cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krasnikas
Krasnikas  – miestas pietryčių Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, 49 km į pietvakarius nuo Liublino, prie Vyžnicos upės (Vyslos intakas). Apskrities (pavieto) centras. Per miestą eina geležinkelis Liublinas-Stalova Vola, keliai į Liubliną, Žešuvą, Kelcus. Mašinų gamybos (elektros mašinų guolių), medienos apdirbimo, popieriaus, maisto, chemijos, siuvimo, statybinių medžiagų pramonė. Veikia Šv. Florijono (Liublino krašto ugniagesių istorijos) muziejus bei Krasniko krašto muziejus.
Paveldas
Mieste yra išlikę šie paveldo objektai:
Istorija
Krasnikas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XIII a. vidurio kaip prekybinė gyvenvietė. Miesto teises įgijo 1377 m. Nuo XVI a. čia apsigyveno gausi žydų bendruomenė, buvo svarbus amatų centras, XVII a. viduryje miestas nukentėjo dėl karo su Švedija ir kazokų puldinėjimų. 1795–1809 m. priklausė Austrijai, 1809–1815 m. Varšuvos kunigaikštystei, nuo 1815 m. – Lenkijos karalystei.
Sarči
Sarči  – miestelis Kosta Rikoje, Alachuelos provincijoje, Centrinio slėnio vakaruose, Centrinės Kordiljeros papėdėje, 27 km į šiaurės vakarus nuo Alachuelos, tarp Gresijos ir Narancho. Valverde Vegos kantono centras. Yra bažnyčia, amatininkų turgus, botanikos sodas, didžiausias pasaulyje jautinis vežimas. Sarči yra svarbus amatų centras: gaminami vežimai, indai, baldai, dekoratyvūs dirbiniai, siuvami balnai.
Istorija
Gyvenvietė įkurta XIX a., miesto statusą gavo 1963 m. thumb|left|250px|Didžiausias pasaulyje jautinis vežimas
Mūrinė (Sužionys)
Mūrinė – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Sužionių.
Istorija
Iki XX a. vid. vadintas Murovanka.
Kegono krioklys
thumb|260px|Kegono krioklys ir Čiudzendžio ežero.
Kegono krioklys (華厳滝, Kegon Taki) - krioklys, ištekantis iš Čiudzendžio ežero, Nikkō nacionaliniame parke, Nikkō mieste, Točigio prefektūroje, Japonijoje. Krioklys susiformavo, kai ištekėjusi lava užtvenkė Daijos upę. Šalia Kegono yra apie 12 mažesnių krioklių atitekančių plyšiais lavoje. Būdamas 97 metrų aukščio, krioklys yra trečias iš aukščiausių Japonijos krioklių.
Krioklys yra populiari savižudybių vieta, ypač tarp japonų jaunimo.
Palangos miesto taryba 1990–1995 m.
Palangos miesto savivaldybės taryba – Palangos miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – Palangos miesto Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Palangos miesto taryba, nuo 1994 m. liepos mėn. Palangos miesto savivaldybės taryba.
Teisinis pagrindas
Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Palangai priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Rinkimai įvyko 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d., tačiau kai kuriose rinkimų apygardose rinkimai neįvyko, kitose daputatas nebuvo išrinktas arba buvo paskirtas miesto valdybos nariu. Pakartotiniai rinkimai į neužimtas deputatų vietas vyko gegužės 19 d. ir lapkričio 24 d.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Kybarčiai (Šakyna)
Kybarčiai – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 26 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių, 27 km į šiaurės rytus nuo Kuršėnų, į rytus nuo kelio, Piktuižių miško vakariniame pakraštyje. Kaime, 1,08 km į rytus nuo kelio Piktuižiai–Diržiai (Šiauliai), 55 m į pietryčius nuo Norutos upės yra Kybarčių senosios kapinės (kultūros paminklo MC kodas 4658).
Istorija
Panaikintas 1986 m.
Viliumas Malinauskas
Viliumas Malinauskas (g. 1942 m. lapkričio 13 d. Skaisčiūnuose, Marijampolės valsčiuje) – Lietuvos verslininkas, kolekcininkas.
Biografija
1949–1956 m. mokėsi Skaisčiūnų 7-metėje mokykloje, 1956–1958 m. Kapsuko 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1958–1963 m. Kvietiškio žemės ūkio technikume. Tarnavo sovietinėje armijoje Čiugujeve (Ukraina). 1968–1975 m. studijavo LVA.
1968–1978 m. „Draugo“ kolūkio (Radviliškio r.) zootechnikas. 1978–1986 m. „Komunaro“ kolūkio (Radviliškio r.) pirmininkas. 1986–1987 m. Druskininkų miškų ūkio bitininkas. 1991–1997 m. UAB „Madma“ direktorius, nuo 1997 m. UAB „Hesona“ direktorius.
Veisenfelsas
Veisenfelsas  – miestas Vokietijoje, Saksonijos-Anhalto pietuose, prie Zalės upės, 30 km į pietus nuo Halės. Geležinkelio stotis. Maisto (pieno, mėsos, mineralinio vandens) pramonė. Veikia avalynės muziejus, yra barokinė pilis.
Istorija
Veisenfelsas ties brasta per Zalę susikūrė ~XII a. (1185 m. suteikta savivaldos teisė). 1656–1746 m. miestas buvo Saksonijos-Veisenfelso hercogystės sostine. 1660 m. pastatyta pilis. Buvo svarbus kultūros centras. Vėliau miestas atiteko Prūsijai, jo reikšmė sumenko. Nuo XIX a. tapo svarbiu avalynės pramonės centru, bet 1991 m. paskutinė gamykla uždaryta.
Pomirtinis vardas
Pomirtiniai vardai Kinijoje bei Vietname taip pat būdavo suteikiami garbingiems žmonėms, nesusijusiems su imperatoriumi, pvz., Sun Jat Senui – jis vadinamas „Valstybės tėvu“ (國父 Guófù).
Serbijos imperija
Serbijos imperija  – trumpalaikė viduramžių valstybė, egzistavusi 1345–1371 m. vakarų Balkanuose. Didžiąją dalį istorijos ji kontroliavo dabartinės Serbijos, Juodkalnijos, pietinės Dalmatijos (dab. Kroatija), Kosovo, Albanijos, Makedonijos teritorijas, taip pat didžiąją dalį Graikijos.
Klestėjimas
thumb|left|Serbija 1355 m. Serbijos karalius Stefanas Urošas IV, pasinaudodamas Bizantijos pilietiniu karu (1341–1347), įsiveržė į jos teritoriją ir nukariavo didelę dalį jos teritorijų Balkanuose. Po to, kai jis užėmė Seres, 1346 m. Serbijos patriarchas jį karūnavo Serbų ir graikų caru, ir Serbija tapo imperija. Taip buvo išreikštos ambicijos perimti nusilpusios Bizantijos istorijos tęstinumą.
