cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tunisas (miestas)
Miestą sudaro dvi dalys: senamiestis (musulmonų kvartalas su aukštomis sienomis) ir naujamiestis (europietiško stiliaus). Senamiestyje gatvės yra siauros, vingiuotos, gausu turgelių ir mečečių. Čia yra buvusio bėjaus (vietinio valdovo) rūmai, kuriuose įsikūręs meno ir istorijos muziejus, Alyvmedžio mečetė (pastatyta 732 m.), kuri buvo ir islamo universitetas. 1960 m. įkurtas Tuniso universitetas. Greta miesto yra senovės Kartaginos griuvėsiai (dabartinis Kartažo miestukas).
Istorija
Tunisą tikriausiai bus įkūrę finikiečiai apie VI a. pr. m. e. kaip Tunes, tačiau jis ilgą laiką buvo Kartaginos šešėlyje. 146 m. pr. m. e. Tunisą kartu su Kartagina nukariavo romėnai. Kai VII a. Tunisą užėmė arabai, miestas atsigavo ir suklestėjo, ypač Hafsidų dinastijos metu (1228–1574 m.). Prekyba ir piratai XVII–XVIII a. taip pat sąlygojo miesto klestėjimą.
Bušlatas
Bušlatas – uniforminis dvieilis puspaltis ar striukė, paprastai jūrininkų ar kareivių uniformos dalis.
Bušlatais vadina skirtingus uniforminius drabužius:
Neuniforminiai bušlatai
Šiais laikais Rusijos kultūroje bušlatais vadina ne tik uniforminius bušlatus, bet ir panašaus sukirpimo civilius modelius. Tad egzistuoja ir moteriški bušlatai (pvz., iš tinklalapio ), ir kitokie nekariniai.
Rusų kalboje pasakymas одеть деревянный бушлат (pažodžiui 'apsivilkti medinį bušlatą') reiškia 'numirti, atsidurti karste'.
Adriaen van Ostade
Biografija
Adrianas van Ostadė gimė 1611 m. Harleme. Pakrikštytas gruodžio 10 d. Jis buvo trečiuoju iš 8 Jan Hendricx van Eyndhoven ir Janneke Hendriksdr vaikų. Ostadės jaunystės mokslai nežinomi, spėjama, kad jis galėjo mokintis pas Fransą Halsą. Jį įtakojo kitas Halso mokinys Adriaen Brouwer. 1632 m. Ostadė tikrai jau dirbo savarankiškai, į Harlemo tapytojų gildiją buvo įtrauktas bent nuo 1634 m., kai vienas jo kūrinys buvo įtrauktas į gildijos loteriją. Po dvejų metų Ostadė dokumentuotas tarp vietos civilinės sargybos narių. Vėliau Ostadė užėmė kelis administracinius postus Harlemo Šv. Luko tapytojų gildijoje. Tikriausiai jo išrinkimo gildijos vadovu 1647 m. proga Fransas Halsas nutapė Ostadės portretą.
Ostadė 1638 m. vedė Macheltje Pietersdr, su kuria išsiskyrė 1642 m. Po 15 metų, 1657 m. jis vedė antrą kartą − Anna Ingels, turtingą katalikę iš Amsterdamo. Gali būti, kad tuo metu Ostadė priėmė katalikybę. Su antrąja žmona Ostadė susilaukė dukters Johanos Marijos. 1655 m. Ostadė tapo 5 savo sesers vaikų globėju, 1668 m. − brolio Jano vaikų. Po žmonos mirties 1666 m. Ostadė paveldėjo nemenką turtą, jo kūryba tikriausiai irgi buvo komerciškai sėkminga, nes žinoma, kad dailininkas apie 1670 m. gyveno gana pasiturinčiai. 1672 m. Ostadė dėl Nyderlandų-Prancūzijos karo grėsmės trumpai buvo persikėlęs gyventi į Amsterdamą. 1685 m.balandžio 21 d. Ostadė pasirašė dukters vestuvių dokumentuose, po 6 dienų mirė. Palaidotas Šv. Bavono iš Gento bažnyčioje 1685 m. gegužės 2 d. Harleme.
Hegangas
Hegangas  – miestas šiaurės rytų Kinijoje, Heilongdziango provincijoje, Sandziango lygumos vakaruose, netoli Rusijos sienos. Turi prefektūros statusą. Keliai į Ičuną, Dziamusi, Luobėjų. Akmens anglių gavybos pramonės centras. Maisto, farmacijos pramonė.
Istorija
Miestas pradėjo kurtis 1916 m. radus didelius akmens anglių telkinius. Nuo 1949 m. Hegangas tapo svarbiu pramoniniu centru.
Anglijos futbolo varžybos 1976–1977 m.
Anglijos futbolo varžybos 1976–1977 m.
Brižiai (Vilnius)
Brižiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Buivydžių, Neries kairiajame krante, priešais Brižius Švenčionių rajone.
Monarchiniai
Monarchiniai (Monarchidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima. Anksčiau buvo priskiriami medšarkinių (Laniidae) šeimai. Monarchiniai yra vabzdžiaėdžiai maži paukščiai su ilgomis uodegomis. Jie aptinkami visoje užsachario Afrikoje, pietryčių Azijoje ir kaip kuriose Ramiojo vandenyno salose. Tik kelios rūšys migruoja. Daugelis rūšių savo „puodelio“ formos lizdus papuošia kerpėmis.
Džaufo emyratas
Džaufo emyratas – Saudo Arabijos emyratas šiaurinėje šalies dalyje, ribojasi su Jordanija. Emyrato sostinė – Sakaka.
Emyrato plotas – 139 000 km², gyventojų skaičius 332 400 (1999).
Dominatas
Dominatas buvo antroji, despotiškoji Romos imperijos valdymo fazė. Ją III amžiuje įvedė imperatorius Diokletianas. Senatas ir kiti valdymo organai prarado formalią valdymo galią. Dabar istorikai nebeteigia kaip anksčiau buvus ryškų lūžį Romos imperijos valdyme ir kalba apie subtilias laipsniškas reformas, kurių ėmėsi imperatorius.
Minijas
Minijas (graikiškai Μινύας) graikų mitologijoje buvo Orchomenų įkūrėjas ar karaliaus Orchomeno tėvas (priklauso nuo versijos). Daug Beotijos šeimų, vadinamų Minijanais atsekdavo jį kaip savo prosenelį.
Stželcovizna
Stželcovizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Plaskų valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Plaskų, 26 km į šiaurės rytus nuo Augustavo ir 93 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Ramutis Alfredas Grižas
Ramutis Alfredas Grižas (g. 1936 m. spalio 15 d. Rozalime) – Lietuvos ekonomistas, politologas, diplomatas, socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1941–1946 m. su tėvais buvo ištremtas į Altajaus kraštą. 1967 m. baigė Maskvos tarptautinių santykių institutą. 1971 m. ekonomikos mokslų kandidatas.
1967–1971 m. dirbo TSRS mokslų akademijos Pasaulinės socialistinės sistemos ekonomikos institute. Pirmasis TSRS 1961–1968 m. tyrė Albanijos ekonominės raidos problemas. 1972–1982 m. dėstė Maskvos tarptautinių santykių institute; nuo 1979 m. docentas. 1978–1979 m. stažavo Varšuvoje. 1984–1989 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos institute. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos užsienio reikalų viceministras, Atestacinės komisijos pirmininkas. Nuo 1991 m. nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras. Dalyvavo rengiant ir parafuojant Lietuvos sutartis su Suomija, Šveicarija, Islandija ir kt. valstybėmis. Vadovavo Lietuvos delegacijos deryboms su Rusija dėl valstybinės sienos nustatymo. 1993–1994 m. Lietuvos Respublikos vyriausybės patarėjas tarptautinių santykių klausimais. 1996–2001 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto dėstytojas. Nuo 2004 m. Lietuvos teisės universiteto tarptautinės ir lyginamosios ekonomikos dėstytojas.
