cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jerry Siegel
Ankstyvasis darbas DC Comics (1935–1943 m.)
Negalėdamas sau leisti studijuoti universitete, Dž. Sigelis dirbo įvairius siuntinių pristatymo darbus, laisvalaikiu visą laiką kalbindamas komiksų leidėjus. 1935 m. vasarą, vis dar gyvendamas Klivlende, jis kartu su Dž. Šusteriu pradėjo pardavinėti komiksus leidyklai „National Allied Publications“, pagrindiniam „DC Comics“ pirmtakui Niujorke.
Dž. Sigelis ir Dž. Šusteris nuo 1933 m. kūrė „Supermeno“ istoriją ir personažą, tikėdamiesi jį parduoti kaip laikraštinį komiksą. Tačiau po kelis metus trukusių nesėkmingų prašymų laikraščiams, Dž. Sigelis ir Dž. Šusteris sutiko „Supermeną“ išleisti komiksų knygose. 1938 m. kovą jie pardavė visas teises į „Supermeną“ komiksų leidyklai „Detective Comics, Inc.“, kitai DC pirmtakei, už 130 Jungtinių Amerikos Valstijų dolerių (2 390 dolerių, atsižvelgus į infliaciją).
Pokario metai (1946–1959 m.)
Tarnaudamas Jungtinių Amerikos Valstijų kariuomenėje Havajuose, Dž. Sigelis iš savo draugo Dž. Šusterio sužinojo, kad „DC Comics“ išspausdino istoriją, kurioje vaizduojama vaikiška „Supermeno“ versija, pavadinta „Superboy“, paremta istorija, kurią Dž. Sigelis buvo pateikęs „DC Comics“, bet jie jos nenupirko. Kadangi „DC Comics“ iš Dž. Sigelio nenupirko „Superboy“ autorinių teisių, Dž. Sigelis padavė juos į teismą dėl autorinių teisių pažeidimo. Antroji problema, su kuria jie susidūrė su „DC Comics“, buvo tai, kad „DC Comics“ išviliojo iš Dž. Sigelio ir Dž. Šusterio honorarus už „Supermeno“ radijo laidą ir prekes. Dž. Sigelis ir Dž. Šusteris tuo pačiu padavė juos į teismą dėl teisių į „Supermeną“. Pasibaigus teismo procesui, Dž. Sigelis ir Dž. Šusteris sutiko atsisakyti ir „Supermeno“, ir „Superboy“ autorių teisių mainais už šiek tiek daugiau nei 94 000 dolerių (atsižvelgus į infliaciją – 1 012 518 dolerių). Dž. Sigelio 1948 m. skyrybų dokumentai rodo, kad sumokėjus teismo mokesčius, bet dar neišsprendus skyrybų klausimo, jis turėjo apie 29 000 JAV dolerių.
Po karo Dž. Sigelis persikėlė į Niujorką.
1937–1947 m. (t. y. sutarties galiojimo laikotarpiu) dirbdami DC Comics kompanijoje Dž. Sigelis ir Dž. Šusteris kartu uždirbo daugiau nei 400 000 dolerių (atsižvelgus į infliaciją – 6 220 000 dolerių).
Po 1947 m. Dž. Sigelis ėmėsi laisvai samdomo rašytojo darbo. Kelios jo darbovietės – žurnalai „Tallulah“, „Larsas iš Marso“ ir „G.I. Joe“. 1951 m. leidykla „Ziff-Davis“ pasamdė jį komiksų redaktoriumi, bet jos komiksų skyrius užsidarė mažiau nei po metų veiklos. Po 1951 m. Dž. Sigelis taip ir nerado nuolatinio darbo ir išgyveno sunkų laikotarpį. Iki 1959 m. jis su šeima gyveno vieno kambario bute Long Ailende ir sunkiai apmokėdavo sąskaitas.
Grįžimas į Vašingtoną (1959–1966 m.)
Dž. Sigelis paragintas savo antrosios žmonos 1959 m. grįžo į „DC Comics“. Nors parašė keletą „Supermeno“ istorijų, jis nebeturėjo jokios kūrybinės kontrolės, turėjo atsakinėti į redaktoriaus nurodymus. Tuo metu jis daug rašė apie komandą „Superherojų legionas“, kurdamas jai daug personažų. Dž. Sigelio indėlį šiuo laikotarpiu sunku nustatyti, nes „DC Comics“ paprastai nesuteikdavo kūrėjams antraščių. Paskutinis jo darbas DC buvo trumpas apsakymas, įtrauktas į „Supermeno bičiulio Džimio Olseno“ knygą 1965 m. gruodį. 1966 m. DC Comics nustojo duoti jam darbus, kai kompanija sužinojo, kad Dž. Sigelis ir Dž. Šusteris planuoja antrą kartą bylinėtis, kad susigrąžintų „Supermeno“ autorines teises. Dž. Sigelis ir Dž. Šusteris šią bylą pralaimėjo.
Po šio antrojo atleidimo iš darbo Dž. Sigelis vėl išgyveno sunkų finansinį laikotarpį, nes negalėjo rasti nuolatinio darbo. 1975 m., sužinojęs, kad „Warner Bros.“ kuria filmą apie „Supermeną“, Dž. Sigelis įspėjo spaudą apie savo būklę. Reaguodama į tai, „Warner Bros“ sutiko skirti Dž. Sigeliui ir Dž. Šusteriui 20 000 dolerių per metus stipendiją, vėliau padidintą iki 30 000 dolerių, su sąlyga, kad jie daugiau niekada nebeginčys „Supermeno“ autorinių teisių.
Sukurti personažai dirbant DC Comics
'''Pirmą kartą dirbdamas „DC Comics“ (1935–1943 m.) Dž. Sigelis sukūrė šiuos personažus:'''
'''Antrą kartą dirbdamas „DC Comics“ (1959–1966 m.) Dž. Sigelis sukūrė šiuos personažus:'''
„Funnyman“
Dar dirbdami „DC Comics“, Dž. Sigelis ir Dž. Šusteris sumanė „Juokdarį“ (angl. „Funnyman“) – klouną superherojų. Jie tikėjosi, kad įprastų superherojų populiarumas mažės, ir manė, kad ironiškas personažas bus patrauklus. Skirtingai nei su kitais savo sukurtais personažais, Dž. Sigelis ir Dž. Šusteris buvo pasiryžę išsaugoti Funnymano autorines teises. Tai buvo nepriimtina „DC Comics“, todėl jie sudarė sutartį su „Magazine Enterprises“, komiksų leidybos bendrove, priklausančia Vinui Salivanui. Buvo išleisti šeši komiksų serijos „Juokdarys“ leidiniai. Vėlesnis bandymas išleisti personažą laikraščiuose taip pat buvo nesėkmingas. Tai buvo paskutinis Dž. Sigelio ir Dž. Šusterio bendradarbiavimas. Tuo metu Dž. Šusterio regėjimas pablogėjo taip, kad jis nebegalėjo dirbti.
Marvel Comics
Pirmą kartą „Marvel Comics“ Dž. Sigelis dirbo 1963 m., pasivadinęs „Džo Karterio“ slapyvardžiu. Kartu su Stenu Li jis sukūrė piktadarį „Plantmaną“ („Strange Tales“ Nr. 113). Taip pat jis parašė scenarijų „Žmogaus Fakelo“ („Human Torch“) komiksams žurnale „Strange Tales“ Nr. 112–113 (1963 m. rugsėjis-spalis), kuriame pristatė paauglio „Žmogaus Fakelo“ vidurinės mokyklos merginą Doris Evans. Taip pat savo vardu parašė atsarginį komiksą su X-Men nariu Angelu, kuris buvo išspausdintas „Marvel Tales“ ir „Ka-Zar“ numeriuose. Pasak tuometinio „Marvel“ vyriausiojo redaktoriaus Steno Li, tuo metu Dž. Sigeliui „nesisekė“ ir jis buvo prastos sveikatos, todėl gavo darbą būti „Marvel“ korektoriumi.
