cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalnų Armėnijos Respublika
Kalnų Armėnijos Respublika ( Leřnahajastani Hanrapetutjun), taip pat – Kalnų Armėnija (Լեռնահայաստան Leřnahaastan) buvo nepripažinta antibolševikinė armėnų valstybė maždaug atitinkanti dabartinių Vajocdzoro ir Siuniko sričių teritoriją, bei kelias Azerbaidžano dalis (Nachičevanės Autonominė Respublika vakaruose ir de facto Kalnų Karabacho Respublika rytuose). Kalnų Armėnijos respubliką po 1921 m. balandžio vasario sukilimo numalšinimo įsteigė karininkas ir Armėnijos politinis mąstytojas Gareginas Nždehas bei jo sąjungininkai, remiami vietinių partizanų pajėgų. Kalnų Armėnijos nepripažino nė viena šalis ir ji egzistavo iki tų pačių metų liepos vidurio.
Po Pirmojo pasaulinio karo
Po Pirmojo pasaulinio karo, pasirašius Sevro taikos sutartį, ir po to vykusiose taikos derybose Paryžiuje sąjungininkai įsipareigojo nubausti Jaunuosius turkus ir suteikti kai kurias, jei ne visas, rytines imperijos provincijas besikuriančiai Armėnijos Respublikai. Kita vertus sąjungininkams labiau rūpėjo sudaryti taikos sutartis su Vokietija ir kitomis Europos Centrinėmis valstybėmis. Su Artimaisiais Rytais susijusiais klausimais pagrindinės Vakarų valstybės, Didžioji Britanija, Prancūzija, Italija ir JAV, turėjo prieštaringus interesus. Tarp sąjungininkų kilo ginčai, JAV nenorėjo prisiimti mandato dėl Armėnijos. Tuo tarpu neseniai susikūrusi Rusijos Sovietų Federacinė Socialistinė Respublika ir turkų tautinis sąjūdis abu buvo sukūrę planą užimti Kaukazą, įskaitant Armėniją. Bolševikai simpatizavo turkų sąjūdžiui dėl abipusio pasipriešinimo Vakarų galioms arba, anot bolševikų, „Vakarų imperializmui“. Sovietų vyriausybė sudarė sąjungą su turkų nacionalistais ir pradėjo siųsti jiems paramą auksu bei ginklais. Armėnams tai buvo pražūtinga ir galiausiai Vakarų Armėnija buvo puolančiųjų pajėgų užimta.
Deklaracija
miniatiūra|227x227px| [[ Gareginas Nzhdehas |Gareginas Nždehas – antibolševikinio pasipriešinimo lyderis. ]] 1921 m. vasario 18 d. ARF pradėjo antisovietinį sukilimą Jerevane ir paėmė valdžią. ARF beveik 42 dienas kontroliavo Jerevaną ir aplinkinius rajonus, kol juos 1921 m. balandį nugalėjo gausesni Raudonosios armijos būriai. Tada sukilimo vadai pasitraukė į Siuniko kraštą.
1921 m. balandžio 26 d. Tatevo vienuolyne vykusiame 2-ajame Zangezurijos suvažiavime paskelbta Daralakjazo (Vajocdzoro), Zangezuro ir Kalnų Karabacho savivaldžių regionų nepriklausomybė, valstybė pavadinta Kalnų Armėnijos Respublika, 1921 m. birželio 1 d. pervadinta į Armėnijos Respubliką.
Politika
Goriso miestas tapo nepripažintos valstybės sostine, o premjeru ir gynybos ministru tapo Gareginas Nždehas. Vėliau, liepą, Simonas Vratsianas paskirtas ministru pirmininku, o G.Nždehas tapo valdytoju ir ginkluotųjų pajėgų vadu. G. Nždehas aktyviai dalyvavo ištremiant azerus iš Zangezūro, kur jie sudarė apie ketvirtį gyventojų.
Nuo 1921 m. balandžio iki liepos Raudonoji armija regione vykdė dideles karines operacijas, puldama Siuniką iš šiaurės ir rytų. Po kelis mėnesius trukusių įnirtingų kovų su ja, 1921 m. liepą Kalnų Armėnijos Respublika kapituliavo Sovietų Rusijai pažadėjus kalnuotą regioną laikyti sovietinės Armėnijos dalimi. Po konflikto Gareginas Nždehas, jo kariai ir daugelis garsių armėnų intelektualų, įskaitant pirmosios nepriklausomos Armėnijos Respublikos vadovus, per sieną pasitraukė į kaimyninį Persijos miestą Tabrizą.
Šulinas
Geografija
thumb|left|175px Šulinas išsidėstęs vakariniame Sinbėjaus pakrašty. Šiaurėje ribojasi su Sindžuangu ir Bančiao, rytuose su Tučengu, pietuose su Sansija ir Jingė bei vakaruose su Taojuanu. Vakaruose kraštovaizdis kalvotas, bet rytuose išsilygina.
Istorija
Teritorijoje XVIII–XIX a. apsigyveno imigrantai iš žemyninės Kinijos. Jie lygumose užsiėmė žemdirbyste. Taipėjuje prasidėjusi industrializacija turėjo įtakos ir Šulinui, čia XX a. viduryje ėmė kurtis nedidelės pramoninės bendrovės.
2010 m. gruodžio 25 d. sukūrus naująjį Sinbėjaus miestą, Šulinas tapo vienu iš jo rajonų (区, Qū).
Major Antônio Couto Pereira stadionas
Major Antônio Couto Pereira stadionas yra pagrindinis Brazilijos, Kuritiba miesto stadionas. Stadionas priklauso Coritiba klubui.
Šiuo metu stadionas renovuojamas; planuojama, kad jis talpins apie 45 000 žiūrovų. Renovacija bus baigta 2014–2015 m.
Kuzminas (Siano)
Istorija
XIX a. buvo kaimas Siano apskrityje, Rasnos valsčiuje. Panaikintas 2016 m.
Pranas Vainauskas
Pranas Vainauskas (1899 m. sausio 26 d. Gasčiūnuose, Joniškio vlsč., Šiaulių apskr. – 1977 m. birželio 19 d. Niujorke, JAV)  – Lietuvos teisininkas, politinis veikėjas, rezistentas.
Biografija
miniatiūra|300px|right|[[Lietuvos laikinoji Vyriausybė|Lietuvos laikinosios Vyriausybės posėdis Kaune. Pirmininkauja Juozas Ambrazevičius, iš kairės: Jonas Matulionis, Juozas Senkus, Balys Vitkus, Pranas Vainauskas, Vytautas Landsbergis-Žemkalnis, Ksaveras Vencius, Vytautas Grudzinskas. Iš dešinės: Jonas Šlepetys, Stasys Raštikis, Adolfas Damušis, Juozas Pajaujis, Antanas Novickis, Leonas Prapuolenis, Mečislovas Mackevičius.]] Gimė Gasčiūnų bažnytkaimyje. Mokėsi Mintaujos gimnazijoje. Ateitininkas nuo 1911 m. Karo metu mokslą tęsė M. Yčo gimnazijoje Voroneže. 1919 m. baigė Šiaulių gimnaziją ir įstojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę, baigė Karo mokyklos antrąją laidą. 1922 m. būdamas leitenantas išėjo į atsargą. 1922–1927 m. studijavo Lietuvos universiteto Teisės fakulteto Teisės skyriuje. 1923 m. Klaipėdos sukilimo dalyvis. 1923–1926 m. vykdė žemės reformą. 1927–1939 m. dirbo Finansų ministerijos Prekybos departamente, Klaipėdos muitinės viršininku, Klaipėdos laisvosios zonos valdyboje. 1941 m. Laikinosios vyriausybės prekybos ministras.
