cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vikrusis driežas
Išvaizda
Kūnas iki 9-11 cm ilgio, uodega iki 12-18 cm. Kūnas storokas, kojos trumpos, galva palyginti stambi. Pas suaugusius tamsios nugaros juostos tampa didelėmis, netaisyklingos formos, lygiagrečiomis dėmėmis. Kūno šonuose driekiasi eilė tamsių dėmių su ryškiais balkšvais centrais. Veisimosi metu (balandį – gegužę ) patinėlių žalsvai juosvos kūno kūno spalvos labai paryškėja, ypač paryškėja žalia spalva. Patelių kūnas gelsvai rusvas, rusvas ar rusvai pilkas. Patinų pilvas žalsvas, patelių – baltas ar baltai žalsvas.
Jauni driežai rausvai pilki, su dviem išilgai nugaros einančiomis tamsiomis juostelėmis.
Vikriųjų driežų nutraukta uodega atauga.
Elgsena
Vikrieji driežai aktyvūs dieną. Patinai yra poligininiai ir po kopuliacijos, nuo kelių valandų iki kelių dienų saugo savo atskiras pateles. Nors pati kopuliacija trunka tik 2-4 minutes, bendras laikas, kurį patinas skiria vienai patelei, yra gerokai ilgesnis ir gali būti didelė investicija poravimosi sezono metu. Tokiais atvejais, kai patinų kopuliacijos dažnumas ribotas arba kai patelės yra labai vaisingos, patinų partnerio pasirinkimas gali būti prisitaikantis. Vikriųjų driežų patelių didelis kūno dydis yra susijęs su didesniu jų vaisingumu. Kiaušinėlius deda nuo gegužės vidurio iki liepos pabaigos, kartais net rugpjūčio mėnesį. Šiam tikslui ieško smėlėtų, saulėtų vietų. Patelė iškasa nedideles duobutes ir į jas deda nuo 4 iki 15 minkštu dangalu kiaušinėlių, kuriuos užkasa šiltame, sausame smėlyje. Kiaušinėlių vystymosi smėlingame dirvožemyje trukmė labai priklauso nuo aplinkos temperatūros, esant 21-24 °C temperatūrai, jaunikliai išsirita per du mėnesius. Išsiritę jaunikliai yra maždaug 5-6 cm ilgio, o išsiritę jie taip pat turi saugotis savo tėvų, kad nebūtų suėsti. Lytinės brandos jaunikliai sulaukia po pusantrų ar dvejų metų, bet išimtiniais atvejais lytinės brandos gali sulaukti jau po pirmosios žiemos – sulaukę vienerių metų.
Mityba
Minta vabalais, vabzdžiais, vorais, kitais smulkiais bestuburiais.
Amžius
Vikrieji driežai gali išgyventi iki 12 metų.
Apsaugos priemonės
Saulės šildomų smėlynų buvimas yra būtinas šios rūšies išlikimui. Dėl tokių buveinių sunykimo vikrieji driežai Europoje nyksta ir todėl yra saugomi pagal Buveinių Direktyvos IV priedą.
Porūšiai
2022 m. šaltiniais išskiriama 11 porūšių:
Izraelio futbolo varžybos 1949–1950 m.
Izraelio futbolo varžybos 1949–1950 m.
Dominic Howard
Dominic James Howard (taip pat žinomas kaip Dom Howard; g. 1977 m. gruodžio 7 d. Stokporte Anglijoje) – anglų roko grupės „Muse“ būgnininkas.
ASK Tartu
ASK Tartu – buvęs Estijos futbolo klubas, gyvavęs Tartu tarpukariu.
Dominic Howard
Biografija
Domas gimė Stokporte, Anglijoje, 1977 m. gruodžio 7 d. Kai jam buvo aštuoneri metai, jis su šeima persikėlė į Tinmutą, mažą miestelį Devone. Jam esant dvylikos džiazo grupei atvykus į jo mokyklą, jis užsinorėjo groti būgnais – taip prasidėjo jo, kaip muzikanto karjera.
Pirmoji Howardo grupė vadinosi „Carnal Mayhem“, kurioje jis grojo dar mokykloje. Netrukus jis susidraugavo su Matthew Bellamy, kuris tuo metu dar neturėjo stabilios grupės. Po kurio laiko, Matthew įstojo į Howardo grupę. Po dvejų metų Bellamy pasiūlė Domui kurti jų pačių dainas. Chrisas Wolstenholme’as, kuris tuo metu grojo būgnais „Fixed Penalty“ grupėje, prisijungė prie jų, grodamas bosine gitara.
Pirmaisiais 1994 metų mėnesiais gimė grupė „Gothic Plague“, vėliau persivadinusi į „Rocket Baby Dolls“, o dar vėliau – į „Muse“. Nuo tada reikalai pradėjo rimtėti. Howardas šiuo metu yra vyriausias grupės narys.
Kinijos vyrų žolės riedulio rinktinė
Kinijos vyrų žolės riedulio rinktinė – komanda, atstovaujanti Kinijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Kinijos žolės riedulio asociacija.
Babrauninkai (Trakai)
Babrauninkai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Aukštadvario. Šalia telkšo Verniejus, Liūnelis, Meškerėlis. Babrauninkų miške stūkso Nikronių akmuo.
Nara (upė)
Didžiausias intakas – Ista.
Romos provincija
Romos provincija – Italijos provincija Lacijaus regione. Provincijos plotas siekia 5 352 km², o žmonių skaičius 4 053 779. Didžiausias ir svarbiausias provincijos miestas yra šalies sostinė Roma. Šiame mieste gyvena 2 714 932 gyventojai. Kiti šios provincijos miestai smarkiai skiriasi tiek dydžiu, tiek gyventojų skaičiumi. Štai antrame pagal dydį Romos provincijos mieste Gvidonijoje Montečelijoje gyvena 80 683 gyventojai.
Romos provincijai vadovauja šalies politikas Nicola Zingaretti.
Pervazninkai
Pervazninkai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Sudargo, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Netoli Pervazninkų pušynų yra fašizmo aukų kapai.
Busilai
Busilai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šventos.
Piliakalnio piliakalnis (Alytus)
Piliakalnio piliakalnis – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Piliakalnio kaime, Raitininkų seniūnija. Pasiekiamas keliu Makniūnai – Vabaliai, yra kelio kairėje vakarų pusėje, priešais dešinėje kelio pusėje esančią sodybą.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė apvali, 19 m skersmens, iš vakarų ir šiaurės apjuosta 0,4 m aukščio, 6 m pločio pylimu. Šlaitai vidutinio statumo, 4 m aukščio, viršuje, 2 m aukštyje dirbtinai pastatinti. Piliakalnis labai sužalotas ariant ir aikštelėje įrengiant trianguliacijos ženklą. Dabar jis dirvonuoja.
Vakarinėje pašlaitėje buvo 0,1 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos keramikos.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 6100 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 4000 m².
Gyliai (Rokiškis)
Gyliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Lukštų.
Piliakalnio piliakalnis (Alytus)
Piliakalnis
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
FK Zondra Seda
Sedos „Zondra“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Sedos.
Izraelio futbolo varžybos 1950–1951 m.
Izraelio futbolo varžybos 1950–1951 m.
1950–1951 m. Izraelio futbolo taurė
Pusfinalis:
Ajeriniai
Augalų morfologija
Daugiamečiai žoliniai augalai su šakniastiebiais.