Archie Comics
1966 m. Dž. Sigelis dirbo „Archie Comics“, kurdamas komiksus „The Fly“, „The Mighty Crusaders“, „The Web“ ir „Steel Sterling“, kuriuose veikė nuo XX a. penkto dešimtmečio atgaivinti personažai. Vėliau tais pačiais metais „Archie comics“ sustabdė savo superherojų liniją ir Dž. Sigelis buvo atleistas.
Įvairūs faktai
1956 m. Dž. Sigelis sukūrė du superherojus leidyklai „Charlton Comics“: „Raumenys“ ir „Gamtos berniukas“ Komiksas „Raumenys“ buvo išleistas du kartus, o „Gamtos berniukas“ – tris.
George Jonaširo
(g. 1950 m. lapkričio 28 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Jerry Siegel
Įvairūs faktai
1968 m. jis dirbo „Western Publishing“ leidykloje, kuriai kartu su Karlu Barksu rašė komiksų knygos „Junior Woodchucks“ istorijas.
George Jonaširo
Nacionalinėje komandoje žaidė 1985 m.
Jerry Siegel
Įvairūs faktai
Aštuntajame dešimtmetyje kartu su Valu Majeriku dirbo prie istorijos „Žvaigždutė“, kuris pasirodė komiksų knygoje „Antis naikintoja“. Planuota komiksų serija tokiu pačiu pavadinimu apie moterį, bandančią užauginti pusiau ateivį sūnų po to, kai juos paliko negyvas ateivis tėvas, liko nebaigta dėl Dž. Sigelio mirties 1996 m.
Devintajame dešimtmetyje Dž. Sigelis rašė komiksų leidyklai „Aardvark-Vanaheim“.
Asmeninis gyvenimas
miniatiūra|Džeris Sigelis su savo žmona Džoana ir dukra Laura (1976 m.) Pradėjęs dirbti DC, Dž. Sigelis išliko aktyvus mokslinės fantastikos bendruomenės narys. Jis dalyvavo „Čikone“, 1940 m. vykusiame antrajame pasauliniame mokslinės fantastikos suvažiavime. Suvažiavimo kostiumų maskarade pasirodė kaip Klarkas Kentas.
1932 m. birželio 2 d. Dž. Sigelio tėvą Maiklą parduotuvėje užpuolė vagis ir jį ištiko mirtinas širdies smūgis. Motina Sara taip pat mirė nuo širdies smūgio 1941 m. rugpjūčio 17 d.
1939 m. birželio 10 d. Dž. Sigelis vedė Belą Lifšic. Ji buvo žydė iš jo kaimynystės Glenvilyje. Su Bela jis susilaukė sūnaus Maiklo (1944 m. sausio 27 d. – 2006 m. sausio 17 d.). 1948 m. pora išsiskyrė.
1935 m. sausį Dž. Sigelis susipažino su Džoana Karter, kai ji dirbo su jo kolega Dž. Šusteriu kaip Lois Laine modelis. Jie vėl susitiko kostiumų baliuje Niujorke 1948 m. balandį. 1948 m. lapkritį jie susituokė. 1951 m. kovo 1 d. Džoana pagimdė dukrą Laurą. 1968 m. pora apsigyveno Long Ailende, o paskui persikėlė į Kaliforniją. Dž. Sigelis ir Džoana liko susituokę iki pat jo mirties.
Mirtis
Dž. Sigelis mirė 1996 m. sausio 28 d. nuo širdies smūgio. Jis daug metų turėjo širdies problemų, jam buvo atlikta šuntavimo operacija.
Turkijos futbolo varžybos 1996–1997 m.
Turkijos futbolo varžybos 1996–1997 m.
Rymiškis (Radviliškis)
Rymiškis – buvęs kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Daujočių.
Concertino
Concertino – 1978 m. Ričardo Sviackevičiaus įkurtas akordeonų kvintetas.
Ansamblio nariai buvo Stasys Strička, Rūta Daubarytė, Antanas Palionis, Liudmila Šulgina ir Ričardas Sviackevičius. Vėliau kvinteto sudėtis keitėsi – ansamblyje grojo Vida Knizikevičiūtė, Anatolijus Malevanis, Valentina Lukoševičiūtė ir kiti. 1979-ųjų rudenį į kvinteto sudėtį įsiliejo Konservatorijos dėstytojos Zitos Abromavičiūtės V kurso studentė Ilma Plungaitė, kuri tapo pirmuoju akordeonu. Nuo 1979 m. Vilniaus mokytojų namų direktorius Duanas Timukas kolektyvui suteikė galimybę repetuoti mokytojų namuose. Taip akordeonų kvintetas tapo Vilniaus mokytojų namų ansambliu. Pirmasis ansamblio koncertas įvyko 1979-ųjų gruodžio mėnesį 4-ojoje vaikų muzikos mokykloje. Tais pačiais metais kvintetas padarė pirmąjį savo įrašą Lietuvos radijuje, o 1980-aisiais surengė pirmąjį pasirodymą televizijoje. 1980 m. ansamblis grojo Lietuvos Mokslų akademijos Mokslininkų rūmuose, o metais vėliau – Lietuvos meno darbuotojų rūmų Raudonojoje salėje. 1981 m. išvyko į pirmąją užsienio kelionę – į Vokietiją. 1983 m. kvintetas pakviestas koncertuoti Leningrade, M. Glinkos kapelos salėje. Su kolektyvu pasirodė kanklininkė L. Naikelienė ir birbynininkas A. Jonušas.
.ac
.ac – interneto šalies kodo aukščiausio lygio domenas (ccTLD) Dangun Žengimo salos (Jungtinė Karalystė) interneto domenų vardų sistemoje. Įsigaliojo nuo 1997 m.
Ali
661 m. Ali buvo užpultas besimeldžiantis mečetėje Kufoje charidžitų žudiko ir po dviejų dienų mirė. Jis buvo palaidotas nežinomoje vietoje dykumoje. Pagal islamo tradiciją, vėliau jo kapavietę atrado kalifas Harūnas ar Rašidas ir toje vietoje pastatė Imamo Ali mečetę (Nadžafas). Po jo mirties visa valdžia kalifate perėjo Muavijai I, Ali sūnui Hasanui atsisakius pretenduoti į kalifo postą. Ali islamo kultūroje laikomas drąsos, išminties, tikėjimo įsikūnijimu, vertinamas už ištikimybę Mahometui, nuoširdumą, atlaidumą priešams. Todėl Ali itin svarbus mistiniame islame – sufizme. Sufijai save kildina iš Ali giminės. Tarp Ali sūnų buvo Huseinas ibn Ali, svarbus islamo istorijoje, ypač šiitiškoje tradicijoje.
Masaru Učijama
(g. 1957 m. balandžio 14 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1985 m.
.ad
.ad – interneto šalies kodo aukščiausio lygio domenas (ccTLD) Andoros interneto domenų vardų sistemoje. Įsigaliojo nuo 1996 m. 2008 m. jau buvo 1 300 000 .ad domenų.
Sopwith 1½ Strutter
Sopwith 1½ Strutter – Pirmojo pasaulinio karo metu Jungtinėje Karalystėje sukurtas vienvietis arba dvivietis daugiafunkcinis biplanas - pusantrasparnis. Šis orlaivis buvo pirmasis britų sukurtas dvivietis naikintuvas su traukiančiu propeleriu ir pirmasis britų orlaivis, ginkluotas su propeleriu sinchronizuotu kulkosvaidžiu.