Silpimas
Tačiau imperija nepertvarkė savo administracinės sistemos, necentralizavo valdžios ir susikūrė sparčių užkariavimų be jokio didesnio pasipriešinimo dėka. Jos sukūrimas buvo paremtas vieno valdovo asmenybe, todėl Urošui IV mirus 1355 m., valstybė atsidūrė krizėje. Įpėdinis Urošas V buvo silpno charakterio, ir nesugebėjo susidoroti su iškilusiais rimtais iššūkiais: Osmanų Turkija, kuri irgi siekė pakeisti Bizantiją atsiradusiame politiniame vakuume Balkanuose; didėjančia bajorijos galia ir atsilikusia administracija. Serbija iro į smulkias feodalines valdas, o neseniai užimtose srityse pietuose iškilo nepriklausomi kunigaikščiai ir Serbijos teritorijos traukėsi. Tuo metu didžiumą imperijos dalinosi įtakingi hegemonai: Simeonas Urošas (Epyre), Vukašinas Mrnjavčevičius, Jovanas Uglješa, Radoslavas Hlapenas (Makedonijoje), Nikola Altomanovičius (vakaruose), Balša I (Zetoje), Brankas Rastislaličius (Braničeve), Lazaras Hrebeljanovičius (Pomoravljėje).
Paskutinis didelis imperijos mūšis buvo Maricos mūšis su turkais 1371 m., kurio metu Serbija patyrė triuškinantį pralaimėjimą ir atidarė osmanams kelią į Balkanų užkariavimą. Tais pačiais metais mirė bevaikis caras, ir imperija galutinai suiro. Svarbiausios valstybės įpėdinės buvo Moravijos Serbija, Brankovičių žemė, Zetos kunigaikštystė, Prilepo žemė, Velbuždo despotija, Epyro despotija, Altomanovičiaus žemė.
Juodiškiai (Alanta)
Juodiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Alantos.
Dinaburg FC
Daugpilio „Dinaburg“ – buvęs Latvijos futbolo klubas iš Daugpilio.
Istorija
2009 m. pradžioje prijungtas Daugava Daugavpils klubas. Rudenį klubui skirta bauda už fiktyvius rungtynių rezultatus, klubui skirti techniniai pralaimėjimai, komanda nustumta į paskutiniąją vietą aukščiausiojoje lygoje, tačiau 2010 m. vėl gavo teisę žaisti, kuri vis tiek buvo atimta, o klubo vietą lygoje perėmė atgaivintas Daugava Daugavpils klubas.
615-asis korpusinis artilerijos pulkas (TSRS)
615-asis korpusinis artilerijos pulkas, 615-asis haubicų artilerijos pulkas  – Raudonosios Armijos dalinys, egzistavęs 1940–1941 m., suformuotas iš buvusios Lietuvos kariuomenės dalinių.
Istorija
Pulkas suformuotas 1940 m. rugsėjį Pabaltijo ypatingojoje karinėje apygardoje iš Lietuvos kariuomenės artilerijos dalinių. Buvo 29-asis teritorinio šaulių korpuso korpusinis artilerijos dalinys. Pulko kariai nešiojo ankstesniąją Lietuvos kariuomenės uniformą su Raudonosios Armijos skiriamaisiais ženklais.
Prieš Vokietijai užpuolant TSRS 615-asis pulkas buvo dislokuotas vasaros stovykloje į pietvakarius nuo Alytaus. Prasidėjus karui pulkas nuo 1941 m. birželio 22 d. iki 1941 m. spalio 10 d. buvo veikiančiojoje armijoje.
Nuo 1941 m. birželio 22 d. pulkas traukėsi į rytus per Vilnių. Einant per miestą pulkas buvo užpultas lietuvių sukilėlių, dėl ko prarado iki 200 karių ir praktiškai visą techniką – 31 pabūklą ir 32 traktorius. Taip pulkas prarado kovinę gebą.
Kelios pulko pabūklų įgulos prisijungė prie 5-ojo artilerijos pulko. Kiti pulko likučiai be technikos 1941 m. spalio 10 d. pasiekė Nevelį.
1941 m. spalio 10 d. pulkas buvo išformuotas.
Gailbodai
Gailbodai arba Gurjevskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Гурьевское) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos-lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Gudvalių valsčiaus, nuo 1874 m. gegužės 6 d. Gailbodų valsčiaus kaimas. Priklausė Darkiemio parapijai. 1928 m. rugsėjo 29 d. prijungtas prie Malūnupių. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Bagrationovo apylinkės kaimas.
Tetralogija
Tetralogija – keturių kūrinių (dažniausiai literatūros ar filmų) rinkinys, kuriuose rutuliojasi ta pati tema. Tetralogijose dažniausiai būna pasakojama viena istorija, nors neretai jos dalys būna susijusios tik tais pačias veikėjais ar dar mažiau.
Narvydžių I senosios kapinės
Narvydžių senosios kapinės, vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais, Maro kapais – neveikiančios kapinės šiaurinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Narvydžiuose, Kapų ir Virvių gatvių kryžkelės pietinėje dalyje, kelio Mažieji Rūšupiai–Narvydžiai kairėje pusėje, į pietvakarius nuo Narvydžių (Skuodo) kapinių.
Kapinės
Įrengtos pakelės pakilumoje, netaisyklingo stačiakampio plano. Išliko keletas antkapinių kryžių ir paminklų. Pakraščiuose auga pavieniai medžiai.
Teritorijos plotas – 0,02 ha.
Istorija
Veikė XVI a. – XVIII a. pab., laidoti Narvydžių gyventojai, daugiausia maro aukos. Šalia 1795 m. įrengus Skuodo parapijos kapines, kapeliuose XIX a. – XX a. I pusėje retsykiai laidoti savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, užkrečiamų ligų epidemijų aukos, kitatikiai ir pan.
Saugotinas kultūros paveldo objektas (buvęs vietinės reikšmės archeologijos paminklas).
Mūrininkai
Mūrininkai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Savičiūnų. Greta, Rukainių miške, aptikti Mūrininkų pilkapiai, o arčiau kelio – Mūrininkų piliakalnis su piliaviete.
Muriniškė
Muriniškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 12 km nuo Višakio Rūdos, prie Jūrės upės.
Dirvinis vėdrynas
Dirvinis vėdrynas (Ranunculus arvensis) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos, vėdrynų (Ranunculus) genties augalas. Auga pievose, pakelėse. Aukštis 20-60 cm. Žydi geltonais 12 mm skersmens žiedais, gegužės-birželio mėnesiais. Nuodingas.
Užugiriai
Užugiriai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 15 km nuo Dubingių.
Istorija
1682 m. kaimas minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje de Azugiru.
Palangos miesto savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Palangos miesto savivaldybės taryba – Palangos miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
Teisinis pagrindas
Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Buvo panaikintos savivaldybių pakopos, iki 21 sumažintas savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Jokūbas
thumb|„[[Izaokas palaimina Jokūbą“, Govert Flinck paveikslas (1638 m.)]] Jokūbas – Izaoko ir Rebekos sūnus, Izraelio tautos patriarchas. Minimas Pradžios knygoje. Pasakojama, kad Jokūbas taip buvo pavadintas todėl, kad gimė iškart po dvynio brolio Ezavo, laikydamas jį už kulno. Kitas jo vardas buvo Izraelis.