Gentys
Šeimoje vienintelė gentis, auganti ir Lietuvoje:
Luna programa
thumb|right|250px|[[Luna 1]] Luna programa buvo eilė bepiločių Tarybų Sąjungos kosmoso misijų į Mėnulį. Programa vyko nuo 1959 iki 1976 m. Iš 44 bandymų 15 erdvėlaivių pasiekė savo tikslą. Dauguma šių erdvėlaivių tyrinėjo Mėnulį, jo paviršiaus sudėtį, temperatūrą, radiaciją ir gravitaciją. Iš visų bandymų 24 erdvėlaiviai buvo pavadinti „Luna“. „Luna“ programos išlaidos sudarė 4,5 mlrd. JAV dolerių.
1958 m. rugsėjo 23 d. paleistas „Luna 1“ tapo pirmuoju kosminiu zondu, praskriejusiu netoli Mėnulio (5995 km aukštyje virš paviršiaus), ir pirmasis erdvėlaivis istorijoje, sėkmingai paleistas Mėnulio link.
Antrasis sėkmingas programos bandymas įvykdytas 1959 m. rugsėjo 12 d. paleidus „Luna 2“ erdvėlaivį. Jis tapo pirmuoju kosminiu aparatu, pasiekusiu Mėnulio paviršių. „Luna 2“ patvirtino, kad Mėnulis neturi magnetinio lauko ir taip pat nerado jokių Van Aleno radiacijos juostų aplink Mėnulį požymių.
Netrukus po „Luna 2“ buvo paleistas „Luna 3“ erdvėlaivis. Jis apskriejo aplink Mėnulį ir pirmą kartą padarė kitos Žemės palydovo pusės nuotraukų.
1966 m. sausio 31 d. buvo paleistas „Luna 9“, kuris sėkmingai nusileido Mėnulyje ir tapo pirmuoju kosminiu aparatu, atlikusiu švelnų nusileidimą (nesudužusiu). Erdvėlaivis į Žemę atsiuntė 5 panoramines Mėnulio nuotraukas – pirmąsias tokias nuotraukas iš Žemės palydovo.
1966 m. kovo mėnesį Tarybų Sąjunga paleido „Luna 10“, kuris tapo pirmuoju dirbtiniu Mėnulio palydovu.
Dar vieni svarbiausių šios programos pasiekimų įvyko su „Luna 16“, „Luna 20“ ir „Luna 24“ erdvėlaiviais, kurie sėkmingai į Žemę atskraidino 0,326 kg Mėnulio mėginių. Šios misijos buvo pirmosios istorijoje mėginių iš Mėnulio paėmimo misijos, atliktos vien robotais.
Antanas Lankutis
Antanas Lankutis (1866 m. Voveraičiuose, Kretingos valsčius, Telšių apskritis – 1953 m. Bliūdsukiuose, Kretingos rajonas) – knygnešys.
Biografija
thumb|left|200px|Leibgvardijos Semionovsko pulko 3 bataliono 10 kuopos eilinis Antanas Lankutis, 1890 m. Mokėsi Darbėnų valdinėje mokykloje. 1890–1894 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės Leibgvardijos Semionovsko pulke, dislokuotame Sankt Peterburge. Karinę tarnybą baigė turėdamas jefreitoriaus laipsnį.
1894 m. grįžo į Lietuvą, bernavo Voveraičiuose ir Bliūdsukiuose. Bliūdsukiuose tarnavo pas ūkininkus Žebrauskus, nuomojusius Maliauskų ūkį, buvusį prie pat sienos su Mažąja Lietuva. Kretingos vienuolyne įkalintiems kunigams organizavus draudžiamos lietuviškos spaudos gabenimą į vienuolyną, buvo vienas iš pagrindinių patikimų vežėjų. Ūkio savininkų Maliauskų dukters Onos Maliauskaitės ir jos draugės slaptai iš pasienio parneštą lietuvišką spaudą pakraudavo į vežimą, apdėdavo šienu ir parveždavo į namus. Sekmadieniais savo šeimininkus veždamas į Kretingos bažnyčią, kunigams į vienuolyną nuveždavo per savaitę susikaupusią lietuvišką spaudą, kurią slėpdavo vienuolyno rūsiuose. Spaudą gabendavo į Karteną, Plungę, Endriejavą ir kitas vietas. Dažnai nelegalius spausdinius nuveždavo į Vaiguvą (Kelmės r.), kur kunigavo Maliauskų sūnus Antanas.
1904 m. vedė Petronėlę Žebrauskaitę. Nuo 1907 m. ūkininkavo Bliūdsukiuose iš Maliauskų nusipirktame ūkyje. Užaugino sūnų Juozą, dukteris Juliją, Petronėlę ir Eleną. Apylinkėse garsėjo kaip puikus sodininkas ir bitininkas. Bičiuliavosi su Kretingos pranciškonų vienuolyno gvardijonu tėvu Aloyzu Janušaičiu. Palaidotas Kretingos senosiose kapinėse.
thumb|left|200px|Bliūdsukių (Bliūdsakių) kaimas ir Lankučių sodyba
Sibirinė gaga
Sibirinė gaga (Polysticta stelleri) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis. Aptinkama Baltijos jūros pakrantėse.
Išvaizda
Vidutinio dydžio antis. Patinui būdinga ruda kūno apačia ir balta galva. Patelės mažesnis ūgis. Patino galva, kaklo šonai bei viršutinė dalis balti. Gerklė juoda. Aplink akis juodas žiedas. Ant pakaušio žalias kuodukas. Gerklė, žiedo formos juosta aplink kaklą ir nugara juodi. Sparnų dengiamosios plunksnos baltos. Apatinė kūno dalis rusvai gelsva, pilvas ir pauodegys juodi. Kūno šonuose – apvali juoda dėmė. Snapas ir kojos melsvai pilki. Rainelė tamsiai ruda.
Paplitimas
Sibirinės gagos paplitusios Rytų Sibiro pakrantėse, Šiaurės Amerikoje, Aliaskoje. Žiemoja Šiaurės Atlante bei Šiaurės Ramiajame vandenyne, taip pat Lietuvoje, Baltijos jūroje ties Palanga.
Biologija
Minta gyvūniniu maistu: moliuskais, vėžiagyviais, smulkiomis žuvytėmis.
Tabora
Tabora  – miestas vidurio vakarų Tanzanijoje. Regiono administracinis centras. Pro miestą eina Dar es Salamo–Kigomos geležinkelis bei atsišakoja linija į Mvanzą, keliai į Dodomą ir Mvanzą, yra oro uostas. Verčiamasi žemės ūkiu (auginamas tabakas), prekyba, transportavimu.
Istorija
Taborą (tada vadintą Kaze) XIX a. vid. įkūrė arabų prekeiviai vergais. Vėliau ilgą laiką (jau ir vokiečių valdymo metais) miestą ir jo apylinkes kontroliavo vietinės gentys. XX a. pr. Tabora tapo svarbiu centru, kuomet ją pasiekė geležinkelis.
Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras
thumb|1920–1948 ([[Kauno valstybinis muzikinis teatras|Valstybės opera)]] thumb||1948–1974 (dab. [[|Vilniaus senasis teatras|Senasis teatras)]]
Operos ir teatro istorija Lietuvoje
1636 m. rugsėjo 4 d. Žemutinės pilies Lietuvos didžiųjų kunigaikščių rūmų teatre įvyko pirmasis Lietuvoje operos spektaklis. Vilnius tapo viena pirmųjų su naujuoju baroko meno žanru susipažinusių Europos sostinių.