Pavadinimą „1+1⁄2 Strutter“ jis gavo dėl skirtingo viršutinius sparnus su fiuzeliažu jungusių spyrių ilgio. Orlaivis buvo gaminamas Jungtinėje Karalystėje, licencinės kopijos – Prancūzijoje, Rusijos imperijoje, Japonijoje. Orlaivius dideliais kiekiais naudojo Jungtinės Karalystės, Prancūzijos, JAV, Rusijos karinės oro pajėgos, pavienius egzempliorius – ir kitos šalys.
Sopwith 1 1⁄2 Strutter buvo pirmasis orlaivis, kurį įgijo Lietuvos karinės oro pajėgos.
Sukūrimas ir gamyba
1914 m. gruodžio mėnesį „Sopwith Aviation Company“ suprojektavo mažą dvivietį biplaną, varomą 80 AG (60 kW) Gnome rotaciniu varikliu. Jo pirminis pavadinimas buvo „Sigrist Bus“, pagal Sopwith gamyklos vadovo Fred Sigrist pavardę. Sigrist Bus pirmam skrydžiui pakilo 1915 m. birželio 5 d. ir jau šio skrydžio metu pagerino Britanijos skrydžio aukščio rekordą.
Buvo pagamintas tik vienintelis Sigrist Bus egzempliorius, tačiau jo pagrindu įmonės konstruktorius Herbert Smith suprojektavo ir pagamino didesnį naikintuvą Sopwith LCT (angl. Land Clerget Tractor), varomą 110 AG (82 kW) galios Clerget variklio. Vėliau į orlaivį montuoti 120 AG galios LeRhône-9Jby, 130 AG galios Clerget-9Bc arba 135AG galios Clerget-9Ba rotaciniai 9 cilindrų varikliai.
Kaip ir Sigrist Bus atveju, kiekvienas viršutinis sparnas su fiuzeliažu buvo sujungtas pora trumpų spyrių, kurie, žiūrint iš priekio, sudarė raidės „W“ formą. Viršutiniai ir apatiniai sparnai tarpusavyje buvo jungiami pora ilgesnių spyrių.
Dviviečio „strutterio“ prototipas pirmą skrydį atliko 1915 m. gruodžio mėn., o oficialūs bandymai buvo baigti 1916 m. sausio mėn.
1916 m. kovo mėn., „Sopwith“ gaminant didelę orlaivių partiją Karališkajam jūrų laivynui ir nesusitvarkant su sausumos pajėgų užsakymais, Britanijos Karo ministerija sausumos pajėgoms skirtų „Strutterių“ gamybą nurodė pradėti „Ruston Proctor“ ir „Vickers“ įmonėms. Pastarosios pirmuosius orlaivius pateikė tik rugpjūčio mėn. Dėl šio trūkumo, rengiantis Somos mūšiui, dalis britų jūrų pajėgų „Strutterių“ birželio mėn. buvo perduoti sausumos pajėgoms (70-oji eskadrilė). „Strutterių“ gamybos užsakymus taip pat gavo ir kitos britų įmonės – „Fairey Aviation“, „Hooper & Co“, „Mann“, „Egerton & Co“, „Ruston“, „Proctor & Co“, „Vickers Ltd“, „Wells Aviation“ ir „Westland Aircraft“.
Konstrukcija
miniatiūra|Sopwith 1½ Strutter brėžinys iš trijų projekcijų „11⁄2 Strutter“ buvo tradicinės konstrukcijos medinis biplanas, su drobe dengtais aerodinaminiais paviršiais.
Sparnai – dviejų lonžeronų, standinami sukryžiuotomis plieninėmis atatampomis, apatiniai jungiami prie liemens apačioje esančio plataus centroplano, kuriame įtaisytos atlenkiamos plokštelės – oro stabdžiai. Eleronai įrengti viršutiniuose ir apatiniuose sparnuose. Sparnų danga – audeklas.
Liemuo – keturių lonžeronų su 12 stačiakampių rėmų, tarp jų sukryžiuotos plieno vielos atatampos. Liemuo dengtas audeklu, kuris prie dešiniojo viršutinio liemens lonžerono suvarstomas virve, dėl to – lengvai nudengiamas. Tarp abiejų kabinų montuojamas benzino bakas.
Uodegos plokštumos – medinės konstrukcijos, dengtos audeklu, palaikomos plieno vielos atatampomis. Pilotas gali reguliuoti stabilizatoriaus kampą, taip sumažindamas apkrovą aukščio vairams.
Važiuoklė – klasikinė: spyrių sistema standinama sukryžiuotomis plieninėmis atatampomis; ratų ašį amortizuoja guminiai lynai, apvynioti ant spyrių kablių. Ratai su 700 x 100 mm padangomis, uodegoje – amortizuojantis ramstis.
Piloto ir šaulio darbo vietos buvo įrengtos atskirose atvirose kabinose. Piloto vieta buvo priekyje, taip suteikiant didesnį apšaudymo lauką šauliui. Orlaivis turėjo reguliuojamo kampo uodegą ir po apatiniais sparnais sumontuotus oro stabdžius.
Orlaiviuose „1+1⁄2 Strutter“ buvo montuojamas vienas piloto 0,303 kalibro (7,7 mm) Vickers kulkosvaidis, sinchronizuotas su propeleriu per 1915 m. gruodžio mėn. pradėtus gaminti Vickers Challenger arba Scarff-Dibovski sinchronizatorius. Dėl sinchronizatorių trūkumo kai kurie pirmieji orlaiviai buvo gaminami tik su žvalgo kulkosvaidžiu. Vėlesniuose modeliuose buvo įrengiami Ross arba Sopwith-Kauper sinchronizatoriai. Pirmieji sinchronizatoriai nepasižymėjo patikimumu ir neretai pasitaikydavo atvejų, kai pilotas sušaudydavo savo propelerį. miniatiūra|Prancūzijos KOP Sopwith 1 1/2 Strutter. Matosi žvalgo suporuotas kulkosvaidis ir elektros generatorius Žvalgo kulkosvaidžiui montuoti naudotų žiedų gamyba pradžioje taip pat labai atsiliko nuo orlaivių gamybos ir todėl daugelyje pirmųjų orlaivių buvo naudojami savo gamybos, taip pat Lewis žiedai arba žiedai, nuimti nuo Nieuport orlaivių.
Dviviečiai „Strutteriai“ galėjo vežti keturias po sparnais sumontuotas 25 svarų (11 kg) bombas. Jūrinėse, povandeninių laivų paieškos misijose vietoje jų buvo kabinamos dvi 65 svarų (29 kg) bombos.
Taip pat „Strutterio“ pagrindu buvo planuojamas ir lengvasis bombonešis, kuriame, panaikinus stebėtojo kabiną, būtų įrengti talpesni bakai bei, Martinsyde Elephant ir B.E.12 pavyzdžiu, būtų įrengiamas vidinis bombų skyrius, skirtas keturioms 65 svarų (29 kg) bomboms.
Jungtinėje Karalystėje
miniatiūra|Britų KOP „Sopwith 1+1/2 Strutter“ Dviviečio “Strutterio“ prototipas pirmą skrydį atliko 1915 m. gruodžio mėn., o serijiniai orlaiviai Karališkosioms oro pajėgoms pradėti tiekti 1916 m. vasarį. Šie orlaiviai buvo naudojami bombonešių (Caudron G.4, Breguet Bre.4) palydai. miniatiūra|Clerget 9B variklis su mediniu dvimenčiu propeleriu Pradžioje Sopwith 11⁄2 Strutter pasirodė labai gerai – kaip tik 1916 m. viduryje baigėsi vokiečių Fokker Eindecker naikintuvų technologinis dominavimas, geresnius greičio bei skrydžio nuotolio duomenis turėję „Strutteriai“ galėjo sėkmingai vykdyti patruliavimo misijas giliai Vokietijos pajėgų užnugaryje. Tų pačių metų spalio mėnesį, pasirodžius pirmiesiems Albatros naikintuvams, ši britų persvara išnyko ir 1917 m. pradžioje „11⁄2 Strutter“ visais parametrais jau atsiliko nuo vokiškų naikintuvų. Padėties pakeisti nepavyko net pradėjus montuoti galingesnį – 130 AG (97 kW) galios Clerget 9B variklį.
