cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Radziviluvkos valsčius
Radziviluvkos valsčius (carmečiu Aleksandruvkos valsčius, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas rytų Lenkijoje. Centras – Radziviluvka.
Istorija
Įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. XX a. tarpukariu priklausė Bielsko apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1934 m. birželio 13 d. prie valsčiaus buvo prijungtas miesto teises praradęs Melniko kaimas. 1934 m. spalio 1 d. valsčius buvo panaikintas, o jo kaimai padalinti Melniko ir Mileičycių valsčiams.
Balkanų tarptautinė krepšinio lyga
Lyga buvo įkurta 2008 m., joje žaidžia 12 komandų. Du kartus lygos čempionu tapo Izraelio Hapoel Gilboa Galil klubas.
Repšiai (Kuršėnai)
Repšiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Kuršėnų, prie kelio ir į šiaurę nuo geležinkelio Šiauliai – Klaipėda.
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė Ringuvos tarybiniam ūkiui.
Šapada Diamantinos nacionalinis parkas
Nacionalinis parkas apima vaizdingą Brazilijos plokščiakalnio dalį – Diamantinos stalkalnį („šapadą“). Teritorija pasižymi stačiašlaitėmis uolomis, jas skiriančiais giliais slėniais, žemyn krentančiais kriokliais (tarp jų antras pagal aukštį šalyje Fumasos krioklys), urvų sistemomis, dėl tanino „paraudonavusiomis“ upėmis. Būdingas paviršiaus aukštis 800–1000 m, čia yra ir aukščiausia valstijos vieta – Barbado kalnas (2033 m). Vyrauja serado krūmynai, yra kaktusų sąžalynų.
WD-40
thumb|200px|right|Aerozolinis WD-40 balionėlis WD-40 – amerikiečių įmonė ir žinomo aerozolinio preparato prekinis ženklas. Preparatą, 1953 m., kompanijai „Rocket Chemical Company“ sukūrė Normanas Larsenas. Įmonė įsikūrusi San Diege, Kalifornijoje. Pradžioje preparatas buvo naudojamas pramonėje, kaip vandenį atstumianti priemonė, apsauganti nuo korozijos. Vėliau buvo pastebėta, kad ji plačiai pritaikoma ir buityje.
Pagal legendą, produkto formulė buvo sukurta iš keturiasdešimto mėginimo (WD-40 kaip trumpinys ). Produkto pagrindą sudaro skirtingi angliavandeniliai. Pirmiausia WD-40 buvo naudojamas „Convair“ įmonėje, kurioje šia priemone atlikta raketų Atlas paviršiaus apsauga nuo korozijos. San Diego parduotuvių lentynose produktas pasirodė 1958 m.
Paskirtis
Pagrindinis produkto ingredientas – mineralinė alyva, kuris išlieka ant bet kokio paviršiaus, sutepdamas jį ir ilgai apsaugodamas nuo drėgmės. Taip pat sudėtyje yra skirtingi lakūs angliavandeniliai, kurie mažina produkto klampumą ir leidžia jį išpurkšti kaip aerozolį. Toks būdas leidžia padengti nematomas ertmes ir įtrūkimus.
Tiksli produkto formulė iki šiol yra kruopščiai saugoma komercinė paslaptis. Produktas nepatentuotas, siekiant neatskleisti gamybos technologijos.
Saugos pase (privalomas dokumentas JAV) nurodyti tokie duomenys apie produktą:
Be to jame nurodyta, kad produktas degus, kenksmingas nurijus ir patekęs ant odos. WD-40 neužgesinamas vandeniu. Egzistuoja legenda, kad pagrindinis WD-40 ingredietas – žuvų taukai, bet oficialus įmonės tinklalapis neigia šią informaciją.
WD-40 naudojamas automobilių dirbtuvėse, atsukant surūdijusias veržles, varžtus esant atviram sriegiui.
WD-40 įmonė
thumb|right|200px|WD-40 būstinė San Diege „Rocket Chemical Company“ buvo įkurta 1953 m. 1969 m. Džonas S. Baris, tapęs jos prezidentu, pakeitė jos pavadinimą į WD-40, teigdamas, kad raketų-chemijos įmonė negamina raketų. 1973 m. įmonė tapo atvirąja bendrove, pateikdama savo akcijas NASDAQ biržai (akcijų simbolis WDFC). Paskutiniais metais WD-40 pasipildė naujais produktais, tokiais kaip „3-IN-ONE“, „LAVA“, „Sport Shot“, „X-14“ ir kitais.
Įmonės būstinė iki šiol yra San Diege, Kalifornijoje. Produkcija parduodama daugiau kaip 160-tyje pasaulio valstybių. Pajamos 2010 m. finansiniu laikotarpiu viršijo 300 mln. JAV dolerių.
Agentas
Žodis agentas ( 'veikiantis', iš kilm. agentis) turi daug reikšmių:
Pabianicės
Pabianicės – miestas vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje. Miestas įsikūręs už 10 km į pietvakarius nuo Lodzės. Administracinis apskrities (Powiat pabianicki) centras, turintis apie 68,6 tūkst. gyv. (2010 m.). Vaivadijoje tai trečias miestas pagal dydį po Lodzės ir Petrakavo.
Istorija
thumb|left|200px|Bažnyčia Miestas įkurtas X a. Į turtingas miškais apylinkes mėgo atvažiuoti pamedžioti Lenkijos karaliai („pobawic się“ – manoma, jog nuo to ir kilęs miesto pavadinimas). Miesto teisės suteiktos 1297 m.
Aravakai
Aravakai  – indėnų tautų grupė, kalbanti aravakų kalbomis. Gyvena Pietų Amerikos šiaurėje (Venesueloje, Brazilijoje, Gajanoje, Suriname, Prancūzų Gvianoje, Kolumbijoje). 2000 metais apskaičiuota, kad Pietų Amerikoje yra ­~400 tūkst. aravakų.
Rudasis ausūnis
Rudasis ausūnis (Peziza badia) - ausūninių šeimos grybų rūšis.
Koncepcinis automobilis
thumb|right|250px|1938 m. gamybos [[Buick Y-Job, pirmasis pasaulyje koncepcinis automobilis]] thumb|right|250px|[[Lamborghini Estoque 2008 m. Paryžiaus automobilių parodoje]] Koncepcinis automobilis – automobilio prototipas, skirtas naujo dizaino ar technologijų demonstracijai. Paprastai tokie automobiliai yra pristatomi automobilių parodose, norint įvertinti klientų dėmesį į naujus modelius, kurie atsižvelgiant į tai bus gaminami masinei produkcijai arba ne.
Rudasis ausūnis
Vaisiakūniai nedideli, 2-8 cm skersmens. Jauni yra apvalios, vėliau - dubenėlio, galiausiai - netaisyklingai briaunotos lėkštelės formos, kraštai aštrūs, dažnai sutrūkinėję, šviesiai rudos, kaštoninės, tamsiai rudos spalvos, apatinė pusė balsvai pilka, ruda, žalsvo atspalvio, grūdėta, lyg miltuota. Kotas labai trumpas, rudimentinis arba jo visai nėra.
Koncepcinis automobilis
Koncepciniai automobiliai niekada nepaleidžiami į gamybą, kol nėra patobulinti, kad atitiktų praktiško dizaino, saugumo ir kainos reikalavimus.
Bendrovės „General Motors“ dizaineris Harley Earl laikomas pirmojo koncepcinio automobilio, Buick Y-Job, išradėju.
Rudasis ausūnis
Trama rusva, trapi, malonaus kvapo.
Paprastoji veronika
Paprastoji veronika (Veronica chamaedrys) – gyslotinių (Plantaginaceae) šeimos, veronikų (Veronica) genties augalas.
