cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Takašis Šimura
Garsiausas Takašio Šimuros vaidmuo yra mirštantis valdininkas Kandzi Vatanabė filme „Gyventi“ (kitaip „Ikiru“, 1952). Sukūrė vienas pagrindinių rolių vienuose geriausių visų laikų filmų „Rasiomonas“ (1950) ir „Septyni samurajai“ (1954).
Nemunaičio piliakalnis
Tyrimai
1953 m. ir 1962 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas XIV a.
Takašis Šimura
Biografija
Takašis Šimura (tikras vardas Shoji Shimazaki) gimė 1905 m. kovo 12 d. Ikuno mieste, Hioge. Kine debiutavo 1936 m. Tais pačiais metais nusifilmavo žymaus režisierio Kenji Mizoguchi filme „Osakos elegija“. 1943 m. Takašis Šimura pasirašė kontraktą su „Toho“ kino kompanija. Per beveik 40 sekančių metų Šimura pasirodė per 200 „Toho“ filmų, įskaitant 21 Akiro Kurosavos filmų. Garsiausiu jo vaidmeniu tapo valdininko Kandzi Vatanabės rolė filme „Gyventi“ (kitaip „Ikiru“ 1952 m. Taip pat, jis atliko vaidmenį Vakaruose gerai žinomame filme „Godzila“, kuris tapo pirmuoju iš Godzilos serijos filmų.
Nemunaičio piliakalnis
Istorija
Piliakalnyje stovėjo Nemunaičio pilis, minima 1384 m. ir 1387 m.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Takašis Šimura
Biografija
Bendradarbiavimo su Kurosava plotmėje Šimura dažnai lyginamas su Toširu Mifune, su kuriuo dažnai vaidino kartu, tačiau iš tikro Šimura Kurosavos filmuose vaidino ilgiau. Paskutinis jo vaidmuo buvo filme „Kagemuša: kario šešėlis“. Šimura buvo 2 kart nominuotas BAFTA apdovanojimams kaip geriausias aktorius už vaidmenis filmuose „Septyni samurajai“ ir „Ikiru“. Takašis Šimura mirė 1982 m. vasario 11 d. Tokijuje. Buvo kremuotas, be kapo.
Vaidmenys filmuose
Takašis Šimura vaidino sekančiuose garsiuose Akiro Kurosavos filmuose:
Kitas vaidmuo:
Sokolų geležinkelio stotis
Sokolų geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Sokolų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Sokolų valsčiuje. Stotis priklauso Ostrolenka-Lapiai geležinkelio linijai. Nuo stoties iki Jamiolkų geležinkelio stotelės yra 5,1 km ir iki Roški Lešnės geležinkelio stotelės yra 2,6 km.
Karalžuvinės
Karalžuvinės (Lamprididae) – vėduokliažuvių (Lampriformes) būrio žuvų šeima. Kūnas ovalinis, suplotas. Paplitusios Atlanto ir Ramiojo vandenynų vidutinio ir tropinio klimato zonose.
Šeimoje yra 1 gentis ir 2 rūšys:
Alešiškių apylinkė
Alešiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Aukštadvario valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jiezno rajonui. 1954 m. prijungta dalis Kedonių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Alešiškių apylinkė prijungta prie Aukštadvario apylinkės.
Damasas
Yra du Popiežiai vardu Damasas.
Kolnica
Kolnica vadinamos Lenkijos gyvenvietės:
Le Roi Est Mort, Vive Le Roi!
Le Roi Est Mort, Vive Le Roi! (iš pranc. k. „Karalius mirė, tegyvuoja karalius!“) – 1996 m. išleistas, trečiasis studijinis „Enigma“ albumas. Pasaulyje parduota ~7 mln. kopijų. Norvegijos ir Graikijos topuose užėmė pirmą, Vokietijos – 3, Prancūzijos – 8, JK – 12, JAV – 25 vietą. Albumas turėjo 2 singlus – Beyond the Invisible ir T.N.T. for the Brain. Planuotas išleisti ir trečiasis singlas The Roundabout, tačiau dėl neaiškių aplinkybių neišleistas.
Le Roi Est Mort, Vive Le Roi! nemažai skyrėsi nuo pirmųjų dviejų Enigmos albumų. Jame vyrauja daugiau futuristinės, modernesnės melodijos, gerokai sumažinta bažnytinių giesmių.
1998 m. albumas nominuotas Grammy apdovanojimui geriausio New Age albumo kategorijoje.
Raštrakutų dinastija
Raštrakutų dinastija (kanadų kalba: ರಾಷ್ಟ್ರಕೂಟ) – Karnatakos dinastija Pietų Azijoje, valdžiusi 753–982 m. Ji kontroliavo ir Maharaštrą bei Andhrą, dėl to jų valstybė dar vadinama Raštrakutų imperija.
Ši dinastija Karnatakoje pakeitė Čalukjų dinastiją, o ją pakeitė Vakarų Čalukjų dinastija. Jos sostinė buvo Manjacheta.
Istorija
thumb|200px|left|Raštrakutų valstybės teritorijos Dėl raštrakutų dinastijos kilmės yra daug diskusijų. Spėjama, kad tai nebuvo vietinė, t. y. kanadų dinastija, o atėjusi iš šiaurės. Iš pradžių jie buvo Čalukjų vasalais Berare, Gudžarate ir Nasike. Dinastijos įkūrėjas Dantidurga 753 m. sukilo šiaurinėse Čalukjų imperijos teritorijose ir sumušė jų armiją.
Jo artimiausi įpėdiniai užvaldė visas buvusias Čalukjų imperijos teritorijas, taip pat pajungė ir daugiau teritorijų, padarydami Karnataką galingiausia Indijos jėga. 800 m. jų armija veržėsi į Šiaurės Indiją, nugalėjo Palų dinastiją ir Pratiharus. thumb|200px|left|Raštrakutų imperija apie 800 m.
Kultūros pasiekimai
thumb|200px|right|Kailasantos šventykla thumb|200px|right|Kailasantos šventykla Raštrakutų imperijoje buvo naudojama kanadų kalba ir kanadų raštas.
Nepaprastai suklestėjo raštrakutų architektūra, kuri pasiekė didžiausią suklestėjimą. Čia buvo pastatyti tokie šedevrai, kaip Kailasantos šventykla, Eloros šventykla ir kt.
Dinastijos pabaiga
Valdantt Krišnai II, imperija patyrė žymių pokyčių, nes rytuose ėmė kilti Rytų Čalukjai, iki tol buvę priklausomi nuo Raštrakutų. Jie stipriai apkarpė imperijos teritorijas. Ir nors vėliau buvo ne kartą atstatoma galybė, imperija ėmė silpti. Joje atgijo senoji dinastija, Čalukjai, kurie nuvertė raštrakutų valdžią ir sukūrė Vakarų Čalukjų imperiją.
Čokas
Čokas arba Čau – miestas centriniame Mianmare, Magvės regione, šalia Iravadžio upės. Svarbiausias šalyje naftos gavybos (pradėta 1902 m.) ir perdirbimo centras.
Birželio 13
Birželio 13 yra 164-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 165-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 201 diena.
