cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Clash
The Clash dainų estetika
The Clash – vienas ryškiausių revoliucinio roko pavyzdžių pasaulinėje muzikoje. Grupės nariai niekuomet neslėpė kairiųjų pažiūrų ir atvirai simpatizavo to laikmečio Centrinės Amerikos revoliucionieriams, kas atvedė prie to, kad The Clash plačiai naudojo tų kraštų muzikinės kultūros stilius: regi ir dub. Grupės dainų herojai: besipriešinantys utilitarinio pasaulio susvetimėjimui („Lost in the Supermarket“, „Guns of Brixton“), dėl to ar, tikriau, neaišku už ką persekiojami policijos („Jimmy Jazz“, „Police on My Back“). Grupė griežtai pasisako prieš politinę („London Calling“, „Washington Bullets“) ir kultūrinę ekspansiją („Koka Kola“, „Charlie Don’t Surf“, „I’m So Bored With the U.S.A“).
Nors grupės kūryboje nestinga apokaliptinių motyvų („Hate and War“, „London’s Burning“, „London Calling“, „Straight to Hell“), tačiau jie nepersmelkia muzikos destrukcija ir neigimu kaip, kad Sex Pistols atveju. The Clash randa vietos romantinėms („Train In a Vain“) ir humoristinėms temoms („Bankrobber“).
Ironiška, kad The Clash muzika pergyveno jų politines pozicijas. Pasakojama, kad Joe Strummer verkė, kai sužinojo, kad Persijos įlankos karo metu JAV aviacija žodžius Rock The Casbah priėmė kaip karo šūkį (dainoje „Rock The Casbah“ kalbama apie arabus, norinčius dainuoti, o ne naftą semti ir už tai baudžiamus karo lėktuvų antskrydžiais).
Įdomūs faktai
thumb|right|220px| Paul Simonon 2007 m. thumb|right|220px| Nicky Headon 2008 m.
Nuorodos
mzn:کلش (نمین)
Makedonija (Romos provincija)
Makedonija buvo Romos provincija, įkurta 146 m. pr. m. e. Didžiąją dalį istorijos ji apėmė istorinius Makedonijos, Pajonijos ir pietinės Ilyrijos regionus (dab. Makedonija, pietvakarių Bulgarija, šiaurės rytų Graikija ir vidurio Albanija). Ji ribojosi su Epyru pietvakariuose, Achaja pietuose, Trakija, Mezija ir Dalmatija šiaurėje.
Raida
Kraštas buvo Romos imperijos prijungtas 146 m. pr. m. e. po žiaurių karų Balkanuose. 167 m. pr. m. e. buvo nukariautas Epyras, 148 m. pr. m. e. romėnų karvedys Quintus Caecilius Metellus nugalėjo Makedonijos karalystės karalių Andriską, o po dvejų metų romėnų generolas Lucijus Mumijus sunaikino Korinto miestą, jo gyventojus išžudė ar pardavė į vergiją, o šventyklos buvo apiplėštos dėl skulptūrų romėnų viloms. Jis už savo veiksmus buvo apdovanotas pravarde Achaicus. Tuo metu visos romėnų nukariautos graikų sritys, kartu su istorine Makedonija, Epyru ir pietine Ilyrija buvo apjungtos į vieną administracinį vienetą - Makedonijos provinciją.
88 m. pr. m. e. Mitridatas VI Eupatorius, Ponto karalystės karalius, pradėjo karą su Roma ir laimėjo daugelio graikų miestų paramą. Kornelijaus Sulos vadovaujami legionai išstūmė Mitridatą iš Graikijos, sutriuškino sukilimą, 86 m. pr. m. e. nusiaubdami Atėnus, o kitais metais - Tėbus. Sula buvo liūdnai pagarsėjęs dėl graikų meno kūrinių niokojimo. Romos bausmė maištavusiems miestams buvo sunki, maišto nuslopinimas pavertė centrinę Graikiją griuvėsiais. Achajos pirkliai nebebuvo konkurentai Romai. thumb|left|200px|Makedonijos diecezija Po Antonijaus ir Kleopatros pralaimėjimo, Augustas 27 m. pr. m. e. nuo Makedonijos atskyrė Achają ir suformavo atskirą senatorinę provinciją, taip sumažindamas provincijos teritoriją. Dar vėliau nuo Makedonijos atskirta Senojo Epyro provincija. Po III a. pabaigos Diokletiano administracinių reformų Makedonija padalinta į keturias dalis: vakaruose atskirtas Naujasis Epyras, pietuose Tesalija, o likusi teritorija padalinta į Pirmąją Makedoniją (su sostine Tesalonikuose) ir Antrąją Makedoniją (su sostine Stobi). Visos šios naujos provincijos, kartu su Achaja, Senuoju Epyru ir Kreta priskirtos Makedonijos diecezijai, kuri priskirta Rytų Romos imperijai. Būtent šių dviejų Makedonijų teritorija nuo Viduramžių tapo istoriniu Makedonijos regionu.
Romos valdymo laikais Makedonija atgavo tam tikrą stabilumą ir ekonominį klestėjimą, nors nesivystė taip sparčiai, kaip ryčiau buvusios romėnų provincijos Azijoje. Provincijos ekonomikai svarbus buvo romėnų kelias Via Egnatia ir jūriniai uostai Dionas, Pela, Tesalonikai, Kasandrėja.
VII a. provincijos teritorijas nusiaubė pietų slavai, kurie apgyvendino Makedoniją. Tarp jų svarbiausios gentys buvo berzitai, sagudatai, velegezitai, rinhiniai, strumianai. Tuo pačiu metu iš rytų į provincijos teritorijas migravo bolgarai, vadovaujami caro Kubero. Galiausiai beveik visa teritorija buvo prijungta prie Bulgarijos imperijos. Bizantijai priklausę provincijos likučiai aplink Tesalonikų miestą perorganizuoti į Tesalonikų temą.
Jonas Grigas
Jonas Grigas:
Filipinų istorija
Filipinų istorija iki XIX a. pabaigos buvo glaudžiai susijusi su viso Malajų salyno istorija. Šiame straipsnyje aprašoma Filipinų istorija nuo JAV parengtų Filipinų nepriklausomybės planų iki šių dienų.
Nepriklausomi Filipinai ir Trečioji respublika (1946–1972 m.)
1946 m. balandžio rinkimuose Manuel Roxas tapo pirmuoju nepriklausomų Filipinų prezidentu. JAV nustojo valdyti Filipinus 1946 m. liepos 4 d. kaip ir buvo numatyta. Tačiau Filipinų ekonomika buvo visiškai priklausoma nuo JAV, pasak vyriausiojo komisaro Paul McNutt, labiau nei bet kuri JAV valstija priklausoma nuo likusios šalies. Filipinų prekybos aktas leido Filipinams gauti JAV dotacijas karo sugriautai ekonomikai atstatyti ir šalis tapo dar labiau priklausoma nuo JAV. 1947 m. pasirašytas karinės pagalbos paktas, pagal kurį Amerikai buvo 99 metams išnuomotos kelios karinės bazės Filipinuose (nuoma vėliau buvo sutrumpinta iki 25 metų skaičiuojant nuo 1967 m.).
Roxas administracija suteikė visuotinę amnestiją bendradarbiavusiems su japonais per Antrąjį Pasaulinį karą, išskyrus tuos, kurie padarė smurtinius nusikaltimus. Roxas staiga mirė 1948 m. balandį nuo širdies smūgio ir viceprezidentas Elpidio Quirino tapo prezidentu. 1949 m. jis balotiravosi ir laimėjęs prieš Jose P. Laurel pradėjo savo 4 metų kadenciją.
