cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vizualinė dvinarė
Dvinarių žvaigždžių atradimo ir tyrimo istorija
right|thumb|Viljamas Heršelis Mintis, kad yra fiziškai susijusių dvinarių, ilgą laiką nesulaukė pritarimo tarp astronomų, nors dar 1617 m. G. Galileo, paskatintas savo mokinio ir draugo Castelli, stebėjo dvinares žvaigždes. Castelli dvinarėmis susidomėjo dar 1616 m. Ilgą laiką dvinarių atradimas buvo priskiriamas Riccioli, kuris tik 1650 m. savo vienos knygos trumpoje pastaboje užsiminė apie Micaro dvinariškumą. Nors vėliau XVII a. ir XVIII a. pirmoje pusėje buvo atrasta keletas naujų dvinarių (taip pat ir pietų danguje), šios žvaigždės didesnio susidomėjimo nesulaukė, kaip ir 1767 m. J. Michell pateikti labai įtikinami argumentai, pagristi tikimybių teorija, kad dauguma dvinarių yra fizinės poros. Svarbi dvinarių tyrimo data yra 1781 m., kada buvo paskelbtas pirmas šių žvaigždžių katalogas, kurį sudarė Ch. Mayer, panaudojęs savo stebėjimus ir kitų astronomų darbus. Kataloge buvo 80 dvinarių.
Sistematinis dvinarių tyrimas buvo pradėtas Viljamo Heršelio (William Herschel). Jis dvinarių žvaigždžių stebėjimus norėjo panaudoti žvaigždžių paralaksams nustatyti, remdamasis metodu, pasiūlytu dar Galilėjaus. Stebėdamas savos gamybos tais laikais labai didelio diametro reflektoriais su dar netobulu okuliariniu mikrometru, jis išmatavo virš 700 dvinarių, kurios buvo paskelbtos dviejuose kataloguose 1782 ir 1784 m. Iš pradžių Herschel buvo tvirtai įsitikinęs, kad visos dvinarės yra optinės. Tačiau jo daugkartiniai pakartotini tų pačių žvaigždžių stebėjimai parodė, kad bent dalis jo stebėtų dvinarių yra fizinės sistemos. Straipsnyje, paskelbtame 1803 m. birželio 9 d., jis įtikinamai parodė, kad egzistuoja dvinarės sistemos, kurių narės juda apie bendrą masių centrą, veikiamos tarpusavio gravitacijos jėgos.
Naują dvinarių tyrimų etapą pradėjo F. G. W. Struvė, kuris pradžioje Tartu, o vėliau jo įkurtoje Pulkovo observatorijoje, panaudojęs Fraunhofer preciziškai pagamintus refraktorius, turėjusius tikslius okuliarinius mikrometrus ir laikrodinius mechanizmus, atliko tikslius, metodiškai gerai suplanuotus, sistematinius vizualinių dvinarių paieškos ir matavimų darbus. Jo matavimai neprarado vertės ir iki šiol. Nuo to laiko iki pat XX a. pradžios dvinarių tyrimas tapo viena iš pagrindinių astronomijos sričių, kurioje dirbo daugelis to meto žymių astronomų ir buvo naudojami didžiausi to meto teleskopai.
1871 m. S. W. Burnham pradėjo savo veiklą, pradžioje kaip astronomijos mėgėjas, o vėliau kaip vienas žymiausių vizualinių dvinarių tyrėjų. Jis atrado ir išmatavo didelį kiekį dvinarių. Jo veiklą vainikavo 1906 m. paskelbtas 13665 vizualinių dvinarių katalogas „General Catalogue of Double Stars Within 121 degrees of the North Pole“ (BDS). Jame aprašytos visos iki to laiko atrastos dvinarės žvaigždės su δ > 31o. Katalogas labai kruopščiai paruoštas – pateiktas kiekvienos žvaigždės detalus aprašymas, bibliografija. Pateikiami tik patikimi duomenys. Duomenys, kurie autoriui atrodė netikslūs arba nepilni, buvo jo paties patikrinti ar papildyti, atlikus specialius stebėjimus.
XX a. antrajame dešimtmetyje atrodė, kad visos šiaurės pusrutulio dvinarės iki 9 ryškio jau atrastos. Tačiau sistematiniai Kuiper, Jonkheere, Baize, Couteau, Muller, Worley ir kitų stebėjimai, atlikti trečiajame – aštuntajame dešimtmetyje, išaiškino daug naujų, įdomių dvinarių porų. Didelis šuolis į priekį buvo HIPPARCOS astrometrinės observatorijos stebėjimai ir CCD imtuvų panaudojimas šių žvaigždžių stebėjimams.
Pietų dangus ilgą laiką buvo žymiai mažiau ištirtas. Tačiau XX a. pirmoje pusėje žymūs dvinarių tyrinėtojai Innes, van den Boss, Finsen ir Rositer atrado ir ištyrė tūkstančius naujų vizualinių sistemų, tad dabar pietų dangaus dvinarės ištirtos netgi geriau negu šiaurės dangaus.
XX a. antroje pusėje buvo atlikta daug svarbių darbų kaupiant, apdorojant ir apibendrinant vizualinių dvinarių duomenis. Sudaryta nemažai dvinarių žvaigždžių ir jų orbitų katalogų, pradėjo veikti vizualinių dvinarių duomenų centrai.
Cédric Gogoua
Sedrikas Gogoua Kvamė (Cédric Gogoua Kouame; g. 1994 m. liepos 10 d.) – Dramblio Kaulo Kranto futbolininkas, žaidžiantis serbų Partizan klube.
2016 m. žiemą jis persikėlė į Belgradą „Partizan“ klubą.
Excelsior Rotterdam
Roterdamo „Excelsior“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Roterdamo.
Istorija
„Excelsior“ klubas buvo oficialiai įkurtas 1902 m. liepos 23 d. kaip Rotterdamse Voetbal en Atletiek Vereniging Excelsior. Pirmieji klubo įkūrėjai – būrys artimų draugų, įsikūrusių Roterdamo Kralingeno rajone, jau ir anksčiau kartu žaidė futbolo rungtynes. Faktiškai įkūrus klubą, savivaldybė oficialiai davė leidimą naudotis žeme.
Bresto arena
Bresto arena – daugiafunkcė sporto ir koncertų arena Breste, Prancūzijoje. Namų varžybas žaidžia profesionalus rankinio klubas Brest Bretagne Handball.
Istorija
2014 m. arena oficialiai atidaryta.
2017 m. arenoje vyko dalis 2017 m. pasaulio rankinio čempionato varžybų. 2018 m. arenoje vyko 2018 m. Europos moterų rankinio čempionatas.
Etiopijos istorija
Etiopijos istorija – Etiopijos civilizacijos ir valstybės istorija nuo seniausių laikų. Etiopija – viena iš seniausių pasaulio civilizacijų, taip pat viena iš pirmųjų krikščioniškųjų valstybių pasaulyje.
Geografija ir įvairovė
Istorinė Etiopija, arba Abisinija, kurioje vystėsi Etiopijos civilizacija ir istorija, apima kalnuotą teritoriją dabartinės Etiopijos vakarinėje pusėje ir Eritrėjos šiaurėje. Geografiškai tai yra Etiopijos kalnynas, vietos gyventojų žinomas kaip Kebessa. Šiaurėje kalnynas atsiremia į Raudonąją jūrą. Rytuose jis pereina į nederlingus dykumų plotus – Afrikos ragą, gyvenamus afarų ir somalių klanų. Vakaruose kalnynas leidžiasi į etniškai labai įvairią sudaninio klimato savaną, o pietuose – į oromo borana gyvenamas Rytų Afrikos savanas.