Aisapas
Kitas Aisapas – mirtingas personažas, najadės Abarbarėjos ir Bukoliono sūnus, turėjęs dvynį brolį Pedasą. Jis su broliu minimi Homero „Iliados“ 6 knygoje, kur abu kovojo Trojos kare. Mūšyje juos nukovė Eurialas, Mekistėjo sūnus.
Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras
Operos ir teatro istorija Lietuvoje
XVIII a. Opera ir baletas Lietuvoje gyvavo imtuose steigti didikų, aukštų valstybės pareigūnų Radvilų, Oginskių, Sapiegų rūmų teatruose.
1785 m. Vilniuje ir Klaipėdoje pradėjo veikti viešieji miestų teatrai. Vilniuje viešojo teatro istoriją pradėjo žymusis lenkų teatro veikėjas Wojciechas Bogusławskis, vėliau – iki 1864 m. – teatre vaidino įvairių antreprenerių lenkų, vokiečių, po 1863–1864 m. sukilimo – rusų, gana dažnai italų operos trupės. 1844 m. Kaune, Perkūno namuose įrengus teatrą, o 1892 m. pastačius teatro rūmus, Vilniaus trupės nuvykdavo ir ten.
1906 m. lapkričio 6 d. Vilniuje, dabartinės Filharmonijos salėje buvo parodyta dramaturgo Gabrieliaus Landsbergio-Žemkalnio ir kompozitoriaus Miko Petrausko „Birutė“, pirmoji lietuviška opera.
1925 m.  gruodžio 4 d. baleto trupė, iki tol pasirodžiusi operose ar koncertuose, parodė pirmąjį savarankišką spektaklį, Leo Delibes’o ,,Kopeliją“.
Nuo 1926 m. maždaug kas antrą operos (ir vieną kitą baleto) spektaklį transliuodavo Kauno radiofonas.
1935 m. baletas viešėjo užsienyje – sausio mėnesį Monte Karle parodė 10 spektaklių, vasario – kovo mėn. Londone (Alhambros teatre) – 32 spektaklius; viešnagės repertuare buvo „Giselle“, „Coppelia“, „Gulbių ežeras“, „Raimonda“ (lietuvių teatras pirmasis Vakarams parodė šį vieną paskutiniųjų M. Petipa choreografijos šedevrų), taip pat „Piršlybos“ ir dar keletas vienaveiksmių baletų. Teatro operos solistai viešėjo Rygos, Talino, Stokholmo, Paryžiaus, Prahos, Romos, Milano scenose, 1936 m. solistų grupė dainavo Buenos Airių Colon teatre.
1948 m. Operos ir baleto teatras iš Kauno perkeltas į Vilnių, J. Basanavičiaus g. esantį teatrą.
Sovietai sustabdė XX a. klasika operų ir baletų pasirodymus. „Socialistinė kūryba“ vyko sunkiai, jos trūkumą kompensavo vad. „realistiniais“, „pažangiais“ rusų (P. Čaikovskio, M. Musorgskio, N. Rimskio-Korsakovo ir kt.) kūriniai. Švelnėjant okupacijai, švelnėjo ir kultūrinė politika, repertuaro pusiausvyra atstatyta. Teatras liko tautinės kultūros židiniu bei dvasios vertybių puoselėjimo vieta, kur netrūko talentingų menininkų.
1974 m. teatras persikėlė į ilgai statytus naujus rūmus A. Vienuolio g. (architektė Nijolė Bučiūtė), vienos moderniausių to meto scenos technikos galimybės išplėtė ir veikalų pastatymo menines galimybes. Naujas teatras tapo žinoma sovietine scena.
2001 m. LNOBT pakvietė į Trakus. 2001–2011 m. kasmet Trakų pilies kieme rodyti spektakliai.
2003 m. teatras įstojo į tarptautines organizacijas – ISPA (Tarptautinė atlikėjų menų draugija) bei asociaciją Opera Europa.
2005 m. rugsėjį teatras išleido pirmąjį iliustruoto žurnalo, apie operos ir baleto aktualijas teatre, numerį Bravissimo.
2006 m. įvyko pirmojo bendro pastatymo su pasaulio teatrais premjera – A. Minghellos režisuotas Giacomo Puccini „Madam Baterflai“ pastatymas su Anglijos nacionaline opera ir Metropolitan Opera (Niujorkas) teatru. Dabar LNOBT parengė jau 12 bendrų pastatymų, veikla įvertinta kaip lygiaverčio partnerio garsiems pasaulio operos teatrams.
2012 m. baleto trupės vadovo K. Pastoro iniciatyva pradėtas rengti kasmetinis baleto trupės projektas „Kūrybinis impulsas“.
2019 m. choreografo Martyno Rimeikio sukurtas baletas „Procesas“. Pirmasis spektaklis iš Lietuvos, parodytas per Mezzo TV.
2023 m. kovo-spalio mėn. teatre atliktas remontas. Pakeisti langai, radiatoriai, vamzdynai, stogo danga, pagerintas energetinis efektyvumas.
Vedantieji solistai
Anastasija Čumakova, Kristina Gudžiūnaitė, Marija Kastorina, Olga Konošenko, Haruka Ohno, Julija Stankevičiūtė, Olesia Šaitanova, Romas Ceizaris, Jeronimas Krivickas, Jonas Laucius, Genadij Žukovskij.
Solistai
Greta Gylytė, Rūta Lataitė, Gohar Mkrtchyan, Julija Turkina, Ugnė Milerytė, Karolina Matačinaitė, Aleksandra Ivanova, Ignas Armalis, Ernest Barčaitis, Mantas Daraškevičius, Daniel Dolan, Edvinas Jakonis, Zsolt Kovac, Stanislav Semianiura, Igoris Zaripovas, Voicech Žuromskas, Laimis Roslekas.
Korifėjai
Nailia Adigamova, Urtė Bareišytė, Charlotte Lejeune, Vilija Montrimaitė, Marine Pontarlier, Nora Straukaitė, Eimantė Šeškutė, Emilija Šumacherytė, Julija Šumacherytė, Vaida Šniurevičiūtė, Tomas Ceizaris, Victor Coffy, Lorenzo Epifani, Gediminas Švendravičius, Benjamin Thomas Davis.
Kordebaletas
Eglė Brundzaitė-Budnik, Paulina Čistovaitė, Barbora Gudavičiūtė, Adriana Jakonytė, Agnė Juškaitė, Rūta Karvelytė, Gabrielė Marčiukaitytė, Briese Phelan-Boyd, Vakarė Radvilaitė, Kotryna Rudych, Miryam Roca Cruz, Paula Krivickaitė, Viltė Lauciūtė, Margarita Makejeva, Viktorija Frik, Vita Nalivaikienė, Darija Seliukaitė, Nijolė Seriožnikova, Brigita Švendravičiūtė, Agnė Trimonienė, Dominyka Vosiliūtė, Aistis Kavaliauskas, Karolis Šemetas, Tomas Kratkovskis, Arnas Kunavičius, Andrea Canei, Imanol Sastre, Jonas Kertenis, Joao Jezler, Anastasiia Tokina.
