cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abdur Rahmanas III
Biografija
Abdur Rahmanas gimė 891 m. sausį. Kordobos emyru tapo 912 m. spalį mirus seneliui Abdulai. Senelis buvo nužudęs savo sūnų, kad šis nebandytų uzurpuoti jo sosto, o kita versija – nužudė, nes jam padarė įspūdį anūko inteligentiškumas, protas ir manieros. Įžengus Abdur Rahmanui į sostą vietos gyventojai jau nuo pirmųjų jo valdymo metų (jam buvo tik kiek daugiau nei 20) aukštai vertino naująjį emyrą. Jo senelio valdymo pabaigoje priešiškai Omejadams nusiteikę arabai ir užsislapstinę krikščionys puldinėjo miestus, plėšė prekių vilkstines. Po 10 dienų valdymo Abdur Rahmanas III asmeniškai išstatė maištininkų lyderio galvą miesto centre, taip susikurdamas griežto ir nedvejojančio valdovo reputaciją. Pirmąjį dešimtmetį jis nuolat kariavo su maištininkais, iš kurių grėsmingiausiu buvo slaptas krikščionis Omaras ibn Hafsūnas iš Bobastro. 913 m. Abdur Rahmanas III užėmė Sevilją, sugriovė 70 maištininkų tvirtovių. 917 m. mirus Omarui ibn Hafsūnui maištininkų pasipriešinimas pakriko. Abdur Rahmano III pajėgos 928 m. užėmė Bobastrą, 933 m. užvaldė Toledą ir pajungė visą musulmonišką Iberiją Kordobos valdžiai.
Kitus karus Abdur Rahmanas III vykdė su Iberijos šiaurėje įsitvirtinusiais krikščionimis. 913 m. Leono karalystės pajėgos užėmė Evoros miestą ir išžudė vietos musulmonus. Iki 920 m. Abdur Rahmanas III suorganizavo plačios apimties karinę kampaniją prieš Leono ir Navaros karalystes ir tais metais sumušė jungtines krikščionių pajėgas. 924 m karinės kampanijos metu buvo užimta Pamplona ir krikščionių pozicijos buvo tiek nustumtos, kad jie nebegrėsė Kordobai sekančius 15 metų. 939 m. į žygį prieš Kordobos emyratą išsirengęs Leono karalius Ramiras II sumušė Abdur Rahmano III pajėgas prie Simakaso, emyras vos pabėgo iš mūšio lauko. Po to Abdur Rahmanas III nekovojo tiesiogiai prieš Ramirą II ir vėl pradėjo karines kampanijas po pastarojo mirties 950 m. prasidėjus pilietinėms kovoms tarp krikščionių. Jam pavyko vėl nustumti krikščionis ir tapti galingiausiu valdovu Iberijoje.
929 m. Abdur Rahmanas III pasiskelbė kalifu. Tai įsiutino Š. Afrikoje ir visų pirma Egipte įsitvirtinusius Fatimidus, tuo metu galingiausią musulmonų dinastiją, kurie patys titulavosi kalifais. Be to, Fatimidai išpažino šiizmo pakraipos islamą, besiskiriantį nuo Abdur Rahmano III sunizmo. Taip pat, Fatimidus erzino, kad jie negali kontroliuoti prekybos Sachara kelių be Omejadų įsikišimo. Per kilusius karus tarp musulmonų Abdur Rahmanas III ne kartą rengė žygius į Š. Afriką. Sukurstė sukilimą Kairuane ir 931 m. įtvirtino Seutą, kuri buvo jo žygių forpostas. Ir, nors jam ir nepavyko įveikti Fatimidų, jo autoritetas Afrikos šiaurės vakaruose tarp musulmonų buvo didžiulis.
2018 m. pasaulio fechtavimo čempionatas
2018 m. pasaulio fechtavimo čempionatas – 80-asis geriausių pasaulio fechtavimo sportininkų čempionatas, kuris vyko liepos 19 d. – liepos 27 d. Kinijos mieste Usyje.
Miesto rinkimai
2015 m. lapkričio 23 d. įvyko balsavimas, kurio metu balsuota dėl pasaulio čempionato rengėjų:
El Čičonas
El Čičonas arba El Čičonalis  – ugnikalnis pietryčių Meksikoje, Čiapaso valstijoje, apie 70 km į šiaurę nuo Tustla Gutjereso. Aukštis 1205 m. Tai kupoliškas lavos kūgis, sudarytas iš lavos ir vulkaninio tufo. Viršūnėje yra 1 km skersmens kaldera, kurioje telkšo rūgštingas ežerėlis.
Iki 1982 m. ugnikalnis buvo mažai žinomas, apaugęs miškais, neišsiskyrė aukščiu nuo aplinkinių kalnų. Viršūnėje ir šlaituose buvo iš viso 3 krateriai. Istorinių duomenų apie El Čičono išsiveržimus nebuvo žinoma. Tačiau 1982 m. kovo 29 – balandžio 4 d. ugnikalnis prabudo. Sieringa anhidritinė lava išsprogdino ugnikalnio kūgį, o piroklastiniai srautai sunaikino viską 8 km spinduliu. Žuvo daugiau nei 2000 žmonių.
Pavinkšnis
Pavinkšnis – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 3 km į šiaurę nuo Balninkų. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,14 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 117,2 m. Krantai žemi, pelkėti – pelkė yra nutįsusi iki šiaurėje už 0,5 km telkšančio Laumežerio. Pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, auga miškeliai. Iš šiaurės į pietvakarius ežerą prateka K-1 upelis link Smėlinio ežero (Siesarties upės intako Plaštakos baseinas). Netoliese įsikūrę Vargulių ir Krūmiškių kaimai. Pietine pakrante eina kelias. Vakariniu krantu eina riba su Anykščių rajonu. Ežeras gausiai užžėlęs vandens augalija, užankantis.
Jean-Marc Ferry
thumb|250px|Jean-Marc Ferry Jean-Marc Ferry (g. 1946 gegužės 5 d.) – prancūzų filosofas, Nanto universiteto profesorius, Europos filosofijos katedros vedėjas. Nuo 1987 m. taip pat dėsto filosofiją ir politikos mokslus Briuselio Laisvajame Universitete (Université libre de Bruxelles). 1995 m. Prancūzijos Akademija (Académie française) jį apdovanojo La Bruyère premija (Prix La Bruyère) (pirmasis šios premijos laureatas), o 2000 m. Lozanos universitetas suteikė garbės daktaro (honoris causa) laipsnį. Priklauso Spineli grupei (Spinelli Group), dirbančiai Europos Parlamente.
J. M. Ferry yra 30 monografijų ir apie 250 mokslinių straipsnių autorius, aktyviai reiškiasi viešojoje erdvėje įvairiais visuomeniniais klausimais.
Jaunystėje dirbęs su J. Habermas (išvertė keletą jo knygų į prancūzų kalbą, tame tarpe Theorie des kommunikativen Handelns), J. M. Ferry išgarsėjo veikalu ''Les Puissances de l’expérience. Essai sur l’identité contemporaine'' [Patirties galimybės. Apie šiuolaikinę tapatybę] (1991), kuriame pasiūlė rekonstruktyvinės tapatybės sąvoką. J. M. Ferry yra laikomas vienu svarbiausių filosofinės ir politinės Europos tapatybės specialistų. Jis pasisako už post-nacionalinės Europos idėją, tačiau, nepritardamas europietiškajam federalizmui, siūlo kurti originalų politinės Europos modelį, pagrįstą neigiama karų patirtimi ir tapatybinio rekonstruktyvumo idėja. Pasak J. M. Ferry, Europos Sąjunga turi būti tokia politinė erdvė, kurioje tautos, išsaugodamos savąsias tapatybes, aktyviai bendradarbiautų ir keistųsi įvairialype patirtimi, sukurdamos aukštesniu universalumo laipsniu pasižyminčią pažinimo kultūrą. Svarbiausi J. M. Ferry veikalai Europos klausimais yra La Question de l’État Européen [Europietiškosios valstybės klausimas] (2000) ir ''Europe, la voie kantienne. Essai sur l’identité postnationale'' [Europa, Kanto keliu: Apie postnacionalinę tapatybę] (2005). Pastaraisiais metais J. M. Ferry išsiskiria tyrimais religijos filosofijos srityje (veikalas La Raison et la Foi. Une Philosophie de la religion [Protas ir tikėjimas: religijos filosofija] (2016)). Jis siūlo iš naujo permąstyti religijos ir politikos santykių paradigmą.
