cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nyredhaza
Lietuviai
Nyredhazoje virš 30 m. gyveno keliautojas fotografas Paulius Normantas (1948–2017 m.).
Mirtinai miela
Mirtinai miela – 1967 m. režisieriaus Tinto Brass sukurtas giallo filmas, už kurį jis buvo nominuotas Auksiniam liūtui Venecijos kino festivalyje.
Mendosa
Mendosa – miestas vakarų Argentinoje, Andų kalnų pašlaitėje, upių suformuotoje oazėje. Provincijos centras. 111 tūkst. gyventojų (su apylinkėmis 876,9 tūkst., 2007). Mendosos konurbacija yra ketvira pagal didį Argentinoje.
Istorija
1516 m. kovo 2 d. Pedro de Castillo įkūrė gyvenvietę dabartinio miesto vietoje. 1817 m. per Andų kalnus į vaduoti Čilės persikėlė Chosė de San Martinas ir jo armija. 1861 m. kovo 20 d. smarkiai nukentėjo nuo žemės drebėjimo. XIX a. antroje pusėje Mendosos apylinkes tyrinėjo Čarlzas Darvinas.
left|thumb|240px|San Martino parko vartai thumb|left|150px|Pergalės paminklas
Susisiekimas
Mendosa yra 1037 km nuo Buenos Airių ir 380 km nuo Santjago. Mendosa plentais sujungta su Buenos Airėmis, San Chuanu, Bariloče, Santjagu. Geležinkeliai į Santjagą, Buenos Aires (Trans-Andų geležinkelis). Netoli miesto yra tarptautinis oro uostas.
Ekonomika
Svarbiausia pramonės šaka – vyndarystė. Taip pat maisto, naftos rafinavimo pramonė, metalo apdirbimas. Svarbus prekybinis ir tranzitinis miestas. Turistinis centras.
Kultūra
Universitetai:
Muziejai:
Taip pat Mendosoje vyksta kasmetinis (kovo pradžioje), vynuogių derliaus nuėmimui skirtas pažymėti, Vendimia festivalis. Jo metu į miestą suvežamos įvairios provincijoje pagamintos vynų rūšys, vyksta konkursai.
Sportas
Mieste 1978 m. vyko XI pasaulio futbolo čempionatas.
Architektūra
Kolonijinės architektūros pastatų praktiškai neišliko (buvo sugriauti per žemės drebėjimą). Tačiau Mendosa atstatyta kaip modernus ir jaukus miestas. Mieste gausu žalumos, drėkinimo kanalų, suteikiančio jaukaus miesto įvaizdį. Miesto „širdis“ – Nepriklausomybės aikštė (Plaza Independencia) su Sarmiento pėsčiųjų gatve. Kitose miesto dalyse taip pat daug aikščių. Vakarinėje miesto dalyje yra San Martino parkas. Jame yra zoologijos sodas, stadionas, pagrindinė Cuyo universiteto dalis, monumentas Chosė de San Martinui. Netoli miesto yra Cerro de la Gloria kalnas, nuo kurio atsiveria puiki miesto panorama. Taip pat mieste gausu restoranų, barų, kavinių, klubų, viešbučių.
Aukštesnieji vėžiagyviai
Fizinės charakteristikos
Primityvūs požymiai: dvišakos galūnės, daug segmentų, pilvelis su galūnėmis, arterijų sistema. Specifiniai požymiai: pastovus 19 segmentų skaičius, sudėtinga virškinimo sistema su kramtomuoju ir filtraciniu skrandžiais, patelių lytinė anga atsiveria 6 segmente, o patinų – 8 krūtinės segmente, neturi furkos, iš kiaušinių išsirita sudėtingesnės sandaros lervos, galva neretai suaugusi su krūtine ir padengta bendru šarvu sudaro galvakrūtinę. Galva iš šešių segmentų, krūtinė – iš aštuonių. Turi penkias poras kojų, kurių pirmoji dažnai būna virtusi žnyplėmis. Pilvelis sudarytas iš šešių segmentų, dažnai naudojamas plaukimui. Turi centrinę nervų sistemą. Būdingos pilvelio galūnės ir anteninės liaukos. Dažniausiai 7 (kartais 8) pilvelio segmentai. Daugiausiai gyvena jūrose, tačiau taip pat ir gėluose vandenyse bei sausumoje. Šiai didelei ir įvairiai vėžiagyvių grupei, kurią sudaro 13 būrių ir 349 šeimos, priklauso didžiausias pasaulio krabas. Jo išskiestos kojos siekia 4 m pločio, o kai kurių kitų aukštesniųjų vėžiagyvių ūgis nesiekia 1 mm. Nepaisant didžiulio dydžio skirtumo visi aukštesnieji vėžiagyviai turi daug bendrų požymių. Jie dažniausiai ryškiai spalvoti, turi tvirtą kalcio karbonatu sutvirtintą egzoskeletą. Karapaksas veikia kaip žiaunų kamera ir niekad negaubia pilvelio. Šių vėžiagyvių akys dažniausiai ant stiebelių, o antenos- atsikišusios. Krūtinė sudaryta iš aštuonių segmentų, pilvelis -iš šešių segmentų, su plokščia uodegos vėduokle (telsonu), kuria gyvūnas geba greitai irtis, kad paspruktų nuo priešų. Daugelio rūšių pirmosios 1-3 krūtinės galūnės virtusios žandikojais, skirtais maitinimuisi, likusios padeda judėti. Pilvelio galūnėmis vėžiagyviai plaukioja, rausiasi, poruojasi ir nešioja kiaušinėlius. Dauguma rūšių priklauso dešimtkojų vėžių būriui -jam priskiriamos gerai pažįstamos krevetės, vėžiai, krabai, omarai. Jų pirmosios poros galūnės dažniausiai padidėjusios, apginkluotos žnyplėmis. Šie vėžiagyviai svarbūs jūrų mitybinėse grandinėse, o daugeliui stambesnių rūšių gaudomos maistui.
Reikšmė žmonių mityboje
Dažniausiai žmonių maistui naudojami dešimtkojų vėžių būrio atstovai: Kamčiatkinis krabas, upinis vėžys, krevetės, omarai, didžioji tigrinė krevetė, didžioji upinė krevetė. Kai kurios rūšys specialiai auginamos maistui jūrinėse fermose. Per metus sugaunama 10mln. tonų vėžiagyvių naudojamų maistui. Aukštesnieji vėžiagyviai yra populiari, delikatesinė žmogaus mitybos dalis. Kai kuriuose pasaulio regionuose tai vienas pagrindinių maisto šaltinių. Jūrų gėrybės – naudingas žmogui maistas. Iš Eufauzidų būrio atstovų krilių gaminama baltyminga pasta. Valgomi – burnakojų būriui priklausantys vėžiai-maldininkai.
