cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Troliai Mumiai
Išvaizda
Mumiai yra balti, apvalių formų padarai didelėmis, forma šiek tiek panašiomis į hipopotamo nosimis, tik be didelių šnervių. Mumiai turi uodegas, tačiau beveik neturi plaukų (su keliomis išimtimis, žr. Freken Snork). Greičiausiai dėl šios priežasties jie miega žiemos miegu. Trolių Mumių šeimyna gyvena name Mumių Slėnyje, Suomijos miškuose. Slėnyje sugyvena daugybė rūšių − daugelis jų sutampa su realiame gyvenime egzistuojančiomis (ežiai, žalčiai, ondatros ir kiti), tačiau yra keletas pačios rašytojos sugalvotų (hemuliai, hatifnatai, filifjonkos).
Knygos
thumb|right|225px|Mumių namas, Trolių Mumių pramogų parke Nantalyje, [[Suomija|Suomijoje.]] Jų istorijos yra aprašytos devyniose knygose, kurios visos yra išleistos lietuviškai. Istorijos pateiktos chronologiškai. Pirmoji data žymi išleidimo datą originalo kalba, antroji − pirmą leidimą lietuvių kalba, kartu nurodant leidyklą.
Rūšys
Tuvės Janson pasaulyje šalutiniai tam tikros rūšies personažai dažnai yra vadinami rūšies vardu. Personažas Hemulis priklauso hemulių rūšiai, Filifjonka priklauso filifjonkoms. Skirtingose istorijose kartais veikia kiti skirtingi personažai, tačiau jei jie priklauso tam tikrai rūšiai, dažniausiai jie vadinami tuo pačiu vardu.
Gurių valsčius
Gurių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje. Centras – Guriai. Tai buvo valsčius, kuriam priklausė žydai žemdirbiai. Kitaip nei įprasti valsčiai, veikę maždaug 10 kilometrų spinduliu aplink valsčiaus centrą, Gurių valsčiui buvo priskirtos ir kitos žydų žemdirbių žemės, labai nutolusios nuo Gurių – apie Laibiškes (~25 km nuo Gurių) ir Išoriškėse apie Bistryčią (~80 km nuo Gurių).
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje Vilniaus gubernijoje. Panaikintas 1885 m.
Ano Liosija
Ano Liosija – šiaurės vakarinis Graikijos sostinės Atėnų priemiestis. Didelė čigonų mažuma. Yra metropolitenas, gimnazija, olimpiados halė.
Sokół Sokółka
Sokół Sokółka – Lenkijos futbolo klubas, žaidžiantis namų rungtynes Sokulkos mieste.
Istorija
Įkurtas 1946 m. Klubas 2010–2011 m. sezone žaidė II Lenkijos futbolo lygos, rytų divizione.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Osir stadione. Jo talpa 2,5 tūkst. žiūrovų.
Imperfektas
Imperfektas ( 'netobulas, nebaigtas') – daugybėje kalbų vartojamas veiksmažodžio laikas, reiškiantis nebaigtinį arba ilgai trunkantį būtąjį laiką. Lietuvių kalboje atitinka būtojo laiko eigos veikslo veiksmažodžius. Imperfektas taip pat turi drauge su kitu veiksmu vykstančio veiksmo reikšmę ir tam tikrose kalbose daug kitų papildomų reikšmių.
Imperfektas buvo vartojamas ne vienoje senojoje indoeuropiečių kalboje (senojoje graikų, lotynų, sanskrite, senojoje bažnytinėje slavų), semitų kalbose (senojoje hebrajų, gezo), o iš šiuolaikinių kalbų visų pirma vartojama romanų kalbose (prancūzų, italų ir kt.), taip pat slaviškose serbų-kroatų, bulgarų ir makedonų. Senojoje bažnytinėje slavų kalboje, senojoje rusų ir šiuolaikinėse bulgarų bei makedonų kalbose imperfektas turi ne tik eigos, bet ir (rečiau) įvykio veikslo reikšmę. Bulgarų kalboje viena iš imperfekto paskirčių – nurodyti besikartojantį (dažninį) veiksmą. Serbų-kroatų kalboje imperfektas vartojamas tik su eigos veikslo veiksmažodžiais.
Terminas „imperfektas“ kartais vartojamas kalbant apie vokiečių kalbos preteritą, tačiau turint omenyje, kad vokiečių kalboje nėra veikslų priešpriešos, dabar dažniau taikomas terminas „preteritas“. Kalbant apie neindoeuropietiškas ir nesemitiškas kalbas, gramatikų aprašuose terminas „imperfektas“ vartojamas rečiau arba turi šiek tiek kitą reikšmę, pavyzdžiui: suomių kalbos gramatikose terminas „imperfektas“ vartojamas nurodant neapibrėžtoje praeityje įvykusio veiksmo laiko formas, tai yra semantiškai artimas aoristui.
Kalamarija
Kalamarija – miestas šiaurės Graikijoje, pietinis Salonikų priemiestis. Kadangi nutolusi nuo didmiesčio vos už 7 km, todėl faktiškai suaugusi su juo.
Istorija
Pirmą kartą minima 1083 m.
Slabodkos valsčius
Slabodkos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Slabodka.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Primorės srovė
thumb|250px|Primorės srovė – Nr. 8 Primorės srovė, Limano srovė , Šrenko srovė  ) – šalta jūrų srovė Japonijos jūroje.
Hidrografija
Primorės srovė prasideda Totorių sąsiauryje ir teka iš šiaurės į pietus palei rytinį Primorės krašto krantą. . Srovės vandenys šalti, didesnio tankio, Totorių sąsiauryje smarkiai pagėlinti Amūro vandenų. Ties Povorotno kyšuliu srovė šakojasi, ir galingesnė šaka suka į atvirą jūrą, o antroji šaka susilieja su Šiaurės Korėjos srove ir teka link Korėjos krantų.
Primorės ir Cusimos srovės sudaro Japonijos jūros cirkuliacinę sistemą, nukreiptą prieš laikrodžio rodyklę.
Primorės srovės greitis – apie 1 km/val., vietomis – 2–2,5 km/val. Srovės plotis maždaug 100 km, tekančio vandens sluoksnio storis – 50 metrų.
Primorės srovė smarkiai veikia Primorės krašto klimatą. Dėl jos vasara Rytų Primorėje vėsesnė, o žiema, atvirkščiai, šiltesnė nei kitose Primorės vietose. Srovė taip pat sukelia pakrantėje tirštus vasaros rūkus.
Carlo Costly
Karlosas Jairas „Karlo“ Kostli Molina (g. 1982 m. liepos 18 d.) – Hondūro futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Yra Hondūro klubo Real España žaidėjas, nuo 2007 m. rungtyniauja nacionalinėje rinktinėje. Carlo yra žymaus Hondūro futbolininko Anthony Costly sūnus.
Karjerą pradėjo Meksikoje, bet ten neįsitvirtino ir kaip profesionalas debiuavo Hondūro klube C.D. Platense. Nuo 2007 m. žaidė Lenkijoje GKS Bełchatów klube, trumpam buvo paskolintas Anglijos klubui Birmingham City. 2010 m. Costly už 500 tūkst. eurų pasirašė 3,5 m. sutartį su Rumunijos klubu FC Vaslui. 2010 m. gruodžio 7 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Meksikos „Club Atlas“ ekipa.
Peicas
Peicas – miestas Vokietijoje, Brandenburge, Šprė-Neisės apskrityje, už 13 km į šiaurės rytus nuo Kotbuso.
Kalin O'Brien
Kalin Obrajen  – airių kilmės kanadiečių futbolininkė, centro gynėja. Žaidė ir Lietuvoje. Atstovavo Šiaulių „Gintros“ klubui.
