cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Donatas Brandišauskas
Tyrimai
Tyrimo laukas: aplinkos antropologija, religijos antropologija, medicininė antropologija, lyginamoji antropologija, kokybiniai lauko tyrimo metodai, juridinė antropologija, Lietuvos ir Rusijos etnologijos mokslo istorija.
Tyrimo interesai: lokalūs įgūdžiai ir žinija, kraštovaizdžio suvokimas, žmonių-gyvūnų santykiai, posovietiniai ritualai, tradicinės gydymo praktikos, valstybės ir autochtonų santykiai, resursų gavybos pramonės ir autochtonų santykiai, neformalūs mainai, kolonijiniai stereotipai, medžiotojai ir elnių augintojai, kultūros paveldo diskusijos.
Pranešimus skaitė virš 50 konferencijų, parengė virš 20 mokslinių straipsnių, organizavo 6 tarptautines konferencijas, vadovavo Lietuvos mokslo tarybos mokslininkų grupių projektams, vykdė Kanados socialinių tyrimų fondo (SSRHC) ir Norvegijos mokslo tarybos, UNESCO, National Geographic Society, Wenner Gren, Lietuvos mokslo tarybos finansuotus tyrimų projektus.
Ekspertinė veikla
Lietuvos mokslo taryba, Lietuvos kultūros taryba, Studijų kokybės vertinimo centras, Tarptautinė paveldo ekspertų organizacija ICOMOS Lietuva, Gruzijos mokslų taryba. Nuo 2017m. LR Valstybinės kultūros paveldo komisijos narys.
Bibliografija
Monografijos:
Anglijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Anglijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Pusfinalio rungtynės
---
Finalo rungtynės
--
---
Sukilėlių ąžuolas
Valstybės saugomu gamtos paveldo objektu ąžuolas paskelbtas Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2017 m. balandžio 10 d. įsakymu Nr. D1-288.
Istorija
Pasak istoriko Benjamino Mašalaičio, jis pasodintas 1831-1833 metais 1831 metų sukilėlių, žuvusių Marijampolės mūšyje Kvietiškio dvaro apylinkėse, palaidojimo vietoje. Vietiniai gyventojai surinko jų lavonus, plaukiančius Šešupe, atnešė nuo upės ant kalnelio ir palaidojo kaip pridera. Kapo gale pastatė kryžių. Tačiau vėliau kryžius buvo ne kartą nugriaunamas (spėjama, dvarininko nurodymu), tad jo vietoje buvo pasodintas ąžuolas, kuris išliko iki mūsų dienų.
Klauseikių senovės gyvenvietė
Klauseikių senovės gyvenvietė (regioninio reikšmingumo kultūros paveldo objektas: unikalus kodas 20299, senas registro kodas A1867) – neįtvirtinta senovės gyvenvietė šiaurinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Klauseikiuose (Aleksandrijos seniūnija), 1,5 km į pietvakarius nuo kelių Skuodas – Mažeikiai ir Jedžiotai – Klauseikiai sankryžos.
Vieta
Įrengta kaimo žemių pietvakariniame pakraštyje, ties riba su Jedžiotais, prie užakusios, pelkėtos daubos esančioje aukštumoje ir šiaurės rytinėje papėdėje, apie 200 m ilgio rytų – vakarų kryptimi, 145 m pločio. Teritorija buvusi ariama, dirvonuoja. Rytinė dalis nukasta karjero, pietinėje dalyje stovi sodyba.
Teritorijos plotas – 2,71 ha.
0,75 km į pietvakarius yra Jedžiotų senovės gyvenvietė, 2,9 km į pietryčius – Jedžiotų piliakalnis, 3,8 km į pietvakarius – Apuolės piliakalnis.
Tyrimai
Pasakojama, kad šioje vietoje stovėjo galingo valdovo rūmai, kuriuos sugriovė Apuolės pilį puolę priešai. Ariant dirva rasta akmens kirvukų, žalvario papuošalų, geležies dirbinių, titnago ir akmens nuoskalų, lipdytos keramikos šukių. 1996 m. žvalgė Gintautas Zabiela (Lietuvos istorijos institutas), 2004 m. – Linas Tamulynas (Kultūros paveldo centras). Aptiktas kultūrinis sluoksnis, lipdytos keramikos lygiu paviršiumi šukių, akmens galąstuvas, titnago skaldytinis, geležies šlako ir molio tinko gabalėlių.
2005 m. senovės gyvenvietė įrašyta į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1867) ir pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe, kuriai 2006 m. suteiktas regioninio reikšmingumo lygmuo.
Faravaharas
thumb|right|250px|Faravaharas reljefe. [[Persepolis, Iranas.]]
Faravaharas – zoroastrizmo ir Irano simbolis. Spėjama, kad simbolis prigijo Achemenidų laikais, pastarasis buvo įkvėptas asirų sauliškojo dievo Ašūro. Jo reikšmė diskutuotina. Vieni teigia, jog jis vaizduoja Ahūrą Mazdą, kiti – aukštesniąją sielos dalį fravašį.
Centrinė figūra siejama su žmogaus siela, jos amžius byloja išmintį. Iškelta ranka siejama su gerais poelgiais, kitoje rankoje laikomas žiedas išreiškia tikėjimą dievu bei lemtimi. Apskritimas, juosiantis žmogaus kūną, išreiškia sielos nemirtingumą, taip pat gali byloti apie žmogaus poelgių pasekmes, dievišką nekintantį dėsnį. Sparnai išskirstyti trimis plunksnų eilėmis simbolizuoja geras mintis, žodžius, veiksmus, uodega atvirkščiai – blogas mintis, žodžius, veiksmus. Gyvatės simbolizuoja Ahūrą Mazdą bei Angrą Mainjų.
Dilara Kazimova
Kazimova nusifilmavo dviejuose Azerbaidžano filmuose – 2006 m. „Try Not to Breathe“ (su Fakhraddin Manafov) ir 2007 m. „Purgatory“ (su grupe Unformal įrašė garso takelį „Sonsuz yol“).
Uhubas
Uhubas (šumerų k., u2-hub2),  – Kišo, Šumero miesto-valstybės, ensis, valdęs prieš Mesilimą (~2600 m. pr. m. e.).
Uhubas minimas ir kelete kitų įrašų.
Kuokščio ąžuolas
Kuokščio ąžuolas – ąžuolas, Skuodo rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Auga Aleksandrijos seniūnijoje, Klauseikių kaime, šalia kelio esančios sodybos teritorijoje (Klauseikių g. 15), 2,4 km į rytus nuo Aleksandrijos.
Ąžuolas pasodintas maždaug prieš 200 metų Kuokščių šeimos sodyboje. miniatiūra|220px|left|Ąžuolo plačiašakė laja iškyla virš prigludusio ūkinio statinio ir [[Šuns būda|šuns būdos]]
Kuokščio ąžuolas paskelbtas rajoninės reikšmės saugomu medžiu 1985 m. Medžio aukštis 17,2 m, kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje 4,15 m.
Gretimoje sodyboje, už 200 m, auga saugoma Gurecko liepa.
Saugumo bendruomenė (tarptautiniai santykiai)
Saugumo bendruomenės sąvoka tarptautinių santykių disciplinoje išpopuliarėjo po Šaltojo karo tarptautinei aplinkai susidūrė su esminiais lūžiais – Sovietų Sąjungos žlugimu, o kartu su ja ir dvipolės pasaulio tvarkos iširimu. Ypatingą dėmesį jai skiria socialinis konstruktyvizmas taikydamas Emmanuelio Adlerio ir Michaelo Barnetto saugumo bendruomenės modelį.
