cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sūduvių knygelė
Turinys
Iš 18-os Sūduvių knygelėje užfiksuotų, sūduviams priskiriamų, sakralinės konotacijos mitologemų (Auschauts, Autrimpus, Bardoayths, Barstucke, Deywoty Zudwity, Hullmigeria, Markopole, Ockopirmus, Parkuns, Peckols, Pergrubrius, Pilnitis, Pockols, Potrimpus, Puschkayts, Swayxtix, waidler, Wourschkaite) autentiškiems baltų teonimams priskirti 3 (t. y. Parkuns, Peckols, Potrimpus [2 iš jų paveldėti]), 8 šio šaltinio autoriaus sukurtiems pseudoteonimams (Auschauts, Autrimpus, Bardoayths, Markopole, Pergrubrius, Pilnitis, Pockols, Puschkayts), 1 – vakarų baltų pseudosintagmoms (Ockopirmus), 2 – polonizmams (Deywoty Zudwity [2-ojo sintagmos dėmens aspektu], Barstucke), 2 – germanizmams (waidler, Wourschkaite), 1 – germanų toponimams (be sakralinės konotacijos – Hullmigeria), 1 – vakarų baltų mitoastronimams (Swayxtix).
Maksvyčių kaimo senosios kapinės
miniatiūra|299x299px|[[Maksvyčiai|Maksvyčių kaimo senosios kapinės]] Maksvyčių kaimo senosios kapinės – XIX a. – XX a. pirmos pusės neveikiančios Maksvyčių kaimo senosios kapinės (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 4729, L367) Kupiškio rajono savivaldybės teritorijoje, Noriūnų seniūnijoje, Maksvyčių kaimo pietvakarinėje dalyje, į šiaurės vakarus nuo kelio 2406 Subačius-Rudiliai.
Kapinės
Kapinės ant nedidelės kalvelės, iš vakarų ir rytų pusių apaugę medžiais. Išlikę ažūrinis kalto metalo antkapinis kryžius su Nukryžiuotojo skulptūrėle, įtvirtintas į trapecijos formos tašyto granito postamentą. Kapinės turėjo akmenų tvorą.
Kapinių apsauga
1993 m. kapinės registruotos Kultūros vertybių registre, 2005 m. pripažintos valstybės saugomomis.
Teritorijos plotas 637 m². Apsaugos nuo fizinio poveikio pozonis – 492 m²
Paąžuolių apylinkė
Paąžuolių apylinkė sovietmečiu buvo:
Stanley Baldwin
Stenlis Boldvinas (, – ) – britų valstybės veikėjas, konservatorių partijos politikas, tarpukariu dominavęs Didžiosios Britanijos politikoje, tris kartus ėjęs ministro pirmininko pareigas.
Biografija
Boldvinas gimė pasiturinčioje šeimoje Biudlyje, Vusteršyro grafystėje. Baigęs mokslus prisijungė prie šeimos geležies ir plieno verslo. 1908 m. išrinktas į Bendruomenių rūmus. Deivido Loido Džordžo koalicinėje vyriausybėje 1917–1921 m. iždo finansų sekretorius, 1921–1922 m. prekybos tarybos prezidentas. 1922 m. Boldvinas buvo vienas iš konservatorių partijos lyderių, raginusių pasitraukti iš Deivido Loido Džordžo vyriausybės. Galiausiai, Boldvinas tapo iždo kancleriu Endriu Bonaro Lo konservatorių vyriausybėje. 1923 m. Bonarui Lo atsistatydinus dėl sveikatos priežasčių, Boldvinas tapo ministru pirmininku ir konservatorių partijos lyderiu. Boldvinas dėl tarifų reformos klausimo paskelbė pirmalaikius rinkimus ir prarado konservatorių daugumą parlamente. Po rinkimų leiboristų mažumos vyriausybę suformavo Ramzis Makdonaldas.
Po pergalės 1924 m. eiliniuose rinkimuose Boldvinas suformavo antrąją savo vyriausybę, kurioje dirbo Austen Chamberlain (Užsienio reikalų sekretorius), Vinstonas Čerčilis (iždo kancleris), Nevilis Čemberlenas (sveikatos ministras). Pastarieji du ministrai sustiprino konservatorių partijos patrauklumą reformomis tose srityse, kurios anksčiau buvo siejamos su leiboristų partija. Reformas apėmė nedarbo išmokų, senatvės pensijų sistemos, atsikratymo lūšnynais, privačių gyvenamųjų namų, motinystės ir vaikų priežiūros plėtros klausimai. Tačiau vangus ekonomikos augimas, kasybos ir sunkiosios pramonės nuosmukis susilpnino paramą Boldvino vyriausybei.
1929 m. Boldvinas pralaimėjo eilinius rinkimus, tačiau liko vadovauti partijai. 1931 m. leiboristų ministras pirmininkas Ramzis Makdonaldas suformavo naują vyriausybę, kurioje didžioji dalis ministrų buvo konservatoriai. Pablogėjus Makdonaldo sveikatai, Boldvinas perėmė didžiąją dalį ministro pirmininko pareigų. Ši vyriausybė priėmė Indijos valdžios aktą, kuris padidino Indijos autonomijos lygį. 1931 m. Kanadai, Australijai, Naujajai Zelandijai ir Pietų Afrikai suteiktas dominijos statusas – tai davė pradžią Tautų sandraugai. Boldvinas išnaudojo radijo ir kino (naujienų juostų) galimybes, kad būtų labiau matomas visuomenėje, o tai sustiprino konservatorių patrauklumą.
1935 m. Boldvinas didžiuliu balsų skirtumu laimėjo eilinius rinkimus ir trečią kartą tapo ministru pirmininku. Trečiosios kandencijos metu buvo pradėtas Britanijos apsiginklavimas, iš karališkojo sosto pasitraukė karalius Edvardas VIII, įvyko Reino srities remilitarizacija, prasidėjo Ispanijos pilietinis karas. 1937 m. Boldvinas pasitraukė į pensiją, jo vietą ministro pirmininko poste užėmė Nevilis Čemberlenas. Boldvinas buvo laikomas populiariu ir sėkmingu ministru pirmininku, tačiau paskutiniais jo gyvenimo metais jis buvo vertinama kritiškai dėl aukšto nedarbo lygio 4-ajame dešimtmetyje ir kaip vienas iš britų valstybės veikėjų, nuolaidžiavusių Adolfui Hitleriui, ir galimai nepakankamai apginklavusių Britanijos galimam karui.
Užunevėžio apylinkė
Užunevėžio apylinkė sovietmečiu buvo:
Laukščežeris
Laukščežeris – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 4 km į pietus nuo Onuškio, Taučionių geomorfologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,17 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 146,4 m. Krantai žemi, pelkėti, tik rytinis krantas aukštas ir apaugęs mišku. Ežeras telkšo ~ 9 ha dydžio pelkės šiaurrytinėje dalyje. Į šiaurės vakarus įsikūręs Taučionių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Varėnės intako Musės baseinui.
Aukštieji sluoksniniai debesys
thumb|250px|Aukštieji sluoksniniai debesys
Kritulių iškrenta retai ir labai negausiai. Aukštieji sluoksniniai debesys, priešingai nei kamuoliniai, susigrupavę.
