cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nudelman-Suranov NS-23
Amunicija – 14,5 × 114 mm prieštankinės kulkos pagrindu sukurtas šovinys su iki 23 mm padidintu kalibru (svoris – 175 g). Veikimo principas – vamzdžio atatranka (beatatrankinis). Ginklo matmenys – svoris 37 kg, patrankos ilgis – 198,5 cm, plotis – 16,5 cm, vamzdžio ilgis 145 cm. Greitošauda – 600 šūvių/min. Pradinis sviedinio greitis – 700 m/s.
Monkų apskritis
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 7 valsčiai:
Nudelman-Suranov NS-23
Naudoti dvejų tipų šaudmenys:
Monkų apskritis
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Apie XV a. šias vietoves pradėjo kolonizuoti mozūrai ir lenkai. Nuo XIII-XIV a. iki 1513 m. dabartinės apskrities žemės priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, o nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. priklausė Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1914 m. priklausė Rusijos imperijos Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. Nuo 1919 m. iki 1939 m. priklausė Lenkijos Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. apskritis buvo prijungta prie Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR. 1941–1945 priklausė Trečiajam Reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 2011 m. lapkričio 11 d. pradėtas naudoti Monkų apskrities herbas.
Nudelman-Suranov NS-23
Su patranka naudotas ir propelerio sinchronizatorius, toks variantas gavo indeksą NS-23S („S“ – sinchronizuota). Ginklas montuotas fiksuotai (orlaivio sparne arba nosyje).
Monkų apskritis
Gyventojai
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Nudelman-Suranov NS-23
Gamyba
miniatiūra|NS-23 sumontuota į MiG-15 Patranka 1944–1953 m., gaminta dvejose karinėse gamyklose – Kovrove (Gamykla Nr. 2) ir Tuloje (Gamykla Nr. 535). Viso pagaminti 28 479 vnt. Gamykloje Nr. 2 1944–1950 m. pagaminti 22 479 vnt. 1951–1953 m. Gamykloje Nr. 535 pagaminti 6000 vnt. NS-23.
Monkų apskritis
Keliai
Nacionaliniai ir vietinės reikšmės keliai einantys per apskrities teritoriją:
Nudelman-Suranov NS-23
Naudojimas
NS-23 buvo montuojama į ginkluotus An-2 modelius, taip pat šturmo lėktuvą Il-10, bombonešius Il-22, Tu-4 naikintuvus La-9, La-15, La-156, La-176, I-211, MiG-9, Jak-9UT, Jak-15, Jak -17, Jak-23, Su-5, Su-9 (1946 m.), Su-11, skraidančią valtį Be-6. NS-23 buvo montuojama ir į atskirus ankstyvuosius MiG-15.
Monkų apskritis
Geležinkeliai
Per apskrities teritoriją eina geležinkelio linija: Balstogė – Monkos – Lukas
Nudelman-Suranov NS-23
Naudojimas
Gaminta 1944–1953 m. Nuo 1949 m. NS-23 buvo pradėti keisti naujų modeliu Nudelman-Richter NR-23.
Monkų apskritis
Apskrities gamta
Monkų apskrityje yra šie gamtos saugomi objektai:
Nacionaliniai parkai: Saugomos kraštovaizdžio teritorijos: Draustiniai:
Kalėtai
Kalėtai  – gyvenvietė pietvakarių Latvijoje, Kuržemėje, Pietų Kuršo savivaldybėje, prie kelio Gramzda – Barta, 13 km į šiaurės vakarus nuo Skuodo, 12 km į pietvakarius nuo Priekulės. Bajorų–Priekulės geležinkelio stotelė – Kalėtų geležinkelio stotis.
Istorija
XII a. pabaigoje Kalėtų teritorija priklausė kuršiams, XIII a. ją užvaldė Livonijos ordinas. 1561–1795 m. Kalėtai priklausė Kuršo kunigaikštystei, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos ir Lenkijos karalystės vasalei. XIX a. Kalėtų teritorijoje buvo 7 dvarai. Kalėtų dvaro rūmus baronai Noldės pastatė 1876 m. Nuo 1951 m. juose veikia Kalėtų pagrindinė mokykla, nuo 1996 m. jų kairiajame sparne įsikūrė ir Kalėtų muzikos ir meno mokykla. 1915 m. pro miestelį nutiestas Bajorų–Priekulės geležinkelis.
Lietuviai
1979 m. Kalėtų apylinkėje buvo apie 1800 gyventojų, 37% jų – lietuviai, po Antrojo pasaulinio karo atsikėlę iš Lietuvos arba grįžę iš tremties ir negavę leidimo apsigyventi Lietuvoje. Kalėtų apylinkės Uozuolų kaime 1979 m. buvo 126 gyventojai, 70% jų lietuviai. 2004 m. valsčiuje gyveno 65,8% latvių, 32% lietuvių.
Imtynės 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Imtynės 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko ketvirtą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Suomija laimėjo daugiausiai aukso medalių. Iš olimpinių žaidynių programos panaikintos laisvojo stiliaus imtynės.
Pussunkaus svorio kategorijos finalas po devynių valandų baigėsi lygiosioms. Abiems finalo dalyviams įteikti sidabro medaliai ir nugalėtojas nepaskelbtas.
Dalyvavusios šalys
170 imtynininkų iš 18 šalių varžėsi 1912 m. olimpiadoje:
Biatlonas 2014 m. žiemos paralimpinėse žaidynėse – Moterų 6 km
2014 m. žiemos paralimpinių žaidynių moterų 6 km biatlono rungtis vyko Lauros biatlono ir slidinėjimo komplekse šalia Krasnaja Polianos. Rungtynės vyko kovo 8 d., šeštadienį.
Petrykavo valsčius
Petrykavo valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Petrykavas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Tahualis
Tahualis  – užgesęs ugnikalnis pietinėje Gvatemaloje, Chutiapos departamente, į pietvakarius nuo Monchaso. Aukštis 1716 m. Santykinis aukštis – apie 700 m. Krateris smarkiai paveiktas erozijos. Prie šiaurės rytinio šlaito yra holoceno laikų piroklastinis kūgis. Į šiaurę nuo ugnikalnio telkšo vaizdinga Hojo lagūna.
Dauginava (Vileika)
Daugìnava – agromiestelis šiaurės Baltarusijoje, 47 km į šiaurės rytus nuo Vileikos.
Kamenka (Astravas)
Kamenka  – viensėdis Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 5 km į pietus nuo Astravo, 4,5 km į pietryčius nuo Gudagojo GS gyvenvietės. Yra geležinkelio stotelė prie Vilniaus–Minsko geležinkelio.
Pociūnų dvaras
Pociūnų (Izabelino) dvaras – dvaras, esantis Pociūnų kaime, Jauniūnų seniūnijoje, Širvintų rajone, prie senojo kelio iš Vilniaus į Širvintas, Juodės ir Musės upių santakoje.
Dvarvietė yra masyvios aukštumos pakraštys ir įduba kaimo š. dalyje, Musės upės pakrantėje.