K. Deutch įnašas į akademinį tarptautinių santykių lauką
Saugumo bendruomenės sąvoką sugalvojo Karlas Deutschas Šaltojo karo metu. Saugumo bendruomenę jis apibrėžė kaip integruotą valstybių grupę: tarp valstybių grupę sudarančius narius vienija bendruomenės jausmas ir tarp jų įsivyrauja toks institucinis lygmuo, kuris užtikrina taikių lūkesčių tikėjimąsi tarpusavio konfliktų atveju, t. y. ateities problemos bus sprendžiamos taikiai. Taikus būdas – institucionalizuotos procedūros, nepanaudojant neautorizuotas plataus masto karinių priemonių. Kitaip tariant, saugumo bendruomenė yra ta, kurios narius vienija tam tikras integracijos lygmuo ir įsitikinimas, kad ateities tarpusavio ginčai bus sprendžiami taikiai.
Pokyčiai dabartinių tarptautinių santykių aplinkoje
K. Deutsch saugumo bendruomenės įžvalgas po Šaltojo karo perėmė E. Adler ir M. Barnett, siekdami išspręsti metodologinius ankstesnio modelio taikymo trūkumus bei pritaikyti prie pasikeitusių tarptautinių santykių. Perėjimas prie daugiapolės pasaulio tvarkos lėmė, kad akademikų iš naujo perkonstruotas modelis tapo populiarus analizuojant valstybių bendradarbiavimą saugumo politikos srityje, kuris tapo šiek tiek kitoks nei praeityje dėl išplėsto grėsmės suvokimo (pavyzdžiui, anksčiau niekas globalinio atšilimo net neįvardindavo kaip problema, kurią reikia spręsti), taip pat atsiradusių naujų nekonvencinių tarptautinių santykių veikėjų, galinčių padaryti didelę žalą valstybėms (teroristiniai tinklai, įsilaužėliai į kompiuterines sistemas).
E. Adlerio ir M. Barnetto idėjos
E. Adler ir M. Barnett laikosi minties, kad aukštos karinės integracijos lygis tarp šalių ir gilus bendradarbiavimas saugumo politikos kontekste yra vienas iš esminių yra vienas iš paskutiniųjų saugumo bendruomenės kūrimosi procese iškylančių dalykų, kuris ir faktiškai parodo, kad saugumo bendruomenė tarp valstybių narių susiformavo.
Gurecko liepa
Gurecko liepa – išskirtinė liepa, Skuodo rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Auga Aleksandrijos seniūnijoje, Klauseikių kaime, prie kelio įsikūrusioje sodyboje, 2,4 km į rytus nuo Aleksandrijos.
Liepa paskelbta rajoninės reikšmės saugomu medžiu 1985 m. Nurodoma rūšis – mažalapė liepa (Tilia cordata Mill), medžio aukšis 21,6 m, kamieno apimtis 3,90 m.
Gretimoje sodyboje, už 200 m, auga saugomas Kuokščio ąžuolas.
Nina Predanič
(g. 1997 m. gegužės 28 d.) – Slovėnijos futbolininkė, rungtyniaujanti Slovėnijos rinktinėje.
Karjera
Gimė Brežicės mieste. Čia pradėjo lankyti treniruotes NK Brežice. Slovėnų kilmės mergina karjerą pradėjo gimtinėje, kur atstovavo ŽNK Brinje Grosuplje ir ŽNK Radomlje, nuo 2019 m. vasaros žaidė Splite (Kroatijoje), kur atstovavo ŽNK Split. 2020 m. vasarą persikėlė į Austriją ir rungtyniavo SK Sturm Graz. Nuo 2021 m. žaidė Ciuriche, Šveicarijoje. Atstovavo Grasshopper Club.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2016 m. Debiutinį įvartį pelnė 2020 m. kovo 10 d. rungtynėse prieš Kosovo rinktinę.
Turtu garantuota obligacija
Turtu garantuota obligacija – obligacija, užtikrinta turtu, kurį valdo ją išleidusi įmonė. Tai yra specialus struktūrizuotas finansinis instrumentas. Šie finansiniai instrumentai – tarsi kelių skirtingos rizikos vertybinių popierių rinkinys. CDO paprastai sudaro obligacijos, būsto paskolomis bei kitu turtu garantuoti skolos vertybiniai popieriai.
Nacionalinis interesas (tarptautiniai santykiai)
Nacionalinis interesas ir realizmas
Tiek klasikiniam realizmui, tiek neo–realizmui nacionalinis interesas yra esminė sąvokų.
Realistai susilaukia nemažai kritikos dėl tokio pobūdžio sąvokos apibrėžimo. Pirmiausia, teigiama, kad toks būdas yra per daug abstraktus ir turi mažai reikšmės aiškinant valstybės užsienio politikos veiksmus. Yra aiškus valstybės tikslas ir priemonės – galia bei turtas, tačiau dažnai lieka neatsakyti klausimai kaip „ką reikia daryti su šiomis priemonėmis?“ arba „kaip reikia elgtis siekiant save apsaugoti?“. Antra, pakankamai sunku nustatyti pačios valstybės santykinę galią kitų valstybių atžvilgiu, todėl ir kylančių grėsmių suvokimas tampa problematiškas.
Nacionalinis interesas ir socialinis konstruktyvizmas
Prieš tai minėtą kritiką realistams dažniausiai pateikia socialinio konstruktyvizmo šalininkai, taip parodančių, kad jų teorinė perspektyva yra ne mažiau svarbi politikos moksluose. Socialinio konstruktyvizmo teoretikams priskiriamas Alexander Wendt teigia, kad valstybės nacionalinis interesas nekyla iš tų pačių sisteminių anarchiškos aplinkos sąlygų – nuolatinės valstybių konkurencijos galios ir išlikimo žaidime, kadangi „Anarchija yra tai, ką pačios valstybės sukuria“. Kitaip tariant, pati anarchinė aplinka priklauso nuo joje dalyvaujančių veikėjų – valstybių, kurios pamažu nuolatos linkusios perkurti tarpusavio sugyvenimo sąlygas. Anarchinė aplinka kintanti, o valstybės interesas, nors ir kyla iš jos, tačiau taip pat turi tendenciją kisti. Vis dėlto A. Wendt, iškeldamas idėją, kad nacionalinis interesas negali likti stagnacijos būsenoje, žvelgia dar giliau ir taip pat teigia, kad tiksliau, valstybės interesas formuluojamas iš valstybės identiteto, kuris kinta susidurdamas su performuluojama anarchine aplinka.
Nors tokia minėto akademiko idėja atrodo paini, tačiau konstruktyvistai linkę pabrėžti, kad anarchinės aplinkos sąlygų kitimas vyksta pakankamai retai, dažnai įvykus kokiam nors ypatingam įvykiui tarptautinėje aplinkoje, kuris sukelia tam tikrą mąstymo lūžį. Valstybės identitetas taip pat nėra performuluojamas greitai, jis taip pat yra pakankamai pastovus objektas, pavyzdžiui, su išlygomis galima teigti, kad esamas kolektyvinis saugumo identitetas tarp NATO valstybių narių buvo suformuluotas dar 1949 m. ir išliko iki šių dienų – kovoti ir apsisaugoti prieš Rusijos federacijos (buvusios SSRS) iniciatyvas, siekiančias sugriauti NATO aljansą. Kartu nacionalinį interesą konstruktyvistinėje perspektyvoje dar galima paaiškinti sakiniu, kurį teoretikai naudoja, siekdami kuo paprasčiau paaiškinti savo teorinę prieigą: nacionalinis interesas arba fundamentalus veikimo principas yra „toks, kad valstybė su kita tarptautinių santykiu veikėja elgiasi taip, kokią prasmę ji jam pati suteikia“.
