cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amerikos lietuvių socialistų sąjunga
Istorija
ALSS 1907 m. III suvažiavime pripažino klasių kova paremtą tarptautinį darbininkų solidarumą, dėl to iš partijos pasitraukė J. Šliūpas, J. Širvydas ir kiti. LSDP atstovas iš Lietuvos Pijus Grigaitis siūlė vienytis su LSDP, bet ALSS nutarė veikti atskirai. 1915 m. birželio 1 d. dalis lietuvių socialistų įsijungė į Amerikos socialistų partiją (ASP), kurios sekretoriumi buvo išrinktas Juozas Stasiulevičius (Stilson). 1916 m. iš 70 288 jos narių 2151 buvo lietuviai, tai buvo penkta pagal gausumą ASP tautinė grupė, kuri 1919 m. X suvažiavime nutarė pasivadinti Lietuvos komunistų sąjunga, todėl Amerikos socialistai lietuvius iš savo partijos pašalino.
ALSS sparčiai augo. 1912 m. ji turėjo jau 1100, 1915 m. apie 3000 narių 129 kuopose, 1917 m. ALSS turėjo 4403 narius, 1919 m. net 6700 narių, buvo 200 kuopų, veikė apie 200 chorų ir dramos ratelių. Buvo steigiamos vakarinės mokyklėlės, bibliotekos, nagrinėjama socializmo teorija. ALSS leido laikraštį „Kova“ ir teorinį žurnalą „Naujoji Gadynė“, išleido apie 30 knygų, socialdemokratines idėjas propagavo P. Grigaičio Čikagoje redaguojamos „Naujienos“ ir St. Michelsono Bostone leistas „Keleivis“. Su paskaitomis ir prakalbomis po kuopas dažniausiai važinėjo Fortūnatas Bagočius, dr. Pijus Grigaitis, S. Michelsonas, A. Montvydas, Leonas Prūseika, K. Šeštokas. 1914–1919 m. ALSS kontroliavo Lietuvos šelpimo fondą.
1919 m. dėl komunistų pergalės Rusijoje įtakos ALSS skilo, 1919 m. rugsėjo 27 d.– spalio 1 d. Brukline 97 kairieji socialistai, suagituoti Rusijos atstovo JAV L. Martenso, įkūrė Lietuvių komunistų sąjungą. Joje buvo apie 7000 lietuvių, trečdalis visų Amerikos komunistų partijos narių. Tačiau ši partija žymesnio vaidmens JAV darbininkų judėjime nevaidino.
Likusieji ALSS Amerikos lietuviai socialistai 1919–1920 surinko milijoną parašų, kad JAV pripažintų Lietuvą de jure, 1926–1927 ir 1940–1946 organizavo mitingus prieš demokratijos suvaržymus ir Lietuvos okupaciją. 1953 m. vasario 1 d. ALSS įsteigė Literatūros fondą, leidusį knygas lietuvių kalba. Jo pirmininku iki mirties 1962 m. buvo A. Žilinskas, sekretoriumi fondo iniciatorius Kipras Bielinis. Fondas išleido S. Kairio „Lietuva budo“, K. Bielinio „Dienojant“ ir „Penktieji metai“, H. Tautvaišienės „Tautų kapinynas Sibiro tundroje“ ir kt. ALSS nariai aktyviai dalyvavo Amerikos lietuvių taryboje, dr. P. Grigaitis iki 1962 m. buvo ALT sekretoriumi, nuo 1962 m. vicepirmininku. 1945 m. liepos 1 d. S. Michelsonas ALSS padovanojo savo Bostone leistą savaitraštį „Keleivis“ bei spaustuvę. 1953 m. – 1979 gegužės 15 d. jo redaktoriumi buvo J. Sonda.
ALSS suvažiavimai vyko kas dveji metai. ALSS pirmininkais buvo J. Glaveckas, J. Dulkis, Jackus Sonda, Steponas Briedis, 1953–1958 m. Jonas Pakalka, Bronė Spudienė, Mykolas Pranevičius, sekretoriais J. Buivydas, K. Balkus, J. Petniūnas, J. Vilkaitis. ALSS turi savo namus Bostone.
Kermano provincija
Kermano provincija  – provincija Irano pietryčiuose. Tai antra pagal dydį Irano provincija. Administracinis centras – Kermanas.
Karkazai (Šakiai)
Karkazai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Plokščių.
Kermano provincija
Istorija
Provincija įkurta Achemenidų satrapijos Karmanijos vietoje.
Geografija
Provincija įsikūrusi Irano kalnyne, todėl paviršius daugiausia kalnuotas (aukščiausia viršūnė – Hazaranas, 4500 m). Rytuose plyti Dešte Luto dykuma, kitur būdingos stepės ir pusdykumės, o gyvenvietės įkurtos daugiausia oazėse. Klimatas daugiausia sausas, karštas, pietuose drėgnesnis.
Gyventojai
52,9 % Kermano provincijos gyventojų gyvena miestuose, 46 % – kaimuose, 1,1 % – klajokliai. Vyraujančios tautos – persai, beludžiai, afšarai ir kt.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 20 šahrestanų:
SC Escaldes
Les Eskaldeso SC – Andoros futbolo klubas iš Les Eskaldeso.
Istorija
Klubas įkurtas 1977 m. Yra žaidęs elito divizione.
Iki 2008 m. komanda žaidė antros pakopos pirmenybėse, tačiau vėliau ją pakeitė CE Jenlai komanda.
Vėl sugrįžo į II pakopos pirmenybes 2018/2019 m. sezone.
Mykolo Romerio universiteto Ekonomikos ir finansų valdymo fakultetas
Ekonomikos ir finansų valdymo fakultetas - MRU struktūrinis padalinys. Dekanė dr. Rima Žitkienė. Fakultete yra 3 pakopų studijos: bakalauro, magistrantūros bei doktorantūros.
Struktūra
Fakultete yra šios katedros:
Nuorodos
MRU Ekonomikos ir finansų valdymo fakulteto tinklalapis
Suahilių kalba
Suahilių kalba (taip pat vadinama suahelių kalba ) – viena iš daugelio bantų grupės kalbų. Tai gimtoji kalba 15-26 milijonų žmonių (daugiausia Tanzanijoje), kaip antrą kalbą ją vartoja apie 40 milijonų subsacharinės Afrikos gyventojų (Tanzanijoje, Kenijoje, Kongo Demokratinėje Respublikoje ir Ugandoje).
Suahilių kalba yra gimtoji mišrios kilmės Rytų Afrikos tautai suahiliams.
Istorija
Kalbos pavadinimas kilo iš arabų žodžio sawāḥil – daugiskaitinės sāḥil versijos, reiškiančios „pakraštį, krantą“. Priešdėlis ki- reiškia krantą. Taigi, kiswahili reiškia „pakrančių (gyventojų) kalba“.
thumb|left|Svahilių kalbos paplitimo arealas
Suahilių kalbos ištakos siejamos su Zanzibaro salynu ir Omano imperijos valdomis Rytų Afrikos pakrantėse, kur lankėsi ir kūrėsi arabų pirkliai. Prekybiniais, o vėliau ir religiniais sumetimais ėmė formuotis lingua franca, pagrįsta vietinėmis bantų kalbomis ir arabiškais bei persiškais skoliniais. Nuo XVII a. musulmonų pirkliai ėmė rengti keliones gilyn į žemyną, su savimi platindami ir suahilių kalbą.
