cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spoldingo geležinkelio stotis
Istorija
Great Northern Railway tiesdamas geležinkelį Londonas-Donkasteris pasirinko maršrutą per Spoldingo miestelį. 1848 m. spalio 17 d. šio geležinkelio atkarpoje atidaryta Spoldingo geležinkelio stotis. Vos po ketverių metų traukinių maršrutas pasikeitė ir traukiniai iš Londono per Spoldingą nebevyko. Stotis pradėta naudoti regioniniam susisiekimui – 1862 m. kursavo traukiniai į Saton Bridžą, Holbičą, o 1867 m. jau vykdyti reisai ir į Marčą, Borną.
XIX a. pabaigoje stoties pastatas išplėstas. XX a. viduryje sumenkus transporto traukiniais populiarumui dauguma regioninių linijų uždarytos. Šiais laikais traukiniai kursuoja tik vienoje linijojeː Piterboras-Linkolnas.
1990 m. Spoldingo geležinkelio stoties pastatas įrašytas į saugomų pastatų registrą.
2015 m. – 2016 m. sezono metu Spoldingo geležinkelio stotis aptarnavo virš 185 tūkstančių keleivių.
Mostyn Town FC
Mostyn Town FC – Velso futbolo klubas iš Mostino kaimelio, esančio Flintšyre.
Spoldingo geležinkelio stotis
Istorija
Nuo 2019 m. Spoldingo geležinkelio stotyje visus keleivinius reisus vykdo East Midlands Railway kompanija.
Mostyn Town FC
Istorija
Pastaraisiais dešimtmečiais yra žaidę Cymru Alliance lygoje, bet joje neįsitvirtino.
Sezonai
Šaltinis:
Du Fu
Du Fu (712–770 m.) – Tangų dinastijos kinų poetas ir politikas, kartu su savo draugu Li Bai laikomas vienu iškiliausių kinų poetu. Dirbo imperatoriaus rūmuose. Jo pagrindinis siekis buvo tapti sėkmingu valstybės tarnautoju, tarnaujant savo šaliai. Šiam siekiui įgyvendinti sutrukdė 755 m. įvykęs ir ilgai neužgniaužtas An Lušano maištas, stipriai paveikęs visos šalies ir Du Fu gyvenimą, – penkiolika paskutinių gyvenimo metų praleido beveik nuolatos tvyrant neramumams.
Du Fu pradžioje nebuvo žinomas kitiems rašytojams, tačiau laikui bėgant jo kūriniai turėjo įtakos tiek kinų, tiek japonų literatūros raidai (pvz., Macuo Bašio kūryboje ). Iki šių laikų išliko beveik 1500 Du Fu rašytų eilių. Du Fu senelis Du Šenjanas taip pat buvo poetas ir politikas.
Gričiūnai
Gričiūnai – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Suvieko.
Paštuvos kapinynas
Paštuvos kapinynas – kapinynas, esantis Kauno rajone, Batniavos seniūnijoje, Paštuvos kaime (formaliai – gretimame Brūžės kaime), Nemuno dešiniajame krante. Valstybės saugomas archeologijos paminklas nuo 1992 m.
Kapinyno reljefas maždaug lygus, kiek nuolaidėjantis į vakarų (Nemuno) pusę, su pailga apie 1 m aukščio kalvele vidurinėje dalyje. Teritorija užstatyta elektros perdavimo linijų stulpais, labai apardyta. Nemaža kapinyno dalis nuplauta į upę, daug kur pastebimos iškastos senos duobės. Paviršius dirvonuoja, kapinyno rytiniu pakraščiu praeina kaimo kelias (Paštuvos g.). Priešingoje jo pusėje, į šiaurės rytus, stūkso Paštuvos piliakalnis. Kapinyne rasti nedegintų mirusiųjų kapai su įkapėmis. Dalis kapų nuplauta Nemuno, dalis suardyta anksčiau dirbant žemės darbus. Vertybių amžius siekia II-III a. ir XIV-XVI a. laikotarpius.
Tyrimų istorija
1931 m. Nemuno potvynis ties Paštuva apardė senkapį. Atslūgus vandeniui, šioje vietoje vietiniai gyventojai rado bronzinių papuošalų, ginklų ir žmonių kaulų. Tai gana plačiai nušvietė to meto spauda, vėliau savo dienoraštyje aprašė Jonas Puzinas. Tai paskatino pradėti archeologinius tyrimus. Du vėlyvi kapai ištirti 1931 m., 24 to paties laikotarpio - 1936 m. 1988 m. ištirtas 50 kv. m plotas, tačiau kapų nerasta. 2004 m. ištirtas 58 kv. m plotas, kuriame surasti du vėlyvi suardyti kapai, taip pat aptikta mezolito laikotarpio titnago dirbinių.
1961 m. Lietuvos istorijos instituto ekspedicija (vadovė R. Rimantienė) prie Paštuvos kaimo tyrė mezolito‑bronzos amžiaus Paštuvos stovyklavietę, kurioje aptiko tris kultūrinius sluoksnius su gausiais radiniais.
Spoldingo Šv. Jono krikštytojo bažnyčia
'''Spoldingo Šv. Jono krikštytojo bažnyčia''' – anglikonų bažnyčia Spoldinge, Jungtinėje Karalystėje. Šalia įsikūrusi Šv. Jono krikštytojo pradinė mokykla.
Istorija
1875 m. bažnyčia atidaryta. Išlikęs nepakitęs altorius. 2015 m. bažnyčia modernizuota, įrengta nauja šildymo sistema, ekranai, LED apšvietimas.
Preibiai (Pasvalys)
Preibiai – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Pumpėnų.
Paliepiai (Kupiškis)
Paliepiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Antašavos.
Radviliškio apylinkė
Radviliškio apylinkė sovietmečiu buvo:
Pakalniškių apylinkė (Radviliškis)
Pakalniškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šeduvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Raginėnų apylinkės, Valdaikių apylinkė ir dalis Kiaužėrių apylinkės, 1986 m. – Alksniupių apylinkė.
Švilpiškiai (Pasvalys)
Švilpiškiai – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Pumpėnų.
Makaučizna
Makaučizna – buvęs viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Suvieko.
Kauno Stasio Lozoraičio pagrindinė mokykla
Kauno Stasio Lozoraičio pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, A. Stulginskio g. 61, vykdžiusi pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas – 190135066, steigėjas – Kauno miesto savivaldybė. Nuo 2021 m. šios mokyklos patalpose veikia Kauno Suzuki progimnazija.
Istorija
Kauno 3-oji progimnazija įkurta tebesiaučiant II pasaulinio karui 1944 m. rugsėjo 22 d. Laikinose patalpose buvo atidarytos 4 pirmosios, 3 antrosios ir viena trečioji klasė, kuriuose buvo 243 mokiniai ir 9 mokytojai. 1945 m. balandžio pabaigoje mokykla perkelta į patalpas Panerių g. 47. 1947 m. leista vadintis 1-osios gimnazijos vardu, paskirtos antrosios patalpos Panerių g. 55. Archyvo duomenimis, 1949 m. rugsėjo 8 d. Kauno 12-oji progimnazija pavadinta 12-ąja vidurine mokykla.
