cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frydrichas Šmalcas
Biografija
Dirbdamas dėstytoju dalyvavo tiriamosiose ekspedicijose po įvairias Rusijos imperijos vietoves. Gyvendamas Dorpate parašė daugybę vertingų ir skaitytojams patrauklių dalykinių knygų apie augalininkystę ir gyvulininkystę. 1845 m. Frydrichas Šmalcas paliko Universitetą ir grįžo į savo ūkį Kusuose. Mirė keliaudamas pas giminaičius į Drezdeną. Savo amžininkams jis liko neginčiajamu autoritetu laukininkystės ir ūkio vedimo srityse tiek Rytprūsiuose, tiek ir Baltijos šalyse.
Aleksandras Jakovlevas
Aleksandras Jakovlevas:
Visuminė paklausa
Visuminė paklausa – visa paklausa nurodytoje teritorijoje.
Visuminės paklausos apskaičiavimas
Visuminė paklausa susideda iš keturių makroekonominių subjektų:
Didžiausią paklausos dalį sudaro namų ūkių sektorius, apie 40–50 %.
Neoklasikai ir keinsistai nesutaria kaip formuojasi visuminė paklausa. Pagal neoklasikų teoriją namų ūkių paklausa priklauso nuo bankų palūkanų normų. Keinsistais tvirtina, kad namų ūkių paklausa priklauso nuo suminių pajamų. Ginčai daugiausia kyla dėl supratimo, kaip funkcionuoja rinkos mechanizmas.
Visuminę paklausą lemiantys veiksniai
Visuminę paklausą lemia:
Barstyčiai
Barstyčiai – miestelis Skuodo rajono savivaldybės pietryčiuose, 12 km į vakarus nuo Sedos. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos (Pietryčių ir Pietvakarių). Stovi medinė Barstyčių Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia (pastatyta 1906 m.), veikia Barstyčių vidurinė mokykla, vaikų globos namai, biblioteka, paštas (LT-98014). Pietvakariuose telkšo Barstyčių ežerėlis. Stūkso Raganos kalnas.
thumb|left|Miestelio įžymybė – [[Barstyčių akmuo, stūksantis Puokės kaime]]
Etimologija
Barstyčiai – asmenvardinis vietovardis, kildinamas iš asmenvardžio Barstýtis (plg. pavardės Barstéika, Barsteikà). XVIII a. pabaigoje vietovė atiteko bajorams Jagminams, todėl vietovė iki XIX a. pradžios vadinosi Jagminpoliu (dvarininkinis vietovardis).
Istorija
Kaimo laukuose rastas akmeninis kirvis. Barstyčių įžymybė – didžiausias Lietuvoje Barstyčių akmuo, esantis netoliese – Puokės kaime.
1558 m. minimas 18 valakų Barstyčių kaimas, XVII a. dokumentuose – Barstyčių dvaras ir kaimas. 1649–1773 m. priklausė Pašiaušės jėzuitų kolegijai, po to bajorams Jagminams. Tverų tijūnas Tadas Jagminas 1788 m. pastatydino bažnyčią, todėl XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje kaimas vadinosi Jagminpoliu. 1841 m. buvo 16 kiemų Barstyčių miestelis ir 15 kiemų kaimas. XIX a. pabaigoje Barstyčiai – Telšių apskrities miestelis ir dvaras, buvęs Sedos valsčiuje.
XIX a. 2-ojoje pusėje veikė parapinė, 1908 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla, 1949–1958 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1958 m. Barstyčių vidurinė mokykla.
Nuo 1908 m. parapijos centras. XX a. trečiame ir ketvirtame dešimtmetyje Barstyčių šaulių būrys pasižymėjo kultūrine veikla. Per nacių okupaciją 1941 m. buvo išžudyta 13 miestelio šeimų. 1941 m. čia ėmė kurtis partizanų būrys. Po Antrojo pasaulinio karo Barstyčių apylinkėse prieš TSRS okupacinį režimą kovojo Alkos rinktinės partizanai. 1947–1950 m. valsčiaus, vėliau – apylinkės centras, kolūkio centrinė gyvenvietė. 1948 m. įsteigti vaikų globos namai, darželis, 1953 m. – biblioteka, 1956 m. – kultūros namai. 1990 m. spalį atstatytas 1936 m. pastatytas ir 1974 m. nugriautas pavasarininkų paminklas.
2011 m. birželio 28 d. patvirtintas Barstyčių herbas.
Mahajanos sūtros
Mahajanos sūtros – labai plati budizmo raštų (sūtrų) klasė, apimanti, kaip teigia mahajanos budistai, originalų Budos mokymą. Ankstyviausias veikalas, kuriame naudojama mahajanos sąvoka yra Lotoso sūtra, kuri, kaip spėjama, gali būti sudaryta pirmame mūsų eros amžiuje.
Barstyčiai
Žymūs žmonės
Barstyčiuose gimė:
Europos Sąjungos leidinių biuras
Europos Sąjungos leidinių biuras (Leidinių biuras. Iki 2009-06-30 „Europos Bendrijų oficialiųjų leidinių biuras“) – Europos Sąjungos (ES) leidykla.
Be to, Leidinių biuras teikia paslaugas internetu, suteikdamas galimybę nemokamai gauti informacijos apie ES teisę (EUR-Lex), ES leidinius (ES knygynas), ES viešuosius konkursus (TED) bei ES mokslinių tyrimų ir plėtros veiklą (CORDIS).
Taip pat Leidinių biuras rengia ir skelbia konsoliduotus ES teisės aktų tekstus.
Eleboras
Eleboras (Helleborus) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš graikų k. žodžių helein – žudyti ir bora – maistas (pavadinimas rodo augalo nuodingumą). Lietuviškoj botaninėj literatūroj dar kitaip vadinamas čėru.
Daugiamečiai žoliniai augalai su plaštakiškai suskaldytais lapais. Žiedai pavieniai, dideli (10-30 cm). Taurėlapiai žalsvi, gelsvai balti arba raudoni.
Gentyje yra apie 25 rūšys. Lietuvoje auginamos šios:
Laukagalių piliakalnis
Laukagalių piliakalnis, Milžinų Kalnas – piliakalnis Jonavos rajono savivaldybės teritorijoje, Laukagaliuose, Šilų seniūnija. Pasiekiamas pavažiavus Neries dešiniuoju krantu, slėnyje, už geležinkelio į šiaurės rytus einančia Laukagalių asfaltuota gatve, 150 m neprivažiavus gatvę kertančios aukštos įtampos elektros linijos, paėjus per pievą 120 m į kairę šiaurės rytų kryptimi, yra kairėje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Neries dešiniojo kranto aukštutinės terasos atragyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 7x6 m dydžio. Jos šiauriniame krašte supiltas 1,5 m aukščio, 10,5 m pločio pylimas 3 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai statūs, 16 m aukščio. Piliakalnis smarkiai apardytas arimų, apkasų, rytinis šonas nuplautas bevardžio upelio. Piliakalnis apaugęs krūmais, vakarinio šlaito dalis dirvonuoja.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu -­ II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės 1998 m. gegužės 19 d. nutarimu Nr.612 piliakalnis paskelbtas kultūros paminklu. Paminklo teritorijos plotas 8000 m². Išmatavimai: 110 m ilgio rytų – vakarų kryptimi ir iki 90 m pločio.
