cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vokietijos prezidentas
Teikiami garbės ženklai
Greta Federalinio nupelnų ordino prezidentas teikia tokius ordinus ir garbės ženklus kaip: Sidrabriniai laurai  – už aukštus pasiekimus sporte, Neįgaliųjų sporto sidabro medalis, Kalnakasybos civilinės saugos garbės ženklas  – už nuopelnus kalnakasybos gelbėjimo darbų srityje, Zelter ženklelis – chorų asociacijos 100-mečio proga, Pro-Musica ženklelis – Muzikos susivienijimo 100-mečio proga, Eichendorfo ženklelis – keliautojų ir kalnų mėgėjų draugijų 100-mečio proga, Sporto ženklelis – sporto draugijų 100-mečio proga.
Be to, yra daugybė įvairių valstybinių struktūrų ir nevalstybinių organizacijų garbės ženklų, oficialiai pripažintų prezidento. Pavyzdžiui, Pour le Mérite ordinas už mokslą ir menus, Vokietijos Raudonojo Kryžiaus garbės ženklas, Vokietijos ugniagesių garbės kryžius, Vokietijos bendrijos sudužusiems laivams gelbėti (DGzRS) medalis už gelbėjimą nelaimių jūroje metu, Vokietijos transporto priežiūros garbės ženklas, Joanitų ordino garbės ženklas, Gėtės medalis, Techninės pagalbos tinklo garbės ženklas, Bundesvero garbės ženklas, Bundesvero misijų medalis, Pagalbos potvynių metu medalis, Vokietijos sporto ženklelis , Vokietijos gyvybės gelbėjimo bendrijos Vokietijos skęstančiųjų gelbėjimo ženklelis ir Vokietijos Raudonojo Kryžiaus Vokietijos skęstančiųjų gelbėjimo ženklelis.
Prezidentai
Nuo 1949 m. rugsėjo 7 iki rugsėjo 12 d. valstybės vadovas buvo Bundesrato pirmininkas Karlas Arnoldas (atitinkamu metu dar nebuvo federalinio prezidento).
100px|thumb|Theodor Heuss|[[Teodoras Hoisas]]
Teodoras Hoisas (1949–1959)
Teodoras Hoisas (Theodor Heuss) – kaip pirmasis Vokietijos federalinis prezidentas (pirmasis federalinis kancleris – Konradas Adenaueris). Liberalas, buvęs Veimaro Respublikos Reichstago narys, savo pareigas ėjo daugumos atveju nešališkai.
Dėl savo demokratinių pažiūrų, kultūros taip pat ir užsienyje pasiekė, kad naujoji demokratinė (Vakarų) Vokietija vėl atgautų pasitikėjimą. Hoiso intelektualūs pasisakymai aktualiais ginčytinais klausimais tapo pavyzdžiu kitiems Vokietijos prezidentams. Trečiosios kadencijos, kuriai būtų buvusi reikalinga konstitucinė pataisa, atsisakė, norėjęs išvengti vien tik jam skirto įstatymo.
100px|left|thumb|[[Heinrich Lübke|Heinrichas Liubkė]]
Heinrichas Liubkė (1959–1969)
Heinrichas Liubkė (Heinrich Lübke) prezidentu buvo išrinktas tuomet, kai Adenaueris atsiėmė savo kandidatūrą, nors buvo planuojama, kad šis taps prezidentu. Lübke siekė aktyviai dalyvauti politikoje. Iš dalies tai jam nepavyko (norėjo kaip ir Hoisas, kad jam būtų pateiktas ministrų sąrašas). Pakartotinai įstatymų nepasirašydavo, jeigu jie prieštaravo Konstitucijai.
Iš Liubkės prezidentavimo įstrigo nekorektiški pasisakymai, kuriuos visada „pasigaudavo“ žiniasklaida ir kurie užsienio vizitų metu taip pat sudarydavo keblias situacijas. Vėliau paaiškėjo, kad jo silpstančius intelektinius gebėjimus sąlygojo cerebralinė sklerozė. Dėl besitęsiančios kritikos dėl jo tariamos veiklos Trečiojo Reicho metu Liubkė atsistatydino iš pareigų, likus 3 mėnesiams iki kadencijos pabaigos. Jis yra vienintelis Vokietijos prezidentas, nebaigęs kadencijos.
100px|thumb|[[Gustav Heinemann|Gustavas Heinemanas]]
Gustavas Heinemanas (1969–1974)
Nors dėl politinių partijų išsidėstymo Federaliniame Susirinkime 1974 m. jis galima būtų buvęs išrinktas, tačiau atsisakė kandidatuoti antrajai kadencijai.
100px|left|thumb|[[Walter Scheel|Valteris Šėlis]]
Valteris Šėlis (1974–1979)
Valteris Šėlis (Walter Scheel), buvęs pirmasis bundeskanclerio pavaduotojas, būdamas prezidento poste, bandė imtis politinės veiklos, tačiau jo pastangos nueidavo veltui dėl ryžtingo bundeskanclerio Helmuto Šmito pasipriešinimo, dėl ko Šėlis visų pirma vokiečių atmintyje išliko kaip dainuojantysis prezidentas (dėl dainos „Į geltoną automobilį“, ).
Dėl palankaus politinio išsidėstymo Federaliniame Susirinkime buvo išrinktas antrą kartą ir iki 1979 m. toliau ėjo prezidento pareigas.
Karlas Karstensas (1979–1984)
Karlas Karstensas (Karl Carstens) buvo penktasis federalinis prezidentas. Nuo 1976 iki 1979 m. – Bundestago pirmininkas. Pagal išsilavinimą – teisininkas. Vertėsi advokato praktika, tyrinėjo teisę, siekė mokslinės kvalifikacijos (1938 m. Hamburgo universitete apgynė teisės disertaciją), nuo 1950 m. dėstė Kelno universitete, kuriame 1952 m. habilitavosi bei nuo 1960 m. profesoriavo. 1954–1960 m. sparčiai kilo diplomatinės karjeros laiptais.
Reikšmingiausias Karstenso konstitucinis sprendimas buvo Bundestago paleidimas po sąmoningai surengto nepasitikėjimo votumo kancleriu H. Koliu 1982–1983. Nors ir parlamento nariai ginčijo prezidento sprendimą Konstituciniame Teisme, tačiau šis sprendimą patvirtino, priimdamas vad. Karstenso nutarimą, dėl kurio vėliau kilo ginčų ir abejonių.
Tautos atmintyje Karstensas įstrigo dėl savo pomėgio keliauti pėsčiomis; jis išvaikščiojo kone visą Vokietiją. Keliones pėsčiomis kartu išnaudojo ir susitikimams su žmonėmis. Jie netgi lydėdavo prezidentą tam tikrą kelionės atkarpą, dėl ko Karstensas neprieštaraudavo. Antrajai kadencijai pretenduoti atsisakė dėl amžiaus (70 m.).
100px|left|thumb|[[Richard von Weizsäcker|Richardas fon Veiczekeris]]
Richardas fon Veiczekeris (1984–1994)
Richardas fon Veiczekeris (Richard von Weizsäcker) į Vokietijos istoriją įėjo kaip vienas reikšmingiausių Vokietijos prezidentų. Jis pagarsėjo savo 1985 m. gegužės 8 d. kalba Antrojo pasaulinio karo pabaigos 40-mečio proga, dėl kurios tarptautiniu mastu nusipelnė didelę pagarbą; nepaisant to, jis konservatyvių sluoksnių buvo kritikuojamas dėl to, jog gegužės 8-ąją (ligi tol Vokietijoje žinomą kaip „Pralaimėjimo dieną“) aiškino kaip „Išlaisvinimo dieną“.