Nors Etiopijos kalnyno gyventojai kalba daugybe tarpusavyje giminingų kalbų (svarbiausios – tigrinja, amharų kalba ir kt.), jie turi bendrą kultūrinę tapatybę, ir save įvardina kaip habešus. Iš to kilęs iš pačios civilizacijos vietinis pavadinimas – Habaša (iš pastarojo kilo alternatyvus Etiopijos pavadinimas Abisinija). Dauguma kalnyno gyventojų išpažįsta Etiopijos krikščionybę ir bent nominaliai per visą istoriją buvo valdomi Etiopijos imperijos. Tradiciškai kalnyno gyventojai save dar vadino „raudonaisiais žmonėmis“ (qeyyih), priešpriešindami save dykumų klajokliams „juodiesiems“ (tselim) ir savanų gentims šankela (šānḳillā).
Tačiau kalnynas yra labai įvairus tiek geografiškai, tiek kultūriškai. Šiaurinėje dalyje (dab. šiaurės vakarų Eritrėja ir Tigrajų regionas) pagrindinė etninė grupė yra tigrajai, kurie gyvena Akelė Guzai, Agamės, Hamasieno ir kituose istoriniuose regionuose. Piečiau jų gyvena amharai ir agavai, kurie dalinasi į Begmenderio, Godžaro, Vago, Valo ir kitus regionus. Piečiausiame kalnyno trečdalyje vyrauja oromo etninės grupės, kurios gyvena susimaišiusios su vietinėmis smulkiomis tautelėmis. Čia yra Ševos, Velegos, Gibės, Balės kultūriniai regionai.
Priešistorė
Dabartinės Etiopijos teritorija, kaip ir visa Rytų Afrika, priklauso žmonijos susiformavimo lopšiui. Čia randami pirmieji pasaulio hominidai, egzistuoja Australopitekų ir Homo habilis radinių, kurie yra 2-1,5 mln. metų senumo.
Tuo metu, kai Egipte ir Mesopotamijoje susiformavo pirmosios civilizacijos, Etiopijos teritorija buvo apgyvendinta semitų, kušitų, nilotų tautų. Tikriausiai dalis gyventojų dar priešistoriniais laikais kėlėsi iš Arabijos.
Ryšiai su Jemeno civilizacija
thumb|200px|left|Aksumo imperija ir Senovės Jemenas 230 m.
Ankstyvoji Etiopijos istorija yra neatsiejamai susijusi su Arabijoje klestėjusia senovės Jemeno civilizacija, iš kurios į Etiopiją buvo nešama kultūra. Pirmoji istorinė valstybė buvo Dmtas (Dʿmt), atsiradusi apie VIII a. pr. m. e. su sostine Jehoje. Jos atstovai augino soras, naudojo arklą bei plūgą, irigavo žemes, gamino geležies dirbinius bei ginklus.
Tuometinė Etiopija turėjo labai tamprius ryšius su Izraeliu. Ji dažnai minima Biblijoje (kaip Kušas). Saabos karalienės legenda irgi artimai susijusi su Etiopija. Spėjama, kad Etiopija tuo metu patyrė stiprią įtaką iš Izraelio: ją veikė Judaizmo tikėjimai, tradicijos, meno stiliai.
Aksumo imperija
thumb|150px|left|Aksumo stela, statyta IV a. Nėra visiškai aišku, kaip Dmto valstybė transformavosi į galingą Aksumo imperiją, kuri susiformavo pačioje mūsų eros pradžioje. Ši valstybė formavosi dabartinės Eritrėjos ir šiaurinės Etiopijos dalyje, ir nuo pat pradžių turėjo labai tamprų ryšį su Jemenu, kontroliuodama santykius per Adulio uostą (50 km į pietus nuo dabartinės Masavos).
Šios imperijos suklestėjimą nulėmė erų sandūroje pasikeitusi prekybinė sistema, kuomet daug prekybinių kelių tarp Romos imperijos ir Indijos ėjo Raudonąja jūra. Adulis tapo svarbiausiu šios jūros uostu, o Aksumo valstybė įgijo ekonominę hegemoniją prieš savo kaimynines valstybes – pirmiausia Nubiją.
Aksumo imperijos sostinė buvo Aksumo miestas, tapęs svarbiu kultūriniu, ekonominiu didmiesčiu. Čia valdė imperatoriai, kurie tituluodavosi Negusų Negusais.
Svarbiausia tauta tuometinėje imperijoje buvo habešai, dabartinių amharų, tigrių ir tigrajų protėviai. Iš jų kalbos susiformavo klasikinė gezo kalba, kuri iki dabar naudojama Etiopijos liturgijoje, moksle.
III a. Aksumo imperija vykdė teritorinę ir ekonominę ekspansiją. Ji užėmė dabartinės Eritrėjos, šiaurės Etiopijos, šiaurės Džibučio, šiaurės Somalio teritorijas. Taip pat valstybė aktyviai kišosi į Jemeno valstybių reikalus ir vienu metu kontroliavo dabartinio Jemeno ir pietų Arabijos teritorijas. Tuo metu gyvenęs Manis laikė Aksumą viena iš keturių galingiausių pasaulio imperijų greta Romos, Kinijos ir Sasanidų imperijos.
IV a. pradžioje, valdant karaliui Ezanai, Etiopija priėmė krikščionybę, susiformavo savarankiška krikščionybės forma – Etiopijos krikščionybė. Tai labai stipriai paveikė Etiopijos kultūrą, rėmė jos artimus santykius su Bizantija.
Tamsieji amžiai ir Zagvės dinastija
thumb|250px|left|Viena Lalibelos bažnyčių, statyta XIII a.
VII a. keičiantis prekybos tinklams, vykstant tautų migracijoms, Aksumo imperija patyrė daug kataklizmų, kas lėmė jos dezintegraciją ir nuosmukį. Sunykus pajūrio uostams, daug gyventojų kėlėsi į kalnuotas sritis pietuose, apgyvendindami visą Etiopijos kalnyną. Tuo pat metu šiaurines ir rytines imperijos teritorijas siaubė klajokliai bedžai, sahai, afarai.
Pasak legendos, X a. Aksumo egzistenciją nutraukė pagonių (arba žydų) karalienė Jodit, kuri sudegino krikščionių bažnyčias, išžudė imperatorių šeimą, ir ėmė valdyti didžiąją šalies dalį. Manoma, kad buvusioji Aksumo imperatorių dinastija liko valdyti tik labai nedidelę sritį. Iš jos vėliau kilo Solomonidai.
Netrukus po Jodit valdymo Etiopijoje įsitvirtino nauja Zagvės dinastija, kilusi iš vakaruose gyvenančios kušitiškos tautos agau. Jos pradininkas Mara Takla Haymanotas buvo paskutiniojo Aksumo imperatoriaus žentas, kuris paėmė valdžią. Tačiau nėra aiški jo valdymo data, kuri gali svyruoti nuo IX iki XI a. Zagvių valdymo laikais buvo pastatyti Etiopijos architektūros šedevras Lalibelos bažnyčios. thumb|200px|Susiskaldžiusi Etiopija 1300 m.