Vardadieniai
Akvilina – Antanas – Antanina – Kunotas – Nina – Skalvė
Eurovizijos dainų konkursas 1999
thumb|200px|[[Jeruzalės tarptautinis konvencijų centras, 1999 m. Eurovizijos vieta]] Žalia: 1999 m. konkurse dalyvavusios šalys. Geltona: Šalys, 1999 m. Eurovizijos dalyvavime padariusios pertrauką.|thumb|200px|right 200px|thumb|Dafna Dekel, Yigal Ravid ir Sigal Shahamon – Eurovizijos vedėjai thumb|200px|Dino Merlin & Beatrice – Bosnijos ir Hercegovinos atstovai
Formatas
Pirmą kartą nuo 1977 m., šio konkurso metu buvo panaikinta ilgametė taisyklė, kuri sąlygojo, kad kiekviena šalis turi dainuoti viena iš valstybinių kalbų. Dalyvaujančių šalių dauguma – keturiolika iš dvidešimt trijų valstybių nusprendė dainuoti visiškai arba iš dalies anglų kalba ir tik aštuonios šalys – visiškai jų nacionalinėmis kalbomis: Lietuva, Ispanija, Kroatija, Lenkija, Prancūzija, Kipras, Portugalija ir Turkija. Be to, pirmą kartą gyva muzika tapo neprivaloma konkurse. IBA pasinaudojo tuo ir nusprendė, kad panaikinus orkestrą iš konkurso, bus galima sutaupyti pinigų šou rengimui. Tai sukėlė nesutarimų dėl „Eurovizijos“ tradicionalistų, 1980 m. ir 1987 m. Eurovizijos nugalėtojas Johnny Logan kritikavo šį žingsnį, teigdamas, kad renginys bus panašus į karaoke.
George Soros
Džordžas Sorosas (,, gimė vardu ; g. 1930 m. rugpjūčio 12 d. Budapešte) – Vengrijos žydų kilmės JAV investuotojas, apribotos rizikos fondų valdytojas, filantropas. Turi sukaupęs 20 mlrd. JAV dolerių asmeninio turto.
Eurovizijos dainų konkursas 1999
Formatas
Buvo paskelbta, kad nuo 2000 m. konkurso keturios Europos transliuotojų sąjungos (EBU) didžiausios finansininkės – Vokietija, Ispanija, Prancūzija ir Jungtinė Karalystė automatiškai patenka į konkurso finalą, nepriklausomai nuo rezultatų per paskutinius penkerius metus.
George Soros
Jaunystė
Sorosas su savo tėvais 1946 m. išvyko iš Vengrijos į Vakarus, 1947 m. emigravo į Angliją. Baigė ekonomikos studijas prestižinėje Londono ekonominių ir politikos mokslų mokykloje (London School of Economics and Political Science) 1952. Ten, be kita ko, jo pasaulėžiūrai turėjo įtakos filosofas Karlas Poperis, platinęs Atviros visuomenės idėjas.
Eurovizijos dainų konkursas 1999
Formatas
Latvija mėgino debiutuoti konkurse, bet vėliau pasitraukė. Tai suteikė Vengrijai galimybę grįžti į konkursą, tačiau Magyar Televízió nusprendė nedalyvauti. Tai leido Portugalijai dalyvauti konkurse.
George Soros
Jaunystė
1956 m. persikėlė į JAV ir 1969 m. užsiėmė apribotos rizikos fondų valdymu Kiurasao. Taip pat jo vėlesnis Quantum Funds, valdomas kartu su Jim Rogers buvo valdomas iš ofšorinių finansų centrų – tokių kaip Nyderlandų Antilai. Taip buvo išvengta JAV finansų įstaigų priežiūros ir jurisdikcijos (pasak OECD International Task Force on Money Laundering tokie ofšoriniai centrai gali būti ir nelegalių pajamų plovimo avanpostais).
Eurovizijos dainų konkursas 1999
Formatas
Po interneto apklausos vienos iš favoritų laimėti konkursą buvo laikomos Islandijos atstovė Selma su daina „All Out of Luck“ ir Kipro atstovė Marlain su daina „Tha 'ne erotas“. Tačiau, nors Islandija užėmė antrą vietą nusileisdama tik Švedijai, Kiprui nepavyko surinkti pakankamai žiūrovų balsų; šalis užėmė priešpaskutinę vietą su dviem taškais, kuriuos skyrė Jungtinė Karalystė.
George Soros
Investicijos ir spekuliacijos
1988 m. remdamasis Insider informacija, pirkdamas ir parduodamas Prancūzijos banko „Société Générale“ akcijų paketą gavo apie 2,8 mln. dol. pelno. 2005 m. Prancūzijos teismas paskyrė piniginę baudą dėl, kaip spėjama, spekuliacinio pelno, pagrįsto gauta konfidencialia informacija (Insider).
Dž. Sorosas išgarsėjo 1992 m. rugsėjo 16 d. vadinamąjį Juodąjį trečiadienį, kai jis, būdamas įsitikinęs, kad svaras sterlingų gali būti pervertintas, statė ant šios valiutos (lažybos). Jis pasiskolintus svarus išsikeitė į kitas ES valiutas – Vokietijos markes bei Prancūzijos frankus.
1993 m. birželį Dž. Sorosas spekuliavo Vokietijos markės (DM) atžvilgiu. Jis paskelbė ketinąs numušti Vokietijos vertybinių popierių (VP) kainą Prancūzijos VP atžvilgiu. Interviu jis skelbė: „Down with the D-Mark !“ (Žemyn „doičmarkę“!).
1993 m. kovą viešai pareiškė, kad kils aukso kainos. Tai išprovokavo atsargų pirkimo bangą. Aukso kaina pakilo daugiau nei 20 proc. (per 4 mėnesius). Pardavęs savo aukso atsargas, Dž. Sorosas susižėrė nemažą pelną.
Esant analogiškoms aplinkybėms 1997 m. Malaizijos ministras pirmininkas Mahathiras bin Mohamadas jį apkaltino privertus devalvuoti Malaizijos ringitą. Tačiau dėl Azijos finansų krizės tiesioginių Dž. Soroso kaltės įrodymų nebuvo užčiuopta.
Filantropija
Džordžas Sorosas vadovauja Atviros visuomenės institutui Open Society Institute, savo vardo fondui Soros Foundations. Jis įgalino Afrikos jaunimui lankyti universitetą University of Cape Town, parėmė Centrinės Europos universiteto Central European University veiklą. Lietuvoje veikia Atviros Lietuvos fondas.
Politika
JAV politikoje Dž. Sorosas nebuvo iki šiol aktyvus. Yra žinoma tiek, kad jis skyrė 15,5 mln. dolerių, kad būtų išvengta Džordžo V. Bušo valdymo (lėšas paskyrė liberaliems politikams).
Dž. Sorosas per Atviros visuomenės (Open Society) bendrijas skatina demokratijos plėtrą ir visuomenės struktūrų vystymąsi, pilietinės visuomenės aktyvumą. Manoma, kad jis, be to, kažkada rėmė įvairias opozicines grupuotes Pietryčių Europoje bei buvusios TSRS šalyse ir taip esą dalyvavo politinio režimo nuvertimo metais. Tuo Dž. Sorosas įsigijo nemažai priešų. 2005 birželį Tbilisyje prieš jį demonstravo keletas Z. Gamsachurdijos šalininkų.
Apdovanojimai
Džordžas Sorosas pripažintas garbės daktaru: New School for Social Research (Niujorkas), Oksfordo universitetas (1980), Budapest University of Economics ir Jeilio universitetas (1991).
