cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hu
Faraonai siedami save su kūrimo aspektu, kartais Hu vaizduodavo kaip sfinksą, sėdintį žmogų - liūtą, liūtą. Didysis sfinksas vaizduoja Hu. Atumui ir Ra suliejus į vieną dievą ir tapus Atumu Ra, Hu tapo Ra palikuoniu, dažniausiai taip ir buvo minimas.
Olšanicos mūšis
Olšanicos mūšyje dalyvavo apie 7000 LDK raitelių, vadovaujami didžiojo etmono K. Ostrogiškio ir lauko etmono J. Radvilos. LDK kariuomenė pavijo keliolika tūkstančių totorių, nuo 1526 m. gruodžio mėnesio pabaigos plėšusių Ukrainą ir pietų Baltarusiją. Staigiu puolimu dauguma totorių buvo sunaikinta.
Hebridai
thumb|right|240px|Hebridų salos. Rausva spalva – Vidiniai Hebridai, rusva – Išoriniai Hebridai Hebridai, Hebridų salos (gėl. Innse Gall, ) – salynas Atlanto vandenyne, Britų salose, prie vakarinių Škotijos krantų. Įeina į JK sudėtį. Sudaro apie 500 salų, padalintų į dvi grupes:
Salyno plotas – 7555 km². Vyrauja akmeningos lygumos, kalvos ir žemi kalnai. Aukštis iki 1009 m (Kulin Hilzo k., Skajaus s.). Lavos laukai, apledėjimų žymės (trogai, karos). Pievos, viržynai, beržų giraitės, pelkynai. Gyvena apie 29 tūkst. gyventojų (1994 m.).
Hebridus apgyvendino keltų gentys. Nuo IX a. iki 1266 m. priklausė Norvegijai.
Didžiaakiai rykliai
Didžiaakiai rykliai (Hemigaleidae) – katryklių (Carcharhiniformes) šeima. Paplitę Atlanto vandenyno rytinėje dalyje bei Indijos ir Ramiajame vandenynuose. Gyvena priekrantėse, iki 100 m gylyje. Maitinasi smulkiomis žuvimis, galvakojais, vėžiagyviais ir kt.
Šeimoje yra 4 gentys, 8 rūšys.
Juozas Jankauskas
Juozas Jankauskas:
Karlis Eglė
Karlis Eglė (, 1887 m. birželio 2 d. Mazvasaraudziai, Gulbenės rajonas – 1974 m. birželio 26 d. Ryga) – latvių literatūros tyrinėtojas, bibliografas.
Biografija
miniatiūra|kairėje|Atminimo lenta ant namo Miera g. 5 (Ryga), kuriame gyveno Kārlis Egle 1922–1931 m. su broliu Rudolfu – laikraščio „Latvju Grāmata“ įkūrėjas ir redaktorius. 1925–1952 m. J. Mišinio bibliotekos direktorius. 1947–1949 m. Latvijos universiteto Bibliotekininkystės katedros įkūrėjas ir vedėjas.
Sudarė J. Rainio, V. Lacio, J. Endzelyno ir kitų bibliografijas. Parašė atsiminimų.
Fimis
Didžiausias intakas – Lukenijė (kairysis). Upė laivuojama. Prie jos įsikūrusios Nioki ir Kutu gyvenvietės.
Upės pavadinimas Nzaa Mfimi mojų kalba reiškia „juodoji upė“.
Kalankė
Kalankė (Kalanchoe) – storalapinių (Crassulaceae) šeimos sukulentinių augalų gentis, kurioje yra apie 125-150 rūšių, augančių Pietų Afrikoje, Pietų ir Pietryčių Azijoje ir Pietų Amerikoje.
Dažniausiai auginamos šios rūšys: ir kt. thumb|left|210px|[[Raudonžiedė kalankė (Kalanchoe blossfeldiana)]]
Pocaičiai
Pocaičiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Eržvilko, kairiajame Šaltuonos krante.
Didžiojo kanjono nacionalinis parkas
Didžiojo kanjono nacionalinis parkas – nacionalinis parkas JAV pietvakariuose, Arizonoje. Kadangi jis įkurtas 1919 m. tai šis parkas yra vienas seniausių šalyje. Nacionaliniame parke saugomas įspūdingas Didysis kanjonas. Kanjonas milžiniškas, jo ilgis siekia 446 kilometrus, o plotis – net 29 kilometrus. Senais laikais jame gyveno indėnų gentys, o naujakuriai apie jį sužinojo tik po pilietinio karo. Čia taip pat yra keletas mažesnių kanjonų, rėžiančių Kolorado plynaukštę. O ant Kolorado upės pastatyta Kolorado užtvanka yra senųjų Amerikos kultūrų palikimas. Didžiojo kanjono nacionalinis parkas 1979 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Lylava
Lylava – kairysis Jūros intakas, įteka į ją 75,5 km iki jos žiočių. Teka pietvakarių kryptimi pro Lylavėnus, Tamošaičius.
Upėvardžio kilmė neaiški. Gali būti asmenvardinės kilmės arba kilęs iš lielas („didelis“, plg. „didelis“).
FK Aleksotas
Kauno „Aleksotas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Aleksoto (Kaunas).
Salės futbolas
2020 m. klubas žaidė KAFF organizuotame Kauno 'Let's Go Futsal' I lygos čempionate. Po pirmojo etapo užėmė pirmąją vietą. Antrasis etapas buvo sutrukdytas koronaviruso pandemijos protrūkiu.
Paplūdimio futbolas
Debiutavo 2020 m. Stiklitos Lietuvos paplūdimio futbolo čempionate. Pirmąjame etape grupėje užėmė 4 vietą. Atkrintamąjame etape laimėjo rungtynes dėl 7-8 vietos. Stiklitos Lietuvos paplūdimio futbolo taurės varžybose iškovojo taurę, po pratęsimo nugalėję čempionus Vilniaus „Igol“.
2021 m. Stiklitos Lietuvos paplūdimio futbolo čempionate iškovojo 3 vietą. Stiklitos Lietuvos paplūdimio futbolo taurės varžybose pasiekė ketvirtfinalį.
2022 m. Lietuvos čempionate iškovojo 3 vietą, o Lietuvos taurės pirmenybėse iškovojo taurę.
2023 m. Lietuvos čempionate užėmė antrąją vietą.
Šeimininkas (ekologija)
Botanikoje šeimininkas yra augalas, kuris teikia maisto medžiagas ir substratą vabzdžiams ar kitiems gyvūnams.
Beidai
Beidai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Olšankos valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietvakarius nuo Losicės ir 110 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Kaimas įkurtas XVIII a. amžiuje.
Šeimininkas (ekologija)
Keletas pavyzdžių: viruso šeimininkas yra ląstelė, pupinis augalas yra azotą fiksuojančių bakterijų šeimininkas, gyvūnas yra parazitinių kirmėlių šeimininkas.
Organizmo ir jį priglaudusio šeimininko sugyvenimo formos gali būti įvairios, pvz., parazitizmas.
Ona Benedikta Kadytė
Ona Benedikta Kadytė (g. 1928 m. vasario 21 d. Linkuva) – Lietuvos zoologė, biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1961 m. biologijos mokslų kandidatė.
1952–1956 m. Lietuvos gyvulininkystės ir veterinarijos instituto, 1956–1991 m. Biologijos instituto (nuo 1959 m. zoologijos ir parazitologijos institutas, nuo 1989 m. Ekologijos institutas) mokslo darbuotoja. 1978 m. stažavo Jasų universitete Rumunijoje.