Pradžios knygoje pasakojama, kaip Jokūbas apgaule gavo iš tėvo Izaoko pirmgimystės teises ir palaiminimą. Kadangi brolis Ezavas buvo labai plaukuotas, Jokūbas eidamas pas tėvą apsivyniojo rankas ožiukų kailiais, prieš tai motinos padedamas išviliojęs Ezavą į medžioklę. Kai apgaulė buvo suprasta, jam teko bėgti iš namų. Jokūbas Mesopotamijoje vedė savo dėdės Labano dukteris, Lėją ir Rachelę, kurią mylėjo labiau. Dėl jos jis tarnavo savo dėdei 7-erius metus, bet per apgaulę buvo sutuoktas su Lėja, todėl turėjo tarnauti dar 7-erius metus. Vėliau Jokūbas susigrūmęs su paslaptinga būtybe, kuri praminė jį Izraeliu.
Jokūbas mirė Egipte sulaukęs 147 ar 140 metų. Jo kūnas buvo balzamuotas ir palaidotas Izraelio žemėje, šalia protėvių.
Partešas
Partešas (, Parteshi; ) – miestas ir viena iš naujų Kosovo savivaldybių, Gnilanės srityje. Serbų anklavas. Nutolęs 8 km į pietvakarius nuo Gnilanės.
Gyvenvietės
Savivaldybėje įsikūrusios 3 gyvenvietės:
Auksakuodis vėdrynas
Auksakuodis vėdrynas (Ranunculus auricomus) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos, vėdrynų (Ranunculus) genties augalas.
Daugiametis žolinis augalas. Šaknis tanki, kuokštinė. Stiebas 15-40 cm aukščio, vagotas, viršutinė dalis šakota. Apatiniai lapai 4-6, išaugę stiebo pamatinėje dalyje, ilgakočiai, sveiki arba suskaldyti į 3-5 (7) skiltis. Lapų bei skilčių kraštai karbuotai dantyti. Stiebiniai lapai iki pamato suskaldyti į lancetiškas, bukaviršūnes, lygiakraštes arba šiek tiek dantytas skiltis. Stiebo viršūnėje 3-4 žiedai. Žiedkočiai lygūs, cilindriški, gana ilgi. Taurėlapiai 5, gelsvi, 5-8 mm ilgio, kiaušiniški, plaukuoti. Vainiklapiai 7-10 mm ilgio, ryškiai geltoni, blizgantys, taip pat 5. Kuokelių daug, jie truputį ilgesni už piesteles. Vaisiai – maži, 2,5-4 mm ilgio riešutėliai su trumpais snapeliais; – susitelkę į galvutę sudaro apskritą sutelktinį vaisių.
Žydi gegužės – birželio mėn. Dažnas visoje Lietuvoje. Auga drėgnose pievose, pamiškėse, šviesiuose lapuočių miškuose, miško aikštelėse, pelkių pakraščiais. Mėgsta derlingus vidutinio drėgnumo dirvožemius. Augalas nuodingas.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 92 psl.
Narvydžių kapinės
Narvydžių (Skuodo) kapinės – kapinės Skuodo rajono savivaldybėje, Narvydžių kaimo pietinėje dalyje, kelio Narvydžiai–Mažieji Rūšupiai kairėje pusėje.
Kapinės
Seniausia yra pietrytinė kapinių dalis. Ji 73 x 60 m dydžio, iš pietvakarių, pietryčių ir šiaurės rytų pusių apjuosta akmenų aptvaro, kurio pietvakarinėje dalyje įrengti vartai. Viduryje stovi stulpinės konstrukcijos varpinė, monumentalus kryžius (XX a. II p.) ir granito koplytėlė su kaltiniu kryželiu (pastatyta apie 1915 m.; registrinis kultūros paveldo objektas; 2012 m. atnaujinta ).
Centrinė kapinių dalis 133 x 100 m dydžio, suskirstyta išilgai ir skersai einančiais takais, apaugusi aukštais lapuočiais medžiais. Iš šiaurės rytų, rytų ir pietvakarių pusių atitverta akmenų mūro tvora, ties kurios pietvakarinės dalies viduriu įrengti vartai. Šioje kapinių dalyje stovi medinė koplytėlė (1930 m.; registrinis kultūros paveldo objektas), palaidoti kunigai Pranciškus Žadeikis, Feliksas Marcinkevičius ir kt. Šiaurės vakariniame pakraštyje priešais naująsias kapines pastatytas monumentalus kryžius.
Naujausia yra šiaurės vakarinė kapinių dalis. Ji 150 x 95 m dydžio, iš šiaurės rytų, šiaurės vakarų ir pietvakarių pusių aptverta metaline tvora, o pietiniame pakraštyje prie gatvės įrengta automobilių stovėjimo aikštelė. Kapinėse stovi paminklas 1990 m. perlaidotiems Žemaičių apygardos Alkos ir Kardo rinktinių partizanams atminti (autorius Vilius Kazimieras Orvidas, 1991 m.).
Dauguma antkapinių paminklų akmeniniai. Yra keletas medinių, liaudies meistrų darbų skulptūrinių paminklų, o senesnėje kapinių dalyje išliko kaltinių ir iš ketaus lietų antkapinių kryžių.
Istorija
Kapinės įrengtos 1795 m., Žemaičių vyskupui uždraudus vyskupijoje mirusiuosius laidoti kaimų ir bažnytinėse kapinėse. Iki XX a. 5 deš. vidurio tai buvo Skuodo parapijos katalikų kapinės. XX a. I pusėje ir paskutiniame dešimtmetyje praplėstos šiaurės vakarų kryptimi.
George Gershwin
right|thumb|150px| George Gershwin 1937 m. Džordžas Geršvinas (angl. George Gershwin, g. 1898 m. rugsėjo 26 d. Niujorke – m. 1937 m. liepos 11 d. Beverli Hilse, CA) – amerikiečių kompozitorius, vienas žymiausių ir populiariausių XX a. muzikų.
Dž. Geršvinas gimė 1898 m. rugsėjo 26 d. Niujorko Bruklino kvartale, žydų emigrantų iš Ukrainos šeimoje. Tikrasis kompozitoriaus vardas buvo Jakovas Geršovicas. Profesionalaus muziko karjerą pradėjo 1914 m. Labiausiai jį išgarsino 1924 m. sukurta „Rapsodija bliuzo stiliuje“ – koncertas fortepijonui ir simfoniniam orkestrui bei miuziklas „Ponia, būk gera“. Taip pat rašė šlagerius, operetes, reviu. Kūriniuose derino afroamerikietiško džiazą ir europietišką muziką. 1935 m. sukūrė reikšmingiausią realistinį kūrinį scenai – „Porgis ir Besė“, tapusį nacionaline amerikiečių opera.
Metilcikloheksanas
Metilcikloheksanas – angliavandenilis, turintis uždarą grandinę (ciklą) ir metilo radikalą.
Murlinė
Murlinė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Nemėžio.
Metilcikloheksanas
Paplitimas gamtoje: dažniausiai cikloalkanų randama kai kuriose naftose, todėl jie dar vadinami naftenais.
Gavimas: laboratorijose cikloalkanai sintetinami iš sočiųjų angliavandenilinių darinių, veikiant juos aktyviaisiais metalais, vadinasi, metilcikloheksanas sintetinamas iš 1,6-dichlor - metil - heksano.