Šeima
Džordžo Soroso santuoka su 63 metų Susana Weber truko 20 metų, tačiau nutrūko prieš šešeris metus. Jis žmoną paliko dėl tituluotos gražuolės iš Jaroslavlio.
Ekonominės pažiūros
Dž. Soroso turtas vertinamas 5 mlrd. JAV dolerių. Tačiau savo knygose investuotojas pernelyg nesižavi dabarties ekonominių idėjų tendencijomis. Jis yra išleidęs nemažai knygų: „Finansų alchemija“ (1988), „Pasaulinio kapitalizmo krizė“ (1999), „Nauja finansinių rinkų paradigma: kreditų krizė ir ką jinai reiškia“ (2008), „Atviroji visuomenė: globalaus kapitalizmo reformacija“ (2001) ir kitas.
Rinkos fundamentalizmas. Rinkos fundamentalizmu Sorosas vadina XX a. pabaigoje įsigalėjusį požiūrį kuomet buvo kliaujamasi „laisvosios rinkos“ sugebėjimu išlaikyti pusiausvyrą (savireguliacija) ir kuomet buvo teigiama, kad valstybė turi nesikišti į rinkos ekonomiką. Sorosas kritikuoja rinkos fundamentalizmą dėl to, kad jo „pusiausvyros teorija“ remiasi gamtos mokslų prielaidomis ir dėl to yra neteisinga, nes rinka iš prigimties yra refleksyvi – visos ekonominės krizės, nekilnojamo turto ir akcijų „burbulai“ tik pagrindžia jos iracionalumą ir todėl rinkai turi būti taikoma refleksyvumo teorija. Tokiu būdu Sorosas teigia, kad rinkos negalima racionaliai prognozuoti, nes „mūsų supratimas netobulas, ir mūsų veiksmų pasekmės gali būti netikėtos“ ir valstybės (ar tarptautinių organizacijų) įsikišimas į rinką išskirtiniais atvejais yra būtinas, norint apsaugoti rinką nuo „kapitalizmo krizės“. Nors Sorosas yra laisvosios rinkos šalininkas, jis teigia, kad „rinkos fundamentalizmas siekia panaikinti kolektyvinius sprendimus ir rinkos vertybes padarydamas pranašesnes už visas politines ir socialines vertybes, o tai šiandien kelia didesnį pavojų atvirajai visuomenei negu kokia nors totalitaristinė ideologija“ (komunizmas ar nacizmas).
Sorosas įvardina 2008 m. finansų krizę kaip vieną iš rinkos fundamentalizmo pasireiškimų. JAV kilusią NT kreditų krizę jis paaiškina tokiu refleksyvumo poveikiu: dešimto dešimtmečio pradžioje skolintojai pradėjo skolinti daugiau pinigų būstui įsigyti, taigi daugiau žmonių pradėjo pirkti namus, o tai sukėlė būsto kainas rinkoje. Skolintojai pastebėjo, kad jie ne tik paskolino daugiau, bet ir tai, kad jų paskolų užstatų (pirktų namų) bendra vertė padidejo, taigi skolintojų paskolų rizika sumažėjo (nors tas padidėjimas ir buvo sukeltas pačių skolintojų veiksmų). Tai paskatino juos dar daugiau skolinti būsto įsigyjimui, nes prasidėjus skolinimosi bumui namų kainos dar labiau išaugo. Procesas save palaikė, be viso kito skolintojai, matydami mažėjančią tokių paskolų riziką (juk visų būstų vertė palyginus su išduotų paskolų sumomis kasmet vis didėjo!), sumažino ir paskolų išdavimo reikalavimus, kas dar labiau paskatino skolinimąsi. Galų gale tai 2007 m. sukėlė būsto paskolų burbulą JAV. Šis pavyzdys paaiškina kodėl rinkos (tiek būsto, tiek paskolų ar akcijų) svyruoja laikui begant ir kodėl jos gali staiga kristi.
"Pelno motyvo viršenybė, savanaudiškumo išaukštinimas iki moralinio principo, kai žmogaus vertė matuojama pinigais ir finansine sėkme, iškreipia rinkos elgseną. Priimant kolektyvinius sprendimus privalu bendruosius interesus iškelti aukščiau individualios naudos siekimo. "
Sėkmės filosofija
Dž. Soroso sėkmės filosofija remiasi klystamumo teorijomis.
Klystamumo teorija
Dž. Soroso klystamumo teorija remiasi prielaida, kad pasaulio supratimas ir suvokimas yra iš prigimties netobulas. Neįmanoma sukurti neiškraipyto pasaulio vaizdo. Tikrovė visada yra turtingesnė negu žmogaus suvokimas. Tikrovė gali nustebinti mąstymą, o mąstymas gali kurti tikrovę.
Mąstymas nulemia įvykius, kuriuose dalyvaujama. Tikrovė ir žmogaus supratimas visada skiriasi. Šis atotrūkis sąlygoja per didelius lūkesčius, skirtingus dalyvių veiksmus ir sprendimus, kadangi jie remiasi neobjektyviomis žiniomis. Pasekmės neišvengiamai skirsis nuo dalyvių lūkesčių.
Kas netobula, gali būti patobulinta. Toks pripažinimas atveria erdvę kritiškam mąstymui. Neapibrėžtumas gali būti pašalintas, jei bus sukurtos struktūros su klaidų taisymo mechanizmais (žiniasklaida, kritikos teisė, nuomonės laisvė, apeliacijos galimybė dėl valdininkų ir valstybinių įstaigų neveiklumo, auditas, kontrolė). Tačiau niekas neveiks, jeigu nebus suvokiama, kad klystama, ir nebus norima taisyti klaidų. Klystamumas reiškia savo paties klystamumo pripažinimą ir siekį tobulėti.
Radikalaus klystamumo teorija
Radikalaus klystamumo teorija pagrįsta prielaida, kad mąstymas ir susikurti vaizdiniai (idėjos, projektai, planai) turi potencialių trūkumų. Kūrimo metu jie galėjo būti teisingi, bet jie bus pasmerkti tapti netinkamais vėliau. Todėl visos idėjos yra potencialiai ydingos dėl negalimumo numatyti tikslią ateities viziją.
Trūkumai išaiškėja ateityje. Dž. Soroso pozicija – nuolat ieškoti trūkumų kiekvienoje situacijoje. Aptikus klaidą – ją ištaisyti.
Klaidingų lūkesčių puoselėjimas gali atnešti žalos. Nesvarbu, ar klaidos yra pastebėtos ar ne. Nereikia dangstyti klaidų. Jų atradimas neturėti kelti apgailestavimo. Reikėtų netgi džiaugtis, jas atradus, kadangi savalaikis jų ištaisymas išgelbsti nuo didelių nuostolių ir išteklių švaistymo ateityje. Būtina nuolat palaikyti vidinę drausmę ir kritišką laikyseną net ir idealių projektų, idėjų, vaizdinių atžvilgiu.
Frédéric-Auguste Bartholdi
Frederikas Ogiustas Bartoldis (, 1834−1904 m.) – XIX a. Prancūzijos skulptorius, garsiosios Niujorko Laisvės statulos autorius.