J. M. Ferry pasisako už universalių bazinių pajamų idėją.
Kampečė (miestas)
Kampečė  – miestas pietryčių Meksikoje, Jukatano pusiasalio vakaruose, prie Kampečės įlankos. Kampečės valstijos centras. Svarbus prekybinis ir žvejybinis uostas: eksportuojama mediena, žuvys, vaisiai, kava, cukranendrės, tabakas, taip pat aptarnaujamos naftos verslovės Kampečės įlankos šelfe. Geležinkeliai ir plentai į Meksiko miestą ir Meridą. Veikia ''Ing. Alberto Acuña Ongay'' tarptautinis oro uostas.
Paveldas
Kampečei būdinga barokinė kolonijinė architektūra. Išlikusios 1663 m. pastatytos tvirtovės liekanos (7 bastionai), Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo katedra (1542–1705 m.), Gubernatoriaus rūmai (XIX a.).
Kampečės fortas ir senamiestis 1999 m. įtraukti į UNESCO pasaulio pavedo sąrašą.
Istorija
Miestas 1540 m. įkurtas konkistadoro Fransisko de Montecho majų gyvenvietės Kimpech vietoje. Kronikose rašoma, kad ten buvę 3000 namų, įvairių paminklų, tačiau iki šių dienų nieko neišliko. Miestas dažnai buvo puldinėjamas piratų, kol XVII a. buvo fortifikuotas. Nuo XVIII a. tapo svarbiu uostu, per kurį buvo išvežami augaliniai dažai ir druska. Nuo 1863 m. tapo Kampečės valstijos centru.
Kauno paveikslų galerija
thumb|right|240px|Laiptai, vedantys į paveikslų galeriją thumb|left|240px|Ant paveikslų galerijos kampo – meniški grafičiai thumb|left|240px|Paveikslų galerijos prieigas puošia skulptūra (aut. [[Jadvyga Mozūraitė-Klemkienė|J. Mozūraitė–Klemkienė)]] Kauno paveikslų galerija – M. K. Čiurlionio dailės muziejaus filialas Kaune, K. Donelaičio g. 16. Nuolatinė ekspozicija atidaryta 1978 m. Ją sudaro 4 skyriai: Pasaulio lietuvių dailės, Šiuolaikinės lietuvių dailės, J. Mačiūno Fluxus kabinetas ir Ay-O bei T. Saito instaliacijos. Galerija organizuoja susitikimus su menininkais, edukacines akcijas vaikams ir jaunimui, rengia parodas. Galerijoje eksponuojama prof. A. Miškinio Kaunui dovanotos dailės ir ikonografijos kolekcija – Lietuvos dailės kūrinių rinkinys bei Rytų meno kolekcija.
Rūmai
Paveikslų galerija įkurta 1978 m. specialiai galerijai pastatytuose rūmuose. Jų autoriai – architektai Liucija Gedgaudienė ir Jonas Navakas. Trijų aukštų rūmų planinė struktūra – laužytas stačiakampis. Pirmajame aukšte veikia parodų salė, vestibiulis, drabužinė ir kavinė. Antrajame įrengtos trys parodų salės ir auditorija renginiams, trečiajame aukšte - keturios ekspozicijų salės. Ekspozicijoms taip pat naudojami vestibiuliai visuose aukštuose prie salių.
Vilniaus Pelėdos pradinė mokykla
Vilniaus „Pelėdos“ pradinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Taikos g. 97, vykdanti pradinio ugdymo programas lietuvių kalba. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Vilniaus „Pelėdos“ pradinė mokykla įkurta 1993 m. rugsėjo 1 d., buvusio 53-ojo lopšelio-darželio patalpose. Iš pradžių mokykla vadinosi 9-oji pradžios mokykla. Joje mokėsi 360 mokinių, dirbo 17 pedagogų. Pirmas mokyklos direktorius R. Pampikas.
1997 m. lapkričio mėnesį mokyklai suteiktas „Pelėdos“ vardas, o 1998 m. paminėtas mokyklos penkerių metų veiklos jubiliejus.
2000 m. rudenį įvestas ankstyvasis užsienio kalbos mokymas nuo 2-os klasės.
Limerick (moterys)
Istorija
Klubas įkurtas 1937 m. Vyrų komanda dalyvavo šalies futbolo pirmenybėse.
Limerick WFC
Moterų komanda dalyvavo aukščiausioje šalies lygoje.
Stadionas
Namų rungtynes žaidė „Markets Field“ stadione.
Veido kaulai
thumb|200px|Veido kaulai Veido kaulai - priekinės kaukolės dalies kaulai: nosikaulis, viršutinis žandikaulis, ašarikaulis, skruostikaulis, gomurikaulis, apatinė nosies kriauklė, noragas, apatinis žandikaulis ir poliežuvinis kaulas; veido dalis.
Nosikaulis
thumb|100px|right|Nosikaulis Nosikaulis - porinė į apačią platėjanti plokštelė, viršutiniu kraštu suaugusi su kaktikauliu ir įeinanti į nosies stogo priekinę dalį, o laisvu apatiniu kraštu iš viršaus ribojanti kriaušinę atvarą. Šoniniais kraštais nosikauliai sudaro siūles su viršutinių žandikaulių kaktinėmis ataugomis, o vidiniais susijungia tarpusavyje. Išilgai vidinio paviršiaus leidžiasi išilginė akytkaulinė vaga (sulcus ethmoidalis) bendravardžiam nervui, kuris išeina į kaulo viršutinį paviršių per nosinę angą (foramen nasale). Nosikaulis turi vieną kaulėjimo centrą, kuris atsiranda kremzlinę nosies kapsulę supančiame jungiamajame audinyje gemalo plėtros trečio mėnesio pradžioje.
Viršutinis žandikaulis
thumb|right|100px|Viršutinis žandikaulis Viršutinis žandikaulis - porinis tuščiaviduris kaulas, sudarantis vidurinės veido dalies rėmus ir dalyvaujantis formuojant daugelio veido ertmių - nosies, burnos, akiduobių - sienas. Į jį įsikalę viršutiniai dantys. Kaulas primena netaisyklingą kubą, nuo kurio į visas puses nutįsta įvairiaformės ataugos. Centrinė dalis - tuščiaviduris viršutinio žandikaulio kūnas (corpus maxillae), o 4 ataugos vadinamos pagal funkciją ar tai, su kuo jungiasi. Į viršų kyšo kaktinė atauga (processus frontalis), į šoną, link skruostikaulio - processus zygomaticus, į vidų, į gomurį, nutįsta plati plokštelės pavidalo gomurinė atauga (processus palatinus), į apačią puslankiu leidžiasi storokas puslankis dantims įsikalti - dantinė atauga (processus alveolaris).
Ašarikaulis
Ašarikaulis - plona maža porinė plokštelė, įeina į akiduobės medialinę sieną ir skiria akiduobę nuo nosies ertmės. Į akiduobę atsigręžusiame paviršiuje yra vertikali užpakalinė ašarinė skiauterė (crista lacrimalis posterior), kuri su viršutinio žandikaulio kaktinės ataugos priekine ašarine skiautere (crista lacrimalis anterior), apriboja ašarų maišo duobę (fossa sacci lacrimalis).
