cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ITA Airways
Nauja kompanija savo strateginiu partneriu pasirinko „Airbus“ lėktuvų gamintoją ir įsipareigojo naudoti jų orlaivius. „ITA Airways“ planuoja įsigyti 10 Airbus A330neo, 7 Airbus A220 ir 11 Airbus A320neo orlaivių (iš viso 28 lėktuvus), taip pat pasirašė orlaivių nuomos sutartį dėl kito 31 „Airbus“ orlaivio naudojimo.
Kompanija planuoja vykdyti skrydžius į 45 miestus (įskaitant 21 Italijoje) ir aptarnauti 61 maršrutą, o 2025 m. aptarnauti 74 miestus ir turėti 89 maršrutus.
Per pirmus veiklos metus kompanija aptarnavo 9 milijonus keleivių.
Ignotas Pacas
Ignotas Pacas (m. 1765 m.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas LDK armijos generolas 1760-1763 m., Lietuvos armijos generolas majoras, Lietuvos pastalininkas nuo 1760 metų, Lietuvos Tribūnolo maršalka 1761 metais, Chveidanų seniūnas.
Biografija
Mokėsi Varšuvo pijorų kolegiume.
Pasiuntinys nuo Starodubo į 1756 metų seimą. Pasiuntinys nuo Smolensko į 1760 metų seimą. 1764 metų gegužės 7 d. kaip pasiuntinys nuo Vilniaus vaivadijos konvokaciniame seime pasirašė manifestą, skelbiantį, kad Rusijos armijos buvimas ATR teritorijoje yra neteisėtas.
1761 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Svobiškis (Rokiškis)
Svobiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Obelių, 2,5 km nuo Latvijos sienos. Praeina kelias.
Džiugas (sūris)
thumb|right|250px|Kietojo sūrio „Džiugas“ gabaliukai. „Džiugas“ – lietuviškas kietasis fermentinis sūris, kildinamas iš Telšių regiono. Pagrindinis gamintojas – AB „Žemaitijos pienas“. Sūris vidutinio riebumo, gaunamas iš pasterizuoto karvių pieno, jį sutraukinus fermentu, vėliau sutrauką bei sūrio masę specialiai apdirbant ir brandinant.
Saugomas produktas
2019 m. duomenimis, „Džiugas“ buvo vienintelis kietasis lietuviškas sūris, kuriam Europos Komisija buvo suteikusi Saugomos geografinės nuorodos ženklinimą. Šio sūrio ryšys su geografine vietove grindžiamas geru produkto vardu, meistrų patirtimi ir legenda. AB „Žemaitijos pienas“ pripažįsta, jog bet kuris Telšių miesto seniūnijoje įsisteigęs gamintojas turi teisę pagal šio produkto specifikaciją gaminti sūrį „Džiugas“.
Sūrio pavadinimas siejamas su legendiniu žemaičių karžygiu Džiugu. Legenda byloja, kad sutardamas su velniais, jų globojamas, Džiugas rodė narsumo stebuklus: vienas, su geležine kuoka išmušdavo kryžiuočius, vartė šimtamečius ąžuolus, nustumdavo kalnus. Kai susipyko su velniais, jis jėgos neprarado: iškasė Masčio ežerą, šalia pasistatė savo pirmąją sodybą. Pavydūs kaimynai atskleidė galiūno paslaptį – rūsyje rado geltoną sūrį, kuriuo stiprinosi nepaprastas žmogus.
Gegužės mėnesį prasidėjus ganiavos laikotarpiui, kai pradedama ir sūrio „Džiugas“ gamyba, Telšiuose rengiama Džiugiadienio šventė, kurios metu speciali komisija vertina prieš metus pagaminto ir 12 mėnesių brandinto sūrio juslines savybes. Ragaujami ir ilgiau brandinti sūriai, lyginama jų spalva, skonis, tekstūra. Telšiuose, Vilniuje, Klaipėdoje yra įkurti sūrio „Džiugas“ namai, kuriuose vykdomos produkto degustacijos, edukacinės programos, veikia sūrio „Džiugas“ muziejus.
Istorija
Lietuvoje istoriškai populiariausi buvo varškės sūriai, kuriuos sutraukindavo pieno rūgšties bakterijomis. Žemaičiai mokėjo gaminti ir fermentinius sūrius, kurių gamybai naudojo sudžiovintą veršiuko skrandį. XVIII a. kronikose minimas toks žemaitiškas sūris, o Žemaičių muziejuje „Alka“ saugomos medinės fermentinio sūrio formos. 1936 m. Klaipėdos Sakalo spaustuvės išspausdintoje knygoje „Didžioji Virėja“ pateikiamas receptas naminio kietojo sūrio, kuris brandinamas vienerius ar dvejus metus.
Pramoninė sūrių gamyba regione pradėta XX a. pradžioje. 1924 m. Telšiuose darbą pradėjo pirmoji pieninė. 1985 m. naujai pastatytoje gamykloje pradėta eksperimentinė gamyba to kietojo sūrio, kuris tapo pagrindu sūriui „Džiugas“.
Apibūdinimas
Naudojamos žaliavos: ganiavos metu primelžtas pienas (nuo pavasario iki rudens pabaigos), pieno rūgšties lazdelių (Lactobacillus) ir termofilinių kokų (Streptococcus) bakterijų raugai, pieną traukinantis mikrobiologinės kilmės fermentas, gautas kultivuojant Rhizomucor miehei mikroskopinį grybą, valgomoji druska. Vienai 4 kg subrandinto sūrio galvai reikia maždaug 60 litrų pieno.
Sūrio spalva, priklausomai nuo brandumo, kinta nuo gelsvos ir geltonos iki kreminės, prie žievės šiek tiek intensyvesnė, žalsvos, oranžinės ir panašios spalvos. Ilgiausiai, ne mažiau kaip 60 mėn. brandintas sūris pjūvyje geltonas, su oranžiniu atspalviu bei matomais baltais kalcio druskų kristalais.
Sūrio galva žemo cilindro formos, jo aukštis 9,0–10,0 cm, diametras 22,0–24,0 cm, svoris 4,2–4,5 kg. Pjūvio piešinyje gali būti pastebima netaisyklingos formos akučių, nedidelių įtrūkimų, pavienių mažų baltų kalcio druskų ir aminorūgšties tirozino kristalėlių. Sūrio masė tvirta, bet gerai lūžtanti. Kuo ilgiau brandintas sūris, tuo jis kietesnis ir turi daugiau traškių kristalų. Sūriui būdingas sodrus ir saldus, tačiau aštrus skonis su vaisių poskoniais. Nestipriai išreikštas gaivus, pieno rūgšties ir džiovinto sūrio kvapas.
Riebalų kiekis sausosiose sūrio medžiagose reglamentuojamas 39–40 %, drėgmės – 34–35 %, valgomosios druskos – 1,8–2,2 %.
Naudojamų raugų kultūrų ir patentuotų technologijų derinio dėka ilgiau brandinamas „Džiugas“ įgauna jam būdingas, unikalias savybes. Yra skirtingo brandinimo sūriai: „Mild“ – 12 mėnesių, „Piquant“ – 18, „Delicate“ – 24, „Gourmet“ – 36, „Luxurious“ – 48, „Exclusive“ – 60.
Įvertinimas
Sūris „Džiugas“ yra įvertintas daugelyje parodų ir konkursų. 1998–2017 m. gautas 51 apdovanojimas 15–koje pasaulio šalių. Lietuvoje 1998 m. pirmą kartą pripažintas ir apdovanotas kaip geriausias metų gaminys, tarptautinėje parodoje „AgroBalt“ 1999 m. įvertintas aukso medaliu.