Nors dar buvo mėginimų naudoti „11⁄2 Strutter“ kaip tolimosios žvalgybos orlaivį su naikintuvų palyda, tačiau būtent šio tipo orlaiviai labai nukentėjo „kruvinojo balandžio“ metu: vien britų 43-ioji eskadrilė neteko 35 pilotų iš ją oficialiai sudariusių 32. Paskutiniai britų pajėgų „11⁄2 Strutter“ iš fronto buvo nurašyti 1917 m. spalio pabaigoje. Juos pakeitė Sopwith Camel.
Iš aktyvios fronto tarnybos nurašyti „11⁄2 Strutter“ dar kurį laiką buvo naudojami Britų salų zenitinėje gynyboje. Kai kurie dviviečiai „Strutteriai“ buvo perdaryti iš dviviečių į vienviečius, taip tikintis pagerinti skrydžio parametrus. Pertvarkymas paprastai apimdavo ir piloto kabinos pastūmimą atgal, taip pagerinant matomumą, dvejų virš propelerio arkos šaudančių piloto kulkosvaidžių įrengimą ant virš viršutinio sparno iškelto Fosterio rėmo. Tokie orlaiviai gavo pavadinimą „Sopwith Comic“. miniatiūra|Sopwith 1 1/2 Strutter kyla nuo Australijos KJP laivo, 1918 m. Dalis britų Karališkųjų jūrų pajėgų „Sopwith 11⁄2 Strutter“ pateko į Viduržemio ir Egėjo jūrų frontą ir, pervadinti į „Ship‘s Strutter“ buvo naudojami lėktuvnešio orlaiviai. Visgi „11⁄2 Strutter“ netapo lėktuvnešio lėktuvais ir po to, kai jie buvo panaudoti lėktuvnešio pilotų apmokymams, buvo pakeisti į „Sopwith Pup“.
Viso Didžiojoje Britanijoje buvo pagaminta apie 1,5 tūkst. Sopwith Strutter.
Rezultatyviausias su „Sopwith 11⁄2 Strutter“ skraidęs britų asas Džofris Kukas (Geoffrey Cock) numušė 13 vokiečių orlaivių.
Prancūzijoje
miniatiūra|Prancūzijos KOP Sopwith Strutter 1B2 Didžiausiu Sopwith Strutter naudotoju tapo Prancūzijos karo aviacija (pranc. Aéronautique Militaire). 1916 m. pradžioje aiškėjant, kad senesnieji, stumiančiais propeleriais varomi ir 110–120 km/h greitį pasiekiantys Farman ir Breguet bombonešiai ir žvalgybos orlaiviai dėl technologinės pažangos tampa beviltiškai pasenusiais, o juos pakeisti turėję traukiančiu propeleriu varomi orlaiviai, tokie kaip Nieuport 14, nerodo pageidaujamų charakteristikų, tų pačių metų gegužės mėn. Prancūzijos kariuomenė įsigijo Sopwith Strutter licenciją.
Gamyba vyko Prancūzijos gamyklose, buvo gaminami trys variantai: dvivietis žvalgybinis orlaivis SOP. 1A.2, dvivietis bombonešis SOP. 1B.2 ir vienvietis naikintuvas SOP. 1B.1. Iš viso Prancūzijoje buvo pagaminta nuo 4,2 tūkst iki 4,5 tūkst. vnt. Sopwith Strutter. Orlaivius gamino keletas įmonių: miniatiūra|Prancūzijos KOP Sopwith Strutter, matomi šaulio kulkosvaidžiai ir elektros generatorius
1917 m. jais buvo apginkluotos 74 prancūzų žvalgybinės eskadrilės, o net ir 1918 m. pradžioje jie buvo naudojami 2/3 visų Aéronautique Militaire eskadrilių. 1917 m. pradžioje Sopwith Strutter pradėjo atsilikti nuo naujų vokiškų lėktuvų – lakūnai ironizavo, jog „struteris“ tetinkąs oro turizmui, o ne kovai. Tuo metu „struteris“, galintis pakelti 30 kg bombų ir pasiekti 150 km/h greitį nebegalėjo būti lyginamas su vokiškais analogais, pakeliančiais 120 kg bombų ir skrendančiais 175–200 km/h greičiu. 1917 m. gruodžio mėn. Prancūzijos Aeronautikos pakomisijės pirmininkas Nacionalinės Asamblėjos deputatas d’Aubigny parlamento pirmininkui pateikė dramatišką pranešimą, jog „turime tokią pat „Sopvičiaus“ krizę, kokia buvo „Farmano“ krizė – visa tai turės tragiškas karines ir finansines pasekmes“, nes atgyvenusioms konstrukcijoms išleistos milžiniškos lėšos, o naujų nėra sukurta. miniatiūra|Sopwith 1B2 Strutter iš galo Prancūzijos Aéronautique Militaire „struteriai“ buvo naudojami žvalgybos, artilerijos koregavimo ir fronto bei pramonės objektų bombardavimo misijoms. Naikintuvo vaidmenyje orlaivis pasirodė labai prastai ir patyrė daug nuostolių kovose su vokiečių naikintuvais. Naikintuvu Sopwith Strutter numušta mažiau priešo orlaivių nei bet kuriuo kitu I Pasaulinio karo laikų Prancūzijos KOP orlaiviu.
1917 m. pabaigoje „strutterių“ gamyba Prancūzijoje buvo sustabdyta, juos pakeitė žymiai galingesni Breguet 14 A.2 ir B.2, „Salmson“. 965 žvalgybiniai lėktuvai ir 191 bombonešis teisiai iš gamyklos chechų buvo nusiųstas į atsargą. Dalį jų kitų metų pavasarį pavyko parduoti JAV ekspediciniam korpusui. 1918 m. balandžio 1 d. Prancūzijos kariuomenės fronto daliniuose dar buvo 395 žvalgybiniai ir 47 bombonešiai „Strutter“. Paskutiniai „strutteriai“ iš fronto dalinių buvo nurašyti 1918 m. viduryje, o aviacijos mokyklose naudoti ir po karo pabaigos.
Kitose šalyse
miniatiūra|JAV ekspedicinio korpuso Sopwith 1 1/2 Strutter rikiuotė Trečiuoju pagal dydį „Sopwith 11⁄2 Strutter“ operatoriumi 1917–1918 m. tapo Jungtinės Amerikos Valstijos. Iš viso savo ekspediciniam korpusui Europoje JAV iš Prancūzijos įsigijo 384 žvalgybinius orlaivius SOP. 1 A2 ir 130 vienviečių bombonešių SOP. 1 B1.
Dauguma jų buvo naudojami mokymo tikslais, nors atskiri daliniai, pvz. 90-oji oro eskadra, juos, kaip laikiną priemonę, naudojo ir karinėse operacijose. Kaip lėktuvnešių aviaciją pirmaisiais pokario metais „Sopwith 11⁄2 Strutter“ naudojo ir JAV laivynas.