Livonijos karas
Livonijos karas (1558–1583) buvo ilga karų serija tarp Rusijos carystės ir jos vakarinių kaimynų (Danijos-Norvegijos, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, Lenkijos karalystės ir Švedijos karalystės) dėl buvusio Livonijos ordino teritorijos kontrolės.
Priežastys
1503 m. Ivanas III su Livonijos ordinu buvo sudaręs paliaubas 50-iai metų, pagal kurias ordinas kasmet turėjo mokėti Maskvai duoklę už Dorpato (Tartu) miestą.
Atsakydamas į prekybinius suvaržymus 1554 m., pasibaigus paliauboms, Ivanas Rūstusis pareikalavo per tą laikotarpį nesumokėtų sumų, atsisakyti karinių sąjungų su LDK ar Švedija bei pratęsti paliaubas. Paliaubos buvo sudarytos 15 metų.
Ordinui stengiantis atidėlioti sau nepalankių nuostatų įtvirtinimą 1557 m. Ivanas Rūstusis atsisakė tęsti derybas ir priimti Livonijos pasiuntinius.
Karo eiga
Karo pradžioje Livonijos ordinas buvo nusilpnintas kelių karinių pralaimėjimų ir Reformacijos.
Tuo metu Rusija po Kazanės ir Astrachanės chanatų sutriuškinimo ir Kabardos prijungimo jautėsi sustiprėjusi.
thumb|left|200px|Ivanas Rūstusis užima Narvą. Autorius – Borisas Čorikovas, [[1836]]
Rusijos karas prieš Livonijos ordiną
Tais pačiais metais ordinas su LDK sudarė Pasvalio sutartį, pagal kurią ordino ir Rygos arkivyskupo valdos tapo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės protektoratu.
Tais pačiais metais Danija užvaldė Saremos salą.
1560 m. Rusija atnaujino karinius veiksmus ir užėmė Alūksnę bei Viljandį. Livonijos pajėgos buvo sunaikintos, o ordinas žlugo, tačiau Rusijai teko tęsti karą prieš Lietuvą ir Švediją.
thumb|left|200px|Maskvėnai šturmuoja [[Polockas|Polocką 1563 m. iš Warrhafftige und erschreckliche Zeitung von dem grausamen Feind dem Moskowiter, Augsburg, 1563 m.]]
Rusijos karas prieš Lietuvą ir Švediją
1562 m. Nevelio mūšis baigėsi lygiosiomis. 1563 m. Rusija užėmė Polocką, bet 1564 m. patyrė keletą pralaimėjimų (Ulos mūšis). Dėl prastos karo padėties Rusijoje įvedus opričiną į LDK pusę kartu su artimiausiais šalininkais perbėgo bajoras ir stambus karo vadas Andrėjus Michailovičius Kurbskis. Visgi, LDK, net ir kontroliuodama dalį Livonijos ordino, negalėjo viena sėkmingai kovoti prieš Rusiją. Tai paskatino Liublino unijos sudarymą 1569 m.
1571 m. buvo pasirašytos 3 metų paliaubos, tačiau buvo aišku, kad karas vyks toliau, nes caras žūtbūt norėjo gauti patogų išėjimą į Baltijos jūrą, t. y. užimti didžiąją dalį Livonijos. Tuo metu LDK ir iš dalies Lenkija šias neseniai įgytas žemes norėjo apginti.
1576 m. išrinktas Steponas Batoras ėmėsi organizuoti karinius veiksmus prieš Rusiją. 1579 m. buvo susigrąžintas Polockas, nusiaubta Smolensko žemė, bet ATR kariuomenė, vadovaujama Filono Kmitos pralaimėjo Nastasjino mūšį ir pasitraukė iš Smolensko žemės.
1580 m. balandžio 17 d. visuotinis Lietuvos bajorų susirinkimas parėmė valdovo karinius planus, tais metais užimti Didieji Lukai. 1581 m. Varšuvoje sušauktas seimas nutarė dar skirti lėšų karui. 1581 – 1582 m. ATR kariuomenė bandė užimti Pskovo miestą.
Pasekmės
1582 m. tarp Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos buvo sudaryta Jam Zapolės taikos sutartis. Pagal ją ATR gavo Livoniją, Polocką ir Veližą, o Švedija užėmė šiaurinę Livonijos dalį su Talinu ir Saremos salynu, bet ATR įsipareigojo grąžinti Didžiuosius Lukus.
Eurovizijos dainų konkursas 1994
200px|thumb|Cynthia Ní Mhurchú ir Gerry Ryan – Eurovizijos vedėjai thumb|200px|Paul Harrington ir Charlie McGettigan atlieka dainą „Rock’n'Roll Kids“, padėjusią nugalėti trisdešimt devintame Eurovizijos dainų konkurse
'''1994 m. Eurovizijos dainų konkursas''' – trisdešimt devintasis Eurovizijos dainų konkursas, vykęs 1994 m. balandžio 30 d. Airijos sostinėje Dubline. Konkurso nugalėtojais tapo šios šalies atstovai – duetas Paul Harrington & Charlie McGettigan su daina „Rock’n'Roll Kids“.
Delegatai
(1990 m. Eurovizijos vedėja) (Šveicarijos atstovė 1991 m. Eurovizijoje)
Grobšto ragas
thumb|250px|Vaizdas į Grobšto ragą nuo Parnidžio kopos
Grobšto ragas  – pusiasalis Kuršių nerijos rytiniame krante, 3 km į pietus nuo Nidos; priklauso Kaliningrado sričiai.
Pusiasalio ilgis 1,5 km, didžiausias plotis 3,6 km, plotas 308 ha, trečias pagal dydį Kuršių nerijos pusiasalis. Paviršiaus didumą užima lygi palvė. Grobšto rago gale yra 14 m aukščio pustoma kopa „Vienišuolė“, šiaurinėje dalyje – 50 m aukščio Sklandytojų kopa. Tarp Grobšto rago ir Parnidžio rago yra Grobšto įlanka. Teritorija tarp Parnidžio rago ir Lietuvos valstybinės sienos priklauso Grobšto gamtos rezervatui – ten peri jūrinis erelis ir urvinė antis, sutinkama nendrinė rupūžė, auga pajūrinė zunda, pelkinė šindra, pajūrinė širdažolė, tamsialapis skiautalūpis; visi įrašyti į Lietuvos raudonąją knygą.
O istorija
O istorija – 1975 m. sukurtas erotinis filmas, uždraustas demonstruoti keliose Europos šalyse (Suomijoje, Jungtinėje Karalystėje) dėl gausių prievartos scenų.
Turinys
Jauna fotografė, vadinama tiesiog O, su meilužiu Renė atvyksta į Ruasi vilą. Čia ji priversta paklusti griežtoms taisyklėms ir tampa keisčiausių sadomazochistinių eksperimentų objektu. Pradžioje patirianti sutrikimą, vėliau ji pradeda vis labiau įsijausti į ritulinius seksualinius žaidimus...