Gomurikaulis
thumb|100px|right|Gomurikaulis Gomurikaulis - porinis plokščias kaulas, įeinantis į nosies ertmės šoninės sienos ir gomurio užpakalinę dalį. Kaulą sudaro prie viršutinio žandikaulio prisišliejusi stačioji plokštelė (lamina perpendicularis) ir stačiu kampu į vidų, į gomurį, nukrypusi gulsčioji plokštelė (lamina horizontalis). Į nosies ertmę atsigręžusiame stačiosios plokštelės nosiniame paviršiuje (facies nasalis), yra dvi sagitaliai einančios skiauterės, bendravardžių viršutinio žandikaulio skiauterių analogai: apatinė - kriauklinė (crista conchalis), viršutinė - akytkaulinė (crista ethmoidalis). Prie viršutinio žandikaulio prigludusiu plokštelės žandikauliniu paviršiumi (facies maxillaris), leidžiasi didžioji gomurio vaga (sulcus palatinus major). Plokštelė viduje baigiasi dviem ataugom: priekinė, užpakalinė, mažesnė, pleištakaulinė (processus spehnoidalis), liečiasi su pleištakaulio kūnu. Ataugas skiria pleištinė gomurio įlanka (incisura sphenopalatina). Apatinis užpakalinis stačiosios plokštelės kampas nutįsta į piramidinę ataugą (processus pyramidalis).
Noragas
thumb|100px|right|Noragas Noragas - neporinis plokščiasis kaulas, sudaro užpakalinę nosies pertvaros dalį ir skiria nosines ryklės angas (choanae). Plokštelė netaisyklingo keturkampio formos, jos viršutinis galas dviem norago sparnais (alae vomeris) apima pleištakaulio kūno skiauterę, o apatinis galas, kitaip pleištinė norago dalis (pars cuneiformis vomeris), įsiterpia tarp akytkaulio stačiosios plokštelės ir viršutinių žandikaulių gomurinių ataugų bei gomurikaulių gulsčiųjų plokštelių nosinės skiauterės (crista nasalis). Kaulėja iš dviejų centrų, kurie susiformuoja nosies kremzlinės pertvaros užpakalinę pusę gaubiančioje jungiamojo audinio sankaupoje.
Apatinis žandikaulis
thumb|right|Apatinis žandikaulis Apatinis žandikaulis - neporinis, vienintelis paslankus kaukolės kaulas, sudarantis apatinės veido dalies griaučius. Judėdamas jis dalyvauja kramtyme ir artikuliuotoje kalboje. Naujagimio kaulas esti porinis, tačiau veikiai smakro kremzlė sukaulėja ir dvi dalys suauga. Apatinio žandikaulio forma netaisyklinga; jis sudėtas iš pasagos pavidalo kūno (corpus mandibulae), ir nuo pasagos užpakalinių galų kylančios porinės šakos (ramus mandibulae).
Apatinio žandikaulio kūno (corpus mandibulae) tvirtas ir storas pamatas (basis mandibulae), paremia aukščiau esančią dantinę dalį (pars alveolaris). Pamato priekyje smakre išsidėsto trys išaugos: neporinis smakro kyšulys (protuberantia mentalis), o nuo jo žemiau ir į šoną - porinis smakro gumburėlis (tuberculum mentale). Dar labiau į šoną, į viršų ir atgal žiojėja viena, kartais dviguba, porinė smakro anga (foramen mentale), nuo jos įstrižai aukštyn, į žandikaulio šaką, kyla įstrižoji linija (linea obliqua). Pamato vidiniame paviršiuje kyšo smakro dyglys, dažnai dvigubas - viršutinis ir apatinis (spina mentalis superior et inferior, s. spina geni superior et inferior) liežuvio raumenims. Kūno viršutiniame krašte yra šešiolika dantinių duobelių, kur įsitvirtina apatiniai dantys.
Apatinio žandikaulio šaka (ramus mandibulae) su kūnu sudaro kampą (angulus mandibulae), kurio abiejose pusėse yra po šiurkštumą raumenims tvirtintis. Išorėje yra plati kramtomoji šiurkštuma (tuberositas masseterica), viduje - sparninė šiurkštuma (tuberositas pterygoidea). Šakos vidinėje pusėje žiojėja apatinio žandikaulio anga (foramen mandibulae), iš apačios pridengta apatinio žandikaulio liežuvėlio (lingula mandibulae). Anga veda į apatinio žandikaulio kanalą (canalis mandibulae), kuris baigiasi smakre jau minėta smakro anga (foramen mentale). Kaulo viduje iš kanalo į alveoles atsišakoja maži kanalėliai, per kuriuos nervai ir kraujagyslės pasiekia apatinių dantų šaknis. Šaka baigiasi dviem ataugomis: ploną, smailią vainikinę ataugą (processus coronoideus), nuo stambios, aptakios sąnarinės ataugos (processus condylaris), skiria apatinio žandikaulio įlanka (incisura mandibulae). Sąnarinės ataugos aptaki viršūnė vadinama galva, kitaip krumpliu (caput, s. condylus mandibulae), o laibesnė jos dalis - apatinio žandikaulio kaklu (collum mandibulae). Apatinis žandikaulis rutuliojasi iš jungiamojo audinio, iš porinio kaulėjimo centro, kuris susiformuoja ties smakro anga šeštą gemalo savaitę. Abi pusės susijungia per pirmuosius gyvenimo metus.
Poliežuvinis kaulas
Poliežuvinis kaulas - kaukolės veidinės dalies pasagos formos kaulas, esantis po liežuviu ir įsiterpęs tarp kaklo raumenų. Sudaro masyvi priekinė dalis, vadinama kūnu ir nuo jo nusitęsę mažieji ir dideji ragai. Žemiau poliežuvinio kaulo yra skydinės kremzlės kyšulys, vadinamas Adomo obuoliu. Poliežuvinis kaulas sudaro atramą liežuviui, ryklės ir kaklo raumenims.
Literatūra
Schädel
Australijos vyrų vandensvydžio rinktinė
Australijos vyrų vandensvydžio rinktinė – nacionalinė komanda, kuri atstovauja Australijai oficialiose vandensvydžio varžybose.
Buivėnų kapinynas
miniatiūra|336x336px|Buivėnų kapinynas Buivėnų kapinynas (vad. Milžinų kapais) – XVI–XVII a. kapinynas Buivėnų kaime (Noriūnų seniūnija, Kupiškio rajonas).
Tyrimai
Kapinyno žvalgomieji archeologiniai tyrimai atlikti 1983 metais (vadovas Povilas Tebelškis), kurių tikslas – patikrinti kapinyno išlikimo laipsnį, nustatyti jo teritoriją ir laikotarpį. Darbų metu ištirti 3 plotai (64 m²), kurių metu aptikta 13 apardytų kapų, iš jų identifikuoti 6 vyrų (35–55 metų amžiaus) ir 2 moterų (30–55 metų amžiaus) kapai (1, 2 pav.) Surinkti 48 radiniai. Daugiausia rasta 36 vienetai (Aleksandro Jogailaičio, Žygimanto Senojo, Žygimanto Augusto denarai ir dvidenariai, Stepono Batoro) monetų. Taip pat rastos 3 retos lietuviškos monetos – jų averse – Vytis, reverse – Gedimino stulpai. Lietuviškų monetų svoris – 0,099 g, 0,122 g, ir 0,126 g.
Antra radinių grupė – peiliai, kurių surasta 5 vienetai (4 kriauniniai ir 1 įtveriamasis). Kiti radiniai – žalvarinė sagtelė, žalvarinis žiedas, kaulinis adiklis, cilindro formos alavinis verpstukas.
