cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harald Schmidt
Biografija
Harald Schmidt finansiškai remia jaunuosius talentus, o nuo 2008 m. – Vokietijos kovos su depresija fondą, kuriam atstovauja ir oficialiuose renginiuose. 2015 m. jis padėjo pristatyti pirmąją psichiatrų sukurtą išmaniųjų telefonų aplikaciją prieš depresiją „GET.UP“.
Vedėjas neafišuoja savo asmeninio gyvenimo. Žinoma tiek, kad jis turi 5 vaikus (Robert Hannes, gim. 1994 m., Nele, gim. 1995 m., Peter, gim. 1998 m., Amelie, gim. 2005 ir jauniausias, gim. 2007 m., kurio vardas nežinomas), keturis kurių – su dabartine savo drauge, pedagoge Ellen Hantzsch. Vyriausiojo sūnaus Roberto mama – H. Schmidto buvusi draugė, televizijos žurnalistė Elke Maar.
Karjeros pradžia
Debiutavo 1981 m. Augsburgo teatro scenoje, Gotthold Ephraim Lessing dramoje „Natanas Išmintingasis“ (Nathan der Weise). 1984 m. tapo Diuseldorfo kabareto trupės „Kom(m)ödchen“, su kuria gastroliavo iki 1989 m., nariu ir tekstų kūrėju. Laimėjęs geriausio metų debiutuojančio aktorius apdovanojimą, paraleliai ėmė rengti ir solines programas – „Ich hab' schon wieder Überzogen“, „Überstehen ist alles“ ir „Schmidtgift“.
Televizinė karjera
thumb|left|200px|H. Schmidt – „Romy“ apdovanojimuose [[2011 m.]] 1988 m. Harald Schmidt debiutavo televizijoje, SFB (Sender Freies Berlin) kanale, tapęs laidos „MAZ ab!“ vedėju. 1989 metais laidą ėmus rodyti per ARD, jos reitingai siekė net 46 proc. 1990 m. jis ėmė vesti viktoriną „Pssst …“, o tų pačių metų gruodį – satyrinės komedijos laidą „Schmidteinander“, kurią kūrė kartu su Herbert Feuerstein. Pastarojoje vaidindavo komiškuose skečuose ir satyrinėse miniatiūrose, kalbindavo svečius (pradžioje tai buvo netradicines profesijas ar hobius turintys žmonės, vėliau – įžymybės, pvz, pono Byno vaidmens atlikėjas Rowan Atkinson), dalindavo prizus žiūrovams ir kt. Taip pat laidoje gyvus pasirodymus rengdavo įvairūs vietiniai ir užsienio atlikėjai, o per pertraukėles pasirodydavo šokėjos. Tiesiogiai sekmadienio vakarą transliuojama laida pirmuosius metus išeidavo į ekranus kas antrą mėnesį, o nuo 1992 m. imta rodyti kas dvi savaites. „Schmidteinander“ buvo pirmoji vokiečių laida, savo formatu artima JAV rodomiems „Late-night-show“.
H. Schmidt „Pssst …“ ir „Schmidteinander“ vedė iki 1994 m. galo (nors 2007 m. buvo parodyta dar 12 naujų „Pssst… mit Harald Schmidt“ laidų), o paraleliai nuo 1992 m. iki 1995 m. vedė slaptos kameros šou „Verstehen Sie Spaß?“, kuri buvo taip pertvarkyta pagal jo pageidavimus, kad imta netiesiogiai vadinti „Haraldo Šmito šou“.
1995 m. gruodžio mėn. Sat.1 kanale startavo 4 kartus per savaitę rodoma vėlyvo vakaro pokalbių laida „Die Harald Schmidt Show“, filmuojama Kelne, „Brainpool“ studijoje „Capitol“ (buvusiame kino teatre), o nuo 1998 m. – Kelne, Miulhaimo rajone, „Studijoje 449“. Nuo 2000 m. H. Schmidtui laidoje talkino Manuel Andrack. Nuo 2003 m. laida buvo rodoma 5 kartus per savaitę, o ją prodiusavo paties Schmidto prodiuserinė kompanija „Bonito“.
Laidoje vedėjas rengdavo „stand-up comedy“ pasirodymus, vaidino skečuose, diskutavo su M. Andracku apie literatūrą, kiną, sportą, politiką, teatrą, klasikinę muziką, tapybą, istoriją ar filosofiją, bendravo su laidos muzikine grupe „Helmut Zerlett & Band“ ir žiūrovais bei kalbino vietines bei tarptautinio garso asmenybes (pastarąsias – angliškai arba prancūziškai), dažniau – kylančius aktorius, dainininkus, sportininkus, politikus ar „nematomų“ profesijų žmones kaip rašytojus, mokslininkus, režisierius, scenaristus ar medikus. Laidoje lankėsi tokios garsenybės kaip Pierce Brosnan, Roger Moore, Tom Hanks, Leslie Nielsen, John Malkovich, Peter O'Toole, Peter Ustinov, Burt Reynolds, Anthony Quinn, Jackie Chan, Jeff Goldblum, Montserrat Caballé, David Bowie, Falco, Cher, Gerhard Schröder, Patricia Kaas, Dennis Rodman, Cindy Crawford, Naomi Campbell, Robbie Williams, Alain Delon, Gérard Depardieu, Kylie Minogue, Samantha Fox, Conan O'Brien, Stefan Raab, Franz Beckenbauer, Milla Jovovich, Vladimiras Kličko, Vitalijus Kličko, James Belushi, Catherine Deneuve, Ornella Muti, Isabella Rossellini, Will Smith, Geraldine Chaplin, Hans Zimmer, Nena, Mariah Carey, Nina Hagen ar Lenny Kravitz; koncertavo Deep Purple, Prince, Coldplay, Iggy Pop, Pet Shop Boys, A-ha, Candy Dulfer, Robert Plant, Motörhead, Bryan Ferry, Alanis Morissette, The White Stripes, Tori Amos, Oasis, HIM, Mark Knopfler, Robert Palmer, Bonnie Tyler, Marc Almond, Nina Hagen, Dido, Sheryl Crow, Bjork, Tony Bennett, Jamiroquai, Nelly Furtado, Texas, Marianne Faithfull, Jack White, Vonda Shepard, Debbie Harry ar Vaya Con Dios. Vieną laidą H. Schmidt yra vedęs tik prancūzų kalba, kitą kartą pusę laidos nebuvo rodomas vaizdas, taip imituojant radijo transliaciją; surengtos specialios pokerio, rokoko, Italijai ar Miles Davis skirtos laidos. Neretai buvo skaitoma ir poezija.
