cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ponas Apgavikas
Filme itin išryškintos XX a. vid. Indijos problemos ir klausimai – gyventojų migracija į miestus, tradicijų ir šiuolaikybės santykis, industrializacija ir patriotizmas.
Dainos
Daugelis filmo dainų tapo kultinėmis, per jas ryškiai atskleidžiamos filmo idėjos.
Bresto apskritis
Bresto apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Abiejų Tautų Respublikoje, Rusijos Imperijoje ir Lenkijos Respublikoje. Centras – Brestas. Apskričiai priklausė dabartinės Baltarusijos žemės.
Dubioji (Rokiškis)
Dubioji – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Bajoriškių.
Dubioji (reikšmės)
Dubioji gali reikšti:
Raištis (herbas)
Herbas Raištis (Nalęcz) istoriniuose šaltiniuose minimas nuo XIII–XIV a. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kilmingųjų šeimoms perduotas naudoti po 1413 m. Horodlės unijos.
Aprašymas
Ant skydo raudonos spalvos fone vaizduojama sidabrinė skara apskritimu surišta apačioje. Papuošale virš šalmo, karūnoje, mergina raudona suknele su sidabrine juosta ant galvos, abejomis rankomis besilaikanti už elnio ragų.
Legendos
Egzistuoja kelios herbo „Raištis (Nalęcz)“ kilmės legendos.
Pagal lenkų istoriką ir heroldą Baltramiejų Paprockį (1543—1614), pirmasis lenkų karalius katalikas Meška I (Mieszko I, apie 922 m. ar 935 m. – 992 m. gegužės 25 d.), norėdamas, kad jo pavaldiniai melstųsi tam pačiam Dievui kaip ir jis, stengėsi juos pritraukti į katalikybę ir grasinimais, ir geruoju. Kai hercogas Gnevomiras Chlopockis priėmė katalikų tikėjimą apsikrikštydamas, karalius nuėmė nuo jo galvos krikšto skarelę ir ją paskelbė hercogo herbu.
Vėlesnėje savo knygoje Paprockis aprašydamas minimą herbą pats save pataisė įrašydamas, jog ši karaliaus Meškos I malonė buvo suteikta ne Gnevomirui, o Deržirajui Chlopockiui.
Apie šio herbo senumą liudija ir žinomas istorikas Jonas Dlugošas savo veikaluose. 1464–1480 m. veikale Insignia seu clenodia Regis et Regni Poloniae Jono Dlugošo pateiktoje informacijoje apie 71 lenkų herbus įrašyta, jog:
Hobitas (reikšmės)
Hobitai yra J. R. R. Tolkien sugalvota fantastinių būtybių padermė.
Raištis (herbas)
Legendos
Pagal kai kuriuos heroldus, pirmą kartą herbas Raištis (Nalęcz) buvo pavaizduotas kaip raištis (t. y. virvė, susukta iš šiaudų, naudojama surišti javams, suformuota į apskritimą). Herbas Raištis (Nalęcz) aprašytas daugelyje heraldikos herbynų. Iš vėlesnių leidinių herbas minimas ir Tadeušo Gajl herbyne.
Hobitas (reikšmės)
Hobitas gali reikšti:
Raištis (herbas)
Herbo Raištis (Nalęcz) paminėjimas Žalgirio mūšyje
Šis Herbas minimas kaip naudotas dviejų karžygių Žalgirio mūšyje. Jį savo vėliavose nešėsi Poznanės vaivada Sedzivojus Ostrorogas ir Poznanės kaštelionas, Didžiosios Lenkijos seniūnas Dobrogosta Svidva iš Šamotulio.
KF Besa Dobërdoll
KF Besa 1976 – Makedonijos futbolo klubas iš Dobridolo. Žinomas KF Besa Dobërdoll arba KF Besa Dobri Dol pavadinimais.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1976 m.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje ir Vakarų grupėje užėmė šeštą vietą.
Pasiekimai
<...>
Branko Ilić
Branko Ilić (g. 1983 m. vasario 6 d.) – Slovėnijos futbolininkas, rungtyniavęs Slovėnijos rinktinėje.
Karjera
Vėliau rungtyniavo Ispanijoje, Rusijoje, Kipre, Izraelyje, Serbijoje, Kazachstane, Japonijoje.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidė 2004–2015 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1955 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1955 m.
A klasė
Papildomos rungtynės dėl 1-osios vietos:
Pereinamosios rungtynės dėl teisės žaisti SSRS varžybose:
B klasė
Teisę žaisti A klasėje kitame sezone iškovojo Linų audiniai Plungė, dėl kitų vietų pereinamosiose rungtynėse kovojo A ir B klasių komandos su miestų čempionais:
Taurė
Turnyre žaidė 335 komandos.
Reno kalnai
thumb|270px|Reno kalnų kraštovaizdis ties Tanu
Reno kalnai  – kalnų masyvas vidurio Vokietijoje, Bavarijos, Tiuringijos ir Heseno žemių sankirtoje. Apribotas trijų upių slėnių – Veros, Fuldos ir Frankonijos Zalės. Sudarytas iš smiltainio, kalkakmenio, bazalto. Aukščiausia vieta – Vaserkupė (950 m). Būdingi žemi, vulkaninės kilmės kūgiški kalnai, apaugę miškais.
Svarbi turistinė teritorija. Įsteigtas biosferos rezervatas.
Ngai
Ngai (dar Engai, Enkai, Mveai (Mweai) ar Mviai (Mwiai) – aukščiausiasis dievas akambų, kikujų (Kenija), masajų (Kenija, Tanzanija) mitologijoje. Tikėta, jog Ngai sukūrė visatą ir visa, kas joje yra. Laikytas visagale, tačiau tolima dievybe, menkai tesidominčia žmonių reikalais. Ngai buveinė – dangus, lankydamasis Žemėje apsistodavęs kalnų viršukalnėse. Ngai galios apraiškomis laikyti Saulė, Mėnulis, vaivorykštė, lietus, žaibai ir griaustinis. Teigiama, kad dievybės vaizdinys paveiktas krikščionybės.
Kikujai Ngai garbino atsigręžę į Kenijos kalną, tuo tarpu po šventuoju Mugomo medžiu (fikusų rūšis) būdavo atliekamos ožkų aukojimo apeigos. Aukojama (arba atliekama libacija) būdavo ištikus sausrai, epidemijų metu, sodinant ir nuimant derlių, taip pat gimimo, vestuvių, mirties proga.
Ngai neretai būdavo įvardijamas Mwene Nyaga, kas reiškia „tasai, kuriam priklauso akinanti šviesa“. Kaip teigė Kenijos antropologas Jomo Kenyatta, vėliau tapęs šalies prezidentu, Mwene-Nyaga sietinas su Kĩrĩ-Nyaga (taip kikujai vadina Kenijos kalną).
Pasak kikujų sukūrimo mito, Ngai sukūrė Gikuju (pirmąjį vyrą) ir Mumbi (pirmąją moterį). Be to, Ngai sukūrė kalną, kad turėtų kur ilsėtis, kai lankysis Žemėje, apžiūrėdamas, kas joje dedasi. Kalnas drauge buvęs ir jo didybės ženklas. Kaip teigiama mite apie mirties kilmę, Ngai pasiuntęs Žemėn chameleoną. Šis turėjęs pranešti žmonėms, kad šie niekada nemirsią. Chameleonui išvykus, Ngai persigalvojęs ir pasiuntęs paukštį, kuris turėjęs žmonėms pranešti, jog šie mirsią ir niekad neatgimsią. Nors chameleonas pirmasis nuvykęs pas žmones, jis kalbėjęs užsikirsdamas, todėl vėliau pasirodęs paukštis pirmasis spėjęs pranešti žmonėms Ngai žinią apie jų mirtingumą.