Iš mokyklos suolo 1949 m. buvo ištremti pirmųjų laidų abiturientai: Vilius Velionis, Elena Balesinova, Danutė Baublytė ir jos brolis, Danguolė Gaižauskaitė ir kiti. Dažnai keitėsi direktoriai, juos sovietinė valdžia atleisdavo už valdžios nurodymų nevykdymą: ilgai nesusikūrė komjaunimo organizacija, buvo leidžiami antisovietiniai laikraščiai.
Sovietmečiu buvo 12-oji vidurinė mokykla. 1957 m. mokykla persikėlė į naują devynių šimtų vietų keturių aukštų pastatą. Mokytojų ir mokinių pastangomis karučiais iš Šilainių buvo vežama velėna stadionui, apželdinama teritorija. Tas dienas primena ir šiandien tebežaliuojančios šešiasdešimt liepų. 1975 m. pastatytas priestatas. 1998 m. lapkričio 17 d. Kauno miesto valdybos sprendimu Nr. 105 mokyklai suteiktas diplomato Stasio Lozoraičio vardas. 2011-ųjų balandį Kauno miesto taryba šiai mokymo įstaigai suteikė katalikiškos mokyklos statusą, tačiau jau po dviejų mėnesių jį atšaukė.
2015 m. mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą. 2017 m. rugsėjo 1 d. prijungta prie Kauno J. ir P. Vileišių mokyklos-daugiafunkcio centro.
Žymiausi mokiniai
Mokykla išleido daugiau nei 2500 abiturientų.
Čenla
Čenla  – VI–VIII a. politinis junginys, kurio teritorijos apėmė dabartinę Kambodžą, pietinį Laoso pakraštį ir pietų Vietnamą.
Pavadinimas
Vietinėje khmerų istoriografijoje Čenlos pavadinimas nėra išlikęs, o kinų šaltiniuose jis buvo užrašomas dviem rašmenimis, reiškiančiais „grynas vaškas“. Tuometinis rekonstruotas kiniškas šio pavadinimo tarimas buvo Tsienliäp. Šis tarimas labai primena Kambodžos miesto Siemreabo (netoli khmerų sostinės Angkoro) pavadinimą. Tiesa, Siemreabas savo pavadinimą gavo gerokai vėliau, ir jis reiškė „nugalėti siamai“. Anot Peter Haris, originalus Čenlos pavadinimas galėjo skambėti Čam Reap ir reikšti „nugalėta Čampa“ (t. y. kaimyninė valstybė).
Raida
Kinijos analai Sui dinastijos istorija pasakoja apie Čenlą, kuri buvo Funanės vasalė, ir 615 ar 616 m. siuntė pasiuntinius į Kiniją. Vėliau minima, kad jos valdovas Mahendravarmanas nukariavo Funanę. Pagal vyraujančią nuomonę ši valstybė formavosi dabartinio Laoso pietiniame pakraštyje (Čampasako provincijoje), kur yra Vat Phu vienuolynas. Netoli nuo jo yra Lingaparvata kalnas (minimas kinų kaip Lingjiabopo), ir ši vieta siejama su seniausia Čenlos sostine Šrestapura. Michael Vickery pastaraisiais dešimtmečiais iškėlė klausimą dėl vietos tikslumo. Jis teigė, kad panašius aprašymus atitinkančių vietų yra nemažai, todėl ankstyvoji Čenlos lokalizacija nėra tiksli. Vietoj to jis siūlė mintį, kad Čenla galėjo kilti Dangreko kalnuose Kambodžos šiauriniame pasienyje, kur formavosi ankstyvoji valstybės aristokratija.
Vickery kelia klausimą ir dėl centralizuotos valstybės egzistavimo. Anot jo, Čenla greičiausiai nebuvo vieninga karalystė, o atskirų gentinių žemių sankaupa, kuri kinų šaltiniuose patogumo dėlei buvo įvardinama kaip tam tikra teritorija. Jo nuomone, šį faktą grindžia archeologiniai duomenys, kurie patvirtina, kad VII a. Kambodžoje labai pagausėjo stelų ir įrašų. Tai galėjo būti dėl didžiulės vietinės valdžios įvairovės.
Kaip ir jos įpėdinė Funanė, Čenla buvo induizuota valstybė, absorbavusi Indijos Palavų ir Čalukjų dinastijų kultūrą ir pasiekimus. Ji buvo patogioje padėtyje Indijos-Kinijos jūrinėje prekyboje, ir indų pirkliai čia lankydavosi dažnai. Todėl valstybė sparčiai perėmė rašto sistemą, religiją ir politikos modelius. Valdovai buvo tituluojami indišku terminu varman. Mahendravarmanas nukariavo savo pietinę kaimynę Funanę, o jo įpėdinis Isanavarmanas I perkėlė sostinę į pietus, kur įkūrė Isanapuros miestą prie Tonlesapo ežero.
Džjavarmanas yra žinomas kaip paskutinis suvienytos Čenlos valdovas. Jam mirus be vyriškos lyties įpėdinio, valdė jo duktė, o netrukus valstybė suskilo į dvi dalis. Kinų šaltiniuose jos įvardijamos kaip Sausumos Čenla ir Vandenų Čenla. Šis skilimas yra įregistruotas Kinijos Tang dinastijos istorijoje.
Vandenų Čenla buvo įsikūrusi prie jūros, Mekongo upės deltoje. Ji galėjo klestėti dėl jūrų prekybos, tačiau kartu jai grėsmę kėlė piratai. VIII a. Šailendrų dinastija iš Javos nukariavo Vandenų Čenlą ir įjungė ją į savo imperiją. 802 m. Sausumos Čenlos valdovas Džajavarmanas II įkūrė Khmerų imperiją.
1999 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas
1999 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas – 14-asis pasaulio moterų rankinio čempionatas, kuris vyko 1999 m. lapkričio 29 - gruodžio 12 dienomis Danijoje ir Norvegijoje.
Spoldingo muziejus
Spoldingo muziejus – vietinės istorijos muziejus Spoldinge, Jungtinėje Karalystėje. Muziejus įsikūręs šalia Šv. Marijos ir Šv. Nikolo bažnyčios.
Muziejaus soduose taip pat veikia teniso kortai, rutulių sporto aikštelė, paukščių zoologijos sodas, kavinė. Lankytojai įleidžiami nuo trečiadienio iki sekmadienio (tarp 10:30 ir 16:00). Įėjimas nemokamas.
Architektūra
Muziejaus pastatas pastatytas apie 1451 m. ir priklausė vietinių vilnos prekeivių šeimai. Tikslių duomenų apie statybas neišlikę, bet pastato statybų metai nustatyti ištyrus medienos rąstus pastato stogo konstrukcijoje. Pastato eksterjeras išliko nepakitęs nuo XV a.
Pastatas įtrauktas į saugomų pastatų registrą.
Al-Majd SC
„Al-Majd Sports Club“ – Sirijos futbolo klubas iš Damasko.
Spoldingo muziejus
Istorija
Nuo 1896 m. pastatas tapo nebegyvenamas. Karalienės Viktorijos deimantinio valdymo jubiliejaus proga pastatas ir jo sodai išpirkti ir 1902 m. perduoti tarnauti Spoldingo žmonėms. Vėliau čia įkurtas vietinės istorijos muziejus.