Rudasis ausūnis
Sporos 15-21 x 8-11 μm.
Paprastoji veronika
Daugiametis, 10-25 (40) cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis apvalus, šliaužiantis, kartais šakotas. Stiebai statūs arba kylantys, dažniausiai nešakoti, su dviem išilginėmis plaukelių eilėmis priešinguose šonuose; sudaro sąžalynus. Lapai bekočiai arba su labai trumpais kotais, priešiniai, nusmailėję, karbuotai dantyti, viršutinė pusė plika, apatinė plaukuota. Lapų pažastyse išauga ilgos retažiedės kekės su trumpomis, žiedkočio ilgio, pažiedėmis. Taurelė iš 4 skiltelių, kurių kraštai blakstienoti. Vainikėlis ryškiai mėlynas, retai rožinis arba baltas, su tamsiomis gyslomis, trumpu vamzdeliu ir keturiaskilte atbraila, kurios viršutinė skiltis kiek didesnė už kitas. Kuokeliai 2, ilgakočiai, nukrintantys kartu su vainikėliu. Vaisius – tribriaunė, trikampiškai širdiška, 3-4 mm ilgio ir iki 5 mm pločio, plaukuota, įlengta viršūne dėžutė, kurioje subręsta pailgos, plokščios sėklos. Jas išnešioja vėjas.
Rudasis ausūnis
Būdingi požymiai: dažniausiai auga smėlėtame dirvožemyje, tamsiai rudi vaisiakūniai.
Paprastoji veronika
thumb|left|180px|Augalo profilis
Rudasis ausūnis
Auga pavieniui, po kelis, o kartais net po keliasdešimt vaisiakūnių. Valgomas. Dažnas. Dažniausiai auga spygliuočių, mišriuose miškuose, kirtavietėse, pamiškėse.
Paprastoji veronika
Žydi nuo gegužės vidurio iki rugpjūčio pabaigos. Auga pievose, ganyklose, dirvonuose, pakelėse, krūmuose, šviesiuose miškuose, pamiškėse, miško aikštelėse, vidutinio drėgnumo ir derlingumo dirvožemiuose. Lietuvoje labai dažna.
Koncepcinis automobilis
Dizainas
Neveikiantys maketai dažniausiai gaminami iš vaško, molio, metalo, stiklaplastiko, plastiko ar jų kombinacijos.
Tik nedidelė dalis koncepcinių automobilių yra tinkami naudoti, dažniausiai važiuoklė būna pasiskolinta iš kito eksploatuojamo automobilio arba turi tam tikrų defektų. Dauguma jų negali judėti greičiau nei ~16 km/val. Taip pat jie gali būti gana rafinuoti, kaip, pvz., „General Motors“ Cadillac Sixteen modelis.
Kai koncepciniai modeliai yra nebereikalingi, jie paprastai yra sunaikinami, tačiau kai kurie išlieka ir yra eksponuojami muziejuose ar tiesiog saugomi garažuose. Vienas nenaudojamas, bet veikiantis koncepcinis „Ford Motor Company“ Lincoln Futura automobilis, laikomas automobilių dizainerio George Barris parduotuvėje, Los Andžele, buvo prikeltas naujam gyvenimui kaip betmobilis, skirtas 1966 m. televizijos serialui „Betmenas“, rodyto per ABC televizijos kanalą.
Liaudies pagalba
Liaudies pagalba – Lietuvos raudonosios pagalbos CK nelegalus mėnesinis laikraštis, ėjęs 1937 m. Kaune.
Istorija
Spausdintas rotatoriumi. Rašė apie Lietuvos politinių kalinių komunistų gyvenimą, lietuvių savanorių kovas su falangistais Ispanijoje, skelbė Lietuvos raudonosios pagalbos būrelių finansines ataskaitas. Išėjo trys numeriai.
Paprastoji veronika
Medingas, vaistinis augalas. Lapuose ir žieduose yra vitamino C, lapuose – karotino.
Literatūra
thumb|left|210px|Paprastosios veronikos žiedas
Edgaras Žarskis
Edgaras Žarskis (g. 1994 m. gegužės 4 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis gynėjo arba atraminio saugo pozicijose.
Žaidėjo karjera
Profesionalią karjerą pradėjo Vilniaus "Žalgirio" komandoje.
2011 m., būdamas 17 metų, debiutavo A lygoje rungtynėse prieš Alytaus "Dainavą".
2012 m. buvo paskolintas Klaipėdos "Atlanto" komandai. .
FK Atlantas
2013 m. sezono pradžioje pasirašė su "Atlantu" nuolatinį kontraktą.
Uostamiesčio komandoje žaidė 2013–2015 metais. Per tą laiką sužaidė dvylika rungtynių.
FK Palanga
FK "Palanga" į savo komandos gretas pasikvietė futbolininką Edgarą Žarskį.
Užsienio šalyse
Išvyko į užsienį ir žaidė šiuose klubuose: Səbail FK, MKS Bytovia Bytów, FK Gorodėja, FK Tukums 2000, FK Spartaks Jūrmala, MKS Puszcza Niepołomice
JK Narva
2021 m. liepos mėn. pranešta, kad žaidėjas keliasi į JK Trans Narva. 2021 m. liepos 13 d. žaidėjas debiutavo rungtynėse prieš Tammeka Tartu. Lietuvis sužaidė visas 90 minučių, o jo atstovaujamas klubas pralaimėjo 2:3.
2021 m. Estijos aukščiausioje lygoje sužaidė devynerias rungtynes.
FC Džiugas
2022 m. vasario 26 d. paskelbta, kad atstovaus Telšių „Džiugo“ klubui.
2022 m. kovo 12 d. debiutavo A lygoje atstovaudamas „Džiugo“ klubui.
2022 m. gruodžio 30 d. tapo žinoma, kad neberungtyniaus Telšių „Džiuge“.
Maziya S&RC
2023 m. balandžio 4 d. tapo žinoma, kad futbolininkas keliasi į Malyvus. Atstoavavo Maziya S&RC.
Rudasis ausūnis
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 501
Jonas Jučas
Jonas Jučas (g. 1952 m. birželio 11 d. Kaune) – Lietuvos choro dirigentas; kultūros, politinis bei visuomenės veikėjas.
Edgaras Žarskis
Žaidėjo karjera rinktinėse
Būdamas 16 metų debiutavo Lietuvos U-19 rinktinėje. O 17 metų pirmą kartą atstovavo Lietuvos jaunimo iki 21 rinktinei Sandraugos taurės turnyre.
Jonas Jučas
Biografija
1970 m. baigė J. Aleksonio viduriniąją mokyklą. 1970–1972 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1972–1976 m. studijavo ir baigė Kauno J.Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos teorijos ir kompozicijos klasę. 1982 m. baigė Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakulteto chorinio dirigavimo katedrą, įgijo kultūros ir švietimo darbuotojo kvalifikaciją, choro dirigento kvalifikaciją.
Edgaras Žarskis
Asmeninis gyvenimas
2019 m. birželio mėn. vedė Gintarę Jarošaitę. Turi sūnų Herkų.
Jonas Jučas
Biografija
1968–1991 m. vadovavo meno saviveiklos kolektyvams (pvz. big byto grupėms „Dainiai“, „Gėlės“), rengė koncertines programas Lietuvoje ir užsienyje, kūrė muzikines kompozicijas. Dirbo Kauno valstybiniame lėlių teatre muzikinės dalies vedėju, dalyvavo įkuriant bei dvejus metus dirbo Valstybiniame jaunimo simfoniniame orkestre, vėliau – Kauno filharmonijoje vyriausiuoju administratoriumi.
Nuo 1977 m. dirbo pedagoginį darbą Kauno 22-oje, o vėliau 37-oje vid. mokyklose.