Vytautas Viržonis
Vytautas Viržonis (1930 m. rugpjūčio 25 d. Biržuose – 2010 m. birželio 25 d.) – Lietuvos dirigentas, pedagogas, pianistas.
Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo – vargonininko ir chorvedžio Jono Viržonio. 1953 m. baigė Lietuvos konservatoriją (prof. Stasio Vainiūno fortepijono klasę). 1953–1958 m. įsidarbino Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre pianistu koncertmeisteriu, 1958–1961 m. dirigento asistentu. 1959 m. paruošė savo pirmąją premjerą – V. Gokijelio operą „Raudonkepuraitė“. Nuo 1961 m. dirbo dirigentu. 1961 m. stažavosi Maskvos Didžiajame teatre pas Aleksandrą Meliką-Pašajevą. 1963–2010 m. dėstė Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (iki 1992 m. Lietuvos konservatorija, 1992–2004. mm. Lietuvos muzikos akademijoje), kur 1992 m. jam suteiktas profesoriaus vardas. 1989–1991 m. dirbo Kauno valstybinio muzikinio teatro meno vadovu. Nuo 2003 m. dirbo Lietuvos operos ir baleto teatro operos studijos dirigentu repetitoriumi.
1995 m. Vytautas Viržonis subūrė kamerinį operos orkestrą, su kuriuo tris kartus koncertavo Šveicarijoje (Bazelyje, Ciuriche ir kt.) bei Vokietijoje (Niurnberge, Štutgarte ir kt.).
Repertuaras
Lietuvos operos ir baleto teatre parengė ir dirigavo 47 operas, tarp jų – N. Rimskio‑Korsakovo „Mozartas ir Saljeris“, Džiuzepės Verdižio „Aida“ (1963 m., 1971 m., 1983 m.), A. Račiūno „Saulės miestas“, Džiakomo Pučinio „Madam Baterflai“ (abi 1965 m.), V. Paltanavičiaus „Kryžkelėje“ (1967 m., 1975 m.), A. Borodino „Kunigaikštis Igoris“ (1974 m.), R. Wagnerio „Skrajojantis olandas“ (1978 m.) ir „Tanhoizeris“ (1990 m.), J. Juozapaičio „Marių paukštė“ (1979 m.), A. Bražinsko „Kristijonas“ (1985 m.) ir „Liepsna“ (1987 m.), V. Bellini „Norma“ (1987 m.), Ch. Gounod „Faustas“ (1988 m.), J. Karnavičiaus „Gražina“ (1990 m.), A. Ponchielli „Lietuviai“ (1991 m.), 12 baletų, tarp jų – A. Klenickio „Beširdis“ (1970 m.), A. Ch. Adamo „Žizel“ (1975 m., 1985 m.), P. Čaikovskio „Miegančioji gražuolė“ (1981 m.), „Gulbių ežeras“ (1983 m.), S. Prokofjevo „Romeo ir Džuljeta“ (1993 m.), A. Rekašiaus „Medėja“ (1996 m.).
Afrikos tautų mitologija
Afrikos tautų mitologija – Užusachario Afrikos tautų mitinis pasaulėvaizdis.
Skirtingų Afrikos tautų mitologijų tipai nulemti daugiausia pagal pagrindinio mitinio veikėjo, apie kurį klostosi mitai ir mitologiniai pasakojimai, toteminiai ar antropomorfiniai protėviai, sudievinti vadai ar karaliai, kalviai, saulės, žemės dievybės, griausmavaldžiai, dvasios, vandens dievybės ir kt., charakterio. Šie mitologiniai veikėjai apdovanoti sutverėjo, gimdytojo, kultūrinio didvyrio, dažnai ir triksterio savybėmis (pastaroji savybė ypač būdinga archajiškai mitologijai – bušmenų, hotentotų ir kt.; žr. Cagnas, Heitsi Eibibas). Išvystytose mitologijose (pvz., jorubų, dagomėjų ir kt.), kur susiklostę politeistiniai dievų panteonai ir įvykęs dievų paskirčių išskyrimas, triksteris iškyla kaip atskiras veikėjas.
Toteminiai vaizdiniai (toteminiai protėviai, zoomorfiniai kultūriniai didvyriai) būdingiausi archajiškose mitologijose. Tačiau kaip paskiri reliktai jie aptinkami ir daugelyje vėlyvesnių mitologinių sistemų (pvz., Aido Hvedo). Mitologijose, kuriose įsivyrauja dangiškoji dievybė, griausmavaldis, zoomorfinis kultūrinis didvyris tampa padėjėju, aukščiausiojo dievo pasiuntiniu (pvz., mituose dievo Mulungu nurodymu chameleonas apmokęs žmogų išgauti ugnį). Vėlyvesnėse mitologijose modifikuoti toteminiai vaizdiniai pasireiškia toteminių gyvūnų vardų kaip epitetų naudojimu – šiais vardais apdovanojami dievai, dieviškieji protėviai, vadai, karaliai (pvz., ašančių dievybės Njamio epitetas „didysis voras“, šonų dievybės epitetas Mvari („dramblys“)). Didžiųjų ežerų krašto, Kongo baseino, Rytų Sudano tautų mitologijose, kuriose itin svarbus karališkųjų protėvių kultas, taip pat išlikę totemizmo bruožų – karališkosios dinastijos pradininku laikomas koks nors žvėris. Dagomėjų (fonų) karališkosios giminės nariai vadindavosi leopardo vaikais (agasuviais).
Afrikos tautų mitologijai būdingi pasakojimai apie antropomorfinius giminės pradininkus, atliekančius demiurgo, protėvio, kultūrinio didvyrio paskirtį (pvz., Mukuru pas hererus, Unkulunkulu pas zulus, Morimo pas sutočvanus, Mbori pas azandžius). Kartais kultūriniai didvyriai ir pirmažmogiai taip pat laikomi griausmavaldžiu dievu (pvz., šonų Mvaris, Rytų Afrikos bantų Mulungu).
Tautų, kuriose pasireiškė socialinis išsisluoksniavimas (ypač sukūrusiose ankstyvąsias valstybes), mitologijoms būdinga tai, kad pagrindiniu veikėju tampa sudievintas vadas, valdovas, dieviškasis karališkasis protėvis, vaizduojamas kaip pirmažmogis, kaip kultūrinis didvyris, dovanojąs žmonėms ugnį, vandenį, maistines kultūras, apmokantis amatų, apeigų ir kt. Gandų mitologijai ypač būdingas mitų apie dievus ir kultūrinius didvyrius susiliejimas su legendomis apie vadus ir karalius. Jų pasakojimai sukasi apie sudievintą karalių Kintu, kuris yra tuo pačiu pirmažmogis ir kultūrinis didvyris.