Įsikūrus Lietuvių frontui, dalyvavo LF vadovaujančiojoje grupėje ir šios grupės pagrindu sudarytame Lietuvių fronto vadovaujančiajame centre, buvo įpareigotas plėsti LF veiklą Kaune. Įkūrus Tautos Tarybą įsitraukė į jos veiklą, dalyvavo aptariant LF programą, rašė straipsnius į LF spaudą.
Artėjant antrajai sovietų okupacijai 1944 m. pasitraukė į Vakarų Europą, vėliau – į Jungtines Valstijas.
Visdžiaugų apylinkė
Visdžiaugų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kvėdarnos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Piliakalnio apylinkės.
Akmenos apylinkė (Šilalė)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pagramančio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pūtvės apylinkės.
Soržyca
Soržyca  – kaimas šiaurės rytų Baltarusijoje, 22 km į rytus nuo Bešankovičų. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo dvaras ir cerkvė, Siano apskrities Čarnagoscės valsčiaus centras, vėliau kaimas buvo Astrounos valsčiuje.
Laura Pausini
Laura Pauzini (, g. 1974 m. gegužės 16 d.) – Italijos dainininkė, dainų autorė, televizijos laidų vedėja. Atlikėja išgarsėjo 1993 m., laimėjusi debiutantų nominaciją Sanremo muzikos festivalyje su daina „La solitudine“ (Vienatvė). Ši daina tapo Italijos dainų standartu ir tarptautiniu hitu.
Biografija
1993 m. balandį atlikėja išleido savo debiutinį albumą, pavadintą jos vardu, kuris buvo parduotas virš 2 milijonų tiražu. Antrasis albumas „Laura“ buvo išleistas po metų bei buvo parduotas 3 milijonų kopijų tiražu.
Per visą savo karjerą L. Pauzini yra išleidusi 14 studijinių albumų, 2 geriausių dainų rinkinius ir 2 albumus ispanų bei anglų kalbomis atitinkamai. Savo dainas L. Pauzini atlieka ispanų ir italų kalbomis, tačiau ji savo pasirodymuose yra dainavusi angliškai, portugališkai, prancūziškai, vokiškai, lotyniškai, kiniškai, katalonietiškai, neapolietiškai, romanietiškai ir sicilietiškai.
L. Pauzini yra pasirodžiusi kaip teisėja įvairiose italų ir ispanų TV laidose, kaip „The Voice“, „La Banda“ ir „X Faktorius“. 2016 m. atlikėja kartu su aktore Paola Cortellesi pradėjo vesti TV laidą „Laura & Paola“.
2014 m. Italijos muzikos industrijos federacija patvirtino, kad L. Pauzini yra pardavusi virš 70 milijonų kopijų įrašų ir ji tapo ketvirta pagal šį skaičių Lotynų muzikos atlikėja.
Per savo karjerą italė pelnė įvairių Italijos bei tarptautinių muzikos apdovanojimų. 2006 m. ji tapo pirmąja Italijos atlikėja, laimėjusia Grammy statulėlę. Apdovanojimas L. Pauzini buvo skirtas geriausio Lotynų muzikos albumo kategorijoje. 2021 m. italė buvo nominuota Oskarui geriausio filmo muzikinio takelio kategorijoje už dainą „Io sì (Seen)“. Ši daina laimėjo Auksinio gaublio apdovanojimą geriausios dainos kategorijoje ir tapo pirmąja itališka daina, laimėjusia Auksinį gaublį.
2022 m. gegužę kartu su Alessandro Cattela bei Mika L. Pauzini vedė Turine vykusį Eurovizijos dainų konkursą.
2023 m. pradžioje įrašų kompanija „Warner Music Group“ pagerbė L. Pauzini kaip labiausiai klausomą ir populiariausią italų atlikėją pasaulyje.
Ropiškė (Ceikiniai)
Ropiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Ceikinių.
Rytų Europos laikas
Rytų Europos laikas – standartinis laikas, kuris yra 2 valandomis priekyje pasaulinio koordinuotojo laiko (UTC). Laiko poslinkis nuo UTC gali būti užrašytas UTC+2. Jis yra naudojamas Rytų Europoje. EET laiko juosta vasarą taiko vasaros laiką (UTC+3).
Kai kurios šalys ištisus metus naudoja UTC+2 laiko juostą, kur ji yra vadinama Centrinės Afrikos laiku, nors Egiptas ir Libija taip pat naudoja pavadinimą Rytų Europos laikas.
Labiausiai apgyvendintas Rytų Europos laiko juostoje esantis miestas yra Kijevas.
Naudojimas
Valstybės, jų dalys ir teritorijos, kurios naudoja Rytų Europos laiką visus metus:
Valstybės, jų dalys ir teritorijos, kurios naudoja Rytų Europos laiką tik žiemą:
Kanada (Naujoji Prancūzija)
Kanada – buvęs Naujosios Prancūzijos administracinis vienetas, esantis  Šiaurės Amerikos šiaurės rytuose, dabartinės Kanados rytinėje dalyje ir gretimose teritorijose JAV. Didžiausio išsiplėtimo metu apėmė teritorijas dabartinio Kvebeko, ir Ontarijo rytuose, Niujorko šiaurės vakaruose, abipus Šv. Lauryno upės.
Raida
1608 metais dalis prancūzų, vadovaujami Samuelio de Šampleno (Samuel de Champlain) įkūrė Kvebeko miestą ir iš čia ėmė skverbtis į krašto gilumą palei upę. Kolonizuodami prancūzai naudojosi vietos indėnų algonkinų karais su irokėzais. Sudarę su pirmaisiais sąjungą, jie galėjo įgyti įtaką.
1627 m. valdant kardinolui Rišeljė, buvo skatinamas prancūzų kolonistų kėlimasis į Kanadą. Į šį kraštą buvo leidžiami išimtinai katalikai. Kadangi prancūzai dėl įtakos nuolat kovojo su britais, kolonijai ne kartą grėsė sunaikinimo pavojus. 1629 m. britams pavyko paimti Kvebeką (išlaikė 3 metų), dėl ko buvo įkurtas naujas miestas Trua Rivjeras. 1642 m. įkurtas Monrealis.
Nuo 1640 m. labai suintensyvėjo irokėzų puldinėjimai, o gintis gana retai apgyvendintai kolonijai buvo labai sunku. Tik 1663 m. Liudvikas XIV pasiuntė į Kanadą būrį karališkosios armijos. 1666 m. kolonijoje atlikus gyventojų surašymą, joje gyveno 3125 žmonių. 1740 m. Kanadoje jau gyveno apie 44 tūkst. kolonistų.
Po britų laimėto Septynerių metų karo, 1763 m. Kanados koloniją Prancūzija buvo priversta atiduoti Britų imperijai. Ji paversta Kvebeko provincija.
