cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonas Bylaukis
Jonas Bylaukis (1540 m. Vėluvoje, Mažoji Lietuva – 1603 m. spalio 5 d. Jurbarke) – raštijos talkininkas. Mokėsi Vėluvoje, neaišku kiek ir kur studijavo, nuo 1564 m. buvo Jurbarko precentorius, nuo 1573 kunigas.
Nusirašinėjo Volfenbiutelio postilės rankraštį. Dalyvavo 1590 m. konferencijoje svarstant Jono Bretkūno Biblijos vertimą.
Nuorodos
Lietuvių literatūros enciklopedija
Dūkštelis
Dūkštelis – ežeras Lietuvoje, Vilniaus rajone, 8 km į pietryčius nuo Maišiagalos. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,49 km, plotis - iki 0,26 km. Altitudė 155,3 m. Krantai žemi, tik rytinis krantas aukštesnis. Šiaurinis ežero galas gausiai užžėlęs vandens augalais, krantai užpelkėję. Šiaurėje prieina Gailašių miškas, kitose pakrantėse plyti krūmais apaugusios pievos. Šiaurėje išteka upelis link Skauduliškių ežero (Dūkštos upės baseinas). Į pietus įsikūręs Dūkštelių kaimas.
Antanas Lešinskas
Biografija
1940 m. baigė Žemės ūkio akademiją. 1940-1945 m. Dotnuvos augalų apsaugos stoties Entomologijos skyriaus vedėjas. 1945-1973 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, nuo 1962 m. docentas.
Aleknienė
Aleknienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Aleknaitė (mergautinė pavardė).
Antanas Lešinskas
Mokslinė veikla
Tyrė Lietuvos didžiuosius drugius, surinko unikalią jų kolekciją. Paskelbė apie 30 mokslinių straipsnių.
Aleknienė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Alekna.
Azizija
Azizija – miestas Libijos šiaurės vakaruose, netoli Viduržemio jūros; Džfaros savivaldybės centras.
Kryžiokai
Kryžiokai – Vilniaus miesto dalis, esanti Verkių seniūnijoje, į šiaurės vakarus nuo miesto centro. Tai vienas didžiausių kolektyvinių sodų mikrorajonų Vilniuje. Ribojasi su Ožkiniais ir Babiniais pietuose, su Balsiais vakaruose, su Naujaneriais šiaurėje. Iš rytų juosia Neris (prie jos yra Mažieji Kryžiokai). Už 1,5 km į pietvakarius telkšo Balsio ežeras, dar vadinamas Kryžiokų ežeru.
Azizija
1922 m. rugsėjo 13 d. čia buvo užfiksuota aukščiausia temperatūra Žemėje – 57,7 °C.
Kryžiokai
Kryžiokus aptarnauja 36, 65, 66, 76 ir 120 nr. autobusai (Kryžiokų st., Krakiškių st.).
Istorija
Prie Kryžiokų rastos 3 akmens amžiaus stovyklavietės; jose rasta skeltų, retušuotų nuoskalų, gremžtukas. Iki 1996 m. Kryžiokai buvo kaimas.
Sarva
Sarva – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente, Victor Fajardo provincijoje, 125 km nuo Ajakučo. 2 tūkst. gyventojų (2005 m.). Yra bažnyčia. Miestas garsėja senovinėmis šokių, masto gamybos tradicijomis.
Kryžiokai
Istorija
2018 m. gruodžio mėn. Kryžiokuose buvo atidaryta parduotuvė „Maxima“.
Jonas Karosas (1912)
Jonas Karosas (1912 m. kovo 20 d. Vilniuje – 1975 m. balandžio 3 d. ten pat) – sovietinis partinis veikėjas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1931–1932 m. studijavo Vilniaus universitete (VU). Redagavo pogrindinius komunistinius žurnalus „Barikada“ (1932–1937 m.), „Bedievis“ (1934 m.), laikraštį „Valstiečių balsas“ (1933–1934 m. ir 1935–1938 m.). 1931 m. išrinktas Lietuvos komunistų biuro prie Vakarų Baltarusijos komunistų partijos CK sekretoriumi. 1932 m. ir 1934–1935 m. kalintas. Leido ir redagavo legalius vienkartinius Vilniaus lietuvių literatūros ir dailės leidinius: 1937 m. – „Varpos“, „Varsnos“, „Vingis“, 1938 m. – „Sėja“, 1939 m. – „Versmė“, juose paskelbė literatūros kritikos straipsnių. 1940–1941 m. laikraščių „Prawda Wileńska“, „Vilniaus balsas“ redaktorius. 1942–1944 m. tarnavo 16-ojoje lietuviškojoje šaulių divizijoje.
1944 m. dirbo LSSR valstybinėje leidykloje Maskvoje, vėliau „Prawda Wileńska“ redaktorius. 1944–1955 m. laikraščio „Tiesa“ redaktoriaus pavaduotojas. 1949 m. baigė VU. 1952–1960 m. VU Žurnalistikos katedros vedėjas, dėstė Partinės ir sovietinės spaudos teoriją ir praktiką. 1955–1961 m. žurnalo „Komunistas“, 1961–1975 m. „Mokslas ir gyvenimas“ vyr. redaktorius. 1957–1975 m. LSSR žurnalistų sąjungos valdybos pirmininkas, SSRS žurnalistų sąjungos valdybos sekretorius.
1958–1964 m. LKP CK narys. 1966–1975 m. LKP revizijos komisijos narys.
Palaidotas Saulės kapinėse. Iki 1991 m. jo vardu Vilniuje buvo pavadinta gatvė (dab. Islandijos g.).
Kūryba
Parašė atsiminimų apie lenkų okupacijos laikus ir savo dalyvavimą pogrindinėje revoliucinėje veikloje, kelionių apybraižų, literatūros kritikos knygų. Buvo vienas lietuvių marksistinės bei sovietinės literatūros kritikos pradininkų, propagavo realizmą ir liaudiškumą.
Eiður Guðjohnsen
Karjera
Kaip profesionalas debiutavo vos 15 metų Islandijos lygos Reikjaviko „Valur“ klube. Eiduro tėvas Arnór taip pat buvo garsiu futbolininku. Netrukus jaunasis islandų talentas persikėlė į Olandijos PSV klubą, bet ten neįsitvirtino. 1996 m. balandžio 24 d. Eiduras debiutavo nacionalinėje rinktinėje, mače su Estija. Jis pasirodė po keitimo (pakeitė savo tėvą). Tai vienintelis atvejis futbolo istorijoje, kai rinktinėje žaidė ir tėvas ir sūnus. 1996 metų pabaigoje patyrė kulkšnies traumą, kurios gydymas dėl nediagnozuoto sąnario uždegimo užtruko ir PSV atsisakė futbolininko paslaugų. Tik po dvejų metų Gudjonsenas grįžo į futbolą – trumpai žaidė Reikjaviko „KR“, vėliau perėjo į Aglijos pirmajame divizione žaidžiantį Boltono Wanderers klubą. 2000 m. už 4 mln. £ parduotas Chelsea FC klubui. Čia jis praleido net 6 sezonus, bet atsiradus talentingesnių puolėjų, 2006 m. persikėlė į Barcelona, kur pakeitė komandą palikusį švedą Henriką Larsoną.
Trasa Zolder
Trasa Zolder (dar vadinama Terlaemen trasa) – Formulės 1 trasa, kurioje vyko Formulės 1 Belgijos Grand Prix lenktynės.
Eiður Guðjohnsen
Karjera
2009 m. rugpjūčio 1 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Monako klubu.
