cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksandras Tarasovas
Biografija
1988 m. įkūrė Nepriklausomą Archyvą (nuo 1990 m. – „Nepriklausomas Archyvas — Nepriklausoma sociologinė tarnyba“). 1991 m. tapo naujosios sociologijos Centro ir praktinės „Phoenix“ politikos tyrimo bendradarbis. 2004 m. „Phoenix“ socialinis direktorius, 2009 m. vasarį tapo to centro direktoriumi.
Nuo 1984 m. pradėjo rašyti (naudodamasis slapyvardžiais) užsienio spaudoje. Nuo 1988 m. rašė nepriklausomoje spaudoje, o nuo 1990 m. nepriklausomoje ir oficialioje spaudoje savo vardu. Parašęs daugiau nei 1100 sociologijos (pirmiausia apie jaunimo problemas, konfliktologiją), politologijos (apie esamą politinę padėtį, politinį radikalizmą Rusijoje ir užsienyje, masinius visuomeninius judėjimus), kultūrologijos (apie masinę kultūrą, tarptautinius ir tarpcivilizacinius prieštaravimus), ekonomikos (apie lyginamąją ekonomiką) straipsnių. Nemažai reiškėsi, kaip literatūros ir kino kritikas. Pirmasis ištyrinėjo ir aprašė skustagalvių subkultūrą Rusijoje.
Slepišerė
Slepišerės (Isoetes) – pataisūnų (Lycopodiophyta) skyriaus, slepišerainių (Isoetopsida) klasės, monotipinės slepišerinių (Isoetaceae) šeimos augalų gentis. Archajiški daugiamečiai, pusiau ar visiškai pasinėrę žoliniai vandens augalai. Priklauso sporinių induočių grupei, gyvenimo cikle vyrauja sporofitas. 2016 m. duomenimis pasaulyje žinomos bent 192 pripažintos slepišerių rūšys. Lietuvoje aptinkama tik viena rūšis – ežerinė slepišerė (Isoetes lacustris), įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Aleksandras Tarasovas
Biografija
1995 m. lapkričio 4 d. Tarasovas buvo užpultas prie savo namų: nežinomi asmenys, pašaukę Tarasovą, sumušė jį iki sąmonės netekimo (nors jis ir gynėsi), po ko jie iškart dingo. Nežinomi asmenys paėmė iš jo tik pasą, tačiau didelės pinigų sumos, kurią turėjo Tarasovas, nepaėmė, taip pat kaip ir diktofono, itališkojo „Cinzano“ vermuto butelio. Po to buvo iškelta baudžiamoji byla, bet kaltieji nebuvo surasti.
Alkiškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Akmenės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. 1954 m. prijungtos Menčių apylinkė, Rudausių apylinkė ir dalis Sablauskių apylinkės, 1963 m. – Pakalniškių apylinkė ir dalis Kruopių apylinkės. Nuo 1962 m. gruodžio 8 d. iki 1965 m. sausio 7 d. apylinkė priklausė Mažeikių rajonui. 1977 m. balandžio 4 d. Alkiškių apylinkė prijungta prie Naujosios Akmenės apylinkės.
Slepišerė
Morfologija ir anatomija
Sporofito stiebas trumpas, gumbelio arba ropės pavidalo, požeminis, nesišakojantis, su antriniu storėjimu. Stiebą dengia epidermis su žiotelėmis, giliau yra žievė ir brazdas, centre – stelė. Slepišerių stelės priskiriamos protostelių grupei.
Aleksandras Tarasovas
Biografija
2008 m. nacistai Tarasovą įtraukė į priešų, kurie turi būti fiziškai sunaikinti, sąrašą, paskelbtą ultradešiniuosiuose puslapiuose.
Slepišerė
Morfologija ir anatomija
Į apačią stiebas leidžia pluoštą dichotomiškai išsišakojusių šaknų, o į viršų – puokštę aplink stiebą spirališkai išsidėsčiusių pusiau apvalių, yliškų lapų, panašių į vikšrių (Juncus). Lapai tiesūs arba išlinkę, 1–100 cm ilgio, su liežuvėliais. Iš išorės dengia epidermis su žiotelėmis, vidų užpildo mezofilis, centre yra apytakos audiniai. Enacijų kilmės pataisūnų lapai su viena gysla vadinami mikrofilais.
Slepišerių sporangės gali formuotis ties visų lapų pamatais. Tai heterosporiniai augalai. Mikrosporangėse susidaro daug mikrosporų, makrosporangėse – mažiau, bet didesnių makrosporų. Moteriškosios sporos (makrosporos) 300–700 µm skersmens, baltos, pilkos arba juodos, lygios arba dygliuotu paviršiumi, vyriškosios sporos (mikrosporos) 20–50 µm skersmens, pilkos arba rudos. Vienalyčiai gametofitai trumpaamžiai, redukuoti vystosi lapų pamatuose. Spermatozoidai su daugeliu žiuželių.
Aleksandras Tarasovas
Biografija
1992 m. jis pradėjo rašytojo (prozininko ir poeto) karjerą. 1997 m. pradėjo vertėjauti iš anglų ir ispanų kalbų.
Slepišerė
Ekologija
Tiek sporofito, tiek gametofito kartos autotrofinės. Beveik visos slepišerės yra vandens arba pelkėtų, užliejamų vietų augalai. Vidurio ir Vakarų Europoje auga oligotrofiniuose, smėlėtu dugnu ežeruose, nuo 0.6 m gylio iki meldų juostos ribos (2–3 m gylio).
Paplitimas
Slepišerės paplitusios beveik visame pasaulyje, daugiausia atogrąžų ir paatogrąžių klimato srityse.
Aleksandras Tarasovas
Biografija
Tarasovo darbai yra publikuoti ne tik Rusijoje, bet ir JAV, Kanadoje, Didžiojoje Britanijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Švedijoje, Italijoje, Ispanijoje, Graikijoje, Suomijoje, Vengrijoje, Indijoje, Japonijoje, Pietų Korėjoje, Argentinoje, Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Kazachstane, Moldavijoje, Padniestrėje ir Ukrainoje.
Slepišerė
Paplitimas
Taip pat ieškotina kaimyninėse šalyse aptinkama šerinė slepišerė (Isoetes echinospora).
Aleksandras Tarasovas
Biografija
2000 m. „Tautų draugystės“ ir 2001 m. „Jaunystės“ žurnalų premijų laureatas.
Slepišerė
Dichotominis rūšių atpažinimo raktas
1. Lapai tamsiai žali, standūs, beveik nepersišviečia; makrosporos karpotos arba gauburiuotos. Ežerinė slepišerė (Isoetes lacustris)
— Lapai šviesiai žali, minkšti, persišviečiantys; makrosporos dygliuotos ilgais trapiais dygliukais. Šerinė slepišerė (Isoetes echinospora)
Aleksandras Tarasovas
Biografija
2002 m. tapo vienu iš knygų serijos „Laikas „Č“. Šiuolaikinė pasaulinė antiburžuazinė mintis“ (leidykla „Gileja“) įkūrėjų, sudarinėtojų ir moksliniu redaktoriumi; 2005 m. – knygų serijos „Klasių kova“ (redaguodamas kartu su Borisu Kagarlickimu, leidykla „Ultra. Kultūra“); 2006 m. – knygų serijos „Revoliucijų rožė“ (leidykla „Kultūrinė revoliucija“). Serijose publikuojama šiuolaikinė kairioji visuomeninė-politinė literatūra.