Teritorijos
Be šių trijų guvernijų Kanadai taip pat priklausė teritorijos, vadinamos Aukštutine žeme (Pays d'en Haut). Jos užėmė daugiausia indėnų huronų gyvenamas teritorijas į rytus nuo Šv. Lauryno upės, aplink Didžiuosius ežerus. Čia XVII-XVIII a. prancūzai pristeigė nemažai krikščioniškų misijų bei fortų. Kai kurie jų, pvz., Fort Frontenac (dab. Kingstonas), Fort Detroit (dab. Detroitas), Fort Rouillé (dab. Torontas), Fort Crevecoeur (dab. Peorija) ir t. t., tapo dabartinių miestų pirmtakais.
Vaičių apylinkė
Vaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šilalės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pūtvės apylinkės.
Čarnagoscė
Čarnagoscė  – kaimas šiaurės rytų Baltarusijoje, 3 km į šiaurę nuo Soržycos.
Istorija
XIX a. veikė Siano apskrities Čarnagoscės valsčius, panaikintas apie 1870 m.
Herono trikampis
Herono trikampis – trikampis, kurio kraštinių ilgiai ir plotas yra sveikieji skaičiai. Trikampio pavadinimas kilo nuo Herono Aleksandriečio. Trikampis, kurio kraštinės yra Pitagoro trejetai, taip pat yra Herono trikampis.
Herono trikampiais plačiąja prasme taip pat gali būti vadinami trikampiai, kurių kraštinės ir plotas yra racionalieji skaičiai.
Pavyzdys
thumb|Trikampis su kraštinėmis c, e ir b + d, ir aukštine a. Bet kuris trikampis, kurio kraštinės sudaro Pitagoro trejetą taip pat yra Herono trikampis.
Duotas trikampis be stačiojo kampo, kurio kraštinių ilgis yra 5, 5 ir 6, o plotas 12. Šis trikampis gali būti sudarytas imant du stačiuosius trikampius, kurio kraštinės yra 3, 4 ir 5. Šie trikampiai yra sudedami taip, kad keturios kraštinės būtų viena priešais kitą. Skaičiai 3, 4, ir 5 sudaro Pitagoro trejetą.
Šį pavyzdį galima apibendrinti. Daroma prielaida, kad egzistuoja Pitagoro trikampis su kraštinėmis (a, b, c), o c – ilgiausioji kraštinė. Taip pat turimas kitas Pitagoro trikampis (a, d, e), kurio ilgiausioji kraštinė e. Šie trikampiai yra sujungti taip, kad liečiasi kraštine a. Taip gaunamas naujas trikampis, kurio kraštinių ilgiai yra c, e ir b + d. Šiuo atveju trikampio plotas yra:
Charlotte Kalla
Šarlotė Kala (g. 1987 m. liepos 22 d.) – Švedijos slidininkė, olimpinė ir pasaulio čempionė.
Biografija
Šarlotė Kala gimė 1987 m. liepos 22 d. Jelivarės miestelyje Švedijoje. Pradėjo slidinėti nuo septynerių gretimame Tarendo kaime. Mokėsi aukštojoje slidininkų mokykloje Jelivarėje. Karjerą pradėjo 2004 m. ir tapo daugkartine pasaulio jaunių čempione. 2006 m. debiutavo jaunimo pasaulio taurės varžybose ir laimėjo jaunimo pasaulio čempionės titulą skiatlono rungtyje. 2007 m. debiutavo suaugusiųjų FIS pasaulio čempionate Sapore, užėmė aukščiausią 5 vietą 10 km slidinėjimo distancijoje. Žiemos olimpinių žaidynių dalyvė ir medalininkė. 2009 m. pasaulio čempionate Š. Kala iškovojo bronzos medalį 4 x 5 km estafetės rungtyje. Sportininkė atstovavo savo šaliai 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kur iškovojo aukso medalį 10 km rungtyje ir sidabro apdovanojimą komandinio sprinto varžybose. Sportininkė tapo tryliktąja olimpinių žaidynių aukso savininke 10 km rungtyje, ir yra antroji švedė, pelniusi šį apdovanojimą. 2011 m. Osle tapo pasaulio čempione komandiniame sprinte ir 2015 m. Faliune iškovojo individualų aukso medalį 10 km laisvu stiliumi distancijoje. 2016 m. Pasaulio taurės etape Rukoje (Suomija) Š. Kala kentėjo nuo padidėjusio širdies ritmo. Vėliau jai buvo nustatyta prieširdžių fibriliacija, tačiau leista toliau sportuoti.
Pasiekimai
Asmeniniai duomenys: netekėjusi, ūgis 1,6 m, svoris 57 kg. Nuolatinė gyvenamoji vieta Sundsvalis.
Pasiekimai iki 2018 m. olimpinių žaidynių:
Maliauka
Maliauka  – kaimas šiaurės rytų Baltarusijoje, 9 km į rytus nuo Bobro.
Istorija
XIX a. kaimas buvo Siano apskrities Bobro valsčiuje.
Eurolygos 2015–2016 m. sezonas
'''Eurolygos 2015–2016 m. sezonas''' – 16-asis sezonas moderniojoje Eurolygos eroje ir šeštasis po „Turkish Airlines“ vardu.
Berlyne nuo 2016 m. gegužės 12 iki gegužės 15 d. vyko finalinio ketverto varžybos. Čempionai 7 kartą istorijoje tapo Maskvos CSKA klubas iš Rusijos.
Vidgirės apylinkė
Vidgirės apylinkė (arba Vidgirių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žemaičių Naumiesčio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilutės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šilalės rajono Tenenių apylinkės.
Julia Simon
Žiulija Simon (, g. 1996 m. spalio 9 d. Albervilyje, Prancūzijoje) – prancūzų biatlonininkė, olimpinė vicečempionė mišrioje estafetėje, pasaulio čempionė persekiojimo lenktynėse ir vienetų mišrioje estafetėje, 2022–2023 m. pasaulio taurės laimėtoja.
Karjera
Biatlonu užsiima nuo 2009 m. Prancūzijos rinktinėje nuo 2014 m. Iki 2018 m. dalyvavo jaunių, jaunimo, Europos čempionatuose, IBU taurėje. 2017 m. Rūpoldinge debiutavo pasaulio taurės varžybose, buvo 44 vietoje sprinte. 2018–2019 m. sezono metu iškovojo savo pirmąjį pasaulio taurės medalį – trečią vietą estafetėje Pokljukoje ir pirmąją pergalę – estafetėje Rūpoldinge. 2019 m. debiutavo pasaulio čempionate Estešunde. 2019–2020 m. sezone iškovojo savo pirmąjį medalį asmeninėse rungtyse – trečią vietą 15 km asmeninėse lenktynėse Estešunde ir pirmąją pergalę asmeninėse rungtyse – persekiojimo lenktynėse Kontiolahtyje. 2021 m. pasaulio čempionate Pokljukoje tapo čempione vienetų mišrioje estafetėje, 2023 m. pasaulio čempionate Oberhofe – persekiojimo lenktynėse.
2022–2023 m. sezone iškovojo pasaulio taurę.
Pasiekimai
Lentelės sudarytos pagal Tarptautinės biatlono sąjungos statistinius duomenis.
Pasaulio taurė
*nuo 2022–2023 sezono pasikeitė taškų skaičiavimo sistema
Aerodinamika
thumb|Kompiuterinis aerodinaminis modelis. Aerodinamika – mokslas apie oro (dujų) judėjimą, mechaninę ir šiluminę oro (dujų) ir jame judančių kietųjų kūnų sąveiką bei šiuos kūnus veikiančias aerodinamines jėgas. Laikoma aeromechanikos atšaka.
