cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kostas Dereškevičius
Kūryba
Kūryboje vyrauja miesto tematikos paveikslai, kuriuose su ironija ir grotesku pavaizduotos kasdienės gyvenimo situacijos, neišvaizdūs objektai: skelbimu stulpai, afišos, langai, troleibusų durys (ciklas „Langai“ 1969–1980 m., „Furgonas“, „Troleibusas“ 1980 m., „Afišų liekanos“ 1985 m.). Nutapė figūrinių kompozicijų (ciklas „Kelyje“ 1974–1976 m.), portretų, dažniausiai moterų („Moteris su skėčiu“ 1977 m., „Gamtininkė O. B.“ 1980 m., „Disko dainininkė“ 1984 m.), autoportretų (1968 m., 1974 m.), peizažų, natiurmortų, abstrakčių kompozicijų („Tapyba su mėlynais“ 1992 m., „Įkliuvusi figūra“ 1993 m., „Krentantys įstrižai“ 1994 m.). Paveikslai emocionalūs, raiškaus piešinio, ekspresyvių spalvų, dažnos plokščio vaizdo fragmentinės kompozicijos.
Grupės „24“ narys. Nuo 1966 m. dalyvavo dailės parodose. Individualios parodos:
Cannibal Corpse diskografija
JAV death metal grupės Cannibal Corpse diskografija.
Diunojė (Akmeniškiai)
Diunojė (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Dünen, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 28 km į šiaurės vakarus nuo Slavsko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Jasnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Šilutės apskrities, nuo 1922 m. Lankos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Prochladnojės apylinkės kaimas.
Dijokiškės
Dijokiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Vilūnų.
Kompiuterių tinklas
Kompiuterių tinklas – tarpusavyje sujungtų savarankiškų kompiuterių aibė. Kompiuteriai tarpusavyje sujungti, jei jie gali keistis informacija. Sujungimo būdas (laidas, infraraudonieji spinduliai, mikrobangos) nėra svarbu. Nepriklausomi kompiuterių tinklai, kai visi kompiuteriai yra lygiaverčiai, nė vienas sistemos kompiuteris negali priverstinai valdyti kito. thumb|dešinėje|240px|[[Wi-Fi tinklo antena]]
Pagal naudojimo paskirtį kompiuterių tinklas gali būti:
Pagal naudojimo pobūdį kompiuterių tinklas gali būti:
Pagal architektūrinį išsidėstymą kompiuterių tinklas gali būti:
Žvaigždinis tinklas
Tai viena labiausiai paplitusių kompiuterio tinklo konfigūracijų. Visi įrenginiai, jungiami prie centrinio kompiuterio, yra vadinami mazgais (nodes). Toks tinklas naudojamas, kai dideliam vartotojų skaičiui reikia dalytis dideliais skaičiavimo pajėgumais. Žvaigždinio tinklo kompiuteris valdo duomenų srautus tarp atskirų tinklo mazgų.
Kai dauguma tinklo mazgų yra terminalai, centrinis greitaeigis didysis kompiuteris (mainframe) vadinamas valdančiuoju kompiuteriu (host computer). Kai tinklo mazgai yra asmeniniai kompiuteriai, centrinis kompiuteris paprastai esti mikrokompiuteris, turintis didelės talpos diskus, kurie naudojami mazgų informacijai saugoti. Tokio tipo centrinį kompiuterį galima vadinti bylų baze (file server).
Esminis tokio tinklo privalumas yra tas, kad keli mazgai vienu metu gali naudotis centriniu kompiuteriu. Tačiau jeigu jo darbas dėl kurių nors priežasčių sutrinka, tai sutrinka ir viso tinklo darbas, nes tinklo mazgai tiesiogiai tarpusavyje sujungti.
Iš kelių pavienių žvaigždinių tinklų sudarius vieną kelių lygių sistemą, gaunamas vadinamasis hierarchinis tinklas (hierarchical network). Tokie tinklo aukštesniojo lygio mazgai yra žemesniojo lygio kompiuteriai.
Magistralinis tinklas
Dauguma vietinių tinklų yra magistraliniai arba žiediniai. Visi magistralinio tinklo kompiuteriai sujungiami viena magistrale – susuktų laidų pora, koaksialiniu arba optiniu kabeliu. Magistralėje vienu metu gali būti tik vieno kompiuterio siunčiama informacija. Galimi du kompiuterio prijungimo prie magistralės būdai: centralizuotas ir laisvas.
Pirmuoju būdu, kuris yra tipiškas vietiniams tinklams, vienas tinklo kompiuteris išskiriamas kaip vedantysis (boss computer), kuris pagal nustatytą algoritmą sprendžia ir duoda nurodymus, kada ir kas gali jungtis prie magistralės. Antrojo, dar vadinamo „tuščio lango“ jungimo būdo (CSMA/CD – Carrier Sense Multiple Access with Colosion Detection) esmė yra tokia:
Vienas iš plačiau naudojamų magistralinių tinklų yra Ethernet. Tai JAV kompanijų Dec, Intel ir Xerox idėjų, pasiūlytų dar 1974 m., realizacija, kuriai labai artimas ISO DIS 8802.3 standartas, nustatantis mechanines ir elektrines fizinio informacijos perdavimo charakteristikas. Kad įvairių gamintojų sukurti įrenginiai galėtų dirbti drauge Ethernet tinkle, jiems nustatyti gana griežti reikalavimai ir apribojimai:
Žiedinis tinklas
Tokio tinklo magistralėje kiekvienas kompiuteris yra įjungtas taip, kad galėtų ne tik siųsti ir priimti jam skirtą informaciją, bet ir retransliuoti toliau tą jos dalį, kuri adresuota ne jam. Tam, kad, sugedus kuriam nors kompiuteriui, žiedinis ryšys nenutrūktų, retransliavimo stiprintuvai paprastai atskiriami nuo paties kompiuterio. Paprasčiausiu atveju žiediniame tinkle būtų galima dirbti „tuščio lango“ būdu. Tačiau tik tol, kol kuris nors siuntėjas apsirikęs nurodys tinkle nesančio gavėjo adresą. Tuomet informacija keliaus ratu – kiekvienas kompiuteris ją vis perdavinės sekančiam. Šis atvejis rodo, kad tokiame tinkle reikalingas tam tikras centralizuotas valdymas – kažkas turi sekti ir pašalinti „niekieno“ informaciją ir pranešti apie tai siuntėjui.
Praktikoje naudojami keli žiedinio tinklo variantai. Populiariausieji jų – tai Kembridžo žiedas (Cambridge ring) ir žymėtasis žiedas (Token ring).
Kembridžo žiedo esmė yra ta, kad tinkle keliauja tik vienas fiksuoto dydžio informacijos minipaketas, atliekantis voko vaidmenį. Kiekvienas žiedo kompiuteris, gavęs tokį voką, patikrina nurodytą gavėjo adresą. Jeigu informacija adresuota jam, ji perskaitoma. Jeigu tas kompiuteris turi siunčiamos informacijos, ji „įdedama“ į voką ir „užrašomas“ naujas gavėjo adresas, jeigu ne – žiedo kaimynui perduodamas tuščias vokas. Visais atvejais informaciją galima persiųsti tik turint tuščią voką. Voko judėjimą kontroliuoja specialus kompiuteris, vadinamas monitoriumi, kuris ir pašalina „niekieno“ laiškus, informuodamas apie tai siuntėjus.