Pasak spaudos, Schmidto prodiuserinė kompanija už 60 laidų per metus iš ARD gaudavo apie 8 mln. eurų (įskaitant vedėjo honorarą, už kiekvieną laidą – po maždaug 133 tūkst. eurų).
2007 m., orientuojantis į jaunesnę auditoriją, H. Schmidto talkininkas Manuel Andrack buvo pakeistas VIVA kanale išgarsėjusiu laidų vedėju Oliver Pocher, o pats šou pervadintas „Schmidt & Pocher“. Dėl kritikos ir krintančių reitingų toks formatas gyvavo tik 2 metus. Nuo 2009 rugsėjo laida vėl buvo rodoma pavadinimu „Harald Schmidt“, tik be jokio talkininko.
2011 m. H. Schmidt patvirtino nepratęsiantis sutarties su ARD ir rugsėjį vėl grįžo į Sat.1 su senu laidos „Die Harald Schmidt Show“ pavadinimu. Šįkart šiame kanale laida gyvavo tik metus. Nuo 2012 rugsėjo H. Schmidt perėjo į abonentinę televiziją „SKY Deutschland“ (kanalus „Sky Hits HD“ ir „Sky Atlantic HD“).
2014 m. gegužę H. Schmidt surengė paskutinę „Die Harald Schmidt Show“ laidą ir pareiškė pasitraukiąs iš televizijos pasaulio, tačiau kartais kaip svečias apsilanko įvairiose laidose. Ne viename vaidybiniame filme ir televizijos seriale suvaidinęs H. Schmidt 2015 m. sausį pranešė sugrįšiantis į ZDF draminį serialą „Das Traumschiff“, o vasario 11 ir 18 d. šveicarų kanale „SRF“ vedė dvi meno ir kultūros laidas „Kulturplatz“. Gruodžio mėn. buvo paskelbta, jog H. Schmidt filmuosis ilgiausiai gyvuojančiame vokiečių detektyviniame seriale „Tatort“.
Viso buvo surengta virš 2 tūkst. „Die Harald Schmidt Show“ ir „Harald Schmidt“ laidų.
Teatrinė veikla
2002 m. H. Schmidt grįžo į teatro sceną ir tapo Bochumo dramos teatro nariu. Vaidino Samuel Beckett pjesėje „Belaukiant Godo“ ir Daniel Besse „Direktoriai“. 2004 m. jis su kolega Manuel Andrack rengė dviejų valandų kabareto programas „Sprechstunde“, „Einspruch“ bei „Summa cum“. Nuo 2008 m. Schmidt tapo Štutgarto valstybinio teatro nariu. Pagal jo koncepciją buvo pastatytas miuziklas apie Hamletą „Danijos princas“ bei šou programa „Elvis lebt. Und Schmidt kann es beweisen“ (Elvis – gyvas, ir Šmitas gali tai įrodyti). 2007 m. Frankfurte prie Maino baroko rūmuose „Bolongaropalast“ vykusiame teatro festivalyje „Barock am Main“ vaidino daktarą Tomą Diaforą Moljero komedijoje „Tariamas ligonis“. 2012 m. Schmidt gastroliavo kartu su Kelno klasikiniu orkestru „Concerto Köln“, Wolfgang Amadeus Mozart veikale „Teatro direktorius“ atlikdamas pagrindinę, direktoriaus Franko personažo baritono partiją.
Žurnalistinė ir literatūrinė veikla
Pirmoji H. Schmidt knyga „Tränen im Aquarium“ pasirodė 1993 m., antroji „Mulatten in gelben Sesseln“ – 2005 m. Jis taip pat įgarsino audioknygą „Jerry Cotton – Mein erster Fall beim FBI“ (2003 m.).
Nuo 1994 iki 2013 m. H. Schmidt rašė savaitinę apžvalgą viename stambiausių Vokietijos leidinių „Focus“. Nemaža dalis jų buvo sudėtos į knygas, kurių išleistos 10. Pirmoji iš jų „Warum?“ pasirodė 1997 m.
Pripažinimas
Dešimtame ir pirmame šio amžiaus dešimtmečiuose H. Schmidtas tapo geriausiai apmokamu televizijos laidų vedėju. Dėl erudicijos bei juodo humoro tapo vokiškai kalbančių šalių kultine asmenybe ir buvo pramintas „Dirty Harry“, „intelektualiu ciniku“, „vokiškuoju Davidu Lettermanu“, „Late–night–show“ laidų karaliumi ir „Vokietijos šoumenu Nr. 1“.
Vedėjas yra buvęs garsių reklaminių ženklų veidu. Jis reklamavo kavą „Nescafé“, Vokietijos telekomunikacijų įmonės „Deutsche Telekom“ internetinį portalą „T-Online“, „KarstadtQuelle“, farmacijos kompaniją „Hexal“, traukinių transporto kompaniją „Deutsche Bahn“, taip pat bendradarbiavo su „McDonald's“ (laida „McSchmidt-Studio“).
2006 m. žurnalas „Cicero“ išrinko H. Schmidtą antru įtakingiausiu vokiškai kalbančiu intelektualu (po Nobelio premijos laureato Günter Grass).
Minint H. Schmidto 50-etį, 2007 m. rugpjūtį buvo surengtas iškilmingas vakaras, kuriame vedėją sveikino ir muzikinius kūrinius atliko daugybė Vokietijos garsenybių. Šis renginys kartu su H. Schmidto karjeros archyviniais kadrais įamžintas ARD dokumentiniame filme „Herr Schmidt wird 50, will aber nicht feiern“.