Melodija (įrašų kompanija)
Melodija – Rusijos (iki XX a. devintojo dešimtmečio pabaigos – TSRS) įrašų kompanija.
Istorija
Įkurta 1964 m. kaip „Visasąjunginė TSRS Kultūros ministerijos gramofono įrašų firma Melodija“ kompanija naudojosi daugeliu įrašų studijų, leidybos fabrikų bei platinimo centrų. Iki 1973 m. „Melodija“ išleido 1200 populiariausių to meto formatų – 33⅓ ir 78 apsisukimų per minutę vinilinių plokštelių – įrašų. Plokštelių tiražai siekė 190–200 mln. kopijų per metus, audiokasečių – 1 mln. Produkcija eksportuota į daugiau nei 70 šalių.
thumb|left|150px|„Melodijos“ išleista „[[The Beatles“ plokštelė su albumo „Abbey Road“ dainomis „Octopus's Garden“, „Something“ bei „Come Together“.]] Daugumą kompanijos produkcijos sudarė klasikinė bei tarybinių kompozitorių ir muzikantų muzika, tarybinių teatro aktorių įrašai, pasakos vaikams. „Melodija“ taip pat leido sėkmingiausių Vakarų pop, džiazo bei roko atlikėjų įrašus, tarp jų ABBA, Paul McCartney, Boney M., Dave Grusin, Amanda Lear, and Bon Jovi.
Annalisa Insardà
Analiza Insarda (, g. 1978 m. spalio 13 d.) – italų teatro, kino aktorė ir filmų dubliuotoja, taip pat vaidybos mokytoja.
Hlobynė
Hlobynė  – miestas Ukrainoje, Poltavos srityje, į šiaurės rytus nuo Kremenčuko; rajono centras. Geležinkelio stotis prie Kremenčuko–Bachmačo atkarpos. Vystoma maisto (cukraus, aliejaus, maisto konservų, malimo) pramonė.
Miorų ežeras
Miorų ežeras  – ežeras Vitebsko srityje, Baltarusijoje. Paviršiaus plotas – 1,15 km², ilgis – 3,49 km, didžiausias plotis – 0,63 km. Didžiausias gylis – 13,2 m. Kranto linijos ilgis – 8,8 km. Tūris – 5,24 mln. m³.
Hlobynė
Istorija
Hlobynė šaltiniuose minima nuo 1737 m.
Miesto tipo gyvenvietė nuo 1957 m., miestas – nuo 1976 m.
Miorų ežeras
Prie ežero įsikūręs Miorų miestas. Į Miorų ežerą įteka nedidelis upelis iš šalia esančio Osinovkos ežero. Išteka Mericos upė (Dauguvos intakas). Siauriausioje ežero dalyje, netoli pietrytinio jo galo, pastatyta užtvanka.
Giovanni Di Lorenzo
Džiovanis Di Lorencas (Giovanni Di Lorenzo, g. 1993 m. rugpjūčio 4 d.) – Italijos futbolininkas, atstovavęs šalies rinktinei.
Karjera
2004 m. italas prisijungė prie šiaurės Italijos Lukos miesto jaunimo futbolo akademijos.
2009 m. prisijungė prie „Reggina Calcio“. Su ja 2010 m. pradėjo profesionalaus futbolininko karjerą. Po metų pradėjo žaisti Serie B lygoje.
Nuo 2015 iki 2017 m. žaidė „Matera Calcio“.
2017 m. rugpjūtį tapo „Empoli FC“ nariu. Padėjo patekti į Serie A.
2019 m. birželio 7 d. pasirašė sutartį su „Napoli“ klubu.
Karjera rinktinėse
2013 m. žaidė šalies jaunimo rinktinėse.
Suaugusiųjų rinktinėje žaidėjas debiutavo 2019 m.
2021 m. vasarą D. Di Lorenzo su Italijos rinktine dalyvavo XVI Europos futbolo čempionate.
Pasiekimai
Napoli
Vytauto Didžiojo universiteto Energetinio saugumo tyrimų centras
Energetinio saugumo tyrimų centras (ESTC) – Vytauto Didžiojo universiteto padalinys, turintis universitetinio centro statusą. Įkurtas 2009 m. kartu su Lietuvos energetikos institutu. Centro vadovas – prof. Juozas Augutis.
Veikla
ESTC siekia kurti energijos tiekimo saugumo vertinimo teorinius principus, moksliškai pagrįsti energetinio saugumo kriterijus, rengti ir tobulinti socioekonominių, politinių ir kitų pasekmių, dėl galimų energijos sutrikimų, vertinimo metodikas. Centras dalyvauja tarptautinėse ir valstybinėse energetinio saugumo tyrimų programose ir projektuose, ugdo jaunųjų mokslininkų mokslo–tiriamojo darbo įgūdžius: sudaro sąlygas jauniems mokslininkams, magistrantams ir doktorantams įgyti mokslinio tiriamojo darbo patirtį bei vykdo kitas su energetiniu saugumu susijusias funkcijas.
Need for Speed: Undercover
Need for Speed: Undercover – dvyliktasis kompiuterinių žaidimų serijos „Need for Speed“ žaidimas. Žaidimą sukūrė studija „EA Black Box“, 2008 m. lapkričio 18 d. išleido „Electronic Arts“. Žaidimas skirtas Microsoft Windows, Nintendo DS, PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation Portable, Wii, Xbox 360, BlackBerry, iOS, Symbian, webOS ir Windows Phone platformoms.
Lyžena
Lyžena – upelis Lietuvoje, Šilalės rajone; Pelos dešinysis intakas (Jūros baseinas). Prasideda ties šiaurine Girdiškės kaimo dalimi. Teka į pietryčius kalvotomis, vietomis miškingomis vietomis. Įteka į Pelą 3,9 km nuo jos žiočių, ties Palyženiu.
Need for Speed: Undercover
Žaidime visas veiksmas vyksta panašiai kaip ir anksčiau pasirodžiusiuose „Need for Speed: Most Wanted“ bei „Need for Speed: Carbon“, bet pasiūlo gerokai didesnį licencijuotų automobilių asortimentą, o taip pat atsiranda nauja RPG (Role-playing; liet. vaidmenų žaidimo) sistema. Po išleidimo žaidimas sulaukė nemažai neigiamų atsiliepimų ir vertinimų iš kritikų, kurie nuogąstavo dėl prasto sudėtingumo lygio nustatymo ir pernelyg pasikartojančių elementų. 2009 m. išleistas „Need for Speed: Shift“, sekęs po „Undercover“.
Lyžena
Intakas – Bereliškė (dešinysis).
Need for Speed: Undercover
2021 m. gegužės 31 d. kompanija „Electronic Arts“ pranešė išimanti šį žaidimą iš prekybos internetu.
Apžvalga
„Need for Speed: Undercover“ žaidimas prasideda žaidėjui būnant policininku, kuris slaptai keliauja kriminalų pogrindyje išgalvotame Tri-City mieste, kuriame vyksta visas žaidimo veiksmas. Žaidėjas turi imtis pavojingų darbų bei varžytis lenktynėse, šitaip infiltruodamas save tam, kad nuverstų negailestingą tarptautinį kontrabandos sindikatą, kurį sudaro nelegalių lenktynių dalyviai ir automobilių vagys.