Erik von Holst
Erikas (Johanas) fon Holstas (, ; 1894 m. rugpjūčio 30 d. Vaivaros kaime (dab. Estijos Rytų Viru apskrityje) – 1962 m. gegužės 31 d. Eutine (Šlėzvigo-Holšteino žemė Vokietijoje) – Estijos ir Vokietijos buriuotojas, vienas iš sportinio buriavimo ledrogėmis pradininkų.
Biografija
Vaikystėje su tėvais persikėlė gyventi į Estlandijos gubernijos šiaurės vakarus, mokėsi gimnazijoje Birkenruh kaime (dab. Kaserahu Harju apskrityje) ir bažnytinėje mokykloje Taline. Sankt Peterburge išlaikė brandos atestato egzaminus. Pirmojo pasaulinio karo metais pašauktas į Rusijos imperijos kariuomenę, 1917 m. Peterhofe baigė karinę mokyklą.
Pasibaigus karui, grįžo į gimtąją Estiją ir įsidarbino Rotermanni bendrovėje. Laisvalaikį skyrė buriavimui, šį sportą kultivavo jau nuo 1904 m. 1906 m. įstojo į vietinį jachtų klubą, o 1932 m. buvo išrinktas Estijos jacht-klubo komandoru (vadovu). Kartu su administraciniu darbu vykdė ir teisėjo funkcijas. Daugkartinis Estijos Respublikos buriavimo čempionas, dalyvavo 1936 m. Berlyno olimpiados buriavimo regatoje, kur užėmė septynioliktą vietą. Po metų Europos pirmenybėse buvo ketvirtas.
Visgi didžiausią dėmesį E. fon Holstas skyrė begimstančiam buriavimo ledrogėmis sportui. 1925 m. Berlyne jis išleido knygą apie ledrogių konstravimą, kuri neprarado aktualumo iki mūsų dienų. Kartu su Vokietijos, Latvijos bei Lietuvos sporto entuziastais 1928 m. įkūrė Europos Buriavimo Ledrogėmis Sąjungą ir buvo išrinktas jos sekretoriumi. Šios organizacijos rengiamose Europos pirmenybėse 1931–38 m. su jachta Fanal pelnė šešis aukso ir vieną sidabro medalį.
Tuo metu žemyno šiaurinėje dalyje varžybose sportininkai naudojo jachtas su 15 m² ir 20 m² burėmis. Erikas fon Holstas 1932 m. naujai sukonstravo dvivietę ledo jachtą – Monotyp-XV, pasižymėjusią išskirtinėmis aerodinaminėmis savybėmis. Tik su nedideliais pakeitimais pagal išlikusius brėžinius šio tipo burinės ledrogės vis dar statomos iki šiol. 1937 m. jis paruošė eskizus ir pagamino kiek mažesnes, išskleidžiančias 12 m² burių plotą, ledroges. Pastarasis variantas dėl savo populiarumo vėliau buvo pramintas „Liaudišku“ arba „Ledo optimistu“.
1934 m. E. fon Holstas atvyko į Klaipėdą ir apmokė vietinius jachtininkus lenktyniavimo ledu ypatumų. Dėkingi vietinio Kuršių jachtų klubo sportininkai išrinko jį klubo garbės nariu. 1936 m. asmeniškai dalyvavo ir konsultavo statant garsiąsias Suomijos burines ledroges HAI.
1939 m. Erikas fon Holstas su šeima emigravo į Vokietiją. 1940 m. sausio 28 d. persikėlėliai iš Latvijos ir Estijos įkūrė Baltijos buriuotojų klubą. 1940–1946 m. ir 1953–1962 m. (t. y. kone iki mirties) šio klubo komandoru buvo renkamas E. fon Holstas.
Buriavimo entuziastė buvo ir žmona Karina fon Holst, taip pat pasiekusi nemažai pergalių „liaudiškų“ ledrogių regatose su 12 m² bure.
2017 m. UEFA Europos moterų futbolo čempionatas
2017 m. UEFA Europos moterų futbolo čempionatas – 12-asis UEFA Europos moterų futbolo čempionatas, kuris vyko 2017 m. liepos 16 d. – rugpjūčio 6 d. Nyderlanduose.
Čempionate pirmą kartą varžėsi 16 nacionalinių rinktinių (iki tol - 12).
Šeimininkų rinkimai
Septynios šalys pateikė paraiškas 2017 m. čempionatui surengti:
2014 m. gruodžio 24 d. UEFA komitetas paskelbė, kad čempionatas vyks Nyderlanduose.
Jevgenijus Kanskis
Jevgenijus Kanskis;, (1907 m. gruodžio 17 d. Rygoje, Rusijos imperija – 1986 m. liepos 5 d. Rygoje, Latvijos TSR) – Latvijos ir TSRS buriuotojas, vienas iš buriavimo ledu Latvijoje pradininkų.
Biografija
Nuo septynerių metų susidomėjo buriavimu, jo tėvas – turtingas Rygos notaras Viačeslavas Kanskis – buvo garsus buriuotojas ir automobilių mėgėjas. 1922 m. J.Kanskis laimėjo pirmąją regatą ir iš tėvo gavo dovanų – jachtą „Jolite“. Baigęs jūreivystės studijas jis visgi kapitonu netapo – toliau užsiiminėjo buriavimu. 1914 m. notaras V.Kanskis buvo įsigijęs Estliandijos gubernatoriaus jachtą „Amata“, vėliau tėvas ir sūnus Kanskiai su ja dalyvaudavo svarbiausiose Europos regatose. Buvo laimėtos garsiosios Nordsee Woсhe lenktynės, regatos Havre, Diuvelyje, Ostendėje ir kt. 1938 m. birželio 19 d. Jevgenijus Kanskis nugalėjo Pirmojoje tarptautinėje buriavimo regatoje Klaipėda–Nida. Iš viso tarpukaryje su jachta „Amata“ buvo pelnyta virš dviejų šimtų prizų ir kt. apdovanojimų, tarp jų ir medalis „Navigacia Restituta“. Be to, J.Kanskis garsėjo kaip puikus sportinio automobilio „Amilcar CGS Grand Sport“ vairuotojas, dalyvavo prestižiniame Monte Karlo ralyje.
Latvijai tapus sovietine respublika, J.Kanskis išliko neginčijamu buriavimo autoritetu tuometinėje Tarybų Sąjungoje, buvo vienas pirmųjų buriavimo ledrogėmis Kyšo ežere prie Rygos atkūrėjų. 1951–1965 jis net šešiolika kartų tapo TSRS čempionu buriuodamas jachtas ir ledroges, paskutinį kartą nugalėjo būdamas 58 metų, o vieną pirmenybių sidabro medalį pelnė jau sulaukęs 72 metus. Nepaisant to, į šalies rinktinę kviečiamas nebuvo dėl savo sportinės praeities „buržuazinėje Latvijoje“. Neturėdamas leidimo išvykti į varžybas užsienyje, rungtyniaudavo TSRS vandenyse. 1960 m. ir 1961 m. su „Drakono“ klasės jachta jis nugalėjo regatose „Aplink Kuršių marias“. 1980 m. buvo pakviestas teisėjauti Maskvos olimpinių žaidynių Talino regatoje, o po trejų metų baigė aktyviai sportuoti.
Stabæk IF (moterys)
Asker SK
„Asker“ ekipa žinoma iki 2008 m. Eilę metų rungtyniavo Norvegijos moterų futbolo čempionate. Tapo Norvegijos čempionėmis.
Stabæk IF
Stabæk Fotball Kvinner – Stabæk IF moterų futbolo komanda, kurioje 2008 m. spalio 23 d. pradėjo žaisti Asker SK žaidėjos.
