cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gočerio liga
Šią ligą sukelia recesyvinė GBA geno, esančio 1-oje chromosomoje, mutacija, paveikianti tiek vyrus, tiek moteris. Maždaug vienas iš 100 žmonių Jungtinėse Valstijose yra labiausiai paplitusio Gočerio ligos tipo nešiotojas. Aškenazių žydų nešiotojų yra 8,9% populiacijos, o gimstamumas yra 1 iš 450.
Genetika
Trys Gočerio ligos tipai yra autosominiai recesyviniai. Abu tėvai turi būti nešiotojai, kad vaikas būtų paveiktas. Jei abu tėvai yra nešiotojai, ligos tikimybė, kad vaikas sirgs šia liga, yra viena iš keturių, arba 25%. Genetinės konsultacijos ir genetiniai tyrimai rekomenduojami šeimoms, kurios gali būti mutacijų nešiotojai.
Apie 80 žinomų GBA geno mutacijų yra suskirstyta į tris pagrindinius tipus:
Patofiziologija
Ligą sukelia lizosominės gliukocerebrozidazės (taip pat žinomos kaip beta-gliukozidazės) pirmoje chromosomoje (1q22) defektas. Fermentas yra 55,6 kilodaltonų, 497 aminorūgščių ilgio baltymas, kuris katalizuoja gliukocerebrozido, ląstelės membranos, sudarančios raudonųjų ir baltųjų kraujo kūnelių, skilimą. Sergant Gočerio liga, fermentas negali tinkamai funkcionuoti ir gliukocerebrozidas yra kaupiamas. Makrofagai, kurie išvalo šias ląsteles, nepajėgia pašalinti atliekų, kurios kaupiasi fibrilėse ir virsta „Gočerio ląstelėmis“.
Heterozigotai, turintys tam tikrų rūgšties beta gliukozidazės mutacijų, turi maždaug penkis kartus didesnę riziką susirgti Parkinsono liga, todėl tai yra labiausiai paplitęs žinomas genetinis Parkinsono ligos rizikos veiksnys.
Diagnozė
Pradinis laboratorinis tyrimas apima fermentų tyrimą. Sumažėjęs fermentų kiekis dažnai bus patvirtintas genetiniais tyrimais. Atsiranda daug įvairių mutacijų; diagnozei patvirtinti kartais būtina nustatyti beta gliukozidazės geno seką. Prenatalinė diagnozė yra prieinama ir yra naudinga, kai yra žinomas genetinis rizikos veiksnys.
Amras ibn al Asas
Amras ibn al Asas (, apie 585–664 m.) – VII a. arabų kalifato karo vadas, Egipto užkariautojas ir valdytojas.
Gočerio liga
Diagnozė
Diagnozė taip pat gali būti nulemta biocheminių anomalijų, tokių kaip didelis šarminės fosfatazės, angiotenziną konvertuojančio fermento ir imunoglobulino lygis, arba ląstelių analizė.
Amras ibn al Asas
Biografija
Amras ibn al Asas gimė apie 585 m. Arabijoje. Jis priklausė Mekos kuraišitų genties Sahmo klanui. Dalyvavo kuraišitų gretose 625 m. Uhudo mūšyje prieš Mahometo vadovaujamus musulmonus. Dar prieš musulmonams užimant Meką jis priėmė islamą. 632 m. mirus Mahometui jis buvo pranašo pavestoje misijoje Omane, kur sėkmingai atvertė į islamą vietos genčių vadus. 633 m. Abu Bakras patikėjo jam armijos vadovavimą invazijoje į Palestiną, kur Amras ibn al Asas užkariavo bizantiečių valdas Jordano upės vakaruose. Jis dalyvavo 636 m. Jarmuko mūšyje ir arabams užimant Damaską Sirijoje. 640 m. jis pradėjo karinę kampaniją Egipte, tuomet valdytą Bizantijos imperijos. Nėra tikra, ar jis tai darė savo nuožiūra, ar palieptas kalifo Umaro. Bet kokiu atveju, Umaras patvirtino jo veiksmus ir Egipto užkariavimas baigtas 642 m. užėmus Aleksandriją.
Gočerio liga
Klasifikacija
Gočerio liga turi tris bendrus klinikinius tipus:
Amras ibn al Asas
Biografija
Amras ibn al Asas buvo paskirtas Egipto valdytoju. Buvo sumaniu vadovu, įvedė mokesčių ir teismų sistemą, įsteigė naują sostinę Fustatą. Jame pastatytai centrinei mečetei suteiktas Amro ibn al Aso mečetės pavadinimas (dabar Kaire). Kalifas Usmanas betgi greitai jį atšaukė į Mediną. Amras nedalyvavo politikoje iki 656 m. prasidėjusio Pirmojo pilietinio karo. 657 m. jis dalyvavo Sifino mūšyje Muavijos pajėgų pusėje vadovaudamas kavalerijai prieš kalifą Ali. Mūšyje buvo susitarta derėtis dėl valdžios kalifate. Su Muavijos pavedimu 658 m. Amras vėl vedė karius į Egiptą, kur užgniaužė Alidų šalininkų pasipriešinimą. Jis Muavijos I buvo patvirtintas Egipto valdytoju, kuriuo išbuvo iki mirties 664 metais (kitur mirties metais minimi 663 m.).
Gočerio liga
Gydymas
Galimos rekombinantinės gliukocerebrozidazės:
Gvangdžou Baidžuno tarptautinis oro uostas
Gvangdžou Baidžuno oro uostas (IATA – CAN, ICAO – ZGG) – pagrindinis Gvangdžou oro uostas. Šis oro uostas 2018 m. duomenimis yra 13-oje vietoje pagal aptarnautų keleivių skaičių pasaulyje, 7-as Azijoje ir 3-as Kinijoje po Šanchajaus Pudongo ir Pekino oro uostų (65 807 977 keleiviai). Gvangdžou oro uostas yra pagrindinė China Eastern Airlines oro linijų bazė, taip pat yra įsikūrusios China Southern Airlines, FedEx Express, Hainan Airlines, Shenzhen Airlines oro linijos.
Amora FC
Amora Futebol Clube arba Amora – Portugalijos futbolo klubas iš Amoros.
Istorija
Klubas įkurtas 1921 m. Yra žaidę aukščiausioje lygoje. Vėliau iškrito iš elito diviziono.
Astragalai
alt=Dvi moterys žaidžia astragalų žaidimą penthelita.|miniatiūra|Pyxis, vaza, skirta papuošalams. Atika, V amžius pr. m. e. miniatiūra|Pyxis, vaza, skirta papuošalams saugoti, V a. pr. m. e.
Astragalai (🇬🇷) – keturių pusių kauliukai, aptinkami visame Viduržemio jūros regione.
Astragalas, keturių pusių kauliukas, buvo gaminamas iš avies, ožkos ar kiaulės čiurnos kaulo. Kauliuko puselės turėjo skirtingus taškus ir vardus, stipriausioji, laiminti pusė vadinta Afroditės, meilės deivės, vardu senovės Graikijoje, pralaiminti – šuns vardu, nors reikia pridurti, kad skirtingais laikotarpiais, ypač Romos imperijos laikais, astragalų puselės buvo vadinamos skirtingai. Astragalai taip pat buvo gaminami iš skirtingų medžiagų, tarkim, iš gintaro, stiklo, sidabro, bronzos ar aukso. Astragalai gali būti suprantami kaip šiuolaikinių kauliukų pradininkai, tačiau tiek astragalai tiek kauliukai egzistavo tuo pačiu metu senovės pasaulyje, todėl manoma, kad šešiapusiai kauliukai, buvo naudojami lošimams dėl pinigų, naujausi tyrimai atskleidžia, kad antikoje buvo mėgstama lošti ne tik su mums pažįstamais šešiapusiais kauliukais, bet ir su astragalais ar su bet kokiais nedidelio dydžio objektais, kaip pavyzdžiui, karoliukais, kuriuos paparasčiausiai paslėpdavo delne ar po vien iš dviejų stiklinių ir buvo spėjama: kurioje rankoje ar stiklinėje slepiasi objektas.