Medvėkas (11030202)
Medvėkas – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 6 km į šiaurės vakarus nuo Senosios Varėnos. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,23 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 122,8 m. Krantai žemi, užpelkėję. Šiaurinė ir pietinė pakrantės aukštos. Ežerą beveik iš visų pusių supa Medvėkų miškas. Priklauso Merkio intako Vardaunios baseinui. Vakaruose ežeras protaka jungiasi su toje pačioje pelkėje telkšančiu dar vienu Medvėko ežeru. Šalia įsikūręs Pavardaunio kaimas.
Valaamo salos
thumb|200px|Valaamo kraštovaizdis
Valaamo salos  – salynas Rusijoje, Karelijos Respublikoje, Ladogos ežero šiaurės vakaruose, 22 km nuo žemyno krantų. Susideda iš daugiau nei 50 salelių, kurių bendras plotas 36 km². Didžiausia sala – Valaamas (28 km²). Aukštis iki 70 m. Salos uolingos, sudarytos iš granito ir diabazių, kranto linija labai vingiuota (šcherai). Auga spygliuočių miškai.
Valaamo saloje yra Valaamo gyvenvietė. Ten taip pat veikia Valaamo vienuolynas (įkurtas XIV a.). Su smulkesnėmis salelėmis Valaamo salą jungia tiltai. Turizmas.
Valaamo salos nuo seno garsėjo savo ramybe, gražia gamta, čia poilsiaudavo Rusijos valdovai, rašytojai, menininkai, mokslininkai.
2019 m. Formulės 1 sezonas
thumb|right|250px|Sezono laimėtoju ir šeštą kartą čempionu tapo L. Hamiltonas. 2019 m. Formulės 1 sezonas – 70-tas Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) organizuojamų lenktynių sezonas. Šio sezono lenktynės Kinijoje buvo 1000-tosios Formulės 1 lenktynės istorijoje.
Čempionų titulus apgynė Lewis Hamilton ir Mercedes ekipa.
Prieš sezono pradžią buvo paskelbta, kad nuo šiol greičiausią ratą pasiekęs pilotas gaus 1 įskaitinį tašką. Šis taškas skiriamas, jei lenktynininkas finišą pasiekia pirmame dešimtuke. Tai yra pirmas kartas nuo 1959 m., kai taikoma tokia taisyklė.
Kalendorius
Sezoną sudarys 21 etapas:
Lenktynininkų įskaita
Pastabos:
Komandų įskaita
Pastabos:
Guostagalio seniūnija
Guostagalio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Pakruojo rajono savivaldybės šiaurės rytuose.
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 7 seniūnaitijos:
Ikona
thumb|150px| [[1410 m. Andrejaus Rubliovo tapyta ikona]] Ikona ( tar. eikon 'atvaizdas') – sakralinis paveikslas, atsiradęs bizantiškos kultūros aplinkoje, vaizduojantis šventus asmenis, scenas iš jų gyvenimo, biblines ar liturgines simbolines scenas. Būdinga rytų krikščionių bažnyčioms, įskaitant stačiatikių ir graikų. Meno istorikų teigimu, ikonų prototipai buvo Fajum kapiniai portretai ar ankstyvųjų krikščionių tapyba katakombose.
Ranilugas
Ranilugas  – miestas ir viena iš naujų Kosovo savivaldybių, Prištinos srityje. Miesto savivaldybėje yra 12 kaimų, iš viso čia gyvena 3 785 gyventojai (2011 m.).
Miesto savivaldybėje yra viena gydymo įstaiga, 5 poliklinikos. 2011 m. mieste įkurta nauja policijos nuovada, kurioje dirba po 10 serbų ir albanų policininkų.
Švietimui atstovauja vaikų darželis, dvi pagrindinės ir dvi vidurinės mokyklos.
Gyvenvietės
Miesto savivaldybėje yra įkurtos šios gyvenvietės:
PROM-1
thumb|250px|PROM-1 thumb|left|250px|PROM-1 žemėje, matyti tik sprogdiklio šakos. Centrinis sprogdiklio strypas turi skylę, prie kurios gali būti pririšta [[atotampa.]] PROM-1 (iš Protupješačka Rasprskavajuća Odskočna Mina) – priešpėstinė skeveldrinė aplinkinio kovimo iššokančioji mina (Jugoslavija).
Mina buvo sukurta Jugoslavijoje, jos konstrukcija paremta vokiškos Antrojo pasaulinio karo metų minos SMI-35 pavyzdžiu.
Suveikęs sprogdiklis padega parakinį delsiklį, kuris po 1-2 sekundžių padega išmetamąjį užtaisą iš dūminio parako trinkelės. Uždelsimas reikalingas tam, kad ant minos užlipęs kareivis spėtų kiek atsitraukti ir nesutrukdytų minai išlėkti aukštyn. Sprogdamas išmetamasis užtaisas į 0,7-0,8 m aukštį išsviedžia minos kovinį užtaisą, kurį susprogdina užtaiso sprogdiklis, timptelėtas lynelio, vienu galu pririšto prie minos pagrindinio korpuso dugno, kitu – prie išsviesto pagrindinio užtaiso. Jei kovinis užtaisas neišlekia iki reikiamo aukščio, jis nesprogsta.
Mina kauna skeveldromis, kurios susidaro skylant ketiniam pagrindinio užtaiso korpusui. 0,7-0,8 m aukštyje sprogusios minos skeveldros pažeidžia net ant žemės gulinčius kareivius.
Buvo Jugoslavijos kariuomenės ginkluotėje. 2009 m. ir vėliau nebegaminama. Naudota šiose šalyse: Angola, Bosnija ir Hercegovina, Čilė, Kroatija, Eritrėja, Irakas, Serbija, Kosovas, Mozambikas, Namibija.
Rod Stewart
Roderikas Deividas Stiuartas (angl. Roderick David Stewart, trumpiau – Rod Stewart; g.1945 m. sausio 10 d. Londone, Didžiojoje Britanijoje) – anglų dainininkas, grupių „The Jeff Beck Group“ ir „The Faces“ narys prieš pradėdamas solinę karjerą.
PROM-1
PROM-1 gali būti atpažinta pagal aptiktas atotampas arba į viršų styrančią sprogdiklio sąranką. Dėl didelio metalo kiekio mina lengvai aptinkama metalo ieškikliais. Laikoma viena pavojingiausių minų išminuojant.
Rod Stewart
Biografija
Rodas Stiuartas šeimoje buvo jauniausias iš penkių vaikų. Jis gimė Haigeite (angl. Highgate), Šiaurės Londone. Tėvai ten turėjo nuosavą spaudos kioską. Jo tėvas, Robertas Džosefas Stiuartas ir jo du broliai bei dvi seserys gimė Škotijoje. Rodas ir jo motina, Elsie, vieninteliai šeimos nariai, gimę Anglijoje.
PROM-1
Mina gali būti naudojama ir vandenyje iki 50 cm gylio.
Taktinis techninis aprašas
thumb|right|300px|PROM-1
Valaginos kalnagūbris
thumb|250px|Valaginos kalnagūbris nuo [[Kronokų ežeras|Kronokų ežero]]
Valaginos kalnagūbris  – kalnų grandinė Rusijoje, Kamčiatkos krašte, Kamčiatkos pusiasalio rytuose, Rytų kalnagūbrio dalis. Tęsiasi į šiaurę nuo Ganalio kalnagūbrio. Ilgis – 150 km. Aukštis iki 1794 m (Kudriašo k.). Sudarytas iš kristalinių skalūnų, granitų, vulkaninės lavos. Statūs šlaitai dengiami Ermano beržų miškais, aukščiau veši krūmynai, aukštažolės pievos.