„Asker“ klubas prarado licenciją žaisti aukščiausioje lygoje, nes turėjo finansinių problemų, o Stabæk IF pirmininkė Mimi Berdal pasirūpino, kad būtų suformuota Stabæk IF moterų komanda. Prie ekipos prisijungė būrys žaidėjų, įskaitant Solveigą Gulbrandsen.
Stabæk žaidė „Toppserien“, aukščiausioje Norvegijos moterų lygoje. Pirmosiose rungtynėse naujoji komanda pasiekė lankomumo rekordą – 1321 žiūrovas stebėjo jų 2:0 pergalę prieš Røa. Kitados šios dvi komandos dominavo Norvegijos lygoje ir taurės varžybose. 2009 m. komanda Toppserien užėmė antrąją vietą, nusileisdama tik Røa, kurios tapo čempionėmis.
Stabæk 2010 m. laimėjo Toppserien čempionų titulą ir pateko į 2011–2012 m. UEFA moterų čempionų lygą. Debiutavo Europoje.
2011 m. komanda Toppserien užėmė antrąją vietą. Vėl Røa tapo čempionėmis, o 2011 m. lapkritį Stabæk IF laimėjo Norvegijos taurės finalą.
Pirmą kartą Čempionų lygoje komanda žaidė 2011 m. Pirmosiose rungtynėse susitiko su 1. FFC Frankfurt ekipa. Namuose rezultatu 1:0 įveikė varžoves, tačiau po savaitės vykusias rungtynes Frankfurte pralaimėjo 1:4.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Nadderud Stadion.
Straškūniškės
Straškūniškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Inturkės, 7 km į pietryčius nuo Molėtų.
Stabæk IF (moterys)
Sudėtis
Atnaujinta; 2021 m. lapkričio 4 d.
Straškūniškės
Istorija
1691 m. kaimas minimas Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje. 1750 m. kaimas užrašytas dviem vardais: de Kubiszki alias Staszkuniszki (iš Kūbiškišų, kitaip Staškūniškių). 1903 m. minimas Staškūniškių palivarkas.
We're All Alone in This Together
We're All Alone in This Together – antrasis britų reperio Dave studijinis albumas, išleistas 2021 m. liepos 23 d. Albume dainas kartu atlieka tokie atlikėjai, kaip Stormzy, James Blake ir kiti, o jam pristatyti išleisti du singlai: „Clash“ ir „Verdansk“.
Albumas susilaukė kritikų pripažinimo ir buvo komerciškai sėkmingas. Jungtinėje Karalystėje per pirmąją savaitę parduota 74 tūkstančiai kopijų ir jis debiutavo pirmojoje albumų reitingo vietoje, tapdamas antruoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. Lietuvoje albumas pasiekė 51–ąją reitingo vietą.
2022 m. vykusiuose „Brit Awards“ apdovanojimuose albumas nominuotas metų albumo kategorijoje, o daina „Clash“ – metų dainos.
Vanga (upė)
Vanga – upelis Lietuvoje, Kėdainių rajono rytuose, Šėtos seniūnijoje, taip pat Jonavos rajono pakraščiuose; Obels kairysis intakas. Prasideda Žeimelių miške, Šėtos botaninio draustinio prieigose, 4,5 km į rytus nuo Šėtos. Teka miškais ir dirbamais laukais į pietvakarius, kerta kelią. Nuo vidurupio pasuka į šiaurės vakarus. Įteka į Obelį 29,9 km nuo jos žiočių, Šėtos miestelio centre.
Intakas – Žalupė (kairysis).
Beveik visa upelio vaga ištiesinta. Pačiame žemupyje, Šėtoje, sudarytas Šėtos tvenkinys. Gyvenvietės prie Vangos: Pručiai, Normainiai II, Šėta.
Upėvardis Vangà kildinamas nuo žodžio vanga („dirva, laukas“; plg. „žema, drėgna aukštažolė pieva“,  „lydimas“).
Šabiškiai
Šabiškiai – viensėdis Radviliškio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Skėmių.
Malagos provincija
Malagos provincija  – viena iš Ispanijos provincijų, esanti šalies pietuose, Andalūzijos autonominiame regione. Pietuose ribojasi su Viduržemio jūra bei su Kadiso, Granados, Kordobos ir Sevilijos provincijomis.
Provincijos plotas – 7 308 km². 1 652 999 gyventojai (2013 m. duomenys), kurių didžioji dalis gyveno Malagos (provincijos administracinis centras) metropolito ir pakrantės dalyse. Malagos provincija susideda iš 101-os savivaldybės.
Dubajaus zoologijos sodas
Dubajaus zoologijos sodas – zoologijos sodas, esantis Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Dubajuje. Parką 1967 m. su Dubajaus emyro Rashid bin Saeed Al Maktoum palaiminimu pastatė Otto J. Bulart 2 ha sklype Jumeirah rajone. Tai seniausias zoologijos sodas Arabijos pusiasalyje, tuomet čia buvo Dubajaus miesto pakraštys. miniatiūra|250px|left|Zologijos sodo kampelis miniatiūra|250px|left|Flamingai miniatiūra|250px|left|Vandens paukščiai
Ekspozicija
Zoologijos sode buvo apie 230 gyvūnų rūšių. Tarp jų yra 248 žinduoliai, įskaitant lapes, hienas, pumas, Azijos liūtus, jaguarus, šimpanzes, babuinus, beždžiones, elnius, lokius, ursonus, žirafas, hipopotamus ir berberinius avinus. Yra nykstančios rūšys: arabinis kormoranas (Phalacrocorax nigrogularis), bengalinis tigras, gorila, arabinis vilkas (Canis lupus arabs), amūrinis tigras, arabinė katė (Felis lybica lybica). Paukščiai apima stručius, kilniuosius erelius, papūgas. Roplius atstovauja apie 400 egzempliorių.
Safario parkas
Dubajaus safario parkas įsikūręs buvusio sąvartyno vietoje, užima 120 ha teritoriją. Pradėjo veikti 2017 m. gruodžio mėn. Jam priklauso zoologijos sodas, drugelių parkas, botanikos sodas, poilsio namai, golfo laukas, taip pat veterinarijos ir švietimo padaliniai. Parke yra apie 2 500 gyvūnų ir 250 rūšių. Safaris yra padalintas į Afrikos, Azijos ir Arabijos kaimus, kurių kiekviename laikomi tam regionui būdingi gyvūnai.
Sairensesteris
Sairensesteris  – miestas Jungtinėje Karalystėje, Vakarų Midlandse, Glosteršyro grafystėje, 130 km į vakarus nuo Londono. 2021 m. duomenimis, mieste gyveno 20 229 gyventojai. Šalia miesto teka Temzės intakas Čurnas.
Istorija
Pirmasis gyvenvietę 150 m. paminėjo Klaudijus Ptolemėjus (kaip Koriniumą). Pradžioje tai buvo tvirtovė, bet vėliau suklestėjo kaip vilnos prekybos centras. Teigiama, jog žymus britų vienuolis Gildasas, aprašęs Karalių Artūrą, mokėsi šiame mieste. Saksai, vadovaujami Kevlino, užėmė šį miestą 577 m. Šioje vietovėje 628 m. vyko Sairensesterio mūšis, kuriame Mersijos karalius Penda laimėjo prieš Vesekso karalius Kynegilsą ir Kvichelmą. 1117 m. seniausios žinomos anglosaksų bažnyčios vietoje įkurta Sairensesterio abatija. . Valdant Henrikui VIII, abatija sunaikinta. 1845 m. įkurta pirmoji Anglijoje Karališkoji Žemes ūkio akademija.