Nors Vokietijos prezidentą būti neutraliu partijų atžvilgiu įpareigoja vien pati pareigybės prigimtis, tačiau joks kitas prezidentas daugiau nenuveikė šioje srityje kaip R. fon Veiczekeris. Jis iš dalies aštriai kritikavo „partinę valstybę“, ką tačiau buvo galima paaiškinti asmeniniu nutolimu santykiuose su bundeskancleriu H. Koliu.
Pakartotinių rinkimų metu (1989 m.) pirmą kartą Vokietijos istorijoje be Veiczekerio nebuvo jokio kito kandidato.
100px|thumb|[[Roman Herzog|Romanas Hercogas]]
Romanas Hercogas (1994–1999)
CDU politikas Romanas Hercogas (Roman Herzog) buvo teisininkas. 1958 m. Miuncheno universitete apgynė disertaciją, 1964 m. habilitavosi. Nuo 1965 m. profesoriavo.
Nuo 1978 iki 1980 m. Baden-Viurtembergo kultūros, nuo 1980 iki 1983 m. vidaus reikalų ministras. Nuo 1983 m. – Vokietijos Konstitucinio Teismo teisėjas, nuo 1987 m. iki išrinkimo prezidentu (1994 m.) – Konstitucinio Teismo pirmininkas.
1996 m. įvedė Nacizmo aukų atminimo dieną (sausio 27) beprecedentinio totalitarinio režimo aukoms atminti.
1997 m. Hercogas inicijavo Vokietijos ateities premiją. Dėl pasikeitusios daugumos-mažumos situacijos Federaliniame Susirinkime ir fakto, kad jis buvo išrinktas tik trečiuoju turu, atsisakė kandidatuoti.
100px|left|thumb|[[Johannes Rau|Johanesas Rau]]
Johanesas Rau (1999–2004)
Johanesas Rau (Johannes Rau) – vidurinio mokslo neįgijęs Vokietijos prezidentas (nelankyti gimnazijos, o vėliau ją mesti skatino tėvas). Mokėsi leidybos komercijos profesijos (nuo 1948 m.). Bendradarbiavo spaudoje. Įsitraukė į politiką, SPD narys. Nuo 1969 iki 1970 m. gimtojo Vupertalio meras.
Rau tęsė vadinamųjų „Berlyno kalbų“ tradicijas ir kasmet sakydavo naujas kalbas. Jis kalbėjo užsieniečių integracijos, genų inžinerijos technologijų ir globalizacijos temomis. Visgi, jis iš esmės vengė užsipulti politikus. Dėl savo viešai rodomo ir praktikuojamo religingumo daug anksčiau (ne tik menkinamąja prasme) jis buvo pramintas „broliu Johanesu“. Jo gyvenimo šūkis „Taikyti vietoj skaldyti“, kurio jis bandė laikytis savo kadencijos metu kai kurių politikų vertinimais buvo idealus prezidento postui.
Kaip valstybės vadovas iš viso atliko 76 vizitus užsienyje. Johanesas Rau buvo pirmasis Vokietijos prezidentas, pasakęs kalbą Izraelio parlamente (Knesete, 2000 m.).
Horstas Kėleris (2004–2010)
100px|thumb|[[Horst Köhler|Horstas Kėleris]] Horstas Kėleris (Horst Köhler) – pirmasis Vokietijos prezidentas, prieš tai nebuvęs politiku. Šią aplinkybę jam artimi apžvalgininkai laikė didesnės nepriklausomybės ir distancijos požymiu. Taip pat kaip ir kiti Vokietijos prezidentai Kėleris kasmet skaitydavo vadinamąsias Berlyno kalbas. Jo pasisakymams aktualios politikos tematika būdingos ekonomikos kritikos ir patriotinės laikysenos temos. 2008 m. Kėleris tarptautines finansų rinkas išvadino monstrais. Pavyzdžiui, tuometinio bundeskanclerio Gerhardo Šrėderio 2010 metų Agendą įvertino kaip „dar per mažai toli siekiančia“, viešai kritikavo bandymus perkelti Vokietijos vienybės dieną.
Kėleris 2009 m. buvo išrinktas antrai prezidento kadencijai. Už Kėlerį Vokietijos Federaliniame Susirinkime balsavo 613 (iš 1224) narių. Pagrindine Kėlerio varžove rinkimų kovoje laikyta centro-kairiųjų socialdemokratų atstovė politologijos profesorė, Europos Viadrino universiteto (Frankfurtas prie Oderio) rektorė Gezinė Švan (Gesine Schwan) surinko 503 balsus (dalyvavo Prezidento rinkimuose ir 2004 m., tačiau ir tuomet pralaimėjo). Vokietijos prezidento rinkimuose dalyvavo dar du kandidatai – Vokietijos rytuose populiarus kino aktorius Peteris Sodanas ir garsus bardas Frankas Rennicke, iškeltas Vokietijos nacionalinės demokratų partijos (Vokietijoje lyginamos su XX a. I pusėje veikusia Adolfo Hitlerio partija). Kėlerio perrinkimas buvo simbolinė Vokietijos kanclerės Angelos Merkel pergalė prieš rudenį vyksiančius parlamentinius rinkimus. 2010 m. gegužės 31 d. atsistatydino iš Prezidento pareigų. Atsistatydinimo nedelsiant priežastis – kritika, išsakyta dėl jo komentarų apie Vokietijos kariuomenės misijas užsienyje. Per kelionę į Afganistaną vieno žurnalisto paklaustas, ką mano apie Vokietijos karių misiją, politikas pareiškė, kad karinėmis misijomis užsienyje galima siekti apsaugoti šalies ekonominius interesus. Interviu „Deutschlandradio" 2010 m. gegužės 22 d. Kėleris kalbėjo, kad tokia į eksportą orientuota šalis kaip Vokietija turi suprasti, kad tam tikrais atvejais, esant būtinybei, karinės operacijos yra neišvengiamos ginant mūsų interesus. Jis citavo pavyzdžius apie laisvų prekybos kelių išsaugojimą ir regioninį nestabilumą, kuris gali turėti neigiamo poveikio Vokietijos prekybai, darbo vietoms ir pajamoms. Vėliau prezidentas aiškinęs, kad komentuodamas mintyje turėjęs antipiratinę misiją Afrikos iškyšulyje, o ne karines operacijas Afganistane. Opozicinės Žaliųjų partijos nario Frithjof Schmidt nuomone, prezidento interviu metu išsakyti komentarai atskleidžia „pavojingai klaidingai suprastą misiją užsienyje„ . Anksčiau buvusio Vokietijos krikdemų partijos nario prezidento Kėlerio atsistatydinimas buvo „smūgis“ kanclerei Angelai Merkel. Pasak Jocheno Stadto, Berlyno laisvojo universiteto politikos profesoriaus, atsistatydinimu buvo pasiųsta žinia apie nacionalinį susiskaldymą; Kėleris savo atsakomybės kaip valstybės vadovas atsisakęs šaliai kritišku momentu. ir toks žingsnis rodąs didelius plyšius Vokietijos politikos pilyje.