RK
Dviraidė santrumpa RK gali reikšti:
Joneda
Skelbia reklaminius straipsnius, reklamą, skelbimus, kritikuoja Jonavos rajono savivaldybės politikų ir administracijos veiksmus, bando oponuoti laikraščiui „Naujienoms“. Pasak laikraščio redakcijos, „Joneda“ domisi ir skaito ne tik Jonavos, bet ir aplinkinių rajonų (Kėdainiai, Kaišiadorys, Ukmergė) žmonės, laikraštis taip pat pasiekiąs ir kitus miestus (kaip Marijampolė, Kazlų Rūda, Vilkaviškis, Kaunas, Prienai, Šiauliai, Vilnius), netgi Airiją. Pasak leidėjo, laikraštis „Joneda“ pasižymi „kritiniu požiūriu, objektyviai ir be pagražinimų analizuoja rajone, šalyje bei pasaulyje vykstančius procesus“.
Leidyba
Leidžiamas nuo 1999 m. gegužės mėn. Įkūrėjas ir vadovas – Edmundas Gedvila. Leidėjas – nekilnojamojo turto bendrovė UAB „Joneda".
Iki 2010 m. išleista 122 numeriai (2009 m. gruodžio mėn.).
Spaudėjas – UAB „Rinkos aikštė“ (Kėdainiai). Tiražas – 13 1000 egzempliorių (2010 m.).
Redakcija
Redaktorė – Aldona Skaisgirytė-Gedvilienė. Kiti straipsnių autoriai – Edmundas Gedvila ir kt.
Ukazai (reikšmės)
Ukazais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Joneda
Redakcija
Adresas – J. Ralio g. 5, LT-55182, Jonava.
Daukšaičiai
Daukšaičiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 26 km į pietryčius nuo Gargždų, prie kelio Veiviržėnai-Švėkšna, 5 km į pietryčius nuo Veiviržėnų, 6 km į šiaurę nuo Švėkšnos. Kaimo pietiniu pakraščiu teka Veiviržo kairysis intakas Šalpė. Seniūnaitijos centras.
Geografija
Kaimas ribojasi su Pašlūžmio, Petraičių, Legučių, Raukų (visi Veiviržėnų sen.) Jonikų (Švėkšnos sen.) kaimais. Prie Daukšaičių yra Graumenos hidrografinis draustinis.
Istorija
Šalpės dešiniajame krante yra IX a.-XII a. senkapis, jame rasta žalvario dirbinių, spalvoto stiklo karoliai; radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Kiti archeologiniai radiniai: laivinis kovos kirvis, 963–969 m. bizantiška moneta. Rašytiniuose šaltiniuose Daukšaičiai minimi 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 6 šeimos, 1695 m. – 8 šeimos.
Pokaryje rezistencinėje kovoje dalyvavo partizanai Mečislovas Juška, Antanas ir Vytautas Lomsargiai. 1951 m. ištremti Bronė ir Jokūbas Lomsargiai, Jokūbo Žemgulio šeima (5 asmenys).
Sovietmečiu Daukšaičiai buvo „Galybės“ (1951–1975) ir „Šalpės“ (1975–1992) kolūkių centrinė gyvenvietė. 1940 m. įsteigta pradžios mokykla, 1953–1962 m. septynmetė, 1962–1986 m. aštuonmetė, 1986–1998 m. devynmetė, nuo 1998 m. dešimtmetė Pašlūžmio pagrindinė mokykla. 1954 m. įsteigta biblioteka, felčerių ir akušerių punktas, 1978 m. įkurti kultūros namai, vaikų darželis, pirtis.
1983 m. liepos 29 d. Daukšaičiuose nuo Antrojo pasaulinio karo laikų Šlūžmės upelyje likusios prieštankinės minos žuvo penki vietos gyventojų vaikai – trylikametis Arūnas Birbalas, vienuolikmetis Algis Čeliauskas, dešimtmečiai Nerijus Raicevičius, Vaidas Putrivaitis ir aštuonmetis Robertas Lekavičius. Yra paminklas žuvusiems vaikams atminti.
2009 m. įsteigta bendruomenė „Daukšaičių pušynėlis“.
Kumelskas
Kumelskas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kolno valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurės rytus nuo Kolno ir apie 84 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Jonavos balsas
Istorija
Iki 1959 m. buvo LKP Jonavos rajono komiteto ir DDT leidinys, 1959–1962 m. leistas kaip tarprajoninis laikraštis Jonavos ir Kauno rajonams, 1962–1965 m. – nėjo, nes buvo panaikintas Jonavos rajonas. Atkūrus 1965 m. Jonavos rajoną, vėl leistas ir rajono laikraštis, nuo 1990 m. – nepriklausomas. Steigėja ir leidėja UAB „Jonavos balso redakcija“.
Nepriklausomybės metais „Jonavos balso“ laikraštis įsitraukė į politiką. Gediminas Ilgūnas dėl jį kritikuojančių straipsnių padavė „Jonavos balsą“ į teismą. Pasak Jurgio Bielinio, Jonavos rajono teisėjams, „neseniai buvusiems SSKP nariams, to tik tereikėjo“. Rajono laikraštis civilinę bylą pralaimėjo, jam buvo priteista didelė suma pinigų G. Ilgūno neturtinei žalai atlyginti. „Jonavos balsas“ (pasak Bielinio, anksčiau „į padanges kėlęs“ G. Ilgūną ir jį „padaręs“ signataru) sumokėjęs baudą, bankrutavo.
Adresas – J. Basanavičiaus g., LT-55171 (anksčiau – Spalio revoliucijos), Jonava.
Redakcija
Laikraštyje dirbo: Ričardas Adamonis (skyriaus vedėjas), Vytautas Bagdonas (fokorespondentas), Felicijonas Konstantinas Fedaravičius (1975–1985 m. Kultūros skyriaus vedėjas, 1985–1989 m. redaktoriaus pavaduotojas),skyriaus vedėja Roma Radzevičienė (Mėčienė), Aldona Svirbutavičiūtė (skyriaus vedėja), Lina Kazlauskienė, Stasys Čyvas, fotokorespondentas Algis Nekrošius, Romas Jankauskas, Alvydas Kazlauskas (1976–1980 m. skyriaus vedėjas), Jadvyga Pekarskaitė, Aldona Skaisgirytė (kultūros skyriaus vedėja), Juozas Skripkauskas (žemės ūkio skyriaus vedėjas),Gintautas Tiška (fokorespondentas), Vytautas Valionis ir kt.
Atgiris
Atgiris (Huperzia) – pataisainių (Lycopodiopsida) klasės pataisinių šeimos augalų gentis. Priklauso sporinių induočių grupei. Anksčiau ši gentis buvo priskiriama atskirai atgirinių (Huperziaceae) šeimai.
Gentyje apie 400 paplitusių visame pasaulyje rūšių.
1991 m. referendumas dėl Lietuvos nepriklausomybės
'''1991 m. referendumas dėl Lietuvos nepriklausomybės (oficialiai Gyventojų visuotinė apklausa dėl Lietuvos Respublikos nepriklausomybės''') vyko 1991 m. vasario 9 dieną. Tai buvo pirmasis referendumas Lietuvos istorijoje.
Referendumo klausimas: Ar jūs už tai, kad Lietuvos valstybė būtų nepriklausoma demokratinė respublika?
Šiame referendume dalyvavo 2 247 810 rinkėjų (84,74 procento nuo bendro rinkėjų skaičiaus). Iš jų 2 028 339 rinkėjai (90,24 procento nuo dalyvavusių skaičiaus) pritarė Lietuvos nepriklausomybės paskelbimui. 147 040 rinkėjų atsakė neigiamai.
Istorija
1991 m. vasario 17 d. buvo suplanuotas visasąjunginis referendumas dėl TSRS ateities. Nepriklausomybę 1990 m. paskelbusi Lietuva ruošėsi šį referendumą boikotuoti, tačiau buvo baiminamasi, kad nieko nesiimant TSRS valdžia laikys, jog Lietuva pritaria TSRS išsaugojimui. Todėl buvo nutarta surengti referendumą dėl pritarimo pirmajam ruošiamos Konstitucijos straipsniui „Lietuvos valstybė yra nepriklausoma demokratinė respublika“.