Aerodinamika kaip mokslas sparčiausiai vystėsi XX a. pradžioje atsiradus aviacijai ir išplėtojus teorinę hidrodinamiką, kurios dalis yra teorinė aerodinamika. Iki tol vyravo teorinė aerodinamika. Teorinius aerodinamikos pagrindus sukūrė Leonardas Oileris, Žozefas Lui Lagranžas, Džordžas Gabrielis Stoksas. 1726 m. Izaokas Niutonas aprašė oro pasipriešinimo teoriją ir dėl to laikomas vienu pirmųjų aerodinamikų. Vėliau sekė Danielio Bernulio 1738 m. parašyta Hydrodynamica, kurioje jis išvedė fundamentalų santykį tarp slėgio, tankio ir srovės greičio ir išvedė idealiojo skysčio stacionariojo judėjimo pagrindinę lygtį (Bernulio dėsnį). 1757 m. Leonardas Oileris išleido bendresnes Oilerio lygtis, kurias galima pritaikyti ir suspaustoms, ir nesuspaustoms dujoms. XIX a. pr. Oilerio lygties pagrindu, įvedus klampumo sąvoką, išvestos Navjė ir Stokso lygtys.
Lietuvoje yra išleistų vadovėlių apie termodinamiką – „Sraigtasparnio aerodinamika“ (sudarė Vytautas Radavičius), „Vėdinimo aerodinamika“ (sudarė Vytautas Rutkauskas), „Aerodinamika ir skrydžių dinamika“ (2000 m., sudarė Pranas Akulavičius ir Algimantas Skurdenis).
Prancūziškoji Vikipedija
Prancūziškoji Vikipedija – prancūzų kalba kuriama laisvosios internetinės enciklopedijos Vikipedijos versija. Ši versija buvo pradėta leisti 2001 m. kovo 23 d., praėjus dviem mėnesiams po oficialaus Vikipedijos sukūrimo.
2022 m. liepos 10 d. joje buvo 2 437 042 straipsniai, todėl tai yra penkta pagal dydį Vikipedija po anglų, sebuanų, švedų ir vokiečių kalbų Vikipedijos versijų. Prancūziškoji Vikipedija taip pat yra didžiausia Vikipedijos versija romanų kalba. Ji buvo trečioji Vikipedijos versija po angliškos ir vokiškosios Vikipedijos, pasiekusi 1 milijoną straipsnių: tai įvyko 2010 m. rugsėjo 23 d.
2016 m. balandžio mėn. projekte dirbo 4 657 aktyvūs redaktoriai, kurie per tą mėnesį atliko bent penkis pakeitimus.
Istorija
2008 m. prancūzų enciklopedija „Quid“ atšaukė savo 2008 m. leidimą, motyvuodama sumažėjusiais pardavimais dėl konkurencijos su prancūziškąja Vikipedijos versija.
2022 m. birželio mėn. prancūziškoje Vikipedijoje yra 4 399 000 vartotojų, 159 administratoriai ir 68 632 failai.
2014 m. gruodžio 2 d. prancūziškoji Vikipedija tapo 3-iuoju kalbiniu leidimu pagal registruotų vartotojų skaičių nuo jos sukūrimo, pirmą kartą aplenkdama vokišką versiją su 2 022 504 registruotais vartotojais.
Remiantis 2013 m. Taha Yasseri iš Oksfordo interneto instituto atliktu tyrimu, Ségolène Royal (fr) ir neatpažintas skraidantis objektas (objet volant non identifié) buvo labiausiai prieštaringi straipsniai prancūziškoje Vikipedijoje.
Statistika
2011 m. rugpjūčio mėn. prancūziškoji Vikipedija buvo 7-a lankomiausia svetainė Prancūzijoje, turinti beveik 16 mln. unikalių lankytojų per mėnesį („Médiamétrie“ duomenimis). 2012 m. balandžio mėn. joje apsilankė 20 mln. unikalių lankytojų per mėnesį arba 2,4 mln. per dieną, o puslapių peržiūrų skaičius viršijo 700 mln.
Ropiškė (Daugėliškis)
Ropiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Naujojo Daugėliškio.
Nykštukinis kazuaras
Paplitimas ir biotopas
Aptinkamas Naujosios Gvinėjos, Naujosios Britanijos ir Japeno salose. Buveinė – miškais apaugę kalnai (3300 m. virš jūros lygio). Lygumose gyvena, jei teritorijoje nėra kitų kazuarinių paukščių rūšių.
Biologija
Nykštukiniai kazuarai yra baikštūs, agresyvūs paukščiai. Tankiose džiunglėse juda atsargiai, tačiau išgąsdintas gali bėgti 48 km/h greičiu. Gali peršokti kliūtis ir plaukti. Apsigina aštriu vidinio piršto nagu.
Minta nukritusiais sultingais vaisiais, vabzdžiais ir smulkiais gyvūnais.
Lizdą suka šalia medžio kamieno, iš lapų. Birželio–rugpjūčio mėnesiais patelė padeda 3-6 žalios spalvos kiaušinius. Peri ir jauniklius vedžioja patinas.
Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis rūšies apsaugos būklė yra nekelianti susirūpinimo.
Senieji Ščaurai
Senieji Ščaurai  – kaimas šiaurės rytų Baltarusijoje, 24 km į šiaurės vakarus nuo Krupkų.
Istorija
XIX a. veikė Siano apskrities Ščaurų valsčius, vėliau kaimas priklausė Bobro valsčiui.
Varsėdžių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Upynos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Vytogalos apylinkės.
NGC 3626
thumb|NGC 3626 spiralinė galaktika
NGC 3626 (arba Caldwell 40) – spiralinė galaktika, esanti Liūto žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi apie 70 mln. šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 10,6.
NGC 3626 galaktiką 1784 m. atrado astronomas William Herschel.
Teigiama, kad palankiausias metas stebėti šią galaktiką yra pavasarį Šiaurės pusrutulyje ir rudenį Pietų pusrutulyje. Nors NGC 3626 galima įžiūrėti pro nedidelį teleskopą, tačiau tai vienas mažiausių į Caldwell katalogą įtrauktų dangaus objektų, todėl šios blyškios galaktikos stebėjimams tinkamesnis didesnis teleskopas.
Lešekas
Lešekas (, Lestekas, Lestko g. apie 870 ar 880 m. – m. apie 921 m.) – pusiau legendinis lenkų genčių kunigaikštis, Valdė apie 892–921 m.
Jis priklausė Piastų dinastijai, buvo Zemovito sūnus. Kaip ir kiti ankstyvieji lenkų valdovai, minimas Galo Anonimo Lenkų kronikoje. Po Lešeko mirties sostą perėmė jo sūnus Zemomyslas.
Karvys
Karvys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Maišiagalos, prie kelio. Į rytus nuo kaimo telkšo Karvio ežeras. Seniūnaitijos, parapijos centras. Veikia Karvio pagrindinė mokykla, lietuviškos Buivydiškių pagrindinės mokyklos Karvio skyrius, biblioteka.
