cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plutarco Sporeno
Biografija
Apie Plutarką Sporeną žinoma labai nedaug: nuo 1611 m. rugsėjo 18 d. ketverius metus dirbo Mireto di Tombos vikaru, o vėliau buvo paaukštintas ir pradėjo tarnauti pagrindinėje Udinės bažnyčioje. Šia proga jį sveikina vadinamosios Udinės brigados nariai: Džirolamas Misijas, Bruneleskas Bruneleskis, Frančeskas di Kukanja, Gasparas Karabelas ir Paolas Fistularijas. Pasak Vinčenco Džopio pastabos 435 jo kolekcijos rankraštyje, o kolekcija saugomoje Udinės bibliotekoje, Plutarkas Sporenas „1626 m. dar buvo gyvas“. Udinės brigadoje P. Sporenas žinomas Ruptum slapyvardžiu, tačiau Džoplio kolekcijos 575/b rankraštyje („viskas sukurta Paolo Fistularijo ranka“, Komelis) „Compositions in furlan di trops queiettis par man di Turus“ Plutarkui Sporenui priskiriami tik trys sonetai, trys dainos ir madrigalas. P. Sporeno vestuvinėje dainoje „Furlana“ vaizduojami žemesniojo visuomenės luomo veikėjai. Joje, be kita ko, sakoma: „No vuei chiantaa d’Amoor, / ni 'l vuei plui par signoor, / ma sun un fonz di podine / di gnozzis io vuei dii dauur la godine […]“ („Nenoriu dainuoti apie Meilę ir nebenoriu jos kaip džentelmenas, bet kubilo dugne noriu pasakyti apie vestuves įkandin mandolos (…)“). P. Sporenas turėjo ribotą prieigą prie šiek tiek sustingusio madrigalo grakštumo, madrigalas XVII a. buvo populiarus, tačiau Friulyje jis buvo tobulinamas daugiausia Udinės brigados narių.
Romualdas Urnikas
Biografija
R. Urniko pirmoji jo sporto šaka buvo boksas. Po karo boksas Šiauliuose buvo labai populiarus. Po dešimties dienų jau važiavo į Lietuvos čempionatą Klaipėdoje, bet buvo priluptas kito šiauliškio. Sunkiausia buvę kovoti prieš Musės pravarde žinomą, vėliau garsų „Elnio“ futbolininką Romualdą Prikockį. 1947 m. tapo Lietuvos čempionu. Mesti boksą atkalbėjusi žmona Regina. R. Urnikas buvo universalus sportininkas, netrukus pradėjo žaisti futbolą antroje „Elnio“ komandoje.
Šiauliuose susikūrus „Spartako“ ekipai, kuri dalyvavo apskrities pirmenybėse, po šios draugijos pirmenybių 1952 m., buvo pakviestas į SSRS B klasės pirmenybėse rungtyniavusių Vilniaus „Spartako“ meistrų komandos peržiūrą. 1953 m. pavasarį gabų puolėją pakvietė „Elnias“. Tais pačiais metais su šia komanda tapęs Lietuvos čempionu. Kokia puiki puolėjų kompanija buvusi – Henrikas Jakimavičius, Algirdas Griškonis, S. Rostkauskas. Pelnęs 21 įvartį R. Urnikas tapo rezultatyviausiu komandos žaidėju.
Tuo metu jis buvo vedęs, o žadėto buto vis nesulaukė. Kartą jį pasikvietęs Statybos tresto valdytojas Dulmanas. „Tau teks suburti komandą, kuri nutrauktų „Elnio“ hegemoniją“, sutinki? Gali pasikviesti kokius nori futbolininkus.“ Abejones išsklaidė raktų nuo naujo buto skambesys. Kas atsilaikys prieš tokį pasiūlymą? Taip R. Urnikas tapo ir treneriu, ir žaidėju, ir vadovu – suburtas Statybininkas Šiauliai.
Šeštokų geležinkelio stotis
Šeštokų geležinkelio stotis – stotis Šeštokuose (Lazdijų rajonas), miestelio centre prie Kauno–Varšuvos geležinkelio. Vienas iš geležinkelių mazgo unikalumų – dviejų skirtingo pločio vėžių sankirtos vieta. Stotyje susieina dvi – 1435 mm ir 1520 mm pločio – geležinkelio vėžės, todėl miestelis yra svarbus tranzitinis taškas tarp Baltijos valstybių ir į vakarus esančių Europos Sąjungos šalių.
Paolo Fistulario
Biografija
Krikštytas 1578 m. sausio 7 d. Udinėje. Gimė notarų šeimoje, 1606 m. birželio 17 d. baigė teisę. Kaip teisininkas, ėjo įvairias pareigas: 1616 m. buvo vienas iš savivaldybės liudytojų, vėliau laikė sendaikčių parduotuvę ir buvo pasienio teisėjas, 1622 m. tapo aukštuomenės nariu ir 1624 m. buvo miesto atstovas bei savivaldybės pasiuntinys Venecijoje. 1626 m. P. Fistularijas dirbo vienu iš septynių vyriausybės pavaduotojų, gerbiamiausių miesto pareigūnų. Tikriausiai P. Fistularijui priklauso vadinamosios Udinės brigados iniciatyva, čia jis žinomas Turus slapyvardžiu. Jam priskiriamas Džopio (Joppi) kolekcijos 575/b rankraštis, kolekcija saugoma Udinės bibliotekoje, rankraštyje beveik oficialiai kalbama apie bendrąją vadinamosios Udinės brigados veiklą. Daugiau nei trečdalis pavyzdinių tekstų yra paties P. Fistularijo: aštuoniasdešimt vienas sonetas (iš jų vienas parašytas bendradarbiaujant su Džirolamu Misiju, kitas – su Frančesku di Kukanja), penkios dainos, du eilėraščiai oktavos rimu (vienas iš vienuolikos ir vienas iš keturių posmų), du madrigalai ir kiti darbai. P. Fistularijas friulų kalba ne tik kūrė, bet ir į ją vertė.
Paolas Fistularijas mirė 1631 m.
Šeštokų geležinkelio stotis
Stoties pastatas yra valstybės saugomas nekilnojamojo kultūros paveldo objektas.
FK Kaliakra Kavarna
Kavarnos „Kaliakra“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Kavarnos.
Šeštokų geležinkelio stotis
Istorija
Geležinkelio stotis pastatyta 1898 m. šalia tuo metu stovėjusio Šeštokų dvaro. Stoties pastatą suprojektavo ir statybas prižiūrėjo inžinierius Aleksandras Gasketas. Vėliau pastatyti sandėliai, butai tarnautojams, čia ir šiandien dar gyvena žmonės. 1921–1923 m. nutiestas Kazlų Rūdos–Šeštokų geležinkelis sujungė Šeštokus su Lietuvos geležinkelio tinklu.
Iš Šeštokų geležinkelio stoties 1941 m. birželio 14 d. buvo pradėti tremti į Sibirą šviesiausi Lietuvos žmonės, taip pat iš tos pačios stoties 1941 m. žydai buvo išvaryti link Kalvarijos, kur pasitiko tragišką savo likimą. Tremtiniams pagerbti skverelyje prie geležinkelio stoties pastatytas kryžius ir paminklas.
Delta Akvaridai
Delta Akvaridai arba Pietiniai Delta Akvaridai – meteorų srautas, matomas kiekvienų metų liepos 12 d. – rugpjūčio 23 d. Delta Akvaridų radiantas yra Vandenio (Aquarius) žvaigždyne, kiek į vakarus nuo delta Aquarii žvaigždės.
Per valandą danguje sužimba apytikriai 20 meteorų. Šie meteorai blyškūs, juos pastebėti sunku. Teigiama, kad palankiausios sąlygos stebėti Delta Akvaridus yra Pietų pusrutulyje ir pietinėse Šiaurės pusrutulio platumose.