Sidney Govou
Sidnis Govu (g. 1979 m. liepos 27 d.) – futbolininkas, Prancūzijos rinktinės ir Evian Thonon Gaillard klubo puolėjas.
2010 m. liepos 5 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Panathīnaïkós klubu. Sezono pabaigoje pasiprašė, kad jo kontraktas būtų išpirktas ir 2011 m. liepos 6 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Prancūzijos Evian Thonon Gaillard klubu.
žaidžia nuo 2002 m. Su rinktine dalyvavo.
FC Cxinvali
Cchinvalio „Spartaki“ – Gruzijos futbolo klubas iš Cchinvalio. Namų rungtynes žaidžia Goryje ir Tbilisyje.
Istorija
Klubas įkurtas 1936 m. Po Rusijos–Gruzijos karo persikėlė iš savo miesto.
Namų rungtynes žaidė Tbilisyje arba Goryje.
Vaclovas Vaidotas
Vaclovas Vaidotas (1890 m. rugsėjo 7 d. Sviliukuose, Josvainių valsčius – 1966 m. spalio 20 d. Toronte, Kanada) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
2010 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Okeanija
Okeanijoje atranka vyksta 2 etapais: pirmojo etapo varžybos vyko 2007 m. Pietų Ramiojo vandenyno žaidynių metu. Ten pirmąsias 3 vietas užėmusios komandos ir Naujoji Zelandija žaidžia tarpusavyje vienoje grupėje. Grupės nugalėtojas laimi atranką.
Vaclovas Vaidotas
Biografija
Gimė bajorų (Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kęstučio sūnaus Vaidoto palikuonių), turtingų ūkininkų Adomo ir Juzefos Vaidotų šeimoje. Be Vaclovo šeimoje augo du broliai ir septynios seserys. Pradinį išsilavinimą įgijo privačiai. 1908 m. V. Vaidotas įsteigė ūkio būrelį. 1909 m. įkūrė vartotojų kooperatyvą ,,Šušvė“, vėliau Josvainių kooperatyvo banką. 1910 m. eksternu išlaikė brandos egzaminus ir įstojo į Peterburgo universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą. 1914 m. mobilizuotas į carinės Rusijos kariuomenę, mūšiuose 1915 sausio mėn. buvo sužeistas ir gydomas ligoninėje. Vėliau išsiųstas į Kijevo karo mokyklą. Ją baigė per 3 mėn. ir 2015 m. balandžio mėnesį buvo paskirtas į 93 atsargos pulką Carycine (dabartinis Volgogradas), kur tarnavo 2 metus kuopos vadu. Per tą laiką paruošė 23 kuopas frontui. 1917 metais vasario mėn. vėl buvo išsiųstas į frontą. Po spalio revoliucijos laimingai pasitraukė iš fronto ir po 6 savaičių kelionės arkliais 1918 m. grįžo į Lietuvą.
2010 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Okeanija
Atkrintamosios varžybos
Turnyro medalininkai (Naujoji Kaledonija, Fidžis ir Vanuatu) pateko į antrą atrankos etapą.
II etapas
Antrojo etapo laimėtojas taip pat tampa ir Okeanijos taurės laimėtoju.
Vaclovas Vaidotas
Biografija
1918 m. gruodžio mėn. išrinktas Josvainių valsčiaus valdybos pirmininku ir atstovu į II lietuvių konferenciją Kaune. Nuo 1919 m. sausio mėn. dirbo Valstybės kontrolėje.
1921 m. spalio 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo buvo ekonominės komisijos sekretoriumi. Priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos frakcijai. Dirbdamas Seimo Ekonominėje komisijoje, pasiūlė pavadinimą Lietuvos piniginiam vienetui litui ir smulkiajai, t. y. šimtajai lito daliai – centui. Eidamas Seimo nario pareigas, dirbo laikraščio „Lietuvos žinios“ administratoriumi. Dalyvavo įkuriant Kaune akcinę „Varpo“ bendrovę. Kėdainių rajono Josvainių seniūnijoje Sviliukų kaime valdė 143 ha ūkį. Kėdainiuose įkūrė bendrovę "Pramonė", kuri pastatė ir paleido dirbti pirmą Lietuvoje pokario šiluminę elektros stotį. Aktyviai dalyvavo įkuriant Josvainių vartotojų kooperatyvą "Šušvė". Buvo Kėdainių apskrities urmo kooperatyvo "Dirva" valdybos narys.
1939 m. Kaune, Donelaičio 43 adresu baigė pastatyti 4 aukštų namą, kuris turėjo 3 krautuves ir 7 butus. Po Lietuvos okupacijos 1940 m.gruodyje šis namas buvo nacionalizuotas ir V.Vaidoto butą užėmė iš Maskvos atsiųstas Kauno miesto burmistras M.Kariaginas. Šeima turėjo palikti ir Sviliukų kaime esantį dvarą. Kadangi pastovios gyvenamos vietos Vaclovo Vaidoto šeima neturėjo, tai birželio 14 d. vežimas į Sibirą jo šeimos nepalietė.
1944 m. baigiantis karui pasitraukė iš Lietuvos į Vokietiją ir su šeima iki 1949 metų gyveno vakarų Vokietijos pabėgėlių stovyklose. Nuo 1949 m. šeima apsigyveno Toronte (Kanada). 1953–1955 m. Kanados lietuvių bendruomenės Toronto apylinkės valdybos pirmininkas, 1954–1960 m. Kanados lietuvių bendruomenės Krašto Tarybos ir Krašto valdybos narys. 1957–1963 m. Kanados lietuvių bendruomenės Krašto valdybos Tautos fondo pirmininkas.
Leonidas Donskis
Leonidas Donskis (1962 m. rugpjūčio 13 d. Klaipėdoje – 2016 m. rugsėjo 21 d. Vilniuje) – Lietuvos filosofas, eseistas, pedagogas, visuomenės veikėjas ir politikas.
Išsilavinimas
1980 m. baigė Klaipėdos 19 (dabar „Martyno Mažvydo“ progimnazija) vidurinę mokyklą. 1985 m. baigė lietuvių filologiją ir teatro pedagogiką Lietuvos TSR valstybinės konservatorijos Klaipėdos Teatro meno fakultete. 1985–1987 m. laisvo klausytojo teise stažavosi Vilniaus universiteto Filosofijos fakultete, kuriame įgijo sertifikatą tolygų magistro studijoms. 1987–1990 m. mokėsi Vilniaus universiteto Filosofijos katedros aspiratūroje. 1990 m. gruodžio 11 d. VU apgynė disertaciją tema „Kultūros krizės ir jų filosofinė refleksija (O. Spenglerio, A. Toynbee ir L. Mumfordo istoriosofinių koncepcijų istorinė-metodologinė analizė)“, filosofijos mokslų kandidatas (Vilniaus universitetas), 1999 m. gegužės 15 d. Helsinkio universitete apgynė disertaciją „The End of Ideology and Utopia? Moral Imagination and Cultural Criticism in the Twentieth Century: Introduction", socialinių mokslų daktaras.
Pedagoginė ir mokslinė veikla
Nuo 2002 m. – VDU Politologijos katedros profesorius ir Išeivijos studijų centro vyriausiasis mokslo darbuotojas. 2003–2005 m. – VDU Filosofijos katedros vedėjas, Helsinkio universiteto docentas. 2004 m. VDU atliko habilitacijos procedūrą (humanitariniai mokslai, istorija – darbai iš idėjų ir sąmoningumo istorijos). 2005 m. VDU Senatas suteikė profesoriaus pedagoginį vardą. 2005–2009 m. – VDU Politikos mokslų ir diplomatijos instituto direktorius. Nuo 2005 m. – VDU Senato narys. 2014–2015 m. ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto mokslo prorektorius. Nuo 2015 m. VDU profesorius ir vyr. mokslo darbuotojas.