Lyžena
Vaga vietomis ištiesinta. Girdiškėje sudarytas nedidelis tvenkinys. Kaimai prie Lyženos: Girdiškė, Pilsūdai, Dauba, Palyženis.
JAGAL
JAGAL – magistralinis dujotiekis Vokietijoje, kuris jungiasi su rusiškų gamtinių dujų dujotiekiu Jamalas-Europa ir magistraliniu dujotiekiu STEGAL einančiu į Čekiją.
Lyžena
Upėvardis (*Liežena?) kildinamas nuo žodžio liežti („graužti, išplauti krantus“).
JAGAL
Istorija
Dujotiekio statybos prasidėjo 1995 m. Jo pradžia yra ties Vokietijos ir Lenkijos valstybės siena. Dujotiekis sujungtas su Jamalo-Europos dujotiekiu. 1997 m. dujotiekis atidarytas ir juo pradėtos gabenti dujos. 1996 m. pastatyta dujotiekio sekcija iki Malinovo kompresorių stoties. Metinis dujotiekio didžiausias išleidimas – 24 milijardai m³ dujų.
Stovyklos pinigai
thumb|right|[[Buchenvaldo koncentracijos stovykla|Buchenvaldo koncentracijos stovyklos 2 markių banknotas]] Stovyklos pinigai  – Trečiojo Reicho monetos ir banknotai, 1933–1945 m. kursavę Trečiojo reicho įsteigtuose getuose, darbo ir koncentracijos stovyklose.
Getai ir koncentracijos stovyklos su nuosava pinigų sistema
Iš daugelio Trečiojo Reicho laisvės atėmimo vietų, kelios dešimtys getų, darbo ir koncentracijos stovyklų turėjo pinigų sistemas.
Tikslai
Pinigų įvedimas getuose išsprendė iškart kelias užduotis.
Lichtenburgas
Viena iš pirmųjų Lichtenburgo koncentracijos stovykla buvo įsteigta 1933 m. Išliko tik keli vienetai stovyklos pinigų, kurių nominalas 1 ir 2 pfenigiai. Tai popieriniai, atitinkamai geltonos ir žalios spalvos lapeliai, kurių matmenys 50×50 mm. Vienoje pusėje išspausdintas nominalas 0,01 ir 0,02, Häftlings Lagergeld Konzentrationslager Lichtenburg Nur gültig im Konzentr.-Lager (Stovyklos pinigai Lichtenburgo koncentracijos stovyklos kaliniams Galiojantys tik koncentracijos stovykloje). Šiuos pinigus realiai buvo galima panaudoti tik vietinėje valgykloje.
Oranienburgas
Oranienburgo koncentracijos stovyklos ypatybė buvo jos „atvirumas“ „Raudonojo kryžiaus“ ir užsienio spaudos atstovams. Čia buvo norėta padaryti pavyzdinę sulaikymo vietą Trečiajame Reiche. Stovyklos pinigų įvedimas palengvino šią užduotį. Pinigų išvaizdos kūrėju tapo stovyklos nuteistasis, graveris Horstas Vilis Lipertas. Jis sukūrė 5, 10, 50 pfenigių ir 1 markės (pastaroji žinoma keliais bandomaisiais egzmplioriais) nominalo banknotus. Orienburgo pinigų ypatybė buvo atsiradę vandens ženklai.
Žinodamas, kad stovyklos pinigus gali pamatyti užsienio spaudos atstovai, H. V. Lipertas ant kai kurių banknotų, žodžių junginyje žodyje „konzentrationslagers“ šiek tiek pakeitė raidę „g“, nuimdamas jos viršutinę dalį. Po šio pakeitimo žodis skaitėsi kaip „konzentrationslayers“. Jis vylėsi, kad jo siųsta žinutė bus suprasta teisingai, todėl, kad angliškas žodis „slayers“ reiškia „žudikai“. Tačiau nei užsienio valdžios atstovai, nei koncentracijos stovyklos vadovybė neatkreipė dėmesio į šią koduotą žinutę. Apie šią istoriją, 1981 m., praėjus keliems dešimtmečiams po Antrojo pasaulinio karo, papasakojo pats H. V. Lipertas. Banknotai su užrašu „konzentrationslayers“ buvo išsaugoti.
Lokomotiv Stara Zagora
Stara Zagoros „Lokomotiv“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Stara Zagoros. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri rungtyniauja aukščiausioje moterų lygoje.
Istorija
Moterų ekipa rungtyniavo aukščiausioje šalies futbolo lygoje. Tapo Bulgarijos čempionėmis 2021–2022 m. sezone. Nutraukė septyniolika metų trukusį Sofijos NSA dominavimą Bulgarijos moterų čempionatuose.
Atstovavo šaliai 2022–2023 m. čempionių lygoje, kurioje pateko į 9 grupę. Pusfinalyje jų varžovėmis buvo Minsko „Dinamo-BGU“ (Baltarusija). 2022 m. rugpjūčio 18 d. Dinamo-BGU ekipa sutriuškino Bulgarijos atstoves rezultatu 5:0. O rungtynėse dėl trečiosios vietos, kurios įvyko 2022 m. rugpjūčio 21 d., Stara Zagoros „Lokomotiv“ įrodė savo pranašumą prieš ŽFK Ljuboten (Šiaurės Makedonija) rezultatu 5:1. Pagal turnyro įstatus, į tolimesnį etapą pateko tik grupės nugalėtojos Sankt Pölten iš Austrijos, o kitos ekipos pasirodymus baigė.
2022–2023 m. sezone per dvidešimt šešerias rungtynes iškovojo visas pergales ir surinkusios septyniasdešimt aštuonis taškus tapo čempionėmis.
Vilniaus Aukštutinės pilies istorija
Taip pat išlikę pietinio, šiaurinio bokštų pamatai.
Pirmosios žinios apie Aukštutinę pilį ir jos istorija iki XVIII a.
XI-XIII ant Gedimino arba Pilies kalno jau stovėjo medinė pilis. Jos kiemą supo medinė aptvara bei pylimas. Aukštutinėje pilyje gyventa nuo pirmųjų amžių po Kristaus, papilio gyvenvietės būta jau IX-X a.
Naujos mūrinės pilies statybos ant Gedimino kalno vyko XIII-XIV a. 1326-1327 m. iškirsta medžių pilies bokštams – vartams bei kalno šlaitams sutvirtinti. Pro vartus ėjo naujas kelias. Sienos mūrytos trimis sluoksniais iš akmenų. Tarpai tarp akmenų užkišti plytų ir akmenų nuolaužomis. Lauko riedulius parūpindavo miesto bajorai ir miestiečiai. Pilies rūmai pastatyti pailgo stačiakampio formos, rūmų antrame aukšte buvo erdvi salė. Aplink pilis slėnio apačioje ėmė kurtis miestas.
Pirmą kartą Aukštutinė pilis paminėta 1323 m. spalio 2 d. Gedimino taikos sutartyje su Teutonų ordinu ir Rygos miestu, kurioje parašyta, jog sutartis sudaryta „mūsų pilyje Vilniuje“.
1365 m. rugpjūčio 15 d. kryžiuočių kronikose paminėta, jog jie puolė Vilnių ir pilį, miestas buvo sudegintas, bet pilis išliko.
