cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Serbiškas filmas
Turinys
Nuvykęs į filmavimo angarą Milošas randa Mariją su sūnumi, kurie, apimti šoko, su juo nesikalba. Parvežęs juos namo ir sukrėstas to, ką padarė, Milošas nusprendžia nušauti juos ir nusižudyti pats.
Paskutiniai filmo kadrai, kai jie trise negyvi guli lovoje, o aplik juos susirenka operatoriai ir apsauginiai, tarsi sufleruoja, kad buvo kuriamas ne tik filmas, kuriame vaidino Milošas, bet ir filmas apie filmą...
Foullah Edifice FC
Foullah Edifice arba Foullah Edifice N’Djaména, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Foullah Edifice Football Club – profesionalus Čado futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje lygoje. Įsikūręs šalies sostinėje Ndžamenoje.
Istorija
Klubas buvo įkurtas 2007 m. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Daugkartiniai čempionai ir Čado futbolo taurės laimėtojai.
Sezonai
Šaltiniai:
Burgundijos Nyderlandai
Burgundijos Nyderlandai – neformalus smulkių feodalinių valstybių grupės pavadinimas 1384–1482 m. dabartinės Belgijos, Liuksemburgo pietinių Nyderlandų ir šiaurinėje Prancūzijoje teritorijoje. Šias valstybes vienijo tai, kad jos buvo sudarę personalinę uniją su Burgundijos kunigaikštyste (dab. Burgundija–Franš Kontė Prancūzijoje) ir buvo Burgundijos dinastinės imperijos dalis.
Raida
thumb|left|Burgundijos imperija XIV–XV a. Burgundijos kunigaikščių politinė įtaka Nyderlandų regione prasidėjo 1384 m., kuomet mirus Flandrijos grafui Liudvikui II, svarbiausi Flandrijos miestai Briugė, Ipris ir Gentas suorganizavo jo dukters vedybas su Burgundijos kunigaikščiu Pilypu Narsiuoju. Kartu jis paveldėjo ir Artua, susijusią su Flandrija.
Jo įpėdinis Pilypas III Gerasis 1421 m. nusipirko Namiūrą, o 1430 m. mirus Brabanto kunigaikščiui Pilypui, paveldėjo Brabantą ir Limburgą. Po dvejų metų, 1432 m., Pilypas Gerasis užpuolė Heno, kurios grafienė Žakelina tuo metu valdė ir Olandiją su Zelandija. Po kabliukų ir menkių karo, šios trys sritys prijungtos prie Burgundijos dinastinės imperijos.
1441 m. Burgundija įsitraukė į įpėdinystės konfliktą Liuksemburge. Liuksemburgo kunigaikštienė Elžbieta pardavė savo kunigaikštystę Pilypui Gerajam, ir šis 1443 m. įvedė į ją savo kariuomenę, tačiau negalėjo tapti jos kunigaikščiu, kol nebuvo išspręsti įpėdinystės klausimai. Į sostą čia pretendavo Vengrijos karalius Vladislovas Pomirtinis, Tiuringijos langrafienė Ona, ir Kazimiero Jogailaičio žmona Elžbieta Habsburgietė. Tik po to, kai pastaroji atsisakė savo teisių 1467 m., Pilypas ėmė oficialiai tituluotis Liuksemburgo kunigaikščiu.
1477 m. Nansi mūšyje Karolis Narsusis pralaimėjo Prancūzijos karaliui, ir Burgundijos kunigaikštystė prijungta prie Prancūzijos. Tačiau Žemutines provincijas ir Flandriją paveldėjo Karolio Narsiojo dukra Marija Burgundė. Siekdama apsaugoti Žemutines Provincijas nuo Prancūzijos karaliaus, ji ištekėjo už Šventosios Romos imperatoriaus Maksimilijono I. Po jos mirties 1482 m. šios valdos perėjo Habsburgams, ir toliau buvo vadinamos Habsburgų Nyderlandais.
Visuomenė ir kultūra
Burgundijos kunigaikščiai labai turtingose srityse pradėjo įvairias reformas, skatinusias centralizaciją ir vieningos sistemos įvedimą. Tai kėlė pasipriešinimą iš buvusių laisvųjų miestų bei atskirų vyskupų, kurie gynė savo teises į žemę, mokesčius, vietinius matus, pinigus ir tradicijas. Kunigaikščiai modernizavo regioną, senovines feodalines struktūras keisdami biurokratinėmis valdininkų struktūromis. Modernizuoti mokesčiai atnešė kraštui klestėjimą, ir kunigaikščiai garsėjo kaip meno ir kultūros rėmėjai. Jų remiami kūrė dailininkai broliai van Eycke, van der Veidenas ir kt.
Burgundijos Nyderlanduose išaugo stiprūs prekybiniai miestai, suklestėjo ekonomika. Svarbiausias ekonominis centras buvo Briugė.
Kunigaikščiai
Burgundijos kunigaikščiai priklausė Burgundijos Valua aštakai. Burgundijos Nyderlandus valdė:
Anatolijus Timofejevas
Anatolijus Timofejevas (g. 1950 m. balandį) – buvęs Lietuvos futbolininkas, nusipelnęs Lietuvos treneris.
Biografija
Būdamas gabus jaunuolis buvo kviečiamas į įvairaus amžiaus Lietuvos rinktines. Pirmas svarus laimėjimas pasiektas 1967 m., kuomet TSRS „Vilties“ taurės varžybose su Lietuvos jaunių U-17 rinktine buvo iškovoti sidabro medaliai. 1970 m. A. Timofejevas su Kauno „Atleto“ ekipa tapo Lietuvos čempionu, vėliau 1971-1972 m. žaidė Vilniaus „Žalgirio“ meistrų komandoje. 1973 m. tarnybą armijoje atliko rungtyniaudamas Lvovo SKA (Ukraina) komandoje, kuri tuomet rungtyniavo TSRS II lygos pirmenybėse.
Grįžęs iš Ukrainos 1974-1979 m. gynė Klaipėdos „Atlanto“ spalvas. 1980 m. rungtyniavo Klaipėdos „Granito“ komandoje, kurios sudėtyje antrą kartą tapo Lietuvos čempionu. Tais pačiais metais pradėjo trenerio karjerą Klaipėdos futbolo mokykloje. Jau kitais metais buvo pakviestas dirbti trenerio asistentu į „Atlanto“ meistrų komandą. 1985 m. pabaigoje „Atlantas“ iškovojo teisę rungtyniauti TSRS I lygoje. Už šį pasiekimą strategams Č. Urbonavičiui ir A. Timofejevui buvo suteikti Lietuvos nusipelniusių trenerių vardai.
1987 m. sugrįžo į Klaipėdos futbolo mokyklą, joje darbuojasi iki šiol. Su savo komandomis A. Timofejevas yra ne kartą tapęs įvairaus amžiaus grupių Respublikos pirmenybių čempionais ir prizininkais, taip pat du kartus iškovojo Lietuvos jaunių ir jaunimo žaidynių titulus.
Žvaigždėtoji viksva
Žvaigždėtoji viksva (Carex echinata) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos, viksvų genties daugiametis augalas. Žvaigždėtosios viksvos pavadinimas kilo iš lotyniškų žodžių: „carex“ – viksva, „echinata“ – dygliuota.
