,7 km, su privažiavimais - 756,1.
Stačiūnų koplyčia
Stačiūnų koplyčia – katalikų koplyčia, stovinti Stačiūnų kaimo kapinėse, Lygumų seniūnijoje, Pakruojo rajone, šalia kelio, kairiajame Obelės krante. Koplyčia uždaryta, supama gausių palaidojimų, tarnauja sandėliu veikiančių kapinių reikmėms.
Statinys liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, užsibaigia trisieniu – apside. Priekiniu fasadu orientuotas į šiaurės vakarus – priekyje stovinčią Stačiūnų Šv. Lauryno bažnyčią. Senoji kapinių dalis aptverta akmenų mūro tvora.
Istorija
Dabartinė medinė bažnyčia stovi nuo 1811 m. Stačiūnų parapija tapo savarankiška nuo Lygumų parapijos 1911 m. Apie kapinių koplyčios pastatymo metus nežinoma. Dar nuo sovietmečio joje nebuvo atliekamos bažnytinės apeigos.
Juris Doctor
Juris Doctor (sntr. J.D., lot. – teisės daktaras; kai kur – Doctor of Jurisprudence, D. Jur.) – profesinis daktaro laipsnis teisės srityje, žemiausias teisininko kvalifikacinis laipsnis JAV. Daugelyje Europos šalių prilyginamas teisės bakalaurui arba, kartais, magistrui. Teisės vartoti titulatūrą "dr. " prieš pavardę nesuteikia. JD yra trejų metų profesinė programa. Bakalaurinis darbas arba disertacija nėra ginama. Gavus JD diplomą, asmuo gauna teisę stoti į teisės magistrantūrą (Marter of Laws, LLM). Po magistrantūros, JAV studentas gali stoti į Teisės mokslų daktarto programą (Doctor of Juridical Science, DJS), kuri suteikia teisę vadintis daktaru ir atitinką europietiškus teisės daktaro variantus.
JD laipsnis taip pat žinomas valstybėse kaip Kanada, Hong Kongas, Australija ir Japonija. JD programa yra skirta asmenims, kurie jau turi bakalauro laipsnį iš neteisinės disciplinos. Tuo atveju, jeigu asmuo jau gavo teisės bakalaurą, jis gali stoti į aukštesnę pakopą – į teisės magistrantūrą. Norint studijuoti būtina turėti JAV suteiktą bakalauro laipsnį su 3. 0 arba „B“ įvertinimu bei būti baigus Law School Admissions Test (LSAT) daugiau nei 70 %.
Visose 55 srityse JAV yra laikoma, kad J.D. absolventas yra pakankamai kvalifikuotas praktikuoti teisę, išlaikęs Bar Exam.
Viščiova
Viščiova – upė Raseinių ir Jurbarko rajonuose, dešinysis Šaltuonos intakas. Ištakos – šiauriau Giegių kaimo. Teka pietvakarių kryptimi, yra dvi užtvankos. Įteka į Šaltuoną 21 km nuo jos žiočių, ryčiau Steponavos kaimo.
Upėvardis galimai kilęs nuo paukščio pavadinimo višta.
Leonardas Dambriūnas
Leonardas Dambriūnas (iki 1945 m. Dambrauskas, 1906 m. vasario 5 d. Žižmiai, Pagirių valsčius – 1976 m. lapkričio 24 d. Vašingtonas) – Lietuvos kalbininkas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, 1941–1944 m. jame dėstė. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1945–1949 m. mokytojavo lietuvių pabėgėlių gimnazijoje Miunchene. 1949 m. persikėlė į JAV, 1950–1953 m. dėstė Lituanistikos institute, vasaromis – Fordhamo universitete. Parengė lietuvių kalbos vadovėlių nelietuvių mokykloms (1937–1939 m.)
Amortizatorius
thumb|right|160px| Pneumatinis amortizatorius. Amortizatorius – įtaisas mašinoje ar statinyje smūgio poveikiui mažinti. Amortizatoriaus konstrukcija paremta kietųjų kūnų ir dujų tamprumu arba skysčių klampumu. Kai smūgis deformuoja gumą, plieninę spyruoklę, susuka strypą, jo poveikis sumažėja. Amortizatorius būna: Taip pat skirstomi į nuolatinis ar vienkartinis, vienos ar kelių krypčių; žengiamojo ar sukamojo judesio. Transporto mašinose amortizatorius (lingė, torsionas) dažnai naudojamas kartu su slopintuvu; šiuo atveju amortizatoriumi paprastai vadinami abu šie įtaisai arba vien tik slopintuvas. Amortizatorius sumažina smūginę apkrovą veikiančiose mašinose, pvz., automobiliuose, patrankose, skraidymo aparatuose.
Lapiškės
Lapiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Magučių.
KISS diskografija
Amerikiečių roko grupės KISS diskografija.
Singlai
Kiss
Balstogės istorija
thumb|right|220px|Jotvingių-Prūsų gyvenamos žemės V–VII a. thumb|220px|right|Jotvingių gyvenamos žemės XI a. thumb|right|220px|Lietuvos Didžioji kunigaikštystė XIII-1569 m. thumb|right|220px|Palenkės vaivadija 1569-1795 m. thumb|right|220px|Balstogės sritis 1807-1842 m. thumb|right|220px|Balstogės vaivadija 1919-1939 m. thumb|right|220px|Baltarusijos TSR, Balstogės sritis 1939-1941 m. thumb|right|220px|Balstogės sritis Trečiajame Reiche, 1941-1945 m.