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1 km į pietryčius, kitame Neries krante buvo Skarulių pilkapiai, kurių vieta tyrinėta 1999 ir 2001 m.
Kojlai
Kojlai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyžų valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Čyžų, apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Hainuvkos ir apie 43 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1576 metais. XIX a. pabaigoje kaime gyveno 516 žmonių. 1909 m. pastatyta ''Šv. Aleksandro'' stačiatikių koplyčia.
Algimantai
Algimantai – kaimas Raseinių rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 2 km į rytus nuo Ariogalos.
Istorija
1935 m. netoli kaimo rastas Algimantų lobis.
Valatkiškiai
Valatkiškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 1 km į pietryčius nuo Šaukoto.
Suvalkų apskritis
Suvalkų apskritis  – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Apskrities centras – Suvalkai. Apskritis ribojasi su Alėckos, Augustavo, Geldapės, Luko, Seinų apskritimis, Suvalkų miestu ir Lietuva.
Didžiagalvis žygis
Didžiagalvis žygis (Broscus cephalotes) – žygių (Carabidae) šeimos vabalas.
Suvalkų apskritis
Istorija
thumb|left|Teritorija priskirta Lietuvai pagal [[Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartis|1920 metų liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį]]
Atmabodha
Atmabodha (, „Savosios esybės pažinimas“) – nedidelės apimties, reikšmingas advaita vedantos traktatas, kuris dažnai cituojamas šios filosofinės mokyklos veikaluose. Autoriumi paprastai laikomas Šankara.
Suvalkų apskritis
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. apskrities žemės priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai. 1656 m. apskrities teritorijoje netoli Pilypavo kaimo įvyko Pilypavo mūšis tarp Lietuvos ir Švedijos-Brandenburgo kariuomenių. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1815 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, 1837–1866 m. Augustavo gubernijai, 1867–1915 m. Suvalkų gubernijai.
Didžiagalvis žygis
Kūnas 17 - 22 mm juodas, blizgantis. Antsparniai matiniai, su labai smulkiomis taškuotomis vagutėmis. Skydelis neįsispraudęs į antsparnių siūlę, bet yra ant „kaklelio“. Priešnugarėlė širdiška. Galva kartu su akimis tokio pat pločio kaip ir priekinis priešnugarėlės kraštas.
Atmabodha
Traktatą sudaro šešiasdešimt aštuonios šlokos (posmai). Atmabodhoje išdėstytos esminės advaita vedantos sampratos, kaip antai Brahmanas, atmanas, Brahmaną nustelbiančios apreikštojo pasaulio formos, būdai pažinti savąją esybę ir šitaip pasiekti išsilaisvinimą.
Suvalkų apskritis
Istorija
Nuo 1915 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai, 1915–1916 ir 1918 m. Oberosto Suvalkų, 1917 m. Vilniaus-Suvalkų, 1917 m. kovą – 1918 m. sausį Lietuvos sričiai.
Didžiagalvis žygis
Aptinkama sausesnėse, gerai apšviestose smėlėtose vietose, miškuose, laukuose, keliuose. Aktyvus naktį, dieną tūno po akmenimis arba smėlyje.
Lietuvoje dažnas.
Suvalkų apskritis
Istorija
1919–1920 m. apskrityje būta Lietuvos ir Lenkijos kariuomenių susidūrimų. Per apskritį ėjo Lietuvos-Lenkijos demarkacinės linijos. 1923 m. linija beveik visą apskritį (su Suvalkų miestu) priskyrė Lenkijai. Lietuvai atiteko nedidelė šiaurinė buvusios Suvalkų apskrities dalis. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį apskritis buvo priskirta Lietuvos Respublikai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. Vienu ar kitu metu apskrityje buvo šie jau dabar nebegzistuojantys valsčiai: Dauspudos valsčius, Senojo Palivarko valsčius, Senosios Ančios valsčius ir Vižgurių valsčius. 1939–1945 m. priklausė Trečiajam reichui.
Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Suvalkų vaivadijai. 2003 m. vasario 26 d. sukurtas Suvalkų apskrities herbas. XXI a. pradžioje sukurta Suvalkų apskrities vėliava.
Administracinis suskirstymas
thumb|Apskrities administracinis suskirstymas
Tautinė ir religinė sudėtis
Remiantis garsaus Lietuvos teisininko, istoriko, publicisto, redaktoriaus, diplomato, užsienio reikalų ministro, signataro Petro Klimo surinktais duomenimis, 1889 m. apskrityje lietuviškai dar šnekėję apie 60% apskrities gyventojų.
Pagal 1897 m. atliktą gyventojų surašymą, apskrities gyventojų tautinė sudėtis atrodė taip: lenkai 66,8% (62 076), žydai 11,3% (10 468), lietuviai 8,5% (7877), rusai 7,9% (7309), ir vokiečiai 4,3% (3974). 1897 metais apskrityje gyveno 92 910 žmonės, o plotas buvo 1498 km². 1914 metais apskrityje gyveno 115 800 žmonių, o plotas buvo 1498 km². 1917 metais apskrityje gyveno 63 410 žmonių, o plotas buvo 1530 km².
Pagal 1921 m. lenkų valdžios atlikto gyventojų surašymo duomenis apskrityje gyveno 70 412 žmonių, o tautinė sudėtis buvo tokia: 60 754 (86,3%) lenkų, 5400 (7,7%) žydų, 2570 (3,6%) lietuvių, 1013 (1,4%) vokiečių, 641 (0,9%) rusų, 24 gudai, 4 rusėnai, 1 belgas, 1 prancūzas, 1 graikas ir 1 latvis.
Pagal 1921 m. surašymą apskrities religinė sudėtis buvo tokia: 54 710 (77,7%) katalikai, 7244 (10,3%) judėjai, 5822 (8,3%) protestantai, 1736 (8,8%) sentikiai, 427 (0,6%) stačiatikiai, 226 (0,3%) marijavitai, 12 graikų katalikų ir 2 be religijos. Apskrityje yra Pilypavo dekanatas, Suvalkų Šv. Dvasios dekanatas, Suvalkų Dievo gailestingumo dekanatas ir Suvalkų Šv. Benedikto ir Romualdo dekanatas.
Transportas
Per apskritį eina Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija, Alėckos-Suvalkų geležinkelio linija, Mockavos-Suvalkų geležinkelio linija ir planuojama Rail Baltica linija. Taip pat eina keliai: Vaivadijos kelias Nr.25px|DW651, Vaivadijos kelias Nr.25px|DW652, Vaivadijos kelias Nr.25px|DW653, Vaivadijos kelias Nr.25px|DW655 ir Vaivadijos kelias Nr.25px|DW664 ir Via Baltica kelias.
Gamtos apsauga
Apskrityje yra Vygrių nacionalinis parkas, Suvalkų kraštovaizdžio parkas bei Jotvingių pilkapio, Lapūkavo riedulių ir Ančios ežero draustiniai.