Mokslinė veikla
Svarbiausia mokslinio darbo sritis – erkė foodes ritinus L., gamazidinės dirvožemio erkės. Ištyrė foodes ritinus paplitimą įvairiuose Lietuvos regionuose ir biotopuose, vystymosi stadijų svarbiausius šeimininkus. Nustatė šios erkės paplitimo ir galvijų sergamumo babezioze ryšį, pateikė siūlymų, kaip su šia liga ir ją platinančia erke kovoti. Paskelbė daugiau kaip 80 mokslinių straipsnių. Sudarė 3 bibliografijas.
Vronkos
Vronkos  – miestas vakarų Lenkijoje, prie Vartos upės. Yra didžiausias šalyje kalėjimas.
Isinas
Isinas (I3-si-inki), dabar Išan al-Bahrija) – žemutinės Mesopotamijos miestas, klestėjęs XX šimtmetį pr. m. e.
Ben Nevis
Ben Nevis  – aukščiausias Jungtinės Karalystės kalnas. Aukštis 1344 m. Iškilęs vakarų Škotijoje, Grampiano kalnuose, netoli Fort Viljamo miesto. Padengtas sniegu. Beveik visus metus supa debesų skraistė. Dažnos audros. Per metus iškrinta apie 4350 mm kritulių. Ben Nevis matomas net 200 km spinduliu.
Pui Pui nacionalinis miškas
Pui-Pui nacionalinis miškas  – Peru saugoma teritorija Chunino departamente, Čančamajo, Chauchos, Konsepsjono ir Satipo provincijose. Plotas 60 tūkt. ha. Įkurtas 1985 m.
Deseretas
Deseretas – mormonų siūlytas raštas anglų kalbai užrašyti. Žodis kilęs iš Mormono knygos, kuri yra Šių dienų šventųjų Jėzaus Kristaus bažnyčios (mormonų) šventasis tekstas. Pagal „Mormono knygą“ deseret reiškia „bičių medus“ jareditų, kurie išsisklaidė po Babelio bokšto sugriovimo, kalba.
Raštas
Raštas turėjo palengvinti anglų kalbos mokymąsi, nes juo užrašyta anglų kalbą galima skaityti paraidžiui: nėra vienaip tariamų, kitaip rašomų žodžių, kurių yra ypač gausu lotynų raštu užrašytoje anglų kalboje. Deserete yra daugiau simbolių nei anglų kalbai naudojamame lotynų rašto variante. Buvo pridėti simboliai išreikšti kalbai būdingiems garsams, šiaip jau išreiškiamiems keliais simboliais (pvz., th, sh (š), kh (ch)), išskirti garsai, kurie yra skirtingi, bet nepaisant to užrašomi vienu simboliu („u“ variantai kaip „ju“ ir kaip trumpa „a“, „th“ kietas (kaip žodyje „the“) ir minkštas (kaip žodyje „thing“) variantai, ir t. t.). Deseretas, kaip ir lotynų raštas, yra raidinė rašto sistema.
Istorija
Raštas buvo sukurtas JAV vakaruose klajojančių mormonų vado, kuris tam tikslui ilgokai tyrinėjo anglų kalbos sandarą. Juo buvo išleista Mormono knyga ir dar kelios knygos. Deseretas daugiausiai naudotas dabartinėje Jutos valstijoje. Vis dėlto Deseretas, nepaisant jo kūrėjo vilčių, niekad netapo visuotine regiono rašymo sistema.
„Deseret“ buvo siūloma pavadinti Jutos valstiją. Brigham Young – mormonų bažnyčios prezidentas ir Jutos teritorijos gubernatorius nuo 1850 iki 1858 m. propagavo šį vardą kaip darbštumo simbolį. JAV federalinė valdžia atmetė „Deseret“ vardą dėl religinės potekstės ir jo panašumo su anglišku žodžiu „desert“ (dykuma). Į JAV teritorija buvo priimta 1896 m. kaip „Juta“, pavadinimas kilęs iš ten gyvenusių jutų indėnų.
Vartojimo sfera
Dabar Deseretas praktiškai nebevartojamas, egzistuoja tik kelios juo parašytos knygos, taip pat jis gali būti išmoktas akademiniais ir kitokiais tikslais.
Nemeikščiai
Nemeikščiai  – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, į pietryčius nuo Utenos. Telkšo Nemeikščių tvenkinys. Prie kaimo yra Nemeikščių užtvanka ir paplūdimys, 2013 m. vasarą čia buvo atvežta smėlio, įrengta suolai, stalai, skelbimų lenta, tinklinio aikštelė.
Dekanas
Dekanas – aukštosios mokyklos (universiteto) fakulteto vadovas. Kai kurių šalių aukštosiose mokyklose dekanai gali vadovauti ir kitokiems akademiniams padaliniams.
Žodis kilęs iš 'dešimtinės vadas'. Akademinė tradicija taip vadinti fakultetų vadovus atėjo iš katalikų vienuolynų tradicijos. Dideliuose vienuolynuose, kurie turėdavo šimtus vienuolių, jie būdavo suskirstyti į grupes, kurioms vadovavo vyresnieji vienuoliai dekanai. Vėliau dekanais vadino dvasininkų bendruomenių (pvz., tam tikros diocezijos dalies) vadovus. Kadangi viduramžių universitetai formavosi iš vienuolynų ir katedrų mokyklų, jie perėmė ir pareigybės pavadinimą dekanas.
Dekanai Lietuvos aukštosiose mokyklose
Dekaną renka fakulteto taryba. Dekano kadencija – penkeri metai, jis renkamas ne daugiau kaip dviem kadencijoms iš eilės.
Dekanas atsako už: Dekanas veikia fakulteto vardu ir jam atstovauja. Jis šaukia fakulteto tarybos posėdžius ir jiems pirmininkauja.
Dekano pavaduotojai yra prodekanai.
Vidurinės mokyklos
Daugelyje JAV vidurinių mokyklų dekanas yra mokytojas ar administratorius, kuri prižiūri moksleivių drausmę atlieka kai kurias administracines funkcijas. Didelėse mokyklose būna berniukų ir mergaičių dekanai ar tam tikrų klasių dekanai. Mokykloms vadovauja direktoriai ( ar headmaster), bet kai kurių mokyklų (dažniau privačių) vadovai vadinami dekanais.
Aukštasis mokslas
JAV aukštosiose mokyklose dekanais vadinami atskirų universiteto department’ų ar departmentų grupių vadovai (pvz., menų ir gamtos mokslų koledžo dekanas, apatinio miesto kempuso dekanas). Daugelyje koledžų ir universitetų dažnai būna dean of students 'studentų dekanas' ir dean of the faculty 'dėstytojų ir kitų darbuotojų dekanas'.
Daugelio JAV teisės mokyklų, medicinos mokyklų, teologijos mokyklų ir kitų panašių aukštųjų profesinio rengimo mokyklų aukščiausi administratoriai vadinami dean 'dekanas'. Daugelis jų turi dekanus padėjėjus ( ar associate deans), kurie atitiktų lietuviškus prodekanus, pvz., dean of academics 'akademinių reikalų prodekanas', dean of students 'studentų prodekanas'.
Baltalksnis
Baltalksnis  – beržinių (Betulaceae) šeimos, alksnių (Alnus) genties lapuotis medis, retkarčiais išaugantis kaip didelis krūmas.
Tai viena iš nedaugelio natūraliai augančių Lietuvoje, mūsų krašto medžių rūšių.
thumb|left|200px|Baltalksnio [[kamienas ir žievė]] thumb|left|200px|Baltalksnio vyriški [[Žirginys|žirginiai]] thumb|left|200px|Baltalksnio nesubrendę kankorėžėliai thumb|left|200px|Baltalksnio [[lapas]]
Paplitimas
Baltalksnis paplitęs visoje Šiaurės ir Vidurio, Rytų Europoje bei šiaurės Kaukaze.