Šioje vietoje dvaras egzistavo XV–XVIII a. 1518 m. šią teritoriją iš Sebastijono Vladislavovičiaus nupirko Vilniaus kanauninkas Vaitiekus Narbutas. Ilgą laiką dvarą valdė Narbutų giminė, jis buvo vadintas Narbutų Maišiagala (ji netoliese). 1744 m. Stanislovas ir Teresė Narbutai valdą perleido Jurgiui Valavičiui. Savininko žmonos Elžbietos Valavičienės garbei XVIII a. antrojoje pusėje dvaras imtas vadinti Elizabelinu arba Izabelinu. Jurgis Valavičius savo valdose pastatė puošnią medinę Šv. Jurgio koplyčią, kuri garsino dvarą visame krašte. Valavičiai rėmė 1830–1831 m. sukilimą, o Antanas Valavičius, manoma, dalyvavo ir kovose su rusų daliniais, nes po sukilimo numalšinimo jis buvo priverstas emigruoti iš Lietuvos. Izabelino dvaras buvo konfiskuotas.
Sunykusi šv. Jurgio koplyčia Boleslavo Lopacinskio rūpesčiu 1860 m. buvo suremontuota ir aplinkinių gyventojų dažnai lankoma.
Benas Tenas
Benas Tenas (angl. – Ben 10, taip pat žinomas kaip Ben 10 Classic – „Benas Tenas. Klasika“) – kultinis amerikiečių animacinis serialas, sukurtas „Man of Action“ – kūrėjų grupės, kurią sudaro Dankanas Rulou (Duncan Rouleau), Džo Keisi (Joe Casey), Džo Keli (Joe Kelly) ir Styvenas Syglas (Steven T. Seagle). Serialą prodiusavo „Cartoon Network Studios“. Serialas yra apie dešimtmetį berniuką Beną Tenisoną (Teną), kuris miške suranda į rankinį laikrodį panašų prietaisą – Omnitriksą. Įrenginiui savaime prisitvirtinus prie riešo, šis leidžia savininkui pavirsti į tam tikrą ateivį su savitais gebėjimais. Naudodamasis Omnitriksu, Benas, kartu su pussesere Gven ir seneliu Maksu, ryžtasi ginti Žemę bei visatą nuo blogio. Pirmoji serija išleista 2006 m. sausio 14 d. televizijoje „Cartoon Network“. Paskutinė serija pasirodė 2008 m. balandžio 15 d. Atidarymo muzikos „Benas Tenas“ kompozitorius Endis Sturmeris (Andy Sturmer), o atlikėja – Moxy.
Animacinio serialo populiarumas augo, jis pelnė „Emmy“ apdovanojimą dėl „nepriekaištingų asmeninių pasiekimų animacijoje“. Ilgainiui serialas virto franšize: „Beną Teną“ pratęsė „Benas Tenas prieš ateivius“, „Benas Tenas. Lemiama kova“ ir „Benas Tenas. Supervisata“.
Siužetas
Animaciniame seriale figūruoja pagrindinis veikėjas, Benas Tenisonas (įgarsino Tara Strong), dešimtmetis berniukas, kartu su pussesere Gven (įgarsino Meagan Smith) ir seneliu Maksu (įgarsino Paul Eiding), išvykęs praleisti vasaros atostogas. Vieną naktį, besiruošiant pernakvoti netoli vienos stovyklavietės, senelio Makso keleiviniame mikroautobuse, Benas miške randa neįprastą dangaus kūną su keistu, rankinį laikrodį primenančiu įrenginiu – Omnitriksu. Berniukui ištiesus ranką link netikėto radinio, šis visam laikui prisitvirtina prie Beno riešo, suteikdamas jam gebėjimą pavirsti į vieną iš dešimt galimų ateivių su savitais sugebėjimais bei galiomis. Atostogų metu Tenisonai užpuolami įvairių nežemiškų gyvybių, dažniausiai siekiančių perimti Omnitriksą į savo rankas.
Karaimano viršukalnė
Karaimano viršukalnė – 2 384 m viršukalnė Bučedžio kalnuose, Pietų Karpatuose, Rumunijoje. Netoli jos pastatytas Didvyrių kryžius, Pirmojo pasaulinio karo atminimas. Arčiausias miestas – Buštenis.
Friulis
Friulis  – istorinė sritis Šiaurės Italijoje, dabar įeina į Friulio-Venecijos Džulijos regiono sudėtį. Pasižymi savita kultūra. Gyventojai daugiausia slovėnai ir friulai, šnekantys friulų kalba, viena iš romanų kalbų. Pagrindinis miestas – Udinė, kiti istoriniai centrai – Goricija ir Pordenonė.
Istorija
thumb|265px|left|Pagrindinė [[Goricija|Goricijos aikštė 1900 m.]] Pagrindiniai straipsniai – Friulio hercogystė ir Friulio marka.
Karolis Didysis pavergtos hercogystės vietoje įkūrė buferinę Friulio marką, turinčią jo valdas ginti nuo Krainos slavų. XI a. pabaigoje vokiečių valdžia susilpnėjo, nes didžioji Friulio dalis pakluso Akvilėjos patriarchui Popo (Volfgangui) Akvilėjiečiui.
Vėliau pamažu, įvairiais būdais (savanoriška sutartimi su bajorija ir miestais, užkariavimu ir kt.) Friulis perėjo Venecijos Respublikai. Įvairiomis taikiomis sutartimis eidamas iš rankų į rankas (1797 m. ėmė priklausyti Austrijai, 1805 m. – Italijai, 1809 m. – Ilyrijos provincijoms, 1814 m. – Austrijai), 1866 m. po Austrijos-Prūsijos karo galiausiai buvo įtrauktas Italijos sudėtin.
Iš Friulio kilęs senovinis šokis forlana.
Vilniaus apskritis (1565–1795)
Vilniaus apskritis  – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės administracinis-teritorinis vienetas, Vilniaus vaivadijos dalis. Administracinis centras – Vilnius.
Istorija
Vilniaus apskritis suformuota 1565 m., Lenkijos pavyzdžiu padalijant Vilniaus vaivadiją į smulkesnes dalis. Vilniaus apskritis tapo viena iš 5 vaivadijos dalių. Didžioji jos dalis buvo dabartinėje rytų Lietuvoje, bet ji taip pat apėmė ir gretimas teritorijas dab. Baltarusijoje.
Skaičiuojama, kad XVIII a. pabaigoje joje buvo 20,7 dūmai. Tai atitiko maždaug 125-160 tūkst. gyventojų.
1795 m. ATR teritoriją užėmus Rusijos imperijai, šios apskrities pagrindu suformuotas Vilniaus ujezdas.
Krinčino valsčius
Krinčino valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Krinčinas.
Istorija
Valsčius įkurtas 1919 m., panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Pasvalio rajonui (8 apylinkės).