Ketvirtuoju pagal dydį „Sopwith 11⁄2 Strutter“ operatoriumi 1918 m. pavasarį tapo Rusija. 1916 m. pabaigoje Rusijos Imperijos KOP kartu su kitais lėktuvais iš britų užsakė didelę partiją „Sopwith Strutter“, pirmieji kurių į Archangelską buvo atvežti 1917 m. kovo mėn. Kartu bvo oranizuota ir pilotų mokykla, kur rusų lakūnus mokė britų instruktoriai. Iš viso tokiu būdu Rusiją pasiekė apie 120–140 orlaivių. Dalis užsakytų lėktuvų buvo paskandinti vokiečių povandeninių laivų kartu su juos vežusiais laivais. Nuo 1917 m. iki 100 šių orlaivių pagal licenciją buvo pagaminta „Dux“ ir „Lebedev“ gamyklose, dalis jų – jau po Spalio perversmo. Vėliau, Pilietinio karo metu, juos naudojo tiek raudonieji, labai nedidele apimtimi – ir baltieji (generolo Kolčiako pajėgos). Rusijos pilietinio karo, Sovietų Rusijos puolimų metu po keletą šių orlaivių pateko į Estijos, Latvijos, Lietuvos, Lenkijos, Rumunijos ir net Japonijos karines oro pajėgas.
I Pasaulinio karo metu trys Belgijos KOP eskadrilės buvo ginkluotos Prancūzijoje pagamintais „Sopwith 11⁄2 Strutter“. Karo metu keletas „Sopwith 11⁄2 Strutter“, nusileidusių Nyderlanduose buvo internuoti ir vėliau naudoti šios šalies KOP (Luchtvaartafdeeling).
Latvijos kariuomenė turėjo šešis "Strutterius": vienas iš jų buvo perimtas iš vokiečių, kurie savo ruožtu jį buvo užgrobę iš bolševikų, tris, kaip paramą, 1920 m. kovo pabaigoje perdavė britai. Du kartus su tokiais orlaiviais bolševikų pilotai - Pėteris Mardoks (1919 m. liepos 19 d.) ir Vladimiras Korobovskis bei A. Joniškėnas (lietuvis) (1920 m. vasario 21 d.) perskrido į latvių pusę ir pasidavė. Su vienu jų (serijinis Nr. 2341) 1919 m. rugpjūčio 26 d. pilotas V. Jakubovs ir žvalgas F. Zutte atliko pirmąjį Latvijos karinių oro pajėgų kovinį skrydį maršrutu Krustpilis-Lyvanai-Cargrade-Krustpils, kurio metu atakavo bolševikų pajėgas ir numetė 12 bombų. Po skrydžio pilotai orlaivyje suskaičiavo penkias priešo kulkų padarytas skyles. "Stutteriai" kaip Latvijos KOP mokymo lėktuvai buvo naudojami iki 1935 m., kai avarijoje buvo sudaužytas paskutinis rikiuotėje likęs orlaivis (gamyklinis Nr. A6985, karinis Nr. 13, su 130 AG Clerget varikliu).
Sopwith 1 1/2 Strutter ir jo analogai
miniatiūra|Sopwith 1 1/2 Strutter lakūnai savo dabo vietose 1917 m. Vakarų Fronte naudotų moderniausių to meto naikintuvų techniniai duomenys:
Lietuvoje
miniatiūra|Prezidentas K. Grinius ir Karo aviacijos vadas J. Kraucevičius prie Lietuvos karo aviacijos "Sopwith 1 1/2 Strutter", 1926 m. Lietuvos karo aviacija turėjo vienintelį „Sopwith 11⁄2 Strutter“ (Nr. A/1527) – buvusį bolševikų lėktuvą, mūšio dėl Alytaus metu kurui pasibaigus nusileidusį Lietuvos kariuomenės kontroliuojamoje teritorijoje prie Jiezno ir paimtą kaip karo grobis 1919 m. vasario 5 d. arba vasario 14 d.
Atgabentas į Kauną, Aviacijos dalį, lėktuvas pustrečių metų gulėjo nenaudojamas dirižablio angare. To priežastis, anot J. Pyragiaus – tai, kad išardant ir rengiant transportavimui nuo nusileidimo vietos orlaivis buvo apgadintas. Kita, ir labiau tikėtina, priežastis yra tai, kad 1919 m. Lietuvos kariuomenės Aviacijos dalies samdiniai vokiečių lakūnai nemokėjo ir neturėjo noro skraidyti su pasenusiu angliškos konstrukcijos lėktuvu, ir todėl su juo nemokė skraidyti ir lietuvių lakūnų. „Struteriu“ pirmasis skrido buvęs caro kariuomenės kursantas, 1917 m. išmokęs skraidyti Anglijoje, karo lakūnas vyr. ltn. P. Hiksa.
Sopwith „1½ Strutter“ buvo sumontuotas ir perdažytas 1921 m. liepos mėnesį. Orlaivis buvo nudažytas šviesiai ruda spalva. Abipus posūkio vairo ir viršutinių sparnų galuose buvo nupiešti balti Vyčio kryžiai. Išbandytas lėktuvas buvo pripažintas tinkamu, tačiau vėl padėtas atsargon ir naudojamas tik retkarčiais, nes jo rotacinis variklis pasižymėjo trumpu tarpremontiniu resursu. Daugiau tokių variklių ir atsarginių dalių Kaune nebuvo, todėl jį intensyviai eksploatuoti, remontuoti ir užsakinėti užsienyje atsargines dalis būtų buvę neracionalu. Be to, trečiojo dešimtmečio pradžioje ši 1915 m. konstrukcija jau buvo ir techniškai, ir moraliai pasenusi.
„Sopwith Strutter“ avarija
miniatiūra|Pirmasis Lietuvos karo aviacijos lėktuvas, „Sopwith 1 1/2 Strutter“. Nuotrauka daryta iki 1923 liepos mėn. 1928 m. rugsėjo 21 d. Kaune lankėsi Latvijos karo aviacijos delegacija, kurioje buvo pulkininkas, vėliau - generolas, Jānis Indāns, Latvijos karo atašė Lietuvoje, o nepriklausomybės kovų metu – lakūnas, skraidęs „Sopwith Strutter“. Jis paprašė leidimo paskraidyti Karo aviacijos angare laikytu, 4-ąjai eskadrilei priskirtu, tačiau keletą metų nenaudotu „Sopwith Strutter“. Lietuvos kariškiams sutikus, orlaivis buvo išridentas iš angaro, apžiūrėtas ir parengtas skrydžiui. Prieš perduodamas lėktuvą svečiui 4-osios eskadrilės vadas Leonardas Peseckas pats nusprendė jį išbandyti ore. Kartu skrido ir žvalgas leitenantas Kazys Šimkus.
Po pusės valandos skrydžio 500 m aukštyje, leidžiantis Kauno aerodrome užsidegė lėktuvo variklis. Pilotai neturėjo parašiutų. Pilotai sugebėjo išlipti ant degančio lėktuvo sparnų ir juos balansuodami priartėti prie aerodromo. Anot L. Pesecko, tik pasiekus aerodromą sprogo kuro bakas, anot K. Šimkaus – lėktuvas sparnu užkabino Kauno tvirtovės forto pylimą ir abu lakūnai nukrito nuo jo sparno. Abu lakūnai nukrito ant žemės iš nedideliame aukštyje apie 100 km/h greičiu skridusio lėktuvo ir atsipirko vidutinio sunkumo sužeidimais. Lėktuvas sudužo.
Manoma, kad avarijos priežastimi tapo lėktuvo valdymo ypatybės - variklis buvo be karbiuratoriaus ir variklio trauka tūpimo metu buvo reguliuojama išjungiant ir įjungiant variklį. Šį procesą sudarė dvi dalys - magnetų išjungimas ir kuro krano uždarymas. Tikėtina, kad L. Peseckas, išjungęs magnetus, neišjungė kuro padavimo. Iš pilnos kuro padavimo magistralės išsiliejęs benzinas aptaškė įkaitusias variklio skyriaus sieneles ir užsidegė.