Išorinė sandara
Kūna dengia kieta išorinė kutikula, ją formuoja hipoderma. Chitininė kutikula saugo vėžio kūną nuo sužalojimo ir yra jo išorinis skeletas, prie kurio tvirtinasi raumenys. Vėžys augdamas periodiškai neriasi. Vėžio kūnas segemtuotas. Kūnas skirstomas į krūtingalvę ir pilvelį. Krūtingalvė susidaro nejudriai suaugus galvos ir krūtinės segmentams. Krūtingalvę dengia karapaksas. Kiekviename segemtne, išskyrus paskutinį, yra pora galūnių. Turi 19 porų galūnių: 5 poros galvoje, 8 – krūtinėje, 6 – pilvelyje (6-toji pora virtusi plaukmeniu). Pilvelį sudaro 6 segmentai. Paskutinis segmentas sudaro peleką. Jį sudaro telsonas (jame yra analinė anga) ir uropodijos. Galvos skyriaus kojos: antenulės, antenos, viršutiniai žandai, pirma pora apatinių žandų, antra pora apatinių žandų. Krūtinės skyriaus kojos: pirma, antra ir trečia pora žandikojų, penkios poros vaikščiojamųjų kojų (pirma pora vaikščiojamųjų kojų – žnyplės). Pilvelio galūnės: 5 poros plaukiojamųjų kojų ir plaukmuo. Pasižymi lytiniu dimorfizmu: Patinėlių 1-2 pilvelio kojos vadinamos gonopodijomis, patinėlių lytinės angos yra prie 5-tos poros vaikščiojamųjų kojų, o patelės prie 3-čios poros vaikščiojamųjų kojų, patinėlio pilvelis siauresnis nei patelės.
Vidinė sandara
Virškinimo sistema prasideda burna, vėliau ryklė, stemplė ir skrandis, jame yra gastrolitai, kurie padeda trinti maistą, vidurinė žarna, užpakalinė žarna ir analinė anga. Vidurinės žarnos šonuose yra kepenys, kurių latakai atsiveria į vidurinę žarną. Kraujotakos sistema: turi penkiakampę širdį, iš kurios išeina stambios kraujagyslės. Kraujotakos sistema neuždara: kraujas teka kraujagyslėmis ir kūno ertmėmis. Kraujas vadinamas hemolimfa. Kraujas išnešioja po visą organizmą maisto medžiagas ir deguonį, paima anglies dioksidą. Kvėpavimo sistema: turi žiaunas, kurios nuolat skalaujamos vandeniu, iš kurio deguonis difuziškai patenka į žiaunų kapiliarus. Šalinimo sistema: Žaliosios liaukos. Jų latakai atsiveria antenų pamate. Tai metanefridinio tipo šalinimo sistema. Nervų sistema: Iš viršryklinio ir porykliniomazgo atsišakoja nervų kamienai. Antenulės cheminio jutimo organai, antenos – lytėjim organai. Lytinė sistema: patelių kiaušidė neporinė ir kiaušidės eina du trumpi kiaušintakiai, kurie atsiverial lytinėmis angelėmis. Patinėlių sėklidė neporinė, iš jos išeina du ilgi vingiuoti sėklatakiai, kurie atsiveria lytinėmis angelėmis.
Klasifikacija
Šiuo metu plačiai pripažįstama Joel W. Martin ir George E. Davis pateikta vėžiagyvių klasifikacija :
Ed Meskys
Ed Meskys, taip pat Edmund R. Meskys (Edas Meškys; g. 1936 m.) – JAV lietuvis, dėstytojas, žinomas fantastikos mėgėjas ir garsaus fenzino „Niekas“ leidėjas. Vienas iš dviejų lietuvių kilmės asmenybių, apdovanotų Hugo premija (antrasis – Robertas Zemeckis, Algis Budrys buvo kelis kartus nominuotas, bet premijos negavo).
Biografija
Edas Meškys gimė 1936 m. Brukline lietuvių šeimoje. Jo tėvas emigravo į JAV 1917 m., 1930 m. vedė Lietuvoje ir žmoną atsivežė į JAV. Šeimoje kalbėjo lietuviškai, anglų kalbą išmoko mokykloje.
Niujorke baigė St. John’s University, fizikos bakalauras (cum laude) ir magistras.
1966 m. ėmė dirbti Belknapo koledže (Belknap College, veikė 1963–1973 m.) Center Harboro miestelyje, Naujajame Hampšyre, kadangi dėstymas patiko labiau už kitokią veiklą.
1971 m. apako dėl antrosios akies tinklainės atitrūkimo (pirmą akį prarado 1953 m.).
Gyvena Moultonborough miestelyje, Naujajame Hampšyre. Jo žmona Sandy. Šuo vedlys Gyro.
Veikla fantastikos srityje
Edas Meškys aktyvus JAV fantastikos mėgėjų ratuose nuo 1955 m. 1956 m. ėmė dalyvauti fantastikos mėgėjų konventuose, 1959 m. ėmė leisti mėgėjiškus leidinius. Nuo 1962 m. redagavo ir leido Hugo premija apdovanotą fenziną „Niekas“.
Jis 1968 ir 1972 m. redagavo fenziną „The Tolkien Journal“. Leido elektroniniu būdų platinamą fantastikos apaziną „The View From Entropy Hall“.
1968 m. kartu su Charles N. Brown ir Dave Vanderwerf įkūrė fenziną „Locus“, kuris agitavo 1971 m. Bostone surengti fantastikos renginį World Science Fiction Convention (Worldcon,'Pasaulinis mokslinės fantastikos konventas'). Agitacija buvo sėkminga, konventas 1971 m. buvo surengtas Bostone, tačiau fenzinas buvo leidžiamas toliau ir tapo profesionaliu žurnalu, leidžiamu iki dabar.
Meškys 1966, 1967 ir 1989 m. buvo nominuotas Hugo premijai už geriausią mokslinės fantastikos fenziną. 1967 m. Edas Meškys kartu su Felise Rolf (Felice Rolfe) už fenzino „Niekas“ leidimą buvo apdovanoti Hugo premija už geriausią MF fenziną.
Kita veikla
Edas Meškys yra aktyvus aklųjų teisių judėjimo JAV dalyvis, veikiantis per National Federation of the Blind ('Aklųjų nacionalinė federacija') ir Lions klubus.
Alapajevskas
Alapajevskas  – miestas Rusijoje, Sverdlovsko srityje, 160 km į šiaurės rytus nuo Jekaterinburgo, prie Neivos upės (Turos baseinas). Geležinkelių mazgas (linijos į Žemutinį Tagilą, Serovą, Jekaterinburgą). Taip pat driekiasi ilgiausias Rusijoje siaurasis geležinkelis Alapajevskas-Kalačas (270 km).
Juodosios metalurgijos, medienos apdirbimo, mašinų ir staklių gamybos, maisto pramonė. Miesto apylinkėse išgaunama geležies rūda.
Istorija
Alapaichos gyvenvietė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1639 m. XVIII a. pab. pradėta geležies rūdos gavyba, pastatyta seniausia Urale metalurgijos gamykla. Miesto teisės sutektos 1783 m. Alapajevske 1918 m. bolševikų buvo nukankinta ir nužudyta dalis Romanovų šeimos narių.
FEG 37M
FEG 37M, Frommer 37M, Femaru 37M – Vengrijos gamybos armijos savitaisis pistoletas, sukonstruotas Rudolfo Fromerio. Tai patobulintas ankstesnio modelio Frommer 39M variantas.
Pistoletas sukurtas kaip paprastesnis ir pigesnis pakaitalas Vengrijos kariuomenės pistoletui Frommer 29M. 1937 m. šis pistoletas (9 mm variantas) buvo priimtas Vengrijos kariuomenės ginkluotėn.
Yra du pistoleto variantai, besiskiriantys kalibru:
Pistoletai buvo gaminami karo metu, stengiantis juos gaminti kuo sparčiau, tačiau jie liko patikimi. Bandyta šiuos pistoletus gaminti ir po karo, tačiau tada jie neturėjo paklausos.
Konstrukcija
Tobulinant Frommer 29M buvo pakeista vamzdžio apgaubo forma, atsisakyta apgaubo atramų pirštams, atramas pakeitė linijiškos įkartos. Sumažintas gaidukas, rankenos apačioje atsirado riesta atrama mažajam pirštui.
