cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresė
Mažasis kelias
Ji rašė: „Meilę galima įrodyti veiksmais, o kaip aš galiu išreikšti savo meilę? Aš negaliu padaryti didelių žygdarbių. Vienintelis būdas įrodyti savo meilę – mėtyti gėles, ir tos gėlės bus kiekvienas mano žvilgsnis, žodis ir visi mano išoriniai nepastebimi poelgiai, kuriuos aš darysiu dėl meilės“.
Dažnai Teresės „Mažąjį kelią“ kaltina per dideliu sentimentalumu ir vaikišku dvasingumu, į ką Teresės šalininkai atsako, kad ji siekė sukurti dvasinio gyvenimo kelią, kuris būtu suprantamas ir įmanomas įgyvendinti visiems, kurie nori ją sekti, nepriklausomai nuo jų išsimokslinimo.
Mažieji lašišakarpiai
Mažieji lašišakarpiai (Characidae) – characidų (Characiformes) būrio žuvų šeima, kuriai priklauso Pietų Amerikos ir Afrikos gėlavandenės žuvys. Žandai su dantimis. Turi „riebalinį“ peleką. Smulkios rūšys būna labai spalvingos, todėl daugelis jų auginamos akvariumuose.
Šeimos sistematika labai neaiški. Žr. dar: Tikrieji characidai.
Nočia
Nočia  – upė Lietuvoje ir Baltarusijoje; Ūlos dešinysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda prie Senkonių kaimo, 5 km į pietryčius nuo Vydenių. Teka pietų kryptimi: 5 km Lietuvos teritorija (Varėnos rajonas), 14 km Lietuvos–Baltarusijos valstybine siena ir 6 km Baltarusijos teritorija (Varenavo rajonas). Įteka į Ūlą 66 km nuo jos žiočių, 13 km į pietvakarius nuo Rodūnios.
Vidurupio vaga sureguliuota. Prie upės gyvenviečių nedaug (Kriviliai, Melekonys, Panočiai, Kalviai, Nočia), didžiąją baseino dalį užima miškai ir pelkės.
Etimologija
Upėvardis laikomas baltiškos kilmės, tačiau jo etimologija neaiški. Vladimiras Toporovas siejo su šaknimi *nāt-/nāk, esančia žodžiuose „eiti“,  „bręsti“. Kitas bandymas upėvardį sieti su „plaukti, tekėti“, 🇬🇷 šlapias, drėgnas, dak. net- „tekėti“,  „maudo“, taip pat sen. saks. nat „šlapias, drėgnas“,  „šlapinti“.
Rutan Voyager
Rutan Voyager – JAV sukurtas rekordinis lėktuvas, pirmasis orlaivis, be sustojimo ir be degalų papildymo apskridęs aplink pasaulį.
Lėktuvo ir skrydžio idėja kilo JAV aviatorei Dženai Jeger (angl. Jeana Yeager) ir broliams aviakonstruktoriams Ričardui (angl. Dick) bei Bertui (angl. Burt) Rutanams 1981 m. Patį orlaivį gamino savanorių grupė, dirbusi Rutano lėktuvų gamykloje bei specialiai šiam tikslui įsteigtoje įmonėje „Voyager Aircraft“, o jis buvo skirtas vieninteliam tikslui: apskristi aplink pasaulį nesipildant degalų ir nenutupiant. Lėktuvo bandymo ciklą sudarė 67 skrydžiai.
Rekordinis skrydis įvyko 1986 m. gruodžio 14-23 d. Jis prasidėjo ir baigėsi Edvardso oro pajėgų bazėje Mohavės dykumoje (JAV) bei užtruko 9 dienas, 3 minutes ir 44 sekundes. Vidutinis skrydžio aukšitis siekė 3,4 km, vidutinis greitis - 187 km/h. Kylant metu dėl sparnų vibracijos įvyko nedidelė avarija - nulūžo sparno galukas, tačiau pilotai nusprendė tęsti skrydį. Nusileidus bakuose buvo likę 48 kg arba 1,5% viso skrydžio pradžioje buvusio kuro.
Pasifė (palydovas)
Pasifė – Jupiterio palydovas, atrastas Philibert Jacques Melotte 1908 m. Nuo 1975 m. palydovas pavadintas Kretos karaliaus Mino žmonos vardu (žr. Pasifė).
Rutan Voyager
Paplitusi nuomonė, kad Voyager pagamino įmonė "Scaled Composites", tačiau iš tiesų su šia kompanija orlaivį sieja tik tai, kad Burt Rutan kurį laiką dirbo "Scaled Composites" prezidento pareigose.
Pasifė (palydovas)
thumb|left|upright|Pasifė, fotografuota [[WISE erdvėlaivio 2014 m.]]
Rutan Voyager
Skrydžio duomenys
miniatiūra|250px|dešinėje|Voyager Nacionaliniame Aeronautikos ir Kosmoso muziejuje Vašingtone miniatiūra|Burt Rutan ir Jena Yeager prie "Voyager" uodegos, 1986 m. Bendrosios characteristikos
Pasifė (palydovas)
1908 m. sausio 28 d. Royal Greenwich observatorijoje darytose nuotraukose, buvo galima įžiūrėti taškelį (Pasifę), tačiau vėliau patikrinus sausio 27 d. nuotraukas, buvo matomas tas pats taškas, todėl 1908 m. sausio 27 d., o ne sausio 28 d., laikoma Pasifės atradimo data.
Rutan Voyager
Skrydžio duomenys
Skrydžio duomenys
Pasifė (palydovas)
Charakteristikos
Pagal dydį Pasifė yra didžiausias prieš Jupiterio sukimosi kryptį skriejantis palydovas, ir trečias pagal dydį iš visų netaisyklingų šios planetos palydovų.
Pasifės vardu pavadinta atskira palydovų grupė, kurioje jis didžiausias. Ši grupė galimai bendros kilmės ir atsirado subyrėjus pagautam asteroidui. Bet šia hipoteze abejojama labiau nei kitų palydovų grupių atveju, nes mėnulių spalvos labiau įvairuoja. Daugiausia abejonių kelia Sinopė. Neskaičiuojant Sinopės, Pasifė sudarytų 99 % visos grupės masės.
Piankai
Piankai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zbuinos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietvakarius nuo Zbuinos, apie 22 km į vakarus nuo Lomžos ir apie 94 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Iššikis
Iššikis  – miestelis Hadzu apskrityje, Aičio prefektūroje, Japonijoje. 2008 m. vasario 1 d. čia gyveno 24 265 gyventojų.
Miestelis šiaurėje ribojasi su Nišiju, rytuose – su Kira.
Koroščinas
Koroščinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Terespolio valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į vakarus nuo Terespolio, apie 31 km į rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 115 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Per kaimą teka Čapelkos upė. Kaime pastatytas muitinės terminalas.
Iššikis
Miestelio simboliai
Oficiali miestelio gėlė – tikrasis gvazdikas, medis – Tunbergo pušis.
Koroščinas
Istorija
Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Nuo XV a. kaimas priklausė Toluškovičių šeimai. 1572 m. pastatyta cerkvė, kuri 1595 m. tapo unitų cerkve. XIX a. kaime pastatytas mūrinis dvaras. 1911-1914 m. šalia kaimo buvo vykdomos Bresto tvirtovės įrengimų statybos.
Santa Fė (Naujoji Meksika)
Santa Fė – miestas JAV pietvakariuose, Naujosios Meksikos valstijos sostinė.