Upės
Apskrityje teka Blindės, Juodosios Ančios, Potopkos, Rospudos, Ščeberkos, Šelmentos, Šešupės, Vaiponės, Vėtrėlaužos, Vizgos, Vygros ir Vyžainos upės.
Mokslininkas
Mokslininkas – mokslo profesionalas, vykdantis tikslingą objektyvių žinių apie gamtą ar visuomenę gavimo veiklą, siekdamas praturtinti ir tiksliau formuoti objektyvų (mokslinį) pasaulio supratimą, vaizdą. Plačiąja prasme mokslininkas yra bet koks žmogus, kuris, taikydamas mokslinius metodus, plečia („daugina“) žmonijos objektyvias žinias arba kitaip dalyvauja tokioje veikloje. Mokslininkas yra tyrėjas, turintis mokslo laipsnį (LR mokslo ir studijų įstatymo 4 str. 12 d.). Mokslininkas gali būti vienos arba kelių sričių ekspertas, žinovas, specialistas.
Lietuvoje
Lietuvoje mokslininkai dirba aukštosiose mokyklose, mokslo ir tyrimų įstaigose (mokslo institutuose). Juos vienija profesinės organizacijos (Lietuvos mokslininkų sąjunga, Lietuvos jaunųjų mokslininkų sąjunga, asociacijos ir kt.). Lietuvoje veikia mokslininkų organizacijos, kaip Lietuvos mokslų akademija, Lietuvių katalikų mokslo akademija ir kt. Pagal pareigybės lygį mokslo tyrimų įstaigose gali būti jaunesnysis mokslo darbuotojas, mokslo darbuotojas, vyresnysis arba vyriausiasis mokslo darbuotojas.
640 m.
640 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Gruodis
Ferrari 599 GTB Fiorano
Ferrari 599 GTB Fiorano – GT klasės Ferrari, kuris pakeitė 575 M Maranello modelį. Jis buvo pristatytas Ženevos automobilių parodoje 2006 metais. Automobilio pavadinimas reiškia Fiorano Ferrari testavimo trasą.
Savybės
Tai kompanijos dvivietis flagmanas, turintis priekyje montuojamą variklį. Visiškai naujas dizainas buvo sukurtas Pininfarina kompanijos kartu su Ferrari stilistu. Automobilis išsiskiria originaliai atrodančiais tik dviem galiniais žibintais, ilgu variklio gaubtu. Didelis 6.0 L V12 variklis išvysto maksimalią 620 AG (456 kW) galią – tai galingiausias iki šiol gamintas serijinis Ferrari automobilis. Jo 608 Nm sukimo momentas taip pat yra didžiausias iš visų GT klasės Ferrari. Bendrovė teigia, kad automobilis pasiekia įspūdingą 330 km/h greitį, nuo 0 iki 100 km/h spurtuoja per 3.7 sekundės, o per 11 sekundžių pasiekia 200 km/h greitį. Tačiau įvairių testavimų metu buvo pasiekti dar įspūdingesni rezultatai – tik 3.2 s iki 100 km/h.
Mizuna
Mizuna arba japoninis kopūstas  – bastutinių šeimos lapinė daržovė, populiari Japonijoje. Naudojama salotoms, troškiniuose. Auginama įvairių tipų dirvose, nereikli. Auga pluoštais, viename gali būti iki kelių šimtų plonų stiebelių su šviesiai žaliais lapais.
Manoma, kad mizuna yra vietinis japoniškas augalas, nuo seno augintas maistui, daugiausiai netoli Kioto.
Tulžies pūslės uždegimas
Tulžies pūslės uždegimas, cholecistitas (< – tulžis+kystis – pūslė) - tai ūminis arba lėtinis bakterijų sukeltas uždegimas. Tulžies pūslės uždegimas prasideda, kai sutrinka tulžies nutekėjimas iš tulžies pūslės arba kai į tulžies pūslę patenka bakterijų iš kraujo, limfos ar dvylikapirštės žarnos. Tulžies pūslės sienelėje atsiranda uždegiminių pokyčių, kuriems progresuojant tulžies pūslėje susikaupia pūlių, ji gangrenuoja ar prakiūra.
Priežastys
Tulžies nutekėjimą gali sutrikdyti nereguliarus maitinimasis, persivalgymas, nutukimas, nejudrumas, nėštumas. Labai dažnai tulžies pūslės uždegimas išsivysto tulžies pūslės akmenlige sergantiems žmonėms. Akmenukai iš dalies ar visiškai sutrikdo normalų tulžies nutekėjimą iš pūslės, įstrigęs akmuo trikdo tulžies pūslės kraujotaką ir sukelia nekrozinius pokyčių, ir taip sudaromos palankios sąlygos prasidėti bakteriniam uždegimui. Kartais tulžies pūslės uždegimas gali išsivystyti po operacijų, nudegimų, pilvo traumų, dėl sepsio, sergant vidurių šiltine, brucelioze, leptospiroze. Cholecistitu dažniau serga vidutinio ir vyresnio amžiaus moterys.
Skirstymas
Cholecistitas gali būti ūminis ir lėtinis. Ūminis tulžies pūslės uždegimas dar skirstomas į:
Simptomai
Lėtinis cholecistitas prasideda, kartojantis ūminiam tulžies pūslės uždegimui, ypač kai tulžies pūslėje yra akmenų. Jis dažniausiai būna katarinio pobūdžio. Ligoniui maudžia, tempia dešinėje pašonėje, pykina, būna kartu burnoje. Šie simptomai ypač išryškėja gausiai ir riebiai pavalgius.
Gydymas
Įtarus ūminį cholecistitą būtina kreiptis į gydytoją. Tokiems ligoniams skiriami antibiotikai, lašinių skysčių infuzijos, atitinkama dieta, vaistai nuo skausmo, pykinimo. Jei uždegimas progresuoja ir gresia komplikacijos gali tekti pašalinti tulžies pūslę.
Ptebė
Egiptiečių mitologijoje Ptebė – keršto dievas, garbintas Akhmino regione, centriniame Egipte. Jo vardas yra verčiamas kaip „Dangaus - Ba“, kas reiškia „Dangaus siela“ arba „Dangaus nuotaika“. Gali būti, kad Ptebė yra semitinė dievybė atkeliavusi kartu su darbininkais iš Levanto. Kildinamas nuo Pet-Ba'al, kas reiškia „Dangaus viešpats“. Akstyvieji krikščionys Ptebę sulygino su graikų Kronu.
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Bronislava Kunkulienė
Bronislava Kunkulienė (g. 1940 m. kovo 15 d. Grūšlaukėje) – Lietuvos restauratorė.
Biografija
1960 m. baigė keramiką Lietuvos dailės institute. 1963–2001 m. dirbo Lietuvos dailės muziejuje, nuo 2000 m. keramikos dirbinių restauratorė ekspertė ir aukščiausios kvalifikacijos gintaro dirbinių restauratorė.