1991 m. Kaunas Jazz įkūrėjas ir meno vadovas, Pažaislio muzikos festivalio konsultantas, televizijos laidų apie džiazą autorius (90-aisiais), Kauno džiazo klubo pirmininkas. Lietuvoje ir užsienyje skaitė paskaitas vadybos klausimais. Dirbo pedagoginį darbą J. Naujalio muzikos gimnazijoje, vėliau (iki 2004 m.) LMTA Kauno fakulteto lektorius.
1996–1998 m. Kauno savivaldybės Kultūros skyriaus vedėjas. 1998–2000 m. Kauno apskrities viršininko administracijos Kultūros skyriaus vyriausiasis specialistas.
2000 m. ir 2002 m. išrinktas Kauno miesto tarybos nariu. 2000–2004 m. Seimo narys. 2005 m. Kauno miesto savivaldybės mero patarėjas. 2006–2008 m. LR Keturioliktosios Vyriausybės kultūros ministras. 2009–2010 m. LR Seimo pirmininko pirmojo pavaduotojo R. Šukio patarėjas. 2010–2012 m. LR Sveikatos apsaugos ministro R. Šukio patarėjas.
2012–2013 m. VšĮ JJJAZZ ekspertas-konsultantas. 2013 m. Init TV vadovo pavaduotojas.
2003 m. Formulės 1 sezonas
thumb|250px|JAV Grand Prix 2003 m. 2003 m. Formulės 1 sezonas buvo 54-as FIA rengtas Formulės 1 Pasaulio čempionatas. Prasidėjo kovo 9 d. (Australijos GP, Albert Park trasa), o baigėsi spalio 12 d. (Japonijos GP, Suzukos trasa).
Plungės specialiojo ugdymo centras
Plungės specialiojo ugdymo centras – valstybinė internatinė savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Plungėje, Mendeno g. 4, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų bei judesio ir padėties sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190986017. Steigėjas Telšių apskrities viršininko administracija.
Kachetijos karalystė
Kachetijos karalystė – istorinė valstybė Gruzijoje, kurios teritorija iš dalies sutampa su dabartinės Kachetijos regionu. Kaip nepriklausoma valstybė ji egzistavo 1460–1801 m. Nuo 1762 m. sudarė sąjungą su gretima Kartlija ir buvo vadinama Kartlio-Kachetijos karalyste.
Nuo VIII a. pabaigos Kachetija buvo nepriklausoma kunigaikštystė. XI а. pradžioje buvo įjungta į suvienytą Gruzijos karalystę, bet mažiau kaip po dešimties metų vėl atskilo. XII a. pradžioje Kachetiją vėl, tik dabar jau ilgam prijungė Gruzijos karalius Davidas Statytojas (1089–1125).
Vėl nepriklausoma Kachetija tapo apie 1460 m., kai vieninga Gruzija suskilo.
1801 m. Kartlio ir Kachetijos karalystę aneksavo Rusijos imperija.
ADAC Formula 4
ADAC Formula 4  – lenktyninių formulių čempionatas, sukurtas pagal FIA Formulės 4 taisykles. 2015 m. balandžio 24 d. prasidės pirmasis čempionato sezonas.
Istorija
Debiutinį 2014 m. sezono F-4 čempionatą sudarė Pietų Amerikos ir Italijos F-4 čempionatai.
2015 m. prie šio čempionato prisijungė Japonija, JK, Kinija, Rusija, Suomija, Estija, Australija.
ADAC Formulė 4 vadinsis Vokietijoje, Austrijoje ir Nyderlanduose vyksiančios lenktynės. Šiam čempionatui automobilius gamins Tatuus įmonė, padangas tieks Pirelli, o variklius – Abarth.
Svoris
Svoris – fizikinis dydis, apibūdinantis objektą veikiančios gravitacinės jėgos dydį.
Buitinėje kalboje dėl istorinių priežasčių, ir kai kuriuose technologiniuose terminuose, žodis „svoris“ dažnai vartojamas kaip masės sinonimas.
Svorio sąvoka mechanikoje reiškia jėgą, veikiančią pakabą arba atramą. Pvz., jei kūnas kyla lifte su pagreičiu, jo svoris bus didesnis nei sunkio jėga, nes prie laisvojo kritimo pagreičio prisidės ir atramos judėjimo pagreitis.
Ant didelio kūno (žvaigždės, planetos) esančio objekto svoris išreiškiamas Niutono visuotinės traukos dėsniu:
LSP
LSP:
Svoris
Čia G – gravitacinė konstanta, M – didžiojo kūno masė, m – mažojo kūno masė, R – didžiojo kūno spindulys.
Svoris ir masė
Šiuolaikinėje mechanikoje svoris ir masė yra visiškai skirtingi dydžiai: masė apibūdina medžiagos kiekį, tuo tarpu svoris yra jėga, atsiradusi dėl medžiagą veikiančios gravitacijos.
Tačiau šio skirtumo pripažinimas yra gana naujas, ir daugelyje kasdienių situacijų žodis „svoris“ dar dabar vartojamas kalbant apie masę. Pavyzdžiui, sakoma, kad daiktas „sveria penkis kilogramus“, nors kilogramas yra masės vienetas.
Skirtumas tarp masės ir svorio yra nesvarbus daugeliui praktinių skaičiavimų, nes gravitacijos jėga yra visada tokia pati bet kurioje Žemės paviršiaus vietoje. Taigi tokiame nuolatiniame gravitaciniame lauke, kaip Žemės, daikto svoris tiesiogiai proporcingas jo masei: pavyzdžiui, jei daiktas A sveria 7 kartus daugiau nei daiktas B, tai daikto A masė visada 7 kartus didesnė už B masę. Taigi, daikto masė gali būti netiesiogiai apskaičiuota pagal proporciją.
SI sistemos vienetai
Svorio SI sistemos matavimo vienetas, kaip ir jėgos, yra niutonas (N). Jis gali būti išreikštas ir pagrindiniais vienetais: 1 N = 1 kg·m/s².
Daiktą veikianti gravitacinė jėga yra proporcinga to daikto masei, taigi galima gravitacijos stiprumą išmatuoti svorio vienetais vienam masės vienetui, t. y. N/kg. Tačiau 1 N/kg = 1 m/s², o m/s² yra SI pagreičio vienetas, ir dažniausiai gravitacijos stipris matuojamas pagreičio vienetais.
Masės konvertavimas į svorį
Masę verčiant svoriu naudojamas antrasis Niutono dėsnis: F = ma, kur F yra kūną veikianti gravitacinė jėga, m – kūno masė, o a – laisvojo kritimo pagreitis, Žemėje apytiksliai lygus 9,8 m/s². Taigi iš šio dėsnio aišku, kad, ir 1 kg masės kūnas Žemėje sveria apie 1 kg · 9,8 m/s² = 9,8 N. Taigi, verčiant kilogramus niutonais reikia juos padauginti iš 9,8. Ir atvirkščiai: verčiant niutonus kilogramais reikia juos padalinti iš 9,8 (tačiau tai teisinga tiktai matuojant netoli Žemės paviršiaus).
Tương tác hấp dẫn
Petras Skarga
thumb|Petras Skarga (stovi dešinėje). „Skargos pamokslas“, [[Jan Matejko]] thumb|Petro Skargos atminimo lenta ant Vilniaus šv. Jonų bažnyčios sienos thumb|150px|Petro Skargos skulptūra Krokuvos šv. Petro ir Povilo bažnyčioje 150px|thumb|Nežinomo dailininko paveikslas (apie 1612 m.) Petras Skarga (Piotr Skarga, ; 1536 m. vasario 2 d. Grójece – 1612 m. rugsėjo 27 d. Krokuvoje) – SJ, LDK visuomenės veikėjas, jėzuitas, hagiografas, rašytojas, polemikas, teologas, kontrreformacijos kovotojas.