Istorija
Nuo 1050 iki 1607 m. miestas buvo apgyvendintas indėnų, daugiausia Tevų. 1540 m. pretenzijas į teritoriją pradėjo reikšti ispanai, ir įkūrė Naujosios Meksikos karalystę. Pirmasis generalgubernatorius įkūrė Naujosios Meksikos sostinę Pueblų kultūros teritorijoje. Po jo pasitraukimo iš pareigų, generalgubernatoriumi tapo Don Pedro de Peralta ir 1610 m. perkėlė sostinę į Santa Fė. Pueblo indėnai sukilo prieš kolonistus, 400 jų nužudė, o likusius privertė atsitraukti atgal į Meksiką. Jie kontroliavo miestą iki 1692 m. kai ispanai jį vėl atsiėmė. 1912 m. Santa Fė tapo Naujosios Meksikos sostine.
Lizinas
Lizinas (Lys) – natūraliuose baltymuose randama aminorūgštis. Lizinas – viena svarbiausių žmogui aminorūgščių, organizme jis negali būti gaminamas, turi būti gaunamas su maistu – tai nepakeičiamoji aminorūgštis.
Lizinas reikalingas augimui ir medžiagų apykaitos procesams, kurių metu jis verčiamas karnitinu, gliutamatu. Taip pat dalyvauja baltymų, fermentų, hormonų, anitikūnių sintezėje. Kartu su vitaminu C ir geležimi, lizinas sudaro kolageną, kuris yra kaulų, odos ir kitų jungiamųjų audinių sudėtinė dalis. Jis būtinas kaulų augimui, nes padeda pasisavinti ir sukaupti kalcį. Kadangi lizinas yra daugelio baltymų sudėtinė dalis, jis labai reikšmingas raumenų struktūrai palaikyti, skatinti audinių gijimą po traumų ir operacijų. Lizino sukaupimui svarbūs vitaminai – riboflavinas (B2), piridoksinas (B6) ir niacinas (B3). Lizinas sąveikauja su Herpes virusais – slopina šių virusų dauginimąsi, todėl naudingas gydant Herpes virusų sukeltus bėrimus (lūpų pūslelinę). Lizinas kartu su argininu stimuliuoja augimo hormono išsiskyrimą iš priekinės hipofizės dalies. Yra duomenų, kad lizinas gali palengvinti migreninius galvos skausmus. Per dieną žmogui reikia apie 1-1,5 g lizino. Ypač daug jo yra žuvyje, ankštinėse daržovėse.
Sudano istorija
Sudano istorija – Afrikos valstybės Sudano ir jos teritorijos istorija nuo seniausių laikų.
Vieninga Sudano istorija skaičiuojama tik nuo XIX a., kuomet regioną užvaldė Britų imperija, kuri suformavo Sudano teritoriją ir sienas. Iki tol trys istoriniai Sudano regionai, t. y. Nubija, Darfuras ir Kordofanas vystėsi atskirai.
Nubijos priešistorė
thumb|200px|Senovės Nubija
Kermos civilizacija
thumb|200px|left|Kermos griuvėsiai
III tūkst. pr. m. e. - II tūkst. pr. m. e. vid. Nubijoje egzistavo nepriklausomos valstybės, tokios kaip Vavatas, Irčetas, Seču, Iremu. Senosios karalystės laikais Egiptas su jomis prekiavo. Maždaug tuo metu įsigalėjo Nubijos pavadinimas Nebu, kuris reiškė 'auksas', mat auksas buvo pagrindinė Nubijos prekė.
Viduriniosios Karalystės laikais Egiptas buvo priverstas statytis daug pasienio tvirtovių, kurios buvo skirtos apginti nuo Nubijos agresijos. Egiptui nusilpus, II tūkst. pr. m. e. pirmojoje pusėje Nubijoje labiausiai išaugo Kermos miestas, kuriame išvystyta savotiška civilizacija, labai daug kultūrinių artefaktų paveldėjusi iš Senovės Egipto.
Po hiksų laikotarpio Egipte į valdžią atėjo Naujoji Egipto karalystė, kuri II tūkst. pr. m. e. viduryje vykdė ekspansiją Nubijos atžvilgiu. Nubija tapo Egipto provincija, čia rezidavo Egipto vicekaraliai.
Nubijos karalystė ir Merojės civilizacija
thumb|150px|left|Nubijos piramidės prie Napatos thumb|200px|Reljefas Merojėje
I tūkst. pr. m. e. pradžioje Egiptui nusilpus, susikūrė savarankiška Nubijos karalystė su sotine Napatoje, kurios valdovas Pjanchis (747-716) nugalėjo Egiptą ir įkūrė jo XXV faraonų dinastiją (712-663 m. pr. m. e.). Nubijos faraonai buvo laidojami Napatoje, Egipte jie įvedė kai kurių naujovių (pvz., faraonų karūnose pradėtos vaizduoti kobros galvos, kurios Nubijoje turėjo simbolinę reikšmę.
Nubijos karalystėje atgijo seniai užmiršta piramidžių statybos tradicija. Valdovai buvo laidojami nedidelėse piramidėse, kurios buvo statomos Napatos apylinkėse.
Dėl Egipto ir klajoklių genčių grėsmės iš šiaurės I tūkst. pr. m. e. viduryje karalystės centras persikėlė į pietus, į Merojės miestą. Merojėje suklestėjo savita geležies lydymo technika, valstybė daug prekiavo ir buvo pagrindinė egzotinių Afrikos prekių tiekėja. Prekyboje ji naudojosi Nilo upe ir Raudonąja jūra, kur buvo keletas Nubijos karalystės uostų. thumb|200px|Šiuolaikiniai nubai
Nuosmukis
IV a. Merojės civilizacijos klestėjimas pasibaigė. Nuo to laiko iki maždaug VI a. žinių apie regioną labai nedaug. Ekonomiškai Nubija pralaimėjo pietuose (Etiopijoje) esančiai Aksumo imperijai, kuri užvaldė visą Afrikos prekybą su Šiaure, t. y. Romos imperija. Maždaug tuo metu Aksumas užvaldė Nubiją ir naudojosi jos teritorija kaip prekybiniu keliu.
Šiek tiek vėliau, VI a. smunkant ir Aksumui, į Nubiją migravo klajoklės gentys nubai, kalbančios kušitų kalba. Jos išstūmė vietos gyventojus merojiečius, kurie nunyko be pėdsako. Tai buvo senovės Nubijos istorijos pabaiga. thumb|150px|Krikščioniškoji Nubija
Nubijos karalystės
Apie VI a. nubai priėmė krikščionybę, buvo introdukuotas senovės nubų raštas, kurio daugumą sudarė graikų raštas su keletu koptų rašto ir etiopų rašto ženklų. Nubijos teritorijoje susiformavo trys krikščioniškos valstybės: Nobatija, Makurija ir Alodija.
Islamo laikotarpis (XIII-XIX a.)
Iki XVI a. pradžios šiaurėje esančiam musulmoniškam Egiptui (Burdžių dinastijai), atiteko krikščioniškos valstybės Nobatija ir Makurija, kur įdiegtas Islamas. Vienintelė likusi krikščioniška valstybė Alodija, nutolusi labiausiai į pietus, pačioje XIV a. pradžioje buvo užkariauta klajoklių fundžų, atėjusių iš Pietų Sudano. Jie čia įkūrė galingą valstybę Senaro sultonatą. Iš pradžių fundžai išpažino vietinės pagonybės ir Etiopijos krikščionybės mišinį, tačiau ilgainiui jie perėmė iš šiaurės islamą ir iki XVIII a. arabizavosi.