Svarbiausi restauruoti kūriniai:
Flamenko
Flamenko (isp. flamenco) – tradicinis ispanų muzikos – šokių stilius, susiformavęs XVIII a. šalies pietų regione Andalūzijoje. Folkloriškoji flamenko istorija siekia arabiškus laikus. Granadoje senieji Albayzín ir Sacromonte rajonai mena pačias šio žanro ištakas: čia susikūrė solea ir granó, Antonio Chacón Šventojo kalno (Sacro Monte) zambrose (flamenko urvuose) išgirdęs vietinį folklorą sukūrė flamenko dainavimo stilių. Flamenko šokamas ir dainuojamas pritariant gitarai, ritmingai plojant delnais.
Flamenko apima muzikinę ir kultūrinę tradiciją. Nors laikomas Ispanijos kultūros dalimi, flamenko faktiškai kilęs iš vieno Ispanijos regiono: Andalūzijos. Tačiau ir iš kitų Ispanijos regionų, pavyzdžiui, Ekstremadūrijos (Extremadura) ir Mursijos (Murcia) yra kilę daug flamenko menininkų, taip pat ten susikūrė keletas flamenko muzikos formų. Apskritai pripažįstama, jog flamenko išaugo iš unikalios Arabijos, Andalūzijos, žydų ir čigonų kultūrų sąveikos, kurios egzistavo Andalūzijoje iki ir po Ispanų įsiveržimo į Naująją Granadą (Spanish Invasion of New Granada). Svarbią įtaką formuojant rumba flamenko stilių darė Lotynų Amerika ir Kuba.
Flamenko šokio žinovai neturėjo jokių akademinių žinių istorijos ar muzikologijos srityse. Jie linkę pasikliauti ribotais šaltiniais (daugiausia XIX a. folkloristo Demófilo laiškais ir užsienio keliautojų užrašais). Tendencingumas taip pat dažnai būdingas flamenkologijoje. Tai pradėjo keistis 1980-aisiais, kai flamenkas pamažu pradėjo būti įtrauktas į muzikos konservatorijų mokymo programas ir daugiau muzikologų ir istorikų pradėjo tyrinėti flamenko.
Kyla klausimų ne tik apie flamenko muzikos ir šokio kilmę, bet ir apie paties žodžio „flamenko“ atsiradimą. George Borrow rašo, kad žodis „flemenc“ yra žodžio „gypsy“ sinonimas.
Flamenko atlikėjai: šokėjas (bailador), dainininkas (cantador) ir gitaristas (toquador). Flamenko muzika ypač domina šiuolaikinius choreografus, nes šie ritmai jiems leidžia daug improvizuoti, įnešti naujovių, palieka laisvės kūrybai.
Šokio atributai
thumb|250px|Flamenko šokėja [[Belén Maya su tradicine suknele bata de cola ]] Flamenko  šokėja (bailadora) vilki tradicine, grindis siekiančia suknele, ispaniškai vadinama bata de cola. Apdaras būna pasiūtas iš spalvoto taškuoto audinio. Šios suknelės modelis primena romų moterų tradicines suknias. Šokėja gundančiai žaidžia su suknelės šleifu ir dideliu šaliu. Kartais jos rankose yra vėduoklė arba kastanjetės.
Flamenko šokėjo (bailador) apranga – juodos kelnės, platus diržas ir balti marškiniai su plačiomis rankovėmis. Kartais vyras vilki berankove, kuri vietos kalba vadinama chaleco.
Stiliai
Egzistuoja kiek daugiau nei 50 skirtingų flamenko stilių (palos). Jie skiriasi ritmu, šokių dinamika. Populiariausi 4 stiliai – Toña, Soleá, Fandango y Seguiriya. Visi jie priklauso cante jondo kategorijai. Antra didelė kategorija – cante flamenco. Flamenko darė didelę įtaką pasaulio šokių kultūrai. Ilgainiui pasaulyje susikūrė labai daug integruotų flamenko stilių, tokių kaip flamenko – pop, flamenko – džiazas, flamenko – rokas ir kiti.
Flamenko festivaliai
Garsiausias pasaulio flamenko festivalis Bienal de Flamenco vyksta Ispanijos mieste Sevilijoje. Jis pradėtas rengti 1980 metais. Iš viso pasaulio čia atvažiuoja flamenko mylėtojai, kurie šiame pietų Ispanijos regione pamato geriausius šios muzikos šokėjus, dainininkus bei gitaristus. Ispanų Kordoboje kasmet rengiamas gitarų flamenko muzikos festivalis Guitarra. Čia savo karjerą pradėjo dabar žinomi šiam muzikos stiliui atsidavę gitaristai Vicente Amigo ir Paco Serrano. Garsūs festivaliai vyksta ir kituose Ispanijos miestuose – Kadise, Granadoje, Barselonoje ir Madride. Kiekvienas iš šių miestų turi savą flamenko specifiką, savo tradicijas ir ypatumus.
Naudingos nuorodos
Flamenko Ispanijoje
Šaltiniai
Flamenko kultūra Lietuvoje
Justas Dvarionas
Justas Dvarionas (g. 1967 m. birželio 25 d. Klaipėdoje, gyvena Vilniuje) – pianistas, visuomenės veikėjas.
Svarbiausi biografijos etapai
Garsaus XX a. lietuvių kompozitoriaus Balio Dvariono anūkas. Gimė Klaipėdoje 1967 m. Nuo dvejų metų muzikos namuose Justą mokė jo senelė, žinoma pianistė ir fortepijono profesorė Aldona Smilgaitė-Dvarionienė.
1978 m. sėkmingai atstovavo savo šaliai tarptautiniame pianistų konkurse "Virtuosi per Musica di Pianoforte" Čekoslovakijoje. Iš šio renginio grįžo laureatu.
Baigęs M. K. Čiurlionio meno mokyklą (mokytojo Aleksandro Jurgelionio klasėje) tęsė studijas Maskvos P. Čaikovskio vardo konservatorijoje pas profesorius Levą Vlasenką ir Michailą Pletniovą, baigė jas aukščiausiu įvertinimu.
1992 m. laimėjo pianistų konkursą "Viotti" Italijoje. Buvo įvertintas tarptautiniame pianistų konkurse Porto (Portugalijoje) ir M. K. Čiurlionio konkurse Lietuvoje, po kurio žiuri pirmininkas Danielis Polakas pažymėjo: „Justas Dvarionas iš Lietuvos man paliko vieną didžiausių įspūdžių. Dvariono grojimas labai individualus“.
Vėliau kelissyk sėkmingai koncertavo Pučinio teatre Merane (Italijoje), kur vietos muzikos kritikų buvo įvertintas kaip išskirtinis talentas, ne kartą dalyvavo muzikos festivalyje "Meranofest" (laimėjo "Solinio rečitalio premiją"). Kartu su įvairiais orkestrais ir solo yra koncertavęs Bulgarijoje, Kanadoje, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Rusijoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose, Japonijoje, Čekijoje, Švedijoje, Norvegijoje, Peru, Austrijoje ir kitur.
J. Dvarionas koncertuoja visoje Lietuvoje, dalyvauja respublikinių ir tarptautinių konkursų žiuri, dėsto, daro įrašus nacionaliniame radijuje bei televizijoje.
B. Dvariono, Franz Liszt (Vokietija), Nikolaï Rubinstein (Prancūzija), Gina Bahauer (JAV), Pyiabhand Sanitwongse (Tailandas), Orhuso (Danija) ir kitų tarptautinių pianistų konkursų žiuri narys, Europos jaunimo muzikos konkursų asociacijos viceprezidentas.