Morfologija
Daugiametis, pilkai žalias, tankiakeris, 15– 45 cm aukščio, trumpą šakniastiebį išauginantis augalas. Stiebai statūs, standūs, ploni, 1– 2 mm storio, tribriauniai, žemiau žiedynų šiek tiek šiurkštūs. Lapai gana standūs, 1,5– 2 mm pločio, lovelio pavidalo, laipsniškai nusmailėjusiomis, šiurkščiakraštėmis viršūnėmis, trumpesni už stiebus; apatinės makštys trumpos, šviesiai rudos, viršutinės – blyškiai žalsvos, jų kraštai plėviški. Žiedynas – paprasta, trumpa, 2– 3 cm ilgio pertraukta varpa, susidedanti iš (2) 3– 4 (6), maždaug per 0,7 cm viena nuo kitos nutolusių varpučių; jų maišeliai žvaigždiškai išsidėstę. Viršūninė varputė stambesnė už kitas, iki 1,5 cm ilgio, jos viršuje yra piesteliniai žiedai, apatinėje dalyje – kuokeliniai, jų pažiedės po žydėjimo prisiglaudžia prie varputės ašies ir sunkiai įžiūrimos, todėl atrodo, tarsi varputės turėtų ilgą kotelį; likusios varputės pusiau apvalios, 0,5– 1 cm ilgio, pamate turi pavienius kuokelinius žiedus. Varputės 3– 5, žalsvai geltonos, vienos nuo kitų šiek tiek nutolusios, pamatinėje dalyje su kuokeliniais, o viršutinėje dalyje su 5– 7 piesteliniais žiedais. Varpučių pamate yra šeriški žiedynlapiai arba jų nėra. Pažiedės plačiai kiaušiniškos arba kiaušiniškos, smailiaviršūnės, rausvai rusvos su žaliu ruoželiu nugarėlėje ir plačiais, baltais, plėviškais pakraščiais. Maišeliai plėviški, žvaigždiškai atsilošę, žalsvai rudi, kiaušiniški, 3,5– 4 mm ilgio, ilgesni už pažiedes; išorinė puse išgaubta, turi 10– 12 ryškių gyslų, vidinė – plokščia, tik pamate gyslota; pamate jie apvalūs, beveik bekočiai, viršūnėje laipsniškai nusmailėdami, užsibaigia ilgu, plokščiu, šiek tiek lenktu, aštriakraščiu, išorinėje pusėje giliai skeltu, dvidančiu snapeliu. Vaisiai maži, kiaušiniški, suploti.
Žydi gegužės – birželio mėnesį. Hemikriptofitas. Vaisius išplatina gyvuliai, kuriems jie gali įsivelti į plaukus arba įsmigti į odą.
Augavietės
Bendras paplitimas: beveik visa Vakarų bei Rytų Europos miškų zona ir Kaukazo bei rytinės Viduržemio pajūrio srities kalnai (miškų ir subalpinė juostos), Priešakinė Azija, Šiaurės Amerika, Azorų salos, Naujoji Zelandija, Australija, Kosmopolitas.
Didysis Libanas
Didysis Libanas – Prancūzijos mandatinė teritorija, sukurta 1920 m. Prancūzijai dalinant pagal Tautų Sąjungos mandatą valdytą Siriją į 6 valstybes, dabartinės Libano valstybės pirmtakas.
Prancūzijos Sirijos mandatas buvo sukurtas pasibaigus Pirmajam pasauliniam karui. Pagal 1920 m. Sevro sutartį buvusi Osmanų imperija buvo padalinta, ir keturios buvusios jos dalys tapo Tautų Sąjungos mandatinėmis teritorijomis, kurias Tautų Sąjungos vardu laikinai valdė D. Britanija ir Prancūzija. D. Britanija gavo Palestinos mandatą ir Irako mandatą, o Prancūzija - Sirijos mandatą (jo sričiai priklausė ir Libanas). thumb|200px|left|Didžiojo Libano 5 piastrų moneta (1924) 1920 m. rugsėjo 1 d. generolas Gouraud paskelbė Didžiojo Libano valstybės įkūrimą. Naujosios valstybės ribos sutapo su dabartinio Libano ribomis, sostinė - Beirutas. Naujosios Prancūzijos užjūrio teritorijos vėliava tapo Prancūzijos vėliava su Libano kedro atvaizdu.
Naujasis darinys buvo pavadintas Didžiuoju Libanu, kadangi prie buvusios autonominės srities Libano kalno (įkurta 1861 m. siekiant apsaugoti vietinę krikščionių populiaciją) buvo prijungti Osmanų imperijos rajonai Tripolis ir Sidonas bei Bekaa slėnis.
Pirmoji Libano konstitucija buvo paskelbta 1926 m. gegužės 26 d., po to kelis kartus taisoma. Ji sukurta remiantis Prancūzijos Trečiosios respublikos konstitucija, pagal ją valstybę valdė dviejų rūmų parlamentas su žemaisiais rūmais ir senatu (vėliau šis buvo panaikintas), prezidentas ir ministrų taryba. Prezidentą rinkdavo Žemesnieji rūmai šešeriems metams, prezidentas negalėjo būti renkamas dviem kadencijoms iš eilės. Žemesniųjų rūmų deputatai buvo renkami pagal rinkėjų tikėjimą. Tradicija didžiuosius politinius valstybės vadovus bei aukštuosius viešosios valdžios pareigūnus rinkti pagal tai, kokią proporciją gyventojų tarpe sudaro įvairios religijos, sustiprėjo Didžiojo Libano laikais. Pvz., prezidentas turi būti krikščionis maronitas, premjeras sunitas, Žemesniųjų rūmų spikeris - šiitas. Teoriškai Žemesnieji parlamento rūmai turėjo atlikti įstatymo kūrimo funkcijas, bet faktiškai įstatymus rengdavo vykdomoji valdžia ir perduodavo Žemesniesiems rūmams, kurie automatiškai juos patvirtindavo. Pagal konstituciją Prancūzijos vyriausiasis komisaras tebeturėjo aukščiausią valdžią, prieš ką pradžioje protestavo Libano nacionalistai. Pirmuoju Libano prezidentu buvo išrinktas Charles Debbas, graikas stačiatikis praėjus vos trims dienoms po konstitucijos priėmimo.
1932 m. baigiantis pirmajai Debaso kadencijai dėl prezidento posto varžėsi Bishara al-Khuri ir Émile Eddé, kartu pasidalino ir Žemesnieji rūmai. Kaip sprendimą pato situacijai išspręsti kai kurie deputatai kompromisiniu pretendentu pasiūlė Ministrų tarybos pirmininką ir Tripolio musulmonų lyderį šeichą Muhammad al Jisr. Tačiau Prancūzijos vyriausiasis komisaras Henri Ponsot 1932 m. gegužės 9 d. suspendavo konstituciją ir pratęsė Debaso kadenciją vieneriems metams. Taip jis neleido prezidentu išrinkti musulmono. Prancūzijos vyriausybė, nepatenkinta Ponsot sprendimu, pakeitė jį grafu Damien de Martel, kuris 1934 m. sausio 30 d. vieneriems metams prezidentu paskyrė Habib Pacha Es-Saad, kurio kadencija vėliau buvo pratęsta dar vieneriems metams.
1936 m. sausio 30 d. prezidentu buvo išrinktas Émile Eddé. Po metų jis dalinai atstatė 1926 m. konstitucijos veikimą ir organizavo rinkimus į Žemesniuosius rūmus.
1939 m. rugsėjo mėn. Prancūzijos vyriausiasis komisaras vėl suspendavo konstituciją.
thumb|left|Pirmoji Libano vėliava - ranka pieštas projektas, ant kurio pasirašė Libano parlamento deputatai (1943 m. lapkričio 11 d. Libanas nepriklausomybę gavo 1943 m., o Prancūzijos kariuomenė išvyko 1946 m.
Manuela Arcuri
Manuela Arkuri (, g. 1977 m. sausio 8 d. Ananjis) – italų modelis, aktorė, laidų bei renginių vedėja.