2010 m. rugpjūčio 31 d. pasirašė sutartį su Stoko prie Trento klubu. 2010 m. sausio 28 d. buvo išnuomotas Tottenham „Hotspur“ klubui iki sezono pabaigos.
Trasa Zolder
Šioje trasoje Belgijos GP lenktynės vyko: 1973, 1975-82, 1984 metais. Šioje trasoje 1982 m. gegužės 8 d. tragiškai žuvo vienas žymiausių Formulės 1 pilotų – Gilles Villeneuve (pilnas vardas – Joseph Gilles Henri Villeneuve).
Trasoje taip pat įrengti trys BMX takai. 2015 m. ir 2019 m. čia vyko pasaulio BMX čempionatas.
Adresas
Terlaemen 30
B-3550 Heusden-Zolder
Užpalių gimnazija
Užpalių gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Utenos raj., Užpaliuose, Pilies g. 14, vykdanti ikimokyklinio, pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190184024.
Istorija
1781 m. Užpaliuose jau veikė trijų skyrių parapijos mokykla, ją lankė 27 vaikai. 1797 m. rudenį ir žiemą buvę 53 mokiniai. Mokyklą išlaikė klebonas Adomas Lekavičius. Ši mokykla išsilaikė iki 1810 m., vėliau vėl buvo atkurta, nes minima 1831 m. ir 1863 m. dokumentuose. Numalšinus 1863 m. sukilimą Lietuvoje, Rusijos valdžia uždraudė lietuvišką spaudą lotyniškais rašmenimis ir mokyklas dėstomąja lietuvių kalba. Apie 1868 m. Užpaliuose pastačius cerkvę, prie jos įkurta rusiška pradinė mokykla. Nuo 1904 m. ji pavadinta dviklase liaudies mokykla.
Nuo 1905 m. valdinėse mokyklose lietuvių kalbą kaip atskirą dalyką leista mokyti po 2-3 valandas per savaitę. Tačiau dirbę daugiausia rrsai mokytojai lietuvių kalbos nemokėjo. Pasibaigus lietuviškos spaudos draudimui 1907 m. Užpaliuose Saulės draugija įsteigė lietuvišką mokyklą, mokėsi apie 50 mokinių. 1910 m. ėmė veikti mergaičių pradinė mokykla. 1916–1941 m. Užpaliuose veikė pradinė mokykla žydų vaikams, kurioje buvo mokoma hebrajų kalba.
1915 m. spalio 1 d. buvusios rusiškos mokyklos bazėje vietinių kunigų rūpesčiu įsteigta pradinė keturių skyrių mokykla. Vedėja buvo Anelė Adomavičaitė. Lietuvos nepriklausomybės metais vyriausybė daug dėmesio skyrė švietimui, buvo paskelbtas privalomas pradinis mokymas. 1921 m. užpalėnų, ypač mokyklos direktoriaus Prano Gipiškio ir viršaičio J. Tarvydo, pastangomis atidaroma 4 klasių progimnazija. 1928 m. Užpalių mokykloje įsteigta žemės ūkio klasė, kurioje buvo galima įgyti žinių iš įvairių žemės ūkio sričių, pradėjo veikti ir suaugusiųjų kursai, kuriuose mokė skaityti, rašyti, istorijos, geografijos, gamtos pagrindų.
Šešių skyrių pradinė mokykla Užpaliuose įsteigta 1934–1935 mokslo metais ir išliko iki 1943–1944 mokslo metų pabaigos. Tada mokykla buvo pertvarkyta – palikta keturių klasių pradinė mokykla ir atidaryta progimnazija. Direktoriumi tapo Feliksas Pečiūra. 1947 m. progimnazija pertvarkyta į gimnaziją. 1948–1949 m. išleista pirmoji laida. 1949 m. gimnazija sujungta su pradine mokykla, suformuota vidurinė mokykla. 1957 m. atidarytas mokyklos bendrabutis. 1980 m. pastatytas naujas mokyklos priestatas su sporto sale, valgykla, kabinetais. 2005 m. rugsėjo 1 d. Užpalių vidurinė mokykla tapo gimnazija.
Iki šiandien mokykla intensyviai modernizuojama, dalyvauja daugelyje šiandieninių projektų.
Josifas Unšlichtas
Biografija
Gimė 1879 m. gruodžio 19 d., miestiečių šeimoje. Baigė Aukštuosius technikos kursus Varšuvoje, specialybė – elektrotechnikas.
1900 m. įstojo į LKLSD (Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratiją), kuri 1906 m. prisijungė pre RSDDP (bolševikų) partijos.
1956 m. reabilituotas, atstatyta narystė TSKP.
Liūliškis
Liūliškis – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Padovinio. Piečiau kaimo plyti Žuvinto biosferos rezervatas.
Dūkšto rajonas
Dūkšto rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Dūkštas.
Merkinės Vinco Krėvės gimnazija
Merkinės Vinco Krėvės gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Merkinėje (Varėnos raj.), Seinų g. 10, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190109324.
Dūkšto rajonas
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Zarasų apskrities 24 apylinkių ir Švenčionių apskrities 1 apylinkės. 1950–1953 m. priklausė Vilniaus sričiai. 1959 m. gruodžio 7 d. rajonas panaikintas:
Merkinės Vinco Krėvės gimnazija
Istorija
1676 m. vienuoliai jėzuitai Merkinėje įkūrė kolegiją – nepilną vidurinę mokyklą, vėliau ji tapo apskrities mokykla. Mokykla caro valdžios buvo ne kartą uždaryta. 1921 m. pradėjo veikti Merkinės progimnazija. Pirmasis jos direktorius – kun. Juozas Bakšys. 1929 m. progimnazija uždaryta.
Dūkšto rajonas
Istorija
Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Komunizmo švyturys“.
Merkinės Vinco Krėvės gimnazija
Istorija
1940 m. Merkinėje darbą pradėjo gimnazija, nuo 1948 m. vidurinė mokykla. Pirmuoju gimnazijos direktoriumi buvo Aleksandras Osmolskis. 1968 m. mokyklai suteiktas JAV gyvenusio lietuvių rašytojo Rojaus Mizaros (1895–1967) vardas. 1972 m. mokykla įsikėlė į naują pastatą. 1989 m. ji pavadinta literatūros klasiko Vinco Krėvės-Mickevičiaus (1882–1954) vardu. Mokykla yra išleidusi 74 laidas. 1996 m. mokykloje įkurtas Prancūzų kultūros centras. 2005 m. mokykla, akreditavusi vidurinio ugdymo programą, tapo gimnazija.
Liuksemburgo futbolo varžybos 2004–2005 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 2004–2005 m.
Turnyrinė padėtis
Stipriųjų grupė: Silpnųjų A grupė: Silpnųjų B grupė:
Varingo problema
Varingo problema – skaičių teorijos problema, nagrinėjanti ar bet kurį sveikąjį skaičių galima išreikšti  laipsnio k natūrinių skaičių dėmenų suma:
Dėmenų skaičius K priklauso tik nuo n.
Varingo problemą 1770 m. suformulavo E. Varingas (D. Britanija). Vieną Varingo problemos atvejį išsprendžia Langražo keturių kvadratų sumos teorema. Bendruoju atveju Varingo problemą su apytiksliu k įvertinimu išsprendė 1909 m. D. Hilbertas (Vokietija), su tikslesniu k įvertinimu – XX a. 2 d-metyje G. Hardis ir Dž. Litlvudas (abu iš D. Britanijos), 1934 m. I. Vinogradovas (TSRS). Elementarų Varingo problemos sprendimą 1942 m. pateikė J. Linikas (TSRS).
Juodakaklis naras
Juodakaklis naras (Gavia arctica) – narinių (Gaviiformes) būrio paukštis.