Etimologija
Kaimo vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo bendravardžio ežero. Pastarojo vardą liaudies etimologija aiškina taip. Kadaise ežero vietoje buvęs kaimas. Kartą sekmadienį kaimiečiams išėjus bažnyčion, viena mergelė likusi namuose pasitvarkyti. Pradėjusi tvarkytis, čiupo traukti po suolu augančią nendrę, trūktelėjo ir toje vietoje prasiveržė stipri vandens srovė, kuri pylėsi ir pylėsi, kol paskandino visą kaimą ir tapo dideliu ežeru. Likusi tik viena karvė – nuo jos ir pavadintas ežeras Karvys.
Istorija
1691 m. minimas Karvio dvaras. 1779 m. pastatyta bažnyčia, 1783 m. įkurta parapija. 1861 m. bažnyčia sudegė. XIX a. Karvys buvo miestelis, 6 kartus per metus jame vykdavo turgūs. 1865 m. pastatyta Karvio Šv. Juozapo bažnyčia. 1937 m. įkurta pradžios mokykla dėstomąja lenkų kalba, dab. Karvio pagrindinė mokykla.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Sergejus Stepašinas
Sergejus Vadimovičius Stepašinas (, g. 1952 m. kovo 2 d. Port-Artūre, Kinija) – Rusijos valstybinis ir politinis veikėjas, buvęs RF vyriausybės pirmininkas ir Rusijos Federacijos Audito rūmų pirmininkas (2000-2013 m.). Vadovavo RF Federalinei kontržvalgybos tarnybai (FSK) vėliau RF Federalinei saugumo tarnybai (FSB), atsargos generolas pulkininkas, istorijos mokslų kandidatas, teisės mokslų daktaras, profesorius.
Biografija
1973 m. baigė SSRS MVD vidaus armijos aukštąją politinę mokyklą Leningrade, 1981 m. – Karinę politinę Lenino vardo akademiją, 1986 m. – aspirantūrą akademijoje. 2002 m. – Finansų akademiją prie Rusijos Federacijos vyriausybės.
1973–1981 m. tarnavo Vidaus reikalų ministerijos (VRM) vidaus kariuomenėje. 1981–1990 m. dėstė VRM aukštojoje politinėje mokykloje. 1987–1990 m. ne kartą atlikinėjo užduotis "karštuose taškuose" – Baku, Ferganoje, Kalnų Karabache, Suchumyje.
1990–1993 m. RSFSR liaudies deputatas. 1991 m. paskirtas RSFSR Federalinės saugumo agentūros generalinio direktoriaus pavaduotoju tuo pačiu šios agentūros Sankt-Peterburgo ir Leningrado srities valdybos viršininku. Nuo 1992 m. Rusijos Saugumo ministerijos ministro pavaduotojas tuo pačiu šios ministerijos Sankt-Peterburgo ir Leningrado srities valdybos viršininkas.
Nuo 1993 rugsėjo iki gruodžio – Rusijos Saugumo ministerijos ministro pirmasis pavaduotojas. Nuo 1993 gruodžio iki 1994 kovo – Rusijos Federacijos Federalinės kontržvalgybos tarnybos direktoriaus pirmasis pavaduotojas. 1995 m. iki birželio 30 d. vadovavo Rusijos Federalinei saugumo tarnybai (FSB).
1995 m. lapkričio 10 paskirtas Rusijos Federacijos vyriausybės aparato Administracinio departamento viršininku. 1996–1998 m. Rusijos Gynybos tarybos narys. 1998 m. suteiktas generolo-pulkininko karinis laipsnis.
Nuo 1997 m. liepos iki 1998 m. kovo – Rusijos Federacijos teisingumo ministras. Nuo 1998 m. balandžio 24 d. Rusijos Federacijos vidaus reikalų ministras. 1999 m. balandžio 27 paskirtas Rusijos vyriausybės pirmininko pirmuoju pavaduotoju. 1999 m. gegužės 12 paskirtas laikinai eiti Rusijos vyriausybės pirmininko pareigas. 1999 m. gegužės – rugpjūčio mėn. – Rusijos Federacijos vyriausybės pirmininkas.
1999 m. gruodžio 19 d. išrinktas Rusijos Federacijos Federalinio susirinkimo Valstybinės dūmos deputatu. Nuo 2000 m. sausio 26 – Valstybinės dūmos Saugumo komiteto narys. Nuo 2000 m. vasario 23 d. – Valstybinės dūmos Kovos su korupcija komisijos pirmininkas.
Nuo 2000 m. vasario mėn. iki 2013 m. rugsėjo mėn. buvo Rusijos Federacijos Audito rūmų pirmininkas.
Kristina Šmigun-Vähi
Kristina Šmigun-Vähi (g. 1977 m. vasario 23 d. Tartu) – Estijos slidininkė. Žiemos olimpinių žaidynių dalyvė ir medalininkė. 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Turine sportininkė iškovojo du ausko medalius 10 km klasikinio slidinėjimo ir 7.5 km + 7.5 km dvigubo persekiojimo rungtyse. 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkė pelnė sidabro medalį 10 km laisvo stiliaus slidinėjimo rungtyje. 2002 m. ir 2006 m. buvo šalies vėliavos nešėja olimpinių žaidynių uždarymo ceremonijose. Pasaulio čempionatuose Kristina yra laimėjusi vieną aukso, trys sidabro ir du bronzos medalius.
Pasaulio taurės rezultatai
1 – varžybos tebevyksta.
Danšujus
Danšujus (pe̍h-ōe-jī: Tām-súi), taip pat Tamsujus – vienas iš Sinbėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane.
Geografija
thumb|left|175px thumb|left|175px|Tamsujus 1895 m. Danšujus išsidėstęs Sinbėjaus šiaurės vakarinėje dalyje. Rajono teritorija teka Danšujaus upė.
Istorija
Pirmieji teritorijoje įsikūrė ketagalanai, viena iš Taivano aborigenų genčių. Nuo 1629 iki 1641 m. Danšujus buvo okupuotas ispanų, kurie regione siekė konkuruoti su olandais ir portugalais. Jie čia 1629 m. pastatė Santo Domingo fortą, kuris tebėra miesto turistų traukos centru. Ispanai taip pat vykdė prekybą su Kinija ir Japonija.
1641 m. ispanus išvijo olandai, kurie čia įkūrė savo fortą, pavadintą Antonijaus fortu. Olandai skatino į vietovę iš žemyninės Kinijos keltis hanius, taip pat plėtė prekybą siera, kailiais ir kitais vietiniais ištekliais.
1661 m. olandus iš Taivano išvijo Dženg Čenggongas. Galutinai olandus pasitraukti privertė nuolat puldinėję aborigenai. Kadangi Tamsujus buvo arti žemyninės Kinijos ir buvo įsikūręs prie natūraliai susidariusio uosto, jis greitai tapo svarbiu žvejybos ir prekybos uostu. Čingų Kinija Tamsujuje 1808 m. įkūrė postą. 1862 m. Čingų gubernatorius atvėrė kelius tarptautinei prekybai, imta eskportuoti arbatą, kamparus, sierą, akmens anglį, opiumą ir dažus. XIX a. vid. Tamsujus tapo svarbiausiu Taivano uostu.
Dar iki Taivanas atiteko japonams Tamsujaus jūrų uosto reikšmė ėmė silpti dėl Tamsujaus upėje susinešusių nuosėdų. Prie japonų Tamsujuje gyveno beveik 6000 gyventojų. XX a. Tamsujų pagal krovos apimtis pralenkė Kilungas, tad vietinė bendruomenė perėjo prie žemės ūkio.
