cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mindaugas Umaras
Sporto pasiekimai
Daugkartinis Lietuvos čempionas įvairiose dviračių sporto rungtyse: 5 kartus 3 km (1988, 1989) ir 4 km (1996) komandinių persekiojimo lenktynių, 3 km individualių persekiojimo lenktynių (1989) treku, 40 km porinių lenktynių plentu (1990) čempionas, 50 km porinių lenktynių ir 60 km komandinių lenktynių plentu vicečempionas (1991).
Buvo SSRS jaunių 3 km individualių persekiojimo lenktynių ir 4 km komandinių persekiojimo lenktynių treku čempionas (1986), SSRS taurės varžybų laimėtojas (1988), SSRS 4 km komandinių persekiojimo lenktynių treku čempionas (1988).
Pasaulio treko dviračių čempionato (1995 m., Bogota, Kolumbija) dalyvis: 4 km individualiose persekiojimo lenktynėse užėmė 29 vietą, 4 km komandinėse persekiojimo lenktynėse – 7 vietą.
Du kartus dalyvavo olimpinėse žaidynėse:
Grivina (Rusia)
thumb|right|300px|200 g grivina Grivina – XI-XV a. Rusios ir kaimyninių šalių piniginis ir masės vienetas, naudotas sidabro ir aukso masei matuoti. Kaip masės vienetas naudota auksui ir sidabrui sverti, iš to kilo ir piniginis ekvivalentas. Aukso grivina buvo 12,5 karto brangesnė už sidabrinę.
Priklausomai nuo vietovės, jo svoris svyravo nuo 190 g iki beveik 300 g, ir buvo lygus 1/2 vietinio svaro.
Raida
Vienetas pavadintas pagal slavišką papuošalo antkaklės pavadinimą. Šis papuošalas dažnai būdavo gaminamas iš brangiųjų metalų – aukso ar sidabro. Vėliau žodis ėmė reikšti tam tikrą kiekį brangiojo metalo. Iš čia atsirado piniginis svorio vienetas - sidabro grivina, minima 1130 m. didžiojo kunigaikščio Mstislavo ir jo sūnaus Vsevolodo rašte Naugardo Jurijaus vienuolynui.
Sidabro grivina atitiko tam tikrą kiekį vienodų monetų. Ši mokėjimo priemonė vadinta kunų grivina. Abi šios grivinos Rusioje naudotos mokėjimams.
Pradžioje sidabro grivinos ir kunų grivinos masės buvo vienodos, bet kunų grivinos buvo gaminamos iš žemos prabos sidabro, todėl buvo keturis kartus pigesnė už sidabrinę. Vėliau grivinų verčių santykis vis labiau keitėsi.
Kijevo Rusioje grivina kaip pagrindinė mokėjimo priemonė įsitvirtino XI a., tuo metu Kijevo grivina svėrė apie 160 g. XII a. sidabro grivina svėrė apie 204 g ir buvo lygi 5 kunų grivinoms, kur viena kunų grivina svėrė apie 51 g. Sidabro grivina atitiko tam tikrą skaičių vienodų monetų. Sporadiškai naudojama aukso grivina buvo 12,5 karto brangesnė už sidabro griviną.
XIII a. Novgorodo grivinas ėmė vadinti žodžiu 'rublis', kuris ėmė išstumti žodį гривна. XV a. nustota lydinius grivinas ir rublius naudoti kaip mokėjimo priemones, o žodis рубль imtas naudoti Rusios monetų sistemoje. 204 g masės grivina buvo naudojama rusiškų monetų masėms nustatyti. Nuo kilo ir 10 kapeikų monetos pavadinimas grivenikas.
Čekijos karalystėje Prahos grivina buvo svarbus vienetas. Atsiradus monetoms ir pradėjus kaldinti Prahos grašius, iš vienos grivinos buvo nukaldinamos 48 monetos. Lenkijos karalystėje Krokuvos grivina naudota kaip piniginis vienetas iki XI a. Nuo X a. grivinos pagrindu pradėti kaldinti denarai. Iš pradžių iš 1 grivinos buvo nukalama 240 denarų, o vėliau denaro kursas krito: XIV a. I pusėje ji atitiko 576 denarus, amžiaus viduryje - 768 denarus, amžiaus pabaigoje - jau 864 denarus.
Grivinos kaip masės vienetai
Nustojus griviną naudoti kaip piniginį vienetą ji buvo toliau naudojama kaip masės vienetas, ir atitiko savotišką monetų prabos vaidmenį. Šis grivinos variantas buvo vadinamas grivenka arba  (nuo  'svarstyklės'), lygus 204,75 g.
Egzistavo tokie grivinos skaidymai į smulkesnius vienetus:
Kilimo mazgo heliocentrinė ilguma
dešinėje|miniatiūra|400x400px| [[Mazgas (astronomija)|Didėjančio mazgo ilguma. ]] Kilimo mazgo ilguma (☊ arba Ω) yra vienas iš orbitinių elementų, naudojamų apsakyti objekto orbitai kosminėje erdvėje. Tai kampas nuo atskaitos krypties, vadinamos ilgumos pradžia, iki Kilimo mazgo ilgumos, kai matuojama atskaitos plokštumoje. Kilimo mazgas yra taškas, kuriame objekto orbita kerta atskaitos plokštumą. Paprastai naudojamos atskaitos plokštumos ir ilgumos pradžios yra:
Grivina (Rusia)
Grivinos kaip masės vienetai
Rusioje buvo dar vienas masės vienetas didžioji grivina, lygi 409,52 g. Šis vienetas buvo naudotas iki XVIII a., kada buvo pervadintas svaru.
Masės įvairovė:
Vadajaus aukštumos
Vadajaus aukštumos – aukštumų regionas rytų Čade, palei sieną su Sudanu. Enedžio plokščiakalnis ir Vadajaus aukštumos užbaigia tolygiai žemėjantį baseiną, kuris nusileidžia iki pat Čado ežero. Aukščiausia viršukalnė Pic de Guera (1800 m) stūkso vakariniame aukštumų pakrašty.
Vadajaus aukštumos formuoja Čado rytinę sieną ir dalina Čado bei Nilo vandenskyras. Aukštumos taip pat yra Rytų Sacharos miškingų kalnų vietovių ekoregiono dalis.
Teritorijoje yra Batos vadis, kurio vaga vandeniu užsipildo lietinguoju sezonu, paprastai staigių potvynių metu.
Tabokinės atodanga
Tabokinės atodanga – geologinis gamtos paminklas, esantis šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, Nemunėlio kairiajame krante, Latvijos pasienyje, Nemunėlio-Apaščios valstybiniame geologiniame draustinyje, į šiaurę nuo Tabokinės kaimo. Patenka į Biržų miškų urėdijos Latvelių girininkijos 407 kvartalo 31 sklypą ir 408 kvartalo 3 sklypą. Saugomas nuo 1964 m. kovo 27 d.
Atodangoje atsiveria devono laikotarpio dolomito sluoksnis. Iki 10 m aukščio Nemunėlio kranto atodanga driekiasi per 100 m. Apatinėje jos dalyje yra melsvai pilko molio, pilkšvo dolomito, mergelio, gelsvų dolomitmilčių, klinties, konglomerato ir brekčijos sluoksniai. Viršutiniame atodangos sluoksnyje iki 60 cm storio yra plokštėto kieto dolomito, vietomis atodanga per 4 m iškilusi iš kranto. Paviršiniuose Įstros svitos sluoksniuose yra 4−30 cm dydžio silicitų (titnagų) konkrecijų, limonito lizdų ir pirito drūzų, kalcito kristalų bei gyvūnų kiautelių atspaudų.