Lietuvoje
Natūraliai paplitęs visoje Lietuvoje, retas Lietuvos pietinėje dalyje – Vilkaviškio, Marijampolės, Alytaus savivaldybėse, bet dažnesnis Utenos ir Biržų miškų urėdijose. Auga upių, upelių, ežerų pakrantėse, mišriuose miškuose, kirtimuose, mėgsta drėgnas vietas bet auga ir sausame miške. Neauga ten, kur visada stovi vanduo. Gerai atželia dykvietėse, apleistuose sklypuose. Mėgsta vidutiniškai derlingus, drėgnokus, kalkingus priesmėlių ir priemolių dirvožemius.
Matmenys
Tai labai greitai augantis medis, ypač pirmuosius 10–15, vėliau augimo tempai sulėtėja. Per pirmus metus gali pasistiebti iki 50 cm, po dvejų metų jau iki 1,24 m, po penkerių metų gali būti paaugę nuo 4,3 iki 5 metrus aukščio. Baltalksnis žemesnis už juodalksnį, o kartais išauga ir kaip krūmas, kurio matmenys kur kas mažesni nei išaugančio medžiu. Užaugančių medžiais baltalksnių aukštis įprastai apie 10-15 m, kartais iki 20 m, didžiausias aukštis beveik iki 28 m. Jų kamienas plonas – iki 40 cm skersmens. Dabar žinomas aukščiausias, išmatuotas baltalksnis auga Tusulos savivaldybėje Ruotsinkylä vietovėje netoli Helsinkio (Suomija), jo aukštis 27,20 m, kamieno apimtis 1 m.
Amžius
Tai labai trumpaamžis augalas, jo amžius siekia 50-70 metų, derėti pradeda 7-10 metų amžiaus.
Požymiai
Kamieno ir šakų žievė pilka, lygi, plona, blizganti, beveik visą amžių išlieka lygi, nesutrūkinėjusi. Iš žievės baltalksnius nesunku atskirti nuo juodalksnių, kurių žievė tamsi ir maždaug 20-25 metų amžiuje trūkinėja. Jauni ūgliai pilkai rusvi, tribriauniai, plaukuoti, nelipnūs. Pupurai rudai violetiniai, buki su 2, kartais 3 žvyneliais, atspurę, trumpakočiai. Lapai ovalūs arba kiaušiniški, 4-10 cm ilgio ir 3,5-7 cm pločio, su nusmailėjusiomis viršūnėmis, jų kraštai pjūkliški, pamatas plačiai pleištiškas. Viršutinė pusė žalia, apatinė pilkai ar melsvai žalia, su plaukeliais, rudenį nepagelsta. Žiedai vienalyčiai – vyriškieji karančiuose žirginiuose, moteriški – trumpuose kankorėžėliuose. Kuokeliniai žirginiai po 3-5, nusvirę, 5-8 cm ilgio, gelsvai rausvi. Piesteliniai žirginiai po 3-8, kartais iki 10, trumpu koteliu arba bekočiai, subrendę apie 1,5 cm ilgio bei rudi. Vaisiai – sparnuoti plokšti riešutėliai. Riešutėliai subręsta spalio mėnesį, skaidosi rudenį ir žiemą.
Dauginimasis
Baltalksnis pradeda žydėti kai vidutinė paros oro temperatūra pakyla virš nulio. Vidutinė žydėjimo pradžia Kauno apylinkėse – kovo 28 d. Anksčiausiai pražįsta apie vasario 25 d., vėliausiai apie balandžio 22 d. Žydi apie 11 dienų prieš išsiskleidžiant lapams.
Dauginasi sėklomis, šaknų atžalomis ir rečiau kelmo ataugomis.
Panaudojimas
Kankorėžėliai naudojami kaip tanidinė žaliava, lapai, žievė, pjuvenos – kailiams raugti ir dažams. Dėl ankstyvo žydėjimo vertinamas bitininkystėje. Parkuose kartais auginamos karpytalapė ir geltonlapė dekoratyvinės baltalksnio formos. Vaistams vartojami sumedėję žirginiai (kankorėžėliai), žievė bei lapai. Medicinos praktikoje alksnio preparatai vartojami virškinamojo trakto sutrikimams gydyti bei viduriavimui stabdyti. Baltalksnio preparatai pasižymi sutraukiančiomis, kraują stabdančiomis, prakaitavimą skatinančiomis, priešuždegiminėmis ir skausmą raminančiomis savybėmis.
thumb|left|200px|Nesubrendę vaisiai
Mediena
Baltalksnio mediena rausva, minkšta, patvari vandenyje, ilgai nepūva. Kadangi rąstai būna nestori, retai kada iš baltalksnių pjaunamos lentos, nors visomis savybėmis baltalksniai prilygsta juodalksnio medienai.
Savybės
Lapai greit supūva, o dirvožemį praturtina (pagerina) azotu, dėl jo šaknyse gyvenančių ir azotą fiksuojančių bakterijų. Medis atsparus šalčiams.
Kartais natūralioje gamtoje baltalksniai kryžminasi su juodalksniais ir tokie hibridai vadinami:
Red Bull Stratos
thumb|right|100px|Red Bull Stratos projekto logotipas Red Bull Stratos – šuolių parašiutu kosmose projektas, kuriame dalyvavo austrų ekstremalas Felix Baumgartner. Projekto finalinėje stadijoje 2012 m. spalio 14 d. F. Baumgartner oro balionu pakilo į 39 km aukštį, pasiekęs stratosferą iššoko iš baliono. Visas nusileidimas iki Žemės truko beveik 10 min., šuolio metu austras pasiekė 1357,64 km/val greitį (1,25 Macho greičio) ir tapo pirmuoju žmogumi, pasiekusiu garso greitį be motoro pagalbos. Taip pat austras pagerino oro balionu pasiektą aukščio rekordą, pakilęs į 37 640 m aukštį.
Projektas prasidėjo 2010 m. sausio mėnesį. Tų pačių metų spalį projektas buvo sustabdytas dėl teisinių ginčų – amerikietis Daniel Hogan apkaltino Red Bull kompaniją pavogusią jo dar 2004 m. sukurtą idėją apie šuolį parašiutu iš stratosferos. 2011 m. birželį JAV teismas išteisino Red Bull kompaniją ir leido jai tęsti projektą. 2012 m. vasario 5 d. Red Bull Stratos projektas buvo pratęstas ir įgyvendintas 2012 m. spalio 14 d.
YouTube svetainė paskelbė, kad austro šuolį tiesiogiai jos svetainėje žiūrėjo apie 8 milijonus žmonių visame pasaulyje ir tai tapo dar vienu rekordu.
Steadicam
thumb|Steadicam operatorius su sistema
Steadicam – vaizdo kameros stabilizavimo sistema, kuri mechaniškai izoliuoja operatoriaus judesius nuo vaizdo kameros. Tokiu būdu filmuojamas kadras yra be jokio drebėjimo, netgi tuomet, kai operatorius greitai juda per nelygų paviršių.
Nors Steadicam yra registruotas, „Tiffen“ kompanijai priklausantis, prekinis ženklas, neformaliai ir kitų gamintojų sistemos, yra vadinamos 'Steadicam'. Šiuo metu steadicam tipo sistemas ar jų komponentus gamina – „GPI Pro“, „XCS“, „MK-V“, „Tiffen“, „Steadyrig“ ir kiti gamintojai.
Istorija
Iki kol buvo sukurta Steadicam sistema, režisierius turėdavo dvi galimybes filmuoti judantiems kadrams:
Steadicam sistema sujungia tolygų, be drebėjimo kadrą, su kameros vežimėlio judesiu ir filmavimo iš rankos lankstumą. Filmuojant su Steadicam sistema, vaizdo kamera tolygiai sklendžia erdvėje kartu su operatoriumi be jokio drebėjimo.