Vadovavo tarptautiniams meistriškumo kursams Vokietijoje, Norvegijoje, Lenkijoje, Lietuvoje.
Lionginas Kunevičius
Lionginas Kunevičius (1932 m. sausio 28 d. Alytuje – 1994 m. vasario 28 d. ten pat) – Lietuvos kunigas, tikinčiųjų teisių sąjūdžio dalyvis. miniatiūra|160px|left|Atminimo lenta [[Lukšių bažnyčia|Lukšių bažnyčioje]]
Biografija
Nuo 1951 m. studijavo Vilniaus universiteto Filologijos fakultete, 1953–1958 m. – Kauno kunigų seminarijoje; 1958 m. įšventintas kunigu. Iš pradžių Kauno Kristaus Prisikėlimo parapijos vikaras, vėliau dirbo sielovadinį darbą įvairiose Kauno arkivyskupijos ir Vilkaviškio vyskupijos parapijose: Didvyžiai (Vilkaviškio raj.), Gerdašiai (Lazdijų raj.), Būdvietis, Lukšiai, nuo 1991 m. – Angelų Sargų bažnyčios Alytuje altaristas.
1975–1988 m. pogrindinio periodinio leidinio „Aušra“ redaktorius ir daugumos straipsnių autorius. Nuo 1983 m. dalyvavo pogrindyje atkurto Tikinčiųjų teisėms ginti katalikų komiteto veikloje, pasirašinėjo visas svarbiausias kunigų peticijas sovietinės valdžios institucijoms. Parašė eilėraščių.
Dieveniškių pilkapynas
Dieveniškių pilkapynas – pilkapynas Šalčininkų rajono savivaldybės teritorijoje, apie 2,8 km į šiaurės vakarus nuo Dieveniškių miestelio, Dieveniškių seniūnija.
Pilkapynas
Miške išliko 8 pilkapiai. Sampilai 6–10 m skersmens, iki 1 m aukščio. Prie vieno pilkapio yra stulpo formos, 1,6 m aukščio Dieveniškių Mokas. 1952 m. Istorijos institutas ištyrė (vadovas Adolfas Tautavičius) 6 pilkapius, iš jų keturių sampilus juosė akmenų vainikai. Rasta sudegintų jotvingių mirusiųjų kapų su VI–XI a. įkapėmis – žalvariniais varpeliais, žąslais, kamanų apkaustais. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Povilas Meškėla
Povilas Meškėla (g. 1964 m. birželio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos roko dainininkas, grupės „Rojaus tūzai“ vokalistas.
Biografija
1984 m. baigė Vilniaus J. Tallat Kelpšos aukštesniąją muzikos mokyklą, G. Narijausko trombono klasę. 1986–1991 m. studijavo Lietuvos konservatorijos G. Narijausko trombono klasėje, 2004–2006 m. – S. Sasnausko džiazo dainavimo klasėje. Nuo 2006 m. studijuoja Vilniaus kolegijos A. Noviko džiazo ir pramoginio dainavimo klasėje.
1986–1991 m. grupės „Katedra“ vokalistas. Vėliau subūrė roko grupę „Rojaus tūzai“, kuri 2001 m. pripažinta geriausia Lietuvos roko grupe. Dainavo muzikos spektakliuose – K. Antanėlio „Meilė ir mirtis Veronoje“ (1996 m.), „Peras Giuntas“ (1998 m.), V. Ganelino „Velnio nuotaka“ (2003 m.) bei "Paryžiaus katedra" (2009 m.), dalyvavo projektuose „Klasikos metamorfozės“, „Roko klasikos metamorfozės“ ir kituose. Televizijoje 2006 m. buvo LNK muzikinio realybės šou „Kelias į žvaigždes“ dalyvių mokytojas, 2007 m. dalyvavo šou „Kelias į žvaigždes. Mokytojų turnyras“, kartu su Rusų dramos teatro vadove Tatjana Rinkevičiene dalyvavo LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai“, o 2008 m. su žurnaliste Živile Vaškyte – LTV muzikiniame šou „Lietuvos dainų dešimtukas“.
Albumai
Su „Katedra“ Su „Rojaus tūzais“:
Drubengis
Drubingis arba Drobinga (pasen.) – upė Prienų rajone, kairysis Nemuno intakas. Tekmės ilgis 2,0 km; baseino plotas 2,1 km².
Aprašymas
Prasideda netoli Prienų, rytinėje pusėje. Upė teka šiaurės rytų kryptimi. Žemupyje, Prienų mieste, ji patvenkta ir sudaro Popierinės tvenkinį. Po to Drubingis už 200 m įteka į Nemuną 300 km atstumu nuo pastarosios upės žiočių.
Seniau Drubingis buvo žymiai vandeningesnis, XVIII a. Prienų seniūnas Kazimieras Sapiega ties upės santaka su Nemunu pastatė popieriaus fabriką. XIX a. lenkų geografai pastebėjo akmenuotą Drubingio dugną. Gamtininkas Kazimieras Kulviecas 1910 m. žurnale „Ziemia“ aprašė keistą pušį prie šios upės: augalo laja priminė daugiau lapuotį nei spygliuotį medį.
Krantuose išsidėsčiusi viena iš didžiausių meškinio česnako nykstančių augaviečių šalyje. Lietuvos vyriausybė šaltiniuotą upės gilaus slėnio 66 ha ploto teritoriją paskelbė Drubengio botaniniu draustiniu – tuo siekiama išsaugoti augalų, gyvūnų ir grybų retųjų rūšių (ypač baltakraštės artonijos, skylėtosios menegacijos, blyškiosios džioveklės) natūraliąsias buveines.
Havelmo tvirtinimas
Havelmo tvirtinimas – nurodo, kad tolygiai augant valstybės išlaidoms ir mokesčiams didinami visuminė paklausa ir valstybės ūkis.
Tokį tvirtinimą pateikė ir grindė norvegų ekonomistas Trygve Havelmas.
Valstybės išlaidų augimas didina visuminę paklausą (valstybė daugiau perka prekių ir paslaugų), o tai didina valstybės ūkio augimą. Mokesčių augimas mažina individualią paklausą (mokesčių mokėtojas gali mažiau nupirkti), bet valstybė iš jų surinktus pinigus išleis pirkti prekes ir paslaugas. Jei taip nebūtu, tie patys mokesčiai likę namų ūkiuose iš dalies būtu taupomi ir neišleidžiami. Namų ūkių vartojimo sumažėjimas ne visada sumažina bendrą produkcijos vartojimą. Valstybės mokesčių kilimą stabdo toks veiksnys, kaip mokesčių mokėjimo mažėjimas (Lafero kreivė). Taip pat keliant mokesčius mažinamos investicijos į ūkį ir vietiniai gamintojai pastatomi į nelygias sąlygas, lyginant su kitų valstybių gamintojais.
Šventasis Euzebijus
Šventasis Euzebijus (g. Kazano alo Jonio, Italija – m. 310 m. Sicilijoje) – trisdešimt pirmasis popiežius, vadovavęs krikščionių bažnyčiai nuo 309 arba 310 m. balandžio 18 d. iki rugpjūčio 17 d.