Žymėtasis žiedas sukurtas apie 1986 metais IBM kompanijoje ir skirtas asmeniniams kompiuteriams. Tokiame žiede keliauja ne vokas, o žymė – leidimas perduoti informaciją. Tik gavus šią žymę, informacija gali būti siunčiama gavėjui. Aišku, kad siunčiant „nesiklausoma“ magistralės, nes žiede yra tik viena žymė, o tai reiškia, kad tuo pačiu metu informaciją gali siųsti tik vienas tinklo abonentas. Perdavus visus duomenis, žymė siunčiama žiedo kaimynui. Panašiai kaip Kembridžo žiede, vienas kompiuteris čia seka žymės judėjimą bei naikina nesančių adresatų informaciją.
Kadangi žiediniuose tinkluose vienas kompiuteris turi atlikti centralizuoto valdymo funkcijas, tinklų darbo patikimumą lemia monitorių darbas.
Globalinis tinklas
Šį tinklą sudaro mažesnių (vietinių) tinklų visuma. Vietiniai tinklai (toliau jie vadinami globaliojo tinklo sistemomis) tarpusavyje gali skirtis technine bei programine įranga. Todėl labai svarbu užtikrinti vienodą informacijos supratimą visose tinklo sistemose.
Du nutolę vartotojai gali bendrauti dviem būdais: persiųsti informaciją tiesiogiai sujungtomis fizinio ryšio grandinėmis arba perduodami ją atskiromis porcijomis per tarpines tinklo sistemas. Pagal tai globalieji tinklai skirstomi į komutuojamųjų grandinių tinklus (Circuit Switched Networks) ir komutuojamųjų paketų tinklus (Packet Switched Networks).
Ryšio seansas komutuojamųjų grandinių tinkle yra tapatus telefoniniam dviejų abonentų pokalbiui. Linijos naudojimo intensyvumas ir ja perduodamos informacijos turinys priklauso tik nuo dialogo dalyvių. Aišku, kad abiejų galų siuntimo ir priėmimo įranga turi būti suderinta, o abonentai turi abiem suprantamą kalbą. Didžiausias tokio tinklo privalumas yra duomenų perdavimo operatyvumas, nes nėra informacijos keitimų. Trūkumai yra šie: gali bendrauti tik identiškų tinklo sistemų abonentai, ryšio linija gali būti neefektyviai naudojama.
Ryšį komutuojamųjų paketų tinklu galima palyginti su abipusiu telegramų siuntinėjimu. Perduodant duomenis turi būti žinomas gavėjo adresas. Skirtingos tinklo sistemos gali naudoti skirtingas adresavimo formas ir duomenų vaizdavimo pavidalus. Tačiau kiekvienoje sistemoje tai turi būti suderinta, pakeičiant gaunamą informaciją į sistemoje priimtą išraišką. Šias funkcijas atlieka tarp skirtingų sistemų esančios sąsajos (gateway). Visa perduodama informacija yra skaidoma į atskirus blokus, vadinamus paketais. Kiekviename jų yra gavėjo adresas ir duomenys. Visuose tinklo mazguose tikrinami paketų adresai, pagal kuriuos nustatoma, kuris paketas į kurį mazgą turi būti perduotas. Tokiu būdu paketai gali keliauti per sistemas tol, kol pasieks adresatą. Pagrindinis komutuojamųjų paketų tinklo privalumas yra tas, kad jame gali bendrauti visiškai skirtingų tinklo sistemų abonentai. Be to, tinklo įranga užtikrina efektyvų ryšio kanalo naudojimą, nes jis užimamas tik tuomet, kai perduodami duomenys. Natūralu, kad informacija tokiame tinkle bus perduodama lėčiau negu komutuojamųjų grandinių tinkle, nes, persiunčiant per skirtingas tinklo sistemas, ją reikia transformuoti.
Komutuojamųjų paketų tinklai yra paplitę visame pasaulyje: JAV – tinklai Telenet, Tymnet; Europos Sąjungoje – tinklas Euronet; Skandinavijoje – tinklai Datapak, Telepak, Finnpak. Šioje srityje lietuviai neatsiliko – 1992 metais buvo pradėtas kurti akademinių organizacijų tinklas Litnet, metų pabaigoje jungęs tris vietinius tinklus – Mokslų Akademijos, Kauno technologijos universiteto ir Vilniaus universiteto. Dažniausiai tokie tinklai turi sąsajas su kitais globaliniais tinklais.
Internetas
Į internetą įsijungęs kompiuterių tinklas arba tiesiog atskiro kompiuterio šeimininkas kuria savo bibliotekas ir kitas paslaugas, jas dalija savo ir apskritai viso interneto vartotojams. Savo ruožtu šio tinklo (ar pavienio kompiuterio) vartotojai nemokamai naudojasi kituose tinkluose sukaupta informacija. Tiesa, reikia mokėti už naudojimąsi telefono linijomis, taip pat – už kompiuterių tinklą aptarnaujančios organizacijos darbą. Tačiau pati informacija, kaip ir jos apdorojimo bei paieškos sistemos, yra nemokama.
Internetas – tai beveik visas pasaulio šalis apimantis reiškinys, turintis tik sąlyginį vadovavimą. Lietuvoje taip pat yra tarnybinės stotys – interneto paslaugų tiekėjai. thumb|dešinėje|240px|Modemas Linksys BEFSR41 ADSL
Internetas atsirado kaip vyriausybės remiamas projektas, skirtas operatyviam keitimuisi moksline informacija. Ši informacijos pasidalijimo dvasia yra vyraujanti tema internete, tačiau internetas dažnai naudojamas tiesiog savo informacijos paskleidimui, tikintis susilaukti dėmesio. Čia galima būtų paminėti pradedančiuosius rašytojus ir dar nesusilaukusius pripažinimo muzikinių kūrinių autorius bei atlikėjus.
Internetas, be abejo, atveria naujas galimybes verslui. Tūkstančiai organizacijų leidžia nemokamai naudoti jų informaciją, siekdamos populiarinti savo veiklą. Kasdien augančios interneto galimybės ir komercinės informacijos paslaugos daro labai didelį poveikį mūsų informacinės visuomenės formavimuisi.
Internetas yra pasaulinis kompiuterių tinklas, kuris jungia dešimtis tūkstančių lokalių kompiuterių tinklų, milijonus kompiuterių ir dar daugiau vartotojų kiekvienoje šalyje. Juo gali naudotis vartotojai, turintys personalinius kompiuterius ir ryšio su internetu priemones. Kai vartotojas prisijungia prie Interneto, jo kompiuteris tampa tinklo dalimi, ir tada galima betarpiškai pasinaudoti daugeliu pasaulinio kompiuterių tinklo paslaugų. Internetas šiuo metu yra labiausiai paplitusi greito susisiekimo su toliau esančiu asmeniu priemonė.
Protokolas
Plačiau skaitykite straipsniuose apie protokolus
TCP/IP (Transmission Control Protocol/Internet protocol) – pagrindinis interneto protokolas (taisyklių visuma), apibrėžiantis adresavimą tinkle, informacijos perdavimo tinklais taisykles, paketų dydį ir kitą tarnybinę informaciją.
Kiekvienas kompiuteris ar įrenginys, dirbantis su TCP/IP protokolu, turi savo IP adresą. Kadangi TCP/IP protokolų šeimoje adresavimas vyksta IP protokole, kompiuterio adresas vadinamas IP adresu, nors vartojamas terminas ir TCP/IP adresas.