Kasinėjimai parodė, jog kapinynas užima nedidelį plotą iškyšulio rytinėje dalyje, nes kitose tirtose vietose radinių nerasta.
Paminklo apsauga
1973 m. įtrauktas į Lietuvos kultūros paminklų sąrašą. 1992 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 6291 ). 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu. 2005 m. pripažintas valstybės saugomu. 2018 m. įtrauktas į Kupiškio rajono lankytinų vietų sąrašą.
Lokalizacija
Kapinynas yra Noriūnų sen., Kupiškio r., Buivėnų kaimo rytiniame pakraštyje, apie 100 metrų į V nuo vieškelio Kupiškis – Palėvenė, Lėvens upės slėnio dešiniajame šlaite, maždaug 13 metrų aukščio iškyšulyje.
Didžiagrašių kapinynas
miniatiūra|318x318px|Didžiagrašių kapinynas Didžiagrašių kapinynas – I tūkst. pab. – II tūkst. pr. kapinynas, archeologinis paminklas Didžiagrašių kaime (Noriūnų sen., Kupiškio r.).
Istorija
1987 m. Didžiagrašių kaime vykdant žvyro karjero eksploatavimo darbus buvo rasta archeologiniai radiniai – žmonių kaukolės, kiti kaulai. Mokslinei metodinei kultūros paminklų apsaugos tarnybai apžiūrėjus žvyro eksploatavimo teritoriją buvo nustatyta, kad karjero vietoje yra kapinynas.
1988 m. liepos 11-16 d. vykdyti žvalgomieji archeologiniai tyrinėjimai (archeologas Povilas Tebelškis). Jų metu buvo iškastos 6 įvairaus dydžio perkasos (ištirtas bendras plotas – 120 m²). Tyrimu metu atidengti 5 griautiniai palaidojimai  – iš jų trys apardyti stipriai, kitų dviejų būklė išlikusi geresnė. 0,78 cm gylyje nuo žemės paviršiaus, geriausiai išlikusiame kape, buvo rastas palaidotas 25-30 metų vyras. Apytikris vyro ūgis 1,68 cm. Kape, ant dešinės kojos blauzdikaulio rasta įkapė – 15 cm ilgio pentinis siauraašmenis kirvis. Kitame kape palaidotas 5-6 metų vaikas.
Kiti rasti radiniai – pentinis siauraašmenis kirvis, ilgis 17 cm, grandinėlė su pakabuku, ilgis 50 cm, grandinėlės fragmentas (ilgis 20 cm), žalvarinė įvija (ilgis 4 cm). Tikslinant senkapio teritoriją 2002 m. atlikti antri archeologiniai tyrinėjimai. Tyrimu metu ištirtas 100 m² plotas. Remiantis 1988 m. ir 2002 m. archeologinių tyrimų rezultatais, konstatuotina, jog pagrindinė senkapio dalis buvo karjero vietoje ir jo eksploatavimo metu sunaikinta.
Lokalizacija
Kapinynas yra 1,4 km atstumu į Š nuo kelio Panevėžys-Kupiškis, apie 1 km į ŠR nuo Naktakės upelio, į ŠV nuo kelio Noriūnai-Byčiai.
Paminklo apsauga
1987 m. liepos 21 d. kapinynas įtrauktas į archeologijos paminklų apskaitą. 1993 m. įtrauktas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą. Unikalus kodas Kultūros vertybių registre – 16255.
Abakachanas
Abakachanas (, g. 1234 m. vasarį-kovą; m. 1282 m. balandžio 1 d.) – antrasis Persijos ilchanas, valdęs 1265–1282 m.
Ankstyvieji metai
Abaka gimė 1234 m. Mongolijos stepėse. Jis buvo vyriausias ir mylimiausias pirmojo ilchano Chulagu sūnus (Temudžino vaikaitis). Kartu su tėvu jis dalyvavo šiojo 1256 m. žygyje užkariaujant musulmonų valstybes Artimuosiuose Rytuose (dab. Irano, Irako, Sirijos teritorijose). Prasidėjus karams tarp Chulagu ir Aukso ordos chano Berkės, pasak armėnų kronikininko Kirakoso Abaka buvo išsiųstas į rytus, bendradarbiauti su Čagatajais.
Valdymas
1265 m. mirus Chulagu, Abaka buvo Chorasano ir Mazandarano valdytoju. Parvykęs į Azerbaidžaną po nesėkmingo jaunesniojo brolio Jošmuto bandymo užimti sostą jis buvo pripažintas tėvo įkurto chanato didžiuoju chanu (ilchanu). Vainikuotas 1265 m. birželio 19 d. Chubilajaus patvirtinimas iš Kinijos buvo atgabentas tik 1270 m. ir ta proga Abaka vainikuotas ilchanu antrą kartą.
Užsienio politika
Apie 1269 m. į Chorasaną įsiveržė Čagatajų chano Barako pajėgos. 1270 m. Abaka sumušė ir išvijo Barako armiją. Mirus Barakui, 1272 ar 1273 m. Abakos pajėgos užėmė ir nusiaubė Bucharą. Po to rimtų karų Ilchanato rytuose nebuvo, nors Farso gyventojai turėjo kęsti nuolatinius puldinėjimus iš rytų.
Kitus karus Abaka vykdė su Egipto mameliukais dėl įtakos Sirijoje. 1268 m. jo vasalas, Antiochija, pasidavė Beibarsui I, 1269 m. jis nesugebėjo sutrukdyti mameliukų įsiveržimo į Armėniją (Kilikiją). Beibarso pastangos išlaisvinti Rumo musulmonus nuo mongolų valdymo nepavyko, nes čia jis susidūrė su didele mongolų armija. 1277 m. Beibarsas grįžo į Egiptą, kur mirė.
Prieš mameliukus Abaka siekė sudaryti sąjungą su Europos valdovais, kurie patyrė vieną pralaimėjimą mameliukams po kito. 1274 m. jo pasiuntiniai buvo Lione, 1276 m. Italijoje, 1277 m. - Romoje ir Anglijoje. Europoje galima sąjunga su mongolais buvo sutikta su entuziazmu. Abakachanas gavo Anglijos karaliaus Eduardo I (1274 m.), Klemenso IV (1267 m.), Grigaliaus X (1274 m.) ir Mikalojaus III (1277 m.) laiškus. Abakachano pasiuntiniai dalyvavo 1277 m. Antrajame Liono susirinkime. Visgi realios paramos prieš Egiptą Abaka nesulaukė.
1280 m. Abaka surengė atsakomąjį žygį prieš mameliukus, užėmė ir sugriovė Alepą. Kitais metais Abakos brolis Mengu-Timūras susikovė su mameliukais tarp Hamo ir Homso. Mūšis baigėsi be aiškaus laimėtojo, abi pusės patyrė didelius nuostolius ir atsitraukė. Tarp Abakos žmonų buvo Bizantijos imperatoriaus duktė Marija, kuri anksčiau buvo skirta Chulagu, ir jis palaikė gerus santykius su rytų krikščionimis, tikriausiai dėl siekio turėti sąjungininkų kovose su mameliukais ir viduje, kur įvairios maištininkų grupės irgi kėlė galvas, pavyzdžiui, izmailitai 1271 m. užėmė buvusią asasinų tvirtovę Girdkuchą. Abaka religiškai buvo artimas budizmui ir išpažino protėvių šamanizmą. Ilchanato sostinę jis buvo perkėlęs į Tebrizą. Abaka mirė 1284 m. balandžio 1 d. Hamadane nuo alkoholizmo. Jo brolis Tekuderas tapo sekančiu ilchanu. Kaip ir tėvas, Abaka buvo palaidotas Urmijos ežero Šahi saloje.