Manoma, kad Delta Akvaridų šaltinis gali būti 96P/Machholz kometa, apie Saulę apskriejanti per maždaug 5 metus.
Nogalesas (Meksika)
Nogalesas, oficialiai – Heroika Nogalesas (Heroica Nogales) – miestas šiaurės vakarų Meksikoje, Sonoroje, Jungtinių Amerikos Valstijų pasienyje, priešais Arizonos miestą Nogalesą. Per Nogalesą eina Hermosiljo–Tuksono geležinkelis ir plentas, yra nedidelis oro uostas. Vystoma mašinų gamybos, tekstilės, siuvimo pramonė, turizmas. Apylinkėse išplėtota gyvulininkystė (galvijų auginimas), kasama mangano rūda, auksas. Yra Švč. Gvadalupės Mergelės katedra, paminklas Meksikos–JAV karo didvyriams.
Istorija
Nogalesas ėmė kurtis XIX a. pab., o miestu tapo 1920 m.
Neipiras
Istorija
Vietovė nuo seno buvo apgyvendinta maorių, 1769 m. spalį čia lankėsi Džeimsas Kukas. Miestas kurtis pradėjo nuo 1854 m., buvo pavadintas britų generolo Čarlzo Džeimso Neipiro garbei. 1931 m. Neipirą visiškai suniokojo žemės drebėjimas.
Nogalesas (Meksika)
Istorija
1918 m. rugpjūčio 27 d. kilo ginkluotas susidūrimas tarp Meksikos ir JAV Nogaleso miestų dėl pažeistos nedemarkuotos sienos. Konflikto metu žuvo virš 100 meksikiečių. Nogalesui dėl šio įvykio 1961 m. suteiktas „didvyriškojo miesto“ statusas.
Judėjas
Judėjas ( 'žydas') – judaizmą išpažįstantis asmuo. Klaidingai manoma, kad sąvokos žydas ir judėjas reiškia tą patį, nes karaimai irgi yra judėjai (jie irgi išpažįsta judaizmą (žr. karaimų judaizmas)), bet karaimai nėra žydai, tai visiškai kita tauta su kitokiais papročiais ir žodinėmis tradicijomis. Tam tikrą judaizmo formą išpažįsta ir samariečiai.
Kitose kalbose
Kai kuriose kalbose yra vienas žodis skirtas ir judėjui, ir žydui įvardinti, pavyzdžiui, – reiškia ir 'judėjas', ir 'žydas'.
Bankso pušis
Bankso pušis (Pinus banksiana) – pušinių genties medžių rūšis, natūraliai paplitusi Šiaurės Amerikos šiaurės rytuose.
Bankso pušies savaiminis arealas driekiasi nuo Uolinių kalnų ir Makenzio baseino vakaruose iki Naujosios Škotijos rytuose. Pietinė arealo riba siekia Didžiųjų ežerų apylinkes Pensilvanijoje bei Indianoje. Arealo vakaruose kryžminasi su suktaspygle pušimi (Pinus contorta). Rūšis pavadinta XVIII–XIX a. anglų gamtininko Džozefo Bankso garbei.
Bankso pušis siekia 9–22 m aukštį, nors esant prastoms augimo sąlygoms, teišauga į krūmą. Kamienas paprastai kreivas. Spygliai auga po du, gelsvai žali, 2–4 cm ilgio. Kankorėžiai 3–5 cm ilgio, kreivi, mažais žvyneliais, galu, nukreiptu aukštyn. Sporifikuoja gegužės mėnesį, truputį anksčiau už paprastąją pušį. Kankorėžiai prinoksta kitų metų rugsėjį, o aižytis pradeda kitą pavasarį. Daug kankorėžių neišsiaižo. Jie daug metų laikosi ant šakų, kol supūva.
Auga skurdžioje, smėlingoje arba akmeningoje dirvoje, aukštapelkėse, ant amžinojo įšalo. Gausiai suveši antriniuose miškuose, sudaro bendrus miškus su eglėmis, ąžuolais, drebulėmis. Pirmuosius 20–25 metus auga labai sparčiai. Nors labai gerai pakelia šaltį ir skurdžią dirvą, bet neatspari snieglaužoms, smarkiai nudžiūva, nustelbiama paprastųjų pušų.
Bankso pušies mediena naudojama malkoms, celiuliozei, statybose, tačiau paprastai dėl kreivumo sunkiai apdirbama ir nepatvari.
Bankso pušis Lietuvoje kartais auginama kaip dekoratyvinis augalas, nors nėra išvaizdi. Po Antrojo pasaulinio karo buvo plačiai veisiama miškuose. Jos daugiausiai buvo mišrinamos pavieniui ar nedidelėmis grupėmis su paprastosiomis pušimis. Gryni šių pušų medynai buvo sodinami vien tam, kaip paruoštų palankesnes sąlygas būsimosioms paprastųjų pušų kartoms ir sustabdytų smėlį. Bankso pušynas užsodintas želdinant kopas Marcinkonių apylinkėse.
Girolamo Missio
Džirolamas Misijas (, 1580–1590 m., Udinė, Friulis – 1660 m. vasario 26 d.) – friulų dvasininkas, instrumentalistas, kompozitorius, poetas.
Biografija
Kaip poetas, priklausė vadinamajai Udinės brigadai  – friuliškai rašiusių poetų sambūriui, kurio žaismingos kompozicijos buvo surinktos į 224 tekstus apimančias kolekcijas, 26 tekstus iš jų parašė Dž. Misijas. Udinės brigadoje Dž. Misijo slapyvardis buvo Lambin. Be to, 1606 m. jis buvo vienas iš 18–os Udinės bevalių akademijos steigėjų – tai išsilavinusių žmonių susivienijimas, skirtas literatūros, muzikos ir ginklų pratyboms bei varžyboms. Džirolamas Misijas mirė 1660 m. iš senatvės.
Kapa (audeklas)
Kapa – audeklas, kurį vietiniai havajiečiai gamina iš tam tikrų erškėtiečių ir dedešviečių rūšių medžių ir krūmų karnų pluošto.
Samora de Hidalgas
Samora de Hidalgas  – miestas vidurio vakarų Meksikoje, Mičoakane, į pietryčius nuo Gvadalacharos, derlingame Cirondaro slėnyje, apsuptame Vulkaninės Kordiljeros. Plentai į Gvadalacharą, Kolimą, Moreliją. Vystoma maisto (pieno, konditerijos, daržovių ir vaisių apdirbimo) pramonė, dailieji keramikos dirbinių, krepšelių pynimo ir kiti amatai, apylinkėse – žemdirbystė (auginamos daržovės, braškės, gervuogės). Yra XIX a. pab. Švč. Guadalupės Dievo Motinos katedra, Švč. Mergelės Nekaltojo Prasidėjimo katedra (1832–1838 m.), veikia keletas muziejų, teatrų, 2 universitetai, technologijų mokykla. Netoli Samora de Hidalgo yra Kamekvaro ežero nacionalinis parkas.
Kapa (audeklas)
Kapa yra panašus į tapą – audeklą, kurį gamina Polinezijoje, tačiau skiriasi gamybos metodais. Havajiečių kalbose fonema atitinka polineziečių kalbos.
Samora de Hidalgas
Istorija
1574 m. indėnų purepečų žemėse ispanai įkūrė Samora de Hidalgą (pavadintas pagal Samoros miestą Ispanijoje). Miesto teisės suteiktos 1825 m. XIX a. pab. išaugo kaip svarbus žemdirbystės centras.