Pirmieji rašytiniai šaltiniai suahilių kalba žinomi nuo 1711 m. Tai Kilvoje arabišku raštu rašyti laiškai, skirti sąjungininkams Mozambike. 1728 m. užrašyta epinė poema Utendi wa Tambuka. 1886 m. vokiečiams užėmus Tanganiką, suahilių kalba tapo regionine kolonijos kalba, tačiau Britų Kenijoje ji buvo ignoruojama. Vėliau, britams užvaldžius visą Rytų Afriką, suahilių kalba buvo diegiama kaip bendrinė vietinė kalba, tačiau valdžios įstaigose, vidurinėse ir aukštosiose mokyklose vartota tik anglų kalba. 1928 m. Zanzibaro tarmės pagrindu sunorminta bendrinė suahilių kalba.
Paplitimas
Po nepriklausomybės paskelbimo, Kenija ir Tanzanija suahilių kalbą paskelbė valstybine, 2005 m. tai padarė ir Uganda. Šią kalbą moka ~90 % Tanzanijos gyventojų, daugumas Kenijos gyventojų, ją supranta nemažai Ugandos gyventojų (išskyrus Bugandos gyventojus); ši kalba taip pat vartojama Kongo DR rytuose, vietomis Burundyje, Zambijoje, Komoruose, Ruandoje, Malavyje, šiaurės rytų Mozambike.
Suahilių kalbos reikšmė auga ir už Afrikos ribų: šia kalbą vartoja Vakarų šalyse, Artimuosiuose Rytuose gyvenantys imigrantai iš Rytų Afrikos, laidas suahilių kalba leidžia žymios radijo stotys.
Lietuvoje suahilių kalba dėstoma Vilniaus universiteto Orientalistikos centre (pradininkas – dr. Gediminas Degėsys).
Gramatika
Suahilių kalbos daiktavardžiai skirstomi į 16 klasių. Jos nustatomos pagal objekto tipą (asmenys, gamtos objektai, įrankiai, abstrakcijos ir kt.). Kiekviena iš klasių prasideda skirtingu priešdėliu ir daugiskaitoje įgauna taip pat skirtingą priešdėlį, pvz., mtu (žmogus) ir watu (žmonės) bei kitabu (knyga) ir vitabu (knygos).
Veiksmažodis kaitomas daugiausia priešdėlinės kaitybos būdu ir taip nurodo asmenį, skaičių, laiką, priklausomybę.
Karolis III (Ispanija)
Biografija
thumb|left|150px|Karolis III jaunystėje thumb|Karolio III žmona Marija Amalija Pilypo V ir Izabelės Parmietės sūnus. 1732–1734 m. buvo Parmos kunigaikščiu; nukariavo Neapolio ir Sicilijos karalystę. Mirus pusbroliui Ferdinandui VI, tapo Ispanijos karaliumi ir perleido Neapolio ir Sicilijos karalystę savo trečiajam sūnui Ferdinandui I.
Valdymas
Valdydamas Ispaniją globojo žemės ūkį, prekybą, steigė karo mokyklas, pertvarkė finansinį administravimą, suvaržė inkvizicijos veiklą, išvarė jėzuitus. Kartu su Prancūzija siekė susilpninti D. Britanijos pozicijas Amerikoje; iš pradžių bijodamas dėl Ispanijos valdų Amerikoje nerėmė D. Britanijos kolonijų nepriklausomybės kovų, bet 1779 m. stojo į karą kolonijų ir Prancūzijos pusėje. 1783 m. taikos sutartimi atgavo Menorkos salą Balearų salyne ir Floridą Šiaurės Amerikoje.
Šeima
Žmona – Marija Amalia Saksė. Nuo jų santuokos gimė 13 vaikų, iš kurių išgyveno tik 7.
Nazalizacija
Nazalizacija – fonetikoje vadinamas garso tarimas nuleidžiant minkštąjį gomurį, dėl ko dalis oro išeina ne pro burną, bet pro nosį. Archetipinis nazalinis (nosinis) garsas yra [n].
Tarptautiniame fonetiniame raidyne nazaliniai garsai žymimi tilde, pvz., [ã]. Abėcėlėse užrašomi tilde (ã) arba nosine raide (ą).
Nosinių balsių yra tokiose kalbose kaip prancūzų, bretonų, portugalų, lenkų, taip pat dalyje kalbų už Europos ribų (pvz., tupių-gvaranių kalbos). Tačiau dauguma pasaulio kalbų (tarp jų ir lietuvių) naudoja tik orinius balsius.
Dažniausi nosiniai priebalsiai yra [m], [n] (ir [ŋ]). Šios raidės dar vadinamos nosinėmis pauzėmis, nes po jų tarimo oro tėkmė yra visai sustabdoma. Įvairiose pasaulio kalbose yra didelė nasalinių priebalsių įvairovė, pavyzdžiui, pietų arabų kalbose nasalizuoti pučiamieji priebalsiai [z̃], umbundu kalboje yra nasalinis garsas [ṽ], gvaranių kalboje yra nazaliniai prieblsiai [g̃], [ỹ]. Tik ~2,3 % pasaulio kalbų visai neturi nosinių priebalsių.
Dar yra nosiniai pučiamieji priebalsiai (vadinami narealiniais), kuomet garsas skleidžiamas tik per nosį, nenaudojant burnos. IPA sąraše žymimas tilde ir trema, pvz., [n͋]. Tačiau tokie garsai nenaudojami nei vienoje natūralioje kalboje.
Denazaliniai garsai yra tokie, kurie tariami per nosį dėl patologinių priežasčių (peršalimo, pertvaros pažeidimo) ir vadinami nosiniu balsu. Tačiau lingvistiškai tokie garsai nėra nagrinėjami.
Dziudo olimpinėse žaidynėse
thumb|[[Dziudo 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.]] Dziudo olimpinėse žaidynėse įtrauktas nuo 1964 m. Kvalifikaciją ir turnyro rengimą prižiūri tarptautinė dziudo federacija.
2020 m. į dziudo olimpinę programą įtrauktos mišrių komandų varžybos. Dziudo tapo primąją istorijoje kontaktinio sporto šaka olimpiadų istorijoje kurioje vienu metu varžėsi abiejų lyčių sportininkai.
FK Presnâ Moskva
Maskvos „Presnâ“ – Rusijos futbolo klubas iš Maskvos.
Pasiekimai
Šaltiniai:
Gelzenkirchenas
Gelzenkirchenas – miestas Vokietijos Rūro baseino šiaurėje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje.
Mieste stovi didžiausia Vokietijoje saulės energijos jėgainė, kita anglimi kūrenama jėgainė turi aukščiausią kaminą visoje Vokietijoje (302 metrai).
Istorija
Pirmą kartą miesto vardas paminėtas 1150 m., bet iki pat XIX a. čia buvo mažas kaimelis, kol neprasidėjo industrinė revoliucija. 1840 m., pradėjus anglies kasimą regione, Gelzenkirchene gyveno 6 tūkst. žmonių. 1900 m. gyventojų skaičius išaugo iki 138 000.
thumb|left|200px|Miesto transportas XX a. pradžioje miestas tapo svarbiausiu angliakasybos centru visoje Europoje ir tuo užsitarnavo „tūkstančio fakelų miesto“ vardą.
Varpechi Starė
Varpechi Starė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vyškų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 17 km į šiaurės vakarus nuo Bielsko ir apie 30 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vilija Sereikaitė
Vilija Sereikaitė (g. 1987 m. vasario 12 d. Panevėžyje) – profesionali Lietuvos treko ir plento dviratininkė. Dviejų pasaulio čempionatų bronzos medalių savininkė. Daugkartinė pasaulio taurės etapų prizininkė. Europos čempionė ir prizininkė.
Tavatujus
Tavatujus  – ežeras Rusijoje, Sverdlovsko srityje, Uralo kalnų rytiniuose šlaituose, 50 km į šiaurės vakarus nuo Jekaterinburgo.