Po Antrojo pasaulinio karo miestas pamažėle ėmė atsigauti.
2010 m. gruodžio 25 d. sukūrus naująjį Sinbėjaus miestą, Danšujus tapo vienu iš jo rajonų (区, Qū).
Aleksandras Morozevičius
Aleksandras Sergejevičius Morozevičius (, g. 1977 m. liepos 18 d.) – Rusijos šachmatų didmeistris.
Pagal 2009 m. balandžio FIDE reitingo sąrašą, jo Elo reitingas buvo 2751. 2009-ųjų rugsėjo duomenimis, Morozevičius yra 10-as pasaulyje.
Morozevičius beveik dešimtmetį yra vienas geriausių pasaulio šachmatininkų. Žinomas kaip retus debiutus (pvz., Čigorino gynyba 1. d4 d5 2. c4 Žc6 ar Albino kontragambitas 1.d4 d5 2.c4 e5; abu retai naudojami aukšto lygio žaidime) naudojantis žaidėjas. Vieni Morozevičiaus svabiausių rezultatų – 7,5 taško iš 10 2000-ųjų šachmatų olimpiadoje (laimėjo bronzos medalį 2-oje lentoje) ir 7 taškai iš 11 2002-ųjų olimpiadoje. Be to Morozevičius – dukart Rusijos čempionas (1998 ir 2007).
Karjera
Pirmoji Morozevičiaus pergalė tarptautiniame turnyre buvo 1994-aisiais, kai jis buvo septyniolikos. Tada jis nugalėjo Loids Banko turnyrą Londone su 9,5 taško iš 10. Tais pačiais metais jis nugalėjo ir Pamplonos turnyre, kuriame vėliau nugalėjo ir 1998-aisiais.
1997 FIDE K. O. pasaulio čempionato pirmajame rate Morozevičius eliminavo buvusį pasaulio čempioną Smyslovą, bet antrajame rate buvo eliminuotas Olo.
2001 FIDE K. O. pasaulio čempionate Morozevičius žaidė gimtojoje Maskvoje, kur nugalėjo Zeliavoką, Sasikiraną ir Gurevičių, bet ketvirtame raunde Morozevičius pralošė turnyro nugalėtojui Ponomariovui.
2005 rugsėjo-spalio mėn. Morozevičius žaidė FIDE pasaulio čempionate San Luise. Jame jis buvo ketvirtas. Pirmas buvo Veselinas Topalovas, o antrą-trečią vietas dalijosi Višvanatanas Anandas ir Piotras Svidleris.
2006 gruodį Morozevičius nugalėjo stioriame Pamplonos turnyre, surinkęs 6 taškus iš 7. Taip pat dalijosi antrą vietą su Magnusu Karlsenu (Nugalėjo Anandas) 2007-ųjų Linareso turnyre.
Dėl gero rezultato San Luise Morozevičius žaidė 2007 pasaulio čempionate. Ten jis surinko 6 taškus iš 14, užimdamas 6-ąją vietą iš aštuonių. Vis dėlto Morozevičius vienintelis tame turnyre nugalėjo pasaulio čempioną Vladimirą Kramniką (tai buvo vienintelis Kramniko pralaimėjimas 2007-aisiais metais).
2007 gruodį Morozevičius laimėjo Rusijos čempionatą, vienu metu ten pasiekęs šešias pergales iš eilės.
2008-ųjų rūgpjūtį Morozevičius dalijosi 2-5 vietas Talio memorialo turnyre, nors pradžioje ilgai buvo lyderis.
Komandinės varžybos
Šachmatų olimpiadose Morozevičius pasiekė gerus rezultatus: laimėjo komandinius aukso medalius 1998, 2000 ir 2002, komandinį sidabro medalį (2004) ir komandinį bronzos medalį (1994). Taip pat Morozevičius laimėjo komandinį pasaulio čempionatą 2005-aisias. Morozevičius taip pat du kartus laimėjo Europos komandinį čempionatą (2003 ir 2007).
Rankinis 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Rankinio rungtynės 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine vyko nuo rugpjūčio 9 iki rugpjūčio 24 d. Pekino olimpinių sporto šakų centre ir Nacionaliniame uždarajame stadione.
Medalių lentelė
Vyrai
! Auksas ! Sidabras ! Bronza Moterys
Gargatūnas
Gargatūnas ( 16px x Lyrurus tetrix 16px) – vištinių paukščių (Galliformes) būrio, fazaninių (Phasianidae) šeimai priskiriamų vakarinio kurtinio (Tetrao urogallus) patino ir eurazinio tetervino (Lyrurus tetrix) patelės savaiminis mišrūnas.
Vakariniai kurtiniai nerasdami patelių, atskridę į eurazinių tetervinų tuoktuves poruojasi su tetervomis. Iš apvaisintų kiaušinių išsirita gyvybingi jaunikliai, bet subrendę jie būna nevaisingi, tad palikuonių neturi. Anot biologo Broniaus Šablevičiaus, Lietuvos Aukštaitijos nacionaliniame parke gargatūnai buvo pastebėti du kartus. Pasak jo, 2004 metų balandžio – gegužės mėnesį buvo stebimas miško pievoje esančioje tetervinų tuoktuvietėje tarp Murmų ir Kretuonių kaimų, esančių Švenčionių rajono savivaldybėje (R. N., K. Čepėnas). Manoma, galbūt tas pats paukštis šią tuoktuvietę lankė ir 2005 bei 2006 metais (R. N., S. P.).
Rusijoje yra įrodytų faktų, kad euraziniai tetervinai (Lyrurus tetrix) ir su paprastosiomis jerubėmis (Tetrastes bonasia) veda mišrūnus, kas natūraliai gamtoje yra labai retas atvejis, kadangi šios rūšys priklauso dviem skirtingoms gentims – Lyrurus ir Tetrastes.
Paplitimas ir gausa
Lietuvoje gargatūnai gyvena ten, kur greta susiformuoja vakarinių kurtinių ir eurazinių tetervinų tuokvietės. Atsižvelgiant į dabartinį šių rūšių paplitimą, galimybė aptikti gargatūnų yra Ignalinos, Švenčionių, Šalčininkų, Varėnos ir Druskininkų savivaldybėse. Paskutinį dešimtmetį vienas paukštis buvo pastebėtas Kretuono ežero apylinkėse, o pastaraisiais metais šių paukščių reguliariai aptinkama Dzūkijos nacionaliniame parke.
Skiriamieji bruožai
Tarpinio dydžio tarp vakarinio kurtinio ir eurazinio tetervino paukštis. Gargatūno plunksnos juosvos, su violetiniu žvilgesiu krūtinės ir kaklo plote, kaklas palyginti ilgas. Pasmakrėje susidaro „barzdelė", panašiai kaip vakarinio kurtinio. Antakiai raudoni, sparnų spalvos ir baltas pauodegys kaip eurazinio tetervino, tačiau ne taip aiškiai iškirpta uodega, vairuojamosios plunksnos išlenktos.
Balsas
Atskirų paukščių balsai skiriasi. Giesmę dažniausiai sudaro trys tonai, kaip kurtinio, tačiau į ją nepanaši ir sunkiai apibūdinama: balsas gergždžiantis, kurkiantis, kreksiantis, daug garsesnis už vakarinio kurtinio. Manoma, kad giesmės metu gargatūnai, kaip ir vakariniai kurtiniai, negirdi.