Už savo kūrybinę veiklą H. Schmidt laimėjo virš 30 prestižinių teatro, televizijos ir komedijos srities apdovanojimų, įskaitant vienais reikšmingiausių Europoje laikomais „Bambi“, „Telestar“ ir „Romy“, taip pat buvo apdovanotas už už vien prancūzų kalba vestą laidą „Die Harald Schmidt Show – Le show en français“. 2013 m. Prancūzijos prezidentas suteikė H. Schmidtui Garbės legiono (Ordre national de la Légion d’honneur, kurį 1802 m. įsteigė Napoleonas Bonapartas) kavalieriaus laipsnį.
Kitas populiarus vokiečių laidų vedėjas Thomas Gottschalk yra sakęs: "Haraldas Schmidtas visada pritrauks studentų ir intelektualų auditoriją… o aš pasirūpinsiu likusiais. "
Jedynka Łomża
Jedynka Łomża - moterų tinklinio klubas iš Lomžos miesto.
Klubo informacija
18-400 Lomža;
Bažavalė
Bažavalė – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Verėduvos. Stūkso Bažavalės piliakalnis.
Liminas
Liminas tai:
Taip pat:
Bistryčia
Bistrýčia  – kaimas šiaurės vakarų Baltarusijoje, Astravo rajone, netoli sienos su Lietuva, Neries kairiajame krante (245 km nuo žiočių). Stovi XVIII a. šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia.
Vilniuje, Antakalnyje yra Bistryčios gatvė.
Istorija
thumb|left|250px|Bažnyčia Bistryčioje 1871 m.
Bistryčia kūrėsi prie tokio pat pavadinimo rėvos. Gyvenvietė minima nuo 1390 m. kaip Ldk Jogailos valda. Tada pastatyta pirmoji bažnyčia, įsteigtas augustijonų vienuolynas. Ties Bistryčia buvo renkami upeivių mokesčiai, pro gyvenvietę ėjo sausumos keliai į Buivydžius. Bistryčia – viena seniausių gyvenviečių Astravo rajone. Strijkovskio ir Kojalavičiaus kronikose teigiama, kad kaimas Bistryčia buvo pirmoji LDK sostinė.
XIX a. pradžioje čia dar gyveno nemažai lietuvių, kaimas priklausė Užnerio apskričiai. XX a. pabaigoje buvo miestelis, Vilniaus apskrities Bistryčios valsčiaus centras.
Žeba
Žeba  – upė Vakarų Afrikoje. Prasideda pačioje Gvinėjos šiaurėje, Futa Džalono kalnuose. Teka į pietvakarius, pradžioje per Senegalą, vėliau – per Bisau Gvinėją. Vaga labai vingiuota. Įteka į Atlanto vandenyną, sudaro bendrą estuariją su savo intaku Korubalu.
Ksenžpole Jalmužnai
Ksenžpole Jalmužnai  – kaimas Lenkijos rytuose, Mokobodų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 21 km į šiaurės vakarus nuo Sedlcų ir apie 77 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Žeba
Didžiausi intakai: Kolufė, Korubalas. Jaučiami stiprūs jūros potvyniai. Laivuojama iki Bafatos. Prie Žebos įsikūrę miestai: Bafata, Bambadinka, Šimė, Bisau (prie estuarijos).
Akvinas
Akvinas – miestas ir komuna Frozinonės provincijoje, Italijos Lacijo regione, apie 12 km į šiaurės vakarus nuo Kasino. Per 5300 gyventojų.
1142 m.
Mirtys
Nedatuota
Magdala
Magdala arba Migdal (aram. מגדלא Magdala arba heb. מגדל Migdal 'bokštas') – miestelis Izraelyje, turintis apie 1400 gyventojų. Susikūręs 1910 metais ir nuo 1948 metų priklausantis Izraeliui.
Biblijoje kaimas minimas kaip gimtasis Marijos Magdalietės kaimelis.
Mabel Gay
Mabel Gay Tamayo (g. 1983 m. gegužės 5 d. Kubos Santjage) – Kubos lengvaatletė, kuris specializuojasi trišuolio rungtyje. 2009 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionato sidabro medalio prizininkė. Šalies olimpinės rinktinės narė.
1999 m. dalyvavo jaunučių pasaulio čempionate, kur pasiekus 13,82 m rezultatą užėmė pirmąją vietą. 2002 m. pasaulio jaunimo čempionato nugalėtoja.
Morka
Lietuvoje auga viena savaiminė rūšis – paprastoji morka (Daucus carota) ir plačiai auginama valgomoji morka (Daucus carota var. sativa), kuri nuo tipinės formos skiriasi stora, mėsinga, oranžinės ar gelsvos spalvos šaknimi.
Lygaraistis
miniatiūra|255px|Lygaraistis
1974 m. dalis Lygaraisčio paskelbta botaniniu draustiniu-spanguolynu. Dabar įkurtas Lygiaraisčio telmologinis draustinis (plotas – 4,16 km²).
Elgsenos ekonomika
Elgsenos ekonomika  bei su ja glaudžiai susijusi mokslo sritis elgsenos finansai (angl. behavioral finance) atsižvelgia į socialinius, kognityvinius bei emocinius veiksnius nulemiančius žmonių ekonominius sprendimus. Elgsenos ekonomika apjungia psichologijos bei ekonomikos mokslų indėlį norėdama atrasti gilumines nelogiškų investicinių, skolinimosi ir santaupų praleidimo sprendimų priežastis.
Elgsenos ekonomika griauna vieną iš įprastinių ekonomikos aksiomų, kuri teigia, jog žmogus yra racionalus, ir visus finansinius sprendimus priima viską gerai apsvarstęs.
Alovės atodanga
Alovės atodanga – geologinis gamtos paveldo objektas, 1987 metais paskelbtas gamtos paminklu. Atodanga yra Alytaus rajono savivaldybėje, dešiniajame Alovės krante, Alytaus miškų urėdijos Sudvajų girininkijos 20-ajame kvartale, netoli Kaniūkų kaimo. Ji yra 20 m ilgio ir 15 m aukščio, neapaugusi medžiais.