Šoviniai tiekiami iš tiesios dėžutinės dėtuvės su vienaeiliu šovinių išdėstymu. Dėtuvės fiksatorius yra pistoleto rankenos apačioje.
Kariniai pistoleto variantai neturėjo rankinio saugiklio, tik automatinį, kurio svirtelė yra rankenos nugarėlėje. Civilinis variantas turėjo ir mechaninį saugiklį, kurio svirtelė buvo kairėje pusėje, už rankenos. Rankenos šoneliai mediniai. Taikiklis atviras, nereguliuojamas.
Istorija
Pistoletas gerai pasirodė Antrojo pasaulinio karo metais. Nuo kitų to meti armijos pistoletų jis skyrėsi mažu dydžiu ir maža mase. Pistoleto 9 mm šovinio kulkos energija buvo nedidelė, pistoletas lengvas, gerai parinkta rankenos forma užtikrino patogų ir taiklų šaudymą. Šūvio metu pistoleto vamzdis pašoka visai nedaug. Dėl paprastos konstrukcijos jis patogus naudotis, lengvai išardomas, išvalomas ir sudedamas.
Antanas Mikėnas
Antanas Mikėnas (1924 m. vasario 24 d. Butkiškiai, Ramygalos valsčius – 1994 m. rugsėjo 23 d. Vilnius) – Lietuvos pedagogas, treneris, lengvaatletis, Lietuvos sportinio ėjimo rekordininkas ir čempionas, olimpietis.
Biografija
1946 m. baigęs Panevėžio mokytojų seminariją iki 1948 m. mokytojavo Ramygaloje ir Kėdainiuose. 1952 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, 1959–1989 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, treneris.
Auklėtiniai: Justinas Vasiliauskas, Juozas Tumasonis, Vladas Babenskas, Alvydas Baltaduonis, Virmantas Papas.
Pirmasis Lietuvos lengvaatletis, laimėjęs olimpinį apdovanojimą. Taip pat pirmasis ir iki šiol vienintelis Lietuvos sportinio ėjimo atstovas, laimėjęs olimpinį medalį.
Antanas Glemža (1938)
Antanas Glemža (g. 1938 m. birželio 21 d. Repeniškyje, Vabalninko valsčius) – Lietuvos biochemikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1960 m. baigė Vilniaus universitetą. 1982 m. biologijos mokslų daktaras.
1965–1994 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1968–1971 m. Biochemijos ir biofizikos, 1989–1994 m. Augalų fiziologijos ir mikrobiologijos katedros vedėjas. Nuo 1983 m. profesorius. 1975–1978 m., 1988–1989 m. Taikomosios enzimologijos instituto direktorius. 1989–2003 m. Lietuvos biotechnologijos asociacijos prezidentas.
Mokslinė veikla
Svarbiausi moksliniai darbai iš bendrosios ir taikomosios enzimologijos. Nustatė, kad raumenų ir smegenų piruvatdehidrogenazė ir L-ketoglutarato dehidrogenazė susideda iš kelių fermentų, susintetino afininių (veikiančių biocheminio giminingumo principu) sorbentu, kuriais gryninami mikrobiologinės sintezės būdu gauti fermentai. Apie 40 išradimų autorius.
Motorlaivių sportas
miniatiūra|250px|rigt|F1 lenktynių sportinis motorlaivis Motorlaivių sportas – techninė sporto šaka, kur varžomasi greičio varžybose įvairaus dydžio ir galingumo motorlaiviais: skuteriais, motorinėmis valtimis, gliseriais, vandens motociklais ir kt.
Istorija
Pirmosios varžybos vyko 1903 m. Lamanšo sąsiauryje. Ši sporto šaka buvo įtraukta į Londono 1908 m. vasaros olimpinių žaidynių programą, kur varžėsi dviejų šalių – Anglijos ir Prancūzijos lenktynininkai.
Motorlaivių klasifikacija
Pagal Tarptautinės motorlaivių sporto sąjungos klasifikaciją motorlaivių sporte lenktyniniai laivai skirstomi į daug tipų ir klasių. Vienos pagrindinių, priklausomai nuo variklių tipo ir kubatūros: Be šių klasių, yra Formulinė klasė, skirstoma į 5 klases: F500, F4, F3, F2, F1.
Lietuvoje
Motorlaivių sporto pradžia Lietuvoje laikoma 1953 m. liepos 19 d. Per šį laiką pasiekta svarių rezultatų Europos bei pasaulio čempionatuose: Lietuvos vardą garsina Glebas Sobčiukas, Edgaras Riabko, Mantas Kukcinavičius ir kiti sportininkai.
Lietuvos motorlaivių čempionatą organizuoja Lietuvos motorlaivių federacija. Trasos Lietuvoje: Nemunas Kauno ribose, Kauno mariose, Birštone; Margio ežere, Klaipėdoje, Lampėdyje.
Novi Brusas
Novi Brusas  – kaimas Lenkijos rytuose, Stari Bruso valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Hamadoun Touré
thumb|Daktaras Hamadoun Touré, Tarptautinės telekomunikacijų sąjungos generalinis sekretorius Hamadoun Touré (g. 1953 m. rugsėjo 3 d.) – Malio visuomenės veikėjas, vienos iš JTO dukterinių organizacijų – Tarptautinės telekomunikacijų sąjungos generalinis sekretorius. Nuo 2008 m. jis remia „Connect Africa" iniciatyvą, 55 milijardų dolerių projektą, skirtą Afrikos telekomunikacijų sistemos modernizavimui.
Biografija
Studijavo Sankt Peterburgo valstybiniame telekomunikacijų universitete, kur įgijo magistro laipsnį elektros inžinerijoje, bei Maskvos techniniame ryšių ir informatikos universitete, kur apgynė disertaciją, filosofijos mokslų daktaras.
Vedęs, turi 4 vaikus.
Želiūnai
Želiūnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Aleksandravėlės.
Balsiai
Balsiai yra:
Nove Kalinovas
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 13 namų ir 93 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 8 namai ir 52 gyventojai.
Dalasis
Dalasis − Gambijos valiuta. Ji padalinta į 100 bututų. Dalasis priimtas 1971 m. Jis pakeitė Gambijos svarą santykiu 1 svaras = 5 dalasiai, t. y., 1 dalasis = 0,2 svaro = 4 šilingai.
Monetos
thumb|left|250px|5, 10, 25, 50 bututų monetos 1971 m. buvo išleistos 1, 5, 10, 25 ir 50 bututų bei 1 dalasio nominalo monetos. Trijų aukščiausio nominalo monetų reverso išvaizda buvo paimta nuo ankstesnės valiutos (1, 2 ir 4 šilingai), o trijų mažesnio nominalo monetų reversas atitiko 6, 1 ir 3 pensų monetas.
Naujos 1 dalasio monetos buvo išleistos 1987 m., suformuotos Jungtinės Karalystės 50 pensų monetos pagrindu.
Tik 25 ir 50 bututų bei 1 dalasio monetos šiuo metu yra apyvartoje. Jos yra 1998 m. laidos, į kurią dar įeina 1, 5 ir 10 bututų monetos.
Banknotai
Šiuo metu apyvartoje yra 5, 10, 25, 50 ir 100 dalasių banknotai. 1 dalasio banknotai išleisti 1971-1987 metais. Dabartiniai banknotai buvo išleisti 1996 m. ir perspausdinti 2001 m.