Biografija
Būdama 14 metų tapo profesionaliu modeliu, demonstravo madas, taip pat fotografavosi foto sesijose įvairiems žurnalams.
Baigusi mokyklą, įstojo į Dramos mokslų akademiją Romoje. Karjera kine prasidėjo 1995 m. antro plano vaidmenimis įvairiose komedijose. Tuo metu ji ir toliau dirbo modeliu, o režisierių buvo vertinama kaip gražuolė, kuri gali labiau patraukti vyrų auditoriją. Prie to ženkliai prisidėjo jos erotinės fotosesijos tokiems žurnalams kaip „Max“, „Playboy“ ir „Maxim“. Nuotraukas taip pat spausdino žurnalo „Penthouse“ Nyderlandų leidimas, o ji kartu su fotografu laimėjo bylą dėl nelegaliai išspausdintų juos nuotraukų žurnale „Boss“.
Manuela atliko keletą vaidmenų ispanų kino filmuose, o 2000-ųjų pradžioje visą dėmesį sutelkė į televiziją, kur vienas žymesnių jos vaidmenų buvo kriminalinis serialas „Carabinieri“ (2002–03).
Kita
2002 m. liepos mėn. Porto Cesareo krantinėje buvo pastatyta Manuelą Arkuri vaizduojanti 175 cm statula. Ji sukėlė nemažai diskusijų ir 2010 m. savivaldybė ją pašalino. Po metų naujai išrinkta savivaldybės administracija nusprendė statulą pastatyti jos ankstesnėje vietoje.
Asmeninis gyvenimas
Manuela turi 2 brolius, vienas kurių Sergio Arcuri taip pat yra aktorius ir kartu su seserimi vaidino keletoje serialų.
Italijoje nuolat sklido kalbos apie jos romanus su žymiais sportininkais: futbolininkais Francesco Totti, Francesco Coco, olimpinių čempionu fechtuotoju Aldo Montano. Taip pat sklido kalbos apie dalyvavimą tuometinio ministro pirmininko Silvio Berlusconi organizuojamuose vakarėliuose, tačiau tai nebuvo įrodyta.
2010 m. ji susižadėjo su Giovanni di Francesco, su kuriuo 2014 m. susilaukė sūnaus.
Manuela turi juodą karate diržą. right|thumb|170px|2016 m. right|thumb|170px|2016 m. right|thumb|170px|2016 m.
Vladimiras Buzmakovas
Vladimiras Buzmakovas (g. 1963 m. spalio 18 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.
Biografija
Trenerio karjera: Vėtra Rūdiškės (2000–2001), VPU (2005–2009).
Gylių II tvenkinys
Gylių II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Raseinių rajone, 6 km į šiaurės rytus nuo Viduklės, Gylių kaime. Sudarytas užtvenkus Upės upę (Šešuvies intakas) 47,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,14 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 121,8 m. Krantai neaukšti. Priešsroviui iškart telkšo Gylių III tvenkinys, pasroviui už 0,18 km – Gylių I tvenkinys.
Tanja Ribič
Tanja Ribič (g. 1968 m. birželio 28 d.) – slovėnų dainininkė ir aktorė.
Ji atstovavo Slovėnijai 1997 m. Eurovizijos dainų konkurse. Su daina „Zbudi Se“ pasiekė 10-ąją vietą, iki šiol tai antras geriausias Slovėnijos rezultatas šiame konkurse.
Vidurinė valų kalba
Vidurinė valų kalba  – valų kalbos istorijos laikotarpis nuo XII iki XIV a., vidurinė valų kalba paliudyta žymiai geriau nei ankstesni valų kalbos laikotarpiai. Vidurinė valų kalba kilo tiesiogiai iš senosios valų kalbos. Kalbos pavadinimas vidurine valų kalba – Cymraec Canawl, jis dar galėjo būti rašomas vartojant <k > vietoj <c >.
Literatūra ir istorija
Vidurine valų kalba parašytos beveik visos išlikusios ankstyvosios „Mabinogio“ apysakos, nors pačios apysakos neabejotinai daug senesnės. Tai ir daugumos valų įstatymų rankraščių kalba. Šiuolaikiniams valų kalbos vartotojams vidurinė valų kalba gana gerai suprantama, nors ir reikalauja šiokių tokių pastangų.
Fonologija
Vidurinės valų kalbos fonologija labai panaši į dabartinę, esama tik keleto skirtumų. Raidė u, dabartinėje šiaurės vakarų valų tarmėje žyminti ir pietų bei šiaurės rytų valų tarmėse, vidurinėje valų kalboje žymėjo sulūpintą vidurinės eilės viršutinio pakilimo balsį. Vidurinėje valų kalboje nekirčiuotuose galiniuose skiemenyse sutinkamas dvibalsis aw, o šiuolaikinėje valų kalboje jis virtęs balsiu o (pvz., vid. val. marchawc = dab. 'raitelis'). Panašiai vidurinės valų kalbos dvibalsiai ei ir eu galiniuose skiemenyse virtę ai ir au, pvz., vid. val. seith = dab. 'septyni', vid. val. heul = dab. 'saulė'.
Rašyba
Vidurinės valų kalbos rašyba nebuvo sunorminta, skirtinguose rankraščiuose vartojami labai įvairūs garsų perteikimo variantai. Galima apibendrinti keletą vidurinės ir šiuolaikinės valų kalbos rašybos skirtumų. Pavyzdžiui, šiuolaikinės valų kalbos savybiniai būdvardžiai (t. y. įvardžiai) dab. 'jo, jos', dab. 'jų' ir prielinksnis dab. 'link' labai dažnai rašomi vid. val. y, taigi rašomi taip pat, kaip žymimasis artikelis y ir santykinė dalelytė y. Todėl vidurinėje valų kalboje žodžių junginys y gath reiškia ir '(ši) katė' (rašyba kaip šiuolaikinėje valų kalboje), ir 'jo katė' (dab. ), ir 'link katės' (dab. ). Žodžio gale skardieji sprogstamieji priebalsiai žymimi raidėmis t c, pavyzdžiui, vid. val. diffryt 'apsauga' (dab. ), vid. val. redec 'bėgimas' (dab. ). Garsas prieš balsius e i y labai dažnai rašomas kaip k (šiuolaikinėje valų kalboje jis visada žymimas c, pvz., vid. val. keivyn = dab.  'trečios eilės pusbrolis'). Garsas paprastai žymimas raidėmis u arba v (jos viena kitą gali pakeisti kaip viduramžių lotynų kalboje), o žodžio gale rašoma f (šiuolaikinėje valų kalboje visada rašoma f, pvz., vid. val. auall = dab.  'obelis'). Garsas dažniausiai užrašomas kaip d (šiuolaikinėje valų kalboje jis žymimas raidėmis dd, pvz., vid. val. dyd = dab.  'diena'). Garsas išreiškiamas raide r, taigi neskiriamas nuo  (šiuolaikinėje valų kalboje jie skiriami atitinkamai kaip rh ir r, pvz., vid. val. redec 'bėgimas' greta dab. ).
Morfologija
Vidurinės valų kalbos morfologija artimesnė kitoms viduramžių keltų kalboms, pvz., senajai airių kalbai. Pavyzdžiui, vidurinėje valų kalboje vienaskaitos III asmeniui būtajame laike vartojamos galūnės -wŷs, -ws, -es ir -as, taip pat ir forma su -odd. Šio laiko tam pačiam asmeniui vartojamos reduplikuotos formos kigleu '(jis) girdėjo', išvestos iš veiksmažodžio klywet 'girdėti', kuris atitinka senosios airių kalbos ·cúalae '(jis) girdėjo', išvestą iš veiksmažodžio ro·cluinethar '(jis) girdi'.