Al-Majd SC
„Abbasiyyin“ stadionas – namų arena, talpinanti 30 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas 1932 m. Tuo metu vadinosi Damasko „Al-Ahly SC“.
Žaidė Premjer lygoje, bet 2018–2019 m. liko trylikti ir buvo perkelti į Pirmą divizioną.
2022–2023 m. sezone aukščiausioje lygoje buvo vienuolikti ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Pasiekimai
Du kartus iškovojo šalies futbolo taurę (1961, 1978 m.), o 2020 m. pasiekė finalą.
Šeduikiškės
Šeduikiškės – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Suvieko.
Paliepiai (Šalčininkai)
Paliepiai – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Jašiūnų, prie Paliepių miško ir plento.
Grožio konkursas (operetė)
Grožio konkursas – trijų veiksmų Aleksandro Doluchaniano operetė, parašyta pagal Nikolajaus Dorizo libretą. Premjera įvyko 1967 m. Maskvos operetės teatre.
Muzikos stilius
Operetėje „Grožio konkursas“ teatrų ir publikos dėmesį patraukė jaunimo tematika, moralinės problemos, nestandartinė drama, įtakota publicistinio (ypač Brechto) teatro. Muzikos kalba artima septintojo dešimtmečio pop dainų ir šokių muzikai. Operetės veiksmas daugiausia vystosi per pokalbį, dialogą, o muzikiniai numeriai, išskyrus kelias išimtis, yra lyrinės ir publicistinės baladės („zongas“), skirtos betarpiškam bendravimui su publika. Publicistiniam teatrui ir kinui būdingas veikėjas, kuris šios operetės personažų sąraše įrašytas kaip „vaikinas su gitara“ – t. y. trečias asmuo, kalbantis autoriaus ir teatro vardu.
Pirmas veiksmas
Maskvos universiteto koridoriai. Šventinio karnavalo išvakarėse studentų choras gyvai diskutuoja apie artėjantį grožio konkursą. Du fakultetai, dvi komandos, du kapitonai stos į mūšį, demonstruos talentus ir intelektą, pasitelkdami grožį. Tačiau ne visi pritaria konkurso idėjai. Pavyzdžiui, Vasilijus Tiuninas mano, kad tai „nesovietiška“. Kiti, įskaitant Tanią, nerimauja, kad žiuri greičiausiai „Grožio karalienės“ titulą skirs varžovų komandos kapitonei Svetlanai. Tačiau Svetos grožis, išorinis ryškumas ir aštrus protas nedera su jos moraliniu įvaizdžiu.
Sveta, apsupta gerbėjų, šoka drąsų šokį. Ji puikiai žino, kad yra graži, ir begėdiškai tuo naudojasi. Grožis, jos žodžiais, „labiau reikalingas nei diplomas kišenėje“. Svetos ir jos draugo Ediko – dviejų energingų, savimi pasitikinčių, narciziškai nusiteikusių ir ciniškų jaunuolių duetas liudija, kad Tania ir kiti turi pagrindo nerimauti.
Pačios Svetlanos teta – filosofijos mokytoja Čerepachova, taip pat nerimauja. Nepatenkinta įžūliu dukterėčios elgesiu, ji įpareigoja aktyvistą Tiuniną surasti merginą, kuri galėtų konkuruoti su Sveta konkurse, o pati išeina skaityti paskaitos „meilės tema“. Sveta ir Edikas savo skeptišką požiūrį apie tokias paskaitas išreiškia linksma daina. Sveta neina į paskaitą, nes jai reikia susitikti ir pasikalbėti su Volodia. Šis jaunuolis ją įsimylėjęs ir gali būti naudingas varžybų metu. Volodia sutinka padėti, tačiau jo siela nerami ir šią emocinę sumaištį jis išreiškia daina „Traukinys“, kurią jis dainuoja kartu su gitaristu: „Įsėdau ne į tą traukinį, nusipirkau ne tą bilietą“.
Tuo tarpu Tiuninas, Tania, Sergėjus ir Čiubukovas, atrodo, surado merginą, kuri gali jiems padėti. Tai studentė Galia, kuri neseniai pasirodė fakultete. Ji nešioja didelius akinius, rengiasi nelabai efektingai ir tik įsižiūrėjus matyti, kad ji graži ir šauni mergina. Galia yra protinga, išradinga, aštrialiežuvė ir maloni. Vaikinai ją suranda tuo metu, kai Galia nuo akylos valytojos ir komendanto akių bando paslėpti benamį šunį. Ji aiškina, kad šuo tėra teatro butaforija, ir kartu su vaikais dainuoja dainelę „Brangus šunyti, gerasis šunyti“. Šuo išgelbėtas, tačiau pasiūlymo dalyvauti grožio konkurse Galia ryžtingai atsisako: „Kartą gyvenime buvau graži ir nebenoriu!“. Skamba jau pažįstama daina „Traukinys“, bet dabar pastaroji perteikia Galios, praeityje, regis, patyrusios nuoširdžią dramą, jausmus. Orumas, su kuriuo Galia atsisakė dalyvauti konkurse, džiugina vaikinus. Po minutės jie tampa liudininkais, kad ši mergina sugeba pakovoti už save. Edikas įžūliai iš jos šaiposi, siūlydamas paklausyti paskaitos meilės tema, bet Galia trenkia jam antausį.
Studentų bendrabutis. Kuo arčiau konkursas, tuo karštesnės aistros. Vien Galiai nerūpi tas prieškarnavalinis šurmulys. „Man patiko šventės, o dabar mėgstu ir kasdienybę“, – liūdnai dainuoja ji. Įeina Tiuninas, įžūliai išima iš savo portfelio gėlių puokštę. Vėl pasirodo vaikinas su gitara – operetės herojų „antrasis aš“. „Kodėl mes gėdijamės grožio, lyg grožis būtų yda? – užduoda klausimą jo daina. Vos tik Tiuninas užsimena apie grožio konkursą, jis vos su visomis gėlėmis neišskrenda iš kambario. Pasilikusi viena, Galia vėl išgirsta beldimą į duris ir apsimeta, kad miega. Volodia, įėjęs ieškoti adatos, kambaryje randa miegančią merginą, kuri nėjo į karnavalą. Jos veido nesimato, akiniai guli ant naktinio staliuko. Volodiai pasidaro gaila Galios ir jis tyliai pakiša apelsiną po jos pagalve. Nuoširdus gražuolio Volodios elgesys sukelia Galiai pasitikėjimo pliūpsnį. Ne, ji eis į karnavalą!
Antras veiksmas
Universiteto klubas. Studentų karnavalas įsibėgėja. Grožio konkurso žiuri: senolis, menininkas, rašytojas, kino aktorius. Čerepachova paskutinį kartą apžiūri pretendentes į „Grožio karalienes“ ir… visas atmeta. Tuo tarpu Sveta jau spėjo patraukti žiuri narių dėmesį, sužavėjusi savo grožiu, sąmoju ir daina „Marina“. Čerepachova ir Tiuninas sunerimsta.