Solomonidų įsigalėjimas
1270 m. amharų kilmės Jekuno Amlakas nuvertė Zagvės dinastiją. Remiantis legendomis, jis save kildino iš senųjų Aksumo imperatorių ir skelbėsi iš Saliamono kilusios senovinės dinastijos palikuonimi. Dėl to jo dinastija vadinama Solomonidais. Jo atkurta Etiopijos imperija egzistavo iki pat 1974 m.
Šiuo sudėtingu laikotarpiu galutinai atsiskyrė dvi svarbiausios senovės habešų atšakos: amharai ir tigrajai. Jei Aksumo imperijos kultūriniu centru buvo tigrajų gyvenamos sritys, tai nuo XIII a. įsigalėjo amharų gyvenamos sritys prie Tanos ežero. Iki šiol amharai yra svarbiausia Etiopijos tauta, nors ir sudaro gyventojų mažumą.
Krikščionių ir musulmonų karai
thumb|200px|Etiopija 1500 m. Vienas svarbiausių faktorių, kuris lėmė Etiopijos istoriją XIII–XVI a. buvo tai, jog valstybės pietrytinėje dalyje susiformavo islamiški sultonatai: Ševa, Hadija, Davaras, Balė. Tuo metu, kai krikščionys solomonidai konsolidavo valdžią dabartinėje Etiopijos šiaurėje, musulmonai konsolidavo valdžią dabartinės Etiopijos pietryčiuose, siekdami sujungti visas Afrikos rago musulmonų tautas.
Viena didžiausių musulmoniškų valstybių buvo Ifato sultonatas, susiformavusi XIII a. Jos sostinė buvo Hararas, ir ji valdė klestintį Zeilos uostą prie Raudonosios jūros. Tačiau dėl musulmonų politinės vienybės trūkumo dauguma sultonatų buvo užkariauti, o 1332 m. Etiopijos imperatorius Amda Sejonas I užėmė Ifatą ir pavertė jį savo vasalu. Nepaisant to, musulmonų maištai tęsėsi. Todėl XV a. pradžioje dar viena Etiopijos karinė ekspedicija į Ifatą pabaigė šios valstybės egzistavimą.
Pačioje XVI a. pradžioje somalių kilmės Ahmadas ibn Ibrihimas al-Ghazis pradėjo Etiopijos-Adalio karus, kurių metu buvo atkurta musulmoniška valstybė, kaip Adalio sultonatas. Karų metu Adalis sugebėjo laikinai nukariauti Etiopiją, išsivežti imperatoriaus regalijas. Tik Portugalijos pagalbos dėka Etiopijos pajėgos 1543 m. sumušė Adalio pajėgas, ir Etiopija išsaugojo nepriklausomybę.
Oromo migracijos ir Osmanų invazija XVI a.
Karų nusilpninta Etiopija nuo XVI a. tapo taikiniu naujai jėgai – pagoniškoms oromo gentims, iki tol gyvenusioms į pietus nuo kalnyno. Šios gentys, turinčios stiprią karinę klasę, pamažu iš pietų apgyvendino senuosius musulmoniškus ir krikščioniškus Etiopijos regionus, tapdami didžiausia tauta Etiopijoje (dabar jie sudaro 34 proc. Etiopijos gyventojų).
Oromai integravosi su svarbiausia Etiopijos tauta amharais, perėmė daug jų kultūrinių pasiekimų. Kai kurie jų vadai sugebėjo įsigalėti Etiopijos valdžioje. Pvz., Imperatorius Ijoas I (1730-55) buvo pusiau oromas, ir jo valdymo metu Etiopijos rūmuose buvo kalbama oromų kalba.
Nuo XVI a. II pusės šiaurinė istorinės Etiopijos dalis (dabartinė Eritrėja) patyrė grėsmę iš augančios Osmanų imperijos. Osmanams pavyko paimti stipriausius Etiopijos prekybinius uostus, netgi laikinai užimti stipriausią šiaurinės provincijos miestą, kur rezidavo provincijos vietininkas Bahr negusas. Šias pajūrio teritorijas iki pat XIX a. valdė Habešo ejaleto naibai, reziduojantys Masavoje. Taip Etiopija buvo visiškai izoliuota nuo likusio pasaulio ir apsupta islamiškų valstybių, kas nulėmė jos tolesnę ilgalaikę izoliaciją.
Šie procesai paspartino Etiopijos byrėjimą. Bahr Negusas kovose su osmanais tapo vis nepriklausomesnis nuo centrinės Etiopijos valdžios. Tai vėliau vedė prie Eritrėjos atsiskyrimo.
Gondaro linijos įsigalėjimas
thumb|250px|left|Etiopijos sostinės Gondaro pilis Po vidaus neramumų, XVII a. pradžioje į Etiopijos sostą sėdo imperatorius Susenios (1606–1632), kuris laikomas naujo laikotarpio pradininku. Jo laikais buvo įvesta tvarka šalyje, sutramdyti oromo, agau. Siekdamas pralaužti musulmonų blokadą, Susenios siekė užmegzti ryšius su Italija, Ispanija. Tam jis netgi ryžosi priimti katalikybę, kadangi etiopiškoji krikščionybė labai skyrėsi nuo jos.
Tačiau Europos jėzuitams įsigalint Etiopijoje, prasidėjo masiniai vietinės kultūros draudimai, kas vedė prie liaudies nepasitenkinimo. Susenios įpėdinis Fasilidas išvijo jėzuitus iš šalies ir visiškai izoliavo šalį. Jis įkūrė naują sostinę Gondarą.
Zemene mesafint (1755–1855)
Nuo XVIII a. Etiopijos imperijoje augo atskirų tautų tarpusavio priešiškumas, kas ilgainiui vedė į šalies skilimą XVIII a. viduryje. Šis susiskaldymo laikotarpis vadinamas zemene mesafint. Jo metu, nors išlaikyta imperatorių seka, jie buvo renkami chaotiškai ir jokios valdžios neturėjo.
Imperatorių rinkimas tapo įrankiu naujai iškilusių lyderių rankose. Kai kurie imperatoriai buvo sodinami į sostą keletą kartų. Vienas jų, buvo pasodintas net šešis kartus. Per šiuos nuolatinius pilietinius karus Etiopija buvo visiškai nusilpninta.
Modernizacija ir kovos su kolonizatoriais
thumb|200px|Etiopija 1889 m. Po 1852-55 m. vykusio vienijimo, galiausiai pavyko pasiekti šalies vienybę ir konsoliduoti valdžią naujo imperatoriaus, Tevodros II rankose, kuris laikinai nutraukė Solomonidų dinastijos liniją. Jis konsolidaciją pradėjo savo tėvonijoje Kvara regione, o vėliau plėtė savo teritorijas, suvienydamas amharų ir tigrajų (Tigrajaus regionas) sritis, prijungdamas Godžamą, Ševą (laikinai) ir Volo. Tačiau jam nepavyko prijungti pajūrio sričių (dabartinės Eritrėjos), taip pat pietuose esančių oromo sričių. Tuometinė Etiopija apėmė tik dabartinės Etiopijos šiaurės vakarų ketvirtį.
Johanes IV ir Menelikas II
Pradedant Tevodros II, vyko šalies modernizacija ir atsivėrimas Vakarams. Po Tevodros į valdžią atėjo imperatorius Johanes IV, kilęs iš Tigrajaus regiono. Po šio 1889 m. karūnuotas imperatorius Menelikas II, kilęs iš Ševos. Jo dėka prie Imperijos vėl prijungta Ševa, o Imperijos sostinė perkelta į Adis Abebą, kuris iki tol buvo Ševos sostinė.