Vidurinėje valų kalboje geriau išsaugota būdvardžių daugiskaita, pvz., cochion 'raudoni' (vienaskaita coch). Šiuolaikinėje valų kalboje būdvardžiai dažnai neturi atskiros daugiskaitos formos.
Daiktavardžių daugiskaitos priesaga -awr vidurinėje valų kalboje labai produktyvi, o šiuolaikinėje valų kalboje ji pakeista priesaga (kitaip žiūrint – galūne) -au.
Sintaksė
Kaip ir šiuolaikinėje valų kalboje, VSO (tarinys–veiksnys–papildinys) žodžių tvarka (Gwelodd y brenin gastell 'Pamatė karalius pilį') vidurinėje valų kalboje buvo vartojama ne išimtinai, taip pat vartota netaisyklinga ir mišri žodžių tvarka: Y brenin a welodd gastell '[Tai buvo] karalius, kuris pamatė pilį'. Manoma, kad mišri žodžių tvarka pabrėžia veiksnį, šiuolaikinėje valų kalboje ji dažnai vartojama norint ką nors akcentuoti. Abiejų variantų skirtumas tas, kad mišriojoje žodžių tvarkoje neigiamoji dalelytė (ni/na) eina prieš veiksnį (vadinasi, Ni brenin a welodd gastell reiškia 'Tai buvo ne karalius, kuris pamatė pilį'), o netaisyklingojoje žodžių tvarkoje ši dalelytė eina prieš tarinį (Brenin ni welodd gastell = 'Karalius nepamatė pilies').
Anhedonija
miniatiūra|260x260px|Angedonijos terminas pirmąkart buvo pavartotas prancūzų psichologo [[Théodule-Armand Ribot|Teodiulio Ribo]] Anhedonija (🇬🇷 'neigiamasis priešdėlis' + 🇬🇷 'malonumas') – sumenkęs gebėjimas jausti malonumą. Tai dažnas depresijos ir kitų psichikos sutrikimų simptomas. Anhedonija taip pat gali pasireikšti sergant šizofrenija (negatyvusis jos simptomas), maniakine depresija. Pasitaiko sergant ir kitomis ligomis, pvz., Parkinsono liga, diabetu, išemine širdies liga, taip pat piktnaudžiaujant psichoaktyviomis medžiagomis. Anhedonija siejama ir su persivalgymu, įvairaus pobūdžio rizikingu elgesiu.
Konkretaus anhedonijos gydymo nėra. Gydant depresiją selektyviais serotonino reabsorbcijos inhibitoriais, gali palengvėti įvairūs ligos simptomai, taip pat ir anhedonija. Kita vertus, šie medikamentai gali prislopinti emocijas, taip problemą paaštrindami. Kaip galimai veiksminga priemonė, tiriamas ketaminas.
Geoportal.lt
Portalą administruoja VĮ Distancinių tyrimų ir geoinformatikos centras „GIS-Centras“. Portalo kūrimo pradžia – 2009 m. Valstybės informacinėje sistemoje geoportal.lt šiuo metu 38 organizacijos teikia 289 erdvinių duomenų rinkinių peržiūros ir parsisiuntimo paslaugas. Per 2014 m. 9 organizacijos pradėjo naudoti 54 specializuotas geoportal.lt paslaugas, iš viso jų teikiama daugiau kaip 90.
Žemėlapių naršyklė
Viena lankomiausių geoportal.lt vietų - žemėlapių naršyklė (geoportal.lt/map/). Portalo lankytojai gali ieškoti, peržiūrėti ir parsisiųsti norimais formatais įvairius žemėlapius, ortofotografinius vaizdus, juos palyginti, matuoti ir gautus duomenis analizuoti. Dauguma sistemoje siūlomų paslaugų yra nemokamos.
Rytų jūra
thumb|right|180px| Rytų jūros padėtis matomojoje Mėnulio pusėje (raudonai) Rytų jūra (, -19°N, -93°W) – Mėnulio jūra, esanti matomosios Mėnulio pusės vakarinėje riboje su nematomąja puse.
Rytų jūros skersmuo 375 km. Ją supa trys žiedinės kalnų grandinės. Išorinė, 900 km skersmens, vadinama Kordiljerų kalnais (Montes Cordillera), kurios viršūnės siekia 5 km aukštį ir yra matomos iš Žemės. Vidurinė ir vidinė kalnų grandinės bendrai vadinamos Ruko kalnais (Montes Rook, pavadinti XVII a. britų astronomo Lorenso Ruko vardu), ir atitinkamai − išoriniais Ruko kalnais (600 km skersmens, pasiekia 6 km aukštį) ir vidiniais Ruko kalnais (iškart apie jūrą).
Paprastai iš Žemės matomi tik Kordiljerų kalnai ir tik retais atvejais, esant tinkamai Mėnulio libracijai ir apšvietimui, galima pamatyti Ruko kalnus ir tik išskirtiniais atvejais pačios Rytų jūros pakraštį. Ją 1901 m. atrado ir 1906 m. savo knygoje pažymėjo vokiečių astronomas Julius Francas (Julius H. G. Franz). Jis davė jūrai „Rytų“ vardą, nes, pagal anuometinį supratimą, ji buvo Mėnulio matomosios pusės rytinėje pusėje. 1961 m. astronomų sąjungos sprendimu Mėnulio pusės buvo sukeistos ir tokiu būdu Rytų jūra atsidūrė vakariniame matomosios pusės pakraštyje.
Romualdas Norkus (1960)
Biografija
Per savo sportinę karjerą yra iškovojęs skambių pergalių – 1977 m. rungtyniaudamas „Granito“ komandoje laimėjo LTSR taurę, 1978 m. tapo TSRS čempionu tarp moksleivių. R. Norkus anksčiau Klaipėdos futbolo mokykloje ugdė jaunuosius futbolininkus, nuo 2009 m. eina Klaipėdos futbolo akademijos direktoriaus pareigas. Taip pat jis šioje akademijoje jaunimą moko futbolo subtilybių.
Buriavimas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Buriavimas 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko 32-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Pasikeitimai
Mišrių porų varžybose naudojamo Nacra 17 katamarano burės buvo modifikuotas siekiant padidinti greitį varžybų metu.
Buriavimo sporto galimų sportininkų kvota sumažėjo nuo 380 iki 350 buriuotojų.
Isija
Geografinė padėtis
Miestas yra pietinėje apskrities dalyje, nuo sostinės Jamusukro nutolęs 145 km atstumu.
282 metrų aukšyje virš jūros lygio.
Albert Marquet
thumb|right|200px| A. Markė apie 1920 m. Alberas Markė (, 1875–1947 m.) – XX a. Prancūzijos tapytojas, akvarelistas, piešėjas. 1904−1908 m. susijęs su Paryžiaus fovistų grupe.
Biografija
Alberas Markė gimė 1875 m. Bordo. 1890 m. persikėlė į Paryžių, kur mokėsi Dekoratyviųjų menų mokykloje, kurioje susipažino su A. Matisu, ir vėliau − Aukštojoje dailės mokykloje. Ankstyvieji A. Markės kūriniai buvo paveikti A. Fanten-Laturo. Vėliau jis pradėjo supaprastinti savo vaizdavimo formas iki didelių vientisos spalvos plotų. 1898 m. paveikslas „Aktas“ buvo vienas ankstyviausių kūrinių, kuriame jis naudojo plačius vienspalvius potėpius − bruožas būdingas fovizmui, kuris įvardintas tik 1905 m. A. Markei sunkiai sekėsi pardavinėti savo paveikslus. 1900 m. jis ir Anri Matisas buvo pasamdyti tapyti ornamentus Gran Palė pasaulinei parodai Paryžiuje.
