cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Glitertindas
Anksčiau kalną dengęs ledynas buvo storesnis ir Glitertindas buvo laikomas pačiu aukščiausiu Norvegijos kalnu, tačiau ledynas ėmė tirpti, kalno aukštis sumažėjo ir aukščiausiu kalnu tapo Galhiopigenas. Užkopti į kalną nėra labai sudėtinga, todėl kopimas į jį yra gana populiarus. Pirmą kartą Glitertindo viršukalnė buvo pasiekta 1841 m.
thumb|left|250px|Glitertindas iš rytų pusės.
Juodkalnijos vyrų krepšinio rinktinė
Juodkalnijos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Juodkalnijos valstybę. Susikūrė 2006 m. po Serbijos ir Juodkalnijos iširimo. Debiutavo 2011 m. Europos čempionate, kuris vyko Lietuvoje 2011-ųjų metų rugsėjį.
Dusyk laimėjo Europos mažųjų šalių krepšinio žaidynes (2015, 2019 m.) ir sykį liko antroje vietoje (2017 m.).
Kernavėlė
Kernavėlė – buvęs kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Dūkštų, į vakarus nuo Miežionių.
Širvintos kraštovaizdžio draustinis
Širvintos kraštovaizdžio draustinis – sau­go­ma teritorija Širvintų, Jonavos ir Ukmergės rajonuose, draustinis. Plotas – 1043 ha. Saugomas Širvintos upės slėnis, jo kraštovaizdis (raiškios erozinės formos), natūrali vingri upės vaga, žiobrių nerštavietės. Įsteigtas 1992 m.
Žalioji barškuolė
Žalioji barškuolė (Crotalus viridis) – barškuolių (Crotalus) genties gyvatė, priklausanti angių (Viperidae) šeimai, duobagalvių angių (Crotalinae) pošeimiui. Labai nuodinga.
Aprašymas
Kūnas apie 1 m ilgio, žaliai ir pilkos spalvos, išilgai nugaros su tamsiomis apskritomis skersinėmis dėmėmis.
Paplitimas
Žalioji barškuolė paplitusi JAV nuo Oklahomos ir Kanzaso iki Ramiojo vandenyno pakrančių. Šiaurėje arealas pasiekia Kanadą, o pietuose – Meksiką. Gyvena įvairiuose biotopuose. Žinomi 9 porūšiai.
Mityba
Gaudo smulkius graužikus (prerinius šuniukus, kiškių jauniklius), taip pat paukščius, varles, driežus ir vabzdžius. Prerinių šuniukų urvus naudoja slėptuvei ir žiemojimui.
Keršiai
Keršiais vadinama:
Lo Manthangas
Lo Manthangas (लोमान्थाङ) – miestelis šiaurės Nepale, Tibeto kalnyne; istorinės Mustango karalystės sostinė. Čia vyrauja budistai, tibetiečiams giminingi nevarai ir lobai. Miestelis apjuostas plūkto molio siena, yra XV a. statyti karaliaus rūmai, keturios šventyklos. Apylinkėse rasta urvų su senoviniais (nuo XIII a.) budistiniais įrašais, piešiniais, skulptūrų, stūpų liekanomis.
Istorija
Lo Manthangas įkurtas 1380 m. ir buvo Mustango sostine (oficialiai iki 2008 m.). Pro miestą ėjo svarbus prekybinis kelias tarp Tibeto ir Indijos.
Vytautas Kirkliauskas
Vytautas Kirkliauskas (1949 m. rugpjūčio 15 d. Geležiūnai, Prienų raj. – 2008 m. rugpjūčio 16 d. Alytus) – inžinierius statybininkas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1967 m. baigė Birštono vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus statybininko technologo specialybę.
1972–1974 m. Alytaus 8-os kelių statybos valdybos darbų vykdytojas, 1974–1976 m. Alytaus gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos vyriausiasis inžinierius, 1976–1983 m. Alytaus gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos direktorius. 1983–1988 m. Alytaus miesto vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas statyboms ir komunalinio ūkio reikalams, 1988–1995 m. – AB „Alytaus monolitas“ generalinis direktorius, 1995–1997 m. Alytaus apskrities administracijos valdytojo pavaduotojas. 1997–1998 m. draudimo kompanijos „Industrijos garantas“ Alytaus filialo direktorius, 1998–2000 m. AB „Alkesta“ Marijampolės filialo direktorius. 2000–2003 ir 2003–2007 m. Alytaus miesto savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos viceprezidentas. 2007–2008 m. AB „Kauno tiltai“ direktorius Pietų Lietuvos rajonui.
Nuo 2000 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) Alytaus skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m. 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. Žmona Laima-Vincė, vaikai Henrikas, Kristina.
Dvigubas gravis
Dvigubas gravis ( ̏ ) – diakritinis ženklas, vartojamas mokslinėje literatūroje serbų, kroatų ir kartais slovėnų kalbose. Taip pat šį ženklą naudoja IPA.
Vytautas Kirkliauskas
Biografija
2008 m. rugpjūčio 16 d. nuskendo savo namų tvenkinyje.
Dvigubas gravis
Serbų, kroatų ir slovėnų kalbose dvigubas gravis pažymi trumpą krentantį toną. Dvigubas gravis vartojamas tiek lotynų kalboje, tiek kirilicoje, tačiau niekada nesutinkamas kasdieninėje ortografijoje. Dvigubo gravio žymėjimą galima pamatyti tik šių kalbų fonologijose.
Tarptautinėje fonetinėje abėcėlėje dvigubas gravis skirtas pažymėti ypač žemą toną.
Visos raidės a e i o r u ir jų atitikmenys kirilicoje а е и о р у gali turėti dvigubą gravį. Unikode yra kombinaciniai ženklai didžiosioms ir mažosioms lotynų abėcėlės, bet ne kirilicos raidėms.
Sedūnų apylinkė
Sedūnų apylinkė (iki 1971 m. Sadūnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Radviliškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Radviliškio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Žinėnų apylinkės, 1963 m. – dalis Pavartyčių apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras, 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas. 1977 m. balandžio 4 d. Sedūnų apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Aukštelkų apylinkės (didžioji dalis) ir Šeduvos apylinkės.
Arčiūnai
Arčiūnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Rimėnų.
Koski Vipichai
Koski Vipichai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Perlejevo valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 22 namai ir 108 gyventojai, iš kurių 3 gudai.
Žeimiai (Varėna)
Žeimiai – kaimas Varėnos rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, kairiajame Nemuno krante. Įeina į Dzūkijos nac. parko teritoriją. Šiaurėje plyti Kemsynės miškas. Įsteigtas Žeimių-Gudelių botaninis draustinis. Praeina kelias.
thumb|left|240px|Žeimių vakarinės dalies vienkiemiai
Istorija
XIX a. pab. Žeimių kaimas pateko į Seinų apskrities Kudrėnų valsčių, Liškiavos parapiją. Buvo Liškiavos dvaro valda.
Vainiūnų ežeras
left|120px
Netoli Vainiūnų ežero į vakarus yra Pasiaurės kaimas.
Ąžuolynės apylinkė
Ąžuolynės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Česas
Česas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Česienė (ištekėjusi moteris) ir Česaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Anoniniai
thumb|right|260px|[[Peruvinė anona|Peruvinės anonos (Annona cherimola) vaisius]] thumb|right|260px|Hibridinis anonos vaisius thumb|260px|right|Triskiautės azimos (Asimina triloba) vaisius thumb|right|260px|[[dygliuotoji anona|Dygliuotosios anonos (Anona muricata) vaisius]]
Anoniniai (Annonaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso krūmai, medžiai ir lianos. Kai kurių rūšių vaisiai valgomi.