Smalninkai
Smalninkais vadinami kaimai:
Sergejus Dubrovinas
Sergejus Vsevolodovičius Dubrovinas (g. 1952 m. sausio 4 d. Belcuose) – Moldavijos futbolo specialistas, futbolo treneris.
Žaidėjo karjera
1976 m. žaidė SSRS čempionato Antroje lygoje Drokijos „Speranța“ komandoje.
1977–1984 m. atstovavo Kišiniovo „Nistrai“, 1983 metais aukščiausioje lygoje sužaidė 21 rungtynes.
Trenerio karjera
1986 m. su Moldovos rinktine užėmė ketvirtą vietą IX SSRS tautų vasaros spartakiadoje, 1989 m. - sidabro medalius Visos Sąjungos jaunimo žaidynėse. 1992 metais „Budjakas“ iš Komrato, vadovaujamas Dubrovino, iškovojo pirmąją Moldavijos taurę ir tapo čempionato bronzos medalininku.
Iki 1997 metų Dubrovinas dirbo „Tiligul Tiraspol“, „Spumante Cricovo“, „Unisport Chisinau“, treniravo Maldyvų nacionalinę komandą, vieną iš Indonezijos pirmojo diviziono klubų, Moldovos jaunimo komandą. 1998 metais grįžo į Tiligulą.
Vėliau dirbo „Pupuk Kaltim“ klube (Indonezija). 2000 m. tapo sidabro medalininku, su „Petrokima Putra“ klubu – 2002 m. čempionu, su „Persizha“ klubu 2004 m. – bronzos medalininku.
Grįžęs į gimtinę dirbo Moldovoje. 2008 m. buvo CSKA-Rapida vyriausiasis treneris.
2011–2012 m. dirbo Indonezijoje – su „Manado United“ ir „Persidafon“ klubais.
2012 m. gruodžio 30 d. tapo „Zimbru“ klubo vyriausiuoju treneriu. 2023 m. kovo 12 d. tapo žinoma, kad treneris palieka postą.
Nuo 2018 metų balandžio mėnesio dirbo Kazachstano klubo Atyrau vyriausiojo trenerio Andriano Sosnovskio asistentu.
2020 m. dirbo Moldavijoje. vadovavo „Milsamio“ klubui.
Lichtenšteinas olimpinėse žaidynėse
Lichtenšteinas pirmą kartą olimpinėse žaidynėse dalyvavo 1936 m. ir nuo tada siuntė savo sportininkus rungtis beveik visose paskesnėse vasaros ir žiemos žaidynėse.
2018 m. duomenimis, Lichtenšteino sportininkai iš viso yra laimėję dešimt medalių (2 aukso, 2 sidabro ir 6 bronzos), visus kalnų slidinėjimo sporto šakoje. Tai vienintelė tauta, kurios visi olimpiniai medaliai buvo iškovoti vienoje žiemos žaidynių sporto šakoje. Tai taip pat vienintelė šalis, medalius laimėjusi tik žiemos olimpiadoje. Septynis iš dešimties medalių iškovojo tos pačios šeimos nariai: Hanni ir jos brolis Andreas Wenzel bei Hanni dukra Tina Weirather.
Lichtenšteino olimpinis komitetas TOK pripažintas 1935 m.
Xaver Frick, vienas iš šalies NOK steigėjų, yra vienintelis Lichtenšteino sportininkas, kuris šaliai atstovavo tiek vasaros, tiek žiemos žaidynėse.
Matteo Bartoli
Matejas Džulijas Bartolis (, 1873 m. lapkričio 22 d. Albona, Italijos karalystė – 1946 m. sausio 23 d. Turinas, Italijos karalystė)  – italų kalbininkas iš Istrijos. Studijavo Vienos universitete, nuo 1907 m. iki pat mirties dėstė Turino universitete.
Jo dalmatų kalbai skirtas veikalas Das Dalmatische (2 t. 1906) – vienintelis išsamus šios nūnai mirusios kalbos aprašas. Veikalas buvo parašytas itališkai, o vėliau išverstas į vokiečių kalbą ir išleistas. Sudarant šį aprašą buvo naudojami 1897 m. iš paskutinio dalmatų kalbos vartotojo Tuonės Udainos, mirusio 1898 m., gauti duomenys.
Blinstrubiškių socialinės globos namai
Istorija
1947 m. Raseinių apskrities Socialinio aprūpinimo skyrius Blinstrubiškių dvare įsteigė invalidų namus, kuriuose buvo apgyvendinti 34 globotiniai. Kadangi Kelmės, Jurbarko rajonuose buvo naikinami invalidų namai, kasdien buvo atvežama naujų gyventojų. Invalidų namai turėjo ir savo 147 ha pagalbinį ūkį, kolektyvizacijos metu liko tik 50 ha. Ūkyje dirbo globotiniai ir darbuotojai. Augino įvairias daržoves, javus, laikė gyvulius. Produkcija buvo skiriama globotinių išlaikymui. Perteklių parduodavo valstybei. 1968 m. nugriovus senuosius pastatus pradėta naujų gyvenamųjų korpusų statyba, 1970 m. apgyvendinta 400 globotinių. Globos namai pavadinti Blinstrubiškių aklųjų internatu, kadangi statybas finansavo Lietuvos aklųjų draugija.
1994 m. pradėta vykdyti reforma, pakito požiūris į senatvę, negalios ištiktą žmogų – rūpinamasi ne tik žmogaus buitiniais, bet ir dvasiniais poreikiais, įvesti socialinių darbuotojų etatai. Stengiamasi globotinius įtraukti į darbinę veiklą, aktyvų kultūrinį gyvenimą. Tokiu būdu Globos namai savo veikla tarsi pratęsia čia gyvenusių garsiųjų bajorų karitatyvines ir kultūrines tradicijas. 1998 m. Blinstrubiškių aklųjų internatas perduotas Kauno apskrities viršininko administracijos pavaldumui ir pavadintas Blinstrubiškių senelių globos namais. 2010 m. panaikinus apskričių viršininkų administracijas, senelių globos namai perduoti Raseinių rajono savivaldybės pavaldumui. 2013 m. kovo 28 d. pakeistas pavadinimas į Blinstrubiškių socialinės globos namai.
Gyventojai
1959 ir 1970 m. gyventojų surašymuose šių invalidų namų gyventojai buvo apskaityti atskirai nuo kitų gyvenviečių. 1989 m. globos namuose gyveno 230 gyventojų, kuriuos aptarnavo 111 darbuotojų.
Borgarknapuras
Borgarknapuras  – kalnas Suvurojaus saloje, Fareruose. Iškilęs 574 m virš jūros lygio. Stūkso salos centre, į vakarus nuo Hovo, į pietryčius nuo Famjino, į pietvakarius nuo Oraviko ir į šiaurę nuo Vaguro. Vakaruose stūkso Borginas (570 m) ir pietuose Hvanafelis (558 m). Prieš nutiesiant kelius buvo naudojami negrįsti takeliai per kalnus tarp kaimų, kurie dabar naudojami turistų ar žmonių, kurie mėgsta vaikščioti gamtoje.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1901–1902 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1901–1902 m.