Kapa (audeklas)
Iš kapos paprastai darydavo tokius drabužius kaip malo (vyrų dėvimas šlauniaraištis) ir pāū (moterų dėvimas užsiaučiamas sijonas). Iš kapos darydavo ir kīhei, kuriuos užsimesdavo ant pečių. Kiti kapos panaudojimo būdai priklausė nuo kastos ir asmens padėties senojoje havajiečių bendruomenėje. Kapa moe (lovatiesės) būdavo skirtos tik ali’ijams (vadų kasta) o kapos drabužius – tik kāhunams (dvasininkų kasta).
Kultūriniai antropologai išsiaiškino kapos kūrimo metodus, kurie pasirodo unikalūs Havajų saloms. Mėgstamiausias karnų plaušų šaltinis kapai buvo tikrasis popiermedis (havaj. Wauke; ), bet juos išgaudavo ir iš paprastojo duonmedžio (havaj. ulu,, ōpuhe ( spp.), , maaloa  , māmaki  , ākala , ākalakala  ir kinrožės hau.
Popiermedį nukirsdavo ir mirkydavo vandenyje. Tada guldydavo ant poliruoto akmens plokštės (havaj. kua kūkū) ir daužydavo su apvaliu muštuvu (havaj. hōhoa). Po pirmojo daužymo etapo kapą pernešdavo į šventą namą kur ją daužydavo antrą kartą, bet tai vykdavo jau kaip religinis ritualas. Čia kapos gamintojai naudodavo kitokį muštuvą ie kūkū – muštuvą, kuris turėdavo keturias plokštumas, kiekviena skirtingai išraižyta. Raižiniai atsispausdavo audekle, palikdami unikalius įspūdžius.
Europiečiams atradus Havajus pirkliai specialiai keliaudavo į Havajus kapos.
Nicolò Morlupino
Nikolo Morlupinas (, XV a. pabaiga – iki 1571 m. gegužės) – friulų notaras, friuliškai rašęs poetas.
Biografija
Tiksli gimimo data nežinoma, gyveno ir dirbo notaru Venconėje, Friulyje. N. Morlupino protėviai buvo kilę iš Romos Morlupino pilies, pagal ją giminė gavo vardą. Kai pilis buvo sugriauta, jie atsikėlė į Venconę. Pirmasis žinomas N. Morlupino dokumentas parašytas 1520 m. 1534 m. N. Morlupino veikla buvo sustojusi, nes jo namuose buvo įtariamas maras. Dokumentuose fiksuojama, kad jis dirbo teisininku, advokatu, arbitru, patikėtiniu, o 1538–1539 m. ėjo Santa Marija del Gonfalonės brolijos kamerhero pareigas, ne vieną laiko tarpsnį figūruoja administraciniame gyvenime. Kaip patarėjas, 1568 m. dalyvavo Venconės ir Džemonos taikos ceremonijoje, taika buvo sudaryta metais anksčiau. Jis buvo 1558 m. įkurtos Venecijos šlovės akademijos narys. N. Morlupinas buvo vedęs taip pat venconietę Madaleną Leoni, bet, panašu, juodu palikuonių neturėjo.
Iki šiol žinomą publikuotą N. Morlupino kūrybą sudaro dvylika sonetų su kodų (baigiamųjų eilučių) variantais, kai kurie sonetai labai techniški, meistriški. Tai komiški, burleskiški sonetai, kuriuose pasitelkiamos variacijos, parodija, pašaipa, supaprastinimas. Atpažįstamos jų sukūrimo progos: vestuvės (pasitaiko nešvankių užuominų apie seksualumą, maistą ir karnavalinę komediją), linksmybės (pažymėtos gausybe, žvėriškumu, godumu, girtumu, išsilaisvinusiu gaivalu), kvietimai į draugiškus susitikimus, absurdiški vaizdiniai. Net toks griežtas poetas, kaip Dž. Bjankonė, atsiveria N. Morlupino soneto pokštui, nes „literatūriniai santykiai su Morlupinu reiškia tam tikrą aktualią ir retorinę kodifikaciją“ (Pellegrini).
Farerų futbolo varžybos 2020 m.
Farerų futbolo varžybos 2020 m.
2020 m. Supertaurė
--
Finalo rungtynės
-
--
Posėdis
thumb|[[Bendruomenių rūmai|Jungtinės Karalystės Bendruomenių rūmų posėdis 2010 m. gegužės 25 d.]] thumb|[[Isaakas Brodskis|Isaako Brodskio paveikslas „TSRS Revoliucinės karo tarybos posėdis pirmininkaujamas K. Vorošilovo“]] Posėdis – susirinkimo narių susitikimas, per kurį jie ilgesniam laikui (daugiau, nei keliom minutėm) neišsiskirsto.
Vienas ar daugiau posėdžių gali sudaryti vieną sesiją.
Posėdžio eigą aprašantis dokumentas vadinamas protokolu.
Saturation II
„Saturation II“ (stilizuojama SATURATION II) – antrasis amerikiečių grupės „Brockhampton“ studijinis albumas, išleistas 2017 m. rugpjūčio 25 d.
Prieš albumo išleidimą keturios jo dainos: „Gummy“, „Swamp“, „Junky“ ir „Sweet“ – išleistos singlo formatu su vaizdo klipais.
Čekijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Čekijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Finalo rungtynės
--
Akelė (ežeras)
left|120px
Akelė – ežerėlis Lietuvoje, Molėtų rajone, 6 km į šiaurės rytus nuo Mindūnų, Poviliškio miške, tarp Samavo ir Striko ežerų. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,09 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 155,6 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Stirnių ežero baseinui (Lakajos upės baseinas).
Vyšnių kauliukų išėmiklis
miniatiūra|240px|right|Kauliukų išėmiklis rankoje
Veikimo principas
Rankiniai prietaisai būna įvairių formų, laikomi rankoje. Vienas paprasčiausių – strypinis, su spaudomu spyruokliuojančiu stūmokliu, kurio pagalba vyšnių kauliukai išimami po vieną.
Automatiniai vyšnių kauliukų išėmikliai yra našesni. Priklausomai nuo modelio, per valandą išimama kauliukų maždaug iš 12 kg vyšnių. Apdorojamos ne tik šviežios, bet ir konservuotos, šaldytos vyšnios. Tokiame prietaise vyšnios suberiamos į priėmimo indelį viršuje. Vaisiai slenka žemyn ir patenka į angą, kurioje juos po vieną suspaudžia nuleidžiamo stūmoklio antgalis ir lengvai išstumia kauliukus. Jie išbyra į apatinį konteinerį, o vyšnios be kauliukų latakėliu nurieda į paruoštą dubenį. Kai nuleistas stūmoklis atleidžiamas ir atšoka, kita vyšnia su kauliuku automatiškai įkrenta į jai skirtą laisvą vietą. Priklausomai nuo vaisiaus kauliuko dydžio, parenkamas reikalingas kiaurymės skersmuo. Stabilumo užtikrinimui įrenginys tvirtinamas prie stalo paviršiaus.
Aeronaut
thumb|right|280px|„Aeronaut“ bendrovei priklausantys lėktuvai Sablatnig P III ir Junkers F 13 prie angaro [[Talino oro uostas|Talino oro uoste 1925 m.]]
Aeronaut A/S  – Estijos oro linijų bendrovė, veikusi 1921–1927 m. Tai buvo pirmoji Estijos oro linijų bendrovė.
Istorija
Bendrovę 1921 m. kovo 22 d. įsteigė Estijos verslininkai Robertas Holstas ir Jakobas Tilo. Jos lėktuvas su pašto siuntomis į pirmą reisą Helsinkin iš Talino pakilo 1921 m. liepos 29 d. Buvo skrendama du, vėliau tris kartus per savaitę, o nuo 1923 m. kovo 12 d. – kasdien. 1922 m. rugpjūčio 31 d. atidarytas reisas Talinas–Ryga. Šį maršrutą eksploatavo ir „Latvijas Gaisa Satiksme s AS“, tad tarp abiejų konkurentų prasidėjo kova dėl išlikimo.