Taip pat ir Vakarų Afrikos tautoms būdinga karališkosios valdžios sakralizacija. Senovės Benino religijai buvo būdingas karališkųjų protėvių kultas, o Ašančio karališkųjų protėvių dvasios laikytos visaliaudinėmis dievybėmis. Tas buvo būdinga ir Didžiųjų ežerų bei rytų Sudano valstybėse (tų kraštų kultinės dievybės – Riangombė, Gihanga, Kigva, Njikangas). Afrikos tautų dievybės glaudžiai susiejamos su gamtos reiškiniais ir dangiškaisiais šviesuliais. Hadzapių mitologijoje mėnuo (Hainė) ir saulė (Išoko) iškyla kaip pagrindiniai mitiniai veikėjai – demiurgai, kultūriniai didvyriai. Mitai apie saulės dievybę paplitę pas parus (Izuva, jis išstūmė pasaulio kūrėją Kiumbę), pas mosius (Vendė), pas kumbius, sukumus (Lijuba ar Lijova, taip pat ir demiurgas), ir kt. Kai kuriose tautose senąsias saulės dievybes išstūmė naujos arba pradėjo egzistuoti lygia greta, arba perdavė savo paskirtis naujoms dievybėms. Dažnai dievams suteikiamas palaimus saulės vardas (pvz., njamvezių dievybės epitetai, reiškiantys saulę – Kazioba, Ljuba, Limi). Dievai-griausmavaldžiai įkūnija lietų, perkūniją (pvz., Zambezės ir Kongo baseinų Leza, kikujų ir kambų Ngai, dinkų Dengditas ir kt.). Susiklosčius aplinkybėms, griausmavaldis dievas gali būti susietas su protėvių kultu. Kita vertus, ir protėviai gali turėti griausmavaldžio bruožų. Besiliejant šioms savybėms iškyla vieningas protėvio-griausmavaldžio paveikslas.
Dažnai dangiškoji ir žemiškoji dievybės sudaro protėvių porą – pagimdo saulę, mėnesį ir kt. (Njamė ir Asase Afua pas ašančius, Obasi-osa ir Obasi-nsi pas ekojus, Či ir Alė pas igbus, Ete Abasi ir Eka Abasi pas ibibijus ir kt.). Kai kurių tautų mitologijose (dogonų, bambarų) dievai ar vandens dvasios sukuria pasaulio tvarką. Valstybingumą išvysčiusių tautų (fonų, jorubų, gandų ir kt.) mitologijoms būdingas dievų panteonas, garbinamas valdančiųjų. Panteonui paprastai vadovauja koks nors menkai išreikštas, tolimas, abstraktus dangiškas dievas (deus otiosus), jo sąryšis su gamtos reiškiniais neišreikštas. Panteono vadas dažnai vaizduojamas kaip karališkasis protėvis arba didysis žynys (pvz., Olorunas, Imana, Katonda, Vamara).
Kai kurių Vakarų Afrikos tautų (dogonų, bambarų, mosių, malinkų, bozų, kurumbų ir kt.) mitologijoms būdingos sudėtingos mitologinės sistemos, pasižyminčios išvystyta simbolika. Šios, „antrinės“ mitologijos sudarymui didelę įtaką padaręs žynių sluoksnis, slaptosios bendrijos. Šitokia mitologija gerokai skiriasi nuo etnografų, misionierių, keliautojų surinktos liaudies mitologijos. Mitologiniai vaizdiniai persmelkę įvairius afrikietiškos tautosakos žanrus. Tautosaka pasižymi ypatinga archajika, išlikusiu gyvu santykiu su mitologija.
Sąjungininkų okupuota Vokietija
Sąjungininkų okupuota Vokietija – Vokietijos egzistavimo laikotarpis nuo 1945 m. po to, kai Trečiasis Reichas paskelbė kapituliaciją Antrajame pasauliniame kare. Vokietija buvo padalinta į keturias okupacines zonas, kurias kontroliavo Prancūzija, Jungtinė Karalystė, JAV ir Sovietų Sąjunga.
1949 m. Sąjungininkų okupuotoje Vokietijoje buvo įkurtos dvi atskiros valstybės – Vokietijos Federacinė Respublika ir Vokietijos Demokratinė Respublika.
Istorija
JAV, Jungtinė Karalystė ir Sovietų Sąjunga dėl šių keturių zonų susitarė Jaltos konferencijoje 1945 m. vasarį, atmesdamos ankstesnį padalijimą į tris zonas (išskyrus Prancūziją), pasiūlytą Londono protokole 1944 m. rugsėjį.
1949 m. gegužės 23 d. įkurta Vokietijos Federacinė Respublika (VFR), o tų pačių metų spalio 7 d. įkurta Vokietijos Demokratinė Respublika (VDR).
D'Angelo Russell
D'Andželas Dantė Raselas (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Los Andželo „Lakers“ komandoje.
Los Andželo „Lakers“ jį pasirinko antruoju šaukimu 2015 m. NBA naujokų biržoje. 2017 m. jis buvo išmainytas į Bruklino „Nets“, o 2019 m. pirmą kartą išrinktas į Visų žvaigždžių rungtynes. 2019 m. Raselas prisijungė prie Golden State Warriors, o 2020 m., baigiantis mainų langui, buvo išmainytas į „Timberwolves“.
2023 m. vasario 9 d. Raselas buvo iškeistas atgal į „Lakers“ per trijų komandų mainus su Jutos „Jazz“.
Gavėniškis (Rokiškis)
Gavėniškis – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Tindžiulių.
Jeremy Bentham
Džeremis Bentamas (1748 m. vasario 15 d. Londonas, Jungtinė Karalystė – 1832 m. birželio 6 d. ten pat) – anglų teisininkas, filosofas ir socialinis reformatorius. Jis buvo politikas radikalas ir svarbiausias anglų teisėtyros teoretikas.
Geriausiai jis yra žinomas už utilitarizmo teorijos gynimą ir vystymą, buvimą vienu iš pirmųjų gyvūnų teisių šalininkų bei oponavimą prigimtinių teisių idėjai.
Bentamas ginčijosi už individo ir ekonominę laisvę, bažnyčios atskyrimą nuo valstybės, žodžio laisvę, lygias teises moterims, vergovės užbaigimą, egzekucijų ir fizinių bausmių (ypač vaikams) panaikinimą, teisę į skyrybas, laisvą prekybą bei homoseksualių aktų įteisinimą.
Kligiškis
Kligiškis – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Rokiškio.
Inukšukas
250px|thumb|Inukšukai [[Bafino sala|Bafino saloje]]
Inukšukas – žmogaus pastatytas akmeninis ženklas ar kernas naudotas inuitų ir kitų Šiaurės Amerikos arkties regiono tautų. Randami nuo Aliaskos iki Grenlandijos.
Šiaurės tautų gyvenamose teritorijose vyrauja tundra, mažai natūralių orientyrų. Inukšukai naudoti orientavimuisi, kaip maisto saugykla ar medžioklės plotų riboženklis.
Istoriškai, inukšukai dažniausiai tebūdavo vertikaliai pastatyti akmenys. Sudėtingesnės, žmogų(inunnguat) ar kryžių primenančios skulptūros galėjo būti kontakto su europiečiais pasekmė. Inukšuko kyšulyje, Bafino saloje, stovi per šimtą inukšukų. Teritorija paskelbta Kanados nacionaliniu paminklu.
Kultūra
Inukšukas – inuitų kultūros simbolis, vaizduojamas Nunavuto vėliavoje ir herbe. Inukšukai, ypač žmogaus pavidalo, taip pat tampa ir Kanados simboliu. 2005 m. Kanados kariuomenė pastatė figūrą ginčijamoje Hanso saloje, kartu su Kanados vėliava. Inukšukų skulptūros statytos Expo 86 parodai, Pasaulio jaunimo dienoms 2002 m. Dovanotos kitoms šalims ir miestams.