Asa (upė)
Asa  – upė Šiaurės Kaukaze; Sunžos dešinysis intakas. Prasideda Gruzijoje, Didžiojo Kaukazo šiauriniuose šlaituose, 1806 m aukštyje, susiliejus Čimgisckalio ir Ciriclovnisckalio upeliams. Pradžioje kalnų tarpekliais teka į šiaurę per Ingušiją (Rusija), vėliau pasuka į rytus, teka lyguma pro Čečėniją. Įteka į Sunžą ties Zakan Jurtu.
Upės vagos plotis lygumoje viršija 60 m.
Drūlėnų pilkapis
Istorija
Archeologiniai tyrinėjimai inicijuoti 1980 metais, Drūlėnų pilkapiui atsidūrus Kupiškio tvenkinio statybų teritorijoje (tyrimų vadovas Stasys Juodelis).
Baublių šv. Kazimiero koplyčia
'''Baublių šv. Kazimiero koplyčia''' – katalikų koplyčia, veikianti Kretingos rajone, Baublių kaime (Žalgirio sen.), 4 km į rytus nuo Jokūbavo, prie kelio. Priklauso Palangos dekanato Baublių šv. Kazimiero parapijai. Kiekvieną sekmadienį vyksta mišios, kurias aptarnauja atvykstantis Kartenos klebonas. Koplyčia įsikūrusi buvusio vaikų darželio patalpose, pastato 1-ajame aukšte.
Kezenojamas
Kezenojamas  – ežeras Rusijoje, Šiaurės Kaukaze, telkšo ties Čečėnijos ir Dagestano siena. Yra 1854 m aukštyje virš jūros lygio, apsuptas Kaukazo kalnų (Andžio kalnagūbrio). Ežeras nedidelis, jo matmenys 2,7 x 0,735 km, tačiau labai gilus (72 m). Kezenojamą maitina kalnų šaltiniai bei pora didesnių upokšnių – Charsumas bei Kaucha. Priklausomai nuo metų laiko ir tų metų drėgnumo vandens lygis ežere gerokai kinta (svyravimų amplitudė 6–8 m).
Drūlėnų pilkapis
Istorija
Pilkapio skersmuo buvęs 12 m., o dėl nelygios vietovės aukštis svyravo nuo 70 iki 110 cm. Pilkapio vietoje yra likę didelių vainiko akmenų, kuris dėtas iš kelių eilių vainikų. Tyrimų metu atidengti griautinių kapų pėdsakai su įkapėmis. Dėl nemažo pilkapio skersmens, tyrinėjimai vyko ketvirčiais. Pirmajame ketvirtyje rastas siauraašmenis pentinis kirvis (21 cm ilgio), įmovinis ietigalis, geležinis peilis (18 cm).
Kezenojamas
Vasarą ežero vanduo sušyla iki 17–18 °C, o žiemą pasidengia 60–80 cm storio ledo sluoksniu.
Baublių šv. Kazimiero koplyčia
240px|left|miniatiūra|Koplyčios maldų salė
Drūlėnų pilkapis
Istorija
Antrajame ketvirtyje aptiktas ypač turtingas moters kapas: rastos dvi žalvarinės antkaklės kūginiais galais (3 pav.), dvi juostinės ornamentuotos apyrankės su kaulų dalimis. Trečiajame ir ketvirtajame ketvirtyje jokių radinių ar palaidojimo žymių nerasta.
Kezenojamas
Kezenojamo pakrantėje iš Čečėnijos pusės įkurtas sportinis–poilsinis kompleksas.
Baublių šv. Kazimiero koplyčia
Istorija
Baubliuose maldos namai nuo 1995 m. gegužės mėn. atsidarė kultūros namuose. Jie buvo paminėti švente prie atstatyto seniausio kaimo kryžiaus Slėnio gatvėje, iš kur iškilminga procesija per visus Baublius patraukė į naujuosius maldos namus. Vėliau jie persikėlė į 1976 m. pastatytą buvusį vaikų darželį. Jis bendruomenės narių pajėgomis buvo suremontuotas, pritaikytas tikinčiųjų poreikiams. Į pastatą patekti įrengti laipeliai ir nuovaža, skirta neįgaliesiems. Koplyčios steigimo iniciatore, padedant kitiems žmonėms, buvo Baublių gyventoja Stasė Liubertytė–Gideikienė (g. 1946 m.). Iš pradžių ji sulaukusi žmonių pasipiktinimo dėl tokios savo veiklos, nes sovietmečiu būdama statybos inžiniere „Jaunosios gvardijos“ kolūkyje, 1975-1980 m. buvo išrinkta į LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputates, o štai dabar ėmėsi evangelizuoti žmones, tačiau ilgainiui baubliškiai ėmė džiaugtis moters tarnyste.
Greitasis čiuožimas trumpuoju taku 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Greitasis čiuožimas trumpuoju taku 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vyko Kanyno ledo arenoje, Pjončano apskrityje, Pietų Korėjoje. Varžybų metu paasiekti du pasaulio rekordai: kino Wu Dajing 500 m distancijoje ir Nyderlandų moterų komandos estafetės „B“ finale.
Baublių šv. Kazimiero koplyčia
Istorija
2011 m. vasario 19 d. Vatikano Apaštališkoji penitenciarija išleido dekretą, suteikiantį Baublių koplyčiai visuotinius atlaidus (šis dokumentas su tekstu lotynų ir lietuvių kalbomis kabo koplyčioje).
Greitasis čiuožimas trumpuoju taku 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
== Medalininkai ==
Baublių šv. Kazimiero koplyčia
Istorija
2015 m. Žolinių savaitgalį Baublių bendruomenė ir svečiai minėjo koplyčios 20-ąjį jubiliejų. Šventė prasidėjo mišiomis, kurias aukojo kunigas Donatas Liutika iš Telšių vyskupijos bei Kartenos parapijos klebonas Tadas Šeputis. Po mišių žmonės buvo kviečiami pasiklausyti fleitos ir akordeono muzikos.
Greitasis čiuožimas trumpuoju taku 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Kvalifikacija
Olimpinėse žaidynėse maksimaliai gali dalyvauti 120 greitojo čiuožimo trumpuoju taku atstovų. Kvotos buvo padalintos atsižvelgus į Pasaulio greitojo čiuožimo trumpuoju taku taurėje surinktus taškus. Viena šalis galėjo deleguoti maksimaliai 5 vyrus ir 5 moteris. 2017 m. lapkričio 23 d. Tarptautinė čiuožimo sąjunga (ISU) oficialiai paskelbė kvalifikacinių taškų suvestinę. ISU iš viso delegavo 116 sportininkų (59 vyrai ir 57 moterys) dalyvauti 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse.
Baublių šv. Kazimiero koplyčia
Istorija
2019 m. koplyčios prieangyje pašventintas Kančios kryžius, skirtas negimusiems kūdikiams. Šio kryžiaus atsiradimo idėja buvo brandinta 15-17 metų ir netikėtai realizuota. Pasak koplyčios prižiūrėtojos S. Gideikienės, sumanymas ilgai liko neįgyvendintas, nes žmonėms stigo lėšų ir buvo abejojama tokio kryžiaus reikalingumu. Primiršta idėja atgijo, kai pašnekovei paskambino giminaitis menininkas R. Zenkevičius. Jis tuomet pagal užsakymą gamino kryžių, tačiau dirbinys, daromas iš šakoto medžio, tapo skylėtas, todėl užsakovas jo atsisakė. Moteris pasiūlė kryžių atvežti į Baublius. Ji prisiminė vieno kunigo pasakojimą. Anot jo, kai žūva kūdikis, pas Dievą danguje atsiveria skylė. Taigi, kryžiaus autorius, pats to nė nežinodamas, pagamino negimusiems kūdikiams skirtą kryžių, kuriame simboliškai atsivėrusios skylės.