Pirmąją steadicam sistemą sukūrė ir 1976 metais kino industrijai pristatė operatorius Garrett Brown. Tuo metu ji buvo pavadinta „Brown stabilizatoriumi“. Sukonstravęs pirmąjį veikiantį prototipą, Garret Brown nufilmavo 10 minučių vaizdo klipą su revoliuciniais judesiais, kuriuos šis naujas išradimas leido sukurti. Parodomąją medžiagą pamatė daugybė režisierių, įskaitant ir Stanley Kubrick bei John Avildsen. Pagal licenciją sistemas pradėjo gaminti kompanija „Cinema Products“. Pirmą kartą kine Steadicam sistema buvo panaudota filme „Bound for Glory“ (1976 m.), tačiau filmais, padariusiais revoliuciją, yra laikomi „Rokis“ (1976 m.) ir „Švytėjimas“ (1980 m.).
Aprašymas
Operatorius dėvi liemenę, prie kurios tvirtinama judesius stabilizuojanti ranka. Per visomis ašimis judantį šarnyrą (gimbal) prijungiama bazė, kurios viršuje tvirtinama kamera, apačioje – akumuliatorius ir vaizdo monitorius, naudojami, kaip balansinis svoris. Vaizdo monitorius pakeičia standartinį kameros ieškiklį, kuriuo, tiek dėl kameros judėjimo, tiek dėl patogumo, negali naudotis operatorius.
Dėl pakankamai didelės masės inercijos, kurią sudaro vaizdo kamera ir apačioje esantys atsvarai naudojami elementai, sistema nereaguoja į mažus operatoriaus kūno judesius (galima palyginti su mėginimu greitai pajudinti boulingo kamuolį). Papildomą stabilizaciją vaizdui prideda laisvai visomis kryptimis galintis judėti „sledas“.
Jei steadicam sistema yra subalansuota teisingai, operatorius gali visiškai patraukti rankas nuo sistemos, tačiau kamera liks savo pozicijoje. Filmavimo metu, operatorius viena ranka reguliuoja kameros aukštį (tiek, kiek leidžia nelygumus sugerianti spyruoklinė ranka), kita – koreguoja horizontalų ir vertikalų kameros matymo kampą. Norint filmuoti su kamera žemesniame taške, sistemą galima subalansuoti „aukštyn kojomis“. Tai laikoma filmavimu „žemame taške“.
Naujausias išradimas yra MK-V AR. Moderniausia steadicam tipo sistema, kuri leidžia laisvai filmuoti tiek žemame, tiek aukštame taške, išlaikant kamerą horizontalioje pozicijoje. Tai įgalina operatorių filmuoti ne tik aukštyn, žemyn, į šonus, tačiau ir gilyn – per ir virš kliūčių.
Panaudojimas
Išradus steadicam sistemą, jos populiarumas nuolat augo. Šiandien sunku būtų atrasti didesnio biudžeto filmą, kuriame nebūtų panaudotas šis išradimas. Filmavimas su Steadicam yra sėkmingai naudojamas ne tik filmų kūrimui, tačiau ir koncertų, vaizdo reklamų, TV produkcijos filmavimui.
Navakonys
Navakonys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Pabarės. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias. Telkšo smulkūs tvenkinukai (Navakonių I tvenkinys, Navakonių II tvenkinys), įsteigtas Navakonių geologinis draustinis.
thumb|left|240px|Kaimo kryžius thumb|left|240px|Kaimo šiaurinė pusė thumb|left|240px|Senovinė pirkia Navakonių kaimo šiaurėje thumb|left|240px|Dainavos–Pabarės vieškelis per Navakonis
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas, okolica ir palivarkas Lydos apskrityje, Eišiškių valsčiuje, Pabarės apylinkėje. Palivarkas buvo Krahelskių valda.
1950–1963 m. buvo Navokonių apylinkės centras.
Kara Kojunlu
Kara Kojunlu įkūrė savo sostinę Herate, Rytų Persijoje, ir buvo Jalairidų vasalai Bagdade ir Tabrize nuo 1375 m., kai jų svarbiausios genties vadas valdė Mosulą. Tačiau jie sukilo prieš Jalairidus ir iškovojo nepriklausomybę, kai jų vadas Kara Jusufas užėmė Tabrizą. 1400 m. Timūras nugalėjo Kara Kojunlu armiją ir Kara Jusufas pabėgo į Egiptą pas mameliukus. 1406 m. jis su armija grįžo ir atkovojo Tabrizą. Kara Kojunlu stiprėjimas prisidėjo prie jų valdovų Jalairidų žlugimo. Nepaisant vidinių kovų tarp Kara Jusufo palikuonių po jo mirties 1420 m. ir timūridų grėsmės Kara Kojunlu tvirtai laikėsi savo teritorijoje.
Jahan Šachas
Jahan Šachas sudarė taiką su timūridu Šachruchu, bet ji neišsilaikė. Po Šachrucho mirties 1447 m. Kara Kojunlu prijungė dalį Irako ir rytinės Arabijos pusiasalio dalies bei timūridų valdytą vakarų Iraną. Nors Jahan Šachas išplėtė imperijos valdas jam trukdė maištingi sūnūs ir beveik nepriklausomi Bagdado valdovai, kuriuos jis išvijo 1464 m. Jahan Šachas bandė atimti Dijarbakyrą iš Ak Kojunlu, bet tai baigėsi jo mirtimi ir Kara Kojunlu valdžios regione pabaiga. 1468 m. Ak Kojunlu vadas Uzunas Chanas (1452–1478 m.) nugalėjo Kara Kojunlu, užkariavo Iraką, Azerbaidžaną ir Vakarų Iraną.
Kara Kojunlu Armėnijoje
Kara Kojunlu užėmė Armėniją 1410 m. To meto armėnų istorikas Tovma Metsopetsi teigia, kad Kara Kojunlu apdėjo armėnus dideliais mokesčiais, bet jų valdymo pradžia buvo taiki ir buvo atstatomi miestai. Taika baigėsi iškilus Kara Iskandrui, kuris Armėnija pavertė „dykuma“, o jos gyventojus plėšė, žudė ir pavergė. Iskandro karai su timūridais ir pralaimėjimas jiems atnešė naujų nelaimių Armėnijai, nes daug jų atsidūrė vergovėje ar turėjo bėgti į kitas šalis. Iskandras bandė taikytis su armėnais, padaręs armėną Rustumą iš kilmingos šeimos savo patarėju.
Per galutinį Timūridų įsiveržimą į regioną jie įtikino Iskandro brolį Jihanšachą sukilti. Jis persekiojo armėnus Siunike, jo armija nusiaubė Tatevo vienuolyną. Bet netgi Jihanšachas bandė gerintis armėnams, dalino žemes jų kilmingiesiems, atstatė bažnyčias, leido persikelti armėnų vyskupui (katolikui) į Ečmiadziną 1441 m. Vis gi armėnų miestai labai kentėjo nuo Jihanšacho, kol galiausiai jį nugalėjo Ak Kojunlu.
Dziang Dzeminas
Dziang Dzeminas ( 1926 m. rugpjūčio 17 d. Jangdžou, Kinijoje – 2022 m. lapkričio 30 d. Šanchajuje, Kinijoje ) – buvęs Kinijos Liaudies Respublikos prezidentas (1993–2003 m.) ir Kinijos Komunistų partijos generalinis sekretorius (1989–2002 m.).
Inžinieriaus išsilaivinimą įgyjo Tarybų Sąjungoje. 1984–1987 m. buvo Šanchajaus miesto meru. Iškilo Deng Siaopingo pagalba. Dzemino valdymo laikotarpiu Kinijoje pradėtos spartų ekonomikos augimą lėmusios reformos. Taip pat atšilo Kinijos ir kitų šalių tarptautiniai santykiai. Dėl konfrontacijos partijoje 2003 m. šalies vadovo postą užleido Hu Jintao.