Botokudai
Botokudai arba aimoriai (aimoré, aymore, aimboré, sav. Nac-nanuk, Nac-poruk „žemės sūnūs“) – indėnų tautų būrys, gyvenęs rytinėje Brazilijoje: dab. Bahijoje, Minas Žeraise, Espirito Sante, San Paule. Populiacija – ~350 (2000 žmonių, XX a. II pusė). Botokudų (krenakų) kalbos greičiausiai yra tolimos že kalbų giminės (makro-že būrys); dabar iš šių kalbų vis dar vartojama, bet jau beveik išnykusi krenakų kalba (čonvugnų, naknanukų, nakrehų ir kt. jau išnyko). Dabar botokudai kalba daugiausia portugališkai. Išlikę tradicinės tikybos bruožų, nors dauguma formaliai krikščionys (katalikai).
Botokudai skirstosi į keletą genčių: bakuenus, krekmunus, naknanukus, krenakus ir kt.
Panašu, kad senovėje (galbūt nuo II tūkstm. pr. m. e.) botokudams buvo žinoma žemdirbystė, bet I–II tūkstm. m. e. prarado daugelį savo senosios kultūros bruožų. XVII—XVIII a. vertėsi medžiokle ir rankiojimu, gyveno klajokliškai, naudojosi mediniais įrankiais, lankais ir strėlėmis. XIX a. pirmoje pusėje vėl įsisavino lydiminę žemdirbystę (augina manijokus, kukurūzus, batatus, pupeles, bananus).
Tradicinis būstas buvo ovalaus plano trobelė, dengta šakomis ir palmių lapais, bet XIX a. dėl nuolatinės būtinybės kraustytis (spaudžiant kolonizatoriams) būstas supaprastintas iki pernešamos užuovėjos.
Išplėstinės botokudų šeimos jungdavosi į platesnes bendruomenes (50–200 žmonių), valdomas seniūnų. Pastariesiems bei gabiems medžiotojams buvo būdingos poligaminės (sororalinės) santuokos. Tradicinei tikybai būdingas šamanizmas, protėvių kultas. Tarp botokudų buvo paplitęs paprotys vyrams nešioti medinius kaiščius (tembetá, botoque) apatinėje lūpoje ir ausyse (įšventinimo ženklas, amuletas nuo mirties).
Brazilams kolonizuojant Pietų Amerikos žemes, botokudai buvo daugiausia išnaikinti bei asimiliuoti. Naknanukų, krekmunų, bakuenų gentys išnyko. XIX a. pab. gyveno dar 13–14 tūkst. botokudų, bet nuodijant vandenį, maistą, platinant raupus vykdytas šių indėnų genocidas. 2010 m. buvo likę 350 botokudų krenakų, gyvenančių Minas Žeraiso kaimiškose vietovėse.
Víctor Ibarbo
Víctor Ibarbo (g. 1990 m. gegužės 19 d.) – Kolumbijos futbolininkas, rungtyniavęs Kolumbijos rinktinėje.
Karjera
Nacionalinėje komandoje žaidė 2010–2015 m.
Stebėkiai II
Stebėkiai II – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Vadoklių, prie kelio ir atšakos į Daniūnus. Pro kaimą teka Juodos intakas Obelis, šiaurėje dunkso Mėtytinių miškas, o toliau rytuose tyvuliuoja ežeras Juodis.
Istorija
thumb|left|260px|Senovinė kaimo gryčia
Sniegbačiai
miniatiūra|250px|right|Pora šiuolaikinių sniegbačių Sniegbačiai, arba sniegbridžiai  – tai didesnio ploto ant įprastų batų tvirtinamas apavas, kuris padeda negrimzti brendant per gilų sniegą, sumažina slydimą einant ledu. Priešingai nei slidėmis, jais ne šliuožiama, o einama. Po sniegbačio akytu pagrindu suspaudžiamas purus sniegas, atlaikantis einančiojo svorį, be to, jis neleidžia slysti net ir judant įkalne.
Šiandien snieguotose vietovėse keliaujama lengvais ir patogiais sniegbačiais. Jie gali būti gaminami tvirtos duraliuminio ar plastiko konstrukcijos, su greito uždėjimo ir nuėmimo sistema, pritaikomi įvairaus dydžio batams, specialiais dantukais sukibimui su ledu ir sniegu pagerinti. Šiuolaikiniai sniegbačiai būna įvairių formų, priklausomai nuo kultūrinių ir praktinių veiksnių. Beveik apskrita forma tinkamiausia įveikti giliam puriam sniegui. Siauresni, daug ilgesni sniegbačiai tinkamesni greitai judėti, net ir bėgti.
Tradicinio sniegbačio išorinis rėmas lankstus ir stangrus, medinis. Vidinis tinklelis, arba varstis, pinamas iš elnio, briedžio ar karibaus, nelygu vietovė, odos. Sniegbačiai dėvimi ant minkštų mokasinų su auleliais, dažniausiai pasiūtų iš kailio. Prie batų tvirtinami suvarstomais odiniais raišteliais.
Istorija
Ėjimą sniegu palengvinančios priemonės pradėtos žmogaus naudoti senovėje, kai jis susidūrė su sniego pusnimis, t. y. paleolite. Sniegbačiai minimi Šiaurės Amerikos kolonizavimo pradžios aprašymuose. Taip pat buvo būdingi Sibiro tautoms, pavyzdžiui, čiukčiams, jakutams.
1990 m. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos rinkimai
1990 m. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos rinkimai – 1990 m. vasario 24 d. vykę rinkimai į Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausiąją Tarybą (pakartotinis balsavimas – kovo 4, kovo 7, kovo 8, kovo 10 ir balandžio 7 d.). Tai buvo pirmi daugiapartiniai rinkimai po TSRS okupacijos.
Laitiškis (Kazliškis)
Laitiškis – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Kazliškio, prie kelio.
Stebuliškės (Kalvarija)
Stebuliškės – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Kalvarijos. Šiaurinė kaimo dalis priklauso Marijampolės savivaldybei.
Lietuvos futbolo varžybos 1954 m.
A klasė
Dinamo Vilnius pasitraukė iš varžybų pirmajame rate.
Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo MSK Panevėžys.
Danijos vyrų žolės riedulio rinktinė
Danijos vyrų žolės riedulio rinktinė – komanda, atstovaujanti Danijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Danijos žolės riedulio sąjunga.
Lietuvos futbolo varžybos 1954 m.
B klasė
Varžybos vyko Vilniaus, Kauno, Klaipėdos ir Šiaulių zonose.
Taurė
Turnyre dalyvavo 327 komandos.
Rudikiškis
Ridikiškis – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Panemunėlio.
Horst Köppel
Horst Köppel (g. 1948 m. gegužės 17 d.) – buvęs Vokietijos futbolininkas, rungtyniavęs Vokietijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1966–1973 m.
Fada
Fada  – miestas šiaurės rytų Čade, Enedžio plokštikalnyje; Enedžio regiono ir Vakarų Enedžio departamento administracinis centras. Kelias į Biltinę, yra aerodromas. Miesto apylinkės pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais: yra uolų darinių, D'Arčėjaus guelta, Gveni Fados krateris, Fada Arčėjaus faunos draustinis, vadžiai, giraitė, uolų tapybos darbų.
1952 m. Fadoje gimė Čado prezidentas Idrisas Debi.