Biografija
Frederikas Ogiustas Bartoldis gimė 1834 m. balandžio 2 d. Kolmaro mieste Elzase. Jo giminė buvo pasiturinti ir kilusi iš vokiečių protestantų (pavardė yra kilusi iš vokiško Barthold). Jaunystėje F. O. Bartoldis mokėsi piešimo pas Martin Rossbach (1787–1870) Kolmare. Paryžiuje mokėsi skulptūros pas Antoine Etex (1808–1888), architektūros − pas Henri Labrouste (1801–1875) ir Eugène-Emmanuel Viollet-le-Duc (1814–1879), bei tapybos − pas Ary Scheffer (1795–1858). Po to labiau atsidėjo skulptūrai, mokėsi pas Jean-François Soitoux (1816–1891). 1853 m. F. O. Bartoldis pateikė pirmąją skulptūrinę grupę „Gerasis samarietis“ Paryžiaus Salono parodai. 1855 m. laimėjo konkursą gimtajame Kolmaro mieste sukurti viešą paminklą napoleoninių karų laikų Prancūzijos generolui Jean Rapp. 1855−1856 m. F. O. Bartoldis atliko kelionę į Artimuosius Rytus, Egiptą ir Jemeną, kartu su grupe orientalistinių tapytojų, tarp kurių buvo Žanas Leonas Žeromas. Skulptorius kelionėje susidomėjo kolosalia skulptūra.
Po kelionės F. O. Bartoldis dirbo patriotine tema, sukūrė graverio Martin Schongauer monumentą (1861–1863) ir admirolo Bruat memorialinį fontaną (1856–1864) Kolmare. 1869 m. skulptorius buvo nuvykęs į Egiptą ir pasiūlė švyturio – figūros su rankoje iškeltu deglu – projektą prie naujai iškasto Sueco kanalo įplaukos. Šis projektas nebuvo įgyvendintas ir vėliau pasitarnavo pagrindu Niujorko Laisvės statulos projektui. 1870−1871 m. Prancūzijos-Prūsijos kare F. O. Bartoldis tarnavo karininku ir dalyvavo Kolmaro gynyboje nuo prūsų. Karą Prancūzijai pralaimėjus ir po to, kai Elzasas atiteko Vokietijos imperijai, F. O. Bartoldis paskyrė kūrybą Prancūzijos pasipriešinimo pagerbimo monumentams, iš kurių įspūdingiausias yra „Belforo liūtas“ (1871–1880). 1871 m. F. O. Bartoldis atliko pirmą kelionę į JAV propaguodamas Laisvės statulos monumento dovanos idėją, kurią, pasak jo, 1865 m. jam pasiūlė teisės profesorius ir istorikas Edouard-René Lefebvre de Laboulaye. Didelę dalį šio dešimtmečio skulptorius paskyrė aukų ir paramos rinkimo Laisvės statulai kampanijai. 1876 m. jis JAV Providense vedė prancūzę Jeanne-Emile Baheux. Giustavas Eifelis (1832–1923) sukūrė vidinę statulos metalo armatūros konstrukciją. Laisvės statula inauguruota Niujorke 1886 metais. Frederikas Ogiustas Bartoldis mirė 1904 spalio 4 d. Paryžiuje, palaidotas Monparnaso kapinėse. 1922 m. jo šeimos name Kolmare atidarytas Bartoldžio muziejus.
Vilniaus Žaros gimnazija
Vilniaus „Žaros“ gimnazija – dieninė bendrojo ugdymo mokykla Vilniuje, Karklėnų g. 13, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir neformaliojo ugdymo programas rusų kalba. Įstaigos kodas 19000791.
Nathalie Cardone
Natali Kardonė (g. 1967 m. kovo 29 d. Po, Pirėnų-Atlanto regione) – Prancūzijos aktorė ir dainininkė. Jos tėvas sicilietis, motina – ispanė.
Diskografija
Singlai
Senosios Įpilties III kapinynas
Senosios Įpilties III kapinynas (saugotinas kultūros paveldo objektas) – kapinynas šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Senojoje Įpiltyje, 0,2 km į vakarus nuo kelio, Šventosios kairiajame krante.
Kapinynas
Įrengtas kalvelėje, esančioje bevardžio upelio (Šentosios upės kairiojo intako) kairiajame krante. Kalvelė netaisyklingo ovalo plano, pailga šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 50 m ilgio, 15 m pločio, dirvonuoja. Joje auga pora lapuočių medžių, paviršiuje gausu užslinkusių duobių (buvę bulviarūsiai). Pakraščiuose suversti iš laukų surinkti akmenys. Anotacinio kultūros paveldo objekto ženklo nėra.
Teritorijos plotas – 0,08 ha.
0,4 km į šiaurę yra Senosios Įpilties piliakalnis-Pilies kalnas, 0,58 km į šiaurės vakarus – kapinynas-Karių kapeliai, 0,6 km į šiaurės rytus II kapinynas, 0,74 km ta pačia kryptimi – Senosios Įpilties III piliakalnis-Marijos kalnelis.
Istorija
Kasant duobes bulvių rūsiams bei dirbant kitus žemės judinimo darbus kalvelėje buvo randama įvairių archeologinių radinių. Į muziejus pateko VIII–XIII a. geležinis įmovinis ietigalis.
2005 m. žvalgė ir kartografavo Kultūros paveldo centras (Linas Tamulynas, Renaldas Augustinavičius).
Indonezijos vyrų futbolo rinktinė
Indonezijos vyrų futbolo rinktinė (iki 1945 m. Nyderlandų Ost Indijos rinktinė) – Indonezijos respublikai atstovaujanti futbolo komanda, kontroliuojama Indonezijos futbolo asociacijos. Nepaisant to, kad Indonezija viena iš gausiausiai gyvenamų pasaulio šalių, Indonezijos rinktinė nėra tarp pajėgiausių Azijos komandų.
Rinktinė dalyvavo pasaulio čempionate vienintelį kartą (1938 m., kaip Nyderlandų kolonija Nyderlandų Ost Indija). Azijos čempionate dalyvavo 3 kartus, tačiau nė karto neperžengė pirmojo etapo. 2007 m. liepą Indonezija drauge su Tailandu, Malaizija ir Vietnamu surengs 2007 m. Azijos Taurės čempionatą.
Formicinae
Fosilijos
Pošeimyje įtrauktos ir kelios dešimtys fosilinių rūšių, tarp kurių: ''Kyromyrma neffi, Camponotites, Chaemeromyrma, Pseudocamponotus, Glaphyromyrmex, Protoformica, Prodimorphomyrmex, Sicilomyrmex.
Klasifikacija
thumb|right|250px|Formica rufa. Tribų klasifikacija nėra iki galo sudaryta, kartais panaudojami skirtingi vardai, kitos schemos ir pan. Klasifikacija, remiantis antbase.org:
Lietuvoje
Lietuvoje žinomos kelios dešimtys rūšių, tačiau jų sudėtis ištirta nepakankamai. Šiam pošeimiui priklauso šie atstovai:
Rimbauodeginės
Rimbauodeginės (Stylephoridae) – vėduokliažuvių (Lampriformes) būrio žuvų šeima, kurioje 1 gentis ir 1 rūšis – rimbauodegė (Stylophorus chordatus). Žuvis iki 30 cm ilgio, o su uodega, kuri sudaryta iš pailgėjusio peleko – iki 90 cm. Paplitusi vandenynų gelmėse. Maitinasi planktonu.
Nuorodos
thumb|left|210px|Rimbauodegė (Stylophorus chordatus)
Pabėgėlis
thumb|250px|Ruandos [[pabėgėlių stovykla Zaire 1994 m.]]