Estijos oro bendrovės pagrindiniai akcininkai buvo „Sablatnig“ ir „Dansk Luftexpres“, o 1923 m. akcijas nusipirko „Junkers“. Naujasis savininkas „Aeronaut“ bendrovei suteikė tris naujus lėktuvus Junkers F 13, bendrovė įstojo į aviacijos vežikų susivienijimą „Osteuropa-Union“. Tai padėjo nukonkuruoti pagrindinį varžovą „Latvijos Gaisa Satiksmė“ (pastaroji bendrovė 1925 m. bankrutavo). miniatiūra|280x280px|Aeronaut 1925 m. tvarakraštis. Reisai pateikiami kartu su motininės kompanijos Junkers Luftverkehrs AG. Iš Björn Larsson ir David Zekria kolekcijos. Įmonei visą laiką vadovavo Juris Otsas. „Aeronaut“ 1924 m. antroje pusėje reisą Talinas–Ryga pratęsė per Klaipėdos oro uostą iki Karaliaučiaus. Šiuo maršrutu konkurencinėje kovoje dėl keleivių ir pašto krovinių teko galinėtis su švedų oro bendrove „AB Aerotransport“.
1926 m. aviacijos katastrofos metu žuvo bendrovės steigėjas Jakobas Tilo, o 1927 m. balandžio 11 d. buvo paskelbta, kad „Aeronaut A/S“ bankrutuoja.
Orlaivių parkas
Estų bendrovės flotilę sudarė pradžioje du LVG C. V ir vienas Sablatnig P.III lėktuvai, o 1923 m. jau buvo registruota vienuolika lėktuvų. Per visą įmonės istoriją jos flotilėje buvo 11 Sablatnig P.III, dauguma kurių buvo surinkti Taline veikusioje Dwigatel gamykloje, du LVG C.V, trys Junkers F.13.
Krivūlė (žurnalas)
Krivūlė – katalikiškas informacinis iliustruotas žurnalas, ėjęs 1969–2000 m. Vokietijoje.
Žurnalas
Žurnalą 2–3 kartus per metus Vokietijos vyskupų konferencijos lėšomis leido Lietuvių sielovados delegatūra. Redakciją rėmė vyskupai Paulius Baltakis, Antanas Deksnys. Buvo spausdinamas Romoje. Skelbti religiniai straipsniai, žinios apie Vakarų Europos lietuvių bendruomenių kultūrinį ir religinį gyvenimą.
Išėjo 70 numerių. Tiražas 2000 egzempliorių (1985 m.).
Redaktoriai
P. Celiešius, R. Krasauskas, B. Liubinas, Vincas Natkevičius, Povilas Jatulis, Antanas Bunga ir kiti.
Kobryno apskritis (1795–1920)
Kobryno apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje Baltarusijoje. Centras – Kobrynas. 1897 m. buvo 184,5 tūkst. gyventojų.
Istorija
Apskritis įkurta 1795 m. ir priskirta Slanimo gubernijai. 1797 m. priskirta Lietuvos gubernijai, 1801 m. – Gardino gubernijai, kuriai priklausė iki pat I pasaulinio karo. 1920 m. apskrities teritorija perėjo Lenkijos žinion. Čia sukurta to paties pavadinimo apskritis.
Administracinis suskirstymas
1913 m. apskrityje buvo 30 valsčių.
Muldė
Upės ištakos netoli Koldico. Pagrindiniai intakai: Cvikau Muldė ir Freibergo Muldė (abiejų ištakos iš Rūdinių kalnų). Teka šiaurės kryptimi. Pagrindiniai miestai: Grima, Vurcenas, Eilenburgas ir Bad Diubenas (Saksonija); Jesnicas ir Desau (Saksonija-Anhaltas). 3 km į šiaurę nuo Desau įteka į Elbę.
Gendrutis Morkūnas
Gendrutis Morkūnas (1960 m. rugpjūčio 4 d. Mėdžiūnuose – 2009 m. gruodžio 31 d. Vilniuje) – vaikų rašytojas, fizinių mokslų daktaras, radiacijos tyrinėtojas.
Gimė Vabalninko krašte, Žaliojoje girioje esančiame Mėdžiūnų kaime. Vaikystę praleido Laužų kaime. Lankė pradinę Stumbriškio mokyklą. 1978 metais baigė Vabalninko Balio Sruogos vidurinę mokyklą aukso medaliu. Mokėsi Vilniaus universiteto Fizikos fakultete, vėliau jame ir dirbo.
Atliko įvairius tyrimus, ieškojo būdų, kaip žmonėms būtų galima apsisaugoti nuo radiacijos, rašė mokslinius straipsnius. Taip pat reiškėsi kaip eseistas „Šiaurės Atėnuose“, internetiniame portale bernardinai.lt, Biržų krašto laikraštyje „Šiaurės rytai“.
Kaip vaikų rašytojas debiutavo 2005 m. Iškart sulaukė pripažinimo – pirmoji knyga „Vasara su Katšuniu“ pelnė reikšmingiausio vaikų literatūros debiuto vardą. Kūryba versta į anglų, rusų, estų ir kitas kalbas.
2010 m., jau po rašytojo mirties, Gendručiui Morkūnui paskirta Vaikų literatūros premija.
Uļi Kīnkamäg
Ulis Kynkamegas, arba Uldrikis Kapbergas (,, taip pat žinomas kaip „lyvių karalius”; 1869 m. kovo 25 d. Mikeltuornyje, Ventspilio apskrityje, Kuršo gubernijoje, Rusijos imperijoje – 1932 m. birželio 1 d. Ventspilyje, Latvijoje) – lyvių poetas, Lyvių pakrantės patriotas, save paskelbęs lyvių karaliumi Uldrikiu I. Lyvių tapatybės išsaugojimo ir protesto simbolis. Eilės buvo spausdinamos žurmale Līvli.
Biografija
Lyvių pakrantės, senojo etninio lyvių arealo Šiaurės Kurše gyventojai 1923 m. kreipėsi į Latvijos ministrų kabinetą, prašydami sudaryti Nacionalinę lyvių apygardą, tačiau Latvijos Respublikos vyriausybė tai padaryti atsisakė. Tuomet Ulis Kynkamegas ir nusprendė save paskelbti lyvių vadu – karaliumi Uldrikiu I. U. Kynkamegas laikėsi kraštutinių pažiūrų ir buvo įsitikinęs, kad lyviai yra savarankiška tauta ir neturi paklusti jokiai valstybei, taip pat ir Latvijai. Jis paskelbė gimtosios pakrantės nepriklausomybę ir nusprendė nepripažinti nei Latvijos vyriausybės, nei Latvijos įstatymų, sūnui uždraudė tarnauti kariuomenėje, atsisakė mokėti mokesčius, todėl 1923 m. buvo nuvežtas į teismą, vėliau tai ne sykį kartojosi, mokesčiams padengti būdavo konfiskuojami jo gyvuliai. Tam tikru savo gyvenimo metu buvo susitelkęs į tikėjimą, nors bažnyčios mokymą laikė neatitinkančiu Biblijos ir išstojo iš parapijos narių. Kitu metu tvirtino, kad Biblijos įsakymas gerbti savo tėvą ir motiną jo atveju reikalaująs tvirtai laikytis lyviškos tapatybės. Du kartus buvo talpinamas į psichiatrijos ligoninę, buvo pripažintas silpnapročiu, jo globėju buvo paskirtas vyriausias sūnus. 1932 m. gegužės 2 d. už nemokėtus mokesčius ir dėl to, kad 1931 m. atsisakė savo sūnų Andrejų leisti į kariuomenę, Latvijos policininkų buvo suimtas ir įkalintas Ventspilio kalėjime.