Tyrimų sritys ir studijų laukai – civilizacijų analizė, sąmoningumo istorija, politinių idėjų istorija, Rytų Europos idėjų istorija, Baltijos studijos, istorijos filosofija, kultūros filosofija, literatūros filosofija. Probleminiai židiniai – moralinė vaizduotė, moralinės biografijos, tapatybė, politika ir literatūra, socialinė kritika. L. Donskis pirmininkavo 3 daktaro disertacijų gynimo mokslo taryboms, oponavo 7 daktaro disertacijoms, dalyvavo 17 daktaro disertacijų gynimo mokslo tarybose, 4 habilitacijos procedūros komisijose.
Politinė veikla
Leonidas Donskis dirbo Liberalų ir demokratų aljanso už Europą frakcijoje (ALDE), kuri yra trečia pagal dydį politinė grupė Europos Parlamente. L. Donskis buvo Vystymosi komiteto ir Žmogaus teisių pakomitečio narys, Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto pavaduojantis narys, ES ir Armėnijos, Azerbaidžano ir Gruzijos parlamentinio bendradarbiavimo delegacijos narys, taip pat ES ir Moldovos parlamentinio bendradarbiavimo komiteto ir delegacijos ryšiams su Izraeliu pavaduojantis narys, EURONEST parlamentinės asamblėjos narys bei Europos ir Viduržemio jūros šalių parlamentinės asamblėjos EMPA pavaduojantis narys.
Šeima
L. Donskis buvo vedęs; žmona Jolanta Donskienė (g. 1961 m.), psichologė, KTU gimnazijos kartu su M. Rostropovičiaus paramos ir labdaros fondu vykdomo projekto „Moksleivių vasaros akademija“, Nacionalinės moksleivių akademijos Asmenybės ugdymo programos vadovė.
Mirtis
L. Donskis netikėtai mirė 2016 m. rugsėjo 21 d. nuo širdies infarkto Vilniaus oro uoste prieš skrydį į Sankt Peterburgą, kur turėjo pristatyti savo knygą – tai būtų buvusi jo pirmoji kelionė į Rusiją po 1990 m.
Idėjos
Leonidas Donskis daug dėmesio skyrė šiuolaikinės visuomenės sanklodos, kurią, pagal Z. Baumaną, vadino „takiąja postmodernybe“, kritikai. Filosofas kaip didžiausią pavojų žmonijai įžvelgė technokratijos, informacijos pertekliaus (hiperkomunikacijos), technologijų skverbimosi į žmogaus gyvenimą sukeliamą žmogiškų santykių, žmogiškumo atrofiją. Jis buvo itin kritiškas kapitalistiniam vartotojiškumui, nuolatinės kaitos, raidos skatinimui, kuris, jo teigimu, neleidžiąs žmogui „likti pačiam sau“, patirti etinės refleksijos, susivokti, į tokią spartą įtrauktas žmogus „nesiima uždavinio savo gyvenimu išmėginti dalykų tikrumą, jų autentiškumą“. L. Donskis pabrėžė empatijos, žmogiškumo, etiškumo svarbą, kurią supriešino su intelektualumo, žinių kaupimo iškėlimu. Sekdamas Baumanu, L. Donskis naudojo adiaforizacijos sąvoką, kaip išreiškiančią dabartinį techninį žmonių tarpusavio santykį – žmonės vienas per kitą tenkina rinkos poreikius, bet nyksta etinis santykis, žmogus paverčiamas statistika. Technologijų plėtra jomis nesinaudojančius palieka atskirtyje, „gėdina“.
Leonidas Donskis taip pat daug dėmesio skyrė tarptautinei ir vietos politikai – liberalizmą jis suprato ne kaip ekonominę rinkos laisvę, o kaip žmogaus orumą, pasirinkimą ginančią laikyseną. Domėjosi ir komentavo politinius reiškinius buvusiose tarybinėse šalyse, skatino šių šalių integravimą į Vakarų kultūrą.
Monografijos
L. Donskio Mokslinių tyrimų pagrindinis objektas – šiuolaikinė socialinė, politinė ir kultūros filosofija, šiuolaikinė visuomenė ir kultūra. Veikalai yra tarpdisciplininio pobūdžio, jiems būdingas analizės ir socialinės kritikos kultūrinio liberalizmo požiūriu derinimas. Tyrimų medžiagą skelbia lietuvių ir anglų kalba. Apie 50 monografijų ir daugiau nei 500 straipsnių bei knygų autorius, knygų sudarytojas ir redaktorius, sykiu profesinių žurnalų specialių numerių kviestinis redaktorius. L. Donskio darbai išversti į Brazilijos portugalų, danų, estų, ispanų, italų, korėjiečių, lenkų, portugalų, rumunų, rusų, suomių, švedų, turkų, ukrainiečių, vengrų ir vokiečių kalbas.
Pertas (ežeras)
Pertas – ežeras Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Vižainio valsčiuje. Šalia ežero yra Sidorių kaimas. Tai ilgas ir siauras mezotrofinis ledo luistų guolio ežeras. Ežero vanduo yra švarus, tačiau neskaidrus. Ežeras yra 148,3 metrai virš jūros lygio. Pagal Lenkijos švaraus vandens klasifikaciją, ežeras yra II klasės klasifikacijos. Ežero pakrantės yra dumblėtos. Ežeras yra netaisyklingos formos, kur stipriai susitraukia šiaurėje ir išsiplečia į įlanką vakaruose. Šiauriniai ir pietiniai ežero krantai yra aukšti ir vaizdingi. Ežere yra keturios keimo kalvos. Pietuose ežeras pereina į alksninę pelkę, kurią nuo Purvinio ežero skiria griova. Vakarinėje ežero dalyje yra sąsmauka, kuri jungiasi su Kailio ežeru. Istoriškai susiklostė, kad šie du ežerai kartais skaičiuojami kaip vienas. Ežere gyvena įvairių rūšių žuvys: sykas, ungurys, europinė lydeka, lynas, ešerys, paprastoji kuoja, vėgėlė, paprastoji raudė, paprastoji aukšlė, paprastasis karšis, europinis šapalas ir starkis.
Karo vadų laikotarpis
thumb|Pagrindinių karo vadų kontroliuojamos teritorijos 1925 m. Mėlynai pažymėtos [[Guomindanas|Guomindano ir su juo susijusių karo vadų kontroliuojamos teritorijos]]
Karo vadų laikotarpis yra Kinijos Respublikos istorijos periodas nuo 1916 iki 1928 m., kai šalis buvo padalinta tarp įvairių karinių klikų. Laikotarpis prasidėjo po Juan Šikajaus mirties ir baigėsi Šiaurės ekspedicija, po kurios prasidėjo „Nankino dešimtmetis“.
Ištakos
Čing dinastija neturėjo nacionalinės armijos, o naudojo regionines armijas, kurios nebuvo vienodos. Galingiausia armija buvo šiaurėje besibazuojanti Beiyang armija, kuri buvo geriausiai apmokyta ir turėjo modernią ginkluotę. Karininkai buvo lojalūs savo vadovams ir sudarė klikas, besiremiančias geografiniu išsidėstymu ir bendra mokymosi karinėse mokyklose patirtimi. Daliniai buvo sudaryti iš tos pačios provincijos vyrų, kad kiltų mažiau problemų dėl skirtingų dialektų, o tuo pačiu sudarė sąlygas regionalistinėms tendencijoms.