Osmanų Egipto valdymas
thumb|Muhamado Ali imperija
Reformuojant Egipto administraciją, naujai užimtame Sudane buvo įkurtos naujos Egiptui pavaldžios provincijos: Dongola, Berberas, Mėlynasis Nilas, Senaras, Kordofanas. Egiptiečiai pastatė naują miestą Baltojo ir Mėlynojo Nilo santakoje - Chartumą, kuris 1835 m. tapo Sudano generalgubernatoriaus (hakimadar) rezidavimo vieta. Egipto ir Vakarų pavyzdžiu reformuota teismų sistema (įvesta sekuliari komercinė ir civilinė teisė). Buvo statomos naujos mečetės, kuriamos medresės. Dauguma tuometinės Sudano inteligentijos baigė Kairo Al Ažaro universitetą.
Po Muchamedo Ali mirties jo įpėdiniai Abasas I (1849–54) ir Saidas (1854–63) mažai domėjosi reikalais Sudane, tačiau po to sekusiam ambicingam valdovui Ismailiui Pašai Sudanas tapo teritorija, turėjusia tiekti afrikines prekes ir leidusia įsigalėti Raudonojoje jūroje. Tuo metu Egipto chedivatas vykdė ekspansiją, kuri didžiausią pagreitį įgavo 1864-75 m. Egipto armijos dar kartą sutramdė Nubijos arabų gentis, dar kartą prijungė Senaro sultonatą, t. y. užtvirtino Muchamedo Ali pozicijas. Tuo metu prie Sudano prijungtos rytuose esančios bedžų gyvenamos dykumos, suteikusios priėjimą prie jūros ir užtikrinusios karavanų kelių prekybą tarp Nubijos ir jūros (Kasalos provincija). Buvo užimtos dabartinės Eritrėjos, Džibučio, šiaurės Somalio (Raudonosios jūros pakrantės provincija), rytų Etiopijos (Hararo provincija) teritorijos. Pietuose apie 1870 m. buvo pajungtos nilotų gentys (įkurtos Ekvatorijos, Aukštutinio Nilo, Bahr al Gazalio provincijos), taip į Sudano sudėtį įjungiant Pietų Sudaną. Vakaruose Egiptas 1874 m. po ilgų kovų pajungė Darfūro sultonatą. thumb|150px|Mahdija
Mahdija
thumb|200px|left
Egipto valdymas Sudane pasireiškė per šalies išnaudojimą, arabizaciją. Tai ilgainiui sukėlė vietos genčių, ypač Aukštutinės Nubijos arabų nepasitenkinimą, kuris prasiveržė kaip sukilimas. Jį vedė dvasinis lyderis Muhamedas ibn Abdala, kuris pasiskelbė Mahdžiu ir suvienijo visas centrinio ir vakarų Sudano pajėgas. Ši nepriklausoma sukilėlių valstybė 1884-98 m. kontroliavo teritoriją, kuri iš dalies atitiko dabartinį Sudaną, nors ir nebuvo pripažinta tarptautiniu mastu.
1885 m. sukilėliai išžudė daug britams ir egiptiečiams lojalių žmonių Chartume. Sukilėlių sostinė buvo naujai įkurtas Omdurmanas.
Kondominiumas
1898 m. lordo Kičenerio jungtinės britų ir egiptiečių pajėgos įsiveržė į Sudaną ir jį dar kartą okupavo. Kadangi pats Egiptas jau pats buvo okupuotas britų, 1898-1955 m. Sudanas tapo kolonija, administruojama kaip kondominiumas iš Egipto ir Didžiosios Britanijos. Tuo metu nustatytos šiaurinės valstybės sienos, nuvestos per 22 lygiagretę. Kitos Sudano sienos formavosi kolonijinių karų ir dalybų su Belgija (Belgijos Kongu) bei Prancūzija (Prancūzijos Vakarų Afrika) metu.
Kolonijiniais laikais Sudanas buvo administruojamas kaip dvi atskiros kolonijos. Šiauriniame Sudane buvo naudojama arabų kalba ir klestėjo islamas, o Pietų Sudane britai skatino krikščionybę. Šiaurėje britai rūpinosi infrastruktūra ir modernizacija, tuo tarpu pietūs (Ekvatorijos ir Aukštutinio Nilo provincijos) buvo palikti likimo valiai. Juos netgi buvo planuojama prijungti prie kitos britų kolonijos - Britų Rytų Afrikos. 1946 m. šių planų atsisakyta, ir Sudano dvi kolonijos imtos integruoti tarpusavyje į vieną valstybę.
Pirmasis pilietinis karas
Dėl šiaurės ir pietų kultūrinių ir ekonominių skirtumų, jau gaunant nepriklausomybę prasidėjo susipriešinimas tarp pietinio ir šiaurinio Sudano, kas peraugo į pilietinį karą (1955-1972). Jo metu musulmoniška arabiška Chartumo vyriausybė nesuteikė šaliai federalinės struktūros, skatino viso krašto islamizaciją, todėl daugybė žmonių buvo nužudyta. Kare Šiaurės Sudanui labai padėjo TSRS ir kitos Rytų bloko šalys, kurios tiekė ginklus.
Nimeirio era
Vykstant pilietiniam karui, 1969 m. šalyje įvyko eilinis karinis perversmas, kurio metu į valdžią atėjo Gaafaras Nimeiris. Jis šalyje įvedė kietos rankos režimą, uždraudė politines partijas, paleido parlamentą. Tai kuriam laikui įvedė stabilumo šalyje, leido pabaigti užtrukusį pilietinį karą. Šalis sparčiai vesternizavosi, kilo jos ekonomika, mechanizuotas žemės ūkis.
Kadangi neramumai šalyje tęsėsi, 1977 m. Nimeiris pradėjo derybas su pietų Sudano lyderiais. Liberalizuota valdžia.
Antrasis pilietinis karas
1983 m. atsinaujino pilietinis karas. 1985 m. nuverstas Nimeiris, kuris pabėgo į Egiptą. Šalyje vieną po kitos keitė karinės chuntos ir kariniai perversmai. Karo metu daugybė Pietų Sudano gyventojų neteko namų, migravo į aplinkines šalis. Tai labai neigiamai paveikė šalies ekonomiką.
2005 m. galutinai pasiekta taikos susitarimo tarp kariaujančių pusių. Taikos sąlygomis nutarta, kad Pietų Sudanas 6 metams gauna autonomiją, o po to referendumu bus balsuojama dėl šalies likimo. Ji arba prisijungs prie Sudano, arba taps nepriklausoma valstybe. Susijungimo atveju bus sujungtos šalių armijos, pelnas ir darbo vietos bus dalijamos tolygiai. Islamo teisė galios tik šiauriniame Sudane.
Darfūro karas
Nuo 2003 m. Sudane vyksta dar vienas pilietinis karas tarp centrinės vyriausybės ir kito istorinio regiono - Darfūro. Darfuro gyventojai teigia, kad čia vykdomas etninių furų naikinimas. Daug jų bėga į kaimyninį Čadą. Darfuro konfliktas nuo 2005 m. apsunkino santykius su Čadu, kurio teritorijoje yra išsiplėtęs Darfūro konfliktas. Nuo tada Čadas ir Sudanas yra karo būsenoje.
2006 m. JTO saugumo taryba priėmė rezoliuciją 1706 ir į Darfurą pasiuntė 17,3 tūkst. taikdarių. Sudano vyriausybė tam nepritarė, bet dėl tarptautinio spaudimo turėjo nusileisti.