Kristianas Vulfas (2010–2012)
10ppx|thumb|[[Christian Wulff|Kristianas Vulfas (2008 m.)]] Kristianas Vulfas (Christian Wulff, g. 1959 m.), krikdemų (CDU) politikas. Pagal išsilavinimą – teisininkas. Vokietijos vadovu Federaliniame Susirinkime buvo išrinktas 2010 m. birželio 30 d. (tik po trečiojo rinkimų turo). Oficialiai prezidento pareigas pradėjo eiti iškart po išrinkimo. Atsistatydinusį (2012 m. vasario 17 d.) laikinai pavadavo Bundesrato pirmininkas Horstas Zėhoferis.
Politinės patirties Vulfas įgijo įvairiose politinėse institucijose bei organizacijose. Dirbo savivaldybėje, federalinės žemės parlamente bei žemės vyriausybėje. Nuo 1986 iki 2001 m. dirbo Osnabriuko miesto taryboje, nuo 1989 iki 1994 m. ėjo atsakingas pareigas Osnabriuko miesto tarybos CDU frakcijoje. Vėliau buvo Žemutinės Saksonijos landtago narys (1994–2010), Žemutinės Saksonijos ministras pirmininkas (2003–2010). Vulfas iš posto pasitraukė anksčiau laiko – atsistatydinęs 2012 metų vasario mėnesį, nes susikompromitavo, kai buvo apkaltintas, kad poilsiavo elitiniame kurorte svetima sąskaita, o po to mėgino daryti spaudimą žurnalistams, kad užgniaužtų šią istoriją.
Vulfas yra Makso Planko bendrijos senatorius, Zalcburgo Europos mokslų ir menų akademijos garbės senatorius.
Joachimas Gaukas (2012–2017)
thumb|150px|left|[[Joachim Gauck|Joachimas Gaukas]] Joachimas Gaukas (Joachimas Gauck, g. 1940 m.) Vokietijos visuomenei iki aukščiausio politinio posto buvo žinomas kaip publicistas, evangelikų-liuteronų pastorius, Rytų Vokietijos aktyvistas, vienas iš svarbių veikėjų per taikią revoliuciją, nuvertusią Berlyno sieną 1989 m., buvęs Rytų Vokietijos slaptosios policijos ir žvalgybos (Stasi) archyvų ombudsmenas. Jaunystėje Gaukui nebuvo leista įstoti į vokiečių kalbos studijas. Gaukas studijavo teologiją. 1967 m. buvo įšventintas į kunigus.
Žiniasklaidos vadinamas „širdžių prezidentu“.
Frankas Valteris Šteinmajeris (2017–)
Frankas Valteris Šteinmajeris – vokiečių teisininkas, politikas, buvęs Vokietijos užsienio reikalų ministras, Bundestago narys. Nuo 1991 m. Žemutinės Saksonijos valstybės kanceliarijos referentas medijų teisės ir medijų politikos klausimais. Nuo 1993 m. tuometinio federalinės žemės ministro pirmininko Gerhardo Šrėderio biuro vadovas.
Nuo 2007 m. Vokietijos vicekancleris, nuo 2009 m. rugsėjo 29 SPD frakcijos Bundestage pirmininkas, Bundestago opozicijos lyderis.
Nuo 2007 m. vienas iš trijų Vokietijos socialdemokratų partijos (SPD) federalinio pirmininko pavaduotojų. 2008 m. Steinmeier buvo SPD kandidatas į kanclerio postą Bundestago rinkimų 2009 m. metu.
Prezidentų žmonos (partnerės)
thumb|Vilhelmina Liubkė, 1968 m. thumb|Hilda Heineman atidaro [[paroda|parodą]]
Prezidento žmona (, ’pirmoji šalies dama’) kaip ir daugelio valstybės vadovų antrųjų pusių be formaliojo statuso valstybės gyvenime taip pat ir Vokietijoje turi svarbų vaidmenį visuomenės gyvenime.
Labdara reguliariai užsiimdavo visos Vokietijos Prezidentų žmonos, pradedant Elė Hois-Knap. Tradiciškai visos perima Elės Hoiss-Knap prisiimtą pareigą globoti moterų sveikatos stiprinimo fondą.
1962 m. Vilhelmina Liubkė kartu su vyru įsteigė senyvo amžiaus globos ir paramos fondą (Kuratorium Deutsche Altershilfe, KDA), kurio veikla rūpinosi visą gyvenimą (fondo veikla rūpinasi draugija „Wilhelmine-Lübke-Stiftung“ e. V.). Iškėlė ir išplėtojo maisto seneliams tiekimo dviračiais idėją, trumpalaikės bei dienos slaugos paslaugas.
1982 m. Veronika Karstens kartu su vyru Karlu įsteigė savo vardo paramos fondą natūropatijai bei homeopatijai remti, 1983 m. – komplementariosios medicinos paramos fondą (Fördergemeinschaft für Erfahrungsheilkunde Natur und Medizin). thumb|left|Eva Luizė Kėler (2009 m.) Kristiana Hercog ypač pasižymėjo besirūpindama Mukoviscidozės paramos fondu, o Mildreda Šėl – pagalba sergantiems vėžiu (Deutsche Krebshilfe fondu). Nuo Kristianos Hercog visuomeninių labdaros iniciatyvų taip par prigijo viešai rodoma karitatyvinė veikla.
Kristina Rau be kita ko ypač rūpinosi vienu didžiausių Vokietijos katalikišku paramos vaikams fondu Kindernothilfe, remiančiu per 270 000 vaikų 27 valstybėse. Nuo 2004 m. balandžio mėn. Buvo „Zeit“-Stiftung fondo Kuratorijos narė, patarinėjo valdybai šiai sprendžiant dėl paramos teikimo.
Vokietijos Prezidentas ir Lietuva
thumb|150px|[[Richard von Weizsaecker|Richardas fon Veiczekeris – pirmasis Lietuvą aplankęs Vokietijos prezidentas (lankėsi 1993 m. rudenį)]] Lietuvoje iš viso lankėsi keturi skirtingi Vokietijos prezidentai. Pirmasis – Richardas von Veiczekeris, Lietuvoje viešėjęs 1993 m. spalio 21-22 d. Lietuvos vadovai Vokietiją aplankė vėliau. Pažymėtinas prezidento Valdo Adamkaus vizitas Bonoje ir Berlyne 1998 m. lapkričio 20-22 d..
Lietuvai Vokietijos palaikymas buvo itin svarbus prieš stojimą į euroatlantines organizacijas. Iki Lietuvos tapimo ES nare Lietuvos vadovai buvo ne kartą susitikę su Vokietijos prezidentu aptarti svarbius klausimus. Pavyzdžiui, 1999 m. gegužės 18 d. Vokietijos federalinis prezidentas Romanas Hercogas su žmona Kristiana Hercog buvo atvykęs oficialaus 2 dienų vizito į Lietuvą. Juos sutiko Lietuvos Respublikos prezidentas Valdas Adamkus su žmona Alma Adamkiene. Vokietijos ir Lietuvos prezidentai aptarė dvišalių santykių plėtrą, Lietuvos narystę NATO ir Europos Sąjungoje bei tarptautinę padėtį. Vokietijos prezidentas pažymėjo, kad Baltijos šalys visada priklausė Europai ne tik politine bei ekonomine prasme, o kultūriniu ir istoriniu aspektu. Romanas Herzogas pabrėžė, kad Vokietija rems Lietuvą jos kelyje į euroatlantines struktūras. Vokietijos vadovas be kita ko aplankė Vilniaus universitetą, susitiko su studentais. Prezidentą universitete priėmė tuometinis VU rektorius prof. Rolandas Pavilionis (1944–2006). 1999 m. gegužės 19 d. Svečias apsilankė Kaune (Kauno rotušėje Prezidentą priėmė miesto meras Henrikas Tamulis ).