Jogailos valdymo laikais Aukštutinę pilį supo gynybinė siena su aukštais bokštais. 1390 m. kryžiuočių puolimo metu Aukštutinė pilis apgultį atlaikė penkias savaites. Po šių kovų pilis buvo restauruota. Išsamiai Vilniaus pilis ir mūšius su kryžiuočiais aprašė Pomeranijos vyskupijos Ryzenburgo oficiolas Jonas Posilgė 1360-1405 m. kronikoje.
Gynybinė siena jungė pilies bokštus ir kunigaikščių rūmus. Joje buvo iškirstos šaudymo angos. Pilies kalnu mūrinė siena leidosi iki apačios, kur jungėsi prie papėdėje stovėjusio bokšto. Pietinis bokštas stovėjo aukščiausioje Pilies kalno pietinės pusės dalyje prie gynybinės sienos į kiemo pusę. Jis buvo keturių aukštų su arkiniais langais, bokšto apačia kvadratinė. Šiaurinis bokštas buvo iš mūro, mažesnis nei kiti bokštai. Tarp šiaurinio ir vakarinio bokštų buvo 50 metrų atstumas. Panašus atstumas nuo bokštų iki pilies rūmų. Apie bokštų išvaizdą liudija išlikę dailininkų tapybos darbai.
1387 m. Lietuvos krikšto metu Jogaila pirmajam Vilniaus vyskupui Andriui Vasilai bei Vilniaus katedrai padovanojo vieną mūrinį bei keturis medinius namus Vilniaus pilies mūrų viduje.
Nenupė
Nenupė – upė Lietuvoje, Šakių ir Vilkaviškio rajonuose; Šešupės dešinysis intakas. Prasideda į vakarus nuo Sparvinių, gretimais kelio. Teka į vakarus, nuo vidurupio – į pietvakarius, o žemupyje į pietus daugiausia pro dirbamus laukus. Įteka į Šešupę 125,5 km nuo jos žiočių, ties Norvaišais.
Vilniaus Aukštutinės pilies istorija
Pirmosios žinios apie Aukštutinę pilį ir jos istorija iki XVIII a.
1387 m. Vilniui suteikus Magdeburgo teises, miesto teritorija suskirstyta į tris dalis: teritoriją, priklausiusią piliai, vyskupui ir miestiečiams. Piliai priklausė upių apjuosta sala, dalis žemių, vandens malūnai.
1394 m. Aukštutinė pilis atlaikė trijų savaičių kryžiuočių kariuomenės puolimą.
Nenupė
Beveik visa vaga ištiesinta. Gyvenvietės prie Nenupės: Panenupiai, Antabūdis, Degutinė, Žvirgždaičiai, Norvaišai.
Upėvardis kildinamas nuo asmenvardžio Nėnius, Nenius.
Vilniaus Aukštutinės pilies istorija
Pirmosios žinios apie Aukštutinę pilį ir jos istorija iki XVIII a.
1414 m. Aukštutinė pilis paminėta prancūzų diplomato Žilibero de Lanua kelionių dienoraštyje, kuris rašė, jog matė Vilniuje mūrinę, sutvirtintą pilį. Dienoraštyje taip pat paminėtas pilies atšlaimas, kuris leidžiasi nuo aukšto kalno iki apačios. Dienoraštyje parašyta, jog jis apjuostas mūro siena, atšlaime stovi daug medinių namų. Žiliberas de Lanua nurodė, jog pilyje būna kunigaikštis Vytautas.
Aukštutinė pilis degė 1419 m. gaisro metu. Apnaikinta pilis buvo nedelsiant atstatoma. Apie tai minėta Daugpilio komtūro laiške Livonijos magistrui.
1500 m. LDK kunigaikštis Aleksandras į Šv. Martyno bažnyčios pastatą perkėlė pilies arsenalą. Arsenalas sudegė 1530 m. gaisro metu.
Kalno šlaitai nuolat tvirtinti dėl erozijos. XIV a. nuošliaužomis užversti Montvydo rūmai. Kai kurie tyrinėtojai spėja, jog minėti Montvydo rūmai stovėjo Pilies kalno pietinėje papėdėje. XVI a. įvyko didelės kalno nuošliaužos, 1547 m. pavasarį jos sugriovė dalį Žemutinės pilies kunigaikščių rūmų. Dėl to XVI a. antroje pusėje architektas Petras Bohemietis tvirtino kalno šlaitą. Kalno šlaitas sutvirtintas aukštesne negu 10 metrų siena.
XVI a. Aukštutinės pilies mūrai jau buvo apgriuvę. Tai fiksuota 1613 m. Amsterdame išleistame Tomašo Makovskio brėžinyje. Pilis pavaizduota iš vakarų pusės. Pavaizduoti du keturkampiai pilies bokštai ir ją juosusi gynybinė mūro siena, prijungta prie rūmų, Šv. Martyno bažnyčia rytinėje kalno dalyje. Vakarinis bokštas pavaizduotas dviejų aukštų, su kūgio formos stogu. Pietinis bokštas gerokai aukštesnis.
XVI a. rytinio pilies kalno pastato rūsiuose buvo įrengtas kalėjimas. Šiame kalėjime kalinti aukštos kilmės Vilniaus pareigūnai - skolininkai bei asmenys, nuteisti už bajorų ar didikų įžeidimą ar sužeidimą. Pilį prižiūrėjo pilininkas, raktus nuo kalėjimo saugojo raktininkai. Kalėjimas panaikintas 1613 m. Seimo sprendimu po skundų dėl kalinių svaidytų akmenų į Žemutinės pilies rūmų langus.
Aukštutinė pilis XVIII-XIX a.
XVII a. pradžioje Aukštutinė pilis buvo netekusi gynybinės paskirties, jos mūrai iro.
Aukštutinė pilis kaip gynybinė tvirtovė paskutinį kartą panaudota 1655-1662 m. karo metu. Šio karo metu pilis nukentėjo, kadangi apgultyje buvo laikyta 1,5 metų. Buvo sugriauta Vakarinio bokšto laptinė. Pilis po minėto karo nebuvo remontuota. Šiaurės karo metu čia buvo įrengti maisto ir ginklų sandėliai.
1787 m. Aukštutinės pilies architektūrinius brėžinius parengė architektas Martynas Knakfusas. Norėta Aukštutinę pilį nugriauti, tačiau Knakfusas miesto valdžią įkalbėjo to nedaryti.
Apie 1800 m. dailininkas Jonas Rustemas nupiešė Pilies kalną iš šiaurės pusės. Vakarinis bokštas pavaizduotas trijų aukštų. Tais pačiais metais bokštą nutapė nežinomas dailininkas. Bokštas taip pat pavaizduotas trijų aukštų. 1808 m. Juozapas Peška pavaizdavo Pilies kalną su pilies griuvėsiais, matomą iš pietų pusės. Kalnas pavaizduotas lygiais šlaitais, vakarinis bokštas be viršutinės kondignacijos.
1816-1817 m. vadovaujant Vilniaus miesto architektui Žozefui Pusjė, buvo sutvirtintas Pilies kalnas, konservuoti pilies rūmai. Pastatyti įtvirtinimai, išlygintas aikštės paviršius, iškasti berbetai patrankoms, rūsiai - sviediniams ir parakui laikyti. XIX a. trečiame dešimtmetyje nugriautas Aukštutinės pilies Pietinis pilies bokštas ir Šiaurinio bokšto likučiai. Buvo sutvirtintas slenkantis Pilies kalnas. Kai kurie šaltiniai teigia, jog būtent Žozefo Pusjė iniciatyva Vilnios vaga nukreipta tokia vaga, kokia teka šiuo metu.