Skarodnajės valsčius
Skarodnajės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Skarodnajė.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Grenlandijos administracinis suskirstymas
thumb|2018 m. Grenlandijos administracinis suskirstymas Grenlandija nuo 2018 metų sausio 1 d. yra suskirstyta į penkias savivaldybes. Į savivaldybes nėra įtrauktas didžiausias pasaulyje Šiaurės Rytų Grenlandijos nacionalinis parkas, užimantis šiaurės rytinę salos dalį. Avanatoje yra enklavas – Tulės oro bazė, kuri administruojama JAV.
Istorija
Kolonizuojant Grenlandija buvo padalinta į dvi kolonijas: Šiaurės Grenlandiją su centru Godhavne (dab. Kekertarsuakas ir Pietų Grenlandiją su centru Godthabe (dab. Nukas). Nuo 1924 m. jų aukščiausi valdytojai buvo gubernatoriai. 1908 m. kolonijos buvo padalintos į smulkesnius vienetus – savivaldybes, kurių tuo metu buvo 63.
1951-2008 m.
thumb|right|Buvusios 3 Grenlandijos apskritys Panaikinus kolonijas ir inkorporuojant Grenlandiją į Danijos sudėtį, buvo atliktos ir radikalios administracinės reformos. Grenlandija padalinta į tris dalis : Vakarų, Šiaurės ir Rytų Grenlandiją. 1979 m. šių dalių pavadinimai buvo pakeisti, panaudojant vietinės kalbos terminus. Taip atsirado Kita (Kitaa), Tunu ir Avana (Avannaa).
1974 m. iš Rytų Grenlandijos dalies suformuotas Šiaurės Rytų Grenlandijos nacionalinis parkas, kuris 1988 m. praplėstas, prijungiant dalį Šiaurės Grenlandijos teritorijų. Skirtingos jo dalys buvo priskirtos administruoti atskiroms dalims.
Buvo stipriai mažinamas savivaldybių skaičius, juos apjungiant tarpusavyje. 1979 m. jų skaičius apsistojo ties 18: Kitaa priskirtos 15, Tunu – 2, o Avana – 1 savivaldybė.
Kita (Vakarų Grenlandija)
Tunu (Rytų Grenlandija)
Avana (Šiaurės Grenlandija)
Kajetonas Ožarovskis
Grafas Kajetonas Ožarovskis (1767–1811) – ATR karinis veikėjas, Lenkijos armijos gerolas-majoras (1794).
Biografija
Lenkijos bajorų Ožarovskių giminės atstovas. Karūnos didžiojo etmono Petro Ožarovskio (apie 1725–1794) sūnus nuo pirmos santuokos su Elžbieta Pacaite. Rusijos generolo Adomo Ožarovskio įbrolis.
Iš pradžių buvo Lietuvos lauko etmono Aleksandro Mykolo Sapiegos adjutantu, po to tarnavo Prancūzijos kavalerijoje, iš kur išėjo poručiko laipsnyje.
1789 m. rugsėjo 1 d. Kajetonas Ožarovskis įstojo į Lenkijos armijos tarnybą ir pradėjo tarnauti 1-oje Mažosios Lenkijos nacionalinės kavalerijos brigadoje.
Dalyvavo ATR-Maskvos kare majoro laipsnyje. 1793 m. spalio 18 d. padedant tėvui buvo paaukštintas į brigadininkus, tapdamas 1-osios brigados vadu.
1793 m. tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi.
1794 m. gegužės 29 d. Kajetonas Ožarovskis nuo Tado Kosciuškos gavo generolo-majoro laipsnį.
Šeima ir vaikai
1793 m. vedė Sesiliją Briol-Pliater (1772–1858), grafo Juosapo Vincento Pliaterio ir Katerinos Sosnovskos dukterį. Sutuoktiniai turėjo devynis vaikus:
Šiaurės italų kalbos
Klasifikacija
Šiaurės italų kalbų pogrupiui priklauso šios kalbos ir tarmės:
Walter Wallberg
Walter Wallberg (g. 2000 m. kovo 24 d. Bolnese) – Švedijos akrobatinio slidinėjimo sportininkas, kuris specializuojasi gūbrinio slidinėjimo rungtyse. Olimpinis čempionas.
Biografija
Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkas užėmė 21-ią vietą.
2019 m. pasaulio čempionate užėmė 9-ą vietą gūbrinio slidinėjimo rungtyje, o gūbrinės dvikovos varžybose liko 4-as.
2022 m. žiemos olimpiadoje Wallberg atrankos etape užėmė antrą vietą ir pateko į finalinį etapą. Finale švedas surinko 83,23 taškus ir iškovojo aukso medalį. Jis taip pat tapo pirmuoju švedu pelniusiu olimpinį auksą akrobatiniame slidinėjime.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
1995–1996 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Finalo rungtynės
---
Gudagojo apylinkė
2013 m. prie Gudagojo apylinkės prijungta dalis Astravo kaimiškosios apylinkės.
2009 m. 88,4 % gyvetojų buvo gudai, 7,7 % – lenkai, 2,8 % – rusai.
Skryhalavo Slabados valsčius
Skryhalavo Slabados valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Skryhalavo Slabada.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Claes Johanson
Claes Johanson (1884 m. lapkričio 4 d. – 1949 m. kovo 9 d.) – Švedijos imtynininkas, olimpinis čempionas.
Biografija
Nuo 1911 m. iki 1924 m. Johanson pelnė dešimt Švedijos nacionalinio čempiono titulų.
Mojuta
Mojuta  – užgesęs ugnikalnis pietinėje Gvatemaloje, Chutiapos departamente, į pietvakarius nuo Mojutos miesto, ties pietine Chaltapagvos lūžio riba. Aukštis 1662 m. Viršūnė sudaryta iš 3 andezitinės lavos kupolų. Komplekso šlaituose yra nemažai šlakinių kūgių. Šiauriniuose ir pietiniuose šlaituose veikia silpnos fumarolės, šiaurės rytinėje papėdėje trykšta karštosios versmės. Ugnikalnio šlaitai padengti mišku ir kavos plantacijomis.
Claes Johanson
Biografija
Stokholme vykusiose penktose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse švedas dalyvavo imtynių varžybose. Vidutinio svorio kategorijos švedas tapo olimpiniu čempionu. 1913 m. tapo Europos čempionato nugalėtoju. 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse iškovojo antrąjį aukso medalį. 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė 13-ą vietą. 1917 m. įkūrė sporto klubą „Göteburg AK“, kuriam vadovavo iki 1944 m..
Vėliau dirbo Švedijos lengvosios atletikos federacijoje ir Švedijos imtynių federacijoje.
NK Uskok
Kliso „Uskok“ arba NK Uskok – Kroatijos futbolo klubas iš Kliso.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1930 m. Atkūrus šalies nepriklausomybę yra žaidę Prva B lygoje, ir eilė metų Druga (Antroje) lygoje.
Buvo iškritę į regioninę lygą ir žaidė Dalmatijos regiono lygose.
2020–21 m. žaidė Trečioje lygoje, Pietų zonoje, kurioje užėmė ketvirtą vietą.
Kęstutiškių apylinkė
Kęstutiškių apylinkė (arba Keistutavos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Budrių apylinkė (Kretinga)
Budrių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vakarų Lietuvoje, į pietus nuo Kartenos, kairiajame Minijos krante.
Kęstutiškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Trakų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Babriškės apylinkės.
Budrių apylinkė (Kretinga)
Istorija
1940 m. įkurta, 1944 m. atkurta vietoje Budrių seniūnijos. 1949 m. buvo Kartenos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kretingos rajonui. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Kartenos apylinkės.
Dauginavos valsčius
Dauginavos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Dauginava.
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. XX a. tarpukariu buvo Lenkijos sudėtyje. 1926 m. sausio 1 d. prijungta dalis Alkovičų valsčiaus.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Tonežo valsčius
Tonežo valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Tonežas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Karintijos Alpės
Karintijos Alpės, arba Karnijos Alpės  – 100 kilometrų ilgio Alpių kalnų grandinė, besidriekianti Austrijos – Italijos pasieniu vakarų – rytų kryptimi.
Skiria Gailio slėnį Austrijos pusėje (šiaurėje) nuo Taljamento upės slėnio Italijos pusėje (pietuose). Aukščiausia viršūnė – 2780 m aukščio Koljanso kalnas.
Air France
Air France – Prancūzijos oro linijų bendrovė, priklausanti „Air France-KLM“ holdingui. Šiuo metu „Air France“ yra didžiausia oro vežėja Prancūzijoje. „Air France“ yra viena iš aljanso „SkyTeam“ įkūrėja.
Flotilė
Kompanija ilgų nuotolių skrydžiams naudoja Airbus ir Boeing lėktuvus, o vietiniams - Airbus A320 orlaivius. Nuo 2009 m. lapkričio 20 d. kompanija naudoja Airbus A380 lėktuvus skrydžiams tarp Paryžiaus ir Niujorko.
2016 m. sausio 14 d. "Air France" nustojo naudoti Boeing 747-400 lėktuvus, kurie buvo jos flotilėje nuo 1970 m.
2017 m. sausį kompaniją pasiekė pirmieji Boeing 787-9 orlaiviai.
Molios
Molios  – agromiestelis Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 2 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 6 km į pietryčius nuo Gudagojo GS gyvenvietės, prie Malkos upelio.
Veikia mokykla-darželis, kultūros namai.
Vidmantas Žibaitis
V. Žibaitis buvo pripažintas kaltu dėl trijų žmogžudysčių, įvykdytų Panevėžio rajone, Kaune ir Baltarusijos sostinėje Minske. 1993 m. rugsėjo 2 d. teismas jam skyrė mirties bausmę sušaudant. Jo bendrininkė, 41-erių baltarusė J. Ustinovič, buvo nuteista kalėti devynerius metus.
Nuosprendis įvykdytas 1994 m. sausio 27 d. Jis tapo ketvirtuoju iš septynių asmenų, kuriam po Nepriklausomybės atkūrimo Lietuvoje buvo įvykdyta mirties bausmė.
Pabiržės valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. 8-ajame dešimtmetyje Kauno gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Biržų rajonui (7 apylinkės).
Parodūnis
Parodūnis (arba Parodūnė) – kaimas Varanavo rajone (Gardino sritis, Baltarusija), 10 km į šiaurės vakarus nuo Rodūnios, prie Rodūnėlės upelio.
Istorija
XIX a. seniūnijos centras Eišiškių valsčiuje, buvo dvaras ir palivarkas.
Dirmūnai
Dirmūnai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 9 km į šiaurės rytus nuo Astravo, prie Astravo–Varnionių kelio.
Jett Howard
Džetas Hovardas (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Orlando „Magic“ komandoje. Žaidė koledžo krepšinį Mičigano „Wolverines“ komandoje.
Jis yra buvusio NBA čempiono Juwan Howard (jo trenerio Mičigane) sūnus ir turi tris vyresnius brolius, kurie žaidžia arba žaidė NCAA I diviziono koledžo krepšinį.
Karjera koledže
2021 m. spalio 13 d. Hovardas įsipareigojo žaisti Mičigano „Wolverines“ vyrų krepšinio komandoje kartu su savo tėvu ir broliu Jace. Mičiganas sezoną pradėjo 2022 m. lapkričio 7 d. pergale 75:56 prieš „Purdue Fort Wayne“. Hovardas debiutavo pelnydamas 21 tašką ir tapo pirmuoju „Wolverines“ krepšininku, kuris debiute pelnė daugiau nei 20 taškų nuo 1999 m. lapkričio 19 d., kai Jamal Crawford pelnė 21 tašką. Sausio pradžioje jis buvo minimas kaip būsimas 2023 m. NBA naujokų biržos loterijos šaukimas. 2023 m. sausio 12 d. prieš Ajovą pelnė 34 taškus. Hovardas buvo antras pagal rezultatyvumą Mičigano komandoje (14,2 taško per rungtynes) ir buvo „Wolverines“ lyderis, pataikęs 78 tritaškius.
2023 m. kovo 23 d. krepšininkas paskelbė, kad atsisakys likusios teisės žaisti koledže, ir pateikė paraišką dalyvauti 2023 m. NBA naujokų biržoje.
Orlando „Magic“ (2023–dabar)
2023 m. NBA naujokų biržoje Orlando „Magic“ pasirinko jį dešimtuoju šaukimu.
Ežero regionas (Čadas)
Ežero regionas  – administracinis regionas Čado vakarinėje dalyje. Vakaruose turi sieną su Nigerija, Nigeriu ir Kamerūnu. Administracinis centras – Bolis.
Geografija
Regiono teritorijoje yra Čadui priklausanti Čado ežero dalis.
Gyventojai
Apie 2/3 krašto gyventojų sudaro kanembai, 18 % – budumai.
Administracinis suskirstymas
Ežero regionas padalintas į 2 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):
Autorinis vedamasis
Autorinis vedamasis (, opposite-editorial) – straipsnis, atspindintis iškilaus ar autoritetingo asmens (vieno ar kelių), asmeninę nuomonę, paprastai spausdinamas greta redakcinio vedamojo (angl. editorial).
Šiuolaikinio autorinio vedamojo tradicijai 1921 m. pagrindus paklojo „New York Evening World“ redaktorius Herbertas Bayardas Swope'as. Greta savo redakcinio vedamojo jis nusprendė skelbti įtakingų ir autoritetingų JAV piliečių nuomonę šaliai aktualiais klausimais.
Emil Väre
Emil Väre (1885 m. rugsėjo 28 d. – 1974 m. sausio 31 d.) – Suomijos imtynininkas, olimpinis čempionas, treneris.
Biografija
Stokholme vykusiose penktose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse suomis dalyvavo imtynių varžybose. Lengvo svorio kategorijos Väre tapo olimpiniu čempionu. Tais pačiais metais tapo Europos čempionato nugalėtoju. 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse iškovojo antrąjį aukso medalį.
Vėliau dirbo imtynių treneriu ir teisėju, Suomijos imtynių federacijos tarybos narys.
Studentų reikalų tarnyba
Studentų reikalų tarnyba (STR) - savarankiška organizacija arba akademinė struktūra (pvz., aukštosios mokyklos administracijos padalinys), padedanti spręsti studentų problemas, tvarkyti reikalus, tiesiogiai nesusijusias su studijomis.