Peicas
Istorija
Peicas įeina į Sorbų gyvenamąją sritį, kurioje Saksonijos ir Brandenburgo įstatymai gina ir saugo sorbų kalbas ir sorbų kultūrą, todėl Peice oficialioji kalba yra ne tik vokiečių, bet ir žemutinių sorbų.
Kalin O'Brien
Karjera
Gimė ir užaugo Kanadoje, Ontarijo provincijoje, Aukvilyje. Futbolą pradėjo žaisti gimtojo miesto klube. Studijas baigė Kanadoje Bišopo universitete. 2021 m. pasirašė sutartį su Šerbruko „Mistral“, o 2022 m. rungtyniavo aukščiausioje Kanados moterų futbolo lygoje, kai atstovavo Berlingtono SC.
Peicas
Ekonomika
Į pietus nuo miesto yra didelė tvenkinių sistema, tai yra žuvininkystės centras. Į pietryčius nuo miesto stovi didelė šiluminė jėgainė Kraftwerk Jänschwalde.
Kalin O'Brien
FC Gintra
2023 m. persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo „Gintros“ klubui.
2023 m. kovo 26 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš Žalgirio MFA. Šiaulietės pirmavo rezultatu 1:0, bet pačioje rungtynių pabaigoje, jau per pridėtą laiką, prasileido įvartį ir rungtynės baigėsi lygiosiomis (1:1).
Statistika
Spalvų reikšmės:
Lrytas.lt
Lrytas.lt – viena lankomiausių naujienų svetainių Lietuvoje. Naujienų portalas „lrytas.lt“ per mėnesį pasiekia daugiau nei milijoną unikalių lankytojų.
Portalas buvo „Lietuvos ryto“ žiniasklaidos grupės dalis. 2022 m. „Ekspress Grupp“ įsigijimo sandoris apima tik „lrytas.lt“ internetinę platformą ir neįtraukia „Lietuvos ryto“ spausdintų leidinių. Portalas atskirtas nuo spausdinto laikraščio redakcijos ir toliau veiks kaip atskira žiniasklaidos priemonė.
Istorija
2009 m. sausio 12 d. lrytas.lt portale transliuota pirmoji bandomoji tiesioginė TV transliacija internetu. Buvo transliuojamos Lietuvos krepšinio federacijos taurės turnyro rungtynės tarp „Alytaus“ ir Kauno „Aisčių“ komandų.
Naujienų portalą lrytas.lt valdanti UAB „Lrytas“ iš e.atsiskaitymų bendrovės „EVP International“ 2015 m, įsigijo klasifikuotų skelbimų interneto svetainę rinka.lt.
2016 m. naujienų portalo lrytas.lt redaktoriaus pareigas pradėjo eiti naujienų redaktorius, iki tol ėjęs redaktoriaus pavaduotojo pareigas – Tautvydas Mikalajūnas. 2017 m. Tautvydas Mikalajūnas tapo ir naujienų portalo direktoriumi.
2022 m. portalą įsigijo „Delfi“ naujienų portalus Baltijos šalyse valdanti Estijos žiniasklaidos grupė „Ekspress Grupp“.
Vironas
Vironas – Graikijos sostinės Atėnų šiaurės rytinis priemiestis. Yra gimnazija.
Istorija
Gyvenvietė įkurta XIX a., gyventojai daugiausia užsiėmė žemdirbyste. XX a. pradžioje išaugo.
Pavadinimo kilmė
Vironas pavadintas anglų poeto Dž. G. Bairono garbei, kuris dalyvavo ir žuvo XIX a. pradžios graikų išsivadavimo karuose.
Amintore Fanfani
Amintore Fanfani (1908 m. vasario 6 d. – 1999 m. lapkričio 20 d.) – buvęs Italijos politikas, kuris net penkis kartus buvo šalies ministru pirmininku. Fanfani vadinamas vienu žinomiausiu Italijos politiku po Antrojo pasaulinio karo ir istorinis Italijos krikščionių demokratų partijos narys. Jo politinė karjera tęsėsi daugiau nei 30 metų.
Biografija
Fanfani gimė Pieve Santo Stefano miestelyje Toskanos regione. 1932 m. jis baigė ekonomikos ir verslo mokslus Milane. Šiuo laikotarpiu jis išleido didelį skaičių ekonomikos, istorijos, religijos ir kitų temų darbų visoje Europoje.
Jis prisijungė prie Italijos fašistų partijos palaikydamas režimo idėjas apie klasių bendradarbiavimą. Savo darbuose jis dažnai gindavo šias idėjas. Juose jis rašė: „vieną dieną Europa bus viena milžiniška antinacionalinė vietovė, kuriai vadovaus Italija ir Vokietija. Visa Europa priims autoritarines vyriausybes ir pakeis savo konstitucijas pagal fašizmo principus.“
Jis taip pat nuolat rašydavo straipsnius apie rasizmą fašistiniam Italijos laikraščiui La difesa della razza.
Metais, praleistais Milane, jis prisijungė prie Mažųjų profesorių grupės, kurios nariai gyvendavo atsiskyrę vienuolynuose ir vaikščiodavo basomis. Tuo metu jie suformavo Demokratų judėjimo branduolį. Dažnai susiburdavo padiskutuoti apie katalikybę ir visuomenę. Po Italijos pasidavimo Antrajame pasauliniame kare 1943 m. rugsėjo 8 d. ši grupė buvo išformuota. Po karo Fanfani išvyko į Šveicariją.
Vėliau grįžęs jis buvo paskirtas naujai sukurtos Krikščionių demokratų partijos viceprezidentu. Jis buvo vienu jauniausiu politinės partijos lyderių.
Jis buvo išrinktas į Konstitucinę asamblėją, kuri buvo atsakinga už naujos Italijos Respublikos konstitucijos parengimą. Pirmasis konstitucijos sakinys buvo pasiūlytas Fanfani – „Italijos Respublika yra demokratiška, išaugusi darbe“. 1948 m. jis buvo išrinktas į šalies parlamentą.
Šeštajame dešimtmetyje Fanfani bandė suderinti darbus savo partijoje ir šalies politikoje. Nuo 1954 m. jis dirbo keliose vyriausybėse kaip jos vadovas. Kai kurios vyriausybės dirbo labai trumpai. Štai pirmoji Fanfani kadencija premjero poste truko vos 21 dieną, nes jo neparėmė šalies parlamentas.
Dar kartą premjeru jis buvo nuo 1958 m. liepos iki 1959 m. sausio. Tačiau sausio mėnesį jis nesutarė su savo partija ir vėl buvo priverstas pasitraukti iš premjero posto. Iš šio įvykio Fanfani pasimokė ir vėliau siekė didesnių kompromisų ir pasitarimų su partija. Nuo 1960 m. liepos iki 1962 m. vasario ir nuo 1962 m. vasario iki 1963 m. gegužės jis dar kartą ėjo šalies ministro pirmininko pareigas, kai sulaukė Italijos socialistų partijos palaikymo.
1964 m. jis nesėkmingai dalyvavo šalies prezidento rinkimuose ir po to buvo priverstas pasitraukti iš aktyvios politikos. 1965 m. ir nuo 1966 m. iki 68 m. dirbo užsienio reikalų ministru. 1971 m. jis dar kartą dalyvavo prezidento rinkimuose, tačiau ir vėl pralaimėjo. Vėliau buvo paskirtas Italijos senatoriumi visam likusiam gyvenimui.
Nuo 1982 m. iki 1983 m. jis tapo šalies ministru pirmininku ketvirtą kartą. Trumpą laikotarpį 1987 m. jis dar kartą (penktąjį) dirbo premjero poste.