Aukštutinė pilis nukentėjo 1831 m. sukilimo metu. Caras Nikolajus I įsakė Vilniaus mieste įrengti tvirtovę, kurios centras buvo Pilies kalnas.
1834 m. Gedimino bokšte įrengtas sargybos postas. 1837-1838 m. nugriauti Gedimino bokšto du viršutiniai aukštai ir ant likusio dviaukščio korpuso pastatytas dviejų aukštų šešiakampis telegrafo anstatas. Perdirbtos bokšto angos, dalis užmūryta, kitos sumažintos. Iškirstos aukštos durys į bokštą. Bokšto apatiniuose aukštuose apsigyveno signalininkai. Po kalnu buvo požeminis koridorius su laiptais, išeinantis prie Vilnios.
1843 m. nuo Pilies kalno nustota leisti saliutus. Vakarinio bokšto mūruose atsirado plyšių, bokštas pasviro į pietus. 1846 m. Gedimino bokštas remontuotas, sustiprintos jo sienos, pamatas, nugriauta pilies vartų arka.
Optinis telegrafas panaikintas 1854 metais.
1878 m. Rusijos imperijos caras Aleksandras II patvirtino Vilniaus tvirtovės panaikinimo projektą, pagal kurį buvo nukasti pylimai, grioviai užpilti žemėmis. Panaikinus tvirtovę, duotas leidimas žmonėms lankyti Pilies kalną. 1879 m. Pilies kalnas su Gedimino bokštu pateko į poilsio parko zoną.
XIX a. pabaigoje Vilniaus miesto duma numatė Gedimino pilies bokštą perdirbti į vandentiekio slėgimo bokštą, dėl ko užprotestavo Vilniaus šviesuomenė.
1895 m. Pilies kalno rytiniame šlaite nutiestas naujas kelias į Aukštutinę pilį. Medžiais apsodinti kalno šlaitai, sutvirtintos Aukštutinės pilies rūmų sienos, apsaugotas Gedimino bokštas. Viršuje pastatyti du paviljonai pienui ir mineraliniam vandeniui pardavinėti. Darbai baigti 1896 m.
Aukštutinė pilis XX a.
1901 m. Aukštutinės pilies bokštas buvo išnuomotas kunigaikščiui Antanui Tiškevičiui, kuris jame įrengė kavinę, veikusią iki 1912 metų.
1905 m. Aukštutinės pilies rūmų liekanos konservuotos: tvirtinami rytinės sienos pamatai, užtaisyti plyšiai, išlikusios gynybinės sienos viršus padengtas cementu. 1914 m. Lvovo universiteto profesorius Adolfas Šiška parengė du Aukštutinės pilies vakarinio bokšto restauravimo projektus. Nei vienas projektas nebuvo įgyvendintas.
1919 m. sausio 1 d. Gedimino pilies bokšte iškelta Lietuvos trispalvė, kurią nuėmė sausio 5 d. miestą užėmusi raudonoji armija. Antrą kartą trispalvė iškelta 1920 m. rugpjūčio 26 d., Vilnių atkovojus Lietuvos kariuomenei. Trečią kartą trispalvė iškelta 1939 m. rudenį, Lietuvai atgavus Vilnių.
1930 m. nugriautas bokšto antstatas, likę du Gedimino bokšto aukštai uždengti skardos stogu, saugant nuo drėgmės. Pilies kalno konservavimo darbams vadovavo Stanislovas Lorencas ir Stanislovas Narembskis. Buvo sumūrytas trečias bokšto aukštas, virš jo įrengta gelžbetoninė perdanga apžvalgos aikštelei - belvederiui. Atstatyta laiptinė. Išvalytas nuo griūvenų gyvenamųjų rūmų apatinis aukštas. Į bokšto angas įstatyti geležiniai vartai. Tyrinėti mūrai.
1940 m. birželio mėn. Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, Gedimino pilies bokšte iškelta raudonoji vėliava. Okupavus Vilnių vokiečiams, 1941 m. birželio 23 d. lietuvių sukilėlių dar kartą iškelta trispalvė, kuri nuleista 1944 m. balandžio 6 d., Sovietų sąjungai vėl okupavus Lietuvą. Raudonoji vėliava Gedimino pilies bokšte kabėjo beveik 50 metų. Sovietinė armija II pasaulinio karo pabaigoje smarkiai apgriovė Gedimino bokštą, artilerijos sviediniais buvo apdaužyti bokšto viršutiniai aukštai, išardyta laiptinė, sienose žiojėjo plyšiai.
Gedimino pilies bokštas atstatytas 1948-1950 m. Rekonstrukcijos metu konservuotos pilies rūmų sienos, pietinio ir šiaurinio bokštų liekanos. 1960 m. Gedimino pilyje atidarytas pilies istorijos muziejus (Istorijos ir etnografijos muziejaus filialas).
1988 m. spalio 7 d. Gedimino pilies bokšte iškelta Lietuvos tautinė vėliava.
2017 m. vasarą Lietuvos nacionalinio muziejaus archeologai atlikdami archeologinius tyrimus Gedimino kalno aikštelėje atrado 1863 m. sukilimo dalyvių palaikų, tarp jų ir sukilimo vadų Zigmanto Sierakausko bei Konstantino Kalinausko palaikus.
Chiara Francini
Kjara Frančini (, g. 1979 m. gruodžio 20 d. Florencija) – italų aktorė ir dainininkė.
Jean de Neve
Žanas de Nevas (, 1785 m. Prancūzija – 1839 m. sausio 23 d. Vilnius) – Vilniaus universiteto prancūzų kalbos ir literatūros profesorius.
Stadiono tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1984 m. 2017 m. pažeminus tvenkinio vandens lygį atlikti tvenkinio hidrotechninių įrenginių rekonstrukcijos darbai.
Chiara Francini
Biografija
Po keleto epizodinių kino filmuose, 2007 m. Kjara pasirodė TV seriale „Gente di mare“ ir nusifilmavo 4 juostose, o 2008 m. atliko vaidmenį Skipe Lee karinėje dramoje „Miracle at St. Anna“, kuri buvo filmuojama Italijoje.
2011 m. Venecijos kino festivalyje apdovanota Guglielm Biraghi prizu už vaidmenį filme „Masci contro femmine“.
Jean de Neve
Biografija
Žanas de Nevas gimė 1785 m. Prancūzijoje. Nuo 1827 m. Vilniaus universitete dėstė prancūzų kalbą ir literatūrą. 1830 m. tapo Vilniaus universiteto profesoriumi. Prancūzų literatūra buvo dėstoma pagal Š. F. Laharpo, Š. Batjė ir Ž. F. Marmontelio veikalus.
Chiara Francini
Biografija
2014 m. Kjara buvo MTV Italija apdovanojimų renginio vedėja, o 2016–17 m. dalyvavo TV kanalo RAI programoje „Domenica in“.
Užunvėžių apylinkė
Užunvėžių apylinkė (arba Užunevėžių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Chiara Francini
Biografija
2016–18 m. atliko pagrindinį vaidmenį TV seriale „Non dirlo al mio capo“.