Šeimoje yra apie 120–130 genčių ir 2300–2500 rūšių:
Algimantas Černiauskas (1953)
Biografija
Nuo 1993 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys. 1995–1997 m. ir 2011 m. (atsistatydino) Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Genovaitė, vaikai Vytautas, Kęstutis, Mindaugas, Algimantas. Savaitraštyje „Dienovidis“, laikraščiuose „Dainavos žodis“, „Alytaus naujienos“, žurnale „Kelionių magija“ propaguoja gamtos apsaugos idėjas, pasididžiavimą gimtuoju kraštu. Laikraščio „Šalcinis“ redaktorių kolegijos narys.
2018 m. kartu su Henriku Gudavičiumi apdovanotas Jono Basanavičiaus premija.
Kūryba
Kartu su broliu Mindaugu tapo žinomi nuo 1977 m., kai pradėjo fotografuoti Lietuvos kaimų žmones. Sudaro fotografijų ciklus. Svarbiausi:
Individualios parodos:
Parodose pelnė daugiau, kaip 30 apdovanojimų. Nuo 1994 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas.
GAZ-66
thumb|Karinis GAZ-66 GAZ 66 – TSRS gamybos lengvasis visureigis sunkvežimis. Dėl savo paprastumo, pravažumo labai išpopuliarėjo visoje TSRS. 1962–1999 m. laikotarpiu pagaminti 965 941 automobiliai. Įdomi aplinkybė – praktiškai absoliuti dauguma, net ir civilinės paskirties sunkvežimių, yra nudažyti chaki spalva.
Lietuvoje
Anksčiau Lietuvoje GAZ-66 naudojo komunalininkai, geologai, ūkininkai. Šiuo metu jis vis rečiau sutinkamas mūsų keliuose. Lietuvos kariuomenėje GAZ-66 greta ZIL-131 yra naudojami tik Lietuvos kariuomenės Krašto apsaugos savanorių pajėgose. Praeitame dešimtmetyje buvo naudojamas „Geležinio vilko“ brigadoje kaip ryšių automobilis, minosvaidžių vilkikas, karių gabenimo automobilis, mobili vadavietė.
Priešgaisrinė apsauga
GAZ-66 ASO-12 (GAZ-66) ir dabar yra dažniausiai sutinkamas automobilis savivaldybių ugniagesių komandose.
Didieji Kuršiai
Didieji Kuršiai (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. Primorjė, ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalio šiaurės vakaruose, Svetlogorsko rajone, nuo 2007 m. lapkričio 27 d. Primorjės miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos-prūsiškos kilmės. Iki XVII a. pabaigos prūsų žvejų gyvenvietė vadinosi Pela. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2007 m. lapkričio 27 d. Primorjės miesto apylinkės (Приморский городской совет), į kurią dar įėjo ir Donskojė, centras.
1913 m. pastatyta neogotikinė liuteronų bažnyčia.
Česnauskis
Česnauskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Mindaugas Černiauskas
Mindaugas Černiauskas (g. 1942 m. rugpjūčio 1 d. Gruobliai, Kuktiškių valsčius, Ukmergės apskr.) – Lietuvos fotografas.
Biografija
1948 m. kartu su tėvais ištremtas į Igarką (Rusija, Krasnojarsko kraštas) Brolis Algimantas Černiauskas. 1960 m. grįžo į Lietuvą, kurį laiką gyveno nelegaliai. 1965 m. baigė kino mechanikų kursus, 1973 m. – Maskvos universitetą, įgijo fotografo specialybę. Gyvena Giedraičiuose, ūkininkauja.
Kūryba
Kartu su broliu tapo žinomi nuo 1977 m., kai pradėjo fotografuoti Lietuvos kaimų žmones. Sudaro fotografijų ciklus. Svarbiausi:
Violeta Podolskaitė
Violeta Podolskaitė (g. 1953 m. birželio 4 d. Kaune) – aktorė, režisierė, Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Mindaugas Černiauskas
Kūryba
Individualios parodos:
Violeta Podolskaitė
Biografija
1966 m. baigė Šlienavos aštuonmetę mokyklą, 1971 m. baigė Kauno 13-ąją vidurinę mokyklą ir įstojo į Lietuvos valstybinės konservatorijos Aktorinio meistriškumo fakultetą, baigė 1975 m.
Mindaugas Černiauskas
Kūryba
Parodose pelnė daugiau, kaip 30 apdovanojimų. Nuo 1994 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas.
Violeta Podolskaitė
Biografija
1975 m. kartu su kursu pradėjo dirbti aktore Vilniaus valstybiniame jaunimo teatre. 1997–2000 m. Valstybinio jaunimo teatro direktoriaus pavaduotoja, nuo 2000 m. Valstybinio jaunimo teatro koordinatorė darbui su vaikais ir jaunimu.
1999 m. įkūrė VšĮ „Trečias skambutis“, 2001 m. įkūrė Lietuvos teatrų vaikams ir jaunimui asociaciją ASITEŽAS, jos prezidentė, kuri tais pačiais metais buvo priimta į tarptautinę organizaciją ASSITEJ. 2003 m. organizavo pirmąjį tarptautinį Lietuvos ASITEŽO festivalį, seminarą dramaturgams, kuriantiems vaikams ir jaunimui.
Teatre, kine ir televizijoje sukūrė per 70 vaidmenų.
Asker Fotball
Askerio „Fotball“ – Norvegijos futbolo klubas iš Askerio.
Lietuvių moterų globos draugija
Lietuvių moterų globos draugija, iki 1936 m. Lietuvių moterų globos komitetas – Lietuvos vaikų socialinės globos organizacija, 1919–1940 m. veikusi Kaune.
Istorija
Viena pirmųjų socialinės globos organizacijų Lietuvos Respublikoje, įkurta 1919 m. gegužės 27 d. D. Šleževičienės iniciatyva. Globojo našlaičius (pirmiausia vaikus tėvų, nukentėjusių per Lietuvos nepriklausomybės kovas) bei neturtingų šeimų vaikus. Lietuvos moterų globos komitetas išlaikė 2 vaikų prieglaudas su vidurine amatų mokykla ir administravo valstybinę Raudondvario vaikų prieglaudą su 280 vaikų, pradžios mokyklas, bendrabutį. Gabesni auklėtiniai buvo leidžiami į vidurines mokyklas bei gimnazijas. Didelė piniginė parama pirmaisiais veiklos metais gauta per švedų „Organizacijos gelbėkit vaikus“ (Forenningen Radda Barnen) atstovę ir Baltijos komiteto pirmininkę Švedijoje Aną Lindhagen ir iš JAV lietuvių. 1923 m. Lietuvių moterų globos komiteto pirmininkė D. Šleževičienė ir T. Vencienė JAV surinko apie 10 000 dolerių. 1923 m. Komitetui perduotas Gelgaudiškio dvaras, kuriame įkurta vaikų našlaičių prieglaudą.