Uruchas
Uruchas (,, Урыху) – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze; Tereko kairysis intakas. Prasideda Šiaurės Osetijos pietvakariuose, išteka iš Mostocetės ledyno, Digoros tarpelyje. Aukštupyje upė vadinama Charvesu. Teka kalnų tarpekliais į šiaurės rytus per Šiaurės Osetiją (jos vakarinę pusę, vadinamą Digorija). Žemupyje patenka į Kabardą-Balkariją, įteka į Tereką ties Aleksandrovskaja.
Didžiausias intakas – Chaznidonas (kairysis).
Pagrindinė gyvenvietė prie upės – Uruchas (Kabarda-Balkarija).
Drūlėnų pilkapis
Paminklo apsauga
1977 m. įtrauktas į Lietuvos kultūros paminklų sąrašą, 2003 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 13016 ), 2002 m. nustatyta pilkapio teritorija ir vizualinės apsaugos zona. 2005 m. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymu pripažintas saugomu valstybės.
Lokalizacija
Drūlėnų pilkapis yra 1,9 km ŠR nuo Kupiškio-Alizavos ir Vabalninko kelių kryžkelės ir 0,2 km į PR nuo Kupiškio-Alizavos kelio, Kupiškio tvenkinio šlaito kampe, kurį iš P pusės juosia griova, iš Š ir ŠV pusės – laukai, iš R – Kupiškio marios. Pilkapio vietoje žemės paviršius nežymiai žemėja P-PR kryptimi.
Pasakojimai, padavimai
Vietos žmonės pilkapį vadino vainikėliu, kartais vaidinuokla. Seniau buvo pasakojama, kad prie pilkapio gyvenusi ragana Barbora ir pilkapis būdavo vadinamas Barborytas vainikėliu. „Žmonas sakydavo, kad tinoi naktim vaidindavos. Kai pro šol kas vālai vakari važiuodavo, tai prė tai vietai nei iš šio, nei iš to arklys sustoja, ir nei krust. Rogyk kiek nori, nei iš vietos. Kartais vežimi atsirosdavo koks ponoitys basėdžiūs, arklys nėjuda tol, kol tas ponoitys gaidžiui sugėdojus iš vežimo neprapuola“ (tekstas užrašytas kupiškėnų tarme).
Maltos vyrų vandensvydžio rinktinė
Maltos vyrų vandensvydžio rinktinė – nacionalinė komanda, kuri atstovauja Maltai oficialiose vandensvydžio varžybose.
Šiaurės dvikovė 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Šiaurės dvikovė 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vyko Alpensijos kurorte, Pjončano apskrityje, Pietų Korėjoje. Tai vienintelė sporto šaka 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kurioje dalyvavo tik vyrai.
== Medalininkai ==
Kvalifikacija
Olimpinėse žaidynėse šiaurės dvikovės rungtyse iš viso dalyvaus 55 sportininkai. Kvotos bus paskirtsytos pagal Pasaulio šiaurės dvikovės taurės reitingą. Maksimaliai viena šalis gali deleguoti tik 4 sportininkus.
Perseo Miranda
thumb|250px|Perseo Miranda 2007 m. Perseo Miranda (Angelo Spaggiari; g. 1970 m. liepos 15 d. Genujoje, Italija) – dainininkas, grupės „Perseo Miranda“ frontmenas ir vokalistas. 1980 m. pradėjo ir solo karjerą.
Farsas (reikšmės)
Farsas gali reikšti:
Marina Abramović
Marina Abramovič (Марина Абрамовић, g. 1946 m. lapkričio 30 d.) – iš Serbijos kilusi pasirodymų (performansų) ir kūno menininkė, XXI a. pradžioje sukėlusi didelį susidomėjimą istorinių performansų perteikimu.
Biografija
Marina Abramovič gimė 1946 m. lapkričio 30 d. Belgrade. Jos tėvas buvo juodkalnietis, motina − serbė, ir abu − pasipriešinimo hitlerinei Vokietijai partizanai Antrojo pasaulinio karo metu. Tėvas Vojo Abramovič pasiekė generolo rangą Tito armijoje kovoje su kroatų fašistais ir fašistų kolaborantais. Abu tėvai atmetė giminės rytų ortodoksų tikėjimą (Marinos prosenelis buvo Serbijos bažnyčios patriarchas). Po karo tėvas Vojo liko tarnauti Jugoslavijos armijoje, karinėse oro pajėgose. Motina Danica, medicinos studentė, pasuko meno istorijos studijų kryptimi ir ilgainiui tapo Meno ir Revoliucijos muziejaus direktore Belgrade. Marina Abramovič buvo giliai paveikta tėvų perduotos karo metų patirties. Pasak jos, ji nuo jaunų dienų pajuto, kad taps menininke: „tai buvo būtinybė ... vienintelis kelias, kuriuo aš galėčiau egzistuoti šiame pasaulyje“.
Jugoslavija tuo metu priklausė komunistiniam blokui, tačiau joje nestovėjo SSRS kariuomenės daliniai, šalies piliečiai galėjo keliauti ir dirbti Vakarų Europoje. Asmeninės ir saviraiškos laisvės buvo mažiau suvaržytos. Tai nereiškia, kad menininkai buvo necenzūruojami, ir Marinos Abramovič pasirodymai tikriausiai buvo lengviau toleruojami dėl jos tėvų užimamų pareigų ir dėl to, kad ji buvo moteris. Marina Abramovič nuo 12 metų amžiaus pradėjo lankytis Venecijos bienalėje. Pirmąją meno pamoką Marina gavo iš tėvo draugo, art informel atstovo, kuris buvo mokinęsis Paryžiuje. Jis patiesė ant grindų drobę, užtėškė dažų, klijų ir pridėjo smėlio. Po to viską apipylė benzinu ir padegė pareikšdamas: „tai − saulėlydis“, ir išėjo. Šis veiksmas rodė Marinai, kad meno kūrybos procesas gali būti toks pat svarbus ar net svarbesnis už galutinį produktą − mintis, kurią populiarino prancūzų menininkas Ivas Kleinas.
Vaikystėje Marina turėjo neįprastų idėjų: ji dekoravo savo miegamąjį batų tepalu taip, kad motina nebenorėjo daugiau į jį įeiti, ir siūlė tėvui kurti paveikslus danguje lėktuvams išsklaidant debesis. 1965 m. Marina Abramovič įstojo į Belgrado dailės akademiją studijuoti tapybos, tačiau ilgainiui susidomėjo performanso žanru, panaudojant savo pačios kūną išreiškiant tam tikras mintis, idėjas. 1972 m. ji baigė postudijinius mokslus Zagrebo dailės akademijoje ir pradėjo rodytis viešumoje su savo pasirodymais. 1973 m. performanse „Ritmas 10“ ji badė peiliu tarpus tarp rankos pirštų, kartais susižalodama. 1974 m. performanse „Ritmas 0“ ji stovėjo statiška patalpoje su 72 įvairiais objektais, įskaitant rožę, skalpelį ir užtaisytą ginklą. Lankytojams buvo siūloma panaudoti šiuos objektus su Marina kaip nori. Performansas sukėlė nevienareikšmių vertinimų. thumb|right|240px| Marina Abramovič (kairėje) performanso „Dalyvauja menininkė“ metu 2010 metais 1975 m. Marina Abramovič persikėlė į Amsterdamą, kur pradėjo bendradarbiauti su vokiečių menininku Frank Uwe Laysiepen (Ulay). Daugelio jų performansų temos buvo susijusios su lytiškumo sampratos problematika. Pavyzdžiui, 1977 m. performanse menininkai nuogi stovėjo vienas prieš kitą siaurame muziejaus įėjime ir lankytojas, norėdamas praeiti, turėjo pasisukti šonu, t. y. pasirinkti, į kurį, vyrą ar moterį, praeiti atsisukęs veidu ir galbūt prisiliesti. Menininkai išsiskyrė 1988 m. simboliškai eidami Didžiąja kinų siena iš skirtingų pusių, kad susitikę pasakytų vienas kitam „sudie“. 1997 m. Marina Abramovič buvo apdovanota „Auksiniu liūtu“ geriausiam menininkui Venecijos bienalėje. Tai žymiai pakėlė menininkės tarptautinį autoritetą ir žinomumą. Jos instaliacijoje „Balkanų barokas“ buvo panaudota video medžiaga kartu su performansu, kuriuo nagrinėjamas jos kultūrinio ir šeimos identiteto klausimas.