Rokas (pavardė)
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Rokienė (ištekėjusi moteris) ir Rokaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Balstogės istorija
Iki XV amžiaus
Archeologiniai kasinėjimai atskleidė, kad šioje vietovėje žmonės gyveno jau akmens amžiuje. Senoviniai kapai rasti Piečurkų, Dojlidų ir kitose miesto dalyse. Geležies amžiaus pradžioje čia gyveno prūsų, jotvingių gentys ir Vielbarko kultūros žmonės. Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII–XIV a. visas šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė.
XV amžius
1426 m. Vytautas Didysis suteikė šias žemes Motiejui iš Tikocino. Vietovė istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą minima 1437 m., kai žemes aplink Bialos upę (gyventojų vadintą „Białka“) Lietuvos didysis kunigaikštis Kazimieras atidavė Žemaitijos bajorui Raczko Tabutowicz.
XVII-XVIII amžius
1617 m. sudegė medinė bažnyčia ir prasidėjo naujos mūrinės bažnyčios statybos. 1626 m. pastatyta Balstogės Marijos Dangun Žengimo arkikatedra bazilika ir įkurta parapija. 1637 m. po Kristupo Viesiolovskio mirties gyvenvietė atiteko valstybei. 1658 m. į miestą atsikraustė pirmieji žydai. 1660 m. balandžio 4 d. už nuopelnus kare gyvenvietė padovanota etmonui Stefanui Čarneckiui. Jo žemes paveldėjo duktė Katarzyna Aleksandra, Jano Klemenso Branickio (jo bendravardis etmonas Janas Klemensas Branickis buvo jo anūkas) žmona. 1692 m. Balstogė pirmą kartą paminėta rašytiniuose šaltiniuose kaip miestas. Miestas tvarkėsi pagal Magdeburgo teisę, miesto herbas buvo elnias plačiais ragais. Tuo metu Blastogė vis dar labiau priminė kaimą. Reikalai sparčiai ėmė keistis, kai Balstogė atiteko Janui Klemensui Branickiui. Jis buvo Karūnos didysis etmonas, Krokuvos kaštelionas, su Stanislovu Augustu Poniatovskiu konkuravo karaliaus rinkimuose. Kartu su savo žmona Izabela Poniatovska jie pastatė rūmus ir apsupo juos parku. Jie pastatė miesto rotušę, paštą, teatrą, 24 lovų ligoninę. Jų laikais Balstogėje atsirado Karinė inžinerijos ir statybos mokykla, Akušerijos mokykla, parapijinė mokykla. Po etmono mirties mieste atsirado dar vienas charakteringas statinys - Masonų ložė. Jos statybos iniciatorius buvo antrasis Izabelos vyras Andžejus Mokronovskis, vienas iš laisvųjų masonų judėjimo pradininkų Lenkijoje.
1771 m. spalio 9 d. mirė Janas Klemensas Branickis. 1784 m. mieste lankėsi karalius Stanislovas Augustas Poniatovskis. 1789 m. prasiautė raupų epidemija, mirė 22 vaikai. 1794 m. birželį įvyko 1794 m. sukilimas.
1795 m. po III padalijimo miestas atiteko Rytų Prūsijai ir tapo Naujosios Rytų Prūsijos sostine. 1796 m. sausio 26 d. miestą oficialiai perėmė Prūsijos valdžia. Miesto plėtra ji nelabai rūpinosi. Nors gyventojų skaičius sparčiai augo, tačiau pagal išlikusius inventorius gyvenamojo ploto nedaugėjo. Tais pačiais metais įkurta evangelikų parapija. 1798 m. pradėtas leisti pirmasis periodinis leidinys vokiečių ir lenkų kalbomis. 1799 m. sukurtas miesto detalusis planas.
XIX amžius
1802 m. kovo 1 d. mieste įsigaliojo Prūsijos įstatymai. 1802 m. balandžio 2 d. Izabela Poniatovska pardavė visą savo turtą Prūsijos valdžiai už 270 000 talerių. 1802 m. rugsėjo 29 d. atidaryta vidurinio lavinimo mokykla. 1806 m. oficialiai atidaryta masonų ložė zum golden Ring.
1807 m. liepos 7 d. po Tilžės taikos miestas atiteko Rusijos imperijai. 1808 m. vasario 14 d. mirė Izabela Poniatovska. Iš reprezentacinės rezidencijos Balstogė virto eiliniu provincijos miestu.
1812 m. liepos 3 d. į miestą įžengė Napoleono kariuomenė. 1812 m. liepos 13 d. miestiečiai paskelbė deklaraciją pritariančią Abiejų Tautų respublikos atkūrimui. 1812 m. rugpjūčio 4 d. į miestą įžengė Rusijos kariuomenė. 1812 m. rugpjūčio 8 d. caras Aleksandras I (Rusija) suteikė miestui naują herbą. 1830 m. gruodžio 13 d. dėl 1831 m. sukilimo mieste paskelbta karo padėtis. Rusijos karinių pajėgų, malšinusių sukilimą, vadas maršalas Hans Karl von Diebitsch (arba Ivanas Dybičius) Balstogėje įkurdino savo štabą.
1842 m. panaikinta Balstogės sritis ir miestas įtrauktas į Gardino gubernijos sudėtį. 1859 m. gruodžio 15 d. mieste gimė Liudvikas Zamenhofas, Esperanto kalbos kūrėjas. 1860 m. birželio 13 d. paskelbta manifestacija prieš vykdomą rusifikaciją ir priespaudą. 1861 m. birželio 9 d. į miestą atvyko Baltųjų sukilėlių vadas Andžejus Arturas Zamojskis. 1862 m. atidarytas per miestą einantis Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis. 1863 m. balandžio 24 d. įvyko susirėmimai tarp 1863 m. sukilėlių ir Rusijos kariuomenės. 1877 m. prie miesto prijungta geležinkelio stotis ir keli aplinkiniai kaimai. 1886 m. atidaryta geležinkelio linija Balstogė-Valkaviskas-Baranovičiai. 1891 m. nutiesta pirma telefono linija. 1895 m. atidarytos trys arklių tramvajaus linijos. Pagal 1897 m. surašymą mieste gyveno 66 000 gyventojų, iš kurių 41 900 buvo žydai, sudarę 63 % miesto gyventojų. 1898 m. įkurta gaisrinė. 1898 m. pastatyta nauja cerkvė.