Tuo metu kaip tik prasidėjo Afrikos dalybos tarp Europos valstybių. Po konfliktų su Didžiąja Britanija, regione pasirodė italai. 1888 m. jie okupavo pajūrio Etiopiją (Italijos Etiopija), kuri vėliau tapo Eritrėja. Italai siekė kolonizuoti visą valstybę, tačiau 1896 m. pralaimėję imperatoriaus armijai prie Adovos, jie pasidavė. Etiopija buvo viena nedaugelio Afrikos valstybių, kuri nebuvo kolonizuota.
Vietoj to, Meneliko valdymo laikotarpiu Etiopija, konkuruodama su Vakarų kolonijinėmis imperijomis, jungė į savo sudėtį aplinkines tautas, sparčiai plėsdama teritoriją. Tuo metu į ją inkorporuotos daugiatautės miškingos pietvakarių teritorijos (Velegos, Gibės, Sidamo regionai), užimtos musulmoniškos tautos ir valstybės rytuose (Hararas, somalių, afarų teritorijos). Taip Etiopija įgijo panašias teritorijas, kurias turi dabar.
thumb|150px|left|Paskutinis Etiopijos imperatorius Haile Selasie 1930 m. į valdžią atėjo paskutinis Etiopijos imperatorius Haile Selasie. thumb|200px|Etiopija 1936-1940 m.
Italijos okupacija
Italijoje prasidėjus nacizmui, 1935 m. Musolinis įsiveržė į Etiopiją ir ją aneksavo. Imperatorius Haile Selasie buvo išsiųstas į Angliją, o vietoj jo Etiopijos imperatoriumi paskelbtas Italijos karalius Viktoras Emanuelis III. Ši okupacija buvo pripažinta daugybės Tautų Lygos valstybių, išskyrus JAV ir Rusiją.
1941 m. padedant Britanijai, Etiopijos pajėgos sumušė Italijos pajėgas. Italija priešinosi iki pat pralaimėjimo Antrajame Pasauliniame kare, 1943 m.
Imperijos atkūrimas
thumb|200px|Etiopijos teritorija po karo
Nepaisant to, 1961 m. įsižiebė trisdešimt metų trukęs Eritrėjos nepriklausomybės karas (1961–1991), kuris siekė Eritrėjos atsiskyrimo nuo Etiopijos. Karas nusilpnino Etiopiją. Be to, senstant imperatoriui ryškėjo visuomenės nepasitenkinimas, atskirų tautinių grupių bruzdėjimai.
Dergo režimas
thumb|150px|left|Mengistu
1974 po vidaus neramumų buvo nuverstas imperatorius, mirtimi nubausta daug pareigūnų, o Haile Selasie mirė savo rūmuose. Į valdžią atėjo karinė komunistų chunta Dergas, vadovaujama Mengistu Haile Mariam.
Dergas įvedė karinį režimą, uždarinėjo bažnyčias, nacionalizavo ekonomiką. Buvo artimai bendradarbiaujama su TSRS, Kuba. Priimta komunistinė konstitucija. Raudonojo teroro metu buvo vykdomas genocidas, kurio metu žuvo šimtai tūkstančių žmonių. Režimo metu nuolat vyko Etiopijos pilietinis karas (1974–1991), taip pat nusinešęs daugybes gyvybių. Komunistinės reformos sukėlė visuotinį badą, kuris paveikė 8 mln. šalies gyventojų. 1 mln. žuvo.
Nusilpusią valstybę 1977 m. užpuolė Somalis, kuris pradėjo Ogadeno karą. Šis konfliktas nėra išspręstas iki galo, ir naujas jo protrūkis buvo 2007 m. kaip Ogadeno konfliktas.
Laikotarpis po Šaltojo karo
thumb|200px|Dabartinės Etiopijos teritorija 1991 m. opozicinės pajėgos, vadovaujamos tigrajų, paėmė Adis Abebą ir nuvertė Komunistinį režimą. Mengistu pabėgo į Zimbabvę. Šis perversmas pabaigė Eritrėjos išsivadavimo karą ir užtikrino Eritrėjos nepriklausomybę.
Nepaisant to, dėl neišspręstų teritorinių klausimų 1998 m. kilo Etiopijos-Eritrėjos karas (1998–2000), kurio metu žuvo daugybė žmonių abiejose valstybėse, nors sienų pakeitimo beveik nebuvo.
Šalyje XX a. pabaigoje atliktos kelios radikalios reformos, kurios pakeitė senąją administracijos sistemą ir perbraižė Etiopijos žemėlapį pagal etnines ribas. Etiopija pasirinko federalizmą, taip siekdama užtikrinti skirtingų tautų teises. Tačiau etninės problemos ir sienų konfliktai nėra išspręsti. Jie tampa dar aštresni šioje daugiatautėje ir multireliginėje valstybėje kylančio islamiškojo fundamentalizmo fone.
Žilvinas Šilgalis
Žilvinas Šilgalis (g. 1970 m. kovo 3 d. Kaune) – Lietuvos, Telšių rajono savivaldybės ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1988 m. sidabro medaliu baigė Telšių 3-ąją vidurinę mokyklą, 2003 m. baigė Kauno technologijos universiteto Cheminės technologijos fakultetą ir įgijo inžinieriaus ekologo specialybę.
1995–1996 m. UAB „Notija“ vedėjas, 1996–2001 m. UAB „Stotas“ komercijos direktorius, 2000–2002 m. UAB „Stotas“ saugos tarnybos vadovas, 2001–2003 m. UAB „Stotas“ direktorius. 2004–2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sekretorius. 2008–2012 m. Seimo narys.
1999–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos Telšių skyriaus narys, 2001–2003 m. LLS Telšių skyriaus pirmininkas, nuo 2002 m. LLS valdybos narys, 2003–2010 m. Liberalų ir centro sąjungos valdybos ir tarybos narys, 2003–2005 m. Telšių skyriaus pirmininkas. 2005–2014 m. Liberalų ir centro sąjungos pirmininko pavaduotojas.
2004 m. LiCS centrinio rinkimų štabo administracijos vadovas Europarlamento rinkimuose, Darbo su rajonais grupės vadovas Prezidento Valdo Adamkaus rinkimų štabe, LiCS centrinio rinkimų štabo vadovas Seimo rinkimuose. 2006–2008 m. 2007 m. savivaldybių tarybų ir 2008 m. Seimo rinkimų štabų vadovas.
2000-2003 m. ir 2003–2004 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys. 2011 m. su Artūro Zuoko ir Vilniaus koalicija – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. Nuo 2014 m. Lietuvos laisvės sąjunga (Liberalai) atsakingasis sekretorius, Centrinio rinkimų štabo vadovas 2015 m. savivaldybių tarybų rinkimuose.
Alovės seniūnija
Alovės seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Alytaus rajono savivaldybės vidurio rytuose.
Istorija
2019 m. liepą įkurtas naujas kaimas – Alytupis. 2022 m. kovą administracijos būstinė perkelta iš namo Jaunimo g. 1 į Alovės mokyklos patalpas.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 3 seniūnaitijos:
Butrimonių seniūnija
Butrimonių seniūnija yra dviejose Lietuvos savivaldybėse:
Giriškiai (Kelmė)
Giriškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Šaukėnų.