Pasirodo Galia, dabar visi mato, kokia ji šauni. Tiuninas skuba prie jos, bet Galia yra atkakli: ji neketina dalyvauti konkurse. Prasideda valsas, o Galia, Svetos pasipiktinimui, pakviečia Volodią šokti. Dabar Galinos akiniai jam nebekelia gailesčio. Jam patinka ši išdidi, nepriklausoma ir labai graži mergina. Skambant valso muzikai, jų pokalbis liejasi ir perauga į lyrinį duetą. Volodią sužavi nauja pažintis. Galia grąžina jam savo kambaryje pamirštą žiebtuvėlį. Sveta įsižeidžia: žiebtuvėlis – jos dovana Volodiai. Kaip jis galėjo pamiršti žiebtuvėlį ir dar Galinos kambaryje! Tiuninas, neprarasdamas vilties, kad Galia pakeis savo požiūrį į konkursą, pagalbos kreipiasi į abiturientą Kirilą Pečerskį. Jis, būdamas patyręs širdžių ėdikas, kreipiasi į kaukėtą Galią, panaudodamas visus savo išbandytus gundymo būdus. Tačiau Galia iš anksto atspėja kiekvieną jo žodį. Ji nusiima kaukę, o nusivylęs Kirilas įsitikina, kad jie vienas kitą pažįsta. Pasirodo, Pečerskis yra tas žmogus, kuris Galią kažkada ir buvo žiauriai apgavęs.
Patyręs nesėkmę, Kirilas nepasimeta ir nukreipia visą savo dėmesį į Svetlaną. Galia tęsia duetą su Volodia: „Radau tave, radau tave kaip tiesą“. O šalia romantiško pagrindinių veikėjų dueto iškyla dar vienas, šiek tiek sentimentalus senolio, žiuri nario, ir jo ištikimos draugės duetas: „Man tu tokia pati, liekna ir švelni“. Tuo tarpu Svetlana, norėdama atkeršyti Galiai, praneša jai, kad Volodia visuomenės įpareigotas suvaidino meilės komediją, siekdamas įtikinti merginą dalyvauti konkurse. Galia apstulbsta. Ar tai vėl apgaulė? Skausmu persmelktas jos ariozo: „Duok man, autoriau, teisingiausią patarimą… leisk man pasitikėti žmonėmis, nes be šito negaliu gyventi pasaulyje“. Ir Galia pagaliau nusprendžia stoti į kovą dėl „Grožio karalienės“ titulo. Tiuninas džiaugiasi ir praneša Čerepachovai: "Jūsų užduotis atlikta!". „Tai aš – užduotis?!“ – liūdnai klausia Galia. Pasigirsta maršas, skelbiantis konkurso pradžią.
Trečias veiksmas
Galia Smirnova ir Svetlana Černova atlieka pirmą konkurso užduotį. Pirmiausia jos iliustruoja savo mėgstamus kino ekrano herojus. Sveta vaizduoja laukinių vakarų kaubojų, o Galia – Čarlį Čapliną. Vykdydama užduotį surasti du laimingiausius žmones, Svetlanos komanda iš metrikacijos biuro atveža du jaunavedžius. Galia praneša, kad laimingiausia pora yra salėje ir rodo į senuką bei senutę. Jiems suteikiama teisė sugalvoti kitą užduotį. Senolė nori, kad jaunimas sušoktų senovinius šokius, o senukas mėgsta madingus. Svetos komanda šoka menuetą ir „čečiotką“, Galios komanda – čarlstoną ir romantišką „visatos“ šokį. Sekančia užduotimi merginos turės pasveikinti Tautų draugystės universiteto užsieniečių delegaciją. Sveta sako trumpą ir nuostabią kalbą, o Galia improvizuoja šokį ir šoka su vienu iš svečių. Jie šoka įtikinamai ir visi jiems ploja. Svetlana, jausdama, kad prizas gali išslysti iš rankų, piktai sako: „Na, kiekvienam savo! Spręskite patys: vieni kalba žodžiais, kiti kojomis!“
Ši netaktiška Svetos pastaba pagaliau palenkia žiuri simpatijas Galios pusėn – ji paskelbiama „Grožio karaliene“. Pasirodo Volodia. Jis vis dar nieko nežino apie konkurso rezultatus, visą šį laiką jis ieškojo Galios bendrabutyje. Galios komanda prašo merginos supažindinti su savo draugu. Galiai pasidaro ramiau širdyje – vadinasi, Sveta melavo, Volodia buvo nuoširdus ir visiškai ne dėl „užduoties“ buvo su ja malonus. „Dabar karalienė turi karalių“! – iškilmingai skelbia Čiubukovas. Džiaugsmingi Volodios ir Galios balsai susilieja su muzika, skambančia jų dueto tema. O pabaigoje vėl skamba daina apie pražystantį kaktusą.
Pastatymai Lietuvoje
miniatiūra|kairėje|Aleksandro Doluchaniano operetės „Grožio konkursas“ 1969 m. pastatytos Kauno valstybiniame muzikiniame teatre, programa Operetė „Grožio konkursas“ Lietuvoje premjerą išvydo 1969 m. spalio 5 d. Kauno valstybiniame muzikiniame teatre. Skirtingai nuo originalo, Kauno valstybino muzikinio teatro programoje operetė įvardinta kaip muzikinė komedija.
Libreto vertėjai į lietuvių kalbą – Nijolė Skučaitė ir Vincas Giedra, režisierė LTSR nusipelnusi artistė Aldona Ragauskaitė, dirigentas Stanislovas Čepinskis, dailininkė Viktorija Gatavynaitė, baletmeisteris LTSR ir RTFSR nusipelnęs artistas Česlovas Žebrauskas, ansamblio vadovas A Mišeikis, režisieriaus asistentas LTSR nusipelnęs artistas Gediminas Šmitas.
Pagrindiniai vaidmenys ir atlikėjai
FC Kafr Qasim
Kafr Kasimo futbolo klubas – Izraelio futbolo klubas iš Kafr Kasimo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2002 m. 2022–2023 m. sezone rungtyniavo Liga Leumit (II pakopa), o iš šešiolikos dalyvių liko tryliktoje vietoje.
Vilkaluvka
Vilkaluvka – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Puodžiūnų.
Eimuliškis (Pasvalys)
Eimuliškis – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Pazūkų.
Pašušvio apylinkė (Radviliškis)
Pašušvio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Grinkiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Radviliškio rajonui. 1954 m. prijungtos Legečių apylinkė ir Ramoškių apylinkė, 1963 m. – Giedraičių apylinkė. 1988 m. birželio 22 d. Pašušvio apylinkė prijungta prie Grinkiškio apylinkės.
Freeport FC
Freeport Football Club, o trumpai Freeport FC – profesionalus Liberijos futbolo klubas, rungtyniavęs aukščiausioje šalies lygoje. Klubas įkurtas Monrovijoje.
Namų rungtynes žaidė Antoinette Tubman stadione, talpinančiame 12 tūkst. žiūrovų.
Istorija
2011 m. įkurtas klubas. Nuo 2019–2020 m. aukščiausioje lygoje.
Pasiekimai
Aukščiausia lyga
Futbolo taurė
Supertaurė
Sluocenė
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Sluocenė paminėta 1255 m.