XX amžius
1900–1905 m. perstatyta Balstogės Marijos Dangun Žengimo arkikatedra bazilika. 1905 m. sausio 30 d. įvyko darbininkų streikas, kuriame dalyvavo 80 % miesto darbininkų. 1906 m. birželio 14-16 d. įvyko žydų pogromas. 1909–1912 m. pastatyta Balstogės Šv. Vojcecho bažnyčia. 1909–1913 m. pastatyta Balstogės Didžioji sinagoga. 1910 m. lapkričio 1 d. atidaryta elektrinė, kurioje buvo du garo varikliai 600 arklio galių su generatoriais 329 kW. 1913 m. liepos 1 d. atidarytas „Ritz“ viešbutis. 1915 m. balandžio 20 d. miestą bombardavo vokiečių lėktuvai, žuvo 13, sužeisti 34 žmonės. Rugpjūčio 9 d. rusai susprogdino geležinkelio viaduką. Rugpjūčio 13 d. į miestą įžengė vokiečiai. 1916 m. pradėjo formuotis lenkų karinės organizacijos. 1917 m. balandžio 14 d. mirė Liudvikas Zamenhofas. 1919 m. vasario 14 d. lenkai sukilo prieš rusus ir po penkių dienų, vasario 19 d., perėmė miestą savo valdžion. Tų pačių metų gegužės 10 d. prie miesto prijungti šie kaimai: Antoniuk, Białostoczek, Dojlidy, Dziesięciny, Marczuk, Ogrodniczki, Pieczurki, Skorupy, Starosielce, Słobodę, Wygodę, Wysoki Stoczek i Zacisze. 1919 m. rugpjūčio 2 d. įkurta Balstogės vaivadija. 1919 m. rugsėjį įvyko pirmieji rinkimai į miesto savivaldybę. 1920 m. liepos 28 d. miestą užėmė bolševikai. 1920 m. rugpjūčio 22 d. – įvyko Balstogės mūšis, po kurio lenkai vėl užėmė miestą. 1927 m. prasidėjo Balstogės Šv. Roko bažnyčios statybos.
1939 m. rugsėjo 11 d. miestą bombardavo vokiečių aviacija. 1939 m. rugsėjo 15 d. į miestą įžengė vokiečių kariuomenė. Rugsėjo 22 d. vokiečiai miestą perdavė sovietams. 1939 m. lapkričio 29 d. miestas tapo Baltarusijos TSR dalimi. 1940 m. rusai pradėjo griauti miesto rotušę ir statyti paminklą Josifui Stalinui. Balandžio 13 d. į Kazachstaną ištremta apie 3 000 miesto gyventojų. Birželį ištremta dar apie 5 000 žmonių. 1941 m. birželio 22 d. vokiečių aviacija bombardavo miestą. Birželio 27 d. vokiečiai užėmė miestą, tą dieną buvo nužudyta apie 2 000 žydų. 1941 m. liepos 22 d. įkurta Balstogės sritis. 1941 m. liepos 26 d. įkurtas Balstogės getas. 1943 m. rugpjūčio 16 d. įvyko Balstogės geto sukilimas. 1944 m. liepos 27 d. Raudonoji armija įžengė į miesto centrą. 1944 m. liepos 29 d. vokiečiai pasitraukė iš miesto. 1944 m. rugpjūčio 7 d. NKVD ėmė suiminėti Armijos Krajovos dalyvius. 1945 m. gegužės 8 d. įkurta Balstogės kunigų seminarija. 1946 m. rugpjūčio 18 d. pašventinta Šv. Roko bažnyčia. 1949 m. gruodžio 1 d. atidaryta inžinerijos mokykla. 1950 m. vasario 3 d. atidaryta Balstogės medicinos akademija. 1951 m. pradėtas leisti laikraštis „Gazeta Białostocka“. 1952 m. atidarytas kino teatras „Pokój“. Tų pačių metų spalio 1 d. įkurtas Balstogės radijas. 1953 m. prie miesto prijungti šie kaimai: Bacieczek, Bacieczek Kolonii, Korycina, Klepacz, Krupnik, Fast, Zawad, Ignatek, Dojlid, Zaścianek oraz miasta Starosielce. 1958 m. atstatyta Balstogės rotušė. 1991 m. birželio 5 d. mieste lankėsi popiežius Jonas Paulius II. 1992 m. kovo 25 d. įkurta Balstogės metropolija.
HMS Cobra
HMS Cobra – D. Britanijos Karališkojo laivyno eskadrinis minininkas, varomas garo turbinos. Į vandenį nuleistas 1899 m., nuskendęs 1901 m.
Laivą pastatė mašinų gamybos kompanija Armstrong Whitworth, į vandenį jis buvo nuleistas 1899 m. birželio 28 d. Karališkasis laivynas minininką nupirko 1900 m. gegužės 8 d. už 70 000 svarų sterlingų.
1901 m. rugsėjo 19 d. eskadrinis minininkas perlūžo ir nuskendo ties Kromerio (Cromer) miestu (Norfolko grafystė, Anglija). Laivas lūžo apie 45 m nuo laivo priekio, tarp dviejų garo katilų. 12 žmonių, įskaitant vyriausiąjį mechaniką, išsigelbėjo. Kiti 44 jūrininkai ir 23 civiliai darbuotojai nuskendo.