Pabėgėlis – asmuo, kuris dėl visiškai pagrįstos baimės būti persekiojamas dėl rasės, religijos, pilietybės, priklausymo tam tikrai socialinei grupei ar politinių įsitikinimų yra už šalies, kurios pilietis jis yra, ribų ir negali arba bijo naudotis tos šalies gynyba; arba neturėdamas atitinkamos pilietybės ir būdamas už šalies, kurioje anksčiau buvo jo nuolatinė gyvenamoji vieta, ribų dėl tokių įvykių negali ar bijo į ją grįžti.
Jei asmuo turi kelių šalių pilietybę, terminas „šalis, kurios pilietis jis yra“ reiškia bet kurią šalį, kurios pilietis jis yra, ir nelaikoma, kad ta šalis jo negins, jei be svarbios priežasties, susijusios su visiškai pagrįsta baime, jis nepasinaudoja vienos iš šalių, kurios pilietis jis yra, gynyba
Asmenims, kuriems pagal minėtą Ženevos konvenciją nepriklauso pabėgėlio statusas, bet jie negali būti išsiųsti atgal į tėvynę, nes ten vyksta karas, kankinimai ar kiti žmogaus teisių pažeidimai, taikomas asmens neišsiuntimo principas į šalį, kurioje grėstų pavojus jų gyvybei ar sveikatai. Tokiems asmenims suteikiama kita tarptautinės apsaugos forma – papildoma apsauga.
Pabėgėliai Lietuvoje
Per pastaruosius 10 metų Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos Vidaus reikalų ministerijos išnagrinėjo daugiau nei 4 tūkst. užsieniečių prašymų suteikti prieglobstį. 106 asmenims buvo suteiktas pabėgėlio statusas Lietuvos Respublikoje ir išduoti leidimai nuolat gyventi; apie 400 asmenų naudojasi papildoma apsauga valstybėje (jiems išduodami leidimai laikinai gyventi dėl jų tėvynėse vykstančių ginkluotų konfliktų ar žmogaus teisių pažeidimų).
M4
Santrumpa M4 reiškia:
Nadis
Nadis – trečias pagal dydį Fidžio miestas. Jis yra vakarinėje Viti Levu salos pakrantėje ir priklauso Vakariniui Fidžio padaliniui. 2007 metais mieste gyveno 42,2 tūkst. gyventojų. Mieste didelė Fidžio indų populiacija. Turizmas kartu su cukraus gavyba yra pagrindinės miesto ekonomikos šakos. Nadžio regione daug viešbučių bei motelių.
Kongo Demokratinė Respublika
Kongo Demokratinė Respublika, trumpiau Kongo DR, KDR, 1971–1997 m. Zairas  – valstybė Centrinėje Afrikoje. Antra pagal plotą ir ketvirta pagal gyventojų skaičių Afrikos valstybė. Šiaurės vakaruose KDR ribojasi su Kongo Respublika, šiaurėje – su Centrinės Afrikos Respublika, Pietų Sudanu, šiaurės rytuose – su Uganda, rytuose – su Ruanda, Burundžiu, Tanzanija, pietryčiuose ir pietuose – su Zambija, pietvakariuose – su Angola. Vakaruose prieina prie Pietų Atlanto vandenyno ir Angolos Kabindos eksklavo. Šalis plotu yra antra pagal dydį Afrikos žemyne ir vienuolikta pasaulyje. Šalyje gyvena daugiau nei 108 milijonai gyventojų. Tai didžiausia oficialiai prancūziškai kalbanti šalis. Sostinė ir svarbiausias ekonominis centras — Kinšasa.
Nadis
Kadangi mieste gyvena daug indų atvykėlių, miestas yra Fidžio hinduizmo ir islamo centras. 9 kilometrai už miesto yra Nadžio tarptautinis oro uostas, kuris yra didžiausias Fidžyje.
Kongo Demokratinė Respublika
Spėjama, kad šalies teritorija apgyvendinta jau 90 000 metų. Maždaug prieš 3000 m. tuomečius gyventojus išstūmė bantų gentys. Šalies vakaruose XIV-XIX a. egzistavo Kongo karalystė, šiaurės rytuose, viduriniame regione ir rytuose XVI-XIX a. - azandžių, Lubos ir Lundos karalystės. XIX a. pab. dabartinę Kongo DR kolonizavo Belgijos karalius Leopoldas II, įkurdamas Laisvąją Kongo valstybę. Pradėta masinė gamtos turtų eksploatacija, žiaurus vietos gyventojų išnaudojimas.
1960 m. birželio 30 d. Kongas tapo nepriklausoma valstybe ir iš karto susidūrė su daugybe separatistinių judėjimų. 1965 m. perversmo keliu į valdžią atėjo Mobutu Sese Seko, 1971 m. šalį pervadinęs Zairu ir įvedęs griežtą diktatūrą. Nuverstas Pirmojo Kongo karo metu 1997 m., diktatoriaus įvestas šalies pavadinimas atšauktas. 1998–2003 m. kilo Antrasis Kongo karas, nusinešęs 5,4 mln. žmonių gyvybių. Karas užbaigtas prie valdžios vairo stojus Džozefui Kabilai. Vis dėlto jo valdymo metu žmogaus teisių padėtis šalyje išliko prasta. 2018 m. visuotinių rinkimų metu įvyko pirmasis nuo nepriklausomybės atgavimo taikus valdžios perėmimas, Kabilą prezidento poste pakeitė Feliksas Čisekedis, iki šiol einantis prezidento pareigas. Kivu tebesitęsia ginkluotas konfliktas ir šalis išlieka pačia nedemokratiškiausia Afrikos valstybe ir viena nedemokratiškiausių pasaulyje (2021 m. duomenys).
Kongo DR yra nepaprastai turtinga gamtos ištekliais, tačiau dėl politinio nestabilumo, prastos infrastruktūros, didelės korupcijos ir išnaudojimo kolonijiniais laikais išlieka vienai prasčiausiai išsivysčiusių valstybių pasaulyje. Antrajame ir trečiajame pagal dydį miestuose Lubumbašyje ir Mbuži Majyje dominuoja kalnakasyba. Didžiausias Kongo DR eksporto šaltinis - šalies viduje išgaunamos žaliavos, kurių daugiau nei pusė 2019 m. buvo eksportuojama į Kinijos LR. 2019 m. pagal žmogaus socialinės raidos indeksą Kongo Demokratinė Respublika užėmė 175 vietą iš 189 šalių. Po du dešimtmečius trukusių įvairių pilietinių karų ir besitęsiančių vidaus konfliktų 2018 m. apie 600 000 pabėgėlių iš Kongo DR vis dar gyveno kaimyninėse šalyse. Dviem milijonams vaikų gresia badas, o dėl karinių konfliktų 4,5 mln. gyventojų buvo priversti palikti šalį. Kongo DR yra Jungtinių Tautų, Neprisijungimo judėjimo, Afrikos Sąjungos, Rytų Afrikos bendrijos, Rytų ir Pietų Afrikos bendrosios rinkos, Pietų Afrikos plėtros bendrijos ir Centrinės Afrikos valstybių ekonominės bendrijos narė.