Mis Butanas
Mis Butanas – nacionalinis Butano Karalystės grožio konkursas. Nugalėtoja gauna teisę atstovauti savo šaliai konkurse Mis Žemė ir vykdyti oficialią gamtosaugos veiklą. Varžybas organizuoja ir rengia Timpu įsikūrusi filmų prodiusavimo kompanija „MPC Bhutan Entertainment“. Tai pirmasis grožio konkursas šalyje. Konkurso prezidentė – Karma Tshering. Laimėtojos karūna sukurta Indijoje ir yra verta 100 000 ngultrumų. Pirmas konkursas įvyko 2008 m., jame dalyvavo 77 varžovės.
Hekatė
Hekatė (🇬🇷) – senovės graikų deivė, susijusi su tamsa, magija, kerėjimu, šmėklomis, ir mėnuliu. Kaip ir Artemidė, Hekatė buvo medžiotoja – lydima daugybės šunų ji medžiodavusi tarp šešėlių, numirėlių, kapinėse. Naktį kartu su vėlėmis Hekatė sklandydavo prie kapų ir kryžkelėse – ten dažniausiai stovėdavo jos atvaizdai, jai būdavo aukojami šunyčiai, juodi ėriukai, medus. Šventas Hekatės gyvūnas – šuo.
Pasak Hesiodo „Teogonijos“, Dzeusas Hekatei skyręs teisę valdyti žemės likimą ir jūrą, o Uranas apdovanojęs didelėmis galiomis, vadinama Perso ir Asterijos dukterimi. thumb|left|140px|Marmurinė triveidės Hekatės skulptūrėlė. Etruskų muziejus. Kortona
Dažniausiai vaizduojama laikanti du deglus arba raktą, taip pat vėlesniais laikais vaizduota triveide. Ji dažniausiai siejama su kryžkelėmis, šviesa, magija, kerėjimu, žiniomis apie vaistažoles ir nuodingus augalus, vaiduoklius, burtais, kai šnekama su numirusiais, ypač norint nuspėti ateitį, bei raganavimu. Mene ir literatūroje Hekatė vaizduojama šuns pavidalu arba su šuniu šalia jos. Su Hekate siejami augalai: česnakas, kiparisas, mandragora, kurpelė.
Orfizme Hekatė šlovinama kaip dangiška ir tuo pačiu chtoninė deivė, lydima vėlių ir šunų. Ji tarpininkė tarp gyvųjų ir mirusiųjų pasaulio. Hekatės provaizdis galimai kilęs iš Mažosios Azijos, ikigraikiškas (po olimpiečių pergalės prieš titanus ji išlaikė savo chtonines funkcijas).
Romėnai Hekatę tapatino su savąja trijų kelių deive Trivija.
Hekatės kultas buvo populiarus visoje Graikijoje ir Mažojoje Azijoje. Bene žymiausia jos šventykla stovėjo Karijoje, Laginos mieste. Kitos svarbios šventyklos stovėjo Bizantijuje (dab. Stambulas), Aiginoje, Argolyje.
Hekatės teonimas greičiausiai negraikiškos kilmės Deivės vardas ir vaizdinys kartais siejamas su egiptiečių deive Heket (ḥqt).
Česnys
Česnys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Česnienė (ištekėjusi moteris) ir Česnytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Apija
Apija – miestas Okeanijoje, Samoa valstybės sostinė. 38800 gyventojų (2001). Išsidėsčiusi Upolu salos vakariniame krante, pietinėje Ramiojo vandenyno dalyje. Tai vienintelis miestas šalyje, todėl jis ir pagrindinis uostas bei ekonominis centras. Pagrindinės eksporto prekės – kopra (džiovinta kokoso riešutų masė), bananai, kakava, kava. Netoli nuo Apijos – Faleolo vietovėje yra tarptautinis oro uostas. Apija valtimis susisiekia su Pago Pago – Amerikos Samoa centru.
Keršiai (Šakiai)
Keršiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Dabitų.
Juozo Leleikos miniatiūrinių spygliuočių dendrologinė kolekcija
Juozo Leleikos miniatiūrinių spygliuočių dendrologinė kolekcija – saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, dendrologiniu požiūriu vienas turtingiausių Lietuvoje mėgėjiškas medžių ir krūmų rūšių veislių sodybinis rinkinys, puoselėjamas Vilniuje, Antakalnyje, Oginskio g. 14, privačiame Juozo Leleikos sklype. Jau 50 metų žaliuojantį egzotišką sodą Sapieginės kalvų papėdėje sukūrė mėgėjas, medžiais susižavėjęs statybininkas. Sa­vo so­dy­bo­je J. Leleika at­lie­ka su­me­dė­ju­sių au­ga­lų dau­gi­ni­mo sėk­lo­mis ir ve­ge­ta­ty­vi­niais bū­dais eks­pe­ri­men­tus, už­si­i­ma šių au­ga­lų de­ko­ra­ty­vi­nių for­mų selekcija. Sodyba bu­vo pri­pa­žįs­ta­ma gra­žiau­sia Vil­niaus mies­te, čia daž­nai už­su­ka eks­kur­si­jos, Vil­niaus ir ki­tų mies­tų mo­kyk­lų, ko­le­gi­jų ir univer­si­te­tų moks­lei­viai ir stu­den­tai. Objektą saugomu 1994 m. vasario 23 d. paskelbė Vilniaus miesto taryba, siekiant išsaugoti unikalią miniatiūrinę, turinčią apie 200 rūšių spygliuočių, dendrologinę kolekciją. Jos savininką atleido nuo mokesčių ir rinkliavų už žemės valdą bei statinius. Numatė ir galimybę skirti lėšų šiam objektui prižiūrėti bei tvarkyti. Sostinės savivaldybės administracijos užsakymu sodybos dendrologinis rinkinys 2008 m. buvo dendrologų profesionaliai įvertintas, o sukauptų augalų rūšių bei veislių aprašas išleistas kaip atskiras leidinėlis.
Alėjų apylinkė
Alėjų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Juozo Leleikos miniatiūrinių spygliuočių dendrologinė kolekcija
Kolekcija
Daugiausia tai spygliuočiai: aukšti, dangų remiantys ir nykštukiniai, šliaužiantys pažeme ir liauni gyvatšakiai, kitokios formos augalai iš mūsų klimato platumų ir tolimų egzotinių kraštų. Gausu egzotiškų rūšių bei formų spygliuočių: virgininių kadagių, araukarijų, puskiparisių, tujenių, kėnių ir kitų. Vienų medžių šakos šliaužiančios, kitų – retašakės, dar kitų riečiasi į viršų. Tai siauralapė kuningamija, migdolinis cefalotaksas, kryžmiškoji mikrobijota ir kt. Įvairiausios pušys, eglės, kėniai, kukmedžiai, kadagiai, cūgos bei kiti medėjantys augalai stebėtinu būdu telpantys ankštame 10 arų sklype.
Lapuočių čia nedaug: pavasarį sužystanti japoninė magnolija, į paprastąją guobą įskiepyta svyrančioji, beržas keružis, riešutmedis, keletas žemaūgių obelų, prancūziškas vynmedis. Daugiausia kolekcijoje yra kukmedžių – apie 20 rūšių ir formų. Vienas retesnių – piramidinis kukmedis, kurio piramidės formos lają šeimininkas kūrė 35 metus. Kiti retesni augalai: bal­za­mi­nio kė­nio že­ma­ū­gė for­ma (Abies bal­sa­mea ‘Na­na‘), ari­zo­ni­nis kė­nis (A. lasiocarpa (Ho­ok.) Nutt. var. ari­zo­ni­ca (Merr.) Lemm.), ki­ni­nio ka­da­gio mar­gas­pyg­lė for­ma (Ju­ni­pe­rus chi­nen­sis ‘Va­rie­ga­ta‘), tar­pi­nio ka­da­gio gel­ton­ša­kė for­ma (J. x me­dia ‘Old Gold‘) ir kt. Šeimininkas teigia išvedęs apie 30 unikalių rūšių medžių. Sodybos augalai ne vieną kartą kentėjo nuo vagių.