Remiantis paskirties vietos IP adresu atliekamas paketų maršrutizavimas. IP adresas yra 32 bitų arba 4 baitų ilgio. IP adresas turi bent dvi dalis: adreso dalis, skirta tinklų adresavimui, ir adreso dalis, skirta kompiuterių adresavimui. Adresai gali būti užrašomi dvejetainėje, dešimtainėje, šešioliktainėje ar dešimtainėje su tašku sistemose. IP adresas gali turėti dar vieną dalį – potinklio dalį.
Farerų salų vėliava
right|thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV 110110.svg|23px Proporcijos: 8:11]] Farerų salų vėliava – baltame stačiakampiame fone raudonas skandinaviškas kryžius paryškintas mėlynomis fimbromis (plona juostelė aprėminanti figūrą).
Istorija
Kilusi iš daniškosios Dannebrog vėliavos. Vietos gyventojų vadinama Merkið. Vėliava buvo sukurta į Kopenhagą studijuoti atvykusio Jens Oliver Lisberg kartu su kitais dviem kraštiečiais. Gimtajam krašte jis ją pirmą kartą iškėlė 1919 m. birželio 22 d. Apie 1931 m. tapo dažnai naudojama, tačiau neturėjo neoficialaus statuso. Antrojo Pasaulinio karo metais, salas perimus britams, jie, norėdami atskirti Farerų laivus nuo Vokietijos okupuotos Danijos vėliavos, 1940 metų kovo 25 d. įteisino vėliavą kaip oficialų Farerų salų simbolį. Danijos vyriausybė galutinai įteisino vėliavą 1948 m. kovo 23 d, o kovo 25 - oji buvo paskelbta Vėliavos diena.
Simbolizmas
Balta spalva yra tyro, švaraus dangaus ir jūros, kuri skalauja valstybės krantus, putų spalva, raudona ir mėlyna tradicinių galvos apdangalų spalvos. Vėliava spalvomis ir struktūra panaši į Norvegijos vėliavą.
Alena Devenienė
Alena Devenienė-Grigaitienė-Vileišytė (1904 m. spalio 1 d. Vilnius – 1999 m. vasario 14 d. Saint Petersburgas, Floridos valstija) – Lietuvos ir JAV lietuvių visuomenės veikėja.
Biografija
Tėvas Jonas Vileišis, seserys Birutė Vileišytė-Tursienė, Rita Vileišytė-Bagdonienė, broliai Petras Vileišis ir Kazys Vileišis. 1924 m. baigė Vytauto Didžiojo gimnaziją Vilniuje. Už priešinimąsi lenkų okupacinei valdžiai ištremta iš Vilniaus, dirbo žemės ūkio rūmuose Kaune. 1924–1928 m. gyveno JAV. 1937–1940 m. Lietuvos ūkininkių draugijos pirmininkė. 1940 m. vėl išvyko į JAV, Susivienijimo lietuvių Amerikoje, Amerikos lietuvių tarybos, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo, Valstiečių liaudininkų sąjungos, Tarptautinės valstiečių sąjungos (Žaliasis internacionalas), Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto, JAV lietuvių bendruomenės, Tautos fondo veikėja.
1940 m. Lietuvą okupavus rusams buvo suimtas jos vyras gydytojas Mykolas Devenis. Tačiau 1942 m. tėvo ir jos pastangomis vyrą, JAV pilietį, TSRS vyriausybė buvo priversta paleisti iš Vorkutos lagerio, jis grįžo į JAV. 1951 m. Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčios kuratorė. 1974 su M. Deveniu įsteigė Devenių kultūros fondą. 1986 m. su antruoju vyru K. Grigaičiu Čikagoje įkūrė laikraštį „Lietuvių balsas“. Bendradarbiavo JAV lietuvių spaudoje.
Sūnus Keistutis Devenis.
Paežeriai (Anykščiai)
Paežeriai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Viešintų. Kaimo pietuose, prie Viešinto ežero stovi medinė sentikių Paežerių Švč. Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė (nuo 1913 metų), yra jų kapinės.
Istorija
miniatiūra|250px|left|
1715 ar 1725 m. Paežeriuose įsikūrė sentikiai, vieni pirmųjų Lietuvoje. Pirmoji cerkvė pastatyta 1842 m., 1904 m. pastatyta nauja erdvesnė, bet 1910 m. ji sudegė.
XVIII a. pabaigoje kaimas priklausė Viešintų dvarui.
Raimondas Žutautas
Raimondas Žutautas (g. 1972 m. rugsėjo 4 d. Gargžduose) – buvęs Lietuvos futbolininkas, Lietuvos rinktinės žaidėjas, 2001–2003 metais buvo rinktinės kapitonas, 2010–2011 m. – treneris.
Futbolininko karjera
Raimondas Žutautas nuėjo tradicinį iš Gargždų kilusių futbolininkų kelią – sportuoti pradėjo vietos Vaikų ir jaunių sporto mokykloje, vėliau persikėlė į Panevėžio internatinę sporto mokyklą. Profesionalią karjerą R. Žutautas pradėjo 1991 metais Gargždų Bangoje, kuri tuo metu rungtyniavo antrojoje Lietuvos futbolo pakopoje. 1992 metais futbolininkas perėjo į Mažeikių ROMAR, su kuriuo 1993–1994 metų sezone tapo Lietuvos čempionu. 1994–1995 metų sezoną R. Žutautas pradėjo ROMAR, tačiau vėliau perėjo į aukščiausioje Lietuvos futbolo pakopoje debiutavusią Gargždų Bangą ir padėjo gimtojo miesto klubui išlikti Lietuvos futbolo klubų elite. 1995–1996 metų sezoną R. Žutautas vėl pradėjo Mažeikių ROMAR, tačiau šiam klubui sezono pradžioje bankrutavus, perėjo į PSK Aras Klaipėda (dabar FK Atlantas Klaipėda), o sezono viduryje persikėlė į Kauno Inkarą-Grifą. Kauno klube R. Žutautas rungtyniavo iki 1997 metų pradžios, kai perėjo į Rusijos Premjer lygos FK Alaniâ Vladikavkaz. Rusijoje futbolininkas praleido du su puse sezono, o 1999 metų viduryje persikėlė į Maccabi Haifa. Kartu su šiuo klubu R. Žutautas du kartus tapo Izraelio čempionu. 2003 m. liepos 1 d. futbolininkas pasirašė vienerių metų sutartį su galimybe ją pratęsti, su Atėnų Panathinaikos FC klubu. 2004 metais R. Žutautas tapo Graikijos čempionu. Be to, tais pačiais metais Panathinaikos FC laimėjo ir Graikijos taurę. 2004 metų liepos mėnesį R. Žutautas patyrė sunkią kelio raiščių traumą, kuri privertė nutraukti futbolininko karjerą.
R. Žutautas dukart dalyvavo UEFA Čempionų lygos grupių etape: 2002–2003 metais su Maccabi Haifa, 2003–2004 metų su Panathinaikos FC. UEFA Čempionų lygoje R. Žutautas pasižymėjo įspūdingu įvarčiu į Manchester United vartus 2002 metų spalio 29 d. rungtynėse, kuriose Maccabi Haifa įveikė savo varžovus 3:0.