Prekeliškės
Prekeliškės – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Imbrado.
Astragalai
Žaidimai
Astragalai galėjo būti naudojami skirtingiems žaidimams. Paprastai buvo naudojami penki astragalai, nors jų skaičius priklauso nuo jų dydžio, tarkim, iš jaučio paiimti astragalai yra žymiai didesni, tad paimti penkis astragalus į delną, galėjo būti sudėtinga. Vienas iš žaidimų, kuris buvo žaidžiamas su šiais kauliukais – penthelita ("penki akmenėliai). Šio žaidimo metu naudojami penki astragalai, išmetami į orą ir juos bandoma sugauti plaštaka. Šio žaidimo atvaizdų galima rasti antikinių vazų ikonografijoje, kur vaizduojamos šį žaidimą žaidžiančios merginos. Moterys, kaip ir vyrai žaisdavo žaidimus, kurie joms buvo laisvalaikio praleidimo laikas. Astragalai dažnai laikomi vaikų žaislais, dažnai jie minimi tekstuose, antikinėje ikonografijoje, jauni žmonės vaizduojami žaidžiantys su astragalais arba laikantys maišelį, skirtą laikyti astragalus.
Ikonografija
Žaidimo scenos randamos antikinių vazų ikonografijoje. Kaip pavyzdį galime pateikti dekooraciją randamą ant pyksio, vazos, skirtos papuošalams saugoti. Pyksis, saugomas Metropolitano muziejuje Niujorke, vaizduoja dvi moteris, kurių žaidžia žaidimą penthelita. Moteris, pavaizduota dešinėje, išmeta kauliukus, o kita moteris, pavaizduota kairėje tiesia ranką, bandydama sugauti astragalus. Tokio pobūdžio scenos gali būti randamos ikonografijoje, kuri vaizduoja vestuvinius ritualus.
Kontekstai
Astragalai randami įvairiuose kontekstuose: šventyklose, nekropoliuose, teatruose ar privačiuose namuose. Šie žaislai gali būti naudojami skirtingais tikslais: tai ir amuletas, ir vaiko žaidimas, ir objektas, skirtas nuspėti ateitį. Astragalas taip pat buvo ir objektas, naudotas ateities spėjimui. Mažojoje Azijoje buvo rasti tekstai, inkskripcijos, išrašytos ant akmens luitų. Šie tekstai – tai orakuliniai tekstai, norint sužinoti, kuris tekstas mums kalba apie ateitį, reikia mesti astragalus, iškritęs numeris reiškia teksto skaičių, kuris ir kalba apie ateitį. Šie orakuliniai tekstai išversti į anlgų kalbą.
Skirtingi kontekstai, kuriuose archeologai randa astragalus, sunkiai interpretuojami. Šiandien iki galo nėra aišku, kodėl šie objektai, skirti žaidimams, atrandami ten, kur jų panaudojimas sunkiai įsivaizduojamas. Kaip pavyzdį pagalime pateikti nekropolį pietų Italijoje, Lokrų mieste, kur nemažas kiekis astragalų buvo atrasta kapavietėse. Šiose kapavietėse buvo palaidoti įvairaus amžiaus ir socialinių sluoksnių žmonės. Astragalai dažnai randami išdėlioti aplink kūną lyg būtų norima šiais objektais jį apsaugoti.
Bibliografija
Bundrick Sheramy D., « Altars, Astragaloi, Achilles : Picturing Divination on Athenian Vases », Gods, Objects, and Ritual Practice 1 (2017), p. 53-74.
Dandoy Jeremiah R., « Astragali through time », Integrating zooarchaeology (2006), p. 131–137.
Gilmour Garth H., « The nature and function of astragalus bones from archaeological contexts in the Levant and eastern Mediterranean », Oxford Journal of Archaeology 16.2 (1997), p. 167–175.
Mazzorin Jacopo De Grossi, Minniti Claudia, « Ancient use of the knuckle-bone for rituals and gaming piece », Anthropozoologica 48.2 (2013), p. 371–380.
Tahberer Bekircan, « Astragaloi on Ancient Coins: Game Pieces or Agents of Prophecy? », Journal of Ancient and Medieval Coinage 26 (2012), p. 4–20.
FK Kajrat-Moskva
„Kajrat-Moskva“ futbolo komanda, o trumpai „Kajrat-Moskva“ bei FK „Kajrat-Moskva“ – Rusijos futbolo klubas, įkurtas Maskvoje. Jis yra kazachų Almatos „Ķajrat“ jaunimo ekipa.
Istorija
2021 m. buvo įkurtas futbolo klubas „Kajrat-Moskva“.
Sėkmingai licencijavosi ir 2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione 2-oje zonoje liko šeštoje vietoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugpjūčio 12 d.
Pranas Noreika (1927)
Pranas Noreika (1927 m. spalio 15 d. Aukštelkuose, Radviliškio valsčiuje – 2021 m. rugsėjo 17 d. Elektrėnuose ) – Lietuvos inžinierius, energetikas, partinis veikėjas, vadybininkas.
Biografija
1938 m. baigė Aukštelkų pradžios mokyklos keturis skyrius. 1942–1944 m. mokėsi Šiaulių vidurinės amatų mokyklos elektromechanikos skyriuje. 1945–1946 m. Radviliškio garvežių depo elektromonteris. 1946–1950 m. mokėsi Kauno politechnikumo Elektrotechnikos skyriuje, 1950–1955 m. Kauno politechnikos institute studijavo elektrotechniko inžinieriaus specialybę. 1950–1952 m. Petrašiūnų elektrinės valdymo pulto budėtojas, 1953–1955 m. šios elektrinės pamainos viršininkas, 1955–1957 m. aukštos įtampos įrengimų remonto meistras.
1957–1960 m. LSSR Ministrų tarybos reikalų valdybos referentas energetikos klausimais bei LSSR liaudies ūkio tarybos Energetikos valdybos vyr. inžinierius. Dalyvavo Kauno hidroelektrinės statyboje. 1960–1962 m. vadovavo Lietuvos elektrinės statybai, 1962–2010 m. šios elektrinės direktorius. Tuo pat metu 1977–1990 m. vadovavo Kaišiadorių hidroakumuliacinės elektrinės statybai.
Nuo 1972 m. LKP CK narys. 1975–1980 m. LSSR AT deputatas, 1979–1989 m. SSRS AT deputatas.
Indiros Gandi tarptautinis oro uostas
Indiros Gandi oro uostas (IATA – DEL, ICAO – VIDP) – pagrindinis Delio oro uostas, esantis 15 km į pietvakarius nuo miesto. Pavadintas Indijos premjerės Indiros Gandhi vardu. Šis oro uostas 2018 m. duomenimis yra 12-oje vietoje pagal aptarnautų keleivių skaičių pasaulyje ir 6-as Azijoje (69 000 938 keleiviai). Indiros Gandi oro uostas yra pagrindinė AirAsia India, Air India, Alliance Air, GoAir, IndiGo, Jet Airways, Quikjet Airlines, SpiceJet, Vistara, Zoom Air oro linijų bazė.