Biografija
Skarga gimė Grojece, netoli Varšuvos. Kai jam buvo aštuoneri, mirė mama, po ketverių metų – tėvas. Našlaičius prižiūrėjo vyriausias brolis Pranciškus, rūpinęsis ne tik jų auklėjimu, bet ir išsimokslinimu. Petras Skarga lankė parapinę mokyklą Grojece, kur mokėsi skaityti, rašyti, skaičiuoti, taip pat katekizmo, giedojimo ir šiek tiek  lotynų kalbos gramatikos. 1552 m. įsirašė į Krokuvos akademiją. Tenai trejus metus studijavo teologijos mokslus, gerai išmoko senąsias kalbas. Jau po dvejų metų studijų jam buvo suteiktas bakalauro laipsnis.
1555 m. Skarga pradėjo vadovauti parapinei mokyklai prie šv. Jono kolegijos. 1564 m. įšventintas kunigu ir paskirtas kanauninku, o po kiek laiko – Lvovo kapitulos kancleriu. 1568 m., daugelio atkalbamas, išvyko į Romą. Ten P. Skarga studijavo teologiją, klausė Vatikano šv. Petro bazilikoje išpažinčių, įstojo į jėzuitų noviciatą. 1569 įstojo į Jėzuitų ordiną, dėstė įvairiose Lenkijos ir Lietuvos jėzuitų mokyklose. 1571 m., jau būdamas vienuoliško ordino nariu, sugrįžo į tėvynę, dirbo Pultuske, Lvove. Vyresnybės pasiųstas, 1573 m. sausio mėnesį Skarga atvyko į Vilnių padėti naujai įkurtos jėzuitų kolegijos rektoriui Stanislovui Varševickui.
1579 m. jėzuitai Vilniuje įkūrė akademiją, kurios pirmuoju rektoriumi paskirtas Skarga, pats įtikinėjęs Lietuvos ir Lenkijos karalių Steponą Batorą aukštosios mokyklos būtinumu krašto švietimui. Vilniaus akademijai jis vadovavo penkerius metus – nuo 1579 iki 1584 metų. 1583 m. pirmasis Vilniaus akademijos rektorius buvo paskirtas Livonijos vietininko patarėju. 1584 m. jėzuitų provinciolas jį pasiuntė į Krokuvą. Kaip rašo kunigas Kazimieras Džymala (Kazimierz Drzymala), „po Vilniaus Krokuva tapo antrąja kun. Skargos apaštališkąja dirva“ (Drzymala K., Ks. Piotr Skarga. Kraków, 1984, p. 22). Sekdamas italų pavyzdžiu, Skarga šiame mieste įkuria kelias organizacijas. Pirmoji jų – „Gailestingumo brolija“ („Bractwo Milosierdzia“) – pradėjo veiklą jau 1584 metais, rūpinosi ligoniais, vargšais, jos nariai patys aukojo ir rinko aukas. Krokuvoje ši brolija gyvavo net iki 1948 metų. Prie „Gailestingumo brolijos“ P. Skarga prijungė bažnytinį banką „Varguolių kamara“ („Komora potrzebujących“), padėjo susikurti draugijai “Šv. Mikalojaus skrynelė” („Skrzynka sw. Mikolaja“), kuri šelpė neturtingas ir doras merginas, kad jos galėtų ištekėti arba įstoti į vienuolyną. 1592 m. Krokuvoje siaučiant maro epidemijai, P. Skarga su kitais kapitulos nariais įkūrė „Šv. Lozoriaus broliją“ („Bractwo sw. Lazarza“).
Nuo 1588 m. Skarga tapo Zigmanto III rūmų pamokslininku. 1612 m. Velykų pirmąją dieną 76 metų P. Skarga atsisveikino su dvaru ir prisiglaudė šv. Petro bažnyčioje Sandomyre. Jis jau negalėjo laikyti Mišių, tik kiekvieną dieną priimdavo šv. Komuniją. 1612 m. rugsėjo 27 d. žymusis pamokslininkas mirė.
Kūryba
Populiariausias Skargos veikalas Żywoty świętych (Šventųjų gyvenimai, 1579) yra pirmasis stambus Lenkijos ir Lietuvos hagiografinis paminklas, kuriuo buvo diegiama modernizuota katalikybės ideologija, nauja dvasiškai aktyvaus tikinčiojo herojaus samprata. Susilaukęs pakartotinių leidimų, šis veikalas turėjo reikšmės vėlesnei žanro plėtotei, buvo pavyzdys ir šaltinis Motiejaus Valančiaus hagiografiniams pasakojimams. Pirmojo Vilniaus akademijos rektoriaus Petro Skargos knyga „Šventųjų gyvenimai“, parašytas jėzuitų provinciolo paliepimu. Pirmą kartą jis išleistas 1579 m. Vilniuje, Mikalojaus Kristupo Radvilos Našlaitėlio spaustuvėje. Šis veikalas plačiai išgarsino autorių ir sulaukė 25 leidimų, iš kurių 8 pasirodė dar esant gyvam Skargai (m. 1612).
Vilniuje išleisti pirmieji Skargos poleminiai traktatai Pro Sacratissima Eucharistia… (Apie Švenčiausiąją Eucharistiją…, 1576), Siedm filarów na których stoi katolicka nauka (Septyni ramsčiai, kuriais laikosi katalikų mokslas, 1582) kritikuoja kalvinisto Andriaus Volano darbus. Formuodamas jėzuitišką „kovojančio“ kataliko poziciją (traktatas Żołnierz chrześcijański / Krikščioniškasis karys, 1606; Vilniuje išl. 1738, 1748, 1759), Skarga pasirodė ir kaip politikas, katalikiškosios monarchijos gynėjas.
Reikšmingiausias jo politinių pažiūrų literatūrinis liudijimas – pamokslų rink. Kazania sejmowe (Seimo pamokslai, 1597), kuriame įtaigia barokine retorika pasiekiama brandi politinės minties ir religinių apmąstymų sintezė. Politinės aktualijos čia komentuojamos universaliame biblinių pranašysčių, teologinės sistemos kontekste.
1577 m. jėzuitas Petras Skarga išleidžia knygą „Apie Dievo Bažnyčios vienybę ir apie graikišką nuo šios Bažnyčios atkritimą“, kurioje propagavo Brastos konfesinę uniją.
P. Skargos darbų reikšmė
Savo gyvenimo metais, XVI a. pabaigoje – XVII a. pradžioje, P. Skarga garsėjo kaip nepralenkiamas žodžio meistras. Tuo laikotarpiu ypač aukštinti Skargos „Šventųjų gyvenimai“, susilaukę vėliau net 25 leidimų. Legenda apie jį kaip apie pranašą sklinda nuo XVIII a. pabaigos, kai prieš pat nepriklausomybės netekimą 1792 m. buvo išspausdinti „Seimo pamokslai“. Žymiausias lenkų romantikų atstovas Adomas Mickevičius (Adam Mickiewicz) „Seimo pamokslų“ autoriui paskyrė visą 1841 m. birželio 25 d. paskaitą Prancūzijos kolegijoje, kurioje išaukštino jį kaip pranašą ir patriotą. Skargos darbų idėjos ir jų literatūrinė ekspresija turėjo poveikio vėlesnei Lenkijos ir Lietuvos gyvenimo idėjinei raidai. Romantizmo epochoje Skarga buvo iškeltas kaip valstybės likimo pranašas (Adomas Mickevičius). Kiek vėliau, XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje, Skarga kaip politiku susidomėjo istorikai. Istorikus domino Skargos politinės pažiūros. Daugelis jo pamoksluose įžiūrėjo politinę programą, kuria vadovavęsis Skarga. XX a. viduryje pažvelgta į Skargą kaip į šventą kunigą. Skargos 400 metų gimimo jubiliejaus minėjime nemažai buvo kalbama apie jo apaštališkąją veiklą Lietuvos ir Lenkijos valstybėje, atsirado kanonizacijos iniciatorių.