Turovo valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Studentų reikalų tarnyba
Lietuvoje
Lietuvoje Studentų reikalų tarnybos užsiima įvairia veikla. Pvz., ŠU Studentų reikalų tarnyba koordinuoja studentų organizacijų veiklą. Kitų aukštųjų mokyklų STR apimtis gali būti platesnė. Pvz., VDU SRT veikla yra tokia:
Vokietijoje
Studentų reikalų tarnyba Vokietijoje - viešosios teisės įstaiga, besirūpinanti socialinėmis, ekonominėmis bei kultūrinėms studentų reikmėmis, padedanti tenkinti studentų poreikius. Tarnybos atsirado kaip studentiškos savipagalbos organizacijos. Šiuo metu jų statusas įtvirtintas federalinių žemių įstatymais. Pagrindinė veikla - studentų aprūpinimas gyvenamuoju plotu (bendrabutis), socialinė, teisinė ir psichologinė parama.
Barbora (įmonė)
Aptarnauja Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Rygoje, Trakuose ir jų rajonuose. Anksčiau „Maximos“ klientus aptarnavo „E-Maxima“ Lietuvos ir Latvijos sostinėse.
Istorija
2017 m. Maxima grupė už 1,4 mln. eurų įsigijo UAB „Radas“ (savininkai: Nerijaus Numavičiaus 95% kontroliuojama UAB „Tema Holdings“ ir 5% Igno Staškevičiaus kontroliuojama UAB „Kalpa“ ), kuri turėjo visas UAB „Barbora“ akcijas.
300px|thumb|center|„Barboros“ prekių pristatymo furgonai
Saločių dvaras
Saločių dvaras – dvaras, esantis Saločiuose, Pasvalio rajone. Miestelyje yra dvaro sodybos fragmentų, prie Mūšos upės – statinių liekanos parke (geriau išsilaikė rūsys) ir senos dvaro kapinės.
Saločiai – vėliausiai įsigyta Radvilų Biržų kunigaikštystės valda, teritoriškai atitrūkusi nuo vientiso Biržų kunigaikštystės masyvo. Anksčiausiai yra paminėtas – 1514 m. 1589 m. Elžbieta Komajevskytė Naruševičienė (Stanislovo Naruševičiaus našlė) užstatė Saločius už 2000 kapų Vilniaus tijūnui Jonui Dominykui Pacui, o jis 1590 m. valdą už tokią pačią sumą užstatė K. Radvilai. 1601 m. Jurgis Komorovskis, turėjęs pusę Saločių dvaro, perleido jį Kristupui Radvilai Perkūnui.
XVII a. II p. B. Radvila ketino sujungti Saločius su visa Biržų kunigaikštyste. Tai rodytų jo žemių pirkimo aktai Lukianų, Smardonės laukuose. Saločių valdai priklausė du stambūs palivarkai: Biržų žemionio Jono Skrockio (prie Mūšos) ir Kiemėnai. Saločių dvaro centras – sodyba su ūkiniais pastatais – buvo išsidėsčiusi nuo Mūšos upės slėnio į rytus, pagal Mūšos intako, Bėrės upelio, pietinį pakraštį. Tai buvo iš Livonijos XVIII a. atsikėlusių Medemų valdos. Pradžioje jiems priklausė ir miestelis su bažnyčia, žydų maldos namais, elgetynu.
1863 m. dvarą valdė baronas Eugenijus fon Harenas. 1925 m. dvaras išparceliuotas. Iš dvaro statinių iki šių laikų išlikęs tik dvaro rūsys, kuriame įrengta medžiotojų būrelio užeiga. Parkas (3 ha), esantis Saločių miestelyje, paliktas Saločių savivaldybei. Iš senųjų parko statinių išlikęs pylimas, ant kurio įrengtos XVIII–XIX a. dvarininkų Medemų šeimos kapinaitės, rūmų pamatų liekanos. Landšaftinio plano parke yra 10 rūšių vietinių medžių. Seniausi ir įspūdingiausi – 30 m aukščio mažalapės liepos ir 32 m vinkšna. Jos kamienas yra 1,45 m drūtumo. Vargu ar Lietuvoje yra daugiau tokių vinkšnų. Parke auga 7 rūšių introducentai, iš jų medžiai – kvapiosios ir pilkosios tuopos.
Čikimulos departamentas
Čikimulos departamentas  – departamentas Gvatemalos pietrytinėje dalyje. Administracinis centras – Čikimula.
Plačiausiai naudojamos kalbos – ispanų ir čorčių.
Geografija
Paviršius kalnuotas. Departamentu driekiasi Čiapaso Siera Madrė, nuo kurios link Hondūro atsišakoja Merendono kalnagūbris. Yra užgesusių ugnikalnių. Čikimulos departamento upės priklauso tiek Karibų jūros, tiek Ramiojo vandenyno baseinams. Užgesusio Ipalos ugnikalnio krateryje telkšo Ipalos ežeras.
Administracinis suskirstymas
Departamentas padalintas į 11 savivaldybių:
Ieva Narkutė
Ieva Narkutė–Šeduikienė (dar žinoma buvusiu sceniniu vardu Jieva; g. 1987 m. birželio 22 d., Kaune) – Lietuvos dainuojamosios poezijos kūrėja ir atlikėja.
Biografija
Augo Šiauliuose. Tėvai – muzikai. Studijavo psichologiją. Išgarsėjo sukūrusi dainą „Raudoni vakarai“.
2015 m. ištekėjo už kariškio Mindaugo Šeduikio Vilniaus Išganytojo bažnyčioje. Po tuoktuvių pasirinko dvigubą pavardę – tapo Ieva Narkute-Šeduikiene.
Jogėliškių apylinkė
Jogėliškių apylinkė (arba Jageliškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Trakų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Babriškių apylinkės ir Padvarionių apylinkės.
Hadžero–Lamiso regionas
Hadžero–Lamiso regionas  – administracinis regionas Čado vakarinėje dalyje. Vakaruose turi sieną su Kamerūnu. Administracinis centras – Masakoris.
Sukurtas 2002 m. iš Šario–Bagirmio regiono dalies. Iki 2002 m. vadintas Gozo–Atoro regionu.
Geografija
Vakaruose siekia Čado ežero pakraštį. Rytuose telkšo Šario baseino šlapynės.
Gyventojai
Regionas priklauso Kanem-Borno kultūrinei zonai. Jame gyvena susimaišę labai įvairios kilmės gyventojai, tarpusavyje naudojantys Čado arabų kalbą.
Administracinis suskirstymas
Hadžero–Lamiso regionas padalintas į 3 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):
Balčininkėliai
Balčininkėliai arba Balčinykėliai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Benekainių apylinkėje. Įsikūręs 6 km į šiaurę nuo Varanavo, 7 km nuo sienos su Lietuva. Keliai į Juodkiškes, Žygus.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas Lydos apskrities Benekainių valsčiuje, 1865 m. pateko į Juodkiškių dvaro valdas.
