cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bernadette Soubirous
Vaikystė
1854 m. žlugus šeimos verslui, išsikeliama gyventi į Lourdą. Bernadeta apgyvendinama pas savo krikštamotę, mamos seserį Bernarde Castérot (1823–1907), kur dirba namų tarnaite. Šeima nuomavo buvusio kalėjimo kamerą, kur šešiese gyveno plote 3,77 x 4,40 m. 1857 m. Bernadetos tėvas apkaltinamas (spėjama, kad klaidingai) dviejų miltų maišų vagyste ir kurį laiką sėdėjo kalėjime. Šeimai tai buvo ypač sunkus metas.
Bernadetai jau vaikystėje išryškėjo astmos liga, silpna sveikata sąlygojo išsilavinimo spragas. Tarp bendraamžių išryškėjo atsilikimas skaitymo ir rašymo gebėjimuose, katekizmo žiniose. Yra dažnai cituojami jos žodžiai: „Švenčiausioji Mergelė išsirinko mane todėl, kad buvau labiausiai neišmananti.“
Antamakiai
Antamakiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į pietryčius nuo Balninkų.
Istorija
Žinomas nuo 1554 m. XVI–XVIII a. priklausė Balninkų seniūnijai. 1654 m. minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. 1765 m. kaime buvo 5 ūkiai.
San Marinas Eurovizijoje
thumb||right|200px|[[Mi Odio|Miodio 2008 m.]] thumb||right|200px|[[Valentina Monetta 2013 m.]]
San Marinas Eurovizijoje dalyvavo dvyliką kartų, debiutavusi 2008 m. šalis į finalą pateko tik tris kartus – tą padaryti pavyko šalies atstovams Serhat (2019), Senhit (2021) ir Valentinai Monettai (2014), pastaroji atlikėja San Marinui atstovavo net keturis kartus, kas yra eurovizinis rekordas.
2009 m.
San Marino RTV iš pradžių planavo dalyvauti 2009 m. konkurse Maskvoje, Rusijoje. San Marino kultūros ministras paskelbė netrukus po 2008 m. konkurso, kad jie „turi geras viltis sugrįžti“. SMRTV paskelbė, kad sprendimas nėra galutinis ir turės 2009 m. dalyvavimą patvirtinti iki metų pabaigos. Tada sklido gandai, kad šalis nedalyvaus 2009 m. konkurse, nes SMRTV pasitrauks dėl prastų rezultatų 2008 m., tačiau SMRTV paneigė gandus ir patvirtino savo dalyvavimą 2009 konkurse. Galų gale SMRTV paskelbė pasitraukianti iš 2009 konkurso. Transliuotojas tvirtino, kad tai buvo ne dėl prastų rezultatų praėjusiais metais, bet ir dėl finansinių sunkumų, su kuriais susiduria SMRTV.
2010 m.
San Marinas nedalyvavo 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse vėl nurodant finansines priežastis. Transliuotojas paskelbė, kad tikisi grįžti į konkursą ateityje ir aptarė galimą dalyvavimą Vaikų Eurovizijos konkurse.
2011 m.
SMRTV pateikė paraišką dalyvauti 2011 metų konkurse, kuris vėliau buvo patvirtintas. Tai buvo antrasis dalyvavimas San Marinui. Dainininkė Senit buvo paskelbta San Marino atstove 2011 m. Eurovizijos dainų konkurse, kuris vyko Diuseldorfe, Vokietijoje. Ji atliko anglų kalbos kūrinį „Stand By“. Kaip ir 2008 metais, SMRTV transliavo šį renginį. Jau antrą kartą San Marinui nepavyko patekti į finalą, šalis užėmė 16 vietą iš devyniolikos dalyvių su 34 taškais.
2012 m.
Sausio 17 d. EBU patvirtino, kad San Marinas dalyvaus 2012 m. konkurse. Kovo 14 dieną SMRTV patvirtino, kad Valentina Monetta atstovaus San Marinui gegužės mėnesį vykstančioje Eurovizijoje. Ji buvo pasirinkta transliuotojo SMRTV. Jos daina „Facebook Uh, Oh, Oh“ iš pradžių buvo pasirinkta kaip San Marino daina konkurse. Tačiau buvo paskelbta, kad dainos žodžiai pažeidžia taisykles, todėl dainos žodžiai buvo diskvalifikuoti. Netrukus žodžiai ir šios dainos pavadinimas buvo pakeistas į „The Social Network Song (Oh Oh – Uh – Oh Oh)“. Monetta šią dainą atliko per pirmąjį konkurso pusfinalį, tačiau nesugebėjo patekti į finalą.
2013 m.
2012 m. lapkričio mėnesį San Marinas patvirtino, kad dalyvaus 2013 m. konkurse. Sklido gandai, kad atlikėja Lys Assia atstovaus šaliai su daina „All in your head“, kuri nepateko į Šveicarijos nacionalinį finalą. Vietoje to, 2013 m. sausį vykusioje spaudos konferencijoje buvo pasirinkta Valentina Monetta atstovauti San Marinui 2013 m. Eurovizijos dainų konkurse. Ji atliko dainą „Crisalide (Vola)“ antrajame konkurso pusfinalyje. Ketvirtą kartą San Marinas nepateko į konkurso finalą, nepaisant to, buvo viena iš konkurso favoričių (2 vieta OGAE). Tačiau Monetta pasiekė geriausią šalies rezultatą – 11 vieta pusfinalyje su 47 taškais.
2014 m.
2013 m. birželio 19 d. SMtv San Marino patvirtino, kad jie pasirašė išankstinį susitarimą su Valentina Monetta trečią kartą atstovauti San Marinui 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse. Ji yra ketvirta dainininkė, kuri dalyvaus konkurse trejus metus iš eilės, prieš tai buvo Lys Assia ir Corry Brokken, kurios dalyvavo 1956, 1957 ir 1958 m. konkursuose ir Udo Jürgens, kuris varžėsi 1964, 1965 ir 1966 metais.
Shimon Peres
Šimonas Peresas (,, vaikystėje Szymon Persky; 1923 m. rugpjūčio 21 d. Višneve, Lenkijoje (dabar Baltarusija) – 2016 m. rugsėjo 28 d., Ramat Ganas, Izraelis) – Izraelio karinis ir politinis veikėjas, 2007–2014 m. Izraelio prezidentas.
Biografija
1934 m. kartu su tėvais imigravo į Palestiną, dirbo kibucuose. Baigė Geulos mokyklą, Ben Šemeno komercijos mokyklą Tel Avive ir Harvardo universitetą.
1947 m. savanoriu įstojo į Izraelio kariuomenę, 1948 m. Izraelio gynybos ministerijos darbuotojas, 1955–1959 m. jos generalinis direktorius, iniciavo elektronikos pramonės plėtrą ir branduolinio ginklo programą.