BALETO MENO VADOVAS - Martynas Rimeikis; BALETO DIREKTORĖ - Rūta Butvilienė; BALETO KOORDINATORĖ - Jolanta Davolytė; REPETITORĖ - Živilė Baikštytė; REPETITORĖ - Anastasija Čumakova; REPETITORĖ - Rasa Taučiūtė-Idienė; REPETITORIUS - Aurelijus Daraškevičius; REPETITORIUS - Valerijus Fadejevas; REPETITORIUS - Stefano Palmigiano; VYR. KONCERTMEISTERĖ - Julija Antonova; KONCERTMEISTERĖ - Danutė Bernatavičiūtė; KONCERTMEISTERIS - Eugenijus Žarskus; KONCERTMEISTERĖ - Yana Liebedeva.
Batniavos tvenkinys
Batniavos tvenkinys – nedidelis tvenkinys Kauno rajone, Batniavos seniūnijoje, 5 km į pietryčius nuo Vilkijos miesto. Atsirado patvenkus Karklę (Nemuno intakas), 2,3 km iki jos žiočių. Plotas 1,4 ha. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,25 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 46,2 m. Krantai aukšti, tik rytinis galas žemas ir pelkėtas. Krantai apaugę medžiais ir krūmais. Įrengtas 1983 m. Prie tvenkinio yra Naujienos kaimas. Batniavos tvenkinys priskiriamas valstybinės reikšmės tvenkinių kategorijai.
Žemiau tvenkinio iki pat Karklės žiočių yra įsteigtas Karklės ichtiologinis draustinis.
Panošiškių apylinkė
Panošiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Sterlė
Sterlė (Acipenser ruthenus, ) – eršketinių (Acipenseridae) šeimos žuvis.
Paplitimas
thumb|left|200px|Sterlė ([[Akvariumas|akvariume)]] Plačiai paplitusi upėse ir jų baseinuose įtekančiose į Juodąją, Azovo ir Kaspijos jūras, taip pat plačiai paplitusios Šiaurės Dvinoje, Obėje, Jenisiejuje, Piasinoje, prasiskverbė į Ladogos ir Onegos ežerų baseinus.
Matmenys ir išvaizda
Palyginus tai nedidėlė eršketinių šeimos rūšis. Suaugusios sterlės dažniausiai yra 40–60 cm ilgio, stambiausių individų iki 125 cm. Dažniausiai aptinkami 0,5–2 kg, kartais 6–7 kg, ar net iki 16 kg svorio.
Sterlių kūnas verpstiškas. Nugara rusva, pilvas šviesus. Nugarinėje eilėje 12–17, šoninėje 56–71, pilvinėje 10–19 kaulinių plokštelių. Nugaros plokštelės aukštos ir smailios. Šnipas su 4 ūsais.
Bauerfildo tarptautinis oro uostas
Bauerfildo tarptautinis oro uostas (IATA kodas: VLI, ICAO kodas: NVVV) – oro uostas esantis Port Viloje, Vanuatu.
Sterlė
Biologija
Patinai pirmą kartą neršia būdami 4–5 metų, patelės 7–8 metų. Neršia upių aukštupiuose gegužės mėnesį. Į akmeningą, žvyringą upės gruntą išneršia 4–140 tūkstančių ikrelių.
Bauerfildo tarptautinis oro uostas
Oro uostas yra nedidelis, bet jo kilimo ir tūpimo tako užtenka, tam, kad priimti Boeing 767 ir Airbus A330 klasės lainerius. Tai yra pagrindinis, nacionalinės oro kompanijos Air Vanuatu, tranzito mazgas.
Sterlė
Biologija
Sterlės gyvena apie 30 metų.
Sterlės Lietuvoje
Lietuvoje introdukuota, labai reta žuvis. Pirmą kartą įveista Mykolo Girdvainio Nemune 1885 m., tačiau nesiaklimatizavo ir yra galimai išnykusi.
Mykolinės
thumb|right|200px|Šv. Mykolo statula Mykolinės – Šv. Mykolo vardo diena; Šv. Mykolo šventė (rugsėjo 29 d.). Tai katalikų ir stačiatikių bendruomenėse gerbiamo šventojo vardu pavadinta šventė. Liaudyje per Mykolines minimas Mykolas arkangelas, Dievo pasiuntinys ir visų angelų galingiausias kovoje su Liuciferio piktosiomis dvasiomis.
Lietuvoje
Ši data susijusi su bulviakasio pabaiga (dažniausiai kviečiama talka), derliumi, pabaigtuvių vaišėmis ir „auksiniu rudeniu“ arba „bobų vasara“. Kitados per šias paskutines šiltesnes ir saulėtas dienas buvo pagerbiamos ir apdovanojamos „bobutės“ – kaimo gimdyvių pribuvėjos. Mykolinės – tai ir visų kitų metinių duoklių atidavimo terminas, ir kaimo vaikų mokslo metų pradžia-pabaiga. Senovėje ši diena dar vadinta kaip Dagos šventė, Dagotuvės. Žodis „daga“ reiškia brandą ir derlių, taip pat sudygusius žiemkenčių daigus; „Kokia vaga, tokia ir daga“.
Daugeliui katalikų Mykolinės reikšminga šventė. Lietuvoje Mykolo diena labiau suvokiama kaip vardinės. Pagal katalikų liturginį kalendorių šią dieną minimi trys arkangelai – Mykolas, Rapolas ir Gabrielius. Lietuvos bažnyčiose kasmet vyksta Šv. Mykolo atlaidai, į kuriuos susirenka daugybė tikinčiųjų. Po šventų mišių bažnyčioje, daugelis skuba pasveikinti savo pažįstamus Mykolus su jų vardo diena. Paprastai šis renginys yra lydimas šventinių mugių, koncertų, dalyvaujant vietinės valdžios atstovams, Seimo nariams.
Kunigaikščių Oginskių laikais Mykolinės Rietave būdavo švenčiamos ištisą savaitę. Į dvarą suvažiuodavo daug garbingų svečių, vykdavo įvairūs žaidimai, medžioklės. Tą savaitę kunigaikščiai parko vartus atverdavo net miestelėnams. Dabartinė karta gražiai tęsia šias tradicijas, nors Mykolinės ir nebešvenčiamos savaitę, o pakanka poros dienų.
Pasaulyje
Pasaulyje Mykolinės yra švenčiamos įvairiai. Iki šiol Didžiojoje Britanijoje gyvuoja legenda apie tai, kaip arkangelas Mykolas išvarė šėtoną iš Dangaus ir šis įkrito į gervuogių krūmą. Todėl per šią šventę yra kepamas gervuogių pyragas. Žymus austrų filosofas Rudolfas Štaineris Mykolines įvardijo kaip vidinės iniciatyvos, valios, išsivadavimo iš baimės šventę. Pagrindinis Mykolo šventės vaizdinys – arkangelas Mykolas su svarstyklėmis, kardu, šarvais ir kariauna, kovojantis su blogiu.
Daugelyje Vakarų Europos šalių Mykolinės būdavo švenčiamos kaip mokyklinių mokslo metų pradžia. Mat nuo šios dienos augesnius vaikus, padėjusius žemės ūkio darbuose, tėvai išleisdavo į mokyklą.
Nuorodos
Michael (Erzengel) Miķeļi
Puhkekodu Tallinn
Talino „Puhkekodu“ – buvęs Estijos futbolo klubas, gyvavęs Taline tarpukariu.
Istorija
1935 m. klubas įveikė LGSF Kaunas ekipą 5:0.