Šaltiniai
1. Lietuvių Enciklopedija, 1963m
Šiaurės Santandero departamentas
Šiaurės Santanderas  – departamentas Kolumbijos šiaurės rytinėje dalyje, Venesuelos pasienyje. Administracinis centras – Kukuta.
Geografija
Departamento vakariniu pakraščiu driekiasi Rytų Kordiljera. Rytuose – lygumos, aukštumos. Pietuose siekia Magdalenos slėnį. Klimatas labai priklauso nuo aukščio. Kukutoje būdingas sausas klimatas, kalnuose – vėsus, vakaruose – šiltas ir drėgnas. Departamento upės priklauso Orinoko ir Magdalenos baseinams.
Nuorodos
thumb|left|240px|Kukuta
Tangaroa
Tangaroa – vienas iš didžiųjų dievų maorių mitologijoje, jūros dievas, dangaus ir žemės sūnus. Jis valdo jūrų stichiją ir viską, kas joms priklauso – žuvis, jūrų gyvūnus. Jis pats gali persikūnyti į ungurį, ryklį, ruonį, jūros paukštį. Tangaroa, mesdamas iš dangaus akmenis, sukuria salas, sausumos žemes. Iš augalų liekanų, purvo, molio sukuria pirmuosius žmones, išmoko juos amatų, sukuria jiems darbo įrankius.
Polinezijoje
Ši dievybė turi kiek skirtingus, bet panašius vardus Polinezijos regiono šalių vietinių genčių mitologijoje: Takaroa (Naujosios Zelandijos Pietų sala), Tagaloa  (Samoa, Niue),  Tangaloa  (Tonga), Tangagoa (Saliamono Salos), Tana'oa, Taka'oa (Markizų salos), Ta'aroa (Taitis), Kanaloa (Havajai).
Kuko Salose
Kuko Salose ne tik plačiai minimas Tangaroa vardas mituose, bet nuo seno gyvuoja jo kultas, atsiskleidžiantis šiuolaikiniame liaudies mene, šia tema gaminami suvenyrai. Skirtingose salose jo antgamtinių galių supratimas šiek tiek gali skirtis:
Puchalų valsčius
Istorija
Tarpukariu valsčius buvo Balstogės vaivadijoje, Lomžos apskrityje. 1939 m. balandžio 1 d. valsčius perkeltas į Varšuvos vaivadiją. 1945 m. rugpjūčio 18 d. valsčius perkeltas į Balstogės vaivadiją. 1952 m. liepos 1 dieną valsčių sudarė 29 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. 1954 m. lapkričio 13 d. Puchalų gromada buvo priskirta Zambruvo apskričiai. Nuo 1973 m. sausio 1 d. valsčius tapo Lomžos, Piontnicos ir Zambruvo valsčių dalimi.
Sudeikių seniūnija
Sudeikių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Utenos rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 5 seniūnaitijos:
Jonas Kazimieras Pacas
Jonas Kazimieras Pacas (apie 1650–1696/1697) – LDK valstybinis veikėjas, Breslaujos pavieto maršalka (1684 m.), Lietuvos dvaro vėliavininkas (1687–1696 m.), Usviato seniūnas.
Biorgafija
Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas. Jeronimo Dominyko Paco (apie 1620–1662) ir Anos Vainaitės (m. po 1669) antrasis sūnus. Broliai – Žemaitijos seniūnas Petras Mykolas Pacas (m. 1696) ir Lietuvos didysis raštininkas Kazimieras Mykolas Pacas (m. 1719). Lietuvos dvaro paiždininkio Petro Paco (apie 1570–1642) anūkas.
Nuo 1684 metų Jonas Kazimieras Pacas minimas kaip Breslaujos pavieto maršalka. 1687 metais gavo Lietuvos dvaro vėliavininko pareigybę.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Liudviką Terezę Sluškaitę (m. 1701), nuo santuokos su kuria turėjo du sūnus ir vieną dukterį:
Guma
miniatiūra|Kaučiukmedžio plantacija [[Tailandas|Tailande.]] Guma – tai elastinga medžiaga, kuri yra gamtinio arba sintetinio kaučiuko vulkanizacijos produktas. Gamtinis (natūralusis) kaučiukas – elastingas hidrokarbonato polimeras, kuris išskiriamas koaguliacijos būdu iš kai kurių rūšių lateksinių augalų. Komercijos reikmėms daugiausiai latekso (syvų) išgaunama iš brazilinio kaučiukmedžio (Hevea brasiliensis).
1968 m. Kandidatų mačai
'''1968 m. Kandidatų mačai''' – tai pasaulio šachmatų čempionato finalinis etapas, kuriame atrinktiems pagal nuostatus dalyviams, žaidžiant mačus vieno minuso sistema, buvo atrinktas šachmatininkas, 1969 m. žaisiantis mačą dėl pasaulio šachmatų čempiono vardo su Tigranu Petrosianu. Juo tapo Borisas Spaskis.
Varžybų eiga
Pasaulio čempionato Kandidatų mačai 1968 m., ketvirtfinaliai-finalas.
Porečas
Portišas bandė atsilošti trečiojoje partijoje, kurią žaidė baltosiomis figūromis, pabandęs Nimcovičiaus gynyboje ėjimą 11.a4. B. Larsenas išvystė figūras ir laimėjo pėstininką, o vėliau ir partiją.
Po 3-ių partijų Bentas Larsenas pirmavo dviem taškais, tačiau jo varžovas, laimėjęs 4-ą ir 7-ą partijas, išlygino rezultatą. Po to sekė dvejos lygiosios ir, atrodė, kad mačas galėtų baigtis lygiosiomis, bet Bentas Larsenas paskutinę, 10-ą partiją, laimėjo ir mačas baigėsi jo naudai.
Suchumis
Dešimties partijų mačas Suchumyje, tarp Jefimo Gelerio ir Boriso Spaskio, vyko 1968 m. balandžio 1 – balandžio 20 d. Nuo antros partijos viso mačo metu pirmavo Borisas Spaskis, kuris vis didino persvarą. Jo varžovas nelaimėjo nei vienos partijos. Po 8-os partijos mačas baigėsi Boriso Spaskio, surinkusio 5,5 taško, pergale, nes J. Geleris nebegalėjo jo aplenkti.
Belgradas
Dešimties partijų ketvirtfinalio mačas, tarp Michailo Talio ir Svetozaro Gligoričiaus, vyko Belgrade 1968 m. balandžio 20 – gegužės 15 d. Nors po pergalės 1-e partijoje pusę mačo pirmavo Svetozaras Gligoričius, bet Michailas Talis, laimėjęs 6-ą partiją, išlygino mačo rezultatą. Ir toliau M. Talis žaidė rezultatyviai: laimėjęs dar 7-ą bei 9-ą partijas, tapo nebepavejamas.
Amsterdamas
Dešimties partijų ketvirtfinalio mačas, tarp Viktoro Korčnojaus ir Samuelio Reševskio, vyko Amsterdame 1968 m. gegužės 8 – 20 d. Korčnojaus treneriu buvo DM S, Furmanas, kuris patarė, kad žaidžiant su S. Reševskiu verta pereiti į uždaras padėtis. Įsiklausęs patarimo, V. Korčnojus vertė varžovą žaisti jam nepatinkančias padėtis bei trukdė pereiti į atviras, kombinacijoms palankesnes pozicijas. Nors abu varžovai gebėjo žaisti kombinacinį žaidimą, bet V. Korčnojus uždarosiose padėtyse buvo pranašesnis. Viktoras Korčnojus anksčiau laiko, po 8 partijų, laimėjo mačą rezultatu 5½ : 2½ (+3 -0 =5). Nepralaimėjo nei vienos, o tris, laimėtas partijas, žaidė juodaisiais.