Žinoma, socialinio konstruktyvizmo šalininkai realistų kritikuojami už tai, kad jie yra linkę per daug viską interpretuoti, todėl pakankamai sunku pasaulyje pastebėti kažkokias bendras tendencijas, padedančias suvokti valstybių užsienio veiksmus. Tokio pobūdžio žvelgimas dažnai laikomas per daug kompleksišku ir apsunkinančiu įvykių tarptautinėje aplinkoje gilesnį supratimą.
Cisticerkozė
Cisticerkozė  – tai audinių infekcija, kurią sukelia cisticerku vadinamas lervos stadijos kiaulinis kaspinuotis (Taenia solium). Ištisus metus liga gali praktiškai arba visai nepasireikšti jokiais simptomais, gali susidaryti kietų neskausmingų vieno-dviejų centimetrų dydžio gumbų odoje ir raumenyse arba gali pasireikšti neurologinių simptomų, jeigu paveiktos galvos smegenys. Po kelių mėnesių arba metų šie gumbai gali sutinti ir tapti skausmingi, paskui jie išnyksta. Besivystančiose šalyse tai viena iš dažniausių priepuolių priežasčių.
Liga dažniausiai užsikrečiama vartojant kaspinuočio kiaušinėliais užkrėstą maistą arba vandenį. Svarbus šaltinis – nevirtos daržovės. Kaspinuočių kiaušinėliai į aplinką patenka su žmonių, užsikrėtusių suaugusiomis kirmėlėmis (t. y., sergančių teniaze), išmatomis . Teniazė – kita šio parazito sukeliama liga, ja užsikrečiama suvalgius kaspinuočio cistų su prastai termiškai apdorota kiauliena. Asmenims, gyvenantiems su kaspinuotį žarnyne turinčiu žmogumi, kyla didesnė rizika susirgti cisticerkoze. Diagnozę galima nustatyti atlikus cistos plonos adatos aspiracinė biopsiją. Nuotraukos, gautos atliekant  kompiuterinę tomogografiją (KT) arba magnetinio rezonanso vaizdavimą (MRV), yra naudingiausia medžiaga nustatant ligą galvos smegenyse. Ligą gali rodyti ir baltųjų kraujo kūnelių, vadinamų eozinofilais, padidėjimas smegenų skystyje ir kraujyje.
Infekcijos galima veiksmingai išvengti laikantis asmens higienos ir diegiant sanitarijos priemones. Tai yra, kiauliena vartotina gerai termiškai apdorota, turi būti įrengti tinkami tualetai ir pagerinta prieiga prie švaraus vandens. Siekiant išvengti ligos plitimo reikia gydyti teniaze sergančius žmones. Gydyti ligos, neapimančios nervų sistemos, gali nereikėti. Neurocisticerkoze sergantys pacientai gali būti gydomi vaistais prazikvanteliu arba albendazolu. Vaistus gali reikėti vartoti ilgai. Taip pat gali reikėti gydymo steroidais (vaistais nuo uždegimo) ir antikonvulsantais  (vaistais nuo priepuolių). Kartais cistos šalinamos chirurginiu būdu.
Kiaulinis kaspinuotis daugiausia paplitęs Azijoje, Užsachario Afrikoje ir Lotynų Amerikoje. Manoma, kad tam tikrose srityse juo užsikrėtę apie 25 % žmonių. Išsivysčiusiose šalyse šis parazitas labai retas. 2010 m. duomenimis nuo jo pasaulyje mirė 1 200 žmonių, tai žymus padidėjimas palyginti su 700 mirčių 1990 m. Cisticerkoze gali užsikrėsti ir kiaulės bei karvės, tačiau šiems gyvūnams simptomų pasireiškia retai, nes dauguma jų negyvena pakankamai ilgai. Šia liga žmonės serga visą savo gyvavimo laikotarpį. Cisticerkozė priskiriama prie apleistų atogrąžų ligų.
Joninių sūris
miniatiūra|250px|right|Joninių sūrio pakuotė miniatiūra|250px|right|Supjaustytas latviškas kmynų sūris
Joninių sūris, taip pat kmynų sūris (ķimeņu siers) – latviškoje virtuvėje populiarus rūgštaus pieno sūris su kmynais, tradiciškai ruošiamas ir valgomas per latviškas Jonines, švenčiamas vasaros saulėgrįžos metu. Šiais laikais sūris yra tapęs vienu iš latvių kultūros simbolių.
Istorija
2005 m. per kasmetinę Sūrio dieną Limbažiuose kmynų sūris buvo paskelbtas „Sūrių karaliumi“. 2014 m. „Sūrininkų klubas“ Maisto ir veterinarijos tarnybai pateikė paraišką įtraukti Joninių sūrį į Saugomų geografinių nuorodų registrą. 2015 m. Europos Komisija įrašė sūrį į šį registrą. Kelios sūrių gamintojos („Valmieras piens“, „Rankas piens“, „Lazdonas piensaimnieks“, „Straupe“, „Dundaga“, „Jaunpils pienotava“) tenkina garantuotų tradicinių gaminių kriterijus ir gali ženklinti savo produktus kaip Joninių sūrį.
Gamyba
Sūriui pagaminti reikalingi pagrindiniai produktai yra varškė ir šviežias pienas, taip pat gali būti naudojamos ir kitos sudedamosios dalys. Gaminys tradiciškai paskaninamas įdedant kmynų sėklų.
Charakteristika
Joninių sūrio dydis turi būti nuo 8 iki 30 cm skersmens ir nuo 4 iki 6 cm storio, šviesiai gelsvos ar geltonos spalvos, ritinio formos, vienodai pasklidusiais kmynais, minkštos, tvirtos, šiek tiek grūdėtos konsistencijos. Leidžiamos įvairios tuštumos ir užpildymo formos. Pienišką sūrio aromatą papildo ryškus kmynų skonis. Druskos sūryje turėtų būti nuo 1,2 iki 1,8 %, riebalų kiekis sausojoje medžiagoje – ne didesnis kaip 30 %, o didžiausias vandens kiekis – 58 %.
Logic
Sir Robert Bryson Hall II (g. 1990 m. sausio 22 d.), geriau žinomas kaip Logic – amerikiečių reperis, dainininkas, dainų autorius ir įrašų prodiuseris. Savo karjerą pradėjo 2010 m., išleidęs debiutinį dainų rinkinį „Young, Broke & Infamous“. Išgarsėjo 2013 m. išleidęs dainų rinkinį „Young Sinatra: Welcome to Forever“, sulaukusį didžiulio kritikų pripažinimo. 2014 m. buvo išleistas debiutinis Logic albumas „Under Pressure“. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs aštuonis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „College Park“, buvo išleistas 2023 m. vasarį.
Kenji Kawai
Kendžis Kavai (g. 1957 m. balandžio 23 d. Šinagavoje, Tokijas, Japonija) – japonų kompozitorius, daugiausia kuriantis garso takelius kino bei animė filmams, video žaidimams ir televizijos programoms.
Jis kuria muziką įvairaus žanro filmams, kaip kad anime, siaubo, mokslinės fantastikos ir istoriniams epams. Jo kurta muzika skamba Tsui Harko (Tsui Hark) filme „Septyni kardai“, Vilsono Jipo (Wilson Yip) „Ip Man“, Mamoru Ošio anime filmuose „Dvasia šarvuose“ ir „Dvasia šarvuose 2: nekaltybė“, Rumiko Takahašio (Rumiko Takahashi) „Ranma ½“, Hideo Nakatos „Skambutis“, „Skambutis 2“, „Tamsūs vandenys“ ir kt.