Dydis 27-33 cm, svoris – 2000-3000 g. Skiriamasis požymis – kaklo priekis juodas. Galva ir kaklo viršus pilki. Nugarinė pusė juoda, išmarginta didelėmis baltomis dėmėmis. Kaklo ir pagurklio šonuose išilginės juodai baltos juostelės. Kūno šonai juodi, o pilvinė pusė balta. Snapas pilkai juodas. Kojos žalsvai juodos. Žiemą nugarinė pusė juodai rusva. Apatinė pusė nuo gerklės balta.
Lietuvoje aptinkamas balandžio – spalio mėn. Gyvena ežeruose, traukimo metu dažnesnis pajūryje. Lizdą įsiruošia krante ar salelėse, visai prie vandens. Lizdo patiesalas labai menkas, vos tik iš saujelės sausų žolių ar vandens augalų. Deda 2 pailgus, nuo gelsvai rudos iki durpinės spalvos, išmargintus juosvomis dėmėmis ir taškais kiaušinius. Abu tėvai peri 28-30 dienų. Išveda vieną vadą. Minta žuvimis, rečiau varlėmis ir vabzdžiais. Taip pat lesa vėžius, o jūroje suryja daugybę smulkių vėžiukų - krevečių. Žiemą migruoja daugiausiai prie Ramiojo vandenyno pakrančių.
Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Aleksaitė
Aleksaitė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Aleksa.
France Bevk
thumb|right|France Bevk
France Bevkas (slovėn. France Bevk, 1890 m. rugsėjo 17 d. Zakojca, Slovėnija – 1970 m. rugsėjo 17 d. Liubliana) – slovėnų rašytojas, realistas ir apysakų apie kaimą kūrėjas.
Biografija
Karo metu jį persekiojo dėl antiaustriškos nuomonės. Grįžęs metė mokytojo darbą ir tapo Liublianos periodininio leidinio „Večerni list“ redaktoriumi. Nustojus jį publikuoti, ėmėsi kultūros rubrikos redagavimo laikraštyje „Slovenec“. Tuo pačiu metu savo laiką skyrė teatrui ir vadovavo „Ljudski oder“ („Liaudies scenai“) ir dirbo režisieriumi. 1920 metų pabaigoje, nepaisydamas fašistų spaudimo, grįžo į Goricą ir savo romanais prisidėjo prie slovėnų kalbos išsaugojimo. Kadangi fašizmas vis labiau slėgė slovėnus Primorskoje, taip ir Bevkas patyrė fašistų draudimus. 1935 metų pavasarį kartu su France Stele ir Josipu Vidmaru išvyko į Ispaniją. Ten susidraugavo su Zoranu Mušiču. 1943 metais pabėgo iš kalėjimo ir tapo vienu svarbiausių nacionalinio išsivadavimo lyderių Primorskoje.
Po Antrojo pasaulinio karo iš pradžių gyveno Trieste, vėliau Liublianoje, kur 1970 metais mirė. F. Bevkas užėmė aukštas pareigas, taip jų buvo SAZU (Slovėnijos mokslo ir meno akademijos) draugijos narys ir Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos prezidentas. Novos Goricos gyventojai jam pastatė paminklą, aikštė bei biblioteka pavadinta kūrėjo vardu. France Bevkas palaidotas Solkane.
Kūryba
F. Bevko kūryba yra labai plati: eilėraščiai, istoriniai romanai (trilogija „Ženklas danguje“ („Znamenja na nebu“), „Žmogus prieš žmogų“ („Človek proti človeku), romanai apie dabarties gyvenimą, novelės, kaimiškos tematikos apysakos „Didysis Tomas“ („Veliki Tomaž“), „Žalioji gatvė“ („ Železna cesta“), „Ljudje pod Osojnikom“, trumpi apsakymai, dramos, esė ir literatūros kūriniai vaikams, filmų scenarijai, kelionių dienoraščiai ir vertimai. Rašytojas sukūrė virš 100 knygų. Visa bibliografija kartu su vertimais (į serbų – kroatų, makedonų, vengrų, albanų, rusų, ukrainiečių, prancūzų, vokiečių, italų ir kitas kalbas) ir kitais leidiniais sudaro apie 600 knygų. F. Bevkas labiausiai žinomas kaip vaikų rašytojas ir romano „Vikaras Martinas Čedermanas“ („Kaplan Martin Čedermac“) autorius. Dėl šio romano jį laiko tautinio mąstymo rašytoju, kurio pagrindinė užduotis buvo tautiškumo suvokimo stiprinimas, nors jo veikalų svarbiausią dalį sudaro kaimo tematikos apysakos ir istoriniai romanai.
Jau prieš Pirmąjį pasaulinį karą ir karo metu kūrė eilėraščius, kuriems būdinga marga ritmika, drąsi simbolika ir nuoširdi patirtis. Eilėraščius pirmiausia paveikė Župančičius, vėliau pasidavė ekspresionizmui. Kūrybos paslapčių mokėsi iš slovėnų rašytojų, ypač iš Ivan Cankar, taip pat iš rusų ir prancūzų realistų. F. Bevko kūryba buvo skelbiama beveik visuose slovėnų laikraščiuose ir žurnaluose. Istorijos, apie kurias jis rašo, vyksta Primorskoje, jį domina miestiečių gyvenimas ir kalnų valstiečių – atsiskyrėlių – gyvenimas Cerljanskos ir Tolmino kraštuose. Kai fašizmas Italijoje išvarė į Jugoslaviją didelę Primorskos inteligentijos dalį, jis pasiliko kitoje sienos pusėje ir gausiais publicistiniais straipsniais, kuriuos pasirašydavo skirtingais pseudonimais, rūpinosi slovėnų tautos dvasiniu maistu. F. Bevko kaimiškoji proza didžiąja dalimi yra regioninė proza. Savo kūriniais skaitytojui įtvirtindavo supratimą, jog regionai, kurie dėl Pirmojo pasaulinio karo buvo atskirti nuo Jugoslavijos, vis dar slovėniški. Ankstyvieji jo kūriniai, sukurti ekspresionistiniu stiliumi, laikui bėgant pakito, tapo populiaresni, su aiškesnėmis liaudžiai fabulomis, nes Bevkas pradėjo rašyti galvodamas apie jo kūrinių skaitytojo suvokimą.
Istoriniuose romanuose aprašė praeities slovėnų etinių žemių vakarinę ribą, ypač Tolmino krašto (taip pat kaip ir rašytojas Pregelis). Stebina tai, kad socialiniai konfliktai tarp valstiečių ir kilmingųjų netapatinami su konfliktais tarp slovėnų ir ne slovėnų, bet autorius lygino tuos konfliktus su teigiamų ir neigiamų žmonių savybėmis, skirtingai nuo įprastos distribucijos, pagal kurią slovėnai yra geri, o svetimšaliai blogi, vienodai paskirstė „blogiečius ir geriečius“ tarp savųjų ir svetimų (tarp skirtingų luomų, visuomenės sluoksnių, tautų atstovų). Drąsiai kūryboje įterpia įvairių motyvų: arogantiškus momentus, natūralizmą, aprašo žiaurias kančias ir mirtį; griežtesni literatūros kritikai jam priekaištauja, kad jis yra romantikas, todėl jo kūriniai yra labai įtaigūs. F. Bevko romanų pagrindinė idėja yra ta, kad slovėnai išliks, jeigu atsisakys galios, jėgos ir valdžios bei aktyvaus vaidmens istorijoje troškimo. Alternatyvas matė dvasininkijoje, poezijoje ir valkatavime. Kūrėjas bandė įsisąmoninti istorinę patirtį apie tai, koks trumpalaikis gali būti ponų valdymas: slovėnai per visą istoriją keitė valdančius, kurie vienas po kito žlugo, o slovėnai išliko.