1901–1902 m. Airijos taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Paschalis III
Paschalis III ( – ) – XII a. dvasininkas, kuris 1164–1168 m. buvo antrasis antipopiežius, metęs iššūkį popiežiaus Aleksandro III valdymui. Prieš tai jis Trasteverėje ėjo Santa Marijos bažnyčios kardinolo pareigas.
Kad išpildytų Frydricho Barbarosos reikalavimus, Paschalis III 1165 m. kanonizavo Karolį Didįjį, tačiau Katalikų Bažnyčia šios kanonizacijos niekada neratifikavo.
Nchanga Rangers FC
Čingolos „Nchanga Rangers“ – Zambijos futbolo klubas iš Čingolos. Šis straipsnis apie futbolo ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Nchanga Rangers Football Club arba Nchanga Rangers Chingola. Namų rungtynes žaidžia Nčangos stadione, talpinančiame 15 000 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1960 m. Nchanga Rangers du kartus tapo čempionais (1980 ir 1998 m.). Vėlesniais metais tokios sėkmės pakartoti nebepavyko.
Nuo 2019 m. rungtyniavo Division One (antra pakopa). Dar tris sezonus praleido National Division One (antra pakopa).
Nuo 2022–2023 m. sezono vėl rungtyniavo Zambia Super League (Superlygoje).
Garbūnų ežeras
left|120px
Garbūnų ežeras – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 4 km į pietus nuo Ignalinos, 0,06 km į šiaurę nuo Pravalo ežero. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,16 km, plotis – iki 0,085 km. Altitudė 150,9 m. Krantai žemi, pietvakariuose pelkėti, apaugę medžiais. Ežerą supa Antagavės miškas. Pietvakariuose išteka upeliukas link Ilgaičio ežero (Rudinės upės intako R-1 baseinas). Į rytus įsikūręs Garbūnų kaimas.
Šariažas
Šariažas ( – anstūmis) arba tektoninė danga – didelis lėkštas anstūmis, susidarantis kalnodaros metu. Horizontalios spaudimo jėgos išstumia Žemės plutos raukšlę į paviršių, ji pasvyra ir uždengia gretimą Žemės plutos sritį. Šariažo horizontalaus pasistūmimo amplitudė būna nuo kelių iki keleto šimtų kilometrų. Dažniausiai senesni sluoksniai užstumiami ant jaunesnių.
Šariažų daugiausia esama Karpatuose, Dinarų kalnuose, Alpėse, Himalajuose.
Sosiūro-Fortunatovo dėsnis
Sosiūro-Fortunatovo dėsnis – fonetinis dėsnis, kurį, nepriklausomai vienas nuo kito, atrado F. Fortunatovas (1895 m.) ir F. de Sosiūras (1896 m.). Jis galioja slavų ir baltų (konkrečiai – lietuvių) kalbose. Pasak šio dėsnio, iš neakūtinio skiemens kirtis persikėlė į tolesnį gretimą, jeigu šis buvo tariamas su akūtine priegaide.
Lietuvių kalba
Lietuvių kalboje antroji ir ketvirtoji kirčiuotės yra atsiradusios galiojant šiam dėsniui. Pirmoji kirčiuotė išsaugo pastovų (baritoninį) kirčiavimą, o trečioji – kilnojamąjį:
Sosiūro-Fortunatovo dėsnis dar vadinamas priešpaskutinio arba antro nuo galo skiemens taisykle: jei kaitomo žodžio priešpaskutinis kirčiuotas skiemuo yra tvirtagalis arba trumpas, jo kirtis tam tikrose to žodžio formose būtinai šoka į vienskiemenę galūnę:
Kritika
K. Stangas (Ch. Stang) ir juo sekantys F. Kortlandas, R. Derksenas , V. Skliarenka bei dauguma kitų šiuolaikinių akcentologų neigia Sosiūro-Fortunatovo dėsnį galiojus slavų prokalbėje. Tą patį galima pasakyti ir apie jo galiojimą baltų prokalbėje, nes Sosiūro-Fortunatovo dėsnis akivaizdus tik lietuvių kalboje, prūsų kalbos duomenys skurdoki, o latvių kalboje kirtis buvo apibendrintas pirmajame skiemenyje. Tačiau Maskvos akcentologijos mokyklos atstovai (V. Dybo, S. Nikolajevas) vienoje iš savo alternatyvių slavų prokalbės kirčiavimo rekonstrukcijų teigia Sosiūro-Fortunatovo dėsnį šioje prokalbėje galiojus.
Enedis
thumb|right|Kupranugarių banda prie vandens šaltinio Enedžio kanjone Enedžio plokščiakalnis – smiltainio masyvas vidury Sacharos dykumos, šiaurės rytų Čade, Enedžio regione. Masyvą iš visų pusių veikia smėlio erozija, kuri prasibrauna iki giliausių Enedžio slėnių. Aukščiausias taškas yra Basso, siekiantis 1450 m. Enedžio plokščiakalnyje yra karstinių darinių, kaip antai bokštinės struktūros. Čia randama įvairių petroglifų ar uolų piešinių.
Plokščiakalnis turtingas fauna, ypatingai Vakarų Afrikos krokodilais, kurie kadaise, kuomet gausiai iškrisdavo kritulių, gyveno po visą Sacharą. Ryškus šių krokodilų populiacijos bruožas yra nanizmas, kuris išsivystė dėl per didelio izoliuotumo. Toks neįprastas reiškinys dar buvo pastebėtas Mauritanijoje ir Alžyre. Jie veisiasi tik nedideliuose vandens telkiniuose, slūgsančiuose upės kanjonuose, kaip, pvz., d'Arčėjaus gelta, ir yra ant išnykimo ribos. Paskutiniai liūtai Sacharoje taip pat gyveno čia iki kol išnyko. Paskutinis liūtas vietovėje pastebėtas XX a. 5-ajame dešimtmetyje. Be to, tikėtina, kad atokiuose Enedžio plokščiakalnio regionuose gyvena kardaragių oriksų. Galimas daiktas, kad čia kadaise taip pat gyveno hipotetinių Enedžio tigrų (kardadančiai tigrai) populiacija.
Vakarinėje Enedžio dalyje driekiasi didžiulis medžioklės rezervatas, apimantis 2110 km² plotą.
Metonimija
Metonimija (🇬🇷 – „anapus pavadinimo“) – sudėtingos sąvokos kitimas paprasta, konkrečia, dažniausiai vietoj visumos pasakojama dalis. Reikšmė perkeliama remiantis loginiais ryšiais, erdvės, laiko, priežasties ir pasekmės. Būdingiausia prozoje. Metonimijos rūšys, arba metonimijos grupės tropai, yra antonomazija, sinekdocha, hiperbolė, ironija.
Hovas
Hovas  – kaimas ir savivaldybė Suvurojaus salos rytinėje pakrantėje, Fareruose. Dažnai minimas šalies istorijoje. Hovo medinė bažnyčia buvo pastatyta 1862 m. Vagure. 1942 m. perkelta į Hovą. Šalia uosto yra senas namas, kuriame yra muziejus, meno galerija ir kavinė. Namas, kaip bažnyčia, buvo pastatytas Vagure, bet buvo perkeltas į Hovą.