Biografija ir karjera
Metęs branduolinės inžinerijos studijas Tokijo Tokai universitete, Kendžis ėmė studijuoti muziką Šobi muzikos akademijoje. Tačiau po pusės metų taip pat metė. Kartu su keliais draugais įkūrė fusion roko grupę „Muse“, su kuria dalyvavo įvairiuose muzikos turnyruose. Turnyrų metu grupės nariai įgavo pakankamai patirties ir nusprendė pasukti savais keliais.
Palikęs grupę, namuose įkurtoje studijoje pradėjo rašyti muziką, skirtą televizijos reklamoms. Įrašinėdamas muziką radijo aktoriui bei įgarsintojui Yūji Mitsuya, jis susipažinimo su režisieriumi Naoko Asari, kuris jam patarė kurti anime garso takelius. Vėliau ėmė kurti muziką ir vaidybiniams filmams. Prie kelių projektų dirbo kartu su režisieriumi Mamoru Ošiu, taip pat parašė muziką visiems Hideo Nakatos filmams.
Kavai pelnė Honkongo kino apdovanojimą bei „Annie“ apdovanojimą muzikos srityje, taip pat dauguma jo sukurtų filmų garso takelių buvo nominuoti apdovanojimams.
Kūriniai
Žymesni Kendžio Kavai sukurti garso takeliai:
Kretuonių antrasis ąžuolas
Kretuonių antrasis ąžuolas – išskirtinis ąžuolas, valstybės saugomas gamtos paveldo objektas, esantis Švenčionių rajone, Švenčionėlių seniūnijoje, Kretuonių kaime. Ąžuolas auga 0,5 km į rytus nuo kelio, kaimo šiauriniame gale, šalia pagrindinės gatvės esančioje sodyboje. Kelio nuorodų nėra. Medis paskelbtas saugomu 1960 m.
Pirmiausia Nauru
Pirmiausia Nauru (, Naoero Amo) – vienintelė oficiali Nauru politinė partija.
Filosofija ir pagrindiniai nariai
Partijos pozicijos yra liberalios, palaikančios vyriausybės skaidrumą ir krikščioniškai demokratinės. Jos steigėjai buvo Kieren Keke (gydytojas), David Adeang (teisininkas ir buvęs finansų ministras), Marlene Moses (buvusi sveikatos apsaugos ministrė), Roland Kun (salos žuvininkystės direktorius), Sean Oppenheimer (didžiausios šalies privačios įmonės „Capelle's“ vadovas), kuris dėl grasinimų mirtimi pasitraukė iš partijos, ir Sprent Dabwido (draudimo darbuotojas).
Jos oficialus leidinys yra nereguliariai leidžiamas laikraštis „The Visionary“, kuriame griežtai kritikuojami vyriausybės pareigūnai.
Rinkimai
2003 m. gegužės mėn. rinkimuose buvo išrinkti trys partijos nariai: David Adeang, Kieren Keke ir Riddell Akua. Adeang tapo finansų ministru, o Keke – sveikatos, sporto ir transporto ministru. Akua tapo Nauru fosfatų korporacijos pirmininku. Ministrai neteko savo postų, kai 2003 m. rugpjūčio mėn. buvo nušalinta prezidento Ludwig Scotty vyriausybė, tačiau 2004 m. birželio 22 d. jam sugrįžus į valdžią jie vėl gavo naujus postus.
Partija ir toliau rėmė prezidentą L. Scotty, o per 2007 m. parlamento rinkimus jo šalininkai laimėjo daugumą vietų parlamente. Partijų sistema Nauru tebėra šiek tiek nepastovi, todėl nėra žinoma, kiek iš šių rėmėjų yra „Pirmiausia Nauru“ partijos nariai, tačiau žinoma, kad dauguma tuo metu Scotty remiančių narių, įskaitant David Adeang, buvo perrinkti.
Mafia III
Mafia III – trečioji Mafia: The City of Lost Heaven serijos dalis, pasirodžiusi 2016 m. spalio 7 d. Žaidimą kūrė JAV kompanija Hangar 13, o išleido 2K Games. Prie pirmųjų dviejų žaidimo dalių dirbo studija 2K Czech iš Čekijos, tačiau ji 2014 m. buvo uždaryta ir žaidimo kūrimo ėmėsi Hangar 13.
Žaidimo veiksmas vyksta 1968 m. New Bordeaux mieste, sukurtame pagal Naująjį Orleaną. Pagrindinis žaidimo veikėjas yra Vietnamo karo veteranas Lincoln Clay, siekiantis mieste pasipriešinti Italijos mafijai ir atkeršyti jos nariams už Lincoln Clay draugų žūtis.
Žaidime pagrindinis veikėjas misijas galės atlikti tiek naudodamasis ginklais, tiek pasirinkdamas kitą taktiką ir jas įvykdyti sėlinimo būdu. Taip pat žaidime bus galimybė pasiųsti savo draugus atlikti misijas. Žaidimo metu vietoj ginklų veikėjas galės naudotis ir įvairiais kovos veiksmais.
Emőke Pápai
Emėkė Papai (g. 1997 m. gegužės 28 d.) – Vengrijos futbolininkė, rungtyniaujanti Vengrijos rinktinėje.
Irachtas
thumb|[[Leinsterio rūmai Dubline – oficialus Irachto pastatas]] Irachtas ( arba Oireachtas Éireann) – Airijos įstatymų leidžiamosios valdžios institucija, parlamentas. Irachtą sudaro:
Emőke Pápai
Karjera
Vengrų kilmės mergina karjerą pradėjo gimtinėje, kur atstovavo MTK Hungária FC.
Irachtas
Irachtas yra įsikūręs Leinsterio rūmuose – XVIII a. hercogų rūmuose – Dubline. Tiesiogiai išrinkti Atstovų rūmai turi daugiau politinių galių nei Senatas.
Emőke Pápai
Karjera
Nuo 2021 m. žaidė Ciuriche, Šveicarijoje. Atstovavo Grasshopper Club.
Irachtas
Etimologija
Žodis oireachtas yra kilęs iš airių kalbos žodžių airecht/oireacht, reiškiančių „patariamoji laisvųjų žmonių asamblėja“. Žodis airecht kilo iš žodžio airig, reiškiančio „laisvasis žmogus“. Žodis oireachtas pirmą kartą buvo užfiksuotas kaip įstatymų leidžiamosios valdžios institucijos pavadinimas Laisvojoje Airijos valstybėje.
Emőke Pápai
Rinktinės
Atstovavo Vengrijos jaunimo rinktinėms. 2019 m. spalio 2 d. rungtynėse prieš Bulgarijos U-17 rinktinę pasižymėjo pelnydama net penkis įvarius, o vengrės įveikė varžoves triuškinančiu rezultau 7-0.
Irachtas
Sudėtis
Atstovų rūmai, žemieji parlamento rūmai, yra išrenkami tiesioginiuose visuotiniuose rinkimuose. Irachtą gali rinkti visi vyresni nei aštuoniolikos metų Airijos ir Jungtinės Karalystės piliečiai. Pagal įstatymą rinkimai turi būti rengiami ne rečiau nei kas penkerius metus. Vis dėlto, šalies ministras pirmininkas gali bet kada paleisti Atstovų rūmus. Atstovų rūmų nariai yra išrenkami proporcinio atstovavimo vieno perleidžiamo balso sistemos būdu. Atstovų rūmus sudaro 160 narių.
Emőke Pápai
Rinktinės
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2020 m. Debiutavo 2020 m. balandžio 13 d. prieš Bosnijos ir Hercegovinos rinktinę.