Bristol Pegasus
Bristol Pegasus buvo Jungtinėje Karalystėje XX a. ketvirtąjame dešimtmetyje sukurtas vienaeilis devynių cilindrų oru aušinamas radialinis aviacinis variklis su kompresoriumi. Variklio konstruktorius – Roy Fedden, dirbęs inžinieriumi "Bristol Airplane Company". „Bristol Pegasus" buvo gaminamas ketvirtąjame ir penktajame dešimtmečiuose bei montuojamas tiek į civilinius, tiek ir į karinius orlaivius. Variklio pagrindu buvo anksčiau sukurti Bristol Mercury ir Bristol Jupiter varikliai. „Bristol Pegasus" darbinis tūris siekė 28 l. Atskirų variklio modelių galia siekė iki 1000 arklio galių (750 kW).
„Bristol Pegasus" pagrindu vėliau buvo sukurtas variklis „Bristol Draco" su tiesioginiu kuro įpurškimu ir dyzelins variklis „Bristol Phoenix". Iš viso buvo pagaminta daugiau nei 30 tūkst. Pegasus variklių. Bristol Pegasus buvo montuojami į įvairius orlaivius – nuo vienmotorių biplanų iki keturmotorių skraidančių valčių „Short Sandringham“ ir „Short Sunderland“. Bristol Pegasus variklius naudoję lėktuvai pasiekė keletą aukščio ir atstumo rekordų.
Po keleto dešimtmečių nuo „Bristol Pegasus" gamybos pabaigos šį pavadinimą aviacijos koncernas „Bristol Siddeley" panaudojo turboventiliatoriniam varikliui, montuotam į „Hawker Siddeley Harrier" vertikalaus pakilimo naikintuvus. Vėliau, „Rolls-Royce" perėmus šį įmonę, jie buvo pervadinti „Rolls-Royce Pegasus".
2010 m. buvo žinoma apie du tinkamus naudoti „Bristol Pegasus“ variklius. Jie buvo sumontuoti istoriniuose torpednešiuose „Fairey Swordfish“, priklausančiuose britų karališkųjų KOP istorinių orlaivių daliniui (angl. Royal Navy Historic Flight, nuo 2019 m. – Navy Wings. Nemažai šio modelio variklių saugomi ir eksponuojami aviacijos muziejuose.
Konstrukcija ir gamyba
„Bristol Pegasus" kūrėjas buvo „Bristol Aeroplane Company" inžinieriius seras Rojus Fedenas (Roy Fedden). Konstrukciškai variklis buvo labai sėkmingo modelių „Bristol Jupiter“ ir „Bristol Mercury" tęsinys. Nors „Bristol Mercury" darbinis tūris siekė tik 25 l ir buvo beveik 15% mažesnis nei „Jupiter", „Mercury" naudojo kompresorių ir išvystydavo tokią pat galią kaip ir „Jupiter“. Stūmoklinio variklio galią galima apskaičiuoti padauginus cilindre sudeginamo kuro energetinę vaertę iš ciklų skaičiaus per sekundę; „Mercury" atveju abu šie rodikliai buvo didesni nei „Jupiter", kas sąlygojo didesnę specifinę galią. kairėje|miniatiūra| „Bristol Pegasus", sumontuotas į torpednešį Fairey Swordfish „Pegasus“ buvo tokio pat dydžio, turėjo tokį pat darbinį tūrį ir buvo sukurtas tokios pat bendros plieno/aliuminio konstrukcijos pagrindu kaip ir „Jupiter“. Įvairūs patobulinimai leido maksimalius variklio sūkius padidinti nuo 1950 iki 2600 aps./min. Tai padidino variklio galią nuo „Jupiter" 580 AG (430 kW) iki pirmojo Pegasus II modelio išvystytų 635 AG (474 kW) bei 690 AG (515 kW), kuriuos pasiekdavo Pegasus III bei 1010 AG (750 kW) vėlyvojo modelio Pegasus XXII su dviejų greičių kompresoriumi, naudojusiu dvejų greičių kompresorių (muontuotą į modelius nuo Pegasus XVIII) ir 100 oktaninio skaičiaus benziną. Su šiuo modeliu atsirado išsireiškimas „vienas svaras vienai arklio galiai“, atspindintis tuo metu puikų galios ir svorio santykį.
„Pegasus" buvo montuojami į „Fairey Swordfish", „Vickers Wellington" ir „Short Sunderland". Šio variklio modifikacijos buvo montuojamos į lietuviškus Anbo IV ir Anbo 41, briktiškus „Bristol Bombay", „Saro London", „Short Empire", „Vickers Wellesley" ir „Westland Wallace". Kaip ir ankstesnis modelis „Jupiter“, „Pegasus" licencines kopijas taip pat gamino PZL bendrovė Lenkijoje. Jis montuojamas į bombonešius PZL.23 Karaś ir PZL.37 Łoś. Italijos aviacijos koncernas Alfa Romeo Avio gamino licencines „Jupiter" (126-RC35) ir „Pegasus" versijas: „Pegasus" pagrindu sukurtą karinį modelį „Alfa Romeo 126-RC34", bei civilinę „126-RC10". Čekoslovakijos įmonėje Walter gaminta šio variklio versija buvo vadinama „Walter Pegas".
Iš iso buvo pagaminta apie 32 tūkst. „Pegasus“ variklių. „Bristol Pegasus“ naudoję orlaiviai 1932, 1936 ir 1937 m. pasiekė tris aukščio rekordus. Šiuo varikliu varomas lėktuvas Westland Wallace pirmą kartą pakilo virš Everesto, o 1938 m. šiuo varikliu varomas Vickers Wellesley pasiekė pasaulio skrydžio nuotolio rekordą.
„Pegasus“ pasižymėjo kaip patikimas variklis. Pagrindinis jo trūkumas buvo vožtuvų gedimai. Vožtuvai buvo valdomi svirtimis, kurios buvo tepamos per cilindrų galvučių viršuje buvusius tepimo kanalus. Karštame klimate toks tepimas pablogėdavo ir ilgainiui vožtuvai galėjo užstrigti. Taip pat, skrydžio metu išjungus variklį, nebuvo galimybės fliugeriuoti jo sraigto mentes ir taip užtikrinti, kad propeletis suktųsi ir veiktų variklio tepimo sistema.
Variantai
Buvo gaminama kelios dešimtys „Pegasus“ variantų. Ankstyvieji modeliai buvo gaminami be kompresoariaus, vėliau buvo pradėti naudoti vieno arba dviejų greičių kompresoriai. Atskiros variklio modifikacijos pasižymėjo skirtingu suspaudimo laipsniu, reduktorių perdavimo skačiais bei priedais.
Lietuvoje
miniatiūra|ANBO 41 „Bristol Pegasus" varikliai buvo montuojami į ANBO-41 bombonešius. Taip pat vienas toks variklis 1935 m. buvo sumontuotas modernizuotame antros serijos (M) ANBO IV (Nr. 70).
A. Gustaičio iniciatyva 1935 m. lapkričio mėn. Karo aviacija įsigijo vieną modernizuotą „Bristol Pegasus XI“, kurio galia, išlikus tai pačiai masei ir matmenims, išaugo 300 AG. 1936 m. pradžioje naujasis variklis buvo išbandytas įmontavus jį į lėktuvą ANBO IV M Nr. 70. Horizontaliam greičiui padidėjus tik maždaug 40 km/h, tapo aišku, jog norint pasiekti didesnį greitį reikia perprojektuoti ANBO IV aerodinaminę schemą. Taip atsirado ANBO 41.