Bibliografija
Išrinkta literatūra:
Atliskas
Atliskas  – miestas centrinėje Meksikoje, Pueblos valstijoje, 25 km į pietvakarius nuo Pueblos, į pietryčius nuo Popokatepetlio ugnikalnio, Molinoso upės slėnyje.
Tai augantis ekonominis centras. Maisto, tekstilės pramonė, prekyba. Verčiamasi žemės ūkiu.
Čerekas
Čerekas (rus. ir, Шэрэдж) – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze, Kabardoje-Balkarijoje; Baksano dešinysis intakas (Tereko baseinas). Prasideda respublikos pietuose, Kaukazo aukštikalnėse, ties Babugento kaimu susiliejus Chulamo Čerekui (46 km) ir Balkarijos Čerekui (54 km, išteka iš Dychsu ledyno).
Teka siaurais kalnų tarpekliais į šiaurės rytus. Žemupyje teka lyguma. Įteka į Baksaną 6 km nuo jo žiočių, netoli Maiskio miesto.
Čereką maitina ledynų ir sniego tirpsmo vandenys. Patvinsta vasarą. Naudota sielių plukdymui. thumb|left|180px|Čereko aukštupio tarpeklis
Didžiausias intakas – Urvanis (kairysis).
Pagrindinės gyvenvietės prie Čereko: Babugentas, Kašchatau, Aušigeras, Pygansu, Senasis Čerekas, Žemutinis Čerekas, Maiskis.
Kurdžipsas
Kurdžipsas  – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze; Belajos kairysis intakas (Kubanės baseinas). Prasideda Adygėjoje, Kaukazo aukštikalnėse, Lagonakio kalnyne, šiauriniuose Ošteno kalno šlaituose. Teka į šiaurę giliu, miškingu slėniu, sudaro tarpeklius. Kurdžipsas teka daugiausia per Adygėją, bet atkarpą prateka per Krasnodaro kraštą. Įteka į Belają 114 km nuo jos žiočių, ties Krasnooktiabrskiu (įpiečiau Maikopo).
Didžiausi intakai: Mezmajus, Morozka, Chokodzė, Pricucha, Lučka.
Pagrindinės gyvenvietės prie Kurdžipso: Mezmajus, Dagestanskaja, Kurdžipskaja, Krasnooktiabrskis (Adygėja).
Šuoliai su slidėmis 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
== Medalininkai ==
Kvalifikacija
Olimpinėse žaidynėse šuolių su slidėmis rungtyse iš viso dalyvaus 100 sportininkų. Šeimininkė Pietų Korėja automatiškai pelnė dvi vietas žaidynėse. Likusios kvotos bus paskirstytos pagal Pasaulio šuolių su slidėmis taurės reitingą. Maksimaliai viena šalis gali deleguoti tik 4 vyrus ir 4 moteris.
Siko perėja
thumb|245px|Siko perėja įvažiuojant į Čilę
Siko perėja  – kalnų perėja Anduose, ties Argentinos (Saltos provincija) ir Čilės (El Loa provincija) siena. Aukštis – 4080 m. Per perėją eina kelias (žvyrkelis), jungiantis Saltą ir San Antonio de los Kobresą rytinėje pusėje su San Pedro de Atakama vakarinėje pusėje. Būdingas kontrastingas, atšiaurus klimatas.
Juodkalnijos vyrų vandensvydžio rinktinė
Juodkalnijos vyrų vandensvydžio rinktinė – nacionalinė komanda, kuri atstovauja Juodkalnijai oficialiose vandensvydžio varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Juodkalnijos vandensvydžio federacija.
Farsas (upė)
Farsas  – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze; Labos kairysis intakas (Kubanės baseinas). Prasideda Adygėjoje, Kaukazo aukštikalnėse, 4 km nuo Pobedos kaimo. Teka į šiaurę giliu, miškingu slėniu daugiausia per Adygėją, tačiau prateka atkarpą per Krasnodaro kraštą. Žemupyje Farsas teka lygumomis. Įteka į Labą 72 km nuo jos žiočių.
Vaga slenkstėta. Vasaromis upė smarkiai ištvinsta.
Didžiausi intakai: Psefiris (dešinysis), Seralis (kairysis).
Prie Farso įsikūrusios didesnės gyvenvietės: Novosvobodnaja, Dondukovskaja, Chakurinochablis (Adygėja), Machoševskaja, Jaroslavskaja (Krasnodaro kr.)
Čegemas
Čegemas (rus. ir, Шэджэм) – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze, Kabardoje-Balkarijoje; Baksano dešinysis intakas (Tereko baseinas). Prasideda respublikos pietuose, Kaukazo aukštikalnėse, susiliejus Bašil Auzu Su ir Gara Auz Su upokšniams, čiurlenantiems iš Kaukazo ledynų.
Teka siauru kalnų tarpekliu (vietomis kanjonu) į šiaurės rytus. Žemupyje išteka į lygumą, kurioje vaga išsiskiria į dvi protakas. Įteka į Baksaną 33 km nuo jo žiočių.
Čegemą maitina ledynų ir sniego tirpsmo vandenys. Smarkiai patvinsta vasarą. Čegemo tarpeklio šlaitais krenta vaizdingi Čegemo kriokliai.
Pagrindinės gyvenvietės prie Čegemo: Aukštutinis Čegemas, Žemutinis Čegemas, Čegemas, Čegemas II.
Kilkenny United (moterys)
Kilkenny United moterų futbolo komanda – Airijos moterų futbolo komanda iš Kilkenio.
Kilkenny United WFC
Moterų komanda dalyvavo aukščiausioje šalies lygoje. Debiutiniame 2015/16 m. sezone iškovojo vieną tašką, 2016 m. liko be taškų, 2017 m. iškovojo pergalę iš į savo sąskaitą įsirašė tris taškus. o 2018 m. iškovojo dvi lygiąsias ir sąskaitą papildė dviem taškais.
Sudėtis
Atnaujinta: 2020 m. vasario 13 d. <...>
Žadeikių senosios kapinės
Žadeikių senosios kapinės, vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais, Marų kapais (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žadeikių kaime (Kartenos seniūnija), 180 m į vakarus nuo Palčio upelio tvenkinio ir 130 m į pietryčius nuo kelių Palanga–Šiauliai ir Žadeikiai–Rubuliai sankryžos. left|thumb|300px|Kapinių vaizdas iš pietų pusės
Kapinės
Įrengtos bevardžio upelio (Minijos dešiniojo intako) kairiojo kranto šlaite ir aukštumos pakraštyje. Netaisyklingo stačiakampio plano, 23 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi, 17 m pločio.
Perkalys (12231865)
Perkalys arba Kriogžlys – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 4,5 km į šiaurės rytus nuo Balninkų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,69 km, plotis – iki 0,38 km. Altitudė 121,7 m. Šiaurinis krantas aukštas, kiti – žemesni, vakarinis krantas pelkėtas. Vakarinėje pakrantėje stūkso Raistelio miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, krūmynai. Rytuose įteka K-1 upelis iš Šiekštelio ežero, o šiaurės vakaruose išteka tas pats upelis link už 80 m telkšančio dar vieno Perkalio ežero (Siesarties upės intako Plaštakos baseinas). Šalia įsikūręs Perkalių kaimas.