Girelės botaninis draustinis
Girelės botaninis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Pasvalio rajone, netoliese Joniškėlio, į šiaurę nuo Girelės miško. Plotas siekia 19,1 ha.
Chaeno provincija
Chaeno provincija  – viena iš Ispanijos provincijų, esanti šalies pietuose, rytinėje Andalūzijos regiono dalyje. Administracinis centras – Chaenas. Ribojasi su Siudad Realio, Albasetės, Granados ir Kordobos provincijomis.
Chaeno provincijos plotas – 13 484 km². Susideda iš 97-ių savivaldybių. 2013 m. duomenimis, provincijoje gyveno 664 916 gyventojų.
Chaeno provincijoje yra keturi nacionaliniai parkai bei daugelis kitų saugomų teritorijų. Provincijoje yra du renesanso laikų miestai: Udeba ir Baesa. Abu įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Emőke Pápai
Rinktinės
Debiutinį įvartį pelnė 2021 m. birželio 10 d. draugiškose rungtynėse prieš Serbijos rinktinę. Šiose rungtynėse iš viso pasižymėjo du kartus. Po pirmojo smūgio rezultatas tapo 2-0, o po antrojo – 4:0. Vengrės sutriuškino serbes rezultatu 4-0.
Girelės botaninis draustinis
Girelės draustinyje saugomos išlikusios natūralios pievos, būdingos Šiaurės Lietuvos regionui, jose dominuoja gardunytinis smilgynas su melsvąja viksva, raudonąja gegūne, dvilape blandimi. Aptikta ir baltijinė gegūnė, kuri buvo įtraukta į Lietuvos raudonąją knygą.
Pasvalio rajono savivaldybės saugomo botaninio draustinio statusas suteiktas 1998 m. gruodžio 2 d., siekiant išsaugoti į Lietuvos raudonąją knygą įrašytas augalų rūšis. Draustinis patenka į Joniškėlio girininkiją, visas šiame draustinyje plytintis miškas yra valstybinės reikšmės.
Irachtas
Sudėtis
Senatas, aukštieji parlamento rūmai, nėra išrenkamas tiesiogiai. Jis susideda iš narių, atrinktų įvairiais būdais: 43 senatorius renka tarybos nariai, 11 skiria ministras pirmininkas, o šešis išrenka šalies universitetai. Iš viso Senatą sudaro 60 narių.
Chaeno provincija
Linareso mieste vyksta kasmetinis šachmatų turnyras. Jame varžosi stipriausi pasaulio šachmatininkai.
Chaeno provincija yra viena didžiausių alyvuogių aliejaus gamintojų pasaulyje. Pagaminama maždaug 60 % visos Ispanijos produkcijos.
Nadja Furrer
(g. 1998 m. balandžio 30 d.) – Šveicarijos futbolininkė, rungtyniaujanti Šveicarijos rinktinėje.
Karjera
Gimė Ciuriche, Šveicarijoje. Nuo 2013 m. atstovavo Grasshopper Club.
Rinktinė
Nuo 2014 m. kviesta į Šveicarijos U-17 rinktinę, o nuo 2015 m. į U-19 rinktinę.
Į nacionalinę rintinę kviesta nuo 2017 m., o debiutavo joje 2019 m. kovo 4 d. rungtynėse prieš Portugaliją. Šveicarės nugalėjo portugales rezultatu 3-1.
Irachtas
Sudėtis
Airijos prezidentas yra tiesiogiai renkamas kas septynerius metus ir gali eiti ne daugiau kaip dvi kadencijas. Jei vis dėlto, kaip jau ne kartą yra nutikę, politinės partijos iškelia tik vieną kandidatą, realūs rinkimai neįvyksta.
Svaras (pinigai)
Svaras, livras ar lira  – Europos šalyse nuo viduramžių naudojamas piniginio vieneto tipas, nuo XVIII a. kolonizacijos metu paplitęs didelėje pasaulio dalyje. Šiuo metu kaip savo nacionalinės valiutos pavadinimą svarą ar lirą naudoja 7 pasaulio valstybės.
Irachtas
Funkcijos
Kad įstatymo projektas taptų įstatymu, iš pradžių jį turi patvirtinti tiek Atstovų rūmai, tiek, daugeliu atvejų, Senatas (nors Atstovų rūmai gali nepaisyti Senato atsisakymo priimti įstatymo projektą). Vis dėlto, Senatas negali vetuoti įstatymo projekto. Dėl tos priežasties yra laikoma, kad Airijos Atstovų rūmai yra aukščiausia šalies įstatymų leidžiamosios valdžios institucija. Patvirtintą įstatymo projektą tada pasirašo prezidentas. Faktiškai prezidentas yra įpareigotas pasirašyti visus įstatymus, kuriuos patvirtino Irachtas. Vis dėlto, prezidentas turi galią perduoti daugelį įstatymo projektų Aukščiausiajam teismui, kad šis peržiūrėtų, ar įstatymo projektas neprieštarauja Konstitucijai. Įstatymų projektai, kuriuose yra siūlomos šalies Konstitucijos pataisos, visų pirma turi būti patvirtinti piliečių referendumo metu. Tik tada žmonių patvirtinta Konstitucijos pataisa yra pateikiama prezidentui.
Svaras (pinigai)
Iki decimalizacijos svarą, livrą ar lirą sudarė 20 sudėtinių dalių (šilingų, soldų, solidų, sueldų, solis ir t. t.) ir 124 dinarai (pensai, pfeningai).
Dabar naudojami svarai ir liros
Šiuo metu pasaulyje kursuoja šios svaru ar lira vadinamos valiutos:
Irachtas
Įgaliojimai
Irachto įgaliojimai:
Istorija
Pirmasis Airijos parlamentas buvo Airijos kunigaikštystės parlamentas, įkurtas XIII a. kaip aukščiausias Airijos kunigaikštystės įstatymų leidžiamosios valdžios organas. Šis parlamentas vadovavo Anglijos valdomai Airijos salos daliai, kuri iš pradžių buvo tik Dublinas ir aplinkiniai miestai, o vėliau išsiplėtė į visą Airijos salą. Airijos kunigaikštystės parlamentas nuo 1494 m. iki 1782 m. buvo pavaldus Anglijos, o vėliau ir Jungtinės Karalystės parlamentui. Šį parlamentą sudarė Airijos karalius, kuris kartu buvo ir Anglijos karaliumi, Airijos Lordų rūmai ir Airijos Bendruomenių rūmai. 1800 m., po plataus masto kyšininkavimo skandalo, Airijos parlamentas buvo paleistas. 1800 m., Airijai ir Didžiajai Britanijai pasirašius Sąjungos aktą, kuris įsigaliojo nuo 1801 m. sausio 1 d., buvo įkurta Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Airijos karalystė, kurią valdė Jungtinės Karalystės parlamentas.
Svaras (pinigai)
Raida
thumb|Florencijos florinas, XIV a. thumb|1653 m. Anglijos junitas thumb|Milano sidabrinė lira ([[testonas) 1474 m.]]
Viduramžiai
Svaras kaip piniginis vienetas Europoje atsirado VIII a. diegiant Karolingų pinigų sistemą. Jo pavadinimas kilo iš masės vieneto – svaro. Svaras, kaip piniginis vienetas, atitiko svarą sidabro. Karolio Didžiojo svaras buvo tolygus 408,25 g, tačiau ilgainiui skirtingose Europos vietovėse nusistovėjo skirtingi svarai, svyruojantys nuo 350 iki 520 g. Svarbiausi svarai naudojami piniginei vertei nustatyti buvo Tauerio (349,914 g) ir Trojos svaras (373,241 g) Anglijoje, Paryžiaus livras (459 g) ir Tūro livras (365,783 g) Prancūzijoje, Florencijos lira (339 g) ir kiti.