1939 m. MAPAI partijos narys, 1943–1947 m. Darbiečių jaunimo judėjimo sekretorius. 1958 m. Izraelio Darbo partijos generalinio sekretoriaus pavaduotojas, 1995–2005 m. partijos pirmininkas. 1980 m. SI pirmininko pavaduotojas. 2005 m. sudarė koaliciją su Arieliu Šaronu, tapo jo vyriausybės vicepremjeru, o po politinės krizės pasitraukė iš Darbo partijos, įeidamas į A. Šarono kuriamos naujos centristinės partijos Kadima iniciatyvinę grupę.
1959 m. parlamento narys, 1974–1977 m. gynybos ministras. 1977, 1984–1986, 1995–1996 m. Izraelio ministras pirmininkas. 1986–1988, 1992–1996 ir 2001–2002 m. užsienio reikalų ministras, 1989–1992 m. finansų ministras, 1999–2001 m. regioninio bedradarbiavimo ministras. 1996–1999 m. Kneseto užsienio reikalų ir gynybos komiteto pirmininkas. 2007 m. birželio 13 d. parlamentas jį išrinko Izraelio prezidentu.
1994 m. Nobelio Taikos premijos laureatas, 1997 m. Pereso taikos centro steigėjas. Laisvalaikiu domėjosi nanoelektronika.
Nuorodos
(anglų kalba)
Baltarusijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Erškėtiniai
Erškėtiniai (Rosaceae) – erškėčiažiedžių (Rosidae) poklasio eršketiečių (Rosales) eilės augalų šeima. Medžiai, krūmai arba daugiametės, retai vienmetės žolės. Augalų šaknys pagrindinės, kuokštinės arba liemeninės. Lapai paprasti arba sudėtiniai, pražanginiai, dažnai su prielapiais. Žiedynas – skydas, skėtiška kekė, šluotelė. Žiedai ratiški, taisyklingi, dažniausiai dvilyčiai, turi nektarines. Apdulkinami vabzdžių, kartais savidulkos būdu. Sėklos su endospermu arba rečiau be jo. Vaisiai – lapavaisiai, riešutas, kaulavaisis, obuolys, obuolėlis, kartais sutelktinis.
Sistematika
Lietuvoje augančios gentys:
Gajanos vyrų futbolo rinktinė
Gajanos vyrų futbolo rinktinė – Gajanai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Gajanos futbolo federacija. Nors šalis yra Pietų Amerikos žemyne, tačiau priklauso CONCACAF. Iki nepriklausomybės 1966 metais žaidė kaip Britų Gviana. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio čempionate, bet 2019 m. debiutavo žemyno čempionate.
Vitulin Kolonija
Vitulin Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Lešnos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Džermukas
Džermukas  – miestas pietų Armėnijoje, Vajocdzore, 175 km į pietryčius nuo Jerevano, prie Arpos upės (tarpukalnių slėnyje). Prie miesto prasideda tunelis, jungiantis Arpą ir Sevaną. Kalnų klimatinis ir balneologinis kurortas. Trykšta mineralinės versmės, kuriose yra angliarūgštės hidrokarbonatų ir sulfatinio natrio. Pilstomas mineralinis vanduo. Greta miesto yra vaizdingas Džermuko krioklys, Arpos kanjonas. Mieste vyksta tarptautiniai šachmatų turnyrai.
Istorija
Džermukas šaltiniuose minimas nuo XIII a. (Stepono Orbeliano kronikoje), tačiau mieste rasta VIII a. bazilikos liekanų. Džermuko versmės garsėjo savo gydomąja galia, čia poilsiaudavo armėnų didikai. Tarybiniais metais tapo kurortu, įsteigta sanatorijų.
Socialinė nelygybė
Socialinė nelygybė – hierarchiniai visuomenės grupių padėties skirtumai, nelygus ekonominių, politinių, kultūrinių ir kitų resursų pasiskirstymas.
Visos visuomenės yra stratifikuotos. Konkreti stratifikacijos schema kiekvienoje šalyje ar istorijos bėgyje yra skirtinga. Konkretus stratų įvardinimas yra kiekvienos šalies analizės rezultatas. Grubiausias yra visuomenės skirstymas į tris klases.
Skirtumai ir nelygybė
Visi visuomenės nariai ir jų grupės vienu ar kitu būdu yra skirtingi. Šiuos skirtumus Jean Jacque Rousseau (Žanas Žakas Ruso) vadino „natūraliais skirtumais“. Tačiau šie skirtumai didele dalimi yra lemiami visuomenės. Tai lemia, kad socialinė nelygybė yra priklausoma ne nuo atskirų individų, bet nuo visuomenės.
Atitrauktai vertinant socialiniai skirtumai nėra vien negatyvus reiškinys. Problemos atsiranda tuomet, kai įvedama jų kategorizacija ir klasifikacija (moralinė, ekonominė ir pan.), t. y. kai skirtumai išdėstomi tam tikroje „vertybių skalėje“. Taip pat problematiška situacija gali susidaryti socialinio teisumo požiūriu, kai socialinė nelygybė pasireiškia tokiose srityse kaip mažamečių vaikų švietimas.
Valstybės vaidmuo
Egzistuoja keletas nelygybės aiškinimo modelių, kurių svarbiausi yra:
Rod Laver
Rodnis Džordžas "Rodas" Leiveris (g. 1938 m. rugpjūčio 9 d.) – buvęs profesionalus Australijos tenisininkas.
Buvusi pirmoji pasaulio raketė. Profesionalu tapo 1962 m. Per savo karjerą R. Leiveris laimėjo 40 ATP titulų, iš viso laimėjo 11 Didžiojo Kirčio turnyrų. R. Leiveris pirmąja pasaulio rakete buvo septynerius metus iš eilės. Kartu su Rodžeriu Federeriu, Pitu Samprasu ir Bjornu Borgu yra laikomas geriausiu visų laikų tenisininku. R. Leiveris ir Rojus Emersonas yra vieninteliai tenisininkai, kuriems per savo karjerą pavyko visus Didžiojo Kirčio turnyrus laimėti po du kartus.
Socialinė nelygybė
Valstybės vaidmuo
Nelygybę galima naikinti arba kompensuoti jos padarinius. Liberalai socialinės lygybės siekimo principą mato lygiose starto sąlygose, nors finišuoti galima ir skirtingai. Konservatyvi versija lygaus starto versiją neigia.
Vadinamoji „socialinė valstybė“ siekia sumažinti socialinę nelygybę kiek tai leidžia valstybės įstatymai (pvz., gerbiant nuosavybės teisę). Socialinė valstybė bando pasiekti, kad ekonominis augimas turėtų poveikį visoms socialinėms grupėms ar, kad socialinė nelygybė visuomenėje nedidėtų.
Marksistiniu požiūriu valstybė palaiko socialinę nelygybę tarp skirtingų klasių, nes tai atitinka valdančiosios klasės interesus.
Klasikinio liberalizmo požiūriu socialinė nelygybė yra teisėta ir prasminga. Socialinė nelygybė yra žmonių prigimtinės lygybės padarinys ir tai natūralu, neišvengiama.