Lloyds Banking Group
Lloyds Banking Group plc – viena iš pagrindinių JK finansų įstaigų, susiformavusi po HBOS ir Lloyds TSB bankų susijungimo 2009 m. Ši finansinių paslaugų grupė savo veiklą vykdo JAV, Europoje, Artimuosiuose Rytuose bei Azijoje. Ji yra įsikūrusi Londone.
Veikla
Lloyds Banking Group savo veiklą skaido į keturias pagrindines sirtis: tarptautinė bei privačioji bankininkystė, JK mažmeninė bankininkystė, didmeninė bankininkystė, draudimas ir investicinės paslaugos.
Magistralinis kelias A12 (Latvija)
A12 - magistralinis Latvijos kelias. Sutampa su europinės reikšmės keliu. Prasideda Jekabpilyje, baigiasi ties Rusijos siena. Prie kelio įsikūrę Ludzos, Rezeknės, Varaklianų, Vilianų ir Zilupės miestai.
Gnilanė
Gnilanė  – miestas ir savivaldybė rytų Kosove, į pietryčius nuo Prištinos. Gnilanės srities administracinis centras.
SP Tre Fiori
Fiorentino „Tre Fiori“ – San Marino futbolo klubas iš Fiorentino.
Gnilanė
Gyventojai
2011 m. duomenimis, savivaldybėje gyveno 90 015 gyventojų.
SP Tre Fiori
Istorija
Klubas įkurtas 1949 m.
Armijos generolas (TSRS)
thumb|right|150px|Paradinis TSRS armijos generolo antpetis (1943-1974 m.). Po to armijos generolų antpečiai turėjo vieną didelę maršališką žvaigždę.
Armijos generolas (TSRS)  – aukščiausias TSRS ginkluotųjų pajėgų generolų karinis laipsnis, įsteigtas 1940 m. gegužės 7 d., tada už jį aukštesnis buvo tik Tarybų Sąjungos maršalas. Vėliau vyresni buvo ir vyriausieji kariuomenės rūšių maršalai.
Laipsnio istorija
Įsteigtas 1940 m. gegužės 7 d. Tokio laipsnio carinėje Rusijoje nebuvo.
Pirmaisiais tarybiniais armijos generolais tapo G. Žukovas, K. Mereckovas ir I. Tiulenevas. Iki Didžiojo Tėvynės karo pradžios armijos generolais tapo Tolimųjų Rytų fronto vadas J. Apanasenka ir Vakarų ypatingosios karinės apygardos vadas D. Pavlovas.
Prasidėjus karui armijos generolo laipsnis (kaip ir Tarybų Sąjungos maršalo) nebuvo teikiamas. Pirmu nauju karo meto armijos generolu tapo Aleksandras Vasilevskis. Karo metais armijos generolais tapo dar 18 generolų, 6 iš jų karo metais tapo Tarybų Sąjungos maršalais, 4 – po karo.
Didžiojo Tėvynės karo metais armijos generolai paprastai vadovaudavo frontams, o karo pabaigoje jie dažniausiai buvo frontų vadų pavaduotojai.
1942 m. buvo panaikinti specialūs politinių darbuotojų vadovų, o 1945 m. – specialūs valstybės saugumo laipsniai, ir šių sričių aukščiausieji vadai gavo generolų laipsnius. Pirmu armijos generolu iš politinių darbuotojų 1944 m. tapo Nikolajus Bulganinas, o 1945 m. liepos mėnesį armijos generolu tapo pirmo rango valstybės saugumo komisaras V. Merkulovas.
Po karo, ypač nuo 1970 m., armijos generolo laipsnį ėmė gauti ne tik už ypatingus nuopelnus, kaip DTK metas, bet ir už tai, kad užimamos armijos generolo laipsnio lygio pareigos. Automatiškai gauti armijos generolo laipsnį ėmė užimdami šias pareigas:
Pūnų karai
thumb|1510 m. sukurtos freskos dalis, vaizduojanti Hanibalo žygį per Alpes Pūnų karai – trys karai, kuriuose kariavo Roma prieš finikiečių miestą Kartaginą. Pūnų karais jie vadinami dėl to, kad lotyniškai kartaginiečiai vadinti Punici (iš senesnio Poenici, pagal jų finikietišką kilmę).
Pagrindinė Pūnų karų priežastis buvo interesų susikirtimas tarp gyvuojančios Kartaginos imperijos ir besiplečiančios Romos interesų sferos. Romėnai iš pradžių siekė išplėsti savo valdas į Siciliją, kurios didžiąją dalį valdė Kartagina. Pirmojo Pūnų karo pradžioje Kartagina buvo dominuojanti Viduržemio jūros regiono galybė, turinti galingą laivyną, o Roma buvo sparčiai auganti Italijos galia. Trečiojo Pūnų karo pabaigoje, po šimtų tūkstančių karių iš abiejų pusių žūties, Roma užkariavo Kartaginos imperiją ir sugriovė Kartaginos miestą, taip tapdama galingiausia vakarinės Viduržemio jūros dalies valstybe. Po Makedonijos karų, kurie vyko paraleliai Pūnų karams, pabaigos ir sumušus Seleukidų imperatorių Antiochą III Didįjį (Apamėjos sutartis 188 m. pr. m. e.) rytuose, Roma tapo dominuojančia Viduržemio jūros regiono ir viso klasikinio pasaulio valstybe.
Prancūzijos užjūrio valdos
thumb|310x310px| [[Prancūzijos užjūrio regionai|Prancūzijos užjūrio departamentai]] Prancūzijos užjūrio valdos (, DOM-TOM) – neoficiali Prancūzijos administracinių vienetų, esančių ne Europoje, grupė. Tai – Prancūzijos kolonijinės imperijos palikimas.
Armijos generolas (TSRS)
Laipsnio istorija
Nuo 1970 m. imta šį laipsnį suteikinėti politiniams darbuotojams ir valstybės saugumo darbuotojams, anksčiau tokie atvejai buvo reti. Armijos generolų kiekis ėmė labai didėti. 1950–1969 m. armijos generolais tapo 39 žmonės, o 1970–1991 m. – jau 64. Nuo 1967 m. kiekvienais metais atsirasdavo bent po vieną armijos generolą.
Prancūzijos užjūrio valdos
2009 m. šiose valdose gyveno apie 2,6 mln. gyventojų.
Armijos generolas (TSRS)
Atitinkantys laipsniai
Armijos generolas 1940–1945 ir 1962–1991 m. atitiko laivyno admirolą, 1945–1962 m. laivyne atitinkamo laipsnio nebuvo (detaliau apie tai skaitykite straipsnyje Laivyno admirolas (TSRS)). Armijos generolams lygūs buvo kariuomenės rūšių maršalai (artilerijos maršalas, aviacijos maršalas, šarvuočių ir tankų kariuomenės maršalas, inžinerijos kariuomenės maršalas, ryšių kariuomenės maršalas).
1974 m. armijos generolai buvo sulyginti su vyriausiaisiais kariuomenės rūšių maršalais. Tuo metu pasikeitė ir jų antpečiai – vietoj keturių generoliškų žvaigždžių antpečiuose ėmė nešioti po didelę maršališko dydžio žvaigždę antpečiuose ir maršalo žvaigždę ant kaklo.
TSRS armijos generolas atitinka dabartinį NATO rangą OF-10, į kurį papuola JAV armijos generolas, D. Britanijos lauko maršalas.