Atodanga susidarė tarpledynmečiu ant viduriniojo pleistoceno morenos. Joje nustatyta unikali 4 m storio Medininkų posvitės Merkinės tarpledynmečiu susidariusi dūlėjimo paleožievė. Dūlėjimo žievės pjūvis – vienintelis taip gerai išlikęs Lietuvoje.
Žardeliai
Žardeliais vadinami kaimai:
Frydrichshofas
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1900 m. prijungtas prie Liudvigsvaldės. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novomoskovskojės apylinkės kaimas.
Liucija Baumanė
Liucija Baumanė-Šmitė (1905 m. spalio 28 d. Laukžemėje, Rusijos imperija – 1988 m. birželio 22 d. Rygoje, Latvijos TSR) – Latvijos aktorė, režisierė ir pedagogė.
Biografija
Gimė 1905 m. spalio 28 d. Laukžemėje dirbusio samdomo kalvio Alberto Baumanio šeimoje. Po kiek laiko šeima išsikraustė gyventi į Vecpilį netoli Liepojos. I pasaulinio karo pradžioje visa šeima persikraustė gyventi šalia Rygos. 1914-1917 m. mokėsi Rygoje, iki 1924 m. mokėsi Liepojos dramos mokykloje. Nuo 1926 m. apsigyveno Rygoje, kur iki 1930 m. dirbo pardavėja knygyne Grāmatu draugs bei iki 1934 m. vaidino Rygos darbininkų teatre. 1935-1937 m. vaidino Rygos mažajame teatre. II pasaulinio karo metu gyveno nedideliame Kalngalės kaime ant Rygos įlankos kranto.
Po karo 1945 m. pradėjo dirbti Rygos jaunimo teatre, kur ilgainiui tapo viena iš pagrindinių aktorių, taip pat pradėjo režisuoti ir mokyti jaunuosius aktorius. 1949 m. suteiktas nusipelnusios Latvijos TSR artistės apdovanojimas, o 1970 m. liaudies artistės apdovanojimas. 1971-1975 m. ir 1981-1985 m. dirbo dėstytoja Latvijos Jazepo Vytuolio muzikos akademijoje. Mirė 1988 m. birželio 22 d. Rygoje, palaidota Rygos Miško kapinėse. Buvo susituokusi su aktoriumi Luisu Šmitu.
Birva
left|120px
Birva arba Kunigiškių ežeras – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Trakų, Trakų istoriniame nacionaliniame parke. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius yra 0,9 km, o plotis 0,45 km. Altitudė 149,1 m. Giliausia vieta siekia 8 m. Kranto linija (ilgis 2,9 km) labai vingiuota, ežero forma netaisyklinga. Krantai daugiausia žemi, supelkėję, tik vakariniai ir rytiniai yra aukšti. Krantai daugiausia apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Ežere yra 0,08 ha ploto sala. Ežero rytiniu pakraščiu prateka upelis į Skaisčio ežerą.
Prie Birvos įsikūrę Raudonės I, Raudonės II ir Padvariškių ir Kariotiškių kaimai.
Mirno ulusas
Geografija
Uluso teritorija retai apgyvendintoje rytinėje respublikos dalyje. Būdingas plynaukščių reljefas: šiaurėje Viliujaus plynaukštė, pietuose – Lenos plynaukštė. Svarbiausia upė – Viliujus (su intakais – Očuguj Botuobuja, Ulachan Botuobuja, Čona ir kt.), kurios slėnyje sudarytas Viliujaus tvenkinys. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -32 °C pietuose iki –40 °C šiaurėje, liepos mėnesio temperatūros yra +14–16 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 250–300 mm.
Mirno uluse yra vieni didžiausių deimantų telkinių pasaulyje. Teritorija taip pat žymi dėl anomalinės srities, vadinamos Mirties slėniu (Eliuju Čerkečechu) bei čia vykdytų požeminių branduolinių sprogdinimų.
Gyventojai
Tautinė sudėtis (2002 m.):
Meksikos užkariavimas
Meksikos užkariavimu vadinama viena svarbiausių Ispanijos kolonizacinių kampanijų prieš actekų imperiją 1519–1521 m., kuriai vadovavo konkistadoras Hernanas Kortesas. Šios kampanijos metu buvo sužlugdyta actekų imperija ir padėtas pagrindas Ispanijos valdžiai Mezoamerikoje. Ispanų sėkmę lėmė pažangesni ginklai, jų atneštų ligų paplitimas tarp vietinių gyventojų ir sugebėjimas išnaudoti vidines bei išorines actekų imperijos silpnybes.
Mirno ulusas
Gyvenvietės
Pagrindinės uluso gyvenvietės:
Meksikos užkariavimas
Po actekų imperijos užkariavimo ispanai įkūrė Naujosios Ispanijos vicekaralystę. Į ją ėmė keltis kolonistai iš Ispanijos, o vietinės religijos buvo išstumtos krikščionybės bei sunaikinta didžioji dalis vietinių gyventojų kultūros.
Pušynėlis
Pušynėlis – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje. Netoliese, Gulbiniškiuose yra išlikusi sovietmetį menanti raketinė bazė.
Meksikos užkariavimas
Actekai
thumb|Trilypės actekų sąjungos miestų ženklai XVI a. pradžioje Meksikoje gyvavo daugybė miestų-valstybių. Per paskutinius du šimtmečius iki europiečių pasirodymo Meksikos slėnyje vyraujančią galią įgavo trapi trijų actekų miestų sąjunga, į kurią įėjo Tenočtitlanas, Teškokas ir Tlakopanas. Ši miestų sąjunga nugalėjo gausias konkuruojančias valstybes, kurios nebuvo tiesiogiai įjungtos į sąjungą, bet priverstos mokėti duokles. Iš trijų miestų sąjungos galingiausias buvo Teskoko ežero salose pastatytas Tenočtitlanas, kurio valdovas buvo ir Tlakopano bei Teškoko kariuomenių vadas, nors visais kitais klausimais šie miestai buvo savarankiški.