Po karo Filipinai liko demoralizuoti ir sugriauti. Atstatymo darbus komplikavo komunistų remiami Hukbalahap partizanai, kuri išsivystė į smurtingą jėgą, besipriešinančią vyriausybei. Vyriausybės pozicija partizanų atžvilgiu pasikeitė nuo ketinimų derėtis iki griežtos priespaudos. Gynybos sekretorius Ramon Magsaysay pradėjo kampaniją nuslopinti sukilėlius ir tuo pat metu padidinti vyriausybės populiarumą. Hukų judėjimas išnyko kai partizanų vadas Luis Taruc besąlygiškai pasidavė 1954 m. gegužę.
Remiamas JAV 1953 m. Magsaysay buvo išrinktas prezidentu. Jis pažadėjo dideles ekonomines reformas, tesė žemės reformą perkeldamas vargšus iš katalikiškos šiaurės į musulmonų sritis. Nors tai sumažino gyventojų perteklių šiaurėje, padidėjo religinė nesantaika. Tačiau jis buvo labai populiarus tarp paprastų žmonių ir jo mirtis aviakatastrofoje 1957 m. kovą buvo didelis smūgis šalies moralei.
Carlos P. Garcia tapo prezidentu po Magsaysay mirties ir buvo išrinktas prezidentu tų metų lapkričio mėnesį. Jo administracija pabrėžė nacionalistinę tezę „filipiniečiai pirmiausia“, teigiančią, kad patiems filipiniečiams turi būti sudarytos sąlygos pagerinti šalies ekonomiką. Garcia sėkmingai derėjosi su JAV, kad ši atsisakytų didelių teritorijų, rezervuotų armijai. Tačiau ilgainiui dėl vyriausybės korupcijos jo administracija prarado populiarumą.
1961 m. rinkimuose Diosdado Macapagal nugalėjo Garcią. Macapagal siekė artimesnių ryšių su Azijos kaimynėmis Malaizija ir Indonezija. Derybos su Amerika dėl karinių bazių sukėlė antiamerikietiškas nuotaikas. Be to Nepriklausomybės dienos šventė buvo perkelta iš liepos 4 d. į birželio 12 d., kai Emilio Aguinaldo paskelbė nepriklausomybę nuo Ispanijos 1898 m.
Marcos laikotarpis ir karinė padėtis (1965–1986 m.)
Macapagal balotiravosi 1965 m. rinkimuose, bet buvo nugalėtas buvusio bendrapartiečio Senato pirmininko Ferdinand Marcos, kuris perėjo į Nacionalistų partiją. Prezidentavimo pradžioje Marcos pradėjo ambicingus viešųjų darbų projektus ir intensyviau rinko mokesčius, o tai sukėlė ekonominį klestėjimą aštuntam dešimtmetyje. Jo administracija pastatė daugiau kelių nei ankstesnės drauge sudėjus (įskaitant didžiąją dalį PAnfilipinų gretkelio) ir daugiau mokyklų nei bet kuri ankstesnė administracija. Marcos buvo perrinktas 1969 m. ir tapo pirmuoju Filipinų prezidentu išrinktu antrai kadensijai.
Filipinų Įstatymų leidžiamoji valdžia buvo korumpuota ir silpna. Marcos oponentai blokavo įstatymus, reikalingus jo ambicingiems planams įgyvendinti. Todėl sumažėjo optimizmas ir sulėtėjo ekonomikos augimas. Padidėjo nusikalstatumas. Filipinų komunistų partija sukūrė Naują liaudies armiją. Moro nacionalinis išsivadavimo frontas tęsė kovą dėl nepriklausomos šalies Mindanao saloje. Sprogimas per Liberalų partijos kandidatų į Senatą paskelbimo susirinkimą 1971 m. rugpjūčio 21 d. paskatino Marcos laikinai panaikinti teisę nebūti įkalintam be teismo leidimo (Habeas corpus), kurią jis atnaujino 1972 m. sausio 11 d. po protestų.
Penktoji respublika (1986 m. – dabar)
right|180px|thumb|Pinatubo išsiveržimas Corazon Aquino iš karto suformavo revoliucinę vyriausybę normalizuoti situaciją ir įvedė laikiną „Laisvės konstituciją“. Nauja nuolatinė konstitucija buvo ratifikuota ir pradėjo veikti 1987 m. vasarį. Konstitucija atėmė iš prezidento galią paskelbti karinę padėtį, pasiūlė sukurti Kordiljeros ir Mindanao musulmonų autonominius regionus, atkūrė prezidentinę vyriausybės formą ir dviejų rūmų kongresą. Buvo padaryta pažanga atnaujinant demokratines institucijas ir pagarbą pilietinėms teisėms, bet Aquino administracija buvo laikoma silpna ir susiskaldžiusia ir sugrįžimui į politinį stabilumą ir ekonominę plėtrą trukdė keli nepavykę perversmai, kuriuos organizavo nepatenkinti Filipinų armijos kariškiai. Be to ekonominiui augimui trukdė ir serija gamtinių kataklizmų, įskaitant Pinatubo išsiveržimą 1991 m., per kurį 700 žmonių žuvo, o 200 000 tapo benamiais.
1991 m. Filipinų Senatas atmetė sutartį, kuri būtų leidusi Amerikai dar 10 metų turėti karines bazes Filipinuose. JAV atidavė Klarko oro bazę Pampangoje lapkritį, o Subico įlankos jūrinę bazę 1992 m. gruodį užbaigdami šimto metų laikotarpį, kai JAV armija buvo Filipinuose.
1992 m. rinkimuose Gynybos sekretorius Fidel V. Ramos, remiamas Aquino, laimėjo prezidento rinkimus su 23.6 % balsų esant 7 kandidatams. Kadencijos pradžioje Ramos paskelbė „nacionalinį suderinamumą“ svarbiausiu prioritetu ir dirbo suburiant koaliciją, kuri įveiktų Aquino laikų susiskaldymą. Jis legalizavo komunistų partiją ir pradėjo derybas su komunistų sukilėliais, musulmonų separatistais ir armijos maištininkais dėl ginklų sudėjimo. 1994 m. birželį pasirašė sąlyginę visuotinę amnestiją visiems maištininkams, o Filipinų armijos ir policijos nariai buvo apkaltinti nusikaltimais, padarytais kovojant su sukilėliais. 1995 m. spalį vyriausybė pasirašė susitarimą, užbaigusį karinį sukilimą. Taikos sutartis su Moro Nacionaliniu Išsivadavimo Frontu (MNLF), pagrindine separatistine grupe, kovojančia už tėvynės nepriklausomybę Mindanao saloje, buvo pasirašyta 1996 m. ir taip baigėsi 24 metus trukusi kova. Bet MNLF atskala Moro Islamo Išsivadavimo Frontas tesė kovą už islamišką valstybę. Ramos rėmėjų pastangos padaryti pataisą, kad jis vėl galėtų balotiruotis, susidūrė su dideliu pasipriešinimu ir Ramos paskelbė, kad nesieks perrinkimo.