Variantai
miniatiūra|Medyje pakibęs Sopwith 1 1/2 Strutter
miniatiūra|Prancūzijos KOP LeO 1
Kariniai
miniatiūra|Sopwith 1 1/2 Strutter operatorių žemėlapis
miniatiūra|Belgijos KOP Sopwith Strutter Briuselio karo istorijos muziejuje
Išlikę egzemplioriai
miniatiūra|Belgijos KOP Sopwith 1½ Strutter Karališkajame karinių pajėgų ir karo istorijos muziejuje Briuselyje Originalūs Sopwith 1+1⁄2 Strutter orlaiviai ir jų replikos yra saugomi ir eksponuojami šiuose muziejuose:
Turkijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Turkijos futbolo varžybos 1995–1996 m.
Valgymo sutrikimai
Valgymo sutrikimai – psichikos sutrikimai, kuriems būdingas nenormalus valgymas ar svorio kontrolė.
Teigiama, kad svarbiausią vaidmenį valgymo sutrikimų išsivystyme atlieka ydingas požiūris į svorį, kūno formas ir valgymą, o tai lemia žalingų valgymo įpročių išsivystymą ir nepakankamą mitybą. Sutrikimo forma skiriasi priklausomai nuo lyties: pavyzdžiui, vyrų kūno įvaizdžio problemos gali būti sutelktos į raumeningumą, o moterų – į svorio metimą. Jaunos merginos ir paauglės patenką į didžiausią rizikos grupę.
Valgymo sutrikimų riziką didina įvairūs veiksniai: genetika, stresas, generalizuotas nerimo sutrikimas, obsesinis kompulsinis sutrikimas, depresija, socialinės normos (liekno kūno kultas), asmenybės bruožai kaip perfekcionizmas, neurotiškumas, lipidų ir insulino metabolizmo anomalijos, mikrobiomo pokyčiai. Griežta dieta, pavyzdžiui, neprotingai ribojami angliavandeniai ar riebalai, liguistai skaičiuojamos kalorijos, ir nevisavertė sveikuoliška mityba, nesubalansuotas vegetarizmas ar veganizmas gali būti viena iš valgymo sutrikimo priežasčių.
Klasifikacija
Diagnostikos ir statistikos vadovas (DSV-5) ir tarptautinė ligų klasifikacija (TLK-11) išskiria šešis pagrindinius maitinimo ir valgymo sutrikimus:
Anksčiau laikyti vaikystės sutrikimai:
Nuotaikos sutrikimai
Nuotaikos sutrikimai – psichikos sutrikimai, pasireiškiantys nepageidajamais nuotaikų svyravimais arba prislėgta nuotaika.
Klasifikacija
Diagnostikos ir statistikos vadovas (DSV-5) išskiria pastaruosius sutrikimus:
Iškiriami ir kiti depresijos potipiai.
Alfas Pliūra
Alfas Pliūra (g. 1956 m. spalio 13 d. Šiauliuose) – miškininkas, miško genetikas, akademikas, biomedicinos mokslų daktaras, atlikęs habilitacijos procedūrą, Lietuvos agrarinių ir miškų mokslų centro Miškų instituto konsultantas (buv. vyriausiasis mokslo darbuotojas), Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys.
Biografija
1979 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos (dabar Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademijos, anksčiau – Aleksandro Stulginskio universiteto) Miškų fakultetą. 1979–1986 m. dirbo Dubravos miškų tyrimo stoties Miško selekcijos ir sėklininkystės centro inžinieriaus pareigose.
1986–1996 m. dirbo Lietuvos miškų institute moksliniu bendradarbiu. 1993 m. Lietuvos miškų institute apgynė daktaro disertaciją „Drebulės (Populus tremula L.) populiacijų genetinės-biologinės ypatybės, hibridizacija ir selekcijos galimybės“. 1995–1997 m. dirbo instituto mokslinio sekretoriaus, o 1997–1999 m. – instituto direktoriaus pavaduotojo informaciniam darbui pareigose. 1996–2009 m. dirbo Lietuvos miškų instituto Miško genetikos ir atkūrimo skyriaus vyresniojo mokslinio bendradarbio, Genetikos ir selekcijos skyriaus vyresniojo mokslo darbuotojo pareigose.
2010–2015 m. dirbo Lietuvos agrarinių ir miškų mokslų centro Miškų instituto Miško genetikos ir selekcijos skyriaus vyresniojo mokslo darbuotojo pareigose, nuo 2015 m. – vyriausiojo mokslo darbuotojo pareigose.
2001 m. Švedijos žemės ūkio mokslų universitete (Upsala, Švedija) vykdė mokslinius tyrimus EK FP5 programos CASCADE projekte.
2003–2004 m. Kvebeke Kanadoje atliko mokslinius tyrimus tuopų hibridų genetinių tyrimų srityje Kanados miško produkcijo tyrimo institute FORINTEK bendradarbiaujant su LAVAL universitetu.
Nuo 2005 m. dėstė „Miško ekologinės-evoliucinės genetikos“ ir „Miško ekosistemų dinaminio tvarumo“ disciplinas magistrams Lietuvos žemės ūkio universiteto (dabar – Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademijoje, anksčiau – Aleksandro Stulginskio universitetas) Miškų ir ekologijos fakultete, 2009-2010 m. –docento, 2010-2020 m. – profesoriaus pareigose.
2013-2020 m. – tarptautinio mokslo žurnalo "Baltic Forestry“ vyriausiasis redaktorius, redkolegijos narys 2010-2021 m. Recenzuojamo mokslo žurnalo „Miškininkystė“ atsakingasis sekretorius ir redkolegijos narys (1996–2008 m.)
2016 m. išrinktas Lietuvos mokslų akademijos tikruoju nariu, Žemės ir miškų mokslų skyriaus Miškininkystės sekcija.
Veikla
Paskelbė virš 100 mokslinių publikacijų, tame tarpe 37 straipsnius tarptautiniuose mokslo žurnaluose, įtrauktuose į Clarivate Analytics Web of Science duomenų bazę. Publikavo 2 tarptautines ir 39 Lietuvos mokslines monografijas bei vadovėlius (su bendraautoriais), daug profesinių ir mokslo populiarinimo straipsnių ir kt.
Vadovavo Lietuvos mokslo tarybos (LMT) podoktorantūros projekto „Medžių epigenetinė ir genetinė variacija, ekogenetinis plastiškumas ir adaptacijos galimybės klimato kaitos sąlygomis“ (2020-2022 m.) mokslininkui.
Dalyvavo LMT visuotinės dotacijos aukšto lygio tyrėjų grupės MTEP projekte "Įžvalgos į ateities miškus: klimato kaitos ir ligų iššūkiai bei galimos priemonės miško ekosistemų bioįvairovės išsaugojimui ir darniam funkcionavimui" (2017-2021 m.).
Vadovavo nacionalinės mokslo programos „Agro-, miško ir vandens ekosistemų tvarumas“ (Lietuvos mokslo taryba, 2015–2018 m.) projektui „Skirtingų medžių rūšių ir besiformuojančių miško bendrijų atsakas ir plastišku-mas klimato kaitos ir kitų streso veiksnių poveikyje – MIŠKOEKOKAITA“ (2015–2018 m.)
LMT mokslininkų grupių projekto „Paprastojo uosio atsparumo patogenui Chalara fraxinea eko-genetinis sąlygotumas“ (2012–2014 m.) vadovas.