Pagal Fareriečių sagas (Færeyinga Saga), pirmasis Suvurojuje vikingų naujakurys įkūrė fermą Hove, kurią pavadino pagal pagonių šventyklą hof.
Moneybagg Yo
Demarijo Deveinas Vaitas Jaunesnysis (DeMario DeWayne White Jr., g. 1991 m. rugsėjo 22 d.), geriau žinomas savo sceniniu slapyvardžiu Moneybagg Yo – amerikiečių reperis iš Memfio. Žinomas dėl savo melodingo skambesio, kuriame maišomi hiphopo, trap ir drill elementai. Neretai kritikų vadinamas kaip vienu iš svarbiausių vardų šiuolaikinėje hiphopo scenoje.
Karjerą pradėjo išleidęs singlą „F U Pay Me“ Debiutinis atlikėjo albumas „Reset“ išleistas 2018 m. lapkritį. 2023 m. duomenimis, Moneybagg Yo yra išleidęs keturis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „A Gangsta's Pain“, išleistas 2021 m. balandį.
Smalninkai (Varėna)
Smalninkai – viensėdis Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Matuizų, Merkio kairiajame krante, priešais Maskauką. Supamas Dainavos girios. Miško keliu pasiekiamas nuo Matuizų.
Istorija
XIX a. pab. pateko į Trakų apskrities Varėnos valsčių, Giraitės apylinkę. Buvo Varėnos dvaro valda.
Gervėlis I
left|120px
Gervėlis I arba Gervėtis I – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 6 km į vakarus nuo Kazitiškio, Ažvinčių (Gervėčių sengirės) gamtiniame rezervate. Ežero ilgis pietvakarių-šiaurės rytų-pietryčių kryptimi – 0,25 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 160,3 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – ežeras telkšo Gervėčio pelkės šiaurvakarinėje dalyje. Ežerą supa Ažvinčių giria. Ežeras nenutekantis, priklauso Utenykščio ežero baseinui.
Garovė
Garovė  – miestas šiaurės rytų Somalyje, į rytus nuo Hargeisos. Puntlando autonomijos sostinė ir Nugalo regiono administracinis centras. Plentai į Hargeisą, Bosasą, Galkajų. Veikia oro uostas. Svarbus prekybinis centras. Yra Puntlando prezidento rūmai, vyriausybė. Veikia Puntlando valstybinis universitetas.
Istorija
XIX a. Garovė įėjo į Madžirtino sultonatą. Po Somalio nepriklausomybės tapo regiono centru. 1998 m. tapo Puntlando sostine.
Inesa Paliulytė
Inesa Paliulytė (g. 1957 m. balandžio 11 d. Norilske, Rusijoje) – Lietuvos aktorė, teatro pedagogė. Motina – choreografė K. Daujotaitė.
Biografija
Gimė 1957 m. balandžio 11 d. Norilske (Rusija).
1979 m. baigė Juozo Miltinio teatro studiją Panevėžyje.
1979–1982 m. studijavo Maskvos valstybiniame Lunačiarskio teatrinio meno institute (GITIS). Nuo 1979 m. vaidina Nacionaliniame Kauno dramos teatre. Viena iš teatro mokyklėlės prie NKDT „Mano teatras“ įkūrėjų, teatro pedagogė.
Kuria ir režisuoja įvairius projektus vaikams bei suaugusiems, organizuoja ir veda pedagoginius seminarus teatro temomis.
Smalvelės
Smalvelės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Smalvų.
Nerami rudens diena
Nerami rudens diena – 1975 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Drama. Filmo trukmė – 84 min.
Siužetas
Bene vienintelis lietuviškas „gamybinis filmas“. Vilniaus komunalinėje įmonėje verda tarpusavio santykių aistros, konfliktai, kova tarp nusistovėjusių ir modernių vadybos metodų. Įstaigos direktorius, neleidęs nuimti ant kelio nuvirtusio medžio, pats žūsta mašina į jį atsitrenkęs. Žuvusiojo pareigas užima jo kritikas.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1900–1901 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1900–1901 m.
1900–1901 m. Airijos taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Joda
thumb|Joda filme „Imperija kontratakuoja“
Joda  – išgalvoto „Žvaigždžių karų“ pasaulio veikėjas, Didysis Mokytojas, vienas galingiausių ir išmintingiausių savo laikų džedajų.
George Lucas daugelį Jodos gyvenimo detalių nusprendė palikti nežinomas. Nei Jodos rūšis, nei jo gimtasis pasaulis nėra įvardijami, „Žvaigždžių karų“ duomenų bazėje paminėta, kad Joda esąs „nežinomos rūšies“. Išskirtinę Jodos kalbėsenos manierą sugalvojo G. Lucas ir Lawrence Kasdan, o išplėtojo Frank Oz.
Filmuose
Joda pirmąkart pavaizduotas 1980 m. filme „Imperija kontratakuoja“. Joda vaizduojamas kaip nedidelis žalias humanoido pavidalo ateivis, gerai įvaldęs Jėgą ir einąs Džedajų ordino Didžiojo Mokytojo pareigas.
Filme „Imperija kontratakuoja“ ir paskesniuose filmuose Jodą įgarsino ir jo lėlę valdė Frank Oz.
Pirmajame filme Joda apibūdinamas kaip Obivano Kenobio patarėjas, jis gyvena tremtyje pelkių planetoje Degoboje. Joda moko Luką Skaivokerį, kaip elgtis su Jėga. Filme „Džedajaus sugrįžimas“ Joda sulaukęs 900 metų miršta, tačiau vėliau sugrįžta Jėgos dvasios pavidalu.
Priešistorės trilogijoje Joda vadovauja Džedajų aukščiausiajai tarybai ir moko jaunuosius džedajus, kol jiems priskiriamas mokytojas. Kilus Klonų karams, Joda tampa Galaktikos Respublikos generolu ir vadovauja keletui legionų klonų karių. Karo pabaigoje Joda – vienas iš keleto džedajų, išgyvenusių po Įsako 66. Joda kovoja su imperatoriumi Palpatinu ir, pasiekęs aklavietę, yra priverstas slėptis. Tęsinio trilogijoje vėl pasirodo Jodos dvasia, ji pataria Lukui Skaivokeriui ir įgalina Rėją susigrumti su atgijusiu Palpatinu.
Sąsajos
Esama teigiančių, kad kai kurios filme „Imperija kontratakuoja“ Jodos ištartos frazės atliepia gnostikų idėjas: "Švytinčios būtybės esame mes, ne ši šiurkšti materija. Džedajus Jėgą naudoja pažinimui ir gynybai, niekada puolimui."
Gervėlis III
Gervėlis III (arba Gervėtis III) – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 5,5 km į vakarus nuo Kazitiškio, Ažvinčių (Gervėčių sengirės) gamtiniame rezervate. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,19 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 160,1 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – ežeras telkšo Gervėčio pelkės pietrytinėje dalyje. Ežerą supa Ažvinčių giria. Ežeras nenutekantis, priklauso Utenykščio ežero baseinui.
Gervėlis II
Gervėlis II arba Gervėtis II – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 6 km į vakarus nuo Kazitiškio, Ažvinčių (Gervėčių sengirės) gamtiniame rezervate. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,16 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 160,3 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – ežeras telkšo Gervėčio pelkės šiaurinėje dalyje. Ežerą supa Ažvinčių giria. Ežeras nenutekantis, priklauso Utenykščio ežero baseinui.