Suirus TSRS armijos generolo laipsnis buvo perimtas Rusijos Federacijos armijos, o kariuomenės rūšių maršalų ir vyriausių maršalų laipsniai buvo panaikinti, o juos turintys kariškiai gavo armijos generolo laipsnį.
TSRS armijos generolai
Per 51 metus Tarybų Sąjungoje armijos generolo laipsnį gavo 133 generolai, iš kurių 32 vėliau gavo Tarybų Sąjungos maršalo laipsnį. Armijos generolo laipsnį paprastai gaudavo frontų vadai, aukščiausi Generalinio štabo ir Gynybos ministerijos generolai, nusipelnę karinių apygardų vadai. Nuo 1970 m. armijos generolo laipsnį paprastai gaudavo ir TSRS KGB pirmininkai ir TSRS vidaus reikalų ministrai.
TSRS armijos generolai buvo:
Atskyrio ženklai
Rusijos Federacijos armijos generolai 1991–1997 m. irgi nešiojo maršališkus antpečius, o nuo 1997 m. vėl dėvi keturžvaigždžius antpečius.
Prancūzijos užjūrio valdos
Sąrašas
Užjūrio valdos yra skirstomos į tris lygius:
Ukmergės Jono Basanavičiaus gimnazija
Ukmergės Jono Basanavičiaus gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ukmergėje, J. Basanavičiaus g. 10, vykdanti pagrindinio, vidurinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190341397.
Istorija
1944 m. mokykla atstatyta ir tapo berniukų gimnazija, nuo 1949 m. – Ukmergės 1-oji berniukų vidurinė mokykla. Nuo 1954 m. mokykla tapo mišri, iš 2-osios vidurinės mokyklos perkeltos mokytis ir mergaitės. 1962 m. pastatytas 9 klasių priestatas. Nuo 1965–1966 mokslo metų pradėtas dėstyti sustiprintas anglų kalbos kursas. 1989 m. mokykla pavadinta Jono Basanavičiaus vardu. 2000 m. įvestas profilinis mokymas. 2008 m. birželio 22 d. mokykla tapo gimnazija.
Mokykloje dirbo pedagogai S. Taškūnas, R. Sriogis, B. Strazdas, G. Jakaitienė, A. Kiubarienė, J. Kviesulaitis ir kiti.
Mokyklą yra baigę 2150 abiturientų.
Variaspalvis nuosėdis
Variaspalvis nuosėdis (Cortinarius varius) – nuosėdinių šeimos valgomas grybas, turintis vidutiniškas maistines savybes.
Išvaizda
Kepurėlė 8–12 cm skersmens, iš pradžių apvali, vėliau paplokščiai iškili. Kraštai kartais užlinkę žemyn. Luobelė lygi ir labai lipni. Kotas drūtas ir trumpas, 5–10 cm ilgio, baltos arba violetinės spalvos, prie pagrindo gumbiškai sustorėjęs. Lakšteliai kartais sujungti lakšteliukais, ploni tankūs priaugintiniai. Kepurėlės trama balta, koto gelsva, kompaktiškos konsistencijos. Šis grybas neturi jokio ypatingo kvapo ir skonio.
Spalvos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo geltonai rudos iki oranžinės, kraštai šviesesni. Lakšteliai iš pradžių alyvinio, vėliau šviesiai rudo atspalvio.
Augavietė
Grybas labiausiai mėgsta spygliuočių miškus, ypač egles ir kalkingą dirvožemį.
Sezonas: rugpjūtis–spalis.
Naujoji sąjunga
Istorija
1998 m. balandžio 25 d. įvyko steigiamasis Naujosios sąjungos (socialliberalų) suvažiavimas. Buvo patvirtinti partijos įstatai, priimta programa, išrinkta taryba, partijos pirmininku išrinktas Artūras Paulauskas.
2000 m. kovo 19 d. Naujoji sąjunga (socialliberalai) pirmąkart dalyvavo savivaldybių rinkimuose. 2000 m. vasarą Naujoji sąjunga (socialliberalai), kartu su Lietuvos liberalų sąjunga, Lietuvos centro sąjunga, Lietuvos moderniųjų krikščionių demokratų sąjunga sudarė Naujosios politikos koaliciją. 2000 m. spalio 8 d. vykusiuose rinkimuose į Seimą Naujoji sąjunga (socialliberalai) daugiamandatėse apygardose buvo antra, o partijos pirmininkas A. Paulauskas išrinktas Seimo pirmininku.
Naujosios politikos koalicija išsilaikė iki 2001 m. birželio mėn., kai Naujoji sąjunga (socialliberalai) nusprendė sudaryti koaliciją su Lietuvos socialdemokratų partija.
2001 m. lapkričio 9 – lapkričio 11 d. Kopenhagoje Naujoji sąjunga (socialliberalai) priimta Liberalų internacionalo nare stebėtoja. 2001 m. gruodžio 7 d. Briuselyje Naujoji sąjunga (socialliberalai) priimta tikrąja Europos liberalų, demokratų ir reformų partijos nare.
2002 m. gruodžio mėn. savivaldybių tarybų rinkimuose Naujoji sąjunga (socialliberalai) laimėjo 138 mandatus 52 savivaldybėse.
2004 m. spalio 19 d. Naujoji sąjunga (socialliberalai) koalicijoje su Lietuvos socialdemokratų partija dalyvavo Seimo rinkimuose. Per Seimo rinkimus Naujoji sąjunga (socialliberalai) gavo 11 mandatų.
2006 m. balandžio 11 d. Seimas atstatydino Artūrą Paulauską iš Seimo pirmininko pareigų. Slaptu balsavimu už jo atstatydinimą balsavo 94 Seimo nariai. Naujoji sąjunga (socialliberalai) pasitraukė iš valdančiosios daugumos ir atšaukė iš postų Vyriausybėje ir Seime savo atstovus.
2006 m. prie Naujosios sąjungos prisijungė Lietuvos teisingumo partija. 2009 m. prie Naujosios sąjungos prisijungė Lietuvos liaudies sąjunga „Už teisingą Lietuvą“ ir Lietuvos gyvenimo logikos partija.
Roma Kazlauskienė-Karaškaitė
Roma Kazlauskienė-Karaškaitė (1943 m. sausio 21 d. Kaune) – muzikos mokytoja ir chorvedė.
Naujoji sąjunga
Istorija
2010 m. sausio 6 d. Naujoji sąjunga inicijavo referendumą „Dėl tautos teisės inicijuoti pirmalaikius Seimo rinkimus“. 2010 m. birželio 15 d. Siekiant LR piliečiams suteikti daugiau galimybių naudotis savo teisėmis ir valdyti savo šalį, Naujoji sąjunga inicijavo dviejų įstatymų (LR Referendumo ir LR Piliečių įstatymų leidybos iniciatyvos) pakeitimus. 2010 m. liepos 21 d. Naujoji sąjunga iškovojo teisę piliečiams už įstatymų pakeitimus pasirašyti internete.
2011 m. liepos 9 d. Naujoji sąjunga susijungė su Darbo partija. A. Paulauskas tapo Darbo partijos lyderio Viktoro Uspaskich pavaduotoju.
Roma Kazlauskienė-Karaškaitė
Biografija
Baigusi Kauno „Saulės“ gimnaziją, 1960–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Rapolas Vindašius). 1964–1969 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Nadeždos Kazakauskienės klasė). Studijuodama vienerius metus mokytojavo Nemenčinės vaikų muzikos mokykloje ir vadovavo chorui.