Jo kūryboje iškyla daugybė asmenybių, kurių veiksmai skatina meilę, kovą dėl žemės, namų ir turto. Daugelis iš jų godūs, plėšrūs, šykštūs, kai kurie įklimpę į nusikaltimus arba manipuliacijas. Garsiausi Bevko pasakojimai iš valstiečių gyvenimo „Krivda“ ir „Ljudje pod Osojnikom“. Daugiausiai kartų perleistas Bevko kūrinys – romanas „Vikaras Martinas Čedermanas“ („Kaplan Martin Čedermac“) (1938), kuriame pasmerkiamas nutautinimas, smurtas prieš žmones ir antinacionalinė bažnyčios organizacija fašistų laikais Italijoje. Norėdamas apsiginti nuo fašistų policijos, Liublianoje leido publikacijas, pasivadinęs Pavle Sedmako slapyvardžiu. Prieš ir po karo daug rašė vaikams. Jauniausiems sekė pasakas, vyresniuosius vedė po pasaulį, juos mokė kultūringo elgesio arba pasakojo apie savo gyvenimą. Vaikų literatūroje kukliai skiepijo supratimą apie gamtą, visuomenę ir gyvenimą bei patriotizmą. Pasakojimuose „Piemenėliai“, „Grivarjevo vaikai“, „Auklė“ („Pastirci“, „Grivarjevi otroci“, „Pestrna“) Bevkas nuveda mažuosius skaitytojus į Tolmino krašto kalnus tarp vargšų samdinių ir padienių darbininkų.
Knyga „Tonček“ pasakoja apie berniuką, gyvenusį Goricoje, kurioje fašistai uždarė visas slovėniškas mokyklas ir jis privalėjo mokytis italų kalbos. Taip pat svarbus kūrinys pasaka „Lukec in njegov škorec“, kurioje aprašoma, kaip Lukec ir jo mama iškeliauja laivu aplink Ameriką, nes jų laukia tėtis, kuris išvyko ieškoti darbo ir pamėginti užsidirbti pinigų pragyvenimui.
Labai populiari „Knjiga o Titu“, dėl kurios autorius vėliau įstrigo skaitytojams į atmintį kaip režimo rašytojas, pamirštant, kad Bevkas didelę dalį savo veikalų dar prieš karą spausdino katalikiškame žurnale „Dom in svet“.
Nuorodos
France Bevko biblioteka, Nova Gorica, Slovėnija.
Kinžalas
thumb|Kinžalas
Ispanijos futbolo varžybos 1972–1973 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1972–1973 m.
Kinžalas
Kinžalas – spėjamai tiurkų kilmės žodis (totorių kandžar, turkų χandzär), reiškiantis durklą. Į Lietuvą šis žodis atėjo per rusų kalbą, bet šio žodžio variantas naudojamas ir anglų kalboje (kindjal, kinjhal).
Rusų kalboje žodis kinžal reiškia:
Anglų kalboje kindjal daugiau reiškia būtent kaukazietišką durklą kama.
Soferis
Tai labai žydų gerbiamas žmogus, kuris puikiai žino Mozės įstatymus bei moka juos gražiai išrašyti ant popieriaus. Judėjui norint tapti soferiu, taikoma sena taisyklė: „Tu privalai būti rabinas, kad galėtum tapti soferiu“.
Būsimas soferis privalo būti drausmingas, mandagus, malonus ir gerbiamas visų tarpe. Kristaus laikais dauguma soferių buvo fariziejais ir Sandehrino teisėjais.
Karampa
Karampa  – miestelis Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente, Victor Fajardo provincijoje. Karampa įsikūrusi 3200 m aukštyje. Yra bažnyčia. Vyksta indėnų šventės.
Nijolė Pareigytė
Nijolė Marija Pareigytė-Rukaitienė (slapyvardis Neli; g. 1984 m. lapkričio 27 d. Klaipėdoje) – Lietuvos dainininkė, 2005 - 2011, ir nuo 2012 metų pop grupės „69 danguje“ narė (drauge su Karina Krysko ir Ingrida Martinkėnaite).
Biografija
Mokėsi Eduardo Balsio menų gimnazijoje, dešimt metų grojo pianinu, dainavo chore. Vilniaus universiteto Tarptautinio verslo mokykloje baigė vadybos ir verslo administravimą, Mykolo Romerio universitete – Europos Sąjungos politikos ir administravimo magistrą.
Linkavičiai (Panevėžys)
Linkavičiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės pietuose, prie kelio. Šalia kaimo teka Lokaušėlės upelis (Nevėžio dešinysis intakas).
Istorija
Linkavičių-Slabados dvare 1825 m. veikė audinių žvilginimo dirbtuvė ir vienintelė to meto Lietuvoje vario liejykla, 1859 m. buvo spirito varykla ir malūnas.
Jevhenas Konovalecis
Jevhenas Mychailovyčius Konovalecis (, g. 1891 m. birželio 14 d. – 1938 m. gegužės 23 d.) – žymus Ukrainos karinis ir politinis veikėjas, Ukrainos tautos respublikos armijos vadas, Ukrainos karinės organizacijos vadovas, Ukrainos tautininkų organizacijos pirmininkas, Lietuvos pilietis.
Biografija
thumb|240px|left|Atminimo lenta Kaune, [[Laisvės alėja|Laisvės al.]] Gimė Zaškivo kaime Lvovo paviete. 1901-1909 m. mokėsi Akademinėje gimnazijoje Lvove, nuo 1909 m. studijavo teisę Lvovo universitete. Gynė ukrainiečių jaunimo teises mokytis gimtąja kalba. 1912 m. vadovavo švietėjiškai organizacijai „Prosvita" („Savišvieta") Lvove. 1913 m. tapo Ukrainiečių studentų sąjungos vienu iš vadovų.
Prasidėjus I Pasauliniam karui, 1914 m. buvo mobilizuotas į Austrijos–Vengrijos kariuomenę. 1915 m. birželio mėnesį pateko į rusų nelaisvę. Po 1917 m. Vasario revoliucijos Rusijoje sutelkė esančius nelaisvėje ukrainiečius ir 1917 m. rugsėjį organizavo pabėgimą iš belaisvių lagerio ir atvyko į Kijevą.
1917 m. spalio-lapkričio mėnesiais suformavo Sičės šaulių pulką, kuris netrukus tapo vienas kovingiausių Ukrainoje tautos respublikos armijos vienetų. Jo vadovaujamas pulkas 1918 m. sausio-vasario mėnesiais, vykstant nepaskelbtam Ukrainos ir Sovietų Rusijos karui, apgynė Ukrainos sostinę nuo bolševikų kariuomenės ir sutriuškino jų Kijeve organizuotą sukilimą, o 1918 m. kovo mėnesį išlaisvino Kijevą nuo bolševikų. 1918 m. J. Konovalecis vadovavo 50 tūkstančių Ukrainos kariuomenei karinėse operacijose prieš bolševikų ir Antono Denikino kariuomenes. 1920 m. pasitraukė į Čekoslovakiją.
Atskiro dėmesio yra vertas Ukrainos kovotojų organizacijos ir Lietuvos bendradarbiavimas, sėkmingai vystęsis Vilniaus krašto bei Vakarų Ukrainos (Halicijos) išlaisvinimo nuo lenkų kontekste.