Kalniškė (Ignalina)
Kalniškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Griškiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Tarptautinė telekomunikacijų sąjunga
Tarptautinė telekomunikacijų sąjunga (TTS; ) – seniausia vis dar egzistuojanti JTO dukterinė organizacija. Ji buvo įkurta kaip Tarptautinė telegrafo sąjunga 1865 metų gegužės 17 dieną Paryžiuje. Jau beveik 145 metus TTS koordinuoja pasaulinį radijo ryšio spektro naudojimą, skatina tarptautinę kooperacija satelitų orbitų pasirinkimo atžvilgiu, taip pat prisidėjo prie komunikacijų sistemos tobulinimo besivystančiose pasaulio šalyse.
TTS taip pat organizuoja tarptautines ir regionines parodas bei forumus, tokius kaip „ITU TELECOM WORLD“, kuriuose idėjomis dalintis susirenka įtakingi valstybių bei telekomunikacijų industrijos atstovai.
TTS veiklos kryptys labai įvairios: nuo interneto iki naujausių belaidžių telekomunikacijos technologijų, nuo oro ir jūrinės navigacijos iki radijo astronomijos ir satelitais grįstos meteorologijos.
TTS būstinė yra įsikūrusi Ženevoje, Šveicarijoje, organizaciją sudaro 191 šalys narės bei apie 700 telekomunikacijų sektoriaus atstovų.
TTS padaliniai
Radijo-komunikacijos padalinys (ITU-R): reguliuoja tarptautinį radijo dažnių spektrą ir satelitų orbitas.
Standartizacijos padalinys (ITU-T): TTS padalinys, kurio pagrindinė užduotis vienodų standartų išlaikymas šalyse narėse.
Vystymosi padalinys (ITU-D): įkurtas padėti sukurti nešališką, tvarų ir prieinamą priėjimą prie informacijos bei komunikacinių technologijų.
Vadovybė
TTS yra valdoma generalinio sekretoriaus, kurį šalys narės renka ketverių metų kadencijai.
2006 metais Antalijoje, Turkijoje, TTS šalys narės išrinko dr. Hamadoun Touré iš Malio naujuoju sąjungos generaliniu sekretoriumi.
TTS direktoriai ir generaliniai sekretoriai
thumb|TTS būstinė, Ženeva
Narystė
TTS nare gali tapti bet kuri de jure pripažinta valstybė. Organizacijos veikloje taip pat gali dalyvauti ir privačios bendrovės, tokios kaip: ryšio tiekėjai, komunikacijų įrangos gamintojai, privatūs investuotojai, tyrimų organizacijos, tarptautinės ir regioninės telekomunikacijų organizacijos.
Plikasis skleistenis
Plikasis skleistenis (Herniaria glabra) – ilecebrinių (Illecebraceae) šeimos, skleistenių (Herniaria) genties augalas.
Daugiametis žolinis augalas. Stiebas iki 30 cm ilgio, driekiasi pažemiu, šakelės plačiai išsiskleidusios. Lapai priešiniai, kiaušiniškai lancetiški, turi mažus pievinius prielapius. Žiedai paprasta akimi vos įžiūrimi, gelsvai žali, krūvelėmis susitelkę lapų pažastyse. Taurėlapių ir vainiklapių po 5. Vainiklapiai smulkesni už taurėlapius, kartais jų visai nebūna. Kuokeliai 5, liemenėlis labai trumpas. Vaisius − riešutėlis. thumb|left Žydi nuo birželio iki spalio mėn. Dauginasi sėklomis. Auga sausose pievose, dirvonuose, laukuose, pakelėse, ant mažai trypiamų takų, lengvuose smėlio ir žvyro dirvožemiuose, retame žolyne. Daugelyje Lietuvos rajonų gana išplitęs.
Žolės nuoviras gali būti naudojamas buityje kaip skalbimo priemonė, taip pat veido ir rankų odai minkštinti.
Literatūra
Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 18 psl.
Diavlingo nacionalinis parkas
Diavlingo nacionalinis parkas – nacionalinis parkas pietvakarių Mauritanijoje, prie Senegalo upės deltos. Liūčių laikotarpiu beveik visą parką sudaro dideli ežerai. Jame yra 220 nustatytų paukščių rūšių, tame tarpe pelikanai, juodieji gandrai, flamingai. Čia daug žuvų.
Diavlingo nacionalinis parkas yra tarpvalstybinis biosferos rezervatas, populiari paukščių perėjimo vieta dėl sūraus ir gėlo vandens kombinacijos Senegalo upės deltoje. Parke taip pat yra primatų, laukinių asilų, afrikinių karpočių.
Dėl prieš kelerius metus pastatytos užtvankos čia pasitaiko rimti maliarijos susirgimai. Tai pat parke aptinkama šistosomozė.
Jėzus Kristus
miniatiūra|280x280px|„Jėzus gydo akluosius“. XII amžiaus romėnų mozaika pavaizduota Monrealės katedroje, Sicilijoje. thumb|200px|Kristaus gimimas [[Gerard van Honthorst|Gerardo van Honthorsto paveiksle]] thumb|200px|XI a. tapytas Jėzaus portretas
Jėzus Kristus (Jėzus „Jahvė gelbėja“; Kristus, ,  – „mesijas“, „pateptasis“; gimė apie 7 ar 4 m. pr. m. e., mirė apie 30 m.) arba Jėzus iš Nazareto – I amžiaus žydų pamokslininkas ir religinis lyderis. Absoliučioje daugumoje krikščionybės srovių Jėzus Kristus laikomas antruoju Švenčiausiosios Trejybės asmeniu ir Dievo Sūnumi, kuris buvo išpranašautas Senajame Testamente, islame jis laikomas pranašu, o judaizmas neigia jo sąsajas su Dievu.
Beveik visi šių laikų senovės antikos tyrinėtojai sutinka, jog Jėzus buvo istorinė asmenybė nors vienintelių turimų šaltinių – Evangelijų – patikimumas pateikiant jo tikslų istorinį portretą yra ginčytinas. Jėzus buvo žydas iš Galilėjos, kurį pakrikštijo Jonas Krikštytojas. Jėzaus mokymai buvo perduodami žodžiu ir jis savo laiku šalininkų buvo laikomas rabinu. Kristus kalbėdavosi su savo sekėjais, koks būdas sekti Dievą priimtiniausias, gydydavo ligonius, mokė su palyginimais ir didino sekėjų gretas. Tradiciškai teigiama, kad jis buvo suimtas vietinės žydų valdžios, perduotas Romos teismui ir nukryžiuotas romėnų prefekto Poncijaus Piloto įsakymu. Po Kristaus mirties jo sekėjai tikėjo, jog šis prisikėlė iš numirusių, o pastarųjų suburta bendruomenė tapo ankstyvąja Bažnyčia.
Krikščionybėje manoma, jog Jėzus Kristus išpildė Senojo Testamento pranašystes, kurių svarbiausia buvo jo nukryžiavimas. Kristaus mokinių – apaštalų – misijos metu, jo pasekėjai imti vadinti krikščionimis. Krikščionys tiki, kad Jėzaus Kristaus mirtis ir prisikėlimas sutaikino žmoniją su Dievu ir atkūrė praeityje prarastą žmogaus galimybę į amžinąjį gyvenimą.
Daugiausiai yra žinoma apie paskutiniuosius Jėzaus gyvenimo metus iš Evangelijų. Tačiau Evangelijos beveik nepateikia informacijos apie Jėzaus gyvenimą iki jam maždaug sulaukus trisdešimties.