Kadangi ankstyvaisiais viduramžiais Europos ekonomiką tenkino smulkesnės vertės monetos, t. y. denarai (1/240 svaro vertės), soldai (1/20 svaro vertės) ir t. t., svaras buvo daugiau piniginės vertės išraiška, nei reali moneta. Svaras sidabro buvo gana sunkus, todėl jo monetizacija ilgai užtruko. Tik tada, kai XIII a. Europos pinigų apyvartoje pasirodė auksas (t. y. pereita prie bimetalinės sistemos), galėjo atsirasti svaro sidabro vertės pinigai, tačiau dažniausiai jie nebuvo vadinami nei svarais, nei livrais, nei liromis. Svaro monetizacija pirmą kartą įvyko Florencijoje, kur 1252 m. pradėtas kaldinti auksinis florinas. Jo aukso masė sudarė apie 3,5 g. (t. y. 1/96 Florencijos svaro, kuris buvo apie 339 g), ir pagal vertę atitiko svarą sidabro. Kuomet 1523 m. Florencija nustojo kaldinti florinus, juos pakeitė iš Venecijos kilę tos pačios aukso masės dukatai (čia kaldinti nuo 1284 m.), savo vertę daugiau ar mažiau pastovią išlaikę iki pat XIX a.
Florinas, o vėliau dukatas, netruko išplisti po visą krikščioniškąją Europą ir tapo svarbiausiu tarptautinio atsiskaitymo piniginiu vienetu. Jie buvo kaldinami ir naudojami kaip pinigas apie 150 Europos valstybių ir de facto tapo visos Europos bendra valiuta. Gana greitai iš florinų arba greta jų išsivystė ir tos pačios ar panašios vertės vietinės monetos: pvz., eskudas (Ispanijoje), guldenas (Šventojoje Romos imperijoje), zlotas (Lenkijoje ir Abiejų Tautų Respublikoje) ir pan. Prancūzijoje 1266 m. Liudvikas IX nukaldino auksinę monetą ekiu, kurios vertė atitiko vieną sidabrinį Tūro livrą, o 1360–1641 m. buvo kaldinamos vieno Tūro livro vertės auksinės monetos, vadinamos frankais.
Anglijoje pirmosios svaro vertės monetos nukaldintos 1489 m. Jos buvo auksinės (7.322 g aukso), ir vadintos soverenais. 1606 m. jas pakeitė auksinės monetos junitai. Nuo 1662 m. Anglija neturėjo svaro vertės monetų, tačiau artimiausia savo verte svarui buvo auksinė ginėja (21 šilingas). Tik 1817 m. jų kaldinimas (atgaivinus sovereną) atnaujintas. Škotijoje ir Airijoje taip pat buvo kaldinamos svarų monetos.
Greta aukso monetų, kurios išlaikė nevienodą santykį su sidabriniais dinarais ir soldais, Europoje ilgainiui atsirado ir sidabriniai svarai bei liros, tačiau įvertinti ne pagal svorį ar vertę, o pagal nominalą. Tai buvo įmanoma tik po to, kai sidabriniai denarai ir soldai nuvertėjo. Išlaikant Karolingų pinigų sistemos principus, 20 soldų (šilingų) vertės monetas kartais irgi buvo priimta vadinti svarais, livrais ar liromis. Italijoje 1472 m. Venecijoje išleista Trono lira (ji turėjo 6,52 g sidabro). Netrukus atsirado Milano, Genujos, Sardinijos, Toskanos liros.
Decimalizacija ir nacionalinės valiutos
1775 m. Europoje prasidėjo pinigų decimalizacija, kurios metu nuo Karolingų pinigų sistemos buvo pereinama prie šiuolaikinės. Pirmoji decimalizaciją įvykdžiusi šalis buvo Prancūzija, kuri suskaidė franką į 100 dalių – santimų. Napoleono valdymo vykusių karų metu siekė decimalizaciją išplatinti Europoje.
1862 m. suvienytoji Italija lirą pavertė nacionaline valiuta ir ją decimalizavo: Italijos lira padalinta į 100 čentesimų. Kitos Apeninų pusiasalio valstybės (San Marinas, Vatikanas) taip pat įtvirtino lirą kaip savąsias nacionalines valiutas.
XIX a. Kipras ir Malta svaru (lira) savo valiutas pavadino Britanijos įtakoje. Tuo metu jos nebuvo decimalizuotos. 1971 m. Didžioji Britanija ir Airija vienos iš paskutiniųjų pasaulio šalių decimalizavo savo svarą, atsisakydamos nuo VIII a. išlikusios Svaro-šilingo-penso (Karolingų) sistemos. Svaras sterlingų ir Airijos svaras padalintas į 100 pensų. Kad atskirti nuo senųjų pensų, šiuos vadino „naujaisiais“. Tuo pat metu savo svarus decimalizavo ir Kipras bei Malta: Kipro svaras ir Maltos lira padalinti į 100 centų.
Paplitimas už Europos ribų
Svarus, livrus ir liras naudojančioms Europos valstybėms vykdant kolonizaciją, šios valiutos nuo XVIII a. buvo diegiamos kitose pasaulio šalyse. Prancūzija įdiegė livrą kaip vietinę valiutą Haityje (Haičio livras), Naujojoje Prancūzijoje.
1844 m. Turkija savo piniginį vienetą kurušą pakeitė į lirą ir ją decimalizavo: vieną lirą sudarė 100 kurušų. Byrant Osmanų imperijai, daug Artimųjų Rytų šalių perėmė lirą kaip savo piniginį vienetą. Tarp jų Sirija ir Libanas to pavadinimo valiutą naudoja iki dabar.
Italija lira pavadintas valiutas įdiegė savo kolonijose. Ji leido Somalio lirą (1925–1938), vėliau – Italijos Rytų Afrikos lirą (1936–1941). Pasibaigus Italijos okupacijai, Libijoje 1943–1951 m. naudota Tripolitanijos lira.
Irachtas
Istorija
1919 m. Airijos respublikonai įkurė atskirą vienkamerinį Airijos parlamentą, žinomą kaip Dáil Éireann. Ši revoliucinė asamblėja iš esmės buvo įstatymų leidžiamosios valdžios institucija, valdanti visą Airijos salą. 1920 m., dar egzistuojant Airijos asamblėjai, Jungtinės Karalystės vyriausybė įkūrė Pietų Airijos Parlamentą – vietinę įstatymų leidžiamosios valdžios instituciją – kurį sudarė karalius, Pietų Airijos Bendruomenių rūmai ir Pietų Airijos Senatas. Šį parlamentą boikotavo dauguma Airijos politikų. 1922 m., pagal Laisvosios Airijos valstybės konstituciją įsteigus Laisvosios Airijos valstybės Irachtą, Pietų Airijos Parlamentas buvo panaikintas.
Laisvosios Airijos valstybės Irachtą sudarė karalius ir dveji rūmai – Atstovų rūmai ir Senatas. Vis dėlto 1935 m. Laisvosios Airijos valstybės Senatas buvo panaikintas. Šiuolaikinis Irachtas buvo įkurtas 1937 m., referendumu priėmus Airijos Konstituciją.