Šiame kalėjime U. Kynkamegas nuo širdies smūgio mirė 1932 m. birželio 1 d. Palaidotas Mikeltuornio kapinėse.
U. Kynkamegas ne kartą minimas to laikotarpio spaudoje, jo įkalinimas ir mirtis tapo kone tarptautiniu skandalu, aprašytu daugybėje Estijos ir Suomijos laikraščių.
Heincas Stefanas Reinkė parašė pjesę „Karalius Uldrikis I ir jo sūnūs”, kuri 1936 m. buvo transliuojama per radiją. Jo sūnus Pėteris Kynkamegas (1902 - 1972) tapo įdomia kūryba pasižymėjusiu lyvių poetu, jis vienas iš nedaugelio, kuris savo poeziją įamžino garso įrašuose.
Poetas
Ulis Kynkamegas buvo nepaprastas, užsispyręs ir savimi pasitikintis žmogus, jo eilėraščiuose girdimas būtent toks pats įsakmus tonas, kuriuo jis kalbėjo su Latvijos pareigūnais. Būdamas išvežtas į psichiatrijos ligoninę, jis 1922 m. lyviškai parašė eilėraštį „Ulio Kynkamego daina iš Valdapės beprotnamio ponaičiui”. U. Kynkamego eilės spausdinamos 2001 m. išleistame, Rainio Remaso (tikrasis vardas Rainis Krautmanis) parengtame rinkinyje „Monažolės ir kančios: poezija ir jos vertimai”. Daugiausia U. Kynkamego eilių buvo spausdinta mėnesiniame lyvių žurnale „Līvli” („Lyvis”).
Nikola Eskić
Nikola Eskičius (Nikola Eskić; g. 1997 m. kovo 12 d.) – futbolininkas iš Bosnijos, saugas. Turi dvigubą Bosnijos bei Serbijos pilietybę. Atstovavo „Riterių“ klubui.
Karjera
Žaidė gimtinėje FK Vlasenica ir Zvijezda 09 klubuose.
Vėliau bandė laimę Serbijoje, priklausė FK Napredak Kruševac ir OFK Bačka klubams.
Nuo 2021 m. žaidė Šiaurės Makedonijos FK Bregalnica Štip.
FK Riteriai
Atvyko į Lietuvą. 2022 m. liepos 14 d. buvo paskelbta, kad tapo Vilniaus „Riterių“ nariu.
2022 m. liepos 22 d. riterių gretose oficialiai debiutavo A lygos rungtynėse prieš FC Džiugas.
2023 m. sausio 23 d. tapo aišku, kad žaidėjas palieka klubą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Pasaulio paveldo komitetas
miniatiūra|150x150px| [[UNESCO Pasaulio paveldo komiteto logotipas]] Pasaulio paveldo komitetas – komitetas, atrenkantis objektus UNESCO pasaulio paveldo sąrašui (Pasaulio paveldo sąrašą ir Pasaulio paveldo, kuriam gresia pavojus, sąrašą), apibrėžia Pasaulio paveldo fondo naudojimą ir skiria finansinę pagalbą valstybių, Konvencijos šalių, prašymu. Jį sudaro atstovai iš 21 šalių narių, kuriuos renka Generalinė valstybių narių asamblėja ketverių metų kadencijai. Šios šalys balsuoja dėl sprendimų ir pasiūlymų, susijusių su Pasaulio paveldo konvencija ir Pasaulio paveldo sąrašu.
Remiantis Pasaulio paveldo konvencija, komiteto nario kadencija trunka šešerius metus. Nepaisant to, daugelis šios Konvencijos šalių savanoriškai apriboja savo kadenciją iki ketverių metų tam, kad kitos Konvencijai priklausančios valstybės turėtų galimybę būti išrinktos į komitetą. Visi nariai, išrinkti 2005 m. vykusiojoje 15-ojoje Generalinėje asamblėjoje, savo noru nusprendė sutrumpinti savo kadenciją nuo šešerių iki ketverių metų.
Pasaulio paveldo komiteto svarstymams padeda trys patariamieji organai – Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija, Tarptautinė paminklų ir paminklinių vietovių taryba ir Tarptautinis kultūros paveldo apsaugos ir restauravimo tyrimo centras.
Sesijos
Pasaulio paveldo komitetas renkasi kartą per metus į eilinę sesiją, kad aptartų esamų Pasaulio paveldo vietų tvarkymą ir priimtų šalių kandidatūras. Neeiliniai susirinkimai gali būti šaukiami dviejų trečdalių valstybės narių prašymu. Posėdžiai vyksta Pasaulio paveldo komiteto valstybių narių teritorijoje jų kvietimu. Atrankos metu atsižvelgiama į rotaciją tarp regionų ir kultūrų, o kitos sesijos vietą kiekvienos sesijos pabaigoje parenka komitetas.
Biuras
Kiekvienos eilinės sesijos pabaigoje komitetas išrenka pirmininką, penkis pirmininko pavaduotojus ir reporterį iš tų narių, kurių kadencija tęsis kitą sesiją. Pirmininkas ir penki jo pavaduotojai vadinami biuru, o jų atstovai yra atsakingi už Pasaulio paveldo komiteto darbo koordinavimą, įskaitant darbo susitikimų tvarkos nustatymą.
Balsavimas
Kiekviena Pasaulio paveldo komiteto narė turi vieną balsą. Sprendimams priimti reikalinga paprasta balsų dauguma, o susilaikiusieji laikomi nebalsuojančiais. Balsuojama pakeliant ranką, nebent slapto balsavimo prašo pirmininkas arba bent dvi valstybės narės.
Nariai
Dabartiniai UNESCO Pasaulio paveldo komiteto nariai
San Leučijo kompleksas
San Leučijas – komuna Italijos pietuose, Kampanijos regione. Geriausiai ši vieta žinoma dėl atkurto San Leučijo komplekso, seno šilko fabriko vietoje. Šis kompleksas kartu su XVIII a. Kazertos rūmais su parku ir Vanvitelio akveduku 1997 m. įrašyti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Pasaulio paveldo komitetas
Kritika
Teigiama, kad vis didėjantis Pasaulio paveldo komiteto sprendimų politizavimas kertasi su paveldo išsaugojimo tikslais, įskaitant naujas nominacijas Pasaulio paveldo sąrašui ir Pasaulio paveldo, kuriam gresia pavojus, sąrašui. 2010 m. komiteto narės šalys, įskaitant Vengriją, Šveicariją ir Zimbabvę, pateikė oficialų protestą prieš tokį politizavimą.
San Leučijo kompleksas
Kompleksas yra šalia Kazertos miesto, 145 m aukštyje virš jūros lygio.
Pasaulio paveldo komitetas
Kritika
Išorės auditas, kurio paprašė Pasaulio paveldo komitetas dėl Pasaulio paveldo sąrašo pasaulinės strategijos, 2011 m. padarė išvadą, kad sprendimų politinis pobūdis iš tiesų turėjo įtakos sprendimams. Audito išvadose pastebima, kad nepaisant Pasaulio paveldo konvencijos 9 straipsnio, tarp komiteto atstovų padaugėjo diplomatų ir sumažėjo ekspertų bei nustatė, kad patariamųjų institucijų nuomonės dažnai skiriasi nuo Pasaulio paveldo komiteto sprendimų.
2016 m. Izraelis atšaukė savo ambasadorių UNESCO po to, kai Pasaulio paveldo komitetas slaptame balsavime priėmė rezoliuciją, kurioje viena iš švenčiausių Jeruzalės vietų – Šventyklos kalnas – buvo paminėta tik kaip „musulmonų šventoji garbinimo vieta“, nenurodžius, kad ši vieta šventa ir žydams bei krikščionims.