Daugiausiai A. Markė tapė uostų ir upių pakrančių peizažus. Jo tapybos paletė buvo nuosaikesnių spalvų nei kitų fovistų. Apie 1906 m. datuojami sukurti geriausi A. Markės kūriniai, kurie rodo japoniškos tapybos potėpių ir indiško tušo technikos panaudojimą. Kiek vėliau A. Markė apleido fovizmą ir pradėjo tapyti labiau natūralistine maniera. 1910−1914 m. nutapė grupę aktų. Jis gyveno Paryžiuje prie Senos krantinės, kad galėtų tapyti upės peizažus. Daug keliavo, išgarsėjo tarptautiniu mastu. Nuo 1925 m. daugiau kūrė akvareles. A. Markė buvo kukli asmenybė, jis atsisakinėjo apdovanojimų, įskaitant valstybinį Garbės Legiono ordino. Alberas Markė mirė 1947 m., palaidotas La Fretės prie Senos (La Frette-sur-Seine) kaimo kapinėse. Stambi jo kūrinių kolekcija sukaupta Bordo dailės muziejuje.
Rimkų geležinkelio stotis
Rimkų geležinkelio stotis – geležinkelio stotis šiaurės vakarų Lietuvoje, Klaipėdos miesto pietinėje dalyje, Rimkuose. Stoja keleiviniai traukiniai Klaipėda–Šilutė.
Rimkų geležinkelio stoties pastatų kompleksas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą. Labai panašus kompleksas išlikęs Priekulės stotyje.
Istorija
Stotis pastatyta apie 1875 m. išpirktoje Rimkų dvaro žemėje nutiesus geležinkelio Klaipėda–Tilžė atšaką Klaipėda–Pagėgiai. Geležinkelį tiesė vokiečiai, todėl stotis vadinosi arba Karlsberg. Pro Rimkų geležinkelio stotį ėjo Klaipėdos sukilėlių kelias 1923 m.
XX a. pabaigoje suremontuotas stoties pastatas.
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino štabo batalionas
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino štabo batalionas – Lietuvos ginkluotųjų pajėgų karinis dalinys.
Istorija
1998 m. rugsėjo 8 d. krašto apsaugos ministro įsakymu batalionas pervadintas į Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino štabo batalioną. Batalionui buvo suteikta teisė perimti visas tarpukario Lietuvos didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 1-ojo pėstininkų pulko, pradėto formuoti 1918 m. lapkričio 23 d., tradicijas ir atributiką.
Valstybinis žemėtvarkos institutas
thumb|right|250px|Instituto buveinė Valstybinis žemėtvarkos institutas – valstybės įmonė, vykdžiusi žemėtvarkos darbus Lietuvoje 1991–2010 m.
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino štabo batalionas
Istorija
Bataliono diena švenčiama rugpjūčio 25 dieną, tęsiant tarpukario Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino 1-ojo pėstininkų pulko tradicijas: 1919 m. rugpjūčio 25-ąją Lietuvos kariuomenės sudėtyje pulkas iškovojo galutinę pergalę prieš bolševikus ties Zarasais, todėl ši data tapo tradicine iškilminga pulko švente.
Kvartiljas
thumb|right|200px|Kastilijos ir Leono karaliaus [[Henrikas IV (Kastilija)|Henriko IV kvartiljas.]] Kvartiljas ( 'ketvirtis (realo)') – biloninė ispaniška XVI a. moneta arba smulki sidabrinė ar varinė kai kurių Centrinės ar Pietų Amerikos valstybės moneta.
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino štabo batalionas
Istorija
2019 m. sausio 8 dieną iškilmingos rikiuotės metu nuo Gedimino štabo bataliono atsiskyrė Laidinių, Bevielių telekomunikacijų ir PRISM kuopos. Taip įkurtas Lietuvos kariuomenės Ryšių ir informacinių sistemų batalionas.
Kvartiljas
Senoviniai kvartiljai
Kvartiljas buvo nuo 1566 m. kaldinta biloninė Ispanijos moneta, verte atitikusi 1⁄4 realo arba 8,5 maravedžio. Keičiant už kvartilją paprastai duodavo tik 8 maravedžius dėl mažo sidabro kiekio.
Variniai kvartiljai
Kvartiljai buvo smulkios vario, kartais - sidabro monetos, naudotos kai kuriose Centrinės ir Pietų Amerikos valstybėse - Meksikoje, Gvatemaloje, Kolumbijoje, Nikaragvoje, Venesueloje. Pvz., Kolumbijoje variniai kvartiljai buvo kaldinti nuo 1803 m. 1842 m. Ekvadoro kvartiljai buvo kaldinami iš 333 prabos sidabro.
Sarah Maestri
Sara Majestri (, g. 1979 m. gruodžio 21 d.) – italų aktorė, laidų vedėja ir dainininkė.
Biografija
Sara aktorystės mokėsi „Teatro blu“ Romoje (1996 m.) ir „Quelli di Grock“ Milane (1999 m.) mokyklose. Tuo pačiu lankė įvairius seminarus (dainavimo, pantomimos, mimikos), įgijo darželio auklėtojos specialybę.
1997 m. debiutavo teatre, vėliau nusifilmavo keliose reklamose. 1999 m. ji pasirodė TV seriale „Vivere“, o 2002–04 m. filmavosi muilo operoje „CentoVetrine“. 2001 m. Sara atliko pirmą vaidmenį kine – Pupi Avanti juostoje „I cavalieri che fecero l‘impresa“.
2008 m. ji kurį laiką vedė radijo laidas stotyje „Radio 2“. 2009 m. buvo išleista jos autobiografinė knyga „La bambina dei fiori di carta“, sulaukusi populiarumo ir pakartotinių leidimų. 2013 m. jos siužetas panaudotas teatro spektakliui. Pastaruoju metu dirba televizijos kanalų Cielo ir Italia 2 futbolo transliacijų metu (pati Sara yra AC Milan ir Varezės klubų gerbėja).
2017 m. Sara režisavo trumpo metražo filmą „Il mondo fuori da qua“, pasakojantį apie našlaičiais tapusius vaikus po Černobylio avarijos. Filmas buvo kuriamas Baltarusijoje.
Nuo 2019 m. ji yra labdaros fondo „Cariplo“ komisijos narė.
Filmografija
{|
Stalo tenisas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Stalo tenisas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyks 10-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Stalo teniso programa ir dalyvių skaičius olimpiadoje liko nepakitusi lyginant su 2020 m. olimpiada.
Claudia Letizia
Klaudija Leticija (g. 1979 m. kovo 22 d. Pompėja) – italų aktorė, šokėja, dainininkė, TV ir radijo laidų vedėja. Dar žinoma pseudonimu „Lady Letizia“.
2010 m. dalyvavo Sky 1 programoje „Lady Burlesque“, kur dalyvės demonstravo savo burleskos talentą. Laimėjusi konkursą, Klaudija pradėta vadinti Italijos burleskos karaliene. 2011 m. ji dalyvavo vietiniame realybės šou „Big Brother“.
Yra vaidinusi televizijoje ir teatre, vedė keletą TV laidų („Ciao Darwin“, „Mattino Cinque“ ir kt.). Radijo stotyje „Radio Kiss Kiss“ vedė vakarinę laidą „Facciamolo adesso“.
Belizo rajonai
thumb|200px|Belizo rajonai
Belizas administraciškai padalintas į 6 rajonus. Pastarieji smulkiau skirstomi į rinkimines apygardas, kurių šalyje iš viso yra 31.