Čikimula
Čikimula  – miestas pietrytinėje Gvatemaloje, 174 km į rytus nuo Gvatemalos miesto, prie San Chosė upės. Departamento centras.
Gvatemaliečiai miestą vadina „Rytų perlu“. Iš Čikimulos eina plentas į Hondūrą (link Kopano). Verčiamasi prekyba (tranzitiniai keliai į Hondūrą, Salvadorą), žemės ūkiu. Veikia keletas institutų ir kolegijų San Karlos de Gvatemalos universiteto filialas.
Istorija
Čikimula įkurta 1530 m., miesto statusą gavo 1821 m.
Chorsko valsčius
Chorsko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Chorskas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. prijungta dalis Plotnicos valsčiaus.
Kaarlo Koskelo
Kaarlo Koskelo (1888 m. balandžio 12 d. – 1953 m. gruodžio 21 d.) – Suomijos imtynininkas, olimpinis čempionas.
Biografija
Stokholme vykusiose penktose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse suomis dalyvavo imtynių varžybose. Pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje vykusiame puslengvio svorio kategorijos Koskelo tapo olimpiniu čempionu.
1919 m. emigravo į JAV kur plėtojo savo verslą.
Yrjö Saarela
Yrjö Saarela (1884 m. liepos 13 d. – 1951 m. birželio 30 d.) – Suomijos imtynininkas, olimpinis čempionas.
Biografija
1908 m. Saarela pirmą kartą tapo Suomijos nacionaliniu čempionu. 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pralaimėjo finale ir pelnė sidabro medalį. 1911 m. iškovotas pasaulio čempionato auksas.
Stokholme vykusiose penktose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse suomis dalyvavo imtynių varžybose. Sunkaus kategorijos Saarela tapo olimpiniu čempionu.
Slabadėlė (Gudagojis)
Slabadėlė  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gudagojo kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 4,5 km į pietus nuo Astravo, prie Vilniaus–Minsko geležinkelio ir Kamenkos stotelės.
Slabadėlėje 1951 m. gimė dailininkas, grafikas Viktoras Aleksandrovičius.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
1994–1995 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Finalo rungtynės
---
Sabališkių dvaras
Sabališkių dvaro rūmai stūkso Širvintų rajone, Gelvonų sen., Sabališkių kaime. Rūmai stovi 100 m į rytus nuo kelio, kairiajame Kabarkštos krante. Teritorija prie gyvenamojo namo prižiūrima, yra privati valda. Likusioje dalyje išlikę nuo sovietmečio likusių gamybinių pastatų. Teritorija užima 16100 m².
Buvusio dvaro sodybos rūmai yra regioninės reikšmės architektūros paminklas (unik. kodas ), 2006 m. įrašytas į Kultūros paveldo registrą.
Architektūra
Rūmų pastatas kompaktinis, 1 aukšto, yra portikas su 6 kolonomis, antablementu, frontonu pietvakarių fasade. Pastato sienos tinkuoto mūro. Medinė sijinė pirmo aukšto perdanga. Rūmai uždengti keturšlaičiu stogu. Sumūrytas iš plytų rūsys, su cilindriniu skliautu.
Biržiniai
Biržiniai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Benekainių apylinkėje. Įsikūręs 8 km į šiaurės rytus nuo Varanavo, 3 km į pietus nuo Benekainių, netoli Juodkiškių geležinkelio stoties prie Vilniaus–Lydos geležinkelio.
The Nylon Curtain
„The Nylon Curtain“ – aštuntas studijinis amerikiečių atlikėjo Billy Joel albumas, išleistas 1982 m. birželio 28 d. Albumas pasiekė 7-tą vietą „Billboard“ sąraše. Buvo parduota virš 2 milijonų albumo kopijų Jungtinėse Valstijose.
Tai vienas ambicingiausių Joelio albumų, prie kurio dirbo ilgiausiai, jam asmeniškai vienas mėgstamiausių darbų. Tiesa, albumo kūrimas jam buvo ypač varginantis. Daina „Allentown“ Billboard Hot 100 sąraše net šešias savaites išsilaikė 17-oje vietoje.
Dainų sąrašas
Visas dainas parašė Billy Joel.
Ikuma Horishima
Biografija
2017 m. pasaulio čempionate Horišima pelnė du aukso medalius.
Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkas užėmė 11-ią vietą. 2019 m. žiemos Universiados čempionas.
2019 m. pasaulio čempionate gūbrinės dvikovos varžybose iškovojo bronzą.
2022 m. žiemos olimpiadoje Horišima atrankos etape užėmė 16-ą vietą ir pateko į finalinį etapą. Finale japonas surinko 81,48 taškus ir iškovojo bronzos medalį.
Kanemo regionas
Kanemo regionas  – administracinis regionas Čado vakarinėje dalyje. Vakaruose turi sieną su Nigeriu. Administracinis centras – Mao.
2008 m. iš rytinės regiono dalies sudarytas Bahr El Gazelio regionas.
Geografija
Regionas yra Sahelio gamtinėje srityje, šiaurėje pereina į Sacharos smėlynus (Džurabo ergą).
Gyventojai
Regiono pietinė dalis priklauso Kanem-Bornu kultūrinei zonai ir čia vyrauja kanuriai kanembai (40 % gyventojų) bei bagarai (arabai, 5 %). Šiaurinėje, dykuminėje dalyje pagrindinė etninė grupė yra tubai dazai (48 % gyventojų).
Stalupėnų mūšis
Stalupėnų mūšis – mūšis, įvykęs 1914 m. rugpjūčio 17 d., tarp Rusijos ir Vokietijos kariuomenių. Tai pirmasis Pirmojo pasaulinio karo mūšis Rytų fronte. Hermano fon Fransua vadovaujami vokiečiai surengė sėkmingą kontrataką prieš keturias rusų pėstininkų divizijas iš skirtingų pėstininkų korpusų, kurios smarkiai juos lenkė karių skaičiumi, tačiau buvo atskirtos viena nuo kitos, todėl susidarė tarpas tarp 27-osios pėstininkų divizijos ir 40-osios pėstininkų divizijos, o jų veiksmai tarpusavyje buvo menkai koordinuojami. Tai buvo nedidelė vokiečių sėkmė, tačiau ji nedaug pakenkė Rusijos planams.
Mūšis
Rugpjūčio 15 d. Fransua vyrai susidūrė su rusų 1-osios armijos žvalgybos daliniais į šiaurės rytus nuo Stalupėnų ir tą pačią naktį, rusams atsitraukus, užėmė Eitkūnus. Rugpjūčio 16 d. Pritvicas įsakė Fransua grįžti į Gumbinę, nes jis perkėlė 8-ąją armiją prie Angrapės, kai jo žvalgybinis skrydis pastebėjo besitelkiančią 2-ąją armiją. Tačiau Fransua savo 1-ąją pėstininkų diviziją paliko Stalupėnuose, o 2-ąją pėstininkų diviziją padalijo tarp Galdapės ir Tolminkiemio.