Žadeikių senosios kapinės
Kapinės
Laidojimo žymių nesimato. Kapinės apaugusios dekoratyviniais krūmokšniais. Viduryje stovi apie 5 m aukščio medinis monumentalus kryžius, kurį juosia statinių tvora.
Teritorijos plotas – 0,03 ha.
0,67 km į pietryčius yra Žadeikių II senosios kapinės.
Istorija
Kapinės veikė nuo XVI iki XIX a. pr. Laidoti Žadeikių gyventojai. Vėliau iki XX a. pr. jose laidota atsitiktinai: savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai.
2010 m. žvalgė Julius Kanarskas.
Slidinėjimo lenktynės 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Slidinėjimo lenktynės 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vyko Alpensijos kurorte, Pjončano apskrityje, Pietų Korėjoje. Norvegijos slidininkė Marit Bjorgen iškovojo 5 medalius − daugiau nei bet kuris atletas Pjongčango olimpinėse žaidynėse, ir bendru olimpinių medalių skaičiumi (15) tapo labiausiai tituluotu atletu (tarp vyrų ir moterų) olimpinių žaidynių istorijoje.
Duobulis (Pala)
Duobulis – upelis Rietavo savivaldybėje; Palos dešinysis intakas (Minijos baseinas). Išteka šalia Pupžiubių kaimo. Teka į vakarus daugiausia per Kentrakalnio mišką. Į Palą įteka 3,3 km nuo jos žiočių, netoli Užduobulio.
Intakas – Gedika (dešinysis).
DLR Waves
Dún Laoghaire–Rathdown Waves moterų futbolo komanda – Airijos moterų futbolo komanda iš Dan Lerė-Ratdauno.
Slidinėjimo lenktynės 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
== Medalininkai ==
Duobulis (Pala)
Vaga vietomis ištiesinta. Prie Duobulio įsikūrę: Pupžiubiai, Plauskiniai, Kentrakalnis, Laurynaičiai, Užduobulis.
Pavadinimas kilęs nuo žodžio duobė.
DLR Waves
Moterų komanda dalyvauja Nacionalinėje moterų lygoje.
Istorija
Komanda buvo suburta 2012 m. Žaidė aukščiausioje lygoje, tačiau ypatingais pasiekimais pasigirti negalėjo.
Nuo 2014/15 m. sezono su bendradarbiavo su UDC. Buvo subūrę bendrą komandą su UCD Women's Soccer Club. Vadinosi UDC Waves. Pirmais sezonais naujadaras kovojo dėl apdovanojimų, tačiau vėliau nebepateko tarp stipriausių komandų. Po 2018 m. sezono partnerystė nutrūko.
Nuo 2019 m. sezono dalyvauja aukščiausioje šalies lygoje Dún Laoghaire–Rathdown Waves, o trumpiau DLR Waves pavadinimu. 2019 m. užėmė ketvirtą vietą tarp aštuonių dalyvių.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia „Jackson Park“ stadione.
Louisa May Alcott
Luiza Mei Olkot (, 1832 m. lapkričio 29 d. Džermantaune, JAV – 1888 m. kovo 6 d. Bostone, JAV) – amerikiečių rašytoja.
Biografija
Jos kūrybai įtaką darė tuometiniai filosofai transcendentalistai. Ji pažinojo ir dievino Henry David Thoreau. Louisa May kūrybinį kelią pradėjo eilėmis ir sonetais. Spausdindavo juos vietiniame valstijos laikraštyje. Tačiau poezija menkavertė lyginant su proza. Vėliau ji atsidavė tik prozai ir greitai išpopuliarėjo.
Romanas „Mažosios moterys“ 1868 m. atnešė jai šlovę. 1923 metais jis išverstas ir į lietuvių kalbą. Louisa May Alcott tai rašytoja, apie kurią beveik nėra išlikusių tikslių biografinių žinių. Žinoma tik tiek, kad ji vėliau gyveno Bostone ir Konrade, kur dėstė vaikų prieglaudos namuose. Domėjosi vaikų bendravimo problemomis. Dirbo vaikų laikraščio redakcijoje, redaguodavo vaikų kūrybą ir rašė pati. Visa jos kūryba skirta vaikams. Mirė 1888 m. kovo 6 d. Bostone.
Urupas (upė)
Urupas (, Уэрп) – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze; Kubanės kairysis intakas. Prasideda Karačiajų Čerkesijos vakaruoe, Kaukazo aukštikalnėse, Urupo kalno pašlaitėse. Aukštupyje teka kalnų tarpekliais, slenkstėta, už Udobnajos išteka į lygumą, teka į šiaurės vakarus per Krasnodaro kraštą. Įteka į Kubanę šalia Armaviro.
Urupo mityba mišri, bet vyrauja lietaus vandenys. Būdingi stiprūs poplūdžiai. Ledo danga nepastovi (nuo gruodžio iki vasario). Upės vandenys naudojami drėkinimui.
Didžiausi intakai: Didysis Teginis, Mažasis Teginis, Dželtmesas (kairieji).
Pagrindinės gyvenvietės prie Urupo: Urupas, Mednogorskis, Pregradnaja (Karačiajų Čerkesija), Udobnaja, Otradnaja, Besskorbnaja, Sovetskaja (Krasnodaro kr.).
Askapocalkas
thumb|100px|Askapocalko herbas
Askapocalkas (, ; „skruzdžių kalva“) – Meksikos sostinės Meksiko šiaurės vakarinė dalis, įsikūrusi kalvose, didesniame negu 2200 m aukštyje. 425 tūkst. gyventojų (2005 m.). Greitkelis ir 15 km ilgio geležinkelis jungia Askapocalką su Meksiko centru.
Veikia daug pramonės įmonių, jose pagamintos produkcijos vertė sudaro ~20 % Meksiko pramoninės, produkcijos vertės. Automobilių ir jų variklių gamybos, vario lydymo, tekstilės, siuvimo, chemijos, popieriaus, baldų, maisto pramonė. Iki 1992 m. veikė didelė naftos perdirbimo pramonė (pagamindavo ~5 min. t produkcijos per metus).
Būdinga kolonijinė architektūra. Yra XVII a. dominikonų vienuolynas su bažnyčia ir koplyčia (XVIII a.), pastatytas ispanų sugriautos actekų šventyklos vietoje. Veikia 1973 m. įkurtas universitetas.
Istorija
Askapocalką XII a. įkūrė tepanekai. Miestas garsėjo kaip amatų bei vergų prekybos centras. Veliau priklausė actekams. Konkistadoras Ernanas Kortesas čia buvo įkūręs liejyklą dirbiniams iš brangiųjų metalų į lydinius perlydyti.
Nepriklausomybės laikais Askapocalkas ilgainiui tapo Meksiko, priemiesčiu. 1928 m. įjungtas į Meksiko teritoriją.
Šaltiniai
Azcapotzalco
Pšecha
Pšecha  – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze; Belajos kairysis intakas (Kubanės baseinas). Prasideda Adygėjoje, Kaukazo aukštikalnėse, tarp Fišto ir Pšecho Su viršukalnių. Teka į šiaurę giliu, miškingu slėniu pradžioje per Adygėją, vėliau – per Krasnodaro kraštą. Įteka į Belają 74 km nuo jos žiočių, Belorečensko apylinkėse.
Didžiausias intakas: Cicė (dešinysis).
Prie Pšechos įsikūręs Apšeronsko miestas.
Druskių kapinynas
Druskių kapinynas – II m. e. tūkstm. I p., XVII-XVIII m. e. a. valstybės saugomas kapinynas Druskių kaime (Šimonių sen., Kupiškio rajonas).