Jean de Neve
Biografija
Žanas de Nevas taip pat buvo Vilniaus medicinos – chirurgijos imperatoriškosios akademijos bei Vilniaus dvasinės akademijos profesorius.
Chiara Francini
Filmografija
{|
Jean de Neve
Biografija
Vilniuje Žanas de Nevas išleido tris prancūzų kalbos vadovėlius. Recenzavo kitų autorių knygas.
Žanas de Nevas mirė 1839 m. sausio 23 d. Vilniuje. Palaidotas Bernardinų kapinėse.
Medijų psichologija
Medijų psichologija – psichologijos atšaka, kuri tiria santykį tarp individo ir medijų. Dėl nuolat tobulėjančių technologijų, tai palyginti nauja pscihologijos sritis, kurioje pasitelkiant įvairiapusiškus kritinės analizės metodus ir tyrinėjimus, siekiama atrasti veiksmingą vartojiško suvokimo modelį, padėsiantį tobulinti medijų veikimo principą. Šie metodai yra pritaikomi plačiajai visuomenei, atsižvelgiant į individo poreikius. Medijų psichologai savo veikloje atlieka konsultavimo, projektavimo bei kūrimo funkcijas. Jų įdėjos realizuojamos televizijoje, kibernetinių žaidimų kūrime, filmuose bei žiniasklaidoje. Svarbu suprasti ir tai, jog medijų psichologai negali būti įvardinti kaip tie (psichologai), kuriuos pristato medijos ( tokie kaip konsultuojantys psichoterapiautai ar kiti gydytojai), jie labiau linkę tirti, dirbti ir kitaip prisidėti prie šios srities.
Istorija
Medijų psichologijos era prasidėjo dar penktajame dvidešimto amžiaus dešimtmetyje, kai televizijos populiarumas vis labiau augo amerikietiškoje buityje. Tokiu būdu, psichologai susirūpino dėl televizijos galimo poveikio vaikams. Mokslininkai pradėjo tyrimus dėl televizijos daromos įtakos vaikų skaitymo įgūdžiams. Vėliau tyrimai palietė ir televizijoje matomo smurto sukeliamą efektą vaikų elgesiui, pavyzdžiui, tikėtina, kad vaikai matydami televizijoje rodomus vaizdus pradėjo labiau mėgdžioti asocialią elgseną ir net propoguoti smurtą. 1987 metais susumavus visų tyrimų rezultatus buvo prieita prie vienintelės išvados - įsteigti naują skyrių Amerikos psichologijos asociacijoje ( American Psychology Association). Skyrius 46 arba Medijų psichologijus skyrius ( nuo šiol APA Society for Media Psychology and Technology) yra vienas sparčiausiai besiplečiančių visoje Amerikos psichologijos asociacijoje ( American Psychology Association). Šiuolaikiniai medijų psichologai didžiausią dėmesį skiria naujausioms medijų formoms, kurių populiarumas per pastaruosius metus ženkliai išaugo, tai yra išmanieji telefonai, internetas ir atsirandatys nauji televizijos laidų žanrai. Bernardas Luskinas ( Bernard Luskin) 2003 metais įsteigė pirmąsias medijų psichologijos doktorantūros studijas JAV esančiame Fielding Graduate universitete.
Teorijos
Medijų psichologijos teorijos remiasi vartotojo suvokimo, pažinimo ir humaniškumo komponentais, atsižvelgiant į patirtį, gautą iš supančios aplinkos. Šios psichologinės teorijos yra naudojamos kaip pagrindas ir savaime veda link atitinkamos disciplinos. Psichologijoje naudojamas teorijas įdiegus medijose tampa akivaizdu, jog paveiksėliai, grafika ir garsai yra fundimentalios dalys. Jutimo psichologija, semiotika ir semantika priskiriamos vizualinei ir kalbinei komunikancijai ir yra laikomos centrine medijų psichologijos analizės ašis. Be to, teisinė medijų psichologija yra sparčiai besivystanti specialybė.
Emocinio nusiteikimo teorija
Emocinio nusiteikimo teorijos sąvoka yra naudojama siekiant diferencijuoti vartotojų perspektyvas dėl skirtingų medijos formų turinio ir skirtingo dėmesio koncentravimo. Teoriją sudaro keturi komponentai, kurie yra emocinio pobūdžio: (1) Medijos pagrįstos tuo, jog individui kiekvienas personažas sukelia emocijas ir nuomones. (2) Medijų turinys pulsuoja nuo individo išreikšto džiaugsmo ir įvertinimo. (3) Asmuo formuoja jausmus apie personažą, kurie gali būti ir pozityvūs, ir negatyvūs. (4) Medija remiasi konfliktais tarp personažo ir to, kaip žmogus reaguoja į tą konfliktą.
Užunvėžių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kurklių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Antanavos apylinkės ir Kurklelių apylinkės.
Medijų psichologija
Simuliacijos teorija
Simuliacijos teorija teigia, kad protinės simuliacijos ne visai atskiria vartotoją nuo jį supančios išorinės informacijos.Tam įtakos turi, tarpininkaujantis stimulas, kuris pertvarko vartotojo vaizduotę ir prisiminimus, taip, kad simuliacija veiktų. Tokiu būdu paaiškinama, kodėl vartotojas sugeba formuoti tokią patirtį nepasitelkdamas technologijų, nes, būtent, tai paveikia tiesioginio ryšio konstrukcijas ir vidaus procesus.
Lorenza Guerrieri
Lorenza Guerjeri (, g. 1944 m. balandžio 18 d. Roma) – italų aktorė.
Medijų psichologija
Psichologinio žaismo teorija
Psichologinio žaismo teorijos bendrinė struktūra dažniausiai yra pritaikoma pramoginių medijų koncepcijoje. Ši idėja potencialiai pateikia bendrinį buvimo ryšį. Žaidžiamoji veikla nuosekliai išryškėja, kaip bendras rezultatas, individui pasitelkus pramoginius objektus. Teorija taip pat patvirtina, jog žaidimas yra atitinkamas veiksmo tipas, kurį charakterizuoja trys pagrindiniai aspektai:
Psichologinio žaismo teoriją grindžia ir tokios žymios asmenybės kaip Viliamas Stefensonas (William Stephenson), Sigmundas Froidas (Sigmund Freud), Žanas Piaže (Jean Piaget) ir Levas Vygotskis ( Lev Vygotsky). Teorijos pagrindą sudaro, tai, kaip individams medija suteikia asmenio pasitenkinimo ir kaip medijos kinta per žmogaus gyvenimišką patirtį. Pramoga nuolatos suteikia malonumą ir savotišką autonomiškumą. Žmonės yra veikiami medijų tiek neigiamai, tiek teigiama, nes yra pajėgūs susieti matytus vaizdus su savo asmenine aplinka. Žvelgiant į skirtingas pramogų formas per kur kas glaudesnę prizmę tampa akivaizdu, jog ankstesnės fantazijas skatinančių žaidimų formos parodo, jog vaikams reikalinga kontrolė dėl galimos įtakos jų formuojamai aplinkai.
Ryškiausi medijų psichologijos atstovai
Vienais ryškiausių medijų psichologijos šalininkų yra laikomi Maršalas MakLuhanas (Marshall McLuhan), Dolfas Zilmanas (Dolf Zillmann), Blamleris ir Gurevičas (Blumler and Gurvetich), Deividas Gilsas (David Giles) ir Bernardas Luskinas (Bernard Luskin).