1999 m. lapkričio 20 d. Fanfani mirė Romoje.
ZPC Kariba FC
Zimbabwe Power Company Kariba Football Club, o trumpiau vadinamas ZPC Kariba FC – Zimbabvės futbolo klubas iš Karibos, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje, vadinamoje Zimbabwe Premier Soccer League. Namų rungtynes žaidžia „Nyamhunga“ stadione, talpinančiame 5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas 1978 m. Rungtyniavo Division One (II pakopa). Nuo 2014 m. sezono rungtyniavo Zimbabwe Premier Soccer League (Zimbabvės aukščiausioje lygoje).
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. gruodžio 10 d.
Čemberlino kalnas
Čemberlino kalnas  – kalnas JAV, Aliaskoje, trečioji pagal aukštį Brukso kalnagūbrio viršukalnė. Aukštis siekia 2713 m.
Kalnas stūkso Brukso kalnagūbrio dalyje, vadinamoje Franklino kalnais; jis yra 48 km į vakarus-šiaurės vakarus nuo Isto kalno (aukščiausios Brukso kalnagūbrio viršukalnės). Čemberlino kalnas patenka į Arkties nacionalinį gamtos rezervatą. Pavadintas geologo Thomas Chrowder Chamberlin (1843–1928), dalyvavusio 1894 m. ekspedicijoje (Peary Auxiliary Expedition), garbei.
Anksčiau manyta, kad tai aukščiausia Brukso kalnagūbrio viršukalnė, tačiau 2014 m. pasitelkus naują matavimo technologiją atliktas tyrimas parodė, kad Čemberlino kalnas yra trečias pagal aukštį.
SK Sturm Graz (moterys)
Graco „Sturm“ – Austrijos futbolo klubas iš Graco.
Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, kuri rungtyniauja aukščiausioje šalies lygoje, vadinamoje ÖFB Frauen-Bundesliga.
Istorija
Klubas įkurtas 1909 m. O moterų futbolo ekipa buvo suformuota 2011 m.
Rungtyniavo Antroje lygoje, Rytų grupėje. 2012–2013 m. SG SK Sturm Graz Damen/FC Stattegg ekipa Antroje lygoje savo grupėje liko antrojoje vietoje, tačiau tapo pereinamųjų rungtynių nugalėtojomis ir pateko į stipriausią divizioną.
Nuo 2013–2014 m. sezono – moterų Bundeslygoje (aukščiausioje lygoje).
Karolinos
thumb|right|250px|Karolinos
Karolinos – sąvoka, vartojama Jungtinėse Amerikos Valstijose, norint bendrai pavadinti Šiaurės ir Pietų Karolinos valstijas. Amerikos kolonizacijos periodu, 1663–1710 m., Karolinos buvo žinomos Karolinos provincija. Iki to laiko, 1609–1663 m., šis žemės plotas buvo Virdžinijos kolonijos ir dominijos sudėtyje.
Provincija buvo pavadinta Karolina Anglijos karaliaus Karolio I garbei. Manoma, kad regionas skilo į Šiaurės ir Pietų Karolinas 1729 m.
Jungtinių Valstijų teisingumo departamentas
Jungtinių Valstijų teisingumo departamentas (, DOJ) – JAV federalinės vykdomosios valdžios departamentas, atsakingas už teisėsaugos ir teisingumo Jungtinėse Valstijoje administravimą. Departamentas atitinka teisingumo ir vidaus reikalų ministerijas kitose šalyse.
JAV teisingumo departamentas administruoja keletą federalinių teisėsaugos institucijų, įskaitant Federalinį tyrimų biurą, Alkoholio, tabako, šaunamųjų ginklų ir sprogmenų biurą ir Narkotikų kontrolės biurą. Departamentas taip pat yra atsakingas už finansinių sukčiavimų tyrimą, atstovavimą Jungtinių Valstijų vyriausybei teisiniuose reikaluose (pvz. Aukščiausiojo teismo bylose), ir už federalinės laisvės atėmimo įstaigų sistemos valdymą.
Totorių kelias
thumb|right|250px|Turistinis kelias Sokulkoje Totorių kelias - 57 km ilgio turistinis, pažintinis kelias esantis Sokulkos aukštumoje šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje. Kelias skirtas vietinės totorių kultūros pažinimui. Prasideda Sokulkos mieste ir eina pro Bohonikų, Stara Kamionkos, Vežchlesių, Talkovščiznos, Nova Švidzialuvkos, Netupos kaimus ir baigiasi Krušinianų kaime. 1679 m. dalį šių vietovių už karinę tarnybą karalius Jonas Sobieskis padovanojo totoriams.
Klaipėdos-Sovetsko elektros jungtis
Klaipėdos-Sovetsko elektros jungtis – elektros jungtis tarp Lietuvos ir Rusijos.
Tai viena iš 6-ių elektros jungčių tarp Lietuvos ir Kaliningrado srities bei viena iš trijų, kurios turi 330 kv nuolatinę elektros srovę. Viena iš pagrindinių aukštos įtampos elektros jungčių su Klaipėdos miestu (kartu su Klaipėda-Grobina elektros jungtis ir NordBalt) bei viena iš trijų aukštos įtampos elektros jungčių su Sovetsku (kartu su Jurbarkas-Sovetskas elektros jungtis ir Kruonis-Sovetskas elektros jungtis). Jungtis sujungta su Klaipėdos transformatorine pastote.
Istorija
2022 m. pradėtas antrasis Darbėnų-Bitėnų elektros jungties statybų etapas, kurio eigoje buvo numatyta ir atnaujinti elektros jungtį atkarpoje nuo Klaipėdos iki Bitėnų. Jungties linijos iš viengrandžių bus rekonstruojamos į dvigrandes.
Stasys Beniušis
Stasys Beniušis (1909 m. sausio 23 d. Kaune) – Lietuvos ir Lenkijos geologas, technikos mokslų daktaras, Gdansko universiteto profesorius.
Biografija
Baigęs Kauno 6-tąją gimnaziją, studijavo Vilniaus universitete , kurį baigė 1946 m. įsigydamas geologo specialybę. Kaip gabus studentas buvo paliktas dirbti universitete. Už ryšius su Lietuvių studentų korporacija "Jūra" buvo tardomas sovietinio saugumo. 1947 m. išvyko į Lenkiją, kur Gdanske dirbo Politechnikos instituto Inžinerinės geologijos katedros asistentu, vėliau vyresniuoju dėstytoju. 1951 m. apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją. 1953-70 m. dirbo Gdansko pedagoginio instituto geologijos katedros vedėju, jam buvo suteiktas profesoriaus vardas. 1970-74 m. Gdansko universitete vadovavo geologijos katedrai.
Naujoji Anglija
thumb|Naujoji Anglija Naujoji Anglija – Jungtinių Amerikos Valstijų regionas, esantis šalies šiaurės rytų kampe. Naujoji Anglija ribojasi su Atlanto vandenynu, Kanada, ir Niujorko valstija. Regioną sudaro dabartinės Meino, Naujojo Hampšyro, Vermonto, Masačiūsetso, Rod Ailendo ir Konektikuto valstijos.
Anksčiausios Naujojo Pasaulio anglų piligrimų sukurtos gyvenvietės buvo sukurtos būtent Naujojoje Anglijoje 1620 metais, kai buvo įkurta Plimuto kolonija. XVIII amžiaus pabaigoje Naujosios Anglijos kolonijos buvo tarp pirmųjų britų Šiaurės Amerikos kolonijų, pademonstravusių ambicijas tapti nepriklausomomis nuo Britanijos karūnos. Nepaisant to, 1812 metais tos pačios kolonijos pasipriešino karui tarp JAV ir Britanijos.