Šačkai
Šačkai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Dugnų, prie kelio, kaimo rytiniu pakraščiu teka Rausvė, vakaruose auga Gurbšilio miškas.
Tūnąs tamsoje: trečia dalis
Tūnąs tamsoje: trečia dalis – 2015 m. antgamtinio siaubo filmas. Filmas yra pirmų dviejų filmų tęsinys ir trečioji „Tūnąs tamsoje“ franšizės dalis.
Austriška virtuvė
thumb|250px|Kaizerio omletas Kaizeršmarnas thumb|250px|Tortas Zacheris
Austriška virtuvė – viena iš vakarietiškų virtuvių, paplitusi Austrijoje. Ji turi savo specifinius skirtumus įvairiuose šalies regionuose. Žinomos Štirijos, Zalcburgo, Tirolio ir dar nemaža virtuvių. Didelę įtaką dėl istoriškai susiklosčiusių sąlygų, austrų virtuvei padarė kitų šalių virtuvės: čekiška, vengriška, bavariška, itališka.
Iš Alpių krašto paplito kukuliai, iš padunojės slėnių – guliašas ir raudonieji pipirai, iš Turkijos – saldumynai ir kavos kultas. Vienos virtuvė – tai daugelio amžių, įpročių, papročių ir skonių mišinys. Tačiau ji nepakartojama, kaip nepakartojamas ir garsusis Vienos cukrinis tortas.
Vienas iš gerai žinomų austrų patiekalų yra Kaizerio omletas. Pasakojama, kad imperatorius Pranas Juozapas kartą, grįždamas iš medžioklės, pasiklydo miške. Jis labai išalko ir buvo laimingas, kai pagaliau aptiko neturtingo valstiečio trobelę. Valstiečio žmona be galo sutriko, nes namuose nieko valgomo beveik neturėjo. Iš paskutinių produktų ji bandė iškepti omletą, bet, nelaimė, jis visas suiro. Moteris išsigando, tačiau gabaliukais suirusį omletą sudėjo į lėkštę ir, atnešusi prie stalo, tarė: Jūsų Didenybe, gal Jums patiks šie grobgaliai? Ir jie jam labai patiko. Žmonės iki šiol gamina šį omletą. Kaizerio omletas neverdamas, nekepamas ir netroškinamas. Jis gaminamas iš miltų, kiaušinių ir cukraus.
Nuo seno yra žinomi tirolietiški lašinukai. Jie nei riebūs, nei liesi, baltai rausvos spalvos. Juos reikia išlaikyti 2-3 mėnesius.
Garsūs yra pietryčių Austrijos valgiai. Pavyzdžiui, marinuoti plaučiai, kurie yra supjaustomi juostelėmis, pamarinuojami acte ir išverdami. Toli už Austrijos ribų yra žinomi Zalcburgo kukuliai. O Vienos tortas Zacheris iki šiol užima garbingą vietą įvairiausiuose kulinarijos konkursuose ir parodose.
ŽNK Rijeka
Rijekos „Rijeka“ – Kroatijos futbolo klubas iš Rijeka. Rungtyniauja aukščiausioje Kroatijos moterų futbolo lygoje, vadinamoje Prva liga arba Pirma lyga.
Pilnas pavadinimas – Rijekos moterų futbolo klubas. Klubo spalvos – mėlyna ir balta.
Istorija
Klubo įkurtas 1998 m. rugpjūčio 27 d. Dalyvavo šalies čempionatuose. Pastaraisias metais balansuodavo tarp pirmos ir Antros lygų.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. liepos 10 d.
Libertavos I tvenkinys
Libertavos I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Molėtų rajone, 8 km į vakarus nuo Alantos. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Pulšies intakas, Virintos baseinas) 0,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,23 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 118 m. Vakarinis krantas aukštokas. Aplinkui plyti pievos. Priešsroviui į šiaurės vakarus už 0,15 ha tvenkinėlio telkšo Libertavos ežeras, įsikūrusi buvusio Libertavos dvaro sodyba, nutiestas kelias. Pasroviui iškart telkšo 0,45 ha tvenkinys. Šalia įsikūręs Libertavos kaimas.
Cusimos srovė
thumb|250px|Cusimos srovė pažymėta Nr. 4 Cusimos srovė  – šiaurvakarinė šiltosios Kurosio srovės atšaka į Japonijos jūrą.
Hidrografija
Cusimos srovė į Japonijos jūrą įteka pro gana siaurą (47 km pločio) Cusimos sąsiaurį. Dėl to srovės greitis palyginti mažas – apie 0,5–1 km/val., t. y., Cusimos srovė 20 kartų lėtesnė už pagrindinę Kurosio srovę. Toliau srovė teka iš pietų į šiaurę rytine Japonijos jūros dalimi ir suskyla į tris srautus.
Būtent Cusimos srovė užtikrina pastebimą temperatūrų skirtumą rytinėje Japonijos jūros dalyje (prie Japonijos krantų), lyginant su šaltesne vakarine dalimi, kurią vėsina šalti Ochotsko jūros vandenys, įtekantys pro Totorių sąsiaurį. Temperatūrų skirtumas siekia 5–6°С žiemą ir 1–3 °С vasarą. Būtent todėl Japonijos kranto klimatas subtropinis, o Rusijos kranto – vidutinis. Slegiant šaltiems tankiems Primorės srovės vandenims 70% subtropinių Cusimos ir Rytų Korėjos srovių vandenų išstumiami į Ramųjį vandenyną per Cugaru sąsiaurį, o likę 30% vandenų juda toliau į šiaurę link Totorių sąsiaurio kaip Sojos srovė.
Reikšmė
Viena iš Cusimos srovės atšakų (Sojos srovė) aplenkia Hokaido salą ir žymiai pašvelnina pietinės Ochotsko jūros dalies (ir Pietų Kurilų) klimatą. Kita, mažiau svarbi, atšaka kartais pasuka į Posjeto įlanką (Primorės kraštas, Rusijos Federacija).
Cusimos srovė svarbi formuojant Japonijos jūros florą ir fauną. Labai svarbi ir formuojant Primorės krašto klimatą. Pavasario pradžioje ji sušildo šaltus Usurio krašto pakrančių vandenis nuo 2 iki 15°С. Dėl to gegužės mėnesį regioną dengia ilgalaikiai rūkai. Rugpjūčio mėnesį Cusimos srovė būna šilčiausia, vanduo sušyla beveik iki 21–22°С.
Žurnalų leidybos grupė (reikšmės)
Žurnalų leidybos grupė gali reikšti:
GM žurnalų leidybos grupė
UAB „GM žurnalų leidybos grupė“ (GM žurnalai) – Moteris“, „Mano namai“, „Tavo vaikas“, „Cosmopolitan“, „Panelė“ prekės ženklus valdanti leidybos grupė. Iki 2017 m. „Delfi“ portalas pagal partnerystės sutartį šiems prekių ženklams internete atstovavo pastaruosius 10 metų.
Istorija
Anksčiau „Moters“ pavadinimu veikusi „Ekspress leidyba“, nuo 2004 m. priklausė Estijos žiniasklaidos bendrovei „Ekspress Grupp“. 2017 m. DELFI žiniasklaidos grupė pardavė savo žurnalų leidybos verslo dalį bendrovei „GM žurnalų leidybos grupei“.
Važininkai
Važininkai gali reikšti gyvenvietes Rytprūsiuose:
Šadubalis
Šadubalis – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 3 km nuo Balceriškių.