Ilgalaikės mokslo programos „Darni miškininkystė ir globalūs pokyčiai“ II uždavinio „Nustatyti miško medžių populiacijų adaptacijos galimybes bendros miškų vertės didinimui“ 6 priemonės „Plantacinei miškininkystei tinkamų medžių rūšių šeimų ir klonų ekologinio plastiškumo ir adaptacijos ištyrimas skirtingomis aplinkos sąlygomis tikslinei selekcijai plėtoti“ (2012–2016-2020 m.) vadovas.
COST programos FRAXBACK „Fraxinus dieback in Europe: elaborating guidelines and strategies for sustainable management“ (2012–2015 m.) koordinatorius Lietuvoje.
Projekto „Naujų selekcinių medžių rūšių – trešnių ir tuopų – plantacinių miškų veisimo inovatyvių technologijų ir mokslo žinių taikymas bei sklaida“ (2012–2014 m.), vykdomo pagal Lietuvos kaimo plėtros 2007–2013 metų programos priemonę „Profesinio mokymo ir informavimo veikla“, vykdytojas.
Ilgalaikio Valstybės biudžeto finansuojamo tyrimų projekto „Lapuočių medžių populiacijų genetinio atsako į aplinkos pokyčius tyrimai“ (2009–2012 m.) vadovas. Parengė ilgalaikę Lietuvos genetinių išteklių išsaugojimo ir selekcijos plėtros programą, kuri 2003 metais patvirtinta LR Aplinkos ministro ir nuosekliai įgyvendinama Lietuvoje.
Šinobu Ikeda
(g. 1962 m. sausio 5 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Alfas Pliūra
Veikla
Europos sąjungos FP6 tarptautinės mokslo programos TRREEBREEDEX atsakingasis vykdytojas, projekto vadovas LMI (2006–2011 m.).
Dalyvavo nacionalinės mokslo programos „Lietuvos ekosistemos: klimato kaita ir žmogaus poveikis“ projekte „Vietinių medžių rūšių ir jų populiacijų pažeidžiamumas, arealų kaita bei prognozės kintant klimatui“ (2010–2011 m.)
Šinobu Ikeda
Nacionalinėje komandoje žaidė 1985 m.
Užkalniai (Radviliškis)
Užkalniai (arba Pasausgiriai) – buvęs kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Šiaulėnų.
1958 m. pasaulio rankinio čempionatas
1958 m. pasaulio rankinio čempionatas – 3-asis pasaulio rankinio čempionatas, kuris vyko 1958 m. vasario 27 – kovo 8 dienomis Rytų Vokietijoje.
Čempionato nugalėtoja antrą kartą tapo Švedijos rinktinė. Čempionate dalyvavo rekordinis 16 komandų skaičius. Brazilija tapo pirmąją ne Europos šalimi dalyvavusia pasaulio čempionate.
Alfas Pliūra
Veikla
1998–2002 m. dalyvavo mokslo programoje GENOFONDAS, 2003–2007 m. – mokslo programoje APLIKOM.
Mokslinių tyrimų rezultatus pristatė 11-je pranešimų tarptautinėse mokslinėse konferencijose Švedijoje, Kanadoje, Austrijoje, Japonijoje ir kt.
Atlikto pagrindinių lapuočių miško medžių rūšių provenencijų (kilmių) rajonavimą (juodalksnio, klevo, liepos, drebulės – 2003 m., karpotojo beržo ir paprastojo uosio – 2001 m.), kuris yra racionalaus miško selekcijos ir sėklininkystės plėtojimo eko-genetiniais principais pagrindas.
Parengė eilę rekomendacijų: EUFORGEN Technical Guidelines for genetic conservation and use for Common ash (Fraxinus excelsior) (2003 m.), lapuočių medžių rūšių – ąžuolo, juodalksnio ir beržo – genetinių draustinių ir sėklinių medynų atsikūrimo įvertinimo ir atkūrimo rekomendacijas (2009 m.), bandomųjų miško želdinių genetinio-selekcinio įvertinimo metodiką (2005 m.), atliko beržo genotipų atranką pagal palikuonių testavimo rezultatus antros kartos miško sėklinėms plantacijoms veisti (2003 m.), parengė Miško genetinių išteklių nacionalinio registro vedimo ir objektų bei miško reprodukcinės medžiagos dokumentavimo sistemą jungtinės genetinių išteklių kompiuterinės duomenų bazės pagrindu (2001 m.), lapuočių medžių rūšių genetinių išteklių išsaugojimo in situ objektų (genetinių ir sėklinių draustinių) įkūrimo ir priežiūros rekomendacijas (2001 m.) ir kt.
Vykdė pagrindinių Lietuvos miško medžių rūšių selekciją ir atrinko genotipus (=veisles), kurie plačiai naudojami miško sėklininkystėje ir miškams veisti visoje Lietuvoje.
Vadovavo 6 doktorantams, 4 iš jų jau apgynė daktaro disertacijas. VDU ŽUA ir LAMMC MI doktorantūros komiteto (DK) narys (2011-2021 m.). Dalyvavo 11 Lietuvos ir 4 užsienio (SLU, Švedija) doktorantūros komitetų/komisijų darbe.
Latvijos žemės ūkio ir miškų akademijos narys, Baltijos šalių selekcininkų tarybos narys, Lietuvos genetikų ir selekcininkų draugijos narys. Buvo LR Aplinkos ministerijos Miško genetinių išteklių, sėklininkystės ir miško atkūrimo ekspertų komisijos narys (2010–2021 m.), Lietuvos agrarinių ir miškų mokslų centro Tarybos narys (2015–2021 m.), Vytauto Didžiojo universiteto Botanikos sodo Tarybos narys (2019-2021 m.).
Lietuvos miško genetinių išteklių interneto svetainės ] autorius ir redaktorius, mokslo žurnalo „Miškininkystė“ interneto svetainės autorius ir buvęs redaktorius.
Įvertinimas
2009 m. gavo Lietuvos mokslo premiją (su bendraautoriais) už darbų ciklą „Miško sėklinės bazės, selekcijos ir genetinių išteklių išsaugojimo sistemos sukūrimas tvariai ir intensyviai miškininkystei plėtoti Lietuvoje (1994–2008 m.)“.
Sūdupis (Šiaulėnai)
Sūdupis – buvęs kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Sodaičių.
Mike James
Maikas Džeimsas (pilnas vardas Maiklas Peris Džeimsas, Michael Perry James, g. 1990 m. rugsėjo 18 d.) – Jungtinių Valstijų krepšininkas, įžaidėjas.
Gimė Portlande. Lankė Portlando „Granto“ mokyklą, žaidė jos komandoje. 2008 m. su ja laimėjo Oregono mokyklų čempionatą. Vėliau rungtyniavo už Rytų Arizonos koledžo (Tečeris) komandą, 2010–2012 m. – už Lamaro universitetą (Bomontas, Teksasas).
Profesionalo karjerą pradėjo 2012 m. Zagrebo klube. Vėliau rungtyniavo Izraelyje, Italijoje, Graikijoje, o 2014 m. pasirašė sutartį su „Eurolygos“ komanda – Vitorijos „Baskonia“. Su ja 2015–2016 m. sezone pasiekė 4 vietą. 2016 m. perėjo į „Panathinaikos“ ir tapo vienu svarbiausių komandos lyderių.
Divine Naah
Divainas Na (arba Divine Yelsarmba Naah; g. 2000 m. rugpjūčio 29 d.) – Ganos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje.
Karjera
Žaidėjas kilęs iš Ganos. Būdamas 18 metų, pasirašė sutartį su „Manchester City“ klubu ir buvo skolinamas kitiems klubams: „Stromsgodset“ klubui Norvegijoje, vėliau Nyderlandų Bredos NAC klubą, Danijos „Nordsjaelland“, Švedijos „Orebro“ bei Tiubizo AFC Belgijoje.