Vilija Sereikaitė
2009 m. ir 2010 m. tapo nacionaline Lietuvos vicečempione plento rungtyje. Pirmąjį pasaulio taurės etapo medalį iškovojo 2006 m. Sidnėjuje. Atstovavo Lietuvai 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. 2011 m. tapo Universiados čempione.
Tavatujus
Telkšo 263,5 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis iš šiaurės į pietus 10 km, plotis iki 3,5 km. Gylis iki 9 m. Ežero dubuo tektoninės kilmės, susidarė prieš 10-15 tūkst. metų. Kranto linija nesmarkiai vingiuota. Rytinis krantas aukštesnis už vakarinį. Yra keletas salų.
Ežeras būna užšalęs nuo lapkričio iki gegužės. Vasarą vandens skaidrumas siekia 4-5 m. Vanduo vėsus, turtingas deguonies. Į Tavatujų įteka apie 30 upių ir upelių (didžiausia – Didžioji Šamanicha), šiaurėje išteka Neiva (Turos baseinas).
Gausu žuvies (ešeriai, kuojos, meknės, vėgėlės ir kt.), įveista sykų, seliavų.
Tavatujus – populiari Sverdlovsko srities gyventojų poilsio vieta. Veikia keletas vaikų poilsio stovyklų. Prie ežero įsikūrusios gyvenvietės: Kalinovas, Tavatujus, Priozernas.
Plyšiadantiniai
Plyšiadantiniai (Solenodontidae) – žinduolių šeima.
Tai rausiantys, naktiniai gyvūnai, mintantys vabzdžiais.
Šeimoje yra dvi rūšys:
Jonas Kazimieras Vilčinskis
Jonas Kazimieras Vilčinskis (, 1806 m. vasario 26 d. Jasonyse – 1885 m. kovo 2 d. Vilniuje, gydytojas, kolekcininkas, kultūros veikėjas, Vilniaus laikinosios archeologinės komisijos narys.
Biografija
Pamiklas [[Rasų kapinėse|100px|thumb|left]] Gimė Jasonių dvare, kurį įkūrė jo senelis, buvęs rotmistras Antanas Vilčinskis.
1822 m. baigė gimnaziją Troškūnuose ir įstojo į Vilniaus universitetą, kur 1827 m. baigė medicinos fakultetą, nors egzaminų nelaikė dėl sveikatos būklės. Tobulinosi užsienyje – nuo 1831 m. dirbo praktikuojančiu gydytoju Varšuvoje, į Vilnių grįžo 1835 m. Čia išlaikė Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijos egzaminus ir 1842 m. gavo gydytojo diplomą. Nuo tada dirbo gydytoju.
Kolekcionavo senovinius daiktus ir meno kūrinius. Jo iniciatyva 1843 m. restauruota Šv. Hiacinto (Jackaus) koplyčia Poguliankoje. Vėliau gavęs kolegų ir mecenatų paramą, užsiėmė „Vilniaus albumo“ leidyba.
Palaidotas Vilniaus Rasų kapinėse.
Vilniaus albumas
Tai serija litografijų albumų, skirtų Vilniui: miesto ir apylinkių vaizdams, žymioms vietoms ir kultūros paminklams, atskiriems statiniams, istorijos ir kultūros veikėjų portretams. Albumai spausdinti Paryžiuje, R. J. Lemercier spaustuvėje 1842–1875 m. šešiais leidimais (1842 – I, 1846 – II, 1850 – III, 1875 – VI), skirtingais apimtimi ir formatu, dviem variantais – brangesnėmis spalvotomis ir pigesnėmis monochromonėmis litografijomis.
Vaizdų originalams naudota daugiau nei 350 garsių tuometinių Lietuvoje dirbusių menininkų darbų, tarp jų Albertas Žametas, Vasilijus Sadovnikovas, Mykolas Elvyras Andriolis, Martynas Zaleskis ir kiti.
Nemažą dalį albumo užėmė reprezentaciniai istorinių asmenybių portretai, taip pat garsių mokslininkų, mecenatų, Lietuvos kultūros ir visuomenės veikėjų
Diskrečioji Furjė transformacija
thumb|400px|Ryšys tarp tolydžios ir diskrečios Furjė transformacijos. Kairysis stulpelis: Tolydi funkcija (viršuje) ir jos [[Furjė transformacija (apačioje). Vidurinis kairysis stulpelis: Periodinė pradinės funkcijos suma (viršuje). Furjė transformacija (apačioje) yra nulis, išskyrus diskrečius taškus. Atvirkštinė transformacija yra sinusoidžių suma – Furjė eilutė. Vidurinis dešinysis stulpelis: Pradinė funkcija yra diskretizuojama (viršuje). Jos Furjė transformacija (apačioje) yra periodinė pradinės transformacijos diskretaus laiko Furjė transformacijos (DFFT) suma. Dešinysis stulpelis: DFT (apačioje) suskaičiuoja ėminius tolydžiosios DFTF. DFT (viršuje) yra periodinė pradinių ėminių suma. Greitoji Furjė transformacija suskaičiuoja vieną DFT ciklą ir jos atvirkštinė yra DFT atvirkštinės ciklas.]]
Diskrečioji Furjė transformacija (sutrumpintai DFT) – matematinė transformacija, skirta baigtinio ilgio diskrečių signalų Furjė analizei.
Diskrečioji Furjė transformacija seką (signalą) iš N kompleksinių skaičių x0, …, xN−1 transformuoja į kompleksinių skaičių seką X0, …, XN−1 pagal formulę:
Karklėnaliai
Karklėnaliai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Karklėnų. Stūkso Karklėnalių piliakalnis.
Diskrečioji Furjė transformacija
Čia e yra natūrinio logaritmo pagrindas, i\, – menamasis vienetas, o π – pi. Transformacija kartais žymima \mathcal{F}, pavyzdžiui, arba  or.
Apibrėžiama ir atvirkštinė diskrečioji Furjė transformacija (sutrumpintai ADFT):
Vincas Jasiukevičius (1915)
Vincas Jasiukevičius (1915 m. rugsėjo 20 d. Jurgežeriai, Kalvarijos valsčius – 1991 m. sausio 7 d. Kaunas) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, technikos mokslų kandidatas.
Biografija
1946 m. baigęs Kauno universitetą jame (nuo 1950 m. Kauno politechnikos institutas, nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) iki mirties dėstė. 1958 m. technikos mokslų kandidatas, nuo 1961 m. docentas. 1946–1955 m. dar ir Geologijos ir geografijos instituto Mineralinių žaliavų sektoriaus vadovas. 1972 m. išradimo autorius.
Jūratė Onaitytė
Jūratė Onaitytė (g. 1954 m. vasario 11 d. Vilniuje) – lietuvių teatro ir kino aktorė.
Lydija
Lydija (graikų kalba: Λυδία; asirų kalba: Luddu) buvo istorinė sritis vakarinėje Mažojoje Azijoje, besiribojanti su Frygija rytuose, Mysija šiaurėje, Jonija vakaruose ir Karija pietuose. Kurį laiką buvo sukūrusi didelę Lydijos karalystę Mažojoje Azijoje. Senovėje jos gyventojai buvo lydai, kalbėję lydų kalba, viena iš Anatolijos kalbų.
Patys lydai savo šalį vadino Sfarda (lydų kalba: ‎𐤮𐤱𐤠𐤭𐤣𐤠 Śfarda), etimologiškai siejama su didžiausiu miestu Sardais. Šį pavadinimą naudojo dauguma į rytus buvusių tautų: Sparda (senovės persų), Sapardu (babiloniečių), Išbarda (elamitų) ir pan. Vakariniai Lydijos kaimynai senovės graikai šį regioną vadino Majonija (Μαιονία), o vėliau - Lydija, pagal jų žymiausią karalių Lydą.