Pirmajai ANBO 41 serijai 1936 m. Karo aviacija nupirko 10 variklių „Bristol Pegasus XI". Nuo šių variklių Lietuvos karo aviacijoje prasidėjo etiliuoto benzino era. Pirmasis serijinis ANBO-41 Nr.671 pagamintas 1936 m. gruodžio pabaigoje ir išbandytas 1937 m. sausio pradžioje.
1939 m. buvo pagaminta antroji ANBO-41 serija. Jai buvo nupirkti 1010 AG galios varikliai „Bristol „Pegasus XXIII". Ši variklio modifikacija svėrė 469 kg.
Naudojimas
dešinėje|miniatiūra| Saro London
Eksponuojami varikliai
„Bristol Pegasus“ varikliai yra eksponuojami Londono Karališkųjų oro pajėgų muziejuje ir Daksfordo imperatoriškajame karo muziejuje. Nerestauruotas iš jūros dugno iškeltas „Pegasus" yra eksponuojamas Bristolio aviacijos muziejuje, Brooklands muziejuje Weybridge.
Išlikę veikiantys modeliai
2010 m. spalio mėn. pasaulje buvo likę du skrydžiams tinkami „Bristol Pegasus“ varikliai. Jie buvo sumontuoti dvejuose „Fairey Swordfish“ torpednešiuose, priklasančiuose Karališkojo laivyno istorinių orlaivių dalinys (angl. Royal Navy Historic Flight).
Techniniai duomenys (Pegasus XVIII)
miniatiūra|300x300px| Bristol Pegasus variklis su etiketėmis pažymėtomis kai kuriomis dalimis
Paliepiai (Telšiai)
Paliepiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Luokės.
Šakalė
Šakalė dviejų upelių Žemaitijoje pavadinimas:
Radviliškio apylinkė (Radviliškis)
Radviliškio apylinkė (1963–1971 m. Monkiškių apylinkė, 1971–1972 m. Mankiškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Jukniškių apylinkės ir Liutkiškių apylinkės kaip Monkiškių apylinkė. 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas. 1972 m. birželio 1 d. perkeltas apylinkės centras į Radviliškį ir atitinkamai pakeistas jos pavadinimas.
Al-Herafyeen SC
„Al-Herafyeen Sports Club“ – Sirijos futbolo klubas iš Alepo.
„Ri'ayet al-Šabab“ stadionas – namų arena, talpanti 10 tūkst. žiūrovų.
Paliepiai (Vilnius)
Paliepiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Nemėžio.
Kipro ir Lietuvos santykiai
Kipro ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Kipro ir Lietuvos.
Kipras Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 12 d. Diplomatiniai santykiai užmegzti 1992 m. gruodžio 3 d.
Abi šalys yra ES, eurozonos, kitų tarptautinių organizacijų narės. Lietuvos Respublika nuosekliai laikosi Šiaurės Kipro nepripažinimo politikos.
Pirmieji kontaktai
Nėra žinių apie kipriečių ir lietuvių ryšius iki Kipro valstybės sukūrimo 1960 m.
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
1960 m. Kipras paskelbė nepriklausomybę nuo Britų imperijos.
Sovietinės okupacijos laikais Kipras palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis.
Santykiai po 1991 m.
Iki 1990 m. Kipre gyveno vos keli lietuviai – viena pirmųjų lietuvių saloje į Kiprą atvyko 1989 metais. Taip pat yra vos keli lietuviai, gyvenantys ginčytina teritorija laikomame Šiaurės Kipre. Pietiniame Kipre daugiau lietuvių apsigyveno Lietuvai įstojus į ES.
Nuo santykių užmezgimo tarp šalių pasirašyta dvišalių sutarčių: Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Kipro Respublikos Vyriausybės susitarimas dėl bendradarbiavimo turizmo srityje (1994 m.), sutartis dėl abipusio vizų režimo panaikinimo (1995 m.), sutartis dėl oro susisiekimo (1997 m.), sutartis dėl prekybinės laivybos (2000 m.), sutartis dėl tarptautinio keleivių ir krovinių vežimo kelių transportu (2000 m.), sutartis dėl pajamų dvigubo apmokestinimo išvengimo ir mokesčių slėpimo prevencijos (2013 m.)
Dvišaliai vizitai
2010 m. sausio 26-27 d. įvyko Kipro užsienio reikalų ministro Marko Kiprianu vizitas į Lietuvą. 2010 m. kovo 11-12 dienomis Kipro prezidento pasiuntinys Titas Christofidis dalyvavo Lietuvos nepriklausomybės 20-ųjų metinių minėjimo ceremonijoje.
2012 m. sausio 12 d. į Lietuvą atvyko Kipro Europos reikalų viceministras Andrėjas D. Mavrojanis, 2012 m. birželio 15-17 d. Lietuvos užsienio reikalų ministras Audronius Ažubalis atvyko į Kiprą. Tų pačių metų birželio 12 dieną Vilniuje surengtas verslo forumas „Kipras-Lietuva“. Organizatorius – Kipro prekybos centras Varšuvoje, bendradarbiaujant su Vilniaus prekybos, pramonės ir amatų rūmais.
2013 m. lapkričio 28-29 d. Lietuvoje su darbo vizitu lankėsi Kipro prezidentas Nikas Anastasiadis, kur dalyvavo Vilniuje vykusiame Rytų partnerystės viršūnių susitikime.
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Lietuvos ir Kipro vyrų futbolo rinktinės iki 2021 m. gruodžio yra tarpusavyje sužaidusios trejas rungtynes.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Kipro siekė 32,4 mln. eurų, o Kipras buvo 67-as pagal prekybos apimtis Lietuvos prekybos partneris.
Prekybos balanse vyrauja importas iš Kipro į Lietuvą.
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas nėra baigtinis
KS Turbina Cërrik
„KS Turbina“ – Albanijos futbolo klubas iš Ceriku. Namų rungtynes žaidžia „Nexhip Trungu“ stadione.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1956 m.
Nuo 2017–2018 m. sezono žaidė Pirmoje lygoje, „B“ grupėje. Pirmuose etapuose nesisekdavo ir pakliūdavo į silpnųjų grupes, o kovoje dėl išlikimo išvengdavo iškritimo į žemesnį divioną.
2021/22 m. Pirmasis divizionas buvo sujungtas ir jame žaidė 16 ekipų. „Turbina“ įpusėjus prmenybėms buvo paskutinėje vietoje.
Kai aš buvau partizanas
Kai aš buvau partizanas – 2008 m. kino studijoje „A Propos“ sukurtas meninis filmas. Psichologinė drama. Filmo trukmė – 64 min.
Sidabravo apylinkė
Sidabravo apylinkė (arba Sidabravos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sidabravo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. 1954 m. prijungta Vabalių apylinkė, 1963 m. – Beinoravos apylinkė ir Vadaktų apylinkė.
Patapūriai
Patapūriai – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Pušaloto.
Haleinas
Haleinas  – istorinis miestelis Zalcburgo žemėje, Austrijoje. Haleino apskrities administracinis centras. Įsikūręs išilgai Zalcacho upės, į pietus nuo Zalcburgo, netoli pasienio su Vokietija. Populiacija – 20 769 žmonės (2016 m. sausio 1 d. duomenys). Haleine yra istorijos ir muzikos muziejų.