Gausiausi šalies srautai eina į Mumbajų, Bangalorą, Kolkatą, Haidarabadą, o tarptautiniai – Dubajų, Bankoką, Londoną, Singapūrą, Katmandu.
Būrys (filmas)
Būrys – 1984 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas karinis istorinis filmas. Filmo trukmė – 97 min. Švenčiant pergalės kare 40-metį visos TSRS kino studijos turėjo sukurti filmus šia tema. Lietuvoje buvo pasirinktas „Lenfilm“ kino studijoje seniai eilės laikęs scenarijus.
Siužetas
Lietuva, 1941 m. birželis. Vokietijos kariuomenės tankai ir motorizuotos kolonos pirmosiomis karo valandomis įsiveržia į pasienio karinį miestelį. Septyni rusų kareiviai atsiduria priešo užnugaryje ir be ginklų, maisto, dažnai nesvetingai priimami lietuvių namuose, braunasi į rytus per vokiečių jau okupuotą teritoriją. Tačiau tik dviese pasiekia tikslą…
Slovėnijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Slovėnijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Pereinamosios rungtynės
Dob klubas, kuris Antroje lygoje užėmė antrąją vietą nepasinaudojo teise sužaisti pereinamųjų rungtynių su ND Mura 05.
Vėliau ND Mura 05 nesugebėjo licencijuotis Pirmos lygos 2013/2014 m. sezonui.
Į Pirmą lygą pakilo Antroje lygoje trečią vietą užėmusi Novo Mesto „Krka“.
Slovincai
Slovincai  – vakarų slavų etninė grupė, gyvenusi dabartinėje Vakarų Pamario vaivadijoje (Lenkija). Pagrindinis jų arealas buvo tarp Slupsko ir Lebos miestų.
Po 1945 m. slovincų palikuonys buvo išvaryti iš prie Lenkijos prijungtų vakarinių Pamario žemių. Buvo bandyta jiems suteikti teisę pasilikti gimtose vietose, nes jie yra slavų kilmės. Tačiau pasilikti leido tik nedaugeliui slovincų, o ir tie patys išvyko.
Slovincų kalba XX a. jau buvo išnykusi. Ji artima kašubų kalbai.
Vinčežeris
left|120px
Vinčežeris – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 1,5 km į vakarus nuo Antazavės, Antazavės šile. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,21 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 106,3 m. Krantai žemi, tik pietrytinis krantas aukštokas. Krantai ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Zalvės upės baseinui (Sartų ežero baseinas).
Codex Eyckensis
Codex Eyckensis – aštuntojo amžiaus rankraščių rinkinys-evangelijų knyga, sudaryta iš dviejų rankraščių, sudariusių konvoliutą, kuris, manoma, buvo pradėtas rinkti dvyliktajame amžiuje ir baigtas 1988 m. „Eyckensis“ rankraščių rinkinys yra seniausia knyga Belgijoje. Nuo aštuntojo amžiaus ji buvo laikoma ir saugoma dabartinėje Maseiko miesto teritorijoje. Knyga greičiausiai buvo parašyta Echternacho vienuolyno skriptoriume.
A ir B rankraščių aprašymai
„Eyckensis“ rankraščių rinkinį sudaro dvi evangelijos, parašytos ant 244 x 183 mm dydžio 133 pergamento lapų. miniatiūra|384x384px|Full-page evangelist portrait and canon tables in the Codex Eyckensis A. Pirmasis rankraštis (A rankraščių rinkinys) nėra užbaigtas. Jį sudaro penki puslapiai, įžanginė dalis su evangelisto portretu (spėjama, kad tai šventasis Matas) bei nepilnas aštuonių kanonų lentelių rinkinys. Evangelisto portretas nutapytas itališkuoju-bizantiškuoju stiliumi, kuris neabejotinai siejasi su šiuo metu Vatikano bibliotekoje laikomomis Barberini evangelijomis (Barberini Lat. 570). Portretas įrėmintas anglosaksų stiliaus pynėmis puoštame rėme, kurį galima prilyginti Lindisfarno evangelijose matomiems dekoratyviniams elementams.
Evangelijos tekstas yra Vulgatos versija, kurios didžiąją dalį išvertė šventasis Jeronimas (Jeronimas iš Stridono, 347–420 m. e. m.). Šiame tekste taip pat yra įvairių papildymų ir pakeitimų. Panašias evangelijų tekstų versijas galima rasti Kelso evangelijoje (Dubline, Trejybės koledže, ms 58), Armos evangelijoje (Dubline, Trejybės koledže, ms 52) ir Echternacho evangelijose (Paryžius, Nacionalinėje Prancūzijos bibliotekoje, ms Lat. 9389).
Istorija (kilmė – 20-asis amžius)
miniatiūra|The Codex Eyckensis displayed in the St Catherine’s Church in Maaseik Aštuntajame amžiuje parengtas rankraščių rinkinys iš pradžių buvo saugomas Aldeneiko benediktinų vienuolyne, įkurtame 728 m. e. m. Merovingų kilmingieji Denaino lordas  Adelardas ir jo žmona Grinuara šį vienuolyną „nedideliame ir nenaudojamame miške“ šalia Maso upės įkūrė savo dukterims Harlindis ir Relindis. Vienuolynas pavadintas „Eyke“ (ąžuolas) dėl šalia augusių ąžuolų. Vėliau, plečiantis netoliese esančiam „Nieuw-Eyke“ („naujasis ąžuolas“, šiuo metu Maseikas) kaimui ir didėjant jo svarbai, kaimo pavadinimas buvo pakeistas į Aldeneiką („senasis ąžuolas“). Šventasis Vilibrordas Harlindis paskyrė pirmąja šios religinės bendruomenės abate. Po jos mirties šventasis Bonifacijus jos įpėdine paskyrė seserį Relindis.
„Eyckensis“ rankraščių rinkinys vienuolyne buvo naudojamas mokymuisi bei Kristaus mokymams skelbti. Manoma, kad abi evangelijas, kurios dabar sudaro „Eyckensis“ rankraščių rinkinį, iš Echternacho vienuolyno į Aldeneiką atgabeno šventasis Vilibrordas.
Du rankraščiai buvo sujungti į vieną. Tai greičiausiai įvyko dvyliktajame amžiuje.
1571 m. Aldeneiko vienuolynas buvo apleistas. Dešimtojo amžiaus viduryje benediktinų vienuoles pakeitė kanauninkų kolegija. Didėjant religinio karo grėsmei, kanauninkai prisiglaudė sienomis apsuptame Maseiko mieste. Kartu su savimi į Šv. Kotrynos bažnyčią jie pasiėmė bažnyčios turtus, įskaitant ir „Eyckensis“ rankraščių rinkinį.
Autorystė
miniatiūra|Text folio in the Codex B Daugybę amžių žmonės buvo įsitikinę, kad „Eyckensis“ rankraščius parašė Harlindis ir Relindis – vėliau kanonizuotos pirmosios Aldeneiko vienuolyno abatės. Jų hagiografiją devintajame amžiuje parašė vietinis kunigas. Šiame tekste minima, kad Harlindis ir Relindis taip pat parašė ir Mišiolą. Devintajame amžiuje dar labiau sustiprėjo šventųjų seserų relikvijų garbinimas, įskaitant „Eyckensis“ rankraščių rinkinį, kurį, kaip buvo manyta, parengė pačios seserys Harlindis ir Relindis.