2002 m. birželio 16–17 d. lankėsi Lietuvoje, vizito metu susitiko su prezidentu Valdu Adamkumi, ministru pirmininku Algirdu Brazausku. Tai buvo pirmasis istorijoje KLR prezidento vizitas į Lietuvą.
PFK Etʺr 1924 Veliko Tʺrnovo
Veliko Tirnovo „Etʺr“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Veliko Tirnovo.
Kreivėnai
Kreivėnais vadinami kaimai:
Stanislovas Algimantas Martišius
Stanislovas Algimantas Martišius (1937 m. vasario 4 d. Butkiškiuose, Eržvilko valsčiuje – 2022 m. rugsėjo 21 d. Vilniuje ) – Lietuvos ekonomistas.
Biografija
1954 m. baigė Eržvilko vidurinę mokyklą, 1959 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1966 m. Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos institute apgynė disertaciją „Koreliacijos metodo panaudojimas tiriant darbo našumą pramonėje“, ekonomikos mokslų kandidatas. 1981 m. Maskvos liaudies ūkio institute apgynė disertaciją „Ekonominių statistinių modelių panaudojimas ir sudarymas ekonominių reiškinių lyginamojoje analizėje ir jų raidos tyrimuose“, ekonomikos mokslų daktaras.
1959–1961 m. dirbo Vyriausiojoje tiekimo ir realizavimo valdyboje prie Lietuvos Ministrų Tarybos, 1964–1968 m. ir 1973–1987 m. – Ekonomikos institute. 1973–1978 m. Ekonominių procesų matematinio modeliavimo, 1978–1984 m. Visuomeninės gamybos efektyvumo modeliavimo, nuo 1984 m. Socialinių ekonominių procesų modeliavimo skyriaus vadovas. 1968–1970 m. ir nuo 1987 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1989–2004 m. Statistikos katedros vedėjas, 1990–2002 m. Ekonomikos fakulteto dekanas; nuo 1988 m. profesorius. 1993–2006 m. žurnalo „Lietuvos statistikos darbai“ vyr. redaktorius.
Julius Žurna
Julius Žurna (g. 1986 m. birželio 6 d. Klaipėdoje) – krepšinio žaidėjas iš Lietuvos, žaidžiantis Panevėžio „Techaso“ klube.
2011 m. rugsėjo 9 d. pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Panevėžio „Techaso“ klubu.
Anduliai
Anduliai – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, abipus Danės upės. Po II pasaulinio karo kaimo nebeliko, jo žemė su joje esančiais kultūros paveldo objektais buvo išdalinta Ėgliškių, Valėnų ir Šlikių kaimams.
Etimologija
Rašytiniuose šaltiniuose vadintas Greger Zceyp (1540 m.), Gergen Zeippe (1687 m.), Zeipen Gerge ir Andullen (1796–1802 m.), Andullen (1802 m.), Zeipen Gerge arba Andeln (1860 m.), Zeipen Görge (1874, 1888 m.), Zeipen Görge ir Anduln. 1896 m. sausio 6 d. Zeipen Görge sujungtas su greta buvusiu Kaulen Görge, o naujoji kaimo bendruomenė pavadinta Anduliais (Anduln).
Abi vietovardžio formos asmenvardinės kilmės: pirmasis (Greger Zceyp) kilęs iš Grigalius Čiapas (?), o antrasis – iš pavardės Andulis (Andull) daugiskaitinės formos.
Istorija
Kaimas susiformavo XVI a., priklausė vokiečių valdomai Mažosios Lietuvos Klaipėdos apskričiai (kraštui). Gyvenvietė buvo į šiaurės rytus nuo Šlikių kaimo, dešiniajame Danės krante, priešais jos santaką su Degalu. Kaimo žemė plytėjo abipus Danės ir Degalo, dabartinių Klaipėdos ir Kretingos rajonų savivaldybių teritorijoje. Jų šiaurės rytiniame pakraštyje prie Degalo stūksojo Ėgliškių (Andulių) piliakalnis, ženklinantis XIII a. Kretingos piliavietę. Šalia jo šlaite veikė kaimo kapinės, o už piliakalnio kaimui teko pietinė Ėgliškių (Andulių) kapinyno dalis, datuojama II–V a. Pietrytiniame kaimo pakraštyje prie Babrūnės stūksojo Valėnų piliakalnis.
Tiriant kapinyną rasta 10 varinių senovinių Romos monetų.
Pranas Jankauskas
Pranas Jankauskas:
Škotijos futbolo varžybos 1977–1978 m.
Škotijos futbolo varžybos 1977–1978 m.
Finalo rungtynės
-
Fluxus
Fluxus ( 'tekėjimas') – 7-ame XX a. dešimtmetyje susikūręs tarptautinis menininkų, kompozitorių, architektų ir dizainerių judėjimas, eksperimentavęs ir ieškojęs galimybių sujungti įvairias menines technikas ir disciplinas, siekęs atsitiktinumo, nuotykio, atmetęs heroizmą ir su menu siejamą verslą.
Judėjimas reiškėsi vizualinių menų ir muzikos, taip pat literatūros, miestų planavimo, architektūros ir dizaino srityse. Fluxus dažnai vadinamas intermedia ( 'tarp' + media 'komunikacijos priemonė').
Ūsuotieji šunrykliai
Ūsuotieji šunrykliai (Leptochariidae) – katryklių (Carcharhiniformes) šeima, kurioje yra 1 gentis ir 1 rūšis – ūsuotasis šunryklis (Leptocharias smithii). Kūnas pilkas ar pilkai rudas, 0,8 m ilgio. Paplitęs Vakarų Afrikos priekrantėse, iki 10-75 m gylyje.
Fluxus
Fluxus pradžia
Po karo atsigaunančiose Vakarų valstybėse, ypač JAV, imta domėtis Rytų kultūromis, gyvensena ir ideologija. Amerikiečių avangardistas, kompozitorius ir menininkas John Cage, studijavęs dzenbudizmo veikalus, savo 6-o dešimtmečio eksperimentinėmis muzikinėmis kompozicijomis davė užuomazgą Fluxus srovei. Atsitiktinumo aspektas tokiuose Cage darbuose kaip 4' 33", sudomino ir turėjo įtakos lietuviui menininkui Jurgiui Mačiūnui. J. Mačiūnas judėjimą pavadino Fluxus ir surengė pirmąjį renginį 1961 m. AG galerijoje Niujorke ir 1962 m. Fluxus festivalius Europoje.
Fluxus siekė „pasidaryk pats“ estetikos ir vertino paprastumą, priešindamiesi sudėtingumui. Kaip Dada anksčiau, Fluxus priešinosi komercializmui ir instituciniam menui, smerkdami įprastinį rinkos diktatą meno produkcijai ir siekdami menininko nepriklausomybės. Fluxus menininkai dirbo su bet kokiomis po ranka pasitaikiusiomis medžiagomis ir dirbo individualiai arba išvien su kolegomis. Dalies arba viso darbo gamybos užsakymas fabrike šiems menininkams nebuvo priimtinas. J. Mačiūnas pats ranka surišo daugelį Fluxus leidinių.
Nuorodos
www.FluxusComesAlive.fun - internetinis Fluxus kolekcijos gidas
[http://bernardinai.lt/index.php?url=articles/72208 www.bernardinai.lt „Monika Lipšic. Fluxus už stiklo“ 2008-01-09]
Platanas
Platanas (Platanus) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus, plataninių (Platanaceae) šeimos plačialapių vienanamių medžių gentis, kurio moteriški ir vyriški žirgininiai žiedai sukrauti ant to paties vieno medžio.