Nuo 1502 m. Tenočtitlaną valdė Montesuma II, kuris į šias pareigas buvo išrinktas. Jis buvo buvusio valdovo Ašajakatlio sūnus, o prieš savo išrinkimą – dievo Uicilopočtlio vyriausiasis žynys. Jo valdymo metu paaštrėjo socialinė įtampa, nes nuolat didėjo atotrūkis tarp turtingųjų ir vargšų. Be to, Teškoko kaip sąjungininko vaidmuo tapo abejotinas, nes 1515 m. Montesuma atvirai įsikišo į sosto paveldėjimo ginčą ir tik didelėmis pastangomis buvo rastas kompromisas tarp abiejų dėl sosto kovojančių pusių. Visgi Trilypė sąjunga išliko stipriausia galia Meksikos slėnyje. Didesnę grėsmę kėlė dabartinėje Meksikos valstijoje Mičoakane, į vakarus nuo slėnio, įsikūrusi taraskų imperija ir keturių miestų esančių į rytus nuo slėnio sąjunga, kurios stipriausias narys buvo Tlaškalos miestas. Lyginant su Eurazijos žemyno kultūromis visos Centrinės Meksikos valstybės buvo technologiškai atsilikusios; buvo nežinomas geležies apdirbimas, rato panaudojimas transportui.
Vokalinė muzika
Vokaline muzika vadinama muzikos rūšis, atliekama vieno arba kelių dainininkų, kuriems gali akompanuoti muzikos instrumentai, tačiau pagrindinis dėmesys yra koncentruojamas dainavimui. Muzika, kurioje dainavimas nėra akcentuojamas, yra laikoma instrumentine muzika, net jei joje yra dainuojama. Priešingu atveju, kai muzikos kūrinys atliekamas tik balsu be jokių instrumentų, tai yra vadinama a cappella.
Meksikos užkariavimas
Ispanai
Po to, kai 1492 m. Kristupas Kolumbas atrado Ameriką, ispanai Karibų jūroje valdė keletą salų. Pirmoji ilgalaikė gyvenvietė buvo 1493 m. įkurta La Isabela Espanjoloje. Per pirmuosius XVI a. dešimtmečius ispanai ėmė kontroliuoti Puerto Riko (1508 m.), Jamaikos (1509 m.) ir Kubos (1511 m.) salas, kurių gyventojai analogiškai kaip ir tainai Espanjoloje buvo verčiami dirbti priverstinius darbus. Be to, buvo įkurta gyvenvietė Dariene, dabartinėje Panamoje, kur į žemę buvo išlipęs Kristupas Kolumbas savo ketvirtosios ekspedicijos metu.
Vokalinė muzika
Muzika ir daina žmogui gali būti būdinga labai nuo seno. Daina gali būti senesnė už kalbą, ir galbūt padėjo kalbai atsirasti. Žmogaus smegenyse esama specifinių jungčių, kokias turi sudėtingai čiulbantys paukščiai, tuo tarpu kiti primatai neturi. Jos reikalingos kalbai ir dainavimui.
Meksikos užkariavimas
Ispanai
Ispanijos karūna į kolonijas kreipė mažai dėmesio. Dėl to ispanų konkistadorai savo veiksmams turėjo laisvas rankas. Daugelis jų buvo jaunesnieji idalgų sūnūs, kurie dalyvavo rekonkistos kovose.
Pirmieji kontaktai
1517 m. Kubos gubernatorius Diegas Velaskesas de Kueljaras išsiuntė trijų laivų flotilę, vadovaujamą Francisko Hernandeso de Kordobos, ištyrinėti vakaruose esančio Jukatano pusiasalio. Pasiekęs jo krantus ties Katočės iškyšuliu, Kordoba buvo sutiktas vietinių majų, kuriems pirmiesiems perskaitė 1513-ųjų metų Ispanų Reikalavimą, pareiškiantį pretenzijas į Naująjį pasaulį. Kordoba vertėjavimui į nelaisvę paėmė du kalinius, kuriuos pavadino Melčoru ir Džulianu. Vakarinėje Jukatano dalyje, ispanai naktį buvo užpulti majų vado Močkouoho. Žuvo 20 ispanų kareivių, Kordoba buvo mirtinai sužeistas ir likusi jo komandos dalis sugrįžo į Kubą.
Praėjus metams po nepavykusios Kordobos ekspedicijos, gubernatorius Velaskesas suformavo naują kolonizacinį būrį, kuriam vadovavo jo sūnėnas Chuanas de Grichalva. Grichalbos ekspediciją sudarė keturi laivai, kurie palei pietinę Jukatano pakrantę plaukė į actekų imperijos Tabasko regioną.
Korteso ekspedicija
400px|thumb|Actekų imperija thumb|right|400px|Žemėlapis, vaizduojantis Korteso skverbimąsi į Jukatano gilumą. Anksčiau, nei Grichalva sugrįžo į Kubą, Velaskesas nusprendė išsiųsti trečiąją, daug didesnę už ankstesniąsias, ekspediciją, turėjusią ištyrinėti Meksikos krantus. Hernanas Kortesas buvo vienas iš Velaskeso favoritų, kuriam, 1518 m. spalio 23 d. sutartimi, gubernatorius pavedė lydėti ekspediciją ir užmegzti prekybinius ryšius su vietinėmis pakrantės gentimis. Kortesas buvo užkariautojas avantiūristas, todėl jo paskyrimas vadu nuvilnijo pasipiktinimu ir pavydu tarp ispanų kontingento Kubos kolonijoje.
Gubernatorius Velaskesas norėjo apriboti Korteso ekspediciją iki paprastos prekybos kelionės, tuo tarpu visą privilegijuotą Jukatano pusiasalio kolonizaciją pasilikti sau. Vis dėlto Kortesas, pasinaudodamas savo žiniomis apie Kastilijos teisę bei sumaniai ja manipuliuodamas, jis iš Velaskeso gavo praktiškai visus jam reikalingus įgaliojimus pradėti užkariavimą, jeigu tik tai „atitiks Ispanijos karalystės poreikius“.