Geografija
Rytuose Lydija sekėsi su kalnuota Frygija, o vakaruose nuo jūros ją skyrė Jonijos miestai. Šiaurėje Lydija siekėsi su Mysija ir Eolija, o pietuose - su Karija.
Šeha
thumb|left|250px|Arcava ir Šeha II tūkst. pr. m. e.
II tūkstantmečio pr. m. e. viduryje Lydijos regionas priklausė didelei greičiausiai luvių kilmės Arcavos valstybei, užėmusiai Mažosios Azijos vakarinę dalį. Šios valstybės sostinė buvo Apasa, tapatinama su vėlesniu Efesu.
Arcava, klestėjusi XV-XIV a. pr. m. e., nuolat kariavo su Hetitų imperija rytuose, sudarydama sąjungas su jos priešais – Egiptu. Tačiau valstybę valdant karaliui Uhazidi, Hetitai, vadovaujami Muršilio II, užėmė Arcavą, ją suskaidė ir pavertė savo vasale. Trys vasalinės valstybės, žinomos po Arcavos, buvo Mira, Šeha ir Hanbala. Šeha dalinai atitiko vėlesnės Lydijos teritoriją.
Paskutiniaisiais II tūkst. pr. m. e. amžiais istorinės Arcavos (ir Lydijos) sritys patyrė vadinamųjų jūros tautų invazijas. Kiti to laikmečio Arcavos užkariautojai buvo frygai, kurie kėlėsi iš Makedonijos Graikijoje ir apgyvendino rytines buvusios Arcavos sritis Mažosios Azijos centre. Taip rytuose formavosi Frygija. Pačioje Lydijoje buvo išsaugota senovinė kalba, formavosi lydų etnosas.
Šiaurės Dakota
Šiaurės Dakota  – 39-oji JAV valstija (nuo 1889 m. lapkričio 2 d.), esanti JAV Vidurio Vakarų regione. Išsidėsčiusi prie Kanados sienos, maždaug pusiaukelėje tarp Ramiojo vandenyno ir Didžiųjų ežerų. Šiaurės Dakota yra 19-oje vietoje tarp didžiausių JAV valstijų pagal plotą ir trečioje vietoje nuo galo pagal gyventojų skaičių. Šiaurės Dakota buvo atskirta nuo Dakotos teritorijos ir įtraukta į JAV sudėtį 1889 m. lapkričio 2 d., tuo pat metu kaip ir Pietų Dakota. Valstijos sostinė – Bismarkas, didžiausias miestas – Fargas. Pagrindiniai valstijos universitetai įsikūrę Grand Forkse ir Farge. Šiaurės Dakotoje yra JAV karinių oro pajėgų bazių, kurios veikia Grand Forkse ir Minote.
Lydija
Lydijos karalystė
thumb|250px|Lydijos karalystė
Senovės graikų mitologijoje Lydija buvo svarbi vieta, su kuria siejami legendiniai valdovai Tantalas ir Pelopas. Kita legendinė karalienė yra Omfalė, kuriai tarnavo graikų herojus Heraklis ir čia nuveikė daug žygdarbių.
Šiaurės Dakota
Geografija
Šiaurės Dakota yra JAV Vidurio Vakarų regione. Iš rytų ribojasi su Minesota, iš pietų su Pietų Dakota, iš vakarų su Montana bei iš šiaurės su Kanados provincijomis Saskačevanu ir Manitoba. Šiaurės Dakotos plotas 183 108 km², ji 19-ta tarp didžiausių valstijų. Vakarinėje valstijos dalyje vyrauja kalvotos Didžiosios lygumos. Aukščiausias taškas yra White Butte (1069 m), esantis Teodoro Ruzvelto nacionaliniame parke.
Lydija
Lydijos karalystė
Graikų šaltiniai teigia, kad 1185 m. pr. m. e., jau po Hetitų imperijos subyrėjimo, į valdžią Lydijoje atėjo iš Heraklio sūnaus Alkajo kilusi Heraklidų dinastija, kuri valdė iki 687 m. pr. m. e. Žinomi 22 valdovai, kurie valdė iš sostinės Sardų (tuo metu žinomi kaip Hyde). Paskutinis Heraklidų valdovas buvo Kandaulis, kurį nužudė Gygas. Šiam užėmus sostą 687 m. pr. m. e., įsitvirtino Mermnadų dinastija.
Šiaurės Dakota
Didžiausi miestai
2010 m. duomenys
Lydija
Lydijos karalystė
Mermnadų valdymo pradžia buvo susijusi su kimerų invazija ir kitomis nelaimėmis, tačiau lydai pamažėle konsolidavo valdžią vakarinėje Mažojoje Azijoje, susigrąžindami į savo valdžią Jonijos miestus pajūryje, nugalėdami Frygiją rytuose. Jų laikais Lydija sukūrė galingą imperiją, kuri kovojo su Medija. Jų valdovai garsėjo pasakiškais turtais. Čia pirmą kartą pasaulyje nukaltos monetos.
Šiaurės Dakota
Ekonomika
Žemės ūkis yra pagrindinė Šiaurės Dakotos ekonomikos šaka. Šiaurės vakarų dalyje yra naftos, kuri buvo atrasta 1951 m. ir dabar ji yra viena iš pagrindinių valstijos produktų. Taip pat yra gamtinių dujų išteklių. Valstijos vakaruose yra rausvųjų anglių, molio.
Lydija
Lydijos karalystė
Krezas (560-546 m. pr. m. e.) buvo paskutinis Lydijos valdovas. Jis pralaimėjo mūšį augančiai Achemenidų imperijai, ir Lydijos valstybė žlugo.
Persijos, graikų ir Romos imperijų laikotarpiai
thumb|250px|Lydijos regiono miestai I a. Achemenidai Lydijos valstybę pavertė viena iš imperijos satrapijų. Tuo metu Meandro upė formavo jos pietinę ribą. Ją valdė satrapai, kurių valdžia neretai buvo paveldima, taigi, Lydija džiaugėsi gana didele autonomija. Nepaisant to, į šalį veržėsi persiška kultūra, dievybės. Tai buvo viena neramiausių Persijos provincijų, mat nuolat vykdavo sukilimai, neretai inicijuoti Jonijos graikų.
334 m. pr. m. e. Aleksandras Makedonietis užkariavo Lydiją savo didžiojo žygio metu, prijungdamas prie savo imperijos. Po jo mirties Lydija atiteko Antigonui Vienaakiui, o po Ipso mūšio 301 m. pr. m. e. – Lisimachui. Ilgainiui ji buvo absorbuota į Pergamo karalystę.
VII a. Bizantijos imperijos laikais vėl atlikus administracines reformas, Lydijos pavadinimas pamažu nunyko.
Ferrari 360
Ferrari 360 – sportinis automobilis, kurį gamino Italijos automobilių gamintojas Ferrari. Šis modelis turi dvi sėdynes, o variklis yra kėbulo viduryje. Šis modelis buvo gaminamas nuo 1999 m. iki 2005 m. Ferrari 360 pakeitė iki tol gamintą Ferrari F355, o šį pakeitė Ferrari F430.
Ferrari 360 įprastų kelių automobiliai:
Ferrari 360 gamykliniai, skirti lenktynėms:
Techniniai duomenys
2000 Ferrari 360 Modena
Išmatavimai
Variklis
Važiuoklė
Charakteristika
Techniniai duomenys. II dalis
Ferrari 360 Challenge, Ferrari 360 Challenge Stradale, Ferrari 360 Spider. Tokie patys duomenys kaip ir 360 Modena išskyrus.
Maks. greitis
Katakombų kultūra
Katakombų kultūra – ankstyvojo bronzos amžiaus archeologinė kultūra, ją XX a. pradžioje išskyrė V. Gorodcovas.
Arealas
Katakombų kultūra 2 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Dniepro žemupio regione, prie Doneco ir Azovo jūros, Kryme. Susiklostė iš duobinių kapų kultūros.