Istorija
J. Leleika gimė 1928 m. spalio 3 d. Žemaitijos ūkininko šeimoje, kurioje augo šeši vaikai, buvo jauniausias sūnus. 53 ha pa­vyz­di­niame ūkyje ve­šė­jo ne tik že­mės ūkio kul­tū­ros ir ke­le­to hek­ta­rų dy­džio vais­me­džių so­das, bet au­go ir ne­ma­žai de­ko­ra­ty­vi­nių me­džių bei krū­mų. Bū­tent čia J. Le­lei­ka įga­vo pir­muo­sius vais­me­džių ir de­ko­ra­ty­vi­nių me­džių skie­pi­ji­mo ir ki­to­kio vegetatyvinio dau­gi­ni­mo įgū­džius, ku­rie vė­liau la­bai pra­ver­tė ku­riant ir puo­se­lė­jant sa­vą­ją ko­lek­ci­ją. Tačiau profesionaliu sodininku jis netapo, buvo statybininku. Likimą pakoregavo sovietinė okupacija. Endriejavo ūkininko šeimos nariams tremties išvengti pavyko, bet ilgus metus teko slapstytis. Leleikų žemėje buvo įsteigtas kolūkis. J. Leleika persikėlė į Vilnių. Sodyboje visus augalus išaugino ir namą po plytą pastatė pats, niekieno nepadedamas. Į spygliuočių hobį įklimpusiam J. Leleikai teko perskaityti daug botanikos literatūros, konsultuotis su specialistais. Tačiau daugiausia pasiekė pats – praktiškai, eksperimentuodamas.
Įspūdingą medėjančių augalų rinkinį J. Leleika pradėjo rinkti 1956 m., kai tik gavo sklypą Vilniuje, Antakalnio rajone. Keturiasdešimt metų ieškojo pačių rečiausių augalų. Veisė dažniausiai šakelėmis, kurių atsiveždavo iš kelionių po įvairius SSRS botanikos sodus, kur nusikirpdavo patikusio egzotiško medžio šakelę. Dalį jų atsiuntė giminaičiai, kolegos sodininkai. Tačiau kol tokia šakelė įsišaknija, prabėga keleri metai. Apsieidavo be kokių nors šaknijimą spartinančių preparatų. Vėliau pats pradėjo eksperimentuoti, skiepyti. Pasak specialistų, spygliuočius skiepyti itin sudėtinga, nes būtina skubėti sujungti abi skiepijamas dalis, įskiepį ir poskiepį, kol paviršiuje nepasirodė sakų. J. Leleikos sklype galima išvysti sėkmingo ne tik tarprūšinio, bet ir tarpgentinio skiepijimo pavyzdžių. Vertingų augalų savininkas naudos iš to nesiekė, neplatino. Per visą gyvenimą gal tik porą kartų į sodininkų mugę buvo nuvykęs.
Duomenys
miniatiūra|250px|right|Juozas Leleika 2014 m. vasarą 1995 m. inventorizacijos duomenimis:
Alėjų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Raseinių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Dumšiškių apylinkės ir dalis Klusų apylinkės, 1963 m. – Pryšmančių apylinkė. 1977 m. kovo 30 d. Alėjų apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Raseinių apylinkės ir Viduklės apylinkės.
Dobilynės apylinkė
Dobilynės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Apija
Apijoje yra daug istorinių vietų, todėl tai yra pagrindinis turistų, aplankančių Samoa, taškas. Nors kai kurie gyventojai ir pragyvena iš turizmo, tačiau dauguma užsiima žemdirbyste (ypač grūdų auginimu). Prie miesto yra automobilių dalių gamykla. 1977 m. Apijoje įkurtas Pietinio Ramiojo vandenyno žemės ūkio mokyklos filialas, o 1988 m. įsteigtas Nacionalinis Samoa universitetas.
Istorija
Apijos regione gyventa jau 1000 m. pr. m. e., kai polineziečiai pirmą kartą apsilankė šioje vešlioje saloje. Tai buvo nedidelis kaimas iki to, kai apie 1830 m. čia pasirodė Europos misionieriai ir prekeiviai. Tuomet miestas ėmė augti kaip europietiškas uostas. XIX a. pab. Vokietija, Anglija ir JAV ėmė rungtis, kuri kontroliuos Samoa salas, ir 1899 m. anglai su amerikiečiais sudarė sutartį prieš vokiečius, ir Apija, tuomet priklausiusi vokiečiams, buvo apšaudyta artilerijos sviediniais. Vėliau Apija tapo Vakarų Samoa administraciniu centru. Pirmojo pasaulinio karo metu (1914–1918 m.) Vakarų Samoa salas užėmė Naujoji Zelandija, po karo (1920 m.) gavusi Tautų Lygos mandatą valdyti šias salas, o nuo 1946 m., įkūrus Jungtines Tautas, salos tapo N. Zelandijos globojama teritorija. 1962 m. Vakarų Samoa gavus visišką nepriklausomybę, Apija tapo šios šalies sostine.
Wait a Minute
„Wait a Minute“ – šeštasis ir paskutinis singlas iš amerikiečių merginų Pop/R&B grupės „Pussycat Dolls“ 2005 m. debiutinio studijinio albumo „PCD“. Daina turėjo būti išleista tuo pačiu metu, kaip „I Don't Need a Man“ Europoje ir Okeanijoje. Tačiau dėl „Buttons“ dar neblėstančio populiarumo singlo išleidimas buvo atidėtas. Singlas turėjo būti išleistas tik Šiaurės Amerikoje, tačiau dėl „I Don’t Need a Man“ sėkmės, singlas buvo išleistas tarptautiniu mastu.
Vaizdo klipas
thumb|left|„The Pussycat Dolls“ „Wait a Minute“ vaizdo klipe.
Vaizdo klipas dainai buvo nufilmuotas 2006 m. spalio 9 d. Los Andžele, o klipo režisierius yra Marc Webb. Klipas prasideda narėms perduodant Samsung YP-K5 grotuvą, sekant Timbaland. Kai Nicole Scherzinger susitinka Timbaland metro, jie pradeda bartis. Vėlaiu „The Dolls“ įsėda į traukinį, ir ten pradeda šokti. Po to, grupė sustabdo eismą ir Timbaland išlipa iš savo taksi. Merginos pradeda šokti ant mašinos, ir baigiasi Nicole sakant, kad ji nenorėjo gauti jokių dovanų, tačiau jų negražins.
Klipas buvo parodytas „PCD“ realybės šou „Pussycat Dolls Present: The Search for the Next Doll“.
Pasirodymas topuose
„Wait a Minute“ buvo penktasis grupės singlas pasiekęs aukštą vietą Billboard Hot 100 tope. Per kelias savaitės daina pasiekė #28 vietą. O Pop 100 tope #23 poziciją. Australijoje daina pasiekė #16 vietą ARIA tope, ir tapo „Dolls“ šeštuoju top 20-tuko singlu šioje šalyje. Tačiau, tai yra „Pussycat Dolls“ silpniausiai pasirodžiusi daina šiame tope, nes visos likusios dainos pasiekė top 10-tuką.