2009 m. Tarptautinis Baudžiamasis Teismas išleido orderį suimti Sudano prezidentą Omarą al-Baširą dėl nusikaltimų žmogiškumui.
2010 m. sausio 15 d. pasirašytas susitarimas tarp Sudano ir Čado, užbaigęs penkų metų karą. Tų metų vasarį pasirašytos paliaubos tarp Sudano ir Teisingumo ir Lygybės judėjimo (ang. JEM), užbaigusios Darfuro krizę.
2011 m. sausį įvyko referendumas, kuriame buvo balsuota už Pietų Sudano atsiskyrimo. Jis tapo Pietų Sudano respublika su sostine Juba ir prezidentu Salva Kiir Mayardit. Al-Baširas pripažino rezultatus, bet kilo konfliktas dėl Abyei regiono, į kurį reiškė teises Sudanas ir Pietų Sudanas. Birželio mėn. buvo nutarta, kad abi pusės atsitrauks, o regioną saugos Etiopijos taikdariai.
2011 m. liepos 9 d. Pietų Sudanas tapo nepriklausoma valstybe.
Sudano revoliucija
2018 m. gruodžio 19 d. Sudane prasidėjo gatvės protestai ir pilietinio nepaklusnumo akcijos, kurie tęsėsi kelis mėnesius, kol 2019 m. balandžio 11 d. įvyko karinis perversmas. Sudano prezidentas Al-Baširas buvo nuverstas, o jį pakeitė Laikinoji Karinė Taryba, kuri birželio 3 d. įvykdė Chartumo žudynes, per kurias žuvo daugiau nei šimtas žmonių. Po kelių mėnesių Laikinoji Karinė Taryba ir Jėgos už Laisvę ir Pokyčius susitarė dėl konstitucijos projekto ir įteisino pereinąmąjį laikotarpį. 2019 m. rugpjūtį ir rugsėjį Laikinąją Karinę Tarybą perdavė vykdomąją valdžią Sudano Suvereniteto Tarybai, o teisinę - Nemat Abdullah Khair, pirmąjai Sudano aukščiosio teismo teisėjai.
2020 m. sausio 14 d. Sudano kariuomenė numalšino sukilimą, kuris rėmė al-Baširą. Du kareiviai žuvo.
2023 m. šalyje kilo kariniai susirėmimai tarp Sudano karinių pajėgų ir Sukarintų RSF pajėgų.
Savivaldybės tarybos veiklos reglamentas
Savivaldybės tarybos veiklos reglamentas – pagrindinis savivaldybės tarybos vidaus teisės aktas, kuriuo pagal galiojantį Vietos savivaldos įstatymą nustatoma savivaldybės tarybos struktūra, tarybos institucijų kompetencija ir funkcijos, jų tarpusavio santykiai ir santykiai su savivaldybės administracija, ceremonialai ir procedūros, tarybos narių ir pareigūnų įgaliojimai. Tai dokumentas, vienodai galiojantis ir privalomas visiems savivaldybės gyventojams ir jos teritorijoje veikiantiems ūkio subjektams, juridine forma atitinkantis akcinės bendrovės įstatus, nes savivaldybė savo esme ir yra jos gyventojų akcinė bendrovė.
Struktūra
Tarybos veiklos reglamentas paprastai susideda iš kelių bendrųjų dalių ir taisyklių rinkinio. Kaip ir kiekvienos įstaigos ar įmonės įstatuose būtina nurodyti, kokiu teisiniu pagrindu veikia institucija, kas jai suteikė teisę ir galią veikti, kas yra jos steigėjai, kokius ji turi įgaliojimus ir kaip ji juos įgyvendina, kas, kokius ir kaip priima sprendimus, kokia institucijos viešojo administravimo vidinė ir valdymo struktūra.
Turtas
Antroji dalis skiriama nusakyti, kokį materialų ir nematerialų turtą valdo savivaldybės taryba, ir kaip ji juo disponuoja, kaip ir kam gali būti perduotas ar parduotas savivaldybės turtas, kaip ir kokiu pagrindu gali būti municipalizuotas bendruomenės poreikiams būtinas fizinių ir juridinių asmenų nuosavybėje esantis turtas. Toliau nusakoma, kas sudaro savivaldybės ūkinį ir finansinį pagrindą, kokie mokesčiai renkami savivaldybės teritorijoje ir kas juos nustato, kur ir kaip panaudojamos gautos lėšos ir kas gali kontroliuoti jų panaudojimą. Taip pat būtina nustatyti valstybės teikiamų dotacijų ir kreditų panaudojimo principus, kaip atsiskaitoma už valstybės nustatytas savivaldybei funkcijas, kokie teisiniai santykiai tarp savivaldybės ir valstybės biudžetų.
Viešosios paslaugos
Dar viena dalis skiriama pagrindinės savivaldybės funkcijos – viešųjų paslaugų teikimui. Joje išvardijamos viešosios paslaugos, kurias teikia ir gali teikti savivaldybė tiesiogiai gyventojams ir bendruomenei, kaip organizuojamas jų teikimas, kas gali jas teikti, kas nustato viešųjų paslaugų tarifus ir kaip už jas apmokama. Būtina nurodyti, kas gali kontroliuoti teikiamų paslaugų kokybę ir atsiskaitymą už jas, kokios galimos teisinės pasekmės už nusižengimus.
Kompetencijos ribos ir funkcijos
Reglamentu nustatomos politinės ir administracinės valdžios kompetencijos ribos ir funkcijos, jų priimamų teisės aktų formos ir galios, atstovaujamosios ir vykdomosios valdžių tarpusavio santykiai, savivaldybės viešojo administravimo institucijų darbo tvarka, teisės aktų rengimo, svarstymo, priėmimo, įgyvendinimo ir kontrolės taisyklės, viešojo administravimo institucijų rengiamų vidinių, viešųjų ir oficialiųjų renginių ceremonialas ir protokolas, bet kokių bendruomenėje vykstančių posėdžių, susirinkimų, mitingų inicijavimo, rengimo, vedimo ir atsakomybės už juos tvarka, gyventojų kreipimosi į savivaldybės viešojo administravimo institucijas būdai (prašymas, apeliacija, viešas skelbimas, viešas paklausimas, pilietinė iniciatyva), jų pateikimo, svarstymo ir atsakymų į juos pateikimo formos bei terminai, asmens teisės susipažinti su viešaisiais dokumentais ir sprendimų projektais tvarka, gyventojų dalyvavimo priimant sprendimus tvarka, politikų ir tarnautojų darbo ir tarifikacijos sąlygos, gyventojo padarytos savivaldybei ar bendruomenei bei pareigūno padarytos gyventojui žalos atlyginimo sąlygos bei kitų klausimų sprendimo principai.
Planavimas
Vienas svarbiausių reglamento skyrių yra biudžetinio planavimo ir biudžeto projekto sudarymo, jo svarstymo administracijoje bei tarybos komitetuose, biudžeto plano tvirtinimo savivaldybės taryboje principiniai nuostatai. Reglamente nustatoma, kaip pagrindžiamas biudžeto lėšų poreikis, kaip sudaromas bendrasis planas, ilgalaikis strateginis planas ir metinis planas, kaip „susveriami“ finansavimo prioritetai, kaip formuojamas pats biudžeto planas.