San Leučijo kompleksas
1750 m. karalius Karolis III pasirinko šią buvusią karališkųjų medžioklių vietą ir nusprendė pastatyti šilko fabriką. Jo sūnus Abiejų Sicilijų karalystės karalius Ferdinandas I pradėjo komplekso statybas ir pildė jį pramoniniais pastatais, kas buvo unikalu XVIII a. Europoje.
Karalius pristatė daugiau įvairių pastatų darbininkams ir tai tapo didele darbininkų bendruomene. Buvo planuojama čia sukurti tikrą miestą, kuriam buvo paskirtas ir Ferdinandopolio pavadinimas, tačiau planai nebuvo įgyvendinti dėl prancūzų invazijos.
Komplekso plėtra buvo sustabdyta 1799 m. revoliucijos, tačiau Prancūzijos valdymo metu nuo 1806 iki 1815 m. vieta buvo prižiūrima.
Šiais laikais karaliaus Ferdinando I palikimas gyvas ir čia veikia vietinės šilko ir tekstilės pramonės įmonės, kurios dirba Italijos ir tarptautinėse rinkose. Čia yra įkurtas šilko muziejus.
Fauve Azur Yaoundé
„Fauve Azur Elite“, Fauve Azur Yaoundé arba tiesiog „Fauve Azur“ – Kamerūno futbolo klubas iš Jaundės, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje.
Istorija
Rungtyniavo žemesniuose divizionuose: 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 m. sezonuose trečiame divizione (III).
2019–2020 m. sezone debiutavo Antroje lygoje ir užėmė penktą vietą. 2021 m. liko trečioje vietoje ir pateko į aukščiausią šalies lygą.
2021–2022 m. sezone „A“ grupėje liko dešimtoje vietoje ir į finalinį etapą nepateko.
Fantasy Fair and Magic Mountain muzikos festivalis
thumb|250 px|right|„The Jefferson Airplane“ festivalio metu
Fantasy Fair and Magic Mountain muzikos festivalis – 1967 m. birželio 10–11 dienomis įvykęs Amerikos roko muzikos festivalis kalnų teatre, pietinėje Tamalpais kalno papėdėje, Marino apygardoje, esančioje netoli San Francisko, Kalifornijoje.
Šį dvi dienas trukusį magiškų kalnų roko muzkos festivalį aplankė 30–40 tūkst. žmonių. Tai buvo vienas pirmųjų festivalių, iš serijos Meilės vasara, kurie įvyko 1967 m. San Francisko apskrityje vienas paskui kitą ir įtvirtino hipių judėjimą bei jo glaudų ryšį su naująja roko kultūra.
Apžvalga
thumb|200 px|left|„The Lamp of Childhood“ pasirodymas festivalio metu
Šis festivalis įvyko tik savaitę anksčiau negu garsusis tarptautinis Monterėjaus roko muzikos festivalis, sutraukęs apie 200 tūkst. muzikos gerbėjų ir hipių. Turėjęs prasidėti birželio 3 d., magiškų kalnų festivalis vėlavo dėl prasto oro. Jo organizatoriai dalyviams pristatyti samdė mokyklinius autobusus, kad juos atvežtų iš Mil Valio per kalnuotas vietoves į festivalio vietą, kadangi pagrindinis greitkelis buvo uždarytas dėl transporto kamščių. Transportą organizavo kompanija, pavadinimu „Trans Love Bus Lines“.
Tie, kas pavėlavo į autobusą, turėjo galimybę vykti sėdėdami ant užpakalinių „Pragaro angelų“ Harley Davidson motociklų sėdynių, kadangi šių nemažai keliavo paklausyti muzikos. Šis festivalis buvo pirmasis, pastūmėjęs minėto motociklų klubo narius vėliau įsidarbinti apsaugos darbuotojais. Netgi Jefferson Airplane roko grupės nariai prašė klubo atstovų, kad juos nugabentų iki festivalio vietos. . Festivalio metu motociklų klubo nariai sėdėjo tarp hipių ir klausėsi roko.
thumb|200 px|right|Festivalio mugės kioskelis
Festivalis vyko kalnų teatre, turinčiame 4 tūkst. sėdimų vietų. Pasitinkant festivalio dalyvius, virš teatro buvo iškabintas didžiulis balionas. Festivalio rengėjas San Francisko radijo stotis KFRC-FM. Festivaliu rūpinosi šios radijo stoties programų direktorius Tomas Roundsas. Festivalio įėjimo mokestis buvo du JAV doleriai. Surinktos lėšos buvo paaukotos Vaikų priežiūros centrui, įsikūrusiame San Franciske.
Festivalio metu tarp daugiau kaip trisdešimties atlikėjų pasirodė Canned Heat, Dionne Warwick, Every Mother's Son, The Merry-Go-Round, The Mojo Men, P. F. Sloan, The Seeds, Country Joe and the Fish, Captain Beefheart, su Hugh Masekela, Tim Buckley, The Sparrows, The Grass Roots, The Loading Zone, The 5th Dimension ir žinoma, tokios žvaigždės, kaip Jefferson Airplane, The Doors, The Byrds.
Atlikėjai koncertavo dviejose scenose – didelėje pagrindinėje ir šiek tiek mažesnėje. Festivalio konstrukcijos buvo sudarytos iš geodezinių vamzdžių, balto plastiko, kas prisidėjo prie spalvų ir garso žaismo.
Faktiškai šio festivalio metu pirmąjį didelį koncertą surengė roko grupė The Doors, kaip tik kylant jų naujos dainos „Light My Fire“ populiarumui. Būtent, po šio festivalio minėta daina pakilo į topų viršūnes. Savo pasirodymą The Doors užbaigė kulminacine daina „The End“.
Fantasy Fair and Magic Mountain muzikos festivalis vėliau palankiai įvertintas spaudos priemonėse. Įvardintas kaip įžanga į 1967 m. hipių vasarą.
Eiga
{| width="81%"
Gulbė X-1
thumb|150px|Iš [[Chandra observatorija|Chandra observatorijos daryta nuotrauka.]] Gulbė X-1 – galaktinių rentgeno spindulių šaltinis, esantis Gulbės žvaigždyne, maždaug 6000 šviesmečių nuo Saulės. Tai pirmas toks šaltinis, plačiai pripažįstamas kaip juodoji skylė. Juodoji skylė atrasta 1964 m. kosminio skrydžio metu ir yra viena stipriausių rengteno spindulių šaltinių, aptinkamų iš Žemės. Spindulių tekėjimo tankis gali siekti 2,3×10−23 Wm−2 Hz−1 (2,3×103 janskių). Gulbė X-1 išlieka viena labiausiai tyrinėjamų juodųjų skylių. Sveria 21,2 Saulės masių.
Gulbė X-1 priklauso didelės masės binarinei rentgeno spindulių sistemai, kurioje yra HDE 226868 vadinama supermilžinė kintamoji žvaigždė ir apie kurią juodoji skylė sukasi 0,2 AV atstumu. Iš žvaigždės atsklindantis žvaigždinis vėjas suteikia medžiagą akreciniam diskui apie juodąją skylę. Medžiaga viduriniame diske įkaista iki milijonų laipsnių karščio, taip generuodama rentgeno spindulius. Apie diską statmenai išsidėsčiusi Reliatyvistinių čiurkšlių pora dalį energijos perneša į tarpžvaigždinę erdvę.
Sistema gali priklausyti žvaigždžių asociacijai, vadinamai Gulbė OB3, o pati Gulbė X-1 gali būti 5 mln. metų senumo ir galėjusi susiformuoti iš 40 kartų už Saulę masyvesnės žvaigždės. Didžioji dalis žvaigždės masės galėjo būti prarasta kaip žvaigždinis vėjas, o pati žvaigždė veikiausiai nesprogo supernova, tačiau užgeso ir tapo juodąja skyle.