Rungtyniaudamas Gargždų Bangoje 1995 metais R. Žutautas buvo pakviestas į Lietuvos rinktinę. Rinktinėje debiutavo 1995 m. gegužės 17 d. draugiškose rungtynėse su Graikija. Paskutinį kartą rinktinės gretose R. Žutautas pasirodė 2003 m. birželio 11 d. Europos čempionato atrankos rungtynėse su Islandija. Iš viso per devynerius metus (1995–2003) R. Žutautas Lietuvos rinktinės garbę gynė 40 kartų, įmušė 1 įvartį, paskutinius trejus metus buvo rinktinės kapitonas.
2002 metais R. Žutautas buvo išrinktas geriausiu Lietuvos futbolininku.
2006 metų pradžioje R. Žutautas tapo vienu iš viešosios įstaigos „Gargždų futbolas“, kuriai priklauso Gargždų Banga, dalininkų.
2006 metais SFL mėgėjų lygoje debiutavo Fortūnos komandoje, 2008 m. perėjo žaisti į Prelegentus.
2009 m. lapkričio pababigoje tapo Gargždų „Bangos“ valdybos pirmininku.
Trenerio karjera
Nepaisant visiškai menkos trenerio patirties 2010 m. vasario 9 d. Žutautas paskirtas nacionalinės rinktinės treneriu.
2010 m. gegužės 25 d. Charkove oficialiai debiutavo už rinktinės vairo prieš Ukrainos nacionalinę rinktinę. Rungtynės buvo pralaimėtos 0:4. Vėliau jo vadovaujama rinktinė laimėjo 2012 m. Europos čempionato atrankos varžybas prieš Čekiją, draugiškas varžybas prieš Lenkiją, tačiau patyrė pralaimėjimą prieš nykštukinės Lichtenšteino kunigaikštystės rinktinę, o namie su ja sužaidė lygiosioms. Atranka baigta pralaimėjimais Škotijai ir Čekijai, todėl treneris tuojau po atrankos ciklo atsistatydino.
Sąsajos
R. Žutauto brolis Vaidas Žutautas taip pat profesionalus futbolininkas. Broliai kartu rungtyniavo Gargždų Bangoje (1991–1992) ir Mažeikių ROMAR (1993–1995) ir Lietuvos rinktinėje.
Intel 8080
thumb|200px|Originalus Intel C8080A procesorius. Pirmasis išvadas pažymėtas juodu tašku („raktu“) thumb|200px|AMD kopija thumb|200px|Intel 8080 pirmtakas, 8008, turėjo mažiau išvadų, reikalaudamas daugiau išorinės logikos visiems signalams iššifruoti
Intel 8080 yra Intel gamintas aštuonių bitų mikroprocesorius. Šis procesorius pasirodė 1974 m ir neretai laikomas pirmuoju praktiniam pritaikymui iš tiesų tinkamu šio tipo prietaisu. Jis buvo programiškai suderinamas su anksčiau gamintu Intel 8008, kuris nepasiteisino, nes reikalavo pernelyg daug papildomų mikroschemų savo darbui palaikyti. Intel 8080 turėjo apie 6000 tranzistorių.
Tokius pat komandų sistemą bei kontaktų išdėstymą turinčius analogus gamino AMD, Mitsubishi, National Semiconductor, NEC, Siemens, ir Texas Instruments. Tarybų Sąjungoje gaminami analogai buvo vadinami KP580ИK80 (vėliau КР580ВМ80А).
Registrai
Procesorius turėjo septynis 8 bitų registrus, iš kurių šeši galėjo būti kombinuojami į 16 bitų poras (BC, DE ir HL). Jis taip pat turėjo 8 bitų akumuliatorių, 16 bitų steko rodyklę į atmintį (atsisakant 8008 buvusios vidinės steko atminties) ir 16 bitų programos skaitliuką. Su 16 bitų buvo galima pasiekti 65536 atminties ląsteles (64 kilobaitus). Procesoriaus pasirodymo metu tiek adresuojamos atminties apimties pakako.
Komandos
Dauguma 8 bitų operacijų buvo galimos tarp akumuliatoriaus ir arba vieno iš kitų registrų, arba atminties ląstelės, indeksuojamos registrų pora HL. Duomenų persiuntimas buvo galimas tarp bet kurių dviejų registrų arba registro ir minėtosios atminties ląstelės.
Visos procesoriaus komandos buvo koduojamos vienu baitu, bet kai kuriose jų po šio baito sekdavo vienas ar du baitai duomenų, dviejų baitų adresas arba vieno baito porto numeris. Visos duomenų persiuntimo tarp registrų komandos buvo koduojamos išimtinai vienu baitu, tuo užimdamos apie ketvirtį visos komandų sistemos. Procesorius turėjo 8 komandas paprogramei fiksuotu adresu iškviesti (RST). Jos buvo naudojamos pertraukimų aptarnavimui, kai kada – sisteminės bibliotekos paprogramių kvietimui.
Sudėtingiausia (ir ilgiausiai vykdoma) komanda buvo XTHL. Ji sukeisdavo vietomis registrų poros HL turinį su steko rodyklės adresuojamos ir jai sekančios atminties ląstelių turiniu. Komanda buvo skirta asemblerio programuotojų beveik nenaudotam paprogramės parametrų perdavimui per steką.
Šešiolikos bitų operacijos
Nors Intel 8080 paprastai minimas kaip aštuonių bitų procesorius, kai kurias operacijas buvo galima atlikti ir su 16 bitų skaičiais. Pavyzdžiui, buvo galima vienetu padidinti arba sumažinti registrų poros reikšmę (INX, DXC), sukeisti vietomis DE ir HL porų reikšmes (XCHG), sudėti 16 bitų skaičius (DAD) ir atlikti 16 bitų aritmetinį postūmį į kairę (DAD H).
Vėliavėlių registras
Vėliavėlių registras šiame procesoriuje buvo pasiekiamas ne tik kaip paskiros vėliavėlių reikšmės, bet ir kaip aštuonių bitų žodis (komandos PUSH PSW ir POP PSW). Jis turėjo tokias vėliavėles:
Steko erdvė
Vienas iš procesoriaus būsenos bitų (žr. žemiau) rodydavo, jog procesorius kreipiasi į steko atminties ląstelę. Naudojant šį bitą, buvo galima sukurti iki 64 kilobaitų dydžio su pagrindine atmintimi nesusijusį (išorinį) steką. Tačiau tokia galimybė buvo naudojama itin retai. Ignoruojant šį bitą, stekas tapdavo pagrindinės atminties dalimi.
Mikroschemos išvadai
Adreso magistralė turėjo atskirus 16 kontaktų. Duomenų magistralė taip pat turėjo savus 8 kontaktus. Panaudojant dar du (skaitymo ir rašymo signalų) išvadus, paprasčiausias kompiuteris galėjo būti surinktas su labai mažai papildomų detalių. Papildomos mikroschemos buvo reikalingos tik atskirai įvedimo/išvedimo erdvei, pertraukimams ir tiesioginiam atminties valdymui. Tačiau procesoriaus apkraunamumas buvo ribotas (ne daugiau vienas kitos tipinės tų laikų mikroschemos, tokios kaip 7400, įėjimas), todėl net ir paprasti kompiuteriai dažnai turėdavo magistralės stiprintuvus.