Visos platanų rūšys, išskyrus Platanus kerrii, prieš šaltą sezoną meta lapus.
Savaime paplitę Šiaurės pusrutulyje – Šiaurės Amerikoje, pietinėje Europoje, Azijoje. Auga upių pakrantėse, šlapynėse, nors gerai ištveria ir sausras.
Tai stambūs, iki 25–50 m aukščio užaugantys medžiai. Senų medžių kamienai ir apatinės šakos storos. Kamienų žievė lupasi nedideliais, plonais lakšteliais.
Rimta visų platanų genties liga pasireiškianti pavasarį yra degulių liga, kurią jiems sukelia Apiognomonia veneta grybelis. Šiai ligai progresavus, lapo tam tikra dalis apie gyslą pagelsta, paruduoja, lapas dalinai susiraito ir medis praranda dalį ar visus lapus, ūgliams žuvus, šakų stiebeliai nudžiūna. Ypač nuo jos nukenčia vakariniai platanai, mažiau klevalapiai, o rytiniai platanai atspariausi.
Platanai Lietuvoje
Lietuvoje kartais auginami: Platanai nukenčia nuo didesnių žiemos šalčių. Keletas platanų auga Kaune esančiame Vytauto Didžiojo universiteto Botanikos sode. Palankesnės sąlygos jiems augti yra vakarinė Lietuvos dalis, ypač pajūrio rajonai.
Rūšių klasifikacija
Platanų gentyje išskiriamos 2 pogentės su 8 rūšimis ir 1 hibridu:
Pogentė: Castaneophyllum Leroy ; 1 rūšis: Pogentė: Platanus Leroy ; 7 rūšys ir 1 hibridas: hibridas:
Kinijos Respublikos istorija
thumb|200px|right|Per revoliuciją naudotos trys skirtingos vėliavos. 200px|thumb|Kinijos Respublikos vėliava (1912–1928 m.), simbolizuojanti [[Penkių tautų sąjunga|Penkių tautų sąjungos principą.]] 200px|thumb|Kinijos Respublikos vėliava (nuo 1928 m.) thumb|Sun Jatsenas thumb|Gegužės Ketvirtoji thumb|Vienas svarbiausių „Judėjimo už naująją kultūrą“ leidinių „Naujasis jaunimas“ thumb|Šanchajus, Nankino kelias, 4 deš. thumb|Nankino žudynės thumb|Čiang Kaišekas thumb|Vasario 28-osios įvykiai Taivane, 1947 m. thumb|Prezidentūra Taipėjuje
Kinijos Respublikos istorija prasideda 1912 m. sausio 1 d. oficialiu Kinijos Respublikos įkūrimu. Šis įvykis – ilgą laiką trukusių reformatoriškų, nacionalistinių judėjimų rezultatas. Kinijos Respublika (KR) pakeitė mandžiūriškąją Čing dinastiją.
1912–1916 m. KR dominavo generolas Juan Šikai (Yuan Shikai) bei jam ištikimi karininkai. Po Juan Šikai mirties sekė „karo vadų laikotarpis“: šalies pietuose valdė Sun Jatseno (Sun Yat-sen) vadovaujami revoliucionieriai, šiaurėje – Juan Šikajaus įpėdiniai, tačiau taip pat atskiruose regionuose valdžią turėjo daug vietinių karo vadų. Po 1926–1927 m. jungtinės Guomindano ir Kinijos komunistų partijos „Šiaurės ekspedicijos“ šalis suvienijama. 1927–1949 m. yra Guomindano ir ypač vado Čiang Kaišeko (Chiang Kai-shek) dominavimo laikotarpis.
1949 m., pralaimėjusi pilietinį karą su komunistais, Guomindano vyriausybė pasitraukia į Taivano salą. Taivanas iki šiol save skelbia „Kinijos respublika Taivane“, tačiau Guomindanas nebėra vienintelė dominuojanti partija.
Vėlyvasis Čing laikotarpis
XIX a. Čing dinastija susidūrė su didelėmis problemomis: gyventojų skaičiaus augimu, dirbamos žemės trūkumu, vis labiau skurstančia valstietija, taip pat socialinėmis problemomis, tokiomis kaip opiumo vartojimas. Prasidėję neramumai išaugo į sukilimus, iš kurių garsiausias – Taipingų sukilimas. Be to, vis agresyvėjo Vakarų šalių imperializmas. Po nesėkmių Opiumo karuose Čing valdžia bandė modernizuoti kariuomenę, pramonę, susisiekimą, tačiau be didelės sėkmės. 1895 m. Kinija patyrė skaudų pralaimėjimą kare su Japonija. Ypatingų teisių Kinijos teritorijoje reikalaujantys vakariečiai vis įžūlėjo, tai atvedė į 1898–1900 m. Boksininkų sukilimą, nukreiptą prieš Vakarų imperializmą. Sukilimas tik dar labiau pablogino padėtį: imta baimintis, kad Kiniją užsieniečiai paprasčiausiai išsidalins gabalėliais.
Dėl imperatorienės-regentės Cisi bei ją palaikančių grupių stipraus konservatyvizmo Čing imperatoriaus rūmai vengė imtis radikalių reformų, tačiau po pažeminimo Boksininkų sukilime 1902 m. pagaliau pradėtos naujos reformos, turėjusios pakeisti valstybės struktūrą ir ilgainiui atvesti į konstitucinę monarchiją. Tačiau šios reformos reiškė naujas dideles išlaidas, kurios galų gale būtų gulusios ant ir taip nustekentos valstietijos pečių. Taigi tie, kas priešinosi šioms reformoms, priešinosi ne tiek jos tikslams, kiek priemonėms, kurių Čing turėjo imtis, kad reformas įgyvendintų. Antivakarietiškos nuotaikos virto antimandžiūriškomis nuotaikomis. Prie šio pokyčio prisidėjo Čing sprendimas monopolizuoti šalies geležinkelius: regionuose veikiančios elito grupės šį žingsnį suprato kaip pataikavimą vakariečiams, prasidėjo judėjimai už geležinkelio išlaikymą regionuose ir provincijose, prieš nacionalizaciją.
Sinhai revoliucija
Tuo metu jau veikė nemažai radikalesnių reformų reikalaujančių revoliucinių grupių. Labiausiai išsiskyrė Sun Jatseno „Revoliucinis aljansas“, kuriam itin svarbus buvo užjūrio kinų palaikymas. Po kelių nesėkmingų sukilimų, 1911 m. spalį pavyko sukilimas Uhane. Po šio sukilimo provincijos viena po kitos ėmė skelbti nepriklausomybę nuo Čing imperijos. Bandydama sustabdyti procesą, Čing vyriausybė paprašė įtakingo, tačiau ne itin patikimo generolo (ir apsukraus politiko) Juan Šikajaus paramos. Į Juan Šikajų kreipėsi ir revoliucionieriai: jam buvo pažadėtas prezidento postas, jei jis įkalbės imperatorių Pu-i (Puyi) atsistatydinti. Revoliucionieriai šitokios taktikos ėmėsi, nes jiems buvo būtina tvirta karinė bazė: jei Juan Šikajus būtų likęs Čing pusėje, revoliucija būtų buvusi numalšinta.
Gruodžio 25 d. Sun Jatsenas išrinktas laikinuoju prezidentu, 1912 m. sausio 1d. oficialiai paskelbiamas KR įkūrimas ir Sun pradeda eiti pareigas. Apsisprendęs Juan Šikajus įkalbėjo imperatorių atsisakyti sosto: tai Pu-i padarė vasario 12 d. Kaip ir žadėta, vasario 14 d. Juan Šikajus perėmė KR prezidento postą.