Istorija
Dabartinė Kongo Demokratinės Respublikos teritorija susiformavo XIX a. pabaigoje, ją kolonizavus Belgijai. Iki tol skirtingose teritorijos dalyse klestėjo atskiri kultūriniai židiniai. Seniausi gyventojai buvo pigmėjai. Vėliau, per bantų migraciją, juos išstūmė bantų gentys. Šios migracijos metu tarp 2000 m. pr. m. e. ir 500 m. e. m. bantai kėlėsi į dabartinę šalies teritoriją iš šiaurės vakarų. Vėliau į šią teritoriją taip pat migravo Sudano Darfuro ir Kordofano regionų gyventojai iš šiaurės rytų bei Rytų Afrikos gyventojai (į rytinius regionus). Dėl šių migracijų susidarė gana marga etninė šalies struktūra.
Vakarinė dabartinės KDR teritorijos dalis kartu su pietinės Kongo respublikos ir šiaurinės Angolos teritorija buvo neatskiriama Kongo civilizacijos dalis. Nuo XIII a. čia klestėjo Kongo imperija, formavosi bakongų etninė grupė. Nuo XVI a. bakongai pirmieji užmezgė ryšius su portugalais, prasidėjo tamprūs kultūriniai ryšiai, vėliau peraugę į intensyvią vergų prekybą. Iš šių teritorijų portugalai išgabeno daugybę juodaodžių vergų į savo koloniją Brazilijoje.
Kitas svarbus kultūros židinys buvo Upembos įduba KDR pietinėje dalyje. Jau V a. čia įsižiebė Upembos kultūra, kurios atstovai vykdė intensyvią prekybą dideliame Afrikos regione. XVI a. pabaigoje iš šios kultūros išsivystė Lubos karalystė su sakralizuotų vadų mulopvių kultu ir sudėtinga hierarchine politine struktūra. Pradedant XVII a. aukštesnė Lubos kultūra buvo perduodama kitoms savanų gentims Lundos ir Katangos plynaukštėse. Čia susiformavo teokratinės Lundos, Kazembės, Kubos, Bembos ir kitos imperijos, apėmusios visą pietinę dabartinės KDR dalį, taip pat teritorijas Zambijoje, šiaurės rytų Angoloje. XIX a. viduryje dauguma šių imperijų patyrė ngunių invazijas iš pietų, suahilių pirklių hegemoniją iš rytų.
Trečiasis kultūrinis židinys buvo šiaurės rytinėje KDR dalyje, Azandės plynaukštėje, kur valstybinius junginius sukūrė azandžiai. Jų kultūrą stipriai veikė islamiškos afrikinės kultūros šiaurėje. Tačiau didžioji KDR teritorijos dalis, ypač šiaurinė, apaugusi tankiais atogražų miškais, išliko necivilizuota, čia valstybiniai junginiai nesusikūrė.
XIX a. pabaigoje po Livingstono tyrinėjimų belgai, konkuruodami su portugalais pietuose ir prancūzais šiaurėje, atplėšė sau didelę dalį teritorijos, kuri tapo Laisvąja Kongo valstybe, o vėliau – Belgijos Kongu.
Politinė sistema
2018 m. įvyko pirmas nuo šalies nepriklausomybės atgavimo taikus valdžios perdavimas, tačiau šalis išlieka tarp pasaulio valstybių, kuriose žmogaus teisės užtikrinamos prasčiausiai.
Užsienio politika
Dėl to, kad Kongo DR turi daug retųjų metalų, naudojamų technologijose, išteklių, gerus ekonominius santykius su šalimi palaiko tiek besivystančios didžiosios valstybės, tokios kaip Indija, Kinija ir Brazilija, tiek Rusija ir JAV. Nuo XXI a. sparčiai auga Kinijos investicijos šioje valstybėje. 2019 m. Kongo DR buvo viena iš 37 JTO valstybių, pasirašiusi prie laiško, adresuoto JT žmogaus teisių komitetui, kuriuo ginti Kinijos LR rimti žmogaus teisių pažeidimai prieš uigūrus ir kitas musulmonų mažumas. Kita vertus, šalies prezidentas Feliksas Čisekedis pareikalavo peržiūrėti sandorius su Kinija, pasirašytus jo pirmtako Žozefo Kabilos, ypač kelių milijardų vertės projektą tarp Kinijos ir Kongo DR, kuriuo už Kinijos vykdomus infrastruktūros projektus šalyje Kinijos kompanijoms suteikta prieiga prie retųjų mineralų kasyklų.
Konge atidarytos 58 užsienio valstybių ambasados. Kongo DR yra viena iš trijų Afrikos valstybių (kitos - Pietų Sudanas ir Pusiaujo Gvinėja), kurios nėra užmezgusios diplomatinių santykių su Lietuva. Politiniai ir kultūriniai santykiai tarp dviejų valstybių išlieka minimalūs, nors didėja kongiečių migracija į Lietuvą, įskaitant legionierius Lietuvos futbolo klubuose (pvz., Kule Mbobo). Nepaisant neužmegztų santykių, prekybos apimtys pastaraisiais metais viršijo 1 mln. eurų, yra Kongo DR dirbančių Lietuvos informacinių technologijų įmonių.
Karinės pajėgos
2003 m., pasibaigus Antrajam Kongo karui, įsteigtos Kongo Demokratinės Respublikos karinės pajėgos (fr:Forces Armées de la République Démocratique du Congo). Jas sudaro apie 144 000 aktyvaus personalo, kurio dauguma priklauso sausumos pajėgoms. Šalis taip pat turi mažas oro pajėgas ir dar mažesnį laivyną. Šalies kariuomenė kenčia nuo milžiniškos korupcijos, disciplinos stokos ir neefektyvumo, jos gretose yra ir buvusių sukilėlių.
Administracinis suskirstymas
Šalis administraciškai padalinta į 26 provincijas (sostinę Kinšasą ir 25 kitas provincijas), o šios savo ruožtu padalintos į 145 teritorijas ir 32 miestus. Iki 2015 m. šalis buvo dalinama į 11 provincijų.
Geografija
thumb|250px|Kongo upė
Kongo Demokratinės Respublikos centrą ir vakarus užima Kongo baseinas − plokščia, daugiausia pelkėta aliuvinė lyguma. Jos pakraščiai aukštėja terasomis, sudarančiomis 400−1300 m aukščio plynaukštes. Pietuose yra Lundos plynaukštė (iki 1600 m). Rytuose į šalį įeina dalis Rytų Afrikos plokščiakalnio. Rytiniame pasienyje yra Rytų Afrikos lūžių zona: sprūdinės įdubos, apsuptos horstinių kalnų (Ruvenzorio masyvas). Į šiaurę nuo Kyvaus ežero yra vulkaniniai Virungos kalnai (Karisimbio viršūnė, 4507 m) su veikiančiais Niamuragiros ir Niragongo vulkanais. Aukščiausia vieta – Stenlio kalnas (5109 m).
Klimatas abipus pusiaujo kontinentinis ekvatorinis, pastoviai drėgnas, pietuose ir šiauriniame pakraštyje − musoninis subekvatorinis. Kritulių ekvatorinėje juostoje 1700−2200 mm, rytiniuose pasienio kalnuose iki 2500 mm, pačioje šalies šiaurėje ir pietuose 1000−1500 mm per metus.
Didžiausios upės yra Kongas ir jo intakai: Aruvimis, Ubangis, Lomamis, Lulonga, Rukis, Kasajus. Kongo baseinui priklauso 9/10 Kongo Demokratinės Respublikos ploto.
Rytinėse pasienio sprūdinėse įdubose yra Alberto, Eduardo, Kyvaus, Tanganikos, Mveraus, Mai Ndombės (Leopoldo II) ir Tumbos ežerai.