Vytautas Kunigėlis
Vytautas Kunigėlis (g. 1944 m. vasario 14 d. Kuktiškėse, Utenos aps.) – Lietuvos fizikas, fizikos–matematikos mokslų kandidatas 1972, fizikos mokslų daktaras 1993.
Biografija
Mokėsi Kuktiškių septynmetėje mokykloje, 1961 baigė Utenos 2 vidurinę mokyklą, 1967 baigė Vilniaus Universitetą, Fizikos fakultetą, įgijo fiziko–radiofiziko specialybę.
Mokslinė veikla
1975 stažavosi Paryžiaus fizikos ir pramoninės chemijos aukštojoje mokykloje. Nuo 1978 dirba Vilniaus valstybiniame universitete vyresniuoju moksliniu bendradarbiu. Paskelbė per 60 mokslo darbų Lietuvos fizikos rinkinyje, užsienio šalių žurnaluose. „Lietuviškajai tarybinei enciklopedijai“ parašė straipsnių iš akustikos srities, „Mokslui ir gyvenimui“ mokslo populiarinimo straipsnių. Dalyvavo respublikos, sąjungos ir tarptautinėse konferencijose Vokietijoje, Norvegijoje, Austrijoje, ir kt.
Vilniaus valstybiniame universitete Fizikos fakultele dėstė teisines grandines, specialistų tobulinimo institute – skaitmeninę mikroelektroniką.
Lietuvos akustikų draugijos narys, Europos akustikų sąjungos, Europos triukšmų asociacijos narys.
Čimanai
Čimanai (chimané, tsimané, nawazi-moñtji) – indėnų tauta, gyvenanti Bolivijoje, rytinėse Andų pašlaitėse, Beni departamente (Rurenabakės, San Borchos, Santa Ana de Jakumos, San Ignasio de Mochoso prov.). Kaip čimanų pogrupis išskiriami mosetenai (mosetene, mosetén), taip pat čurabai. Bendra populiacija – apie 6000 žmonių. Čimanų kalba neaiškios kilmės, ją bandyta sieti su panų, čonų kalbomis. Pagal tikybą – Romos katalikai, dalis prisilaiko tradicinės tikybos.
Neilgai trukus iki ispanų užkariavimo, dalis mosetenų-čimanų buvo pavergti inkų. Ispanų šaltiniuose minimi nuo 1588 m. kaip amo. Jiems priklausė druskų telkiniai, varė prekybą tarp Andų ir Amazonijos tautų. Ispanų čimanai užkariauti 1666–1667 m. Smarkiai nukentėjo nuo raupų epidemijos – paskutinė tokia praėjo 1947–1948 m.: tada pražuvo apie 30 % populiacijos. Verčiasi kapline-lydimine žemdirbyste (manijokai, kukurūzai, nuo XVI a. – bananai, nuo XX a. – svogūnai, ryžiai, kavamedžiai), medžiokle, rankiojimu, žvejyba, laiko kiaules ir vištas.
Issia Wazy
Istorija
Ekipos ištakos siekia 1989 m.
2005–2006 m. komanda laimėjo šalies futbolo taurę. 2006–2007 m. finale pralaimėjo kovą dėl taurės.
2012 m. liko tarp autsaiderių aukščiausioje lygoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
2018/19 m. sezone ekipa žaidė Ligue 2 pirmenybėse. Po sezono perkelti į Aukščiausią šalies lygą.
2019/20 m. sezonas buvo nutrauktas dėl pandemijos. Tuo metu ekipa buvo paskutinėje vietoje (14 iš 14 dalyvių).
Sezonai
Šaltiniai:
Lietuvos kariuomenės Mokymo ir doktrinų valdyba
Lietuvos kariuomenės Mokymo ir doktrinų valdyba (MDV) – Lietuvos ginkluotųjų pajėgų karinis dalinys.
Mokymo ir doktrinų valdybos tikslas - įgyvendinant karinio rengimo politiką krašto apsaugos sistemoje paruošti Lietuvos kariuomenės karius, gebančius vykdyti karines užduotis.
Mokymo ir doktrinų valdybą sudaro MDV štabas (doktrinų skyrius, individualiojo rengimo skyrius, kolektyvinio rengimo skyrius, patirties įgijimo ir taikymo skyrius, anglų kalbos testavimo skyrius, G1, G2/5, G4/6), Divizijos generolo Stasio Raštikio Lietuvos kariuomenės mokykla, Didžiojo Lietuvos etmono Jonušo Radvilos mokomasis pulkas ir Generolo Adolfo Ramanausko kovinio rengimo centras.
AS CotonTchad
AS CotonTchad arba AS CotonTchad N’Djaména, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip AS CotonTchad Football Club – profesionalus Čado futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje lygoje. Įsikūręs šalies sostinėje Ndžamenoje.
Namų rungtynes žaidžia Nacionaliniame stadione, kuris talpina 30 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas buvo įkurtas ... Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Daugkartiniai čempionai ir Čado futbolo taurės laimėtojai.
Sezonai
Šaltiniai:
2023 m. Europos sunkiosios atletikos čempionatas
2023 m. Europos sunkiosios atletikos čempionatas – 101-asis Europos sunkiosios atletikos federacijos organizuotas geriausių Europos sunkiosios atletikos sportininkų čempionatas, kuris vykobalandžio 15 d. – balandžio 23 d. Armėnijoje.
Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.
Čempionatas yra vienos iš dviejų Europoje vykusių varžybų, kurios įtrauktos į 2024 m. vasaros olimpinių žaidynių kvalifikacinį kalendorių.
Incidentai
Azerbaidžano delegacija pasitraukė iš varžybų ir paliko Armėniją motyvuodami saugumo trūkumu Azerbaidžano sunkiaatlečiams.
Dalyvaujančios šalys
318 sunkiaatlečiai iš 40 šalių užregistruoti dalyvauti čempionate:
Lietuvos didžiojo etmono Kristupo Radvilos Perkūno ryšių ir informacinių sistemų batalionas
RISB pagrindinė užduotis – užtikrinti saugų ryšį tarp Lietuvos kariuomenės padalinių, taip užtikrinant galimybę kariuomenės vadui vadovauti padaliniams ir juos valdyti.
Dalinys dislokuotas Vilniuje, LDK Gedimino štabo bataliono teritorijoje.
Istorija
2019 m. sausio 1 d. iškilmingos ceremonijos metu Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino štabo bataliono Ryšių ir informacinių sistemų trijų kuopų pagrindu buvo įkurtas Ryšių ir informacinių sistemų batalionas (RISB).
2022 m. liepos mėn. mjr. Jurgita Savickaitė tapo pirmąja moterimi Lietuvoje, paskirta vadovauti kariuomenės batalionui.
2023 m. sausio mėn. batalionui suteiktas Lietuvos didžiojo etmono Kristupo Radvilos Perkūno vardas.
Burlesque (garso takelis)
„Burlesque: Original Motion Picture Soundtrack“ – amerikiečių filmo „Burleska“, kuriame vaidina Cher ir Christina Aguilera, garso takelis. Jis buvo išleistas 2010 m. lapkričio 19 d. įrašų kompanijos „RCA Records“. Pirmasis garso takelio singlas „Express“ išleistas 2010 m. lapkričio 19 d. Albumą sudaro dešimt dainų, iš kurių aštuonias atlieka Aguilera ir dvi Cher, kurios yra pirmos Cher dainos įrašytos po 7 metų pertraukos. Albumas sulaukė teigiamų atsiliepimų iš kritikų, kurių daugelis liaupsino Cher sugrįžimą į muziką su daina „You Haven’t Seen The Last Of Me“. Diane Warren laimėjo „Auksinį gaublį“ už „You Haven’t Seen The Last Of Me“, o Christina’os Aguilera’os daina „Bound to You“ taip pat buvo nominuota toje pačioje kategorijoje.