Vis dėlto tą neabejotinai paneigia paskutiniosios antrojo rankraščio eilutės: Finito volumine deposco ut quicumque ista legerint pro laboratore huius operis depraecentur (Šios knygos pabaigoje prašau visų, kurie skaitė, pasimelsti už darbininką, kuris šį rankraštį parašė). Vyriškoji laborator (darbininkas) forma aiškiai parodo, kad rankraštį rašęs asmuo buvo vyras.
1994 m. Alberto Derolezo (Gento universitetas) ir Nancy Netzero (Bostono kolegija) atlikta palyginamoji analizė parodė, kad A ir B rankraščiai buvo perrašyti tame pačiame laikotarpyje ir yra didelė tikimybė, kad abu jie buvo perrašyti Echternacho vienuolyno skriptoriume ir netgi gali būti, kad juos perrašė tas pats perrašinėtojas.
Bandymai konservuoti ir restauruoti 1957 m
1957 m. „Eyckensis“ rankraščių rinkinį konservuoti ir restauruoti pabandė Karlas Sieversas – restauratorius iš Diuseldorfo. Jis pašalino 18-ame amžiuje panaudotą raudono aksomo įrišimą ir visus rankraščio lapus įlaminavo mipofolija (angl. Mipofolie). Mipofolija yra polivinilo chlorido (PVC) folija, iš išorės plastifikuota dioktilo ftalatu. Bėgant laikui ši folija išskyrė hidrochloro rūgštį, kuri paveikė pergamentą, o pati folija pageltonavo. Pergamento skaidrumas ir spalva pasikeitė, o folijoje esančių polimerų paveiktas pergamentas tapo trapus. Po įlaminavimo Sieversas bandė gelbėti rankraščių rinkinį. Tą darydamas jis atpjovė folijos kraštus, todėl rankraščio fragmentai buvo prarasti. miniatiūra|334x334px|Detail from the Codex B Kitu restauravimo bandymu, vykusiu 1987–1993 m., mipofolijos laminatą kruopščiai pašalino Belgijos Karališkojo kultūrinio paveldo instituto komanda, kuriai vadovavo chemikas dr. Janas Woutersas. Pašalinus laminatą, lapai buvo restauruojami taikant novatorišką pergamento lapų sutvirtinimo metodą. Po restauracijos du rinkinio rankraščiai buvo surišti atskirai.
Dokumentavimas ir skaitmeninimas
2015 m. Šv. Kotrynos bažnyčioje buvo parengta skaitmeninė „Eyckensis“ rankraščių rinkinio forma. Ją parengė „Imaging Lab and Illuminare“ – Viduramžių meno tyrimo centras, Leveno katalikiškajame universitete. Projektui vadovavo prof. Lieve Watteeuw. Bendradarbiaujant su LIBIS (Leveno katalikiškuoju universitetu), internete paskelbti didelės skiriamosios gebos vaizdai.
1986 m. „Eyckensis“ rankraščių rinkinys buvo pripažintas saugomu nekilnojamuoju paveldu. 2003 m. „Eyckensis“ rankraščių rinkinys pripažintas flamandų šedevru.
Naujausi tyrimai
Daugiau informacijos rasite:
-     www.codexeyckensis.be
-     „Book Heritage Lab“, Leveno katalikiškasis universitetas
-     Belgijos Karališkasis kultūrinio paveldo institutas (KIK-IRPA)
Bibliografija
Coenen, J. (1921) Het oudste boek van België, Het Boek 10, pp. 189–194.
De Bruyne, D. (1908) L'évangéliaire du 8e siècle, conservé à Maeseyck, Bulletin de la Société d’Art et d’Histoire du Diocèse de Liège 17, pp. 385–392.
Dierkens, A. (1979) Evangéliaires et tissus de l’abbaye d’Aldeneik. Aspect historiographique,  Miscellanea codicologica F. Masai Dicata (Les publications de Scriptorium 8), Gent, pp. 31-40.
Falmagne, T. (2009) Die Echternacher Handschriften bis zum Jahr 1628 in den Beständen der Bibliothèque nationale de Luxembourg sowie Archives diocésaines de Luxembourg, der Archives nationale, der Section historique de l' Institut grand-ducal und des Grand Séminaire de Luxembourg, Wiesbaden, Harrassowitz Verlag, 2 Banden: 311pp. + [64] ill., 792pp.
Gielen, J. (1891) Evangélaire d’Eyck du VIIIe siècle, Bulletin Koninklijke Commissie voor Kunst en Oudheden 30, pp. 19-28.
Mersch, B. (1982) Het evangeliarium van Aldeneik, Maaslandse Sprokkelingen 6, pp. 55-79.
Netzer, N. (1994) Cultural Interplay in the 8th century and the making of a scriptorium, Cambridge, Cambridge University Press, 258pp.
Nordenfalk, C. (1932) On the age of the earliest Echternach manuscripts, Acta Archeologica, vol. 3, fasc. 1, Kopenhagen: Levin & Munksgaard, pp. 57-62.
Schumacher, R. (1958) L’enluminure d’Echternach: art européen, Les Cahiers luxembourgeois, vol. 30, nr. 6, pp. 181–195.
Spang, P. (1958) La bibliothèque de l’abbaye d’Echternach, Les Cahiers luxembourgeois, vol. 30, nr. 6, pp. 139–163.
Talbot, C.H. (1954) ''The Anglo-Saxon Missionaries in Germany. Being the Lives of SS. Willibrord, Boniface, Sturm, Leoba and Lebuin, together with the Hodoeporicon of St. Willibald and a selection of the Correspondence of Boniface'', [vertaald en geannoteerd], Londen-New York, 1954, 234pp.
Verlinden, C. (1928) Het evangelieboek van Maaseik, Limburg, vol. 11, p. 34.
Vriens, H. (2016) ''De Codex Eyckensis, een kerkschat. De waardestelling van een 8ste eeuws Evangeliarium in Maaseik,'' onuitgegeven master scriptie Kunstwetenschappen, KU Leuven.
Wouters, J., G. Gancedo, A. Peckstadt, en L. Watteeuw, L. (1990) The Codex Eyckensis: an illuminated manuscript on parchment from the 8th century: Laboratory investigation and removal of a 30 year old PVC lamination, ICOM triennial meeting. ICOM triennial meeting. Dresden, 26-31 August 1990, Preprints: pp. 495–499.
Wouters, J., G. Gancedo, A. Peckstadt en L. Watteeuw (1992) The conservation of the Codex Eyckensis: the evolution of the project and the assessment of materials and adhesives for the repair of parchment, The Paper Conservator 16, pp. 67-77.
Wouters, J., A. Peckstadt en L. Watteeuw (1995) Leafcasting with dermal tissue preparations: a new method for repairing fragile parchment and its application to the Codex Eyckensis, The Paper Conservator 19, pp. 5-22.
Wouters, J., Watteeuw, L., Peckstadt, A. (1996) The conservation of parchment manuscripts: two case studies, ICOM triennial meeting, ICOM triennial meeting. Edinburgh, 1-6 September 1996, London, James & James, pp. 529–544.
Wouters, J., B. Rigoli, A. Peckstadt en L. Watteeuw, L. (1997) Un matériel nouveau pour le traitement de parchemins fragiles, Techné: Journal of the Society for Philosophy and Technology, 5, pp. 89-96.