Jonas Misiūnas (1933)
Biografija
1953 m. baigė Kauno 4-ąją vidurinę mokyklą. 1957–1961 m. Vilniaus miesto Lenino rajono liaudies teismo liaudies teisėjas. 1958 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisės studijas, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1960–1980 m. VU Teisės fakulteto dėstytojas. 1961–1972 m. LSSR Aukščiausiojo teismo teisėjas. 1972–1980 m. LSSR teisingumo ministro pavaduotojas. 1980–1990 m. LSSR Aukščiausiojo teismo pirmininkas. Nuo 1990 m. Teisinės informacijos departamento (dab. Lietuvos teisės institutas) tarnautojas, Informacinio metodinio skyriaus vedėjas, iki 2008 m. kovo mėn. Teisės instituto Baudžiamosios justicijos skyriaus mokslo darbuotojas.
1980–1986 m. LKP Revizijos komisijos narys. Nuo 1980 m. LSSR AT deputatas. Nuo 1986 m. kandidatas į LKP CK narius.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų bei interesų sritys – baudžiamoji teisė ir baudžiamasis procesas, taip pat administracinė teisė. Paskelbė daugiau kaip 70 mokslinių straipsnių.
Įvairių teisėkūros bei kriminologinių tyrimų bei darbo grupių narys. Nuo 2000 m. kovo 22 d. darbo grupės Baudžiamojo kodekso projektui tobulinti narys.
Gunars Silinš
Gunars Silinšas (lat. Gunārs Siliņš) – praeityje garsus Latvijos krepšininkas, rungtyniavęs Rygos ASK klube ir TSRS rinktinėje.
G. Silinšas kartu su TSRS rinktine kartą tapo Europos čempionu (1953 m.) ir sykį iškovojo Europos čempionato bronzos medalį (1955 m.) 1953 m. pirmenybėse latvis tapo rezultatyviausiu TSRS rinktinės žaidėju (pelnė vidutiniškai po 12,6 taško).
Sietuviškis (Rokiškis)
Sietuviškis – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Panemunėlio GS.
Sigfried Held
Nacionalinėje komandoje žaidė 1966–1973 m.
Saugumo dilema
Saugumo dilema – terminas, kuris tarptautiniuose santykiuose nurodo situaciją, kurioje siekdamos savo tikslų ir pasitelkdamos karinę galią ar aljansus, valstybės siekia didinti savo saugumą, tačiau taip sukelia kitų valstybių nesaugumo jausmą, kuris jas paskatina savo ruožtu ginkluotis ir taip kyla pavojus prasiveržti ginklavimosi varžyboms ar tarpvalstybiniam konfliktui, kurio nei viena pusė nesiekė. Pirmą kartą šis terminas buvo pavartotas vokiečių mokslininko John H. Herz 1951 metais knygoje „Politinis realizmas ir politinis idealizmas“ bei britų istoriko H. Butterfield „Istorija ir žmonių santykiai“.
Vienas seniausių tarptautinių santykių teorijų ir saugumo koncepcijų – realizmas, remiasi „visų karo prieš visus“ logika, valstybės laikomos svarbiausiais tarptautinių santykių ir saugumo politikos veikėjais, akcentuojama galia, kaip saugumą užtikrinanti, tačiau ir paradoksus tarptautinėje arenoje kelianti priemonė. Valstybės veikdamos anarchiškoje aplinkoje siekia savo saugumo, o jį užsitikrinusios – konkurencijos iki įmanomo didžiausio dominavimo, kuris užtikrintų jų išlikimą, todėl viena kitą suvokdamos su priešiškumu, jos prisideda prie tarptautinės sistemos konfliktiškumo. Valstybių elgesys, paremtas grasinimu naudoti jėgą ir kartu savo galios ribojimu, skatina formuotis realizmo teorijoje neretai akcentuojamą saugumo paradoksą: kai valstybės didindamos savo galią, užuot didinusios, proporcingai mažina saugumą.
Saugumo dilemoje atsakymas, kas yra gynybinis, o kas agresyvus veiksmas, priklauso nuo interpretacijos, kadangi skirtingos vertybinės, kultūrinės sistemos, nacionaliniai interesai skatina performuoti ir grėsmės saugumui suvokimą. Saugumo dilemos koncepcija yra mėgstamas terminas mokslininkų, karą ir konfliktinę tarptautinę sistemą siejančių su prasta valstybių tarpusavio komunikacija. Tarptautinių santykių praktikoje galima atrasti saugumo dilemos pavyzdžių, kurių ryškiausias – Pirmasis pasaulinis karas. Teigiama, kad didžiosios Europos galybės jautėsi stumiamos pradėti karą dėl išaugusio nesaugumo jausmo, atsiradusio dėl kaimyninių valstybių karinių aljansų kūrimo. Vokietijos baimė kariauti dviem frontais paskatino sukurti ir Šlyfeno planą, kuris prisidėjo prie mobilizacijos valstybėse paspartinimo ir ginklavimosi varžybų atsiradimo, kai didinamas ginklų kiekis sumažino saugumą.
Visgi šiandieninėje tarptautinėje politikoje komunikacijų kokybė skiriasi nuo praėjusio amžiaus, todėl ir saugumo dilemos koncepcija išsiplėtė. 2001 m. rugsėjo 11 d. atakos, anot K.L. Fishel, pakeitė ne tik globalią saugumo sistemą, bet ir patį (ne)saugumo jausmą. Du esminiai elementai papildė seną saugumo dilemos konceptą: pirma, hegemoniniai nevalstybiniai veikėjai (teroristai), galintys naudoti nekonvencinius ginklus prisidėjo prie nesaugumo išaugimo ir antra, iškilo politiniai veikėjai, siekiantys pasinaudoti visomis įmanomomis priemonėmis, ne tik karine jėga pasiekti savo tikslus (t. y. formuoti viešąją nuomonę, daryti įtaką sprendimų priėmimo procesams ir pan.), sukeliančius tą patį nesaugumo jausmą ir siekį didinti savo galią. Tokia šiandieninė saugumo dilema formuojasi santykiuose tarp Japonijos ir Kinijos, kai pastaroji savo galios augimą ir sparčią modernizaciją aiškina kaip gynybinius veiksmus, o Japonija suprasdama savo pažeidžiamumą tai interpretuoja kaip puolamuosius – potencialiai agresyvius, ir irgi savo ruožtu ginkluojasi.
Gynybinis realizmas
Saugumo dilema gynybinio realizmo teorijoje yra viena esminių prielaidų, aiškinančių potencialios grėsmės atsiradimą tarptautinėje arenoje dėl egzistuojančio saugumo paradokso. Kaip teigia B. Buzan, valstybės siekdamos saugumo kelia pavojų sau pačioms, nes dėl pralaimėjimo baimės priklauso ir valstybių elgesio motyvai. Jos arba siekia išlaikyti esamą situaciją – status quo, arba revizionistiškai pakeisti pusiausvyrą ir perdalyti galią. Status quo valstybių santykiai visada bus paremti saugumo paradoksu dėl kitų valstybių grėsmingų interesų galimo iškilimo, nes bus bijomasi, kad priešiškos galios sieks užkariauti silpnesnius už save.
Anarchiška tarptautinė arena reiškia, jog nėra viršesnės valdžios už valstybę, todėl valstybės siekdamos apginti savo interesus, bet nepasitikėdamos viena kita, maksimizuos savo saugumą arba prisišliedamos prie stipresnės galios, arba balansuodamos – t. y. formuodamos didesnei galiai atsvarą sudarantį aljansą. Gynybiniame realizme akcentuojama ir gynybos-saugumo dilema, kuri nurodo situaciją, kada gynybos ir saugumo organizavimas pareikalauja milžiniškų valstybės lėšų ir padidinimas vienos galios (karinės) sumažina kitą pajėgumą – ekonominę galią. Moderniais laikais saugumo pojūčio ginkluotė negali sukurti, todėl kilus gynybos dilemai, valstybė susiduria su paradoksu – išlaidos gynybai užuot didinusios saugumą, jį sumažina. Akivaizdus gynybos dilemos pavyzdys yra Sovietų Sąjungos žlugimas, prie kurio prisidėjo nuolatinis lėšų didinimas kariniam saugumui, atvedęs valstybę į ekonominę-politinę krizę.