Darbininkų balsas (Čikaga)
Darbininkų balsas – JAV lietuvių anarchistinis laikraštis, ėjęs 1914–1919 m. Baltimorėje ir Čikagoje.
Istorija
Leido Pasaulio pramonės darbininkų profsąjungos lietuvių skyrius.
Redagavo Domininkas Keliauninkas.
CS Jiul Petroșani
Petrošanio „Jiul“ – Rumunijos futbolo klubas iš Petrošanio.
Mestalla stadionas
Mestalla stadionas  – futbolo stadionas Valencijoje, Ispanijoje. Namų rungtynes žaidžia Valencia Club de Fútbol. Stadionas yra 8-as pagal dydį šalyje. Jame telpa 48 600 žiūrovų.
Istorija
Stadionas buvo atidarytas 1923 m. gegužės 20 d. Atidarymo dieną vyko draugiškos futbolo varžybos tarp Valencia CF ir Levante UD. Tuo metu stadione buvo tik 17 000 vietų. Pirmą kartą renovuotas 1927 m. Vietų skaičius buvo padidintas iki 25 000. Ne kartą buvo apgadintas per Ispanijos pilietinis karą. Per pilietinį karą stadionas naudotas kaip koncentracijos stovykla ir kaip sandėlis. Po stadiono renovacijos, klubas 1941 m. laimėjo Copa del Rey.
Nottingham Forest buvo pirmasis užsienio klubas, kuris 1961 m. rugsėjo 15 d. žaidė stadione.
1982 m. naudotas XII pasaulio futbolo čempionatui.
Stadione vyko 9 Copa del Rey finalai, tarptautinės Ispanijos rinktinės varžybos bei laikinai namų rungtynes žaidė Levante UD. 2011 m. balandžio 20 d. Estadio Mestalla stadione vyko Ispanijos futbolo taurės finalas tarp FC Barcelona ir Real Madrid CF.
Madeira (sala)
thumb|250px|Madeiros žemėlapis thumb|250px|Centrinis salos kalnagūbris thumb|250px|Terasinė žemdirbystė thumb|250px|Kamara de Loboso miestelis Madeira  – sala Atlanto vandenyne, priklauso Portugalijai (Madeiros autonominio regiono pagrindinė dalis). Plotas – 740,7 km². Madeira su gretimomis Porto Santo, Dezertašo ir dar keletu smulkių salų sudaro Madeiros salyną.
Geografija
Madeiros sala – virš vandenyno lygio iškilusi povandeninio ugnikalnio viršūnė, susidariusi iš bazaltų ir piroklastinių uolienų. Paviršius kalnuotas, iškyla iki 1862 m (Ruivo kalnas). Krantai daugiausia statūs ir uolėti.
Klimatas subtropinis; sausio vidutinė temperatūra apie 16 °C, liepos 22 °C. Didesniąją metų dalį pučia šiaurės rytų pasatas. Upės trumpos, sraunios, jose yra krioklių.
Būdinga subtropinė augalija, kalnuose auga lauramedžių miškai (Madeiros laurų miškai įtraukti į pasaulio paveldo sąrašą).
Kultūra ir ūkis
Madeira – tai kurortinė vietovė, garsi savo Madeiros vynu, Naujųjų Metų šventimu su įspūdingais fejerverkais, švelniu klimatu, stulbinančiais kraštovaizdžiais ir siuvinėjimo amatininkais. Vyksta kasmetinės tarptautinės automobilių lenktynės, gėlių (balandį), vyno (rugsėjį) festivaliai.
Verčiamasi turizmu, žvejyba, vaisių ir daržovių auginimu (bananai, ananasai, cukranendrės ir kt.), tropine gėlininkyste (bugenvilijos, orchidėjos, strelicijos), vynuogininkyste ir vyno gamyba, gyvulininkyste (avys, galvijai). Taip pat – maisto (vyno, cukraus, tabako) pramonė. Dailieji amatai (siuvinėjimas, nėriniai, dirbiniai iš vytelių).
Į salą patenkama per Funšalio Krištiano Ronaldo tarptautinį oro uostą.
Istorija
Manoma, kad pirmieji čia I tūkstantmečio pr. m. e. antroje pusėje lankėsi finikiečiai, vėliau „palaimintųjų salos“ Atlanto vandenyne minimos romėnų. Sala ilgus amžius buvo negyvenama. XIV a. Madeira buvo žinoma Genujos pirkliams, 1418 m. jas atrado ir portugalų jūrininkai Žuaunas Gonsalvešas Sarkas ir Tristanas Vas Teišeira. Portugalų keliones ir tyrinėjimus rengęs Henrikas Jūrininkas pradėjo salas apgyvendinti, čia augę miškai išdeginti, iš Kipro ir Kretos atvežta vynmedžių, iš Sicilijos – cukranendrių. Madeiros cukranendrių plantacijų sistema tapo pavyzdžiu, kuriuo sekta vėliau Amerikoje įkurtose portugalų kolonijose. 1421 m. įkurtas Funšalio miestas.
Pradžioje Madeira klestėjo kaip cukraus eksporto centras, vėliau pagrindine preke tapo Madeiros vynas. Per XIX a. pradžios Napoleono karus Madeirą buvo užėmę britai (1801–1802, 1807–1812 m.). Nuo XX a. 2 pusės sparčiai plėtojamas turizmo verslas. Po 1974 m. Portugalijos revoliucijos Madeiros gyventojai siekė didesnės autonomijos, kurią įgijo 1976 m.
Terenai
thumb|left|160px|Terenų genties indėnė
Vilniaus Antakalnio gimnazija
Vilniaus Antakalnio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi, mokymo namuose bendrojo ugdymo mokykla Vilniuje, Antakalnio g. 29, ugdanti mokinius pagal pagrindinio II dalies, vidurinio ir neformalaus vaikų švietimo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 302817872. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Mokykla pastatyta Vilniaus miesto savivaldybės lėšomis 1929–1930 m. Pastatą projektavo architektas inžinierius Stefanas Narembskis. Mokykla pavadinta Bendrų pradinių mokyklų rūmais. Ją sudarė dvi pagrindinės mokyklos. Pirmoji – generolo Liucijano Želigovskio berniukų mokykla, antroji – Vladislovo Sirokomlės mergaičių mokykla.
1944–1971 m. pastate veikė 5-oji vidurinė mokykla. 1972 m. įsikūrė Vilniaus 22-osios vidurinės mokyklos pradinės klasės. 1973 m. šiame pastate darbą pradėjo 1-oji aštuonmetė mokykla, 1978 m. pavadinta Vilniaus 18-ąja vidurine mokykla.
Jolita Andriukonytė
Jolita Andriukonytė-Nemajūnienė-Frank (g. 1967 m. sausio 18 d. Kaune) – Lietuvos pianistė, vargonininkė, chorvedė, dainininkė, pedagogė.
Vilniaus Antakalnio gimnazija
Istorija
1983 m. mokyklos patalpos prasiplėtė III korpuso priestatu. Tais pačiais metais mokykloje įvestas sustiprintas anglų kalbos mokymas. 1990 m. mokyklai perduotas dar vienas pastatas – IV korpusas. 1996 m. mokykla pavadinta Antakalnio vidurine mokykla.