Joseph Estrada, buvęs filmų aktorius ir Ramos viceprezidentas, tapo prezidentu po triuškinančios pergalės 1998 m. rinkimuose. Per rinkimų kampaniją jis žadėjo padėti vargšams ir vystyti žemės ūkį. Estrada buvo labai populiarus, ypač tarp vargšų. Kilus Azijos financinei krizei 1997 m. Estrados aikštinga politika padarė didelę žalą ekonomikai. Padidėjo nedarbas ir biudžeto deficitas, valiutos kursas krito. Po kurio laiko ekonomika atsigavo, bet žymiai lėčiau nei kitų Azijos šalių.
Nepraėjus nė metams po rinkimų Estrados populiarumas smarkiai krito dėl įtarimo korupcija ir nesugebėjimo pažaboti skurdą. 2000 m. spalį Estrada buvo apkaltintas milijonų pesetų kyšio iš nelegalių lošimo namų paėmimu. Atstovų rūmai jam iškėlė kaltinimus, bet apkalta žlugo, kai Senatas uždraudė egzaminuoti prezidento banko sąskaitų įrašus. Kilo masiniai protestai, reikalaujantys Estrados atsistatydinimo. Susidūręs su gatvės protestais, kabineto atsistatydinimu ir armijos paramos mažėjimu Estrada atsistatydino 2001 m. sausio 20 d.
Viceprezidentė Gloria Macapagal-Arroyo (buvusio prezidento Diosdado Macapagal duktė) davė prezidento priesaiką Estrados atsistatydinimo dieną. Jos atėjimas į valdžią buvo visiškai įteisintas per kongreso ir vietinius rinkimus po keturių mėnesių, kai jos koalicija laimėjo didelę daugumą. Arroyo valdymo pradžioje jos koalicija buvo susiskaldžiusi, o 2003 m. liepą Maniloje kilo armijos maištas ir ji buvo priversta mėnesiui paskelbti maišto padėtį.
2002 m. gruodį Gloria Macapagal-Arroyo paskelbė, kad nesibalotiruos 2004 m. gegužės rinkimuose, bet 2003 m. spalį persigalvojo. Ji laimėjo rinkimus ir pradėjo savo 6 metų kadenciją 2004 m. birželio 30 d. 2005 m. pasirodė įrašas, kuriame balsas panašus į prezidentės klausinėjo rinkimų pareigūno ar galėtų būti išlaikytas pergalingas balsų skirtumas. Įrašas sukėlė protestus, reikalaujančius Arroyo atsistatydinimo. Prezidentė prisipažino kalbėjusi su pareigūnu, bet neigė sukčiavimą ir atsisakė atsistatydinti. Tų metų pabaigoje žlugo bandymai apkaltinti prezidentę.
Dabar Arroyo kuria planą pataisyti konstituciją, kad iš prezidentinės – dviejų rūmų respublikos Filipinai taptų federaline vienų rūmų parlamentine šalimi.
Apidemis (Kaišiadorys)
Apidemis – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Vilūnų, prie kelio.
Blood of Bacchus
Blood of Bacchus – trečiasis portugalų doom-gotikinio metalo grupės Ava Inferi studijinis albumas. Išleistas 2009 metais įrašų kompanijoje „Season of Mist“. Daugelis dainų atliktos anglų kalba, tačiau yra ir dvi portugališkos – Tempestade ir Appeler Les Loups.
Daukantiškiai
Daukantiškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Gelgaudiškio, greta kelių ir  kryžkelės. Seniūnaitijos centras. Veikia Daukantiškių žemės ūkio bendrovė. Saugoma Gelgaudiškio pušis.
Istorija
Daukantiškiai (anksčiau Daugerdiškiai) įkurti po I pasaulinio karo, 1923 m. įvykdytos žemės reformos išparceliavus M. Komaro dvaro žemes. 1950–1955 m. apylinkės centras, kolūkio centrinė gyvenvietė.
Vievininkai
Istorija
Anksčiau buvo du kaimai – Vievininkai I ir Vievininkai II, bet 1968 m. jie sujungti į Vievininkų kaimą.
Justas Strazdas
Justas Strazdas (1895 m. kovo 19 d. Starkakampis, Anykščių valsčius – 1967 m. liepos 4 d. Kaunas) – Lietuvos žemės ūkio ir spaudos darbuotojas.
Biografija
1912–1917 m. mokėsi Dotnuvos žemės ūkio mokykloje, iki 1920 m. studijavo Tartu veterinarijos institute.
1921–1926 m. Lietuvos žemės ūkio ministerijos Žemės reformos departamento vicedirektorius, 1926–1940 m. – Žemės ūkio rūmų spaudos skyriaus vedėjas. 1927–1940 m. laikraščio „Ūkininko patarėjas“ redaktorius. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
1945–1953 m. dirbo agronomu įvairiose Lietuvos vietose, 1957–1961 m. Žemdirbystės instituto mokslinis bendradarbis. Bendradarbiavo ūkinėje spaudoje, rašė įvairiais žemės ūkio klausimais.
Lietuvos futbolo taurė 1994–1995 m.
Lietuvos futbolo taurė 1994–1995 m. – šeštasis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras, vykęs nuo 1994 m. spalio iki 1995 m. birželio. Turnyre dalyvavo dviejų aukščiausių divizionų klubai ir kai kurie trečiojo diviziono klubai.
Vives
Vives − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Katkai (reikšmės)
Katkais vadinami kaimai:
Tautos gimimas (1915 m. filmas)
Tautos gimimas (, dar žinomas kaip The Clansman ) – 1915 m. begarsis nespalvotas JAV filmas, laikomas vienu svarbiausių ir įtakingiausių filmų visoje kino istorijoje. Taip pat tai yra labai kontroversiškai vertinamas kūrinys, kadangi šlovina kukluksklaną ir propaguoją rasizmą.
Tai buvo pirmasis filmas, kurio trukmė – daugiau nei 60 minučių. Jame pirmą kartą panaudotos įvairios tuo metu novatoriškos filmavimo technikos, pavyzdžiui, šuoliuojančių žirgų rodymas iš apačios, pasinaudojant į duobę įstatyta aukštyn nukreipta kamera. Savo laiku „Tautos gimimas“ buvo didžiausias pajamas atnešęs filmas, vien iš kino bilietų surinkęs apie 10 milijonų JAV dolerių. Šį rekordą pralenkė tik 1937 m. išėjęs „Snieguolė ir septyni nykštukai.“
thumb|left|„Tautos gimimas“ 1992 m. Jungtinių Valstijų Kongreso biblioteka šį filmą įtraukė į Nacionalinį filmų registrą, kaip turintį didelę kultūrinę reikšmę.
Palomenės šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
'''Palomenės šv. arkangelo Mykolo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Palomenės kaime, Lomenos dešiniajame krante, 8 km į šiaurę nuo Kaišiadorių.
Istorija
Pirmąją koplyčią Palomenės dvare virš laidojimo rūsio 1809 m. pastatė dvarininkas M. Zaleckis, fundavęs jos statybą. Koplyčioje 1840 m. įrengti 3 altoriai. 1864 m. uždarius Paparčių dominikonų vienuolyną, Palomenėje apsigyveno vienuolis kunigas Poliakovskis. 1877 m. valdžia leido joje laikyti 4 pamaldas per metus. Buvo Gegužinės bažnyčios filija. 1903 m. koplyčia gerokai remontuota. 1915 m. ji, atnaujinta ir išplėsta, tapo bažnyčia; įkurta parapija. 1916 m. klebonas Juozapas Stosiūnas įsteigė parapijos bibliotekėlę. Tremtinys iš Vilniaus vyskupijos Jonas Tutinas (1897–), Palomenėje klebonavęs nuo 1937 m., 1941 m. birželio 22 d. raudonarmiečių sušaudytas kartu su bažnyčios tarnais.
miniatiūra|250px|left|Šventoriaus kampe – varpinė
Architektūra
Bažnyčia medinė, klasicistinė, stačiakampio plano, su 4 kolonų portiku, bebokštė. Šventorių juosia nauja metalinė tvora. Jame stovi medinė varpinė.