Ekvatorinėje šalies juostoje − drėgnieji tropiniai miškai, Kongo įduboje − užliejamieji miškai, pelkės. Pietuose ir šiaurėje − retmiškiai, krūmai ir antrinė aukštažolė savana.
Veisiasi antilopės, buivolai, drambliai, raganosiai, zebrai, žirafos, okapijos, liūtai, leopardai, gepardai, šakalai, hienos. Miškuose daug beždžionių, gyvačių, pelkėse − hipopotamų. Paplitusi musė cėcė, maliariniai uodai.
Yra keletas nacionalinių parkų, įtrauktų į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą: Virungos nacionalinis parkas, Garambos nacionalinis parkas, Kahuzi-Bjegos nacionalinis parkas, Okapio laukinės gamtos rezervatas, Salongos nacionalinis parkas.
Ekonomika
Nepaisant to, kad tik apie 3 % šalies žemių tinkamos dirbti, dalis darbo jėgos susitelkusi ties žemės ūkiu. Pagrindiniai žemės ūkio produktai yra manijokai, batatai, kukurūzai, ryžiai, riešutai, bananai ir ankštiniai augalai. Gaminama guma, kava, medvilnė, apdirbama arbata, cukranendrės, palmių produktai, daugiausia eksportui. Auginamos ožkos, avys, galvijai.
Kasamas varis, kobaltas, cinkas, manganas, uranas, alavo rūda, anglis, auksas, sidabras, deimantai. Netoli Kongo upės žiočių yra dideli naftos telkiniai.
Kongo Demokratinės Respublikos gamintojai apdirba varį, cinką ir alavo rūdą, perdirba naftą, gamina pagrindines vartojimo prekes, tokias kaip alkoholiniai gėrimai, apranga, avalynė, cementas.
Eksportuojami deimantai, nafta, kobaltas, kava, palmių produktai, guma. Importuojamos plataus vartojimo prekės, įvairūs įrengimai, transporto įranga, maisto produktai. Pagrindiniai šalies mainų partneriai yra Belgija, JAV, Prancūzija, Vokietija, Pietų Afrika.
Demografija
thumb|right|270px|Kongo Demokratinės Respublikos gyventojų amžiaus piramidė rodo, kad šalies gyventojai vidutiniškai yra labai jauni. Net pusė šalies gyventojų yra jaunesni nei 16,4 metų.
Nepaisant karo, nuo 1997–2009 m. šalies populiacija išaugo nuo 46,7 milijonų iki 68,7 milijonų. Pasak 2009 m. apskaičiavimų, Kongo Demokratinės Respublikos metinis populiacijos prieaugis yra net 3,2 % – aštuntas didžiausias tarp pasaulio valstybių.
Pasak 2001 m. apskaičiavimų, vyresnių nei 15 m. žmonių raštingumas yra 67,2 % (vyrų – 80,9 %, moterų – 54,1 %). Anot 2009 m. apskaičiavimų, vidutinė numatomo gyvenimo trukmė skaičiuojant nuo gimimo šalyje yra 54,36 metų (vyrų – 52,58 m., moterų – 56,2 m.). Gyventojų amžiaus struktūra:
Kongo Demokratinė Respublika užima 16 vietą pasaulyje pagal AIDS/ŽIV paplitimą tarp suaugusiųjų, kuris, anot 2003 m. apskaičiavimų, yra 4,2%. Per metus nuo šios ligos miršta maždaug 100 000.
2006 m. Jungtinės Tautos pareiškė susirūpinimą, kad moterų žmogaus teisių ir lyčių lygybės propagavimui šalyje nėra teikiamas prioritetas. Rytinėje valstybės dalyje išprievartavimų ir kitokios seksualinės prievartos dažnumas ir intensyvumas yra apibūdinamas kaip didžiausias pasaulyje. Karo metu moterys neretai laikomos kaip seksualinės vergėmis kareiviams. Moterys šalyje nėra lygios vyrams ir įstatymiškai.
Etninė ir kalbinė įvairovė
Šalyje yra identifikuota daugiau nei 250 etninių grupių ir 242 vietinės kalbos. Dauguma jų priskiriamos bantu tautoms, kurios yra apgyvendinę didžiąją dalį šalies teritorijos. Vakarinėje šalies dalyje svarbiausios etninės grupės yra bakongai (trečia pagal dydį etninė grupė, sudaranti 12% šalies gyventojų), bajakai, bapende. Pietinėje šalies dalyje gyvena balubai (gausiausia etninė grupė, sudaranti 18% šalies gyventojų), balundai, bembai, tabvai ir kt. Rytinės dalies (Didžiųjų Ežerų regiono) svarbiausios etninės grupės yra bavirai, balegai ir kt. thumb|Valstybėje paplitusios lingua franca Bantai sudaro daugumą ir tankiuose atogrąžų miškuose (Kongo džiunglėse), dengiančiuose didesnę dalį teritorijos. Čia svarbiausia etninė grupė yra mongai (antra pagal dydį etninė grupė, sudaranti 17% šalies gyventojų), kurie gyvena susiskaidę į daug smulkių genčių. Be jų čia gyvena smulkesnės bantų tautelės, o ypač atokiuose regionuose – senieji šalies gyventojai pigmėjai (jie tesudaro 1% šalies gyventojų).
Europos Taryba (reikšmės)
Europos Taryba arba panašiai vadinasi šios organizacijos:
Lindikai (Lukinas)
Lindikai (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Karlen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Lukinas, ) – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Lunino kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungtas Karalkiemis ir pervadintas Lindikų kaimo bendruomene, 1929 m. spalio 1 d. prijungti Dilbiai ir Nečiūnai. Priklausė Būdviečių parapijai. 1946–2008 m. Malomožaiskojė apylinkės teritorija.
Kongo Demokratinė Respublika
Etninė ir kalbinė įvairovė
Be bantų tautų, šiaurinis šalies pakraštys yra apgyvendintas Centrinio Sudano kalbomis kalbančių tautų. Tarp jų yra ngbandžiai, ngbakai, azandžiai, moru, mangbetu ir kt. Labai negausiai, daugiausia rytiniuose regionuose, gyvena nilotai.
Nuo kolonijinių laikų šalyje gyvenantys belgai tesudaro 0,1% šalies gyventojų (apie 60,000).
Gyventojams susikalbėti padeda platus prancūzų kalbos paplitimas bei keturios kitos Lingua franca, naudojamos skirtingose šalies dalyse. Kituba kalba (gimininga kikongo) paplitusi vakariniuose šalies regionuose, čiluba (gimininga kiluba) – giliau grašto gilumoje, kisuahili – rytiniuose ir pietiniuose, o lingala – tarp džiunglių tautų.
Religinė įvairovė
Pasiskirstymas pagal religiją:
Kultūra
Liaudies architektūrai būdinga stačiakampio arba kvadrato plano moliu drėbtos arba pintos trobelės; jų stogai kūgiški, pagaminti iš žolių ir šakų. Daromi medžio dirbiniai, įvairūs papuošalai, ginklai, muzikos instrumentai. Nuo seno kuriamos medinės skulptūros: statiškos bakubų skulptūros, ekspresyvios baulbų moterų figūrėlės, stilizuotos lulėjų, apibendrintos bajakų, groteskiškos basokų skulptūros. Gaminamos savitos ritualinės kaukės. Nuo XX a. pr. atsirado molbertinė tapyba.