Jolita Andriukonytė
Biografija
Baigusi Kauno 2-ąją vaikų muzikos mokyklą (mokyt. R. Berkovičienės fortepijono klasė) ir 12-osios vidurinės mokyklos aštunias klases, 1982–1986 m. skambinti fortepijonu mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. S. Bielionytė). 1986–1991 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. R. Karosaitės fortepijono klasė), kartu privačiai mokėsi dainuoti pas dėst. K. Narbutaitę.
Vilniaus Antakalnio gimnazija
Istorija
2012 m. gegužės 2 d. Vilniaus miesto savivaldybės sprendimu Nr. 1-1551 reorganizuota į Vilniaus Antakalnio gimnaziją ir Vilniaus Antakalnio progimnaziją.
Jolita Andriukonytė
Biografija
1986–1988 m. fortepijono mokytoja Šakių vaikų muzikos mokykloje, 1988–1989 m. Kauno 2-ojoje vaikų muzikos mokykloje. 1990–1991 m. dirbo vargonininko padėjėja Kauno Šv. Vincento Pauliečio ir Prisikėlimo bažnyčiose.
Vilniaus Antakalnio gimnazija
Sportas
Gimnazija turi dvi sporto sales. Mažoji sporto salė yra įsikūrusi tarp dviejų seniausių korpusų, joje vyksta fizinio lavinimo pamokos merginoms, aerobikos, choreografijos pamokos. Didžioji sporto salė įrengta III korpuse. Ji turi gerai įrengtą krepšinio aikštelę, su mediniu parketu ir žiūrovų vietomis antrame salės aukšte. Salė naudojama gimnazijos fizinio lavinimosi pamokoms, joje vyksta Vilniaus miesto sporto centro meninės gimnastikos treniruotės. Salėje namų rungtynes žaidžia gimnazijos krepšinio komanda.
Jolita Andriukonytė
Biografija
1991 m. išvykusi į JAV, kurį laiką kaip choristė ir akompaniatorė talkino Milvokio, bažnyčioms. 1993–1995 m. tobulinosi Milvokio universiteto Muzikos fakultete vokalinio akompanavimo meno srityje (prof. J. Peterssono klasė). Kaip talentinga muzikė gavo stipendiją, akompanavo universiteto kameriniam chorui, buvo Muzikos fakulteto dėstytoja-asistentė. 1995 m. įgijusi muzikos magistro laipsnį, dar fortepijono žinias gilino pas prof. Judit Jaimes, dainavimo – pas prof. W. Lawonj ir dirigavimo – pas prof. R. Hinseną, 1997 m. gavo muzikos mokytojos kvalifikacijos diplomą.
1994–1997 m. vargonininkavo Milvokio Graikų Ortodoksų bažnyčioje. Nuo 1997 m. Milvokio Šv. Roberto katalikų bažnyčios vargonininkė ir choro vadovė, taip pat fortepijono dėstytoja Carroll koledže. Aktyviai dalyvauja koncertiniame gyvenime, pasireikšdama kaip vokalinės ir instrumentinės muzikos atlikėja. Mokė dainininkus Milvokio universiteto operos spektakliams, pati pasireiškė kaip solistė. Rengia rečitalius su vokalistais ir instrumentalistais, jiems talkina tarptautiniuose konkursuose.
Vilniaus Antakalnio gimnazija
Sportas
Šiauriau gimnazijos pastatų plyti stadionas. 2007 m. pradėjus mokyklos renovaciją, miesto savivaldybė skyrė lėšų atnaujinti stadionui. Jis buvo apjuostas metaline tvora, apsodintas žole, pastatyti natūralaus pločio futbolo vartai, įrengta 50 sėdimų vietų žiūrovams. Aplink stadioną įrengtas bėgimo takas. Stadionu fizinio lavinimo pamokoms naudojasi ne tik gimnazija, bet ir progimnazija bei J. Lelevelio mokykla.
Gimnazija didžiuojasi savo futbolo komanda, treniruojama mokytojo Šarūno Ragausko. Antakalnio vidurinė mokykla 2009 m. pirmąkart dalyvavo SFL Gimnazijų turnyre ir užėmė 2 vietą. 2010 m. AVM užėmė 4 vietą SFL Gimnazijų turnyro Mokyklų pogrupyje. Nuo 2012 m. gimnazija dalyvauja Vilniaus gimnazijų vaikinų futbolo 8x8 čempionate: 2012 ir 2013 m. iškovojo 9 vietą, 2014-2015 m. sezone pelnė 10 vietą, o 2015-2016 m. sezone užėmė 15 vietą. Namų stadione komanda taip pat rengia draugiškas futbolo rungtynes su kitų gimnazijų komandomis.
Busiškis
Busiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kriaunų.
Mitkiškės
Mitkiškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Kazokiškių, kairiajame Neries krante, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Kaime yra Mitkiškių piliakalnis, stūkso Mitkiškių akmuo su „žmogaus pėda“.
Istorija
Anksčiau čia buvo Mitkiškių dvaras. 1933 m. senkapiuose aptiktas Mitkiškių lobis.
Beižionių apylinkė
Beižionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Semeliškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vievio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Mergiškių apylinkės ir dalis Žikaronių apylinkės, o dalis Beižionių apylinkės prijungta prie Ubiškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. visa Beižionių apylinkė prijungta prie Ubiškių apylinkės.
Kalėdų eglutė
thumb|left|140px|Kalėdų eglutė Vilniuje prie katedros 2007 m.
Nickelback
„Nickelback“ – kanadiečių roko grupė, susikūrusi 1992 metais Hanoje, Kanadoje. Pirmieji grupės pavadinimai buvo Point Of View, Brick ir Village Idiots.
Diskografija
Studijiniai albumai
Popiežius Urbonas
Yra aštuoni popiežiai, vardu Urbonas:
Pačeriaukštės apylinkė
Pačeriaukštės apylinkė (iki 1988 m. Smilgių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje, pasienyje su Latvijos TSR.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje kaip Smilgių apylinkė. 1949 m. buvo Pabiržės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Biržų rajonui. 1954 m. prijungta Pasvaliečių apylinkė ir dalis Kirdonių apylinkės, o dalis Smilgių apylinkės prijungta prie Peleniškių apylinkės. 1963 m. prijungta Pelaniškių apylinkė. 1988 m. birželio 22 d. perkeltas apylinkės centras į Pačeriaukštę ir atitinkamai pakeistas apylinkės pavadinimas, taip pat prijungta dalis naikinamos Sodeliškių apylinkės.
Izraelio futbolo varžybos 1951–1952 m.
Izraelio futbolo varžybos 1951–1952 m.
Gyliai (Šiauliai)
Gyliai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Bazilionų.
HR diagrama
HR arba Hercšprungo–Raselo diagrama – diagrama, kurioje atvaizduota priklausomybė tarp žvaigždžių absoliutaus (tikrojo, ne iš Žemės matomojo) dydžio, matomo ryškio, žvaigždės klasės ir paviršiaus temperatūros. Diagramą pirmąkart 1910 pasiūlė Ejnaras Hertzsprungas ir Henry Norrisas Russellas.
Šioje diagramoje matoma, jog dauguma žvaigždžių išsidėstę išilgai kreivės, vadinamos pagrindine seka. Ši seka matematiškai aprašo įvairios masės tik vandenilį deginančių žvaigždžių šviesį ir temperatūrą. Kadangi didžiąją dalį žvaigždės raidos vyrauja būtent šis procesas, pagrindinėje sekoje atsiduria dauguma žvaigždžių. Pagrindinei Hertzsprungo – Russello diagramos sekai žvaigždė gali būti priskiriama beveik nuo susiformavimo iki egzistavimą užbaigiančių procesų atsiradimo (vandenilio žvaigždės centre sudegimo).