14-oji NKVD kariuomenės geležinkelių apsaugos divizija
14-oji NKVD kariuomenės geležinkelių apsaugos divizija  – TSRS NKVD kariuomenės divizija, egzistavusi 1944–1951 m., dislokuota Lietuvoje ir gretimuose regionuose.
Istorija
Divizija suformuota TSRS vidaus reikalų liaudies komisaro (NKVD) 1944 m. rugpjūčio 3 d. įsakymu Nr. 00922.
Nuo 1944 m. rugpjūčio 3 d. iki 1945 m. vasario 10 d. divizija buvo veikiančiosios armijos sudėtyje. Dalyvavo Baltarusijos, Pabaltijo, Rytų Prūsijos ir Rytų Pomeranijos strateginėse puolamosiose operacijose.
Pasibaigus karui 14-oji NKVD-MVD kariuomenės divizija vykdė operatyvinį darbą kovoje su nacionaliniu pasipriešinimu Lietuvoje.
Išformuota TSRS vidaus reikalų ministro 1951 m. gegužės 15 d. įsakymu Nr. 00248.
Divizijos sudėtis
Divizija sudarė:
Kita
Divizijoje iki 1947 m. tarnavo majoras Vasilijus Jelovskichas (Василий Иванович Еловских; g. 1919 – m. 2012 m.), vėliau žurnalistas ir rašytojas, po karo gyveno Tiumenės ir Kurgano srityse (RTFSR).
Mikutaičiai
Mikutaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 21 km į šiaurės rytus nuo Kuršėnų, prie kelio Tulminai – Šakyna.
Istorija
Nuo 1920 m. kaimas priklausė Šelvenų seniūnijai, nuo 1950 m. – Žarėnų apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Žarėnų–Latvelių tarybiniam ūkiui.
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime buvo 17 ūkių.
Valensija (reikšmės)
Valensija gali reikšti:
Valė (Gruzija)
Valė  – miestas pietvakarių Gruzijoje, Samcchė-Džavachetijoje, 12 km į pietvakarius nuo Achalcichės, Mažajame Kaukaze, Pocchovio (Kuros intakas) dešiniajame krante. Geležinkelio stotis ir kelias į Achalcichę. Kasama rusvoji anglis. Yra X a. amžiaus cerkvė. Gyvena didelė gruzinų graikų-katalikų bendruomenė.
Istorija
Valė žinoma nuo X a. Miesto statusas suteiktas 1962 m.
Pontiac GTO
Pontiac GTO – automobilis, kurį gamino koncerno General Motors dukterinė įmonė Pontiac. GTO buvo gaminamas nuo 1964 iki 1974 metų, vėliau nuo 2004 iki 2006 metų automobilį JAV rinkai gamino koncerno padalinys Australijoje – Holden. GTO yra dažnai vadinamas pirmuoju tikru muscle car klasės automobiliu. Nuo 1964 iki 1973 metų automobilis buvo plačiai paremtas Pontiac Tempest modeliu, 1974 metais GTO buvo gaminamas Pontiac Ventura modelio pagrindu. 2004 metais GTO vardas grįžo į prekybą, naujasis modelis buvo gaminamas Australijoje ir buvo perdaryta, bei dešine kelio puse važiuoti pritaikyta Holden Monaro automobilio versija.
Apžvalga
GTO buvo Pontiac markės inžinieriaus, variklių specialisto Russell Gee ir markės vyriausiojo dizainerio John De Lorean bendro darbo vaisius. Pirmajam mintis apie GTO modelį kilo Shane Wiser. 1963 metų pradžioje, General Motors vadovybė išleido ediktą draudžiantį markę kištis į automobilių lenktynių pasaulį. Tuo metu Pontiac markės reklama ir rinkodara buvo plačiai paremti automobilių galia, lenktynės taip pat buvo svarbus reklamos strategijos komponentas, tad Jim Wangers pasiūlė būdą kaip markei atgauti savo senąją poziciją, pereiti prie „gatvės“ įvaizdžio. Dėl to netrukus prekyboje turėjęs pasirodyti atnaujintas Pontiac Tempest modelis buvo paverstas į „Super Tempest“ modelį, į jį vietoje planuoto 5,3 litrų variklio buvo įdėtas galingas 6,5 litrų Pontiac V8 variklis, kurį naudojo didelės klasės Pontiac Catalina ir Pontiac Bonneville modeliai. Reklamuojant naująjį Tempest modelį su ypač galingu varikliu, markei pavyko pritraukti galios ir greičio ištroškusį jaunimą. (Ta patį pastebėjo ir tuo metu koncerne Ford Motor Company dirbęs Lee Iacocca, kuris tuo metu kaip tik ruošė Ford Mustang modelį).
Pavadinimą automobiliui sugalvojo De Lorean’as, pasiskolindamas jį nuo tuo metu ypač sėkmingo lenktyninio automobilio Ferrari 250 GTO. GTO buvo žodžių Gran Turismo Omologato trumpinys.
1964
Pirmasis Pontiac GTO buvo už papildomą kainą parduodama Pontiac LeMans automobilio versija, galima 2-durų kupė, hardtopo ir kabrioleto kėbulu. Žmonės norėję įsigyti šią automobilio versiją, turėjo sumokėti papildomus 296 JAV dolerius, už kuriuos gaudavo 6,4 litrų (389 kubinių colių) V8 variklį, turintį 325 AG (242 kW) esant 4800 apsisukimų per minutę, Carter AFB 4-barelių karbiuratorių, du išmetimo vamzdžius, chromuotus vožtuvų dangtelius, sankabos disko aušintuvą, automobilio grindyse įtaisytą 3-pavarų mechaninę transmisiją su Hurst firmos svirtimi, didesnį priekinės atramos skersinį, platesnes 7,50 x 14 padangas, ant kapoto įtaisytas oro paėmimo angas, bei GTO ženkliukus. Įsigijus GTO versijos paketą, už papildomą kainą automobilį buvo galima įsigyti su 4-pavarų mechaninę transmisiją, 2-pavarų automatinę transmisiją, bei dar galingesnį Tri-Power variklį turintį 348 AG (260 kW), metallic būgninius stabdžius, LSD diferencialą, galingesnę aušinimo sistemą, geresnio valdymo paketą ir įvairių galią ir patogumą suteikiančių aksesuarų. Su visais įmanomais privalumais automobilis kainuodavo apie 4 500 dolerių ir svėrė apie 1 600 kilogramų. 200px|thumb|left|1964 m. Pontiac GTO (su 389 varikliu) Viename iš pastaraisiais metais Car Life įvykdytų testų, automobilis naudojo Tri-Power variklį, bei 4-pavarų mechaninę transmisiją. Testo metu automobilis nuo 0 iki 97 km/h įsibėgėjo per 6,6 sekundes, o ketvirtį mylios įveikė per 14,8 sekundės, pasiekdamas 158 km/h greitį. Kaip ir dauguma testuotojų „Car Life“ kritikavo lėta automobilio valdymą ir nepakankamus būgninius stabdžius, kurie buvo nepakitę nuo įprasto Tempest modelio. Žurnalas Car and Driver įsivėlė į ginčus, kai viename iš jų aprašytų testų, GTO naudodamas plokščias lenktynines padangas ketvirtį mylios įveikė per 12,8 sekundės pasiekdama 179 km/h greitį, manoma jog testuose dalyvavęs automobilis naudojo „Bobcat“ tuningo paketą, tačiau vėliau žurnalas patvirtino, kad jų testuose naudotas automobilis turėjo 6,9 litrų (421) variklį, kuris už papildomą kainą buvo galimas didelės klasės Pontiac modeliuose. Prasidėjus gamybai, iki 1964 kalendorinių metų buvo parduota apie 10 000 GTO automobilių, iš viso, sių metų modelio automobilių buvo parduota – 32 450.