Procesoriui buvo reikalingi trys maitinimo šaltiniai: -5 (tik 0,01mA), +5 (60mA) ir +12 (40mA) bei du nepersiklojantys 2 MHz sinchronizacijos signalai. Jis vartojo tik apie 1,3 vato galingumą – dabartiniai greitaeigiai procesoriai neretai vartoja dešimtis ar net šimtus vatų. Mėgėjai kai kada mėgindavo jį maitinti ir tik vienu maitinimo šaltiniu (+12 išvadą sujungę su +5 išvadu, o -5 išvadą įžeminę). Kalbama, jog neretai (ypač КР580ВМ80А) procesorius dirbdavo.
Visų mikroschemos išvadų paskirtis procesorių lydinčioje gamyklinėje dokumentacijoje buvo aprašyta taip:
Taikymas ir vėlesni modeliai
thumb|200px|Sekantis po Intel 8080 procesoriaus modelis – Intel 8085 Intel 8080 vėliau pakeitė kurį laiką itin plačiai naudotas Zilog firmos Z80. Z80 turėjo gana panašią (bei suderinamą) komandų sistemą, tačiau dėl teisinių priežasčių jam buvo sukurta sintaksiškai visiškai kita asemblerio kalba. Intel sukūrė dar mažiau papildomos logikos ir tik vieno (+5 V) maitinimo šaltinio reikalaujantį 8085, kuris taip pat turėjo ir geriau išvystytą pertraukimų sistemą (trys nauji pertraukimo įėjimai galėjo būti naudojami be papildomų mikroschemų).
Paskui atėjo laikas Intel 8086.
Garas (departamentas)
Garas (30)  – Prancūzijos departamentas šalies pietuose, Langedoko-Rusijono regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Nimas (Nîmes).
Departamente 3 apskritys, 46 kantonai, 32 municipaliniai susivienijimai ir 353 komunos. Plotas – 5 853 km².
Geografija
Gardo departamentas ribojasi su Ronos delta, Ardešo, Vokliūzo, Hero ir Lozero departamentais bei Viduržemio jūra. Aukščiausia vieta – Ėgualio kalnas.
Klimatas
Klimatas viduržemiškas, su švelniomis žiemomis ir karštomis vasaromis. Salėtų dienų – 250 per metus.
Ekonomika
Pagrindinės ekonomikos šakos – turizmas, žemės ūkis, vynuogininkystė. Departamente vienos didžiausių Prancūzijoje alyvuogių plantacijos.
Turizmas
thumb|250px|[[Gardo tiltas]] Departamente kasmet apsilanko 4,5 mln. poilsiautojų. Yra 23 km pliažų, apie 550 paminklų. Kamargas (Camargue) – didžiausias Europoje poilsinis uostas.
Politika
Gardo departamentui Prancūzijos senate atstovauja Alenas Žurnė, Andrė Ruvjeras ir Simonas Siuturas (visi PS), Atstovų rūmuose – 5 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 47 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Suvalkų miesto herbas
thumb|right|200px|Suvalkų miesto herbas Suvalkų miesto herbas  – heraldinis Suvalkų miesto simbolis, naudojamas nuo 1869 metų.
Kumečiai
Kumečiai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Dusios ežero. Kaimo šiaurės rytiniu pakraščiu teka Peršėkė, pietvakariniu – jos intakas Metelytė. Seniūnaitijos centras. Buvusi Kumečių pagrindinė mokykla, yra biblioteka (nuo 1963 m.), Parėčėnų paštas (LT-64029). Į pietus nuo kaimo yra Metelių regioninis parkas.
Suvalkų miesto herbas
Aprašas
Raudoname lauke ant auksinės papėdės stovi trys žalios kalvos, ant vidurinės kalvos auksinė karūna, virš kurios auksinis lotyniškas kryžius. Abipus kalvų stovinčių šventųjų Romualdo ir Roko, žvelgiančių į karūną, figūros sidabriniais rūbais, sujuostais virvėmis. Šventieji su auksinėmis aureolėmis, rankos prispaustos prie krūtinės. Heraldinėje dešinėje stovi šv. Romualdas, heraldinėje kairėje pusėje – šv. Rokas, kairėję rankoje laikantis ilgą juodą lazdą, prie jo kojų juodas šuo.
Keistutis Devenis
Keistutis P. Devenis (g. 1928 m. kovo 25 d. Voterberyje, Konektikuto valstija) – JAV statybos inžinierius.
Biografija
Motina Alena Devenienė, tėvas Mykolas Devenis. 1950 m. Masačūsetso technologijos institute įgijo hidraulikos ir 1956 m. civilinės inžinerijos magistro laipsnį. Dirbo Bostono bendrovėje „Maguire“, Ekologijos skyriaus viršininkas, bendrovės viceprezidentas, nuo 1988 m. konsultantas.
Parengė hidrotechnikos ir vandens valymo projektų JAV, tarp jų Čarlio upės valymo ir potvynio vandens pumpavimo projektą, už kurį 1985 m. suteikta JAV prezidento premija. Vykdė projektus Venesueloje, Norvegijoje, Irake, Nikaragvoje, Nigerijoje, Taivane, Guamo ir Saipano salose. 1991 m. skaitė paskaitas Lietuvoje.
Club Guaraní
Asunsjono „Club Guaraní“ – Paragvajaus futbolo klubas iš šalies sostinės Asunsjono (Pinosos kvartalo).
Istorija
1903 metais įkurtas Asunsjone. Tai vienas seniausių šalies klubų. Pavadintas indėnų gvaranių garbei. Niekad nebuvo iškritęs iš aukščiausios lygos.
Taihangšanas
Taihangšanas – kalnagūbris Kinijoje, rytinėje Lioso plynaukštės dalyje, įeina į Šansi, Henano, Hebėjaus provincijų teritoriją. Kalnų grandinė tęsiasi virš 400 km šiaurės–pietų kryptimi ir iškyla į 1500–2000 m aukštį virš jūros lygio. Svarbiausia viršukalnė Siao Utaišanas (2882 m), esanti į vakarus nuo Pekino.
Club Guaraní
Istorija
1966 ir 2015 m. pasiekė Libertadores taurės pusfinalius.
Taihangšanas
Kalnai sudaryti iš nuosėdinių gneiso ir granito uolienų. Vakariniai šlaitai lėkšti, rytiniai – statūs. Kasama akmens anglis, asbestas, grafitas. Taihangšaną kerta 28 km ilgio Taihango geležinkelio tunelis, atidarytas 2007 m. ir tuomet buvęs ilgiausiu šalyje.
Half-Life
Siužetas
thumb|left|Gordonas bando su automatu MP5 sunaikinti sraigtasparnį
Half-Life žaidime įsikūnijama į daktarą Gordoną Frymaną, slaptos mokslinių tyrimų bazės „Black Mesa“ darbuotoją, neseniai baigusį MIT teorinės fizikos studijas. Veiksmas vyksta 200– m. Po visiškai nepavykusio eksperimento, įvyksta rezonanso kaskada, kuri atveria portalą tarp „Black Mesa“ ir Xen (tarimas: zen) dimensijos. Xen būtybės pradeda plūsti į „Black Mesa“ ir žudyti kiekvieną pasitaikiusį žmogų. Negana to, kad Gordonui tenka keliauti po sugriautą „Black Mesa“ bazę ir kovoti su ateiviais, žaidime atsiranda antras priešas – HECU karinės pajėgos, turinčios pasirūpinti, kad kalbos apie rezonanso kaskadą neišplistų. HECU žudo kiekvieną mokslininką, įskaitant Frymaną (nors kiekvienas tikėjosi, kad HECU visus išgelbės). Taip pat yra trečiasis priešas – „Black Ops“ robotizuoti kariai. Jie kovoja ne tik su Frymanu, bet ir HECU.