Jo pontifikavimo metu kilo daugybė vaidų tarp krikščionių, todėl imperatorius Maksentijus, valdęs nuo 306 m. ir iš pradžių rodęs palankumą krikščionims, nušalino jį nuo Šventojo sosto. Nesutarimai kilo dėl Euzebijaus, kaip ir jo pirmtako Marcelo I, požiūrio į nepraktikuojančius krikščionis.
Euzebijus mirė tremtyje Sicilijoje ir buvo palaidotas Kaliksto katakombose. Popiežius Damasas I ant jo kapo pastatė antkapį, kuriame parašė aštuonias eilutes hegzametru. Jose paminėtas žodis „kankinys“, tačiau jo nereikėtų suprasti tiesiogine prasme.
Euzebijaus atminimo diena minima rugsėjo 26-ąją.
Ferrari California
Savybės
California prisijungė prie „Ferrari“ automobilių, turinčių 8 variklio cilindrus, šeimynos ir yra komplektuojama su naujos kartos V8 varikliu pirmą kartą sumontuotu automobilio priekinėje dalyje. Nepaisant ankstesnių spėjimų, kad Ferrari California bus kupė kėbulu, gamintojai šį modelį pristatė išskirtinai tik nuleidžiamu kietu stogu. Ferrari California 4,3 l V8 variklis su tiesioginiu kuro įpurškimu prie 7500 aps/min. pasiekia 460 AG galią ir nuo 0 iki 100 km/h įsibėgės mažiau nei per 4 s.
Ferrari California (2008)-(2013)
Ferrari California buvo pristatyta 2008 m. Paryžiaus automobilių parodoje. Šis modelis pradėjo naują, ketvirtą, Ferrari modelių klasę.
California modelis įkūnijo kelis debiutus Ferrari istorijoje:
Šis modelis turėjo 4,3 l V8 variklį, išvystantį 453 arklio galias. California pasiekia maksimalų 310 km/val greitį ir iki 100 km/val įsibėgėja per daugiau nei 4 s.
Ferrari su šiuo modeliu 1000 val dirbo vėjo tunelyje ir iki Ferrari F12berlinetta modelio tai buvo pats aerodinamiškiausias gamintojo modelis.
Tik du California modeliai buvo parduoti su mechanine greičių dėže, tad 2012 m. modelio atnaujinime šio pasirinkimo visai nebeliko. Tuo pačiu galia buvo padidinta 30 AG.
Šiems modeliams gaminti Ferrari gamykloje Maranele buvo sukurta atskira linija. Per metus čia pagaminama apie 6 000 šio modelio vienetų.
California T (2014–)
2014 m. vasario 12 d. Ferrari išleido visiškai atnaujintą California modelio versiją T. Kovo mėnesį modelis buvo pademonstruotas Ženevos automobilių parodoje.
Raidė T pavadinime simbolizuoja Turbo technologiją, kurią Ferrari paskutinį kartą naudojo su Ferrari F40 modeliu. Naujasis 3,9 l variklis pasiekia 552 AG, iki 100 km/val įsibėgėja per 3,6 s, gali pasiekti maksimalų 315 km/val greitį. Šiame modelyje stipriai atnaujintas išorės dizainas. Taip pat palyginus su ankstesniu modeliu, T išmeta 15 % mažiau teršalų į aplinką.
Šis modelis taip pat tapo pirmuoju, kuriame instaliuota Apple kompanijos CarPlay programa. Apple patvirtino, kad pirmieji šią technologiją savo automobiliuose naudos Ferrari, Mercedes-Benz ir Volvo.
Mažviliai
Mažviliai – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Avilių II, prie Mažvilių ežero.
Istorija
Kaimas panaikintas 1986 m.
Kuraševas (Čižės valsčius)
Kuraševas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyžų valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Per kaimą teka Loknicos upė.
Istorija
Kaimas įkurtas apie 1570 metus. 1775 m. kaime buvo 68 namai ir 298 gyventojai. 1868 m. stačiatikių kapinėse pastatyta Kuraševo Šv. Antono Piečerskio cerkvė, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. Apie 1897 m. įkurta Kuraševo Šv. Antono Piečersko parapija. 1942 m. pastatyta Kuraševo Šv. Brolio Machabeušo koplyčia.
Mykolas Antanas Radvila
Mykolas Antanas Radvila (, 1681 m. spalio 1 d. Klecke – 1729 m. rugpjūčio 29 d. Uciechoje) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės veikėjas.
Biografija
Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos-Nesvyžiaus linijos Klecko šakos, Šidlavos šakos pradininkas tėvas Dominykas Mikalojus Radvila, motina Ona Marijana Palubinskytė. Broliai Jonas Mikalojus Radvila ir Mikalojus Faustinas Radvila.
Šeima
1697 m. dešimtmetis paveldėjo Šidlavos žemę. Kas jo vardu ją valdė, nežinoma, bet nuo jo prasidėjo iki šių laikų besitęsianti Šidlavos Radvilų giminės šaka. Vedęs Marcijoną Siesickytę tapo Polonečkos (Naugarduko vaivadija) valdytoju. Tačiau jam mirus pasirodė, kad beveik visas jo turtas užstatytas, todėl dukters Izabelės kraičiu pasirūpino Mykolas Kazimieras Radvila Žuvelė ir jo žmona Pranciška Uršulė Vyšnioviecka.
Valstybės tarnyba
Nuo 1706 m. LDK raikytojas, Lydos, Vilkmergės, Kauno, Metelių ir Niemojnocko seniūnas.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Vandeniniai čiuožikai
Vandeniniai čiuožikai (Gerridae) – straubliuočių (Hemiptera) būrio blakių (Heteroptera) pobūrio šeima. Prisitaikę judėti vandens paviršiumi – jų anatomija leidžia paskirstyti kūno svorį taip, kad jis išsilaikytų ant vandens paviršiaus įtempimo plėvelės. Plėšrūs. Žinoma daugiau kaip 1 700 vandeninių čiuožikų rūšių. Dauguma jų gėlavandenės, tačiau Halobates genties čiuožikai gyvena vandenynuose.
Anatomija
Kaip ir visos blakės, vandeniniai čiuožikai turi duriamąjį–siurbiamąjį burnos aparatą ir iki pusės sukietėjusius priekinius sparnus. Visas kūnas padengtas mikroskopiniais plaukeliais, kurie atstumia vandenį ir neleidžia vabzdžiui sušlapti. Čiuožikų antros ir trečios poros kojos itin ilgos, todėl kūno svoris paskirstomas didesniame vandens paviršiuje. Pirmos poros kojos trumpesnės ir pritaikytos sučiupti grobį.
Profilaktika
miniatiūra|Šiuolaikinė apsauga nuo tabako dūmųː uždaryta rūkymo patalpa Japonijos traukinių stotyje, oras siurbiamas per stogą. Profilaktika  – tai priemonių, padedančių saugoti, stiprinti ir atkurti sveikatą bei išvengti ligų, visuma.