Kanoninės evangelijos
Keturios kanoninės evangelijos (Mato, Morkaus, Luko, Jono) yra išsamiausi Jėzaus gyvenimą ir tarnystę liudijantys šaltiniai. Kita vertus, kitose Naujojo Testamento knygose taip pat yra nuorodų apie reikšmingus Jėzaus gyvenimo epizodus, tokius kaip Paskutinė vakarienė (Pirmajame laiške korintiečiams 11:23-26 ). Apaštalų darbuose rašoma apie ankstyvąją Jėzaus tarnystę ir Jono Krikštytojo įvertinimą. Apaštalų darbuose taip pat detaliau nei kanoninėse Evangelijose aprašomas Jėzaus įžengimas į dangų. Neginčytinuose apaštalo Pauliaus laiškuose, parašytuose anksčiau nei Evangelijos, yra keliskart cituojamas Jėzus, nors pačiam Jėzaus žemiškam gyvenimui ir tarnystei praktiškai neskiriama dėmesio.
Kai kurios ankstyvųjų krikščionių grupės Jėzaus gyvenimą ir mokymą perteikė kitaip nei parašyta Naujajame Testamente. Tai apokrifinėmis evangelijomis vadinami tekstai – Evangelija pagal Tomą, Evangelija pagal Petrą, Evangelija pagal Judą, Jokūbo apokrifas ir kiti raštai. Vis dėlto dauguma mokslininkų laiko, kad apokrifiniai tekstai buvo parašyti gerokai vėliau ir kaip šaltiniai yra mažiau patikimi nei kanoninės evangelijos.
Biblijos tyrėjų linkstama daryti prielaidos, kad anksčiausiai parašyta evangelija – Morkaus (parašyta apie 60–75 m.); tuo tarpu kitų evangelijų seka – Mato (65–85 m.), Luko (65–95 m.) ir Jono (75–100 m.) Taipogi dauguma mokslininkų sutaria, kad Mato ir Luko evangelijų autoriai kaip šaltiniu naudojosi Morkaus evangelija. Kadangi tiek Mato, tiek Luko evangelijose yra Morkaus evangelijoje nesutinkamo turinio, daroma prielaida, kad rašant šias evangelijas buvo remiamasi, ne tik Morkaus evangelija, tačiau ir kitu, „Q šaltiniu“. Sinoptinės evangelijos linkusios pabrėžti skirtingus Jėzaus asmenybės punktus. Morkaus evangelijoje Jėzus vaizduojamas kaip Dievo sūnus, kurio didingi darbai liudija Dievo Karalystės buvimą. Jis yra nepailstantis stebukladarys, tarnaujantis Dievui ir žmonėms. Šioje trumpoje evangelijoje užrašyta mažiau Jėzaus pamokymų. Mato evangelijoje akcentuojama tai, kad Jėzus vykdo Dievo valią, kaip tai buvo išpranašauta Senajame Testamente, bei kad yra Bažnyčios galva. Labiau pabrėžiamas ryšys su tradicija, Jėzus yra Dovydo sūnus, “karalius” ir Mesijas. Tuo tarpu Luko evangelijoje Jėzus atsiskleidžia kaip dieviškas žmonių gelbėtojas, rodantis atjautą vargstantiesiems. Jėzus dažnai sėdi tarp nusidėjėlių ir atstumtųjų, nes yra atėjęs visų pirma šaukti į atgailą “ne teisiųjų, o nusidėjėlių”. Šioje evangelijoje taip pat yra Gerojo samariečio ir Sūnaus paklydėlio parabolės.
Jono evangelijos įžangoje (Jn 1:1) Jėzus įvardinamas kaip Dievo Žodžio (Logos) įsikūnijimas. Kaip Žodis, Jėzus buvo per visus amžius viena su Dievu ir yra žmonijos moralės ir dvasinės prigimties šaltinis. Jėzus yra nepalyginamai didesnis už bet kurį praeities pranašą, nes ne tik skelbia Dievo Žodį, tačiau ir pats yra Dievo Žodis. Šioje evangelijoje Jėzus viešai atskleidžia savo dieviškąjį vaidmenį, jis yra Gyvenimo duona, Pasaulio šviesa, Tikrasis vynmedis, Tiesa, Kelias.
Ankstyvasis gyvenimas, šeima ir amatas
Jėzaus namai, kur šis gyveno su savo šeima ir praleido savo vaikystę, Nazareto miestas Galilėjoje, įvardijami Luko ir Mato Evangelijose. Nors Juozapas Jėzaus gyvenimo pradžioje kelis kartus ir minimas, vėliau apie jį nebekalbama. Kiti Jėzaus šeimos nariai – jo motina Marija, broliai Jokūbas, Juozapas, Judas, Simonas bei neįvardintos seserys – taip pat minimi Evangelijose ir kituose šaltiniuose.
Evangelijoje pagal Morkų kalbama, jog kildavo konfliktų tarp Jėzaus ir jo kaimynų bei šeimos. Jėzaus motinai ir broliams kaimynai sakė, kad Jėzus – „galvos netekęs“ ar „apsėstas“. Į tai Kristus atsakė, teigdamas, jog jo sekėjai yra tikroji jo šeima. Evangelijoje pagal Joną nukryžiuotas Jėzus paprašo savo mylimiausio mokinio pasirūpinti jo motina Marija.
Jėzaus įgytas amatas Evangelijoje pagal Morkų ) įvardijamas žodžiu τέκτων (tektōn), reiškiančiu dailidę, tačiau ši samprata apima ir darbą su įvairiomis medžiagomis bei statyba. Iš Evangelijų galima teigti, kad Jėzus mokėjo skaityti, perfrazuoti idėjas ir analizuoti tekstus, tačiau nėra jokių tvirtinimų, jog jis buvo mokytas.
Kai Jėzus, laikantis žydų įstatymo buvo apipjaustytas ir „paaukotas“ Dievui, vyras, vardu Simeonas, Marijai pasakė, kad „Jėzus bus prieštaravimo ženklas, ir tavo pačios sielą pervers kalavijas, kad būtų atskleistos daugelio širdžių mintys.“. Po keliolikos metų, kai Jėzus pasimetė Jeruzalėje, jo tėvai rado jį sėdintį tarp mokytojų šventykloje, jų besiklausantį ir juos beklausinėjantį. Marijai pabarus Jėzų, šis atsakė, kad turįs būti „Tėvo reikaluose“ (arba „Tėvo namuose“, priklausomai nuo vertimo).
Gimimas
Anot Evangelijų, dievobaimingai žydei merginai vardu Marija pasirodė angelas ir paskelbė apie tai, kad ji taps nėščia iš Šventosios Dvasios ir pagimdys vaiką. Marijos vyras – Juozapas, priklausęs Dovydo giminei. Evangelijos pasakoja, kad Juozapas sužinojęs, jog Marija nėščia, norėjo ją slapta atleisti, tačiau sapne jam pasirodęs angelas papasakojo apie tai, kad gimsiąs vaikas yra iš Dievo.
Jėzus gimė Betliejaus mieste Judėjoje (krikščionys interpretuoja tai kaip pranašo Michėjo pranašystę ) Erodo Didžiojo ir Romos imperatoriaus Augusto valdymo laikais. Vaikelis angelo nurodymu pavadintas Jėzumi. Jėzus kartu su savo tėvu Juozapu buvo dailidės ir gyveno Nazareto mieste, Galilėjoje, todėl Evangelijose neretai vadinamas Jėzumi Nazariečiu.
Tarnystė
Keturios evangelijos daugiausiai dėmesio skiria Jėzaus gyvenimo laikotarpiui po 30 metų, nes būtent tokio amžiaus Kristus pradėjo savo žemišką tarnystę.