Rugpjūčio 17 d. Renenkampfas įžygiavo su visais trimis pėstininkų korpusais, tačiau nekoordinuotai. Jo kavalerija buvo šiaurėje, o XX korpusas su 28-ąja ir 29-ąja pėstininkų divizijomis – į šiaurę nuo kelio, III korpusas su 25-ąja ir 27-ąja pėstininkų divizijomis – prie kelio ir į pietus nuo jo. IV korpusas su 40-ąja ir 30-ąja pėstininkų divizijomis veržėsi į pietus nuo Romintos girios. Įpusėjus mūšiui Fransua pašaukė generolo Adalberto fon Falko 2-ąją pėstininkų diviziją Tolminkiemyje ir jo haubicas Gumbinėje, kad sustiprintų jo pozicijas Stalupėnuose. 13 val. atvyko Pritvico pasiuntinys ir įsakė Fransua trauktis į Gumbinę. Fransua atsakė: „Praneškite generolui fon Pritvicui, kad generolas fon Fransua nutrauks mūšį, kai rusai bus nugalėti“. Verždamasis Falkas galėjo pulti rusų 27-osios pėstininkų divizijos flangą, kai tarp rusų 27-osios ir 40-osios pėstininkų divizijų susidarė tarpas.
Įnirtinga frontalinė ataka palaužė rusų diviziją, kuri bėgo į rytus, netekusi 3 000 karių ir 5 000 belaisvių, įskaitant beveik visą rusų 105-ąjį pulką. Nors rusų 29-oji ir 25-oji divizijos pasiekė tam tikros sėkmės į šiaurę nuo Stalupėnų ir paėmė keletą belaisvių bei ginklų, jos negalėjo pakeisti mūšio baigties.
Pasekmės
Fransua nusprendė nesekti rusų, o pasitraukė į Gumbinę, kaip jam buvo įsakyta. Maksimilianas fon Pritvicas, pasinaudojęs Fransua sėkme, perkėlė savo pajėgas į priekį, o Fransua laikė Gumbinę.
Čučavičų valsčius
Čučavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Didieji Čučavičai.
NGC 1300
thumb|NGC 1300 galaktika (vaizdas gautas [[Hablo kosminis teleskopas|Hablo kosminiu teleskopu)]]
NGC 1300 – skersinė spiralinė galaktika, esanti Eridano žvaigždyne. Nuo Paukščių Tako galaktikos nutolusi 68 mln. šviesmečių. Šią galaktiką 1835 m. aptiko John Herschel.
Laikoma, kad NGC 1300 priklauso Krosnies-Eridano galaktikų asociacijai. Galaktikos disko skersmuo siekia 123 000 šviesmečių, o šviesios centrinės srities – 3500 šviesmečių. NGC 1300 branduolys pasižymi savita spiraline struktūra, kurios ilgis – apytikriai 3300 šviesmečių.
Kabarkšta
Kabarkšta – upelis Širvintų rajone, Širvintos dešinysis intakas, įtekantis 14,7 km atstumu nuo pastarosios žiočių. Upelis 16,4 km ilgio, jo baseinas užima 39,9 km². Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 12211276.
Upelis išteka iš Zubelių ežero. Aukštupyje ir vidurupyje, iki Sabališkių, teka dirbamų laukų pakraščiais, pamiškėmis ištiesinta vaga nepastovia kryptimi (iš pradžių į vakarus, toliau į pietryčius, sukasi į vakarus, šiaurės vakarus). Sabališkiuose užtvenkta ir susidaręs Sabališkių tvenkinys. Toliau prie Sabališkių dvaro kerta kelią, natūralia vaga nuteka į Širvintą. Iki santakos likus apie 200 m prie Kabarkštos iš dešinės prisijungia Viliaupė.
Gyvenvietės prie Kabarkštos: Pramislava, Maželiai, Išeriškiai, Sabališkiai, Karališkiai.
Upėvardis Kabarkštà kildinamas nuo žodžio kabarkšė́ti („pykšėti, bildėti, daužyti, barškinti“).
Arensnufis
Arensnufis (egiptiečių k. Iryhemesnefer, ỉrỉ-ḥms-nfr, „gerasis draugas“) – dievas, garbintas Kušo karalystėje (Nubija). Pirmąkart paliudytas III a. pr. m. e. Musavarat as-Sufroje. Ptolemėjų laikais (305–30 m. pr. m. e.) šios dievybės kultas išplito į Egipto valdomą Nubijos dalį. Koks buvo šios dievybės vaidmuo mitologijoje, nežinoma. Arensufis vaizduotas liūto pavidalu, taip pat kaip žmogus su plunksnų vainiku ant galvos, kai kada – su ietimi.
Arensnufis garbintas Filuose, kur buvo vadinamas egiptiečių deivės Izidės „draugu“, bei Dendure. Egiptiečiai jį sutapatino su Anhuru ir Šu.
Sėjamoji gražgarstė
Sėjamoji gražgarstė, dar žinoma kaip rukola (Eruca sativa) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos žolinių augalų rūšis.
Botaninis apibūdinimas
30−60 cm aukščio vienmetis augalas. Stiebas stačias, šakotas, truputėlį palinkęs. Lapai lancetiški, karpytais pakraščiais. Žiedynas – ilga reta šluotelė. Žiedai šviesiai geltoni, kartais ryškiai geltoni su violetinėmis gyslelėmis. Vainiklapiai dukart ilgesni už taurėlapius. Vaisius – ankštis, pailga, su išsipūtusiomis siūlėmis, ryški išilginė 2-3 cm ilgio siūlė ir ilgas kardiškas snapelis. Sėklos šviesiai rudos, išsidėsčiusios dviem eilėmis, suspausto ovalo formos.
Žydi ir vaisius subrandina gegužės-birželio mėnesiais.
Paplitimas
Savaime auga Šiaurės Afrikoje, Pietų ir Centrinėje Europoje; Azijoje paplitusi nuo Mažosios iki Vidurinės Azijos ir Indijos. Lietuvoje savaime neauga.
Daug kur pradėta auginti kaip salotinė kultūra, ypač plačiai kultivuojama Italijoje. Gerai auga ir atšiauresnėse sąlygose, pavyzdžiui, Šiaurės Europoje ir Šiaurės Amerikoje.
Gerai auga sausoje, purioje dirvoje.
Gražgarstės lapus graužia kai kurių rūšių drugelių vikšrai.
Cheminė sudėtis
Sėklose yra daugiau nei 1 % eterinio aliejaus, kuriam išskirti reikalinga paruošiamoji fermentacija. Pagrindinė sudedamoji dalis – garstyčių aliejus. Be to, sėklose būna 25−34 % pusiau išdžiūvančio aliejaus, kurio sudėtyje vyrauja erukinė rūgštis (20−44 %), taip pat yra linolo rūgšties (12−24,9), linoleno rūgšties (iki 17 %), oleino rūgšties (iki 18 %) ir kitų rūgščių; taip pat yra steroidų, tioglikozidų. Antžeminėje augalo dalyje susikaupia alkaloidų ir flavanoidų.