Malmė
Dešimties partijų pusfinalio mačas vyko Malmėje 1968 m. liepos 5 – liepos 20 d. ir baigėsi nesunkia Boriso Spaskio pergale: laimėjęs pirmąsias tris partijas iš eilės, pergalės mače nebeišleido.
Al-Sailiya SC
Istorija
Klubas įkurtas 1995 m. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. 2022–2023 m. sezone užėmė dvyliktą vietą. Po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
1968 m. Kandidatų mačai
Maskva
Kitas dešimties partijų pusfinalio mačas vyko Maskvoje 1968 m. birželio 26 – liepos 15 d. Mačas pradžioje buvo ramus: pirmąsias tris partijas važovai sužaidė lygiosiomis. Pirmasis suaktyvėjo Viktoras Korčnojus, laimėjęs dvi partijas iš eilės. Michailas Talis sušvelnino atsilikimą, laimėjęs 5-ąją partiją. Tačiau tai buvo viskas, ką jam pavyko pasiekti: sekančios keturios partijos baigėsi lygiosiomis ir po 10 partijų mačo rezultatas - 5½:4½, o tai – Viktoro Korčnojaus pergalė. Jis pateko į kandidatųfinalinį mačą.
Finalas
Finalinis dvylikos partijų mačas vyko Kijeve 1968 m. rugsėjo 6 – rugsėjo 26 d. Borisas Spaskis nuo antrosios partijos pirmavo, be to, laimėjęs 4-ąją partiją dar sustiprino savo padėtį. Viktoras Korčnojus bandė vytis – laimėjo 6-ąją partiją ir skirtumas sumažėjo iki minimumo. Tačiau pavyti nepavyko, nes Spaskis, laimėjęs iš eilės dvi partijas nesunkiai, anksčiau laiko, laimėjo mačą. Borisas Spaskis antrą kartą iškovojo teisę dar kartą žaisti pasaulio čempionato mačą su Tigranu Petrosianu.
Mačas dėl trečios vietos
Mačą dėl trečiosios vietos, suteikiančios teisę žaisti sekančio ciklo kandidatų mačuose žaidė Bentas Larsenas ir Michailas Talis. Mačas vyko Erselyje 1969 m. kovo 12 – kovo 22 d.
Sąlygos: mačo nugalėtojas patenka į sekančio ciklo tarpzoninį turnyrą, o pralaimėjęs mačą žaidėjas sekantį pasaulio čempionato ciklą turi pradėti nuo zoninio turnyro. Aštuonių partijų mačas. Jei lygu (4:4) skiriamos papildomos partijos iki pirmos pergalės. Jei rezultatas tampa 6: 6, nugalėtojas išaiškinamas burtais.
Mačas vyko su Bento Larseno persvara: po dviejų lygiųjų mačo pradžioje, laimėjęs dvi partijas iš eilės, dviem taškais išsiveržė į priekį, nors M. Talis laimėjo 5-ąją partiją, bet 6-oje B. Larsenas vėl atstatė dviejų taškų pranašumą, o 8-oje partijoje, įsirašęs savo sąskaiton dar vieną pergalę, tapo nebepavejamu. Bentas Larsenas kandidatų mačuose antrą kartą užėmė 3–ią vietą ir pateko į Maljorkos Palmos tarpzoninį turnyrą.
Markas Aurelijus
Markas Aurelijus Antoninas (lot. Marcus Aurelius Antoninus; 121 m. balandžio 26 d. Romoje – 180 m. kovo 17 d. Vindobonoje, dab. Viena) – Romos imperatorius 161–180 m., karvedys ir garsus stoikų filosofas. Jis buvo paskutinis iš valdovų, vadinamų Penkiais geraisiais imperatoriais, ir paskutinis Pax Romana (27 m. pr. m. e. – 180 m. e.), Romos imperijos santykinės taikos ir stabilumo epochos, imperatorius. Jis buvo Romos konsulas 140, 145 ir 161 m.
Markas Aurelijus gimė valdant Adrianui. Jo tėvas mirė, kai jis buvo dar vaikas, ir Marką Aurelijų augino motina bei seneliai. 138 m. mirus Adriano įvaikintam sūnui Lucijui Aelijui, imperatorius naujuoju įpėdiniu priėmė Marko Aurelijaus dėdę Antoniną Pijų. Antoninas savo ruožtu įsivaikino Marko Aurelijaus ir Lucijaus Aurelijaus Vero sūnų Aelį. Tais metais Adrianas mirė ir imperatoriumi tapo Antoninas. Būdamas sosto įpėdinis, Markas Aurelijus studijavo graikų ir lotynų literatūrą. Jo mokytojai – Herodas Atikas ir Frontonas. Vėliau jis daug metų artimai bendravo su Frontonu. Markas Aurelijus 145 m. vedė Antonino dukterį Faustiną Jaunesniąją. Po Antonino mirties 161 m. sostas atiteko Markui Aurelijui kartu su įvaikiu broliu Lucijumi Veru.
Marko Aurelijaus valdymas pasižymėjo kariniais konfliktais. Rytuose Romos imperija sėkmingai kovojo su atgimusia Partų imperija ir maištinga Armėnijos karalyste. Markas Aurelijus nugalėjo markomanus, kvadus ir sarmatų liazges Markomanų karuose. Tačiau šios ir kitos germanų tautos ir toliau kėlė grėsmę imperijai, todėl, nepaisant pasirašytų paliaubų, netrukus vėl prasidėjo ginkluoti konfliktai. Apie 166 m. prasidėjo rimta pandemija, vadinamasis „Antonino maras“, kuri nusiaubė Romos imperijos gyventojus, pražudžiusi maždaug ketvirtadalį Romos imperijos gyventojų. 169 m. mirė bendravaldis imperatorius Lucijus Veras. Skirtingai nei jo pirmtakai, Markas Aurelijus nusprendė neįsivaikinti įpėdinio, o paskirti savo sūnų Komodą. Dėl įpėdinystės ginčijosi tuometiniai ir modernieji istorikai. Marko Aurelijaus kolona ir raitelio statula vis dar stovi Romoje, kur buvo pastatyti jo karinėms pergalėms pažymėti.
Graikų kalba parašė filosofijos veikalą „Sau pačiam“ („Ad se ipsum“), kuris laikomas paskutiniu didžiuoju stoicizmo veikalu ir yra svarbus šaltinis, padedantis suprasti antikos filosofus.