Zimmerman, E.H. (1916) Vorkarolingische Miniaturen, Deutscher Verein für Kunstwissenschaft  III, Sektion, Malerei, I. Abteilung, Berlin, pp. 66-67; 128; 142–143, 303–304.
Dominikos Respublikos moterų tinklinio rinktinė
Dominikos Respublikos moterų tinklinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Dominikos Respublikai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Dominikos Respublikos tinklinio federacija.
Pribonys
Pribonys – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Tolkiškių.
GC Alcobaça
Ginásio Clube Alcobaça arba Alcobaça – Portugalijos futbolo klubas iš Alkobasos.
Istorija
Klubas įkurtas 1946 m. Yra žaidę aukščiausioje lygoje. Vėliau iškrito iš elito diviziono.
2023 m. pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatas
2023 m. pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatas – Tarptautinės slidinėjimo federacijos organizuotas geriausių pasaulio kalnų slidinėjimo atletų čempionatas, kuris vyko vasario 5 d. – vasario 19 d. Prancūzijos kurortuose Kurševelyje ir Meribelyje.
Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.
Čempionato rengimas
2018 m. gegužę Graikijoje FIS kongreso metu čempionato rengimas patikėtas Prancūzijai, kuri nugalėjo Austrijos paraišką 9 balsais prieš 6.
Pamarėnai
Pamarėnai, pomeranai  – vakarų slavų gentys, gyvenusios iki XVI–XVII a. Baltijos pakrantėje ties Oderio žiotimis. 900 m. pamarėnų ribos vakaruose buvo ties Oderiu, rytuose – ties Vysla, pietuose – ties Notece. Pavadinimas susijęs su istorinio regiono Pomeranija pavadinimu.
Pamarėnų gentys susiformavo VI a., kai slavų gentys apsigyveno žemėse, iki tol apgyvendintose tokių germanų kaip gotai, rugijai ir kt.
X a. lenkų kunigaikštis Meška I prijungė pamarėnų žemes prie lenkų valstybės. XI a. pamarėnai sukilo ir išsilaisvino nuo lenkų. XII a. nekrikščionis pamarėnus spaudė besiplečiantys krikščionys kaimynai danai, lenkai ir Saksonijos hercogystė (Šventoji Romos imperija).
Tuo metu jų žemės prasiplėtė į vakarus, nes kunigaikštis Vartislavas užkariavo dalį liutičių žemių į vakarus nuo Oderio. 1121 m. pamarėnus nugalėjo lenkų kunigaikštis Boleslovas III Kreivaburnis, pamarėnų kunigaikštis Vartislavas tapo Boleslavo Kreivaburnio vasalu. Vienas iš reikalavimų buvo pasikrikštyti, tad pamarėnai priėmė krikščionybę.
1164 m. Vartislavo įpėdiniai (Grifonų dinastija) pralaimėjo Vercheno mūšį ir tapo Saksonijos hercogo Henriko Liūto vasalais. Vėliau pamarėnų žemės buvo padalintos. 1181 m. vakarinės pamarėnų žemės tapo Pomeranijos hercogyste, pavaldžia Šventosios Romos imperijai. Samboridų valdomos rytinės pamarėnų žemės buvo Lenkijos įtakos zonoje, o nuo 1309 m, – Teutonų ordino.
Maždaug nuo 1180 m. pamarėnų žemėse ėmė stiprėti vokiečių įtaka, į jas ėmė atsikelti vis daugiau vokiečių. Dėl niokojančių karų su danais pamarėnų žemės buvo ištuštėjusios, tad pamarėnų feodalai priimdavo vokiečius atsikėlėlius. Prasidėjo pamarėnų germanizacija ir polonizacija.
Pamarėnų palikuonys
Tiesioginiais pamarėnų palikuonimis laikomi:
Greitasis čiuožimas 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
miniatiūra|dešinėje|200px|[[Greitasis čiuožimas|Greitojo čiuožimo emblema.]] Greitojo čiuožimo rungtys 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vyks Adler arenoje.
Pributkė
Pributkė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Gudelių.
Tradicinės kinų šventės
Tradicinės kinų šventės  – švenčių rūšis, susiformavusi Kinijoje, kuri remiasi tradiciniu kinų kalendoriumi ir susijusi su kinų religija, mitologija bei filosofija.
Greta Tradicinių kiniškų švenčių kiekvienoje Rytų Azijos valstybėje švenčiamos ir kitos, nacionalinės, šventės, kurios į šį sąrašą neįeina.
Regioniniai skirtumai
Skirtingose Rytų Azijos šalyse ir regionuose yra išryškinamos skirtingos šventės, jų tradicijos ganėtinai skiriasi. Kai kurios jų tampa nedarbo dienomis.
Taip pat skaitykite
中華人民共和国
Alsėdžių Nukryžiuotojo Jėzaus koplyčia
miniatiūra|250px|right|Koplyčios interjeras
Kapinių viduryje stūksantis statinys kelis dešimtmečius buvo apleistas, virtęs sandėliu, užgriozdintas kapinių sargo rakandais. Koplyčia atšventinta 2010 m. po remonto darbų. Koplyčia tapo naudojama pagal paskirtį: Visų šventųjų dieną, antrąją Velykų dieną ir kitą dieną po Motinos, o taip pat – po Tėvo dienų čia aukojamos šv. Mišios už mirusius artimuosius. 2018 m. duomenimis, koplyčia nebuvo įtraukta į paveldo objektų registrą.
Restauratorių atradimas
2010 m. koplyčioje vyko remontas. Objektas buvo pasirinktas kaip medinio paveldo restauratorių praktinio seminaro vieta. Buvo uždengtas naujas skiedrų stogas, atnaujintas fasadas, restauruotos durys, langai, grindys. Remonto metu laukė ir istorinis netikėtumas bei išskirtinė sakralinė ceremonija. Koplyčioje surasta vėjarodė su įspausta 1797 m. data. Restauratoriams atidarius koplyčios altorėlio dangtį, rasta medžio ir akmens plokštė su lotynišku įrašu bei šventųjų Sulpicijaus ir Justino relikvijomis. Atverti plokštę buvo pakviestas Telšių vyskupas Jonas Boruta. Paaiškėjo lotyniško įrašo turinys: „''Vyskupo Paliulionio įpareigojimu 1897 m. rugsėjo 13 d. atvykau ir nustatyta forma atšventinau koplyčią, įdėjau šventųjų relikvijas ir užtvirtinau tai Sedos bažnyčios antspaudu. Dekanas Jonas Tamošauskas.''" Vyskupas J. Boruta priminė, kad pagal padavimą koplyčia Alsėdžių kapinėse buvo pastatyta iš caro sprendimu nugriautos Kęstaičių Šv. Roko bažnyčios rąstų. Caras esą liepęs rąstus vežti cerkvės statybai Skuode, tačiau žmonės nepakluso, dėl to buvo pralieta daug kraujo. Plokštės įraše liudijama, kad koplyčia Alsėdžiuose buvo perstatyta. Laikantis bažnytinių normų, panaudotas išniekintos bažnyčios dalis būtina peršventinti. Tai Alsėdžiuose ir buvo padaryta.
Istorija
Beveik nieko nežinoma ir apie tai, kam buvo naudota koplyčia, ar čia buvo šarvojami mirę parapijiečiai, aukojamos Mišios už mirusiuosius. Rašytiniuose šaltiniuose išlikę žinių apie koplyčioje slėptą uždraustą spaudą. 1890-1892 m. Alsėdžių vikaras Juozas Dargužis kartu su kunigu altarista Mykolu Šiuipiu slapta platino draudžiamą lietuvišką spaudą ir ją sėkmingai slėpė kapinių koplyčioje.