1925 m. jo vadovaujama UKO suteikė pagalbą Lietuvai, parplukdant du povandeninius laivus, kuriuos Lietuva įsigijo Vokietijoje, pranešdamas apie lenkų ketinimą juos paskandinti. 1926 m. UKO įspėjo Lietuvos vadovybę dėl galimo Lenkijos išpuolio prieš Lietuvą. Kiek žinoma, 1928 m. gegužės 14-18 d. Jevhenas Konovalecis ir UKO atstovai lankėsi Lietuvoje, dalyvavo atidengiant Laisvės paminklą Kaune, kituose renginiuose Lietuvos nepriklausomybės 10-mečiui pažymėti. Susitiko su Lietuvos vadovybe, Šaulių sąjungos vadovais. Manoma, kad tuo metu E. Konovaleciui buvo suteikta Lietuvos pilietybė, kurią jis turėjo iki pat žūties.
1938 m. gegužės 23 d. sovietų spec. agentas P. Sudoplatovas, kilęs iš Rytų Ukrainos, perdavė Roterdame (Nyderlandai) J. Konovaleciui paketą su sprogmenimis, kuriems suveikus, J. Konovalecis žuvo. Palaidotas Roterdame, Crooswijk kapinėse. J. Konovalecio mirties diena Ukrainoje iki šiol švenčiama kaip Didvyrių diena.
Medninkai
Medninkai arba Družnojė (, nuo 1939 m. Mednicken, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2005 m. gegužės 23 d. Pereslavskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Salantų miesto seniūnija
Salantų miesto seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kretingos rajono savivaldybėje, apimantis Salantų miestą.
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
Vilhelmshafenas
Vilhelmshafenas – miestas Vokietijoje, Žemutinės Saksonijos žemės šiaurėje, prie Jadės įlankos Šiaurės jūroje. Tai svarbus šalies jūrų uostas ir didžiausia karinio laivyno bazė.
Istorija
Sibethsburgo pilis, pastatyta iki 1383 m., buvo sugriauta Hanzos sąjungos 1433 m. 1853 m. Prūsijos princas Adalbertas Jadės taikos sutarties metu išsireikalavo 3,13 km² ploto Oldenburgo didžiosios kunigaikštystės teritorijos prie Jadės įlankos. 1869 m. Prūsijos karalius Vilhelmas I (vėliau ir Vokietijos imperatorius) Hanoverio provincijoje įkūrė miestą-eksklavą kaip laivyno bazę besiplečiančiam šalies laivynui. Toliau nuo įlankos kranto buvusi teritorija priklausė Oldenburgo kunigaikštystei. XX a. pr. Vilhelmshafene įsteigtos laivų statyklos.
Antrojo pasaulinio karo metu miestas smarkiai nukentėjo nuo bombardavimų, buvo sugriauta apie du trečdalius pastatų. 1945 m. gegužės 5 d. lenkų pajėgos, vadovaujamos generolo Stanisław Maczek, užėmė Vilhelmshafeną ir į nelaisvę paėmė jame buvusią dislokuotą gynybos kariuomenę. Į jų rankas pateko ir apie 200 nacistinės Vokietijos laivyno Kriegsmarine laivų, kurie vėliau buvo perduoti Sąjungininkams. 1947 m. buvo priimtas naujas miesto herbas.
Otokaras II
Otokaras II (apie 1233 m. – 1278 m. rugpjūčio 26 d.) – Čekijos karalius nuo 1253 iki 1278 m. Jis taip pat iki 1276 m. buvo Austrijos, Štirijos, Karintijos ir Krainos kunigaikštis.
1267 m., vykstant Didžiajam prūsų sukilimui, Vokiečių ordinas pažadėjo Otokarui II atiduoti visas Ordino neturėtas žemes, kurias šis užsikariausiąs. Otokaras II suteikė didelę pagalbą Ordinui, surengė du žygius į Prūsiją ir įkūrė Karaliaučių.
Šeima
1-ji žmona: (nuo 1252, skyrybos) Margarita von Babenberg (m. 1267), Austrijos hercogo Leopoldo VI duktė. Vaikų neturėjo.
2-ji žmona: (nuo 1261) Kunigunda Rostislavna (1245−1285), Haličo ir Černigovo kunigaikščio Rostislavo Michailovičiaus duktė. Turėjo 4 vaikus:
Aleksandravičiūtė
Aleksandravičiūtė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Aleksandravičienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Aleksandravičius.
Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
Orson Scott Card
Orsonas Skotas Kardas (, g. 1951 m. rugpjūčio 24 d.) – JAV rašytojas, kritikas, rašantis įvairiais literatūros žanrais, tačiau žymiausi darbai iš mokslinės fantastikos.
Romanas „Enderio žaidimas“ (1985 m., 2007 m. išleistas Lietuvoje) ir jo tęsinys „Speaker for the Dead“ (1986 m.) pelnė Hugo ir Nebula premijas, o rašytojas tapo vieninteliu autoriumi, pelniusiu aukščiausius amerikietiškus mokslinės fantastikos apdovanojimus dvejus metus iš eilės.
Osmosas
thumb|251px|right|Hipertoninio, izotoninio ir hipotoninio tirpalų poveikis [[eritrocitas|eritrocitams]] thumb|252px|right|Hipertoninio, izotoninio ir hipotoninio tirpalų poveikis augalinei ląstelei
Osmosas – tirpiklio (paprastai - vandens) molekulių difuzija pro puslaidę membraną iš mažos koncentracijos tirpalo į didelės koncentracijos tirpalą. Osmosinis slėgis susidaro toje membranos pusėje, kur būna didesnė ištirpusių medžiagų koncentracija.
Dviejų tirpalų osmosinių slėgių skirtumą atspindi toniškumas. Tirpalai gali būti izotoniniai, hipertoniniai ir hipotoniniai:
Dėl osmoso vanduo organizmuose juda iš ląstelės į ląstelę, iš dirvožemio į augalo šaknies ląsteles.
Ledinis naras
Ledinis naras (Gavia immer) – narinių (Gaviiformes) būrio paukštis. Dydis 32-40 cm, svoris – 2500-4000 g. Galva, kaklas, nugara, sparnai ir uodega juodi. Ant gerklės skersinės baltos juostos. Nugarinė pusė išmarginta didelėmis baltomis dėmėmis, pilvinė balta. Kojos rusvos, gelsvo atspalvio. Poilsio rūbuose vyrauja tamsiai rusva spalva, tik plunksnų pakraščiai tamsiai pilki. Jaunikliai panašūs į suaugusius žiemos rūbais.
Gyvena šiaurės vakarų kraštuose. Labai retai užklysta į Baltijos pajūrį.
Cristian Pavón
Kristianas Davidas Pavonas (Cristian David Pavón, 1996 m. sausio 21 d.) – Argentinos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Yra Argentinos klubo Boca Juniors žaidėjas.
Karjerą pradėjo 2013 m. Talleres klube.
Gasparas Aleksa
Gasparas Aleksa (g. 1945 m. gruodžio 15 d. Antkalnėje, Veliuonos valsčius) – Lietuvos gydytojas, poetas, prozininkas, dramaturgas.
Biografija
Gimė 1945 m. gruodžio 15 d. Veliuonos valsčiaus Antkalnės kaime, Aleksandro ir Teofilės Aleksų šeimoje. 1946 m. sausio 1 d. pakrikštytas Veliuonos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčioje. 1963 m. baigė Veliuonos vidurinę mokyklą, besimokydamas paskelbė pirmuosius straipsnius. 1970 m. baigė Kauno medicinos instituto gydomąjį fakultetą, studijuodamas išspausdino pirmuosius eilėraščius.