Galiausiai, su mokslininkų ir apsaugos darbuotojų pagalba, Gordonui Frymanui pavyksta nukeliauti į „Lambda Complex“ skyrių, kuriame mokslininkai paaiškina Gordonui, kad visos pastangos užverti portalą nepavyko, nes kažkokia galinga būtybė jį vis atveria. Frymanui tenka nukeliauti į Xen pasaulį. Jame Gordoną pasveikina visiškai kitokia aplinka – jam tenka šuoliuoti tarp „asteroidų salų“, sklandančių virš tuštumos. Xen pasaulyje sutinkamas pilnai evoliucionavęs galvakrabis – gonarchas, kuris, miręs, leidžia Frymanui tęsti kelionę. Pabaigoje Gordonas nukauna Nihilanthą, padarą, kuris laikydavo portalą atvirą. Tačiau, prieš mirtį, Nihilanthas atvėrė daugybę portalų įvairiose Žemės vietose, leisdamas būtybėms toliau plisti Žemėje. G-Man’as, keista būtybė žmogaus kūne, kuri stebėjo Gordoną Frymaną per visą jo kelionę, leidžia jam pasirinkti: dirbti G-Man’ui arba stoti į kovą, kurios Gordonas tikrai nelaimės. Pasirinkus darbą, G-Man’as įstato Gordoną Frymaną į nebūtį, iki tol, kol jam vėl ateis laikas.
Ginklai
Tiek ir vieno žaidėjo režime, tiek ir daugelio, yra 14 ginklų.
Brotherhood of Man
thumb|250px|Brotherhood of Man (1977 m.) Brotherhood of Man – 70-ųjų britų popgrupė, kurios nariais buvo – Sandra Stevens, Nicky Stevens, Lee Sheridan ir Martin Lee. Dainos Angelo ir Figaro buvo užėmusios Jungtinės Karalystės populiariausių dainų sąrašo pirmąją vietą.
1976 m. su daina Save your kisses for me grupė laimėjo Eurovizijos dainų konkursą. Daina parašyta grupės ABBA dainų stiliumi. 2005 m. spalį Brotherhood of Man pasirodė jubiliejiniame Eurovizijos dainų konkurso renginyje „Congratulations“.
Juan de Salcedo
Chuanas de Salsedas (1549 m. kovo 11 d. – 1576) buvo ispanų keliautojas ir karvedys. Vadinamas paskutiniu konkistadoru.
Salcedo gimė Meksikoje 1549 m., buvo antras vyriausias Miguel López de Legazpi vaikaitis. 1564 m. kartu su Legazpi ir broliu Felipe de Salcedo išvyko į ekspediciją ieškoti Prieskonių salų. 1565 atvyko į Filipinus. 1569 Salcedo kartu su Martín de Goiti ir 300 vyrų iškeliavo užkariauti Manilos. 1570 ir 1571 sumušė vietos musulmonų vadus, užkariavo Manilą. Vėliau su 45 vyrų grupe keliavo po Lusono salą ir įkūrė Vigano fortą.
1574 3000 kinų piratų užėmė Manilą, Salcedo grįžo ir su 600 vyrų ją atsiėmė.
Salcedo grįžo į Viganą, kur netrukus mirė nuo karštinės. Palaidotas San Agustino bažnyčioje.
Banksy
Banksy – Britanijos grafičių, instaliacijų, kino menininkas, pradėjęs garsėti XX a. paskutiniajame dešimtmetyje. Nieko tikro nežinoma apie jo tapatybę (yra spėjimų, kad tai moteris ar menininkų grupė). Yra spėlionių, kad šveicarų menininkas Maître de Casson gali būti Banksy. Maître'as de Cassonas tai neigia savo svetainėje.
Paežeriai (Molėtai)
Paežeriai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje.
Banksy
Biografija
Banksy patraukė publikos ir žiniasklaidos dėmesį 1993 m. savo grafičiais Anglijos Bristolio mieste. Spėjama, kad jis yra gimęs apie 1974 m. ir mokęsis Bristolyje. 1999 m. jis pradėjo veiklą Londone. Banksy išsiskyrė ir lengvai atpažįstamas savo grafičių stiliumi ir temomis, kurios atliepė socialines gyvenimo problemas, joms būdingas antiautoritariškumas. Banksy yra suorganizavęs parodų ir perfomansų renginių, tačiau plačiajai publikai ir žiniasklaidai nei jo tikrasis vardas, nei išvaizda nežinomi. 2003 m. parodoje Londone jis parodė piešinius ant gyvų kiaulių. 2005 m. parodoje „Crude Oils“ pademonstravo vandalizuotas garsių menininkų, K. Monė, Van Gogo, E. Hoperio ir kitų, paveikslų replikas. Pavyzdžiui, K. Monė paveikslo „Lelijos“ replika buvo papildyta šiukšlių ir parduotuvės vežimėlių vaizdais. Kartu po galeriją menininkas paleido 200 žiurkių, vaizduojančių dailės kritikus. 2005 m. Banksy instaliavo savo kūrinių Niujorko Met muziejuje ir Londono Teito Britanijos galerijoje, sukūrė antikarinių grafičių Palestinoje ant sienos prie Betliejaus, skiriančios Vakarų Krantą nuo Izraelio.
Paežeriai (Molėtai)
Istorija
Kaimas minimas 1776 m. Giedraičių bažnyčios mirusiųjų metrikų knygoje.
Banksy
Biografija
2008 m. Banksy organizavo parodą-akciją „Cans Festival“ viename iš Londono požeminio transporto tunelių, kurios metu apie 40 grafičių menininkų kūrė piešinius ant sienų ir lankytojai buvo raginami prisidėti. 2008 m. menininkas lankėsi JAV Naujajame Orleane, kuris atsistatinėjo po uragano „Kotryna“ sugriovimų, ir paliko bent 14 grafičių ant apleistų namų, kurių daugelis jau 2013 m buvo sunaikinti, tarp jų − vaizduojantis benamį JAV prezidentą A. Linkolną. 2009 m. įvyko Banksy paroda Bristolio miesto muziejuje ir dailės galerijoje, kurioje buvo pademonstruoti animatronikos, aliejinių paveikslų kūriniai ir senas ledų pardavimo automobilis. Banksy yra išleidęs knygų, dokumentuojančių jo projektus: „Banging Your Head Against a Brick Wall“ (2001), „Existencilism“ (2002), „Wall and Piece“ (2005). 2010 m. Banksy debiutavo kine, režisavęs filmą „Išėjimas per suvenyrų krautuvę“ (Exit Through the Gift Shop) apie pasaulio grafičių menininkus. Šis filmas buvo nominuotas „Oskarų“ apdovanojimui geriausio dokumentinio filmo kategorijoje ir Banksy, kartu su Jaimie D'Cruz − BAFTA apdovanojimui geriausio debiuto kine kategorijoje.