Vatikano dekretas
Koplyčioje pakabintas Apaštalinės penitenciarijos dekretas prot. N. 120/11/I, kurį 2011 m. pasirašė Didysis penitenciarijus, kardinolas Fortunato Baldelli:
Panošiškių koplyčia
Panošiškių koplyčia – veikianti katalikų koplyčia, esanti Panošiškių kaime, Grendavės seniūnijoje, Trakų rajono savivaldybėje, šalia žvyrkelio, 1,8 km į šiaurę nuo Žydkaimio. Įrengta 1990-aisiais metais. Priklauso Vytautavos Šv. Antano Paduviečio parapijai.
Virš pastato stogo kraigo sumūrytas trapecijos formos pjedestalas su ažūriniu kryžiumi. Šventorius aptvertas metaline tvora su vartais, virš kurių iškeltas kryželis. Šventoriaus viduryje pastatytas aukštas medinis kryžius. Koplyčia aprūpinta bažnytiniu inventoriumi ir baldais.
Istorija
Panošiškių koplyčia buvo įkurta buvusiuose kolūkio kultūros namuose, o šalia einantis kelias pavadintas Koplyčios gatve.
S1mple
Oleksandras Olehovyčius Kostylijevas (, g. ), geriau žinomas kaip s1mple – Ukrainos profesionalus „Counter-Strike: Global Offensive“ žaidėjas, rungtyniaujantis „Natus Vincere“ komandoje. Jis laikomas vienu geriausių žaidėjų „Global Offensive“ istorijoje.
2014 m.
Profesionalo karjerą s1mple pradėjo „LAN DODGERS“ komandoje, tačiau netrukus prisijungė prie „Courage Gaming“. Maždaug 2014 m. rugsėjį s1mple pasirašė sutartį su „Hellraisers“.
2015 m.
2015 m. sausį s1mple netrukus buvo pašalintas iš „Hellraisers“ dėl kurstančių komentarų ir ESL draudimo rungtyniauti už sukčiavimą. Pats žaidėjas teigia, kad jis buvo nubaustas dėl sukčiavimo žaidžiant „Counter-Strike 1.6“, tačiau ESL įrašai rodo, kad tai įvyko, kai s1mple žaidė CS:GO. Draudimas taip pat buvo pratęstas iki 2016 m. dėl draudimo vengimo. Netrukus s1mple pasirašė sutartį su „Flipsid3 Tactics“, tačiau komandoje jis išliko trumpai dėl komandos iškritimo iš „ESWC 2015“ pusfinalio. Šiuo savo karjeros laikotarpiu s1mple buvo žinomas kaip gana nemandagus savo komandos draugams.
2016 m.
Trumpai studijavęs kinų kalbą universitete, 2016 m. pradžioje žaidėjas persikėlė į Los Andželą, kur prisijungė prie „Team Liquid“. Komanda nustebino CSGO pasaulį laimėdami trečiąją vietą „MLG Major“ čempionate, nusileisdami tik galutiniams čempionams „Luminosity Gaming“. Nepaisant tokio rezultato didžiausiame žaidimo turnyre, netrukus s1mple paliko „Team Liquid“, motyvuodamas namų ilgesiu. Artėjo kitas metų „Major“ ir s1mple vėl žaidė už „Team Liquid“. Taip „Team Liquid“ tapo pirmąja Šiaurės Amerikos komanda, patekusia į „Major“ finalą. Juos finale sustabdė ta pati Brazilijos „SK“ (buvusi „Luminosity Gaming“) sudėtis. Palikęs „Team Liquid“, jis pakeitė Danylo „Zeus“ Teslenko komandoje „Natus Vincere“ (NAVI). Su NAVI s1mple laimėjo „ESL One: New York 2016“ turnyrą ir HLTV geriausiųjų dvidešimtuke žaidėjas užėmė 4 vietą.
2017 m.
Pirmajame metų „Major“ turnyre „ELEAGUE Major 2017“ NAVI ketvirtfinalyje pralaimėjo „Astralis“ komandai. Po iškritimo iš grupės etapo „PGL Major: Kraków 2017“ čempionate NAVI atleido Ladislav „GuardiaN“ Kovacs ir Denis „seized“ Kostin, o į komandą pasikvietė buvusį narį Danylo „Zeus“ Teslenko. GuardiaN buvo pagrindinis komandos snaiperis, todėl jam išvykus s1mple buvo priverstas imtis šia role. Nepaisant šių pakeitimų, NAVI tęsė savo pralaimėjimų seriją ir pasirašė sutartį su Denis „electronic“ Sharipov. 2017 m. NAVI nesulaukė didelės sėkmės, tačiau s1mple išlaikė praėjusių metų individualią formą. Šiais metais s1mple užėmė 8 vietą HLTV geriausiųjų dvidešimtuke.
2018 m.
2018 m. NAVI pradėjo „ELEAGUE Major: Boston 2018“ turnyre pralaimėdami pusfinalyje. 2018 m. pradžioje Brazilijos organizacija MIBR bandė pasirašyti s1mple ir flamie. Pranešama, kad sandoris buvo labai arti pabaigos, tačiau NAVI paprašė per didelės išpirkimo sumos ir galiausiai sandoris žlugo. Po dviejų laimėtų antrųjų vietų „Starladder & i-League StarSeries Season 4“ varžybose ir „Dreamhack Masters Marseille“ turnyre, NAVI laimėjo „StarSeries & i-League Season 5“. Po to jie laimėjo „CAC 2018“ ir „ESL One Cologne 2018“. S1mple laimėjo „StarSeries“ ir „Dreamhack Marseille“ MVP, nors jo komanda pirmosios vietos nelaimėjo. „ESL One Cologne 2018“ turnyro pusfinalyje jie įveikė tuo metu geriausią komandą „Astralis“, tačiau vėliau pralaimėjo prieš „Astralis“ „FACEIT Major: London 2018“ turnyre. NAVI laimėjo paskutinį metų renginį – „BLAST Pro Series: Copenhagen 2018“, o s1mple dar kartą pelnė MVP apdovanojimą. Dėl asmeninių rezultatų jis užėmė pirmąją vietą HLTV geriausių 2018 m. žaidėjų dvidešimtuke. Žvelgiant retrospektyviai, daugelis gerbėjų ir ekspertų mano, kad 2018 m. s1mple yra geriausias žaidėjas, kada nors žaidęs CS:GO.
2021 m.
NAVI į „PGL Major Stockholm 2021“ turnyrą pateko kaip didžiausi favoritai po to, kai užėmė pirmąją vietą savo regiono reitingo turnyre ir finale įveikė „Gambit“. Nepralaimėjusi „Major“ legendų etapo, NAVI pateko į atkrintamąsias ir nugalėjo namų favoritus „Ninjas in Pyjamas“. Komanda išlaikė savo formą ir laimėjo visą „Major“ turnyrą, įsirašydama į istoriją, nes laimėjo visus turnyro žemėlapius. S1mple asmeninis pasirodymas turnyre, įskaitant 2,26 HLTV reitingą viename iš dviejų žemėlapių prieš „Gambit“ pusfinalyje, pelnė jam turnyro MVP titulą. Metų pabaigoje „The Game Awards“ apdovanojimuose s1mple buvo pripažintas geriausiu el. sporto žaidėju.