Atributika
Kiekviena savivaldybė turi savo atributiką – herbą, himną, vėliavą, antspaudą. Kartais savo atributiką gali turėti ir sudėtinės savivaldybės teritorijos dalys. Tik pagrindiniame savivaldybės dokumente įmanoma tinkamu teisiniu lygiu nustatyti jų naudojimo principus. Tačiau juos konkrečiau paaiškinti gali ir savivaldybės taisyklės.
Reglamentu galima nustatyti ir įvairias bendruomenės, savivaldybės, tarybos bei kitas viešas procedūras bei specialiuosius ceremonialus, tokius, kaip savivaldybės šventės (pavyzdžiui, Magdeburgo teisių suteikimo dienos minėjimas, Pasveikinimo miestui šventė), tarybos narių priesaika bendruomenei, mero inauguracija, tarybos posėdžių vedimo tvarka.
Spaudos naujienos
Spaudos naujienos – savaitinis spaudos propagandos laikraštis, leistas 1929–1930 m. Kaune.
Istorija
Leido Spaudos platinimo draugijos Centro valdyba. Spausdino Zavišos ir Steponavičiaus spaustuvė Kaune. Išėjo 27 numeriai. Tiražas 1929 m. – 5000 egz.
Rašė apie periodinės spaudos ir literatūros būklę, spaudos reikšmę visuomenės gyvenime, nagrinėjo rinkos plėtimo galimybes, spausdino spaudos leidinių, knygų recenzijas, skelbė spaudos platinimo akcijas.
Redaktorius Pranas Jasas.
Amsterdamo konservatorija
Amsterdamo konservatorija (Conservatorium van Amsterdam, CvA) – aukštoji muzikos mokykla Amsterdame, Amsterdamo aukštosios meno mokyklos (Amsterdamse Hoogeschol voor de Kunsten) padalinys. Susikūrė apsijungus daugeliui muzikos mokyklų. 1884 metais įkurtoji Amsterdamsch Conservatorium, 1920 metais - Conservatorium van de verenigung Muzieklyceum ir Haarlem Muzieklyceum 1976 metais į Sweelinck Conservatorium. Ši susijungė 1994 metais su Hilversum Conservatorium į dabartinę Amsterdamo konservatoriją.
Konservatorijoje dėstomi dalykai yra klasikinė muzika, džiazas, populiaroji muzika, senoji muzika, operos ir muzikos pedagogika.
Piasutno Želaznė
Piasutno Želaznė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zbuinos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Alksnas (Utenos r., Kuktiškių sen.)
Šaltiniai
thumb|left|500px|Pietvakarinė Alksno pakrantė
Tžešciankos Šv. Archangelo Mykolo parapija
'''Tžešciankos Šv. Archangelo Mykolo parapija''' - viena iš Narevo stačiatikių dekanato parapijų, Tžešciankos kaime. 1864-1867 m. pastatyta Tžešciankos Šv. Archangelo Mykolo cerkvė.
Dudinka
Dudinka  – miestas Rusijos šiaurėje, Krasnojarsko krašte, Taimyro pusiasalyje, 2021 km į šiaurę nuo Krasnojarsko. 25 200 gyventojų (2005 m.).
Geografija
Dudinka įsikūrusi už Šiaurės poliaračio, Jenisiejaus dešiniajame krante, prie Jenisiejaus ir Dudinkos upės santakos. Didžiausias Sibire jūrų uostas, Norilsko priešuostis. Yra elektrifikuotas geležinkelis ir plentas į Norilską. Veikia žuvų pramonės įmonė. Yra Kraštotyros muziejus.
Istorija
1667 m. įkurta žiemos stovyklavietė. Miesto teisės nuo 1951 m. Nuo 1930 m. Taimyro Dolganų-Nencų municipalinio rajono (anksčiau – autonominės apygardos) centras. 1969 m. nutiestas dujotiekis Mesojacha-Norilskas. Dudinkoje įsikūrusi Taimyro geofizikos ir naftos žvalgybos ekspedicija. Į rytus nuo Dudinkos esančiame Alykelio oro uoste bazuojasi poliarines stotis ir Šiaurės jūrų kelią aptarnaujantys lėktuvai.
Lietuviai
1941 m. rugpjūčio per Dudinką į Norilsko ir Lamos lagerius buvo gabenami Lietuvos kariuomenės karininkai. 1945 m. rugpjūčio mėn. Šiaurės keliu per Archangelską atvežta apie 100 lietuvių. Žiemą jie gyveno ant sniego pastatytose palapinėse. Dirbo uoste, lentpjūvėje, prie geležinkelio. Pirmąją žiemą daug jų mirė nuo bado, šalčio, ligų. Vėliau dalis išvežta į Norilską.
Klaipėdos Gubojos mokykla
Klaipėdos „Gubojos“ mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Smiltelės g. 22, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Buvęs įstaigos kodas 190983583. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Įsteigta 1979 m. rugsėjo 1 d. LSSR švietimo ir mokslo ministro įsakymu Nr. 86. 1979 m. rudenį pietiniame miesto pakraštyje duris atvėrė Klaipėdos 1-oji pagalbinė internatinė mokykla. Atkūrus Lietuvos valstybę, vadinta Klaipėdos 1-ąja specialiąja internatine mokykla, nuo 2006 m. Klaipėdos 1-ąja specialiąja mokykla.
Airijos herbas
Airijos herbas – vienas iš Airijos valstybės simbolių.
Aprašas
Mėlyname lauke auksinė arfa sidabrinėmis stygomis.
Arfa, kaip Airijos simbolis, atpažįstama jau nuo XIII amžiaus. Šis simbolis naudojamas visur, tiek ant euro monetų, pasų, tiek ant kitų dokumentų.
Tatamiškiai
Tatamiškiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, Nemuno deltos regioniniame parke, 9 km į pietvakarius nuo Šilutės, tarp Rusnės ir Leitės upių, prie Medžioklės pelkės. Ties kaimu kertasi keliai ir ; per pavasario potvynius užliejamos pievos, keliai. Kaimas priskirtas pasienio ruožui. Tatamiškiai ribojasi su Sausgalvių ir Paleičių kaimais.
Tatamiškiuose yra evangelikų liuteronų senosios kapinės (1997 m. įtrauktos į Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrą).
Iki II pasaulinio karo Tatamiškiai priklausė Šakūnėlių valsčiui, Rusnės parapijai; karo metu buvo valsčiaus centras. Sovietmečiu priklausė Jonaičių apylinkei, nuo 1997 m. – Šilutės seniūnijai.
Bordo vynas
right|300px|thumb|Bordeaux vyndarystės regionas ir jo subregionai
Bordo vynas (Bordeaux) – prancūziškas vynas, pagamintas Bordo vyndarystės regione (Bordo miesto apylinkėse).
Kasmet pagaminama apie 700 mln. butelių Bordo vyno, jį gamina apie 9000 vyndarystės ūkių (vadinamų chateau – pilimi) ir ~13000 vynuogių augintojų. Bordo vynas skirstomas į 57 apeliacijas.
Klimatas ir geografija
Bordeaux vyndarystės regionas yra pietvakarių Prancūzijoje, tai antras pagal dydį Prancūzijoje regionas (už jį didesnis tik Langedokas). Regionas išsidėstęs abipus Žirondos upės estuarijos bei palei Garonos ir Dordonės upes. Regione vyrauja jūrinis klimatas.