Albumo dainos
Standartinis leidimas
Federica Moro
Federika Moro (g. 1965 m. vasario 20 d.) – italų modelis ir aktorė.
1982 m. ji laimėjo Sanreme vykusį grožio konkursą Mis Italija, po metų pateko tarp 15 finalininkių konkurse Mis Visata.
9-e praėjusio amžiaus dešimtmetyje gana aktyviai vaidino kine, vaizdo reklamose, vėliau tapo TV laidų vedėja.
Banska Bistrica
Banska Bistrica – centrinės Slovakijos miestas, įsikūręs Hrono upės slėnyje. Prie miesto stūkso Žemųjų Tatrų bei Fatrų kalnų masyvai. Tai šeštasis pagal dydį Slovakijos miestas, Banska Bistricos krašto centras.
Istorija
Banska Bistrica miesto teises gavo 1255 metais. Jas miestui suteikė Bela IV, Vengrijos karalius. Tuomet mieste veikė aukso, sidabro ir geležies kasyklos. Miestas traukė amatininkus iš Šventosios Romos imperijos, todėl XIII amžiaus pabaigoje į miestą atsikėlė daug vokiečių. Po jo sekė Banska Bistricos klestėjimo laikotarpis.
1589 metais miestą užpuolė osmanų kariuomenė. Teko sustiprinti miesto gynybines sienas, todėl osmanai ir nebuvo užėmę to regiono. Banska Bistrica tapo vienu iš reformacijos centru. 1620 metais čia buvo išrinktas Vengrijos karalius protestantas. XVIII amžiuje baigėsi varisvario kasyklų atsargos, tuomet mieste atsirado kitos pramonės rūšys – tekstilė, popieriaus bei medienos pramonė. 1776 metais Banska Bistrica tapo apylinkių katalikų vyskupijos centru.
Per Antrąjį pasaulinį karą Banska Bistricoje slapta veikė slovakų anti-nacistinio pasipriešinimo būstinė. 1945 metų kovo 26 dieną miestą nuo vokiečių išlaisvino Raudonoji Armija. Po karo, Banska Bistrica tapo administraciniu, ekonominiu ir kultūriniu centrinėje Slovakijoje.
Įžymios vietos
thumb|250 px|Miesto tvirtovės barbakanas thumb|250 px|Nacipnalinio Pasipriešinimo muziejus
Maurice Vlaminck
Morisas Vlaminkas (, 1883–1955 m.) – XX a. Prancūzijos tapytojas, grafikas, iliustratorius, rašytojas. Vienas garsiausių prancūzų fovizmo dailės atstovų.
Biografija
Morisas Vlaminkas gimė 1876 m. balandžio 4 d. Paryžiuje. Jo tėvas Edmond Julien de Vlaminck ir motina Josephine Grillet buvo muzikantai. 1892 m. Morisas Vlaminkas apsigyveno Šatu kaime prie Paryžiaus, jaunystėje užsidirbdavo grodamas smuiku ir lenktyniaudamas profesionaliu dviratininku. 1894 m. vedė Suzanne Berly, su kuria susilaukė 3 vaikų. 1897−1900 m. atliko karinę tarnybą. 1900 m. dar karinėje tarnyboje jis susitiko A. Dereną, pradėjo rimtai tapyti, rašyti į anarchistinius Paryžiaus žurnalus. Kartu su A. Derenu nuomojo studiją Šatu, tapė Senos upės pakrančių vaizdus. 1901 m. jam didelį įspūdį padarė V. van Gogo kūrybos paroda, kuri paskatino M. Vlaminką naudoti maksimaliai raiškias grynas spalvas.
Pirmą kartą M. Vlaminko vienas paveikslas eksponuotas 1904 m. bendroje parodoje Berthe Weill galerijoje Paryžiuje. 1905 m. M. Vlaminko kūriniai eskponuoti Nepriklausomųjų parodoje Paryžiuje ir vėliau Rudens salone kartu su kitais artimais tapytojais, A. Matisu, A. Derenu. Kaip ir kiti fovistai, M. Vlaminkas naudojo dažų spalvas kaip tapybos galios priemones pačias savaime − jis jų nemaišydavo, užnešdavo dažus ant drobės tiesiai iš tūbelės ir išsklaidydavo grubiais teptuko potėpiais. M. Vlaminkas buvo savamokslis dailininkas, atmetė praeities meistrų kūrybą ir teigė, kad jis esą nebuvo įkėlęs kojos į Luvrą − praeities dailininkų kūrinių didžiausią muziejų Paryžiuje. 1902−1907 m. jis publikavo tris savo parašytus sentimentalius romanus. Maždaug apie 1905 m. M. Vlaminko pirmoji santuoka suiro.
1907 m. įvyko pirmojo M. Vlaminko personalinė paroda Volaro galerijoje Paryžiuje. M. Vlaminko kūryba pradėjo keistis, kai jis 1907 m. pamatė retrospektyvinę P. Sezano parodą. Jo spalvos tapo nebe tokios ryškios, potėpiai nebe tokie drastiški, paveiksluose labiau išryškėjo struktūros elementai. Maždaug nuo 1912 m. jo kūryba tapo labiau realistine, ekspresyvia. 1918 m. M. Vlaminkas pasitraukė iš Paryžiaus į provinciją, įsigijo kaimo sodybą Veksene, apie 40 km nuo Paryžiaus. Daugiausiai tapė peizažus ir natiurmortus, atsidavė mėgstamam pomėgiui lenktyniauti automobiliais. 1920 m. jis vedė ilgametę draugę Berthe Combe, su kuria susilaukė dar dviejų vaikų. 1925 m. M. Vlaminkas apsigyveno La Tourillière kaimo sodyboje prie Rueil-la-Gadelière kaimo (Eras ir Luara) apie 125 km nuo Paryžiaus. M. Vlaminkas iliustravo knygas, yra parašęs keletą autobiografinių kūrinių, kurių pirmoji atsiminimų knyga „Tournant Dangereux“ išleista 1929 m.
Etmonatas
Etmonatas, arba Kazokų etmonatas, oficialiai vadinama Zaporožės kariuomene – valstybė dabartinės dalies Ukrainos ir Rusijos teritorijoje. Apėmė dabartinę vidurio Ukrainą (Podolė, Priednieprė, Zaporožė), taip pat dalį Rusijos Briansko srities (Severščina) ir Baltarusijos pietrytinį pakraštį.
Aleksejus Venediktovas
( (g. 1955 m. gruodžio 18 d. Maskvoje) – rusų pedagogas, žurnalistas. Buvo radijo stoties „Echo Moskvy“ laidų vedėju ir vadovu.
Etmonatas
Valstybė susikūrė 1649 m., kuomet Chmelnickio sukilimo metu atsiskyrė nuo Abiejų Tautų Respublikos. Didžiąją dalį istorijos etmonatas pripažino Rusijos imperijos valdžią ir buvo traktuojamas kaip jos vasalas. Du atskirus laikotarpius etmonatas taip pat buvo ir Osmanų imperijos vasalas. 1764 m. Jekaterina II galutinai panaikino etmonato kazokų savivaldą.