Lyginamieji tyrimai
Socialinės nelygybės palyginimas tarp skirtingų valstybių paprastai daromas naudojantis indeksu gaunamu lyginant 10 % didžiausias pajamas gaunančių šeimų su 10 % mažiausias pajamas gaunančių šeimų (gali būti taikomos ir kitokios imtys – 5 %, 2 % ir pan.). Gaunamas pajamų skirtumas (paprastai kartais) rodo socialinės nelygybės mastą šalyje.
Jean-Emmanuel Gilibert
Žanas Emanuelis Žiliberas (, 1741 m. birželio 21 d. netoli Liono – 1814 m. rugsėjo 2 d. Lionas)) – Vilniaus universiteto Gamtos katedros profesorius, taip pat Vilniaus universiteto botanikos sodo įkūrėjas.
Kilmė, studijos, veikla Lione
Žanas Emanuelis Žiliberas gimė netoli Prancūzijos miesto Liono esančioje Kareto vietovėje 1741 m. neturtingoje valstiečių šeimoje. Žiliberas studijavo Monpeljė universitete. 1763 m. jam suteiktas medicinos daktaro laipsnis. Po studijų Žiliberas gyveno Lione, vertėsi gydytojo praktika aplinkiniuose kaimuose. Laisvalaikiu apylinkėse rinko ir tyrė augalus, ieškojo jų pritaikymo gydymui. Šiose išvykose rinkti herbariumą, stebėti gamtą dalyvaudavo ir jo bičiulis Žanas Žakas Ruso.
1768 m. Žiliberas buvo pakviestas profesoriauti į Liono medicinos kolegiją. Čia jis dėstė anatomiją, chirurgiją ir gamtos mokslus. Jam buvo suteiktas anatomijos, chirurgijos ir gamtos istorijos profesoriaus vardas. Liono kolegiją buvo ištikęs gaisras, per kurį sudegė kolegijos biblioteka, kolekcijos. Atstačius kolegiją, Žiliberas kolegijoje įkūrė botanikos sodą.
Veikla Gardine
Ž. E. Žiliberas pirmasis pradėjo Lietuvos floros tyrimus Gardino, o vėliau ir Vilniaus apylinkėse. Surinktą medžiagą jis aprašė savo penkių dalių veikale „Lietuvos flora“. Šiame veikale aprašytos 778 augalų rūšys, nurodoma jų augimo vieta, vegetacijos laikas, augalų praktinis panaudojimas.
Veikla Vilniuje
1781 m. Vilniaus akademijos rektoriaus Martyno Počobuto kvietimu, Žanas Emanuelis Žiliberas iš Gardino medicinos mokyklos atvyko į Vilnių ir tapo pirmuoju Vilniaus akademijos Gamtos istorijos katedros profesoriumi. Jis atsivežė augalų ir mineralų kolekciją. Ši kolekcija leido prie katedros įsteigti mineralogijos kabinetą. Palankias sąlygas kabineto kolekcijų plėtimuisi sudarė pats katedros darbo stilius, būtent, pastangos mokslą sieti su praktika. Kolekciją sudarė daugiausia iš Sibiro atvežti mineralai, per 1000 eksponatų. Ją tvarkė ir prižiūrėjo pats Žanas Emanuelis Žiliberas.
1781 m. į Vilniaus akademijos Collegium medicum kiemą buvo perkelti ir Žilibero iš Gardino atsivežti botanikos sodo augalai. Lepesniems augalams buvo pastatytas šiltnamis. Žiliberas prie Vilniaus akademijos 1781 m. įkūrė botanikos sodą.
Dirbdamas Vilniuje Žiliberas išleido keletą veikalų: „Vyriausiosios LDK mokyklos botanikos sodas“, „Lietuvos gamta“. Pastarajame veikale Žiliberas aprašė zoologinius stebėjimus: stumbrą ir jo skeletą, briedį, bebrą, vėžlį, vilką, ežio gemalą ir kt.
1783 m. Žiliberas grįžo į Lioną. Ten vertėsi gydytojo praktika, liko botanikos profesoriumi, dalyvavo visuomeniniame gyvenime, savo darbuose dar ilgai naudojo lituanistinę medžiagą.
Žanas Emanuelis Žiliberas mirė 1814 m. Lione.
Potamologija
Potamologija ( – upė ir logos – mokslas) arba upėtyra – sausumos hidrologijos šaka, kuri tiria upes. Potamologija nagrinėja vandens ir nešmenų judėjimo dėsnius, klimato, miškingumo, agrotechnikos, hidrotechnologinės melioracijos poveikį nuotėkiui, upių baseinų vandens ir šilumos balansą, terminį bei hidrocheminį upės ir jos baseino režimą, prognozuoja hidrologinį režimą.
Naudojamasi fizinės geografijos, meteorologijos, geologijos, hidraulikos, hidromechanikos, fizikos, chemijos metodais.
Jonas Šimėnas
Jonas Šimėnas (1953 m. liepos 31 d. Papiliuose, Anykščių rajone – 2023 m. kovo 15 d. Vilniuje ) – Lietuvos politikas, Akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.
Biografija
1960–1964 m. mokėsi Antalinos pradinėje mokykloje, 1964–1968 m. – Surdegio aštuonmetėje mokykloje, 1968–1969 m. – Panevėžio internatinėje sporto mokykloje, 1969–1971 m. – Viešintų vidurinėje mokykloje, 1971–1972 m. – Vilniaus 21-ojoje technikos mokykloje. 1973–1978 m. studijavo VU Gamtos mokslų fakultete. 1978–1980 m. – Vilniaus kompleksinės geologų ekspedicijos geologas, 1980–1981 m. – naftos žvalgybos ekspedicijos vyresnysis geologas, 1982–1990 m. – Jūrinio geologinio būrio viršininkas.
1990–1992 m. – AT-Atkuriamojo Seimo deputatas, Gamtos apsaugos komiteto pirmininkas. 1993–1996 m. – Seimo nario A. Saudargo sekretorius padėjėjas. 1996–2000 m. Aplinkos apsaugos ministerijos vyriausiasis specialistas. 2008–2012 m. – LR Seimo narys.
Kontroversija dėl galimo interesų konflikto
2005–2008 m., būdamas Seimo nariu, buvo Lietuvos biokuro gamintojų ir tiekėjų asociacijos „Litbioma“ direktorius. Rūpinosi biomasės ir biokuro gamybos ir naudojimo plėtra, energetinių plantacijų diegimu.
Jung
Jung − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Virtual Boy
Japonijoje konsolė buvo išleista 1995 m. liepos 21 d., o Šiaurės Amerikoje pasirodė tų pačių metų rugpjūčio 14 d. Greitai paaiškėjus, jog tai žlugęs produktas, nutarta neišleisti jo kituose regionuose. Jos neišgelbėjo ir tai, kad kaina nuolat buvo mažinama. „Nintendo“ nutraukė jos gamybą 1996 m. kovo 2 d.
Pneumatinis plaktukas
Įrankis, kuriame suspaustas oras suka grąžtą, vadinamas oriniu grąžtu arba rotaciniu plaktuku.