„Kobra“ žuvo praėjus 6 savaitėms po laivo HMS Viper ( 'angis') žuvimo. Dar anksčiau, 1890 m. nuskendo HMS Serpent ( 'gyvatė'). Po šių įvykių D. Britanijos kariniame laivyne nustota karo laivus vadinti gyvačių pavadinimais.
Rusijos Federacijos energetikos ministerija
Rusijos Federacijos energetikos ministerija (Минэнерго России) – Rusijos federalinė ministerija, atsakinga už energetikos politiką. Įkurta 2008 m. gegužės 12 d. RF Prezidento įsaku (Nr. 724).
Algirdas Valiulis
Algirdas Valiulis (g. 1931 m. spalio 1 d. Šiauliuose) – teisininkas, buvęs Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) teisėjas, vicepirmininkas.
Biografija
1956–1957 m. Lietuvos SSR teisingumo ministerijos Teismų skyriaus revizorius. 1957 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1957–1960 m. Vilniaus miesto Tarybų rajono teismo teisėjas, 1960–1962 m. Vilniaus miesto Spalio rajono teismo teisėjas. 1962–1990 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiojo Teismo teisėjas, 1990–1997 m. sausio 21 d. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo pirmininko pavaduotojas-civilinių bylų kolegijos pirmininkas.
Vedęs. Žmona Danutė (g. 1936 m.), duktė Ramunė (g. 1962 m.).
1985 m. Kandidatų turnyras
'''1985 m. Kandidatų turnyras''' – aukščiausio lygio 1985 m. tarptautinis šachmatų turnyras plius atkrentamieji mačai, kurie išaiškino šachmatininką, kuris 1987 m. žaidė mačą dėl šachmatų pasaulio čempiono vardo su Gariu Kasparovu. Vyko 1985 m. spalio 12–lapkričio 3 d. Monpeljė. Turnyrą laimėjo: A. Jusupovas, R. Vaganianas, A. Sokolovas. Keturi geriausiai turnyre pasirodę šachmatininkai dėl pirmosios vietos žaidė papildomus atkrentamuosius mačus. Į finalinį mačą buvo įjungtas pasaulio čempionato revanšo mačą pralaimėjęs Anatolijus Karpovas. Jis laimėjo mačą prieš. A. Sokolovą ir įgijo teisę žaisti mačą dėl pasaulio čempiono vardo su G. Kasparovu.
Dalyvių atranka
Į turnyrą pateko po 4 geriausiai pasirodžiusius žaidėjus iš trijų tarpzoninių turnyrų: Tunise, Takske ir Bilyje. V. Korčnojus, Z. Riblis ir V. Smyslovas buvo įjungti pagal 1983/84 m. Kandidatų mačų rezultatus. B. Spaskį pakvietė turnyro šeimininkė – Prancūzijos šachmatų federacija.
Turnyro eiga
Po 9 ratų pirmavo A. Jusupovas ir M. Talis – po 6 taškus. Pusę taško mažiau turėjo A. Sokolovas ir J. Timanas. Po 5 taškus buvo surinkę A. Beliavskis ir L. Portišas. Per paskutinius 6 ratus daugiausiai taškų – penkis surinko R. Vaganianas, kuris, kartu su A. Jusupovu ir A. Sokolovu, surinko po 9 taškus ir pasidalijo 1-3 vietas. Surinkę po 8½ taško, 4-5 vietas pasidalijo J. Timanas ir M. Talis. Dėl 4-tos vietos jie 1985 m. gruodžio 2 - 8 d tarpusavyje žaidė 6-ių partijų mačą, kuris pasibaigė lygiosiomis – 3:3 (+1-1=4). Dėl to, kad J. Timanas tarpzoniniame turnyre buvo pasiekęs daugiau pergalių, jam atiteko 4-oji vieta. Jis, kartu su 1-3 vietas turnyre užėmusiais šachmatininkais, pateko į 1986 m. atkrentamuosius mačus.
Turnyro lentelė
Pasaulio šachmatų čempionato Kandidatų turnyras, Monpeljė. 1985 m. spalio 12–lapkričio 3 d. Turnyro kategorija XIV. Elo reitingas – 2592.
Monpelje turnyro partijos
Mačai
Keturi turnyre geriausiai pasirodę žaidėjai: A. Jusupovas, R. Vaganianas, A. Sokolovas, J. Timanas. 1986 m. tarpusavyje žaidė atkrentamuosius mačus, kurių nugalėtojas A. Sokolovas Linarese žaidė kandidatų finalinį mačą   su 1986 m.pasaulio čempionato revanšo mačą pralaimėjusiu A. Karpovu dėl teisės 1987 m. žaisti pasaulio čempionato mačą su G. Kasparovu.
A. Karpovas laimėjo finalinį mačą: 7,5:3,5 ir įgijo teisę žaisti pasaulio čempionato mačą su pasaulio čempionu G. Kasparovu.
Ketvirtfinaliai
Pirmasis ketvirtfinalio mačas dėl pirmosios vietos tarp 1–4 vietą užėmusių 1985 m. Kandidatų turnyro dalyvių. Minskas. 1986 m. sausio 16 - vasario 3 d.
Antrasis ketvirtfinalio mačas dėl pirmosios vietos tarp 1–4 vietą užėmusių 1985 m. Kandidatų turnyro dalyvių. Tilburgas. 1986 m. sausio 31–vasario 27 d.
Pusfinalis
Pusfinalio mačas dėl pirmosios vietos tarp 1–4 Kandidatų turnyro dalyvių. Ryga. 1986 m. rugsėjo 1–spalio 3 d.