Naujoje Zelandijoje, „Wait a Minute“ pasiekė tik 24-ąją vietą, ir tapo vieninteliu singlu iš „PCD“ nepasiekusiu top 10-tuką RIANZ tope.
Singlas pasiekė top 10-tuką Suomijoje, Nyderlanduose. „Wait a Minute“ pasiekė tik top 30-tuką Vokietijoje bei Lenkijoje.
2007 m. „Wait a Minute“ debiutavo Jungtinės Karalystės tope UK Singles Chart, tik #108 pozicijoje. Ir aukščiausia vieta pasiekta šiame tope yra 60-oji.
Rumunijoje singlas tapęs populiaria adijo daina netrukus „Wait a Minute“ pasiekė aukščiausią vietą Romanian Top 100 tope. Tai yra antrasis „The Dolls“ singlas, pasiekęs #1 vietą Rumunijoje ir penktasis top 10-tuko singlas.
Airijos administracinis suskirstymas
Provincijos
Airija skirstoma į keturias istorines provincijas:
Grafystės
Airija yra skirstoma į 32 grafystes, 26 iš kurių yra Airijos Respublikoje, 6 Alsterio grafystės įeina į Šiaurės Airijos sudėtį. Skliausteliuose nurodomi grafysčių centrai:
Brodvėjus
200px|thumb|right|Brodvėjus Brodvėjus (, broad 'platus', way 'kelias') – plati gatvė Niujorko mieste. Nors Niujorke jų yra keletas, Brodvėjus įprastai reiškia Manhatano rajone esančią gatvę. Tai pagrindinė bei seniausia nuo šiaurės iki pietų Manhataną kertanti gatvė, kurios šaknys rašytiniuose šaltiniuose siekia 1642 m. Brodvėjumi gatvė buvo pavadinta XIX amžiaus pabaigoje iki tol ji turėjo ne vieną pavadinimą. Brodvėjus yra gerai žinomas dėl gausybės jame įsikūrusių teatrų ir yra vadinamas Amerikos teatro pramonės centru.
Mama (reikšmės)
Žodis mama reiškia:
Panašūs žodžiai:
Lietuvių moterų sąjunga
Lietuvių moterų sąjunga – Lietuvos moterų organizacija, veikusi 1908–1915 m. Vilniuje.
Istorija
Lietuvių moterų sąjungą įkūrė dalis 1907 m. spalio mėn. Lietuvos moterų suvažiavime Kaune išrinkto organizacinio komiteto narių. Aukščiausia institucija – valdyba. Tikslas – rūpintis moterų teisėmis, kultūros reikalais, puoselėti blaivybę. Svarbiausios moterų problemos buvo aptariamos, tautinė savimonė ugdoma straipsniuose „Lietuvos žiniose“, „Viltyje“, kituose leidiniuose.
Žymiausios veikėjos: Felicija Bortkevičienė, Joana Griniuvienė, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė, Celestina Leonienė, Ona Pleirytė-Puidienė, Marija Putvinskaitė, Julija Smetonaitė, Žemaitė.
Žeimiai (Ukmergė)
Žeimiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Ukmergės, prie Storės upelio ir Plačiavos durpyno. Žeimių seniūnaitija.
Čibiras
Čibiras − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Čibirienė (ištekėjusi moteris) ir Čibiraitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Jungtinių Arabų Emyratų dirhamas
– JAE valiuta. ISO 4217 kodas AED. Padalinta į 100 filsų.
1898 m.
1898 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Babia Hora
thumb|250px|Babia Hora Lenkijoje Babia Hora arba Babia Gura  – kalnų masyvas Karpatuose, Beskidų kalnų vakaruose, Lenkijos ir Slovakijos pasienyje. Driekiasi tarp Jaloveco ir Kroviarkų perėjų.
Aukščiausios viršūnės:
Babia Horos masyvas sudarytas daugiausia iš smiltainio. Kalnų šlaituose auga kėnių, bukų, eglių miškai, aukščiau – eglynai, dar aukščiau – žemųjų pušų miškai, o aukštikalnėse plyti subalpinės ir alpinės pievos. Lenkijai priklausančioje dalyje įsteigtas Babia Guros nacionalinis parkas.
Arčiūnai (Varėna)
Arčiūnai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Nedzingės, prie Pakaršio miško ir Liubiečiaus ežero.
Istorija
Įkurtas XX a. viduryje.
Vaikėsas
Vaikėsas arba Vaikesas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 7 km į pietus nuo Daugailių. Nusidriekęs iš vakarų į rytus 1,3 km, plotis – iki 0,45 km. Altitudė 194,5 m. Giliausia vieta yra 4 m gylio. Pietinis krantas žemas, pelkėtas (Ežero raistas), o šiaurinis aukštas. Yra 2 miškingos salos (0,52 ha ir 0,01 ha), kurių bendras plotas 0,53 ha. Ežero dugnas padengtas sapropelingu moliu. Iš pietų ir rytų prieina Ruzgiškių miškas, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai, šiaurvakarinėje pakrantėje auga miškelis. Rytuose iš Vaikeso išteka Ligaja (į Sylio ežerą, Šventosios upės baseinas).
Prie ežero įsikūrę Našloniškių, Ruzgiškių ir Kubilių kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Ežero pavadinimas sietinas su  – „greitas, skubus; stiprus, smarkus“.
Neįtvirtinta gyvenvietė yra Vaikeso ežero saloje. Ji užima visą 90x32 m dydžio salą, pailgą RV kryptimi, kiek iškilusiais kraštais. 1973 m. Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (vad. J. Markelevičius) ištyrė 10 m² plotą gyvenvietės P dalyje, rado 60 cm storio kultūrinį sluoksnį su lipdyta lygiu paviršiumi ir grublėta keramika, geležies šlaku. Neįtvirtinta gyvenvietė datuojama I t-mečiu. Radiniai saugomi Lietuvos nacionaliniame muziejuje.
Raguotoji barškuolė
Būdingas naktinis gyvenimo būdas ir šoninis judėjimas puriu smėliu. Virš akių yra maži ragiukai.
thumb|left|210px|Raguotosios barškuolės judėjimas
Aprašymas
Tai smulkiausia genties rūšis. Suaugusių gyvačių kūnas 60 cm ilgio, smėlio spalvos, su paeiliui pasikartojančiomis baltomis ir juodomis dėmėmis. Šonuose smulkios tamsios dėmelės. Kūnas savo spalva labai prisitaikęs prie gyvenamosios aplinkos.
Paplitimas
Gyvena Šiaurės vakarų Meksikos, Vakarų Arizonos, Rytų Kalifornijos ir Pietų Nevados dykumose.
Mityba
Minta smulkiais graužikais ir driežais.
Vaikas (reikšmės)
Žodis vaikas reiškia:
Baškirija
Geografija
thumb|250px|Uralo kraštovaizdis (Belorecko raj.) thumb|250px|[[Miškastepė Chaibulino raj.]]
Lietuvių mokslo draugijos biblioteka
thumb|Namas Vilniuje, kuriame 1920-1932 m. veikė Lietuvių mokslo draugijos biblioteka thumb|Vileišių rūmai Lietuvių mokslo draugijos biblioteka – speciali lituanistinė biblioteka, kurią 1907 m. Vilniuje įkūrė Lietuvių mokslo draugija.