Daugiausiai rungtynių D. Naahas sužaidė Bredos NAC ekipoje, su kuria rungtyniavo „Eredivisie“ čempionate.
Pasibaigus sutarčiai su „Manchester City“ žaidėjas dar metus praleido Belgijoje.
Vėliau papildė Rananos „Hapoel“ Izraelyje.
2021 m. pirmoje pusėje ganietis tris mėnesius atstovavo „Mosta“ klubui Maltoje.
FK Kauno Žalgiris
2021 m. vasarą persikėlė į FK Kauno Žalgiris. A lygoje debiutavo 2021 m. liepos 2 d. rungtynėse prieš Kėdainių „Nevėžį“.
2021–2022 m. Europos konferencijų lygoje FK Kauno Žalgiris kovojo prieš Europa FC. Gibraltare rungtynės baigėsi nulinėmis lygiosiomis. Saugas žaidė startinėje sudėtyje ir buvo pakeistas 70 min.
Atsakomosios rungtynės tarp „Kauno Žalgirio“ ir „Europa“ komandų Lietuvoje buvo sužaistos liepos 15-ąją dieną. 41 min. įvartį pelnė Divine Naah, o 54 min. rezultatą padvigubino Linas Pilibaitis. Galutinis rungtynių rezultatas buvo 2:0, kuris lėmė, kad į kitą etapą žengė Lietuvos ekipa. Saugas žaidė startinėje sudėtyje ir buvo pakeistas 82 min.
2021 m. birželio 20 d. A lygos rungtynėse prieš Kauno rajono „Hegelmann Litauen“ pelnė įvartį. Galutinis rezultatas 2:1, o nugalėjo FK Kauno Žalgiris.
2021 m. rugsėjo 25 d. rungtynėse prieš FK Nevėžis pasižymėjo pelnydamas įvartį.
2021 m. spalio 16 d. rungtynėse prieš FC Hegelmann Litauen pelnė pirmą rungtynių įvartį. Žalgiriečiai nugalėjo varžovus rezultatu 2:1.
2021 m. spalio 27 d. rungtynėse prieš FK Panevėžys pasižymėjo pelnydamas įvartį ir išlygino rezultatą. Rungtynės baigėsi lygiosios 1:1. Kauniečiai išsaugojo gan saugų atstumą nuo artimiausių persekiotojų.
2021 m. lapkričio 6 d. rungtynėse prieš FC Džiugas pelnė įvartį, ir žemaičiai pralaimėjo kauniečiams rezultatu 1:5.
2022 m. rugpjūčio 7 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FK Riteriai. Iš pradžių teisėjai užfiksavo nuošalę, bet vėliau atšaukė savo sprendimą ir įskaitė įvartį.
2022 m. spalio 19 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FK Sūduva.
Turkijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Turkijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
.ae
.ae – interneto šalies kodo aukščiausio lygio domenas (ccTLD) JAE interneto domenų vardų sistemoje. Jį administruoja .aeDA. Įsigaliojo nuo 1992 m.
Rimolių piliakalnis
Rimolių piliakalnis su priešpiliu ir gyvenviete, Užpilis, Kulšėnai (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A781KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR617) – piliakalnis Mažeikių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Rimolių kaimo, Sedos seniūnija. Pasiekiamas keliu (207) Renavas – Seda Rimoliuose pasukus į dešinę pietvakarių kryptimi, pavažiavus 600 m, ant kalvos, prieš kelio posūkį į dešinę pasukus į kairę pietų kryptimi, pavažiavus 220 m iki senojo kelio griovio – yra priekyje, už 150 m.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Varduvos dešiniajame krante, siauriausioje didelės kilpos vietoje. Aikštelė netaisyklingo ovalo formos, orientuota šiaurės – pietų kryptimi, 55 m ilgio, 65 m pločio, iš visų pusių apjuosta pylimo, kuris išliko tik pietinėje dalyje (2 m aukščio, 16 m pločio) ir 1 m aukščio, 11 m pločio fragmentas šiauriniame krašte. Jo 3,5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 5 pločio, 0,5 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 0,3 m aukščio, 7 m pločio pylimas. Už šiaurinio pylimo, dabar likusiame siaurame ožnugaryje buvęs priešpilis. Šlaitai statūs, 13-­14 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.
1996 m. sutvirtintas erodavęs vakarinis šlaitas.
Priešpilis buvęs apie 50 m pločio pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, nuo aukštumos apsaugotas pylimu, kurio išlikęs 1 m aukščio, 11 m pločio fragmentas.
Skersmuo krūtinės aukštyje
thumb|right|200px|Matuojant medžio kamieno skersmenį krūtinės aukštyje, svarbu atkreipti dėmesį, kad matavimo juosta nebūtų susirangiusi thumb|right|200px|Nelygiame žemės paviršiuje esančių medžių kamienų A ir B matavimų variantai thumb|right|200px|Skirtingų medžio kamienų matavimo metodai
Skersmuo krūtinės aukštyje (SKA), arba medžio kamieno skersmuo žmogaus krūtinės aukštyje (MKSŽKA) – standartinis, įprastas ir plačiausiai naudojamas augančių medžių kamienų skersmens matavimo būdas.
Matavimas
Dekoratyviniai medžiai matuojami 1,5 aukštyje.
Augančių pakalnėse, kalnuose, kalvose ir kitame nelygiame žemės paviršiuje medžių kamienų skersmuo paprastai matuojamas aukščiausiame medžio sąlytyje su žeme, bet kartais tokiais atvejais jie matuojami vidutiniame (tarp aukščiausio ir žemiausio sąlyčio) medžio kamieno ir žemės sąlyčio taške (žiūrėti paveiksliuką, A ir B metodus). Žemiausiame medžio kamieno sąlytyje su žeme matavimas nepriimtinas. Jeigu, matuojant kamieno skersmenį, tame aukštyje pasitaiko nedidelis medžio pastorėjimas, iškilimas, tuomet matuojama žemiau to pastorėjusio taško siauriausioje vietoje.
Masyvių senų medžių kamienus patartina matuoti kas 5–10 metų.
Medžio skersmens išmatavimams dendrologijoje dažniausiai naudojama lanksti juostinė liniuotė, medžio slankmatis, arba tiesiog statybose naudojamas slankmatis.
Atipinė depresija
Atipinė depresija – depresijos tipas, kuriam būdingas nuotaikos pagerėjimas ryšium su pozityviais įvykiais.
Tai, jog ši depresijos forma įvardijama atipine, nereiškia, kad ji yra reta ar neįprasta. Asmenys, sergantys atipine depresija, gali susidurti su sunkumais kasdienėje veikloje, kai kada jiems gali atrodyti, kad gyventi neverta.
Gydant atipinę depresiją, gali būti pasitelkiami medikamentai, psichoterapija, keičiamas gyvenimo būdas.
Simptomai
Išskiriami tokie pagrindiniai atipinės depresijos požymiai ir simptomai:
Simptomų sunkumas įvairuoja, kai kuriuos žmones kamuoja savižudiškos mintys, jie negali atlikti elementarių kasdienių darbų.
Ritinės piliakalnis
Ritinės piliakalnis, Švedkapis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A657KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AV2091) – piliakalnis Mažeikių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Ritinės kaimo, Židikų seniūnija. Pasiekiamas keliu Pikeliai – Židikai, Ritinės kaimo pradžioje pasukus į kairę rytų kryptimi, dvaro parko keliu pavažiavus 30 m, ties jo susikirtimu su elektros linija paėjus į kairę 60 m šiaurės rytų kryptimi.