Kongo tautų kūryba pradėta užrašinėti nuo XIX a. Vėliau pradėjo rastis vietinė literatūra, ypač nuo XX a. vid. Jai būdingos nacionalinio išsivadavimo, panafrikanizmo, romantinio nacionalizmo, kimbangizmo temos (žymiausi atstovai – Antoine-Roger Bolamba, Patrice Lumumba, Paul Lomami-Tshibamba ir kt.).
Konge išsivystė savita muzika, kuri nulėmė muzikines tradicijas didelėje dalyje Afrikos. Čia iš kubietiškos rumbos, merengės ir vietinės muzikos išsivystė soukous stilius, kurį labiausiai išpopuliarino atlikėjas Papa Wemba.
Nuorodos
Žemėlapiai: Laikas ir orai
Norgėlai (Pasvalys)
Norgėlai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Joniškėlio, netoli Mažupės. Veikia Joniškėlio mokyklos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka.
Bulgarijos vyrų krepšinio rinktinė
Bulgarijos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Bulgarijos valstybę. Dalyvavo 24 Europos čempionatuose.
Laimėjimai
Europos čempionate užėmė 2 vietą 1957, 3 vietą 1961.
Olimpinės žaidynės
Aukščiausia iškovota 5 vieta 1960 metais.
Nuorodos
Oficiali Fiba Europe svetainė
Šokei Macujis
Shokei Matsui (pilnas vardas: Akiyoshi Matsui, g. 1963 m. sausio 15 d.) – japonų karateka, dabartinis internacionalinės Kyokushinkai organizacijos (IKO-1) pirmininkas turintis 8 Dan.
Biografija
Šokei (Akijoši) Matsui pradėjo Kyokušin treniruotis būdamas 13 metų. 1976 m. jis įstojo į Kita Nagare-Yama Dojo, kuris yra Chiba prefektūroje, ir per daugiau nei vienerius metus pasiekė juodą diržą. 1980 m. būdamas vos 17 metų Matsui iškovojo 4 vietą atvirose Japonijos karatė varžybose. Po kurio laiko jis tapo aukščiausiu treneriu internacionalinėje Kyokushin mokykloje, kuri yra Tokijuje, vadinamame Honbu-Dojo.
1981 ir 1982 m. Matsui užėmė 3 vietą atvirose Japonijos karatė varžybose. Per 3 pasaulio karatė varžybas jis užėmė taip pat 3 vietą ir tapo žinomas dėl savo stebinančios kovinės dvasios, savo jėgos bei ištvermės. Per kitus dvejus metus, 1985 ir 1986 m., jis laimėjo abu atvirus Japonijos karatė čempionatus ir išlaikė patį sunkiausią Kyokushin testą, vadinamą Hyakunin-Kumite (100 kovotojų kova) per rekordiškai trumpą laiką. Japonijoje jis buvo žinomas kaip žmogus turintis neprilygstamą talentą, kaip žmogus, kuris yra nepakartojamas. Taip jis tapo 1987 m. pačiu visų laikų jauniausiu karatė pasaulio čempionu. 1992 m. Matsui atidarė savo nuosavą mokyklą Asakusa rajone, Tokijuje, o Sosai Mas Oyama jį titulavo ten esančio karatė skyriaus pirmininku.
Veikla
1994 metais birželio 26 mirus Sosai Mas Oyamai, visos organizacijos valdžia buvo perleista Šokei Matsui, kuris nuo dabar tapo organizacijos Kancho (pirmininkas). Po įkūrėjo mirties nepaisydamas jam priešiškų pareiškimų dėl pasivadinimo Kancho, Matsui surengė tų pačių metų liepos mėnesį 11 Japonijos visų svorio kategorijų turnyrą, o po to dar ir atviras Japonijos karatė varžybas, kurias gyvai stebėjo apie 16 tūkst. žmonių. Sekančiais metais jis organizavo labai sėkmingą 6 atvirą pasaulio karatė čempionatą, kuriame dalyvavo 168 kovotojai iš viso pasaulio, o 25 tūkst. žiūrovų sekė renginį.
Šiuo metu internacionalinė karatė organizacija turi daugiau nei 12 milijonų narių 125 šalyse. Tuo metu kai jis iš Honbu rūpinasi organizacijos veikla, Kancho Matsui keliauja taip pat per įvairiausias mažesnes organizacijas. Kiekvienais metais besilankydamas įvairiose šalyse bei kultūrose visame pasaulyje jis ir toliau tesia Mas Oyama misiją ir mokina bei platina Kyokushin kelio tiesas.
Nemunėlio Radviliškio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nemunėlio Radviliškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Biržų rajonui. 1954 m. prijungtos Leitiškių apylinkė, Bečiūnų apylinkė ir dalis Bobėnų apylinkės, 1963 m. – dalis Tabokinės apylinkės, 1988 m. – dalis Sodeliškių apylinkės.
Savusavu
Savusavu yra Fidžio miestas Vanua Levu saloje, Kakaudrove apygardoje, Šiauriniame Fidžio padalinyje. Mieste gyvena 3,4 tūkst. gyventojų. Savusavu vadinamas „Fidžio paslėptuoju rojumi“.
Miestas garsus dėl savo karštųjų versmių.
Stasys Navickas (1889)
Stasys Navickas (1889 m. rugsėjo 14 d. Virbalyje, Vilkaviškio apskr. – 1962 m. rugsėjo 21 d. Klyvlende, JAV) – vargonininkas, chorvedys, kapelmeisteris, kompozitorius.
Biografija
Virbalyje lankė pradžios mokyklą. 1908 m. baigęs Juozo Naujalio vargonininkų kursus, kurį laiką vargonininkavo Vilniaus gubernijoje (Derevno miestelyje), o 1911 m. pateko į carinės Rusijos kariuomenę. Tarnavo muzikantų pulke Peterburge, grojo pučiamųjų ir simfoniniame orkestruose (diriguojant A. Glazunovui), koncertavo Peterburge, Rygoje, Minske ir kitur. Gerai susipažino su pučiamaisiais instrumentais, kūrinių jiems orkestruote ir instrumentuote. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare.
Grįžęs į Lietuvą, 1921 m. Kauno muzikos mokykloje baigė kapelmeisterio klasę, buvo mobilizuotas ir paskirtas Kauno komendantūros kapelmeisteriu. Vėliau tarnavo laisvai samdomu kapelmeisteriu 12-ajame pėstininkų pulke, kuris, persikėlęs iš Veiverių, 1922 m. apsistojo Alytuje. Buvo Alytaus gimnazijos muzikos mokytojas, moksleivių ir suaugusiųjų chorų vadovas, organizavo pučiamųjų orkestrus, įsteigė muzikos mokytojų kursus, organizavo dainų šventes ir joms dirigavo. Jo vadovaujami gimnazijos moksleiviai 1928 m. pastatė Miko Petrausko operetę „Apvesdinkite ir mane“.
1930 m. Klaipėdos muzikos mokykloje buvo išlaikęs reikiamus egzaminus ir įgijęs muzikos mokytojo cenzą. 1937 m. dirigavo Alytaus miesto dainų šventės jungtiniam chorui, o 1939 m. dainų šventės Alytuje pamaldose giedojo jo diriguojamas choras. Buvo žymiausias to meto Dzūkijos krašto muzikos veikėjas. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, kurį laiką vadovavo Rothenburgo Tauberio chorui, surengė koncertų. 1949 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Klyvlende.