Tarnystę Jėzus pradėjo nuo to, kad pasikrikštijo pas tuometinį pranašą Joną Krikštytoją. Tuomet, praleidęs 40 dienų pasninkaudamas dykumoje, Jėzus apsigyveno Kafarnaume šalia Genezareto ežero. Kristus surinko 12 mokinių, kurie keturiose Evangelijose geriau žinomi kaip apaštalai, t. y., Simoną Petrą, jo brolį Andriejų, Jokūbą ir Joną, Pilypą, Baltramiejų, Matą ir Tomą, Alfiejaus sūnų Jokūbą ir Simoną Kananietį, Jokūbo sūnų Judą ir Judą Iskarijotą. Po Judo išdavystės ir mirties, jį pakeitė Motiejus.
Visose evangelijose rašoma, kad Jėzus savo gyvenimo žemėje metu mokė žmones ir padarė antgamtinių stebuklų. Kita vertus, stebuklų darymas mažiau akcentuojamas Jono evangelijoje. Minima, kad Jėzus gydė (Mt, Mk, Lk), išvarė demonus (Mt, Mk, Lk), ramino audrą (Mt, Mk, Lk), prikėlė mirusius (Mk, Lk, Jn).
Pasiaukojimas ir nukryžiavimas
Anot sinoptinių Evangelijų, Jėzaus mirtį lydėjo gamtos reiškiniai ir stebuklingi įvykiai: Morkaus ir Luko evangelijose rašoma, kad pusiau perplyšo šventyklos uždanga, Mato evangelijoje priduriama, kad įvyko žemės drebėjimas ir kad buvo prisikėlusiųjų iš mirusių. Tuo tarpu Jono evangelij jokie reiškiniai neminimi.
Krikščionys tiki, kad Jėzaus Kristaus mirtimi kiekvienas tikintysis gauna išgelbėjimą iš amžinos pražūties pragare, kaip Dievo bausmės už žmogaus nuodėmes. Anksčiau Dievo išrinktąja tauta buvo tik Izraelis, o Kristaus auka atvėrė kelią ir pagonims tapti Dievo tauta. Jėzaus mirties galia suteikia žmogui pergalę prieš šėtoną, nuodėmę ir savo ydas bei geismus. Jeigu Senojo Testamento laikais žmogus buvo išteisinamas atnešdamas tyrą avinėlį kaip auką Dievui, tai Naujojo Testamento laikais žmogus išteisinamas tikėdamas Kristaus auka.
Komercinė teisė
thumb|right|220px|Keliaujantis prekybininkas. [[Bukareštas, apie 1869 m.]] Komercinė teisė ( – „prekyba, apyvarta, mainai“) – privatinės teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių visuomeninius santykius, kurių bent viena šalis yra verslininkas teisine prasme. Komercinė teisė yra specialioji privatinės (civilinės) teisės dalis, apimanti iš esmės dispozityvines normas, iš dalies – ir imperatyvines taisykles, nuo kurių nukrypti negalima.
Pietų Azijos mažoji rasė
thumb|200px|Pietų Azijos mažoji rasė. [[Karenai|Karenų mergaitė iš Mianmaro]]
Arealas
Šio tipo žmonės gyvena į rytus nuo Tibeto ir Indostano, šiauriau Voleso linijos (einančios tarp tarp Zondų salų ir Naujosios Gvinėjos bei Australijos), jie sudaro labai didelę dalį Pietų ir Pietryčių Azijos gyventojų.
Požymiai
Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
Komercinė teisė
Ypatumai
Komercinė teisė nėra savarankiška teisės šaka kaip civilinė arba darbo teisė. Ji apima papildomas privatinės teisės normas, laikytinas specialiomis civilinės teisės normų atžvilgiu. Komercinė teisė kontinentinės teisės valstybėse kodifikuojama atskirame teisyne (Komercinis kodeksas), tuomet Civilinis kodeksas taikomas subsidiariai arba komercinės teisės normos integruojamos į civilinės teisės sąvadus (CK). Be teisės normas sisteminančių teisynų egzistuoja ir specialūs komerciniai įstatymai, ypač įmonių veiklos reglamentavimo srityje.
Komercinė teisė įtvirtina ypatingus komercinės apyvartos santykių ypatumus pagal komercinės veiklos poreikius:
Komercinės teisės istorija
Austrijoje nuo XIX a. galiojo Visuotinis komercinis kodeksas (das Allgemeine Handelsgesetzbuch). Komercinės teisės reforma XXI a. nubrėžė naujas gaires – priimtas Verslo teisės kodeksas (Unternehmensgesetzbuch, UGB), įsigaliojęs 2007 m. sausio 1 d.
Jėzus Kristus
Prisikėlimas ir įžengimas į dangų
thumb|left|200px|Jėzus Kristus neša kryžių, [[El Greko, XVI a.]]
Po trijų dienų kai buvo palaidotas, Kristus, kaip ir žadėjo būdamas gyvas, – prisikėlė. Prisikėlimą aprašo visi keturi evangelistai, tačiau šiek tiek skiriasi detalės (pvz., tai, ar Jėzus pasirodė vienai, ar kelioms moterims ).
Morkaus evangelijoje gan išsamiai nupasakojamas ir Jėzaus pasirdymas mokiniams bei žengimas į dangų. Galilėjoje Kristus pasirodė mokiniams, 40 dienų mokino juos, davė nurodymą skelbti Gyvybės Žodį per visą pasaulį, o po to, daugiau kaip 500 žmonių akivaizdoje, pakilo ant debesų į dangų.
Evangelijoje pagal Luką rašoma, kad dvylika mokinių teis dvylika Izraelio giminių. Po Kristaus įžengimo į dangų, dvylika apaštalų skelbė Evangeliją po visus Artimuosius Rytus ir aplinkines žemes, taip skleisdami Kristaus mokymą ir kurdami Krikščionišką bažnyčią.
Jėzus Kristus pažadėjo grįžti antrą kartą tokiu pat būdu kaip jis pakilo. Todėl krikščionys tiki, kad Kristus ateis paskutiniais laikais, kad būtų užbaigtas žmonijos gyvavimas žemėje ir įvykdytas amžinas teisingumas.
Krikščionybėje
Jėzus yra esminė figūra krikščionybėje. Yra skirtumų tarp skirtingų denominacijų pagal tai, kaip vertinamas Kristus. Bendru atveju krikščionių požiūris į Jėzų remiasi įvairiais Naujojo Testamento šaltiniais, tokiais kaip kanoninės evangelijos, apaštalo Pauliaus laiškai ir Jono raštai. Šiuose šaltiniuose rašoma apie Jėzaus dieviškumą, žmogiškumą, gyvenimą Žemėje ir tai, kad Kristus yra Dievo sūnus. Nepaisant tų pačių šaltinių, kuriais remiasi tikintieji krikščionys, ne visos krikščionių denominacijos laikosi vieningų doktrinų - šimtmečiais egzistuoja tiek esminiai, tiek maži skirtumai tarp skirtingų tradicijų.
Remiantis Naujuoju Testamentu, Kristaus prisikėlmas yra krikščioniškojo tikėjimo pagrindas.
Krikščionių tikima, kad Kristaus (Mesijo) atėjimą pranašavo ne vienas Senojo Testamento pranašas. Pranašystėmis laikomos eilutės Pakartoto Įstatymo knygoje (18 sk.), kurios autoriumi tradiciškai laikomas Mozė, gyvenęs apie 1500–1300 iki Kristaus, taip pat Pranašo Izaijo knygoje.
Kaip tikima, atskiri pranašai išpranašavo įvairias Jėzaus Kristaus gyvenimo detales: gyvenamąją vietą, mirties pobūdį , kentėjimo kelią.