Istorija
XX a. prie kaimo prijungta Pajuodupė.
Paolo Meneguzzi
Paolo Meneguzzi (g. 1976 m. gruodžio 6 d. Mendrisio) – dainininkas ir dainų autorius, kilęs iš Šveicarijos. 2008 m. jis atstovavo Šveicarijai 2008 m. Eurovizijos konkurse.
Biografija
1996 metais, kai Paolo Meneguzzi vardas dar buvo nežinomas Italijoje, su daina „Aria, Ariò“ laimėjo Viña del Mar tarptautinį dainų festivalį Čilėje. Dainos sėkmė paskatino debiutinio albumo „Por Amor“ išleidimą 1997 m., o po metų įrašė ir antrąjį albumą „Paolo“. Meneguzzi tapo populiarus Pietų Amerikoje, tačiau Europoje jis vis dar buvo mažai žinomas atlikėjas.
Ši situacija ėmė keistis, kai Paolo 2001 metais dalyvauja Sanremo muzikos festivalyje. Ten jis su daina „Ed io non ci sto più“ užėmė septintąją vietą. Tais pačiais metais atlikėjas išleido albumą „Un sogno nelle mani“. 2003 metais išleistas albumas „Lei è“ Italijoje iš karto tapo auksiniu.
2004 metais Paolo antrąkart dalyvavo Sanremo festivalyje, kur su daina „Guardami Negli Occhi (Prego)“ užėmė 4 vietą, po dalyvavimo atlikėjas iš naujo išleido ankstesnį albumą su šiame festivalyje dalyvavusia daina. Tais pačiais metais Paolo surengė koncertinį turą Italijoje ir Šveicarijoje.
2007 m. lapkričio mėn. buvo paskelbta, kad Paolo atstovaus Šveicarijai 2008 m. Eurovizijos dainų konkurse Belgrade, Serbijoje. Konkurse su balade „Era stupendo“ atlikėjas pusfinalyje su 47 taškais užėmė 13 vietą ir nepateko į finalą.
2008 m. Sanremo muzikos festivalyje su daina „Grande“ užėmė šeštą vietą.
Rumia
Rumia  – miestas Lenkijos šiaurėje, į šiaurės vakarus nuo Gdynės. 46 tūkst. gyventojų (2010 m.).
Istorija
Miestas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas XIII a. 1954 m. suteiktos miesto teisės.
Gyvenvietė
miniatiūra|Gyvenvietė Gyvenvietė – vieta, kurioje žmonės nuolatos gyvena ilgesnį laiką. Svarbus gyvenvietės požymis – kad joje būtų nuolatos gyvenama, nors ir sezoniškai. Tarkime, vieta, kur pravažiuojantys turistai dažnai pasistato palapines, nėra gyvenvietė.
Gyvenvietės sąvoka apima daug įvairių gyvenamųjų vietų tipų, pavyzdžiui:
Šie požymiai dažniausiai labai susiję ir sumišę tarpusavyje, nes, tarkime, socialiniai aspektai dažnai neatskiriami nuo architektūrinių sprendimų (pilis – lūšnynas).
Dažniausiai gyvenvietės yra ne tik teritorinis, bet ir atskiras juridinis vienetas, kuriam hierarchiškai gali paklusti smulkesni savivaldos organai (miesto savivaldybė - seniūnijos). Kartais nutinka, kad gyvenvietės besiplėsdamos geografiškai susilieja, tačiau išlaiko tradicinę savivaldą, pavyzdžiui, Švenčionys ir Cirkliškis.
Gyvenvietė yra teritorinė sąvoka, tačiau tai sykiu ir bendruomeninis organizmas, todėl, norint gyvenvietę tinkamai valdyti bei tenkinti jos gyventojų reikmes, dažniausiai susikuria vienokio ar kitokio tipo bendruomenės, renkančios valdžios organus (seniūnas, meras). Kartais ši valdžia gali būti ne tik oficiali, bet ir alternatyvi/opozicinė (pavyzdžiui, kalėjimuose, getuose).
Gyvenvietės sąvoka aktuali įvairiose žmonių veiklos srityje: architektūroje, civilinėje teisėje, kultūroje, transporto reguliavimo srityje ir kt. Nuo to priklauso ir specifiniai gyvenvietės apibrėžimai įvairiose reguliavimo srityse, pavyzdžiui: kelių eismo taisyklės gyvenvietę apibrėžia taip: Gyvenvietė – namų pristatyta teritorija, kurios pradžioje keliai pažymėti ženklais „Gyvenvietės pradžia“, o pabaigoje – „Gyvenvietės pabaiga".
Lietuva
Lietuvos Respublikos įstatymai Teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatyme (1994 m. ir vėlesnės redakcijos) apibrėžia tokias Lietuvos Respublikos gyvenvietes:
Blekų giminė
Blekų giminės medis – J. K. Rowling Hario Poterio knygų serijos personažų genealoginis medis.
Ištrinti vardai
Yra keletų ištrintų vardų šiame medyje. Blekų giminė yra grynakraujė ir išdavikai yra ištrinti iš medžio. Štai keletas vardų ištrintų iš medžio:
Pastojimas
Pastojimas – procesas, kurio metu susijungia spermatozoidas su kiaušialąste ir šitaip yra užmezgama nauja gyvybė (įvyksta apvaisinimas). Laikotarpis tarp pastojimo ir gimdymo vadinamas nėštumu.
Moters gebėjimą pastoti lemia pakankamas lytinių organų išsivystymas, įgalinantis normalią sueitį, ir normali kiaušidžių funkcija (įvyksta ovuliacija ir po to seka mėnesinės). Išimtiniais atvejais pasitaiko pastojimų dar iki pirmųjų mėnesinių (pas mergaites, nesulaukusias lytinės brandos). Pastoti taip pat įmanoma esant nepilnai sueičiai (kuomet ejakuliacija įvyksta makšties prieangyje arba sėkla išsilieja tiesiog ant dėvimo apatinio trikotažo), nepažeistai mergystės plėvei. Sulaukus klimakterinio laikotarpio, dažniausiai po 45 metų, pastojimas neįvyksta dėl nustojusios ovuliacijos.
Sveikatos problemos, neleidžiančios pastoti: įvairūs išorinių ir vidinių lytinių organų susirgimai, dubens patologijos, lytinių organų uždegimai ir vėžiniai susirgimai, vidaus sekrecijos liaukų sutrikimai, lėtinės infekcijos ir intoksikacijos, chirurginių operacijų pasekmės (pašalinta gimda, kiaušintakiai, kiaušidės ir pan.).
Pastojimo reguliavimo būdai vadinami kontracepcija, nors yra kontroversiškai vertinamų (dėl moralinių ir etinių priežasčių) kontracepcijos būdų, kurie ne užkerta kelią pastojimui, bet nutraukia nėštumą.
Luis Marín
Luisas Antonijas Marinas Muriljas (g. 1974 m. rugpjūčio 10 d.) – Kosta Rikos futbolininkas, buvęs nacionalinės rinktinės vidurio gynėjas bei kapitonas.
Žaidžia „LD Alajuelense“ klube. Šalies rinktinėje nuo 1992 metų sužaidė 118 oficialių rungtynių, per kurias įmušė 5 įvarčius, žaidė 2002 metų futbolo čempionate.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1993 m. birželio 23 d., su rinktine žaidė visas trejas 2006 m. pasaulio čempionato rungtynes.