Transliacija
Pirmosios Irachto radijo ir televizijos transliacijos buvo transliuojamos tuomet, kai Irachte buvo sakomos garbingą postą užimančių žmonių kalbos, pradedant 1963 m. tuometinio Jungtinių Valstijų prezidento Džono F. Kenedžio pranešimu jo vizito į Airiją metu. Reguliarios netiesioginės Irachto radijo transliacijos prasidėjo 1986 m. spalio mėnesį, nors tuo metu jau buvo transliuojamos tiesioginės valstybės biudžeto ataskaitos. Televizijos transliacijos iš Atstovų rūmų, Senato ir komitetų prasidėjo atitinkamai 1990 m. spalį, 1990 m. gruodį ir 1993 m. Nuo 2005 m. abejų parlamento rūmų posėdžiai transliuojami ir internetu per „HEAnet“ ir Elektroninės demokratijos tinklus.
„Houses of the Oireachtas Channel“ (kitaip žinomas kaip „Oireachtas TV“) – skaitmeninis televizijos kanalas, transliuojamas Airijoje. Kanalu transliuojami komitetų ir parlamento posėdžiai. Kanalas buvo įsteigtas vadovaujantis 2009 m. Airijos transliavimo įstatymu. 2011 m. Irachtas paleido pasiteisinusį bandomąjį kanalą. Vis dėlto, oficialusis „Oireachtas TV“ kanalas transliacijas pradėjo 2014 m. rugsėjo 22 d. Paslauga yra nemokama.
2012 m. Irachtas pradėjo savo pirmąją Elektroninę konsultaciją.
Irachto šeimos diena
2008 m. birželio 28 d. buvo surengta pirmoji Irachto šeimos diena. Iniciatyvą organizavo tuometinis Atstovų rūmų pirmininkas Džonas Odonohiu ir Senato pirmininkas Petas Moilanas. Jų teigimu, iniciatyva buvo siekiama didinti visuomenės supratimą apie Irachto darbus ir veiklas. Dienos metu buvo organizuojamos ekskursijos po abejus parlamento rūmus, paskaitos apie parlamento istoriją, taip pat buvo skaitomos istorinės politinės kalbos. Šeimos diena taip pat buvo surengta ir 2009 m., tačiau nuo to laiko nebebuvo rengiama.
Atstovavimas Šiaurės Airijai
Nors 1937 m. Airijos Konstitucijos 3-iame straipsnyje teigiama, kad „šia konstitucija įsteigto parlamento ir vyriausybės teisė yra vykdyti jurisdikciją“ visoje Airijoje, joje taip pat numatyta, kad kol nėra „nacionalinės teritorijos integracijos“, Irachto išleisti įstatymai nebus taikomi Šiaurės Airijai. Dėl tos priežasties, nebuvo imtasi rimtų bandymų bandant atstovauti Šiaurės Airijai Atstovų rūmuose. Būdamas Airijos ministru pirmininku, Eimanas de Valera, nors ir atkaklus Šiaurės ir Pietų Airijos padalinimo priešininkas, nesiekė, kad Šiaurės Airija turėtų atstovus Airijos Atstovų rūmuose, motyvuodamas tuo, jog tai būtų atstovavimas „be mokesčių ir atsakomybės“. Nuo 1982 m. vienas ar keli Šiaurės Airijos atstovai yra paskiriami į Airijos Senatą.
Sinn Féin partija pasisakė už tai, kad Šiaurės Airijos asamblėjos nariai, taip pat Šiaurės Airijos atstovai Jungtinės Karalystės Bendruomenių rūmuose bei Europos parlamente turėtų turėti teisę dalyvauti Airijos Atstovų rūmų diskusijose ir netgi balsuoti. 2005 m. tuometinis Airijos ministras pirmininkas Bertis Ehernas pasiūlė, kad Šiaurės Airijos parlamentarai galėtų neformaliai kreiptis į Atstovų rūmų komitetą. Vis dėlto, Fine Gael ir Airijos darbininkų partijos bei B. Eherno koalicijos partneriai, Progresyviųjų demokratų partija, priešinosi šiai idėjai. Idėjai nepritarė ir Žaliųjų partija, Socialistų partija ir kai kurie parlamentarai iš Fianna Fáil partijos. Jai pritarė tik Sinn Féin partija, kuri teigė iš to gausianti tik naudos, o nuosaikesnių pažiūrų Šiaurės Airijos socialdemokratų ir darbininkų partija (SDLP) apibūdino idėją kaip žingsnį į priekį. Šis pasiūlymas buvo plačiai kritikuojamas žiniasklaidoje. Laikraščio „The Irish Times“ redakcija skelbė, kad „Didžiulė demokratinė būtinybė yra ta, kad šios valstybės institucijos turėtų atstovauti ir tarnauti šios valstybės žmonėms.“ Nuo 2011 m. Šiaurės Airijos europarlamentarai turėjo tokią pačią automatinę teisę kaip ir europarlamentarai iš Airijos Respublikos dalyvauti Airijos Senato Europos komiteto posėdžiuose. Tuo tarpu europarlamentarams iš kitų šalių, norint dalyvauti šiuose posėdžiuose, reikėjo sulaukti atskiro pakvietimo. Ši teisė galiojo iki 2020 m., kuomet Jungtinė Karalystė pasitraukė iš Europos Sąjungos, o tai reiškė, kad visi Jungtinės Karalystės parlamentarai turėjo pasitraukti iš pareigų.
Irachto rūmų komisija
Nors abeji parlamento rūmai yra įgalioti savarankiškai organizuoti savo darbus ir spręsti iškilusias problemas, jie visada bendradarbiavo tam tikrais praktiniais klausimais. Bendradarbiavimas kilo iš to, kad abeji rūmai dalinasi bendru – Leinsterio rūmų – pastatu. Dėl tos priežasties 2003 m. buvo įsteigta Irachto rūmų komisija. Anksčiau komisijos pareigas atliko jungtinis abejų rūmų komitetas. Komisijos pirmininkas yra Atstovų rūmų pirmininkas, o jos generalinis direktorius yra Atstovų rūmų sekretorius. Kiti komisijos nariai yra Senato pirmininkas, asmuo, paskirtas šalies finansų ministro, keturi asmenys paskirti Atstovų rūmų ir trys Senato. Šią komisiją be parlamentarų sudaro ir nepolitinis personalas, pavyzdžiui, tvarkos prižiūrėtojai ir anglų-airių kalbų vertėjai. Jie yra laikomi valstybės tarnautojais.
Sensorinis procesinis jautrumas
Sensorinis procesinis jautrumas, jo turėtojas įvardijamas kaip itin jautrus asmuo (IJA, iš ) – amerikiečių psichologės Elein Aron (Elaine N. Aron) ir jos vyro Arturo Arono (Arthur Aron) apibrėžta asmenybės psichologinė savybė – itin didelis jautrumas aplinkos dirgikliams, nuodugnus informacijos apdorojimas, stiprus įsijautimas.
1996 m. E. Aron išleido knygą tokiu pat pavadinimu (Highly sensitive person), o 1997 m. E. ir A. Aronai pristatė mokslinį darbą apie sensorinį procesinį jautrumą, o 2012 m. – išsamią teorijos ir tyrimų santrauką. Tyrėjų nuomone, itin jautrūs asmenys sudaro apie 15–20 % pasaulio žmonių, įvairiais tyrimais nustatyta, kad panaši dalis gyvūnų (pvz., beždžionių) pasižymi didesniu jautrumu, nerimastingumu, negu jų gentainiai. Didesnį jautrumą galimai sukelia įgimtas mažesnis serotonino kiekis organizme, tačiau taip pat labai svarbūs yra vaikystės potyriai.