Suprasdamas, jog Naujojo pasaulio kolonizaciją pradėjęs žmogus Ispanijoje pelnys visuotinį pripažinimą ir šlovę, Kortesas ekspediciją į Jukatano pusiasalį laikė didžiuoju savo gyvenimo šansu, juolab kai, po devynis mėnesius trukusios kelionės, į Kubą sugrįžo Chuanas de Grichalva. Iš Kubos šis laivavedys, sudaręs antrąją ekspediciją, plaukė į žemyno uostamiesčius vakaruose ir užsukdamas į krantą pamatė daug dalykų, kurie padarė jam didelį įspūdį, bet svarbiausia, į Kubą jis parsivežė žinių ir gandų apie turtingą Moktesumos II (Montesumos) imperiją, plytinčią aukštumose toliau nuo kranto ir todėl nesurastą Kolumbo. Aišku, kaip ir visi užkariautojai, į Naujojo pasaulio prieigas atsekę paskui atradėjus, Hernanas Kortesas siekė ir asmeninės naudos, tad išgirdęs apie pasakiškus lobius, jis planavo pradėti invaziją į actekų imperiją. „Mes, ispanai, – pareiškė Kortesas, – kenčiame nuo tokios ligos, kurią gali išgydyti tik auksas“.
Spindulio sekimas
thumb|Spindulio sekimo iliustracija Spindulio sekimo algoritmas – vienas trimačių kompiuterinės grafikos vaizdų formavimo metodų. Pagrindinis veikimo principas – šviesos spindulių kelio sekimas, jų sugerties bei atspindžių nuo sutiktų paviršių įvertinimas. Nors realybėje šviesa sklinda iš šviesos šaltinio ir atsispindėjusi nuo paviršių patenka į akį, dauguma algoritmų spindulius pradeda sekti nuo virtualios kameros (akies) iki šviesos šaltinio. Toks atgalinis spindulių sekimas, žymiai pagreitina algoritmo veikimą, nes realybėje tik nedaugelis šviesos šaltinio skleidžiamos šviesos pasiekia akį.
Meksikos užkariavimas
Korteso ekspedicija
Kortesas ėmė energingai ir aistringai ruoštis ekspedicijai. Jis surinko 11 laivų flotilę ir didelę grupę gerai ginkluotų vyrų. Kortesas demonstratyviai investavo į kelionę nemažą savo turto dalį, o vėliau ir įsiskolino, tačiau Velaskesas asmeniškai padengė pusę ekspedicijos išlaidų. Jukatano pusiasalio kolonizacija Kortesui tapo svarbiausiu gyvenimo tikslu, atnešiančiu jam garbę ir šlovę.
Spindulio sekimas
Šiuo metodu galima gauti realistiškus rezultatus, natūraliai gaunami šešėliai, bei atspindžiai nuo įvairių paviršių. Tačiau spindulių sekimo algoritmai būna gan lėti todėl retai naudojami užduotims kur vaizdai turi būti generuojami didele sparta (pavyzdžiui, kompiuteriniuose žaidimuose). Spindulių sekimo algoritmas plačiai naudojamas kuriant 3D animacijas, gaunant fotorealistiškus vaizdus.
Vokalinė muzika
Manoma, kad vokalinė muzika yra pati seniausia iš visų žmonijai žinomų muzikos formų, kadangi jai nebūtini jokie kiti instrumentai, tik žmogaus balsas. Šią prielaidą paremia ir faktas, kad absoliučiai visose žmonijos kultūrose egzistuoja kokia nors vokalinės muzikos forma.
Meksikos užkariavimas
Korteso ekspedicija
Kortesas pasiruošė išplaukti 1519 m. vasario 18-osios rytą, kai į prieplauką asmeniškai atvyko Velaskesas, norėdamas įteikti dokumentus, nutraukiančius Hernano Korteso eskpediciją, bet nespėjo. Korteso kontingentą sudarė 11 laivų, plukdžiusių apytiksliai 100 jūreivių, 530 kareivių (tarp jų 30 arbaleto specialistų), gydytoją, kelias dailides, bent aštuonias moteris, kelis šimtus Kubos indėnų ir kelis laisvuosius bei vergus afrikiečius. Ispanai taip pat turėjo apie 16 ristūnų.
Spindulio sekimas
Spindulių metimo (ray casting) algoritmą galima laikyti supaprastinta spindulių sekimo algoritmo versija. Supaprastintas algoritmas yra daug spartesnis tačiau juo negaunami tokie efektai, kaip naudojant spindulių sekimo metodą. Spindulių metimo algoritme spindulys sekamas tik nuo akies iki artimiausio paviršiaus ir iki šviesos šaltinio, spindulių sekimo algoritme gali būti sekama kaip spindulys atsispindi nuo daugelio tarpinių paviršių, kol pasiekia šviesos šaltinį. Pirmasis pristatytas spindulių metimo algoritmas buvo 1986 metais, A. Apelio.
Meksikos užkariavimas
Išsilaipinimas Kosumelyje
Kortesas šiek tiek laiko praleido Kosumelio saloje, bandydamas į krikščionybę atversti kelis vietinius gyventojus. Kol buvo Kosumelyje, Kortesas išgirdo apie kitus baltuosius žmones, gyvenančius Jukatane, ir išsiuntė pasiuntinį daugiau apie juos sužinoti. Paaiškėjo, jog tai buvo 1511 m. sudužusio laivo įgulos nariai Cheronimas de Agilaras ir Gonsalas Gereras.
Vynuoginė kaurė
Vynuoginė kaurė (Cypraea staphylaea) – kaurinių (Cypraeidae) šeimos moliuskas.