Kultūra
thumb|150px|left|Katakombų kultūros ginklai Katakombų kultūra skiriama pagal laidoseną – mirusieji laidoti po pilkapiais įrengtose katakombose – gilių duobių dugne įrengtos laidojimo nišos. Ankstyvuosiuose pilkapiuose buvo po kelias katakombas (katakomboje įrengti 1-3 kapai), jų įėjimai dažniausiai uždengti akmens plokštėmis, kartais moliu ar lentomis. Mirusieji guldyti aukštielninki, atgręžti veidu į angą, apibarstyti kreida, anglimis arba ochra, su įkapėmis. Pastebima turtinė diferenciacija.
Kelteminaro kultūra
Kelteminaro kultūra – neolito ir eneolito archeologinė kultūra, pavadinta Kelteminaro kanalo vardu (Karakalpakija). Kultūrą 1939 m. išskyrė S. Tolstovas.
Arealas
Kelteminaro kultūra 4 – 2 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Vidurinėje Azijoje, kur dabar Afganistanas, Kazachija, Turkmėnija, Uzbekija.
Kultūra
Kelteminaro kultūros žmonės gyvenvietes dažniausiai kūrė palei upes, gyveno dideliuose, manoma, gimininės bendruomenės, namuose, rasta karkasinių pastatų liekanų. Viename name galėjo gyventi 100–120 žmonių. Iš pradžių vertėsi žvejyba ir medžiokle, vėliau ir gyvulininkyste. Naudojo akmeninius įrankius, rasta daug mikrolitų – jie buvo įtveriami į medinį ar kaulinį įrankį. Keramika lipdyta apskritadugnė ar smailiadugnė, puošta brūkšnelių ir įspaudų ornamentu. Kultūrai būdingi papuošalai daryti iš įvairių kriauklių. Kelteminaro kultūra turėjo įtakos Vakarų Sibiro (daugiausia Obės baseino) ir Pauralės archeologinėms kultūroms.
Viktožinas (Bielsko apskritis)
Viktožinas  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Vyškų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
FC Engolasters
Engolasterso FC – Andoros futbolo klubas iš Engolasterso kaimo (prie Eskaldeso). Kurį laiką buvo vadinamas Joieries Aurum.
Šiaurės Karolina
Didžiausi miestai
2010 m. duomenys
Ekonomika
Šiaurės Karolina pirmauja pagal tabako auginimą, taip pat yra viena iš lyderių tekstilėje ir baldų gamyboje. Daugybė miškų tiekia žaliavą baldų gamintojams. Auginamos saldžiosios bulvės, kukurūzai, sojų pupelės, riešutai. Kitos pramonės šakos valstijoje yra chemikalų, kompiuterių, elektroninių mechanizmų gamyba. Valstija pirmauja šalyje pagal iškasamą lauko špatą, žėrutį, litį, taip pat išgaunami dideli kiekiai talko, fosfatų. Pagrindiniai žvejybos pramonės produktai yra krevetės, krabai.
thumb|left|240px|[[Mėlynieji kalnai (JAV)|Mėlynieji kalnai]] thumb|left|240px|Piloto kalnas
Karklynai
Karklynai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Alytaus, prie kelio.
Kemis
Kemis – miestas šiaurės vakarų Suomijoje, prie Botnijos įlankos, greta Tornijo miesto, ties Kemijokio žiotimis. Giliavandenis uostas. Išvystyta popieriaus pramonė, vienintelė Europoje chromo gavyba. Politechnikos unviersitetas. Yra bažnyčia, brangakmenių galerija, didžiausia pasaulyje sniego pilis.
Istorija
Įkurtas 1869 m. karališkuoju dekretu kaip uostas.
Pijus Grigaitis
Pijus Grigaitis  (1883 m. spalio 16 d. Gudaičiuose, Žvirgždaičių valsčius, Naumiesčio apskritis – 1969 m. gegužės 22 d. Čikagoje) – žurnalistas, teisininkas, Lietuvos ir JAV lietuvių politinis, kultūros ir visuomenės veikėjas.
Biografija
1895–1903 m. mokėsi Marijampolės, nuo 4 klasės – Mintaujos gimnazijose. Studijavo Peterburge, dalyvavo Peterburgo lietuvių savitarpinės pašalpos draugijos veikloje. 1907 m. Berne baigė teisės mokslus ir dar dvejus metus studijavo filosofiją. 1933 m. Čikagos universitete įgijo teisės daktaro laipsnį.
Dalyvavo „Kūdikėlio“ draugijos veikloje. 1901 m. Marijampolės gimnazijoje įsteigė slaptą moksleivių būrelį. 1903 m. vadovavo Artojų draugijai, vaidino Liaudies teatre, pradėjo savo veiklą Lietuvos socialdemokratų partijoje. 1905 m. Marijampolėje organizavo spektaklio „Amerika pirtyje“ pastatymą.
Dalyvavo 1905 m. įvykiuose, sakė ugningas kalbas, aiškino žmonėms įvykių reikšmę. 1905 m. gruodžio 21 d., vykstant į Gudelius, dragūnų suimtas, sumuštas ir įmestas į Suvalkų Kalvarijos, vėliau – į Suvalkų kalėjimą. 1906 m. karo teisme pasiūlyta mirties bausmė, bet, draugams padedant, jį užsistojo Rusijos premjeras Vitė ir byla buvo perduota civiliniam teismui. Kai paaiškėjo, jog ir tai nepadės, 1906 m. birželio 7 d. pabėgo iš Suvalkų kalėjimo ir netrukus išvyko į JAV rinkti aukų revoliucijos reikalams. Surinko apie 29 000 rublių, kuriuos per Revoliucijos rėmimo komitetą pasiuntė į Lietuvą.
1910 m. grįžo į Baltimorę, 1913–1914 m. redagavo „Pirmyn“, nuo 1914 m. iki 1960 m. – su pertraukomis – „Naujienų“ redaktorius. Redagavo žurnalą „Naujoji Gadynė“. 1914 m. lapkričio 2 d. Amerikos visuotiniame Lietuvių seime pasiūlė rezoliuciją, kad Lietuvai būtų pripažinta apsisprendimo teisė.
1933 m. su Jonu Griniumi rėmė S. Dariaus ir S. Girėno „Lituanicos“ skrydį, organizavo komitetą Felikso Vaitkaus skrydžiui finansuoti. Amerikos Lietuvių Tarybos organizatorius, nuolatinis jos Vykdomojo komiteto narys ir iki 1962 m. ALT CK sekretorius, vėliau – vicepirmininkas.
Dalyvavo visose lietuvių delegacijose į Baltuosius rūmus Lietuvos laisvinimo reikalais. Vienas iš Balfo organizatorių. 1945–1946 m. veikė JAV Kongresą, kad būtų priimtas įstatymas, leidžiantis į JAV įvažiuoti DP tremtiniams. SLA narys, Apšvietos komisijos pirmininkas, ALSS CK narys.
Ernests Blese
Ernestas Blesė (, 1892 m. gruodžio 27 d. Ryga, Rusijos imperija – 1964 m. gruodžio 2 d. Germersheimas, Reino kraštas-Pfalcas) – latvių kalbininkas, kalbos istorikas.
Jurgita Jurkutė
Jurgita Jurkutė-Širvaitė (g. 1985 m. balandžio 23 d. Plungėje) – Lietuvos fotomodelis, konkurso „Mis Lietuva 2007“ nugalėtoja, aktorė, laidų vedėja.
Ernests Blese
Biografija
1914 m. baigė Sankt Peterburgo universitetą. 1917–1918 m. apgynė magistro darbus iš sanskrito, senovės graikų, lotynų istorinės gramatikos, senovės slavų ir indoeuropiečių lyginamosios gramatikos. 1928 m. daktaras.