Baškirija
Geografija
Respublikos plotas – 143 600 km². Ribojasi su Permės kraštu (šiaurė), Sverdlovsko sritimi (šiaurės rytai), Čeliabinsko sritimi (šiaurės rytai, rytai, pietryčiai), Orenburgo sritimi (pietryčiai, pietūs, pietvakariai), Tatarstanas (vakarai) ir Udmurtija (šiaurės vakarai).
Lietuvių mokslo draugijos biblioteka
Steigimas
Lietuvių mokslo draugijos valdyba 1907 m. išleido atsišaukimą, kviečiantį aukoti knygų, rankraščių, laikraščių, kalendorių bei „visus kitus menkiausius išleidimus“, nes „mūsų gi priedermė yra surinkti po visur išmėtytą medžiagą. Tegu gi nė viena mintis, nė vienas mūsų tautos gyvatos ženklas, raštu išreikštas, neišnyksta…“ Pirmieji aukotojai buvo patys Lietuvių mokslo draugijos steigėjai, įvairios mokslo įstaigos bei draugijos. Jonas Basanavičius padovanojo 3500 tomų, Juozas Tumas-Vaižgantas – 414 t., Eduardas Volteris – 105 t., „Birutės“ draugija Tilžėje – 750 t., Vilniaus lietuvių ratelis – 294 t., Rusijos mokslų akademija – 45 t., Sankt Peterburgo universitetas – 13 t. Įvairių leidinių padovanojo „Žiburio“ draugija, Imperatoriškoji Rusijos geografų draugija, Susivienijimas lietuvių Amerikoje. Čikagos laikraščio „Lietuva“ leidėjas Antanas Olšauskas atsiuntė savo leidinių, daug tomų padovanojo Tėvynės mylėtojų draugija Amerikoje, Užsienio lietuvių jaunuomenės santara pasiūlė pilnus „Varpo“ ir „Ūkininko“ komplektus. Jau 1908 m. bibliotekos fonduose buvo 7000, 1909 m. – 9000 knygų. Parama draugijai laikyta garbės reikalu. Daug paaukotų knygų buvo atsitiktinės, daug nereikalingų, pasitaikydavo ir dubletų. Vertingesnius parduodavo, o už gautus pinigus pirkdavo naujų knygų Lituanikos skyriui. 1911 m. 85 asmenys padovanojo daugiau kaip 1800 tomų, vien gydytojas F. Kauneckis perdavė 563 t. S. Daukanto asmeninę biblioteką. 1912 m. biblioteka gaudavo 26 pavadinimų lietuviškus laikraščius, Rusijoje ir JAV einančios lietuvių periodikos. 1915 m. turėjo – 20 000, 1927 m. – 25 000 knygų. Draugijos komitetas patvirtino naudojimosi biblioteka taisykles. Biblioteka dirbo kasdien, skaityti buvo galima vietoje, galima ir išsinešti, bet ne daugiau dviejų knygų ir ne ilgiau kaip mėnesiui.
Baškirija
Geografija
Respublika yra Pauralėje ir Pietų Uralo kalnuose. Kalnuočiausia dalis yra pietryčiuose, ten ir iškilęs Jamantau kalnas. Šiaurės rytuose plyti Ufos plynaukštė. Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra svyruoja tarp -14 °C ir -17 °C, liepos mėnesį siekia 16–20 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – nuo 300 iki 600 mm.
Lietuvių mokslo draugijos biblioteka
Fondai
1909 m. knygas pradėta kataloguoti ir skirstyti į grupes: thracia, lituanica et prussica, medicina, be to, gautas Vilniaus gubernatoriaus leidimas atidaryti skaityklą. Biblioteka aptarnavo Lietuvių mokslo draugijos narius ir užsienio mokslininkus. Bendradarbiavo su 25 užsienio šalių mokslo įstaigomis, bibliotekomis, draugijomis, mainais gaudavo jų leidinių.
Baškirija
Geografija
Šiaurėje veši mišrieji miškai, kalnų šlaituose – spygliuočių miškai. Pietuose plyti stepės (daugiausia išdirbtos). Įsteigtas Baškirijos draustinis.
Lietuvių mokslo draugijos biblioteka
Fondai
Greta knygų fondo įsteigtas lietuvių rankraščių archyvas. „Birutės“ draugija perdavė D. Poškos laiškus, jo ir A. Juškos žodynų rankraščius, Juozas Tumas-Vaižgantas – M. Valančiaus susirašinėjimą su kun. J. T. Dobševičiumi, K. Jauniaus gramatiką ir „Mokslą dvasiškos iškalbos“, A. Fromo-Gužučio dramų rankraščius, Felicija Bortkevičienė ir Domas Šidlauskas – J. Biliūno laiškus. Archyvas plėtėsi, kaupta dokumentinė medžiaga, didžiausią jo dalį sudarė tautosakos rinkiniai. Nupirkti Kaunatavo dvaro, Narbuto dvaro XIV a. – XIX a. įvairūs reikalų raštai ir dokumentai, Teodoro Narbuto rankraščiai, Ukmergės dvarininko J. Franckevičiaus dienoraštis, rašytas 1766–1782 m., Belvedero dvarininkas Burba atidavė apie šimtą XVI a. – XVIII a. dokumentų.
Sudaryta Folkloro komisija, jos nariai Kazys Grinius, Eduardas Volteris, Jonas Basanavičius, Juozas Tumas-Vaižgantas, Augustinas Janulaitis išleido atsišaukimą, raginantį rinkti tautosaką, užrašinėti dainas, melodijas, 1910 m. parengė leidinį „Trumpa folkloro dalykams rinkti programa“. 1940 šiame fonde buvo sukaupta apie 16 300 dainų, 3794 pasakos, sakmės, padavimai, 32 374 mįslės, patarlės ir priežodžiai. Archyvą tvarkė Mykolas Biržiška.
Baškirija
Geografija
Respublikoje yra virš 13 000 upių. Dauguma upių yra europinės Rusijos transporto sistemos dalis, jomis galima pasiekti Baltijos ir Juodosios jūrų uostus. Didžiausios respublikos upės:
Lietuvių mokslo draugijos biblioteka
Fondai
Bibliotekoje kaupta ir Lietuvių mokslo draugijos muziejaus medžiaga: archeologijos, etnografijos, istorijos eksponatai. Amerikos lietuvių susivienijimas padovanojo 1900 m. Paryžiaus pasaulinės parodos eksponatus lietuviškos etnografijos rinkinius. Patys draugijos nariai atiduodavo ne tik savo pavienius radinius, bet ir ištisas kolekcijas. Petras Vileišis padovanojo senų pinigų kolekciją, kun. Juozapas Žiogas – pluoštą fotografijų, A. Špokevičius – archeologinių radinių rinkinį, Papilės klebonas Petras Jurskis – paleontologijos kolekciją. Draugija ir pati rengė paieškų keliones. Išvykose, ieškodami muziejinių eksponatų, draugijos nariai aiškino vietos gyventojams apie daiktinių istorijos paminklų reikšmę, ragino juos rinkti. Buvo rengiami ir archeologiniai kasinėjimai.