Giriškiai (Šiauliai)
Giriškiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Raudėnų.
Tamsusis šeškas
Tamsusis šeškas (Mustela putorius), taip pat žinomas kaip paprastasis šeškas arba laukinis šeškas, – kiauninių šeimos plėšrus žinduolis. Tamsieji šeškai, dar vadinami miškiniais arba juodaisiais šeškais, plačiai paplitę Europos miškuose. Gyvena ir Lietuvos teritorijoje.
Fiziologija
Kūnas 30–45 cm ilgio, uodega – 10–15 cm. Gyvūnas sveria 1–1,5 kg. Turi purų ir švelnų kailį, kuris tamsiai rudas arba juosvas (akuotplaukiai), vilnaplaukiai šviesiai gelsvi. Pasturgalyje turi nemalonų kvapą skleidžiančią liauką.
Ekologija
Šeškas gyvena miškuose, pamiškėse, upių ir ežerų pakrantėse, krūmynuose. Lankosi prie kaimų, priemiesčių trobesių, sandėlių. Gyvena paties išsikastame urve, arba po šakų, akmenų šūsnimi, medžių šaknimis, išpuvusiais kelmais.
Lietuvoje dažnas, paplitęs visoje šalyje.
Mityba
Plėšrūnas. Maitinasi daugiausia pelėmis, pelėnais ir kitais smulkiais graužikais, paukščiais, varliagyviais, ropliais. Pjauna vištas (daugiau, nei gali suėsti).
Reikšmė
Tamsusis šeškas – svarbus kailinis žvėrelis, kurio kailis naudojamas kailinių gamyboje. Paprastai šeškai kailiams gaudyti spąstais rudenį arba žiemą.
Nguyễn Xuân Phúc
Ngujen Suan Fukas (Nguyễn Xuân Phúc, g. 1954 m. balandžio 20 d.) - dabartinis Vietnamo ministras pirmininkas.
Ngujen Suan Fukas buvo rekomenduotas į šį postą tuomečio premjero Ngujen Tan Dungo ir vėliau išrinktas 2016 m. Nacionalinėje Asamblėjoje. Tuo metu būdamas 57 metų, Ngujenas tapo jauniausiu Vietnamo prezidentu Vietnamo Socialistinės Respublikos istorijoje.
Austrijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Austrijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Demografinis senėjimas
Demografinis senėjimas – tai gyventojų amžiaus kaita, pasižyminti senyvo amžiaus žmonių skaičiaus didėjimu arba jauno amžiaus žmonių mažėjimu. Tokius gyventojų amžiaus struktūros pokyčius, kurių rezultatas yra gyventojų senėjimas, sukelia gimstamumo mažėjimas, suaugusių gyventojų sveikatos gerėjimas ir jų mirtingumo mažėjimas, neigiamas migracijos neto (emigrantų skaičius viršija imigrantų skaičių) bei demografinių bangų judėjimas (gausesnių kohortų įsiliejimas į vyresnio amžiaus gyventojų kategoriją, pvz., vaikų bumo kartos (JAV) įsiliejimas į senatvės pensininkų gretas).
Senėjimas būdingas visoms pasaulio šalims, o pastaruoju metu visuomenės greičiau senėja besivystančiose valstybėse, nes gimstamumas ten sumažėjo kur kas vėliau ir sparčiau nei išsivysčiusiose šalyse. Nors senėjimas yra natūralus procesas, tačiau pasaulyje dar niekada nebuvo tiek daug senų žmonių, kiek jų yra dabar. Todėl valstybėms kyla iššūkis įveikti senos visuomenės sukeliamus iššūkius ir užtikrinti jai socialinę paramą ir apsaugą.
ES statistika
1991 metais Europos sąjungoje vidutinis 0–14 metų amžiaus grupę sudarančių asmenų skaičius siekė 19,3 proc., o 2011 m. šis rodiklis siekė 15,6 proc. 65 metų ir vyresnių amžiaus grupę sudarančių asmenų skaičius 1991 metais siekė 13,9 proc., o 2011 metais 17,5 proc. Taigi, jaunesnių amžiaus grupės skaičius sumažėjo 3,7 proc., o vyresnių amžiaus grupių padidėjo 3,6 proc. Pagal 2011 metų EUROSTAT duomenis senyvo amžiaus žmonių skaičius viršija jaunesnių amžiaus grupių skaičių, net 1,9 proc.
Per ateinančias tris dekadas visuomenės senėjimas pasieks dar aukštesnius rodiklius, didžiojoje pasaulio dalyje šalių visuomenes sudarys 30 % ir daugiau senyvų žmonių, beveik visas pasaulis patirs ryškią amžiaus grupių kaitą, išskyrus Afrikos didžiąją dalį, kur senėjimas bus juntamas ne taip stipriai.
Problematika
Demografinis senėjimas reiškia didesnę naštą darbingiems žmonėms, turintiems išlaikyti daugiau senų žmonių. Kadangi vis mažiau darbingo amžiaus žmonių išlaiko didėjantį pensininkų skaičių, tokiu būdu mažėja mokesčių surinkimas bei didėja išlaidos socialinei rūpybai ir sukelia grėsmę biudžetų stabilumui. Mažiau išsivysčiusios šalys dėl žemesnio ekonominio išsivystymo ir sveikatos prieinamumo sunkiau gebės įveikti senėjančios visuomenės pasekmes.
Visuomenės senėjimo sukeliami iššūkiai:
Sprendimo priemonės
Dėl pasireiškimo masto ir negrįžtamumo gyventojų senėjimas iš esmės keičia visuomenės demografinę ir socialinę struktūrą, gamybos, paskirstymo ir vartojimo sistemas. Vienas svarbiausių uždavinių, siekiant tolydžios visuomenės raidos demografinio senėjimo sąlygomis yra minimizuoti papildomas sąnaudas gyventojų senėjimo pasekmių įveikimui ir, kiek įmanoma, maksimizuoti ilgesnės gyvenimo trukmės teikiamą naudą visuomenei ir individams.
Aktyvus senėjimas
Kaip vienas iš svarbiausių aspektų akcentuojamas aktyvus senėjimas, kuris vaizduoja senyvą amžių ne kaip socialinių praradimų, vienišumo, neįgalumo, skurdo ir nesavarankiškumo amžių, bet kaip pilnavertiško dalyvavimo visuomenės gyvenime amžių, įsitraukiant į darbo rinką, visuomenines veiklas, jų organizavimą. Europos Sąjungos ekonomikos augimo strategijoje „Europa 2020“ valstybės narės remiasi aktyvaus senėjimo strategijomis, pagal kurias yra neskatinamos naudotis ankstyvo pasitraukimo į pensiją planais ir siekiama palankumo pasilikimui darbe bei pakartotinei vyresnio amžiaus darbininkų integracijai.
Meišlaukiai
Meišlaukiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Usėnų.
Jieznas
thumb|left|[[Jiezno bažnyčia]] thumb|left|Gatvė Jiezne
Etimologija
Liaudies etimologija pasakoja, kad Jiezno ežeras buvo labai gilus, ir jo dugno nieks nepasiekdavo. Sakydavo, kad jis be dugno. Iki Pacų Jieznas priklausė Jakaterinos palikuonims. Vieną kartą puotaudami prie ežero jie nutarė įsitikinti, ar tikrai ežeras be dugno. Nėrė vienas – nepasiekė dugno, antras – taip pat. Pagaliau nėrė trečias ir ilgai neišnėrė. Visi nuščiuvę laukė. Pagaliau jis išniro ir sušuko: Есть дно! („Yra dugnas!“). Nuo to laiko ežerą vadino Jiezno vardu, o miestas taip pat liko Jieznas.