Islame
Islame Jėzus yra pranašas savo tarnyste ruošęs kelią Mahometui. Kita vertus, musulmonai tiki, kad Jėzus buvo Alacho gyvas paimtas į dangų. Musulmonų aiškinimu, Jėzus išties nukryžiuotas nebuvo - jis arba apsimetęs, o jo vietoje buvęs nukryžiuotas vienas apaštalų, arba kad nors Jėzaus žmogiškas kūnas ir mirė ant kryžiaus, jo dieviška prigimtis (dvasia) išlikusi ir įžengusi į dangų, tad jo mirtis tebuvęs vaizdinys. . Kadangi islamas laiko ne Jėzaus nukryžiavimą, o jo įžengimą į dangų svarbiausiu jo gyvenimo įvykiu, jo mirtis islamiškoje soteriologijoje nevaidina jokio vaidmens. Kita vertus, Jėzus yra centrinė figūra islamiškoje eschatologijoje. Anot Korano, Jėzus laikų pabaigoje ateisiąs kartu su Imam Aul Mahdžiu sunaikinti netikrojo mesijo (Antikristo, po kurio Gogo ir Magogo tautos bus išblaškytos, o visą žemę taikiai ir teisingai valdys Imamas Mahdis ir Jėzus, kol po 40 m. valdžios mirs. Musulmonai tiki, kad Jėzus sugrįš į Umajado mečetę Damaske, laikoma ketvirta pagal svarbumą šventove islame. Jėzus dar reikšmingesnė figūra sufizme, apie jį kaip musulmonų pranašą parašyta daug asketinės ir mistinės literatūros.
Kitose abraominėse religijose
Be krikščionybės ir islamo, Jėzus taip pat užima svarbią vietą kai kuriose kitose religijose – manicheizme, gnosticizme, drūzų religijoje, ir Bahajų tikėjime.
Krikščioniškame gnosticizme laikyta, kad Jėzus atsiustas iš dangiškojo pasaulio tam, kad, perduotų slaptąjį žinojimą (gnozį) ir taip išgelbėtų tikinčiuosius. Dauguma gnostikų tikėjo Jėzų buvus žmogų, kuris krikšto metu buvo užvaldytas „Kristaus“ dvasios. Ši dvasia apleido Jėzaus kūną per nukryžiavimą, bet vėliau, jį prikėlus iš numirusių, vėl sugrįžo. Dalis gnostikų buvo docetistai, t. y., neigė, kad Jėzus turėjo fizinį kūną, o tik atrodydavo tokį turįs.
Judaizme, išskyrus mesijinį judaizmą, ir mandeizme (gnostikinio pobūdžio iš šv. Jono Krikštytojo pasekėjų kilusi religija) Jėzus laikomas netikru pranašu.
Negiminingose religijose ir filosofijose
Kai kurie induistai laiko Jėzų buvus avataru ar sadhu. Paramahansa Jogananda, indu guru, mokė, kad Jėzus buvęs Eliziejaus reinkarnacija ir Jono Krikštytojo mokinys, kuris savo ruožtu buvęs Elijo reinkarnacija. Kai kurie budistai, tarp jų Dalai Lama XIV, Jėzų laiko bodisatva, paskyrusia savo gyvenimą žmonijos gerovei. Apie Jėzaus ir Budos panašumus daug rašė vietnamiečių budistų vienuolis Tchitis Niat Chanis. Nuo XX a. populiarėjančiame Naujojo Amžiaus judėjime požiūris į Kristų yra labai įvairus. Teosofai, iš kurių kilo daug Naujojo Amžiaus judėjimo idėjų, Jėzų laiko Jėzumi Mokytoju, dvasiniu reformatoriumi, ir tiki kad Kristus po daugybės reinkarnacijų apsigyveno Jėzaus kūne. Urantijos knyga skelbia Jėzų esant vienu iš 700 000 dieviškųjų Dievo sūnų. Scientologijos bažnyčia Jėzų kartu su Zaratustra, Mahometu ir Buda laiko savo „tikėjimo paveldu“. Vokiečių pastorius ir poetas Entonis Teodoras savo knygoje „Jėzus Kristus meilėje“ ( rašo, kad yra vienybė tarp Jėzaus mokymo ir to, kas parašyta Korane, Vedose, Upanišadose, Talmude ir Avestoje. Nors ateistai atmeta Jėzaus dieviškumą, požiūris į jį kaip asmenybę skiriasi – vieni tvirtina, kad Jėzaus mokoma moralė prieštarauja žmogaus prigimčiai ir dėl to žalinga (Nyčė), kiti yra suabejoję Jėzaus psichine sveikata tačiau dar kiti yra pripažinę Jėzaus „moralini pranašumą“. (Ričardas Dokinsas). Labai nedidelė mažuma ateistų pripažįsta Jėzų ar net krikščionybę, tačiau netiki Dievu (t. y., yra krikščionys ateistai).
Istoriškumas
Seniausias žinomas Jėzaus paminėjimas yra pirmojo amžiaus vidurio apaštalo Pauliaus laiškuose, tačiau Paulius rašo Jėzų tematęs vizijose.
Daugelis Evangelijos tekstų (pagal Matą, Morkų ir Luką) panašumų duoda pagrindą spėjimams, kad atskiras pastraipas jie nurašinėjo vienas nuo kito, kartais papildydami ar pataisydami. Tačiau kartais spėjama buvus senesnį, neišlikusį dokumentą, kurį žinojo visų trijų Evangelijų autoriai.
Be Evangelijų, yra žinomi tik keturi istoriniai šaltiniai, minintys Jėzų.
Mito teorija
XVIII ar bent XIX amžiuje atsirado istorikų, išplėtojusių „Kristaus mito teoriją“. Anot teorijų, Jėzus iš Nazareto iš tiesų niekada neegzistavo, o jei ir kada gyveno, tai neturi nieko bendra su krikščionybės įsteigimu ar evangelijose aprašytais įvykiais. Vienas iš argumentų – Jėzaus gimimo ir kitų pagrindinių įvykių aprašymuose tiek daug mitinių elementų, kad pati Jėzaus asmenybė galėjusi būti mitas. Bruno Baueris buvo linkęs vertinti evangelijas kaip visišką fikciją. Vėliau gyvenusio Alberto Kalthofo teigimu, Jėzų sukūręs socialinis judėjimas, laukęs žydų Mesijo atėjimo. Arturas Driusas Jėzuje matė konkrečią senesnę už krikščionybę mito formą. Nepaisant kai kurių istorikų teiginių, kad Jėzaus asmenybė galėjo būti išsigalvota, istoriškai kritišką metodą taikančių Biblijos tyrėjų sutariama, kad istorinis Jėzus išties gyveno nurodomoje vietoje ir nurodomu laiku.
Karakorumo perėja
Karakorumo perėja arba Karakoramo perėja  – kalnų perėja, esanti 5540 m aukštyje Karakorumo kalnuose. Yra ties Indijos (Džamu ir Kašmyras) bei Kinijos (Sindziangas) siena. Šia perėja eina senovinis karavanų kelias tarp Leho (Ladakas) ir Jarkendo (Tarimo baseinas). Pavadinimas tiurkų kalbomis reiškia 'juodas žvyras'.
Dėl sausringo, atšiauraus gamtovaizdžio Karakorumo perėjoje nusibaigia daug per ją varomų gyvūnų. Perėjos viršutinė dalis yra 45 m pločio, būdingos žemos temperatūros, atšiaurūs vėjai, neretos pūgos. Perėja įveikiama tik nemotorizuotu transportu. Dėl ledo ir sniego negausos bei gana lėkštų šlaitų tinkama įveikti ir žiemą.