1928–1944 m. Latvijos universiteto profesorius. 1930–1940 m. Latvijos filologų draugijos pirmininkas. 1929–1939 m. Latvijos švietimo ministerijos mėnraščio „Izglītības ministrijas mēnešraksts“ redaktorius, 1930–1940 m. Filologų draugijos pirmininkas. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1945–1949 m. latvių gimnazijos Hanau direktorius. Nuo 1946 m. dirbo Mainco universitete.
Jurgita Jurkutė
Biografija
Nuo 15 metų pradėjo dirbti modeliu (ūgis – 177 cm). Konkurso „Ford Supermodel Lietuva 2000“ laimėtoja. 2007 m. tapo konkurso „Mis Lietuva“ nugalėtoja. Atstovavo Lietuvai „Mis Pasaulis 2007“ konkurse Kinijoje; nepateko į pusfinalio šešioliktuką, tačiau iki finalinio renginio vykusiame „Paplūdimio gražuolių“ (Beach Fashion Show) konkurse iš 106 dalyvių pateko į penketuką. Renginio atidarymo spaudos konferencijoje dalyvių iš Europos vardu pasakė kalbą apie dalyvavimą konkurse. Dirba laisvai samdomu fotomodeliu (anksčiau dirbo Japonijoje, Pietų Korėjoje, Italijoje, Ispanijoje, Graikijoje, Vokietijoje).
Ernests Blese
Biografija
Tyrė kuršių kalbą, baltarusių kalbos lituanizmus, daugiausia latvių onomastiką.
Jurgita Jurkutė
Biografija
Karjerą televizijoje pradėjo kaip serialo „Moterys meluoja geriau“ aktorė, kuriame atliko Jolantos (merginos, atvykusios iš provincijos) vaidmenį. 2009–2012 m. kartu su Vytautu Šapranausku buvo TV3 konkurso „Šok su manimi“ vedėja. 2010–2012 m. kartu su V. Šapranausku vedė TV3 muzikinį chorų konkursą „Chorų karai“.
2017 m. Žurnalo „Žmonės“ apdovanojimuose „Žmonės 2017“ laimėjo „Metų žvaigždė“ nominacijoje.
Gulbinai (Biržai)
Gulbinai – kaimas Biržų rajono savivaldybės vakaruose, 2 km į pietus nuo Kirdonių, prie Upytės upelio ir Pasvalio–Biržų geležinkelio. Seniūnaitijos centras. Yra Gulbinų pradinė mokykla. miniatiūra|240px|left|Bendruomenės namai miniatiūra|240px|left|Ribožeklis (nuo [[Gulbinėnai|Gulbinėnų pusės)]]
Istorija
XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje kaimas buvo valsčiaus centras. 1921–1922 m. pro kaimą nutiestas siaurasis geležinkelis, įrengta stotis (nebeveikia nuo 1996 m.).
Josh Klinghoffer
Josh Adam Klinghoffer (g. 1979 m. spalio 3 d.) – amerikiečių kilmės muzikantas, geriausiai žinomas kaip grupės „Red Hot Chili Peppers“ gitaristas, kurioje grojo 2009–2019 m. Grojęs kaip papildomas muzikantas grupės ture 2006–2007 m., jis 2009 m. buvo pakeitę grupę palikusį John Frusciante, kuris 2019 m. vėl grįžo į grupę. Taip pat yra įkūręs grupę „Dot Hacker“, buvęs grupių „Ataxia“, „Warpaint“ ir „The Bicycle Thief“ narys.
Klinghoffer gali groti daugybe instrumentų, tačiau dažniausiai groja gitara arba būgnais, taip pat atlieka papildomas arba pagrindines vokalo partijas. Taip pat jis yra daug metų praleidęs kaip papildomas koncertų muzikantas, dirbęs su tokiomis grupėmis ar atlikėjais kaip „Gnarls Barkley“, „Sparks“, PJ Harvey, Beck, „The Butthole Surfers“, „Golden Shoulders“ bei Vincent Gallo.
Dėl savo nuopelnų su grupe „Red Hot Chili Peppers“, Klinghoffer 2012 m. buvo įtrauktas į Rokenrolo šlovės muziejų, tapdamas tuo metu jauniausiu nariu.
2020 m. prisijungė prie grupės „Pearl Jam“ kaip koncertinės grupės narys, taip pat grojo grupės lyderio Eddie Vedder 2022 m. išleistame soliniame albume „Earthling“ bei įrašo pristatymo koncertuose.
Klinghoffer taip pat yra išleidęs keletą solinių albumų Pluralone slapyvardžiu.
Jezdo provincija
Geografija
Provincija įsikūrusi Irano kalnyne, todėl paviršius daugiausia kalnuotas. Rytuose plyti Dešte Luto dykuma, šiaurėje – Dešte Keviras, kitur būdingos stepės ir pusdykumės, o gyvenvietės įkurtos daugiausia oazėse. Klimatas daugiausia sausas, karštas. Vasarą temperatūra gali viršyti 40 °C, o žiemą pasitaiko šalnų.
Gyventojai
75,1 % Kermano provincijos gyventojų gyvena miestuose, 24,9 % – kaimuose. Vyraujanti tauta – persai. Nors didžioji dauguma tikinčiųjų yra musulmonai šiitai, tačiau Jezdo provincijoje gyvena bene didžiausia Irane zoroastrizmo išpažinėjų bendruomenė.
Didžiausi miestai: Jezdas, Meibodas, Ardakanas, Tabasas, Bafkas.
Banana
Banana  – miestas Kongo Demokratinės Respublikos vakaruose, Vidurinio Kongo provincijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, nerijoje prie Kongo upės estuarijos. Kelias į Moandą. Yra svarbus jūrų uostas, veikia naftos produktų terminalas bei naftos perdirbimo gamykla.
Jezdo provincija
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 10 šahrestanų:
Banana
Istorija
Banana įkurta XIX a., daugiausia kaip vergų prekybos uostas. 1879 m. iš čia savo ekspediciją po Kongą pradėjo Henris Mortonas Stenlis. 1885 m. Bananoje paskelbta Kongo Laisvoji Valstybė. Iki pat Kongo nepriklausomybės čia veikė Belgijos karinio laivyno bazė.
Ataxia
Ataxia – amerikiečių eksperimentinio roko grupė, 2004 m. įkurta gitaristo John Frusciante (iš Red Hot Chili Peppers), bosisto Joe Lally (iš Fugazi) ir būgnininko Josh Klinghoffer (iš Red Hot Chili Peppers, Dot Hacker, The Bicycle Thief).
Ataxia per savo dvi gyvavimo savaites sukūrė ir įrašė dešimt dainų, kurias išleido savo dvejuose albumuose. Taip pat 2004 m. vasario 2 ir 3 dienomis sugrojo du koncertus Los Andžele.
Pablo Vicente de Sola
Pablas Visentė de Sola (1761 m. – 1826 m.) – paskutinis Ispanijos kolonijos Aukštutinės Kalifornijos gubernatorius, valdęs 1815–1822 m.
Po jo Aukštutinę Kaliforniją (jau Meksikos teritoriją) valdė Luís Antonio Argüello.
Lelle SK
Lelės SK – buvęs Estijos futbolo klubas iš Lelės.