Mačas A. Jusupovui susiklostė nesėkmingai: pirmavęs nuo 1-os iki 12-os partijos, artėjant mačo pabaigai, jis pralaimėjo tris partijas iš eilės. A. Sokolovas 13-oje partijoje, persvėręs mačo rezultatą savo naudai, 14-ąją partiją sužaidė lygiosiomis ir laimėjęs mačą pateko į finalą.
Finalas
Finalinis mačas vyko Linarese 1987 m. vasario 24 – kovo 26 d. Jis turėjo atrinkti  kandidatą 1987 m. mačui su  G. Kasparovu.
Prieš varžybas buvo galvojama, kad gali būti įtempta kova, bet taip neatsitiko: Karpovas laimėjo 3 iš 5 baltaisiais žaistų partijų, o juodosiomis figūromis žaidė atsargiai: tad laimėjo mačą dideliu skirtumu: 7,5:3,5.
Jonavos II tvenkinys
Jonavos II tvenkinys arba Lakštingalų tvenkinys – tvenkinys plytintis Jonavoje, miesto centrinėje dalyje. Įrengtas patvenkus Varnaką (Neries dešinysis intakas) 1,9 km nuo jos žiočių. Priklauso Neries mažųjų intakų (įskaitant Nerį) baseinui. Jonavos II tvenkinio kodas – 12050392, plotas – 2,3 ha. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus - 0,36 km, plotis - iki 0,1 km. Altitudė 56 m. Krantai aukštoki. Pasroviui už 70 m telkšo Jonavos I tvenkinys, priešsroviui - iškart Jonavos III tvenkinys. Vakarinis krantas apaugęs medžiais. Tvenkinį pietuose riboja Žemaitės g., šiaurėje – Smėlio g., rytuose – gyvenamasis Lakštingalų daugiabučių rajonas. Vakarinėje dalyje įteka Juodmena.
2006–2008 m. II tvenkinys buvo valomas ir tvarkomas pagal Jonavos rajono savivaldybės projektą „Varnakos upelio baseino dalies, esančios Jonavos mieste, išvalymas ir sutvarkymas“.
Vaiguvos šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
'''Vaiguvos šv. Jono Krikštytojo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Vaiguvoje, prie kelio. Liaudies architektūros formų, architektūros paminklas. Kelmės dekanato bažnyčia.
Parapijoje stovi Pijaus Stulginskio koplyčia, kapinių koplyčia.
Istorija
1531 m. minima Kražių altarija Vaiguvoje, 1599 m. – Vaiguvos altarista. 1719 m. pastatyta bažnyčia. 1776 m. įkurta parapija.
1803–1804 m. pastatyta nauja, dvibokštė šv. Jono Krikštytojo titulo bažnyčia su varpine ant stulpų. Jos statybą parėmė Žemaičių vyskupas Steponas Jonas Giedraitis. Iki šių dienų išliko liaudies meistro M. Butvilos statyta originali varpinė. 1804 m. įsteigta parapinė mokykla.
Kunigo K. Žemavičiaus rūpesčiu bažnyčia 1877–1881 m. perstatyta.
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su bokšteliu. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė ir koplytstulpis. Šventoriaus vartai – trijų arkų, su ažūrinėmis sienelėmis tarp stulpų.
Boleslovas Juškevičius
Boleslovas (Balys) Juškevičius (1920 m. gruodžio 3 d. Nedzingėje, Alytaus apskritis – 2013 m. gegužės 28 d. Klaipėdoje) – Lietuvos teatro ir kino aktorius, teatrologas.
Biografija
Baigęs pradžios mokyklą, mokėsi Kaune, Vilijampolės amatų mokykloje. 1939 m. gavo darbą Aleksoto stiklo fabrike, kuriame dirbo paprastu darbininku, vakarais mokėsi suaugusiųjų gimnazijoje. 1942–1943 m. lankė Vilniaus miesto teatro studiją (vadovas Romualdas Juknevičius), studijavo Vilniaus universitete. Uždarius universitetą ir dramos studiją, grįžo į gimtinę. 1944 m. baigė Merkinės gimnaziją. 1944–1945 m. dirbo Alytaus švietimo skyriuje mokytoju.
Sukūrė daugiausia komiškų vaidmenų, pastatė operų, dramos spektaklių, sukūrė vaidmenų kine. 1999 m. parašė ir išleido atsiminimų knygą „Teatro šviesose ir šešėliuose“.
Purviniškė
Purviniškė – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Sasnavos. Kaimas įsikūręs vietoje, kur susikerta krašto keliai ir.
Aucė (upė)
Aucė  – upė Latvijoje; kairysis Švėtės intakas. Ilgis: 86 km. Išteka iš Lielaucės ežero. Netoli Jelgavos įteka Švėtėn.
Didžiausi intakai: Guovainis, Rygava (kairieji).
Teka pro Bėnę.
Islandijos futbolo varžybos 1962 m.
Islandijos futbolo varžybos 1962 m.
Pelis
Upė pavadinta Hadsono įlankos kompanijos gubernatoriaus John Henry Pelly garbei.
Chodka Jurgaitis
Chodka Jurgaitis – rusėnų kilmės LDK didikas, valstybės veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Gardino žemės bajorų, nuo Gorodoko. Pirmąkart minimas 1422 m. Melno takos sutartyje. Vėliau – 1431 m. balandžio mėn. pasiuntinybės pas Lenkijos karalių sudėtyje ir 1431 m. birželio 19 d. Skirsnemunės sutartyje su Vokiečių Ordinu. Gyveno dar Kazimiero Jogailaičio laikų pradžioje.
Apie tėvus ir žmoną patikimų duomenų nėra. Sūnus - Jonas Chodkevičius.