Uosupis (Šiauliai)
Uosupis – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 10 km į šiaurės rytus nuo Šiaulių, prie kelio Šapnagiai–Naisiai ir Švedės intako Uosupio.
Istorija
TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Šiaulių apylinkės Ginkūnų daržininkystės tarybiniam ūkiui.
Smalvų Aikštė
Smalvų Aikštė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Smalvų, prie Smalvykščio ežero.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1899–1900 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1899–1900 m.
1899–1900 m. Airijos taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Lietuvos ir Salvadoro santykiai
Lietuvos ir Salvadoro santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Salvadoro. Tarpukariu diplomatinių santykių užmegzta nebuvo, nors ryšių būta. Diplomatiniai santykiai tarp dviejų valstybių užmegzti tik 1999 m. spalio 15 d.
Diplomatiniai santykiai užmegzti 1999 m. spalio 15 d., nors Salvadoras Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1992 m. rugsėjo 25 d.
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 7 Salvadoro piliečiai.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės. Nemažai bendradarbiauta Lietuvos ir Salvadoro pirmininkavimo Demokratijų bendrijai metu. Lietuva Salvadore akredituotos ambasados neturi, o Lietuvai yra akredituota Salvadoro ambasada Švedijoje. Salvadoro sostinėje San Salvadore veikia Lietuvos garbės konsulatas.
Ankstyvieji kontaktai
Manoma, kad pirmasis lietuvis iš LDK į Salvadorą atvykti galėjo dar pačioje XVIII a. pab. Lietuvio pavardė buvo Pacas ir jo palikuonys yra išsaugoję šią pavardę.
Tikėtina, kad po Antrojo pasaulinio karo į Salvadorą buvo perkelta keletas lietuvių pabėgėlių. Lietuvą okupavus SSRS Salvadoras palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis ir netiesiogiai bei neoficialiai išreikšdamas pritarimą Baltijos valstybių aneksijos nepripažinimui, laikėsi tyliosios nepripažinimo politikos. 1949 m. palaikė Baltijos valstybių klausimo kėlimą Jungtinėse Tautose, nors šis klausimas taip ir liko neiškeltas.
Santykiai po 1991 m.
Diplomatiniai santykiai tarp valstybių užmegzti tik 1999 m. spalio 15 d., praėjus daugiau nei devyneriems metams po Lietuvos nepriklausomybės paskelbimo ir aštuoneriems metams po pilietinio karo Salvadore pabaigos.
1999 m. Lietuva, Salvadoras ir dar 15 pasaulio valstybių buvo įkūrusi Demokratjos bendriją, besiremiančią JT chartija ir Visuotine žmogaus teisių deklaracija. Šios organizacijos tikslas buvo pasauliniu mastu stiprinti ir gilinti demokratiją.
2002 m. Salvadoras Lietuvai akreditavo pirmąjį ambasadorių.
2004 m. Jungtinių Tautų (JT) Generalinės asamblėjos 59-ojoje sesijos paraštėse Niujorke (JAV) įvyko abiejų šalių užsienio reikalų ministrų (Antano Valionio ir Fransisko Laineso susitikimas.
2014 m. Lietuvos garbės konsulu Salvadore paskirtas verslininkas iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Pacų giminės kilęs Fernandas Alfredas Pasas DiasasFernandas Alfredas Pasas Diasas. 2015 m. liepos 21-26 d. Salvadore viešėjo Lietuvos užsienio reikalų viceministras Andrius Krivas, kur dalyvavo iškilmingai atidarant Lietuvos garbės konsulatą San Salvadoro San Fransisko kolonijos kvartale liepos 22 dieną. Renginyje taip pat dalyvavo Salvadoro užsienio reikalų, integracijos ir ekonomikos skatinimo viceministras Karlosas Alfredas Kastaneda Maganja, su kuriuo tą pačią dieną susitiko Andrius Krivas. Be konsulato atidarymo viceministras Andrus Krivas dalyvavo Salvadore vykstančioje Demokratijų bendrijos ministrų konferencijoje (2013–2015 m. Salvadoras šiai organizacijai pirmininkavo). Konferencijos metu Lietuvos viceministras moderavo diskusiją „Moterų dalyvavimas politikoje“, susitikimuose su kitu valstybių ministerijos atstovais paprašė paramos lyčių studijų ir šeimos istorijos profesorės, Vilniaus universiteto Lyčių studijų centro direktorės Dalios Leinartės kandidatūrai kitąmet vyksiančiuose rinkimuose į Moterų diskriminacijos panaikinimo komitetą.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Į lietuvių kalbą išverstas ir 1964 m. išleistas Chosė Marijos Peraltos Lagoso romanas „Balandės mirtis“, išversta Salvadoro Salasaro Arujės apsakymų.
Ekonominiai santykiai
2013 m. spalio 1 d. įsigaliojo ES ir Salvadoro laisvosios prekybos režimas, palengvinantis dvišalę prekybą. Nepaisant to, prekybos apimtys tarp šalių yra nedidelės. 2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Salvadoro siekė 247,6 tūkst. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Salvadorą.
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas yra nepilnas
Pasiuntiniai Salvadorui
Lietuva nėra akreditavusi ambasadoriaus Salvadorui.
Smėliai (Kaunas)
Smėliai – Kauno miesto dalis, esanti į šiaurės vakarus nuo miesto centro, prie Baltų prospekto. Dažnai tapatinami su Šilainiais (vakarine jų dalimi).
Michael O'Leary
Biografija
Michael O’Leary gimė 1961 m. kovo 20 d. Malingaro mieste Airijoje. Baigęs vidurinę mokyklą 1973 m. jis įstojo į Dublino universitetą, kurį baigė 1983 m.
O’Leary pradėjo dirbti mokesčių sistemoje, o 1985 m. pradėjo dirbti Airijos verslininkui Tony Ryan. Apie 1987 m. jie abu įkūrė „Ryanair“ skrydžių kompaniją. Nuo 1994 m. sausio mėnesio jai pradėjo vadovauti Michael O’Leary. Kompanija vadina save mažų sąnaudų oro linijų bendrove ir siūlo vienas mažiausių skrydžių kainų Europoje.
2010 m. Pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatas
2010 m. Pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatas – 13-asis pasaulinis uždarų patalpų atletikos čempionatas įvykęs Dohoje, Katare. Dėl teisės surengti čempionatą varžėsi Kataras ir Turkija. Tai jau antrasis kartas kai varžybos vykdomos Artimuosiuose Rytuose.
Lietuva čempionate
AR – sportininko asmeninis rekordas.
Greitasis čiuožimas 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Olimpinis komitetas sumažino čiuožėjų kvotą nuo 180 iki 166 dalyvių.
Pirmąją olimpinių žaidynių dieną vykusiose moterų 3000 m varžybose Nyderlandų atstovė Irene Schouten pasiekė naują olimpinį rekordą ir pelnė aukso medalį. Iš viso žaidynėse užfiksuoti aštuoni nauji olimpiniai rekordai ir vienas naujas pasaulio rekordas, kuris pasiekė Švedijos atstovas Nils van der Poel 10000 m rungtyje.