Eksponatai grupuoti į antropologijos, archeologijos, etnografijos ir numizmatikos skyrius. Iki Pirmojo pasaulinio karo muziejuje sukaupta: 643 metaliniai dirbiniai, 235 namų apyvokos ir žemės ūkio įrankiai, žirgų papuošalai, didelė auksinių ir sidabrinių monetų kolekcija. Etnografijos skyrius turėjo 170 juostų, 57 prijuostes, įvairių liaudies meno audinių, mezginių pavyzdžių, muzikos instrumentų. Draugija rinko ir meno kūrinius – paveikslus, skulptūras, biustus. Jų buvo per 300 vienetų.
Baškirija
Geografija
thumb|right|260px|Ufos upė Respublikoje yra apie 2 700 ežerų ir vandens saugyklų. Didžiausi ežerai ir vandens saugyklos:
Lietuvių mokslo draugijos biblioteka
Fondai
Knygas tvarkė Lietuvių mokslo draugijos narys bibliotekininkas. Pirmasis – Antanas Smetona, viename jo buto kambaryje kurį laiką knygos ir saugotos. Fondams gausėjant, prie šv. Mikalojaus bažnyčios nusamdytas dar vienas kambarėlis. Kiti draugijos bibliotekininkai – Jonas Basanavičius, Povilas Karazija, Jurgis Šlapelis. Žlugus Tautos namų idėjai, bandyta pirkti Donskio namus Kalvarijų gatvėje. Tačiau 1915 m. Lietuvą okupavo Vokietijos kariuomenė. Rusijos bankuose padėti pinigai po 1917 m. revoliucijos liko beverčiai. Draugijos iždas ištuštėjo, teko kraustytis į apleistus namus Aušros Vartų gatvėje.
Baškirija
Geografija
Respublikos teritorija apima pietinę Uralo kalnų dalį. Kalnai tęsiasi nuo šiaurinės iki pietinės respublikos sienos. Aukščiausi kalnai:
Lietuvių mokslo draugijos biblioteka
Patalpos
Biblioteka dažnai keitė patalpas. Dėl nuolatinio kraustymosi daug spaudinių dingo. 1919 m. Lenkijai okupavus Vilniaus kraštą biblioteka liko Vilniuje, 1920 m. iš Aušros Vartų gatvės perkelta į A. Domaševičiaus namus Gimnazijos gatvėje. Valdžia nuolat darė kratas, konfiskuodavo rankraščius ir knygas, fondai nauja medžiaga nepasipildydavo. 1927 m. mirus J. Basanavičiui biblioteka kurį laiką neveikė. Lietuvių mokslo draugija knygoms tvarkyti pasamdė padėjėjus, įrengė J. Basanavičiaus muziejinį kambarį su jo baldais ir kt. daiktais, kuriuos paaukojo Andrius Domaševičius. 1927 m. biblioteka ir 1929 m. skaitykla vėl pradėjo veikti, įsteigtas abonementas. 1930 m. buvo 2387 nuolatiniai skaitytojai, iš jų 1530 moksleivių, 195 studentai. 1932 m. biblioteka ir J. Basanavičiaus muziejus perkraustyti į P. Vileišio namus (dabar Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas) Antakalnyje. Draugijai atiduotas Vileišių rūmų antras aukštas su įėjimu iš kiemo ir virtuvės laiptais, dar palėpė ir rūsys. Pirmame aukšte įsikūrė „Ryto“ draugija, o namai prie gatvės palikti gyventi privatiems asmenims. Rūsyje (vadintame suterena) sutalpintas archyvas, muziejus, sudėti knygų dubletai, o pati biblioteka užėmė du kambarius antrame aukšte. Pirmo aukšto kambaryje (buv. ponios E. Vileišienės buduare) įrengtas dr. J. Basanavičiaus muziejinis kambarys, o didžiojoje salėje (buv. valgomajame) – Literatūros muziejus. Fondai papildyti paaukotais spaudiniais, atvirukais, fotografijomis, paveikslais. 1932 m. buvo 30 000, 1938 m. – 33 000 knygų.
1938 m. sausio 29 d. Lietuvių mokslo draugijos patalpas užėmė lenkų policija ir, neleisdami niekam įeiti, tris mėnesius darė kratą, o gegužės 24 d. Lenkijos Vidaus reikalų ministras patvirtino, kad draugija uždaroma. Vilnių grąžinus Lietuvai, draugijos turtą perėmė Lietuvos valstybė. 1940 m. rugpjūčio 29 d. oficialiai turtas perduotas Lituanistikos institutui, 1941 m. – tų metų sausio 16 d. įsteigtai Lietuvos mokslų akademijai, 1945 m. – Lietuvių literatūros institutui. 1952 m. bibliotekos pagrindu įkurta Lietuvių kalbos ir literatūros instituto biblioteka. 1990 m. reorganizavus Lietuvių kalbos ir literatūros institutą į Lietuvių kalbos institutą ir Lietuvių literatūros ir tautosakos institutą, biblioteka liko bendra.
Baškirija
Gamtiniai ištekliai
Baškirijos respublika yra viena iš turtingiausių naudingomis iškasenomis visoje Rusijos federacijoje. Čia yra apie 3 000 mineralų telkinių. Baškirijoje yra naftos, ji buvo viena iš svarbiausių naftos gavybos vietų Tarybų Sąjungoje. Kitos pagrindinės naudingos iškasenos : gamtinės dujos, akmens anglis, geležies rūda, manganas, chromas, ne geležies rūdos (švinas, volframas), nemetalų rūdos (fluoritas, lauko špatas, piritas, baritas, silikatai, silicis, asbestas, talkas), brangiųjų ir pusbrangių akmenų (malachitas, nefritas, granitas) telkiniai.
Respublika turi pakankamai mineralinių išteklių ir gali apsirūpinti energija, degalais ir žaliava benzino chemijai, chemikalų gamybai, žemės ūkiui, geležies ir negeležies metalurgijai, stiklo liejimui ir keramikai. Baškirija yra viena iš pagrindinių mineralinių žaliavų tiekėjų Rusijoje. Respublika turi neblogus rausvųjų anglių su aukštu bituminiu laipsniu išteklius. Rausvosios anglys naudojamos išgaunant įvairius cheminius produktus, kaip vaškai ir dervos, paviršių aktyviosios medžiagos, lipnios trąšos, ir kt. stimuliatoriai augalų augimui. Kasamos mineralinės žaliavinės medžiagos (akmens druska, klintis, fosforitai, baritasir kt.).
Baškirija turtinga mediena. Miškais padengta 62 000 km², kas sudaro maždaug trečdalį teritorijos. Dominuojančios medžių rūšys: beržas, spygliuočiai, liepos, ąžuolai, klevai. Apytikrė medienos atsarga pagal apskaičiavimus yra 717,9 mln. m³. Saugomos teritorijos ir nacionaliniai parkai užima apie 10 000 km². Baškirija taip pat turtinga mineralinėmis gydomosiomis versmėmis, geriamuoju vandeniu.
Gyventojai
thumb|right|240px|Ufos miestas. Lenino gatvė
Baškirijoje gyvena apie šimtą tautybių žmonių, tarp jų rusai (39 %), totoriai (28 %), baškirai (22 %), čiuvašai, suomiai, ukrainiečiai, vokiečiai. Kalbos kuriomis šnekama: rusų (~99,9 %), totorių (~30 %), baškirų (~20 %).
Kai kurie totoriai teigia, kad 2002 m. surašyme yra iškreiptas tikrasis totorių ir baškirų skaičius.