1971–1998 m. dirbo chirurgu, ortopedu-traumatologu Šakiuose, chirurgu Vilniaus 6-tosios klinikinės ligoninės inkstų persodinimo skyriuje, chirurgijos dėstytoju Vilniaus aukštesniojoje medicinos mokykloje. 1991–1998 m. įvairiose valstybės ir visuomeninėse organizacijose, Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos Invalidų socialinės integracijos skyriaus viršininku. 1999–2010 m. Lietuvos žmonių su negalia sąjungos viceprezidentu, žurnalo „Bičiulis“ vyriausiuoju redaktoriumi, Vilniaus Gedimino technikos universiteto Biomechanikos katedros lektoriumi.
Kartu su bendradarbiais paskelbė 27 mokslo straipsnius, atliko apie 3 tūkstančius operacijų. 1971 m. asistavo savo chirurgijos mokytojui Vytautui Purliui atliekant pirmąją dirbtinio klubo sąnario persodinimo operaciją Lietuvoje. 1995 m. kartu su bendraminčiais įkūrė Lietuvos žmonių su negalia sąjungą, įsteigė leidyklą „Joružis“, VšĮ „Nugalėk save“, žurnalą „Bičiulis“. 1993–1996 m. vadovavo pasaulinės organizacijos „Tarptautinė amnestija“, ginančios sąžinės kalinius Kinijoje ir Turkijoje, Vilniaus grupei.
Stažavosi Kijeve, Maskvoje (SSRS), Mičigano universitete (JAV), Osnabriuko apskrities valdyboje (Vokietija), Kopenhagoje (Danija), Ciūriche (Šveicarija), Helsinkio ir Turku miestų institucijose Suomijoje. Nuo 2011 m. dalyvauja įvairiuose kūrybiniuose projektuose.
Kūryba
1985 m. baigė Kinematografijos komiteto ir Respublikinio kultūros darbuotojų tobulinimosi instituto organizuotus kino scenaristų kursus. Už kino scenarijų „Žali šermukšniai“ gavo Lietuvos SSR valstybinio kinematografijos komiteto antrąją premiją. 2001 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. 2002 m. Švedijos kultūros ministerijos stipendija, kūrybos mėnuo Visbyje.
Poezija ir proza versta į vokiečių, latvių, lenkų, anglų, gruzinų, baltarusių, ukrainiečių ir rusų kalbas, skelbta almanachuose „Brüken1Tiltai“ (2004), „Lietuviešu un latviešu dzejas diena“ (2006), „After the northern sky“ (2008), „Swiadectvo“ (2009), „Diemedžio vakarai“ (2009). 2008 m. „Poezijos pavasario“ Maironio prizo nominantas. 2009 m. almanacho „Poezijos pavasaris 2009“ sudarytojas (kartu su Violeta Šoblinskaite); almanacho „Varpai“ prizininkas. 2010 m. „Poezijos pavasario“ Kauno televizijos direkcijos prizininkas.
Kita
2008 m. pagal knygą „Giedantis rupūžys“ kompozitorė Snieguolė Dikčiūtė sukūrė vokalinę-instrumentinę siuitą „RUPŪŽIO GIESMIŲ IMPROVIZACIJOS“. Siuita pristatyta Maironio lietuvių literatūros muziejuje Kaune, Lietuvos rašytojų sąjungoje Vilniuje ir Vilniaus Adomo Mickevičiaus bibliotekoje.
2010 m. pagal knygą „Prabudimai“ S. Dikčiūtės sukurtas žodžio ir muzikos spektaklis „Prabudimai“ rodytas Kėdainių šv. Jurgio bažnyčioje, Vilniaus šv. Ignoto bažnyčioje, Vilkaviškio katedroje, Tilžės (Sovetskas), Įsruties (Černiachovsko) katalikų šventyklose bei Karaliaučiaus (Kaliningradas) švč. Mergelės Marijos apreiškimo Ežbietai parapijos namuose. Spektaklio fragmentų galima pamatyti YouTube kanale.
2009 m. dalyvavo tarptautiniame poezijos festivalyje XXXVI Warszwska Jeseń Poezji, o 2010 m. Černiachovsko lietuvių kultūros dienose (Karaliaučiaus sritis).
Liumpiškės
Liumpiškės – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šeimaties.
Pakražančio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kražių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kelmės rajonui. 1954 m. prijungtos dalis Giniočių apylinkės, dalis Kerkasių apylinkės ir dalis Paliepšių apylinkės, 1963 m. – Žalpių apylinkė ir dalis Adomaičių apylinkės, 1977 m. – Stulgių apylinkė.
Nestabilumo juosta
Nestabilumo juosta – HR diagramos sritis kurioje yra išsidėsčiusios pulsuojančios žvaigždės: (Lyridės, Cefeidės, Mergelės W žvaigždės, Cetidės, Tauro RV žvaigždės, Skydo delta žvaigždės).
Nestabilumo juosta yra siaura stačiakampės formos sritis HR diagramoje, prasidedanti ties pagrindine seka A ir F žvaigždžių srityje (1-2 Saulės masių) ir besidriekianti beveik vertikaliai aukštyn (truputėlį pasvirusi į dešinę) link didesnių šviesių. Apatinė nestabilumo juostos dalis tai faktiškai Hercšprungo spraga HR diagramoje.
Radialinės pulsacijos
Visos žvaigždės nestabilumo juostoje pulsuoja dėl du kartus jonizuoto helio (He III) sluoksnio žvaigždės atmosferoje. Normaliose A-F-G žvaigždėse He yra neutralus žvaigždžių fotosferose. Giliau po ja, ties 25000-30000K prasideda He II sluoksnis (pirmoji He jonizacija). Antroji jonizacija (He III) prasideda ties 35000-50000K.
Kada žvaigždė traukiasi, He II sluoksnio tankis ir temperatūra pradeda didėti. He II pradeda jonizuotis, virsdamas He III (antroji jonizacija). Neskaidrumas didėja, o energijos srautas iš žvaigždės gelmių yra efektyviai sugeriamas. Temperatūra sluoksnyje ima augti ir jis pradeda plėstis. Besiplečiant tankis ir temperatūra ima mažėti, o He III pradeda rekombinuoti atgal į He II. Išoriniai sluoksniai pradeda trauktis, taigi pulsacijos ciklas prasideda iš naujo.
Yra stebimas tam tikras fazės poslinkis tarp žvaigždės radialinio greičio ir jos ryškio (spindesio) kitimų. Šis fazinis poslinkis priklauso nuo He II zonos gylio nuo žvaigždės paviršiaus.
Komunizmo keliu (Rietavas)
Komunizmo keliu – Rietavo rajono laikraštis, ėjęs nuo 1950 m. spalio 1 d. iki 1962 m. balandžio 26 m. Rietave.
Istorija
LKP Rietavo rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, leistas du kartus per savaitę, 1950 m. – savaitinis. Iki 1961 m. lapkričio 10 d. vadinosi „Stalino keliu“. Spausdintas laikraščio spaustuvėje. Tiražas 1950 m. – 1000 egz., 1961 m. – 3100 egz.
Laikraštis uždarytas Rietavo rajono teritoriją priskyrus Plungės rajonui. Teritorijoje platintas Plungės rajono laikraštis „Kibirkštis“. Rietavo spaustuvė 1960 m. prijungta prie Plungės spaustuvės.
Jonas Čeponis (1935)
Jonas Čeponis (1935 m. rugpjūčio 1 d. Klaipėdoje – 2020 m. gruodžio 10 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas, vertėjas.
Biografija
1953 m. baigė „Aušros“ berniukų gimnaziją Kaune. 1953–1959 m. studijavo Kauno medicinos institute, įgijo gydytojo specialybę. Dirbo šio instituto Patologinės anatomijos katedros asistentu, vėliau docentu. 1972 m. apgynė medicinos mokslų kandidato (dabar medicinos daktaro) disertaciją. Paskelbė apie 70 mokslinių publikacijų.
Šeima: žmona Nina, dukros Ingrida, Eurika ir Rūta.
Palaidotas šeimos kape Kauno Romainių 1-osiose kapinėse.
Kūryba
Pradėjo versti dar 1990 m. Tai buvo nedidelės apimties kūriniai, kuriuos skelbė periodikoje. Nuo 2000 m. dirbo tik literatūros vertėjo darbą. Vertė iš anglų ir prancūzų kalbų. Išvertė daug užsienio klasikų ir nūdienos autorių prozos ir dramos kūrinių. Išverstų veikalų sąrašas siekia per 120 pavadinimų. Kai kurie vertimai iš anglų kalbos: Erich Segal, Harold Robbins, John Grisham, Jude Deveraux, Jerome K. Jerome, Stephen King, Tess Gerritsen, iš prancūzų lalbos: Albert Camus, Alexandre Dumas, Larousse enciklopedija „Jie kūrė pasaulio istoriją“ (keli tomai), Jan Potocki „Rankraštis, rastas Saragosoje“ ir kt.
Buvo Rašytojų sąjungos (nuo 1995 m.), Literatūros vertėjų sąjungos narys.
Leonas Lešinskas
Leonas Lešinskas (1924 m. vasario 14 d. Pailiai, Šiaulių apskr. – 2004 m. rugsėjo 16 d. Marijampolė) – Lietuvos kunigas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1951 m. baigė Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją ir Teologijos fakultetą. 1950 m. marijonas. 1967 m. teologijos daktaras.
Nuo 1950 m. Kaišiadorių parapijos vikaras. 1953–1963 m. ir nuo 1968 m. įvairių parapijų klebonas. 1963–1968 m. Kauno kunigų seminarijos dėstytojas ir prefektas. 1979–1989 m. Marijampolės dekanato dekanas. 1987 m. jo rūpesčiu Marijampolės bazilikoje įrengta koplyčia palaimintojo J. Matulaičio garbei. 1991 m. dėstė teologiją Marijampolės marijonų gimnazijoje, 1992 m. jos kapelionas, 1993–1998 m. dėstė Marijampolės aukštesniojoje pedagoginėje mokykloje ir Vilkaviškio vyskupijos aukštesniojoje katechetų mokykloje. Nuo 1993 m. Marijampolės bazilikos altaristas. Parašė katechetikos studijų jaunimui, išleido paskaitų rinkinį „Apologetika“ (1991 m.).
Dusetų rajonas
Dusetų rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurės rytuose. Centras – Dusetos.
Istorija
Rajone nuo 1951 m. balandžio 28 d. iki 1959 m. gruodžio 9 d. leistas laikraštis „Socialistinis kelias“.
Pūslėtasis guveinis
Pūslėtasis guveinis (Fucus vesiculosus) – guveininių (Fucaceae) šeimos rudadumblis. Paplitęs Baltijos ir Šiaurės jūrose, Atlanto vandenyno šiaurėje.
Daugiametis, 20–75 cm aukščio ir 0,5–2 m pločio dumblis. Išgyvena iki 3 metų. Jo gniužulai plokšti, išsišakoję, dvišakiai, padengti oro pūslelių poromis. Dauginasi lytiškai. Yra vyriški ir moteriški individai. Reprodukcija vyksta vieną kartą per metus. Gametangės susiformuoja vėlai rudenį filoidų viršūnėse (receptakulėse) specialiose kamerose (konceptakulėse). Šviesą mėgstanti jūrinė rūšis, auga ant riedulių ir uolų litoralėje ir sublitoralėje. Oro pūslelės palaiko guveinį šviesos sraute, kad vyktų fotosintezė.
Gali būti naudojamas kaip jūržolė, turtinga jodo ir kitų mikroelementų.
Lietuvoje rūšis reta, 2000 m. įtraukta į Raudonąją knygą (4(I) kategorija). Žinoma 1 radavietė Palangoje, prie Rąžės žiočių, auga ant riedulių 2–2,3 m gylyje. Aptikti tik pavieniai individai. Manoma, kad jie gali augti dar keliose vietose ties Kuršių Nerija. Grėsmę kelia vandens tarša ir mažėjantis vandens skaidrumas.
Mikalojus Blotnas
Mikalojus Blotnas (, apie 1530 m. Balatna, dab. Varanavas, Baltarusija – 1587 m. kovo mėn. Pilupėnuose, Stalupėnų apskritis, Mažoji Lietuva, dab., Kaliningrado sritis) – lietuvių raštijos veikėjas, evangelikų liuteronų kunigas, giesmių kūrėjas.
Biografija
Pirmasis Klaipėdos evangelikų liuteronų bažnyčios kunigas, nuo 1557 m. kunigavo Pilupėnuose.
Jo devynių šešiaeilių posmų laidotuvių giesmė Jau smertis est išgalėta, akrostichu dedikuota kunigaikščio Albrechto Brandenburgiečio patarėjui K. fon Nosticui išspausdinta Martyno Mažvydo 1570 m. ir pakartota Lozoriaus Zengštoko 1612 m. giesmyne.
Sūnus Zacharijas Blotnas (vyresnysis).
Vidumiestinė federalinės reikšmės miesto teritorija
Vidumiestinis municipalinis darinys yra savarankiškas, jo ribose vietinė savivalda gyventojų vykdoma tiesiogiai ir/ar per renkamus ar kitokius vietinio valdymo organus. Savivalda municipalinio darinio teritorijoje vykdoma pagal Rusijos Federacijos konstituciją ir federalinius įstatymus, federacinės reikšmės miesto statutą bei vidumiestinio municipalinio darinio statutą.
Rusijos Federacijos įstatymuose naudojami terminai vidumiestinė federalinės reikšmės miesto teritorija ir vidumiestinis municipalinis darinys federalinės reikšmės mieste yra sinonimai.
Maskvoje yra 125 vidumiestinės federalinės reikšmės miesto teritorijos, o Sankt Peterburge – 111. Nuo 2006 m. visi vidumiestiniai municipaliniai dariniai kituose miestuose panaikinti.
Gruodžio 20
Gruodžio 20 d. yra 354-oji metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 355-oji). Nuo šios dienos iki metų pabaiga lieka 11 dienų.
Vardadieniai
Abraomas, Abrys, Daugardas, Dominykas, Gražvilė, Namvaldas, Namvaldė, Pastoras, Teofilė, Teofilija, Teofilis, Teofilius, Topilė, Topilius
Gediminas Paulauskas
Gediminas Paulauskas (g. 1982 m. spalio 27 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidęs gynėjo pozicijoje. Didžiąją savo karjeros dalį praleido Panevėžio „Ekrano“ klube. Buvo kviečiamas taip pat ir į nacionalinę rinktinę.
Burbaičių piliakalnis
Burbaičių piliakalnis su gyvenviete arba Piliukas (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1318K, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR382) – piliakalnis Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Burbaičių kaimo, Kražantės dešiniajame krante, ties santaka su bevardžiu upeliu. Pasiekiamas keliu Kelmė – Johampolis, yra 200 m į kairę šiaurės kryptimi, išvažiavus iš miško, už sodybos.