2013 m. Banksy kūrė naktimis Niujorko gatvėse savo paskelbtoje akcijoje „Geriau lauke, negu viduje“ (Better Out Than In). 2015 m. Anglijos Pajūrio Vestono mieste netoli Bristolio Banksy suorganizavo „gluminantį“ parką, pavadinimu „Dismalandas“, imituojantį teminius pramogų parkus. Jo sukūrime dalyvavo pats Banksy (10 kūrinių) ir daugiau nei 50 kitų tarptautinių menininkų, parke apsilankė 150 000 lankytojų. 2016 m. pradžioje kūrėjas atsiliepė į Europoje vykstančią pabėgėlių krizę: jo grafitis, vaizduojantis JAV didžiausios pasaulyje technologijų kompanijos „Apple“ buvusį vadovą ir įkūrėją S. Džobsą pabėgėlio vaizdinyje, pasirodė ant sienos pabėgėlių stovykloje Prancūzijos Kalė mieste. Banksy reagavo į Prancūzijos policijos panaudotas ašarines dujas prieš pabėgėlius Kalė grafičiu ant Prancūzijos ambasados pastato Londone, vaizduojančiu Prancūzijos vieno nacionalinių kūrinių „Vargdieniai“ miuziklo afišos heroję, apsiašarojusią nuo dūmų iš kapsulės. 2019 m. jo paveikslas „Devolved Parliament“, kuriame pavaizduotos Britanijos parlamente posėdžiaujančios šimpanzės, viešo aukciono metu buvo parduotas už rekordinę Banksy kūriniams 12,1 mln. JAV dolerių sumą.
Rynkai (Balstogė)
Rynkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 7 km į rytus nuo Suražo ir apie 21 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
thumb|left|Kaimo kapinės
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė LDK. XIX a. buvo Zavykų valsčiaus kaimas. 1919–1954 m. kaimas buvo Zavikų valsčiaus centras.
Jurgiškio ežerėlis
Jurgiškio ežerėlis arba Jotauto ežeras – ežeras Lietuvoje, Anykščių rajone, 2,5 km į šiaurę nuo Viešintų miestelio. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,21 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 102,6 m. Krantai žemi, pelkėti. Iš vakarų ir pietų ežerą supa miškas. Šiaurėje išteka upelis link už 0,36 km telkšančio Suosos ežero. Netoliese įsikūręs Karūnių kaimas.
Herbicidinė karyba
thumb|Lėktuvas UC-123B Provider purškia [[Defoliantas|defoliantus (dalis operacijos Ranch Hand Vietnamo karo metu.]] Herbicidinė karyba, herbicidinis karas  – cheminės karybos variantas, kai siekiant karo tikslų naudoja chemines priemones (herbicidus), kuriomis naikina augaliją. Tokios veiklos tikslai: Nuo 1978 m. herbicidinės karybos veiksmai uždrausti Aplinkos modifikavimo sutartimi , kuri draudžia „bet kokius metodus, kurie keičia Žemės biotos sudėtį ar struktūrą“.
Istorija
Tirti karinius herbicidus ėmė 1940 m. Anglijoje. 1944 m. į tokiais tyrimais užsiėmė ir JAV. Nors herbicidai yra cheminės medžiagos, dėl jų veikimo per augimo reguliavimo mechanizmus, juos dažnai laiko biologinės karybos priemonėmis. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos ieškant fitotoksinių savybių buvo ištirta virš 1000 cheminių junginių. Sąjungininkai planavo herbicidais naikinti Ašies valstybių javus.
1945 m. JAV KOP generolas Victor E. Betrandias savo vadui generolui Henriui Arnoldui (Henry H. Arnold) pateikė pasiūlymą amonio tiocianatu naikinti ryžių pasėlius Japonijoje. Tai buvo vienas iš siūlytų būdų priversti Japoniją badauti. Buvo manoma, kad amonio tiocianatas nebus priskirtas prie cheminės karybos priemonių, nes jis menkai nuodingas žmonėms. Bet, jei JAV būtų pradėjusi cheminį karą prieš Japoniją, ipritas būtų buvęs dar efektyvesnis ryžių pasėlių žudikas. Planas buvo atmestas kaip taktiškai netinkamas.
Malaja
Kare pirmieji herbicidus panaudojo britai. Tai buvo 1951 m., Malajos karo metu, kai britai purškė 2,4,5,-trichlorfenoksiacto rūgštį (kitaip dar 2,4,5-T), kuri šiaip naudojama kovai su kaučiukmedžio kenkėjais. 30 m. vėliau paviešinti dokumentai parodė, kad britų Malajoje naudotas „Trioxone“ buvo praktiškai identiškas oranžiniam agentui, kurį vėliau JAV kariuomenė naudojo Vietname. Trioksoną naudojo džiunglėms palei takus retinti, kad būtų sunkiau surengti pasalas, taip pat vietinių gyventojų žemės ūkio kultūras. Pvz., 1952 m. vasarą 500 ha plotą nupurškė 90000 litrų trioksono naudodami priešgaisrinius siurblius. Britų kariškiams paaiškėjo, kad džiunglėse sunku naudoti techninė įrangą ir kartu dėvėti visą apsauginį kostiumą. Buvo manoma, kad maisto šaltinių naikinimas yra efektyvus ginklas prieš sukilėlius, todėl „banditų pasėlius“ purškė iš lėktuvų. Vėliau buvo nutarta, kad prieš pasėlius nukreipti veiksmai neefektyvūs ir prieštarauja kitiems karo tikslams.
D.Britanijos vyriausybėje vykusios diskusijos sukosi apie aštrų klausimą, ar herbicidinė karyba pažeidžia 1925 m. Ženevos protokolą, kuris gana bendrais apibrėžimais draudė cheminę karybą. D. Britanija siekė išvengti kaltinimų, panašių į kaltinimus, kad JAV Korėjos karo metu naudojo biologinį ginklą. Britų vyriausybė nutarė, kad lengviausias būdas išvengti to buvo neigti, kad Malajoje vyksta karas. Jie paskelbė, kad sukilimas buvo vidaus saugumo klausimas, todėl herbicidų naudojimas buvo policinė priemonė kaip ir CS dujų panaudojimas riaušių malšinime.
Aleksandras Kurnajevas
Aleksandras Kurnajevas (g. 1985 m. liepos 1 d.) – Rusijos futbolininkas, žaidžiantis FK Žalgiris Vilnius komandoje saugo pozicijose.
Sankt Peterburgo „Zenit“ akademijoje užaugęs ir šios ekipos dublerių gretose rungtyniavęs A. Kurnajevas pastaruosius trejus metus žaidė Rusijos I lygos Sankt Peterburgo „Dinamo“ klube.
2005 metais jis žaidė Rostovo prie Dono „SKA“, 2006 metais – Lukovicų „Spartak“, 2007–2008 metais – Vologdos „Dinamo“ ekipose. 2011 m. vasarį pasirašė kontraktą su Vilniaus "Žalgirio" komanda. Komandoje debiutavo 2011 m. kovą jau pirmose sezono rungtynėse su FBK Kaunas ekipa. Prieš 2012 m. sezoną sutartis abipusiu sutarimu buvo nutraukta. ir žaidėjas išvyko į trečios pagal stiprumą Rusijos lygos klubą - FK Pskov 747.
Bilas
thumb|right|Ilgakotis bilas Bilas  – ilgakotis anglosaksų pėstininkų ginklas, naudotas X–XVI a.
Bilas buvo nacionalinis anglų ginklas, bet jį naudojo ir kitur, juos gana plačiai naudojo ir Italijoje. Bilas atsirado iš ilgakočio genėjimo peilio, skirto medžių šakelėms pjaustyti.