Naujojoje Anglijoje buvo sukurti pirmieji amerikietiškos literatūros kūriniai. Čia taip pat buvo pradėta teikti nemokamas mokslo paslaugas. XIX amžiuje Naujosios Anglijos valstijos suvaidino itin didelį vaidmenį panaikinant vergiją Jungtinės Valstijose. Tai taip pat buvo pirmasis JAV regionas, paveiktas Pramonės revoliucijos.
Gustav Holst
Gustavas Holstas (, 1874 m. rugsėjo 21 d., Čeltnamas – 1934 m. gegužės 25 d., Londonas) – XX a. pradžios Anglijos kompozitorius, muzikos mokytojas, pagarsėjęs orkestrine siuita „Planetos“.
Biografija
Gustavas Teodoras fon Holstas gimė 1874 m. rugsėjo 21 d. Čeltnamo mieste Glosteršyre, Anglijoje. Jo motina mirė, kai G. Holstui buvo aštuoneri ir muzikos jį apmokė tėvas, pianino mokytojas, pagal kilmę švedas, ir teta Nina. 1892 m. G. Holstas trumpai vargonavo vietos Vik Risingtono kaimo bažnyčioje ir vadovavo chorui gretimame Burtono kaime. 1893 m. pirmą kartą viešai atliktas jo kūrinys, operetė „Lansdauno pilis“ (Lansdowne Castle) Čeltname. Po jos sėkmės 1893 m. G. Holstas pradėjo mokytis kompozicijos Karališkajame muzikos koledže Londone, kur jo mokytojais buvo Charles Villiers Stanford ir Hubert Parry. Jis taip pat mokėsi vargonavimo, tačiau jo grojimas klavišiniais buvo apribotas jau tuomet pradėjusio vystytis chroniško neurito rankoje. 1895 m. jis laimėjo stipendiją už kompoziciją ir iki 1933 m. vedė savo kompozicijų užrašų knygutę. Tais pačiais metais jis susipažino su Ralfu Vonu Viljamsu, kuris tapo ilgamečiu jo draugu ir kolega. Ilgainiui kompozitorių įtaka vienas kitam tapo reikšmingesne už praeities kompozitorių. 1896 m. G. Holstas pradėjo diriguoti Hamersmito socialistų chore, kurio viena narių buvo Izobel Harison, būsimoji G. Holsto žmona (susituokė 1901 m.). 1898 m. jis paliko Karališkąjį muzikos koledžą, nors jam buvo pasiūlytas stipendijos pratęsimas. Maždaug tuo metu G. Holstas susidomėjo hinduizmo filosofija. Nepatenkintas esamais hinduistinės literatūros vertimais į anglų kalbą, 1899 m. jis mokėsi sanskrito kalbos Londono universiteto koledže. Pragyvenimui uždirbdavo muzikuodamas laisvai samdomu trombonistu. 1898−1900 m. jis dirbo su Karlo Rozos operos grupe kaip trombonistas ir repetitorius bei grojo trombonu Škotijos orkestre Glazge.
1903 m. G. Holstas metė trombonisto muzikavimą ir pradėjo mokyti muzikos Džeimso Aleno mergaičių mokykloje Dalviče (šalia Londono) pakeitęs poste R. V. Viljamsą. 1905 m. jo „Paslaptingasis trimitininkas“ (The Mystic Trumpeter) buvo atliktas Karalienės salėje Londone. 1905 m. G. Holstas paskirtas Šv. Pauliaus mergaičių mokyklos muzikos vadovu Hamersmite (Londono rajonas), kuriuo išbuvo iki mirties. Lygiagrečiai jis 1907−1924 m. buvo muzikos direktoriumi Morley koledže Londone. 1906 m. kompozitorius užbaigė operą „Sita“. Maždaug tuo metu kaip ir R. V. Viljamsas susidomėjo anglų folklorinėmis dainomis. 1907 m. jam su žmona gimė vienintelis vaikas, duktė Imedžen Kler. 1908 m. jis lankėsi Alžyre, kurio įspūdžai įkvėpė siuitą „Beni Mora“, ir 1913 m. atostogavo Ispanijoje. Sanskrito tekstų paveiktas G. Holstas sukūrė operą „Savitri“ ir paruošė choralinių himnų tekstams iš „Rigvedos“. Prasidėjus Pirmajam pasauliniui karui G. Holstas buvo atleistas nuo aktyvios karinės tarnybos dėl prasto regėjimo ir chroninio neurito. Jo kompozitoriaus autoritetas augo po truputį, 1917 m. atliktas choralinis „Jėzaus himnas“ (The Hymn of Jesus) sulaukė populiarumo. Tikro pripažinimo kompozitorius sulaukė, kai 1918 m. buvo atlikta orkestrinė siuita „Planetos“ (sukurta 1914−1916 m.). Jos populiarumas sukėlė publikos susidomėjimą ankstesniais G. Holsto kūriniais, tarp jų ir sanskrito raštų įkvėptais. 1918−1919 m. jis dirbo muzikos organizatoriumi YMCA organizacijoje, kuri padėjo demobilizuotiems kareiviams Salonikuose ir Stambule. 1918 m. jis oficialiai pašalino „fon“ priedėlį iš savo pavardės. Grįžęs į Angliją G. Holstas užėmė įvairias pareigas Karališkajame muzikos koledže Londone ir Redingo universiteto koledže. 1923 m. įvyko jo komiškos operos „Visiškas kvailys“ (The Perfect Fool) pastatymas. 1923 m. diriguodamas Redinge jis nuvirto, tačiau tais pačiais metais keliavo į JAV diriguoti Mičigano universiteto festivalyje. Po kelionės jam buvo diagnozuotas nervinis palūžimas. Jis atsisakė visų savo mokytojo postų, išskyrus Šv. Pauliaus mergaičių mokykloje.
1926 m. G. Holstas kartu su Londono simfoniniu orkestru įrašė „Planetas“. 1927 m. Čeltname įvyko festivalis, dedikuotas vien jo muzikai. Kompozitorius tapo vis labiau prastėjančios sveikatos ir užsisklendęs nuo visuomenės, atsisakinėjo apdovanojimų, nors 1930 m. priėmė aukso medalį iš Karališkosios filharmonijos draugijos. 1932 m. jis keliavo į JAV skaityti kompozicijos paskaitų Harvardo universitete. Jo vėlyvieji kūriniai pasižymėjo didesniu lyriškumu ir turtingumu (simfoninė poema „Egdonas Hetas“, „Dvigubas koncertas“, opera „Klajojantis tyrinėtojas“, „Choralinė fantazija“). 1934 m. kompozitoriui atlikta žarnyno operacija. Jis mirė 1934 m. gegužės 25 d. slaugos namuose Londone neatlaikius širdžiai pooperacinio laikotarpio. G. Holstas geriausiai žinomas orkestrine siuita „Planetos“, kurios kiekviena dalis skirta tuo metu žinotoms 7 planetoms (išskyrus Žemę). Ypač žinomos pirmoji dalis „Marsas − karo nešėjas“ ir ketvirtoji dalis „Jupiteris − džiaugsmo nešėjas“. Pastarosios dalies muzika buvo panaudota populiariai anglų patriotinei dainai „Aš prisiekiu tau, mano šalie“ (I Vow to Thee My Country). G. Holstas taip ir nesukūrė nieko kito panašaus į „Planetas“ ir likusi jo kūryba yra sąlyginai menkai žinoma. Jo vaikystės name Čeltname įsteigtas memorialinis muziejus.