Kamčiatkos ugnikalniai
Kamčiatkos ugnikalniai (rus. Вулканы Камчатки) – ugnikalnių grupė Kamčiatkos pusiasalyje Rusijos Tolimuosiuose Rytuose. Kamčiatkos upė ir jos slėnis yra apsupti ugnikalnių žiedu. Jį sudaro 160 ugnikalnių, iš kurių 29 yra aktyvūs.
1996 m. Kamčiatkos ugnikalniai buvo įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Aukščiausias šios grupės ugnikalnis yra Kliučių Sopka. Jo aukštis siekia 4 750 m. Tai yra didžiausias veikiantis ugnikalnis šiauriniame Žemės pusrutulyje. Šiame žiede yra ir 3 528 m aukščio Kronokų Sopka, kuris vertinamas dėl savo taisyklingos formos kūgio.
Šioje vietoje yra antras pagal geizerių koncentraciją Geizerių slėnis. Tai vienintelis geizerių laukas visoje žemyninėje Eurazijoje. 2007 m. birželio 3 d. smarki nuošliauža nusirito per 2/3 Geizerių slėnio. Didelė dalis geizerių ir versmių atsidūrė po žeme, susidarė terminis ežeras.
The Bedlam in Goliath
The Bedlam in Goliath – ketvirtasis studijinis amerikiečių progresyviojo roko grupės „The Mars Volta“ albumas, išleistas 2008 m. sausio 29 d. Albumą prodiusavo grupės gitaristas ir dainų autorius Omar Rodríguez-López, kuris buvo įkvėptas keistų nutikimų, kuriuos patyrė išbandydamas vidža lentelę, kurią dovanojo grupės vokalistui Cedric Bixler-Zavala. Tai – pirmasis grupės įrašas, kuriame groja būgnininkas Thomas Pridgen, taip pat paskutinis su gitaristu ir garso manipuliatoriumi Paul Hinojos, pučiamųjų instrumentų atlikėju Adrián Terrazas-González ir klavišininku Isaiah „Ikey“ Owens.
Albumas debiutavo trečiojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas aukščiausią poziciją pasiekusiu grupės darbu. Albumo daina „Wax Simulacra“ laimėjo „Grammy apdovonojimą“ geriausio sunkiojo roko atlikimo nominacijoje.
Kūrybinė grupė
The Mars Volta
Papildomi muzikantai
Vecha
thumb| Vecha  – pagonių anglų vadas ir Rytų Anglijos karalystės įkūrėjas VI аmžiaus vidury.
Ankstyvieji šaltiniai Vechą identifikuoja kaip Vufingų dinastijos narį. Nieko apie jo valdymą nežinoma. Pagal Textus Roffensis, Vecha buvo Vilchamo, kuris gyveno tarp V–VI amžiaus, sūnus. Yra galimybė, kad būtent jo tėvas Vilchamas atvyko į Britaniją, į Linkolnšyro grafystės teritoriją, o Vecha buvo tas, kuris pradėjo puolimą prieš kaimynines britų valstybes Kair-Lerioną ir Kair-Ventą.
Parzejeršpicė
Parzejeršpicė – aukščiausia Šiaurinių Alpių masyvo viršūnė. Jos aukštis – 3036 m, ir tai yra vienintelė trijų tūkstančių metrų aukščio masyvo viršukalnė. Parzejeršpicė yra Austrijos Tirolio žemėje ir yra pagrindinė Lechtalio Alpių viršūnė. Pirmą kartą į ją 1869 m. rugpjūčio 23 d. iš Grinso miestelio, esančio Štanco slėnyje, pusės įkopė Jozefas Antonas Špechtas ir kalnų vedlys Peteris Zisas.
Apylinkės
mini|Gačkopfas kairėje, Parzejeršpicė dešinėje Parzejeršpicė yra maždaug už 7 km į vakarus-šiaurės vakarus nuo Landeko. Kaimyninės viršūnės yra: šiaurėje – Zikopfė (2718 m), iškart į rytus – Gačkopfas (2945 m), pietuose – Bokgartenšpicenas (2941 m), o vakaruose – Grismutekopfas (2807 m).
Geologija
Ypatingas Parzejeršpicės bruožas – kiek žemiau viršūnės esanti žalsvai rausva uolienos juosta. Tai radioliaritai, susidarę iš aplinkinių rusvų mergelių. Radioliaritai ir ant viršūnės esantis juros periodo apticho kalkakmenio sluoksnis dėl savo atsparumo atmosferos poveikiui apsaugo ją nuo pernelyg didelės erozijos, todėl kalnas išlaiko aplinkinei vietovei neįprastą aukštį. Pietinio šlaito papėdėje esančioje karoje yra Griner Fernerio ledyno liekanos. Dar vienas nedidelis firno laukas, Parzejerferneris, yra į pietvakarius nuo viršūnės.
Kalnų takai
mini|Parzejeršpicė (centre) – aukščiausia Lechtalio Alpių viršūnė. Apačioje matyti „Augsburgo trobelė“. Oficialiais šaltiniais, pirmą kartą į Parzejeršpicės viršūnę 1869 m. įkopė Jozefas Antonas Špechtas ir Peteris Zisas, nors galima daryti prielaidą, kad vietiniai gyventojai viršūnę buvo pasiekę dar anksčiau. Iš Lechtalio slėnio pusės į viršūnę 1875 m. pirmą kartą įkopė Anzelmas Klocas.
Kitas kalnų namelis kopiant į Parzejeršpicę yra į šiaurę orientuota „Memingerio trobelė“, esanti 2242 m aukštyje. Iš jo Špilervego takas veda į pietus iki pat Patrolšartės tako ir per pietinį šlaitą link viršūnės.
Nuo Patrolšartės tako į viršūnę taip pat galima patekti tiesiai per rytinę kalno keterą. Šiame maršrute nors kopimo sudėtingumo laipsnis yra tik aukštesnysis II ir III, tačiau uolienos yra labai trapios, todėl yra labai didelė tikimybė nuslysti.
Tuistas
thumb|180px|Tuistas viduramžių piešinyje
Tuistas (Tuisto – „dvilypis“) – senovės germanų dievas, radęsis iš žemės ir davęs pradžią pirmažmogiui Manui. Vienintelis Tuistą minintis šaltinis yra Tacito „Germanija“ (I a.). Romėnų istorikas rašo, kad Tuistą germanai šlovinę savo dainose. Vardo reikšme ir tipologiškai Tuistas gretinamas su skandinavų mitologijos dvyniška būtybe Imiru. Kita vertus, Tuisto vardas gali būti iškraipytas dangaus dievo Tivaso (Tiwaz) vardas arba *tiwisko („dieviškas, kilęs iš Tivazo“).
Pėčo zoologijos sodas
Pėčo zoologijos sodas ir akvariumas–terariumas – vienas mažesnių Vengrijos zoologijos sodų, esantis Pėčo mieste, šalies pietuose. Zoologijos sode kasmet apsilanko apie 100 000 lankytojų.
Jis įkurtas 1960 m. ant šalia miesto iškilusio Mečeko kalno, buvo žinomas kaip Mečeko kultūros ir poilsio parkas. 1961 m. prie jo buvo pastatytas atrakcionų parkas (dabar nebeveikiantis). Akvariumas-terariumas yra atskirtas nuo zoologijos sodo, jis įsikūręs pačiame mieste. Šis padalinys buvo įrengtas 1985 m. viduramžių rūsiuose, minint zoologijos sodo 25-metį. miniatiūra|250px|left|Akvariumas–terariumas 2015 m.
2012 m. sode buvo 57 rūšių 250 gyvūnų, įskaitant liūtus, beždžiones, kengūras, kupranugarius, hipopotamus, zebrus, Falabella miniatiūrinius arklius.