Pirmųjų bilų geležtinės galvos buvo vienodo pločio, gana ilgos, kabliškai užlenktais galais, su ašmenimis įlenktajame krašte.
Vėlesnių bilų galva turėdavo vieną ar kelis spygliškus iškyšulius, todėl supanašėjo su gizarmomis, kurios taip pat atsiradusios iš genėjimo peilio ant ilgo koto. Kitas artimas ginklas – alebarda.
Angliški bilai būdavo palyginti trumpi, su plačiomis kertamosiomis galvomis, tuo tarpu itališkieji bilai būdavo ilgais spygliais. Anglai skirdavo tris bilų rūšis – juoduosius (black bill), ruduosius (brown bill) ir miškinius bilus (forest bill), tačiau šiuo metu neaišku, kokie esminiai jų skirtumai.
Einant laikui bilų pavadinimas imtas naudoti įvairiems ilgakočiams ginklams, todėl dabar vien iš pavadinimo sunku pasakyti koks ginklas vadinamas bilu.
Darbas (almanachas)
Darbas – literatūros almanachas, išėjęs 1932 m. Kaune.
Istorija
Išleista tik viena knyga. Antroji knyga konfiskuota. Išspausdino Juozo Baltušio, Kazio Jakubėno, Vytauto Montvilos ir Antano Venclovos kūrinius.
William Pitt jaunesnysis
Viljamas Pitas jaunesnysis (1759 m. gegužės 28 d. – 1806 m. sausio 23 d.) buvo XVIII amžiaus pabaigos, XIX amžiaus pradžios Didžiosios Britanijos politikas.
Biografija
Gimė 1759 m. gegužės 28 d. Hayes vietovėje, tuomet Kento grafystėje, šalia Londono. Dėl silpnos sveikatos, vaikystėje buvo mokomas namuose. 1773 m. pradėjo lankyti prestižinį Kembridžo universiteto Pembroke koledžą, kuriame, be kitų dalykų studijavo A. Smito darbus ir tapo jo idėjų šalininku. 1780 m. pradėjo dirbti advokatu Londone. 1781 m. išrinktas Jungtinės Karalystės Parlamento Bendruomenių rūmų nariu. Buvo puikus oratorius ir tapo labai populiarus visuomenėje.
1783 m., būdamas 24 metų amžiaus, W. Pitas tapo jauniausiu iki šiol Didžiosios Britanijos premjeru (nors tuo metu terminas „premjeras” dar nebuvo naudojamas). 1787 m. jo vadovaujama vyriausybė pasirašė susitarimą su Prancūzija, kuriuo pašalinti suvaržymai prekyboje bei abipusiai muitai, sutartimi abiejų šalių gyventojams nereikėjo turėti su savimi pasų, vykstant iš vienos į kitą valstybę. 1794 m. palaikė sprendimą, kuriuo faktiškai įvesta spaudos laisvė Jungtinėje Karalystėje. Kovojo su kontrabanda, sugebėjo smarkiai sumažinti po JAV nepriklausomybės karo likusius milžinišką valstybės skolą ir biudžeto deficitą. Prancūzijai užpuolus Belgiją, 1799 m. pradėjo vadovauti Antrajai antiprancūziškajai koalicijai. Jis pasitraukė iš užimamų pareigų 1801 m., kai Parlamentas nepalaikė jo siūlymo sulyginti katalikų ir protestantų politines teises. Vėliau – 1804 m. antrą kartą tapo Jungtinės Karalystės ministru pirmininku ir ėjo pareigas iki pat mirties 1806 m. Jo tėvas Viljamas Pitas vyresnysis anksčiau taip pat buvo Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas.
W. Pito jaunesniojo kadencijos metais, karaliaus Jurgio III valdymo metu, Europoje vyko svarbūs istoriniai įvykiai, įskaitant Prancūzijos revoliuciją ir Napoleono karus. Pitas, istorikų priskiriamas toriams, pats save vadino „nepriklausomu vigu” bei buvo prieš griežtos šališkos politinės sistemos plėtrą.
Šeduvos gimnazija
miniatiūra|265px|right|Gimnazijos pastatas Panevėžio g.
Šeduvos gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Radviliškio raj. Šeduvoje, Pilies g. 17, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290671780.
Filialai:
2021-2022 m. gimnazijoje buvo 60 pedagoginiai darbuotojai. Mokėsi 556 mokinys, iš jų:
Istorija
Šeduvoje pirmoji parapinė mokykla įkurta 1542 m. Šeduvos miesto pradinės mokyklos archyviniuose dokumentuose mokyklos įsteigimo data nurodami 1890 metai, bet tuomet veikiančiose paprastai būdavo mokoma rusų kalba. Tikrąja įsikūrimo data laikytini 1916 m. Įkūrėjas – mokytojas Petras Marcinkevičius, minimas kartu su juo dirbęs Antanas Liaudanskas. Pirmasis buvo įsikūręs klasėje seserų Libonaičių name (dabar Vytauto g. 14), antrasis, mokęs berniukus, tos pačios gatvės Nr. 40. Tą katalikiškos krypties mokyklą globojo kun. Antanas Kiznis.
Šeduvos „Saulės“ draugijos skyrius 1918 m. rudenį įkūrė progimnaziją. Mokslas progimnazijoje prasidėjo neįprastu laiku – 1919 m. sausio 2 d. Pirmasis pedagogų tarybos posėdis įvyko sausio 7 d. Pastaroji data dažniausiai laikoma mokyklos įkūrimo diena. Pirmaisiais metais progimnazija įsikūrė privačiame name Kėdainių gatvėje Nr. 51, o besiplėsdama – Šiaulių gatvėje, taip pat privačiai.
Sparčiai augant mokinių skaičiui, didėjo ir klasių skaičius. 1920 m. gale jau mokėsi 1151 mokinys: I-13, II-38, III-46 ir IV-44. 1920/1921 m. m. progimnazija buvo pilnai sukomplektuota, išleista pirmoji laida. 1923 m. iš Šeduvos miesto valdžios nemokamai gautas žemės sklypas. Buvo paruoštas ir projektas, tačiau vyriausybė tuo metu rodomos iniciatyvos beveik nerėmė, todėl nutarta iš pradžių toliau nuo gatvės važiuojamos dalies statyti laikiną medinį pastatą, kurį ateityje, pastačius mūrinę mokyklą, būtų galima paversti bendrabučiu moksleiviams. 1924 m. atidaryti nauji progimnazijos rūmai.
1963 m. Šeduvoje pastatyta nauja 920 vietų vidurinė mokykla. 2005 m. rugpjūčio 1 d. Šeduvos vidurinė mokykla tapo Šeduvos gimnazija.
Kraštotyros muziejus
Gimnazijoje veikia kraštotyros muziejus. Pavadintas jo įkūrėjo mokytojo Antano Bukausko (1927–1993) vardu. Nuo 1960 m. jis pradėjo kaupti kraštotyrinę medžiagą. Surinktiems eksponatams 1988 m. buvo skirta patalpa – įrengtas kraštotyros kampelis. Prie muziejaus įrengimo prisidėjo mokytojos Viktorija Oleinikova ir Genovaitė Rimšienė. Parengtas mokyklos istorijos 1542-1989 m. susistemintas albumas. 1992 m. pasirodė A. Bukausko knygelė „Trumpa Šeduvos miesto istorija“. Mokytojas sistemino ir naujino muziejaus medžiagą, vedė ekskursijas lankytojams.