Xinhai revoliucija 1911 m. pradėjo sumaištį pietinėje Kinijoje. Sukilėlių kariuomenė sudarė laikinąją vyriausybę Nankine, kuriai vadovavo Sun Jatsenas. 1916 m. pabaigoje pietuose buvo 2 pagrindinės karinės grupuotės. Kitose provincijose realią valdžią taip pat įgijo buvę imperijos generolai. Ginkluotų grupių skaičius sparčiai didėjo. 1914 m. visoje Kinijoje buvo 457 000 karių. 1918 m. jų jau buvo 850 000, kurių dauguma buvo samdiniai. Karo vadai skatino opiumo auginimą – 1919 m. tam buvo skiriama 3 % žemės naudmenų, o 1929 m. jau 20 %.
Republiek China (1911-1928)
Boraksas
Boraksas kitaip natrio boratas, natrio tetraboratas arba dinatrio tetraboratas, o pagal IUPAC natrio tetraborato dekahidratas – nuo senų laikų žinomas boro junginys, mineralas.
Naudojimas
Naudojamas biochemijoje (buferiniams tirpalams), kosmetikos pramonėje, metalurgijoje.
Maisto pramonėje naudojamas kaip konservantas ir žymimas E 285
Formulė: Na2B4O7·10H2O
Savybės
Boro rūgšties natrio druskos hidratas. Pakaitinus iki 75 laipsnių skyla. Tankis 1,73 g/cm³. Šaltame vandenyje tirpsta gan blogai (~80 g viename litre vandens), o karštame labai gerai.
Jana Jordan
Jana Džordan (1986 m. kovo 9 d. San Antonijas, JAV) – amerikiečių pornografijos aktorė ir modelis. 2007 m. rugpjūtį tapo „Penthouse metų mergina“.
Biografija
Vaidina tik lesbietiškuose filmuose. 2009 m. nominuota „AVN Awards“ apdovanojimuose, geriausios lesbietiškos scenos kategorijoje. Iki 2013 m. nusifilmavo 123 pornografiniuose filmuose.
Latvijos eurų monetos
Latvijos eurų monetos turi tris skirtingus dizainus. Nacionalinės pusės dizainas buvo pristatytas visuomenei 2006 m. liepos mėn. Latvijos banko tinklalapyje. 1 ir 2 eurų monetose pavaizduota latvių tautos mergina (kuri iki Antrojo pasaulinio karo buvo vaizduojama ant 5 latų monetos), ant 10, 20 ir 50 centų monetose – didesnis Latvijos herbas ir ant 1, 2 ir 5 centų monetų – mažesnis Latvijos herbas.
Iš pradžių buvo planuojama ant 2 € monetos pavaizduoti Laisvės paminklą, bet toks dizainas neatitiko ECB reikalavimų (jis išlindo į monetos žiedą ir pakeitė vieną iš žvaigždžių) ir jis turėjo būti pakeistas. Latvija nusprendė, kad pakeistas paminklo dizainas nebus toks atpažįstamas ir nusprendė, kad geriau atpažįstama ant 2 € monetos bus latvių tautos mergina.
Latvija yra ES narė nuo 2004 m. gegužės 1 d., taip pat ir ES Ekonominės ir pinigų sąjungos (EPS) nare.
2014 m. Latvija įvykdė trečiąjį EPS etapą ir euras tapo oficialiąja valiuta.
Latvijos euro dizainas
Monetų reversas (bendroji pusė) ir aprašymai pateikiami straipsnyje Eurų monetos.
Entre Rioso provincija
thumb|right|240px|El Palmaro nacionalinis parkas thumb|right|240px|Ūkis netoli Paranos deltos thumb|right|240px|Krioklys Diamantės apylinkėse
Entre Rioso provincija  – provincija šiaurės rytų Argentinoje, vadinamojoje „Mesopotamijoje“ (tarpupyje), tarp Korienteso provincijos šiaurėje, Buenos Airių – pietuose, Santa Fė – vakaruose. Rytuose ribojasi su Urugvajaus Rytų Respublika. Sostinė – Parana.
Geografija
Beveik visas Entre Rioso provincijos paviršius – plyna žemuma, retai pakylanti virš 100 m. Šiaurinėje dalyje klimatas subtropinis, pietinėje – vidutinių platumų. Vyrauja vėjai nuo Atlanto vandenyno, tačiau būna ir vietinių vėjų, pavyzdžiui, pampero (šaltas ir stiprus pietvakarių vėjas). Vidutinis metinis kritulių kiekis 900 mm. Vidutinė vasaros sezono (lapkritis – kovas) temperatūra 20 °C, žiemos 10–13 °C. Provincijos pavadinimas Entre Ríos reiškia „tarp upių“. Visu vakariniu ir pietiniu Entre Rioso pakraščiu teka Paranos upė, rytiniu – Urugvajaus upė, šiauriniu – Gvajkiraro upė. Provincijos viduje taip pat gausu upių (Gvaleguajus, Felisianas, Nogoja), o pietinėje dalyje (Paranos deltoje) – ežerų, pelkių, upinių salų. Yra 2 nacionaliniai parkai: El Palmaro, Predeltos ir Diamantės.
Ekonomika
Žemės ūkyje vyrauja ryžių auginimas (60 % šalies produkcijos). Taip pat auginamos sojos, kviečiai, citrusai (16 % šalies produkcijos). Galvijų (4,5 mil. vnt.) ir avių auginimas. Paukštininkystė (37 % pirmarūšių kiaušinių produkcijos). Bitininkystė. Maisto, medienos apdirbimo, chemijos, mašinų, metalurgijos pramonė.
Gyventojai
Provincija gyvenama retai. Ypač retai apgyvendinta pietinė ir centrinė dalis. Daugiausia gyventojų susitelkę palei Urugvajaus upę. Didžiausi miestai:
Administracinis suskirstymas
Entre Rioso provincija padalinta į 17 departamentų (skliaustuose – administracinis centras):
R (reikšmės)
Vienraidė santrumpa R gali reikšti:
Pienininkas
right|200px|thumb|Lietuvos pieninės interjeras (3-4 dešimtmečiai)Pienininkas – maisto pramonės darbuotojas, užsiimantis pieno supirkimu ir tolesniu perdirbimu. Pienininkas atlieka pagrindinius technologinius produktų gamybos darbus, įvertina pagrindinius gaminamo produkto rodiklius.
Pienininkas dirba pieno perdirbimo įmonėse, pieno supirkimo punktuose ar cheminės analizės laboratorijose.
Darbo pobūdis
Dirbdamas pieno supirkimo punkte ar cheminės analizės laboratorijoje pienininkas:
Brūkšnelis (diakritinis ženklas)
Brūkšnelis – diakritinis ženklas (¯) dedamas virš balsio siekiant parodyti jos specialų tarimą ar kirčiavimą. Daugeliu atvejų, pvz., latvių kalboje ir japonų, kinų (pinyin), arabų ir persų kalbų transkripcijoje lotyniškais rašmenimis naudojama parodyti balsio ilgumą. Priešingas jam yra lankelis (˘), naudojamas patrumpinti balsio ilgumą.
Naudojimas kompiuteryje
Balsių su brūkšneliais HTML ir Unicode kodai bei įvedimas neperjungiant klaviatūros (prispaudus Alt mygtuką surinkti nurodytą kodą; veikia Windows operacinėse sistemose, esant lietuviškai lokalei):
Kipro futbolo varžybos 1987–1988 m.
Kipro futbolo varžybos 1987–1988 m.
UEFA taurių taurė 1990–1991 m.
UEFA taurių taurė 1990-1991 m. – 31-asis UEFA taurių taurės turnyras. Prasidėjo 1990 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale laimėjęs prieš  klubą.
Kriminalinė psichologija
Disciplinai atsirasti pagrindus padėjo mokslininkas Metzger ir Plattner XIX a. Plėtojo Hoffbauer, Grohmann, Heinroth.