2002 m. gegužės 3 d. Lietuvos vadovą Bonoje priėmė Vokietijos federalinis prezidentas Johanesas Rau (Berlyne – Vokietijos kancleris Gerhardas Šrioderis). Susitikimuose aptarta NATO ir ES plėtra, dvišaliai Lietuvos ir Vokietijos santykiai, ekonominių ir prekybos ryšių plėtra.
thumb|left|150px|Horstas Kėleris Lietuvoje lankėsi [[2004 m. rudenį]]
2002 m. spalio 11 d. prezidentas Valdas Adamkus Berlyne susitiko su Vokietijos vadovu Johanesu Rau. Prezidentas Valdas Adamkus pristatė jam Lietuvos poziciją Rusijos Kaliningrado srities klausimu, aptarė Lietuvos euroatlantinę integraciją. Kalbėdamas apie Europos Komisijos paskelbtą rekomendaciją priimti Lietuvą į ES 2004 m., Vokietijos prezidentas pažymėjo, kad Lietuva yra tikra derybų lyderė.
2003 m. birželio 16 d. Vokietijos prezidentas Johanesas Rau oficialaus vizito Lietuvoje metu patikino, kad Vokietija rems Lietuvos infrastruktūrinius projektus ir padės integruotis į europines struktūras (Vokietijos prezidentą priėmė tuometinis Lietuvos prezidentas Rolandas Paksas.
2004 m. lapkričio 22-23 d. prezidentas Horstas Kėleris lankėsi Lietuvoje.
2005 m. spalio 19 d. už asmeninius nuopelnus plėtojant Lietuvos ir Vokietijos tarpvalstybinius santykius bei už didelį indėlį Europoje kuriant vieningą politinę, ekonominę ir kultūrinę erdvę Vytauto Didžiojo ordinais Lietuvos prezidentas Valdas Adamkus apdovanojo Vokietijos prezidentą Horstą Kėlerį (ordinu su aukso grandine) ir jo žmoną – Vokietijos nacionalinio UNICEF komiteto ir kitų tarptautinių humanitarinių fondų globėją Evą Luizę Kėler (ordino Didžiuoju kryžiumi).
2007 m. kovo 25 d. Lietuvos prezidentas Valdas Adamkus kartu su kitais ES valstybių ir vyriausybių vadovais dalyvavo Berlyno deklaracijos pasirašymo ceremonijoje, pasirašė deklaraciją.
2009 m. lapkričio 9 d. Lietuvos prezidentė Dalia Grybauskaitė Vokietijos sostinėje Berlyne kartu su dauguma Europos valstybių vadovų dalyvavo 20-ųjų Berlyno sienos griuvimo metinių minėjime. Be to, aptarė ES ateitį po Lisabonos sutarties ir kandidatus į ES prezidento postą.
2010 m. buvo derinamos D. Grybauskaitės dvišalio vizito į Vokietiją detalės.
Kanadinė sangvinarija
Kanadinė sangvinarija (Sanguinaria canadensis) – aguoninių (Papaveraceae) šeimos augalas.
Išaugina storus šliaužiančius šakniastiebius. Iš pažeistų lapų ima tekėti oranžinės spalvos sultys, dėl to šie augalai kartais dar vadinami kraujuojančia šaknimi.
Kilusi iš Kanados. Auginama darželiuose.
Rondelis (durklas)
thumb|Rondelis, maždaug 1490-1500 m. thumb|Dvirankiais kalavijais besikaunantys [[plokštiniai šarvai|plokštiniais šarvais šarvuoti kovotojai kaip papildomus ginklus turi rondelius (XV a.)]]
Rondelis (, roundel) – vėlyvųjų viduramžių europinis durklas, kurio garda buvo disko formos. Rondelius naudojo įvairūs žmonės, pradedant miestiečiais ir baigiant riteriais.
Konstrukcija
Geležtė būdavo ilga (30 cm ir ilgesnė) ir plona. Viso durklo ilgis būdavo iki 50 cm. Geležtės skerspjūvis būdavo rombinis, lęšio formos ar trikampis. Geležtė paprastai smailėja nuo pat gardos, turi vienus arba dvejus ašmenis ir baigiasi smailiu smaigaliu.
Įkotė eidavo per visą rankeną, kuri būdavo ritinio formos, kaulinė ar medinė.
Rondelio garda buvo ne skersinis, kaip daugelio durklų, o diskas (kartais ovali ar aštuonkampė plokštelė). Iš to bruožo kilęs ir durklo pavadinimas: sen., rondelle iš roont (mot. ronde) 'apvalus' + -el, -elle (mažybinė priesaga). Rondelio buoželė būdavo toks pat diskas kaip ir garda arba rutuliukas.
Rondelis buvo skirtas duriamiesiems smūgiams, galėdavo pramušti grandinius šarvus. Plonas smaigalys leisdavo pramušti ir plokštinių šarvų sandūras. Kertamiesiems smūgiams trūko masės, o pjaunamiesiems netiko geležtės forma.
Gamindavo ir rondelius, kurių geležtė būdavo keturbriaunė (kryžiško skerspjūvio). Tokie rondeliai nepritaikyti kirsti ar pjauti. Jie būdavo naudojami tik kaip ginklai ir jų neįmanoma buvo panaudoti kaip peilių.
Naudojimas
Spėjama, kad rondeliai atsirado apie 1300 m., o paplito nuo XIV a. Rondelius nešiodavo prie juosmens ir naudojo tiek kaip kasdieninį peilį, tiek kaip kovinį ginklą kautynėse ar turnyre. Juos naudodavo pargriautiems ar sužeistiems riteriams pribaigti ar priversti pasiduoti.
Vytenis Tomkus
Vytenis Tomkus (g. 1980 m. kovo 1 d. Kaišiadoryse) – Lietuvos ir Kaišiadorių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, 2015-2023 m. Kaišiadorių rajono meras. Nuo 2023 m. eina Žemės ūkio viceministro pareigas.
Biografija
1988–1998 m. mokėsi Kaišiadorių 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1988–1994 m. lankė vaikų muzikos mokyklą.
1998 m. įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto Tarptautinės teisės ir politikos mokslų institutą (vėliau – Politikos mokslų ir diplomatijos institutas), jį baigė 2002 m. ir įgijo viešojo administravimo bakalauro kvalifikacinį laipsnį, o Ekonomikos ir vadybos fakultete įgijo verslo administravimo gretutinės specialybės pagrindus.
1999 m. Divizijos generolo Stasio Raštikio puskarininkių mokykloje pradėjo lankyti jaunesniųjų karininkų vadų kursus (vėliau – Studentų karinio rengimo batalionas) ir 2002 m. įgijo atsargos leitenanto karinį laipsnį bei pėstininkų būrio vado kvalifikaciją.