Garsūs pasaulio fizikai Stivenas Hokingas ir Kipas Tornas buvo kirtę lažybų dėl šio astronominio objekto kilmės. Hokingas lažinosi, kad tai nėra juodoji skylė ir buvo neteisus. Savo klaidą pripažino 1990 m., kuomet stebėjimų duomenys, nors ir be tiesioginių empirinių įrodymų, sustiprino hipotezę, kad tai juodoji skylė. Nuo pat 1972 m. iki 1986 m. Gulbė X-1 buvo laikoma arčiausiai Žemės esančia juodąja skyle. 1986 m. buvo atrasta A0620-00, maždaug dukart arčiau esanti juodoji skylė, iki pat 2020 m. laikyta mažiausiai nutolusia juodąja skyle.
Virtuvės pirštinė
miniatiūra|240px|rigt|Virtuvės pirštinė
Europos aplinkos agentūra
Europos aplinkos agentūra – viena iš Europos Sąjungos agentūrų. Pagrindinis šios agentūros uždavinys yra kaupti ir skleisti nepriklausomą informaciją visuomenei apie aplinkos apsaugą. Agentūrą sudaro 33 valstybių vyriausybių nariai, Europos Komisijos atstovas ir du Europos Parlamento paskirti mokslininkai. Nuo 2013 m. agentūrai vadovauja belgas Hans Bruyninckx.
Virtuvės pirštinė
Virtuvės pirštinė – virtuvėje naudojama karščiui atspari pirštinė, skirta apsaugoti rankai, laikant ar išimant įkaitusius indus iš orkaitės, mikrobangų krosnelės.
Europos aplinkos agentūra
Ši agentūra buvo pirmoji iš ES organizacijų, leidusių į savo gretas jungtis šalims kandidatėms, dar prieš Europos Sąjungos plėtrą 2004 m.
Virtuvės pirštinė
Apsauginė virtuvės pirštinė gali būti gaminama ir kaip originalus virtuvės aksesuaras, savo medžiagos raštais ir spalva derantis prie virtuvės interjero, indų ar prijuostės.
Europos aplinkos agentūra
Iš viso organizacijai priklauso visos 33 valstybės – 28 ES šalys ir Islandija, Lichtenšteinas, Norvegija, Šveicarija bei Turkija.
Taip pat dar 6 balkanų šalys yra bendradarbės – Albanija, Bosnija ir Hercegovina, Makedonija, Juodkalnija, Serbija ir Kosovas (pagal JT saugumo Tarybos rezoliuciją 1244/99).
Virtuvės pirštinė
Savybės
Silikoninės pirštinės atlaiko aukštą temperatūrą (230 °C), yra nelipnios, neslidžiu paviršiumi, pasižymi lankstumu - sulenkus visada atsistato į tą pačią poziciją, jų paviršius lieka nepakitęs. Lengvai valomos, galima plauti indaplovėje.
Saugumas
Virtuvės pirštinės pagal paskirtį turėtų būti naudojamos tik trumpą laiką, būdamos sausos. Pirštinės neturėtų liestis su kaitinimo elementais, dujų liepsna ar kitais panašiais aukštos temperatūros šaltiniais. Medžiaginių pirštinių audinys neapsaugo nuo karštų skysčių.
Jungtinė Karalystė olimpinėse žaidynėse
Jungtinė Karalystė olimpinėse žaidynėse dalyvavo visose olimpiadose.
Istorija
Jungtinė Karalystė pirmą kartą olimpiadoje pasirodė debiutinėse 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Nuo to laiko šalis dalyvavo absoliučiai visose olimpiadose. 1980 m. vasaros olimpines žaidynes Maskvoje, Sovietų Sąjungoje boikotavo daugybė šalių, bet Jungtinė Karalystė nusprendė neboikotuot žaidynių, bet išreikšti savo protestą dalyvaudami ne po valstybine, o po olimpine vėliava.
Olimpiadų rengimas
Birmingamas konkurse dėl teisės surengti 1992 m. olimpiadą liko 5-as. Mančesteris dėl teisės surengti 1996 m. olimpiadą liko 5-as, o 2000 m. – 3-ias.
Regionai ir teritorijos
Skirtingai nuo Sandraugos žaidynių visi keturi Jungtinės Karalystės regionai (Anglija, Škotija, Velsas ir Šiaurės Airija) dalyvauja kaip viena valstybė. Dėl regionų susiskaldymo daugumoje sporto šakų ir turėjimo atskiras federacijas – Jungtinė Karalystė kai kuriose komandinėse sporto šakose olimpiadoje pasirodyti negali. Jungtinei Karalystei olimpinėse žaidynėse taip pat atstovauja užjūrio teritorijos, kurios taip pat turi individualios ir tarptautiniu mastu pripažintas atskirų sporto šakų federacijas: Gernsis, Meno sala, Džersis, Angilija, Folklando salos, Gibraltaras, Montseratas, Pitkerno salos, Terkso ir Kaikoso salos, Šv. Elenos sala, Pietų Džordžijos ir Pietų Sandvičo Salos.
Trys Jungtinės Karalystės užjūrio teritorijos dalyvauja kaip nepriklausomos šalys olimpinėse žaidynėse:
Atviras proxy serveris
Atviras proxy serveris – proxy serverio tipas, kurį gali pasiekti bet kuris interneto vartotojas.
alt=Diagram of proxy server connected to the Internet.|miniatiūra|200x200px| Atviras proxy (tarpinis) serveris peradresuoja užklausas iš ir į bet kurią interneto vietą.
Privalumai
Anoniminis atviras proxy serveris gali padėti vartotojams paslėpti savo IP adresą nuo žiniatinklio serverių, kadangi serveriai mato, jog užklausa atkeliavo iš proxy IP adreso. Tai apsunkina interneto vartotojo tapatybės atskleidimą ir padeda išsaugoti privatumą naršant internete ar naudojant kitas interneto paslaugas. Yra tikimybė, jog proxy gali neužtikrinti tikro anonimiškumo ir interneto saugumo, nes svetainių operatoriai gali naudoti skriptus, kad nustatytų tikrąjį naršyklės IP adresą, o atviras proxy serveris gali saugoti įrašų istorija. Atvirieji proxy serveriai taip pat neapsaugo nuo sekimo slapukų ir pirštų atspaudų technologijų, skirtų atpažinti vartotojus.
Trūkumai
Kompiuteris gali veikti kaip atvirasis proxy (tarpinis) serveris, kompiuterio savininkui to nežinant. Taip gali nutikti dėl netinkamos proxy (tarpinio) serverio programinės įrangos, veikiančios kompiuteryje, konfigūracijos arba dėl užsikrėtimo kenkėjiška programine įranga (virusais, Trojos arkliais ar kirmėlėmis), sukurtomis šiam tikslui.
Kolumbiečiai
Kolumbiečiai  – daugiakultūrė lotynoamerikiečių tauta, susiklosčiusi Kolumbijoje. Populiacija – virš 50 mln. žmonių. Be savo gimtosios šalies dar gyvena išeivijoje JAV, Venesueloje, Kanadoje, Ispanijoje, Čilėje ir kitur. Kalba savita ispanų kalbos šnekta. Dauguma tikinčiųjų – Romos katalikai, yra ženklus protestantų, musulmonų, drūzų skaičius.