Puolamasis realizmas
Puolamojo realizmo kryptis, kaip ir gynybinis realizmas, sutinka su anarchiškos tarptautinės aplinkos egzistavimu, kuris skatina agresyvų valstybių elgesį. Visgi gynybai realistai pabrėžia galios vertinimą santykyje su kitų valstybių galia, todėl ir galios kaupimas, ir saugumo dilema siejasi atsižvelgus į šį santykį. Tuo tarpu puolamojo realizmo atstovai (žymiausi: J. Mearsheimer, R. Schwelleris, C. Gray) teigia, kad valstybių revizionistinė prigimtis skatina galios didinimą iki hegemoninio maksimumo bet kokiomis aplinkybėmis. Kaip teigia J.Mearsheimer, tik nevykusi valstybė praleistų galimybę tapti hegemonu tarptautinėje sistemoje, nes galvotų, kad turi pakankamai galios išlikti. Tokiu atveju, saugumo dilema puolamajame realizme siejasi su tuo, kad valstybės tampa ne saugumo maksimizuotojos, kaip gynybiniame, o galios maksimizuotojos.
Ginklai ir karinė galia reikalinga ne saugumui užtikrinti, bet formaliam savo tvarkos primetimui, kas veda link neužtikrintumo dėl kitų tarptautinės sistemos veikėjų puolamųjų veiksmų tikimybės. Taigi status quo tvarkos pasiekti tarptautinėje arenoje neįmanoma ir egzistuoja nuolatinis karinės galios didinimas ir panaudojimo tikimybė. Saugumo dilema negali išnykti, nes karo grėsmė egzistuos dėl nuolatinio varžymosi. Taigi nuo gynybinio realizmo atstovų, kurie pripažįsta galios balansavimo ir stabilumo nusistovėjimą, kas vestų link saugumo dilemos išnykimo, puolamieji realistai skiriasi įsitikinimu, kad saugumo dilemos niekada nepavyks išvengti dėl neribotų prigimtinių valstybių galių maksimizavimo siekių.
Saugumo dilemos koncepcijos kritika
Tradicinę realistų perspektyvą ir saugumo dilemos koncepcijos prielaidas kritikuojantys tyrinėtojai pabrėžia saugumo prigimties fragmentiškumą ir anarchinės tarptautinės sistemos veikimą. Teigiama, jog saugumo dilemos nekyla dėl anarchinės prigimties, jos yra socialinės struktūros, kurios susideda iš subjektyvių valstybių supratimų viena apie kitą, kas veda link nepasitikėjimo. A. Wendt kritikuodamas teigia, kad „anarchija yra tai, ką valstybės iš jos sukuria“, t. y. tarptautinė sistema sukuria veikėjų sąveikas, kurios paskatina rasti ir saugumo dilemoms. Tuo tarpu C. Glaser pateikia kritiką A. Wendt: „saugumo dilema suprantama kaip valstybių sąveikos rezultatas, kai turėtų būti suprantama kaip situacija, kurią sukuria materialinės sąlygos tarp valstybių (geografija, technologinė pažanga ir pan.)“. Todėl valstybės negali pačios išvengti saugumo dilemos pritaikiusios atitinkamas užsienio politikas. C. Glaser teigia, kad saugumo dilemos koncepcija aktualiausia yra gynybiniams realistams, nes puikiai paaiškina valstybių siekius kooperuotis per aljansus tam tikromis aplinkybėmis.
FK Lokomotiva Gradsko
Istorija
Klubo ištakos siekia ... m.
Express FC
Express Football Club arba trumpai Express Fc bei Express – Ugandos futbolo klubas iš Kampalos, rungtyniaujantis Premjer lygoje.
FK Lokomotiva Gradsko
Istorija
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje ir Rytų grupėje užėmė dešimtą vietą.
Express FC
Istorija
Klubas įkurtas 1957 m. Daugkartiniai šalies čempionai. Pirmą titulą iškovojo 1974 m.
Cheminis tanklaivis
right|240px|thumb|Cheminis tanklaivis GINGA FALCON [[Kolumbija (upė)|Kolumbijos upėje]] thumb|right|240px|Cheminių tanklaivių laivynas [[2006 m.]] right|240px|thumb|Sudėtinga vamzdyno sistema [[Saudo Arabija|Saudo Arabijos cheminiame tanklaivyje, gabenančiame melasą]] right|240px|thumb|Japonų tanklaivis Golden Nori
Batai
thumb|Vyriški batai Batai – avalynės apavas, skirtas žmogaus kojoms apsaugoti ir atramai judant suteikti. Batų formos ir dizainai labai plačiai skiriasi vienas nuo kito. Kiekviena kultūra ar istorinis laikmetis turi sau būdingas batų formas, dizainus, gamybos priemones ir technologijas bei medžiagas.
Cheminis tanklaivis
Cheminis tanklaivis – laivas, suprojektuotas didmeniniam cheminių medžiagų gabenimui. Remiantis MARPOL 73/78, cheminis tanklaivis yra laivas, tinkantis urmu transportuoti skysčius, išvardytus 17-ame Tarptautiniame didmeninių cheminių medžiagų kodekso skyriuje. Be pramoninių chemikalų ir naftos produktų, šie laivai dažnai gabena alyvpalmių aliejų, daržovių aliejus, lajų, kaustinę sodą ir metanolį.
Smilgiai (Panemunėlis)
Smilgiai – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Panemunėlio GS.
Batai
Batai dažniausiai gaminami iš odos, medžio, drobės, gumos, plastiko. Seniausi aptikti batai datuojami 7000–8000 m. pr. m. e., seniausi aptikti odiniai batai – maždaug 3500 m. pr. m. e.
Cheminis tanklaivis
Okeaninių tanklaivių dedveito tonažas vyrauja nuo 5 tūkst. iki 35 tūkst. tonų. Tai yra mažiau nei kitų vidutinių tanklaivių dėl specializuotos jų krovinio kilmės ir uosto terminalų, kuriuose vyksta pakrovimas ir iškrovimas, apribojimų.
Klasifikacija
Įprastai cheminių medžiagų tanklaiviai skirstomi į tris tipus:
1-as tipas
Šiam tipui priskiriamais tanklaiviais gabenami produktai, keliantys didžiausią grėsmę gamtai. Šiuose laivuose reikalingos aukščiausio lygio prevencinės priemonės, kurios užkirstų kelią krovinio nutekėjimui.
2-as tipas
Šiam tipui priskiriamais tanklaiviais gabenami produktai kelia didesnę nei vidutinę grėsmę gamtai. Saugumui užtikrinti imamasi nemenkų prevencinių priemonių.
3-ias tipas
Šiam tipui priskiriamais tanklaiviais gabenami produktai kelia vidutinę grėsmę gamtai. Krovinio gabenimo metu naudojamos saikingos prevencinės priemonės.
Bresto apskritis (1795–1920)
Bresto apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas, gyvavęs Rusijos imperijos sudėtyje dabartinės Baltarusijos pietvakariuose ir Lenkijos rytuose. Centras – Brestas.