Individualūs apdovanojimai
Reitingai
MVP
EVP
Pabijočiai
Istorija
Kaimo vakarinėje dalyje buvusi senovės gyvenvietė. 1581 m. minimas Pabijočių dvaras. TSRS okupacijos metais kaimo žemėje pastatytos pionierių ir moksleivių vasaros stovyklos.
FK Chimik (Dzeržinskas)
„Chimik“ futbolo klubas, o trumpai Dzeržinsko „Chimik“ bei FK „Chimik“ – Rusijos futbolo klubas, įkurtas Dzeržinske.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1946 m., tačiau šis darinys likviduotas 2016 m., o komanda buvo išformuota.
2019 m. buvo atkurtas futbolo klubas „Chimik“.
Sezonai
Šaltiniai:
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugpjūčio 12 d.
Šventelės tvenkinys
left|120px
Šventelės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Švenčionių rajone, 5,5 km į šiaurę nuo Švenčionėlių. Sudarytas užtvenkus Šventelės-Dėmės upę (Žeimenos intakas) 5,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,49 km, plotis – iki 0,11 km. Yra 0,09 ha sala, sujungta tilteliu su pietiniu krantu. Altitudė 147 m. Pietinis krantas aukštas. Tvenkinį supa Šventelės ir Veikūnų miškai. Rytinis galas užpelkėjęs. Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Vitalinos kaimas, nutiestas geležinkelis Vilnius–Turmantas.
2011 m. pastatyta 30 kW galios mažoji hidroelektrinė.
RD Águeda
Recreio Desportivo de Águeda arba Recreio de Águeda – Portugalijos futbolo klubas iš Agedos.
Istorija
Klubas įkurtas 1924 m. Yra žaidę aukščiausioje lygoje. Vėliau iškrito iš elito diviziono.
Naujosios Pakruostės
Naujosios Pakruostės – buvęs kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Pakruostės.
Inčono tarptautinis oro uostas
Inčono tarptautinis oro uostas (IATA – ICN, ICAO – RSI) – pagrindinis Seulo oro uostas, esantis gretimame Inčono mieste. Šis oro uostas 2018 m. duomenimis yra 16-oje vietoje pagal aptarnautų keleivių skaičių pasaulyje ir 7-as Azijoje (68 350 784 keleiviai). Oro uostas nuo 2005 m. yra renkamas geriausiu ir švariausiu oro uostu pasaulyje. Yra golfo aikštynas, spa, kazino, sodai, Korėjos kultūros muziejus. Inčono oro uostas yra pagrindinė Air Incheon, Air Seoul, Asiana Airlines, Eastar Jet, FedEx Express, Jeju Air, Jin Air, Korean Air, Polar Air Cargo oro linijų bazė.
Gausiausi tarptautiniai srautai eina į Osaką, Honkongą, Bankoką, Tokiją, Taipėjų.
Erė
thumb|Erės vėliava thumb|Erės salos peizažas Erė − Danijos sala Baltijos jūroje, į rytus nuo Mažojo Belto sąsiaurio.
Prycmai
Prycmai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Kintų, prie Kintų miško ir kelio.
Juozapas Želvys-Želvavičius
Juozapas Želvys–Želvavičius (1822 m. balandžio 6 d. Malkarstuose, Viešvėnų vlsč. (dab. Telšių raj.) – 1866 m. kovo 26 d. Saratove) – Romos katalikų kunigas Lietuvoje ir Rusijoje, pedagogas, poetas ir vertėjas.
Biografija
Gimė ir augo laisvųjų valstiečių šeimoje, mokėsi Platelių parapinėje, vėliau Telšių bernardinų  mokyklose. 1840 m. pradėjo mokytis Žemaičių vyskupijos seminarijoje, po metų įšventintas subdiakonu ir išsiųstas studijuoti į Sankt Peterburgo dvasinę akademiją. 1846 m. įšventintas diakonu, vėliau ir kunigu. 1847 m. baigė Akademiją teologijos magistro laipsniu ir buvo paskirtas Žvingių bažnyčios vikaru. Po kelių savaičių perkeltas vikaro pareigomis į Maskvos Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčią, kartu buvo patvirtintas Pirmojo kadetų korpuso kapelionu. Maskvoje išspausdino keletą religinių bei grožinių kūrinėlių lietuvių, lenkų ir vokiečių kalbomis, tame tarpe – lenkiškai katalikų Katekizmą, vėliau kun. Juozapo Zenevičiaus išverstą į lietuvių kalbą.
Anoliškė
Anoliškė – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Karklėnų.
Juozapas Želvys-Želvavičius
Biografija
Visi šie Kunigų seminarijos kūrimo rūpesčiai užgriuvo jaunąjį J.Želvį–Želvavičių. Dirbti organizacinį darbą sekėsi, jis buvo pakeltas Saratovo kapitulos kanauninku. Nepaisant pasisekimo tarnyboje, visą laiką veržėsi sugrįžti į gimtinę. Leidimą grįžti ir prelato laipsnį išrūpino vyskupas Motiejus Valančius, bet, besirengdamas kelionei, J.Želvys–Želvavičius netikėtai mirė.
Naujienų pelkė
Naujienų pelkė – buvusi pelkė, plytėjusi Trakų ir Varėnos rajonuose, 10 km į pietryčius nuo Rūdiškių, Rūdninkų girioje. Šios žemapelkės plotas siekė 31,6 km², ilgis – apytikriai 13 km (iš rytų į vakarus). Nesupelkėjusių salų plotas sudarė 2,5 km². Per Naujienų pelkę tekėjo keletas Merkio intakų – Lukna, Cirvija, Onupis, Graužupis.
Didelėje pelkės dalyje augo miškai, jos pakraščiuose būta kultūrinių pievų. Pelkę nusausinus, susiformavo didelė lyguma, joje dirbami laukai, ganyklos, kultūrinės pievos.
Halongo įlanka
Halongo įlanka – tai įspūdingas „Nusileidžiančiojo drakono“ užutėkis, esantis į rytus nuo Vietnamo sostinės Hanojaus. Legenda pasakoja, jog Ha Long įlanką sukūrė drakonas, skridęs virš įlankos. Toje vietoje, kur jo uodega paliesdavo vandenį, atsirasdavo sala.
Per 3000 salų ir įvairių formų uolų, kyšančių iš vandens, išsibarstę po visą įlanką, kuri yra įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Didesnės salos apaugę vešliais miškais, o kai kurios uolos – tokios stačios, kylančios iš vandens kone vertikaliai į 300 m aukštį. Dauguma salų – negyvenamos ir neturinčios pavadinimų.
Pakrantėse galima pamatyti įspūdingų uolų, susidariusių prieš milijonus metų judant žemės plokštėms ar išgraužtoms upių. Hang Dou Go uola, susidariusi maždaug prieš 50 mln. metų, stebina natūraliu gamtos menu – įvairiaspalviais stalaktitais. Kiti įspūdingi gamtos kūriniai – tai Thien Cung grota, Sung Sot ola.
Šiame užutėkyje galima išvysti ant vandens plūduriuojančias valteles. Šios nendrėmis dengtos valtys yra tarsi namai ant vandens – juose gyvena žmonės. Užutėkyje gyvena per 20 etninių grupių.
Prodaná nevěsta
Parduotoji nuotaka  – trijų veiksmų komiška opera, parašyta čekų kompozitoriaus Bedřicho Smetanos. Libreto autorius – Karel Sabina. Kūrinys buvo pradėtas rašyti 1863 m., o baigtas – 1866 m. Pirmasis atlikimas įvyko 1866 m. gegužės 30 d. Laikinajame Teatre: sutrauktas į du veiksmus su kalbamaisiais dialogais.