Didžioji valstybė
thumb|right|300px|Didžiosios valstybės pripažįstamos tokiose tarptautinėse institucijose, kaip [[Jungtinių Tautų Saugumo Taryba. Pavaizduoti Saugumo Tarybos rūmai.]] Didžioji valstybė – šalis, gebanti daryti įtaką globaliu mastu. Paprastai didžiosios valstybės turi galingus karinius ir ekonominius pajėgumus, taip pat gerai išvystytą diplomatinį ir švelniosios galios veikimo mechanizmą. Pastarosios priemonės lemia, kad mažos valstybės neretai remiasi didžiųjų valstybių nuomone labiau nei savo pačių. Tarptautinių santykių teoretikai didžiąsias valstybes vertina remdamiesi trejomis kategorijomis: galios pajėgumų, erdvės ir statuso dimensijų. Kai kada didžiųjų valstybių statusas yra oficialiai įtvirtinamas tokiose konferencijose kaip Vienos kongresas ar tarptautinėse institucijose, pavyzdžiui,Jungtinių Tautų Saugumo Taryboje.
Šiandien didžiosiomis valstybėmis laikomos daugiausiai kriterijų atitinkančios šalys – Jungtinės Amerikos Valstijos, Kinija, Rusija, Jungtinė Karalystė ir Prancūzija.
Būdingi bruožai
Konkrečių kriterijų, išskiriančių didžiąsias valstybes nuo paprastų šalių, nėra. Dažniausiai šios charakteristikos yra pagrįstos subjektyviais, praktiniais stebėtojo vertinimais. Toks vertinimas blogas tuo, kad yra subjektyvus. Bandydami susisteminti didžiųjų valstybių charakterizavimą, mokslininkai išskiria kelias kriterijų grupes.
Neorealistas Kenneth Waltz didžiosios valstybės galių vertinimui siūlo 5 galimus kriterijus: šalies gyventojų skaičius ir teritorijos dydis; išteklių pasiskirstymas; ekonominiai pajėgumai; politinis stabilumas ir kompetencija; karinė galia. Šie kriterijai plačiau gali būti skirstomi į tris grupes: galios pajėgumus, erdvės sąlygas ir statusą.
Galios dimensijos
Daugelis analitikų pagrindiniu kriterijumi, nurodančiu didžiosios galios statusą, laiko valstybės turimus galios pajėgumus. Šio kriterijaus taikymas susilaukė nemažai kritikos dėl to, kad iki šiol nėra sutariama, kiek galios ir pakankamai, kad valstybė galėtų būti laikoma „didžiąja”. Vieni analitikai pasisako už hegemonijos sistemą pasaulyje ir vienintele didžiąja valstybe laiko Jungtines Amerikos Valstijas. Kiti pasaulį mato kaip daugybę galios polių turinčią sistemą, ir išskiria kelias, o kartais ir keliolika didžiųjų pasaulio valstybių. Tokį mąstymą primena valstybių jungimasis į įvairius „galingųjų klubus”, tokius kaip G-7, G-8, G-20 ir pan.
Erdvės dimensija
Visos galios turi geografinės aplinkos nulemtus interesus. Atsižvelgdamos į juos, valstybės atitinkamai veikia ir projektuoja savo galią. Ši savybė ypač svarbi norint atskirti didžiąją galią nuo regioninės galios. Regioninė galia savo interesus tenkina tik savo regione, tuo tarpu didžioji valstybė veikia globaliai. Anot Arnold J. Toynbee, „didžioji valstybė yra politinė galia, veikianti viso pasaulio visuomenę“.
Politologų teigimu, norėdama išsaugoti savo statusą, didžioji valstybė privalo turėti pakankamai pajėgumų ir noro ginti savo interesus visame pasaulyje. Dėl šios sąlygos Indija negali būti laikoma didžiąja valstybe. Turėdama stiprią ekonomiką, virš milijardo gyventojų, taip pat turėdama nemenkus karinius pajėgumus, ji apsiriboja tik savo regiono interesais ir į pasaulyje vykstančius procesus beveik nesikiša.
Statuso dimensija
Tiek formalus, tiek neformalus didžiosios valstybės statuso pripažinimas taip pat yra laikomas kriterijumi, leidžiančiu atpažinti didžiąją valstybę. Politologo George Modelski teigimu, „Didžiosios valstybės statusas kartais yra painiojamas su paprasčiausia galia. Tačiau kiekviena didžioji valstybė taip pat privalo laikytis griežtų įsipareigojimų bei taisyklių“.
Ne mažiau svarbus nei pati galia kriterijus didžiajai valstybei yra jos noras elgtis kaip didžiajai valstybei. Valstybės retai skelbiasi priimančios vienus ar kitus politinius sprendimus vien dėl to, kad yra „didžiosios valstybės”. Tačiau tokį jų elgesį nesunkiai galima atpažinti iš šono. Jeigu valstybė aktyviai dalyvauja tarptautinėse karinėse ir humanitarinėse misijose, yra aktyvi tarptautinių organizacijų narė, demonstruoja iniciatyvą ir rodo pavyzdį sprendžiant globalias problemas, ji pasižymi vienomis iš esminių didžiajai valstybei priskiriamų savybių. Didžiosios valstybės taip pat turi turėti pakankamai įtakos, kad nuolatos dalyvautų politinėse ir diplomatinėse diskusijose globaliais klausimais. Istorijoje žinoma nemažai pavyzdžių, kuomet sprendžiant svarbius politinius klausimus, kelių galingiausių to meto valstybių atstovai susitikdavo ir aptardavo jų tiesiogiai galbūt net neliečiančias problemas.
Dar prieš susikuriant Jungtinėms Tautoms, valstybės vienijosi į panašius susirinkimus, tačiau anksčiau tai darė tik galingos ir privilegijuotos didžiosios valstybės. Istoriniai tokių diskusijų pavyzdžiai, įtvirtinę dalyvių didžiųjų valstybių statusus, buvo Vienos kongresas, Versalio kongresas, Vestfalijos taikos pasirašymas.
Diskrecija
Diskrecija (lot. discretio, pranc. discretion) apibūdinama kaip veiksmų laisvė, nuožiūra. Institucijos arba pareigūno diskrecija – tai teisė spręsti kokį nors klausimą, veikti savo nuožiūra. Ši institucijos arba pareigūno diskrecija turėtų palengvinti ir užtikrinti efektyvų institucijai priskirtų funkcijų įgyvendinimą ir kartu prisidėti prie žmogaus teisių ir laisvių įgyvendinimo. Dėl diskrecinės galios suteiktų įgaliojimų veikti savo nuožiūra gali susidaryti situacija, kai pareigūnas ar institucija nuklysta nuo valstybinėms institucijoms priskirtų bendrųjų tikslų ir susitelkus į specifinius konkrečios institucijos tikslus pažeidžiamos piliečių teisės.
Baltarusijos geografija
Baltarusija – valstybė Rytų Europoje, Baltijos ir Juodosios jūrų baseinų takoskyroje. Neturi tiesioginio priėjimo prie jūros. Šiaurėje ir rytuose ribojasi su Rusija (959 km), pietuose su Ukraina (891 km), vakaruose su Lenkija (418 km), šiaurės vakaruose su Lietuva (724 km) ir Latvija (141 km). Baltarusijos teritorijos ilgis iš vakarų į rytus 650 km, plotis iš šiaurės į pietus 560 km. Priskiriama Rytų Europai.