Vietovėje žmonių gyventa maždaug prieš 4000 metų. Maždaug nuo 600 m. pr. m. e. Haleino teritorijoje apsigyveno keltų gentys. XI a. druskos gavyba tapo pagrindine miestelio ekonomikos šaka.
Dalai lama
thumb|250px|Dalai lama XIII
Dalai lama  – Tibeto dvasinis ir politinis valdovas (1642–1959 m.), atstovaujantis Tibeto budizmo naujausią mokyklą – Gelug. Pavadinimas „dalai lama“ sudarytas iš mongoliško žodžio dalai, reiškiančio „jūra, vandenynas“ ir tibetietiško lama, reiškiančio „dvasinis mokytojas“.
Tikima, kad dalai lama – tai bodhisatvos Avalokitešvaros emanacija ir mirusio dalai lamos reinkarnacija (tulku). Pasak Gelug mokyklos, po mirties dalai lamos siela įsikūnijanti naujagimyje, kurį lamos atpažįsta pagal tradicinę sistemą identifikuodami 5–7 m. vaikus (naujuoju dalai lama parinktas vaikas pasižymi proto guvumu, geba atpažinti dalai lamai skirtus daiktus).
Suvorovo ordinas
Suvorovo ordinas  – tarybinis karo metų apdovanojimas. Įsteigtas 1942 m. liepos 29 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku (kartu su Kutuzovo bei Aleksandro Nevskio ordinais). Šiuo ordinu už karinius laimėjimus buvo apdovanojami Raudonosios armijos vadai bei kariniai daliniai.
Dalai lama
Nors pirmasis (1578 m.), save pradėjęs tituluotis kaip dalai lama buvo Sonamas Gjatso (1543–88 m.), tradicijos jis laikomas trečiuoju dalai lama, pirmus du jo pirmtakus titulavus po mirties. Sonamas Gjatso iš mongolų chano Altano, valdžiusio Tibetą, gavo tale garbės titulą. Altanas, remdamasis Gelug mokyklos persikūnijimų tikėjimu siekė save įtvirtinti kaip teisėtą chano Chubilajaus giminės tęsėją. Nuo V dalai lamos valdymo laikotarpio dalai lamos būstine tapo Potalos rūmai Lasoje. Taip buvo iki 1959 m., kai po nesėkmingo Tibeto sukilimo Tibeto dvasininkija buvo priversta pasitraukti į užsienį. Dabar dalai lamos būstinė yra Dharamšaloje (šiaurės Indija). Ten reziduoja Dalai lama XIV.
Suvorovo ordinas
Suvorovo ordinas tvirtinamas dešinėje krūtinės pusėje. I laipsnio ordinas tvirtinamas prieš visus dešinėje pusėje nešiojamus ordinus, II laipsnio – po Bogdano Chmelnickio I laipsnio ordino, o III-čiojo laipsnio ordinas – po Bogdano Chmelnickio II laipsnio ordino.
Ordino istorija
Suvorovo ordinas – pirmasis TSRS ordinas, turėjęs tris laipsnius. Tai buvo aukščiausias karvedžiams skiriamas apdovanojimas. Jis įsteigtas kitą dieną po garsiojo Stalino įsakymo Nr. 227 „Nei žingsnio atgal“ ir buvo skirtas už sėkmingas puolamąsias karines operacijas tik karininkams bei aukštas karines pareigas užimantiems asmenims (kitus tarybinius ordinus galėjo gauti ir kareiviai, ir generolai, ir civiliai asmenys).
Ordino projekto autorius – architektas Piotras Skokanas. Pirmuosius Suvorovo I laipsnio ordinus 1943 m. sausio 28 d. gavo 23 tarybiniai maršalai ir generolai, tarp jų Georgijus Žukovas (ordinas Nr.1), Aleksandras Vasilevskis (ordinas Nr. 2), Konstantinas Rokosovskis, Rodionas Malinovskis ir kiti.
I laipsnio Suvorovo ordinu apdovanoti 234, du kartus – 51, tris kartus – 18 asmenų. III-čio laipsnio ordinu apdovanota 4012 asmenų bei trys karo akademijos.
I laipsnio Suvorovo ordinu apdovanotas 31 užsienio pilietis, tarp jų Džordžas Maršalas, Bernardas Montgomeris, Liudvikas Svoboda, Josip Broz Tito, Chorloginas Čoibalsanas, Dvaitas Eizenhaueris, Kambodžos princas Narodomas Sianukas ir kiti.
Šiais koviniais ordinais buvo apdovanota 10 NKVD ir SMERŠ vadovų (Lavrentijus Berija, Ivanas Serovas, Viktoras Abakumovas, Sergejus Kruglovas ir kiti) už Kaukazo ir Baltijos tautų trėmimų organizavimą.
Ordino aprašymas
Suvorovo I-mo laipsnio ordinas – išgaubta platininė penkiakampė žvaigždė, kurios paviršiuje pavaizduoti besiskleidžiantys spinduliai. Žvaigždės centre – tamsiai pilka emale padengtas auksinis skritulys. Skritulio įrėminimo viršutinėje dalyje – raudonos emalės juosta bei užrašas auksinėmis raidėmis ratu „АЛЕКСАНДР СУВОРОВ“ (Aleksandras Suvorovas), apačioje – auksinis lauro ir ąžuolo lapų vainikas. Žvaigždės viršutinio spindulio viduryje – raudonos emalės žvaigždutė.
Suvorovo I-mo laipsnio ordinas pagamintas iš platinos, skritulys viduryje – iš aukso. Platinos kiekis – 28,995 g, aukso – 8,84 g, sidabro – 9,2 g. Ordino svoris – 41,8±1,8 g. Atstumas tarp žvaigždės spindulių galų – 56 mm.
II ir III-čiojo laipsnio ordinuose žodžiai „Aleksandras Suvorovas“ parašyti raudona emale. Šiuose ordinuose nėra raudonos emalės žvaigždutės ordino viršutinėje dalyje, jie – mažesni (atstumas tarp žvaigždės spindulių galų – 49 mm).
Ordino juosta
left|100px left|100px left|100px
Ordino juosta – 24 mm pločio žalio muaro šilko, išilgai išaustomis oranžinėmis juostelėmis:
Papildoma informacija
Suvorovo I laipsnio ordinas – retas apdovanojimas. Iki 1977 m. po apdovanotojo mirties ordinai turėjo būti grąžinami valstybei. Kadangi dauguma apdovanotųjų šiuo ordinu buvo ne žemesnio, nei generolo leitenanto laipsnio (apdovanojant buvo brandaus amžiaus), reta kuris sulaukė 1977 m. ir šeimose liko nedaug ordinų. Todėl kolekcionieriai Suvorovo ordiną labai vertina.
Šakalė (Skroblupis)
Šakalė – upelis Lietuvoje, Kretingos rajone; Skroblupio kairysis intakas (Akmenos baseinas). Prasideda Ruginių kaimo apylinkėse, 5 km į vakarus nuo Kūlupėnų. Teka Degimalio mišku pradžioje į vakarus, šiaurės vakarus, o žemupyje – į šiaurę. Įteka į Skroblupį 1,1 km nuo jo žiočių, į rytus nuo Genčų.
Intakas – Puplesinis (kairysis).