Ogadenas
Ogadenas  – sritis Rytų Afrikoje, sudaro rytinę Etiopijos valstybės dalį. Dabar iš esmės sutampa su Etiopijos Somalių regionu. Tai maždaug 200 000 km² ploto teritorija, iš šiaurės ir pietų ribojama Somalio, pačiuose šiaurės vakaruose siekia Džibutį, pietvakariuose – Keniją. Didžiausi miestai – Džidžiga, Degehaburas, Godė, Kebri Daharas, Fikas, Šilabas, Kelafas, Vorderas, Dananas.
Ogadenas yra dykumingas plokščiakalnis (dar vadinamas Gala–Somaliu), besileidžiantis nuo 1500 m šiaurės vakaruose iki 300 m aukščio pietuose. Didžiojoje srities dalyje metinis kritulių kiekis neviršija 350 mm (tik prie Šebelės siekia 500–600 mm). Būdingi dygūs krūmokšniai, pusdykumių augmenija. Dažnos sausros.
Ogadene vyrauja musulmonai somaliai.
Istorija
XIII a. Ogadeno žemės pateko į Ifato sultonatą, buvo paribyje su Aksumo karalyste. XV a. atsidūrė ginčytinoje juostoje tarp Aksumo ir Adalio valstybių. XVI a. Adalio sultonas Ahmadas ibn Ibrahimas al-Ghazis įsiveržė į Aksumą (Abisiniją) ir nukariavo daug žemių, tarp jų ir Ogadeną. Tačiau XIX a. Ogadeną atkovojo Abisinijos imperatorius Menelikas II. Nors 1897 m. Etiopija teisiškai užtvirtino valdžią Ogadene, iš tiesų teritorijos į rytus nuo Džidžigos buvo nevaldomos.
Po to, kai italai užkariavo Etiopiją, o vėliau ir Italijos Somalilandą (1936 m.), jie Ogadeną prijungė prie pastarosios kolonijos. Britams užkariavus Italijos Somalilandą, jie siekė prijungti Ogadeną prie Britų Somalilando ir sujungti visas somalių žemes. Nors 1945 m. Etiopijai nepavyko užginčyti šio britų siekio, bet 1948 m. su JAV parama pavyko pasiekti, kad britai atiduotų Etiopijai Ogadeną (Haudą).
Maždaug nuo 1970 m. Ogadeno somaliai ėmėsi partizaninių veiksmų ir priešinosi Etiopijos valdžiai. Makhtalis Dahiras įkūrė Vakarų Somalio išsivadavimo frontą, konfliktas 1977–1978 m. peraugo į Ogadeno karą. Po 8 mėnesių karo TSRS remiama Etiopija (Dergas) nugalėjo Somalio remiamus sukilėlius ir įtvirtino savo valdžią Ogadene. Tačiau neramumai nuo to laiko nesiliauja – somalių sukilėliai puldinėja etiopų administracijos, naftos gavybos statinius, darbuotojus. Prieš Etiopiją organizuotai kovoja 1984 m. įkurtas Ogadeno nacionalinis išsivadavimo frontas. Padėtis krašte pablogėjo 2007–2008 m., kai prasidėjo atviri susirėmimai.
Algirdas Rudys
Algirdas Rudys (g. 1974 m. lapkričio 19 d. Kupiškyje) – Lietuvos inžinierius, ugniagesys, vidaus tarnybos pulkininkas.
Biografija
1997 m. baigė Kauno technologijos universiteto Panevėžio politechnikos fakultetą.
1994–1997 m. Priešgaisrinės apsaugos departamento prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Panevėžio miesto sukarintos priešgaisrinės apsaugos dalinio 1-osios specializuotos sukarintos priešgaisrinės dalies ugniagesys,
1997–2001 m. Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento Panevėžio miesto sukarintos priešgaisrinės apsaugos dalinio inžinerinės inspektorinės grupės inspektorius,
2001–2007 m. – Panevėžio priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos Operacinio vadovavimo dalies vyresnysis specialistas,
2007–2008 m. – Panevėžio priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos Operacinio vadovavimo skyriaus operacijų vadovas,
2008–2012 m. Panevėžio apskrities priešgaisrinės gelbėjimo valdybos Kupiškio priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos viršininkas,
2012–2019 m. – Panevėžio apskrities priešgaisrinės gelbėjimo valdybos viršininkas.
Nuo 2019 m. Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Panevėžio priešgaisrinės gelbėjimo valdybos viršininkas.
Vaikų mišios
Vaikų mišios – vienas žymiausias JK kompozitoriaus Džono Ratterio chorinių kūrinių. Tai ne tradicinis liturginis kūrinys. Jame esama tradicinių mišių dalių, tačiau sakralinis kanonizuotas tekstas traktuojamas laisvai, įterpiami keli Tomaso Keno ir Viljamo Bleiko eilėraščiai.
„Vaikų mišios“ susideda iš penkių dalių:
Vaikų mišios „Sanctus and Benedictus“, ištrauka iš kūrinio premjeros Vilniaus Šv. Kotrynos bažnyčioje
Kūrinys „Vaikų mišios“ išsiskiria savo dvasingumu, šviesia nuotaika, o šalia anglų ir prancūzų chorinio dainavimo tradicijų, išryškėja ir populiariosios muzikos elementai. Kūrinys parašytas orkestrui, o atlieka mišrus choras, vaikų choras, baritonas ir sopranas.
"Vaikų mišios" pasaulinė premjera įvyko 2003 m. vasario 13 d. Niujorke, Carnegie Hall salėje. Lietuvoje kūrinio premjera įvyko 2010 m. rugsėjo 25 d. Vilniaus Šv. Kotrynos bažnyčioje. Kūrinį atliko Šv. Kristoforo kamerinis orkestras, valstybinis choras „Vilnius“, Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos vaikų choras, o solo partijas atliko sopranas Asta Krikščiūnaitė bei norvegų baritonas Steinas Skjervoldas (Stein Skjervold ).
Juodkalnijos perperas
Perperas (, dgs. перпери) – Juodkalnijos piniginis vienetas 1906-1918 m. Pavadintas pagal ankstesnį Serbijos perperą, buvusį Serbijos karalystės piniginį vienetą. Juodkalnijos kunigaikštystė, vėliau - Juodkalnijos karalystė laikė save jos įpėdine.
XX a. pabaigoje Juodkalnija ketino vėl imti naudoti perperą, tačiau šis projektas nebuvo įgyvendintas.
Monetos
1906 m. buvo kaldinamos 1, 2, 10 ir 20 parų monetos. 1 ir 2 parų monetos buvo bronzinės, 10 ir 20 parų - nikelinės. 1909 m. ėmė kaldinti sidabrines 1 ir 5 perperų monetas, o 1910 m. - dar ir 2 perperų monetas. 1910 m. ėmė kaldinti 10 ir 20 perperų auksines monetas, taip pat nukaldino labai nedaug 100 perperų monetų.
Banknotai
1912 ir 1914 m. išleido 1, 2, 5, 10, 50 ir 100 perperų banknotus. 1917 m. okupacinė Austrijos kariuomenė išleido konvertuojamus čekius, kurių nominalai buvo nurodyti perperais. Okupacijos metu apyvartoje buvo ir ankstesni Juodkalnijos perperai.
Odas Buivydas
Odas Buivydas (piln. Odas Kazimieras Feliksas,, , 1857 m. lapkričio 30 d. – 1942 m. gruodžio 26 d.) – profesorius, lenkų bakteriologijos pradininkas.