Juan Šikai valdymas
Gavęs valdžią, Juan Šikai netruko joje įsitvirtinti. Į svarbiausius postus jis skyrė sau ištikimus karininkus. Kaip ir buvo numatyta anksčiau, 1912–1913 m. surengti pirmieji parlamento rinkimai, kuriuose daugumą laimėjo buvęs Sun Jatseno Revoliucinis aljansas, susijungęs su keliomis kitomis grupėmis ir pasivadinęs „Nacionalistų partija“ (Guomindanu – Guomindang). Tačiau kai kurie parlamento sprendimai netenkino Juan Šikajaus (ir atvirkščiai), kilo konfliktų, todėl 1913 m. Juan Šikajus įsakė Guomindanui išsiskirstyti, o 1914 m. paleido parlamentą, provincijų asamblėjas bei regioninius valdžios organus. Naujoje 1914 m. konstitucijoje Juan, kaip prezidentui, suteiktos praktiškai diktatoriškos galios.
1914 m. iškilo ir tarptautinių problemų: Japonija užpuolė Vokietijos valdytą teritoriją Šandonge. Kinija mėgino apriboti japonų ekspansiją, tačiau japonai atsakė pateikdami „21 reikalavimą“, tarp kurių buvo Vokietijos koncesijų perdavimas Japonijai bei įsipareigojimas į vidinius šalies reikalus įsileisti japonus patarėjus. Jausdamas Japonijos grėsmę, Juan Šikajus su didele dalimi reikalavimų turėjo sutikti. Tačiau šie reikalavimai sukėlė didelį pasipiktinimą visuomenėje: tai Juan Šikajui leido padaryti išvadą, kad visuomenė jį supranta ir palaiko.
Todėl 1915 m. Juan Šikajus žengė dar toliau: pasiskelbė tapsiąs imperatoriumi (iš tiesų jis buvo „išrinktas“ imperatoriumi) ir pradėjo pasiruošimus žengimui į sostą. Šiam jo sprendimui turėjo įtakos mintis, kad didžiajai daliai šalies gyventojų Respublika visai nerūpi, kad svarbiausia – stipri centralizuota valstybė ir nacionaliniai interesai. Tačiau Juan neįvertino inteligentijos, kariuomenės sentimentų – Respublikos principas daugeliui vis tik buvo svarbus. Naujos imperijos kūrimą 1916 m. nutraukė Juan Šikajaus mirtis.
Karo vadų laikotarpis
1917 m. rugpjūčio 13 d. po vidinių ginčų ir konfliktų Kinija įsijungė į Pirmąjį pasaulinį karą. Kinai prie karo daugiausia prisidėjo darbu – nemažai jų, didelio užmokesčio suvilioti, į Vakarus išvyko dar iki prasidedant pačiam karui. Karių Kinija nesiuntė.
Pagrindinis įsijungimo į karą tikslas buvo noras iš Vokietijos atgauti Šandongo provinciją. Tačiau japonai taip pat neatsisakė savo interesų Šandonge, ir tai išaiškėjo Paryžiaus konferencijoje. Versalio sutartimi Šandongas buvo atiduotas Japonijai: tai sukėlė milžinišką nepasitenkinimą Kinijoje. 1919 m. gegužės 4 d. Pekine prasidėjo masiniai studentų protestai. „Gegužės Ketvirtosios judėjimas“ buvo „Judėjimo už Naująją kultūrą“ kulminacija, abu žodžiai praktiškai tapo sinonimais. Šio judėjimo dalyviai buvo nepatenkinti tuo, kad Kinija pasaulyje laikoma antrarūše šalimi ir kūrė šalies stiprinimo planus, pagrįstus modernizavimo per mokslą ir demokratiją idėjomis. Sužinoję apie tokias tautiečių nuotaikas, Kinijos atstovai Paryžiuje Versalio sutartį pasirašyti atsisakė. Vėliau Gegužės 4-oji tapo simboline šalies nubudimo, sujudimo, atsinaujinimo data – ne atsitiktinumas ir tai, kad ši data buvo reikšminga ir per 1989 m. Tiananmenio aikštės įvykius.
GMD ir KKP aljansas bei šalies suvienijimas
1917 m. atskirą vyriausybę Guangdžou provincijoje pietuose buvo sudaręs Sun Jatsenas. Paskatintas Gegužės Ketvirtosios judėjimo dvasios, 1919 m. Sun atkūrė Guomindaną, o 1921 m. tapo pietinės vyriausybės prezidentu. Buvo kuriami šalies suvienijimo planai, tačiau Guangdžou vyriausybė buvo per silpna, todėl Sun Jatsenas kreipėsi pagalbos į Sovietų Sąjungą, kuri paskatino GMD sudaryti aljansą su neseniai įsikūrusia nedidele Kinijos komunistų partija. Tokia perspektyva nebuvo patenkinti nei nacionalistai, nei komunistai, tačiau tai buvo geriausias kelias į šalies suvienijimą. 1923 m. GMD pertvarkytas pagal leninistinės partijos principus, KKP nariai įjungti į GMD struktūrą. Taip pat įkurta Whampoa karo akademija, kuriai vadovauti paskirtas leitenantas Čiang Kaišekas (Chiang Kai-shek).
Juozapas Katkus
Juozapas Katkus, slapyvardžiai Anužis Jonas, Mikifora (Nikiforas, Nikiporas) (1918 m. kovo 19 d., Lazdininkų k., Darbėnų vls., Kretingos aps. – 1950 m. spalio 28 d., Vaineikių miške, Kretingos raj.) – Lietuvos partizanas, vienas Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardos rinktinės kūrėjų, rinktinės vadas.
Biografija
Užaugo Lazdininkuose, tėvų ūkyje. 1944 m. įstojo į Vietinę rinktinę, o ją paleidus grįžo į tėviškę, slapstėsi nuo mobilizacijos į okupacinę sovietų kariuomenę. Nuo 1944 m. Lietuvos laisvės armijos Kretingos bataliono narys, vienas iš Kardo rinktinės kūrėjų. Nuo 1945 m. lapkričio 15 d. Kardo rinktinės štabo Ūkio skyriaus viršininko pavaduotojas, nuo 1946 m. sausio 30 d. – Ūkio skyriaus viršininkas, vėliau – rinktinės štabo žvalgybos viršininkas. Nuo 1950 m. spalio vidurio – rinktinės vadas.
Žuvo kartu su grupės vadu Petru Žeimiu-Povilu (g. 1925 m. Tūbausiuose) ir rinktinės štabo apsaugos būrio partizanu Steponu Matijausku-Tamošiumi (g. 1929 m. Kūlupėnuose) 1950 m. spalio 27–spalio 28 d. MGB vidaus kariuomenės kareiviams bei MGB Kretingos rajono skyriaus stribams apsupus Vaineikių miške partizanų stovyklą.
Kinijos Respublikos istorija
Kinijos Respublika 1927–1937
Laikotarpis nuo 1927 m. iki 1937 m., dar vadinamas „Nankino dešimtmečiu“, buvo sąlyginai stabilaus valdymo laikotarpis. Provincijose tęsėsi pilietinis karas su komunistais. Po nesėkmingų karinių kampanijų serijos, 1934 m. nacionalistams pavyko komunistus išvyti iš jų pagrindinės teritorijos – Dziangsi sovieto. Komunistai leidosi į Ilgąjį žygį: 1934–1935 m., vengdami nacionalistų armijos, jie įveikė tūkstančius kilometrų. Tik mažiau nei dešimtadalis išėjusiųjų pasiekė tikslą: naują KKP bazę Jananyje (Yan’an).
Juozapas Katkus
Biografija
Vardas įamžintas 1992 m. Kretingos senųjų kapinių paminkle žuvusių Kardo rinktinės partizanų atminimui.