Pridotkai (Vilnius)
Pridotkai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Lavoriškių.
Alijošiškė
Alijošiškė – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Traulėnų.
Seks video (filmas)
Seks video – 2014 m. JAV sukurta komedija.
Turinys
Enė ir Džėjus per 10 santuokos metų susilaukė 2 vaikų ir visiškai pasinėrė į šeimos rutiną. Kartą, kai vaikų nebuvo namuose, jie nusprendė paįvaitrinti seksualinį gyvenimą ir nufilmuoti savo eksperimentus lovoje. Enė nori filmą ištrinti, tačiau Džėjus pamiršta ir netyčia įkelia jį į interneto debesį. Kitą rytą, gavęs žinutę į telefoną, jis suvokia, kad dabar video yra prieinamas visiems, kurių mobilūs įrenginiai yra sinchronizuoti su jų planšetiniu kompiuteriu.
Išsigandę, kad sekso video tuoj taps prieinamas visiems, porelė išskuba pas savo artimuosius ir draugus, tikėdamiesi, kad, sunaikinus jiems kažkada dovanotus mobilius įrenginius, jie užkirs kelią filmo papiltimui. Vis dėlto draugų sūnus, jau matęs filmą, pareikalauja 25 tūkstančių dolerių mainais į tai, kad jis video neįkels į interneto svetainę. Enė ir Džėjus nusprendžia nemokėti, o įsilaužti į serverių saugyklą ir sunaikinti filmą.
Kadisijos mūšis
Nėra aiški mūšio data. Manoma, kad jis galėjo įvykti 636 ar 637 m. Pasak musulmonų šaltinių, Kadisijos mūšis įvyko po Jarmuko mūšio kalifui Umarui pasiuntus karius, vadovaujamus Sado ibn Abu Vako į Sasanidų imperijos valdomą dabartinį Iraką. Iškelta versija, kad pastebėtas Sasanidų valdžios smukimas 634 ar 635 m. galėjo būti tuo metu vykusio Kadisijos mūšio išdava. Mūšis įvyko prie Kadisijos kaimo, kuris galbūt buvo vienas Sasanidų karinių fortų Vidurio Irake. Manoma, kad arabų pajėgos, kartu su prisijungusiais šalininkais, siekė 12000 karių. Prieš juos Sasanidai sutelkė armiją, vedamą Rostamo Farok Hormozdo, kuri siekė 30000 karių. Susitikusios armijos porą mėnesių manevravo pakol stojo į atvirą mūšį. Pasakojama, kad kuklūs arabai siūlė iraniečiams atsiversti į islamą, tačiau iraniečiai pademonstravo jiems būdingą prabangą ir aroganciją. Apie mūšį praktiškai neišliko faktinių žinių, išskyrus romantiškus pasakojimus apie žymių karių dvikovas. Pasak istorijos, mūšio lauke žuvus Rostamui iraniečių eilės pakriko ir jie metėsi bėgti. Arabai užvaldė legendinį persų štandartą Deravšą Kavianį, kurį pergabeno kalifui Umarui. Pastarasis išardė iš jo brangakmenius ir likučius sudegino. Bėgančius iraniečius arabai persekiojo iki Madaino (Ktesifono), kurį užėmė netrukus.
Boroviakai
Boroviakai – lenkų etninė grupė, tradiciškai gyvenanti Tucholos girioje, netoli Tucholos miesto Rytų Pomeranijoje. Ten pat gyvena kita etninė Lenkijos mažuma kašubai.
Manoma, kad boroviakai yra vieni iš pamarėnų palikuonių. Kalba lenkų kalbos boroviakų dialektu.
Džordžtaunas (Malaizija)
Džordžtaunas (MS George Town) – miestas šiaurės vakarų Malaizijoje, Pinango salos šiaurinėje pusėje; Penango valstijos sostinė. Svarbus prekybinis ir žvejybinis uostas prie Malakos sąsiaurio (išvežamas kaučiukas, kiti žemės ūkio gaminiai). Yra oro uostas, veikia keltas į Batervortą. Veikia gamtos mokslų universitetas, pasaulinis žvejybos centras. Dauguma miesto gyventojų – kinai.
Paveldas
Džordžtaunas pasižymi išskirtine architektūra, kurioje susilieja Vakarų ir Rytų architektūros bruožai. Yra 1786 m. anglų statyta Kornvalio tvirtovė (išlikusios olandų patrankos, veikia muziejus), 1818 m. Šv. Jurgio anglikonų bažnyčia (seniausia šalyje), budistinė Vat Čajamangkalaramo šventykla su gulinčiu Buda (33 m ilgio), 1883 m. hinduistinė Šri Mariamano šventykla (su smaragdais, deimantais, auksu ir sidabru puošta dievo Subramaniamo šventykla), XIX a. kapitono Kelingo mečetė, 1993 m. Sultono Ahmado Šacho mečetė, valstijos mečetė (talpina >5000 maldininkų, kupolas puoštas auksu), kinų Kalnų Drakono šventykla (su gausiu medžio dekoru), kolonijinis E&O viešbutis, menų muziejus, kolonijiniai gyvenamieji ir visuomeniniai statiniai.
Istorija
1786 m. Džordžtauną pelkėtoje Pinango salos dalyje įkūrė Rytų Indijų prekybos bendrovė ir Frensis Laitas. Miestas pavadintas karaliaus Jurgio III garbei.
2008 m. Džordžtaunas drauge su Malaka įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Slovėnijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Slovėnijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Balinė
Balinė – upelis Lietuvoje, Lazdijų rajone. Prasideda 2 km į šiaurės vakarus nuo Šventežerio. Teka į šiaurės vakarus Metelių regioninio parko riba. Prateka smulkius Gilujo ir Dubiosios ežerėlius. Įteka į Rimiečio ežerą (Kirsnos baseinas).
Vaga daugiausia ištiesinta. Prie upelio įsikūrę Papečių, Lozarkos, Kamenkos kaimai.
Etimologija
Upėvardis padarytas iš žodžio bala.
Veblių tvenkinys
Veblių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Švenčionių rajone, 10,5 km į pietryčius nuo Pabradės, Veblių viensėdžio rytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus B-2 upelį (Baluošos intakas, Neries upės baseinas) 1,7 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,18 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 137,3 m. Krantai neaukšti. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Į pietus įsikūręs Andriukėnų kaimas.
2023 m. pasaulio banglenčių sporto žaidynės
2023 m. pasaulio banglenčių sporto žaidynės – 35-ais pasaulio geriausių banglenčių sporto atstovų čempionatas, kuris vyko Salvadore.
Čempionatas taip pat buvo ir olimpinės atrankos turnyras į 2024 m. olimpinį banglenčių sporto turnyrą.
Olimpinė atranka
2023 m. žaidynės taip pat buvo ir kontinentinė Europos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos atranka į 2024 m. olimpiadą. Į olimpines žaidynes patenko šie sportininkai:
Kocieviakai
thumb|right|200px|Kocievijos herbas Kocieviakai  – maža lenkų etninė grupė, gyvenanti Pamaryje, piečiau Gdansko.
Kocieviakų gyvenamas rajonas vadinasi Kociewie, joje gerai išvystyta pramonė ir žemės ūkis. Regiono sostinė yra Gdansko Starogardas, o didžiausias miestas – Tčevas.
Daugelis kocieviakų yra katalikai. Gerokai žinomesnė tų žemių etninė grupė yra kašubai.