Vynuogės
right|thumb|230px|Cabernet Sauvignon vynuogės Medoc regione
Raudonasis Bordo vynas paprastai gaminamas iš keleto veislių vynuogių mišinio. Regione leidžiamos vynuogių veislės yra Cabernet Sauvignon, Cabernet Franc, Merlot, Petit Verdot, Malbec ir Carmenere (pastarosios dvi vartojamos labai retai ir mažais kiekiais). Kairiajame Žirondos estuarijos krante dominuoja Cabernet Sauvignon, o dešiniajame – Merlot ir Cabernet Franc.
Baltasis Bordo vynas gaminamas iš Sauvignon Blanc, Semillon ir Muscadelle veislių vynuogių.
Rūšys ir klasifikacija
Bordeaux vyndarystės regionas skirstomas į subregionus pagal geografinę padėtį Žirondos estuarijos ir Dordonės upės atžvilgiu:
Kiekviename subregione išskiriama po keletą apeliacijų.
Medoc
Médoc regionas išsidėstės Žirondos estuarijos kairiajame krante, tęsiasi nuo jos žiočių į pietus. Regiono jūrinį klimatą švelnina gausūs spygliuočių miškai.
Graves
Vyndarystės regionas į pietus nuo Medoc, šiaurėje ribojamas Garonos upės. Regionas pasižymi itin žvyringu dirvožemiu. XIV a. įkurtas Château Pape Clément ūkis laikomas pirmuoju, kurio pavadinime pavartotas žodis Château, vėliau tapęs kitų regionų ūkių pavadinimų dalimi. Dvi Graves regiono apeliacijos garsios baltuoju desertiniu vynu, kuris gaminamas iš Sémillon, Sauvignon blanc ir Muscadelle veislių vynuogių, užsikrėtusių Botrytis cinerea grybeliu:
Blaye ir Bourg
Regionas dešiniajame Žirondos estuarijos ir Dordonės upės krante, kur susilieja Dordonės ir Garonos upės. Tai vienas seniausių Bordeaux vyndarystės regionų. Daugiausiai auginamos Merlot vynuogės. Aplink Bourg miestą auginama nemažai Sauvignon blanc vynuogių putojančiam vynui gaminti.
Saint-Émilion, Pomerol ir Fronsac
thumb|right|185px|Bordo vyno etiketė: Saint-Emilion Chateau l'angelus 1978 Regionas dešiniajame Žirondos estuarijos ir Dordonės krante, aplink Liburno (Libourne) miestą.
Ūkių klasifikacija
Konkretiems vydarystės ūkiams egzistuoja savita klasifikacija, sukurta 1855 m. imperatoriaus Napoleono III nurodymu, rengiantis pasaulinei parodai Paryžiuje. Pagal šią klasifikaciją, vydarystės ūkiai buvo suskirstyti į 5 kategorijas (cru) pagal kainą (tuo metu kaina buvo tapati vyno kokybei). Aukščiausia kategorija vadinama Premier Cru (pirmasis auginimas), žemiausia – Cinquième Cru (penktasis auginimas). Į šią klasifikaciją įtraukti ūkiai tai pažymi savo vyno etiketėse (pvz., Grand Cru Classé). Ši klasifikacija galioja iki šiol (nuo 1855 m. jai padarytas tik 1 pakeitimas), tačiau daugiausia apima tik Médoc regiono vynus. Pagal ją, geriausiais (Premier Cru) laikomi šių ūkių vynai:
Į 1855 m. klasifikaciją neįtrauktiems Medoc regiono ūkiams vertinti nuo 1932 m. sukurta nauja klasifikacija – Cru Bourgeois, joje geriausiai įvertinti vynai (Cru Bourgeois Exceptionnels) tiek kokybe, tiek kaina nenusileidžia 1855 m. klasifikacijos vynams.
Į 1855 m. klasifikaciją beveik neįtrauktų regionų (Saint-Émilion ir Graves) vynams sukurtos atskiros klasifikacijos: Saint-Émilion klasifikacija sukurta 1954 m. (nuolat peržiūrima, paskutinį kartą keista 2006 m.), o Graves – 1959 m. patvirtinta ministerijos dekretu.
Pomerol regiono ūkiai oficialios klasifikacijos neturi.
Žymėjimai
Bordo vyno etiketėje žymima tokia infomacija:
Klaipėdos Medeinės mokykla
Istorija
Nuo 1976 m. 20-oje bendrojo lavinimo ir 1-ojoje pagalbinėje mokyklose veikė pagalbinės klasės rusų dėstoma kalba vaikams su nežymia protine negalia. 1979 m. spalio 1 d. 1-osios pagalbinės mokyklos bazėje įsteigta 2-oji pagalbinė internatinė mokykla neįgaliems rusakalbiams vaikams.
1992 m. mokykla pavadinta Klaipėdos 2-ąja specialiąja internatine mokykla. Pradėtos komplektuoti klasės vaikams su vidutiniais ir žymiais intelekto sutrikimais. 1999 m. mokykla perėjo prie dešimtmečio mokymo. 2001 m. pradėjo veikti darbinio ugdymo klasės vaikams su vidutine ir žymia intelekto negalia. 2005 m. mokykla pakeitė pavadinimą. Nuo 2012 m. vadinasi „Medeinės“ mokykla. 2013 m. prie mokyklos prijungta „Gubojos“ mokykla.
Leucinas
Leucinas (Leu) – viena iš dvidešimties dažniausių aminorūgščių.
Leucinas veikia augimą ir azoto apykaitą. Mažina kraujospūdį, skatina kaulų, raumenų, odos vystymąsi ir gijimą. kepenyse leucinas yra naudojamas gliukozės sintezei, kuomet badaujama, sergama, patiriamas stresas. Leucinas reguliuoja baltymų sintezę iš riebalinio audinio, kartu su izoleucinu ir valinu dalyvauja aprūpinant raumenis energija. Leucinas reikalingas hemoglobino gamybai, skatina augimo hormono sintezę. Daug leucino yra baltyminiame maiste: pupelėse, mielėse, ruduosiuose ryžiuose, kukurūzuose, kiaušiniuose, pieno produktuose, žuvyje, mėsoje, jūros produktuose, sojose, grūduose. Suaugusiems leucino per parą reikia apie 31 mg vienam kilogramui kūno svorio (80 kg sveriančiam žmogui – apie 2,5 gramo). Sportuojant reikia iki 5 gramų leucino per parą. Leucino gali trūkti tik tuomet, kai visai nevalgoma baltymų. Leucino trūkumas gali sąlygoti biocheminius pokyčius, lydimus hipoglikemijos, kuriai būdinga silpnumas, nuovargis, galvos skausmas, svaigimas. Sudaro 8,70 % visų esamų aminorūgščių.
Jan van Scorel
thumb|right|180px| Jano van Skorelio „Agatha van Schoonhoven portretas“ ([[1529, Doria Pamphilj galerija, Roma)]] Janas van Skorelis (, 1495 m. – 1562 m. gruodžio 6 d., Utrechtas) – XVI a. Nyderlandų renesanso laikotarpio tapytojas.
Biografija
Janas van Skorelis gimė 1495 m. rugpjūčio mėnesį Skorlo (Skorelo) miestelyje prie Alkmaro. Jis tikriausiai mokėsi pas Cornelis Buys Alkmare. 1512 m. Van Skorelis persikėlė į Amsterdamą, kur įstojo į Jacob Cornelisz. van Oostsanen dailės dirbtuvę. Pasak Karel van Mander, Van Skorelis taip pat mokėsi pas Jan Gossaert, kuris savo ruožtu nuo 1517 m. dirbo Utrechte. 1519 m. Janas van Skorelis iškeliavo į Veneciją. Kelionės metu aplankė Kelną, Strasbūrą, Bazelį, Niurnbergą. Pastarajame mieste susitiko Diurerį. 1520 m. iš Venecijos Van Skorelis keliavo į Palestiną. Po grįžimo iš Jeruzalės Janas van Skorelis kurį laiką gyveno Venecijoje, studijavo Džordžonės ir Palma Vecchio kūrinius.