Nuo 1969 m. rudens – Marijampolės kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, merginų choro vadovė. 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse choras laimėjo trečiąją vietą.
Nuo 1974 m. – rudens Kauno 1-osios vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1979 m. – chorinio dainavimo skyriaus jaunučių choro vadovė. Choras dalyvauja koncertuose ir Kauno miesto dainų šventėse, parengtas 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje – gražiai pasirodė ir konkurse. Mokytoja diriguoja Kauno miesto dainų šventėse, 1994 m. suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Brižiškės
Brižiškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 9 km nuo Buivydžių.
UMF Skallagrímur
Borgarneso „Skallagrímur“ – Islandijos futbolo klubas iš Borgarneso.
Istorija
Klubo futbolo komanda pirmą kartą dalyvavo pirmenybėse 1973 m. Tuo metu žaidė trečios pakopoje.
1996 m. iškovojo teisę žaisti elito divizione.
1997 m. debiutinis sezonas Úrvalsdeild, aukščiausioje šalies futbolo lygoje. Iš dešimties dalyvių liko devintoje vietoje ir buvo perkelti į žemesnį divizioną. Vėliau sekė kritimas į ketvirtą lygmenį.
Po 2011 m. sezono klubas skelbė, kad nedalyvaus jokiose pirmenybėse sekantį (2012 m.) sezoną, bet vylėsi, kad greitai vėl turės futbolo komandą.
Naujai suburta komanda 2013 m. dalyvavo 4. deild karla (penktos pakopos pirmenybėse).
Sausupė
Sausupė, Sucha Žečka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Plaskų valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į vakarus rytus nuo Plaskų, 18 km į rytus nuo Augustavo ir 87 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra parduotuvė, autobusų stotelė, vasaros metu veikiantis paštas ir užtvanka tarp Sirvo ežero ir Augustavo kanalo. Netoliese esančiame miške yra obeliskas Antrojo pasaulinio karo metu žuvusiems vietiniams gyventojams. Pagrindinis kaimo gyventojų pragyvenimo šaltinis yra miško darbai ir turizmas.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XVIII a. kaip malūnui aptarnauti skirta gyvenvietė. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Raktų pakabukas
thumb|right|200px|Ant rakto ryšulio, suverto ant karabino, užnerti trys pakabukai - USB atmintukas, nuotolinis pultelis, episkopalinės bažnyčios nario žetonas.
Rakto pakabukas – dekoratyvinis arba funkcinis pakabukas, nešiojamas ant raktų žiedo arba karabino.
Raktų pakabuko funkcijos:
Šiais laikais paplitę elektroniniai pakabukai:
ES integracija
Europos Sąjungos (ES) integracija – procesas, kai valstybės susitaria ne tik dėl tarpusavio santykių, bet ir dėl to, kad kai kurie jų vidaus gyvenimo klausimai ir reikalai bus tvarkomi bendrai. Tuo tikslu valstybės steigia ir bendras institucijas, kurioms paveda tvarkyti tuos reikalus, leidžia teisės aktus, kurie galioja iš karto visose dalyvaujančiose valstybėse
Anglių ir plieno bendrija
ES, kokią ją žinome šiandien, pradžia buvo 1952 m. įkurta Europos anglių ir plieno bendrija (EAPB). Ją įkūrė Belgija, Vokietija, Prancūzija, Italija, Liuksemburgas ir Nyderlandai. Siekiant išlaikyti ilgalaikę taiką, buvo sumanyta perimti iš valstybių teisę kontroliuoti anglies ir plieno – pasaulinių karų pagrindinių žaliavų – išteklius ir tą daryti bendrai.
Ekonominė bendrija
Paskatintos savo sėkmės, siekdamos panaikinti prekybos kliūtis ir sukurti bendrąją rinką, netrukus tos pačios šešios šalys nusprendė sujungti ir kitus savo šalių ekonomikos sektorius, tokius kaip žemės ūkis. 1958 m. šios šešios šalys įkūrė Europos ekonominę bendriją (EEB) ir Europos atominės energijos bendriją (Euratomą). 1967 m. šių trijų Bendrijų institucijos buvo sujungtos. Bėgant laikui per kelis plėtros etapus prie Europos Bendrijų (EB), arba Europos Sąjungos (po 1993 m. Mastrichto sutarties), prisijungė daugiau Europos šalių.
Naujas integracijos etapas
Tokiu būdu integracija reiškia, kad šalys bendrai sprendžia daugelį klausimų ir tvirtina įvairiausių sričių politikos kryptis: nuo žemės ūkio iki kultūros, nuo vartotojų reikalų iki konkurencijos, nuo aplinkos apsaugos ir energijos iki transporto ir prekybos.
Ana, karališkoji princesė
Ana, karališkoji princesė (, Anne Elizabeth Alice Louise, g. 1950 m. rugpjūčio 15 d.) – Vindzorų dinastijos Jungtinės Karalystės karališkoji princesė, tarptautinio olimpinio komiteto narė, Britų olimpinės asociacijos prezidentė. 2022 m. ji yra šešiolikta eilėje į Britanijos sostą.
Sportinė veikla
Nuo 1986 m. iki 1994 m. princesė Ana ėjo Tarptautinės žirgų sporto federacijos prezidentės pareigas. Nuo 1988 m. – Tarptautinio olimpinio komiteto narė.
Vismalai
Vismalai – šiaurės rytinė Vilniaus miesto dalis, esanti 1,5 km į pietus nuo Antavilių, šalia kelio, Antavilių miško apsuptyje. Toliau vakaruose yra Pečiukai, pietuose – Karačiūnai. Sudaro keletas gyvenamųjų namų.
Vismalus aptarnauja 17 nr. autobusas (Šilo st.)
Istorija
1905 m. Mickūnų valsčiaus Vismalų kaime gyveno 16 žmonių. 1931 m. – 25 gyventojai.
Švedijos istorija
Straipsnyje aprašoma Švedijos istorija. Manoma, kad Švedija pradėta apgyvendinti po paskutiniojo ledynmečio pabaigos, maždaug prieš 13 tūkst. metų. Medžiotojai ir rinkėjai iš pietų, dabartinės Danijos teritorijos judėjo į šiaurę kartu su atsitraukiančiu ledynu. Apgyvendinti visą dabartinę Švedijos teritoriją užtruko kelis tūkstančius metų.
Ankstyvoji valstybė
thumb|Istorinės Švedijos sritys Švedijos valstybės formavimasis truko nuo Didžiojo tautų kraustymosi epochos pradžios iki Vikingų epochos pabaigos. Atsirandantys sritiniai valdovai – konungai plėtė savo įtaką, atsirado kelios giminės, kurių atstovai buvo didesnės Švedijos dalies konungais. Tačiau XI-XII a. Švedijos valstybė iš esmės tebebuvo žemių (land) konfederacija, Švedijos konungas buvo renkamas vienos iš žemių – Upplando – tinge, vėliau apkeliaudavo kitas žemes ir jų tinguose duodavo priesaiką laikytis tų žemių įstatymų. Švedijos konungo valdžia iki XIII a. nebuvo didelė, ją sustiprino tik jarlas Birgeris XIII a. viduryje. Apie jarlo Birgerio valdymą pasakoja vienas iš seniausių švedų naratyvinių šaltinių, Eriko kronika. Pagal tradiciją jarlas Birgeris taip pat yra laikomas Stokholmo įkūrėju. Jarlo Birgerio sūnus iš santuokos su Švedijos karaliaus Eriko seserimi, tapo Švedijos karaliumi 1250 m., mirus bevaikiui jo dėdei. Jarlas Birgeris tapo faktiniu Švedijos valdytoju, regentu. Jis ėmė statyti karališkasias tvirtoves įvairiose šalies vietose, susidorojo su savo oponentais iš didžiūnų aplinkos, įvedė vieningą valstybinį mokestį, sustiprino Švedijos pozicijas Suomijoje, jau nuo XII a. patekusioje į Švedijos priklausomybę. Švedijos karalių valdžia visgi netapo paveldima iki pat XVI a. vidurio.