Valstybė tarnyba
1422/1423 m. – Polocko vietininkas. Be minėtos 1431 m. pasiuntinybės, 1432 m. sausio mėn. buvo įtrauktas į delegaciją, turėjusią derėtis su lenkų astovais. Įtakingas Švitrigailos laikų didikas, aukštą padėtį išsaugojęs Žygimanto Kęstutaičio laikais bei Kazimiero valdymo pradžioje.
Pranas Žižmaras
thumb|230px|Paminklinė lenta P. Žižmarui Vilniuje, Turgelių g. 8 Pranas Žižmaras (1907 m. Sankt Peterburge – 1941 m. Komijos lageryje, kiti šaltiniai nurodo 1944 m. spalio 27 d.) – skautas, sportininkas, politikas, lietuvybės puoselėtojas Vilniaus krašte.
Biografija
Gimė 1907 m. gausioje lietuvių šeimoje. Po Pirmojo pasaulinio karo grįžo gyventi į Vilnių. Mokėsi Vytauto Didžiojo gimnazijoje, kurią baigė 1929 m. Vėliau studijavo Vilniaus universitete, 1932 m. baigęs Varšuvos centrinį fizinio auklėjimo institutą, dirbo Vytauto Didžiojo gimnazijos kūno kultūros mokytoju. 1939 m. Vilnių grąžinus Lietuvai, P. Žižmaras buvo paskirtas Vilniaus Sporto apygardos pirmininku. 1940 m. spalį P. Žižmarą suėmė NKVD. Ypatingasis pasitarimas 1941 m. kovo 8 d. jį nuteisė aštuoneriems metams lagerių. 1944 m. spalio 27 d. P. Žižmaras mirė Komijos lageryje.
Visuomeninė veikla
1926 m. Vilniuje atkūrė „Gedimino“ skautų draugovę, kuriai vadovavo iki 1935 m. 1928 m. vasario 16 d. Gedimino pilies bokšte išskleidė lietuvišką trispalvę. 1938 m. Kaune liepos mėnesį vykusioje Pirmojoje tautinėje olimpiadoje vadovavo Vilniaus sportininkų delegacijai. 1938 m. kovo mėnesį Vilniuje vyko antilietuviški mitingai, kurių metu pasisakė ir aršus lietuvybės priešininkas lenkų karininkas Jerzy Chom-Chomskis. Jį, gindamas Lietuvos garbę, į dvikovą iškvietė P. Žižmaras. Dvikovą kardais laimėjo P. Žižmaras.
Lapiškiai (Kelmė)
Lapiškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Užvenčio.
Steponas Žiupsnys
thumb|180px|Steponas Žiupsnys. Iš [[Aušra (muziejus)|Aušros muziejaus fondų. Retušuota]] Steponas Žiupsnys (1870 m. spalio 30 d. Gudžiūnuose – 1905 m. balandžio 9 d. Šiauliuose) – knygnešys, visuomenės veikėjas, revoliucinio judėjimo dalyvis.
Biografija
Mokėsi Šiaulių gimnazijoje. 1893 m. už revoliucinę veiklą ištremtas į Saratovą. Grįžęs 1899–1900 m. už socialdemokratinę veiklą ištremtas į Liepoją, ten dalyvavo lietuvių tautiniame judėjime.
Kuršas tuo metu buvo ne Šiaurės Vakarų kraštas, kaip Lietuva, skyrėsi ir administracinė tvarka, ir politika, todėl lietuviai galėjo veikti laisviau. Per Liepoją ėjo svarbus draudžiamos spaudos tranzito kelias. Vienas jo organizatorių buvo St. Žiupsnys. Bet, kai iš Marijampolės buvo perkeltas žandarų viršininkas rotmistras Andrejus Vonsiackis, prasidėjo lietuvių persekiojimas, suėmimai ir trėmimai. Buvo suimti Liudas Vaineikis, Jonas Ambrozaitis, Tomas Stonis. Suimtas, tardomas ir St. Žiupsnys. Tik Jonas Biliūnas sugebėjo pabėgti.
Vėliau Gubernijoje dirbo Vladimiro Zubovo įmonės buhalteriu. Padėjo Jonui Jablonskiui rinkti tautosaką, kai šis Šiauliuose dirbo gimnazijos mokytoju. Draugijos „Atžala“ narys, slapyvardis Sauja S-ja.
Nušautas žandarų. Šiaulių kapinėse visuomenės, daugiausia Gubernijos darbininkų lėšomis pastatytas paminklas su Juozo Griniaus sueiliuotu užrašu:
Las Koloradasas
Verčiamasi žemės ūkiu, gyvulininkyste. Miestelio apylinkėse gyvena mapučių bendruomenės. Kraštas labai skurdus, apie pusė Las Koloradaso vaikų yra neraštingi. Nėra kanalizacijos, gatvės neasfaltuotos.
Netoliese yra turistinis objektas – Garganta del Diablo („Velnio gerklės“) kanjonas Katan Lilio upėje.
Italijos ginkluotosios pajėgos
Italijos ginkluotosios pajėgos – Italijos karinių pajėgų visuma. Italijos ginkluotosios pajėgos valdomos Italijos gynybos tarybos, vadovaujamos šalies prezidento. Iš viso Italijos karinėse pajėgose tarnauja apie 308 000 karių, o pagal išlaidas karinėms pajėgoms Italija yra dešimta pasaulyje (34 milijardai JAV dolerių 2012 m.).
Kariuomenės vadovas – gynybos ministras Mario Mauro.
Karių amžius – nuo 18 m. Kiekvienais metais šį amžių pasiekiančių žmonių vidutinis skaičius – 286 344 (2005 m. duomenimis).
Ginkluotosioms pajėgoms šalies biudžete skiriama 1,2 % BVP (2013).