Itin jautrūs asmenys (taip pat ir itin jautrios gyvūnų mažumos) išsiugdę savitą prisitaikymo būdą – jie linkę prieš atlikdami pasirinkimą stabtelėti ir apmąstyti dėmesį patraukusi objektą, užuot veikę akimoju. IJA prireikia daugiau nei kitiems laiko informacijai apdoroti, tačiau jie apmąsto nuodugniau ir išsamiau už linkusius veikti staiga. Toks dėmesingumas leidžia IJA tiksliau numatyti ateitį, greičiau veikti kitą sykį susidūrus su tokiu pačiu atveju. Kad IJA galėtų deramai apdoroti informaciją, jiems turi būti kuo mažiau pašalinių trikdžių, todėl šia savybe pasižymintys žmonės ypač jautrūs triukšmui, chaotiškai ir varginančiai aplinkai, juos dirgina ir didesnę įtampą kelia socialinė aplinka, IJA atlikti užduotis būtina jausminė motyvacija. Antra vertus, IJA jautrumas jiems leidžia subtiliau jausti aplinką, o tai gali paskatinti meninius, mokslinius ir kitus kūrybinius pasiekimus. E. Aron tyrimų duomenimis, dauguma (nors ne visi) IJA yra intravertiški, pasižymi intuityviu mąstymu.
E. Aron požiūriu, sensorinis procesinis jautrumas yra asmenybės savybė, o ne psichinis sutrikimas, todėl neturi būti tyčia gydoma ar stigmatizuojama. Labai didelės reikšmės tolimesniam IJA vystymuisi turi vaikystė – būdami jautresni, IJA kūdikiai būna irzlesni, o augdami dažnai susiduria su socializacijos keblumais ir augintojų nesupratingumu. Sunkūs vaikystės išgyvenimai IJA paveikia labiau, nei kitus žmones, todėl jie vėliau būna labiau linkę į uždarumą, depresiją, savižudiškas mintis, dažnai sunkiai pereina iš vaikystės ir paauglystės į suaugusiųjų pasaulį. Meilės santykiuose dažnai pasiduoda perdėtam idealizavimui, siekia užmegzti ypač intensyvius saitus, todėl neretai patiria atstūmimą. IJA paprastai susiduria su sunkumais bendraujant su nepažįstamais žmonėmis, prieš auditoriją, itin bijo suklysti, patraukti kitų dėmesį (patiria socialinį diskomfortą), taip pat dažnai iškyla keblumai randant tinkamą darbą, nes IJA sunkiai ištveria konkurencingą, neramią aplinką, ilgą darbo dieną, sunkiai suderina savo vidinius siekius ir spaudimą prisitaikyti. Pasak E. Aron tyrimų, IJA ypač linkę į subtilius dvasinius išgyvenimus, noriai domisi savo vidiniu pasauliu, turi palankesnę dirvą individuacijai. Introvertiški intuityvieji žmonės (tarp IJA tokių dauguma) pasižymi aiškiaregiškomis, pranašavimo savybėmis, seniau, pasak M. L. fon Franc, dauguma tokių žmonių buvę žyniais, šamanais, vėlesniais laikais – poetais, menininkais.
Mudža
Mudža (venetų Triesto tarme Muja,, , , )  – miestas ir komuna pačiuose Triesto provincijos pietryčiuose, Friulio–Venecijos Džulijos regione, Italijoje prie sienos su Slovėnija. Išsidėsčiusi rytiniame Triestos įlankos krante Adrijos jūros šiaurinėje dalyje, Mudža yra vienintelis Italijos uostamiestis Istrijoje. Miesto architektūra atspindi jo venecišką ir austrišką istoriją, o uoste įrengta šiuolaikiška 500 vietų prieplauka jachtoms (Šv. Roko uostas – ).
Mudža yra šiaurės Isrijoje. Jos teritoriją nuo jūros pusės riboja 7 km ilgio pakrantė, per kurią nutiestas kelias, o prie sienos nusidriekusi kalvų grandinė, toks kraštovaizdis vyrauja plačiose Triesto ir Istrijos pakrančių teritorijose, čia veši gausi subkontinentinė tiek karstinio, tiek Istrijos tipo augmenija.
Mudža turi sienos perėjimo punktą į Slovėniją pačiuose Lazareto komunos rytuose, vadinamą Bartolomėju. Koperio komunoje sienos perėjimo punktas į Slovėniją vadinamas Lazaretu. Tačiau po 2004 m., kai Slovėnija įstojo į Europos Sąjungą, sienų kontrolė panaikinta.
1947–1954 m. Mudža priklausė Triesto laisvajai teritorijai. Rašytiniuose šaltiniuose, kaip Mugla, Mudža paminėta 933 m. Kaip įtvirtinta gyvenvietė, Mudža įsikūrė VIII–VII a. pr. m. e.
Black Rhinos FC
Black Rhinos FC – Zimbabvės futbolo klubas iš Hararės, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje, vadinamoje Zimbabwe Premier Soccer League.
Namų rungtynes žaidžia „Vengero“ stadione, talpinančiame 10 tūkst. žiūrovų. Kitados (iki 2022 m.) rungtyniavo „Morris Depot Police Camp“ stadione, talpinančiame 5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas 1982 m. Rungtyniavo Zimbabwe Premier Soccer League (Zimbabvės aukščiausioje lygoje).
1984 ir 1987 m. tapo šalies čempionais. Vėliau tokios sėkmės pakartoti nebepavyko. Galiausiai, iškrito į žemesnį divizioną.
Lietuvos istorija (enciklopedinis žinynas)
Lietuvos istorija – 2011–2016 m. MELC išleistas 2 tomų mokslinis informacinis leidinys apie Lietuvos istoriją nuo seniausių laikų iki XXI a. pradžios. Sudarytojai – Eugenijus Manelis ir Antanas Račis.
Turinys
Atrinkus, papildžius ir atnaujinus Visuotinės lietuvių enciklopedijos Lietuvos istorijos ir su ja susijusius straipsnius, leidinyje glaustai pateikiami tokie istorijos straipsniai:
Kristupas Zenovičius (1540–1614)
Kristupas Zenovičius  (apie 1540–1614) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas ir valstybės veikėjas. Bresto kaštelionas (1585–1588) ir Bresto vaivada (1588-1614). Evangelikas reformatas, Reformacijos šalininkas. Smurgainyse ir Gluboke įkūrė bei globojo kalvinistų bendruomenes. Bibliofilas ir publicistas, popieriaus fabriko Smurgainyse įkūrėjas.
Biografija
Lietuvos didžiosios kunigaikštystės bajorų Zenovičių giminės atstovas, herbo „Despot“ savininkas. Jurijaus Zenovičiaus sūnus.
Baigė Ciuricho universitetą. Vėliau vertėsi švietėjiška veikla. 1590 m. Smurgainyse pastatė popieriaus fabriką (malūną), gaminusį popierių su Zenovičių herbiniu antspaudu. 1602-1612 m. K. Zenovičiaus rūpesčiu ir lėšomis Smurgainyse pastatyta mūrinė Evangelikų reformatų bažnyčia, atidaryta mokykla, kuriai jis padovanojo savo turtingą asmeninę biblioteką.
Lenkų kalba parašė traktatą "Tragedija, arba Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės nuosmukio pradžia", kurioje vaizdžiai aprašė Vilniaus vaivados Kristupo Radvilos Perkūno ginčą su Vilniaus kaštelionu Jeronimu Chodkevičium dėl kunigaikščių Olelkaičių paveldo - Slucko kunigaikštystės, 1600 m. vos neperaugusį į pilietinį Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karą. Šiame ginče, kuris 1600 m. pasibaigė Jonušo Radvilos ir Sofijos Olelkaitės vedybomis, K. Zenovičius palaikė Radvilas.