Švedijos didvalstybės laikotarpis (1611–1718)
thumb|200px|Gustavas II Adolfas Prielaidos Švedijos didvalstybei formuotis išryškėjo Gustavo II Adolfo valdymo laikais (1611–1632). Čia reikia išskirti paties karaliaus ir jo kanclerio A. Oxenstiernos kryptingą vidaus reformų politiką. Reformos apėmė visas svarbiausias valstybės gyvavimo sritis. Būtent Gustavo II Adolfo laikais buvo nustatyti Švedijos parlamento – riksdago, tuo metu susidėjusio iš keturių luomų, įgaliojimai ir posėdžiavimo tvarka, įvykdyta teismų reforma. Šiuo metu taip pat ėmė veikti pirmosios centrinės vykdomosios valdžios institucijos, ministerijų pirmtakės, kolegijos. Gustavas II Adolfas siekė vystyti pramonę, kvietė olandų pirklius investuoti į jos plėtrą. Reikšmingos ir to meto karinės reformos. Būtent Gustavas II Adolfas užbaigė nuolatinės nacionalinės Švedijos armijos kūrimą. Nebuvo pamirštas ir švietimas. Karaliaus nurodymu kiekvienos vyskupystės centriniame mieste ėmė veikti valstybės lėšomis išlaikomos gimnazijos.
Švedija Gustavo II Adolfo laikais bene labiausiai Europoje išgarsėjo savo kariniais laimėjimais. 1617 m., sudarius Stolbovo taiką su Rusija, Švedija prisijungė Ingermanlandiją bei Keksholmo teritoriją ir taip atstūmė Rusiją nuo Baltijos jūros, užsitikrino tiesioginį susisiekimą su jau anksčiau prie Švedijos prijungta Šiaurės Estijos teritorija. 1621 m., po apgulties, Švedija prisijungė Rygą, atimdama ją iš Lenkijos – Lietuvos. 1626 m. Valhofo mūšyje Livonijos teritorijoje Gustavo II Adolfo armija sutriuškino Lenkijos – Lietuvos karines pajėgas, iki tol pralaimėjimo nepatyrusią ir visoje Europoje garsią lenkų – lietuvių kavaleriją, taip pademonstruodama Gustavo II Adolfo įvestos karinės taktikos pranašumą ir atimdama viltis atgauti Rygą. Nuo 1630 m. Švedija dalyvavo Trisdešimtmečiame metų kare. Išsilaipinęs Vokietijos teritorijoje Gustavas II Adolfas laimėjo mūšį prie Breitenfeldo netoli Leipcigo prieš gausesnes Katalikų lygos pajėgas, kurioms vadovavo garsus to meto karvedys Tilis (Tilly), iki tol nepralaimėjęs nė vieno mūšio. Būtent šita pergalė išgarsino Švediją ir jos kariuomenės organizaciją visoje Europoje. 1632 m. Gustavo II Adolfo armija prie Liuceno (Lützen) susidūrė su Šv. Romos imperijos imperatoriaus pajėgomis, kurioms vadovavo kitas garsus karvedys Valenšteinas. Švedai laimėjo ir šį mūšį, tačiau jau mūšio pradžioje žuvo karalius.
Laisvių laikmetis (1719–1772)
Taip vadinasi gana prieštaringa epocha Švedijos istorijoje. Viena vertus, šiuo metu toliau vystėsi švedų parlamentarizmas, kita vertus, valstybės galia bei tarptautinis prestižas smuko, suklestėjo bajoriškoji oligarchija bei korupcija aukščiausiuose politikų sluoksniuose, Švedija pralaimėjo vieną karą po kito (1741–1743 m. su Rusija; 1757–1762 m. su Prūsija). „Laisvių laikmetis“ prasidėjo žuvus Karoliui XII, kuris neturėjo vaikų, tad realiausias pretendentas į sostą buvo jo sesuo Ulrika Eleonora. Jos teisės į sostą buvo patvirtintos tik atsisakius absoliutizmo, dar daugiau konstitucinių nuolaidų bajorijai buvo padaryta 1720 m., kai Ulrika Eleonora perleido sostą savo vyrui Frederikui Heseniečiui. Švedijoje nuo 1720 m. įsigalėjo parlamentarizmas, karaliaus valdžia tapo visai nereikšminga. Riksdage susiformavo dvi grupuotės: „skrybėlės“ ir „kepurės“, vadintos „partijomis“ (iš tikro tai buvo veikiau partijų pirmtakės), kurios rungtyniavo tarpusavyje dėl valdžios. „Kepurės“ laikėsi labiau prorusiškos orientacijos (iš čia ir jų pavadinimas, atseit kaip užsidėję naktines kepuraites prieš lendant į lovą nakties miego). „Skrybėlės“ (pavadinimas nurodo išdidžią laikyseną užsidėjus skrybėlę) savo ruožtu orientavosi į Prancūziją ir Angliją, vykdė revanšistinę politiką Rusijos atžvilgiu. Nevaržomam parlamentarizmui bei parlamentinių grupuočių varžyboms galą padarė 1772 m. Gustavo III įvykdytas valstybinis perversmas, atstatęs absoliutinę monarchiją.
Modernizacija
Švedijos agrarinė ekonomika vykstant pramoninei revoliucijai pamažu perėjo prie atskiromis fermomis besiremiančios žemdirbystės, tačiau šie pokyčiai buvo nepakankami, kad pagerintų ekonominę ir socialinę padėtį augant gyventojų skaičiui. Tarp 1850 ir 1890 m. apie 1 milijoną švedų emigravo į Jungtines Valstijas. Tačiau XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje Švedija sparčiai industrializavosi. Pasikeitė ir gyventojų struktūra. Jei apie 1840 m. tik dešimtadalis švedų gyveno miestuose, XIX a. paskutiniame dešimtmetyje miestiečiais buvo jau penktadalis gyventojų, o apie 1930 m. tokių buvo daugiau kaip trečdalis. XIX a. pabaigoje Švedijoje susiformavo stambioji pramonė. Tam turėjo įtakos švedų išradėjų idėjų įdiegimas pramonėje. Švedas Larsas Magnusas Eriksonas nuo 1877 m. Stokholme pradėjo gaminti telefono aparatus, jo įkurta gamykla greitai nukonkuravo amerikiečius. Kitas garsus švedų išradėjas Jonas Venstriomas (Wenström) išrado trifazį elektros variklį, įkūrė elektros priemonių gamyklą ASEA 1891 m. Sėkmingai verslą plėtojo Nobelių šeima, kurios atstovas Alfredas Nobelis savo išradimus sprogmenų srityje iškart diegė į gamybą. XX a. pradžioje Švedija naudojosi išaugusia pasauline Švedijos plieno, guolių, medienos ir degtukų paklausa.