Baltosios nykštukės užima visiškai kitą sritį žemai apačioje.
Dar viena įdomi diagramos ypatybė yra taip vadinama Hercšprungo spraga. Tai yra sritis su mažesne žvaigždžių koncentracija tarp A5 ir G0 spektrinės klasės ir tarp +1 ir -3 absoliutinių ryškių srityje (t. y. tarp pagrindinės sekos viršaus ir milžinių horizontalioje sekoje). Hercšprungo spraga faktiškai yra nestabilumo juostos apatinėje dalyje. Joje randamos kintamosios žvaigždės (pvz., Cefeidės).
Diagrama
thumb|550px|center|Hertzsprungo-Russello diagrama. Horizontali ašis: spektrinė klasė (žr. viršuje). Vertikali ašis: ryškis, palyginus su Saule (žr. kairėje). Saulės padėtis: ryškis 1, klasė G2.
thumb|170px|Spėjamas žvaigždės kelias HR diagramoje jos gyvenimo metu thumb|170px|Spiečiaus M67 žvaigždžių padėtis diagramoje Pagrindinės HR diagramos žvaigždžių grupės yra šios:
Tartu PSR
Tartu Politseiringkond, o trumpai Tartu PSR – buvęs Estijos futbolo klubas iš Tartu. Talino Policijos futbolo klubas.
Istorija
Žaidė II pasaulinio karo metais.
1942 metais klubas tapo Estijos čempionu.
1943 metais klubas iškovojo Estijos futbolo taurę.
Vincas Niekus
Vincas Niekus (1886 m. birželio 24 d. Pinciškių k., Kazlų Rūdos valsč., Marijampolės apskr. – 1938 m. spalio 29 d. Amsterdame, NY – JAV) – vargonininkas, chorvedys, kompozitorius.
Biografija
Iš motinos išmokęs skaityti, lankė rusišką pradžios mokyklą. Būdamas 14 metų, su vyresniuoju broliu išvyko į Angliją, o 1900 m. atvyko į JAV. Savarankiškai mokėsi bendrojo lavinimo dalykų, 1909 m. pradėjo studijuoti Pio Nono muzikos kolegijoje Milwaukee, WI, kuriai vadovavo kompozitorius J. Singerbergeris. Po keleto metų įstojo į American Conservatory of Music Chicago, IL. 1918 m. vasario 2 d. gavo muzikos bakalauro diplomą, kur įrašyta, kad baigė muzikos teorijos skyrių.
Studijuodamas vienas iš pirmųjų lietuvių muzikų pradėjo organizuoti orkestrus ir rašyti jiems muziką. Bet pagrindinis užsiėmimas buvo vargonininkavimas ir vadovavimas chorams. Dirbo daugelyje lietuvių parapijų: Šv. Mykolo ir Visų Šventųjų Čikagoje, Šv. Kazimiero Amsterdame, Šv. Juozapo Scrantone, PA, Waukegane, IL, North Side ir Harrisone, NY. Populiarino grigališkąjį choralą ir kitokią bažnytinę muziką. A. Pociui Čikagoje įkūrus L. van Bethoveno konservatoriją, pradėjo ten mokytojauti – dėstė harmoniją.
Nuo 1914 m. – ALRK Vargonininkų sąjungos narys. Kelis kartus buvo atvykęs į Lietuvą, Kauno radiofone dirigavo savo simfonines poemas.
Sukūrė nemažai įvairių žanrų vokalinės ir instrumentinės muzikos kūrinių. Išleido 3 lietuviškų šokių rinkinius orkestrui (16, 20 ir 24 šokiai) ir rinkinį fortepijonui. Parašė keturias simfonines poemas: „Trimitas“, „Gegužė“, „Didžiojo kunigaikščio medžioklė“ ir „Paukščių daina“. Sukūrė fantaziją smuikui ir fortepijonui „Kur banguoja Nemunėlis“, „Švenčiausio Sakramento mišparus“ – 40 valandų atlaidams, pjesių smuikui ir fortepijonui, dainų ir giesmių chorams, muzikos vaikams.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Taivano herbas
thumb|[[Taivanas|Taivano herbas, kuris yra Guomindano politinės partijos vėliava ir šalies jūrų pajėgų simbolis]]
Taivano herbas (dar vadinamas Mėlynu dangumi su balta saule – ) – vienas iš oficialių Taivano nacionalinių simbolių. Tai balta saulė mėlyname fone. Šis herbas yra ir Guomindano politinės partijos bei šalies karinio laivyno pajėgų simbolis.
Šiame herbe dvylika saulės spindulių simbolizuoja dvylika mėnesių ir dvylika tradicinių kinų valandų. Visa tai reiškia pažangumo dvasią.
Darbininkų balsas (savaitraštis)
Darbininkų balsas – Klaipėdos krašto lietuvių darbininkų nepriklausomos minties savaitraštis, ėjęs 1931–1939 m. kovo 22 d. Klaipėdoje.
Istorija
Leido Klaipėdos krašto darbininkų, amatininkų ir mažažemių susivienijimo centro valdyba. Pirmasis numeris pasirodė 1931 m. sausio 30 d. Ėjo du kartus per mėnesį, nuo rugsėjo – savaitraštis. Spausdino „Ryto“ spaustuvė Klaipėdoje. Uždarytas Lietuvos vyriausybei Klaipėdą atidavus naciams.
Skelbė darbininkų organizacijos dokumentus, informavo apie visuomeninių organizacijų veiklą, darbininkų darbo sąlygas, jų švietimą, ekonominio, kultūrinio ir politinio gyvenimo įvykius Klaipėdos krašte. Turėjo darbo jaunimui skirtą puslapį „Kultūros židinys“. „Dar­bi­nin­kų bal­są“ Di­džio­jo­je Lie­tu­vo­je dėl jo re­vo­liu­cin­go to­no pla­tin­ti bu­vo drau­džia­ma.
Redagavo Petras Gintalas, J. Jackevičius, V. Šukys, S. Vai­no­ras.
Sabališkės
Sabališkėmis vadinami kaimai:
Krymo totoriai
Krymo totoriai (savas pavadinimas qırımtatarlar (dgs.), vns. qırımtatar) – tiurkų tauta, susiformavusi Kryme. Gyvena Kryme (apie 260 000), taip pat Turkijoje, Bulgarijoje, Rumunijoje, Uzbekistane, Rusijoje. Daugelis Krymo totorių yra musulmonai sunitai. Jie kalba Krymo totorių kalba.
Istorija
Krymo totoriai atsirado kaip tauta Krymo chanato laikais. Krymo chanatas buvo viena stipriausių iki XVIII a. Rytų Europos valstybių, kurią įkūrė turkiškai kalbantys musulmonai. Krymo totoriai priėmė Islamą XIII a. ir nuo to laiko Krymas tapo vienu iš jo centrų. Pasak barono Iosif Igelström, 1783 m. Kryme buvo 1600 mečečių ir religinių mokyklų. Bakchysarajuje chanas Meñli I Giray pastatė Zıncırlı Medrese („Grandinės medresė“), seminariją, į kurią įeinant pro duris kiekvienas turėdavo pasilenkti, dėl kabančios grandinės. Tai simbolizavo Krymo visuomenės pagarbą mokslui. Meñli I Giray taip pat pastatė didelę mečetę pagal Sofijos soboro modelį, bet ji sugriuvo XIX a. vidury. Vėliau chanai pastatė Hansarajaus rūmus, kurie išliko iki šių dienų. Sahib I Giray savo rūmuose rėmė mokslininkus ir menininkus. Krymo chanatas tapo Osmanų imperijos protektoratu 1475 m., kai turkų generolas Gedik Ahmed Paša užėmė Krymo pietinę pakrantę. Dėl šios sajungos chanatas išliko iki XVIII a.