Uranas-235
Uranas-235 – urano izotopas, kuris sudaro apie 0,72 % gamtinio urano. Priešingai negu uranas-238, jis yra skylantis, t. y. gali palaikyti branduolinio skilimo grandininę reakciją. Tai vienintelis skylantis izotopas, kuris gamtoje randamas nemažais kiekiais.
Uranas-235 buvo atrastas Arthur Jeffrey Dempster 1935 m.
Skilimas
Urano-235 pusėjimo trukmė yra 703,8 milijonai metų.
thumb|150px|left|Urano-235 branduolinis dalijimasis Vieno U-235 atomo skilimas sukuria 202,5 MeV = 3,244 × 10−11 J, kurie išsiverčia į 19,54 TJ/mol arba 83,14 TJ/kg. Kai nuklidas yra bombarduojamas neutronais, viena iš daugelio dalijimosi reakcijų gali eiti tokiu keliu (paveikslas kairėje):
10n + →  +  + 3 10n
Vijurkai
Vijurkai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Kurtuvėnų. Seniūnaitijos centras.
Istorija
Anksčiau labiau žinoma buvo gretima gyvenvietė Gordai, kuriuose XIX a. buvo dvaras, koplyčia. XX a. 2-ojoje pusėje Vijurkai nustelbė Gordus.
Puožo apylinkė
Puožo apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Tatkonių apylinkės, dalies Juodpėnų apylinkės, dalies Butėnų apylinkės, dalies Papilių apylinkės ir Kuosėnų apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Viluinių apylinkės. 1977 m. balandžio 4 d. Puožo apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Skapiškio apylinkės ir Šimonių apylinkės.
Baltauogė meškytė
Baltauogė meškytė (Symphoricarpos albus) – sausmedinių (Caprifoliaceae) šeimos daugiametis augalas. Kilęs iš Šiaurės Amerikos, bet plačiai įveistas kaip dekoratyvinis augalas ir Europoje (taip pat ir Lietuvoje).
Tai iki 1,5 m aukščio krūmas. Lapai ovalūs, priešiniai. Žiedai rausvai balti, žydi nuo birželio iki rugsėjo. Rudenį sunokina skaisčiai baltos spalvos ir puriu minkštimu dvisėkles uogas. Jos nuodingos. Augalas pakelia stiprų apkarpymą, atsparus šalčiams ir sausroms, greitai auga.
thumb|left|210px|Baltauogės meškytės uogos thumb|left|210px|Baltauogės meškytės žiedai
Tomas Venclova
Tomas Venclova (g. 1937 m. rugsėjo 11 d. Klaipėdoje) – Lietuvos poetas, publicistas, vertėjas, literatūros tyrinėtojas, profesorius. Vienas iš penkių Lietuvos Helsinkio grupės narių steigėjų.
Biografija
Tomas Venclova gimė ir užaugo rašytojo Antano Venclovos šeimoje. Motina Eliza Račkauskaitė-Venclovienė, seneliai iš motinos pusės klasikinės filologijos profesorius Merkelis Račkauskas ir bajoraitė Elena Latynska-Račkauskienė, senelio brolis diplomatas, rašytojas Karolis Račkauskas-Vairas. Antro pasaulinio karo pradžioje, žmoną ir sūnų A. Venclova nuvežė į Jeruzalės kaimą prie Vilniaus, pats išvyko į Maskvą. E. Venclovienė, neteisingai apkaltinta esant žydė, buvo suimta. T. Venclova buvo perduotas motinos dėdės Karolio Vairo-Račkausko globai. Motinai grįžus iš kalėjimo jie apsigyveno netoli Kauno, Aukštojoje Fredoje. 1944 metais iš Maskvos grįžo Antanas Venclova. 1946 m. rudenį Venclovų šeima iš Kauno persikėlė gyventi į Vilnių. Nuo 1947 m. mokėsi Vilniaus 1-oje berniukų gimnazijoje. 1954–1960 m. Vilniaus universiteto Istorijos-Filologijos fakultete studijavo lituanistiką. Lūžiniais metais Tomo pasaulėžiūrai tapo 1956 m. Šiais metais įvyko TSKP XX suvažiavimas, kurio metu buvo pasmerktas J. Stalino kultas, prasidėjo ir buvo nuslopinta Vengrijos revoliucija, po kurios T. Venclovai išsisklaidė iliuzijos, jog galima pagerinti socializmą. Taip pat T. Venclova kartu su kitais studentais Vėlinių naktį KGB buvo pastebėtas Rasų kapinėse. Už tai komjaunimas nubaudė T. Venclovą griežtu papeikimu ir įrašymu į asmens bylą. 1957–1958 T. Venclova praleido akademinėse atostogose, kurių metu baigė sunkvežimio vairuotojų kursus. Užmezgė kontaktus su maskviečiais bei ten studijavusiais lietuviais (V. Čepaičiu, A. Štromu, P. Morkumi).
1961–1965 m. gyveno Maskvoje, vėliau Leningrade. 1966 m. Vilniaus universitete įsteigė semiotikų būrelį. 1975 m. įstojo į Lietuvos Helsinkio grupę. 1975 m. Tomas Venclova komunistų partijos Centro Komitetui parašė ,,Atvirą laišką", kuriame teigė ,,Komunistinė ideologija man tolima ir, mano manymu, didele dalimi klaidinga. Jos absoliutus viešpatavimas atnešė mūsų šaliai daug nelaimių. Informaciniai barjerai ir represijos, taikomos kitaip manantiems, stumia visuomenę į stagnaciją, o šalį į atsilikimą. <…> Kitokio darbo, išskyrus literatūrinį ir kultūrinį, nesugebėčiau ir nenorėčiau dirbti. Tačiau kultūrinio darbo galimybės man kasmet siaurėja, ir pati mano egzistencija šioje šalyje darosi beprasmė ir abejotina. <…> Prašau leisti man, <…> išvykti su šeima gyventi į užsienį". 1977 m. Česlovo Milošo kvietimu išvyko dėstyti į Berklio universitetą (JAV, Kalifornija). Tais pačiais metais jam buvo atimta sovietinė pilietybė. .
Gyvendamas JAV, 1977 m. dirbo Berklio, vėliau Ohajo universitete. 1980-2012 m. dirbo Jeilio universitete, kur 1985 m. apsigynė doktoratą, gavo filosofijos daktaro (Ph. D.) laipsnį, šiuo metu profesorius emeritas. Specialybė – rusų ir lenkų literatūros, taip pat yra dėstęs lietuvių kalbą ir literatūrą. Gyveno ir dirbo Niu Heivene (JAV), 2019 m. grįžo į Vilnių.
T. Venclova artimai bičiuliavosi su kita Lietuvos kultūrai svarbia figūra – Česlovu Milošu. T. Venclova yra išvertęs nemažai Nobelio literatūros premijos laureato Č. Milošo poezijos darbų. Taip pat vertė daug Vakarų, rusų ir lenkų autorių (W. Shakespeare, A. Jarry, J. Joyce, T. S. Eliot, Dylan Thomas, W. H. Auden, R. Frost, Ch. Baudelaire, Saint-John Perse, B. Pasternak, A. Achmatova, J. Brodsky, Z. Herbert ir kt.).
Tomo Venclovos vaikystės namuose Vilniuje įkurtas muziejus - Venclovų namai-muziejus
Poezija
Tomo Venclovos eilėraščio poetinė kalba disciplinuota. Poetas laikosi daugelio klasikinės poezijos normų – ritmo, rimo, metro. Pasaulį lyrinis subjektas tarsi stebi iš šalies ir jį komentuoja. Poetas dažnai atsigręžia į pasaulinę literatūros ir kultūros tradiciją. Taip pat poetui rūpima problema – laiko tėkmė, istorija ir jos poveikis žmogui. Jo kūryboje yra ir pilietinių, net politinių eilėraščių, ir meilės lyrikos. Emigracijoje rašytuose eilėraščiuose dažna tremties, kaip išbandymo, atskleidžiančio žmogaus būties esmę, tema.
T. Venclovos eilėraščiai versti į daugelį kalbų (rinkiniai pasirodė angliškai, vokiškai, itališkai, švediškai, rusiškai, lenkiškai, vengriškai, kiniškai, baltarusiškai ir kitomis kalbomis).
Bibliografija
Lietuvių kalba parašytos knygos
Rusų kalba parašytos knygos
= Vertimai =
Į anglų kalbą verstos knygos
Į vokiečių kalbą verstos knygos
Į rusų kalbą verstos knygos
Į švedų kalbą verstos knygos
Į lenkų kalbą verstos knygos
Į vengrų kalbą verstos knygos
Į suomių kalbą verstos knygos
Į italų kalbą verstos knygos
Į kinų kalbą verstos knygos
Į portugalų kalbą verstos knygos
Į albanų kalbą verstos knygos
Kopijuojant Bethoveną (filmas)
Kopijuojant Bethoveną  – 2006 m. lenkų režisierės Agneškos Holand biografinė muzikinė drama pasakojanti apie kompozitoriaus Liudviko van Bethoveno paskutiniuosius gyvenimo metus, kuriant ir pristatant visuomenei savo „Devintąją simfoniją“ bei styginių kvartetą „Didžioji fuga“.
Tomas Venclova
Bibliografija
Į čekų kalbą verstos knygos
Kopijuojant Bethoveną (filmas)
Filmo premjera įvyko 2006 m. rugsėjo 10 d. Kanadoje, Toronto tarptautiniame kino festivalyje.
Tomas Venclova
Bibliografija
Į baltarusių kalbą verstos knygos
Kopijuojant Bethoveną (filmas)
Siužetas
Vienos konservatorijos studentė Ana, tapusi kompozitoriaus Liudviko van Bethoveno asistente, padeda perrašyti jam „Devintosios simfonijos“ natas. Perrašydama į penklinę Bethoveno muziką Ana drįsta papildyti kai kurias vietas savo idėjomis ir ištaisyti didžiojo genijaus paliktas klaidas. Taip ji patenka į sudėtingą ir nuostabų kompozitoriaus pasaulį, kuriame įkvėpimą lydi kankinanti kančia.
Ana savo bendradarbiavimą su Bethovenu priima kaip Dievo duotą šansą įsitikinti, kad ji taip pat turi kompozitorės talentą. Kada ji parodo Bethovenui savo parašytą kūrinį, jis išjuokia jį ir Ana palieka genijų. Ana sutinka ištekėti už architekto Martino.
Bet Bethovenas nepalieka Anos ramybėje ir reikalauja pasirinkti: jis arba Martinas. Ana bando pabėgti iš Vienos, bet galu gale supranta, kad jos likimas amžiams surištas su Bethovenu…
Aktoriai
ir kt.
Pilietis Keinas (1941 m. filmas)
Pilietis Keinas  – 1941 m. nespalvotas JAV filmas, dažnai vertinamas kaip vienas iš įtakingiausių bei geriausių visų laikų filmų. 1998 m. Amerikos filmų institutas jį įrašė į geriausių JAV filmų šimtuką pirmoje vietoje. Britų filmų instituto rengtoje apklausoje „Pilietis Keinas“ taip pat buvo išrinktas geriausiu visų laikų filmu.
„Pilietį Keiną“ režisavo Orson Welles. Filme vaizduojamas leidybos versle dirbantis Charles Foster Kane, trokštantis galios bet kokia kaina. Pagrindinio veikėjo prototipas buvo sukurtas pagal tikrą asmenį, JAV žiniasklaidos magnatą William Randolph Hearst. Išleidus filmą, apie jį nerašė nei vienas Hearstui priklausęs laikraštis.
Kadangi tai yra vienas žinomiausių visų laikų filmų, jis buvo daugybę sykių minėtas populiariojoje kultūroje – kituose filmuose, žaidimuose, muzikoje ir taip toliau.
Austerlico mūšis
Austerlico mūšis – mūšis, vykęs 1805 m. gruodžio 2 dieną prie Austerlico (dabartinis Slavkovas prie Brno, Čekija), Austrijos ir Rusijos karo su Prancūzija metu. Per vieną didžiausių Napoleono I pergalių, austrai ir rusai neteko 16000 žmonių (užmuštų ar sužeistų), 20000 paimta į nelaisvę, tą patį mėnesį pagal pasirašytą Presburgo taiką Austrija išstojo iš karo, o Rusijos kariuomenė atsitraukė į Lenkiją.
Padėtis prieš mūšį
thumb|left|225px|Mūšio žemėlapis Napoleonui užėmus Vieną, austrų ir rusų kariuomenės susijungė prie Olomouco ir pradėjo žygiuoti link Brno. Jų tikslas buvo apeiti prancūzų dešinįjį sparną ir neleisti jiems susisiekti su Viena ir Čekija. Napoleonas sumanė išprovokuoti sąjungininkus pulti dar prieš tai, kol austrai į armija pakvies naujų kareivių. Jis apsimetė, kad ruošiasi trauktis, išžygiavo iš Praceno kalvų ir taip išdėstė savo pajėgas, kad dešiniajame sparne buvo matyti silpnoji vieta: fronto linija prie Goldbacho upelio buvo vos saugoma.
Mūšio eiga
Austrų generolai parengė planą kaip įveikti prancūzus pralaužiant jų dešinįjį sparną. Gruodžio 2 d. tekant saulei prasidėjo kautynės. Tuo metu kai sąjungininkai atakavo dešinįjį sparną, kuriam vadovavo maršalas L.N. Davu, Napoleono pasiųstas maršalas Sultas apie vidudienį užėmė svarbiausią priešo poziciją – Praceno aukštumas. M. Kutuzovas prieš juos pasiuntė rusų imperatoriškąją gvardiją. Napoleonas į tai atsakė pasiųsdamas savuosius imperatoriškosios gvardijos raitelius. Šie atmušė rusus. Tada prancūzai iš užnugario puolė sąjungininkų dalis, kurios kovėsi su Davu, ir kilo sąmyšis. Kairiajame sparne rusai vadovaujami Bagrationo irgi buvo sutriuškinti. Austrai ir rusai pradėjo visu frontu trauktis ir galiausiai bėgti. Jų kariuomenė susigrūdo prie dviejų tvenkinių, o kai mėgino bėgti per tvenkinius, ledas įlūžo ir didelė dalis žmonių ir arklių paskendo.
Šiose kautynėse dalyvavo 83 650 sąjungininkų karių ir apie 70–75 tūkst. Napoleono vadovaujamų prancūzų. Kautynėse Napoleonas neteko 7000 karių, sąjungininkai – 27 000 karių. Netrukus po kautynių prasidėjo derybos, kurios baigėsi Presburgo taika.
Areopagas
Areopagas (gr. Areios pagos – Arėjo kalva) – Atėnų aukščiausiasis politinės valdžios organas. Posėdžiavo Atėnuose ant karo dievo Arėjo kalvos, iš čia ir kilo pavadinimas. Anot mito, ant šios kalvos Arėją teisė dievai už Poseidono sūnaus Aliroto nužudymą.
Iš pradžių šis valdžios organas buvo sudarytas iš seniūnų tarybos narių, o nuo VII a. pr. m. e. jį sudarė buvę archontai. Areopagas kontroliavo kitus valstybinius organus, saugojo aristokratijai naudingus papročius. Plečiantis vergovinei demokratijai, palaipsniui prarado politinę reikšmę. Po Efialto reformos, įvykdytos 462 m. pr. m. e., Areopagui liko tik kriminalinių ir religinių bylų nagrinėjimo funkcijos.
Didelės energijos regimoji šviesa
Oftalmologijoje didelės energijos regimąja šviesa vadinama regimojo šviesos spektro didelio dažnio ruožas (violetinis–mėlynas 380–530 nm ilgio bangų ruožas). Šio spektro ruožo šviesos spinduliuotė laikoma viena iš priežasčių sukeliančių amžinę geltonosios dėmės degeneraciją.
Mėlynųjų spindulių pavojus
Mėlynųjų spindulių pavojus – tai 400–500 nm bangų ilgio regimosios šviesos spinduliuotės sukeliama fotocheminė reakcija galinti pažeisti tinklainę. Fotocheminis tinklainės pažeidimas gali įvykti kai akies fotoreceptoriai sugeria šviesą. Įprastinėmis sąlygomis, kai šviesa pasiekia fotosensorinę ląstelę, ši ląstelė išblunka ir tampa nebejautri šviesai, kol jos jautrumas atsistato vykstant  metaboliniam procesui vadinamam regimaja fototransdukcija (šviesine pernaša). Tačiau kai sugeriama mėlynojo spektro ruožo šviesa, fotosensorinė ląstelė atgauna jautrumą šviesai dar iki kol nebūna įvykęs metabolinis šviesinės pernašos ciklas, dėl to labai padidėja oksidacinio pažeidimo pavojus.
Paprastasis mėšlavabalis
Paprastasis mėšlavabalis (Geotrupes stercorarius) – mėšlavabalių (Geotrupidae) šeimos vabzdys. Plačiai paplitęs Europoje.
Kūnas 16 – 27 mm ilgio, juodas, blizgus, kartais turi melsvą atspalvį. Tvirtas, kompaktiškas, galva kastuvo formos. Antenos trumpos, sustorėjusios ties galais. Kojos padengtos dygliais.
Minta žolėdžių gyvūnų išmatomis, todėl dažnai sutinkamas ganyklose. Kaip ir kiti mėšlavabaliai, paprastasis mėšlavabalis iš mėšlo sudaro rutuliukus, į kuriuos padeda po kiaušinėlį. Vėliau išsirita lerva ir minta rutuliuko turiniu.
Uranas-238
Uranas-238 (238U arba U-238) – dažniausiai gamtoje randamas urano izotopas. Jis neskyla, bet yra „vaisinga“ medžiaga – gali pagauti lėtąjį neutroną ir po to po dviejų beta skilimų tapti skylančiu plutonu-239. 238U yra skylantis dėl greitųjų neutronų, bet negali palaikyti branduolinės grandininės reakcijos, nes neelastinis išsibarstymas sumažina neutrono energiją iki tiek, kad greitasis skilimas nėra tikėtinas.
Apie 99,284 % gamtinio urano sudaro uranas-238, kurio pusėjimo trukmė yra 1,41 sekundės (4,468 metų arba 4,468 milijardai metų).
Tukididas
Tukididas iš Atėnų  – senovės Graikijos istorikas, gimęs apie 471–455 m. pr. m.e Alimose, aristokratų šeimoje, mirė apie 404 m. pr. m.e – 393 m. pr. m. e.
Jo mirties data nėra tiksliai žinoma, o tik bandoma nustatyti pagal paties Tukidido įrašus jo knygoje „Peloponeso karas“. Tukididas savo raštuose paminėjo įtvirtinimų, jungiančių Atėnus su Pirėjo miestu, liekanų apžiūrą (o šie įtvirtinimai buvo sugriauti 404 m. pr. m. e. Spartos karvedžio Lisandro vadovaujamos kariuomenės), tačiau neužsiminė apie jų atstatymą 393 m. pr. m. e., todėl manoma, kad Tukididas mirė tarp 404 m. pr. m.e ir 393 m. pr. m. e.
Jo tėvas Oloras buvo kilęs iš Trakijos, kurioje šeima valdė aukso kasyklą.
Peloponeso karo metu (431 m. pr. m.e – 404 m. pr. m.e) Tukididas buvo paskirtas Thasos salos strategu. Tačiau jam nespėjus laiku atvykti į pagalbą apgultam Amfipoliui, buvo ištremtas iš šalies dvidešimčiai metų, kuriuos praleido Trakijoje bei Peloponese, pasišvęsdamas monografijos „Peloponeso karas“ rašymui. Į Atėnus Tukididas grįžo tik karui pasibaigus.
Monografijoje „Peloponeso karas“ Tukididas įvykius aprašo nuosekliai, metai po metų, pradėdamas nuo 411 m. pr. m.e ir labiausiai susitelkdamas ties konflikto eiga bei priežastimis. Skirtingai negu Herodotą Tukidido nedomino nei geografinis, nei etnografinis veikalo aspektai. Monografiją jis rašė norėdamas būsimiems politikams suteikti objektyvių žinių apie įvykius, kurių amžininku ir dalyviu jis buvo. Jo veikalas buvo gerai žinomas ir kruopščiai studijuojamas ilgus šimtmečius Romos imperijoje net iki pat jos žlugimo.
XV amžiuje Florenciją bei Veneciją užplūdus pabėgėliams iš osmanų užimto Konstantinopolio, veikalas vėl buvo prisimintas, išverstas į lotynų kalbą ir 1502 m. išspausdintas.
Jonas Matulionis (1906)
Jonas Matulionis (1906 m. vasario 1 d. Maskva – 1993 m. birželio 8 d. Kaunas) – Lietuvos matematikas, pedagogas, socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1933–1941 m. mokytojavo Raseinių, Vilkaviškio gimnazijose. 1941–1950 m. Kauno universiteto (iki 1946 m. Vytauto Didžiojo universitetas), nuo 1951 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, 1945–1968 m. Bendrosios matematikos katedros (1940–1950 m. Matematikos, 1950–1962 m. Aukštosios matematikos katedra) vedėjas, 1951–1962 m. Elektrotechnikos fakulteto dekanas; nuo 1949 m. docentas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Alfred Gusenbauer
Biografija
1982 m. Austrijos socialistinio jaunimo organizacijos pirmininko pavaduotojas, 1984–1989 m. pirmininkas ir SPOe Federalinės valdybos narys. Nuo 1991 m. Ybso prie Dunojaus SPOe partinės grupės pirmininkas. 1985–1989 m. IUSY Tarptautinės jaunųjų socialistų sąjungos pirmininko pavaduotojas, 1989–2000 pirmininkas ir SI pirmininko pavaduotojas. Nuo 2000 m. balandžio 29 d. SPOe pirmininkas.
1990–2000 m. Melko apskrities tarybos narys, 1991–1998 m. Austrijos delegacijos Europos Taryboje narys, 1995–1998 m. pirmininkas. 1991–1993 m. Bundesrato narys, nuo 1993 m. Nacionalinio susirinkimo narys. 2007–2008 m. Austrijos federalinis kancleris.
Menas (faraonas)
Menas (Minas, Menis) – mitinis Egipto suvienytojas, tapatinamas su Skorpionu, Narmeru arba Aha. Gyveno apie 3100–3000 m. pr. m. e. Įkūrė Memfio miestą, tuometinę Egipto sostinę.
Senovės Egipto legenda pasakoja, kad faraonas Menas suvienijo Aukštutinį ir Žemutinį Egiptą.
XIX amžiuje rasta Narmero paletė, pagal kurią Egiptą suvienijo Narmeras, o ne Menas, kaip buvo iki tol manyta. Kai kurie istorikai netgi teigia, kad Menas ir Narmeras buvo vienas ir tas pats asmuo, kiti teigia, kad Menas paveldėjo pradėtą vienyti ar jau beveik suvienytą Egiptą. Dramblio kaulo plokštelėje, rastoje Nakadoje, paminėti Menas ir Aha, kas galėtų nurodyti, kad tai buvo vienas ir tas pats valdovas. Kita nuomone, šie įrašai nurodo tik Aha apsilankymą kažkurioje su Menu susijusioje vietovėje.
Manoma, kad suvienijant Egiptą vyko pilietinis karas tarp dievo Seto ir Horo pasekėjų. Legenda pasakoja, kad vyko kova tarp Seto (Žemutinio Egipto globėjo) ir Horo (Aukštutinio Egipto globėjo). Dievas Horas nugalėjo Setą ir suvienijo Egiptą, tokiu būdu tapęs pirmuoju Egipto karaliumi.
Apidemiškės
Apidemiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Magučių, prie Apidemio ežero.
Vrahovicė
Vrahovicė  – gyvenvietė Čekijos Respublikoje, Olomouco krašte, netoli Prostejovo. Turi apie 3400 gyventojų. Yra Šv. Bartolomew bažnyčia, pašto skyrius.
Algirdas Čepulėnas
Biografija
Nuo 1979 m. Lietuvos kūno kultūros instituto (nuo 1999 m. Lietuvos kūno kultūros akademija) dėstytojas, 1985 m. docentas, 1989–1992 m. Slidinėjimo, dviračių, šaudymo katedros, 2002–2003 m. Kūno kultūros ir sporto teorijos katedros, 2003–2008 m. Sporto technologijų katedros vedėjas, nuo 2002 m. profesorius. 2001 m. habilituotas socialinių mokslų (edukologijos) daktaras.
Vinycios sritis
Geografija
thumb|left|145px|[[Pietinis Bugas|Pietinio Bugo upė Vinycioje]] thumb|left|145px|Ežeras Nemyrive
Plotas
Srities plotas 26 513 km², kas sudaro 4,39 % Ukrainos teritorijos.
Vandens telkiniai
Srities teritorija teka 204 upės, ilgesnės už 10 km, priklausančios Dniestro, Pietinio Bugo ir Dniepro baseinams. Ilgiausios upės – Pietinis Bugas (su intakais Zhara, Desna, Selnycia, Udyčė) ir Dniestras (su intakais Ljadova, Murafa, Nemyja).
Regione yra 63 vandens saugyklų (didžiausia jų – Ladyžyno), 2600 kūdrų.
Reljefas
Srities teritorija išsidėsčiusi dviejuose aukštumose – Podolės (iki 360 m) ir Padnieprės (iki 320 m). Aukščiausias srities taškas 370 m virš jūros lygio, Komarivcių kaime, Baro rajone; žemiausias – 36 m Dniestro upė.
Klimatas
Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė sausio temperatūra -5,7 °C, vasaros – 18,8 °C. Per metus iškrenta 500–550 mm kritulių.
Aukščiausia temperatūra +40 °C užfiksuota Podolės Mogiliave, žemiausia -38 °C – Vinycioje.
Istorija
Srities teritorija priklauso dviem istoriniams-kultūriniams regionams: didžioji dalis Podolei, likusi šiaurės rytinė dalis Nadniprianščynai.
Dabartinės srities teritorija 1917–1919 m. įėjo į Ukrainos Liaudies Respublikos sudėtį. Ukrainiečiams pralaimėjus nepriklausomybės karus, po Rygos sutarties visa dab. srities teritorija atiteko Ukrainos Tarybų Socialistinei Respublikai. Sritis įkurta 1932 m. vasario 27 d., buvo viena iš penkių pirmųjų UTSR sričių. Antrojo pasaulinio karo metu, 1941–1944 m. okupuota vokiečių ir rumunų pajėgomis. Okupacijos metu šalia Vinycios buvo pastatytas Vervolfo bunkeris, kuriame keliskart lankėsi Hitleris. Nuo nacistinių karių sritis išlaisvinta 1944 m.
1991-ųjų gruodžio 1 d. įvyko istorinis referendumas. Visiška dauguma, 95.43 %, pasisakė už Ukrainos pasitraukimą iš TSRS. Šiandien Vinycios sritis – viena Ukrainos sudedamųjų dalių.
Gyventojai
thumb|right|250px|Europos diena Vinycioje, 2009 m. gegužė 2001-aisias m. srityje gyveno 1 772 400 gyventojų ir tai sudarė beveik 3,63 % visų Ukrainos gyventojų. Tarp jų:
Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
Srities vidutinis gyventojų tankumas – 67 žm./km².
Administracinis suskirstymas
Vinycios sritis padalinta į 27 rajonų ir 6 srities pavaldumo miestus.
Ekonomika
thumb|300px|„Roshen“ konditerijos gamykla, Vinycia Vinycios sritis turi išvystyta tiek pramoninį tiek ir žemės ūkio potencialą.
Labiausiai išvystytos pramonės šakos: maisto – (didžiausias mokesčių mokėtojas srityje alkoholinių gėrimų gamykla „Nemiroff“, kuriai priklauso vienas iš brangiausių prekės ženklas Ukrainoje), energetikos (Ladyžyno šiluminė elektrinė, Dniestro hidroelektrinė), mašinų gamybos ir kitos.
Žemės ūkio šakos: augalininkystė sudaro 61% nuo žemės ūkio bendro vidaus produkto, gyvulininkystė – 39%.
Ekonomikos rodikliai
Pagal Ukrainos statistikos komiteto duomenis.
Susisiekimas
Regionas turi gana išvystytą transporto infrastruktūrą. Sritį kerta svarbi automobilių tranzito arterija, tarptautinis greitkelis (181,9 km srityje). Upėse gerai išvystyta laivininkystė (ypatingai Pietiniame Buge ir Dniestre) Svarbiausi geležinkelio mazgai – Kozjatynas, Žmerynka, Vinycia, Vapnjarka, Kalynivka, Rudnycia. Vinycioje veikia oro uostas.
1993 m. Monako Grand Prix
1993 m. Monako Grand Prix buvo Formulės 1 lenktynės, rengtos Monako trasoje gegužės 23 d., 1993 metais. Tai buvo šeštosios 1993 m. Formulės 1 sezono lenktynės.
Vinycios sritis
Susisiekimas
thumb|270px|Greitkelis thumb|270px|Žmerynkos geležinkelio stotis
1993 m. Monako Grand Prix
Apibendrinimas
Ayrton Senna nugalėjo rekordinį šeštąjį kartą Monake po protingų taktinių lenktynių. Brazilas maksimaliai išnaudojo savo bolidą pergalei po to, kai Alain Prost startavo per anksti ir turėjo sustoti boksuose 10 sekundžių. Michael Schumacher pirmavo lenktynėse iki hidraulikos gedimo, taip atiduodamas pergalę Sennai.
Vinycios sritis
Švietimas ir kultūra
Srityje yra 41 aukštoji mokykla, 36 profesinės-techninės mokyklos, 991 bendrojo lavinimo mokyklų, 689 ikimokyklinių ugdymo įstaigų.
Veikia 2 teatrai, 1256 kino teatrų, kultūros namų ar klubų, 20 muziejų iš kurių žymiausi:
Turizmas
thumb|left|270px|Vinycia Srityje pastaruoju metu intensyviai vystoma turizmo infrastruktūra. Lankytinos vietos:
Kanabas
Nuorodos
Kanabō
Prienų Revuonos pagrindinė mokykla
miniatiūra|250px|right|Nuo stadiono pusės
Istorija
miniatiūra|250px|left|Specialiojo ugdymo skyrius buv. Jaunimo mokyklos patalpose Prienų „Revuonos“ pagrindinė mokykla išaugo iš Prienų pradinės mokyklos, kuri buvo įkurta 1918 m. Joje buvo 4 klases. Šiai pradinei mokyklai vadovavo mokytojas Povilas Garmus. Būdamas mokyklos vedėju, daug jėgų ir sveikatos paaukojo, kad būtų pastatyta nauja mokykla, nors miestelio burmistras nenoriai skyrė lėšų statyboms. 1933 m. rugsėjo 1 d. pastatytas naujas mokyklos pastatas ir mokykla pavadinta Prienų pradine mokykla Nr. 1. Jos adresas: Prienai, S. Dariaus ir S. Girėno g. 1.
1952 m. rugsėjo 1 d. čia įsteigta septynmetė mokykla. Joje mokėsi 397 mokiniai ir dirbo 15 mokytojų. 1959 m. dalis perkelta į Prienų vidurinę mokyklą, o patalpos perduotos Prienų miesto mokyklai-internatui. Po 1960 m. mokykla vėl išplečiama, mokosi po dvi-tris paraleles klases. 1961 m. rugsėjo 1 d. Prienų septynmetė mokykla perorganizuojama į aštuonmetę mokyklą. Joje – 380 mokinių, dirbo 19 mokytojų. Klasių komplektų padaugėjo iki penkiolikos. Mokykla dirbo dviejuose mediniuose pastatuose. Šviesos ir Tarybų gatvėse. 1966 m. Prienų aštuonmetė mokykla persikėlė į vienas patalpas, nes buvo pastatytas dešimties komplektų priestatas. Mokyklos statybose dalyvavo mokyklos mokiniai bei mokytojai. Naujose klasėse įsikūrė 17 klasių komplektų, dirbo 21 mokytojas, mokėsi daugiau kaip 400 mokinių. Paskutiniais Prienų aštuonmetės mokyklos gyvenimo metais (1974–1975 m.) buvo 35 mokytojai ir 662 mokiniai.
1975 m. birželio 17 d. Prienų aštuonmetė mokykla Lietuvos SSR švietimo ministro įsakymu Nr. 145 perorganizuota į vidurinę mokyklą ir pradeda vadinti Prienų 2-ąja vidurine mokykla. Mokėsi 810–819 mokinių, buvo 19 kabinetų ir 6 klasės, sporto salė. valgykla. Veikė 18 būrelių. 7-os prailgintos darbo dienos grupės. 1979–1977 m. mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą. Jos auklėtojas buvo K. Padvelskis.
1999 m. rugsėjo 1 d. suteiktas „Revuonos“ vidurinės vardas.
Direktoriai
Pavaduotojai:
Skaistakaimis
Skaistakaimis – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Gelgaudiškio, kairiajame Nemuno krante, prie Lapymo upelio žiočių, šalia kelio. Seniūnaitijos centras. Nemuno pakrantėje yra senvagė Žiogas, tolėliau – Nemunaitis.
Istorija
LTSR metais buvo „Didžiojo Spalio“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė. Veikė Skaistakaimio pradinė mokykla.
Gyventojai
thumb|left|250px|Angaro liekanos
Panemunės apylinkė
Panemunės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Lipliūnų apylinkės ir dalies Macevičių apylinkės. 1975 m. sausio 29 d. Panemunės apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Kapčiamiesčio apylinkės ir Leipalingio apylinkės.
Vižgurių valsčius
Vižgurių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Centras – Vižguriai.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. ši teritorija priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Įkurtas XIX a. 1870 m. gegužės 31 d. valsčiaus centras perkeltas į Vižainį, Vižgurių valsčius prijungtas prie naujo Vižainio valsčiaus, 8 valsčiaus kaimai prijungti prie Kadariškės valsčiaus.
Katkai (Kėdainiai)
Katkai – kaimas vidurio rytinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, apie 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Aristavos, prie Malčiaus upės (Obels intakas). Yra aerodromo, kolūkio ūkinių statinių liekanos.
Palonų Dievo Apvaizdos bažnyčia
Palonų Dievo Apvaizdos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Palonų miestelyje, 4,5 km į šiaurės rytus nuo Baisogalos geležinkelio stoties, Palono (Kiršino dešiniojo intako) dešiniajame krante. miniatiūra|240px|left|Bažnyčios interjeras
Istorija
Palonų koplyčia minima 1782 m. Jai 1788 m. dovanoti 25 margai žemės, tapo Baisogalos parapijos filija. Kunigas Liudas Adomauskas (1880–1941 m.) 1918–1919 m. buvo Palonų filialistas. Jis čia su kitais suorganizavo bolševikų tarybas, 1921 m. atsisakė kunigystės.
Į Palonus 1927 m. paskirtas kunigas Mykolas Ruseckas pats suprojektavo bažnyčią ir kleboniją. Iki 1935 m. pastatyta klebonija, 1939 m. – akmenų mūro bažnyčia.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, su apside, bebokštė. Šventoriuje stovi medinė varpinė, išlikę senų antkapinių kryžių.
Baramundžiai
Baramundžiai (Lates) – baramundinių (Centropomidae) šeimos žuvų gentis. Kūnas nuo 30 cm iki 2 m ilgio ir iki 200 kg svorio.
Paplitę Indijos ir vakarų Ramiajame vandenyne ir Afrikos ežeruose bei upėse.
Sistematika
Baramundžių sistematika nėra vieninga, dalis biologų, remdamiesi 2004 m. kladistine analize, juos išskiria į atskirą šeimą Latidae, kiti kaip ir anksčiau priskiria šeimos Centropomidae pošeimiui Latinae.
Išskiriamos 9 baramundžių rūšys
Mėlynsparnė apsiuva
Mėlynsparnė apsiuva (Semblis phalaenoides) – apsiuvų (Trichoptera) šeimos vabzdys.