Kilnojamas pneumatinis plaktukas nėra skirtas griauti sienoms ar statiems šlaitams. Jis veiksmingiausias vertikalioje padėtyje, tuomet jo masė didina kalimo efektyvumą. Įtaiso vibracija žalinga sveikatai, nes darbuotojas privalo savo svoriu prispausti įrankį tam, kad padidintų kalimo efektyvumą.
Panemunės Aušros Vartų Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, koplyčia
Koplyčia įrengta šiuolaikinio triaukščio gyvenamo namo dalyje. Prieš ją kiemelio kampe, Lurdo grotą primenančioje aplinkoje, pastatyta Švč. M. Marijos skulptūra. Virš įėjimo įtaisytas Marijos atvaizdas, panašus į paveikslą, esantį Vilniaus Aušros Vartų koplyčioje. Čia įsikūręs ir Šv. Kazimiero prioratas, kuris nėra įregistruotas kaip religinė bendruomenė, veiklą vykdo per VšĮ „Laetitia“.
Koplyčioje Šv. Mišios laikomos tradicinėmis Romos apeigomis lotynų kalba. Jos vyksta ne tik sekmadieniais (giedotinės šv. Mišios su pamokslu, trumpa katechezė), bet ir šiokiadieniais. Yra galimybė atlikti išpažintį, gauti kitus sakramentus, įsigyti katalikiškos literatūros ir vaizdinės medžiagos.
Istorija
Šv. Pijaus X broliją, pasivadinusią modernizmo priešininko popiežiaus Pijaus X vardu, įkūrė Romos katalikų arkivyskupas Marcel Lefebvre. Jos nariai pripažįsta dar Pijaus V įvestą Tridento Šv. Mišių tvarką tik lotynų kalba, tvarką buvusią bažnyčiose 400 metų iki II Vatikano Susirinkimo (1962–1965). Brolijos reguliaraus darbo pradžia Lietuvoje 1995 m. vykusios Šv. Ignaco rekolekcijos, kuriose dalyvavo šeši tikintieji. Nuo 1995 m. leidžiamas leidinys „Pulkim ant kelių“. 2002 m. įsteigtas Šv. Kazimiero prioratas.
Jan Boersma
Biografija
1988 m. Seulo olimpinėse žaidynėse Boersma burlenčių Division II klasėje nusileido tik atstovui iš Naujosios Zelandijos Bruce Kendall ir tapo olimpiniu vicečempionu. Sportininkas iš septynių etapų laimėjo du.
Panemunės Aušros Vartų Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, koplyčia
Istorija
Kaune katalikų tradicionalistų pamaldos vyko įvairiose vietose. Edmundas Naujokaitis, pirmasis Tradicijos kunigas lietuvis, 2002 m. kelis mėnesius laikė šv. Mišias Lenartavičių koplytėlėje Žaliakalnyje.
Lietuvos vyskupų konferencija yra perspėjusi savo tikinčiuosius dėl Brolijos plečiamos veiklos Lietuvoje.
Pijus V
Pijus V (gimė kaip Antonio Michele Ghislieri) 1504 m. sausio 17 – mirė 1572 m. gegužės 1 d.) – popiežius nuo 1566 m. sausio 7 d. iki mirties. Katalikų bažnyčios šventasis (1712 m.).
Patulė
Patulė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, dešiniajame Tulės upelio krante netoli jos žiočių prie Šunijos, 2 km į pietvakarius nuo Upynos.
Juozapinė (Lavoriškės)
Juozapinė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Lavoriškių.
Pijus V
Biografija
Nuo 1518 m. – būdamas keturiolikos metų – tapo dominikonu. Studijavo Genujoje. 1528 m. įšventintas kunigu. Dėstė filosofiją ir teologiją Pavijoje. Lombardijos provincijos dominikonų provincijolas. Nuo 1550 m. Romos inkvizicijos generalinis komisaras. Nuo 1556 m. Sutri ir Nepi vyskupas. 1557 m. paskirtas kardinolu. Nuo 1558 m. Bažnyčios didysis inkvizitorius. 1560 m. tapo Mondovi vyskupu. 1566 m. išrinkus A. M. Ghislieri popiežiumi, jis ir toliau dėvėjo baltą dominikono abitą. Po jo visi popiežiai ėmė dėvėti baltą sutaną. Išleido Tridento susirinkimo reikalavimus atitinkantį Romos katekizmą, Romos brevijorių ir Romos mišiolą. Patvirtino ir dabar galiojančią maldos Sveika, Marija formą. 1566 m. bule Sanctissimus uždraudė vakarais aukoti Šv. Mišias, o draudimas galutinai buvo atšauktas tik po Antrojo pasaulinio karo 1957 m. 1567 m. teologą ir filosofą Tomą Akvinietį paskelbė Bažnyčios mokytoju. Pareikalavo, kad kunigai reziduotų paskyrimo vietose ir steigti kunigų seminarijas. Stiprino inkviziciją, kovojo su nepotizmu ir simonija. Aktyviai veikė tarptautiniuose santykiuose. Nepripažino 1570 m. Prancūzijoje sudarytos religinės taikos tarp katalikų ir hugenotų. Tais pat metais ekskomunikavo Anglijos karalienę Elžbietą I, tuo paneigdamas jos teisę paveldėti Anglijos karūną. Tai buvo paskutinis toks popiežiaus poelgis pasaulietinių valdovų atžvilgiu. Kartu su Ispanija ir Venecija subūrė Šventąją lygą kovai su Osmanų imperija. Po Šventosios lygos pergalės Lepanto mūšyje įvedė Marijos nugalėtojos šventę. Palaidotas Romos Švč. Mergelės Marijos bazilikoje.
Kamusas
Kamusas  – specialus kailis, kuriuo pakalamos slidės, kad būtų sumažintas slydimas atgal, ypač šliaužiant aukštyn įkalne. Taip pakaltas slides rusiškai vadina камусные лыжи (kamusinės slidės).
Kamusu pakaltomis slidėmis galima greitai šliuožti giliu puriu sniegu, paprastu žingsniu kilti į įkalnę (nereikia kilti „eglute“ ar „laipteliais“).
Kamusas – tai stangriaplaukė kailio dalis, nunerta nuo briedžio, elnio ar arklio kojų apatinės dalies. Medžiotojai paprastai teigia, kad arklio kamusas užtikrina greičiausią judėjimą, briedžio kamusas pats patvariausias, o šiaurinio elnio – pats tyliausias, nes šliaužiant negirgžda sniegas. Kamusui naudoja ir stirnų, kabargų, tauriojo elnio kojų kailį. Pakrantės rajonuose naudoja ir ruonių kailį.
Kamusui naudojamo kailio plaukai turi būti sugulę viena kryptimi. Odos sluoksnį nugramdo kuo ploniau, kad kamuso masė būtų kuo mažesnė. kamusą tvirtinant prie slidžių plaukų turi būti pakrypę tiesiai atgal, lygiagrečiai slidžių kraštams. Jei kamuso plaukai bus sugulę įstrižai, slidė slys kreivai. Kamusą prie slidžių prikala vinelėmis, prisiuva ar priklijuoja.