Piliakalnis
Piliakalnis yra sudėtingos konfigūracijos, elipsės formos, net 24 m aukščio, 120 m ilgio ir 80 m pločio. Šlaitai į Kražantę ir upelį statūs, iki 49°, apie 24 m aukščio. Piliakalnio viršuje yra beveik apskrita 18 m skersmens aikštelė; ją iš rytų ir pietų juosia pylimas, kurio aukštis nuo aikštelės 9,5 m, iš išorės – 10 m. Piliakalnio pietryčių papėdėje yra apie 30 m ilgio, 15 m pločio ir apie 1,5 m gylio griovys. Vakariniame šlaite, apie 14,5 m žemiau viršutinės aikštelės – antra 18 x 20 m dydžio aikštelė. Vakarinėje dalyje – gili dauba, prigriozdinta milžiniškų akmenų luitų. Petras Tarasenka knygoje „Pėdos akmenyje“ (Vilnius, 1958 m.) pakilesnėje pietinėje piliakalnio pusėje nurodė buvus didoką akmenį su žmogaus pėda. Piliakalnio pietryčių papėdėje rasta senovės gyvenvietės liekanų.
Tyrimai
1903 m. piliakalnį žvalgė Liudvikas Kšivickis. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1967 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Aikštelės kultūriniame sluoksnyje rasta lipdytos lygiu ir grublėtu paviršiumi keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Legendos
Piliukas plačiai žinomas savo padavimais ir legendomis. Kartą gilioje senovėje per Žemaičių kraštą keliavo neregėto ūgio milžinas. Pavargęs atsisėdo pailsėti ant stataus Kražantės kranto, ten, kur dabar yra Burbaičių kaimas. Čia milžinas nusiavęs didžiulę, lyg koks laivas klumpę ir išpylęs prisisėmusios žemės. Iš tos žemės pasidariusi kalva, vėliau Piliuku pavadinta. Kovų su priešais metais ją žemaičiai pavertę piliakalniu: kalvą atlyginę, nukasę viršūnę ir ten pastatę medinę pilį, aplink supylę pylimą, iškasę gynybinį griovį.
L. Kšivickis „Žemaičių senovėje“ rašė, kad ant Burbaičių pilikės buvusi bažnyčia, kuri prasmegusi į žemę, esą dar ir dabar kartais girdėti iš po žemių giedant gaidį. Kažkas mėginęs kasti kalną nuo Kražantės pusės, bet kitą dieną viskas buvę užversta. Žmogus vėl kasęs, bet jo darbas nuėjęs veltui. Žmogus įtaręs kažkokių šmėklų darbą, persigandęs ir liovęsis kasęs.
Piliuko žiląją senovę mena kitoje Kražantės pusėje buvęs Žirginės, vėliau sulenkintas į Kaniūkus, kaimas, kuriame gyvenę šios pilies raitininkai.
Liberalų sąjūdis
Liberalų sąjūdis (LS) – liberalios krypties Lietuvos politinė partija, susikūrusi 2006 m. vasario 25 d.
Istorija
2005 m. gruodį naujos partijos steigimo iniciatoriai paskelbė Liberalų sąjūdžio Steigimo manifestą. Juo kvietė visus Lietuvos žmones, puoselėjančius skaidrumą ir demokratinį valdymą bei vienijamus liberalių idėjų, kurti Liberalų sąjūdį, kadangi steigėjų nuomone, Lietuvoje tuo metu nebuvo nė vienos partijos, atstovaujančios liberalioms vertybėms ir moraliai politikai. Tarp steigimo iniciatorių buvo Eugenijus Gentvilas, Petras Auštrevičius, Gintaras Steponavičius, Eligijus Masiulis, Vidmantas Martikonis, Dalia Teišerskytė, Algirdas Gricius, Dainius Pūras ir daugelis kitų.
2006 m. vasario 25 d. partijos steigiamajame suvažiavime 1741 steigėjo balsu priimtas sprendimas įsteigti naują politinę partiją. Patvirtinti partijos įstatai ir programa. Slaptu balsavimu iš 2 kandidatų partijos pirmininku išrinktas Seimo narys Petras Auštrevičius. Taip pat buvo išrinkta 15 narių valdyba. Partijos pirmininko pavaduotojais patvirtinti Gintaras Steponavičius, Eligijus Masiulis, Arūnas Štaras, Dalia Teišerskytė, Rimantas Mikaitis ir Gintaras Šileikis. Seimo narys Gintaras Steponavičius patvirtintas partijos pirmininko pirmuoju pavaduotoju.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis partijos programoje "PILIEČIŲ RESPUBLIKA" įsipareigojo siekti teisingos Lietuvos, išsilavinusios visuomenės ir pasiturinčio žmogaus. 2008 m. vasario 9 d. partijos pirmininku išrinktas Eligijus Masiulis.
2016 m. vasario mėn. iškeltas naujas rinkiminis šūkis – "Už Lietuvą, kurioje norisi gyventi!".
2016 m. naujuoju partijos pirmininku išrinktas Remigijus Šimašius. Liberalų sąjūdžio Seimo rinkimų sąrašo lyderiu paskelbtas Eugenijus Gentvilas.
2019 m. rugsėjo 21 d. partijos pirmininke išrinkta Viktorija Čmilytė-Nielsen.
Liberalų sąjūdis Europos Parlamente
Šiuo metu Europos Parlamente Liberalų sąjūdžiui atstovauja politikas, buvęs diplomatas Petras Auštrevičius.
Liberalų sąjūdis Seime
Liberalų sąjūdžio frakcijai 2016-2020 m. XII Seime iš viso priklausė 15 Seimo narių: Virgilijus Alekna, Aušrinė Armonaitė (Frakcijos narė nuo 2016-11-14 iki 2017-09-20; nuo 2018-09-20 iki 2018-11-05; Frakcijos seniūno pavaduotoja nuo 2017-09-21 iki 2018-09-19), Juozas Baublys, Viktorija Čmilytė-Nielsen (Frakcijos narė nuo 2016-11-14 iki 2017-04-19, nuo 2017-09-21 iki 2018-09-19; Frakcijos seniūno pavaduotoja nuo 2017-04-20 iki 2017-09-20, nuo 2018-09-20 iki 2018-12-04; Frakcijos seniūnė nuo 2018-12-05), Vitalijus Gailius (iki 2019-04-10), Arūnas Gelūnas (iki 2019-04-01), Eugenijus Gentvilas (Frakcijos seniūnas nuo 2016-11-14 iki 2018-12-04; frakcijos narys nuo 2018-12-05 iki 2020-11-13), Simonas Gentvilas, Kęstutis Glaveckas, Ričardas Juška (Frakcijos narys iki 2018-12-04, Frakcijos seniūnės pavaduotojas nuo 2018-12-05), Jonas Liesys, Gintaras Steponavičius (Frakcijos seniūno pavaduotojas iki 2017-04-19, Frakcijos narys nuo 2017-04-20 iki 2017-05-22), Dovilė Šakalienė (Frakcijos narė nuo 2017-06-15 iki 2017-11-06), Gintaras Vaičekauskas, Jonas Varkalys.
Liberalų sąjūdžio frakcija 2020-2024 m. XIII Seime sudaro 11 Seimo narių: Eugenijus Gentvilas (Frakcijos seniūnas nuo 2020-11-13), Ričardas Juška (Frakcijos seniūno pavaduotojas), Virgilijus Alekna, Andrius Bagdonas, Juozas Baublys, Simonas Gentvilas, Arminas Lydeka, Raimundas Lopata, Viktoras Pranckietis, Romualdas Vaitkus, Jonas Varkalys.
Liberalų sąjūdis Lietuvos Respublikos Vyriausybėje
XV-oje Lietuvos Respublikos Vyriausybėje Liberalų sąjūdžiui 2008–2012 m. atstovavo Eligijus Masiulis (susisiekimo ministras), Gintaras Steponavičius (švietimo ir mokslo ministras) bei Remigijus Šimašius (teisingumo ministras).