2002 m. įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto Teisės institutą, jame 2005 m. baigė komercinės teisės magistrantūros studijų programą ir įgijo teisės magistro kvalifikacinį laipsnį, taip pat buvo suteiktas Mičigano universiteto (JAV) Transnacionalinės teisės sertifikatas.
2006–2007 m. Vytauto Didžiojo universitete išklausė papildomus teisės vientisųjų studijų programos dalykus ir įgijo teisės magistro kvalifikacinį laipsnį.
2010 m. įstojo į Tėvynės Sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų partiją. 2012 m. pabaigoje buvo išrinktas TS-LKD Kaišiadorių skyriaus pirmininku, o 2014 m. pabaigoje skyriaus pirmininku buvo perrinktas antrai kadencijai. 2014 m. pradžioje tapo Jaunųjų konservatorių lygos Kaišiadorių skyriaus nariu.
2023 m. paskirtas Žemės ūkio viceministru.
Žmona Miglė – biochemijos mokslų daktarė, dirba Vilniaus universitete.
Balstogės departamentas
Balstogės departamentas – 1795–1807 m. buvo vienas iš dviejų Naujosios Rytų Prūsijos provincijos departamentų. Ši provincija priklausė Prūsijos karalystei. Departamentas buvo suformuotas po trečiojo ATR padalinimo. Jis sudarytas iš dalies Palenkės vaivadijos (Bielsko apskritis), dalies Gardino vaivadijos (Užnemunės traktas) ir dalies Trakų vaivadijos (Kauno apskritis ir Trakų apskritis). Departamentas ribojosi su Plocko departamentu, Slanimo, Lietuvos, Gardino ir Vilniaus gubernijomis.
Po 1807 m. liepos 9 d. Tilžės taikos keturios departamento sritys atiteko Rusijos imperijai, kur suformuota Balstogės sritis (1843 m. ji atiteko Gardino gubernijai). Kitos šešios sritys atiteko Varšuvos kunigaikštystei, kur suformuotas Lomžos departamentas.
Girinė
Girinė – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Turgelių.
Pirro Ligorio
Piras Ligorijas (it. Pirro Ligorio, apie 1510 – 1583 m. spalio 30 d.) – italų XVI a. Vėlyvojo renesanso architektas, dailininkas, antikvaras, bibliotekininkas. Svarbiausias jo kūrinys − Vila d'Estė sodai Tivolyje − apsaugotas UNESCO pasaulio paveldo sąrašo objektu Nr. 1025.
Biografija
Piras Ligorijas gimė apie 1510 m. Neapolyje, vietos kilmingųjų šeimoje. Pirmieji jo gyvenimo 30 metų labai menkai dokumentuoti. 1534 m. jis persikėlė į Romą ir pradėjo menininko karjerą kaip tapytojas. Dekoravo kilmingųjų rūmus. Atvykęs į Romą Piras Ligorijas susidomėjo Sen. Romos architektūriniu palikimu. Rinko ir aprašinėjo senovines liekanas, sudarinėjo žemėlapius. 1553 m. pasirodė vienintelis jo užrašų apie Sen. Romos liekanas tomas („Libro su' i Circhi e Anfiteatri“). Kiti užrašai liko manuskriptuose ir buvo publikuoti tik po mirties.
Maždaug nuo 1550-ųjų Ligorijas dirbo ties pranciškonų vienuolynu ir ties Vila d'Estė Tivolyje sodų projektu kardinolui Ipolitui II d'Estė. Studijavo Sen. Romos Adriano vilą Tivolyje. 1565 m. popiežiaus dvaro intrigų metu buvo apkaltintas machinacijomis ir vagystėmis, įkalintas ir nušalintas nuo Šv. Petro bazilikos projektų. 1568 m. jis persikėlė į Ferarą ir stojo tarnauti vietos hercogui Alfonsui II d'Estė. Buvo paskirtas hercogo kolekcijų antikvaru ir bibliotekininku. Piras Ligorijas mirė 1583 m. spalio 30 d. Feraroje. Palaidotas Ospedale di Sant'Anna ligoninės bažnyčioje. Be Vila d'Estė sodų, Piro Ligorijo dizainui priskiriamas Baidyklių parkas (it. Parco dei Mostri) Bomarce.
Giorgio Vasari neįtraukė jo biografijos į savo 1568 m. „Le Vite“ leidimą, spėjama, nes konkuravo dėl vietos popiežiaus dvare, be to, įtarė Pirą Ligoriją siekiant sumenkinti Mikelandželo, kuris buvo Vasari idealas, autoritetą. Iš tikro Piras Ligorijas kritikavo Mikelandželą dėl pernelyg laisvo antikinių architektūros formų traktavimo. Pagal Pirą Ligoriją, Sen. Romos meno liekanos buvo aukščiausias tobulumo idealas, todėl klasikinės formos neturi būti iškraipomos, o atvirkščiai, pristatomos tokios, kokios yra arba, jei yra pažeistos, atgaminamos taip, kaip būtų padaryta Sen. Romos laikais. 1642 m. pasirodė pirmoji Piro Ligorijo biografija, kurią parašė Giovanni Baglione. Piro Ligorijo kūryba priskiriama manierizmui.
Akmuo ant akmens
„Akmuo ant akmens“ – 1972 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas istorine tematika. Filmo trukmė – 100 min., nespalvotas.
Turinys
Pirmoji novelė – apie buvusį rekrutą valstietį Butkų, kurį grafas paskyrė budeliu-egzekutorium. Butkui pavesta bizūnu plakti prasikaltusius valstiečius. Jis tampa nekenčiamiausiu kaimo žmogumi. Jam liepta pozuoti šv. Petro paveikslui, kuriam paskui visi vietiniai bažnyčioje meldžiasi.
Antroji novelė – apie to paties dvaro ekonomą.
Carl Spitteler
Karlas Frydrichas Georgas Špiteleris (1845 m. balandžio 24 d. – 1924 m. gruodžio 29 d.) buvo šveicarų poetas, kuris gavo Nobelio literatūros premiją 1919 m. Jis kūrė pesimistines ir heroines poemas.
Biografija
1881 m. jis išspausdino alegorinę prozinę poemą „Prometėjas ir Epimetėjas“ su slapyvardžiu Carl Felix Tandem. Špiteleris poemoje norėjo pavaizduoti kontrastą tarp idealų ir dogmų per du mitologinius herojus. Jo kūrinį interpretavo Karlas Gustavas Jungas knygoje „Psichologiniai tipai“ (1921 m.) Vėliau Špiteleris perdirbo poemą ir išleido tikru vardu pavadinęs „Prometėjas Kentėtojas“ (Prometheus der Dulder, 1924 m.).
Paprastoji maršantija
Paprastoji maršantija (Marchantia polymorpha) – kosmopolitinė kerpsamanių rūšis, stambios, dvinamės, gniužulinės kerpsamanės, kurių gyvenimo cikle vyrauja gametofitas. Tai – geriausiai ištyrinėta kerpsamanė, modelinis organizmas, kurio genomas buvo sėkmingai sekvenuotas, bet filogenetiniai trijų porūšių ryšiai išlieka nepakankamai ištirti.