Bergman
Bergman − pavardė. Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Smulkialapis vikis
Smulkialapis vikis (Vicia tenuifolia) – pupinių šeimos augalų rūšis. Paplitęs didžiojoje Europos dalyje, ypač Viduržemio jūros regione (įskaitant Šiaurės Afriką ir Artimuosius Rytus), taip pat Užkaukazėje, Irane, Vidurinėje Azijoje, pietų Rusijoje, pietvakarių Sibire. Vietomis įveistas, kitur (šiaurės, vakarų Europoje) tapęs invazine rūšimi.
Smulkialapis vikis – medingas augalas. Juo tiek šviežiu, tiek šieno pavidalu maitinasi avys, galvijai, arkliai.
Auga saulėtose vietose, pakenčia dalinę ūksmę. Nereiklus dirvos rūgštingumui, geriausiai auga neužmirkusiose, gerai drenuojamose, bet drėgnose dirvose. Dauginasi sėklomis, gali virsti ruderaline rūšimi.
Lietuvoje nedažnas.
Šventų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kvėdarnos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Žadeikių apylinkės.
Jungtinių Amerikos Valstijų moterų futbolo rinktinė
Jungtinių Amerikos Valstijų moterų futbolo rinktinė – JAV atstovaujanti nacionalinė moterų futbolo komanda, kurią kontroliuoja JAV futbolo asociacija. Tai yra sėkmingiausia moterų futbolo komanda – ji laimėjo keturis pasaulio taurės čempionių titulus (1991, 1995, 2015 ir 2019 m.), keturis olimpinius aukso medalius (1996, 2004, 2008 ir 2012 m.) ir aštuonis kartus CONCACAF moterų futbolo taurę.
JAV moterų futbolo komanda 1997 ir 1999 m. buvo išrinkta geriausia JAV olimpine komanda. Žurnalas „Sports Illustrated“ 1999 m. visai komandai įteikė metų sportininko apdovanojimą.
Vyneris
Vyneris − pavardė. Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ihruška
Ihruška  – agromiestelis šiaurės rytų Baltarusijoje, 13 km į šiaurės vakarus nuo Krupkų.
Istorija
XIX a. kaime buvo Siano apskrities Ščaurų valsčiaus centras.
Bila Krynycios hierarchija
Bila Krynycios hierarchija, Belokrinicos hierarchija – sentikių popininkų atšaka (viena gausiausių), kurios ištakos siekia XIX a.
Taip pavadinta dėl to, kad pirmasis šios religinės srovės metropolitas Ambraziejus rezidavo Bila Krynycioje, Bukovinoje (Bila Krynycios hierarchija 1846 m. įkurta šios vietovės vienuolyne). Kad būtų numalšintas bėglių plitimas, įšventindavo naujus sentikių dvasininkus. Nepaisant dogmatikos ir kulto artimumo stačiatikiams, nesama jokių organizacinių saitų.
Centras – Maskvoje esančios Ragožo kapinės, vadovas – Maskvos ir visos Rusios arkivyskupas.
Gausiausiai išpažinėjų esama Maskvoje, šiauriniame Urale, vakarinėje Sibiro dalyje, Ukrainoje, Moldavijoje.
Ropiškė
Ropiškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Naujo Strūnaičio.
Mykolas Berkmanas
Ankstyvieji gyvenimo metai ir studijos
Mykolas Berkmanas gimė 1823 m. rugsėjo 23 d. Vilniuje. 1841 m. aukso medaliu jis baigė Vilniaus gimnaziją. Po gimnazijos Berkmanas įstojo studijuoti matematiką ir gamtos mokslus Charkovo universitete, kurį baigė 1848 m.
Baigęs studijas Mykolas Berkmanas mokytojavo Pružanuose, Gardino gubernijoje ir Lydoje. Nuo 1858 m. dėstė Vilniaus gimnazijoje. Šiuo laikotarpiu bendravo su Vladislovu Sirokomle, Mykolu Elvyru Andrioliu, Stanislovu Moniuška, organizavo ir vadovavo mėgėjų chorui. Berkmanas grojo violončele. .
Vilniuje Mykolas Berkmanas buvo įstojęs į Pranciškaus Dalevskio ir Aleksandro Dalevskio vadovaujamą Lietuvos jaunimo brolybės sąjungą. . Vėliau Berkmanas išvyko mokytojauti į Kėdainius. Šiame mieste dirbo jo jaunystės draugas Mykolas Turskis, kuris vėliau vedė Zuzaną Dalevskytę. Dirbdamas Kėdainiuose Mykolas Berkmanas 1862 m. susituokė su Julija Dalevskyte.
Dalyvavimas 1863 m. sukilime ir Sibiro tremtis
Kilus 1863 m. sukilimui, Kauno organizacijoje veikė pasivadinęs Julijumi Dalevskiu. Berkmanų butas tapo sukilėlių nuolatinių pasitarimų vieta. Čia lankėsi Konstantinas Dalevskis, taip pat vienas sukilimo vadų Antanas Mackevičius. Berkmanų bute įvyko pirmasis Zigmanto Sierakausko ir Antano Mackevičiaus susitikimas.
Nuo 1866 m. liepos mėnesio Berkmanams leista gyventi Samaroje. 1867 m. gegužės 29 d., carui paskelbus dalinę amnestiją sukilėliams, Julijai ir Mykolui Berkmanams buvo leista vykti gyventi į Varšuvą. Į Lietuvą įvažiuoti jiems buvo draudžiama.
Paskutinieji gyvenimo metai
Varšuvoje Mykolas Berkmanas dirbo korepetitoriumi, dėstė matematiką Varšuvos-Vienos geležinkelio technikos mokykloje. Nuo 1905 m. Mykolas Berkmanas gyveno pas brolį Juozapą Skernevicėse, čia mirė 1913 m. vasario 18 d.
Giulia Michelini
Džiulija Mikelini (, g. 1985 m. birželio 2 d. Romoje) – italų televizijos ir kino aktorė.
The Sims 4: City Living
The Sims 4: City Living – trečiasis žaidimo „The Sims 4“ papildinys, išleistas 2016 m. lapkričio 1 d. ir skirtas asmeniniams kompiuteriams. Jis prideda tris naujas politiko, kritiko ir socialinės žiniasklaidos darbuotojo profesijas. Pristatoma nauja vietovė, pavadinimu San Myshuno – tai didžiulis miestas, pilnas dangoraižių, jame dirba įvairūs karaoke barai, sporto salės, vyksta gatvės meno judėjimai ir kiti karnavalai, o apgyvendinimui apartamentų čia netrūks. Šiame papildyme pasimato elementai iš „The Sims 2: Apartment Life“ ir „The Sims 3: Late Night“.
Zemomyslas
Zemomyslas (mirė ~950-960 m.) – trečiasis lenkų genčių kunigaikštis, valdęs Didžiąją Lenkiją X amžiuje. Jis priklaustė Piastų dinastijai ir buvo pirmojo istorinio lenkų valdovo Meškos I tėvas.
Vaikai
Žinoma, kad Zemomyslas turėjęs bent 3 vaikus:
Alžyro ir Lietuvos santykiai
Alžyro ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Alžyro ir Lietuvos.