Channel Orange
Channel Orange (rašoma channel ORANGE) – debiutinis studijinis amerikiečių atlikėjo Frank Ocean albumas, išleistas 2012 m. liepos 10 d. Albumas pasižymi netradiciniu skambesiu, įkvėptu elektroninės, fank, pop, soul, jazz-funk ir psichodelinės muzikos. Albumas sulaukė didžiulio kritikų pripažinimo ir debiutavo antrojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmąją savaitę JAV pardavus 131 tūkstantį kopijų. 2016 m. rugsėjo mėnesio duomenimis, JAV parduota per 686 tūkstančių kopijų.
Aleksejus Venediktovas
Biografija
1978 m. baigė Maskvos pedagoginį universitetą. Dirbo istorijos mokytoju.
Etmonatas
Pavadinimai
Lenkų, lotynų ir osmanų kalbomis valstybė dar buvo vadinama Ukraina (osm: Ukrayna memleketi, ) arba Kazokija, Kazokų kraštas. Rusijoje ji buvo vadinama Mažąja Rusia, ją priešpastatant Didžiajai Rusiai, t. y. Maskvos Rusijai.
Channel Orange
2013 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose albumas laimėjo apdovanojimą už geriausią šiuolaikinio „urban“ muzikos albumą, taip pat nominuotas metų albumo kategorijoje, o daina „Thinkin Bout You“ – metų įrašo. Pats atlikėjas taip pat susilaukė nominacijos geriausio naujo atlikėjo kategorijoje. 2020 m. žurnalas „Rolling Stone“ albumui skyrė 148–ąją vietą savo visų laikų geriausių albumų sąraše.
Etmonatas
Susikūrimas
thumb|left|300px|Etmonato teritorija apie 1654 m. XVII a. nusilpusioje Abiejų Tautų Respublikoje, įsivėlusioje į karus su Rusija, kilo Chmelnickio sukilimas. Jis buvo nukreiptas prieš Lenkijos dominavimą rusėnų žemėse. Zaparožės regione prasidėjęs sukilimas išsiplėtė po rusėnų žemes, o 1648 m. Bogdanas Chmelnickis įžengė į Kijevą. 1649 m. derybų su Lenkija Perejeslavo mieste metu, jis pasiskelbė "Rusios valstybės" etmonu, ir pareiškė teises į žemes iki pat Chelmo ir Haličo vakaruose.
Iki 1649 m. rugpjūčio trukusio karo su Lenkija metu Chmelnickio kazokai sudarė sąjungą su Krymo chanatu. Jiems pavyko nustatyti vakarines sienas. Istorinė Voluinė ir Galicija liko Lenkijos karalystės sudėtyje. Tuo metu etmonatas valdė apie 650 tūkst. km2 teritoriją. Joje gyveno apie 3 mln. žmonių. B. Cmelnickis siekė konsoliduoti vietos rusėnų visuomenę kovoje su lenkais. Lenkų didikai buvo vejami iš šalies, o jų žemės nusavinamos ir dalijamos kazokams. Pirmasis etmonas bandė sukurti aiškesnę administracinę struktūrą, kelti šalies ekonomiką, tačiau jo valdžią labai ribojo kazokų laisvės.
Nors iš pradžių kazokai tikėjosi Krymo chanato paramos kovoje prieš Lenkiją, šis pasirodė nepatikimas. Todėl jie atsigręžė į Rusiją kaip savo sąjungininkę. 1654 m. įvykusioje Perejeslavo radoje buvo sudaryta sutartis, kuria Kazokų etmonatas įstojo į Rusijos sudėtį, tačiau išlaikė autonomiją. Siekdama apginti "savo" žemes Rusija pradėjo karą su Lenkija, trukusį iki 1667 m.
Ruina
thumb|150px|Ivanas Vyhovskis
Dar tebesitęsiant karui, iš karto po Bogdano Chmelnickio mirties 1657 m., Etmonatas nugrimzdo į pilietinį karą, kuris istoriografijoje žinomas kaip Ruina. Dar kūrimosi laikais etmonato visuomenė buvo mažai kontroliuojama centrinės valdžios. Kazokų diduomenė (staršina) neturėjo valstybingumo tradicijos, o jų vertybės rėmėsi laisvėmis, kurios neretai vesdavo į anarchiją. Valstybėje iš lenkų didikų atimtos žemės ėjo iš rankų į rankas, didėjo įtampa tarp diduomenės ir skurdesnių kazokų bei valstiečių.
Ivanas Mazepa ir vėlyvasis laikotarpis
thumb|150px|Ivanas Mazepa Po 1686 m. Etmonatui galutinai liko tik Kairiakrantė (Rusijos dominuojama) Ukraina ir Kijevo miestas dešiniajame upės krante. Ši teritorija ilgainiui davė pradžią istoriniam-kultūriniam regionui, vadinamam Hetmanščina. Nuo 1687 m. čia stabilumą atkūrė naujai išrinktas etmonas Ivanas Mazepa. Jis sugebėjo ne tik sugebėjo suvienyti kazokų pulkus, bet ir sugrąžinti į kraštą ekonomikos bei kultūros klestėjimą. Jo laikais išsivystė Ukrainietiškojo baroko mokykla, daug įtakų perėmusi iš katalikiškosios Lenkijos, dar žinoma kaip Mazepos barokas.
1764 m. etmonų institucija buvo galutinai panaikinta, o valdžia perduota Mažosios Rusijos kolegijai. Etmonato teritorijose buvo suformuota Mažosios Rusijos gubernija.
Kultūra ir švietimas
thumb|[[Šv. Mikalojaus Auksinių Kupolų vienuolynas Kijeve]] Etmonato valstybė buvo pirmoji etninė ukrainiečių valstybė, kurioje ėmė formuotis ukrainiečių tapatybė. Nors iš pradžių lenkų kalba buvo naudojama kaip valstybinė rašto kalba, nuo 1667 m. ją pakeitė vadinamoji "paprastoji kalba", kuri formavosi kaip raštijos kalba ir davė pradžią dabartinei ukrainiečių kalbai.
Rusijos imperijoje Etmonatas buvo laikomas viena labiausiai apsišvietusių dalių. Ivano Mazepos valdymo laikais Kijevo kolegija tapo Kijevo akademija, ir buvo didžiausias Rusijoje mokslo židinys, svarbus provoslavų religijos ir kultūros centras. Be to, kolegija buvo įkurta ir Černigove, o Muzikos akademija - Hluchive. Kadangi iki tol Ukrainą valdė Abiejų Tautų Respublika, dėl besitęsiančių švietimo ir mokslo ryšių šiose švietimo įstaigose vyravo vakarietiško stiliaus švietimas, lenkų ir lotynų kalbos dominavo kaip pagrindinės mokslo kalbos. Iš Vakarų Europos apsilankiusieji neretai stebėdavosi aukštu raštingumo lygiu. Pvz., 1740 m. iš 1099 valstybėje priskaičiuojamų gyvenviečių net 866 turėjo pradines mokyklas, o kilmingųjų vaikai neretai vartodavo lotynų, lenkų, rusų, italų, prancūzų, vokiečių kalbas.
Valstybėje dominavo provoslavų tikėjimas, o Kijevo mieste rezidavo metropolitas. Iš pradžių Ukrainos provoslavai buvo pavaldūs Konstantinopolio patriarchui, tačiau nuo 1658 m. pakeitė pavaldumą, pripažindami Maskvos patriarcho valdžią. Skatinant religijos plėtrą, buvo statoma daug naujų bažnyčių. Jų stilistika patyrė stiprią baroko įtaką, dėl ko suklestėjo Ukrainos barokas. Tarp tokių pavyzdžių buvo Šv. Mikalojaus Auksinių Kupolų vienuolynas, Sofijos soboras Kijeve, Šv. Kotrynos cerkvė Černigove ir kt.