Akvariumas–terariumas Pėčo mieste buvo 10 m gylyje, po Mihály Munkácsy namu. 800 m² ploto rūsyje patalpinti 27 terariumai ir 5 didesni bei 31 mažesnis akvariumas su maždaug 800 gyvūnų ir 138 rūšių. Patalpose sukurta ištisus metus tropinė atmosfera (27-28°C temperatūra ir aukšta drėgmė). 2018 m. kovo mėn. ekspozicija iškelta į zoologijos sodo patalpas.
Rekonstrukcija
2014–2016 m. sodas rekonstruotas, išplėstos jo patalpos, pagerintos gyvūnų laikymo sąlygos. Čia iš miesto perkeltas akvariumas–terariumas. 2014 m. pabaigoje terariume apsigyveno Naujosios Gvinėjos varanas „Varanus salvadorii“, iš Atėnų atvyko puma, o nuo 2016 m. įrengtas naujas 100 000 litrų akvariumas. Numatyta gauti naujų gyvūnų: ruonių, tigrų, rudųjų lokių, leopardą, zebrinį ryklį, pilkųjų ryklių.
Whawha FC
Wha Wha Football Club, Whawha FC arba Whawha Gweru – Zimbabvės futbolo klubas iš Gveru, rungtyniavęs aukščiausioje lygoje, vadinamoje Zimbabwe Premier Soccer League. Namų rungtynes žaidžia „Askoto“ stadione, talpinančiame 5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1978 m. Rungtyniavo Zimbabwe Premier Soccer League (Zimbabvės aukščiausioje lygoje).
2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą
Dar 2021 m. kovą prie sienos tarp Rusijos ir Ukrainos, Baltarusijoje ir 2014 m. Rusijos aneksuotame Kryme pradėtos telkti Rusijos ginkluotosios pajėgos. Situacija gerokai paaštrėjo 2022 m. vasario 21 d. Rusijai oficialiai įvedus savo karius į Donecko Liaudies Respubliką ir Luhansko Liaudies Respubliką, kurias Rusija pripažino nepriklausomomis.
Anot Pentagono, 2022 m. rugpjūčio 9 d. duomenimis, Ukrainos ginkluotosioms pajėgoms pavyko neutralizuoti iki 80 tūkst. Rusijos pajėgų karių. Tai apėmė žuvusius, sužeistus rusus. 2022 m. vasario 24 d. invazijos metu Rusijos armiją sudarė 145 tūkstančiai sausumos pajėgų žmonių.
Tai didžiausias karinis konfliktas Europoje nuo Antrojo pasaulinio karo. Sukelta migracinė krizė taip pat yra didžiausia Europoje nuo Antrojo pasaulinio karo – per pirmą savaitę Ukrainą paliko virš 1 milijono gyventojų. Per dvi savaites šis skaičius viršijo 2 milijonus žmonių, o per mėnesį – 3,67 mln. 2022 m. kovo 20 d. duomenimis, daugiau nei 10 milijonų Ukrainos gyventojų paliko savo namus. Nuo invazijos pradžios Rusiją paliko apie 800 000 Rusijos piliečių, Rusijoje kilo didžiausia emigracijos banga po 1917 m. bolševikų revoliucijos.
2022 m.
Vasario 24 d. 5:50 Maskvos laiku (UTC+3) Vladimiras Putinas paskelbė apie plataus masto invaziją į Ukrainą, pavadinęs ją „specialiąja karine operacija“ su tikslu „demilitarizuoti ir denacifikuoti Ukrainą“. Jau po 10 minučių Rusijos karinės pajėgos raketomis atakavo oro uostus ir karinius objektus Kijeve, Charkove ir Dniepre bei per Rusiją, Baltarusiją ir Krymo Respubliką įžengė į Ukrainą. Tuo pat metu prorusiški kovotojai Donecke ir Luhanske keliose vietose perėjo į puolimą. Ukrainos valdžios atstovai tai įvertino kaip mėginimus likviduoti Ukrainos valstybingumą. Anot JAV žvalgybos, Rusija kovai paskyrė apie 75 % savo aktyvių sausumos pajėgų.
Baltarusija praleido Rusijos armiją pro savo teritoriją. Pačios Baltarusijos armija Ukrainos nepuolė.
Savo pirmąją puolimo dieną pasakytoje kalboje V. Putinas pasakė, jog Ukraina yra žingsnis kelyje pakirsti pasaulinį Amerikos dominavimą ir grasino net ir branduoliniu ginklu visiems, kas mėgins tam sutrukdyti. Prancūzijos prezidentas E. Makronas, paskambinęs telefonu, mėgino siūlyti alternatyvias „saugumo architektūras“, tačiau V. Putinas neparodė susidomėjimo.
Ukraina pareiškė nutraukianti diplomatinius santykius su Rusija.
Vasario 28 d. ties Baltarusijos siena, kovai tebesitęsiant, prasidėjo pirmosios derybos. Ukrainos prezidento pasisakymu, vilčių, jog derybos ką nors išspręs, jis turėjo nedaug.
Rizikuodamos konfliktu su Rusija, Europos šalys (Lietuva, Latvija, Estija, Lenkija, Olandija ir kitos) bei JAV kovo pradžioje ėmė rimtai remti Ukrainą ginklais. Ilgainiui ginklus pradėjo tiekti ir iš pradžių to vengusios valstybės, tokios kaip Švedija, Suomija ir Vokietija. Iš viso ginklus siuntė apie 20 valstybių, kurių dauguma (bet ne visos) priklausė NATO ir ES. Ginklai buvo siunčiami kaip paskirų valstybių parama, tai nebuvo oficialūs NATO ar ES veiksmai. Kai kurios ginklų netiekusios šalys siūlė humanitarinę pagalbą ir mielai kvietė pabėgėlius. Tuo pat metu NATO į su Rusija bei Baltarusija besiribojančias savo valstybes įvedė apie 22 000 papildomų karių. Amerikos laikraštis „New York Times“ rašė, jog bendra Rusijos grėsmė sutelkė Europos šalis „kaip niekad anksčiau“. Tačiau dauguma tiekiamų ginklų visgi buvo labiau „gynybiniai“: priešlėktuvinė gynyba, bet ne lėktuvai, prieštankinės raketos, bet ne tankai ir pan. Jie tiko gintis mažomis grupėmis, bet ne rimtai užpulti kitą valstybę. Kai galop buvo pasiūlyti tankai, tai buvo 1971 m sukurti pasenę T-72.
Palydovų nuotraukose buvo pastebėta link Kijevo judanti apie 64 kilometrų ilgio ir vietomis net trijų eilių rusų armijos mašinų vilkstinė. Buvo manoma, jog ruošiama rimta ataka. Tačiau vilkstinė sustojo apie 30 km nuo Kijevo ir per vėlesnes dienas nepajudėjo iš vietos. Neaišku, ar mašinos sustojo dėl degalų trūkumo, gedimų, ukrainiečių pasipriešinimo ar pašlijusios drausmės. Savos konstrukcijos dronais atakavo ir daug mašinų sugadino Ukrainos karo inžinierių grupė „Aerorozvidka“. JAV kariuomenės atstovas pasakė žurnalistams, jog Rusijos armija, kurioje daug šauktinių, turi drausmės problemų: „dalis jų netgi nežinojo, jog bus siunčiami į karą“. Šaltinyje rašoma, jog visi aplinkiniai plentai toje vietoje veda į Baltarusiją, todėl greičiausiai mašinos įvažiavo iš ten.
Kovo 3 d. Rusija užėmė Chersoną. Tai buvo pirmasis šio karo metu Rusijos užimtas reikšmingas miestas. Pentagonas nurodė, jog Rusijos ataka prieš Kijevą „įstrigusi“.