XX amžius
Kai 1939 m. rugsėjo mėn. Europoje įsiliepsnojo karas, Skandinavijos valstybės tikėjosi išsaugoti savo neutralumą kaip ir 1914 m. Bet šį kartą tokia tikimybė buvo labai maža. Mechanizuotos sausumos kariuomenės modernizavimas reiškė, kad jų gynyba mažiau saugo nuo galimo užpuolimo negu anksčiau, ypač joms kur kas labiau nusiginklavus, negu jų didiesiems kaimynams. Pirmoje karo fazėje, kai tikrasis sovietų-vokiečių "nepuolimo" pakto turinys buvo dar tik spėjamas, Lenkijos padalijimas ir sovietų bazių įkūrimas Baltijoje šalyse jau leido teigti, kad Suomija taip pat gali tikėtis pavojaus iš "sovietinės Monroe doktrinos". Antra vertus, Švedijai ir Norvegijai britų ir prancūzų veiksmai sustabdyti per Narviką ir Luleå geležies rūdos tiekimą Vokietijai buvo pavojingi, nes sąjungininkų ekonominė būklė susilpnėjo dėl pasikeitusios Rusijos pozicijos, o veržlus ir patyręs lordas Čerčilis buvo linkęs manyti, jog naudojamas praėjimas per norvegų vandens kelius tarp ledų lyčių provokuoja negailestingą karinio laivyno akciją. Iš tiesų rugsėjo 19 d. Čerčilis pirmasis pasiūlė Britanijos kabinetui užminuoti Narviko prieigas, o netgi anksčiau Prancūzijos ministras pirmininkas Daladier buvo išreiškęs pageidavimą Aukščiausiai karinei tarybai imtis "ryžtingų karo laivyno veiksmų Baltijoje", kur Čerčilio planai aprėpė nuo specialiai parengtų linijinių laivų antpuolių iki jūros laivų minuojamo Luleå uosto.
Hitleris iš pradžių norėjo išsaugoti Skandinavijos vientisumą, kuris jam buvo naudingas, bet gruodžio 14 d. - tą dieną, kai įvyko pirmasis pokalbis su Quislingu, - jis davė įsakymus išnagrinėti Norvegijos užpuolimo galimybes. Tikrieji jo motyvai nėra žinomi. Jis turėjo pagrindo bijoti, kad jog sąjungininkai jį gali aplenkti. Jis nebuvo priešiškas jūrų laivyno vadų argumentams, jog prasiveržimas prie Norvegijos pakrantės bus drąsus žingsnis, kurį turėjęs padaryti Kaizerio jūrų laivynas, o atpildas už tą drąsą galėjo būti didelis. Galimas dalykas, kad jo entuziazmą suvienyti "Šiaurės rasę" pakurstė Quislingo germaniškų tautų federacijos idėja. Kad ir kaip ten bebūtų, kovo 1 d. Hitlerio planai okupuoti Daniją ir Norvegiją jau buvo parengti nepraėjus nė mėnesiui, kai Suomijos šis konfliktas jau nebelietė.
Per visą karą Švedija išlaikė savo neutralų statusą, sutelktą vidaus politiką ir socialinę gerovę. Tačiau jos prestižas labai nusmuko dėl daugelio visai ne neutralių nuolaidų, padarytų vokiečiams, kurie tuo metu buvo didžiausios galios. Jos labiau krito į akis negu vėliau padarytos nuolaidos sąjungininkams, daugiausia ekonominėje erdvėje.
Švedijos vidaus bei užsienio politika 1939-1945
Švedijos pozicija dėl Skandinavijos pusiasalio bei gebėjimas leido jai ilgą laiką išlikti neutrali tarptautinių nuo tarptautinių konfliktų. Jos karinis ginklavimasis bei bendra karo įvykių eiga prisidėjo, kad Švedija tiesiogiai nedalyvavo Antrajame pasauliniame kare. Kitas svarbus veiksnys buvo tai, kad Švedijos vyriausybė padarė nuolaidų Vokietijos tranzitui, kariniam transporto personalui įrengti Švedijos geležinkeliai tarp Norvegijos ir Suomijos. Nors Švedija tiesiogiai nedalyvavo Antrajame pasauliniame kare kaip agresyvi tauta, visa šalis gyveno karo sąlygomis ir Švedijos gynyba buvo pasirengusi ginti šalį nuo priešiškų išpuolių. Tai buvo laikas, kuris buvo vadinimas „budėjimo laiku“.
Premjeras Per Albin Hansoon paskelbė, kad Švedija laikysis neutralumo, kai Vokietija įsiveržė į Lenkiją 1939 m. rugsėjo 1 d. Šią dieną, kai Vokietija užpuolė Lenkiją, premjeras Per Albin Hansson per radiją paskelbė savo tautai: „Piliečiai! Vyksta baisus dalykas, kai paskutinį kartą išreiškėme viltį, kai tai atsitiko. Šis karas nori pasaulį padalinti. Turime pažymėti, kad stengiamės suteikti vilties siaubo ir neviltiems apimtiems žmonėms, kurie patyrė tragiškas kančias.“
Nors Suomija įžvelgė nacionalinių interesų vadinamajame antikomunistiniame žygyje, jų ideologija turėjo poveikį kituose Skandinavijos šalyse. Suomijos Tęsinio karo metu Švedija išsiuntė 1000 savanorių karių grupę į suomių frontą, ir visiškai nesilaikydama neutralumo davė leidimą visai vokiečių divizijai tranzitiniu keliu pasiekti tą patį frontą iš Norvegijos. Kokį vaidmenį vaidino antitarybiniai jausmai, o kokį provokiški, nėra aišku, bet Hanssonas įveikė savo bendražygių socialdemokratų prieštaravimus, nurodydamas, kad, jiems nepritarus, turės atsistatydinti karalius. Po to buvo padarytos kitos mažesnės nuolaidos, kaip vokiečių karinių dalinių ir amunicijos pervežimas per Švedijos teritorinius vandenis ir embargo taikymas Norvegijos prekybiniams laivams Göteborgo uoste; 6 norvegų laivai buvo vokiečių paskandinti 1942 m. kovo mėnesį, jiems pavėluotai bandant prasiveržti.
Viešai vokiečiai laikėsi sutarties su rusais, todėl, ypač žiūrint iš suomių pusės, pagalba galėjo ateiti iš Vokietijos priešų pusės - Prancūzijos bei Britanijos. Daug kam atrodė, kad sąjungininkų pagalbos planai žlugo dėl Švedijos ir Norvegijos vyriausybių nenoro leisti karinei ekspedicijai, formaliai prižiūrint Tautų Sąjungai, peržygiuoti per jų teritoriją. Iš tikrųjų švedai ir norvegai įtarė, kad intervencija Suomijoje buvo tik trečias ir nereikšmingiausias tikslas sąjungininkų planuose. Pagrindinis tikslas buvo sustabdyti švediškos geležies rūdos tiekimą Vokietijai per Norvegijos Narviko ir Švedijos Luleå (esančio netoli Suomijos sienos) uostus; antra - įstumti vokiečius į nepatogią padėtį, kad jų priešai karine gudrybe būtų pasiekę, jei tik tie būtų pabandę įsiveržti į neutralios Skandinavijos teritoriją.