Meksikos užkariavimas
Išsilaipinimas Kosumelyje
Nors tolimesnis Gerero likimas yra beveik nežinomas, atrodo, jog kelerius metus kartu su majų būriais jis kovėsi prieš ispanų įsibrovėlius, drąsindamas indėnus toliau tęsti kovą su kolonizatoriais; tikriausiai vėlesniuose mūšiuose Gereras žuvo.
Agilaras gana sklandžiai kalbėjo Jukatano majų ir kitomis vietinėmis kalbomis, todėl pravertė Kortesui kaip vertėjas vėlesnėse kovose prieš actekų imperiją.
Vokalinė muzika
Kai kuriose kalbose (ypač paplitusiose rytinėje ir pietrytinėje Azijoje) tariamo garso aukštis yra svarbi charakteristika, galinti pakeisti žodžio reikšmę. Analogiškai nemažoje kalbų dalyje pastebima garso ilgio, garsumo ir kitų charakteristikų, būdingų vokalinei muzikai, svarba. Taigi, vokalinė muzika ir kasdieninė kalba yra itin glaudžiai susijusios, nors atlieka iš esmės skirtingas funkcijas.
Meksikos užkariavimas
Išsilaipinimas Jukatano pusiasalyje
Per 1519 m. Velykas Kortesas su savo žmonėmis kelionėje į Jukatano gilumą padarė pertrauką ir tris mėnesius praleido Potončane, kur surado šiek tiek aukso. Verbų sekmadienį, Kortesas miesto aikštėje pastatė krikščionišką kryžių. Prieš Kortesui išvykstant, jam vertėjauti buvo paskirta guvi moteris, kurią jis pakrikštijo ir pavadino krikščionišku Marinos vardu. Anksčiau ji buvo žinoma kaip Malinche ir manoma, jog galėjo būti didikiškos toltekų arba tabaskiečių kilmės. Turėdamas du vertėjus – de Agilarą ir Malinche – Kortesas galėjo apjungti jų abiejų žinias ir efektyviai bendrauti su actekais, mat pakrantėje gyvenantys majai kalbėjo viena kalba, o imperatorius Montesuma, įsikūręs toliau nuo kranto – kita.
Krikščioniškoji Marina vėliau apsigyveno su Kortesu ir pagimdė jam sūnų. Jos pačios žmonės, kalbantys nahuatlių kalba, ją pavadintų „Malintzin“ – toks tarimas fonetiškai yra tiksliausias ispanų kalboje. Laikui bėgant, ispaniškai „la Malinche“ tapo žodžiu, kuris reiškia savo tautos išdaviką. Meksikietiškai malinchista apibūdina žmogų, pamėgdžiojantį svetimos kultūros kalbą ir papročius.
Verakruso įkūrimas
Supratęs, jog metęs iššūkį gubernatoriui Velaskesui, sugrįžusio į Kubą laukia tik mirtis arba kalėjimas, Kortesas pabandė įsiteikti Ispanijos monarchams, pastatydamas pirmąją Naujojo pasaulio ispanų gyvenvietę, kurią pavadino La Villa Rica de la Vera Cruz. Oficialiai įteisinta naujojo miesto taryba Kortesą patvirtino Verakruso gubernatoriumi. Tokia Hernano Korteso strategija nebuvo originali. Pats Diegas Velaskesas taip išsilaisvino iš Kubos gubernatoriaus Diego Kolumbo valdžios. Taigi gavęs svetimo miesto valdytojo vietą, Kortesas teisėtu būdu atsiribojo nuo Diego Velaskeso de Kueljaro valdymo Kuboje ir galėjo tęsti savo ekspediciją.
Kad užsitikrintų paramą, Kortesas į Ispaniją išsiuntė kelis ekspedicijos narius, tarp jų ir Franciską Montechą, kurie turėjo gauti karaliaus palaikymą ir vietinės Verakruso savivaldos pripažinimą.
Totonakai padėjo Kortesui pastatyti La Villa Rica de la Vera Cruz, kuriuo Kortesas pasinaudojo kaip atspirties tašku, pradėjus pulti actekų imperiją. Maža gyvenvietė pamažu išaugo į didelį miestą, šiais laikais žinomą Verakruso („Teisingas kryžius“) vardu.
Vokalinė muzika
Pagrindinį vaidmenį vokalinėje muzikoje dažniausiai atlieka dainuojami žodžiai, tačiau yra pavyzdžių, kai dainuojami iš dalies arba visiškai beprasmiški žodžiai arba balsu kuriami įvairūs triukšmai, tarkim, siekiant imituoti kitus garsus, sutinkamus gamtoje. Trumpas vokalinės muzikos kūrinys su dainuojamais žodžiais apibendrintai yra vadinamas daina.
Vynuoginė kaurė
Paplitusi Indijos ir Ramiajame vandenynuose.
Meksikos užkariavimas
Kortesas apsimeta Kecalkoatliu
Actekų imperatorius Moktesuma (plačiąja prasme Montesuma) II kėlė baimę ir pasipiktinimą pakrantėje gyvenančiai majų tautai, tad į jo teritoriją pasiryžęs įžengti ispanas turėjo būti drąsus ir gerai tam pasirengęs. Nors 34 metų Kortesas neturėjo vado ir kovotojo patirties, jam pagelbėjo atsitiktinumas, galų gale iš vidaus sužlugdęs actekus.
Iš pradžių actekai beveik nesipriešino ispanų užkariautojams. Priešingai, Montesumos ambasadoriai juos pasitiko su dovanomis. Savo laiškuose Karoliui V, Kortesas tvirtino, jog actekai jį laiko Kecalkoatlio pasiuntiniu ar net pačiu Kecalkoatliu.
Dievas Kecalkoatlis buvo mitinis karalius, valdęs žaibus, ir kuris, pasak pranašystės, turėsiantis sugrįžti Vienos Nendrės metais, kad atsiimtų savo valdžią. Iki Kolumbo, kalendorius buvo padalytas į 52 metų periodus, arba ciklus. Kiekvieni 52-ieji metai buvo vadinami „Ce-Acatl“ arba Vienos Nendrės metais; 1519-ieji, kai atvyko Kortesas, ir buvo Vienos Nendrės metai.