Beveik visa vaga, išskyrus patį žemupį, ištiesinta, paversta miško sausinimo grioviu. Prie Šakalės yra Sungailų kaimavietė.
Upėvardis kilęs nuo žodžio šaka („upės atsišakojimas, medžio vainiko dalis“).
Paliepis (Kaišiadorys)
Paliepis – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Palomenės.
Užusienis (Pušalotas)
Užusienis – buvęs viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Pušaloto.
Šakalė (Erla)
Šakalė – upelis Lietuvoje, Skuodo rajone; Erlos dešinysis intakas (Bartuvos baseinas). Prasideda 0,5 km į vakarus nuo Mosėdžio, šalia plento. Teka į pietus, pietvakarius ir įteka į Erlą 12,7 km nuo jos žiočių, šalia Šatraminių.
Dagens Industri
Istorija
„Dagens Industri“ įsteigtas 1976 m. ir buvo leidžiamas dukart per savaitę. 1983 m. pradėta leisti penkiskart į savaitę, o 1990 m. – šešiskart. Nuo tada pradėta leisti dukterinius laikraščius Austrijoje, Estijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Lietuvoje, Rusijoje, Škotijoje ir Slovėnijoje.
Šakalė (Erla)
Visa vaga ištiesinta. Visas Šakalės baseinas patenka į Salantų regioninį parką. Aplink upelį gausu archeologinių paminklų: Igarių senosios kapinės, Igarių senovės žemdirbystės vieta, Šatraminių III senosios kapinės, Šilalės Aukuro akmuo, Šilalės akmuo (Didysis kūlis), Šilalės senovės žemdirbystės vieta, Šilalės akmuo su dubeniu.
Upėvardis kilęs nuo žodžio šaka („upės atsišakojimas, medžio vainiko dalis“).
Hapoel Kfar Shalem FC
Kfar Šalemo „Hapoel“ futbolo klubas – Izraelio futbolo klubas iš Kafr Šalemo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1958 m.
Velso futbolo varžybos 1990–1991 m.
Velso futbolo varžybos 1990–1991 m.
Finalo rungtynės
-
Al-Muhafaza SC
„Al-Muhafaza Sports Club“ – Sirijos futbolo klubas iš Damasko.
„al-Muhafaza“ stadionas – namų arena, talpanti 1 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas 1988 m. Žaidė Premjer lygoje, bet 2017–2018 m. liko trylikti ir buvo perkelti į Pirmą divizioną.
Tūbausių senovės gyvenvietė
Tūbausių senovės gyvenvietė (regioninio reikšmingumo lygmens valstybės saugoma kultūros vertybė, turinti archeologinį vertingųjų savybių pobūdį: unikalus kodas, senas registro kodas A1717, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. IP2414A) – priešistorinė gyvenvietė pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Tūbausiuose (Kretingos seniūnija), abipus Užtvankos gatvės (kelio Kurmaičiai–Genčai), kairiajame Akmenos krante. thumb|left|300px|Senovės gyvenvietės vakarinė dalis iš pietryčių pusės
Vieta
Įrengta aukštumos krašte, kurį iš vakarų pusės juosia Akmenos slėnis, o iš šiaurės – bevardžio kairiojo intako griova.
Teritorija apie 265 m ilgio šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi ir iki 80–85 m pločio, pusiau padalinta kelio Kurmaičiai–Genčai (Užtvankos g.). Rytinė dalis ariama, o vakarinė – dirvonuoja, jos šiaurės vakariniame pakraštyje yra Tūbausių I senosios kapinės. Kultūros paveldo objekto anotacinio ženklo nėra.
Teritorijos plotas – 16 016 m².
Istorija
1993 m. įrašyta į naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašą (IP2414A), 1993 m. registruota Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (kodas A1717), 2005 m. pripažinta valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Tyrimai
1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius (Kretingos kraštotyros muziejus), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (vadovas Vilnius Morkūnas), 1993 m. – Julius Kanarskas (Kretingos muziejus), 2013 m. – Arūnas Strazdas (Kultūros paveldo centras).
1998 m. Bronius Dakanis ir Zenonas Baubonis (Kultūros paveldo centras) ištyrė 52,5 m² plotą. Jame aptiko arimo apardytą iki 1,1 m storio kultūrinį sluoksnį su 3 židiniais, laužaviete, stulpinės konstrukcijos pastatų stulpavietėmis ir archeologiniais radiniais.
Židiniai įrengti iki 110 cm skersmens ir 110 cm gylio apskritose duobėse, į kurias šilumai palaikyti primesta daug smulkių akmenų. Laužavietė buvusi iki 90 cm skersmens ir 110-115 cm gylio. Židiniuose rasta lipdytinės keramikos šukių lygiu paviršiumi ir viena grublėtosios keramikos šukė.
Senovės gyvenvietė datuojama I tūkstantmečio pirmąja puse.
Paliepis (Rokiškis)
Paliepis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kazliškio.
Gyventojai
thumb|left|240px|Paliepio kapinės
Skėmių apylinkė
Skėmių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Baisogalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. 1954 m. prijungta Gražiškių apylinkė ir dalis Juodžių apylinkės, 1963 m. – dalis Pociūnėlių apylinkės.
Germanas Bogdanovas
Germanas Bogdanovas (g. 1969 m. sausio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos šaulys, kuris specializuojasi šaudyme į skraidančius taikinius apvalioje aikštelėje. Daugkartinis Lietuvos čempionas ir rekordininkas.
Biografija
1985 m. Europos taurės jaunimo varžybose užėmė 1 vietą, 1986 m. Pasaulio taurės jaunimo varžybose – antroji vieta, 1986 m. Europos jaunimo čempionato komandinėje įskaitoje – trečioji vieta, 1987 m. Europos jaunimo čempionate komandinėje įskaitoje – pirmoji vieta, asmeninėse varžybose – trečioji vieta. 4-is kartus Lietuvos čempionas asmeninėse varžybose (1986 m., 2002 m., 2004 m., 2006 m.).
1998 m. pasaulio čempionate Barselonoje užėmė 66-ąją vietą. 2009 m. Europos čempionate užimta 52-oji vieta. 2014 m. Europos čempionate Bogdanovas pataikė į 110 taikinių ir užėmė 58-ąją vietą.
Našlėnai (Pasvalys)
Našlėnai – buvęs kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Raubonių.
KF Oriku
„Klubi i Futbollit Oriku“, trumpiau „KF Oriku“ – Albanijos futbolo klubas iš Oriku. Namų rungtynes žaidžia „Petro Ruci“ stadione.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2012 m.
2017/2018 m. žaidė antros pakopos pirmenybėse ir užėmė antrą vietą, kuri leido kilti į Pirmą divizioną.
Žaidžia Pirmoje lygoje, „B“ grupėje.
Armeniukas
Armeniukas – upelis Lietuvoje, Jurbarko rajone; Armenos kairysis intakas (Nemuno baseinas). Prasideda Armeniškių miške, 2 km į rytus nuo Armeniškių. Teka daugiausia laukais, pietvakarių kryptimi. Įteka į Armeną (Goniūnų tvenkinį) 6,1 km nuo jos žiočių, 1,5 km į vakarus nuo Klausučių.
Intakai: bevardis, Bičupis (kairieji), bevardis (dešinysis).