Onuškio seniūnija
Geografija
Onuškio seniūniją sudaro 71 kaimas, seniūnijos plotas – 25 000 ha, gyventojų skaičius – 1915. Seniūnija ribojasi su Alytaus rajono Pivašiūnų seniūnija, Varėnos rajono Jakėnų seniūnija, Trakų rajono Aukštadvario ir Grendavės seniūnijomis.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Visata
Visata – erdvės atžvilgiu beribis, o laiko – kintantis materialusis pasaulis, kartais vadinamas kosmosu. Visomis stebėjimo priemonėmis įmanomų aptikti kosminių objektų visuma dar vadinama metagalaktika, arba stebimąja mūsų visatos dalimi.
240px|thumb|[[Hablo kosminis teleskopas|Hablo kosminio teleskopo daryta visatos nuotrauka, kurioje matomos pačios tolimiausios galaktikos]]
Įžanga
Šiuo metu galima stebėti iki 13 mlrd. šviesmečių atstumu esančius kosminius objektus. Metagalaktika yra vienalytė ir izotropinė (visomis kryptimis vienodų savybių). Todėl spėjama, kad ji gali būti maža didesnių supersistemų dalelė. Ta įsivaizduojama supersistema vadinama mūsų visata. Nors visata savo prasme turėtų reikšti viską, kas egzistuoja, panašu, kad šį pavadinimą gali ištikti sąvokos atomas („nedalomas“) likimas. Mokslininkai vis dažniau vartoja multivisatos kategoriją norėdami pabrėžti, kad ir mūsų visata gali būti tik dar viena kitos supersistemos dalelė.
Visatos sandara
thumb|right|240px|Visatos sandara Pagal WMAP gautus NASA duomenis, anot mokslininkų 68% visatos sudaro tamsioji energija, 27% tamsioji materija ir 5% atomai – įprasta, mums matoma, juntama normalioji materija. Likę 95% yra nematomoji materija.
Tie 5% atomų yra žvaigždžių ir planetų pamatinė medžiaga. Tamsioji medžiaga, arba nematomoji medžiaga, sudaranti 27%, skiriasi nuo atomų, neabsorbuoja ir neišskiria šviesos, atrasta netiesiogiai pagal įtaką visatos kūnų judėjimui, gravitaciją. 68% visatos sudaranti tamsioji energija veikia panašiai, kaip antigravitacija. Ši energija atsakinga už greitėjantį visatos plėtimąsi. Stebimoje visatoje, kaip manoma, yra 100-200 milijardų galaktikų, nors naujais paskaičiavimais manoma, kad iš tikrųjų jų turėtų būti dešimt kartų daugiau. Galaktikos skirstomos į keletą kategorijų ir yra skirtingų skaitinių dydžių.
Visatos kitimas
Visatos plėtimasis per visą žinomo laiko istoriją buvo laipsniškas. WMAP stebėjimų duomenys patvirtino seniai gyvavusias visatos plėtimosi teorijas. Pagal WMAP teoriją, visata iš pat pradžių buvo mažesnė už atomą. Palaipsniui ji didėjo ir augo, vėliau įvyko sprogimas, kuris pradėjo visą visatos istoriją. Visata nuolat plečiasi ir didėja. Jos amžius, pagal Didžiojo sprogimo teoriją, yra apie 13,7 milijardų metų.
Visatos plėtimąsi nusako Hablo dėsnis, kuris teigia, kad galaktikų tolimo nuo mūsų galaktikos greičiai yra proporcingi atstumams iki jų: v=Hr
Algimantas Jusionis
Algimantas Jusionis (1954 m. liepos 17 d. Kaunas – 2003 m. rugpjūčio 14 d. Klaipėda) – Lietuvos tapytojas.
Biografija
Tėvai Stasys Jusionis ir Aldona Ličkutė-Jusionienė, brolis Vidmantas Jusionis. 1979 m. baigė Lietuvos dailės instituto Architektūros ir dizaino fakulteto Vizualaus dizaino katedrą Klaipėdoje, 1993–2003 m. joje dėstė. Dirbo Klaipėdos „Dailės“ kombinate. 1996–2003 m. Lietuvos dailininkų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas.
Kūryba
Nutapė ekspresyvios stilistikos fovistinių peizažų, natiurmortų, portretų. Vyrauja ryškios spalvos, energingi potėpiai, šiurkšti faktūra, naudojamas raiškus juodas kontūras, pabrėžiantis dramatinę įtampą. Sukūrė spalvotų piešinių ciklą („Klajojančios sielos“ 1997 m.). Būdingas simboliškumas, apibendrintos formos. Surengė 20 individualių parodų (Klaipėda 1991 m., 1997 m., 2004 m., Vilnius 1996 m., 1999 m., 2002 m., Hamburgas 1999 m.), dalyvavo 40 grupinių parodų, rengė plenerus, tarptautinius simpoziumus, parodas.
Kelminis mėšlagrybis
Miškai, parkai, sodybos. Pavasaris, ruduo. Kepurėlė smėlio spalvos, kotas baltas.
Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–5 cm skersmens, jauna – kiaušiniška, vėliau – plačiai kūgiška, geltonai ruda, viduryje kavos spalvos su žaižaruojančiomis skaidulėlėmis, kurios greitai pranyksta, gofruotai rievėta. Lakšteliai pilkšvi, greitai tampa pilkai rusvi, pasenę – juodi. Kotas 3–8×0,3–0,6 cm, baltas, pamatinė dalis gelsva, plaušuotas. Trama plona, gelsva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 7,5–10×4,5–5–6,5 μm, lygiu paviršiumi.
Būdingi požymiai: geltoni, rudi vaisiakūniai.
Auga grupėmis, kolonijomis, ant papuvusios medienos, stuobrių, kelmų, išvartų, kartais net ir ant gyvų medžių šaknų. Labai dažnas. Jaunas valgomas, menkavertis. Užgeriant alkoholiniu gėrimu galima apsinuodyti. Domina medikus.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 224 psl.
Anglijos futbolo varžybos 1977–1978 m.
Anglijos futbolo varžybos 1977–1978 m.
San Luiso provincija
thumb|right|240px|Vaizdas nuo kalnų į San Luiso slėnį thumb|240px|El Moro masyvas
Nianhao
Nianhao (tradic. rašmenys 年號, supaprastinti 年号, pinyin: niánhào,, kor. yeonho) – Kinijos, Korėjos, Vietnamo, Japonijos ir kai kurių kitų Tolimųjų Rytų vastybių imperatorių vartoti laikotarpio pavadinimai, devizai, apibūdinantys valdymo periodą. Jie formavo eras, nuo kurių pradžios metų skaičiavimas prasidėdavo iš naujo. Valstybės, ir dabar naudojančios šiuos devizus laiko skaičiavimui yra Japonija ir Taivanas (naudojantis reformuotą variantą – Respublikos erą). Pvz., 2006 m yra 18 Heisei metai ir 95 Respublikos metai.
Firdausas Kabirovas
miniatiūra|Firdausas Zaripovičius Kabirovas Firdausas Zaripovičius Kabirovas (, g. 1961 m. gegužės 19 d.) – autosporto lenktynininkas iš Rusijos. Jis yra tris kartus laimėjęs Dakaro ralio lenktynes sunkvežimių klasėje – 2005, 2009 ir 2010 m.
San Luiso provincija
San Luiso provincija  – provincija centrinėje Argentinoje. Šiaurėje ribojasi su La Riochos, rytuose – su Kordobos, pietuose – su La Pampos, vakaruose – su Mendosos, šiaurės vakaruose – su San Chuano provincijomis. Administracinis centras – San Luisas.