Iki ispanų užkariavimo, pasibaigusio XVI a. 4-ajame dešimtmetyje, daugumą dabartinės Kolumbijos gyventojų sudarė indėnai čibčai-muiskai. Jie atėjūnų buvo išnaikinti arba asimiliuoti. Nuo XVII a. vid., o ypač XVIII a. į kraštą atgabenta daug juodaodžių vergų – daugiausia iš Vakarų Afrikos (jorubų, akanų ir kt.). Vykstant kolonizacijai, į Kolumbiją kėlėsi Ispanijos gyventojai (ispanai-kastiliečiai, astūrai, baskai, kanariečiai, andalūzai). XVIII a. pab. apie 45 % gyventojų buvo metisai, 33 % – baltieji, 17 % – indėnai, 5 % – juodieji. Svarbiausias akstinas susiklostyti kolumbiečių tautai buvo 1819 m. paskelbta Kolumbijos nepriklausomybė. Prasidėjo spartesnis rasių maišymasis.
Dabar metisai sudaro virš 55 % šalies gyventojų. Jie gyvena daugiausia šalies centrinėje dalyje – Kundinamarkos, Bojakos, Santandero, pietvakarių Kaukos, Narinjo, Huilos departamentuose. Baltieji (ispanų palikuonys, taip pat vėlesni ateiviai italai, vokiečiai, britai, olandai, prancūzai, lenkai, lietuviai, kroatai ir kt.), sudarantys ~20 % gyventojų, gyvena daugiausia miestuose (ypač Bogotoje), taip pat Kaldaso, Antiokijos departamentuose. Atskira etnografinė bendruomenė yra antiokiečiai, susidarę iš baskų, krikštytų Ispanijos žydų, bei išeivių iš Artimųjų Rytų (sirų, libaniečių). Apie 15 % kolumbiečių yra mulatai, kurie gyvena daugiausia Ramiojo ir Atlanto vandenynų pakrantėse bei Magdalenos ir Kaukos krantuose, juodaodžiai – 4 %, kurie vyrauja šiaurės Antiokijoje ir pietų Kordoboje, Šv. Andriaus saloje Karibuose bei Čoko departamente. Dar 3 % – tarp indėnų ir juodaodžių susidarę sambai.
Kolumbiečiai verčiasi žemės ūkiu (ypač kavos, bananų, ananasų, medvilnės, tabako, kakavos, kukurūzų, kviečių, ryžių auginimu), naftos pramone, kalnakasyba ir kt.
Kaip ir kitų Lotynų Amerikos tautų atveju, kolumbiečių kultūroje glaudžiai persipina europietiška, indėniška, o Karibų pakrantėje ir afrikietiška kultūros. Būdingos teatralizuotos religinės šventės, karnavalai, ritimiška muzika (iš afrikiečių bendruomenės kilusi kumbija, taip pat salsa, polka, pasiljas, valjenatas).
Pružanų apskritis (1919–1939)
Pružanų apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje Baltarusijoje. Centras – Pružanai.
Istorija
Apskritis įkurta 1919 m. Lenkijoje. 1920 m. gruodžio 12 d. jos 3 valsčiai (Bialovežos, Masevo, Suchopalės) perduoti naujai Bialovežos apskričiai.
Administracinis suskirstymas
XX a. tarpukariu apskričiai įvairiu metu priklausė 23 valsčiai:
Kudžas
Kudžas – 1981 m. išleistas psichologinis siaubo Stephen'o King'o romanas. 1982 m. jis laimėjo britų maginės fantastikos apdovanojimą. 1983 m. buvo sukurtas vaidybinis filmas tuo pačiu pavadinimu.
Cvikau Muldė
Cvikau Muldė  – upė, tekanti Saksonijoje, Vokietijoje; kairysis Muldės intakas. Upės ilgis – 166 km.
Prasideda Rūdiniuose kalnuose, netoli Šėneko miestelio. Šiaurės rytų kryptimi teka iki Aujės, vėliau į šiaurės vakarus iki Cvikau, į šiaurę teka pro Glauchau, Rochlicą ir Koldicą. Už kelių kilometrų nuo Koldico, kartu su Freibergo Mulde sudaro Muldės upę (Elbės intakas).
Šinkūnai (reikšmės)
Šinkūnai gali reikšti:
Freibergo Muldė
Freibergo Muldė (, dar žinoma kaip Rytų Muldė (Rytinė Muldė) ) – dešinysis Muldės intakas. Teka Čekijoje ir Vokietijoje (vidurio Saksonijoje). Upės ilgis – 124 km. Baseino plotas – 2981 km². Vidutinis debitas – 35,3 m³/s.
Prasideda iš Rūdinių kalnų, netoli Moldavos kaimo, Čekijoje. Teka šiaurės vakarų kryptimi.
Pagrindiniai miestai: Freibergas, Nosenas, Dėbelnas ir Leisnigas. Už kelių kilometrų nuo Koldico, kartu su Cvikau Mulde sudaro Muldės upę (Elbės intakas).
Verpikas vienuolis
Verpikas vienuolis (Lymantria monacha) – bangasparnių (Lymantriidae) šeimos drugys. Paplitęs Europoje (miškų zonoje), Pietų Sibire, Kaukaze, Japonijoje. Vikšro ilgis siekia 50–60 mm, spalva gelsva, žalsva arba tamsiai pilka. Verpikų vienuolių vikšrai apžėlę ilgais nuodingais plaukeliais, tad kiti plėšrūnai jų vengia, o iš paukščių juos lesa tik varnėnai ir gegutės. Drugio išskleistų sparnų ilgis siekia 35–55 mm, sparnai būna pilkai balti su 4 juodomis skersinėmis vingiuotomis linijomis ir dėmelėmis.
Patelė sudeda iki 630 kiaušinėlių. Kiaušinėliai žiemoja iki kitų metų gegužės. Išsiritę vikšrai graužia pumpurus, spyglių užuomazgas, vyriškus žiedus. Paaugę vikšrai graužia spyglius per vidurį, taip didelė dalis pušų spyglių nukrenta ant paklotės. Taip pat gali nugraužti beržų, drebulių, ąžuolų ir kitų lapuočių lapus. Ėda ir žolinius augalus, mėlynes. Jauni vikšrai labai smulkūs, apaugę tankiais ilgais plonais plaukeliais, todėl vėjo lengvai pernešami dideliu atstumu.
Paplitimas Lietuvoje
Per praėjusius 50 metų verpiko vienuolio didžiausi išplitimo židiniai formavosi pušynuose pietų Lietuvoje. Mažesni židiniai buvo Kuršių nerijoje ir Jurbarke.
1978–1982 m. Veisiejų miškų ūkio pušynuose židiniai kasmet apėmė po 1420–2770 ha. Dzūkijos pušynuose židiniai pasikartojo 1993–1996 m. Veisiejų, Druskininkų ir Varėnos miškų urėdijose, kasmet apimdami po 1200–11460 ha plotą.
Viena didžiausių verpiko vienuolio invazijų Lietuvoje buvo užfiksuota prieš 25–30 metų. Tuomet kenkėjas miškuose buvo sunaikinęs net ir po medžiais augusią žolę – verpikai vienuoliai pasižymi tuo, kad gali maitintis ir eglių spygliais, iš bado gali ėsti net lapuočių medžių lapus. Pastebėta, jog kenkėjas elgiasi netipiškai – jeigu anksčiau nekliudė kalninės ar bankso pušies, tai pastaraisiais metais puola ir šiuos medžius, kurie nudžiūva jau nuo vienkartinio visų spyglių nugraužimo.
2018 m. Verpiko vienuolio vikšrai išplito Smiltynėje bei Naglių rezervate tarp Juodkrantės ir Pervalkos. Iš viso kenkėjai pažeidė apie 150 ha ploto miško. Juodkrantės girininkijos duomenimis 2018 m. birželio pradžioje, vidutinis medžių lajos pažeidimo laipsnis siekė 40 proc.
Kiti moksliniai pavadinimai
Verpikas vienuolis yra vadinamas keliais skirtingais moksliniais vardais: