cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nuoviras
Nuoviras ruošiamas iš tų vaistinių augalų dalių, kurios palyginti sunkiai atiduoda savo veikliąsias medžiagas – tai žievė, šaknys, šakniastiebiai, mediena, stambūs lapai, išdžiovinti vaisiai.
Nuoviras vartojamas kulinarijoje (pvz., sultinys) ir farmakologijoje kaip vaistinis preparatas, gaminamas iš vaistinių augalų, skirtas vidiniam ir išoriniam vartojimui.
Gaminimas
Imama 1 dalis smulkintos augalinės žaliavos ir 10 dalių vandens (1:10). Preparatai, skirti išoriniam vartojimui, gaminami didesnės koncentracijos – 1:5. Jei augale yra stipriai veikiančių medžiagų, tada gaminami mažesnės koncentracijos – 1:30, jei yra nuodingų medžiagų – 1:400.
Stiebai, žievė, šaknys smulkinami 3 mm, lapai – 5 mm dalelėmis. Vaistinė žaliava užpilama šaltu vandeniu, užvirinama ir, dažnai pamaišant, virinama 20-30 minučių verdančio vandens vonelėje arba ant silpnos ugnies. Nuoviras vėsinamas kambario temperatūroje 10-15 minučių, po to filtruojamas ir, jei reikia, pripilamas reikiamas virinto vandens kiekis. Augalų, kuriuose yra rauginių medžiagų, nuovirus reikia filtruoti tuoj pat nukėlus nuo ugnies.
Nuoviras labai greitai genda, ypač vasarą ar šiltoje patalpoje, todėl jį geriausia gaminti kas dieną mažais kiekiais ir suvartoti per 1-2 dienas. Laikomas tamsioje vėsioje vietoje, apsaugotoje nuo tiesioginių saulės spindulių. Jei kasdien paruošti negalima, jis laikomas vėsioje vietoje, šaldytuve, bet ne ilgiau kaip 3 paras. Vartojamas pagal nurodymus.
Vaistinės savybės
Nuoviras yra pakankamai stiprus, didesnės koncentracijos negu užpilas, todėl vartoti reikėtų nedideliais kiekiais – rekomenduojama ne daugiau kaip stiklinę per dieną.
Jis, kaip ir užpilas, gali būti geriamas, juo skalaujama gerklė, žaizdos, daromos inhaliacijos, gydomosios vonios, pavilgai.
Butano rajonai
Butanas padalintas į 4 apygardas (dzongdajus), o šios į 20 rajonų (dzongkegus).
Mykolas Kalmantas
Mykolas Kalmantas (iki 1928 m. Kalmantavičius, gimė 1895 m. spalio 5 d. Miečionyse, Mielagėnų valsč. Švenčionių apskr., mirė 1976 m. birželio 6 d. Čikagoje) – Lietuvos kariuomenės karininkas, pulkininkas.
Biografija
Kalmantas (Kalmantavičius) Mykolas (Mikas) 1912 m. Sankt Peterburge baigė vidurinę technikos mokyklą. Iki 1915 m. mokėsi Petrogrado gimnazijoje, vėliau studijavo Maskvos archeologijos institute. 1916 m. baigęs Peterhofo puskarininkių mokyklą, tarnavo 124-ajame ir 293-iajame atsargos pulkuose. 1917 m. pradžioje buvo pasiųstas tarnauti į Tverės gubernijos Taržoko miesto komendantūrą. Metus tarnavo komendanto kuopos vadu 128-ojoje štabo divizijoje, vėliau pervestas į atsargos batalioną Smolenske.
1919 m. rugsėjo 3 d. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, paskirtas Ukmergės bataliono antros kuopos jaunesniuoju karininku, vėliau – kulkosvaidžių komandos viršininku. 1919 m. lapkričio 18 d. suteiktas vyresniojo leitenanto laipsnis. Tų metų gruodžio 15 d. batalioną performavus į aštuntąjį pėstininkų pulką, paskirtas pulko ryšių komandos viršininku. Dalyvavo nepriklausomybės kovose. 1920 m. kovėsi su bolševikais Kaukonių-Dauguvos ruože, su lenkais prie Augustavo ir Vilniaus. 1920 m. rugpjūčio 20 d. paskirtas šeštos kuopos, vėliau – mokomosios kuopos vadu. 1922 m. gegužės 1 d. pakeltas į kapitonus. Spalio 13 d. baigė Aukštuosius karininkų kursus (II laida).
Dalyvavo Klaipėdos sukilime. 1923 m. savanoriu nuvyko į Klaipėdos kraštą Mažosios Lietuvos gelbėjimo krašto žinion, paskirtas antros sukilėlių grupės vadu (slapyvardis M. Bajoras). 1923 m. sausio 9–22 dienomis dalyvavo vaduojant Klaipėdą, vadovavo sukilėliams užimant Pagėgių miestą ir apskritis, paskirtas šios teritorijos komendantu. 1923 m. sausio 15 d. su trimis kuopomis prasiveržė pro prancūzų gynybos liniją ir užėmė Klaipėdą, asmeniškai suėmė vyriausiąjį prancūzų komisarą generolą G. Petisnė, administravusį Klaipėdos kraštą. Už nuopelnus vaduojant Klaipėdą apdovanotas Vyčio kryžiumi. Sausio 16 d. paskirtas Klaipėdos krašto savanorių sukilėlių pirmo pulko vadu. 1923–1925 m. Aštuntojo pėstininkų pulko 1-ojo bataliono vadas.
1924 m. studijavo VDU Teisių fakultete. Nuo 1926 m. birželio mėn. iki 1935 m. rugpjūčio mėn. – Lietuvos Šaulių sąjungos viršininkas. Vienas aktyviausių skautijos organizatorių, 1925–1927 m. vyriausiasis skautas, 1929–1940 m. ir 1945–1950 m. garbės gynėjas. 1924 m. dalyvavo Danijoje vykusiame tarptautiniame skautų sąskrydyje, 1927 m. vadovavo skautų delegacijai, kuri vyko į Švediją, į tarptautinę skautų šventę. Vienas Lietuvos aeroklubo steigėjų (1927 m.), Lietuvių-Suomių draugijos pirmininkas (1935 m.).
1926 m. vasario 16 d. pakeltas į majorus, 1929 m. lapkričio 23 d. – į pulkininkus leitenantus. 1931 m. lapkričio 29 d. baigė Aukštesniuosius karininkų kursus. 1935 m. liepos 20 d. perkeltas į Kariuomenės štabą, paskirtas ypatingųjų reikalų karininku prie kariuomenės vado. 1935 m. lapkričio 23 d. pakeltas į pulkininkus.
Tarybų Sąjungai okupavus Lietuvą, 1940 m. birželio 25 d. paleistas į pėstininkų karininkų atsargą. Persikėlė gyventi į Beržų dvarą Jonavos rajone. Ten M. Kalmantas turėjo 40 ha ūkį. Šis ūkis ir solidi (1225 lt) pensija leido jo šeimai gyventi pasiturinčiai. Tačiau užėję rusai iš atsargos karininko atėmė pensiją ir jam teko ieškoti darbo Kaune, o 1941 m. gegužės 16 d. buvo suimtas Beržų dvare ir kankinamas Kauno kalėjime. Tačiau M. Kalmantui tremties pavyko išvengti. 1941 m. birželio 25 d., jau prasidėjus karui, iš Kauno kalėjimo kaliniai buvo išlaisvinti, tarp jų ir pulkininkas. Jo žmona su vaikais nebuvo suimti, nes tuo metu slapstėsi pas gimines Tauragėje.
Kauno karo komendantūros paskirtas Ginklavimo skyriaus viršininkas. Liepos 24 d., po voldemarininkų pučo prieš Lietuvos laikinąją vyriausybę ir Kauno karo komendatūrą, naujo komendanto kapitono Stasio Kviecinsko paskirtas komendanto pavaduotoju. Komendanto pavaduotoju dirbo iki 1941 m. rugpjūčio, kada buvo likviduota Lietuvos Laikinoji vyriausybė. 1943–1944 m. – Kauno miesto ir apskrities Pensijų skyriaus vadas. Be tiesioginio darbo, rūpinosi, kad Lietuvos jaunuoliai būtų apsaugoti nuo tarnybos Vokietijos kariuomenėje.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, tačiau grįžo ir gegužės 29 d. paskirtas į LKDI štabą Spaudos ir švietimo skyriaus viršininku. Po Sedos kautynių dar kartą pasitraukė į Vokietiją. 1948 m. emigravo į JAV, gyveno Čikagoje. Iniciatyvinės grupės atkuriant Lietuvos Šaulių sąjungą emigracijoje narys.
Mirė 1976 m. birželio 6 d. Čikagoje, palaidotas Švento Kazimiero kapinėse. 2002 m. pripažintas kariu savanoriu.
Šeima
Žmona – Vanda Gintilaitė (1908–1965 m., susituokė 1930 m.), sūnus – Vytautas Mykolas (1932–2008 m.), duktė – Vanda Danutė Kazlauskienė (1934 m.).
Apdovanojimai
Apdovanotas: Vyčio kryžiaus 5 laipsnio (1923 m.), DLK Gedimino 3 laipsnio (1928 m.), Šaulių žvaigždės (1931 m.), Gedimino vilko (1932 m.) ir Lelijos (1931 m.) ordinais, ugniagesių „Artimui pagalbon“ 1 laipsnio kryžiumi (1934 m.), Klaipėdos išvadavimo sidabro 1924 m.), Lietuvos nepriklausomybės (1918 m.), Šaulių žvaigždės ordino (1939 m.) medaliais, Latvijos išsivadavimo karo dešimtmečio (1929 m.) medaliu, Latvijos Aizsargų nuopelnų (1929 m.), Estijos ugniagesių 1 laipsnio aukso (1935 m.), Suomijos nacionalinės gvardijos geležiniu (1926 m.) kryžiais.
Naujovė (žurnalas)
Istorija
Leido ir redagavo Vydūnas bei leidykla „Rūta“ ir Marta Augusta Raišukytė. Didesnę leidinio dalį užėmė jo rašiniai apie gėrį, žmoniškumą, tautiškumą, žmonių ydas, negeroves. Taip pat išspausdino ištraukų iš senovinių religijos bei filosofijos veikalų. Išėjo 3 numeriai po 48 p.
Keretaras (valstija)
Keretaras, buvęs oficialus pavadinimas Keretaras Arteaga  – valstija vidurio Meksikoje. Sostinė – Santjago de Keretaras.
Keretaro valstijos plotas yra 11 449 km², ji ribojasi su San Luis Potosi šiaurėje, Guanachuatu vakaruose, Idalgu rytuose, Meksiko valstija pietryčiuose ir Mičoakanu pietvakariuose.
Hiroši Katajama
(g. 1940 m. gegužės 28 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1961–1971 m., su ja dalyvavo 1964 ir 1968 m. olimpinėse žaidynėse.
The Elder Scrolls: Arena
Apžvalga
thumb|left|„The Elder Scrolls: Arena“ žaidimo vaizdas „The Elder Scrolls: Arena“ yra pirmasis RPG žanro žaidimas, kurį sukūrė „Bethesda Softworks“ kompanijos žaidimų kūrėjai. Žaidimo režimas yra pirmojo asmens ir valdomas su kompiuterinės pelės pagalba. Žaidėjas turi valdyti vieną personažą pirmuoju asmeniu, keliauti po žaidimo pasaulį, vykdyti įvairias užduotys, kautis su pabaisomis ir priešais, kurti savo paties reputaciją. „The Elder Scrolls: Arena“ žaidimo veiksmas vyksta fantastiniame laikotarpyje, kurį sukurti 1994 m. buvo pakankamai sunku. Žaidimas pasižymi įdomiu siužetu, kuris traukia žaisti žaidimą ilgiau. Nuo 2004 m. žaidimą „The Elder Scrolls: Arena“ galima atsisiųsti nemokamai internetu.
Siužetas
Piktadarys magas Jagar Tharn įkalina imperatorių Uriel Septim VII savo sukurtoje dimensijoje ir žaidėjas turi jį išlaisvinti, tačiau yra tik vienintelis būdas išlaisvinti imperatorių… Žaidimo žaidėjui tenka rinkti aštuonias „Staff of Chaos“ dalis, kurios gali išlaisvinti Uriel Septim VII. Kai žaidėjas surenka visas „Staff of Chaos“ dalis, jis patenka į naujojo imperatoriaus Jagar Tharn miestą, ten žaidėjas jį nužudo ir išgelbsti senąjį imperatorių nuo pražūties.
Žaidimo klaidos
Žaidimo pradžioje, įžanginiame dialoge, Uriel Septim VII buvo pavadintas Uriel Septim IV.
Devyniolikataškė boružė
Devyniolikataškė boružė (Anisostica novemdecimpunctata) – boružių (Coccinellidae) šeimos vabalas. Kūnas 3-4 mm. Antsparniai geltoni, būna ir rusvo atspalvio. Kiekviename antsparnyje yra 9 juodos dėmės ir prieskydelinė dėmė. Priešnugarėlė geltona, su 6 juodomis dėmėmis.
Aptinkama įvairių vandens telkinių pakraščiuose ir drėgnose vietose ant nendrių, viksvų. Minta amarais. Žiemoja nendrių tuščiaviduriuose stiebeliuose arba krantuose po augalų likučiais.
Nuorodos
thumb|left|210px|Devyniolikataškė boružė
Grenlandija
Grenlandija – Danijai priklausanti didžiausia pasaulio sala tarp Atlanto ir Arkties vandenynų, į šiaurės rytus nuo Šiaurės Amerikos. Apie 83 % salos padengta ledu. Ledynai suformavo raižytą krantą su daugybe fiordų ir pakrantės salų.
Grenlandijos istorija
Europiečiai salą atrado 875 metais, tačiau žinoma, kad saloje su pertraukomis gyventa bent nuo 2500 m. pr. m. e. Nuo 986 metų pietvakarių Grenlandiją ėmė apgyvendinti Islandijos ir Norvegijos vikingai ir įkūrė dvi gyvenvietes. Jų kaimynais tolimoje Grenlandijos šiaurėje ir jos rytuose buvo vėlyvosios Dorseto archeologinės kultūros žmonės, vėliau Tūlės archeologinės kultūros žmonės, dabartinių inuitų protėviai, kurie ėmė slinkti į salos pietus.
Pakartotinai europiečiai, tik jau daugiausiai danai, Grenlandiją vėl ėmė kolonizuoti 1721 m., ir nuo 1721 m. Grenlandija tapo Danijos kolonija, 1953 m. padarius pataisas Danijos konstitucijoje, Grenlandija tapo lygiaverte karalystės dalimi. 1979 m. gegužės 1 d., po patariamojo referendumo 1979 m. sausio 17 d., (70,1 % „už“ ir 25,8 % „prieš“ ) Grenlandija pasiekė autonomiją. Valdžia Danijoje tapo atsakinga už gynybą, užsienio politiką ir konstitucijos klausimus, visa kita perleista Grenlandijos vietinei valdžiai – lanstingui, jį sudaro 31 narys. Iškart po autonomijos gavimo Grenlandijoje sustiprėjo euroskepticizmas (Grenlandija, kaip lygiateisė Danijos dalis, Europos Sąjungos nare tapo 1973 m., nors referendumu grenlandiečiai tam prieštaravo (70,2 % „prieš“ ir 29,3 % „už“). 1982 m. vasario 23 d. surengus dar vieną referendumą paaiškėjo, jog daugiau nei pusė (52 %) elektorato pritaria pasitraukimui iš ES, 46,1 % tam prieštaravo. 1985 m. vasario 1 d. Grenlandija paliko Europos Sąjungą ir taip tapo pirmąja teritorija, pasitraukusia iš ES. Pagrindinė Europos Sąjungos palikimo priežastis buvo nepriimtina žvejybos politika. 2008 m. lapkričio 25 d. surengtas referendumas dėl platesnės Grenlandijos autonomijos, kuriame 75 % gyventojų pritarė didesniam savarankiškumui. 2009 m. birželio 20 d., švęsdama nacionalinę dieną, Grenlandija perėmė savivaldos kontrolę, policijos, teismų valdymą, pakrančių apsaugą ir gamtos resursų kontrolę. Grenlandų kalba paskelbta oficialia šalies kalba. Teigiama, kad tai paskutinis žingsnis prieš paskelbiant nepriklausomybę.
Politinė sistema
Aukščiausias Grenlandijos vadovas yra Danijos karalienė Margareta II. Danijos vyriausybė kaip savo ir karalienės atstovą Grenlandijoje skiria vyriausiąjį komisarą.
Pašilė (Videniškiai)
Pašilė – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Videniškių.
Grenlandija
Politinė sistema
Grenlandijos piliečiai renka parlamentą – 31 vietos lanstingą. Vyriausybės vadovas yra ministras pirmininkas kuris dažniausiai būna ir valdančiosios lanstingo partijos pirmininkas. Dabartinis ministras pirmininkas yra Kuupik Kleist.
Kaip Danijos dalis, Grenlandija renka 2 narius į Danijos parlamentą.
Geografija
miniatiūra|250px|Pietų Grenlandijos kraštovaizdis
Grenlandija – didžiausia pasaulyje sala. Ji yra netoli šiaurės rytų Šiaurės Amerikos žemyno krantų, tarp Arkties ir Atlanto vandenynų. Salą supa Bafino, Labradoro, Grenlandijos jūros. Apie 80 % salos paviršiaus dengia ledas (Grenlandijos ledo skydas). Centrinėje dalyje vidutinis ledo storis 2300 m, didžiausias – 3400 m. Tūris – 2,6 mln. km³. Dėl visuotinio klimato atšilimo ledo danga palaipsniui tirpsta. Siaurais slėniais ledynai leidžiasi į jūrą ir sudaro daugybę ledkalnių (13-15 tūkst. per metus). Ledu nepadengtos sritys (plotis iki 250 km) driekiasi salos pakrantėse, ypač pietvakariuose ir šiaurėje. Joms būdingas plokščiakalnių reljefas (aukštis 400–600 m) ir kalnų masyvai (iki 2000 m). Rytinėje salos pakrantėje iškilęs aukščiausias kalnas – Gunbjornas (3694 m). Grenlandijos kranto linija labai raižyta, gausu fjordų (tarp jų ilgiausias pasaulyje – Skorsbio užutėkis), nemažų salų (Disko sala ir kt.).
Grenlandijos klimatas arktinis ir subarktinis; pakrantėse – jūrinis, virš ledyno – žemyninis. Vidutinė sausio temperatūra pakrantėje: nuo -7 °C pietinėje iki -36 °C, liepos mėnesio: nuo +10 °C pietuose iki +3 °C šiaurės vakaruose. Salos centre vidutinė sausio temperatūra yra -46 °C, liepos -12 °C. Metinis kritulių kiekis pietuose 800–1100 mm, šiaurėje 150–250 mm, virš ledo dangos 300–400 mm.
Pakrantėse būdinga tundros augalija, pačiuose pietuose yra kreivamiškių, o šiaurėje vyrauja arktinės dykumos. Grenlandijoje gyvena šiauriniai elniai, avijaučiai, baltieji lokiai, poliarinės lapės, baltieji vilkai (iš viso, virš 30 žinduolių rūšių), taip pat gausu jūrinių paukščių.
Demografija
Grenlandijoje gyvena daugiau kaip 57 000 gyventojų, kurių 88 % yra grenlandai (inuitai arba inuitų dalis, susimaišusi su europiečiais, daugiausiai islandais ir danais. Likę 12 % – europiečiai, vėlgi – daugiausiai danai). Dauguma Grenlandijos gyventojų įsikūrę pakrantėse, ypač pietvakariuose, nes čia klimatas ne toks atšiaurus. Didžioji dalis gyventojų evangelikai liuteronai. Šalyje šalia oficialios grenlandų kalbos, dar kalbama daniškai ir angliškai.
Ekonomika
thumb|200px|Grenlandija XX a. paskutinio dešimtmečio pradžioje Grenlandija išgyveno ekonomikos nuosmukį, tačiau ekonominė padėtis ėmė gerėti nuo 1993 m. Grenlandijos vietinės valdžios vykdyta griežta fiskalinė politika leido ilgainiui sukurti teigiamo balanso biudžetą. Šiuo metu Grenlandijos ekonomika yra itin priklausoma nuo žvejybos ir žvejybos eksporto, nes pagrindinis verslas – žvejyba. Tik 1 % Grenlandijos žemės galima dirbti: auginamos šalčiui atsparios daržovės (burokai, ropės). Mėsai veisiamos ožkos, avys ir šiauriniai elniai. Pakrantės vandenyse gausu lašišų, menkių, krevečių.
Pastaruoju metu vystomi keli mineralinių iškasenų projektai. Taip pat jaučiamas pagyvėjimas IT sektoriuje.
Saloje nėra geležinkelių, o kelių nutiesta vos 150 km. Pagrindinė sausumos transporto priemonė tebėra šunų kinkinys.
Grenlandijos suskirstymas
Nuo 2018 m. pradžios Grenlandija suskirstyta į penkias savivaldybes.
Pavadinimo kilmė
Salą X a. pabaigoje atradę vikingai, vadovaujami Eriko Rudojo, pavadino ją „žaliąja žeme“. Vikingų pasakojimuose teigiama, kad Grenlandijoje tuo metu augo miškai, buvo šilčiau nei dabar. Tai neseniai patvirtino mokslininkų atradimai.
Rolandas Kazlauskas
Rolandas Kazlauskas (g. 1941 m. sausio 2 d. Anykščiuose) – Lietuvos chemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
1961–1963 m. dirbo Chemijos ir chemijos technologijos institute, 1962–1967 m. mokytoju Lentvaryje. Nuo 1966 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1988–2005 m. Analizinės ir aplinkos chemijos katedros vedėjas, nuo 1996 m. ir Chemijos fakulteto dekanas, nuo 1994 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – spektrinės, elektrocheminės (jonometrinės), chromatografinės analizės metodai, medžiagų chemijos analizė ir kokybės nustatymas. 10 išradimų autorius.
Estija 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Estija dalyvavo 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sidnėjuje, Australija.
Ostrogski
Ostrogski – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos kunigaikščių Ostrogiškių giminės herbas.
Istorija
Herbas originalus, juo naudojosi tik Ostrogiškių giminė ir jų palikuonys. Tai vienas iš nedaugelio Lietuvos bajorų didikų jungtinių herbų.
Herbo bajorai
Ostrogiškiai, Špiliai, Špilevskiai, Špilovskai.
Siauralapis gaurometis
Siauralapis gaurometis (Chamaenerion angustifolium) – nakvišinių (Onagraceae) šeimos gauromečių (Chamaenerion) genties augalas.
Daugiametis, iki 150 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas paprastas arba viršūnėje kiek šakotas, apvalus, plikas. Lapai pražanginiai, lancetiški, 5-12 cm ilgio, 0,7-2,0 cm pločio. Žiedai iki 3 cm skersmens, netaisyklingi, susitelkę ilgose kekėse stiebo viršūnėje. Vainiklapiai šviesiai rožiniai. Vaisius – 4-9 cm ilgio, ankštaros pavidalo dėžutė. Sėklos smulkios, pailgos, su skrituliukais.
Žydi birželio – rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis ir šakniastiebių palaipomis.
Auga skynimuose, miškuose, kirtimuose. Vaistams bei maistui vartojami lapai. Gauromečių lapai renkami iki Joninių, kai šie augalai pražysta purpurine spalva.
Sudėtis
Lapuose yra 10-20 % rauginių medžiagų, 15 % gleivių, iki 150 mg % askorbino rūgšties, flavonoidų.
Gutai (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Gutai  – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Kosuv Lackų, apie 25 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 85 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Mėsingapelekės žuvys
Mėsingapelekės žuvys (Sarcopterygii) – kaulinių žuvų (Osteichthyes) klasė. Šių žuvų poriniai pelekai lankstūs. Peleko vidinį skeletą sudaro segmentuota ašinė dalis su šonuose išsidėsčiusiais segmentuotais stipinais. Tokius pelekus žuvys gali lankstyti įvairiomis kryptimis. Jais gali net ramstytis. Pečių juostoje turi raktikaulį.
Senovinės žuvys gyveno gėlame vandenyje ir papildomai kvėpavo plaučiais. Dabar tik dvikvapių žuvų nosies ertmė jungiasi su burnos ertme. Širdis turi arterinį konusą, žarna – spiralinę raukšlę, smegenėlės labai mažos. Kiaušiniai apvaisinami vandenyje.
Mėsingapelekės žuvys buvo gausios devono periode (prieš 400-350 mln. metų). Tada jos buvo plačiai paplitusios visų žemynų gėluose vandenyse.
Belgijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
Belgijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
Komandų rikiuotė
Papildomos rungtynės dėl 1-osios vietos:
Pereinamasis turnyras
Atrankos etapas:
Finalinė grupė:
2008–2009 m. Belgijos futbolo taurė
Belgijos futbolo taurė – pagrindinis Belgijos taurės turnyras.
Geniškiai
Geniškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Geidžiūnų.
Krokuvos Švč. Marijos bazilika
200px|miniatiūra|Švč. Marijos bazilika 200px|miniatiūra||Bažnyčios interjeras '''Švč. mergelės Marijos dangun ėmimo bazilika''' (, sutrumpintai ) – plytų gotikos bažnyčia, atstatyta XIV a. (pirmoji bažnyčia čia buvo pastatyta XIII a. pradžioje) šalia Pagrindinės Turgaus aikštės Krokuvoje, Lenkijoje. Aukštis – 82 m.
1477−1489 m. dailininkas Vitas Štosas sukurė iš dažytos liepos medienos sukūrė altorių. Teigiama, kad tai yra didžiausias gotikinis altorius.
Beržupis (Varėna)
Beržupis – viensėdis Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Varėnos, Dainavos girioje, prie Beržupio upelio. Yra smėlio telkinys. Šalia eina plentas.
Apaštalas Jokūbas vyresnysis
thumb|right|200px|Apaštalo Jokūbo vaizdas [[Peterburgas|Peterburgo Šv. Izaoko sobore ]] thumb|200px|Apaštalo Jokūbo katedra Santjago de Komposteloje Apaštalas Jokūbas vyresnysis (, g. Palestinoje – m. 44 m. Jeruzalėje) – vienas iš 12 Jėzaus Kristaus mokinių, apaštalas.
Jokūbas gimė Palestinoje, užmuštas 44 m. Jeruzalėje. Jo jaunesnysis brolis buvo Apaštalas Jonas evangelistas.
Naujajame Testamente
Kaip jo tėvas ir brolis buvo žvejai. Jo pašaukimo scena aprašyta Morkaus ir Mato evangelijose.
Apaštalai Jokūbas ir Jonas buvo broliai. Juos Jėzus Kristus pavadino "Boanerges" (pažodžiui „perkūnijos, griausmo sūnumis“) dėl jų užsidegančio charakterio. Siekiant skirti nuo Apaštalo Jokūbo jaunesniojo, literatūroje Jokūbas dažnai vadinamas Jokūbu vyresniuoju.
Apaštalas Jokūbas vyresnysis paminėtas Mato (Mt 10,2), Morkaus (Mk 3,17), Luko (Lk 6,14) evangelijose, taip pat Apaštalų darbuose (Ad.1,13).
Apaštalas Jokūbas su broliu ir Apaštalu Petru buvo patys artimiausi Jėzaus mokiniai. Kartu su Apaštalais Petru ir Jonu buvo Jairo dukters prisikėlimo liudininkas (Mk 5,37; LK 9,51). Taip pat tik juos Jėzus Kristus padarė savo prisikėlimo liudininkais (Mt. 17,1; Mk. 9,2 ir Lk. 9,28).
Brolių ūmus charakteris pasireiškė, kai jie nusprendė iš dangaus nuleisti ugnį ant samariečių gyvenvietės (Lk. 9,54); taip pat paprašė, kad jiems būtų leista sėdėti Dangaus karalystėje Jėzaus Kristaus dešinėje ir kairėje (Mk. 10,35-37).
Po Jėzaus Kristaus prisikėlimo ir įžengimo į dangų taip pat minimi Apaštalų darbų knygos puslapiuose. Dalyvavo kuriantis pirmosioms krikščionių bendruomenėms. Apaštalų darbuose užsimenama ir apie jo mirtį (12, 1-2) – karalius Erodas Agripa „nukirsdino Jokūbą, Jono brolį“. Pagal tolimesnį tekstą tai įvyko 44 m. Apaštalas Jokūbas vyresnysis – vienintelis apaštalas, kurio vienintelio mirtis paminėta Naujajame Testamente.
Gerbimas
Katalikų bažnyčioje minėjimo diena liepos 25 d.
Pagal legendą, jo palaikai buvo perkelti į Ispaniją į Santjago de Kompostelos miestą. Antrasis palaikų atradimas įvyko 813 m. Tada kilo legenda apie tai, kad pats Jokūbas pamokslavo Pirėnų pusiasalyje, istoriškai visiškai neteisinga.
XI a. kelionės į Santjagą įgavo antrą pagal reikšmę piligrimystės vietą po kelionių į Šventąją žemę.
Kai Jokūbo minėjimo diena liepos 25 d. išpuola į sekmadienį, tai Ispanijoje skelbiami „šventojo Jokūbo metai“, žinoma, bažnyčioje švenčiama labai iškilmingai.
XX a. gale atgimė tradicija: kad gautų liudijimą, apie nueitą „Jokūbo kelią“ piligrimai turi praeiti šimtą ar nuvažiuoti dviračiu du šimtus kilometrų. Atvykęs piligrimas pateikia specialų dokumentą „credencial“ (piligrimo pasą, išlikusį dar nuo viduramžių laikų) su žymomis, padarytomis pakelės punktuose, po ko gauna lotyniškai parašyta „Kompostelos Sertifikalą“.
Jokūbo garbei pavadinta Čilės sostinė – Santjagas.