Vandeniniai čiuožikai
Anatomija
Vandeniniams čiuožikams būdingas sparnų išsivystymo polimorfizmas – tos pačios rūšies atstovai gali turėti gerai išvystytus, trumpus arba visai neišsivysčiusius sparnus. Sparnai leidžia šiems vabzdžiams plisti, tačiau prideda svorio kūnui ir gali sušlapti, todėl vandens paviršiuje paprasčiau išgyventi besparniams vandeniniams čiuožikams.
Profilaktika
Profilaktika skirstoma į tris rūšis:
Preventive medicine
Vandeniniai čiuožikai
Gyvenimo ciklas
== Lietuvoje gyvenančios rūšys. ==
Avokadas
thumb|right|260px|Avokadas Avokadas ( 'aligatorinė kriaušė') – amerikinės persėjos vaisius. Tai – tamsiai žalio atspalvio, kriaušės pavidalo vienasėklė uoga, 7–20 cm ilgio, 7–10 cm skersmens ir 250–600 g svorio. Avokado vaisius yra uoga, o ne kaulavaisis, kadangi sėklą nesupa kaulavaisiams būdingas kietas, sumedėjęs endokarpis.
Vaismedis pradeda derėti po 4–5 metų. Vaisiai skinami jiems nesunokus. Jei derlius surenkamas per anksti, jo pilnai pribrandinti neįmanoma. Toks vaisius nustoja aromato ir jam būdingų vertingų savybių. Vaisiai labai vertinami, naudingi sveikatai. Juose yra apie 5–32 proc. riebalų, iš kurių nemažai polinesočiųjų riebalų rūgščių. Jos mažina kraujo klampumą, jo krešėjimą, gerina kraujagyslių sienelių elastingumą, tinka širdies ir kraujagyslių ligų profilaktikai.
Vaisiuose gausu lecitino, kuris reguliuoja medžiagų apykaitą, aktyvina smegenų ląstelių veiklą, valo kraujagyslių sieneles, saugo kepenis nuo riebalų kaupimosi. Taip pat vaisiuose yra 0,8–4,4 proc. baltymų, 1,2–10 proc. angliavandenių, maistingame minkštime – vitaminų A, C, riboflavino, niancino ir kt.
Vaisiai būna tinkami maistui, kai paspaudus pirštu atsiranda įdubimas. Jei jis kietas, tai dar kurį laiką reikia nokinti. Maistui sunokę vaisiai perpjaunami išilgai, išimamas kauliukas. Pats minkštimas yra riebus, sviesto skonio ir gelsvai žalio atspalvio. Vaisiaus minkštime esančias riebalų rūgštis nuo oksidacijos galima apsaugoti suvilgius jį citrinos sultimis. Neapdorotas citrinos rūgštimi minkštimas ruduoja ir praranda daug biologiškai veiklių medžiagų.
Vaisiai naudojami šaltiems užkandžiams, salotoms gaminti. Iš prinokusių avokadų išgaunamas aliejus, naudojamas kosmetikos priemonių gamyboje.
Savo gimtinėje Vidurio Amerikoje avokadas žinomas 8000 metų. Dabar dėl savo unikalios sudėties – vienas vertingiausių vaisių pasaulyje. Skirstoma į 3 veisles – meksikinę (tamsūs vaisiai), gvatemalinę (žalios, gruoblėtos, vertingiausios), antilinę (žalios, lygios). Dar vadinama miško sviestu.
thumb|260px|Avokadai
Ortelsburgo apskritis
Ortelsburgo apskritis  – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos, nuo 1905 m. Alnaštyno apygardos administracinis teritorinis vienetas. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą. Centras – Ortelsburgas.
Geografija
thumb|left|200px|Rytų Prūsijos provincija iki 1905 m.: vakarinė dalis – [[Karaliaučiaus apygarda, rytinė dalis – Gumbinės apygarda]] Ortelsburgo apskritis apėmė pietinę Rytų Prūsijos provincijos dalį Galindoje, ribojosi su Neidenburgo, Alnaštyno, Rešliaus, Zensburgo ir Johanisburgo apskritimis. Apskrities plotas 1703 km².
Istorija
Prūsijos kunigaikštystės Neidenburgo apskritis įsteigta 1525 m. reorganizuojant krašto valdymą. 1818 m. Ortelsburge įkurta Landrato įstaiga. 1908 m. apskrityje buvo 200 gyvenviečių, iš jų su daugiau kaip 1000 gyventojų:
1905 m. Ortelsburgo apskritis priskirta naujai suformuotai Alnaštyno apygardai. 1945 m. apskritis atiteko Lenkijai, jos teritorijoje buvo suformuotas Ščitno pavietas. Nuo 1999 m. apskrities teritorija įeina į Varmės–Mozūrų vaivadiją.
Gyventojai
1890 m. apie 56 000 gyventojų užsirašė lenkais.
Gyventojai pagal tikėjimą
641 m.
641 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Tambos žemė
thumb|300px|Tambos žemė Japonijos žemėlapyje Tamba (丹波国; Tamba no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Kioto ir Hiogo prefektūrų dalys. Tamba ribojosi su Harimos, Omio, Seccu, Tadžimos, Tango, Vakasos ir Jamaširo žemėmis.
Manoma, kad senoji žemės sostinė buvo įsikūrusi dabartinėje Kameokos miesto teritorijoje.
Tešijo žemė
Tešijas (天塩国; Teshio no kuni) – trumpai egzistavusi senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Rumojaus subprefektūra ir šiaurinė Kamikavos subprefektūros pusė pusė.
Geltoni krantai (1989 albumas)
Geltoni krantai yra pirmasis Foje albumas, išleistas MC pavidalu 1989 m. ir platintas tik Roko Maršo metu. Kasetė buvo perleista firmos Bomba Records 1997 m. (BBMC 091).
Dainos
Muzika ir žodžiai Andriaus Mamontovo
Žmonės
Kiti
Lituoklis
Lituoklis – įtaisas, kuris įkaitusiu antgaliu ištirpina lydmetalį tam, kad sujungtų dvi metalines detales.
Lituoklis sudarytas iš įkaitinamo metalinio antgalio ir izoliuotos rankenos. Dažniausiai kaitinama naudojantis elektra, perduodant jos srovę, tiekiamą elektros laidais ar baterija, per kaitinimo elementą. Kitas kaitinimo metodas apima tinkamų dujų sudegimą, kurias galima tiekti per baką, įmontuotą ant lituoklio, arba per išorinę liepsną.
Dalis lituoklių įkaista ir atvėsta per kelias sekundes, bet kitiems tai užtrunka minutes.
Lituokliai elektriniam ir elektroniniam darbui
thumb|left|180px|Elektrinis lituoklisElektriniam darbui laidai paprastai lituojami prie spausdintų schemų, kitų laidų arba mažų terminalų. Tam yra tinkamas žemos įtampos (15-30 voltų) lituoklis. Anksčiau laidai dažnai būdavo lituojami į didelę važiuoklę, pagamintą iš sunkiojo metalo, tačiau šiandien šis aukštos įtampos reikalavimas pasitaiko retai. Aukšta įtampa yra naudojama neelektriniam darbui su metalu.
Maži baterija valdomi arba dujiniai lituokliai yra naudingi, kai nėra patogaus elektros šaltinio.