Istorija
Apskritis įkurta po ATR padalijimo 1795 m., nuo 1801 m. priklausė Gardino gubernijai.
Administracinis suskirstymas
1913 m. apskrityje buvo 23 valsčiai.
Frost EP: Sent to Destroy
Frost EP: Sent to Destroy – norvegų aggrotech grupės „Combichrist“ EP, išleistas 2008 m.
Vaizdo klipas
Vaizdo klipą „Sent to Destroy“ režisavo Robynas fon Svankas. Jame taip pat nusifilmavo kino aktorius Bilas Moslis.
Mao (Čadas)
Mao  – miestas vakarų Čade, Sahelyje; Kanemo regiono ir departamento administracinis centras. Keliai į Bolį, Masakorį, Ngigmį, yra aerodromas. Dauguma gyventojų musulmonai, bet yra krikščionių (yra katalikų ir protestantų bažnyčios). 5 km nuo Mao yra istorinė Kanemo–Bornu sostinė Džimis, kurioje tebereziduoja šios valstybės sultonas.
Istorija
Mao miestą 1898 m. įkūrė sultonas Ali.
Lietuvos futbolo varžybos 1953 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1953 m.
A klasė
Elfa Vilnius užėmė KN Vilnius komandos, žaidusios pirmajame rate, vietą.
Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo KN Vilnius ir Raudonasis spalis Kaunas.
Kendzežynas-Kozlis
Yra krašto muziejus, Šv. Mykolo bažnyčia, laivininkystės mokykla.
thumb|Paminklas karo aukoms atminti|left thumb|left|Kendzežyno-Kozlio upių uostas
Istorija
Miestas suformuotas iš dviejų gyvenviečių: Kendzežyno kaimo, įkurto XIII a., ir Kozlio miestelio, įkurto 1281 m. 1975 m. suformuotas Kendzežyno-Kozlio valsčius ir jo sostinė tapo Kendzežynas-Kozlis.
Karo metu mieste buvo įkurtos dvi vokiečių stovyklos.
Heat EP: All Pain is Beat
Heat EP: All Pain is Beat – norvegų aggrotech grupės „Combichrist“ EP, išleistas 2009 m. Albumas išleistas disko ir vinilinės plokštelės pavidalu. Plokštelėje įrašyti remiksai, kuriuos atliko „VNV Nation“, „Designer Drugs“ ir „Aesthetic Perfection“. Diske, be šių remiksų įrašyti dar trys, kurių vieną atliko „Assemblage 23“.
Po sausio mėnesį išleisto albumo „Today We Are All Demons“ grupė turėjo labai sėkmingą turą Šiaurės Amerikoje kartu su „Black Light Burns“ (Vesu Borlandu ar „Limp Bizkit“). Tuo pat metu endis Lepležua rado laiko išleisti EP pavadinimu „Heat EP: All Pain is Beat“.
Tomasz Frankowski
Nacionalinėje komandoje žaidė 1999–2006 m.
Senaro sultonatas
Senaro sultonatas, dar žinomas kaip Fundžų Senaro sultonatas, Sinaras ir Mėlynasis sultonatas, buvo sultonatas dabartinio Sudano teritorijose. Valstybės sostinė buvo Senaras, ji valdė didelę dalį Šiaurės Rytų Afrikos 1504–1821 m.
Istorija
Abdalos valstybė buvo trumpalaikė, nes XVI a. iš pietų atvyko Amaros Dunkvaso vadovaujami fundžai, kuriuos į šiaurę išvijo šilukai. Fundžai nugalėjo Abdalą ir įkūrė savo valstybę su sostine Senare.
Fundžai praktikavo vietinių Afrikos religijų ir krikščionybės mišinį, nors Islamas irgi buvo svarbus. 1523 m. Senaro monarchija oficialiai atsivertė į Islamą, bet ankstesnių tikėjimų elementai išliko.
Senaro sultonatas greitai plėtėsi, užėmė Džezirą, Butaną, Bajudą, Pietų Kordofaną. Osmanų Egiptas iš šiaurės įsiveržė į Senarą, bet nesugebėjo jo užkariauti. Po to turkai sustiprino šiaurinės Nubijos kontrolę ir sieną, kuri išliko iki 1821 m.
Santykiai su Etiopija pietryčiuose buvo labiau įtemti, nes abi šalys varžėsi dėl pasienio lygumų. Etiopija jautė grėsmę iš Senaro, bet dėl vidinių problemų negalėjo kištis. Galiausiai, kai pati Etiopija buvo suvienyta, o sostinė perkelta į Gonderą, Etiopija užvaldė nemažai Senaro sričių. Konfliktas su šilukais pietuose tęsėsi, kol Senaras turėjo su jais sudaryti sąjungą kovoje su dinkais. Sultonas Badis II nugalėjo Takvalio karalystę ir jos valdovą padarė savo vasalu.
Sultonato galios zenitas buvo XVI a. pabaiga, o XVII a. valstybė nusilpo. Viena to priežasčių buvo sultono nesutarimai su pirklių remiama ulama, kuri buvo įsitikinusi, kad tai jos pareiga valstybėje atstovauti teisingumui. 1762 m. sultoną Badį IV nuvertė Abu Likajikas, kuris į sostą pasodino sultono giminaitį ir valdė kaip regentas. Tai pradėjo ilgą konfliktą tarp sultonų, norinčių susigrąžinti valdžią ir Hamadžo regentų. Tai dar labiau nusilpnino sultonatą.
XVIII a. pabaigoje į valdžią atėjo Mekas Adlanas II. Osmanų valdytojas Egipte Al-Tahir Agha vedė Meko Adlano II dukrą. Kai 1821 m. turkų generolas Ismailas bin Muhamadas Ali įsiveržė į Senarą ir be pasipriešinimo jį užėmė, jis buvo asimiliuotas į Muchamedo Ali dinastijos imperiją.
Vėbriškiai II
Vėbriškiai II – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Tindžiulių.
Kiss the Blade
Kiss the Blade – norvegų aggrotech grupės „Combichrist“ EP, išleistas 667 kopijų tiražu.
Saku Sporting
„Saku Sporting“ futbolo klubas, o trumpiau Sporting bei tiesiog Saku – Estijos futbolo klubo „Sporting“ moterų ekipa iš Saku.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2007 m. Tuo metu pagrindinis „Saku Sports“ klubo tikslas buvo ugdyti jaunimą.
2011 m. buvo suburta suaugusiųjų komanda, kuri pradėjo dalyvauti vyrų futbolo varžybose. Vyrų ekipa pastaraisiais metais III lygoje.
Vėliau suburta ir merginų, moterų ekipa, kuri dalyvavo aukščiausioje šalies moterų lygoje.
2019 m. debiutavo Naiste Meistriliiga, o ekipa užėmė ketvirtą vietą, o taurės turnyre pasiekė pusfinalį.
2020 m. Naiste Meistriliiga merginos užėmė antrą vietą po pirmojo etapo, bet stipriųjų grupėje nukrito į trečią vietą ir iškovojo bronzos medalius. Taurės turnyre ir vėl iškopė į pusfinalį.
2021 m. Naiste Meistriliiga merginos užėmė antrą vietą, o taurės turnyre nukeliavo iki ketvirtfinalio.
2022 m. rugpjūčio 8 d. žaidė Baltijos lygos rungtynes prieš FC Gintra. Lietuvos klubas nugalėjo estes rezultatu 5-1.