Pienkai (Vlodavos apskritis)
Pienkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Stari Bruso valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 23 km į vakarus nuo Vlodavos ir apie 57 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Otas (reikšmės)
Žodis otas gali reikšti:
Kita dangaus pusė
Kita dangaus pusė – 1977 m. Italijoje sukurta komedija
Turinys
Kunigas Vinčenzo Ferari pirmą kartą su Siuzana susidūrė oro uosto salėje, kuomet jis laukė lėktuvo reiso į Sidnėjų. Moteris paprašė jo prižiūrėti lagaminą, o pati pasišalino. Išgirdęs jame kažką tiksint, Vinčenzo sukėlė paniką, tačiau vėliau paaiškėjo, kad tai tebuvo žadintuvas.
Antrą kartą jie susitiko lėktuve, kuomet buvo priversti sėdėti greta. Kunigas įsitikinęs, kad jam skirtas išbandymas, nes moteris kelia jam ir susierzinimą, ir susidomėjimą.
Atvykęs į savo paskyrimo vietą, Vinčenzo gauna užduotį vykti toliau į žemyną ir sukurti italų bendruomenėje naują parapiją. Į kelionę jis leidžiasi traukiniu, kuriame vėl susitinka Siuzaną. Norėdamas išvengti jos draugijos, jis iššoka iš traukinio ir pėsčiomis per dykumą pasiekia savo kelionės tikslą. Čia jis pradeda įrenginėti suniokotą bažnyčią, tačiau netrukus tame pat miestelyje susitinka Siuzaną, kuri dirba vietiniame bare prostitute ir turi ne pačią geriausią reputaciją. Vinčenzo įvairiais būdais mėgina ją grąžinti į doros kelią
Snoop Dogg's Doggystyle
Snoop Dogg’s Doggystyle – 2001 metų JAV pornografinis filmas, sukurtas hip-hop stiliumi. Tai pirmasis filmas suaugusiems, įtrauktas į Billboard muzikos video pardavimų sąrašą. Filmo scenos filmuotos JAV reperio Snoop Dogg namuose Kalifornijoje, o muzikos takelyje skamba Mystikal, Ice-T, Too Short, Yukmouth ir kitų hip – hop atlikėjų muzika. Filmą prodiusavo ir skandalingasis režisierius, leidėjas Larry Flint, filmas susilaukė didelės sėkmės, nors pats Snoop Dogg filmo scenose nedalyvavo.
Ūkinė veikla
Ūkinė veikla - ūkinių operacijų, ūkinių veiksmų, ūkinių įvykių bei reiškinių visuma. Pagal savo pobūdį gali būti vykdomos ūkinės finansinės operacijos, materialinių išteklių valdymo veikla, ūkio valdymo (administraciniai) veikla. Ją vykdo ūkio subjektai. Ūkinė veikla svarbi tiek mikroekonomine, tiek ir makroekonomine prasme, apimant ir analizuojant tiek atskirus (pvz., namų) ūkius, tiek ir ūkio šaką, pošakį ar visą nacionalinį ūkį, jo reiškinius. Ūkinę veiklą reguliuoja įvairios socialinės normos. Teisės srityje visuomeninius santykius nustato ūkinė teisė (verslo teisė).
Nove Viechai
Nove Viechai  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Kulešės Košcelnės valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
López
Lopesas − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Želmeniškė
Želmeniškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Švedriškės.
Mamuto urvas
thumb|right|250px|Mamuto urvo lankymas Mamuto urvas, arba Mamuto–Flint Ridžo urvų sistema – karstinių urvų sistema Kentukio valstijoje (JAV). Tai pats ilgiausias pasaulyje urvas, esantis to paties paties pavadinimo Mamutų urvo nacionaliniame parke, įtrauktame į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Šioje urvų sistemoje ištirta dalis sudaro virš 587 km urvų. Juose priskaičiuojama 225 požeminiai praėjimai, virš 20 didelių salių ir virš 20 šachtų.
thumb|left|200px|Senasis įėjimas į urvą Urvo pavadinimas neturi nieko bendro su mamutais – tiesiog žodis mammoth anglų kalboje šiuo atveju reiškia didžiulis. Tuo nusakoma urvo, jo atskirų dalių gigantiški dydžiai.
Urve mikroklimatas pastovus – tvyro pastovi +10 C temperatūra. Urvas susiformavo klinčių sluoksnyje po Flinto kalnagūbriu (Flint Ridge) vakarų Apalačų priekalnėse. Viršutinis vandeniui nelaidaus smiltainio sluoksnis veikia kaip stogas ir apsaugo urvą nuo vandens patekimo. Todėl viršutinės urvo dalys yra palyginti sausos. Tuo tarpu viename iš apatinių praėjimų teka gana didelė požeminė Aido upė (Echo River), kurios plotis iki 60 m, gylis iki 10 m. Iki 1990 m. šia upe keliaudavo vandens turistai, vėliau plaukiojimas joje dėl finansinių ir ekologinių priežasčių buvo nutrauktas.
Orinjako kultūra
Orinjako kultūra – vėlyvojo paleolito archeologinė kultūra, pavadinta 1860 m. E. Larteto atrasto ir tyrinėto Orinjako urvo (Aukštutinė Garona, Prancūzija) vardu.
Kultūra
Orinjako kultūros žmonės gyveno urvuose ir olose. Vertėsi medžiokle. Rasta daug titnaginių dirbinių (skeltės, gremžtukai, rėžtukai), raginių ir kaulinių antgalių su įskeltais įtvarais. Olų sienos išpieštos raudonos, geltonos, juodos ir rudos spalvos realistiškais gyvūnų piešiniais. Orinjako kultūrai būdingos ant uolų išraižytos moterų figūros ir akmeninės moterų statulėlės (Veneros).
1907 m. Anri Breilis įrodė, kad Orinjako kultūra susidarė po Mustjero kultūros. Ją pakeitė Solutro kultūra. 1909 m. rastas Orinjako žmogus (20 000 m. pr. m. e.), laikomas tiesioginiu Europos gyventojų protėviu Homo sapiens.
Dūmai
thumb|250px|Miško gaisro dūmai thumb|250px|Bitininko dūminė su apsauginėmis grotelėmis ir kabliu. Matyti dumplės, kurias paspaudus išpučiama dūmų srovė.
Dūmai – kietų ir skystų aerozolių, vandens garų bei kitų dujinių degimo produktų mišinys, sklindąs iš atvira liepsna ar rusenimu degančių medžiagų. Kylantys dūmai paprastai išjudina ir gretimą orą.
Dūmai paprastai yra nepageidautinas degimo produktas. Idealiu atveju turėtų išsiskirti tik vandens garai, anglies dioksidas ir kiti visiškai oksiduoti dujiniai oksidai. Tokie degimo produktai šaltu oru vis viena matomi kaip balti dūmai, nes garai kondensuojasi ir sudaro vandens aerozolį ore.
Dūmų panaudojimas
Kartais specialiai deginama taip, kad susidarytų dūmai. Dūmai naudojami:
Serbija olimpinėse žaidynėse
Serbija olimpinėse žaidynėse dalyvauja reguliariai po šalies atkūrimo 2006 m.
Serbijos nacionalinis olimpinis komitetas buvo įsteigtas 1910 m., bet TOK pripažino Serbiją tik 1912 m.
Ikas
Didžiausi intakai: Dymka, Melja, Menzelia (kairieji), Usenis (dešinysis).
Laivuojama 100 km nuo žiočių ruože. Ikas ties Tumutuku patvenktas. Prie upės įsikūręs Oktiabrskio miestas.
450px|thumb|left|Ikas prie Tumutuko