Carl Spitteler
Biografija
1900–1905 m. jis kūrė alegorinę-epinę poemą „Olimpinis pavasaris“. Šis kūrinys, kuriame susimaišę fantastiniai, natūralistiniai, religiniai ir mitologiniai motyvai, nagrinėją žmogaus požiūrį į visatą. Jo proziniai kūriniai yra „Du maži mizoginistai“ (1907 m.) apie autobiografines vaikystės patirtis ir „Leitenantas Konradas“ (1898 m.), kuriame matyti natūralizmo įtaka, nors anksčiau Špiteleris jam priešinosi. Autobiografinis romanas „Imago“ (1906 m.) nagrinėja pasąmonės reikšmę konflikte tarp kūrybingo proto ir vidurinės klasės suvaržymų.
Paprastoji maršantija
Morfologija
Stambi gniužulinė dvinamė kerpsamanė. Gniužulas nediferencijuotas į stiebą ir lapus. Gniužulai odiški, stori, pilkšvai arba tamsiai žali. Per gniužulų vidurį driekiasi tamsi, plati, bet neišsišovusi centrinė gysla. Apatinės gniužulų pusės rausvos, rudos ar pilkšvai žalios, gausiai apaugusios rizoidais ir pilviniais žvyneliais. Gniužulai iki 10 cm ilgio ir apie 2 cm pločio, netaisyklingai dichotomiškai šakoti. kairėje|miniatiūra|A - ventiliacinė anga iš viršaus. B - ventiliacinė anga gniužulo skerspjūvyje.
Anatomija
Gniužulą dengia epidermis, vykdantis apsauginę funkciją. Viršuje jis yra su ventiliacinėmis angomis. Viršutiniame epidermyje esančias ventiliacines angas sudaro keturi išsilenkusių ląstelių sluoksniai, kurių kiekvienas sudarytas iš 4 ląstelių. Pro jas oras patenka į kameras, kuriose išsidėstę asimiliaciniai plaukeliai, vykdantys fotosintezę. Žemiau yra parenchiminis audinys, atliekantis kaupimo funkciją. Samanų stiebo epidermyje, kitaip nei induočių augalų, nėra žiotelių, bet iš paviršinių ląstelių gali išsivystyti įvairūs dariniai, atliekantys skirtingas funkcijas, pavydžiui, rizoidai. Tai viena eile išsidėstę daugialąsčiai dariniai, dažniausiai su įstrižomis pertvarėlėmis. Prie gyslų gausiai telkiasi liaukiniai plaukeliai, išskiriantys gleives.
Dauginimasis
Maršantijos gali daugintis tiek lytiškai, tiek nelytiškai.
Gyvenimo ciklas
Būdingas haplodiplontinis gyvenimo ciklas, vykstant heteromorfinei kartų kaitai. Tai reiškia, kad gyvenimo cikle kaitaliojasi dvi kartos: lytinė ir nelytinė. Gyvenimo cikle dominuoja lytinė karta - gametofitas (n). Gametofito audiniuose formuojasi lytinio dauginimosi struktūros: anteridžiai ir archegonės. Anteridžiai - mikroskopinis rutuliškas ar elipsoido pavidalo vyriškasis lytinio dauginimosi organas, kuriame susidaro spermatozoidai. Archegonės - mikroskopinis kolbos ar buteliuko pavidalo moteriškasis lytinio dauginimosi organas. Spermatozoidui apvaisinus kiaušialąstę, iš zigotos išsivysto diploidinė stadija sporofitas. Sporofitas visą egzistavimo laikotarpį išlieka priklausomas nuo gametofito. Iš jo subrandintų sporų (n) išauga protonema - jaunatvinis gametofitas. Tuomet vienas po kito vystosi tik gametofitai, kol vėl susidaro sporofitas.
Paplitimas
Viena labiausiai paplitusių Lietuvoje gniužulinių kerpsamanių. Auga, kartais masiškai, apleistuose karjeruose, gaisravietėse, laužavietėse, patakėse, griovių pakraščiuose, ūksmėtuose miškuose, upelių pakrantėse, pelkėtose ir šaltiniuotose vietose.
Panaudojimas ir nauda
Ši samana svarbi dirvodaros procesams. Pastebėta, kad atsikuriant augalinei dangai po miško gaisrų, būtent M. polymorpha atsiranda kaip pionierinė rūšis, pradinėse stadijose ant nuogo substrato. Taip pat moksliniais tyrimais yra įrodytas antibakterinis samanos poveikis, gali būti naudojama nagų ir odos grybeliui gydyti.
Košūbai
Košūbai arba Iljinskojė (, nuo 1929 m. Kassuben, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietės kaimas,  prie kelio iš Nesterovo į Kalininą.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas bendrinės kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas. 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungtas Paadernas (1905 m. buvo 36, 1910 m. – 38 gyventojasi) 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947–2008 m. Kalinino apylinkės kaimas.
Hodžsonija
Hodžsonija (Hodgsonius phaenicuroides)  – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių rūšis. Aptinkama Butane, Kinijoje, LaoseIndijoje, Mianmare, Nepale, Pakistane, Tailande ir Vietname.
Holuvki Dužės geležinkelio stotelė
Holuvki Dužės geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Holuvki Dužės kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Juchnoveco valsčiuje. Stotis priklauso Čeremcha-Balstogė geležinkelio linijai. Nuo stoties iki Levickių geležinkelio stotelės yra 6.8 km ir iki Zimnochų geležinkelio stotelės yra 2.1 km.
Darželiai
Darželiais vadinami kaimai:
Eazy-Er Said Than Dunn
„Eazy-Er Said Than Dunn“ buvo vienas iš Eazy-E pirmų ir labiausiai mėgiamų singlų atskirai nuo grupės N.W.A. Dainoje nebuvo jokių necenzūrinių tekstų ir ji atitiko radijo reikalavimus. Muzikinis klipas parodo N.W.A grupę klube miniai grojančią singlą bei taip pat jos keliavimą po Komptoną, Kaliforniją. Kad skatinti radiją groti šią dainą, daina buvo atidžiai rašoma be jokių nešvankybių tekstuose, bet visgi dainoje buvo eilutė, kurioje užsimina apie kokainą. Taip pat dainoje girdisi ir šūvių garsai iš ginklo.
Daina buvo įtraukta į žaidimo „Grand Theft Auto: San Andreas“ radijo stotį „Radio Los Santos“.
Nors ir visą dainą repuoja Eazy-E, bet muzikinis klipas parodo visą N.W.A grupės komandą ir pamini Dr. Dre, MC Ren. Pirma šios dainos eilutė sudainuota Dr. Dre.
Pantone
right|100px Pantone – sistematizuota spalvinė sistema (sistema PMS – Pantone Matching System).
Pantone sistema daugiausiai naudojama profesionalioje poligrafijoje, ruošiant spaudos darbus, tekstilėje. Kiekviena Pantone spalva turi savo numerį.
Katalogai
Pagrindiniai katalogai yra skirti spaudai ant blizgaus ir matinio paviršiaus ir žymimi raidėmis C ir U. Kataloguose dažnai šalia Pantone spalvos būna ir CMYK sistemoje atspausta spalva su CMYK skaitmenine išraiška.
Pantone spalvų katalogai būna:
Programinė įranga
thumb|Art Director ToolKit programa Šių programų dėka darbų kūrėjas gali pasirinkti vienokią ar kitokią spalvą. Viena tokių – Art Director ToolKit (gamintojas Code Line Comunications).