Bobcat
7-ajame dešimtmetyje, Royal Pontiac automobilių servisas įsikūręs Mičigano valstijoje, siūlydavo 6,4 litrų Pontiac 389 variklio tuningo paketą pavadinimu „Bobcat“. Didžioji dalis šių tiuninguotų variklių, buvo įdėti į GTO modelius. Bobcat paketo pagalba automobilis nuo 0 iki 97 km/h įsibėgėdavo per 4,6 sekundės (Tokiu pačiu greičiu įsibėgėja netiuninguotas 2005-06 metų GTO modelis su automatine greičio dėže).
1965
1965 kalendoriniams metams buvo atnaujinta Tempest automobilių linija, tarp jų ir GTO modelis. Automobilis pailgėjo 7,9 cm, tačiau ratų bazės ir automobilio interjero matmenys išliko tokie patys. Automobilis gavo naujus vertikalius priekinius žibintus. Automobilio svoris padidėjo 45 kg, todėl beveik 15 % buvo padidinti automobilio stabdžiai. Naujasis modelis turėjo atnaujintą panelę, už 80,08 dolerių mokestį buvo galima užsisakyti ralio tipo matavimo prietaisų rinkinį, kuris buvo komplektuojamas su aiškesniu tachometru, bei tepalo spaudimo matuokliu.
Al-Shorta SC
„Al-Shorta Club“ – Irako futbolo klubas iš Bagdado.
Kitaip žinomas Policijos sporto klubo pavadinimu.
Istorija
Klubas įkurtas 1932 m. užsiima ne tik futbolu, bet ir kitomis sporto rūšimis.
Futbolo komanda 7 k. tapo šalies čempionais: 1979–1980, 1997–1998, 2012–2013, 2013–2014, 2018–2019, 2021–2022, 2022–23 m.
Pontiac GTO
1965
Žurnalas Car Life testavo automobilį su Tri-Power varikliu, bei populiariausiais privalumais (4-pavarų mechanine transmisija, vairo stiprintuvu, metallic stabdžiais, ralio padangomis, 4,11 diferencialu, bei ralio tipo prietaisų skydų), automobilio kaina siekė 3 643,79 dolerius. Automobilį testavo du žmonės, kurių geriausias pasėkas rezultatas buvo 0-97 km/h per 5,8 sekundės, ketvirtį mylios automobilis įveikė per 14,5 sekundės, pasiekdamas 182,4 km/h maksimalų greitį esant 6 000 rpm (raudonai linijai). Žurnalo Motor Trend testuotas sunkesnis kabrioletas su 2-pavarų automatine transmisija 0-97 km/h įsibėgėjo per 7 sekundes, o ketvirtį mylios įveikė per 16,1 sekundės, pasiekdamas 142,4 km/h greitį. Automobiliai ir toliau buvo kritikuojami dėl savo lėto valdymo ir nepakankamų stabdžių.
1966
250px|thumb|rght|1966 m. Pontiac GTO su 1967 m. Rally II ratais 1966 metams Pontiac vidutinės klasės automobilių linija buvo dar kartą atnaujinta, automobiliai tapo kiek apvalesni, jų dizainas pradėjo priminti „Coca-Cola buteliuko“ formą, buvo atnaujinta automobilio galinė dalis, automobilis nežymiai pailgėjo ir paplatėjo, tačiau ratų bazė vėl liko nepakitusi, beveik nepakito ir automobilio svoris. GTO tapo atskira modelių serija, automobilis turėjo unikalias groteles, bei galinius žibintus, buvo galima kupė su šoninėmis atramomis, hartopo, bei kabrioleto, kėbulu. GTO gavo pirmąsias automobilių pramonėje plastikines groteles, kurios pakeitė ankstesniuose modeliuose naudotas metalines. Naujos aukštesnės ir plonesnės sėdynės suteikė daugiau komforto, už papildomą kainą buvo galima įsigyti reguliuojamus galvos atlošus. Buvo atnaujinta automobilio panelė, degimo spynelė nuo tolimo kairės pusė krašto buvo perkelta į dešinę vairo kolonos pusę.
Variklių pasirinkimas išliko toks pat kaip ir ankstesniais metais. Atsirado galimybė automobilį užsisakyti su retu XS variklio pasirinkimu, manoma, kad tokių automobilių buvo pagaminta apie 35, į dar 300 automobilių SX pasirinkimą įdiegė servisai.
GTO pardavimai išaugo iki 96 946 automobilių, tai buvo didžiausias metinis paradavimų skaičius modelio istorijoje.
1967
1967 metų modelis sulaukė kelių kosmetinių pakeitimų, buvo atnaujinti automobilio galiniai žibintai, prekyboje pasirodė Rally II padangos, bei kiek pakeista GTO emblemų išdėstymo tvarka.
2-pavarų automatinė transmisija buvo pakeista į 3-pavarų Turbo-Hydramatic TH-400 transmisiją. TH-400 naudojo Hurst firmos pavarų perjungimo svirtį, pavadinimu „jo/jos svirtimi“, kuri leido automatinį pavarų perjungimą Drive režime, perjungti į mechaninį režimą. Už papildomą kainą atsirado galimybe užsisakyti priekinius diskinius stabdžius
1967 metais buvo parduoti 81 722 GTO automobiliai.
1968
200px|thumb|left|1968 m. GTO kapote įmontuotas [[tachometras]] 1968 kalendoriniams metams General Motors atnaujino savo A platformą. Ankčiau buvusi 2921 milimetro ilgio ratų bazė sumažėjo iki 2845 mm. Bendras automobilio ilgis sumažėjo 15 centimetrų, GTO tapo 15 mm žemesnis, tačiau bendras automobilio svoris padidėjo 34 kilogramais. Vertikalūs automobilio žibintai buvo pakeisti į priekinėse grotelėse integruotus horizontalius. Dauguma GTO modelių buvo užsakyti su uždaromais priekiniais žibintais, kurie buvo siūlomi už papildomą 52,66 dolerių kainą. Tradicinė kapoto viduryje įtaisyta oro paėmimo anga buvo pakeista į dvi atskiras mažesnes angas, kurios buvo įtaisytos abiejose kapoto pusėse. Dar didesnė naujovė buvo kėbulo spalvos priekinis bamperis, kuris buvo kuriamas sugerti smūgį nepaliekant nuolatinės deformacijos, esant mažam greičiui. Pontiac plačiai išreklamavo šį privalumą, reklamų metu bamperis netgi būdavo daužomas plaktuku, taip demonstruojant jo atsparumą deformacijai. Šio bamperio buvo galima ir atsisakyti, tokiu būdu automoblis būdavo gaminamas su chromuotu bamperiu ir Le Mans modelio grotelėmis, tačiau ši kombinacija nebuvo populiari. Naujojo GTO modelio dizainas dar labiau pabrėžė Coca-Cola buteliuko formas.