1522 m. olandas Adriaan Florensz. Boeyens buvo išrinktas popiežiumi Adrianu VI ir Van Skorelis persikėlė į Romą, kur buvo paskirtas Vatikano kolekcijų prižiūrėtoju. Šiuo laikotarpiu, pasak Karel van Mander, Van Skorelis studijavo antikines architektūros ir skulptūros liekanas, Mikelandželo ir Rafaelio kūrinius. 1524 m. vasarą Janas van Skorelis grįžo į Nyderlandus ir apsistojo Utrechte, kur tapo Šv. Jono bažnyčios vikaru. Janas van Skorelis užsiėmė plačia veikla, jis buvo humanistas, poetas, muzikantas ir labai gerbiamas to meto Nyderlandų dailininkas. Didelė jo kūrybos dalis, religiniai triptikai, paveikslai, buvo vėliau sunaikinti protestantų. Jo žymesniais mokiniais buvo Antonis Mor ir Maerten van Heemskerck. Janas Van Skorelis mirė 1562 m. gruodžio 6 d., Utrechte. Van Skoreliui priskiriamas aukštojo renesanso itališkų motyvų įnešimas į šiaurinės Nyderlandų dalies tapybą, tokių kaip nuogo kūno, antikinės architektūros ir drapiruočių motyvų, įsivaizduojamų plačių peizažų vaizdavimas. Talentingiausiais Van Skorelio darbais laikomi portretai, pavyzdžiui, „Agatha van Schoonhoven portretas“. Jis yra nutapęs grupinių piligrimų portretų Harleme ir Utrechte.
Zuikiškės ąžuolas
left|150px thumb|right|250px|Zuikiškės ąžuolas
Zuikiškės ąžuolas – išskirtinis ąžuolas, valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, augantis Šiaulių rajone, Zuikiškės kaime (Bubių sen.), Kurtuvėnų girininkijos (311 kv.) teritorijoje, Paraudžių miške, apie 0,6 km į pietryčius nuo kelio (viaduke pasukant į žvyrkelį). Rodyklė link ąžuolo pastatyta miške likus 300 m.
Zuikiškės ąžuolas yra pats didžiausias ąžuolas Kurtuvėnų regioniniame parke. Jo ūgis – 32 m, kamieno apimtis krūtinės aukštyje – 4,7 m, o skersmuo – 1,5 m. Palyginus su kitais Lietuvos ąžuolais galiūnais, Zuikiškės ąžuolas nėra labai storas, tačiau – vienas iš aukščiausių. Pietinėje kamieno pusėje, apie 6 m aukštyje, ties išlūžusios storos šakos vieta, pritvirtinta pasaga su įrėminta joje nuotrauka.
Ąžuolas paskelbtas saugomu Lietuvos TSR Valstybinio gamtos apsaugos komiteto 1987 m. kovo 19 d. įsakymu Nr. 24.
Liaoningas
Liaoningas  – provincija Kinijos šiaurės rytuose, prie Geltonosios jūros. Plotas – 147 tūkst. km². Sostinė – Šenjangas.
Administracinis suskirstymas
Liaoningas suskirstytas į keturiolika prefektūrų lygmens miestų:
Šie vienetai padalyti į 100 apskričių lygmens vienetų (17 sričių lygmens miestų, 19 apskričių, aštuonias autonomines apskritis, 56 rajonus), pastarieji – į 1511 savivaldybių lygmens vienetų (613 miestus, 301 savivaldybę, 77 etnines savivaldybes, 520 porajonių).
Geografija
Vakarams būdingos aukštumos, kraštovaizdyje dominuoja Nulu’erhu kalnai ir žemos kalvos. Centrinė provincijos dalis yra Liao, Daliao upių bei jų intakų baseine. Regionas yra žemumose. Liaoningo rytuose kyla Čangbaišano (Changbai) ir Čianšano (Qian) kalnai, užimantys ir Liaodongo pusiasalį. Aukščiausias provincijos taškas – Huabodzi (Huabozi) viršukalnė (1336 m).
Klimatas kontinentinis musoninis. Vidutinis metinis kritulių kiekis 440–1130 mm. Vasaros lietingos, kiti metų laikai – sausi.
Demografija, kultūra, turizmas
Liaoninge daugiausiai gyvena kinai chaniai, taip pat yra mandžiūrų, mongolų, hui, korėjiečių ir sibe.
Provincijoje yra Mukdeno rūmai – Čing dinastijos centras prieš jiems užkariaujant Kiniją ir persikeliant į Pekiną. Šie rūmai įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą drauge su Pekino imperatoriaus rūmais. Liaoninge taip pat yra trys Čing imperatoriškieji kapai.
Anšane yra didžiausia iš jaspio padaryta Budos statula.
Dalianas – klestintis uostas Liaodongo pusiasalyje, pasižymintis rusiško, japoniško stiliaus architektūra, turistus traukiantis savo paplūdimiais, apsipirkimo centrais.
Tūblaukiai
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas, 1928 m. prijungti Šrotlaukiai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Brianskojės apylinkės teritorija.
Klaipėdos Gabijos progimnazija
Klaipėdos „Gabijos“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Paryžiaus Komunos g. 14 (pašto kodas: LT-91166), vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas rusų kalba. Įstaigos kodas 195474095. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.
Istorija
„Gabijos” pagrindinė mokykla savo veiklą pradėjo 2003 m. rugsėjo 1 d. Tai pati jauniausia uostamiesčio mokykla, įsteigta po „Aitvaro“ gimnazijos reorganizavimo, atskyrus „Gabijos“ pagrindinę mokyklą (1-8 kl.) ir „Aitvaro“ gimnaziją (9-12 kl.).
Juozapas Algirdas Katkus
Juozapas Algirdas Katkus (1936 m. birželio 15 d. Kretingoje (kitur – Pryšmančiuose) – 2011 m. lapkričio 12 d. Vilniuje ) – inžinierius, technikos mokslų daktaras, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Užaugo daugiavaikėje šeimoje. 1948 m. tėvus ir tris seseris ištrėmė į Irkutsko sritį, o 1949 m. į Krasnojarsko kraštą išvežė ir likusią šeimos dalį. Sibire mokytis negalėjo. 1950–1957 m. dirbo miško paruošų darbininku, vairuotoju. Tik po devynerių tremties metų grįžo į Lietuvą, paleistas 1957 m. sausio 20 d.
Pakeitęs kai kuriuos biografijos faktus, įstojo ir 1964 m. baigė Kauno politechnikos institutą, o 1971 m. ir KPI aspirantūrą, apgynė technikos kandidato disertaciją. 1964–1992 m. KPI, vėliau Kauno technologijos universiteto Mašinų gamybos fakulteto asistentas, vyresnysis dėstytojas, docentas. Dėstė Alžyro universitete. 20 mokslinių išradimų ir 50 mokslinių publikacijų autorius.
1992–2000 m. Seimo narys, 1996–1999 m. Nacionalinio saugumo komiteto pirmininkas, 1999–2000 m. Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto pirmininkas ir NATO reikalų komisijos narys.