Laužaraistis
left|120px
Medijų psichologija
Ryškiausi medijų psichologijos atstovai
Dolfas Zilmanas pratęsė “dviejų faktorių” emocinį modelį. “Dviejų faktorių” emocinis modelis teigia, jog emocijas sudaro tiek psichologiniai, tiek empiriniai komponentai. Zilmanas taip pat papildė ir “Sužadinimo perdavimo” (“Excitation transfer theory") teoriją, siekdamas paaiškinti medijose pasireiškiančio smurto efektą. Zilmano teorija patvirtina idėją, kad auditorija stebėdama agresijos kupinas scenas yra fiziologiškai sužadinama. Po tokio tipo vaizdinių, individas gali virsti agresyvus dėl smurto scenų rodymo metu sukelto susijaudinimo. Nors tai vienareikšmiškai buvo laikoma emocijų teorija, tačiau ji gyvavo tik tada, kai D.Zilmanas dirbo Alabamos universitete. Šiuo metu teorija laikoma neegzistuojanti. Akivaizdu, jog mokomųjų psichologijos vadovėlių skyriuose apie emocijas ši teorija taip pat nutylima. Nuo bet kokių užuominų apie šią bylojąmą teoriją atsiriboja Shyam’as Sundar’as, Mary Beth’a Oliver, Jennings’as Bryant’as, Sriram’as Kalayanaram’as ir Francesca Dillman-Carpentier.
1974 metais Katzas, Blumleris ir Gurevičas pasirėmė “naudoja ir pasitenkina” teorija (uses and gratifications theory) norėdami paaiškinti medijų psichologijos principą. Buvo suformuluoti penki teorijos komponentai: (1) Medijos prilyginamos pasitenkinimo šaltiniui (2) Masinės medijos tikslai gali būti atrasti per pateiktus duomenis ir atliekamus tyrimus. (3) Medijos auditorijai yra melagingos. (4) Auditorija yra laikoma aktyvi. (5) Kritika masinėms medijos gali būti pateikta tik tada, kai auditorija turės laiko apdoroti pačią mediją ir jos pateiktą tūrinį.
Laužaraistis
Laužaraistis – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 3,5 km į pietus nuo Aukštadvario. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,42 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 136,8 m. Krantai daugiausia aukštoki, ištisai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos, pietinėje pakrantėje auga miškelis. Pietuose įteka upelis iš Nyležerio ežero. Šalia įsikūręs Totoriškių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Verknės intako Strūzdos upelio baseinui.
Medijų psichologija
Ryškiausi medijų psichologijos atstovai
Deividas Gilsas nuo 2000 metų įsiliejo į medijų psichologijos veiklą. Jis pirmasis suformulavo terminą ,,masinės medijos’’ (‘’mass media’’) ir 2003 išleido pirmąją knygą apie medijų psichologiją. Jo knyga ,,Medijų psichologija” (‘’Media Psychology”) puikiai iliustruoja medijų psichologijos sritį, apibūdina jos kategorijas, svarbiausias teorijas bei medijų psichologijos vystimosi galimybes.
Bernardas Luskinas 2002 metais Fielding Graduate universitete JAV, įsteigė pirmąsias menotyros magistro ir filosofijos doktorantūros studijų programas medijų psichologijoje bei edukologijos doktorantūros programą medijų studijuose. Taip pat prisidėjo prie to, jog UCLA Extenstion universitete 2004 metais atsirastų menotyros magistro programa medijų psichologijoje ir socialinių pokyčių studijose, o 2008 metais atsivėrė galimybė įgauti psichologijos daktaro laipsnį Touro tarptautiniame universitete (Touro University Worldwide) medijų ir komunikacijos psichologijoje.
Pamela Rutlidžis (Pamela Rutledges) Medijų psichologijos tyrimų centro, kuris yra įsikūręs Niuporte, Kalifornijoje, direktorė bei viena iš Medijų psichologijos dapartamento fakulteto narių Fielding Graduate universitete. Jos teigimu, nėra jokio tikslaus apibūdinimo, sutarimo ar karjeros kelio medijų psichologijoje. P.Rutlidžis, šią mintį grindžia septynias pastebėjimais: (1) Dažniausiai tai naudoja jauni žmonės. (2) Technologijos niekur nedings. (3) Psichologija studijuoja bet kokio amžiaus žmonės. (4) Iš esmės visi tai naudoja. (5) Medijos ir technologijos yra visur. (6) Kiekvienas svarsto ar medija gėris ar blogis, o gal abu kartu. (7) Senesnio amžiaus žmonės jaudinasi, jog jaunimas per daug tuo naudojasi ir pasikliauna.
Dėl nuolatinio medijų tobulėjimo ir prisitaikymo, medijų psichologija visą laiką esti aplink mus. Didieji šios srities atstovai, tokie kaip Maršalas Makluhanas, Deividas Gilsas ir Bernardas Luskinas padėjo pagrindus medijų psichologijos supratimui ir pateikė šios srities modelį visuomenei. Medijos toliau išliks svarbia visuomenės dalis, kurios visą laiką bus nukreiptos į kiekvieno individo emocinius aspektus.
Papildoma informacija
Media Psychology Research Center
Emocinio nusiteikimo teorija (Affective disposition theory)
Mykolas Karolis Druckis-Sokolinskis
Mykolas Karolis Druckis-Sokolinskis (m. 1690 m.) – ATR seimo maršalka 1672 metais, Lietuvos didysis raštininkas 1672 metais, Oršos maršalka 1655-1690, Oršos taurininkas 1654 metais.
Buvo pasiuntiniu nuo Smolensko vaivadijos į 1672 metų seimą. 1674 metais buvo Jono Sobieskio elektorius nuo Vilniaus vaivadijos ir pasiuntiniu nuo tos pačios vaivadijos į elekcinį seimą.
Svirkančių tvenkinys
Svirkančių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 1 km į pietvakarius nuo Viekšnių. Sudarytas užtvenkus Šilupio upelį (Ventos intakas) 1,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,71 km, plotis – iki 0,14 km. Yra 2 salos (0,13 ha ir 0,01 ha). Altitudė 64,7 m. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Čekų kaimas.
Rytų Venesuelos naftos ir dujų baseinas
thumb|Rytų Venesuelos naftos ir dujų baseinas pažymėtas raudonu apvadu. Rytų Venesuelos naftos ir dujų baseinas – požeminių gamtinių dujų ir naftos rezervų sandara šiaurės rytų Venesueloje, Parijos įlankos ir Atlanto šelfo akvatorijoje, bei Trinidado saloje. Tai didžiausias Venesuelos energetinių resursų telkinys.
Geografija
Telkinio plotui priklauso šiaurės rytų Venesuela, Parijos įlankos ir Atlanto šelfo akvatorija, bei Trinidado sala. Rytinė baseino dalis ribojasi su Gajanos kratonu, o šiaurėje su Andų kalnais. Rytų Venesuelos naftos ir dujų baseiną sudarančios nuosėdinės uolienos slūgso įduboje, susiformavusioje tarp Pietų Amerikos ir Karibų plokščių. Bendras baseino plotas siekia apie 223 000 km2 (apie 86 000 km2 akvatorijoje).