Tą pačią dieną „The Times“ paskelbė, kad iki šio laiko Ukrainos prezidentas V. Zelenskis išvengė trijų pasikėsinimų jį nužudyti. Du iš jų turėjo įvykdyti Vagnerio grupės nariai, kitą – Ramzano Kadyrovo kariai Kadyrovitsai.
Kovo 12 d. Karo studijų institutas (pelno nesiekianti institucija, būstinė Vašingtone) persakė ir patvirtino Ukrainos karo vadovybės išvadą, jog nuo karo pradžios Rusija taip ir „nepasiekė savo teritorinių tikslų“. V. Putinas atleido iš pareigų keletą savo generolų. Rusija nuolat bando įtraukti į karą Baltarusiją, kurios prezidentas A. Lukašenka neatrodo tam nusiteikęs.
Jadvyga Jogailaitė (1408–1431)
Biografija
Nuo 1419 m. buvo planuojamos peršlybos tarp Jadvygos Jogailaitės ir Slupsko kunigaikščio Boguslavo IX-jo, o taip pat, dėl Pamario pusės delsimo, su Frydricho I Hohencolerno, išrinktojo Brandenburgo valdovo, sūnumi Frydrichu II (1413–1471).
2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą
2022 m.
Kovo 13 d. Rusijos karo lėktuvai iššovė apie 30 raketų ties Lenkijos siena. Ukrainos priešraketinė gynyba numušė 22 iš šių raketų, tačiau kitos pasiekė taikinį. Žuvo 35 žmonės, 134 sužeisti. Rusija perspėjo, jog bazės, kur tvarkomi ginklai Ukrainai, yra „teisėti taikiniai“.
Jadvyga Jogailaitė (1408–1431)
Biografija
1421 m. balandžio mėn. tarp Lenkijos karalystės ir Brandenburgo kunigaikštystės buvo sudaryta sutartis, pagal kurią Jadvyga turėjo susituokti su Frydrichu II, kai šis sulauks pilnametystės, t. y. apie 1427 m. Dėl šios priežasties Frydrichas turėjo kuo greičiau atvykti į Lenkiją, kad susipažinti su kalba ir papročiais. 1422 m. balandžio 12 d. karalaitės jaunikis atvyko į Lenkiją. Dėl greitų Brandenburgo pusės veiksmų, sukruto ir Slupsko kunigaikščio pusė, remiama Zigmanto Liuksemburgiečio ir Eriko VII Pamarėno, Danijos, Švedijos ir Norvegijos karaliaus, kai jie abu 1424 m. atvyko į Krokuvą dalyvauti ketvirtosios Jogailos žmonos Sofijos Alšėniškės karūnavimo ceremonijoje.
2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą
2022 m.
Kovo 16 d Rusijos oro pajėgos patyrė iki tol rimčiausius nuostolius: oro bazėje netoli Chersono sunaikinta mažiausiai 16 sraigtasparnių, raketinė įranga ir „dviženklis skaičius“ transporto priemonių. Šie padariniai ekspertų įvertinti pagal palydovines nuotraukas.
Jadvyga Jogailaitė (1408–1431)
Biografija
Tačiau Jogaila, susilaukęs vyriškos lyties palikuonių, neskubėjo išrinkti sutuoktinio dukteriai. Apie 1430 m. Kipro karalius Janusas taip pat pateikė kreipinį dėl savo sūnaus kandidatūros į jaunikius, tačiau šios pastangos nebuvo vainikuotos sėkme, nes Jadvyga netrukus mirė.
2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą
2022 m.
Kovo 24 d. Rusija evakuavo į savo teritoriją apie 15 000 Mariupolio gyventojų („The Guardian“ rašo, kad priverstinai). Jiems bus draudžiama palikti Rusijos teritoriją dvejus metus. Neaišku, kur išvežta 2000 vaikų. Po Rusijos bombardavimų padėtis šiame mieste visiškai katastrofiška.
Jadvyga Jogailaitė (1408–1431)
Biografija
Pamotė Sofija Alšėniškė buvo apkaltinta apnuodžiusi karalaitę, tačiau, pasak šaltinių, Jadvyga visada buvo silpna ir mirtis galėjo būti neaiškios ligos pasekme.
2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą
2022 m.
Balandžio 1 d. Du Ukrainos sraigtasparniai (Mi-24) įskrido į Rusijos teritoriją ir iššovė raketas į naftos saugyklą Belgorode, apie 32 km nuo sienos. Saugykloje kilo gaisras. Tai pirmas kartas, kai pačios Rusijos patvirtinimu Ukraina orlaiviais atakavo Rusijos teritorijoje.
Jadvyga Jogailaitė (1408–1431)
Biografija
Karalaitės Jadvygos Jogailaitės atminimui Adomas Svinka dedikavo lotynų kalba sukurtą eilėraštį Virginum o iubar, o inclita gloria regni, kuris yra įtrauktas į Jano Dlugošo metraščio 11-ąją dalį.
2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą
2022 m.
Balandžio 2 d. Ukraina atsikovojo atgal visą Kijevo regioną su prieš tai Rusijos rankose buvusiais smulkiais miestais (tokiais kaip Irpinė, Buča, Hostomelis).
Balandžio 12 d. Invazijai Ukrainoje tęsti Rusija gavo ginklų iš Irano.
Pasitraukusi iš Kijevo, Rusijos armija mėgino smarkiau pulti iš pietinės pusės, tačiau anot Pentagono žvalgybos, pasiekimai ten buvo „daugų daugiausia minimalūs“. Kijevo kovose dalyvavę daliniai jau buvo išsekę. Karui užsitęsus bei aiškėjant Rusijos karo nusikaltimams, vakarų valstybės ėmėsi veiksmų kurie anksčiau būtų buvę atmesti: JAV senatas ruošėsi svarstyti prezidento pasiūlytą 33 milijardų dolerių paramos Ukrainai paketą, įskaitant aprūpinimą sunkiaisiais ginklais. ES ėmė rimtai planuoti visišką Rusijos naftos atsisakymą.
Birželio 2 d. Šimtąją invazijos dieną Rusija buvo okupavusi apie 20 % Ukrainos teritorijos. Fronto linijos ilgis siekė apie 1000 km. Kasdien žūdavo apie 100 ukrainiečių karių. Donbase Rusija turėjo persvarą, pamažu plėsdama užgrobtą teritoriją. Tačiau kalbant apie pradinius karo tikslus, anot JK Gynybos ministerijos, „jokie nebuvo pasiekti“.
Birželio 24 d. Po ilgos ir daug aukų iš abiejų pusių pareikalavusios kovos Rusija užėmė Severodonetską, ukrainiečiams pasitraukiant pasakius jog „šio miesto tiesiog nebėra“: iš 160 000 gyventojų liko 12 000, 80 % pastatų sugriauti, visa infrastruktūra sunaikinta.
Liepos 3 d. Rusija užėmė Lysyčanską, taip užvaldydama visą Luhansko srities teritoriją. Rusijos armija čia ryžtingiau naudojo jau Severodonetske pasiteisinusią taktiką artilerija griauti miesto pastatus iki pamatų, taip, jog priešininko pusei nebūtų kur dėtis. Lysyčansko pastatai prastovėjo gerokai trumpiau nei Severodonetsko. Kai kuriomis dienomis žūdavo iki 200 Ukrainos pusės kareivių, ir Ukrainai teko pripažinti jog Rusijos pusė turi gerokai daugiau artilerijos. Tačiau telkdama jėgas šiame regione, Rusija susilpnino gynybą kitur, ir Ukraina atsiėmė teritorijas aplink Chersoną bei strateginės reikšmės Gyvačių salą.