Armija (sausumos kariuomenė)
Italijos armija yra profesionali savanorių kariuomenė, turinti 115 687 aktyvių karių.
Inkermanas
Inkermanas  – miestas Kryme, Juodosios jūros pakrantėje, 5 km nuo Sevastopolio, prie Čiornos upės. Yra Sevastopolio savivaldybėje ir į Krymo autonominės respublikos sudėtį nepatenka. Yra uostas, geležinkelio stotis. Vyno gamyba, veikia šiluminė jėgainė. Miesto įžymybė – Inkermano Šv. Klemento urvo vienuolynas (VIII a.) su Kalamitos tvirtovės liekanomis.
Istorija
Gyvenvietė pradėjo kurtis VIII a., kai vienuoliai iš Bizantijos čia įkūrė vienuolyną. Buvo svarbus Teodoro kunigaikštystės prekybinis centras. XIV a. pastatyta Kalamitos tvirtovė. Turkų valdymo laikais miestas vadintas Inkermanu. 1957 m. Inkermanas ir Balaklava įtraukti į Sevastopolio miesto sudėtį, bet 1976 m. atskirti. Tada miestas pervadintas Belokamensku. 1991 m. grąžintas senasis pavadinimas.
Italijos ginkluotosios pajėgos
Karinės oro pajėgos
Italijos oro pajėgos (itališkai Aeronautica Militare Italiana) buvo įkurtos 1923 m. kovo 28 d. karaliaus Vittorio Emanuele III. Šiuo metu šios pajėgos turi 45 879 karių, naudojančių 585 lėktuvus (įskaitant 219 kovinių reaktyvinių lėktuvų ir 114 sraigtasparnių).
Karinis jūrų laivynas
Italijos karinis jūrų laivynas buvo įkurtas 1946 m. Šiomis dienomis laivyne tarnauja 35 261 kariškis. Laivyno ginkluotėje:
Tadžikijos istorija
Pirmieji žmonės dabartinės Tadžikijos teritorijoje apsigyveno IV tūkst. pr. m. e. Per istoriją ją valdė įvairios valstybės.
Regionai
thumb|left|Tadžikijos geografija Tadžikijos teritorija nėra vienalytė, ir ją sudaro keli atskiri kultūriniai regionai, kurie per istoriją vystėsi atskirai.
Senovė
thumb|Skulptūra iš [[Graikų-baktrų karalystės]] thumb|VII a. piešinys iš Pendžikento
IV tūkst. pr. m. e. dab. Tadžikijos pasienio teritorijoje klestėjo priešistorinis Sarazmo miestas, žinomas kaip seniausia žemdirbių gyvenvietė Vidurinėje Azijoje. Vietos gyventojai gamino dirbinius iš metalo, vietos kasyklose kasė turkį, rūdą ir aktyviai prekiavo su aplinkinėmis teritorijomis, įsijungę į prekybinių kelių tinklą. III tūkst. pr. m. e. Baktrija ir Badachšanas buvo įjungti į senovės prekybinę sistemą. Badachšano bangakmenių ištekliai buvo labai vertinami senovės pasaulyje, todėl šią atokią teritoriją sujungė vadinamasis Lazurito kelias, kuris vedė iki pat Mesopotamijos bei Indo civilizacijos. Dėl klestinčios prekybos apie 2500 m. pr. m. e. Baktrijoje susiformavo aukšto lygio priešistorinė civiliacija – Baktrijos-Margianos archeologinis kompleksas, kurios gyventojai kūrė puikius meno dirbinius iš akmens bei bronzos.
VI a. pr. m. e. Baktrija ir Sogdas buvo įjungti į Achemenidų imperiją. Tuo metu į regioną atklydo ir jame įsikūrė nedidelė žydų bendruomenė, išvyta iš Artimųjų Rytų po Babilono užkariavimų.
IV a. pr. m. e. regionas tapo Aleksandro sukurtos Makedonijos imperijos dalimi. Tai buvo ryčiausia helenizuota teritorija, kurioje susifomavo atskira Graikų-baktrų karalystė, puoselėjusi graikiško stiliaus kultūrą ir menus. Sogdo regionas tuo metu buvo miestų-valstybių telkinys, tarp kurių Tadžikijos teritorijoje buvo Chodžentas ir Pendžikentas. Apie 128 m. pr. m. e. čia lankėsi kinų keliautojas Džang Čianas, kuris aprašė Ferganos slėnį (大宛 Dayuan), juedži gentis ir Baktriją (大夏 Daxia). Tuo metu jau formavosi Šilko kelias, jungęs atskiras pasaulio civilizacijas, ir Tadžikijos teritorija buvo svarbi jo dalis. thumb|left|Transoksianos žemėlapis VIII a. II a. pr. m. e. pabaigoje Sogdą ir Baktriją nusiaubus sakams bei tocharams, regione ėmė viešpatauti klajokliai. Būtent Tadžikijos teritorija buvo naujos Kušanų imperijos genezės vieta. Pačioje mūsų eros pradžioje tocharų gentis kušanai konsolidavo didelę dalį regiono klajoklių genčių ir sukūrė galingą valstybę, kuri ilgainiui nukariavo didžiąją dalį Indijos subkontinento.
Kušanų centrus perkėlus į Indiją, Sogdas ir Baktrija sudarė šiauriausias jų imperijos periferijas, o imperijai silpstant šiuos regionus užvaldė Sasanidų imperija. Per pirmuosius mūsų eros amžius šioje buferinėje zonoje kirtosi ir maišėsi budizmas ir zoroastrizmas, o taip pat naujai į regioną atėję manicheizmas bei nestorianizmas. Regioną ne kartą nusiaubė ir klajoklių tautos iš šiaurės – eftalitai, goktiurkai ir kitos.