Paviršius
Lygumų kraštas; Rytų Europos lygumos vakaruose. Vidutinis šalies aukštis 160 m virš jūros lygio; aukščiausias taškas 345 m virš jūros lygio – Dzeržinskio kalva Minsko aukštumoje; žemiausias taškas 80 m virš jūros lygio – Nemuno slėnis Gardino srityje. Būdingi kraštovaizdžiai – kalvotas aukštumas pakeičiančios lėkštos ir pelkėtos žemumos. Geologinis pamatas – priekambrinė Baltarusijos antiklina; paviršių dengia ledyninės nuosėdinės uolienos; jų sluoksnis ploniausias viduryje, storėja į pakraščius – nuo 40 iki 4 000 m. Daug riedulių.
Baltarusijos viduriu iš vakarų į šiaurės rytus tęsiasi priešpaskutinio Maskvos apledėjimo Baltarusijos kalvynas. Upių slėniai ją skaido į atskiras aukštumas: Gardino aukštuma – į vakarus nuo Nemuno, Valkavisko aukštuma – tarp Nemuno intakų Svisločiaus ir Ščiaros, Naugarduko aukštuma – tarp Ščiaros ir Nemuno, Minsko aukštuma – tarp Nemuno, Vilijos ir Dniepro intako Berezinos, Oršos aukštuma – tarp Berezinos ir Dniepro, Vitebsko aukštuma – tarp Dniepro ir Dauguvos, Haradoko aukštuma – tarp Dauguvos ir Obalės. Šiaurės vakaruose į Baltarusijos teritoriją įsiterpia Ašmenos aukštuma ir Švenčionių kalvos. Į vakarus nuo Baltarusijos kalvyno pelkėtos žemumos; Nemuno žemuma, Naročiaus ir Vilijos žemuma, Polocko žemuma. Pietryčiuose driekiasi prieledyninės lygumos: Oršos ir Mogiliovo lyguma, Centrinė Berezinos lyguma.
Pietuose plyti plokščia, pelkėta fliuvoglacialinė 100–200 m virš jūros lygio Polesės žemuma. Būdingi zandrai – ledyno pakraščių smėlėtos lygumos. Baltarusijoje ją sudaro: Bresto Polesė, Pripetės Polesė, Mozyriaus Polesė, Gomelio Polesė.
Klimatas
Vidutiniškai žemyninis, drėgnas; žemyniškėja rytų kryptimi. Vidutinė sausio oro temperatūra nuo -4 °C pietvakariuose iki -8 °C šiaurės rytuose, Liepos nuo +17 °C šiaurėje iki +19 °C pietuose. Kritulių iškrinta nuo 500 mm pietuose iki 750 mm aukštumų vakariniuose šlaituose; daugiausia kritulių vasarą. Vegetacijos laikotarpis 180–210 dienų. Vidutinė oro temperatūra sausį ir liepą °C (vidutinis daugiametis kritulių kiekis mm): Minskas -7 ir +18 (700), Brestas -5 ir +18 (650).
Upės
Upės priklauso Juodosios (58 %) ir Baltijos (42 %) jūrų baseinams. Į Juodąją jūrą teka ilgiausia Baltarusijos upė Dniepras su intakais Pripete, Sožu, Berezina; į Baltijos jūrą – Dauguva, arba Vakarų Dvina, Nemunas su Vilija (Nerimi), Bugas, arba Vakarų Bugas (Narevo intakas). Upių krantai dažniausiai žemi, slėniai pelkėti, srovė lėta. Hidroenergetiniai ištekliai nedideli, laivybai tinka Dniepras, Berezina, Pripetė, Sožas, Nemunas, Dauguva, Ščiara ir kai kurių kitų upių žemupiai.
Ežerai ir tvenkiniai
Didžiausi ir giliausi ledyninės kilmės ežerai yra Vitebsko ir Minsko srityse – Baltarusijos ežeryne. Giliausias ežeras Ilgis (54 m). Viduryje ir pietuose ežerai užpelkėję liekaniniai, dažniausiai senvagėse ir karstinėse įdubose. ~130 tvenkinių; didžiausi Minkso srityje.
Kanalai
Dniepro baseinas sujungtas su Vysla Dniepro ir Bugo kanalu – tarp Pinos ir Muchaveco upių, 196 km; su Nemunu neveikiančiu Oginskio kanalu; su Dauguva neveikiančia Berezinos kanalų sistema.
Pelkės
Daug pelkių Polesėje, Berezinos upės baseine, Polocko ir Nemuno žemumose. Polesės pelkynas (~50 tūkst. km²) dažnai vadinamas didžiausia Europos pelke.
Dirvožemis
Vyrauja velėniniai jauriniai dirvožemiai (~75 % žemės ūkio naudmenų). Polesėje ir Polocko žemumoje paplitę velėniniai pelkiniai ir pelkiniai, upių slėniuose – aliuviniai pievų, vakarinėje dalyje – jauriniai glėjiniai ir jauriniai dirvožemiai. Šiaurinėje dalyje vyrauja priemoliai, viduryje – priesmėliai, pietinėje – smėliai ir durpės.
Augalija
Miškai užima 38 (2005; 1945 buvo 21), dirbamoji žemė 27 (2003; 2000 buvo 30, 1995 buvo 41), pievos ir ganyklos 16, pelkės 11 % šalies teritorijos.
Patenka į mišriųjų miškų zoną. Spygliuočiams tenka 65 % (pušynams 56, eglynams 9), lapuočiams 35 % (beržynams 12, alksnynams 8) miškų ploto. Aukštumose vyrauja pušynai, šiaurėje – eglynai; daugiausia ąžuolų, skroblų, klevų, liepų ir kitų plačialapių auga pietinėje dalyje. Miškai sparčiai sodinami.
Gyvūnija
Vyrauja plačialapių miškų ir taigų bei miškastepių gyvūnija. Plačialapių miškų gyvūnija paplitusi pietuose: šernai, stirnos, taurieji elniai, ežiai, miegapelės, lakštingalos, geniai, pelėdos; taigos – viduryje ir šiaurėje: rudieji lokiai, briedžiai, lūšys, voverės, kiaunės; miškastepių: kiškiai, einiai, žiurkėnai, kurapkos, vieversiai; pelkių ir vandens: bebrai, ūdros, ondatros, vandens paukščiai. Upėse ir ežeruose gausu žuvų, ypač karpinių.
Taip pat skaitykite
Sąrašas:Baltarusijos ekstremumai
Alexander Gottlieb Baumgarten
thumb|„Estetika“, 1750 - 1758 m.
Aleksandras Gotliebas Baumgartenas ; 1714 m. liepos 17 d. Berlyne – 1762 m. gegužės 27 d. Frankfurte prie Oderio, Vokietija) – vokiečių filosofas, Vakarų filosofijos atstovas, estetikos, kaip atskiros filosofinės disciplinos, kūrėjas, Frankfurto prie Oderio universiteto profesorius.
Biografija
Gimė pamokslininko šeimoje; iš 7 sūnų buvo penktasis. Jo tėvai – Jokūbas Baumgartenas ir Rosina Elžbieta – mirė anksti. Tuo metu jis mokėsi pas Martiną Georgą Christgauną. Susidomėjo lotynų k. poezija. 1730 m. įstojo į Halės universitetą, susidomėjo K. Volfo filosofija ir tapo jos šalininku. 1735 m. baigė studijas, magistras.
Nuo 1737 m. Halės universiteto filosofijos privatdocentas, nuo 1740 m. Frankfurto prie Oderio universiteto filosofijos profesorius. 1742 m. tapo pirmuoju filosofu, dėsčiusiu estetikos discipliną.