2023 m. sezono Baltijos moterų futbolo lygoje Saku Sporting susitiko su Žalgirio MFA ir Šiaulių „Gintros“ komandomis. 2023 m. birželio 10 d. Vilniuje įvykusiose rungtynėse rezultatu 4-2 nugalėjo „žalgirietės“. 2023 m. birželio 18 d. Estijoje įvykusiose rungtynėse rezultatu 3:1 šiaulietės nugalėjo Saku „Sporting“.
Visapka
Visapka – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Šetekšnų, prie kelio.
Gardino apskritis
Gardino apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Abiejų Tautų Respublikoje, Rusijos Imperijoje ir Lenkijos Respublikoje. Centras – Gardinas. Apskričiai priklausė dabartinės Baltarusijos žemės.
FK Bratstvo 07 Žitoše
Bratstvo 07 – Makedonijos futbolo klubas iš Žitošės.
Lietuvos futbolo varžybos 1952 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1952 m.
A klasė
Teisę žaisti A klasėje kitame sezone iškovojo JJPF Kaunas ir Spartakas Plungė.
FK Bratstvo 07 Žitoše
Istorija
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje ir Rytų grupėje užėmė devintą vietą.
Lietuvos futbolo varžybos 1952 m.
Taurė
Turnyre žaidė net 336 komandos.
FK Bratstvo 07 Žitoše
Istorija
2022–2023 m. sezone žaidė Trečioje lygoje.
Pasiekimai
<...>
Anaksaretė
Graikų mitologijoje Anaksaretė  – Teukro giminės palikuonė, tarnaitė iš Salamino, už nepagarbą Ifio meilei paversta akmeniu.
Istorija
thumb|left|250px| Anaksaretė ir Ifis, aut. Virgil Solis.
Meilės deivė Afroditė nepakęsdavo tų, kurie nerodė pagarbos meilei. Jaunas piemuo Ifis (kitur – Ifidas), pamatęs tarnaitę Anaksaretę, įsimylėjo ją karštai. Stengdamasis įtikti mergaitei, Ifis siųsdavo Anaksaretei dovanų, laiškus, tačiau ji vis atstumdavo vargšo įsimylėjelio bandymus susitikti. Ji niekino jaunuolio jausmus, taip atimdama paskutinią jaunuolio viltį ją pamilti. Todėl Ifis ėmė ir pasikorė prie beširdės mylimosios durų. Pamačiusi Ifio kūną, Anaksaretė tyčiojosi iš jaunuolio nelaimingos meilės, už tai Afroditė pavertė ją akmenine statula. Anot Ovidijaus, statula išliko ir stovėjo Salamine, Kipro saloje, Veneros Sargės (Venus Prospiciens) šventykloje.
José Alberto Costa
José Alberto Costa (g. 1953 m. spalio 31 d.) – buvęs Portugalijos futbolininkas, rungtyniavęs Portugalijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1978–1983 m.
Lajus (Čadas)
Lajus  – miestas pietų Čade, Logonės dešiniajame krante; Tandžilės regiono ir Rytų Tandžilės departamento administracinis centras. Keliai į Dobą, Bongorą, Palą; yra aerodromas. Esti katalikų Šv. Šeimynos katedra.
Virvės traukimas 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Virvės traukimas 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko penktą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžybose dalyvavo tik penkių šalių komandos. Jungtinė Karalystė iškovojo aukso medalius ir tapo pirmąją valstybe laimėjusia antrą aukso medalį virvės traukimo varžybose. Tai buvo paskutinis kartas kai virvės traukimas vykdytas olimpinėse žaidynėse.
Monfalkonė
Monfalkonė (,, ; , s. ) – miestas ir komuna Italijoje, Friulio–Venecijos Džulijos regione, Goricijos provincijoje.
Miestas išsidėstęs Triesto įlankos pakrantėje į rytus nuo Sočos žiočių. Itališkai miesto pavadinimas reiškia 'sakalų kalnas'. Monfalkonė – pramonės centras, kuriame gaminami laivai, lėktuvai, tekstilė, chemikalai ir rafinuotas aliejus. Čia dirba laivų kompanijos „Fincantieri“ laivų statykla.
Monfalkonės globėja – Švč. Mergelė Marija, jos diena švenčiama lapkričio 21–ąją.
Oliver Bozanic
Oliver Bozanic (g. 1989 m. sausio 7 d.) – Australijos futbolininkas, rungtyniavęs Australijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2013–2015 m.
Padauniūnys
Padauniūnys – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Panemunio.
Medės Krikštai
Medės Krikštai (arba Medės Grikštai) – buvęs kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 14 km į pietus nuo Kartenos ir 7 km į pietryčius nuo Baublių, prie kelio Kartena-Mikoliškiai-Gargždai, Mikoliškių šiaurinėje dalyje, prie Juodupio upelio.
Istorija
Kaimas susiformavo XVII-XVIII a., priklausė Mikoliškių dvarui ir Gargždų parapijai. 1821–1826 m. jame buvo 6, o 1839 m. – 3 baudžiauninkų sodybos.
1880 m. kaimo centrinėje dalyje stovėjo 3 sodybos, o pietvakariniame pakraštyje prie Juodupio upelio ir Gargždų kelio buvo Urboniškių vienkiemis.
K. Mažono sodybos kieme XIX a. pabaigoje buvo pastatytas meniškas koplytstulpis su kalvio darbo kryželiu ir medine Marijos skulptūra.
Sovietmečiu kaimas priklausė Kretingos miškų ūkiui. Jame veikė medienos sandėlis ir pirminio apdorojimo įmonė (lentpjūvė), įsikūrė Mikoliškių girininkijos administracija.
XX a. 8 dešimtmetyje Medės Krikštų kaimas buvo prijungtas prie Mikoliškių kaimo.
Kultūros paveldas
Mikoliškių koplytstulpis su Marijos Maloningosios skulptūra (XIX a.).
Persephone
Persephone – Vokietijos-Austrijos neoklasikinės darkwave muzikos grupė. Įkurta 2000 m. Sudaro grupės L'Âme Immortelle vokalistė Sonja Kraushofer, grupės Janus violončelininkas Martin Höfert ir grupės Christian Death gitaristas Wim Leydes. Projektas pavadintas pagal senovės graikų požemių karalystės ir metų laikų deivę Persefonę.
Rondo (grupė)
miniatiūra|Aleksandras Ivanauskas (2023)
Rondo – Lietuvos popmuzikos ir roko grupė.
Istorija
1976 m. Šiluvoje mėgėjišką ansamblį „Provincija“ sukūrė Alvidas Tautkus ir jo brolis Gintautas.
1984 m. Valstybinė filharmonija pasiūlė grupei dirbti profesionaliai. 1985 m. pervadino į „Rondo“.
Grupė išpopuliarėjo dainomis „Margarita“, „Rytas perone“, „Dviese“, „Pelenė“.
Alvidas Tautkus, nustojęs groti nusprendė užsiimti grupės vadyba. 1989 m. Kalėdų naktį G. Tautkus iškrito iš šeštojo namo aukšto ir patyrę daugybę traumų, kurias ilgai gydėsi. Dėl sužalojimų jis negalėjo koncertuoti, o vėliau pasinėrė į religinę veiklą, palikdamas grupę. Grupės veikla aprimo ir grupei reikėjo sukviesti naujų atlikėjų, kurie pakeistų Alvidą ir Gintautą Tautkus.
Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, grupę paliko Arūnas Armonas, kuris buvo pašauktas į Lietuvos kariuomenę. A. Armoną pakeitė gitaristas Aleksandras Ivanauskas.
Nuorodos
Oficiali grupės svetainė