1991 m. gruodžio 27 d., jau Lietuvai tapus Jungtinių Tautų Organizacijos nare, Alžyras pripažino Lietuvos Respubliką. Diplomatiniai santykiai užmegzti 1994 m. balandžio 15 d.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės.
Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Belgijoje, Alžyrui – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Lenkijoje.
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 39 Alžyro piliečiai.
Ankstyvieji kontaktai
Užfiksuota, kad Lietuvoje dar Tarpukariu yra lankęsi keleivių iš Alžyro. 1920, 1923, 1925 ir 1932 m. Latvijos-Lietuvos sieną per Žagarės pereinamąjį punktą kirto 11 alžyriečių. Vis dėlto nėra aišku, kiek ilgai šie viešėję tuometėje Lietuvoje. Rašoma, kad Lietuva palankiai buvo aprašoma Alžyro, kuris tuomet priklausė Prancūzijai, spaudoje Tarpukariu. Ja domėtasi dėl Lietuvos konflikto su Lenkija dėl Vilniaus.
Nėra žinių, kad Lietuvos sovietinės okupacijos metais Alžyras būtų palaikęs ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis (pats nepriklausomybę iškovojo 1962 m.)
Santykiai po 1991 m.
Alžyras Lietuvos nepriklausomybę pripažino pačioje 1991 m. pabaigoje, o diplomatiniai santykiai užmegzti 1994 m. balandžio 15 d.
Tarp Alžyro ir Lietuvos yra įvykęs bent du užsienio reikalų ministrų susitikimai trečiojoje šalyje. 2011 m. rugsėjo 23 d. toks susitikimas įvyko Niujorke (JAV), Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos bendrųjų debatų savaitės renginių metu. Juose dalyvaujantis Lietuvos užsienio reikalų ministras Audronius Ažubalis bendravo su Alžyro užsienio reikalų ministru Muradu Medelsi ir aptarė dvišalių santykių plėtojimo galimybes ir padėtį Šiaurės Afrikos regione. Kitas susitikimas įvyko 2016 m. lapkričio 19 dieną, Lietuvos užsienio reikalų ministrui Linui Linkevičiui dalyvaujant JAE vykusiame Sir Bani Yas forume ir ten susitikus su Alžyro užsienio reikalų ministru Ramtanu Lamamra.
2016 m. vasario 14 d. tarp Lietuvos ir Alžyro užsienio reikalų ministerijų surengtos politinės konsultacijos, pasirašytas memorandumas dėl dvišalių konsultacijų.
2017 m. lapkričio 4-6 d. Alžyre lankėsi Lietuvos užsienio reikalų viceministras Darius Skusevičius, kur dalyvavo susitikimuose Alžyro užsienio reikalų ministerijoje ir skaitė pranešimą Alžyro Aukštojoje Nacionalinėje Žemės Ūkio mokykloje organizuojamame pirmame Lietuvos ir Alžyro seminare ekonominio bendradarbiavimo tema.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Į lietuvių kalbą išversta alžyriečių rašytojo Jasino Katebo kūrinių, Ferauno Muludo „Žemė ir kraujas“ (1964 m.)
2017 m. Alžyre lankantis Lietuvos užsienio reikalų viceministro vizito vadovaujamai delegacijai, Alžyro Nacionalinė aukštoji žemės ūkio mokykla pasirašė bendradarbiavimo susitarimą su Aleksandro Stulginskio universitetu (delegacijoje taip pat dalyvavo tuometis rektorius Antanas Maziliauskas).
Tarptautiniuose mačuose yra susitikusios Lietuvos ir Alžyro vyrų golbolo rinktinės.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Alžyro siekė 96,05 mln. eurų, o Alžyras buvo 43-a pagal prekybos apimtis Lietuvos prekybos partneris.
Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Alžyras yra 82-as (investicijos siekia 30 tūkst. eurų). Savo ruožtu Lietuvos tiesioginių investicijų Alžyre neužfiksuota.
Ambasadoriai Lietuvai
Sąrašas yra nepilnas
Rytų Europos vasaros laikas
Rytų Europos vasaros laikas – standartinis laikas, taikomas kaip vasaros laikas tose Europos ir Vidurinių Rytų šalyse, kurios žiemą naudoja Rytų Europos laiką (EET, UTC+2). EEST laiko juosta atitinka UTC+3, tokia pati kaip ir Arabijos standartinis laikas, Rytų Afrikos laikas ir Maskvos laikas.
Naudojimas
Valstybės ir teritorijos, kurios naudoja Rytų Europos vasaros laiką vasarą:
[[Vaizdas:Tzdiff-Europe-summer.png|280px|thumb|Šis žemėlapis vaizduoja Europos laiko skirtumus tarp oficialaus laiko ir vietos laiko vasaros metu. Didžioji dalis Vakarų Europos bei europinės Rusijos dalies skuba (yra priekyje vietinio saulės laiko).
]]
2022 m. kandidatų turnyras
2022 m. kandidatų turnyras – tai atrankinės šachmatų varžybos, išaiškinančios šachmatininką, kuris 2023 metais žais mačą su Magnusu Karlsenu dėl pasaulio šachmatų čempiono vardo. Turnyras žaidžiamas 2022 m. birželio 16 – liepos 5 d. Madride. Varžybos vyksta ratų sistema. Dalyviai, kiekvienas su kiekvienu, skirtingomis figūrų spalvomis žaidžia dvi partijas.
Turnyro formatas
Turnyre 8 žaidėjai žaidžia po dvi partijas ratų sistemos turnyrą (14 ratų). Jei būtų dalyvių iš vienos šalies šachmatų federacijos, tarpusavyje jie žaistų 1 ir 8 ratuose. Jei tokių daugiau (pav, 4), jie tarpusavyje žaistų 1, 2, 3 ir 8, 9, 10 ratuose.
Laiko kontrolė
Kiekvienam dalyviui partijai skiriama laiko: 120 min. pirmiesiems 40 ėjimų, 60 min sekantiems 20 ėjimų ir po 15 min. iki partijos pabaigos. Nuo 61-o ėjimo žaidėjui, atlikusiam ėjimą, pridedama 30 sek.
Vietų nustatymas, surinkus po lygiai taškų
Po 14-to rato, nepaaiškėjus nugalėtojui, žaidžiamos papildomos partijos.
Kai po greitųjų partijų nepaaiškėja nugalėtojas, žaidžiamos žaibo partijos (3 min.+ 2 sek.):
Dalijantis bet kurią kitą vietą greitosios partijos nežaidžiamos, o pradedant nuo pirmojo, naudojami šie papildomi rodikliai:
Jei ir po trečiojo rodiklio - lygu, dėl užimamos vietos traukiami burtai.
Prizinis fondas
Kandidatų turnyro prizinis fondas yra 500 000 eurų. Turnyro nugalėtojas gaus 48 000 eurų, antrosios vietos laimėtojas – 36 000 eurų, trečiosios – 24 000 eurų.
Kitiems dalyviams, surinkusiems vienodai taškų, nepaisant papildomų rodiklių, piniginis atlygis paskirstomas vienodai, tačiau kiekvienas žaidėjas už kiekvieną pustaškį gauna po 3500 eurų.
Vytautas Rimkevičius (dainininkas)
Vytautas Rimkevičius (1922 m. rugpjūčio 8 d. Kaune, Aleksote – 1976 m. spalio 12 d. ten pat, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) - Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas, baritonas.