Istorija
thumb|left|[[Jiezno dvaras, 1875 m.]] thumb|Jiezno Šv. arkangelo Mykolo ir Jono Krikstytojo bažnyčia XX a. tarpukariu
Pirmasis rašytinis šaltinis, kuriame minimas Jiezno vardas, yra 1492 m. gruodžio 4 d. Ldk Aleksandro privilegija – čia minimas didžiojo kunigaikščio Jiezno dvaras ir Jiezno valsčius, nuo 1507 m. privati nuosavybė. 1581 m. minimas Jiezno miestelis, linijinio plano. 1633 m. Jiezno dvarą nupirko Lietuvos didysis iždininkas Steponas Pacas ir Jieznas ilgainiui (XVII–XVIII a.) tapo Pacų giminės rezidencija. XVI a. pabaigoje buvo evangelikų reformatų bažnyčia, 1634 m. paversta katalikų bažnyčia. Pirmąją Jiezno bažnyčią 1643 m. pastatydino Steponas Pacas. XVII a. viduryje miestelis perplanuotas, 1670 m. pašventinta nauja Jiezno bažnyčia, pastatyta Lietuvos didžiojo kanclerio K. Z. Paco iniciatyva.
XVIII a. pradžioje, per Šiaurės karą, miestelį apiplėšė Švedijos kariuomenė. 1710 m. Jieznas gavo turgų, 1748 m. – prekymečių privilegiją. 1775 m. Pacai pastatydino dvaro rūmus. 1795 m. buvo 372 gyventojai, 9 amatininkai. 1812 m. Jiezną apiplėšė Napoleono kariauna, nors tuometinis dvaro savininkas Liudvikas Pacas buvo Napoleono adjutantas, prancūzų armijos generolas. L. Pacas rėmė 1831 m. sukilimą, vadovavo sukilėlių korpusui, bet nuslopinus sukilimą priverstas bėgti užsienin. 1837 m. dalis miestelio ir Jiezno dvaras sudegė, rūmai nebeatstatyti. Miestelis sparčiai plėstis ėmė XIX a. 2-ojoje pusėje nutiesus kelią Kaunas–Druskininkai. Tuo metu Jieznas buvo Trakų rajono miestelis, valsčiaus centras.
1909 m. buvo 5 gatvės (pagrindinės – Didžioji ir Punios). XX a. pradžioje Lietuvai paskelbus nepriklausomybę, Jieznas buvo tapęs kovų židiniu. 1919 m. vasario 10–13 d. čia vyko dideli mūšiai tarp lietuvių, kuriems padėjo vokiečiai, ir bolševikų. Raudonoji Armija buvo užėmusi Vilnių ir ruošėsi žygiui į Kauną, bet Jiezne sutiko didelį pasipriešinimą: lietuviai puolė bolševikus, bet dėl mažesnių pajėgų pralaimėjo mūšį, žuvo 18 savanorių, keliolika pateko nelaisvėn. Vasario 13 d. sulaukę pastiprinimo lietuviai sumušė bolševikus ir privertė juos trauktis. Tai buvo svarbi pergalė tolesnei Kauno gynybai.
1924 m. išparceliuotas Jiezno dvaras. 1930 m. Jiezne buvo 117 namų, veikė lentpjūvė, garo malūnas, buvo 18 krautuvių. 1939 m. įsteigta biblioteka.
Po II pasaulinio karo Jiezno apylinkėse veikė Tauro apygardos Geležinio Vilko ir Dzūkų rinktinių partizanai. Žuvusiesiems 1989 m. pastatytas kryžius, 1991 m. – paminklas. 1952–1960 m. buvo Jiezno rajono centras. 1956 m. gruodžio 28 d. Jieznas gavo miesto teises. Sovietmečiu veikė kultūros namai, ligoninė, lentpjūvė, malūnas, pieninė, čiužinių siuvimo fabrikas, Kauno elektros variklių gamyklos filialas, traktorių remonto dirbtuvės. Miesto centre buvo skveras, kuriame stovėjo paminklas M. Melnikaitei.
2002 m. patvirtintas Jiezno herbas.
Architektūra
Miestelio gatvių tinklas – taisyklingas stačiakampis, su baroko laikotarpiui būdinga išryškinta kompozicine ašimi. Jiezno centrinėje dalyje suformuota keturkampė aikštė. Barokinė dvibokštė Jiezno Šv. arkangelo Mykolo ir Jono Krikštytojo bažnyčia, pastatyta 1670 m., perstatyta 1772 m., stačiakampio plano, vienanavė, su kripta. Bažnyčios viduje išliko vertinga sienų tapyba (1770–1772 m., nežinomas italų dailininkas), du žalvariniai varpai (1770 m. ir 1878 m.)
Buvusioje Jiezno dvaro sodyboje, statytoje XVIII a. antroje pusėje – XIX a. pirmoje pusėje, išliko Pacų rūmų, kurie garsėjo puošnumu ir prabanga, vakarinis korpusas (po 1953 m. rekonstrukcijos pakeistas), kumetynas, ūkinis pastatas ir mišraus plano parkas, įkurtas XVIII a. pirmoje pusėje.
Serockas
Serockas - miestas vidurio Lenkijoje, į šiaurę nuo Varšuvos, prie Bugo ir Narevo santakos. 3 tūkst. gyventojų (2006 m.).
Istorija
1417 ir 1923 m. suteiktos miesto teisės.
Ann-Arbor klasifikacija
Ann-Arbor klasifikacija – naudojama medicinoje apibūdinant piktybines limfomas. Stadija suteikia esminę informaciją apie naviko išplitimą ir nulemia taikomo gydymo principus. Istoriškai ši klasifikacija buvo sukurta Hodžkino limfomai, tačiau vėliau pradėta taikyti beveik visoms piktybinėms limfomoms klasifikuoti. Pavadinimas kilo nuo An Arboro miesto Mičigano valstijoje, JAV.
David Andersen
Deividas Andersenas (g. 1980 m. birželio 23 d. Melburne) – Australijos krepšininkas.
Ann-Arbor klasifikacija
Stadijos
Išskiriamos keturios stadijos, žymimos romėniškais skaičiais.
David Andersen
Nuo 2004 metų rungtyniavo Maskvos CSKA klube, bet 2008 m. vasarą sudarė trejų metų sutartį su Barcelonos AXA klubu.
Ann-Arbor klasifikacija
Stadijos
Tikslesniam diagnozės apibūdinimui prie stadijos prirašoma:
David Andersen
2002 m. jį 37 šaukimu naujokų biržoje pasirinko Atlantos „Hawks“ komanda. 2009 m. liepos 14 d. jo teisės buvo perleistos Houston "Rockets" klubui. 2010 m. liepos 28 d. buvo iškeistas Toronto "Raptors" klubui, į piniginę kompensaciją ir ateities naujokų biržos šaukimą. 2010 m. lapkričio 20 d. buvo iškeistas New Orleans "Hornets" komandai.
2011 m. birželio 28 d. pasirašė trejų metų sutartį su Italijos Sienos "MdP" klubu. 2012 m. rugpjūčio 15 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Stambulo "Fenerbahçe" klubu.