Miestai
Didžiausi miestai 2002 m. (> 30 tūkst. gyventojų):
Istorija
Žmonės jau nuo neatmenamų laikų gyveno šiuolaikinės Baškirijos teritorijoje. Pirmosios gyvenvietės atsirado ankstyvojo paleolito laikotarpiu. Kai Abaševo kultūros žmonės pradėjo kurtis šioje teritorijoje, jie jau turėjo aukšto lygio bronzinius gamybos įrankius ir papuošalus. Jie pirmieji įkūrė gyvenvietes pietų Urale. Baškirų tautovardis atsirado IX a.
X a. tarp baškirų pradėjo dominuoti islamas, XIV a. jis jau tapo vyraujančia religija. Iki XVI a. Baškirijos teritorija buvo padalyta tarp Kazanės, Sibiro chanato ir Nogajų ordos. Gentys buvo vadovaujamos bii (genčių vadas). Kai Kazanės chanatas pasidavė Ivanui Rūsčiajam 1554–1555 m., vVakarų ir šiaurės vakarų baškirų genčių atstovai kreipėsi į carą, kad juos savanoriškai prijungtų prie Maskvos.
XVI a. antrojoje pusėje Baškirijos reikšmė išaugo. 1798 m. buvo įsteigtas dvasinis rusų musulmonų susirinkimas – ženklas, kad caro vyriausybė pripažino baškirų, totorių ir kitų musulmoniškų tautų teises. Ufos gubernija, su centru Ufoje, buvo suformuota 1865 m. – dar vienas žingsnis link teritorinio vientisumo.
Po Rusijos revoliucijos 1919 m buvo įkurta Baškirijos Autonominė Tarybų Socialistinė Respublika (ATSR) Rusijos sudėtyje. Tarybų Sąjungos gyvavimo laikotarpiu Baškirijai pirmajai tarp visų Rusijos regionų buvo suteikta daug autonominių teisių. Administracinė Baškirijos ATSR struktūra buvo panaši į kitų Rusijos autonominių respublikų struktūrą..
1932 m. Baškirijoje pradėta naftos gavyba. 1943 m. pabaigoje buvo atrasti dideli naftos žaliavos ištekliai (Tuimazio naftos telkinys). Antrojo pasaulinio karo metu Baškirija tapo vienu iš svarbiausių Tarybų Sąjungos regionų, į kuriuos buvo perkeliamos gamyklos ir fabrikai bei daug civilių gyventojų iš vakarinių Rusijos regionų; regionas aprūpino šalį ginklais, kuru ir maisto ištekliais. Po karo Baškirijoje toliau buvo plėtojama pramonė – kasyba, mašinų gamyba ir ypač naftos perdirbimas. Baškirijos pramonė tapo tvirtu pagrindu tolesniam ekonominiam augimui visoje Rusijos Europinėje dalyje.
1992 m. kovo 31 d. buvo pasirašytas federacinis susitarimas „ Valdžių atsiskyrimai ir teisės tarp federalinių Rusijos Federacijos ir Baškirijos respublikos teisinių organų“. 1994 m. rugpjūčio 3 d. „Valdžios ir abipusių teisių delegavimas tarp Rusijos Federacijos ir Baškirijos respublikos teisinių organų“.
Politika
Baškirijos respublikos vyriausybės vadovas yra prezidentas, renkamas ketverių metų kadencijai. Pagal Baškirijos konstituciją respublikos prezidentas laiduoja piliečio ir asmens teises ir laisves, proteguoja ekonominius ir politinius Baškirijos respublikos interesus, stiprina teisėtumą, įstatymus ir įsakymus šalyje. Buvęs respublikos prezidentas -Mortaza Ghöbäydulla uly Räximev (Murtaza Rachimovas), išrinktas 1993 m. gruodžio 17 d. Prieš išrenkant jį prezidentu, Rachimovas buvo Aukščiausios Tarybos pirmininkas. Perrinktas 2003 m. gruodžio mėnesį, skanduojant OSCE demonstracijai prieš jį: „Didžiausios apgavystės kaltininkai!“ Respublikos parlamentas – Kuraltai, renkamas penkeriems metams. Jame 120 atstovų. Respublikos konstitucija priimta 1993 m. gruodžio 24 d.
2010 m. liepos 19 d. prezidentu tapo Rustemas Chamitovas. Nuo 2015 m. sausio 1 d. jis yra respublikos vadovas (prezidento pavadinimą respublikos parlamentas 2014-12-24 panaikino).
Respublikos teisminė valdžia – Konstitucinis Teismas, Aukščiausiasis Teismas, Apeliacinis Teismas, Rajoninis Teismas ir viešosios tvarkos priežiūros organai.
Ekonomika
Ekonomika remiasi naftos perdirbimu. Naftos perdirbimo pramonė – sovietinių laikų palikimas, investicijos po SSRS žlugimo labai nedidelės. Dauguma pramonės priklauso frakcijai, artimai prezidento šeimai. Daugiau kai pusė Baškirijos pramonės sutelkta Ufoje.
Švietimas
Baškirijos respublika turi aukštą mokslinį ir techninį potencialą. Baškirijoje yra apie 60 mokslinių organizacijų. Fundamentaliojo ir taikomojo mokslo tyrimo darbai vyksta 12 Ufos mokslų akademijos centro institutų, 29 skirtingų pramonės šakų institutuose. X a. Baškirijoje paplitus islamui, didelę reikšmę įgijo religinės mokyklos prie mečečių (maktabeh ir madrasah). Šiandien Baškirijos respublika yra Rusijos Federacijos subjektas su mokymo įstaigų tinklu. Respublikoje veikia 12 aukštesniųjų mokymo įstaigų. Mokymo įstaigose dėstoma rusų, totorių, baškirų kalbomis.
Kultūra
Klesti folkloriniai ansambliai, nacionaliniai teatrai, muziejai, bibliotekos. Baškirija pirmauja Rusijos Federacijoje pagal muziejų, viešųjų bibliotekų, knygynų ir klubų skaičių. Respublikoje veikia 7 baškirų, 4 rusų ir 2 totorių dramos teatrai, valstybinis operos ir baleto teatras, Nacionalinis simfoninis orkestras, kino studija „Baškirija“, 30 filharmoninių kolektyvų. Garsus valstybinis folklorinis šokių ansamblis, vadovaujamas F. Gaskarovo.
Povilas Tamošauskas
Povilas Tamošauskas (g. 1939 m. vasario 9 d. Sėleniuose, Plungės rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1961 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, kūno kultūros dėstytojas, treneris. Habilituotas sociologijos mokslų daktaras.
Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) kūno kultūros katedros docentas, 2001 m. Kūno kultūros katedros vedėjas, 2003–2012 m. Humanitarinio instituto direktorius, profesorius.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos Vilniaus miesto skyriaus narys.
1997–2000 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Rektorių konferencijos kūno kultūros ir sporto komiteto pirmininkas, VGTU senato narys, Verslo vadybos fakulteto tarybos narys, sporto mokslo tarybos narys, 2006–2017 m. VGTU mokslo žurnalo „Santalka“ vyr. redaktorius.
Anedžibas
thumb| Molinis fragmentas su Anedžibo vardo įspaudu Anedžibas – šeštasis pirmosios Egipto dinastijos faraonas. Vardas reiškia „saugi yra jo širdis“. Biografija miglota, nors žinoma, kad valdė netrumpai.