Aleksandras Iašvilis
Aleksandras Iašvilis (ალექსანდრე იაშვილი; g. 1977 m. spalio 23 d.) – futbolininkas, Gruzijos rinktinės ir VfL Bochum klubo puolėjas.
žaidžia nuo 1998 m.
Tomtoras
Istorija
Tarybiniais metais veikė belaisvių stovyklos, čia kalėjo žymus rusų rašytojas ir rezistentas Varlamas Šalamovas.
Alvydas Kazlauskas
Alvydas Kazlauskas (g. 1952 m. lapkričio 30 d. Sudeikių kaime, Utenos rajonas) – žurnalistas.
Biografija
1975–1976 m. Lazdijų rajono laikraščio „Darbo vėliava" korespondentas, 1976–1980 m. Jonavos rajono laikraščio „Jonavos balsas" skyriaus vedėjas, 1980–1984 m. LKP Jonavos rajono komiteto instruktorius, nuo 1984 m. Kėdainių „Tarybinis kelias" redaktoriaus pavaduotojas, nuo 2001 m. iki 2006 m. „Kėdainių garso" korespondentas.
Lietuvos žurnalistų sąjungos Kauno skyriaus valdybos narys.
Vedęs; žmona Lina (g. 1953 m.), žurnalistė. Dukra Vaiva (g.1978 m.), sūnus Almantas (g. 1992 m.).
Danfermlinas
Danfermlinas – miestas Faife, Škotijoje, yra aukštumose, 5 km nuo šiaurinio Forto deltos kranto. Tai buvusi Škotijos sostinė, kurioje buvo karaliaus rūmai, ir svarbus bažnytinis centras.
Žymūs žmonės
Danfermlino vienuolyne palaidota daug žymių monarchų, tarp jų Robertas I ir Šventoji Margarita. Vienuolyno liekanos yra svarbus turistinis objektas. Jam priklauso ir Danfermlino karališkieji rūmai, kuriuose gimė Karolis I. Robert Henryson, vienas svarbiausių Škotijos poetų, irgi susijęs su vienuolynu.
Nuo XX a. svarbiausias iš Danfermlino kilęs asmuo buvo pramonininkas, verslininkas ir filantropas Andrew Carnegie. Jis daug prisidėjo atnaujinant miestą. Jo palikimas matomas ir dabar.
Įžymybės:
V – tai vendeta
Siužetas
2020 metai. Virusas išplinta po pasaulį, daug amerikiečių išmirė, o Britaniją valdo fašistinis diktatorius, kuris žada saugumą, bet ne laisvę. Vienas vyras stoja prieš diktatorių, jo vardas V. Jis juda po Londoną kaip šmėkla, nepaisydamas policijos. V dėvi Gajaus Fokso, kuris 1605 m. bandė susprogdinti Parlamento rūmus, kaukę. Lapkričio 5 d. Gajaus Fokso dienos išvakarėse, britų mokiniai šimtmečius degino Fokso atvaizdus. 2020 m. išvakarėse V išgelbsti jauną TV reporterę vardu Evey nuo policijos išprievartavimo, priverčia ją prisijungti prie jo bei susprogdina Old Bailio kriminalinį teismą.
Maupihaa
miniatiūra|Palydovinė Maupihaa atolo nuotrauka Maupihaa arba Mopelija – koralinis atolas Prancūzų Polinezijoje, Draugijos salose (Pavėjinėse salose), 160 km į šiaurę nuo Maupičio. Priklauso Maupičio komunai. Plotas 3,6 km². 20 gyventojų (2017 m.).
Maupihaa atolas apskritimo formos. Centrinę dalį užima rifais atribota lagūna. Didžioji atolo sausumos dalis yra šiaurėje. Vakaruose yra dar dvi salelės. Saloje saugomi jūrų vėžliai. Į salą atvyksta tik kokospalmių derliaus nuėmėjai iš kitų salų.
Louis de Broglie
Louis-Victor-Pierre-Raymond, 7-asis de Broglie hercogas (1892 m. rugpjūčio 15 d. – 1987 m. kovo 19 d.) – prancūzų fizikas, Nobelio premijos laureatas, Prancūzijos mokslų Akademijos sekretorius.
Biografija
De Broilis gimė Dieppe mieste, Pajūrio Senos apskrityje. Jis yra jaunesnysis Viktoro, 5-ojo de Broilių hercogo sūnus. 1960 m. po jo brolio Mauriso, 6-ojo de Broilių hercogo (irgi fiziko), kuris neturėjo įpėdinių, mirties, Luisas tapo 7-uoju de Broilių hercogu. Nebuvo vedęs. Po jo mirties jo pasekėju buvo tolimas pusbrolis Viktoras-Fracua, 8-asis de Broilių hercogas.
Iš pradžių de Broilis norėjo tapti humanitaru ir pirmąjį savo mokslinį laipsnį įgijo istorijos srityje. Vėliau savo dėmesį sutelkė į matematiką ir fiziką. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1914 m., jis pasiūlė armijai savo paslaugas radijo komunikacijų srityje.
Jungtinių Valstijų sausumos pajėgos
thumb|200px|JAV sausumos pajėgų departamento emblema
Jungtinių Valstijų sausumos pajėgos, arba Jungtinių Valstijų armija  – Jungtinių Amerikos Valstijų ginkluotųjų pajėgų dalis, atsakinga už karines operacijas, vykdomas sausumoje. 2005 m. JAV sausumos pajėgų sąraše buvo 488 579 karių. Nacionalinės gvardijos sudėtyje buvo 333 177 žmonės. Rezervo sąraše buvo įrašyti 189 005 žmonės. Šiuolaikinė JAV armija yra kontinentinės armijos, sudarytos 1775 m. birželio 14 d., prieš prasidedant JAV nepriklausomybės karui, įpėdinė. JAV armija buvo oficialiai įkurta JAV kongreso po karo – 1789 m. birželio 3 d., kaip pakaitalas jau išformuotai kontinentinei armijai. Sausumos pajėgoms vadovauja specialus departamentas. Aukščiausia JAV armijos pareigybė – JAV sausumos pajėgų vadas. Šis pareigūnas yra Jungtinis karinių štabų vadų komiteto sudėtyje.
K (reikšmės)
Vienraidė santrumpa K gali reikšti:
Medvilionių dvaras
Medvilionių (Madvilionių) dvaro sodyba – dvaras Madvilionių kaime, Kriukų sen., Joniškio r., greta kelio, 22,1 km į šiaurės rytus nuo Joniškio. Kultūros vertybių registro objektas (unikalus kodas ). Dvaro sodyboje išliko 9 pastatai, tarp kurių – kalvė, kumetynas, arklidė, karvidė, klojimas, sargo namelis, medinis vasarnamis ir kt.
Istorija
left|thumb|Medvilionių dvaras, vėliau pradžios mokykla. 2006 m. thumb|left|250px|Šviesuomenė svečiuose pas Goesus Medvilionyse apie 1910 m. Pirmoje eilėje iš kairės sėdi: mokytojas F. Daugėla, ūkininkas M. Rožanskas, Kriukų miestelio vaistininkas Tirkšlevičius, studentas M. Mataitis, Kriukų miestelio mokytojas B. Žygelis, ūkininkas J. Rožanskas. Stovi iš kairės: 1– nežinomas, Jadvyga Gravrogkaitė-Gasickienė, Stanislovas Goesas, nežinomas vaikas, Viktorija Goesaitė-Gravrogkienė (1863–1936), Kriukų parapijos klebonas A. Radančius, Kristofas Gravrogkas iš Lieporių 1769 m. inventoriuje pirmą kartą paminėtas Medvilionių (arba Lieporų) dvaras, kurį iš Vladislavos Leparskienės (Gimbutaitės), velionio Jono Leparskio žmonos, už 200 muštinių talerių nusipirko Smolensko vaivadijos sargybinis Pranciškus Gosickis. 1775 m. Upytės dūmų surašyme minimas Madvilionių bajorkaimis (2 dūmai). 1864 m. Juozapas Nikodemas von Goesas (1805–1877) iš varžytinių Madvilionyse nusipirko 92 dešimtinių žemės su pastatais. 1866 m. nurodytas palivarkas (24 gyventojai). Vėliau vadinamas dvaru, kurį pagal 1873 m. sudarytą testamentą 1878 m. paveldėjo Stanislovas von Goesas (1844–1916). Goesai – sena Kuršo vokiečių kilmės baronų šeima. 1888 m. inventoriuje minimi 8 dvaro mediniai pastatai: gyvenamas namas, jauja, 2 klėtys, tvartas galvijams, daržinė, kiaulidė ir dirbtuvės. 1896 m. buvo pastatytas ponų namas ir vėliau kiti išlikę pastatai.