Darbai, pažiūros
A. G. Baumgartenas parašė traktatų, skirtų bendrajai filosofijai, logikos, etikos ir estetikos šakoms. Daugelis filosofo veikalų buvo parašyti lotynų kalba, todėl tik Baumgarteno studento G. F. Meierio, kuris 1748 m., besiremdamas savo mokytojo paskaitų konspektais, vokiečių kalba išleido traktatą „Visų laisvųjų menų pamatai“ (vok. „Anfangsgriünde aller schönen Wissenschaften“), filosofo idėjos pradėjo populiarėti.
Filosofas atskyrė loginį, racionalų mąstymą, nuo jausminio supratimo. Tai būdinga dažnam XVIII a. filosofui. Taip pat A. G. Baumgartenas įdėjo didelį įnašą į filosofinės terminologijos plėtrą. Terminams „subjektyvus“, „objektyvus“, „savaime“, „sau“ jis suteikė platesnę reikšmę ir dažnai šie nuopelnai klaidingai priskiriami vėlesniam vokiečių filosofui I. Kantui.
Filosofas susiejo estetiką ir logiką, juos sujungdamas į bendrą mokslą, kurį pavadino epistemologija (gnoseologija), arba pažinimo teorija. Tačiau, anot jo, estetika ir logika korealiuoja, bet nėra tokio paties dydžio, svarbumo.
Estetika
Atskira filosofijos mokslo disciplina, estetika tapo vokiečių filosofo Aleksandro Gotliebo Baumgarteno dėka. 1735 m. filosofas pavartojo dabartinę termino „estetika“ reikšmę vokiškos filosofijos etape, vėliau, apie 1750 ir 1758 metus išleidęs ir šiuo terminu pavadintą dvitomį veikalą „Estetika“ (Aesthetica). Terminas „estetika“ sudarytas iš Baumgarteno iškeltos vokiškosios formos „Æsthetik“ (tariama – Ästhetik), remiantis graikiškuoju αἰσθητικός (aisthetikos), kuris kildinamas iš αἰσθάνομαι (aisthanomai, reiškiančio „Aš matau, jaučiu“).
Remiantis Baumgartenu, estetika visų pirma yra mokslas. Mokslas, kuris gilinasi į jausminį puikumo suvokimą. Aukščiausia estetinio suvokimo vertybė yra grožio idealas arba puikumas, kur tradicinė triada – tiesa, gėris ir grožis, estetinio suvokimo požiūriu atitinka pažinimo, dorovingumo ir meno funkcijas. Pagal filosofą, estetika nagrinėja bendrą grožio paskirtį ir jo raiškos formas menuose, gamtoje, taip pat grožio poveikį asmeniui.
Filosofas, aiškindamas termino reikšmę, siekė atskleisti grožio koncepciją, kaip atsirandančią iš jausmų ir kaip tobulumo siekimo rezultatą. Baumgarteno požiūris į estetinį grožio fenomeną turėjo ypatingą reikšmę tolesniam vokiečių klasikinės estetikos požiūrio formavimuisi. Dėl vienos šių priežasčių, daugelis dabartinių filosofų teigia, kad realioji termino reikšmė priklauso Imanueliui Kantui, 1790 m. parašiusiam veikalą „Sprendimo galios kritika“.
Estetikos objektas
A. G. Baumgartenas, nagrinėdamas estetikos terminą, sutelkė dėmesį į grožio objekto atsiradimo, kaip pažinimo, sąlygą. Jis teigė, kas estetika galioja ir laisviesiems menams, ir yra pritaikoma kasdieniame gyvenime. Būtent todėl klasikinis A. G. Baumgarteno estetikos mokslo objektas yra dvilypus, nes apima dviejų skirtingų reiškinių grupes: estetinių, susijusių su grožio, skonio kategorijomis bei jusliniu vertybiniu ir estetiniu žmogaus požiūriu į aplinkos reiškinius; bendrosios meno teorijos, gvildenančios pamatines meno būties, meno pasaulio sandaros, meninės kūrybos subjekto ir veiklos problemas.
San Choakinas (Paragvajus)
San Choakinas  – mažas miestelis rytiniame Paragvajuje, Kaaguasu departamente, 242 nuo Asunsjono, prie Piri Poty upelio. Keliai į Chuan R. Čiavesą, Doktor Sesilio Baesą, Yhu. Verčiamasi gyvulininkyste, žemės ūkiu (matė, medvilnė, manijokas, kukurūzai).
Yra 1746 m. pastatyta bažnyčia su vertingais sakralinio meno paminklais. Apylinkėse iškilę vaizdingi San Choakino kalnai bei Moroti viršukalnė. Apygardoje yra kelios indėnų bendruomenės.
Istorija
San Choakinas 1746 m. įkurtas jėzuitų. Jų misija veikė iki 1767 m.
Albatros C.XV
Albatros C.XV – Pirmojo Pasaulinio karo pabaigoje Vokietijos Imperijos įmonės Albatros-Flugzeugwerke GmbH sukurtas ir gamintas karinis "C" kategorijos žvalgybinis lėktuvas, paskutinis "Albatros" sukurtas dvivietis žvalgybinis biplanas, tarpukariu naudotas ir Lietuvos Karo aviacijos.
Konstrukcija
Pagal savo technines charakteristikas tai buvo kiek sumažinta, paprastesnė ir pigesnė ankstesnio modelio C.XII ir mėginimo jį modernizuoti (Albatros C.XIV) modifikacija. Tai buvo mišrios konstrukcijos biplanas su fiksuota važiuokle, dvejomis atviromis piloto ir žvalgo-stebėtojo kabinomis. Į orlaivį buvo montuojamas 260 AG (191 kW) galios Benz Bz.IV variklis, sukęs medinį fiksuoto žingsnio propelerį. Lėktuvas buvo ginkluotas piloto valdomu fiksuotu 7,92 mm kalibro Spandau LMG 08/15 kulkosvaidžiu ir žvalgo kabinoje ant Skarfo žiedo montuojamu 7,92 mm kalibro Parabellum MG14 kulkosvaidžiu. Lėktuvas išvystydavo 12 km/h mažesnį greitį nei jo pirmtakas, tačiau pasižymėjo paprastesne gamyba, pusantro karto didesniu kilimo greičiu (kilimo laikas į 1000 m aukštį sumažėjo nuo 5,0 min iki 3,4 min) ir ilga skrydžio trukme (iki 3 valandų).
Nors konstrukciškai Albatros C.XV negalėjo vežti bombų ir laikytinas tik taktiniu žvalgybiniu orlaiviu, Lenkijoje naudoti modeliai buvo modifikuoti ir pritaikyti vežti iki 100 kg bombų.
Neginkluota orlaivio versija "L 47" su į atvirą dvivietę keleivinę pertvarkyta žvalgo kabina po karo buvo eksploatuojama Vokietijos civilių operatorių, kaip keleivinis ir pašto lėktuvas. 1938 m. Vokietijos orlaivių registre buvo 5 civiliniai "Albatros C.XV" (registracijos Nr. D-179, D-185, D-186, D-300 (gamyklinis Nr. Nr.10033) ir D-586). Karališkosios Albanijos karinės oro pajėgos du tokius orlaivius naudojo iki 1939 m. Italijos invazijos ir šalies okupacijos.
Lietuvoje
miniatiūra|Lietuvos kariuomenės karo grobis po Radviliškio kautynių: bermontininkų lėktuvai. Trečias iš kairės - nenustatyto modelio Albatros. Lietuvos karo aviacija eksploatavo du Albatros C.XV, atitekusius kaip karo grobis po Radviliškio kautynių. Abu lėktuvai po remonto pirmą kartą pakilo 1921 m. balandžio 9 d. Abu orlaiviai buvo priskirti Antrajai eskadrilei, 1925 m. vienintelis likęs C.XV buvo perduotas naujai įkurtai 4-ąjai eskadrilei.