Islamo laikotarpis
715 m. arabų kalifatą valdanti Omejadų dinastija užėmė Baktriją ir Sogdą ir atnešė į regioną naują religiją – islamą. Abasidų laikais Kalifatui byrant, persiška Samanidų imperija IX a. pakeitė arabus ir įkūrė Samarkando ir Bucharos miestus, tapusius kultūriniais tadžikų centrais. IX a. suintensyvėjo klajoklių tiurkų puldinėjimai iš šiaurės, dėl ko Samanidai ilgainiui prarado Baktriją (kurioje valdžią perėmė Gaznevidai), o galiausiai 999 m. buvo nukariauti Karachanidų.
1211 m. Baktriją ir Sogdą nukariavo Choremšachai iš vakarų, tačiau jau 1220 m. Mongolų imperijos armija peržengė Syrdarją ir šiuos regionus prisijungė. Mongolai nusiaubė klestėjusius miestus ir kuriam laikui sugrąžino kraštą į klajoklišką gyvenimo būdą. XIV a. klestėjimą regione atkūrė Timūridų imperija iš Sogdo, o dar vėliau – Bucharos chanatas. Kuomet 1709 m. nuo jo atsiskyrė Kokando chanatas, dabartinės Tadžikijos teritoriją valdė abu chanatai: Kokandas viešpatavo Ferganoje, o Buchara – pietuose.
Rusijos sudėtyje
XIX a. Antono Petanskio vadovaujama Rusijos imperijos kariuomenė ėmė veržtis į Vidurinę Aziją ir užėmė Turkestaną, kartu ir Tadžikijos teritoriją. 1867 m. čia suformuota Turkestano generalgubernija. Tadžikija neegzistavo kaip atskiras administracinis vienetas, ir jos teritorija buvo dalinama į Ferganos, Syrdajos ir Samarkando sritis bei Bucharos emyratą. thumb|left|Uzbekijos TSR 1927 m. Po 1917 m. monarchijos nuvertimo visoje Vidurinėje Azijoje prasidėjo partizanų, vadintų basmačiais, pasipriešinimas bolševikų kariuomenei nesėkmingai siekiant nepriklausomybės. Po ketverius metus trukusio karo, kuomet buvo deginamos mečetės ir kaimai, o gyventojai smarkiai išnaudojami, bolševikai nugalėjo. Sovietų valdžia pradėjo drakonišką pasaulietinimo kampaniją, praktikuojantys musulmonai, žydai ir krikščionys buvo persekiojami, o mečetės, bažnyčios ir sinagogos uždarytos.
1924 m. Turkestano žemėlapis TSRS sudėtyje buvo perdalintas etniniu principu, ir iš didžiosios Turkestano dalies buvo suformuota Uzbekijos TSR, kurios sudėtyje buvo įkurta Tadžikijos Autonominė Sovietų Socialistinė Respublika. 1929 m. prie pastarosios prijungus dalį Ferganos apskrities suformuota atskira Tadžikijos TSR, kuri tapo pilnateise Sovietų Sąjungos respublika. Taip Tadžikija pirmą kartą suformuota kaip atskiras politinis vienetas su savo sienomis. Nepaisant to, didelė tadžikų dalis liko gyventi Afganistane. Tadžikijai atitekusios sritys buvo mažai derlingos, kalnuotos. 1925 m. pradėta statyti nauja Tadžikijos sostinė Dušanbė, kuri turėjo simbolizuoti atskirų regionų vienybę, ir atsidūrė ant Sogdo ir Baktrijos regionų ribos.
Maskva nesistengė vystyti Tadžikijos, ir šalis atsiliko nuo kitų sovietinių respublikų gyvenimo sąlygomis, švietimu ir pramone. 8 dešimtmečio pabaigoje pogrindyje ėmė formuotis disidentinės islamo partijos, ir 9 dešimtmečio pabaigoje tadžikų nacionalistai ėmė reikalauti daugiau teisių. Iki 1990 m. respublikoje didelių neramumų nebuvo.
Nepriklausoma respublika
1991 m. Sovietų Sąjunga žlugo, ir Tadžikija paskelbė nepriklausomybę.
1997 m. Rachmonovas ir opozicinės partijos (Jungtinė Tadžikijos opozicija) paskelbė paliaubas. 1999 m. surengti taikūs rinkimai, tačiau opozicija juos paskelbė neteisingais, o Rachmonovas buvo perrinktas beveik vienbalsiai. Iki 2005 m. vasaros pietų Tadžikijoje buvo dislokuoti rusų kariai, saugoję Afganistano sieną. Po 2001 m. rugsėjo 11 d. atakų šalyje taip pat buvo dislokuoti amerikiečių ir prancūzų kariai.
Raka
Raka  – miestas šiaurinėje Sirijoje, 160 km į šiaurę nuo Alepo, Eufrato kairiajame krante; muchafazos centras. Verčiamasi žemės ūkiu, apylinkėse išgaunama nafta. Netoli Rakos ant Eufrato įrengta hidroelektrinė. Yra nedidelis istorijos muziejus, Abasidų rūmai ir didžioji mečetė (pastatyta VIII a.).
Istorija
Miestas įkurtas tarp 242-244 m. pr. m. e. Seleukidų valdovo Seleuko II Kaliniko. Pradžioje miestas vadintas Kalinikosu (arba Kalinikumu), o Bizantijos laikais buvo vadinamas Leontoupoliu (imperatoriaus Leono I Didžiojo garbei). 542 m. miestas sugriautas Sasanidų antpuolio metu, bet valdant Justinianui I atstatytas. VI a. Kalinikosas tapo Sirijos krikščionybės centru. Čia įsikūrė Šv. Zachiejaus vienuolynas bei Bizūnos vienuolynas.