Kamusinių slidžių trūkumas – kailis primirksta vandens, ir slidės pasidaro labai sunkios. Todėl medžiotojai neretai daro kombinuotas slides – prie medžioklinių slidžių pliku apatiniu paviršiumi priklijuoja apie 8 cm pločio kamuso juostą. Tokios slidės irgi neslysta atgal, o sušlapusios nepasidaro pernelyg sunkios.
Dvarniškis
Dvarniškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 6 km į pietryčius nuo Balninkų.
Jonas Tamulis (1958)
Jonas Tamulis (g. 1958 m. kovo 5 d. Kaune) – Lietuvos fizikas, signataras.
Biografija
1981 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, fizikas. 1981–1982 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Fizikinių techninių energetikos problemų institute jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu, 1982–1990 m. Vilniaus universitete moksliniu bendradarbiu.
1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas. 1992 m. kandidatavo į LR Seimą. Lietuvos liberalų sąjungos valdybos pirmininko pavaduotojas.
Vedęs, turi sūnų ir dukrą.
Sucha Viešas
Sucha Viešas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Račkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietryčius nuo Račkų, apie 17 km į pietvakarius nuo Suvalkų ir 96 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Bolgarčajus
Bolgarčajus, aukštupyje vadinama Bolgaru – upė pietryčių Azerbaidžane. Prasideda Talyšo kalnų rytiniuose šlaituose. Teka į šiaurės rytus, aukštupyje ir vidurupyje sudaro Azerbaidžano-Irano sieną. Žemupys išdžiūvęs ir vanduo Kaspijos jūros paprastai nepasiekia.
Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Žemupyje papildoma Azizbekovo vardo kanalo vandenimis.
Juocevičius
Juocevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Eglė Jurgaitytė
Eglė Jurgaitytė (g. 1998 m. sausio 24 d. Vilniuje) – pop dainininkė, „Vaikų Eurovizijos“ 3 vietos laimėtoja.
Juocevičius
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Juocevičienė (ištekėjusi moteris) ir Juocevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Eglė Jurgaitytė
Išsilavinimas
Baigė Dvarčionių pradinę mokyklą, Balio Dvariono muzikos mokyklą, Vilniaus Simono Daukanto gimnaziją. 2021 m. baigė ISM tarptautinio verslo ir komunikacijos studijas.
Karjera
Nuo 2002 m. dainuoja, dalyvauja muzikiniuose konkursuose, koncertuose, festivaliuose. Vokalinio dainavimo mokytoja Nijolė Maceikaitė. Prodiuseris – Raigardas Tautkus. Koncertavo Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, kituose Lietuvos miestuose. Festivaliuose ir konkursuose Lietuvoje bei užsienyje pelnė įvairių apdovanojimų.
2005 m. dalyvavo festivaliuose „Mes-Pasaulis“ ir „Vilniaus Talentai 2005“. Įvertinta Berlyne vykusiame konkurse.
2008 m. lapkričio 22 d. Kipre atstovavo Lietuvai 6-ajame konkurse Vaikų Eurovizijos dainų konkurse, su savos kūrybos daina „Laiminga diena“ ir užėmė 3 vietą.
2010 m. TV3 muzikinio chorų konkurso „Chorų karai“ Vilniaus choro „generolė“ (atlikėja, pasirodanti kartu su choru; choro vadovė Viktorija Kalpokaitė, „HEY“ choro vadovė).
Nuo 2020 m. ZIP FM laidų vedėja. Nuo 2022 m. Laisvės TV laidos „Tiek žinių“ vedėja. Nuo 2023 m. „Žalgiris TV“ laidų vedėja.
Prancūzijos herbas
Nuo 1870 m. rugsėjo 4 d. Prancūzijos herbas nebeturi oficialaus valstybės simbolio statuso. Penktosios Respublikos Konstitucijoje yra tik šūkis, himnas ir vėliava. Prancūzijos revoliucionieriai manė, jog heraldika – tai aristokratijos, nuo kurios jie atsiribojo, menas. Vietoj herbo savotiška neoficialia Prancūzijos emblema kurį laiką buvo galų gaidys. Mat lotyniško žodžio Gallus reikšmė – ir „Galija“, t.y kraštas, kur šiandien isikūrusi Prancūzija, ir gerai žinomas paukštis. Tuometinė keltų gentis galai nelaikė gaidžio savo simboliu, bet, matyt, dėl žodžių panašumo gaidys ilgainiui tapo Prancūzijos simboliu, o Renesanso laikais jį imta sieti ir su besiformuojančia tauta, kaldinti ant monetų. Didžioji revoliucija įteisino gaidį kaip oficialų simbolį, bet netrukus jį panaikino Napoleonas, pareiškęs, jog gaidys per silpnas, kad galėtu būti tokios imperijos, kokia tapo Prancūzija, simboliu. Vietoje gaidžio atsirado antikinės Romos imperijos erelis. Vėliau gaidys oficialaus statuso taip ir nebeatgavo, nors neoficialiu Prancūzijos simboliu išlieka iki šiol.
Šiandien Prancūzijos herbą atstoja 1905 m. per Ispanijos karaliaus vizitą pirmą kartą kaip valstybės simbolis panaudotas emblema, kurioje vaizduojamas nuo senovės Romos laikų žinomas aukščiausios valdžios simbolis fascija. Fascija – tai odiniu diržu surištas virbų ryšulys su įsmeigtu į jį kirviu. Surišti virbai simbolizuoja visuomenės santvarkos pastovumą, o kirvis – aukščiausią valdžią. Auksinė prancūziška fascija vaizduojama žydrame fone. Ji papuošta ąžuolo ir lauro vainikais, ant ją, juosiančios juostos užrašytas Prancūzijos didžiosios revoliucijos šūkis: „Laisvė, lygybė, brolybė“. Pagal emblemos skydą juosia Garbės legiono ordinas ir jo kaklaraištis. Ši emblema pamažu ir tapo neoficialiu valstybės simboliu, kuris kabinamas ant kitose šalyse veikiančių ambasadų pastatų, o nuo 1953 m. naudojamas ir Prancūzijos reprezentacijai Jungtinėse Tautose.
Tianči (Sindziangas)
Tianči ( – 'dausų ežeras') – ežeras Kinijos Liaudies Respublikoje, šiauriniame Sindziange, 110 km į rytus nuo Urumčio, 45 km nuo Fukango. Telkšo Tianšanio kalnuose, Bogdo Ula kalnagūbryje, 1907 m aukštyje. Tianči ežeras susidarė kvartero apledėjimo metu.
Senovėje ežeras dar buvo žinomas kaip Jaoči ('nefrito ežeras'), bet dabartinis pavadinimas 1783 m. suteiktas vieno Čingų karvedžio Mingliango.
thumb|left|250px|Tianči
Mário Soares
Marijas Soarešas (, 1924 m. gruodžio 7 d. Lisabonoje – 2017 m. sausio 7 d. Lisabonoje), teisininkas, advokatas, Portugalijos politinis veikėjas.
Biografija
Baigęs mokslus Moderniojoje kolegijoje, Lisabonos universitete studijavo istoriją, teisę ir filosofiją.
Vertėsi publicistika ir advokato praktika, teismuose gynė antifašistus.