Ikonografija
Pats seniausias apaštalo vaizdas – VI a. Ravenos mozaika. Joje šv. Jokūbas pavaizduotas kaip senelis su į vamzdelį susuktu popieriumi rankoje. Toliau jis buvo vaizduojamas kaip senelis su maišu ir raitelis ant arklio. Jokūbas buvo garsių dailininkų, tarp jų – Albrehto Diurerio, Rubenso ir daugelio kitų personažas.
Kazimieras Ščeponavičius
Kazimieras Algirdas Ščeponavičius (g. 1942 m. sausio 18 d.) – gydytojas, Šiaulių miesto visuomenės veikėjas.
Biografija
1983–1995 m. Respublikinės Šiaulių ligoninės vyr. gydytojas. 1995–2010 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos gydytojo tarnybos vedėjas. Šiaulių teritorinės ligonių kasos Stebėtojų tarybos pirmininkas.
1990–1994 m. Šiaulių savivaldybės tarybos narys.
Nuo 1994 m. Maltos ordino Šiaulių apskrities pagalbos tarnybos vadovas. 2004 m. už nuopelnus Lietuvos Respublikai ir už pagalbą Lietuvai integruojantis į transatlantines bei europines struktūras apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžiumi.
Geniškis
Geniškiu vadinami kaimai:
Taranto provincija
Taranto provincija – Italijos provincija Apulijoje. Provincijos sostinė – Tarantas.
Provincijoje yra 29 savivaldybės:
Estija 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Estija dalyvavo 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Atėnuose, Graikija.
Medaliai
{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0" ! |50px ! |Sportininkas ! |Rungtis
Kopetdagas
Kopetdagas  – kalnagūbris Turkmėnijos ir Irano pasienyje, Turkmėnijos–Chorasano kalnų dalis. Kalnagūbrio ilgis apie 650 km išilgai sienos, į rytus nuo Kaspijos jūros, plotis nuo 40 km (pietryčiuose) iki 200 km (šiaurės vakaruose). Aukštis iki 3117 m (Chezarmesdžedo k. Irane; aukščiausias taškas Turkmėnijoje – Rizė kalnas, 2942 m).
Kopetdagas priklauso Viduržemio jūros geosinklinų juostai. Kalnuose dominuoja smiltainio, klinties, mergelio uolienos, pasitaiko urvų, mineralinių šaltinių, karstinių reiškinių. Neretai įvyksta žemės drebėjimai (pvz., itin stiprus 1948 m. Ašchabado žemės drebėjimas).
Kopetdago prieškalnėse šalia Ašchabado yra senovės partų miesto, Nisos griuvėsiai.
Modelis (objektinis programavimas)
Modelis (objektinis programavimas) – vartotojui specifinis objektas, kaip viena iš savybių priskiriamas objektui – šeimininkui. Modelis išpildo šeimininko atpažįstamą sutartą interfeisą ir pateikia objekto – šeimininko algoritmui veiksmus, kuriuos galima laikyti šio algoritmo pradiniais duomenimis. Pavyzdžiui, lentelės modelis turi metodus lentelės nurodytai langelio reikšmei gauti ir lentelės matmenims sužinoti. Toks vartotojui specifinis modelis sujungiamas su daug sudėtingesniu universaliu objektu, įvairiai atvaizduojančiu lentelę grafinėje sąsajoje. Tas pats modelis tinka ir kitam objektui, kuris, tarkim, apskaičiuoja ir grafiškai pateikia kokią nors statistiką.
Modeliai dažnai naudojami įvairių vartotojo sąsajos elementų (sąrašų, lentelių, medžių) pradiniams duomenims pateikti. Tai lankstesnis metodas, nei statiškas duomenų nurodymas.
Borų miško pušis
miniatiūra|180px|right|Borų miško pušis miniatiūra|180px|right|Kamiene įaugęs kryžiaus fragmentas Borų miško pušis – Kaišiadorių rajone saugomas valstybinis botaninis gamtos paveldo objektas (nuo 1999 m.). Pušis yra Žaslių seniūnijoje, netoli Naujažerio kaimo esančio Borų miško pakraštyje, apie 0,3 km į pietryčius nuo ūkininko J. Lesotos sodybos, Kaišiadorių miškų urėdijos Žaslių g-jos (516 kv., 6 skl.) teritorijoje. Pasiekiama kelio pusiaukelėje pasukus 1,2 km į šiaurę, toliau – 0,8 km į rytus, 0,3 km Borų miško keliu. Prie objekto pastatytas informacinis stendas.
Pasakojama, kad kažkada prie pušies vaidendavosi, todėl aukštokai, tarp stiprių šakų, į medį buvo įkaltas metalinis kryžius su Nukryžiuotoju. Jis baigia įaugti į pušies medieną. Jis primena praeiviui apie žmonių nelaimes, negandas ir viltis.
Ostlandas
Ostlandas ( – ‘Rytų kraštas’), oficialiai Ostlando reichskomisariatas  – 1941–1944 m. gyvavęs nacistinės Vokietijos civilinis okupacinis administracinis vienetas. Ostlandą sudarė buvusios Baltijos valstybės – Estija, Latvija, Lietuva – ir vakarinė Baltarusijos dalis. Ostlandui vadovavo reichskomisaras Hinrichas Lozė. Administracinis centras – Ryga.
Formaliai Ostlandas likviduotas 1944 m. lapkričio mėnesį.
Valdymas
thumb|Ostlando administracinis suskirstymas Ostlando centras iš pradžių įkurtas Kaune, vėliau Rygoje (Gebiet Riga Stadt). Aukščiausioji valdžia priklausė reichskomisarams (Reichskommissar):
Ostlandas buvo suskirstytas į 4 generalines sritis (Generalbezirke):
Iš viso: apie 233 398 km², apie 9,158 mln. gyventojų.
Kiekviena generalinė sritis padalinta į apygardas - Estijoje 7, Latvijoje 6, Lietuvoje 6, Baltarusijoje 11.
Generaliniais komisarais paskirti:
Pašilė (Pasvalys)
Pašilė – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Pasvalio.
Ostlandas
Valdymas
1942 m. gegužės 27 d. Lietuvos generalinėje srityje vyko visuotinis gyventojų surašymas. Jo duomenimis, Lietuvoje gyveno (be žydų) apie 2,9 mln. žmonių: 81,1 % lietuvių, 12,1 % lenkų, 3,0 % rusų, 2,9 % baltarusių.
Okupacijos padariniai
Ostlando administracija engė okupuotas tautas, niokojo jų kultūrą, plėšė turtą, vežė žmones darbams į Vokietiją. Buvo slopinamas bet koks pasipriešinimas, naikinami gyventojai, rengiami Pabaltijo kolonizavimo planai. Pagal generalinį planą „Ost“ buvo numatyta suvokietinti visą estų tautą ir gana nemažai latvių. Lietuviai tam netiko, nes turėjo gana daug slaviško kraujo.
Pagal nacių rasinę vertybių skalę latviai ir estai stovėjo aukščiau už lietuvius vien dėl to, kad tuose kraštuose jau nuo seno gyveno gerai vertinami Baltijos vokiečiai (Baltendeutschen), daugelis jų – vokiečių kilmės aristokratai ar šiaip vokiečių inteligentija, kuri įnešė tam tikrą indėlį į vokiečių kultūrą. SS reichsfiurerio Heinricho Himmlerio nuomone, visą lietuvių tautą reikėjo ištremti toli į Rytus – į Vakarų Sibirą. Ilgalaikis nacionalsocialistinės Vokietijos tikslas Baltijos respublikose buvo jas įtraukti į reicho sudėtį, du trečdalius gyventojų iškeldinus, o kitus pamažu sumaišyti su vokiečių imigrantais.