Filosofas
kairėje|miniatiūra|Marko Aurelijaus portretas, atspindintis santūrų filosofo imperatoriaus temperamentą.|232x232px
„Sau pačiam“
170–180 m. karinių kampanijų metu Markas Aurelijus rašė savo mintis graikų kalba kaip įkvėpimo ir savęs tobulinimo šaltinį. Imperatoriui mirus atrandami jo užrašai, kurie vėliau buvo sudėti į 12 knygų. Originalus šio veikalo pavadinimas, jei jis toks buvo, nežinomas. „Sau pačiam“ (Ad se ipsum), kaip ir kiti pavadinimai, tarp jų ir „Meditacijos“, buvo priimti vėliau. „Sau pačiam“ laikoma literatūros ir filosofijos šedevru, veikale išdėstytos pagrindinės stoicizmo tezės; atspindėjo stoikų filosofiją ir dvasingumą. „Sau pačiam“ iki šiol gerbiama kaip literatūrinis paminklas tarnystės ir pareigos valdžiai. Knygą mėgo Frydrichas Didysis, Kristina Vaza, Džonas Stiuartas Milis, Johanas Volfgangas fon Gėtė, Levas Tolstojus, Bilas Klintonas. miniatiūra|241x241px|Jau XIX a. Marko Aurelijaus užrašų fragmentai skaitomi lietuviškai, o 1984 m. į lietuvių kalbą išverčiamas visas veikalas „Sau pačiam“. Nežinoma, kiek plačiai Marko Aurelijaus raštai buvo išplatinti po jo mirties. Kai kurios ankstyvosios literatūrinės nuorodos į jo pamokymų populiarumą yra klaidingos, o Julianas Apostatas, kuris Marku Aurelijumi rėmėsi tiek savo principais, tiek veiksmais, „Sau pačiam“ konkrečiai nemini. Pirmosios išlikusios knygos citatos ir pirmasis žinomas paminėjimas į ją vardu („Markaus raštai sau pačiam“) yra X a. iš Areto iš Cezarėjos ir Bizantijos Suda. Pirmą kartą ją 1558 m. Ciuriche iš netrukus prarasto rankraščio išleido Guilielmus Xylander. Seniausias išlikęs pilnas rankraščio egzempliorius yra Vatikano bibliotekoje ir datuojamas XIV a.
Stojiška filosofija
Markas Aurelijus dar būdamas gyvas įgijo karaliaus filosofo reputaciją, kuri išliko ir po jo mirties; tiek Dionas Kasijus, tiek Historia Augusta biografas jį vadina „filosofu“. Atrodo, kad Markas Aurelijus laikosi klasikinių stoikų pozicijų, pradedant Zenonu Kitijiečiu ir baigiant Epiktetu, pabrėždamas žmogaus bejėgiškumo jausmą dieviškumo ir likimo akivaizdoje. Markas Aurelijus, kaip paskutinis didysis stoikų filosofas, iš tikrųjų neturi jokio esminio indėlio į stoicizmą, nors jo veikalas „Sau pačiam“ yra išsami filosofinio judėjimo sintezė. Jis leido sau vadovautis filosofija net sunkiais visuomeninio ir asmeninio gyvenimo momentais; kaip valstybės veikėjas sugebėjo eiti filosofo keliu.
Istoriniai šaltiniai
Pagrindiniai šaltiniai, pasakojantys apie Marko Aurelijaus gyvenimą ir valdymą, yra fragmentiški ir dažnai nepatikimi. Svarbiausia šaltinių grupė – tai biografijos, esančios „Historia Augusta“, kurias, manoma, rašė vienas autorius (šiame straipsnyje vadinamas „biografu“) maždaug nuo 395 m. Vėlesnės biografijos ir pavaldžių imperatorių biografijos yra nepatikimos, tačiau ankstyvosios biografijos, gautos daugiausia iš dabar dingusių ankstesnių šaltinių (Marijaus Maksimo ar Ignoto), yra daug tikslesnės. Adriano, Antonino, Marko ir Lucijaus biografijos apie Marko Aurelijaus gyvenimą ir valdymą yra patikimos, tačiau Aelijaus Vero ir Avidijaus Kasijaus biografijos nėra patikimos.
Marko Aurelijaus auklėtojo Frontono ir įvairių Antonijaus valdininkų susirašinėjimas išliko įvairiuose rankraščiuose, apimančiuose laikotarpį nuo 138 iki 166 m. Paties Marko Aurelijaus užrašai „Sau pačiam“ suteikia galimybę susipažinti su jo vidiniu gyvenimu, tačiau jame datų beveik neįmanoma nustatyti ir jose nedaug konkrečių nuorodų į pasaulietinius reikalus. Pagrindinis to laikotarpio istorinis šaltinis yra Dionas Kasijus, graikų senatorius iš Bitinijos Nikėjos, aštuoniasdešimtyje knygų parašęs Romos istoriją nuo jos įkūrimo iki 229 m. Dionas labai svarbus to laikotarpio karinei istorijai, tačiau jo senatoriški prietarai ir griežta opozicija imperijos plėtrai užgožia jo požiūrį. Kai kurie kiti literatūriniai šaltiniai pateikia konkrečių detalių: gydytojo Galeno raštai apie Antonijaus elito įpročius, Aelijaus Aristido oracijos apie laikmečio temperamentą ir Justiniano kodekse saugomos konstitucijos apie Marko teisinę veiklą. Literatūrinius šaltinius papildo epigrafiniai užrašai ir monetų radiniai.
Jaunystė
Markas Aurelijus gimė 121 m. balandžio 26 d. Romoje. Marko sesuo Anija Kornifika Faustina tikriausiai gimė 122 arba 123 metais. Jo tėvas Markas Anijus Veras tikriausiai mirė 124 m., kai Markui buvo dar tik treji metai. Nors vargu ar spėjo pažinti savo tėvą, Markas savo užrašuose „Sau pačiam“ rašė, kad iš prisiminimų apie tėvą ir pomirtinės jo reputacijos išmoko „kuklumo ir vyriškumo“. Jo motina Lucila daugiau nesusituokė ir, laikydamasi vyraujančių aristokratiškų papročių, tikriausiai mažai bendravo su sūnumi. Marku rūpinosi „slaugės“, o po tėvo mirties jį augino senelis Markas Anijus Veras (II), kuris visada išlaikė teisinę patria potestas valdžią savo sūnaus ir anūko atžvilgiu, todėl tai nebuvo įvaikinimas ar naujos patria potestas sukūrimas. Lucijus Katilijus Severas, apibūdinamas kaip Marko prosenelis iš motinos pusės, taip pat dalyvavo jo auklėjime; jis tikriausiai buvo vyresniosios Domitijos Lucilos patėvis. Markas augo tėvų namuose ant Celiano kalvos, prabangiame rajone, kuriame buvo nedaug visuomeninių pastatų, bet daug aristokratų vilų, bet didžiąją dalį savo vaikystės praleisdavo senelio rūmuose. Markas dėkoja seneliui už tai, kad išmokė jį „gerumo ir susitvardymo“. thumb|left|Jauno Marko Aurelijaus biustas, [[Kapitolijaus muziejai|Kapitolijaus muziejus.]]
Nuo pat mažens Markas entuziastingai domėjosi imtynėmis ir boksu. Jaunystėje Markas treniravosi imtynėse, o paauglystėje mokėsi kovoti su šarvais ir vadovavo šokių trupei, vadinamai Salijų kolegija. Jie, apsirengę arkiniais šarvais, nešini skydais ir ginklais, atlikdavo ritualinius šokius, skirtus karo dievui Marsui (tačiau laikui bėgant jis tapo vis silpnesnis fiziškai, kentėjo nuo chroniškų sveikatos sutrikimų, o susidomėjimas filosofija atitraukė jo dėmesį nuo šių fizinių užsiėmimų). Markas buvo mokomas namuose, kaip tuometinėje aristokratije buvo madinga; jis dėkoja Katilijui Severui už tai, kad paskatino jį vengti valstybinių mokyklų. Vienas iš jo mokytojų, tapybos meistras Diognetas, buvo itin įtakingas; atrodo, kad jis supažindino Marką Aurelijų su filosofiniu gyvenimo būdu. 132 m. balandį Diogneto nurodymu Markas perėmė filosofo aprangą ir įpročius: mokėsi vilkėdamas šiurkščią graikišką apsiaustą ir miegodavo ant žemės, kol motina įtikino jį miegoti ant lovos. Nauji mokytojai – Homero tyrinėtojas Aleksandras iš Kotiejaus kartu su lotynų kalbos mokytojais Trozijumi Aperu ir Tucijumi Prokulu  – perėmė Marko mokymą apie 132 ar 133 m. Markas dėkoja Aleksandrui už literatūrinio stiliaus mokymą. Aleksandro įtaka – dėmesys dalykui, o ne stiliui, ir kruopščios formuluotės, retkarčiais pasitelkiant Homero citatas – buvo aptikta Marko užrašuose „Sau pačiam“.