Studijų metais buvo įstojęs į Portugalijos komunistų partiją (pasitraukė 1951 m.), 1943 m. antifašistinio nacionalinės vienybės judėjimo narys, 1946 m. Demokratinio jaunimo judėjimo narys. Už politinę veiklą 13 kartų suimtas.
1958 m. aktyviai dalyvavo generolo Umberto Delgado prezidentinėje rinkimų kampanijoje, 1965 m. PIDE agentams U. Delgado nužudžius, tapo jo šeimos advokatu.
1964 m. Ženevoje pasirašė Portugalijos socialistų aktą, kuriuo buvo steigiama demokratinio socializmo principais grindžiama partija. 1969 m. parlamento rinkimuose vadovavo Demokratų susivienijimo rinkimų koalicijai.
1970–1974 m. gyveno emigracijoje Romoje, Prancūzijoje, dirbo Venseno, Paryžiaus ir Reno universitetuose.
1973 m. balandžio 19 d. Vokietijoje, Bad Miunsteraife vykusiame steigiamajame suvažiavime išrinktas Portugalijos socialistų partijos generaliniu sekretoriumi.
1974–1975 m. dalyvavo 4 laikinosiose vyriausybėse, užsienio reikalų ministras, valstybės ministras. 1976–1978 ir 1983–1985 m. Portugalijos ministras pirmininkas, 1986–1996 m. Portugalijos prezidentas.
1998 m. Pasaulinės okeanų komisijos pirmininkas. 1999–2004 m. Europos Parlamento narys. Vadovauja fondui Fundação Mário Soares.
1949 m. vedęs aktorę Maria de Jesus Barroso Soares, susilaukė dukters Izabelės ir sūnaus, dabar politiko Žoao Soarešo.
Juodakis
Juodakis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Juodakienė (ištekėjusi moteris) ir Juodakytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Sjego de Avila
Sjego de Avila  – miestas vidurio Kuboje, 110 km į vakarus nuo Kamagvėjaus; provincijos centras. Per miestą eina Kubos centrinis plentas ir Kamagvėjaus–Santa Klaros geležinkelis. Mašinų gamybos, maisto (vaisių ir daržovių perdirbimo, cukraus, kavos), siuvimo pramonė. Apylinkėse auginamos cukranendrės, tropiniai vaismedžiai, verčiamasi galvijininkyste. Prekiaujama žemės ūkio produkcija. Veikia universitetas (įkurtas 1978 m.).
Istorija
Sjego de Avila įkurta 1840 m.
Juozapiškės
Juozapiškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Bražuolės.
Šeimos bičas
Šeimos bičas  – amerikiečių animacinė situacijų komedija, kurios autorius Seth MacFarlane.
Serialo veiksmas sukasi apie Grifinų šeimą, gyvenančią išgalvotame Kvohogo mieste Rod Ailando valstijoje. Serialas pasižymi „žvilgsnių į praeitį“ („flashback“) technika – pagrindinių veikėjų nuotykiai praeityje dažnai neturi sąsajos su dabartiniais įvykiais.
Eteryje FOX kanalu serialas rodomas nuo 1999 m. sausio 31 d. 2007 m. pradėtas rodyti Lietuvoje, per TV6. Būtent ši televizija į lietuvių kalbą išvertė serialo pavadinimą.
2013 m. „TV Guide“ serialui „Šeimos bičas“ skyrė devintą vietą visų laikų geriausių televizijos animacinių serialų sąraše.
Pagrindiniai veikėjai
thumb||left|[[Seth MacFarlane – „Šeimos bičo“ autorius]]
Pagrindinis serialo veikėjas yra Piteris Grifinas (Peter Griffin) – apkūnus viduriniosios klasės nevykėlis. Piteris yra airių kilmės amerikietis bei pats teigia esąs afroamerikiečių vergų palikuonis. Jo žmona Luis (Lois, mergautinė pavardė Piuteršmit (Pewterschmidt)) – namų šeimininkė, mokanti vaikus groti pianinu.
Grifinų šeima turi tris vaikus. Vyriausia iš jų – Meg – nuolat kenčia pašaipas mokykloje ir namie dėl savo išvaizdos. Krisas (Chris) – tipiškas paauglys, daugeliu atžvilgių panašus į savo tėvą jaunystėje. Vienas populiariausių ir spalvingiausių serialo personažų – piktasis kūdikis Stiujis (Stewie), kūdikis, siekiantis užvaldyti pasaulį bei nužudyti savo motiną.
Šeimos augintinis – antropomorfizuotas kalbantis šuo Brajanas (Brian). Brajanas kalba, turi savo automobilį, vaikšto ant dviejų kojų, yra priklausomas nuo alkoholio bei nikotino ir turi kitų žmonėms būdingų savybių, tačiau šeimoje jis vis tiek laikomas gyvūnu. Kartais Brajanas elgiasi kaip stereotipinis šuo – gaudo metamą kamuoliuką, valgo šiukšles, bijo dulkių siurblio ir t. t., tačiau kartu su Stiuju yra intelektualiausi veikėjai „Šeimos biče“.
Kiti nuolat pasirodantys serialo veikėjai – visoms visuomenės klasėms atstovaujantys Grifinų kaimynai. Gretimame name gyvena stuburo traumą patyręs neįgalus policijos pareigūnas Džo Svonsonas (Joe Swanson), jo amžinai nėščia žmona Boni ir paauglys sūnus Kevinas. Kitas kaimynas – dėl sekso išprotėjęs viengungis, lėktuvo pilotas Glenas Kvagmairas (Glenn Quagmire). Kiek toliau gyvena ramus švelnių manierų juodaodis Klyvlendas Braunas (Cleveland Brown), jo žmona (nuo ketvirtojo sezono – buvusi žmona) Loreta ir hiperaktyvus sūnus Klyvlendas Jaunesnysis. Visi šie veikėjai gyvena toje pačioje Spooner gatvėje.
Vorgulė
Vorgulė  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Lešnos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietvakarius nuo Palenkės Lešnos, apie 11 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 100 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kortina d'Ampecas
Kortina d’Ampecas – miestelis Italijoje, Veneto regione, Beluno provincijoje. Miestelis yra pačiame Dolomitinių Alpių centre. Išplėtotas turizmas, kultivuojamos vasaros ir žiemos sporto šakos.
Sportas
2021 m. mieste vyko 2021 m. pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatas.
Ščodruchai (Suvalkų apskritis)
Ščodruchai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Račkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Račkų, apie 18 km į vakarus nuo Suvalkų ir 107 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Antalieptė
Antalieptė – miestelis Zarasų rajono savivaldybėje, prie kelio, Šventosios aukštupio dešiniajame krante. Seniūnijos centras, Antalieptės seniūnaitija. Miestelio planas radialinis. Šventosios slėnyje stovi Antalieptės Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia, buvęs Antalieptės basųjų karmelitų vienuolynas. Veikia kultūros rūmai, biblioteka, paštas (LT-32013), buvusi Antalieptės pagrindinė mokykla, vandens malūnas (dešiniajame Šventosios krante, pastatytas 1855 m. iš skaldytų ir apvalių lauko akmenų, raudonų plytų ir kalkių skiedinio, stačiakampis ir vienaaukštis; elektrifikuotas pastačius Antalieptės HE ir veikė iki 1966 m.). Pėsčiųjų tiltas per Šventąją (nuo 1986 m., medinis ant metalinių lynų, nuo 1999 m. istorijos ir technikos paveldo objektas).