Ostlando teritorijoje esantys žydų getai buvo pradėti likviduoti vykdant Heinricho Himlerio įsakymą 1943 m. birželio 21 d.
Gringo
Gringo – ispanų ir portugalų kalboje vartojamas terminas, skirtas pavadinti užsienietį Lotynų Amerikoje. Šio žodžio reikšmė skirtigose valstybėse skiriasi, bet dažniausiai žodžiu gringo apibūdinamas baltaodis atvykėlis iš JAV, Kanados, Australijos, Europos (ypač JK, Skandinavijos, Vokietijos, Rytų Europos), paprastai kalbantis angliškai arba kita kalba, nepanašia į ispanų ar portugalų. Kartais priklausomai nuo situacijos žodis gringo vartojamas kaip įžeidimas, nors dažniausiai juo draugiškai pašiepiamas užsienietis, kuris nesupranta vietinės kalbos, tradicijų.
Etimologija
Gringo etimologija nėra aiški. Viena iš versijų teigia, kad gringo 'svetimas' yra pakitęs į ispanų kalbą atėjęs žodis griego 'graikas; svetima kalba', iš 'graikas'.
Neteisingų liaudiškų etimologijų yra daug. Pvz., žodžio gringo kilmė siejama su angliškais žodžiais green go ("žalieji, lauk! ") meksikiečių naudotais Meksikos-JAV karo metu, arba dėl žalios dolerio spalvos.
XnGine
XnGine – grafinis variklis, 1994 m. sukurtas bendrovės „Bethesda Softworks“ ir skirtas kompiuteriniams žaidimams, veikiantiems su Microsoft Windows operacine sistema. Oficialiai išleistas 1997 m. Tais pačiais metais buvo įdiegtas didelės raiškos palaikymas, o 1998 m. žaidimų variklis tapo suderinamas su 3dfx vaizdo plokštėmis.
Žaidimai
Kompiuteriniai žaidimai su XnGine varikliu:
Arasas (reikšmės)
Žodis Arasas gali reikšti:
Duonkubilis
miniatiūra|250px|right|Duonkubilis Duonkubilis (diečka, rėčka) – tradicinis buities rakandas, apvalus žemais kraštais medinis kubilas paruošti jame tešlą duonos kepimui. Daugelio tautų laikomas gerovės, klestėjimo, sveikatos simboliu. Rū­gi­mo pro­ce­sas, įkvepian­tis teš­lai gy­vy­bę, se­no­vė­je bū­da­vo mis­ti­fi­kuo­ja­mas – neva jį val­dan­ti die­vy­bė, va­di­na­ma Rū­gu­čiu.
Aprašymas
Duonkubilis yra ilgaamžis rakandas, todėl gaminamas iš tvirtos, atsparios puvimui medienos. Dažniausiai būna ąžuolinis, uosinis, klevinis ar iš dalies ąžuolinis, kai tik dalis šoninių lentelių (šulelių) ir dugnas būna iš ąžuolo, kita dalis įmaišoma iš kitokios medienos. Duonkubilio sienelės lygios arba į viršų kiek platėja, kartais turi porą rankenų ir lentinį ar pintą šiaudinį dangtį. Lentelės suveržtos mediniais arba metaliniais lankais, kurie gali būti cinkuoti, nerūdijančio plieno, kaltinio žalvario. Duonkubilio dydis priklauso nuo šeimynos dydžio. Kad ne­rei­kė­tų minkyti tešlos pasilenkus, duonkubilį pakelia ant tri­ko­jo. Kad tešla greičiau rūgtų, duonkubilis statomas prie krosnies ir apdengiamas kailiais, pagalve ar storesne antklode. Iškepus duoną, paprastai nėra plaunamas, bet tik išgramdomas, kad pasiliktų raugo.
Prieš maišant tešlą naujame duonkubilyje, jį būtina paruošti. Pradžioje – išplauti šiltu vandeniu, ištrinti svogūnu ir druska. Palikti valandą pastovėti, tada įpilti 3 l vandens, 2 litrinius puodelius ruginių miltų ir palikti, kad įrūgtų (galima imti mažesnį vandens ir miltų kiekį). Rūgsta 2–3 dienas, skleidžia nemalonų kapą. Viską išpilti (neplauti), kepti tas raugas netinka. Vėl kartoti tą patį, mažiausiai tris kartus, tik be svogūno ir druskos, kol nustos „smirdėti“.
Gutai (reikšmės)
Gutais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Hipermilžinė
thumb|300px|left|Dydžio skirtumas tarp [[Saulės ir VY Canis Majoris ]] Hipermilžinė – žvaigždė, turinti milžinišką masę ir šviesį (šviesio klasė 0). Hipermilžinės žvaigždės yra masyvios kaip ir supermilžinės, kurių masė daugiau nei 100 kartų didesnė už Saulės. Hipermilžinės nebūtinai didesnės savo tūriu už supermilžines, bet šias viršija savo mase. Žvaigždės hipermilžinės savo šviesiu lenkia Saulę tūkstančius ar milijonus kartų, o jų temperatūra yra labai įvairi: nuo 3500 iki 35000 K. Šios žvaigždės yra itin trumpaamžės (1–3 mln. metų) ir praėjusios šią seką sprogsta kaip supernovos arba hipernovos.
North American P-51 Mustang
P-51 Mustang (mustangas) – JAV naikintuvas, naudotas nuo 1943 m. žiemos iki maždaug 1960 m., o kai kuriose šalyse iki 1980 m. Tai vienas sėkmingiausių ir žinomiausių Antrojo pasaulinio karo naikintuvų. Būtent jis užtikrino visišką Europos oro erdvės užvaldymą 1944 m. Iš viso pagaminta 15875 lėktuvų.
Kūrimas ir pasirodymo priežastys
JAV bombardavo Vokietiją ir reikėjo naikintuvo, kuris apsaugotų B-17, B-29 bombonešius ir kontroliuotų oro erdvę, kol vykdoma operacija. Iki tol naudotas P-40 jau buvo techniškai atsilikęs, o P-38 tiesiog stigo. P-47 techninės charakteristikos buvo patenkinamos, tačiau jo skrydžio nuotolis buvo per menkas. Reikėjo sukurti ir gaminti naują naikintuvą, kuris pajėgtų nuskristi iš Londono į Berlyną, ten kautis su ką tik pakilusiais vokiečių naikintuvais ir grįžti atgal. Todėl buvo pradėtas masiškai gaminti 1940 metų itin greitu eksperimentiniu prototipu NA-73X paremtas P-51.
Sėkmė
Liuftvafei tiesiog nieko kito neliko, kaip tik mėginti staigiai ir netikėtai atakuoti bombonešius ir po vienos atakos pasitraukti. Pradžioje tai pavykdavo, bet vėliau amerikiečiai kiek pakeitė taktiką, leisdami P-51D palikti savo bombonešius ir vytis pastebėtus priešus, pavyzdžiui, iki nusileidimo tako, ir ten juos apšaudyti. Per 1944 m. Vokietijos oro pajėgos buvo praktiškai sunaikintos. Tikėtasi, kad naujai pasirodžiusio reaktyvinio Me-262 greitis atneš sėkmę 1944, bet P-51 lengvai galėjo prilygti ankstyviems reaktyviniams naikintuvams greičiu ir smarkiai pranokti juos manevringumu ir skrydžio nuotoliu.