Dvaras garsėjo kaip vienas svarbesnių lietuvių tautinio atgimimo centrų Šiaurės Lietuvoje (Joniškio, Žeimelio, Pašvitinio). Čia spietėsi plačios apylinkės jaunimas, o per vasaros atostogas kasmet susiburdavo iš aukštųjų mokyklų sugrįžęs nemažas būrys studentų: Povilas Višinskis, Adomas Varnas, Vladas Požėla, Zigmas Skirgaila, Augustinas Janulaitis, Matas Šalčius ir kiti. Čia lankėsi prof. Jonas Jablonskis, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Antanas Smetona, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė , Stanislava Jakševičiūtė-Venclauskienė, Antanas Povylius, Jurgis Šlapelis, S. ir Liudas Vaineikis, Vinas Preikštas, Ventspilio, Kriukų mokytojas Feliksas Daugėla, Jonas Sabas (Siabas, Siabanskis), Mikalina Glemžaitė, Žeimelio gydytojas, lietuviškos spaudos veikėjas Adomas Sketeris, Pavirčiuvės dvaro savininkas Vladislovas Jaloveckis ir kt..
Spaudos draudimo metais Medvilioniai buvo saugi draudžiamųjų lietuviškų knygų slaptavietė. P. Višinskis Medvilionius pasirinko savo slaptosios spaudos platinimo centru. Knygoms platinti S. Goesas subūrė vietinius knygnešius. Be jo paramos neapsiėjo nė vienas naujas pažangus spaudos leidinys. Stanislovas, Teresė ir Viktorija Goesai Medvilionyse buvo sukaupę didelę biblioteką, kurią sudarė knygos lietuvių, rusų, lenkų, prancūzų kalbomis. Netrūko ir periodinės spaudos leidinių: laikraščių, žurnalų. Keliolika metų prieš lietuviškos spaudos atgavimą savo namuose jie įkūrė slaptą mokyklą, kurioje Teresė Goesytė (1853–1911) ėjo mokytojos („daraktorkos”) pareigas. Beveik 20 metų ji mokė vaikus skiepydama savo auklėtiniams tėvynės meilę, pagarbą gimtajai kalbai. Šioje mokykloje daugelis gavo pirmąjį šviesos spindulį. Drauge su broliu rėmė gabesniųjų savo mokyklos mokinių studijas Rusijos ir užsienio aukštosiose mokyklose. Teresės iniciatyva Kriukuose veikė ir vienas pirmųjų lietuviškų knygynų. Taip pat Teresė aktyviai dalyvavo Žiburio draugijos veikloje, dosniai ją rėmė.
Goesams ir Gravrogkams pasitraukus į Rusijos gilumą, 1914–1918 m., dvarą prižiūrėjo ir jame ūkininkavo žymios lietuvių dalininkės Marcės Katiliūtės (1912–1937), Konstancijos Goesaitės-Čepulevičienės palikuonių šeima.
Nuo 1918 m. Medvilionių dvarą paveldėjo Viktorija Goesaitė-Gravrogkienė (1863–1936) (jai mirus – jos žentas Feliksas Daugėla), Brigita Mastauskienė ir Antanas Gravrogkas. Pas F. Daugėlą Medvilionyse dažnai lankėsi tuo metu Joniškyje gyvenęs ir dirbęs veterinarijos gydytojas, politikas, aktyvus visuomenės veikėjas, mecenatas Laurynas Lopas.
1924 m. įsteigta Medvilionių pradžios mokykla, veikusi iki 1992 m.
1941–1944 m., Antrojo pasaulinio karo metais, dvaro sodyboje buvo slepiami žydų tautybės žmonės.
1943 m., karo metais, dvare kaip ir kitose Šiaulių apskrities vietovėse (Šiauliuose, Gruzdžių, Kairių, Kuršėnų, Kurtuvėnų, Kužių, Meškuičių, Papilės, Šakynos, Šiaulėnų, Žeimelio bažnyčiose ir klebonijose, Auksučių k. Papilės vis., Beržininkų k. Joniškio vis., Bridų k. Šiaulių vis., Medvilionių k. Kriukų vis., Ramonaičių k. Lygumų vis. ir kt. vietose.) buvo slepiami Šiaulių „Aušros“ muziejaus eksponatai.
2015 m. gegužės 21 d. Joniškio r. savivaldybės taryba priėmė sprendimą nugriauti Medvilionių dvaro sodybos gyvenamąjį namą.
2015 m. gruodžio 17 d. Joniškio r. savivaldybės taryba priėmė sprendimą atšaukti ankstesnį sprendimą dėl pastato griovimo.
2016 m. vasario 10 d. Medvilionių dvaro sodybos fragmentai NKPVT sprendimu įrašyti į Kultūros registrą. Unikalus kodas, komplekso dalys – Madvilionių dvaro sodybos fragmentų dvarininko namas ir Madvilionių dvaro sodybos fragmentų namas.
Medvilionių dvaro teatras
Palangos klojimo teatro artistai 1900 m. kaip bičių spiečius susimeta Medvilionių dvare. Jau 1900 m. erdviame svečių kambaryje Medvilionyse įvyko vienas pirmųjų slaptų lietuviškų vaidinimų – Žemaitės ir Gabrielės Petkevičaitės-Bitės komedija „Velnias spąstuose“ (pirmasis spektaklis Kauno gubernijoje). Dviejų moterų (Žemaitės ir G. Petkevičaitės-Bitės) pjesė vadinosi „Velnias spąstuose“ ir buvo išleista Liepojoje 1900 metais. Goesai 1909–1912 m. sukūrė pastovią teatro trupę, mokėjo atlyginimą ir visiškai išlaikė režisierių J. Misių, kuris pastatė daug veikalų „Velnias spąstuose“, „Ūkanose“, „Iš meilės“, „Užburtas kunigaikštis“, „Inteligentas“, „Ponas ir mužikai“, „Vaito piršlybos“. Čia atvykdavo, vaidindavo ir dirbdavo žinomi teatro veikėjai Feliksas Daugėla, T. Goesaitė, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Stanislava Jakševičiūtė-Venclauskienė, Antanas Povylius, Augustinas Janulaitis, Jurgis Šlapelis, Povilas Višinskis, Adomas Varnas, S. ir Liudas Vaineikis, Vinas Preikštas. Statydavo vaidinimus apylinkėse.
Architektūra
Stačiakampio plano, 1 aukšto su pastoge, Š fasado priestatu ir rūsiu po ŠV statinio dalimi. Iki XX a. pab. pagrindinio korpuso V fasade buvo karkasinės konstrukcijos medinis prieangis, dengtas dvišlaičiu stogu, gausiai puoštas drožiniais. Stogo forma – dvišlaitė, P fasade – pusvalminė, dengtas skarda. Pamatas – su skelto akmens mūro cokoliu; sienos – molio, Š ir P fasadų skydų fachverko konstrukcijos, sudarytos iš medinių rąstų karkaso su molio užpildu, rūsio mūro lėkštas cilindrinis skliautas, lubų apdaila – medinių vožtinių lentų.