Farmakologinės savybės
Antžeminė dalis pasižymi diuretinėmis, antibakterinėmis, laktogeninėmis savybėmis ir virškinimą gerinančiu poveikiu.
Reikšmė ir naudojimas
Jau Romos imperijoje buvo vartojama kaip afrodiziakas, tačiau iki XX amžiaus gražgarstės nebuvo auginamos ir kultūrinamos. Nebuvo ir moksliškai tyrinėjamos.
Gražgarsčių skonis yra sodrus, aštrokas. Daugiausia vartojamos salotoms ir kaip daržovinis mėsos ir miltinių gaminių priedas. Slovėnijos pakrančių regione dedamas į sūrio čeburekus. Italijoje gana dažnai vartojama gardinti picas: paprastai pjaustytų gražgarsčių barstoma baigiant kepti arba tik iškepus picą. Dažnai vartojama drauge su kitais prieskoniais ar vietoje jų. Kaip salotos valgomi jauni lapai, subrendusios sėklos kartais vartojamos kaip garstyčios.
Miuncheno studentų reikalų tarnyba
thumb|Miuncheno studentų reikalų tarnyba valdo 24 studentų bendrabučius (nuotraukoje - [[Hanns Seidel namas, Freimano studentų miestelis, Miunchenas)]] Miuncheno studentų reikalų tarnyba - Miuncheno aukštųjų mokyklų studentais besirūpinanti Studentų reikalų tarnyba, įsikūrusi Bavarijos sostinėje. Įsteigta nutarimu Dėl Bavarijos studentų reikalų tarnybų. Rūpinasi 14 aukštųjų mokyklų (92 000 studentų) 4 miestuose (80 km spinduliu apie Miuncheną). Viešosios teisės įstaiga. Tarnybą prižiūri Bavarijos mokslo, tyrimų ir meno ministerija.
Arachova
Arachova – centrinės Graikijos miestas, Bojotijos nomo savivaldybės centras. Arachova yra 160 km šiaurės vakarus nuo Atėnų, 12 km į rytus nuo Delfų ir 12 km į šiaurę nuo Korinto įlankos.
Arachova – kalnų miestelis pastatytas ant šiaurinės Parnaso kalno papėdės, 950 m virš jūros lygio.
Pavadinimas
Miesto pavadinimas kilęs iš pietų slavų kalbos žodžio, graikiškas riešutas ir reiškiantis vietą apsodintą graikiškais riešutmedžiais. left|thumb|200px|Arachovo miesto centras
Gyventojai
Arachova garsi savo žemės ūkio ir gyvulininkystės produktais. Tradiciniai Arachovo produktai yra: alyvmedžio aliejus, augalinis aliejus, uogienės, riešutai, medus, cipuro, chalva ir sūriai (formaella, metsovone, feta ir anthotyros ).
Netoliese yra įsikūrę, vieni didžiausių Graikijos, žiemos sporto centrai: Fterolaka ir Kelarija.
Kernėnai
Kernėnai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Varnionių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 11 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 2,5 km į pietryčius nuo Varnionių, šalia Gožės upelio ir Astravo–Varnionių plento.
Plotnica
Plòtnica – agromiestelis pietų Baltarusijoje, 26 km į pietvakarius nuo Stolino. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo bajorkaimis, Pinsko apskrities Plotnicos valsčiaus centras.
Prisiminimai apie žmogžudystę
Prisiminimai apie žmogžudystę – 2003 m. Pietų Korėjos kriminalinis trileris, kurio scenarijaus autorius ir režisierius yra Bong Joon-ho. Filmas paremtas tikra istorija apie pirmąsias patvirtintas Korėjos serijines žmogžudystes, kurios buvo įvykdytos 1986–1991 m. Hvasonge, Kiongi provincijoje. Song Kang-ho ir Kim Sang-kyung vaidina detektyvus Park ir Seo, bandančius išsiaiškinti nusikaltimus.
Tai buvo antrasis Bong Joon-ho režisuotas pilnametražinis filmas po 2000 m. debiutinio filmo „Lojantys šunys niekada nekanda“. Scenarijų Bong ir Shim Sung-bo adaptavo pagal Kim Kwang-rim 1996 m. teatro pjesę „Ateik pas mane“ ta pačia tema. Filmas pelnė kritikų pripažinimą už toną, kinematografiją, montažą, muziką, Song vaidybą, Bong režisūrą ir scenarijų. Filmas pelnė trisdešimt apdovanojimų ir nominacijų ir daugelio buvo laikomas vienu geriausių visų laikų sukurtų Pietų Korėjos filmų.
Siužetas
1986 m. Kiongi provincija. Randamas žiauriai išprievartautos ir nužudytos jaunos moters kūnas. Po dviejų mėnesių panašiomis aplinkybėmis prasideda išžaginimų ir žmogžudysčių serija. Tokių nusikaltimų niekada nemačiusioje šalyje vis garsiau šnabždamasi apie serijinį žudiką.
Šioje vietovėje įkuriama speciali operatyvinė grupė, prie dviejų vietinių detektyvų Park Doo-Man ir Jo Young-Goo prisijungia detektyvas iš Seulo, kuris paprašė būti paskirtas šiai bylai, Seo Tae-Yoon. Park įkūnija policininką, kuris vadovaujasi instinktais ir kumščiais, kruvinai reikalaudamas prisipažinti kiekvieną smulkų apylinkės sukčių. Seo, priešingai, gilinasi į byla su susijusiais įrodomaisias dokumentais, ir neišvengiamai dėl stilių priešpriešos kyla įtempta konkurencija.
Iš to, kad įvykio vietoje niekada nerandama nė vieno plauko, Parkas imasi ieškoti rajono šventyklose ir viešosiose pirtyse žmonių, sergančių folikuline liga, o Seo įrodymuose randa raudonai apsirengusių moterų lietingą dieną kaip aukos profilį. Lietingą dieną detektyvai paspendžia spąstus, kad užkirstų kelią dar vienai žmogžudystei. Tačiau kitą dieną randama dar viena nužudyta moteris - su skėčiu, įsmeigtu į gaktą. Prie žmogžudžio pagavimo neartėjama ir tai detektyvus varo į dar didesnę neviltį.
Apdovanojimai
2003 m. Chunsa kino meno apdovanojimai
2003 m. Busano kino kritikų apdovanojimai
2003 m. Grand Bell apdovanojimai
2003 m. Tokijo tarptautinis kino festivalis
2003 m. Mėlynojo drakono kino apdovanojimai
2003 m. Korėjos kino apdovanojimai
2003 m. Režisieriaus režisūros apdovanojimai
2004 m. Turino kino festivalis
2004 m. Konjako kriminalinių filmų festivalis
Čartizmas
Čartizmas ( 'chartija') – 1836–1848 m. egzistavęs Anglijos judėjimas, tokį pavadinimą gavęs pagal 1838 m. priimtą peticiją, kuri buvo vadinama Liaudies chartija. Čartizmą galima laikyti socialdemokratijos pirmtaku, nors paties socializmo idėjos čartizme buvo gana silpnos.