Naudojimas po karo
thumb|[[2005 P-51 kyla į dangų|300px]] P-51 dauguma vienetų ir toliau ilgam liko oro pajėgose, nors nuo 1946 m. buvo pamažu keičiami reaktyviniais naikintuvais. Pasenusius P-51 buvo galima nusipirkti labai pigiai (1000$), todėl jis pradėtas gausiai naudoti ir asmeniniams reikalams. P-51C laimėjo daug pergalių įvairiose oro lenktynėse. Jis naudojamas daug kur pramogai ir dabar, tačiau jo kaina išaugo net iki milijono dolerių. JAV kariuomenės užsakymu gamintų orlaivių vieneto kaina 1945 m. siekė apie 50 000 JAV dolerių.
2011 m. pasaulio tekvondo čempionatas
'''2011 m. pasaulio tekvondo čempionatas''' – 20-ais pasaulio tekvondo čempionatas, kuris vyko Kjongdžu, Pietų Korėjoje.
Lietuvos dalyvavimas
Lietuvai čempionate atstovavo du sportininkai.
Liūtigris
Liūtigris (iš anglų kalbos galimas vertimas ligras ) - tai plėšriųjų žinduolių, katinių šeimos, didžiųjų kačių pošeimio bei panterų genčiai priskiriamų ir sukryžmintų liūto patino 16px ir tigro patelės 16px  hibridas. Šis mišrūnas neturi mokslinio pavadinimo, galimas aprašymas būtų Panthera leo × tigris.
Liūtigrių laisvėje nepasitaiko, nes jų arealai nepersidengia (liūtai šiais laikais yra paplitę centrinėje ir pietinėje Afrikoje, o tigrai gyvena tik Azijoje), o gyvenimo būdas yra labai skirtingas. Vyriškos lyties liūtigriai yra nevaisingi, taigi tolimesnis jų dauginimasis yra neįmanomas. Išvaizdoje ir elgesyje yra tiek liūto, tiek tigro bruožų. thumb|240px|418 kg svorio liūtigrių patinas Heraklis
Masė
Tai labai stambūs, raumeningo kūno su apvalia galva gyvūnai. Liūtigrių kūno ilgis siekia 3-3,5 m, taip jie savo dydžiu pasiekia labai didelius Amūrinių tigrų patinus. Liūtigrių masė gali viršyti 350 kg. Liūtigriai kūno ilgiu ir svoriu pranoksta savo tėvų rūšis. Stambiausi (daugiausia nelaisvėje laikomi) patinai liūtai ir tigrai gali sverti virš 300 kg. Žinomas į Gineso rekordų knygą įtrauktas liūtigris patinas Heraklis svėrė 418 kg, jo kūno ilgis siekė 3,3 m. Patelės smulkesnės, vidutiniškai sveria 320 kg, o kūno ilgis vidutiniškai siekia 305 cm. Viskonsino valstijoje augintas liūtigrio patinas, kuris nusibaigė 2007 m. būdamas 21 metų, svėrė apie 550 kg.
Jei lyginti su išmirusiomis didžiosiomis katėmis liūtigriai gali būti lyginami su amerikiniu liūtu, fosiliniu liūtu ar kardadančiu tigru smilodonu. Pastarojo svoris kaip manoma siekė 220–360 kg.
Išvaizda
Liūtigrių išvaizda gali gerokai skirtis priklausomai nuo paveldėtų tėvų bruožų. Dalis liūtigrių patinų turi karčius, nors jie yra trumpesni nei liūtų. Kai kurie liūtigriai karčių visai neturi.
Kailio spalva yra arba smėlio spalvos kaip liūtų arba oranžinės spalvos kaip tigrų. Kailyje matomi neryškūs dryžiai, ypač užpakalinėje kūno dalyje. Dryžiai kai kur gali pereiti į dėmes. Iš tigrų paveldima šviesi papilvės spalva. Liūtigriai turi juodą uodegos galiuką.
Elgesys
Liūtigriai turi tiek liūtų, tiek tigrų elgesio bruožų, jie yra prieštaringi, nes tėvų rūšių gyvenimo būdas yra skirtingas.
Iš liūtų paveldėjo panašesnį liūtams riaumojimą. Turi tigrams būdingą pomėgį – mėgsta maudynes vandenyje, gali bėgti iki 80 km/val greičiu.
Maksimaliai išgyvena iki 24 metų.
Veisimas
Pirmieji didžiųjų kačių hibridai zoologijos soduose ar cirkuose iš dalies atsirado iš nežinojimo. Nuo XIX a. liūtigriai pradėti veisti ir planingai, siekiant nustebinti publiką. Palikuonių susilaukia tik apie 1 procentas liūtų ir tigrų porų, dėl to liūtigrių nepaisant veisimo pastangų visada buvo labai mažai.
Liūtų ir tigrų kryžminimas turi ir tam tikras rizikas, nes gali nukentėti tiek jaunikliai, tiek patelės. Liūtigriai turi didesnę tikimybę žūti atsivedimo metu ar greitai po atsivedimo. Liūtigrių jauniklių dydis atsivedimo metu gali būti pavojingas tigrei ir gali prisireikti daryti Cezario pjūvį.
Kaip ir liūtai ar tigrai, liūtigriai sulaukia didelio lankytojų susidomėjimo zoologijos soduose ir žvėrynuose. Rūšių apsaugos prasme tokių hibridinių formų veisimas yra neprasmingas. Daugeliui didžiųjų kačių porūšių gresia išmirimas, dėl to zoologijos soduose laikomi liūtai ir tigrai yra reikalingi šių rūšių veisimui ir išsaugojimui.
Artimiausios rūšys
Liūtigriams genetiškai artimiausi tigraliūčiai, liūtai ir tigrai yra smulkesni.
Ka Chemo kožunas
thumb|250px|Mergeno kaimas
Ka Chemo kožunas  – administracinis rajonas Rusijoje, Tuvos rytinėje dalyje. Tai antras pagal dydį kožunas Tuvoje. Administracinis centras – Saryg Sepas.
Geografija
Iš rytų ribojasi su Mongolija. Svarbiausia upė – Ka Chemas (Mažasis Jenisiejus) su intaku Bilinu. Abipus upės slėnio paviršius kalnuotas (Rytų Tuvos kalnynas). Plyti kalnų miškai, miškastepės.
Ūkis
Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste, miškininkyste. Vystomas vandens turizmas.
Gyvenvietės
Ka Chemo kožunas pasižymi ženklia sentikių bendruomene (centras – Sizimas).
Kožunas padalintas į 15 kaimo gyvenviečių (sumonų):
Dekabristai
thumb|right|240px|Dekabristai [[Sankt Peterburgas|Sankt Peterburgo Senato aikštėje, 1825 m. gruodžio 14 d.]] thumb|right|240px|Dekabristų sukilimas Dekabristai – Rusijos kilmingosios bajorijos opozicinio judėjimo dalyviai, įvairių slaptųjų draugijų, susikūrusių 1810–1820 m., nariai, suorganizavę antivyriausybinį sukilimą 1825 m. gruodžio mėnesį. Iš gruodžio mėnesio kilęs ir maištininkų vardas: декабрь – gruodis.
Istorija
XIX a. pradžioje dalis kilmingųjų carinėje Rusijoje buvo nusistatę prieš bujojusią imperijoje autokratiją ir baudžiavą, kas, jų manymu, trukdė šalies pažangai. Nepaisant skirtingo jų požiūrio į bręstančias reformas, juos įkvėpė panašios idėjos:
Sukilimas
thumb|left|200px|Paminklas dekabristams atminti jų bausmės vietoje Sankt Peterburge Dekabristai pradėti sukilimą nusprendė po Aleksandro I mirties prieš naujojo imperatoriaus Nikolajaus I prisaikdinimą. Buvo planuojama patekti į caro apartamentus Žiemos rūmuose ir suimti jo šeimą. Maištininkai gruodžio 14 d. surinko Sankt Peterburgo Senato aikštėje minią kareivių ir karininkų ir paviešino reikalavimą, kad valstybės taryba ir senatas paskelbtų jų „Manifestą rusų liaudžiai“, kuriame būtų pranešama apie baudžiavos panaikinimą, piliečių laisvę ir teises, visuotinės karinės prievolės įvedimą, kareivių tarnybos palengvinimą. Tačiau sukilimas nebuvo tinkamai paruoštas, o ir senatas bei dalis Peterburgo garnizono jau buvo prisiekę Nikolajui I, vėliau tapusiam vienu iš reakcingiausių carų Rusijos istorijoje. Susirinkusieji iš aikštės buvo išvaikyti artilerijos ugnimi. Per neramumus žuvo 1271 žmogus. Aukų buvo ne tik tarp maištininkų – buvo nukauti kai kurie valstybės tarnautojai, žuvo pats sostinės generalgubernatorius.
Gruodžio 29 d. sukilo Černigovo pulkas Ukrainoje, tačiau buvo greitai numalšintas. Pats Nikolajus I vadovavo dekabristų bylos tyrimui. Baudžiamojon atsokomybėn buvo patraukti 579 žmonės, iš kurių dauguma buvo kariškiai. Susidorota žiauriai: organizatoriai ir vadai – Pavelas Pestelis, Sergejus Muravjovas-Apostolas, Michailas Bestuževas-Riuminas, Piotras Kachovskis, Kondratijus Rylejevas – pakarti, virš šimto dekabristų – išsiųsti į Sibiro katorgą, kiti – iš aukšto rango karininkų pažeminti iki kareivių ir išsiųsti į Kaukazą. Ten pat atsidūrė ir visas Černigovo pulkas.
Pasekmės
Dekabristų pralaimėjimas dar labiau sustiprino prieštaravimus tarp caro valdžios iš vienos pusės ir kilmingosios bajorijos bei inteligentijos iš kitos. Paprasta varguomenė, valstiečiai šio sukilimo idėjų nesuprato ir nepalaikė, nes rėmėsi tikėjimu caru-tėvu (царь-батюшка) ir jo malone. Toks liaudies požiūris padėjo valdžiai sėkmingai kovoti su revoliucingomis liberalizmo idėjomis imperijoje. Dekabristai praleido progą kurti ir vystyti šalies valstybingumą pagal vakarietišką modelį. To meto pažangiausių, labiausiai apsišvietusių, didžiausių šalies patriotų izoliavimas nuo visuomenės gyvenimo buvo netgi prilyginamas Rusijos nacionalinei tragedijai. Dekabristai turėjo didelę įtaką Rusijos filosofijos, literatūros, istorijos mokslų plėtrai ir vėlesniam revoliuciniam judėjimui.
Masakacu Mijamoto
Nacionalinėje komandoje žaidė 1958-1971 m., su ja dalyvavo 1964 ir 1968 m. olimpinėse žaidynėse.
Tolkūnai (Varėna)
Tolkūnai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Senosios Varėnos. Seniūnaitijos centras. Ties kaimu kertasi keliai, ,. Yra kapinaitės, fermos.
Istorija
XIX a. pab. buvo okolica Trakų apskrityje. 1866 m. gyveno 84 katalikai, 2 žydai, 1 stačiatikis.
Seniau veikė Nedzingės pagrindinės mokyklos pradinis skyrius, biblioteka.
thumb|left|230px|Kaimo gatvė thumb|left|230px|Senos kapinaitės
21-oji JAV Konstitucijos pataisa
miniatiūra|right|180px|21-osios pataisos dokumentas Dvidešimt pirmoji JAV Konstitucijos pataisa – pataisa JAV Konstitucijoje, panaikinusi Aštuonioliktąją pataisą, pagal kurią 1920 m. sausio 17 d. JAV buvo įvestas prohibicijos įstatymas, visoje šalyje uždraudęs alkoholio gamybą, prekybą ir platinimą. Dvidešimt pirmoji pataisa buvo ratifikuota 1933 m. gruodžio 5 d. Tai unikali pataisa tarp kitų 27 šalies Konstitucijos pataisų, nes tai yra lig šiol vienintelė federaliniame lygyje patvirtinta pataisa per JAV istoriją, be to, vienintelė, panaikinusi prieš tai buvusią Konstitucijos pataisą – prieš 14 metų priimtą Aštuonioliktąją pataisą.
Inuitų kalbos
Inuitų kalbos – penkių tarpusavyje giminingų kalbų grupė. Šiomis kalbomis kalbama šiaurės rytų Kanadoje ir Grenlandijoje.
21-oji JAV Konstitucijos pataisa
Nors Aštuonioliktosios pataisos priėmimas apriboti ir uždrausti alkoholio vartojimą šalyje vainikavo blaivybės sąjūdžio šalininkų pastangas, tačiau ilgainiui šis įstatymas visuomenėje tapo itin nepopuliarus. Išaugo nusikalstamumo lygis, susikūrė daugybė organizuotų nusikaltėlių gaujų, kurios sėkmingai pelnėsi juodojoje rinkoje iš alkoholio kontrabandos. Federalinė vyriausybė nesugebėjo sustabdyti kylančios nusikaltimų bangos. Nors buvo priimtas Volstedo įstatymas įgyvendinti Konstitucijos pataisai, tačiau jo vykdymas pasirodė esąs beveik neįmanoma užduotis – pačią teisėsaugą buvo paveikusi korupcija.
Kukiškės
Kukiškės – kaimas Prienų rajono savivaldybės rytuose, 3 km į pietvakarius nuo Jiezno, prie plento tilto per Verknę. Telkšo Jundeliškių HE tvenkinys.
Istorija
XX a. tarpukariu kaimas priklausė Jiezno valsčiui.
Ciuricho universitetas
thumb|260px|Ciuricho universiteto kolegija Ciuricho universitetas, UZH – didžiausias Šveicarijos universitetas Ciuriche.
Istorija
Įkurtas 1833 m. 12 mokslininkų yra gavę Nobelio premiją.
Lietuviai
Ciuricho universitete studijavo Jonas Biliūnas, Vincas Čepinskis, Valerija Čiurlionytė-Karužienė, Halina Kairiūkštytė-Jacinienė, Vladimiras Lazersonas, Joana Narutavičienė, Marija Pečkauskaitė (Šatrijos Ragana), Izolda Poželaitė-Davis, Lydia Rabinowitsch-Kempner
Universitete dirbo: Janina Baršienė, Jonas Čepinskis, Meilutė Jasienė.
Mantsebo Amelia Matsaba
Mantsebo Amelia Matsaba Sempe Nkuebe (1902-1964) – Basutolando valdytoja nuo 1941 m. sausio 28 d. iki 1960 kovo 12.
Mantsebo Amelia Matsaba Sempe Nkuebe buvo pirmoji Simon Seeiso Griffith žmona. Jos sūnus Moshoeshoe II buvo karaliumi nuo 1960 iki 1988 ir nuo 1990 iki 1996.
Saulės baterija
thumb|right|200px|Saulės elementas, pagamintas iš [[silicis|silicio monokristalų.]] Saulės baterija, saulės elementas, saulės modulis, fotovoltinė baterija/elementas – energijos rūšies keitimo įtaisas, verčiantis saulės energiją ar kito šaltinio šviesą į elektros energiją. Procesą įgalina fotovoltinis efektas. Saulės baterijų ir saulės energijos technologijų sritis vadinama fotovoltika.
Saulės elementų sistemos vadinamos saulės moduliais, kurie savo ruožtu gali būti sujungiami į fotovoltinę sistemą.