Pasirenkami varikliai išliko nepakitę nuo 1967 metų, tačiau bazinio variklio galia išaugo iki 350 AG (261 kW) esant 5 000 rpm. Metų vidutyje Ram Air, pakeitė Ram Air II paketas. Šių metų GTO buvo paskutiniai turėję ventiliacijos langelius vairuotojo ir keleivio durelėse.
Siekiant švaresnės automobilio išvaizdos, GTO turėjo pirmuosius Šiaurės Amerikoje už kapoto dangčio paslėptus valytuvus, kuriuos anksčiau buvo pristatęs britų koncernas British Leyland savo Austin ir Triumph modeliuose. Dar vienas populiarus pasirinkimas, pasirodęs dar 1967 metais, buvo ant kapoto dangčio įtaisytas tachometras, kuris naktį būdavo apšviečiamas. Buvo galima užsisakyti ir į panelę integruotą tachometrą, tačiau į kapotą įtaisomas buvo tapęs tarsi simbolis.
Hot Rod atliko standartinio modelio su 4-pavarų transmisiją testą, kuriuo metu automobilis ketvirtį mylios įveikė per 14,7 sekundės, pasiekdamas 156 km/h ir būdamas be jokių privalumų už papildomą kainą. Žurnalas Motor Trend atliko testą su Ram Air paketą turinčiu automobiliu, kuris ketvirtį mylios įveikė per 14,45 sekundės, pasiekdamas 158,0 km/h ir standartiniu GTO turinčiu Turbo-Hydramatic transmisiją, pastarasis ketvirtį mylios įveikė per 15,93 sekundės, pasiekdamas 142,1 km/h.
Automobilis turėdamas stiprią konkurenciją, tiek iš GM, tiek iš Ford, Dodge ir Plymouth pusės sugebėjo laimėti žurnalo Motor Trend metų automobilio titulą ir išlaikyti gan gerą pardavimų skaičių – 87 684 (Tai buvo antri sėkmingiausi metai GTO modeliui, po1966 metų)
1969
250px|thumb|right|1969 m. Pontiac GTO „The Judge“ 1969 metų modelio GTO nebeturėjo šoninių ventiliacijos langų, buvo nežymiais pakeistas priekinių grotelių, bei galinių žibintų dizainas. Variklio užvedimo spynelė nuo panelės buvo perkelta ant vairo kolonos, pagal 1970-aisiais metais turėjusius įsigalioti federalinio saugumo standartus, iš spynelės ištraukus raktelius vairas užsirakindavo, tai buvo padaryta metais anksčiau nei, kad buvo reikalaujama. Panelėje įtaisytų matavimo prietaisų fonas nuo plieninės mėlynos spalvos buvo pakeistas į juodą. Nuo sėdynės atskirti galvos atlošai tapo standartiniais visose GTO modeliuose pagamintuose po 1969 metų sausio 1 dienos.
Ekonominis, bei standartinis 350 AG (400) V8 variklis liko nepakitęs. Padidinto galingumo 360 AG (270 kW) turinčiam varikliui tai buvo paskutiniai metai. 400-ojo v Ram Air III variklio galingumas siekė 366 AG (273 kW) esant 5 100 rpm. Galingiausias buvo Ram Air IV variklis, kurio galia siekė 370 AG (276 kW), variklis buvo komplektuojamas su įvairiomis patvaresnėmis, bei galingumą didinančiomis dalimis: specialiomis cilindrų galvutėmis, aukščiau iškeltais iš aliuminio pagamintais oro paėmimo sistemos vamzdžiais, ilgiau tarnaujančiu velenu, didesniu 4-barelių karbiuratoriumi ir t. t.
1969 metais buvo pristatytas Ram Air V variklis. GTO prototipas naudojęs šį variklį nuo 0 iki 97 km/h įsibėgėjo per 5,2 sekundės, o ketvirtį mylios įveikė per 11,5 sekundės, pasiekdamas 198 km/h greitį, tačiau paprasti žmonės šio variklio užsisakyti negalėjo, kadangi pati gamykla jo nediegdavo. Jį užsisakyti buvo galima tik specialiais atvejais, dauguma jų buvo įdiegti į lenktynėms naudojamus automobilius.
Reikšmingiausia 1969 metų naujovė buvo „The Judge“ versijos pristatymas. Pagal pirminius planus ši versija turėjo tapti „GTO už mažą kainą“ ir taip konkuruoti su pigiuoju tos pačios klasės Plymouth Road Runner automobiliu, tačiau kuriant šį modelį, buvo nuspręsta jį padaryti pačiu galingiausiu. The Judge paketas perkant įprastą GTO modelį kainavo 337,02 dolerio brangiau. Ši versija naudojo Ram Air III variklį, kitokius ratlankius, Hurst firmos perjungimo svirtį (su T formos rankenėle), platesnes padangas, įvairius papuošimus, bei spoilerį.
Pardavimų skaičiuje GTO modelį pralenkė tiek Chevrolet Chevelle SS396, tiek Plymouth Road Runner automobiliai. Iš viso buvo parduoti 72 287 šio modelio automobiliai, iš jų 6 833 buvo The Judge versijos.
1970
250px|thumb|right|1970 m. Pontiac GTO „The Judge“ Pontiac Tempest automobilių linija buvo dar katą atnaujinta 1970 metams. Užsidarančius priekinius žibintus, pakeitė keturi apvalus priekiniai žibintai, įmontuoti naujų grotelių šonuose. Kaip ir ankstesniuose modeliuose GTO nosis išliko atsikišusi į priekį, tačiau jau nebe taip agresyviai.
Automobilio pakaba buvo patobulinta. Ant priekinio ir galinio tilto buvo pritvirtintas atraminis strypas, kurį dar naudojo Oldsmobile 442 ir Buick Gran Sport modeliai. Strypų pagalba automobilio kėbulas mažiau svyruodavo posūkių metu. Dar vienas patobulinimas automobilio valdymo srityje buvo už papildomą kainą galimas kintamo-santykio vairo stiprintuvas, kurio pagalba automobilio sukimo skersmuo sumažėjo nuo 12,5 m iki 11,4 m.
Bazinis automobilio variklis išliko nepakitęs, tačiau žemo spaudimo ekonomiško variklio nebeliko. Ram Air III ir Ram Air IV varikliai išliko, tačiau pastarasis buvo galimas tik specialaus užsakymo metu.