Istorija
Klubas įkurtas 1990 m. 1996 m. tapo Flora Tallinn klubo dukterine komanda. Tais metais klubas nupirko Tervis Parnu licenciją žaisti aukščiausiojoje lygoje ir pagrindinius „Tervis“ klubo žaidėjus. Tačiau 1997 m. pats Lelės SK klubas perdavė šią licenciją kartu su žaidėjais Tulevik Viljandi klubui (kitai dukterinei Flora Tallinn komandai), nors vėliau tais pat metais ją kartu su žaidėjais perpirko iš FC Lelle klubo (kitais šaltiniais – Vall Tallinn klubo), dar vienos nuo Flora Tallinn klubo priklausančios komandos. Prieš 2000 metų sezoną Lelės SK savo licenciją perdavė eilinei „Flora“ klubo dukterinei komandai FC Valga, o Lelės SK tapo atgijusio Tervis Parnu bazine komanda. Kaip bebūtų, Lelės SK gyvavo dar bent iki 2005 m. rudens.
Jazo kultūra
thumb|300px|Indoiraniečių kultūros. Jazo kultūra – geltonai žalia spalva Jazo kultūra – ankstyvojo geležies amžiaus indoiraniečių archeologinė kultūra.
Arealas
Jazo kultūra 1500-1100 m. pr. m. e. buvo paplitusi nedidelėje teritorijoje Baktrijos ir Margianos laikotarpiu.
Kultūra
Apie Jazo kultūrą žinoma iš Avestos. Nerasta jokių šios kultūros laidojimo paminklų, nes zoroastrizmo kultūros areale mirusieji buvo paliekami atvirame lauke sudraskyti grifams.
Fonetika
Fonetika (iš 'garsas') – kalbotyros mokslo šaka, nagrinėjanti fizinę žmogaus kalbą (kalbos garsus). Fonetika nepainiotina su fonologija, kuri kalbos garsus nagrinėja kaip kalbos sistemos dalį (aprėpia ir sintaksę, žodyną).
Fonetikos mokslas buvo žinomas jau prieš 2500 m. senovės Indijoje.
Garsai lietuvių kalboje
Balsis gali paveikti vieną ar kelis prieš jį einančius priebalsius. Pvz.: pervežti (r ir v minkšti)
Versijų kontrolės sistema
Versijų kontrolės sistemos – sistemos, leidžiančios saugoti informaciją apie įvairias failų versijas. Šiuolaikinės versijos kontrolės sistemos atlieka ir daugiau funkcijų: sujungia keleto vartotojų vienu metu atliktus pakeitimus, kaupia duomenis apie tai, kas ir kaip keitė dokumentus, sukuria tekstus, glaustai parodančius, kaip pasikeitė dokumento turinys bei leidžia tinklo pagalba keisti šį turinį iš bet kurios pasaulio vietos. Versijų kontrolės sistema yra vienas pagrindinių laisvos programinės įrangos kūrimo įrankių, tačiau ji naudojama ir kitokiai techninei dokumentacijai rengti. Kai kada ją naudoja ir menininkai.
Gulbiniškiai (Marijampolė)
Etimologija
Gulbio gyvenvietė įsikūrė Sūduvoje. Senojoje lietuvių mitologijoje ir kalboje „gulbis“ reiškė atgimimą, atkūrimą. Šis žodis davė pavadinimą ir kaimui.
Tomahaukas
Tomahaukas – svaidomasis ir kertamasis vienrankis kirvukas, kurį naudojo kai kurios Š. Amerikos indėnų gentys. Žodis tomahaukas kilęs iš kažkurios indėnų algonkinų kalbos. Iki XVIII a. galo šie indėnai tomahaukais vadino tiesiog kirvius. Po to tomahaukais ėmė vadinti tik tam tikrus kirvius su specifiniais požymiais. Tomahaukai nuo kitų kirvių skiriasi tuo, kad paprastai turi ne paprastą, o plaktukišką pentį, arba vietoj penties yra kabliškas kyšulys ir pan.
Tomahauko koto ilgis būdavo apie 50-60 cm, galvos masė – apie 250-400 g.
Senieji tomahaukai buvo kirvukai su šlifuoto akmens galva ir mediniu kotu ar net medinės buožės akmenine galva. XVI-XVIII aa. pasirodė metaliniai tomahaukai, kuriuos atveždavo europiečiai arba gamino tiesiog Š. Amerikoje. Pirmieji tomahaukų variantai buvo perdaryti abordažiniai anglų laivyno kirviai, savo kilme galbūt vedantys prie skandinaviškų ir vikingų kirvių. Prancūzų kolonizuotose teritorijose buvo paplitę tomahaukai, savo forma primenantys ankstyvaisiais viduramžiais naudotas franciskas.
Apie 1750 m. irokėzų ir kai kuriose kitose gentyse išpopuliarėjo pikiniai tomahaukai, kurie vietoj penties turėjo pikos antgalio tipo nusmailėjimą.
Neretai tomahaukus puošė graviruotėmis – geometriniai ornamentais, savininkų vardais. Labai dažnai tomahaukai buvo fabrikinės gamybos, gaminti specialiai indėnams ir atgabenti į indėnų žemes.
Lietuvininkų paslas
„Lietuvininkų paslas“, „Lietutvininku Paslas savo Broliams Szwiezsiausiu Naujienų parneszas“, iki 1864 m. nr. 26 „Lietuwininku Paslas savo Broliams Būrams Naujienų parneszas“ – Vokiečių liberalų pažangos partijos savaitraštis, ėjęs 1863–1864 m. Šilokarčemoje (dab. Šilutė).
Istorija
Rinkimų į Prūsijos landtagą reikalams skirtas liberalus vokiečių laikraštis, oponavęs valdžioje buvusiems konservatoriams, dėl to persekiotas. Nustotas leisti dėl lėšų stokos. Spausdino F. V. Horcho našlės ir Zyberto spaustuvė. Spausdintas gotišku šriftu. Išėjo 97 numeriai. Leido ir redagavo Frydrichas Vilhelmas Zybertas.
Karklinė (Pabradė)
Karklinė – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Pabradės, šalia Žvirzdūnų miško ir pelkės. Veda keliukas iš Pavoverės.
Okeo kultūra
Okeo kultūra  – geležies amžiaus archeologinė kultūra, paplitusi I–VII a. dabartiniame pietų Vietname ir pietų Kambodžoje. Tapatinama su kinų šaltiniuose minima Funanės karalyste.
Aprašymas
Okeo kultūros centras buvo Mekongo žemupis. Šis regionas yra vagojamas dirbtinių irigacijos kanalų. Vietos gyventojai dirbo žemę, augino ryžius, vandens buivolus, kiaules, kitus naminius gyvūnus. Kultūros gyvenvietėse randami papuošalai, keramika, monetos, religinės statulėlės. Didžiausia atrasta kultūros gyvenvietė buvo Okeo, stovėjusi netoli jūros ir naudota kaip uostas. Iš jos į šiaurę vedė vandens kelias į kitą svarbią kultūros gyvenvietę Angkor Borėjų (dabartinės Kambodžos teritorijoje).
Okeo kultūros atstovai vykdė plačią prekybą. Ji patyrė labai stiprią įtaką iš Pietų Azijos. Kultūros meno dirbiniuose jaučiami indiški motyvai, indiški mitologiniai personažai ir siužetai. Kultūros visuomenė buvo labai induizuota, čia randama įrašų sanskrito kalba. Nėra galutinai aišku, kokia kalba kalbėjo šios kultūros kūrėjai, tačiau spėjama, kad jie galėjo būti proto-khmerai ar proto-čamai.
Gali būti, kad Okeo uostas buvo Ptolemėjaus minima paslaptingoji Katigara. Pati Okeo kultūra tapatinama su tuometiniuose Kinijos šaltiniuose aptinkama Funanės karalyste. Ši karalystė labiausiai suklestėjo III a., kuomet tapo galinga prekybine valstybe. Vėliau Funanė (ir Okeo kultūra) buvo nukariauta Čenlos karalystės.