Į pietryčius nuo miestelio telkšo Antalieptės tvenkinys, antras pagal dydį Lietuvoje hidroelektrinės tvenkinys (susidarė pastačius Antalieptės HE), rytuose – Liedis. Apylinkėse stūkso Antalieptės akmuo su „dubeniu“ (archeologijos paminklas).
left|thumb|Vienuolynas Antalieptėje, kuriame nuo 2016 m. teikiamos nakvynės paslaugos
Etimologija
thumb|left|Lieptas per Šventąją
Gyvenvietė vardu minima maždaug nuo 1580–1620 m. Konstantinas Jablonskis 1934 m. sudarydamas leidinį „XVI amžiaus Lietuvos inventoriai“ patalpino „Užantalieptėnų ūkininkų sarašą“. Tai dokumentas, kuriame pirmą kartą paminėta Antalieptė. Pagal naujai surastus duomenis, Antalieptė pirmą kartą paminėta 1600 m. Ukmergės pavieto teismo knygose. Manoma, kad anksčiau gyvenvietė vadinta Lieptine.
Dabartinis pavadinimas Antalieptė sudarytas iš lietuvių kalbos šiaurės rytų tarmėms būdingo priešdėlio anta- ir šaknies liept-. Tai leidžia manyti, kad kaimas kūrėsi prie liepto. Ši versija pakankamai įtikinama, kadangi Antalieptė yra prie Šventosios upės, paupyje, kur kažkada tikriausiai galėjęs būti lieptas. Todėl medinis lieptas yra pavaizduotas ir Antalieptės herbe.
Kita legenda pasakoja, kad kadaise čia žygiavęs kareivių būrys. Išalkę ir pavargę kariai sustoję pailsėti, o ši vieta jiems labai patikusi. Tada nurta apsistoti čia kelioms dienoms. Jie nukirtę keletą medžių ir per Šventąją pasidarę lieptą, kuriuo pereidavę į kitą krantą, kur žvejodavę. Grįžusius į būrį karius kiti klausdavę, kur jie buvę. „Ant to liepto“ – atsakydavę paklaustieji. Taip ir kilęs gyvenvietės vardas.
Istorija
Gyvenvietė žinoma nuo XVI a. vidurio. Antalieptėje į Šventąją įteka Šavaša, prie kurios yra XVII a. pagonių šventyklos liekana – Lūžų akmuo su dubeniu. Tai vienintelė Rytų Lietuvoje išlikusi nesugriauta pagonių šventykla. Antalieptės vietovė pradedama minėti nuo 1600 m. Ukmergės pavieto teismų knygose.
1620 m. priklausė grafams Berlič-Strutinskiams, kilusiems iš Strutynės dvaro dabartinėje Vakarų Ukrainoje, į pietryčius nuo Lvovo. Nuo 1675 m. Antalieptė turėjo miestelio teises, turgaus ir prekymečio privilegijas. Tuo metu pastatyta ir pirmoji Antalieptės bažnyčia. XVIII a. apsistojo karmelitai, pastatę vienuolyną. 1732–1760 m. Livonijos kašteliono J. M. Strutinskio lėšomis pastatyta vėlyvojo baroko Antalieptės Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia. Po ja erdvus trijų navų rusys, remiamas masyvių kolonų. Navose būta dvylika kriptų, kuriose buvo palaidoti fundatoriai Strutinskiai, grafai, kilmingi bajorai ir vienuoliai. 1790–1810 m. Antalieptė ir Balčių dvaras pagal palikimą priklausė bajorams Korsakams, 1810–1831 m. grafui J. Tiškevičiui.
Po 1831 m. sukilimo carinės valdžios įsakymu bažnyčia buvo uždaryta, jos turtas išvežiotas į 13 aplinkinių bažnyčių, vienuoliai iš Antalieptės iškraustyti, Fundatoriaus Juozapo Strutinskio portretas buvo nuvežtas į jo tėvoniją ir perduotas Utenos bažnyčiai, ten per 1879 m. gegužės 31 d. gaisrą sudegė. 1846–1850 m. pagal architekto T. Tišeckio projektą bažnyčia perdirbta į stačiatikių cerkvę, ji įgijo dabartinį vaizdą. Bažnyčios kriptoje palaidoti bažnyčios fundatoriai. Bažnyčios šventė – gegužės 3 diena. XIX a. pabaigoje Antalieptė – Zarasų apskrities miestelis, valsčiaus centras.
Antalieptėje gimė Vyčio kryžiaus ordininkas, Lietuvos kariuomenės majoras Petras Šeštakauskas. XIX a. pabaigoje vienuolynas atiteko stačiatikiams, po I pasaulinio karo – katalikams. XX a. tarpukariu vienuolyne įkurdinta mergaičių žemės ūkio mokykla, tarpmokyklinis gamybinio mokymo kombinatas. 1924 m. vandens malūne įrengta elektros stotis, kurios energija naudojosi keli miesto gyventojai. 1920–1962 m. buvo vaikų namai (iškelti į Antazavę), 1958–1976 m. žemės ūkio technikumas.
2000 m. patvirtintas Antalieptės herbas, miestelis turi ir savo vėliavą.
Gvinėjos demografija
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Gvinėjos demografiją.
Gyventojų skaičius: 10 057 975 (2009 m. apsk.) thumb|right|300px|Gvinėjos populiacijos kitimas 1961-2003 m.
Struktūra pagal amžių:
Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 2,572 % (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 11 mirčių/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 0,8 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 34 % (2008 m.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: 3,5 % (2005-2010 m. apsk.)
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 65,22 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Vaisingumo rodiklis: 5.2 vaiko vienai moteriai (2009 apsk.)
Užsikrėtusių ŽIV/AIDS: 87000 (2007 apsk.)
Etninės grupės: Fulbiai 40 %, mandingai 30 %, susu 20 %, mažesnės etninės grupės 10 %
Religijos: Musulmonai 85 %, krikščionys 8 %, vietiniai tikėjimai 7 %
Kalbos: Prancūzų (oficiali), kiekviena etninė grupė turi savo kalbą
Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:
Robertas Stankevičius
Robertas Stankevičius (g. 1977 m. spalio 12 d. Joniškyje) – Lietuvos krepšininkas, baigęs karjerą 2010–2011 m. sezone, kuomet atstovavo Joniškio „Delikateso“ komandai, rungtyniaujančiai NKL lygoje.