Nuorodos
Pantone Pantone Matching System Pantone Matching System Цветовая модель Пантон Pantone Matching System
Uigūrai
Uigūrai (uigūrų kalba ئۇيغۇر;, ) – tiurkų tauta Vidurinėje Azijoje, viena iš Kinijos tautų. Jų gyvenamoji vieta Kinijoje vadinama Uigūristanu arba Rytų Turkestanu.
Uigūrų kaganatas
Uigūrai buvo viena iš stepių tautų, kuri iš dabartinės Mongolijos teritorijos kartu su kitomis tiurkų gentimis VI a. sukūrė Tiurkų kaganatą. VIII a. drauge su giminingais basmiliais ir karlukais jie sukūrė Uigūrų kaganatą, kuris driekėsi nuo Kaspijos jūros iki Mandžiūrijos. Šis kaganatas prekiavo su Kinija ir gyveno iš pelningos prekybos. Jame klestėjo manicheizmas.
Uigūrai Rytų Turkestane
Pagrindinis straipsnis: Rytų Turkestano istorija
IX a. viduryje kaganatas patyrė kirgizų genčių invaziją iš šiaurės. Dėl to uigūrai neteko daugybės savo teritorijų ir dauguma jų pasitraukė į dabartinį Uigūristaną, kur sukūrė klestinčius kaganatus, tokius kaip Karachodža, Karachanidų valstybė ir pan. Tai buvo klasikinis uigūrų istorijos laikotarpis. Jo metu paplito islamas.
Nepriklausomybės netekimas
1759 m. uigūrų valstybės buvo prijungtos prie Kinijos, kuomet į šią atėjo Čingų dinastija. Tačiau uigūrai labai priešinosi šiam prijungimui, ne kartą vyko sukilimai. 1864–1876 m. jiems pavyko iškovoti nepriklausomybę kaip Kašgarijai. Tačiau vėliau Uigūristanas vėl buvo prijungtas prie Kinijos ir pavadintas Šindžiangu (t. y. „Naująja valda“).
Separatizmas
thumb|left|150px|Uigūrų separatistų vėliava
Uigūrų separatizmo reiškinys turi gilias istorines šaknis. Visų pirma, problemiškas yra šio reiškinio traktavimas, nes „separatizmas“ turi neigiamą atspalvį ir siejamas su suverenios valstybės teritorinio vientisumo principo pažeidimu. Būtent tokios oficialios pozicijos laikosi Kinijos Liaudies Respublikos vyriausybė. Dauguma uigūrų nepriklausomybės siekiančių organizacijų valstybingumo ištakomis laiko Rytų Turkestanto respubliką ir, ankstesnę maištų bei pasipriešinimo Čingų dinastijos vidaus politikai, tradiciją. Sąlyginai galima padalinti uigūrų atsiskyrimo siekiančias organizacijas į dvi stovyklas, besiskiriančias ideologinėmis nuostatomis. Pirmoji susijusi su pantiurkizmo idėja, aktyviai propaguota Turkijos nuo TSRS žlugimo (pantiurkizmo ištakos siekia XX a. pradžios geopolitinius įvykius Europoje). Pantiurkizmo konstruojama tapatybė remiasi tiurkiškuoju nacionalizmu, pabrėžiančiu priklausymą bendrai kalbų šeimai (tiurkų kalbas) ir kultūrai. Sindziangas šios ideologijos šalininkų yra laikomas Rytų Turkestanu,- uigūrų tėvyne ir teisėta teritorija. Ideologiniu požiūriu svarbūs du šios pozicijos aspektai: tai tiurkiškojo nacionalizmo ir tiurkų tautų politinė mobilizacija, galinti sukurti atsvarą Vakarų ir Kinijos Liaudies Respublikos dominavimui regione, ir išskirtinis Turkijos vaidmuo formuojant tiurkiškąjį nacionalizmą. Organizacijas, atstovaujančios šią poziciją, sąlyginai skirstomos į radikalias ir nuosaikias. Radikalusis sparnas pasisako už ginkluotą išsivadavimo iš Kinijos Liaudies Respublikos priespaudos būdą, nevengiant ir uigūrų, palaikančių Kinijos Liaudies Respublikos poziciją, fizinio naikinimo (pvz., Uigūrų išlaisvinimo organizacija; Rytų Turkestano jaunimo namai ir kt.). Nuosaikios organizacijos (pvz., Rytų Turkestano informacijos centras) pasisako už taikaus pilietinio pasipriešinimo formas. Abiejų grupių organizacijos veikia užsienio valstybėse. Radikalioji pozicija yra vyraujanti ir lemia uigūrų etninės mažumos politinę fragmentaciją, atsiribodama nuo uigūrų dalies, palaikančios centrinės valdžios politiką regione. Kita ideologinė pozicija, tapusi pagrindu atsiskyrimo siekiams, susijusi su radikaliuoju islamu. Šiuo atveju, pagrindinis uigūrų tapatybės komponentas yra islamo religija. Vis didėjančią įtaką Sindziango musulmonams turi Deobandi judėjimas, pasisakantis už fundamentalesnį religijos išpažinimą. Valstybinė švietimo sistema dažnai traktuojama kaip ateistinės indoktrinacijos institucija, o ekonominės plėtros programos smerkiamos, kaip svetima kultūrinė įtaka. Pagrindinė organizacija, atstovaujanti šiai pozicijai yra Rytų Turkestano islamo judėjimas („East Turkestan Islamic movement“).
Nepriklausomybės siekianti uigūrų etninės mažumos dalis yra pakankamai fragmentiška ideologiniu aspektu. Visgi pagrindinis visų organizacijų tikslas yra bendras- Rytų Turkestano (Sindziango) nepriklausomybė. Panašūs ir veiklos metodai, pirmenybę teikiant politiškai neutralios uigūrų bendruomenės dalies patraukimui savo pozicijon, bei aktyviam pasipriešinimui KLR politikai, nevengiant ir ginkluotos kovos metodų. Kinijos sudėtyje uigūrai nepaliauja kovoti nacionalinio išsivadavimo. XXI a. jis įgijo stiprų islamistinį charakterį, ir tai duoda pretekstą Kinijai kovą su uigūrais traktuoti kaip kovą su terorizmu.
Uigūrų etninės mažumos situacija Kinijos Liaudies Respublikoje
Kinijos Liaudies Respublikos etininių mažumų politika Sindziange pasižymi keliais bruožais. Su bet kokiomis platesnės autonomijos, ar atsiskyrimo siekiančiomis grupėmis yra kovojama. „Rytų Turkestano“ terminas laikomas prieštaraujančiu valstybės vientisumui ir paskelbtas nelegaliu. Po 2001 metų rugsėjo 11 įvykių ir JAV pradėto globalios kovos su tarptautiniu terorizmu diskurso, pastebima tendencija Kinijos Liaudies Respublikos oficialioje pozicijoje atsiskyrimo siekiančias uigūrų organizacijas traktuoti kaip „teroristines ir separatistines“.
Nuo 1996 m. stebimas spaudos leidinių, leidžiamų vietinėmis kalbomis, tiražų mažėjimas ir leidinių bendrine kalba gausėjimas. Panaši situacija ir švietimo sistemoje, kuri propaguoja ugdymą bendrine kalba, taip apeinant kai kuriuos 1984 m. „Etninių mažumų autonomijos įstatymo“ punktus. Religinio švietimo institucijos veikia, tačiau yra kontroliuojamos valstybinių priežiūros institucijų (įskaitant ir islamiškąjį universitetą). Taip pat pakeista ir dauguma vietos toponimų (pvz., Tacheng vietoje Chochak, ar Kashi vietoje Kashgar).