Vaikystės metai
Odas Buivydas gimė 1857 m. lapkričio 30 d. Vilniuje lietuvių kilmės smulkiųjų bajorų šeimoje.
Studijų metai
Studijų metais Buivydas ypač domėjosi histologijos mokslu.
1885 m. Odas Buivydas apie metus laiko mokėsi pas Robertą Kochą Berlyne, kuris 1882 m. buvo atradęs tuberkuliozės sukėlėją. Daug sužinojęs iš minėto mokslininko, Buivydas 1886 m. Varšuvoje atidarė pirmąją Lenkijoje bakteriologinę laboratoriją. Netrukus, po metų jis baigė medicinos studijas ir gavo diplomą.
Tolesnė veikla
thumb|Odas Buivydas ir Julia Isbrücker-Dirksen Pompėjoje 1935 m. esperantininkų kongreso metu thumb|left|Vakcinacijos procesas Odo Buivydo laboratorijoje
Po studijų Odas Buivydas išvyko į Paryžių pasitobulinti pas garsų mokslininką Lui Pasterą, kurio padedamas tyrinėjo pasiutligės vakciną. To pasekoje, grįžęs į Varšuvą atidarė pirmąjį Vakcinacijos centrą Lenkijoje. Šiame centre adaptavo Lui Pastero metodus.
Be mokslinės veiklos Buivydas užsiėmė ir dėstymu. Skaitė paskaitas apie bakteriologiją Varšuvos gydytojams. 1887 m. jis išleido knygą iš savo skaitytų paskaitų medžiagos. Ši knyga tapo pirmuoju lenkų bakteriologijos vadovėliu.
1893 m. Odas Buivydas persikėlė gyventi į Krokuvą. Šio miesto Jogailos universitete buvo paskirtas vadovauti Higienos katedrai. Šiuo laikotarpiu Buivydas atliko daug tyrimų, susijusių su tuberkulioze. Pirmasis Lenkijoje išgavo anti – difterijos serumą. Universitete dėstė higienos ir bakteriologijos kursą.
1896 m. Odas Buivydas buvo išrinktas į Krokuvos miesto tarybą. Dirbdamas joje prisidėjo prie miesto vandentiekio ir kanalizacijos sistemų tobulinimo.
1899 m. Buivydui suteiktas profesoriaus vardas. 1904–1905 m. jis ėjo Krokuvos Jogailos universiteto Medicinos fakulteto dekano pareigas. 1920 m. išėjo į pensiją.
Mokslininkas per savo gyvenimą publikavo daugiau kaip 400 mokslo darbų, iš jų apie 200 skirtų bakteriologijai.
Domėjimasis esperanto kalba
thumb|Odas Buivydas ir esperantininkai Vienoje kongero metu. Tarp jų ir Klara Zamenhof, kilusi iš Vilniaus Buivydas mokėsi esperanto kalbą ir bendravo su šios kalbos sukūrėju Liudviku Lazeriu Zamenhofu. Esperanto kalbos aštuntajame pasauliniame kongrese, kuris vyko Krokuvoje, Buivydas buvo paskirtas pirmininkaujančiu. 1922 m. jis buvo išrinktas Nacionalinės Esperanto kalbos federacijos prezidentu. Buvo leidyklos „Pola Esperantisto“ redaktoriumi.
Odas Buivydas mirė 1942 m. gruodžio 26 d. Krokuvoje.
Šeima
Buvo vedęs. Žmona Kazimiera Klimantavičiūtė Buivydienė (1867–1932), kilusi iš lietuvių bajorų Kazimiero Klimantavičiaus ir Liucijos Česnievskos šeimos, buvo esperantininkė, feministė, moterų teisių lyderė. Buivydų šeima susilaukė sūnų Jono ir Stanislovo bei dukterų: Kazimieros, Sofijos, kuri taip pat buvo medikė, Jadvygos, Elenos, kuri buvo pirmoji moteris Lenkijoje gavusi veterinarės diplomą.
Nacių okupacijos metais Buivydų šeima patyrė represijas.
Smeltės valsčius
Smeltės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje, pietiniame Klaipėdos pakraštyje. Centras – Smeltė.
Istorija
Įkurtas 1874 m. birželio 4 d. 1918 m. balandžio 1 d. prijungtas prie Klaipėdos miesto.
UTair Aviation
thumb|„UTair“ „ATR-42-300 (VP-BCB)“ lėktuvas leidžiasi Vilniaus oro uoste. UTair  – Rusijos oro linijų bendrovė, kurios būstinė yra Chanty Mansijske. Kompanija reguliariais maršrutais skraidina lėktuvais keleivius Rusijoje ir užsienio šalyse. Rusijoje kompanija taip pat reguliariais maršrutais keleivius perveža ir sraigtasparniais (pvz., iš Surguto). Kompanija taip pat teikia užsakomųjų skrydžių paslaugas lėktuvais ir sraigtasparniais Vakarų Sibiro naftos ir dujų sektoriaus įmonėms. Pagrindinė įmonės bazė yra Roščino oro uoste (TJM) Tiumenės srityje, 13 km nuo Tiumenės.
Kompanija buvo įsteigta 1967 m. vasarį, norint aptarnauti greitai augančią kuro pramonę vakarų Sibire. Tuo metu bendrovė vadinosi „Aeroflot Tyumen“, o „UTair“ pavadinimą gavo 2003 m. Kompaniją šiuo metu valdo Chanty Mansijsko savivaldybė (23 %), Surguto miesto administracija (19 %), Rusijos akcininkai ir kompanijos (33 %), Rusijos vyriausybė (2 %) ir užsienio šalių verslininkai (20 %).
2010 m. vieną savo „Tupolev Tu-154“ lėktuvų kompanija pavadino vietinio herojaus ir verslininko Boris Evdokimovich Sherbina vardu.
2011 m. liepos mėnesį kompanija valdė 205 lėktuvus. Iš jų ekonominės klasės keleivius aptarnavo „Tu-154“, o verslo – „Boeing 737-500“ ir „Tu-154“.
2014 m. lapkritį kompanija susidūrė su ekonominiais sunkumais, o 2015 m. balandį pranešė apie savo lėktuvų skaičiaus sumažinimą iki 44. Taip pat kompanija atšaukė Sukhoi Superjet 100 lėktuvų užsakymą. Po kelių savaičių buvo nutraukta kompanijos dukterinės įmonės UTair Express veikla.
Lėktuvai
2015 m. lapkritį UTair Aviation priklausė šie lėktuvai (neįskaitant sraigtasparnius ir padalinių lėktuvus):
Perperas (reikšmės)
Žodis perperas gali reikšti:
Michał Sopoćko
Mykolas Sopočka (lenk. Michał Sopoćko, 1888 m. lapkričio 1 d. Vilniaus apskritis – 1975 m. vasario 15 d. Balstogėje, Lenkija) – Romos katalikų bažnyčios palaimintasis, kunigas ir Vilniaus universiteto profesorius, Dievo Gailestingumo apaštalas.