Juozas Matulaitis (1869)
Juozas Matulaitis (1869 m. sausio 19 d. Liudvinave – 1964 m. liepos 27 d. Kaune) – Lietuvos farmacininkas, visuomenės veikėjas, knygnešys.
Biografija
Brolis Stasys Matulaitis. 1898 m. baigė Maskvos universitetą, įgijo farmacininko specialybę. Studijuodamas priklausė slaptai lietuvių studentų draugijai. 1899 m. grįžęs į Lietuvą dirbo vaistinėse.
Vienas varpininkų, padėjo Artojų draugijai. Už draudžiamosios lietuviškos spaudos laikymą 1904 m. balandžio mėn. suimtas, kalintas. 1905 m. prisidėjo rengiant Didįjį Vilniaus seimą, platino jo nutarimus, už tai suimtas. Nuo 1909 m. Lietuvių mokslo draugijos Vilniuje narys.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui pasitraukė į Rusiją. Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti įgaliotinis Mogiliave. Nuo 1922 m. Lietuvių vaistininkų draugijos veikėjas, pirmininkas. 1938 m. vienas bendrovės „Vaistas“ steigėjų. Bendradarbiavo laikraščiuose „Varpas“, „Ūkininkas“, „Vilniaus žinios“.
Bendrosios praktikos slaugytojas
Bendrosios praktikos slaugytojas – slauga užsiimantis sveikatos priežiūros specialistas, kurio darbo pobūdis priklauso nuo įgytos specializacijos:
Darbo pobūdis
Bendrosios praktikos slaugytojas:
Bendrosios praktikos slaugytojai dirba valstybinėse, privačiose, viešosiose sveikatos priežiūros ir slaugymo įstaigose ar paciento namuose.
Mokymasis
Studijuojant šią profesiją mokomasi šių specialiųjų dalykų:
Lachovas
Istorija
Dėl dažnų Kryžiuočių ordino puldinėjimų beveik visi jotvingiai buvo išnaikinti ir liko tik labai maža dalis, kuri vėliau asimiliavosi su mozūrais. Manoma, kad kaimas buvo įkurtas apie 1413-1415 metus. Pirmą kartą kaimas paminėtas 1424 metais. Nuo 1374 m. iki 1429 m. gyvenvietę valdė Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis, kuris buvo vedęs Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Kęstučio dukrą Oną Danutę. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1923-1954 m. ir 1973-1976 m. kaimas buvo Lachovo valsčiaus centras.
Aliaskos teritorija
Aliaskos teritorija (angl. Territory of Alaska) buvo inkorporuota JAV teritorija nuo 1912 m. iki 1959 m. sausio 3 d., kai tapo Aliaskos valstija. Sostinė – Džunas.
Atsiradimas
1899 m. priėmus Baudžiamąjį kodeksą, kuriame, be kita ko, buvo numatytas alkoholio mokestis, vis dažniau buvo reikalaujama Aliaskos atstovavimo Kongrese. Derybos galutinai baigėsi 1912 m. rugpjūčio 24 d., kai Aliaskos apygarda tapo organizuota ir inkorporuota Jungtinių Valstijų teritorija.
1912 m. „Antruoju Organiniu aktu“ apygarda pervadinta į „Aliaskos teritoriją“. 1916 m. joje gyveno apie 58 000 gyventojų. Kongreso delegatas James Wickersham pateikė pirmąjį Aliaskos valstybingumo įstatymo projektą, tačiau jis žlugo dėl nepakankamo aliaskiečių susidomėjimo. Netgi precedento neturintis prezidento Warren G. Harding vizitas 1923 m. (likus kelioms dienoms iki jo mirties) nesukėlė visuotinio susidomėjimo valstijos statusu. Pagal „Antrojo organinio akto“ sąlygas Aliaska buvo suskirstyta į keturias dalis. Daugiausiai gyventojų turintis padalinys, kurio sostinė buvo Džuno, svarstė, ar galėtų tapti atskira valstija nuo kitų trijų. Svarbiausias rūpestis buvo vyriausybės kontrolė, nes teritoriją valdė 52 federalinės agentūros.
XX amžius
Aliaskos tyrinėjimas ir apgyvendinimas nebūtų buvęs įmanomas be lėktuvų, kurie leido į valstijos gilumą pritraukti naujakurių ir greitai gabenti žmones bei atsargas. Tačiau dėl nepalankių valstijos oro sąlygų ir didelio pilotų ir gyventojų skaičiaus santykio jos teritorijoje yra išsibarsčiusios daugiau kaip 1 700 lėktuvų nuolaužų. Daugybė lėktuvų nuolaužų taip pat yra kilusios iš valstijos karinio susitelkimo Antrojo pasaulinio ir Šaltojo karo metais.
Aliaskos strateginė svarba Jungtinėms Valstijoms tapo dar akivaizdesnė Antrojo pasaulinio karo metais. 1942 m. balandį daugiau kaip 200 japonų kilmės žmonių iš šios teritorijos buvo prievarta išvežti ir išsiųsti į kalinių stovyklas šalies gilumoje dėl Vykdomojo įsakymo 9066, kuriuo vyriausybė buvo įgaliota iškeldinti ir įkalinti visus japonų kilmės asmenis iš Ramiojo vandenyno pakrantės. 1942 m. birželį – 1943 m. rugpjūtį japonai per Aleutų salų grandinę įsiveržė į JAV Aleutų salų mūšio metu. Tai buvo pirmas kartas nuo 1812 m. britų ir amerikiečių karo, kai Amerikos žemę okupavo priešai iš užsienio. Galiausiai, japonus iš Aleutų salų išstūmė 34 000 amerikiečių karių pajėgos.
Kelvėtai
Kelvėtai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 10 km nuo Veiviržėnų, 8 km nuo Judrėnų, 6 km į rytus nuo Švėkšnos, 4 km nuo Šalpėnų. Žemė ribojasi su Kidulių, Pakalniškių (abu Veiviržėnų sen.) kaimais, Vakariniu pakraščiu teka Judrė (dešinysis Graumenos intakas). Iš rytų prieina Kelvėtų ir Medžioklės miškai.
Istorija
1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje minima sluzba Kielatow Matutaičio vaitystėje. Gyveno 6 šeimos. 1695 m. – sluzba Kieylatow Augilovo vaitystėje įrašyta 10 šeimų. 1737 m. Švėkšnos bažnyčios katalikų registracijos knygoje įrašytos 6 šeimos, kuriose gyveno 28 žmonės. 1820 m., padalijus Švėkšnos dvaro valdą, Kelvėtų kaimas atiteko grafui Jurgiui Pliateriui, Gedminaičių dvaro savininkui. 1846 m. bažnyčios sudarytame sąraše jau minima 12 šeimų, kuriose gyveno 130 žmonių. 1923 m. Kelvėtų kaime buvo 22 ūkiai, kuriuose buvo 144 gyventojai. Iki 1950 m. kaimas priklausė Švėkšnos valsčiui, vėliau – Šalpėnų, Judrėnų, Veiviržėnų apylinkėms.
Kahulas
Kahulas gali reikšti:
Spirakiai (Joniškis)
Spirakiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybės šiaurėje, 1 km į šiaurę nuo Daunoriškės.
Kairas
Kairas ( – 'nugalėtojas')  – miestas šiaurės Egipte, prie Viduržemio jūros, didžiausias šalies ir visos Šiaurės Afrikos miestas. Tai ilgametė Egipto sostinė, kurioje gyvena ~10 mln. gyventojų (su priemiesčiais apie 21 mln., 2021 m.). Svarbus transporto mazgas, tarptautinis oro uostas, yra metropolitenas.