Kai kurie lituokliai turi keičiamus antgalius skirtingoms darbo rūšims. Piramidiniai antgaliai su plokščiais trikampiais šonais naudingi lituojant lakštinį metalą.
Apvalūs arba kálto formos antgaliai paprastai naudojami elektroniniam darbui.
Tyrėjas
Tyrėjas – mokslininkas, vykdantis mokslo tyrimus. Lietuvoje – aukštąjį išsilavinimą turintis asmuo, plėtojantis pažinimą, konceptualizuojantis ar kuriantis naujus produktus, procesus, metodus ir sistemas arba vadovaujantis mokslinių tyrimų ir eksperimentinės (socialinės, kultūrinės) plėtros projektams (LR mokslo ir studijų įstatymo 4 str. 27 d.). Gali būti išskiriamas jaunasis tyrėjas (jaunasis mokslininkas), (plačiau žr. EURODOC, Europos tyrėjų chartija).
Taip pat skaitykite
Ikiteisminio tyrimo pareigūnas
Gyvensena
Gyvensena  – tai įpročių ir papročių visuma, per visą žmogaus gyvenimą veikiama, keičiama, skatinama socializacijos vyksmo.
Gyvenseną sudaro mitybos, fizinio aktyvumo, alkoholio bei tabako vartojimo ir kiti įpročiai. Visi jie yra tarpusavyje susiję ir daro įtaką sveikatai.
Vakarų Europos Sąjunga
Vakarų Europos Sąjunga  – 1948 m. įkurta buvusi tarptautinė organizacija, kuri jungė 10 Europos valstybių. Įkurta Šaltojo karo metu kaip karinis blokas.
Po Šaltojo karo pabaigos Vakarų Europos Sąjungos funkcijas pradėjo perimti Europos Sąjungos Bendra saugumo ir gynybos politika (BSGP). 2011 m. birželio 30 d. VES oficialiai baigė funkcionuoti, o organizacijos funkcijas perėmė ES.
Istorija
1952 m., jau įsteigus Europos anglių ir plieno bendriją, buvo mėginta įsteigti ir Europos gynybos bendriją, bet nesėkmingai, nes Prancūzijos parlamentas neratifikavo jos steigimo sutarties. Nepavykus įsteigti Europos gynybos bendrijos, kuri Vokietijos ginkluotąsias pajėgas integruotų į Europos struktūras, 1954 m. spalio 23 d. penkios Vakarų Sąjungos valstybės Paryžiuje pasirašė protokolus, kuriais modifikavo bei papildė 1948 m. Briuselio sutartį ir į organizaciją priėmė Vokietijos Federacinę Respubliką bei Italiją, o pačią organizaciją pavadino Vakarų Europos Sąjunga.
Romantinis filmas
thumb|right|1997 m. filmo „[[Titanikas (1997 m. filmas) |Titanikas“ plakatas|left|200px]]
Nacionalinis kibernetinio saugumo centras
miniatiūra|Buveinė
Vakarų Europos Sąjunga
Istorija
5-asis Briuselio sutarties straipsnis (buvęs 4-asis) įpareigojo valstybes-nares kur kas plačiau negu žymusis NATO 5-aisis straipsnis. Kaip jau minėta, jame buvo numatyta, kad Europoje užpuolus kurią nors iš Vakarų Europos Sąjungos šalių, kitos jai privalo suteikti visą įmanomą karinę ir kitokią pagalbą ir paramą. Taigi valstybės privalo užtikrinti ir karinį, ir kitokį solidarumą, tuo tarpu Šiaurės Atlanto sutartis formuluojama taip, kad jos šalys turi individualiai ir kartu su kitomis valstybėmis paremti užpultąją šalį tokiais veiksmais, kokius laiko reikalingais – karinis solidarumas čia paliekamas tik kaip viena iš galimybių.
Romantinis filmas
Romantinis filmas – filmas, kuriame vaizduojamos meilės istorijos, daugiausia dėmesio skiriama jausmų pasauliui. Filmo pagrindiniai veikėjai yra du vienas kitam šiltus jausmus puoselėjantys personažai – vyras ir moteris. Filme plėtojama jų meilės istorija, dažnai užsibaigianti vestuvėmis.
Vakarų Europos Sąjunga
Istorija
Vakarų Europos Sąjunga yra viena iš nedaugelio organizacijų, kurios laikui bėgant ne išplėtė, o gerokai sumažino iš pradžių numatytą veiklą. Sąjungos branduoliu liko jos penktasis straipsnis, numatęs įsipareigojimus šalių užpuolimo atveju, tačiau ir karinis bendradarbiavimas buvo neformaliai perduotas NATO.
Tik 1984 metais, kai Europos valstybėms pabodo Jungtinių Valstijų savarankiškumas tvarkant gynybos reikalus, o Prancūzijos prezidentas Fransua Miteranas (Francois Mitterrand) ėmėsi atitinkamos iniciatyvos, imta kalbėti apie Vakarų Europos Sąjungos atgaivinimą. 1984–1985 m. Paryžiuje, Romoje bei Bonoje įvyko ministrų susitikimai, kuriuose, ypač Romos deklaracijoje, nuspręsta geriau panaudoti Vakarų Europos Sąjungos struktūrą valstybių narių saugumo politikos bendradarbiavimui skatinti. 1987 m. Hagoje buvo priimta Europos saugumo interesų programa, kurioje buvo kalbama, kad Europa negali būti visiškai integruota be vieningos saugumo ir gynybos politikos. Programa taip pat numatė pakeisti institucijų struktūrą. Be to, 1988 m. į Vakarų Europos Sąjungą įstojo Ispanija ir Portugalija (protokolas įsigaliojo 1990 m.), o 1992 m. – Graikija (1995 m.). Tuo tarpu Turkija, nors pareiškė norą stoti į VES, jos nare taip ir netapo.
Priėmus Amsterdamo sutartį, ES struktūros ėmė perimti VES funkcijas. Europos Sąjungos Vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai tapo šios organizacijos generaliniu sekretoriumi.
Priėmus Lisabonos sutartį, visos likusios VES funkcijos buvo inkorporuotos į ES. Taigi 2011 m. birželio 30 d. organizacija nustojo funkcionuoti.
Dalyvaujančios valstybės
VES priklausė 10 valstybių narių, 6 asocijuotos valstybės narės, 5 valstybės – stebėtojos ir 7 valstybės – asocijuotos partnerės.
Valstybės narės:
Visos VES valstybės narės buvo ir ES bei NATO narės. Tik šios šalys turėjo pilnas balsavimo teises.
Asocijuotos valstybės narės:
Asocijuota narystė buvo sukurta siekiant įtraukti Europos šalis, kurios buvo NATO, bet ne ES narės. Asocijuotos narės Lenkija, Čekija ir Vengrija prisijungė prie ES 2004 m.
Valstybės – stebėtojos:
Valstybės – stebėtojos buvo ES, bet ne NATO narės.
1 Danijai, nors ji priklausė ES ir NATO, buvo pritaikyta išimtis. Pagal Mastrichto sutartį (1992 m.), ši šalis nedalyvavo ES bendroje užsienio ir saugumo politikoje.