Krasas (Slovėnija)
thumb|250px|Kraso plynaukštė prie Škociano kaimo Krasas arba Karstas − plynaukštė Balkanuose, Dinarų kalnyno šiaurės vakaruose, į šiaurę nuo Istrijos pusiasalio. Plynaukštė yra Slovėnijos ir šiaurės Italijos teritorijoje.
Juozapas Algirdas Katkus
Biografija
1989–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, grupės įgaliotinis, Kauno technologijos universiteto Sąjūdžio tarybos pirmininkas, Sąjūdžio Kauno miesto tarybos pirmininkas, Kauno technologijos universiteto senato narys, 1992–1993 m. Lietuvos Sąjūdžio Seimo tarybos pirmininkas, 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) pirmininko pavaduotojas.
Krasas (Slovėnija)
Plynaukštė sudaryta iš klinčių, kurios lengvai tirpsta vandenyje, todėl daug karstinių reljefo formų (karių, dubių, polių ir urvų). Aukščiausias taškas − Trstslio kalnas (643 m).
Kraso plynaukštėje daug urvų: Postoinos urvas, Škocjano urvai, Grota Gigantė ir kt.
Kloakiniai
Kloakiniai (Monotremata) – žinduolių (Mammalia) būrys. Vieninteliai deda kiaušinius, o jauniklius maitina pienu. Kloakinių kūno temperatūra žemesnė, nei placentinių ar sterblinių. Kloakiniai yra vieni iš nedaugelio elektrorecepcija pasižyminčių žinduolių.
Kilmė
Ir kloakinių, ir placentinių žinduolių protėviai buvo tie patys. Nuo pagrindinės atšakos, kaip manoma, kloakiniai atsiskyrė prieš 200 mln. metų. Dabartinė jų išvaizda tokia pat, kaip ir prieš 15 mln. metų.
Fiziologija
thumb|Kloakinių patelės dauginimosi organai Kloakinių medžiagų apykaitos norma pagal žinduolių standartus yra labai žema. Ančiasnapio vidutinė kūno temperatūra - 31 °C, palyginimui, sterblinių - 35 °C, o placentinių žinduolių - 37 °C. Remiantis tyrimais, manoma, kad tokia kūno temperatūra buvo laipsniškas prisitaikymas prie atšiaurių ribinių aplinkos nišų, kuriuose sugebėjo išgyventi keletas egzistuojančių monoterminių rūšių.
Kloakinių piene yra gausu antibakterinio baltymo, kurio nėra kituose žinduoliuose, manoma, jog jis galbūt kompensuoja pieno suvartojimo būdą, kai yra nenaudojami speneliai.
Karmė (palydovas)
Atradimas
Karmę 1938 m. atrado Seth Barnes Nicholson Mount Wilson observatorijoje (Kalifornijoje), stebėdamas 100 colių reflektoriumi. Tuomet pavadintas Jupiteriu XI.
Pavadinimas
Šis palydovas nuo 1975 m. vadinamas Karme (kuri su Dzeusu susilaukė Kretos deivės Britomartės). Anksčiau palydovas dar buvo vadinamas Panu (dabar Panas yra Saturno palydovas).
Karmės grupė
Karmės vardu pavadinta visa palydovų grupė, o pastarasis yra joje didžiausias. Karmė sudaro apie 99% visos savo grupės masės.
Karmės vardu taip pat pavadintas asteroidas – 558 Karmė.
Supernovos liekana
thumb|250px|Supernovos liekana [[Didysis Magelano Debesis|Didžiajame Magelano Debesyje]] Supernovos liekana – pluoštinis dujų ūkas, kuris paprastai susidaro iš super­novos sprogimo metu išmestos medžiagos.
Supernovų liekanos skleidžia sinchrotroninį spinduliavimą (nuo radijo bangų iki gama spindulių). Yra žinoma daugiau kaip 100 supernovų liekanų, nes jos plisdamos kosmine erdve vis labiau retėja ir per ~100 000 m. gali visiškai išsisklaidyti tarp­žvaigždinėje erdvėje. Supernovos liekanos centre lieka neutroninė žvaigždė, kuri retsykiais būna pulsaru. Sprogus I tipo supernovai (baltajai nykštukei dvinarėje žvaigždžių sistemoje) susidaro burbulo formos liekana, o sprogstant II tipo supernovai (didelės masės žvaigždei) susidaro pilnaviduris pluoštinis ūkas. Pirmoji supernovos liekana buvo Krabo ūkas.
超新星
Vytautas Gabriūnas
Vytautas Gabriūnas (1930 m. liepos 7 d. Kaunas – 1992 m. gegužės 3 d. Vilnius) – Lietuvos architektas.
Biografija
1954 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1954–1976 m. dirbo Mokslinėse restauracinėse gamybinėse dirbtuvėse Vilniuje, Paminklų konservavimo instituto grupės vadovas, projektų vyr. architektas. 1961–1968 m. ir 1976–1978 m. Lietuvos dailės instituto dėstytojas.
Kūryba
right|thumb|250px|Imaginacinis Radvilų rūmų Vilniuje paveikslas (akvarelė) Suprojektavo individualių gyvenamųjų namų, interjerų, antkapinių paminklų. Nuliejo akvarelių su Vilniaus architektūros vaizdais. Pagal jo projektus pastatyta:
Ešerinis
Ešerinis tai vienas populiariausių vandenvardžių Lietuvoje. Šiuo vardu vadinami:
Lenkijoje:
Artikas
Artikas  – miestas šiaurės vakarinėje Armėnijoje, Širako srityje, 105 km nuo Jerevano, Aragaco kalno papėdėje. Yra geležinkelio stotis. Tufo kasybos centras. Kilimų audimas, elektros įrengimų gamyba.
Greta Artiko yra V a. Šv. Marino ir VII a. Šv. Jurgio bažnyčios (apgriautos). Taip pat yra VII a. Lmbatavanko (Šv. Stepono) bažnyčia, šventykla uoloje, bronzos amžiaus kapai.
Istorija
Artikui miesto statusas suteiktas 1945 m.
Drezdeno Šv. Martyno bažnyčia
thumb|Šv. Martyno Bažnyčia '''Šv. Martyno Bažnyčia''', Dresdene, Vokietijoje, buvo įgulos bažnyčia, kuriuos 1895 m. pastatė tuo metu Viljamo Losovo ir Hermano Vyvėgerio firma. Bažnyčia buvo suskirstyta į dvi dalis. Ji buvo ir liuteronų bažnyčia ir katalikų bažnyčia.
Duff McKagan
Ankstyvieji metai
Jis gimė Sietle, Vašingtone, jauniausias Elmer ir Alice Marie McKagan vaikas iš aštuonių. Šeima buvo muzikali, todėl kiekvienas narys mokėjo groti bent vienu instrumentu. Jo brolis Bruce’as supažindino jį su bosine gitara.
Savo kraštą Duff’as apibūdina, kaip „triukšmingas rock'n'roll'o miestas su pogrindžiu“
McKagan grojo trisdešimt vienoje grupėje – įskaitant Ten Minute Warning ir užkietėjusius pankus, pasivadinusius The Fartz. Vėliau Duff’as patraukė į pietų Kalifornija, kai jam buvo deviniolika metų. Atsiliepinėdamas į skelbimus bosistams, vietiniame laikraštyje, jis ir sutiko gitaristą Slash ir būgnininką Steven Adler iš grupės Road Crew iš Los Andželo.
Duff’as laukė pankų su polinkiu i 70’ųjų muzika, bet rado du ilgaplaukius vaikinus vietoj to.