Aruba
Istorija
Seniausi gyventojai aravakų genčių indėnai. Salą 1499 m. atrado ispanų konkistadoras A. de Ocheda (Ojeda). Nuo 1527 m. ji priklausė Ispanijai. XVII a. I pusėje dėl Arubos varžėsi Ispanija, Didžioji Britanija ir Nyderlandai ir 1634 m. sala atiteko pastarajai. XVII-XVIII a. buvo svarbus jūrų prekybos, iš Afrikos gabenamų vergų perskirstymo centras. 1863 m. panaikinus vergovę sala patyrė ekonominį nuosmukį. Iki XX a. vidurio Nyderlandų Antilų kolonijos dalis. Nuo 1954 m. Nyderlandų Antilų federacijos narė.
Kūsankoskis
Kūsankoskis – buvęs miestas pietinėje Suomijoje, 130 km į šiaurės rytus nuo Helsinkio. Išvystyta popieriaus pramonė (vadinamas „Suomijos popieriaus sostine“).
Aruba
Teisinis statusas
1986 m. Aruba išstojo iš federacijos ir įgijo specialų statusą, pagal kurį Nyderlandai kontroliuoja teritorijos gynybos ir užsienio politiką, o visus vidaus klausimus, įskaitant pinigų ir teismų sistemų, valstybės įstaigų darbą, teisingumo vykdymą, pajamų, mokesčių ir muitų politiką vykdo Arubos vyriausybė. Nyderlandų monarchas skiria Arubos gubernatorių, kuris yra formalus Arubos vadovas. Arubos įstatymus leidžia parlamentas, renkamas ketverių metų kadencijai. Parlamentą sudaro 21 narys. Vykdomąją valdžią vykdo Arubos vyriausybė, atskaitinga parlamentui.
Kūsankoskis
Istorija
Įkurtas 1921 m., miesto teisės nuo 1973 m. 2009 m. prijungtas prie Kouvolos.
Aruba
Geografija
Aruba yra 193 km² ploto Karibų sala. Salą supa koraliniai rifai, o jos paviršius yra iš klinties susidariusios žemos kalvos. Vyrauja tropinis klimatas. Didžiausias salos miestas po Oranjestado yra Sint Nikolasas. Saloje yra Arikoko nacionalinis parkas, kuriame yra aukščiausia šalies viršukalnė Jamanota (188 m). Parkas užima apie 18 % salos teritorijos.
Klimatas
Aruba nėra uraganų zonoje, todėl ištisus metus saloje vyrauja vasariški orai ir vėsinantys pasatai. Oranjestade sausio viduryje temperatūra būna apie 26 laipsnius šilumos, o liepos – 29 laipsniai. Aruboje trūksta geriamojo vandens, todėl čia gėlinamas jūros vanduo.
Ekonomika
Svarbiausia ūkio šaka – naftos perdirbimas. Čia perdirbama iš Venesuelos ir Meksikos atvežama nafta. Plėtojama chemijos, elektrotechnikos, maisto (tabako, romo) pramonė, laivų remontas. Saloje auginamos agavos, citrusiniai augalai, daržovės, tabakas. Žemės ūkis prastai išplėtotas. Vakarinė dalis pritaikyta turizmui. Svarbi žvejyba.
Oficiali salos valiuta yra Arubos florinas.
Turizmas
Dėl palankaus klimato sala yra labai patraukli turistams. Poilsiautojai mielai laiką leidžia balto smėlio paplūdimiuose. Aruboje puikus klimatas banglentininkams, pakrantėse būna gana „geros bangos“ ir palankūs vėjai. Daugiausia turistų atvyksta iš JAV.
Gyventojai
Miestuose gyvena 45,4 %, kaimuose 56,6 % gyventojų. Gyventojų prieaugis sudaro 6,1 %, tai yra 4 vieta pasaulyje.
Kirilica
Kirilica, taip pat kirilika arba azbuka – abėcėlinė rašto sistema sukurta IX a. pabaigoje Bulgarijoje graikų rašto pagrindu ir pradžioje skirta rašyti senąja bažnytine slavų kalba. Vėliau jos pagrindu sukurtos abėcėlės kitoms, daugiausia slavų, kalboms, taip pat neslaviškų tautų, gyvenančių Rusijoje, kalboms. Nuo 2007 m. tai viena iš trijų oficialų rašto sistemų Europos Sąjungoje (greta lotynų ir graikų rašto).
Kilmė ir raida
Iki IX a. jokios labiau paplitusios ir sunormintos slavų rašto sistemos nežinoma. Apie 863 m., Bizantijos imperatoriaus Mykolo III nurodymu, broliai Konstantinas (Kirilas) Filosofas ir Metodijus iš Salonikų sukūrė slavų kalbai raštą. Ilgą laiką buvo diskutuojama, ar tai buvo kirilica (tokiu atveju glagolica laikoma slaptuoju raštu, atsiradusiu po kirilicos uždraudimo) ar glagolica – abėcėlės, kurios skiriasi tik šriftu. Šiuo metu laikoma, kad pirmiau atsirado glagolica, o paskui – kirilica. Glagolica ilgą laiką su nedideliais pakeitimais naudota kroatų (iki XVII a.). Rašto sistema didele dalimi rėmėsi graikų raštu.
Dėl brolių Kirilo ir Metodijaus veiklos abėcėlė išplito tarp pietų slavų tautų, dėl to Romos popiežius, kovodamas su Kirilo ir Metodijaus misijomis, 885 m. uždraudė ją naudoti bažnyčiose.
860 m. Bulgarijos šventasis caras Borisas priėmė krikščionybę. Bulgarija tapo slavų rašto plitimo centru. ČIa buvo perrašinėjamos kirilica krikščioniškosios šventosios knygos, verčiamos graikiškos knygos, kuriamos originalios („О письменехъ Чрьноризца Храбра“).
Plintant Bizantijos kultūrai, kirilica kartu su rytų krikščionybe išplatinta Kijevo Rusioje, tarp valakų, moldavų. Iki XII a. kirilica užgožė glagolicą. Ji tapo pagrindiniu raštu užrašant bažnytinę slavų kalbą. XIV a. kirilica pradėjo plisti ir Sibire, jos pagrindu susiformavo komių raštas (abura).
Rašto principai
Kirilica yra raidinis raštas (abėcėlė), kur kiekvienas simbolis reiškia vieną tam tikrą balsį ar priebalsį, nors yra keli simboliai garsų junginiams (jotuotiems skiemenims), greta einančių garsų minkštumui ir kietumui nusakyti. Tradicinė kirilica, naudojama bažnytinėje slavų kalboje, turėjo gerokai daugiau ženklų, nei šiuolaikinė – 44.
Kaip ir kiti alfabetai, kirilica buvo naudojama ir kaip raidiniai skaitmenys, t. y., jos raidės galėjo būti naudojamos užrašyti skaičiams.
Yra keletas kirilicos romanizacijos sistemų. Standartinė transliteracija yra ISO 9, kuri leidžia transliteruoti visas šiuo metu naudojamas kirilicos variacijas. Praktikoje dažniausiai naudojama mokslinė romanizacija, kurios transliteracija labiau parodo tikrąjį raidės tarimą. Priklausomai nuo kalbos raidės gali įgyti kitokią garsinę vertę: pvz., щ rusų kalboje tariama [šč], o bulgarų kalboje – [št].
Paplitimas ir įvairovė
Kirilicos pagrindu sukurtos šių slavų kalbų abėcėlės:
Ne visos tautos, vartojančios kirilicą, yra slavai – kai kurios buvo priverstos ją priimti dėl politinių priežasčių. Įvairiais metais kirilicos vartojimo sfera kito, daugiausiai dėl Rusijos, didžiausios šį raštą naudojančios šalies, įtakos kitimo. XVIII–XIX a. kirilicos variantas (rusiška abėcėlė) primesta arba bandyta primesti daugumai Rusijos imperijoje buvusių tautų.