Nepaisant to, spauda vietos mažumų kalbomis nėra draudžiama, o dauguma tokių leidinių yra remiami valstybės lėšomis. Antras svarbus Kinijos Liaudies Respublikos etninių mažumų politikos bruožas regione yra ekonominės, bei socialinės plėtros akcentavimas. Sindziangas yra nepaprastai svarbus regionas dėl gamtinių resursų, tad jų įsisavinimo plėtra regione lemia gavybos, bei apdirbimo pramonės vystymąsi. Ši plėtra turi ir demografinį efektą- 1953 m-1990 m. laikotarpiu hanių skaičius Sindziange išaugo nuo 300000 iki 6 milijonų gyventojų, o 2000 m. surašymo duomenimis 41 proc. Sindziango gyventojų jau sudarė haniai. . Šiuo aspektu, KLR etninių mažumų politika nėra išskirtinė uigūrų atveju. Sindziangas taip pat laikomas viena svarbiausių „Vakarų vystymo plano“ dalių, kas lemia gausią vidinę hanių migraciją į regioną. Nepaisant to, apie 90 proc. bedarbių yra būtent šios etninės mažumos gyventojai. Sindziange ryškus ekonominio išsivystymo kontrastas tarp pietinės ir šiaurinės regiono dalių. Dauguma uigūrų yra suinteresuoti ekonomine plėtra regione ir jos kuriama materialine gerove, tačiau taip pat siekia išsaugoti kalba ir religija paremtą tapatybę. Už atsiskyrimą kovojančios grupės nėra suformulavusios vieningos pozicijos. Dalis jų laikosi nacionalizmo ideologijos (pantiurkiškos, provakarietiškos organizacijos), kitos pasisako už radikalesnę islamo interpretaciją ir legitimuoja savo kovą religiniu pagrindu (dažniausiai antivakarietiškos organizacijos). Dažni atvejai, kai tokios grupės imasi smurtinių veiksmų tikėdamosis išprovokuoti valstybinių saugumo pajėgų reakciją ir susilaukti užsienio šalių, ar tarptautinių organizacijų palaikymo bei įtraukti didesnę dalį vietos bendruomenės. Etninė įtampa yra vienas veiksnių, lemiančių didelį dislokuotų Kinijos Liaudies Respublikos saugumo pajėgų skaičių regione.
Kalba
Pagrindinis straipsnis: Uigūrų kalba
Šaltiniai
(5th – 16th Centuries)” ARI Working Paper, No. 44, June 2005, http://www.ari.nus.edu.sg/docs/wps/wps05_044.pdf.
Švilpikiniai
Švilpikiniai (Pachycephalidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima, kuriai priklauso gana stiprius, švilpiančius balsus turintys Australijos ir Naujosios Gvinėjos paukščiai. Jų snapas storas, gale su kabliu. Dauguma rūšių lesa vabzdžius, tačiau kelios rūšys minta vaisiais ar net gaudo smulkius krabus. Peri abu tėvai. Deda 2-5 kiaušinius.
Šeimoje 11 genčių, apie 52 rūšys, dauguma jų sėslios. Kelios rūšys palitusios Malaizijoje, Indonezijoje, Fidžis ir Ramiojo vandenyno salose.
Sistematika
thumb|left|210px|Auksuotoji musinukė (Pachycephala pectoralis)
Girinė Kubiliškė
Girinė Kubiliškė – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Griškabūdžio.
Alvytė
Alvytė (Helvella) – bobausinių (Helvellaceae) šeimos ausūniečių (Pezizales) eilės grybų gentis.
Lietuvoje žinomi dar kiti šių grybų sinonimai: bobausis, gniaužtenis, taurėaukšlis. Pirmasis šiai genčiai lietuvišką vardą alvytė suteikė Jurgis Pabrėža. Vėliau ši gentis buvo vadinama bobausio vardu, juo taip pat ir Gyromitra gentis. Lietuviškoje mikologinėje literatūroje priimta Helvella gentį vadinti alvyte, o Gyromitra – bobausiu.
Grybai auga ant dirvožemio, kartais ant trūnijančios medienos.
Pasaulyje žinomos 25 rūšys, Lietuvoje – 14 rūšių:
Klajoklinis karolmedis
Klajoklinis karolmedis (Anadenanthera peregrina) – pupinių (Fabaceae) šeimos medžių rūšis. Paplitusi tropinėje Pietų Amerikoje ir Karibuose.
Aukštis iki 20 metrų. Žievė dygliuota. Žiedai sferiniai, geltonos ar baltos spalvos. Naudojamas kaip medicininis ir haliucinogeninis augalas.
Zastočės geležinkelio stotelė
Zastočės geležinkelio stotelė - geležinkelio stotelė Zastočės kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Monkų apskrityje. 1895 m. stotis įkurta tiesiant Balstogė - Karaliaučius geležinkelio liniją. Tai vienos platformos, vieno perono geležinkelio stotelė, per kurią eina Balstogė-Glomnas geležinkelio linija. Nuo stoties iki Knišino miesto geležinkelio stoties yra 3,9 km ir iki Čechoviznos geležinkelio stotelės 4,9 km.
Madrido universitetas
thumb|260px|Madrido Komplutensės universitetas thumb|260px|Informatikos fakultetas Madrido Komplutensės universitetas – svarbiausias Ispanijos valstybinis universitetas Madride; vienas seniausių ir didžiausių pasaulyje. Apie 100 000 studentų, 10 000 dėstytojų.
F1 2014
F1 2014 – „Codemasters“ žaidimas, paremtas Formulės 1 lenktynėmis (2014 m. sezonu). Tai yra šeštasis šio žanro „Codemasters“ žaidimas. Jis išleistas 2014 m. spalio 16 d.
Madrido universitetas
Istorija
1293 m. Kastilijos ir Leono karalius Sančesas IV įkūrė Alkalos pagrindinę mokyklą Alkala de Henarese mieste. 1499 m. popiežius Aleksandras VI kardinolo Cisneroso prašymu mokyklai suteikė Komplutensės universiteto vardą (Complutense reikia 'gimęs Komplutume'). Studijos prasidėjo 1508 m. 1836 m. universitetas perkeltas į Madridą ir pavadintas Centriniu universitetu. 1970 m. vykdant aukštojo mokslo reformą padalytas, atskirti Madrido universitetas ir Madrido politechnikos universitetas. 1977 m. senojo universiteto Alkala de Henarese patalpose įsteigtas Alkalos universitetas.
F1 2014
Žaidime yra visi oficialūs 22 Formulės 1 lenktynininkai ir visos 2014 m. sezono trasos. Kitaip nei „F1 2013“ žaidime, čia nebus „Classic Edition“ funkcijos – čia žaidėjas galėjo valdyti dalį 80-ųjų – 90-ųjų metų Formulės 1 automobilių ir lenktyniauti keliose senosiose trasose. Viena naujovių bus tai, jog žaidėjas karjeros režime galės nuo pat pradžių rinktis bet kurią komandą.
Madrido universitetas
Universiteto žmonės
Universitete studijavo: Luisas Bunjuelis, Chuanas Karlosas I
Gintaras Varnas
(g. 1961 m. rugsėjo 7 d.) – Lietuvos teatro režisierius, pedagogas.