Žurnalas Car and Driver bandymų metu naudojo plačiai aprūpintą GTO modelį su 455 varikliu, bei 4-pavarų mechaninę transmisiją. Automobilis ketvirtį mylios įveikė per 15 sekundžių, pasiekdamas 155,3 km/h greitį. Car Life savo bandymuose naudojo 455 variklį su Turbo-Hydramatic transmisija, jiems ketvirtį mylios pavyko įveikti per 14,76 sekundes, pasiekiant 154,40 km/h greitį, nuo 0 iki 97 km/h GTO įsibėgėjo per 6,6 sekundės. Abiejuose testuose bandyti automobiliai buvo maždaug 5 km/h lėtesni už GTO su 400-uoju Ram Air III varikliu ir 4-pavarų mechanine transmisija, tačiau didesnio darbinio tūrio 455 variklis nebuvo toks temperamentingas kaip Ram Air III, kuris važiuojant mažu greičiu norėdavo užgesti. Mažesnės kubatūros 6,6 litrų 400-asis variklis 100 km sunaudodavo apie 26,1 litrus benzino, tuo tarpu didesnės kubatūros 7,5 litrų 455-asis tik apie 23,5 ir 21,4 litrus benzino 100-ui kilometrų.
Viena iš trumpai gyvavusių naujovių buvo vakuumo būdu veikiantis išmetimo vamzdis, kurį užsisakyti buvo galima nuo 1969 metų lapkričio iki 1970 metų sausio, automobilių su tokia išmetimo sistema buvo pagaminta apie 134. Visi jie buvo 400-uosius variklius turintys „automatai“.
„The Judge“ versija ir toliau buvo galima. Automobilis buvo parduodamas su standartiniu Ram Air III varikliu, tačiau už papildomą kainą buvo galima įsigyti ir Ram Air IV variklį. Galimybė įsisgyti „The Judge“ modelį su 455-uoju varikliu atsirado tik metų pabaigoje. Šios versijos automobilių standartinė spalva buvo oranžinė (Orbit Orange), tačiau buvo galima išsirinkti ir bet kurią kitą GTO spalva.
Atnaujintai automobilio išvaizdai nepavyko sustabdyti pardavimų silpnėjimo. Pardavimai silpo ir dėl sumažėjusio žmonių susidomėjimo „muscle car“ klasės automobiliais, viena iš priežasčių buvo aukštesnės draudimo kainos, kai kuriais atvejais jaunesnio amžiaus vairuotojams draudimo įmokos netgi būdavo aukštesnės už automobilio paskolos įmokas. 1970 metais buvo parduoti tik 40 149 automobliai, iš jų 3 797 buvo „The Judge“ modeliai ir tik 168 kabrioletai. GTO išliko trečiu geriausiai parduodamu viduinės klasės „mucle car“ tipo automobiliu, kurį lenkė tik Chevrolet Chevelle SS 396/454 ir Plymouth Road Runner modeliai.
1971
250px|thumb|right|1971 m. Pontiac GTO 1971 metais GTO dizainas buvo dar kartą atnaujintas, automobilis gavo naujas priekiniais groteles, horizontalias bamperio juosteles kiekvienoje grotelių pusėje, buvo sumažinti tarpai tarp priekinių žibintų, automobilis gavo naują kapotą ant kurio netoli priekinių grotelių, buvo įmontuotos dvi oro paėmimo angos. Po šių pakeitimų automobilis tapo ilgesnis, naujasis GTO buvo 516 cm ilgio.
Pagal naują koncerno ediktą, varikliuose buvo sumažinti spaudimo santykiai. Ram Air variklio nebeliko, standartiniu vis dar liko 6,6 litrų (400) V8 variklis, tačiau jo spaudimas buvo sumažintas iki 8.2:1, jo galia siekė 300 AG (223 kW) esant 4 800 rpm, sukimo momentas 400 ft·lbf (542 N-m) esant 3 600 rpm. Už papildomą kainą buvo galima užsisakyti 7,5 litrų 455 variklį su 4-barelių karbiuratoriumi, 8:4.1 spaudimo koeficientu, bei 325 AG (242 kW), tačiau variklis buvo galimas tik su automatine transmisija. Galingiausias variklis buvo 455 HO, turintis 335 AG (250 kW) esant 4 800 rpm ir 480 ft·lbf (650 N-m) esant 3 600 rpm.
Žurnalas Motor Trend testavo 1971 metų modelio GTO modelį su 455 varikliu, bei 4-pavarų mechanine transmisija. Automoblis nuo 0 iki 97 km/h įsibėgėjo per 6,1 sekundės, ketvirtį mylios įveikė per 13,4 sekundės, pasiekdamas 164 km/h greitį.
1971 metais buvo parduoti tik 10 532 GTO automobliai.
1972
1972 metais GTO iš atskiro modelio vėl tapo Pontiac LeMans ir LeMans Sport automoblio versija, galima už papildomus 353,88 dolerius. Bazinėje LeMans linijoje GTO buvo galima įsigyti kaip nebrangų kupė su šoninėmis atramomis arba kaip kupė hardtopą, tuo tarpu LeMans Sport linijoje, GTO buvo galimas tik hartopo kėbulu. Didžioji dalis pasirenkamos įrangos nepakito nuo 1971 metų. 1972-iems metams, gamybai buvo planuojamas Pontiac Firebird tipo galinis spoileris, tačiau su šiais spoileriais pagaminus kelis automobilius, sulūžo gamybai naudojatas spoilerio šablonas ir spoilerio buvo atsisakyta. Rally II ir korio formos ratlankiai už papildomą kainą buvo galimi su visais GTO modeliais. Korio formos ratlankiai naudojo Pontiac ženkliuką, tuo tarpu ant Rally II rantlankių buvo užrašas „PMD“ (Pontiac Motor Division).
Automobilio pardavimai nukrito 45 % iki 5 811 vienetų. Nors GTO 1972 metais nebuvo siūloma kabrioleto kėbulu, žmonės galėjo užsisakyti LeMans Sport kabrioletą pasirinkdami bet kurį iš GTO variklių, bei užsisakyti kitus GTO modeliuose naudojamus privalumus, kurie automobilį paverstų beveik įdesntišką GTO modeliui, tačiau be GTO vardo.
1973
250px|thumb|right|1973 m. Pontiac GTO „Sport Coupe“ GM A platforma buvo atnaujinta 1973 metams. Po atnaujinimo nebeliko galimybės automobilį užsisakyti hardtopo kėbulu, galiniai-šoniniai stiklai buvo įmontuoti taip, kad nebeliko galimybes juos nuleisti. Pagal naujus 1973 metų federalinius reikalavimus automobilio priekinis bamperis, turėjo atlaikyti 8 km/h greičio smūgį, nepažeisdamas kėbulo (Galiniams bamperiams šis standartas buvo pritaikytas 1974 metais), to rezultate automobilio, priekyje ir gale, buvo naudojami ryškūs, bei sunkūs chromuoti bamperiai. Automobilius perkanti visuomenės dalis, atnaujintus A platformos automobilius (LeMans, Luxury LeMans, GTO ir Grand Am) priėmė nelabai palankiai.
Palyginimui, Pontiac Grand Prix ir Chevrolet Monte Carlo modelius, taip pat naudojusius A platformą, visuomenė priėmė gerokai palankiau, vien dėl jų apvalesnių kėbulo formų. Panašus A platformą naudojęs Oldsmobile Cutlass modelis taip pat sulaukė geresnių įvertinimų už GTO modelį.