Kinijos Respublikos istorija
Kinijos Respublika 1927–1937
GMD ir Čiang Kaišekas sėkmingai įtvirtino savo valdžią miestuose (bet ne kaimo vietovėse). Ketvirtasis dešimtmetis buvo kosmopolitinės miestų kultūros klestėjimo laikotarpis, ypač iškilo Šanchajus. Didiesiems miestams – Šanchajui, Pekinui, Tiandzinui ypač darė įtaką juose išlikusios Vakarų valstybių teritorijos (koncesijos). GMD savo valdymą rėmė Sun Jatseno suformuluotais „Trimis liaudies principais“ (liaudies suvereniteto, liaudies pragyvenimo šaltinių užtikrinimo bei nacionalizmo) ir numatytomis valstybės kūrimo stadijomis (karinio valdymo etapas baigėsi su Šiaurės ekspedicija, prasidėjęs politinės globos etapas turėjo ateityje baigtis rinkimais ir konstituciniu valdymu). „Politinę globą“ partija įprasmino per griežtą pilietinį ugdymą ir tokias organizacijas kaip skautai. 1934–1935 m. vykdytas „Naujojo gyvenimo judėjimas“, kuriuo buvo siekiama sukurti dvasiškai ir fiziškai tvirtą tautą. Nors ir buvo iškelti dideli tikslai pataisyti tautos moralę, ilgainiui iš judėjimo teliko smulkmeniškas higienos normų taikymas.
Karas su Japonija
Po triumfo Paryžiuje, Japonija neatsisakė pretenzijų į kitas Kinijos teritorijas. 1931 m. japonai užėmė Mandžūriją ir paskelbė ją savo satelitine valstybe. Į Mandžūrijos „sostą“ buvo pasodintas atstatydintasis Čing imperatorius Pu-i. Tai neigiamai paveikė Kinijos ekonomiką, nes Mandžūrija buvo itin svarbi plėtojant pramonę.
1937 m. liepą prasidėjo atviras karas tarp Kinijos ir Japonijos. Po tris mėnesius trukusio mūšio ir bombardavimų japonai užėmė Šanchajų, neilgai trukus krito sostinė Nankinas. Nankine prasidėjo itin žiaurios žudynės ir moterų prievartavimai (Nankino žudynės).
Komunistai su Guomindano pajėgomis drauge kovojo su japonais, tačiau nesutarimai tarp jų pačių kuo toliau, tuo labiau ryškėjo. Karas su Japonija pagaliau leido komunistams atvirai ir legaliai suburti savo armiją – visų pirma iš valstiečių, kurie komunistus noriai sekė, nes šie galėjo suteikti jiems realią apsaugą, kokios Guomindano vyriausybė taip ir nesuteikė.
1945 m. baigėsi Antrasis pasaulinis karas. Kinijoje japonai buvo nugalėti su JAV pagalba. Nors teoriškai didžiajame kare Kinija buvo nugalėjusiųjų pusėje, pati šalis buvo labai prastos būklės: ekonomiškai silpna ir ant atviro pilietinio karo ribos.
Pasitraukimas į Taivaną
Pasibaigus karui su Japonija, įsisiūbavo pilietinis karas. Iš pradžių komunistai turėjo atlaikyti Guomindano puolimus ir laikėsi Mao Dzeduno (Mao Zedong) suformuluotos partizaninio karo taktikos. 1947–1948 m. GMD liko įsitvirtinę, KKP pamažu pradėjo kontratakuoti. 1948–1949 m. GMD buvo priversti trauktis, KKP puolė visu pajėgumu.
Guomindano armija buvo pavargusi, išsibarsčiusi, nedisciplinuota, nors ir didesnė už komunistų Išlaisvinimo armiją (vėliau pervadintą Raudonąja armija). 1949 m. sausį komunistai beveik be kovos paėmė Beipingą ir grąžino jam Pekino (Beidžingo – Beijing) vardą. Vienas po kito komunistams pasidavė dauguma Kinijos miestų. Čiang Kaišekas nusprendė trauktis į Taivano salą, kuri nuo 1895 m. buvo valdoma japonų, bet 1945 m. buvo atiduota Kinijos Respublikai. Į Taivaną pasitraukė keli šimtai tūkstančių karių ir apie pora milijonų civilių, daugiausia vyriausybės narių bei verslo atstovų. Gruodžio mėnesį Čiang Kaišekas laikinąja Kinijos Respublikos sostine paskelbė Taipėjų (Taibei).
Kinijos Respublika Taivane
1945 m. Kinijos Respubliką perėmė Taivano administravimą iš Japonijos. Guomindano valdžiai sunkiai sekėsi valdyti regioną, ypač išryškėjo nesutarimai tarp iš žemyninės Kinijos atsiųstos administracijos ir vietinių gyventojų, kurių dauguma buvo per kelis šimtmečius į Taivaną atsikėlę Kinijos rytinių pakrančių gyventojai ir save laikė taivaniečiais. 1947 m. vasario 28 d. įsiplieskė konfliktas, pradėjęs „baltąjį terorą“ Taivane: protestuodami prieš tai, kad policija be priežasties nušovė prekeivį, taivaniečiai maištavo įvairiose vietose visoje saloje. Taivano valdytojas prieš maištininkus panaudojo karinę jėgą. Tūkstančiai žuvo ar buvo įkalinti. Po šių maištų buvo paskelbta karo padėtis, galiojusi iki pat 1987 m. Daug „baltojo teroro“ aukų buvo taivaniečių kilmės elitas: politikai, pasiturintys žmonės, intelektualai. Taip pat naikinti visi, turėję kokių nors ryšių su komunistais.
Karo padėtis iš esmės formavo Taivano politiką 1947–1987 m. Čiang Kaišekas ir jo įpėdinis laikėsi pozicijos, kad karo padėtis turėtų būti laikoma „kol Kinija bus suvienyta“. Iš tiesų Guomindanas neturėjo didelių iliuzijų artimiausiu metu atkovoti žemyninę Kinijos dalį, be to, buvo įsipareigojęs JAV nesiimti karinių veiksmų. Kinijos Respublikos valdžia Taivane 1949 m. kabojo ant plauko, tačiau situacija pernakt pasikeitė, kai 1950 m. prasidėjo Korėjos karas, ir JAV perbrėžė savo gynybos liniją, aprėpdama ir Taivaną. JAV parama padėjo Taivanui vystyti ekonomiką, bet Taivanas turėjo įsipareigoti nesiimti karinių veiksmų prieš Kiniją.
Kinijos Respublikos Taivane valdžia teigė esanti teisėta Kinijos valdžia. Buvo laikomasi pozicijos, kad parlamente turėtų išlikti parlamentarai, išrinkti žemyne 1947–1948 m. Tačiau ilgainiui parlamentas mažėjo dėl parlamentarų mirties, 1969 m. buvo surengti papildomi rinkimai. Darėsi aišku, kad žemynas artimiausiu metu į Kinijos Respublikos įtakos sferą nesugrįš. Per vietinės reikšmės rinkimus ir papildomus rinkimus į parlamentą iškilo grupė politikų, save vadinusių dangwai – „už Partijos ribų“. 1986 m. šie politikai susivienijo į Demokratinę pažangos partiją (DPP).
1987 m. atšaukta karo padėtis. Taivane spartėjo demokratėjimo procesas. 1996 m. pirmą kartą tiesiogiai išrinktas prezidentas. Vis tik ilgą laiką DPP ir kitoms mažesnėms atskilusioms partijoms nepasisekė iškovoti daugumos. 2000 m. prezidento rinkimus laimėjo DPP kandidatas ir poste išsilaikė iki 2008 m., kai Guomindanas vėl didele balsų persvara laimėjo ir parlamento, ir prezidento rinkimus.
AC/DC
AC/DC − Australijos sunkiojo roko grupė.