Meištai
Meištais vadinami kaimai:
Brunėjaus demografija
thumb|right|500px|Gyventojų kitimas 1961–2003 m. Per šį laikotarpį gyventojų skaičius padidėjo keturis kartus. Grafike gyventojų skaičius yra pateikiamas tūkstančiais. Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Brunėjaus demografiją.
Gyventojų skaičius: 408 786 (2011 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių:
Gyventojų amžiaus mediana:
Gimstamumas: 17,74 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)
Mirtingumas: 3,39 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)
Migracijos indeksas: 2,55 migrantų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)
Urbanizacija:
Lyčių pasiskirstymas:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Religijos:
Amstelvenas
Amstelvenas  – miestas centriniuose Nyderlanduose. Per miestą teka Amstelio upė nuo kurios ir kilo gyvenvietės pavadinimas.
Istorija
1810 m. – 1814 m. Prancūzijos okupacijos metais Amstelvenas tapo savivaldybės centru.
Po Antrojo pasaulinio karo šalia esančiame Amsterdame pradėjo trūkti gyvenamojo ploto, tad sparčiai pradėjo plėstis Amstelvenas.
Sportas
1973 m. mieste vyko Pasaulio vyrų žolės riedulio taurė, o 1986 m. – Pasaulio moterų žolės riedulio taurė.
Nasava
Nasava arba Lesistojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietės kaimas,  prie kelio iš Kalinino į Uvarovą.
Tąsumas
Tąsumas  – mechaninė maisto tekstūros savybė, susijusi su minkšto produkto rišlumu. Burnoje tąsumas įvertinamas pastanga, reikalinga maisto produktą susmulkinti iki būklės, tinkamos ryti.
Tąsumo lygiai:
Ėminys
Ėminys – iš generalinės aibės (tiriamosios visumos) tyrimui paimtas objektas ar medžiagos porcija. Ėminiai dažnai imami ėmikliais.
Mečislovas Zasčiurinskas
Mečislovas Zasčiurinskas (g. 1946 m. kovo 29 d. Kaune) – Lietuvos ekonomistas, politinis veikėjas, Seimo narys, buvęs LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras.
Ėminys
Ėminys ir imtis
Labai dažnai ėminys yra imties dalis – vienas objektas ar viena medžiagos porcija, esantis imties narys. Ėminių skaičius imtyje – tai imties tūris.
Imčių ryšys su ėminiais dvejopas:
Mečislovas Zasčiurinskas
Biografija
Dirbo gamyboje, Kauno politechnikos institute, Kauno miesto plano komisijoje vyriausiuoju ekonomistu, „Kapitalinės statybos“ skyriaus viršininku, Plano komisijos pirmininko pavaduotoju, Kauno miesto kompleksinio ekonominio ir socialinio vystymo valdybos viršininku, Kauno miesto valdybos patarėju.
1988–1990 m. Kauno ekonomistų klubo prezidentas, Lietuvos ekonomistų asociacijos steigimo dalyvis. Nuo 1992 m. privačios įmonės direktorius, valstybės įmonės generalinis direktorius, ekonomikos krizių valdymo konsultantas, bankroto, restruktūrizavimo administratorius, kitų įmonių vadovas, nuo 2004 m. iki 2006 m. LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras, nuo 2006 m. viešosios įmonės „Socialiniai projektai“ direktorius, nuo 2008 m. Seimo narys. LRS socialinių reikalų ir darbo komiteto narys, Europos reikalų komiteto narys, Etikos ir procedūrų komisijos narys, pirmininko pavaduotojas, Lietuvos - Irano parlamentinės grupės pirmininkas, Lietuvos - Lenkijos parlamentinės grupės pirmininko pavaduotojas, Lietuvos, Lenkijos ir Ukrainos asamblėjos narys.
2016 m. baigėsi LRS nario kadencija.
Darbo partijos pirmininko pavaduotojas, Valstybės valdymo, regioninės politikos ir savivaldos komiteto pirmininkas, nuo 2008 m. LR Seimo Darbo frakcijos narys.
Nuo 2016 m. ne partijos narys.
FK Spartak Semej
FK Spartak Semej – Kazachijos futbolo klubas iš Semejaus.
Mečislovas Zasčiurinskas
Biografija
Jaunystėje aktyviai sportavo, buvo mokyklos, instituto, miesto, Lietuvos vyrų tinklinio rinktinės narys. Žmona – Genutė, duktė Aistė, sūnus Povilas. .
FK Spartak Semej
Istorija
Klubas įkurtas 1964 m.
Ėminys
Bandinys
Bandinys – ėminys, kuris yra ar bus tiriamas fizikiniais (mechaniniais, optiniais, elektriniais ir pan.) metodais. Terminas bandinys naudojamas fizikoje, mechanikoje, inžinerijoje, mašinų gamyboje ir kt. panašiose srityse. Bandinys taip pat yra tiesiogiai bandomas produktas (pavyzdys), tam tikras ruošinys fizikiniams ar mechaniniams tyrimams (pvz., tiriant cemento savybes iš cemento paruošiamas betonas, iš kurio nuliejami tam tikros formos ruošiniai mechaniniams tempimo ar gniuždymo bandymams).
Mėginys
Mėginys – ėminys, kuris yra ar bus tiriamas cheminiais, biocheminiais, biologiniais metodais. Terminas mėginys naudojamas chemijoje, biologijoje, medicinoje, žemės ūkyje, miškininkystėje, maisto pramonėje ir kt. panašiose srityse. Tos pačios tradicijos dėka atsiradęs ir terminas mėgintuvėlis.
FK Spartak Semej
Istorija
FK Spartak Semej nustojo gyvuoti kaip savarankiškas klubas.
Ėminys
Mėginys
Atvejais, kai imant mėginį neaišku, kaip jis bus tiriamas ir atvejais, kai tenka kalbėti tiek apie bandinius, tiek apie mėginius, naudojamas bendrasis terminas ėminys.
Firmicutes
Firmicutes – bakterijų (Bacteria) karalystės bakterijų tipas.
Dauguma šių bakterijų turi gram-teigiamo tipo ląstelės sienelę, tačiau dalis jų sienelės neturi, todėl nereaguoja į Gramo dažymą, tačiau taip pat neturi ir antrosios membranos, būdingos gram-neigiamoms bakterijoms. Kai kurios (Megasphera, Pectinatus, Selenomonas, Zymophilus) turi akytą pseudo išorinę membraną, dėl ko, dažant, duoda gram-neigiamą rezultatą. Anksčiau prie Firmicutes buvo priskiriamos visos gram-teigiamos bakterijos.
Firmicutes sudaro rutulinės bei lazdelinės bakterijos. Dauguma Firmicutes formuoja endosporas, kurios labai atsparios išdžiūvimui ir gali ištverti kraštutines sąlygas. Paplitusios įvairiose aplinkose, kai kurios yra patogeninės. Heliobacterium šeimos bakterijos energiją gauna vykdydamos fotosintezę.
Klasifikacija
Paprastai skirstomos į anaerobines (Clostridia) ir aerobines (Bacilli, Mollicutes), nors tikėtina klasifikacijos revizija. Firmicutes tipą sudaro daugiau nei 274 gentys.
Europa (palydovas)
Europa – šeštasis Jupiterio palydovas, šiek tiek mažesnis už Mėnulį, bet daug šviesesnis. 1610 sausio 7 d. šį palydovą atrado Galilėjo Galilėjus.