Trenerio karjera
R.Stankevičius savo trenerio karjerą pradėjo 2010–2011 metų sezone, kai sezono pabaigoje sudarė sutartį su NKL lygoje dalyvaujančia Joniškio „Delikateso“ ekipa ir tapo komandos vyriausiuoju treneriu. 2017-2018 m. sezoną pradėjo kaip Šiaulių „Šiaulių“ vyr. trenerio Antano Sireikos asistentas, tačiau 2017 m. gruodžio 8 d. perėjo į Utenos „Juventus“ ir tapo Utenos komandos vyr. trenerio Žydrūno Urbono asistentu.
R. Stankevičius taip pat buvo Šiaulių Lieporių gimnazijos kūno kultūros mokytojas, mokyklos krepšinio komandos treneris.
Honkongo universitetas
Honkongo universitetas (sutrumpintai: HKU) – seniausia aukštojo mokslo institucija Honkonge, įkurta 1911 m., Honkongo saloje. Tai vienas iš geriausiai vertinamų universitetų Azijoje, turintis 10 fakultetų, kuriuose mokosi virš 22 000 studentų. HKU garsėja tyrimais humanitarinių, teisės, politikos, biologijos ir medicinos mokslų srityse, priklauso Universitas 21 grupei. 2011 m. MII duomenimis, 105 universiteto profesoriai patenka tarp 1% mokslininkų, kurių darbai gausiausiai cituojami mokslinėje literatūroje.
Istorija
Universitetas buvo įkurtas 1911 m. kovo 31 d. su menų, inžinerijos ir medicinos fakultetais. 1937 m. pradėjo veikti universitetinė Karalienės Marijos ligoninė. Antro pasaulinio karo metais veikla buvo sustabdyta ir vėl atnaujinta 1945 m. Universitetas palaipsniui plėtėsi, septintajame dešimtmetyje studentų skaičius perkopė 2000, atsirado architektūros, socialinių mokslų, edukologijos, teisės, ekonomikos fakultetai. 2011–2012 m. šventė 100 metų jubiliejų.
Absolventai
Tarp žinomų žmonių, baigusiųjų Honkongo universitetą, yra politikas Sun Jatsenas, rašytoja Eileen Chang, režisierė Ann Hui, verslininkas Stanley Ho, dainininkė Kay Tse ir kiti.
Telšių rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Telšių rajono savivaldybės taryba – Telšių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
Teisinis pagrindas
Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 27 sumažintas Telšių rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Veikla
Rajono mere išrinkta Danutė Mileikienė, jos pavaduotoja Alfreda Tamoševičienė. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Tomas Kurlys.
Rimantas Buivydas
Rimantas Buivydas (1945 m. rugsėjo 26 d. Vilniuje – 2017 m. sausio 24 d.) – Lietuvos architektas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
Kilęs iš Seredžiaus bajorų giminės, kuri nuo 1413 m. Horodlės susitarimais gavo riterių herbą „Dolega“. Senelio Antano Buivydo sesuo Elena Buivydaitė–Kutorgienė buvo profesorė, viena iš oftomologijos pradininkių Lietuvoje. Tėvas dailininkas Juozas Buivydas. 1964 m. baigė A. Vienuolio vidurinę mokyklą. 1969 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1981 m. TSRS Dailės akademijos I. Repino institute Sankt Peterburge apgynė disertaciją, menotyros kandidatas.
1969–1971 m. Vilniaus kurortų projektavimo instituto vyresnysis architektas. 1971–1989 m. Lietuvos dailės instituto dėstytojas, 1986–1989 m. prorektorius mokslo reikalams. Nuo 1989 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1991 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas) dėstytojas, nuo 2000 m. profesorius. Nuo 2002 m. Architektūros fakulteto dekanas, Architektūros pagrindų ir teorijos katedros vedėjas, VGTU Senato ir kolegijos narys.
Nuo 1995 m. žurnalo „Urbanistika ir architektūra“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1996 m. žurnalo „Archiforma“ vienas steigėjų, 1996–2005 m. jo vyr. redaktorius. Lietuvos architektų sąjungos narys.
Kūryba
Architektūrinių projektų autorius ir bendraautoris, tarp jų:
Aronas Garonas
Aronas Garonas (1919 m. vasario 27 d. Vilniuje – 2009 m. lapkričio 25 d. Izraelis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1951 m. Vilniaus universitete baigė teisės fakultetą.
1938–1940 m. žydų laikraščių „Folksblat“ ir „Ovnt-blat“ vertėjas, 1940–1941 m. – žurnalo „Štraln“ redaktorius. Nuo 1942 m. – 16-osios lietuviškosios divizijos karys. 1946–1950 m. žurnalo „Jaunimo gretos“ atsakingojo redaktoriaus pavaduotojas, 1950–1955 m. atsakingasis redaktorius, 1955–1988 m. – žurnalo „Švyturys“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1988–1990 m. – skyriaus redaktorius, 1992–1993 m. laikraščio „Lietuvos Jeruzalė“ bendradarbis. Rašė politinėmis, visuomenės gyvenimo, moralės temomis. Nuo 1994 m. gyveno Izraelyje.
Lichtenšteino himnas
Lichtenšteino himnas, dar žinomas originaliu pavadinimu , yra atliekamas tokia pat melodija, kaip ir Jungtinės Karalystės "God Save the Queen".
Iki 1963 m. himnas vadinosi "", "", tačiau dėl tautinių priežasčių pavadinimas pakeistas į dabartinį.
Mauritanija olimpinėse žaidynėse
Istorija
Mauritanijos olimpinis nacionalinis komitetas įkurtas 1962 m., bet Tarptautinio olimpinio komiteto pripažintas tik 1979 m. Pirmą kartą šalis pasirodė 1984 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose dalyvavo du imtynininkai. 1988 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Mauritanija pirmą ir paskutinį kartą dalyvavo daugiau nei vienoje sporto šakoje (du lengvaatlečiai ir keturi imtynininkai). Nuo 1992 m. vasaros olimpinių žaidynių Mauritaniją atstovauja tik lengvaatlečiai, kurie dažniausiai gauna specialiuosius pakvietimus, kadangi nei vienas šalies lengvaatletis nepasiekia olimpinių normatyvų. 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pirmą kartą pasirodė sportininkė moteris iš Mauritanijos (Fatou Dieng 100 m bėgimas).
Zoocenozė
Zoocenozė – tam tikrame vandens ar sausumos plote gyvenančių gyvūnų su tam tikra sandara ir rūšine sudėtimi visuma. Energija gaunama iš pagamintos organinės medžiagos.
Fitocenozė
Fitocenozių (augalų bendrijų) visuma tam tikroje Žemės rutulio teritorijoje apibrėžiama kaip augalija. Fitocenozės, kartu su zoocenozėmis ir mikrobiocenozėmis, sudaro biocenozes. Botanikos mokslo šaka, tirianti augalų bendrijas, jų išskyrimą bei klasifikaciją, vadinama fitosociologija (fitocenologija).
Zoocenozė
Grupės
Zoocenozę sudaro 4 pagrindinės grupės:
Fitocenozė
Struktūra
Kiekvienai fitocenozei būdingi saviti struktūrinės organizacijos parametrai, skiriantys ją nuo gretimų augalų bendrijų. Skiriama rūšinė (floristinė) ir erdvinė augalų bendrijų struktūra.