Vienas jų, gavęs pravardę „žuvis“ (gamyklinis Nr. 7815/18), buvo nudažytas kamufliažu, primenančiu žuvies žvynus. Šį orlaivį, kariniame registre registruotą numeriu 8, nuo trečiojo dešimtmečio pabaigos Karo aviacija naudojo kaip mokomąjį. Lėktuvas galutinai nurašytas 1938 m. Yra duomenų, kad SSRS okupavus Lietuvą, šis orlaivis dar stovėjo Karo aviacijos angare.
Kitą Albatros C.XV (gamyklinis Nr. 7817/18) 1921 m. rugpjūčio 27 d. metų pradžioje pasamdytas vokiečių kilmės lakūnas Komandelis pagrobė ir nuvarė į Lenkijos okupuotą Vilnių. Kartu pabėgo ir vienas lenkų kilmės civilis aviacijos tarnautojas, kitais duomenis - nuvaryto lėktuvo žvalgo kabinoje sėdėjo mechanikas Juškevičius, kurį, palaikusi kalėjime, lenkų valdžia vėliau paleido į laisvę.
Operatoriai
miniatiūra|Bermontininkų naudoto Albatros C.XV modelis Bermontininkai - Rusijos Vakarų savanorių armija
miniatiūra|Lenkijos KOP Albatros C.XV
Anglijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Anglijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Finalo rungtynės
--
Erika Šupelytė
Erika Šupelytė (g. 2003 m. liepos 23 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti FC Gintra klube. Kitados atstovavo Lietuvos jaunimo rinktinėms, kviečiama į nacionalinę rinktinę.
Karjera
Nuo 2020 m. atstovavo Vilniaus MFA „Žalgirio-MRU“. 2022 m. sezone tapo šalies vicečempione.
„Gintros“ klubas
2023 m. pasirašė sutartį su FC Gintra.
2023 m. kovo 26 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš Žalgirio MFA. Šiaulietės pirmavo rezultatu 1:0, bet pačioje rungtynių pabaigoje, jau per pridėtą laiką, prasileido įvartį ir rungtynės baigėsi lygiosiomis (1:1).
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rinktinės
Kitados atstovavo WU-17 bei WU-19 rinktinėms. Kviečiama į nacionalinę rinktinę. 2023 m. vasario mėnesį vykusiose draugiškose rungtynėse prieš Armėnijos rinktinę, kuriose lietuvės įveikė varžoves rezultatu 3:1, pasižymėjo įvarčiu.
Mažasis purplelis
Mažasis purplelis (Spilopelia senegalensis) – karvelinių (Columbidae) šeimos paukštis. Gyvena Afrikoje, Pietvakarių ir Pietų Azijoje, vietomis Vakarų Australijoje. Iš kitų balandžių išsiskiria savo giesme, kurią sudaro burkuojantys, į juoką panašūs garsai.
Paplitimas
Mažieji purpleliai plačiai paplitę Afrikoje, Artimuosiuose Rytuose, Pakistane, Afganistane, Vidurinėje Azijoje, Indijoje ir Kinijoje, sutinkami Turkijoje, Balkanuose. XIX a., pab. įveisti Vakarų Australijoje. Populiacija gana gausi, nors Šiaurės Afrikoje jų vietomis sumažėję.
Išvaizda
Kūnas 25–27 cm ilgio, išskleistų sparnų plotis 40–45 cm, sveria 80–120 g. Galva ir kaklas violetinio atspalvio, snapas gana ilgas, juodas, akys tamsiai rudos, apjuostos rausvai pilka oda. Kaklo šonuose yra juodų ir rudų taškelių žiedas. Viršutinė kūno dalis būdingai rudo, rusvo, smėlinio atspalvio, apatinė – balto, kreminio atspalvio. Dalis plasnojamųjų plunksnų tamsios, kitos – melsvai pilkos, gerai matosi paukščiui skrendant. Uodegos plunksnos tamsios, jų galiukai balti. Patino plunksnos ryškesnės, nei patelės, jis stambesnis. thumb|left|150px|Pietinio purplelio burkavimas
Būdas
Mažųjų purplelių patinas ir patelė paprastai laikosi kartu visą gyvenimą. Poravimosi ir lizdų sukimo laikotarpiu patinėlis garsiai burkuoja (giesmė girdėti už 300 m), atlieka vestuvinį šokį, šiaušia kaklo plunksnas, patelei lenkiasi. Dygiame krūme ar medyje pora įsirengia purų, netvarkingą lizdą iš šakelių ir šaknų. Kartais sudaro nedideles kolonijas. Deda du baltus kiaušinius, kuriuos pakaitomis peri ir patelė, ir patinėlis. Jaunikliai išsirita per 2 savaites, lizde laikosi 2–3 savaites, o po mėnesio tampa savarankiški. Mažieji purpleliai per perėjimo laikotarpį išveda keletą vadų.
Mažieji purpleliai gyvena įvairiuose biotopuose – medžiais ir krūmokšniais apaugusiose savanose, priemiesčių ir miestų želdynuose, dirbamose srityse, tačiau dykumų privengia (užtat dažni oazėse). Paprastai tupi medžiuose, ant kaminų, stulpų arba ant žemės rankioja maistą. Laikosi nedideliais būreliais. Pagrindiniai priešai – plėšrieji paukščiai (ypač įvairios žiemojančios lingės), lizdus užpuola varnos, gyvatės, voverės.
Lesa įvairias sėklas ir grūdus (kukurūzus, saulėgrąžas, kviečius, piktžolių sėklas), rečiau uogas, vaisius, gumbus, šakneles. Patelės taip pat racioną papildo vabzdžiais, lervomis, termitais, sraigėmis, skruzdėlių ar musių kiaušinėliais. Jauniklius, kaip ir kiti balandžiai, peni gūžyje kaupiamu „paukščių pienu“. Mažieji purpleliai kelissyk per dieną skraido į girdyklas, nuo jų niekad pernelyg nenutolsta.
Drujos valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Drama (miestas)
Drama – miestas šiaurės rytinėje Graikijoje. Išvystyta popieriaus, tekstilės pramonė, kalnakasyba, turizmas.
Didieji pabudimai
Didieji pabudimai – keletas staigių ir dramatiškų religinio atgimimo periodų Anglo-Amerikos religinėje istorijoje. Yra bendrai sutinkama, kad pirmasis jų prasidėjo XVIII amžiaus 4-ajame dešimtmetyje. Jie taip pat apibūdinami kaip periodiškai atsitinkančios JAV religinių idėjų revoliucijos. Sąvoka yra dažnai vartojama, kalbant apie Amerikos religinį atgimimą, įkvėptą XVI amžiuje vykusios Reformacijos. Ši sąvoka taip pat vartojama, nustatant bendras religines sroves ypač įvairoje JAV religinėje kultūroje.
JAV istorijoje iš viso buvo keturi tokie periodai. Neseniai vykę prabudimai kol kas tinkamai neįsitvirtino istorinėje perspektyvoje.
Kokamai
Kokamai (, t. p. Kokáma, Kukama) arba omagvai (omaguas) – indėnų tupių tauta, gyvenanti Peru, Loreto departamente, prie Ukajalio žemupio bei prie Hualjagos (subetnosas – kokamiljai), taip pat Rondos saloje Amazonėje (Kolumbija) bei aplinkinėse srityse Brazilijoje. Populiacija – 17–18 tūkst. gyventojų. Kokamų-kokamiljų kalba priklauso tupių-gvaranių kalbų šeimai, tačiau dabar sparčiai nykstanti (~2000 šnekančiųjų), dauguma kokamų šneka ispaniškai arba kečujiškai. Pagal tikybą – Romos katalikai.