Biografija
1914 m. baigė Vilniaus kunigų seminariją ir birželio 15 d. Vilniaus katedroje įšventintas kunigu. 1914–18 m. buvo Tabariškių (Šalčininkų raj.) parapijos vikaru. 1926 m. kovo 1 d. apsigynė daktaro disertaciją "Šeimos etika Lenkijos teisės aktuose", darbo vadovas kun. prof. Franciszekas Jehliczkas ir Varšuvos universiteto Katalikų teologijos fakultete įgijo teologijos daktaro laipsnį. 1927–1932 m. ėjo Vilniaus kunigų seminarijos dvasios tėvo pareigas. Nuo 1928 m. iki pat Vilniaus Stepono Batoro universiteto uždarymo 1939 m. buvo Teologijos fakulteto pastoracinės teologijos katedros profesoriaus pavaduotojas, skaitė pedagogikos, homiletikos, katechetikos paskaitas. 1933–38 m. buvo sesers Faustinos dvasios tėvas. Įkvėptas jos regėjimų skelbė Dievo Gailestingumo kultą, siekė, kad būtų įsteigta Dievo Gailestingumo šventė, Vilniuje pastatyta Dievo Gailestingumo šventovė, prisidėjo dailininkui Eugeniuszui Kazimirowskiui kuriant Gailestingojo Jėzaus paveikslą. Nuo 1934 m. buvo Vilniaus Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios rektoriumi. 1941 m. įkūrė Gailestingojo Jėzaus seserų kongregaciją. 1942 m. dėl gestapo persekiojimų išvyko į Juodšilius, čia, uršuliečių padedamas, slapstėsi, gavo dokumentus Wacławo Rodziewicziaus vardu, oficialiai dirbo dailide. Karo metu tėvas Michałas Sopoćko padėjo išgelbėti apie šimtą žydų. 1944 m. grįžo į Vilnių, dėstė kunigų seminarijoje. 1947 m. dėl sovietų valdžios persekiojimų persikėlė į Balstogę. Čia iki 1962 m. dėstė pastoracinę teologiją Aukštojoje dvasinėje seminarijoje, vykdė sielovadą Šventosios Šeimos seserų misionierių kongregacijos koplyčioje.
Jis mirė 1975 m. vasario 15 d. Balstogėje ir buvo palaidotas Švenčiausiosios Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijos kapinėse. 1988 m. lapkričio 30 d. kun. Mykolo Sopočkos kūnas buvo ekshumuotas. Jo palaikai dabar ilsisi Balstogės Dievo Gailestingumo bažnyčioje.
Beatifikacija
1993 m. rugsėjo 29 d. beatifikacijos byla buvo pabaigta vyskupijos lygmeniu ir proceso dokumantai buvo perduoti Šventųjų skelbimo kongregazijai Vatikane. Proceso postulatorius buvo monsinjoras Krzysztofas Nitkiewiczius. 2004 m. popiežius Jonas Paulius II paskelbė dekretą dėl didvyriškų kun. Mykolo Sopočkos dorybių. 2007 m. gruodžio 17 d. popiežius Benediktas XVI pripažino stebuklą užtariant kun. Mykolo Sopočko. Iškilminga beatifikacija įvyko 2008 m. rugsėjo 28 d. Balstogės Dievo Gailestingumo šventovėje. Jai pirmininkavo arkivyskupas Angelo Amato. Homiliją pasakė kardinolas Stanislovas Dzivišas. Bažnyčios valdžiai atstovavo: primatas lenkų kardinolas Jozefas Glempas, Vilniaus metropolitas kardinolas Audrys Bačkis, Minsko-Mohilevo metropolitas arkivyskupas Tadeušas Kondrusiewiczius. Pasaulietinės valdžios atstovai ceremonijoje dalyvavo: Lenkijos Respublikos Prezidentas – Lechas Kaczyńskis, paskutinis Lenkijos Respublikos prezidentas tremtyje – Rišard Kačorovski, Seimo maršalas – Bronisławas Komorowskis, Balstogės meras Tadeuszas Truskolaskis.
2016 m. sausio 7 d. Vatikano Dieviškojo kulto ir sakramentų disciplinos kongregacija išleido dekretą, kuriuo palaimintasis Mykolas Sopočko buvo paskirtas Balstogės globėju, o 2016 m. vasario 15 d. Balstogės miesto taryba priėmė rezoliuciją, kuria taip pat palaimintasis Mykolas Sopočko paskiriamas Balstogės globėju.
Atminimo įamžinimas Lietuvoje
kairėje|miniatiūra|260x160px|Atminimo lenta Vilniaus Dievo Gailestingumo šventovėje kun. Mykolo Sopočkos garbei Atidengtos paminklinės lentos:
Šaltiniai
[https://www.sventumogarsas.lt/kategorija/palaimintieji/pal-kun-mykolas-sopocka/ Pal. kun. Mykolas Sopočka – Lietuvos vaikų Šventumo garsas (sventumogarsas.lt)]
Red Arrows FC
Lusakos „Red Arrows“ – Zambijos futbolo klubas iš Lusakos. Šis straipsnis apie futbolo ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Red Arrows Football Club arba Red Arrows Lusaka. Namų rungtynes žaidžia Nkolomos stadione, talpinančiame 5 000 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1970 m. Red Arrows du kartus tapo čempionais (2004 ir 2022 m.).
Smėliai (Ignalina)
Smėliai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kačergiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Šankara
Šankara (apie 788 m. Malabare (Keralos valstijoje) – 820 m. arba, pagal Hajime Nakamura, 700–750 m. ) – indų filosofas, hinduizmo reformatorius. Šankara susistemino ortodoksines (pripažįstančias Vedų autoritetą) sistemas, išvystė vedantos doktriną advaitą vedantą.
Gyvenimas
Pasakojama, kad Šankaros tėvai Šivaguru ir Šivataraka ilgą laiką nesusilaukę palikuonio. Vis dėlto po maldų Vrišabhačalesvara šventykloje seno žmogaus pavidalu pasirodęs dievas Šiva ir pasiūlęs rinktis tarp šimto laimingų sūnų ir vienintelio, tapsiančio didžiu išminčiumi, bet pasmerkto neilgai truksiančiam ir varginančiam gyvenimui. Šivaguru pasirinkęs pastarąjį variantą. Tą pačią naktį Šiva pasirodęs sapne Šivatarakai, jodamas Nandi jaučiu, ir jai pasakęs, kad jos sūnus būsiąs didis išminčius. Atsibudusi pora išgirdo, kaip Šiva pasakęs, jog gimsiąs kaip jų sūnus.
Šankaros tėvas Šivaguru gyvenęs trumpai ir miręs, kai sūnui tebuvę penkeri metai. Būdamas aštuonerių Šankara pradėjęs mokytis menų ir Vedų mokslų. Jis pajutęs potraukį į asketizmą ir aštuonerių metų amžiaus tapęs klajojančiu vienuoliu. Šankara sutikęs guru Govindą, kurio mokiniu, kaip teigiama, ir tapęs. Tuo metu Šankara parengęs advaita pagrindus, parašęs kelis himnus Šivai, keletą filosofinių traktatų bei Brihadaranyaka upanišados komentarus.
Būdamas penkiolikos Šankara pasiekė Kaši, kur pradėjo skleisti advaita mokymą bei rašyti komentarus. Ten jis parašė „Bhadza Govindam“. Šankara skleidė savo mokymą, keliaudamas po Indiją.
Esama mažiausiai trijų Šankaros pasitraukimo iš šio pasaulio versijų. Laikoma, kad jo išnykimo vieta esanti netoli Kedarnath šventyklos. Pagal kitą versiją, Šankara susijungė su motina Kamakši (Kančiparam mieste). Pasak trečios versijos, užkopė į Kailasa kalną ir ten išnyko.