Iki XVIII a. pradžios Krymo totoriai buvo žinomi dėl dažnų, kartais kasmetinių reidų į Ukrainą ir Rusiją. Masinė vergų prekyba su turkais ir Vidurine Azija buvo Krymo ekonomikos pagrindas. Vienas svarbiausių prekybos centrų ir vergų turgų buvo Kefė. Kai kurie tyrinėtojai paskaičiavo, kad totoriai pardavė į vergiją 3 mln. žmonių, daugiausiai ukrainiečių, bet ir rusų, lenkų, baltarusių per vadinamąjį „stepės derliaus“ rinkimą. Kita vertus, kazokai verždavosi ir į Krymo totorių žemes. Nuolatinė totorių grėsmė buvo viena iš kazokų, raitų slavų, kurie atremdavo totorius ir išlaisvindavo belaisvius, atsiradimo priežasčių. Paskutinis totorių reidas prieš Rusijos-Turkijos karą (1768–1774 m.) įvyko valdant Petrui I (1682–1725 m.). Tačiau kazokų reidai tęsėsi.
Ismailas Gasprinskis (1851–1914 m.) buvo žinomas Krymo totorių intelektualas, kurio pastangos padėjo pagrindus musulmonų kultūros modernizavimui ir totorių tautinės savimonės atsiradimui. Dvikalbis Krymo totorių-rusų laikraštis Terciman-Perevodchik, kurį jis leido 1883–1914 m., buvo priemonė pažadinti visų turkiškai kalbančių Rusijos imperijos gyventojų savimonę. Jo Naujo Metodo mokyklos, kurių Kryme buvo 350, padėjo formuoti elitą. Po Rusijos revoliucijos šis naujas elitas, kuriam priklausė Noman Çelebicihan ir Cafer Seydamet, paskelbė pirmą musulmonišką respubliką pasaulyje Krymo Liaudies respubliką 1917 m. gruodžio 26 d. Tačiau respubliką užėmė bolševikai 1918 m. sausį.
Per Stalino Didįjį valymą buvo įkalinti ar nužudyti tokie totorių intelektualai kaip Veli Ibraimov ir Bekir Çoban-zade (1893–1937 m.).
Krymo kolektyvizacija sukėlė badą 1921 m. Maistas buvo konfiskuojamas ir vežamas į Centrinę Rusiją, tad nuo bado mirė 100 tūkst. totorių, o dešimtys tūkstančių bėgo į Turkiją ar Rumuniją. Dar tūkstančiai nužudyta ar deportuota per 1928–1929 m. kolektyvizaciją. 1931–1933 m. vėl kilo badas. 1917–1933 m. Kryme žuvo ar buvo deportuota pusė totorių.
Per Antrąjį pasaulinį karą naciai buvo suformavę Totorių batalioną, o jų politiniai ir religiniai lyderiai bendradarbiavo su Hitleriu. Nors daug totorių taip pat tarnavo Raudonojoje Armijoje ir kovėsi su naciais, sovietai visus totorius apkaltino kolaboravimu ir deportavo kaip Krymo armėnus, graikus, bulgarus ir kitus nerusiškos kilmės žmones iš pasienio sričių.
Krymo totoriai buvo masiškai tremiami į Uzbekiją ir kitas tarybines sritis 1944 m. gegužės 18 d. 46,3% tremtinių mirė nuo bado ir ligų. Nors 1967 m. kaltinimai totoriams buvo panaikinti, jie nebuvo grąžinti į Krymą, nuosavybės teisės nebuvo atstatytos. Krymo totoriams nebuvo leista grįžti į Krymą iki Perestroikos. thumb|right|300px|Krymo totorių procentai Krymo regionuose (pagal 2001 Ukrainos surašymą) Dabar daugiau nei 250 tūkst. totorių grįžo į Krymą ir bando atkurti savo nuosavybę. 1991 m. Krymo totoriai įkūrė parlamentą, kad galėtų kreiptis į Ukrainos vyriausybę ir tarptautines organizacijas.
Lopasnia
Lopasnia  – upė Rusijoje, Maskvos srityje, kairysis Okos intakas. Prasideda Maskvos srities Podolsko rajone. Teka į pietryčius, įteka į Oką žemiau Serpuchovo. Plotis – 40–60 m. Gylis 3–4 m. Vidutinis nuolydis – 0,522 m/km. Ištakų aukštis – 200 m.
Intakai – Čelvenka, Rodinka, Elinka.
Didžiausias miestas – Čechovas.
left|thumb|250 px|Lopasnia Čechove
Fernando Botero
Fernandas Boteras (, g. 1932 m.) – XX a. Kolumbijos tapytojas ir skulptorius, geriausiai žinomas išdidintų ir putlių figūrų dalių vaizdavimu.
Biografija
Fernandas Boteras gimė 1932 m. balandžio 19 d. Medeljine, tuo metu mažame mieste Kolumbijoje. Jo tėvas buvo keliaujantis prekeivis, kuris mirė 1936 m. ir paliko motiną, F. Boterą ir du jo brolius skurde. Pasak menininko, skurdas išmokė jį džiaugtis kiekviena naujiena savo gyvenime. Jaunystėje jį žavėjo bulių sportas, jis mokėsi tapti matadoru. Pirmieji jo piešiniai vaizdavo bulių kovas. Pradėjo tapyti Medeljino pramogų kvartalo scenas. 1948 m. eksponavo kūrinius Medeljine ir pradėjo bendradarbiauti iliustratoriumi pagrindiniame miesto laikraštyje „El Colombiano“. Po to persikėlė į Bogotą. Pirmoji jo personalinė paroda įvyko 1951 m. Leo Matiz galerijoje Bogotoje. Dar F. Boterui neturint 20 metų, apie jo kūrybą buvo parašyta pirmoji monografija. Šiuo laikotarpiu jis buvo giliai paveiktas Meksikos monumentalistų, ypač Diego Riveros. 1952 m. laimėjęs piniginį prizą Kolumbijos dailininkų parodoje F. Boteras persikėlė į Europą ir pradėjo studijuoti San Fernando dailės akademijoje Madride. Žavėjosi ir kopijavo Gojos ir Velaskeso paveikslus Prado muziejuje. Kopijas pardavinėjo turistams. Po to buvo persikėlęs į Paryžių ir 1953-1954 m. mokėsi San Marko dailės akademijoje Florencijoje, kopijavo freskų tapybą, ypač Džoto ir Andrea del Kastanjo. Lankėsi Arece, kur pamatė Pjero dela Frančeskos freskų, ir Sienoje. 1955 m. F. Boteras grįžo į Bogotą, 1956 m. persikėlė į Meksiką ir po to į Niujorką. Daug keliavo, studijavo senųjų dailininkų paveikslus Paryžiuje.