Liepos 12 d. Reaguodamos į situaciją, vakarų valstybės suteikė Ukrainai daug toliau nei iki šiol siekiančius ginklus (M142 HIMARS ir kt.), kuriais Ukraina ėmėsi naikinti šaudmenų sandėlius ir kitą masiniam Rusijos artilerijos naudojimui reikalingą infrastruktūrą.
Mobilizacija
Vasario 24 d 22:00 Ukrainos prezidentas paskelbė visuotinę vyrų nuo 18 iki 60 metų amžiaus mobilizaciją. Tuo pagrindu jiems buvo uždrausta palikti valstybės teritoriją. Tuo metu Rusija taip ir nepaskelbė visuotinės mobilizacijos, kuri leistų pašaukti kovai daug daugiau savo pusės kareivių. Mobilizacija visgi buvo paskelbta 2022 m. rugsėjo 21 d.
Luhanske ir Donecke mobilizacija (kovai prieš Ukrainą) buvo paskelbta jau vasario 19 d.
Samdiniai iš Sirijos
Rusija taip pat pasisamdė apie 16 000 karių iš Sirijos. V. Putinas iš pradžių teigė, jog Sirijos kovotojai išvis atlyginimo neprašys, vėliau buvo rašoma, jog jie kovos už 200 $ per mėnesį Pagal vėlesnius šaltinius ta suma sieks apie 3000 $ – maždaug 50 kartų daugiau, nei jie uždirba Sirijoje. Į kovą jie pasiųsti tik apie balandžio 18 d., kai Rusija pradėjo labai aktyvią ataką iš pietinės Ukrainos pusės. „The Guardian“ rašo, jog samdiniai į karą siunčiami be rimto kovos mašinų palaikymo.
Tarptautinės reakcijos
thumb|right|275px|Renginys, skirtas Ukrainos palaikymui ir Rusijos agresijos pasmerkimui. Kaunas, [[Vienybės aikštė, 2022 m. vasario 24 d.]]
JT Generalinis Sekretorius António Guterres pareikalavo Rusiją kuo greičiau išvesti savo karius iš Ukrainos. JT JAV ir Prancūzijos ambasadoriai taip pat pranešė paruošę JT Saugumo tarybos rezoliucijos projektą, kurį pristatė JT Saugumo taryboje 2022 m. vasario 25 d.
Lenkija, Rumunija, Lietuva, Latvija ir Estija inicijavo saugumo konsultacijas (NATO 4 straipsnis).
NATO vadovas Jensas Stoltenbergas paskelbė, kad organizacija nusiųs papildomų karių į Lenkiją, atsižvelgdama į Rusijos karinius veiksmus.
Pietryčių Azijos valstybių tarptautinė organizacija pareiškė susirūpinimą dėl Rusijos–Ukrainos karo ir pakvietė visas šalis laikytis ramybės ir imtis dialogo.
Bendrame Karibų sandraugos narių pranešime buvo pasmerkti Rusijos karo veiksmai prieš Ukrainą.
Šiaurės Tarybos prezidentas Erkis Tuomioja pavadino Rusijos invaziją „visiškai nesąžininga“ ir teigė, kad šie veiksmai „prieštarauja tarptautinei teisei ir Europos saugumui“.
Tarptautinis olimpinis komitetas pasmerkė Rusijos veiksmus – „buvo pažeistas olimpinių paliaubų principas“.
Gerhardas Šrioderis, buvęs Vokietijos kancleris, „Rosneft“ vadovas, paragino baigti karinius veiksmus.
Kinija bene vienintelė išsakė „santūrią“ paramą Rusijai, iš dalies konfliktu apkaltindama Vašingtoną, tačiau pasiūlė V. Putinui, užuot kariavus, derėtis.
2022 m. vasario 28 d. Turkija oficialiai pasakė, jog, jų požiūriu, čia vyksta karas, o ne „konfliktas“. Pagal 1937 m. Montreux konvenciją, tokiu atveju Turkija turi teisę uždrausti abiejų kariaujančių pusių laivams praplaukti Dardanelų sąsiauriu tarp Viduržemio ir Juodosios jūros. Vasario mėnesį sąsiauriu praplaukė ne mažiau kaip septyni rusų karo laivai (vienas povandeninis). Turkijos užsienio reikalų ministras Mevlut Cavusoglu pareiškė, kad sąsiauris bus blokuotas.
2022 m. kovo 2 d. JTO taryba 141 balsais prieš 5 pasmerkė Rusijos karinius veiksmus Ukrainoje ir paragino išvesti iš šios šalies savo pajėgas. Dar 35 šalys susilaikė.
2022 m. kovo 26 d., lankydamasis Europoje, JAV prezidentas Joe Biden Varšuvoje išrėžė ugningą kalbą, pasakydamas, jog dabar vykstantis karas yra seno konflikto tarp demokratinio ir autoritarinio pasaulio tęsinys, jog Rusija gali „negalvot nė colio žengti į NATO teritoriją“ bei užbaigė, jog V. Putinas - „Viešpatie apsaugok, neturi likti valdžioje“. JAV atstovybei paskui teko aiškintis, kad „neturi likti valdžioje“ nereiškia, jog JAV tuojau puls Rusiją. „Ši frazė ne Amerikos vardu, tai tik mano asmeninis įniršis“, – papildė po kelių dienų prezidentas, – „atsiprašyti nesiruošiu“. „Ne kitos šalies vadovui spręsti. Tai nutars tik Rusijos piliečiai, per rinkimus“, – pakomentavo Rusijos atstovai.
2022 m. balandžio 7 d. Jungtinių Tautų Generalinė asamblėja priėmė sprendimą susprenduoti Rusijos narystę JT Žmogaus teisių taryboje.
Nepaisant Rusijos grasinimų, iki tol NATO nepriklaususios Suomija bei Švedija apie balandžio vidurį pareiškė norą stoti į šią sąjungą. Tai Rusijai labai nepageidautinos pasekmės: motyvas invazijai didele dalimi buvo Ukrainos siekis tapti NATO nare, o dabar dar dvi valstybės stoja organizacijon. Tačiau tam paprieštaravo Turkija. Ji teigia, jog Švedijoje ir Suomijoje labai toleruojami ar net ir remiami Turkijai priešiški Kurdų judėjimai bei organizacijos (tokios kaip Kurdistano darbininkų partija), be to Suomija bei Švedija po 2019 m Turkijos įsiveržimo į Siriją įvedė Turkijai ginklų pardavimo sankcijas. Tačiau Turkija nėra labai jau draugiška taip pat ir Rusijai: joje įsikūrusi svarbi JAV karinė bazė, kur esama branduolinių ginklų. JAV vis dar tikėjosi ilgainiui susitarti.
Religinių bendruomenių reakcijos
Stačiatikių bažnyčia nebuvo vieninga. 2022 m. vasario 23 d., dar prieš prasidedant karinei invazijai, patriarchas Kirilas teigė, jog V. Putino armijos veiksmai atspindi „evangelišką meilę artimui ir ištikimybę tiesos, bei Dievo idealams“, tačiau kiti patriarchai (Metropolitas Onufrijus, Patriarchas Epifanijus Dumenka) šį karą pavadino sunkia nuodėme ir teigė, jog „plečiama agresija, prisidengiant stačiatikių gynimo retorika“.
Krymo musulmonų muftijus Aideras Rustemovas paragino bendratikius dezertyruoti iš rusų armijos, užuot kovojus prieš kitus musulmonus, ginančius Ukrainą bei savo „namus, šeimas bei garbę.“