Imperijos įpėdinys
Markas Aurelijus anksti patraukė imperatoriaus Adriano dėmesį, kuris meiliai jį pravardžiavo verissimus („teisingiausias“). Kai 136 m. imperatoriaus įpėdiniu paskiriamas Lucijus Cejonijus Komodas, Markas paskatinamas susižadėti su Komodo dukterimi Cejonija Fabija. Tačiau Komodas netikėtai miršta, vedybos tampa neparankios.
138 m. Adrianas savo įpėdiniu išrinko Aurelijų Antoniną, Marko Aurelijaus tetos Faustinos vyresniosios vyrą. Adriano sąlygomis Antoninas savo ruožtu įsivaikino puikiai išsilavinusį ir Adriano vertinamą Marką Aurelijų drauge su Komodo vyresniuoju sūnumi Lucijumi Cejonijumi Komodu ir paskelbė savo įpėdiniais. Adriano prašymu Antonino duktė Faustina buvo susižadėjusi su Lucijumi. Pranešama, kad Markas žinią, jog Adrianas tapo jo įtėviu, sutiko ne su džiaugsmu, o su liūdesiu. Tik nenoriai jis persikėlė iš motinos namų ant Celijaus į Adriano privačius namus.
Kažkuriuo metu 138 m. Adrianas senate paprašė, kad Markui nebūtų taikomas įstatymas, draudžiantis jam tapti kvestoriumi iki dvidešimt ketvirtojo gimtadienio. Senatas jį patenkino, ir Markas tarnavo pas Antoniną, 139 m. konsulą. Marko įvaikinimas nukreipė jį nuo jo klasei būdingo karjeros kelio. Jei ne įvaikinimas, jis tikriausiai būtų tapęs triumvir monetalis – labai vertinamas postas, susijęs su simboliniu valstybės monetų kalyklos administravimu; Tačiau Markas buvo atskirtas nuo savo bendrapiliečių. Vis dėlto jo biografas liudija, kad jo charakteris išliko nepakitęs: „Jis vis dar rodė tokią pat pagarbą savo artimiesiems, kaip ir būdamas paprastas pilietis, ir buvo toks pat taupus bei rūpestingas savo turtui, kaip ir gyvendamas privačiame name.“
Adrianas mirė 138 m. liepos 10 d. Antonino įpėdinystė buvo taiki ir stabili (Markui dar buvo septyniolika metų, o imperatoriumi tapo sulaukęs 40 metų): Antoninas išlaikė Adriano nominuotus asmenis pareigose ir nuramino senatą, gerbdamas jo privilegijas ir sušvelnindamas mirties nuosprendžius vyrams, apkaltintiems paskutinėmis Adriano dienomis. Už pareigingą darbą Antoninas buvo paprašytas priimti Pijaus vardą. miniatiūra|239x239px|[[Antoninas Pijus|Antonino Pijaus sestercijus. Jame švenčiamos 139 m. įvykusios Marko Aurelijaus ir Faustinos Jaunesniosios sužadėtuvės, pavaizduotos po Antoninu, kuris laiko Konkordijos statulėlę ir spaudžia rankas Faustinai Vyresniajai. Užrašas: ANTONINVS AVG. PIVS P. P., TR. P., CO[N]S. III / CONCORDIAE S.C.]] Iškart po Adriano mirties Antoninas Pijus kreipėsi į Marką norėdamas pakeisti jo vedybų tvarką: kad Marko sužadėtuvės su Ceionija Fabija būtų anuliuotos, o jis būtų susižadėjęs su Antonino dukterimi Faustina Jaunesniąja. Faustinos sužadėtuvės su Ceionijos broliu Lucijumi Komodu taip pat turėjo būti anuliuotos. Markas sutiko su Antonino pasiūlymu. Jis buvo paskirtas 140 m. konsulu, jo kolega buvo Antoninas Pijus, o 139 m. liepos 15 d. per kasmetinį ordino paradą buvo paskirtas seviri, vienu iš šešių riterių vadų. Būdamas įpėdinis, Markas tapo princeps iuventutis, raitelių ordino vadovu. Dabar jis pasivadino Marcus Aelius Aurelius Verus Caesar. Vėliau Markas įspėjo save, kad į šį vardą nežiūrėtų pernelyg rimtai: „Žiūrėk, kad netaptum panašus į imperatorių, kad nepersiimtum imperatoriaus dvasia – juk taip atsitinka. Stenkis būti paprastas, doras, garbingas, kuklus <…> ištvermingai atliekantis savo pareigas. Visomis jėgomis stenkis būti toks, kokį tave norėjo padaryti filosofija.“
Antoninas pareikalavo, kad Markas persikeltų gyventi Tiberijaus namuose, imperatoriaus rūmuose Palatine, ir perimtų naujosios pareigybės – aulicum fastigium arba „dvaro puošnumo“ – įpročius, nors Markas tam prieštaravo. Markui sunkiai sekėsi suderinti rūmų gyvenimą su savo filosofiniais troškimais. Jis sakė sau, kad tai yra pasiekiamas tikslas: „<…> kur galima gyventi, ten galima ir laimingai gyventi; turi gyventi rūmuose, vadinasi, rūmuose gali gyventi laimingai.“, bet vis dėlto jam buvo sunku. Asmeniniuose užrašuose „Sau pačiam“ jis kritikuodavo save už tai, kad „piktnaudžiauja dvarišku gyvenimu“ kompanijos akivaizdoje.
Būdamas kvestoriumi, Markas būtų turėjęs nedaug realaus administracinio darbo. Jis skaitydavo imperatoriaus laiškus senatui, kai Antonino nebūdavo, ir atlikdavo sekretoriaus darbą senatoriams. Tačiau jis jautėsi paskendęs popieriuose ir skundėsi savo mokytojui Markui Kornelijui Frontonui: „Man taip trūksta kvapo diktuojant beveik trisdešimt laiškų.“ Jo biografo žodžiais tariant, jis buvo „ruošiamas valdyti valstybę.“
145 m. sausio 1 d. Markas antrą kartą tapo konsulu. Fronto laiške ragino jį daug miegoti, „kad galėtum ateiti į Senatą gerai nusiteikęs ir savo kalbą perskaityti stipriu balsu.“ Niekada nebuvęs itin sveikas ar stiprus, Kasijus Dionas, rašydamas apie vėlesnius jo gyvenimo metus, gyrė Marką už tai, kad jis elgėsi pareigingai, nepaisydamas įvairių ligų. 145 m. balandį Markas vedė Faustiną, teisiškai savo seserį, kaip buvo planuota nuo 138 m. Apie ceremoniją žinoma nedaug, tačiau biografas ją vadina „verta dėmesio“.
Oratorinis ir filosofinis mokymas
136 m. priėmęs toga virilis („vyriškumo toga“), Markas Aurelijus tikriausiai pradėjo mokytis oratorystės. Jis turėjo tris graikų kalbos mokytojus (Aniną Macerą, Kaninijų Celerą ir Herodą Atiką) ir vieną lotynų kalbos mokytoją (Marką Kornelijų Fronto). Pastarieji du buvo labiausiai vertinami to meto oratoriai, bet tikriausiai netapo jo mokytojais iki tol, kol jį 138 m. įsivaikino Antoninas Pijus. Graikų mokytojų persvara rodo graikų kalbos svarbą Romos aristokratijai. Tai buvo antrojo sofizmo, graikų raštijos renesanso, amžius. Nors išsilavinimą įgijo Romoje, savo privačius užrašus „Sau pačiam“ Markas rašė graikiškai.