Į Rytų Venesuelos baseino teritoriją patenka Orinoko juosta - didžiausias naftos telkinys pasaulyje.
Geologija
Naftingieji telkiniai slūgso oligoceno, mioceno bei plioceno smiltainių storymėje.
Ištekliai
Pradiniai ištekliai apie 3,0 milijardų tonų naftos ir 1,6 trilijonų m3 gamtinių dujų. Produktyviausi naftos klodai susitelkę 85 – 5100 m gylyje. Baseine rasta daugiau kaip 200 naftos ir 17 gamtinių dujų telkinių, kurių dauguma sausumoje.
Rytų Venesuelos naftos ir dujų baseinas atrastas 1866 m., o pradėtas eksploatuoti 1909 m.
V ženklas
thumb|right|200px|Britų premjeras [[Vinstonas Čerčilis rodo V ženklą kaip pergalės simbolį.]] thumb|200px|V ženklas gali būti traktuojamas ir kaip įžeidžiantis.
V ženklas – rankos gestas, kai ištiestu smiliumi ir didžiuoju pirštu bei sulenktais likusiais pirštais suformuojama „V“ raidės forma. Gestas dažniausiai siejamas su pergale arba taika, tačiau turi įvairias reikšmes, kurios priklauso nuo konteksto bei paties ženklo parodymo būdo.
Kaip pergalės simbolis
V ženklą su pergale (nuo ) pradėjo sieti belgų politikas Victor de Laveleye, pasiūlęs šią reikšmę 1941 m. sausį. Ženklas leido peržengti kalbos barjerus ir vienyti pasipriešinimą nacistinei Vokietijai. Gestą Didžiojoje Britanijoje išpopuliarino BBC radijas, laidose raginęs klausytojus pasitelkti V raidę kaip pasipriešinimo simbolį. Prie populiarumo prisidėjo ir britų premjeras Vinstonas Čerčilis, naudojęs ženklą viešuose pasirodymuose.
Po karo V ženklą yra naudojęs ne vienas garsus žmogus, situacijose kai jis galėjo būti siejamas su pergale. Pavyzdžiui, JAV prezidentas Ričardas Niksonas šį gestą dažnai rodė vykstant Votergeito skandalui, o Margareta Tečer – rinkiminės kampanijos metu.
Kaip taikos simbolis
Nėra iki galo aišku, kodėl V ženklą perėmė JAV vykusio judėjimo prieš Vietnamo karą šalininkai, hipių judėjimas. Laikui bėgant rodomas V gestas įgavo pacifistinę reikšmę, protestą prieš karą, smurtą arba apskritai prieš valdžią. Prie populiarumo prisidėjo šį ženklą rodžiusios pacifistinius judėjimus palaikiusios garsenybės, kaip kad Džonas Lenonas.
Kaip skaičius „du“
Kadangi V ženklas suformuojamas iš dviejų iškeltų pirštų, gestų kalboje jis gali reikšti skaičių „du“. Lietuvių gestų kalboje tokiu atveju V ženklas rodomas delnu į save. Amerikiečių gestų kalboje V ženklas taip pat reiškia „du“, bet delno kryptis gali nusakyti papildomą niuansą.
Japonijoje
thumb|left|Merginos [[Tokijas|Tokijuje pozuoja nuotraukai, rodydamos V ženklą.]]
Japonijoje V ženklą žmonės dažnai rodo pozuodami nuotraukai. Manoma, kad tai išpopuliarėjo 1970-aisiais po Saporo žiemos olimpinių žaidynių, kuriose didelio dėmesio sulaukė dailiojo čiuožimo sporto atstovė Janet Lynn iš JAV. Ji nuotraukose mėgdavo pozuoti rodydama V ženklą ir tai tapo madingu dalyku tarp Japonijos žmonių. Gestas sąmoningai nesiejamas nei su pergale, nei su taika ir gali būti suprantamas tiesiog kaip geros nuotaikos išraiška.
Kaip įžeidimas
Įžeidžiančią reikšmę V ženklas turi Didžiojoje Britanijoje, ypač jei delnas atsukamas į save, o rodymas palydimas keiksmažodžiais. Negatyvi V ženklo reikšmė yra užfiksuota jau XVI a. rašytiniuose šaltiniuose, o kildinama iš 1415 m. vykusio Aginkorto mūšio. Pasakojimai teigia, kad jį laimėję anglų kariai nukapojo prancūzų lankininkams pirmus tris pirštus – svarbiausius, norint šaudyti lanku, o kaip pašaipą jų neįgalumui rodydavo V ženklą.
Orinoko juosta
thumb|Orinoko juosta pažymėta mėlynu apvadu. Orinoko juosta –  požeminių naftos rezervų sandara šiaurės rytų Venesueloje palei Orinoko upę. Didžiausias sunkiosios naftos telkinys pasaulyje. Telkinys priklauso Rytų Venesuelos naftos ir dujų baseinui.
Naftos rezervai
Naftingieji telkiniai slūgso oligoceno, mioceno bei plioceno smiltainių storymėje. Pradiniai ištekliai apie 513 milijardų barelių naftos.
Orinoko juosta buvo suskirstyta į keturias tyrinėjimo ir eksploatacijos zonas: Bojaka, Chuninas, Ajakučas ir Karabobas.
Karabobo zona
Karabobas-1, Karabobas-2 ir Karabobas-3 telkiniai atrasti 2010 m. ir pradėti eksploatuoti 2011 m.
Chunino zona
2006 m. nafta pradėta pumpuoti Chuninas-6 telkinyje, kuris priklauso Venesuelos PDVSA ir Italafijos naftos įmonei Eni.
Chuninas-1 telkinys atrastas 2009 m. Telkinio operatoriai - Venesuelos PDVSA ir Baltarusijos naftos įmonė Belorusneft.
2011 m. pradėtas eksploatuoti Chuninas-3 telkinys, kuris priklauso PDVSA ir Rusijos energetikos įmonei LUKoil. Tais pačiais metais naftą pradėta išgauti Chuninas-4 telkinyje, kuriame savo operacija vykdo Kinijos PetroChina.
2012 m. pradėtas eksploatuoti Chuninas-2 telkinys, kuris priklauso PDVSA ir Vietnamo įmonei Petrovietnam. Po metų naftą pradėta pumpuoti Chuninas-7 ir Chuninas-8 telkinių zonoje su Ispanijos operatoriumi Repsol.
Bešankovičai
Bešankòvičai (arba Bešenkovičiai, ) – miesto tipo gyvenvietė Baltarusijoje, Vitebsko rajone, 51 km į vakarus nuo Vitebsko. Bešankovičų rajono centras. Geležinkelio linija Orša–Lepelis. Per miestą teka Dauguva.
Istorija
XVI a. pr. gyvenvietė priklausė LDK. 1634 m. suteikta Magdeburgo teisė. Pradėti statyti namai iš akmens. Vyko prekyba. Po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1772 m. atiteko Rusijos imperijai. XIX a. miestelis, Lepelio apskrities Bešankovičų valsčiaus centras. 1897 m. surašymo duomenimis, miestelyje gyveno 4 423 žmonės, turėjo 1 099 namus, paštą, telegrafą, mokyklą, 127 parduotuves ir ligoninę.