Dėl tokio sutapimo, Montesuma pamanė, jog Kortesas tikrai gali būti legendinis dievas Kecalkoatlis, kurio atsiradimas siejamas su ankstesne Toltekų kultūra, iš kurios actekai daug ką perėmė. Actekų imperatorius tuo įtikėjo, juolab, kad atkeliavę iš už jūros žmonės turėjo šviesesnę odą, ilgas barzdas ir trumpesnius plaukus, tuo tarpu Kortesas savo laiškuose Ispanijos karaliui Karoliui V, net nepaminėjo, kad Kecalkoatlis tarp actekų yra garbinamas. Gali būti, jog jis apie tai nė nežinojo, nors pirminiai istorijos šaltiniai byloja, kad vienu metu ne tik vargšai apgautieji actekai, bet ir patys ispanai manė, jog Kortesas gali būti Kecalkoatlis. Ir tikrai – juk actekų imperijos nukariavimo pabaigoje, ispanai užėmė Tenočtitlano miestą ir, jį nugriovę, pastatė dabartinę Meksikos sostinę, taip įrodydami paties Moktesumos žodžius, jog išpranašautas actekų protėvių sugrįžimas pasižymės dieviška galia.
Šiaip ar taip, Hernanas Kortesas, palyginus, ypač lengvai atliko vieną labiausiai stulbinančių karinių pergalių žmonijos istorijoje ir to priežastimi tapo religija.
Flotilės praradimas
Hernano Korteso ekspedicijoje tebebuvo žmonių, vis dar ištikimų Kubos gubernatoriui, jie sumanė slapta užgrobti vieną laivą ir su juo sugrįžti į Kubą, bet Kortesas greitai apie tai sužinojo ir gudriai užbėgo išdavikams už akių. Kad tokie bandymai pabėgti daugiau nepasikartotų, jis nusprendė nuskandinti visą flotilę, išskyrus vieną mažą laivą, su kuriuo būtų galima pasiekti Ispaniją.
Taigi sumaniai atkirtęs Velaskesą nuo ekspedicijos, Kortesas su savo būriais patraukė į šalies gilumą, link legendinio Tenočtitlano miesto, tuo tarpu mažasis laivas buvo prikrautas jau surinktais actekų lobiais ir išsiųstas į Ispaniją, norint įsiteikti šalies monarchijai, kad pripažintų Korteso gubernatorystę.
Pakeliui į pagrindinį actekų miestą, prie ispanų pajėgų prisidėjo 40 sempoaliečių kovotojų vadų ir 200 vietinių, kurių pagrindinė užduotis buvo tempti patrankas ir gabenti maisto atsargas. Sempoaliečiai buvo pripratę prie karšto pakrantės klimato, tačiau jie nepaprastai nukentėjo nuo šalčio kalnuose ir lietaus.
Sąjunga su Tlakskaltekais
thumb|left|250px|Dalis pagrindinės aikštės griuvėsių totonakų sostinėje [[Sempoala|Sempoaloje.]] Kortesas atvyko į Tlaksalą, beveik 200 miestų konfederaciją, neturinčią centrinės valdžios organo, bet su pagrindiniu miestu Tlaksala. Po beveik šimtą metų trukusių karų, tlaksaliečiai jautė didelę neapykantą actekams. Jie žinojo, jog, anksčiau ar vėliau, actekų imperija juos pasiglemš. Actekai jau buvo nukariavę didelę teritoriją aplink Tlaksalą. Įmanoma, jog actekai Tlaksalą paliko nepriklausomą vien dėl to, kad šie pastoviai teiktų jiems karo belaisvių, kurių laukė paaukojimas dievams.
Tlaksaliečiai iš karto puolė ispanus, tarp abiejų pusių įvyko keli susirėmimai, kol galų gale ispanai buvo apsupti ir priversti pasiduoti. Konkistadoro Bernalio Diaso del Kastiljo pirmojo mūšio aprašyme minima, jog kova buvusi labai sudėtinga ir sunki, ispanai tikriausiai nebūtų išgyvenę, jei ne Ksikotenkatlas Senasis, tlaksaliečių karo lyderis, kuris nusprendė, kad geriau būtų susivienyti su atvykėliais nei juos nužudyti.
1519-ųjų spalio 12 dieną, Kortesas atvyko į Tlaksalą, kur buvo džiaugsmingai pasveikintas tlaksalų valdovų, jau seniai numačiusių galimybę tapti ispanų sąjungininkais. Dėl ekonominės actekų blokados, Tlaksala buvo nuskurdusi, neturėjo nei druskos, nei medvilninių rūbų, todėl Kortesui ir jo vyrams tegalėjo pasiūlyti maisto ir moterų. Kortesas Tlaksaloje praleido 20 dienų ir pirmą kartą visos ekspedicijos metu galėjo jaustis saugiai ir ramiai, netgi mėgautis gyvenimu Mezoamerikoje, prie pat actekų pašonės. Atrodo, jog Kortesas iš tikrųjų susidraugavo su senaisiais Tlaksalos lyderiais, tarp jų ir su Maksikskacinu bei Ksikotenkatlu Senuoju, vis dėlto, Ksikotenkatlo sūnus, su Korteso pajėgomis kovęsis per patį pirmąjį susitikimą, nė iš tolo nepasitikėjo užkariautoju. Ispanai sutiko gerbti tokias miesto vietas kaip šventyklos, ir jose nesilankyti, visą kitą, kas jiems buvo pažadėta, jie galėjo pasiimti.
Visą tą laiką, kol buvo Tlaksaloje, Kortesas nenustojo su indėnais kalbėtis apie krikščionybę. Vienoje legendoje netgi sakoma, jog jis įkalbėjęs apsikrikštyti keturis vadus – Maksikskaciną, Ksikotenkatlą Senąjį, Italpopokaciną ir Temilolteutlą – jie gavo Dono Lorenco, Dono Visentės, Dono Bartolomėjaus ir Dono Gansalo vardus. Neaišku, ar jie suprato katalikišką tikėjimą. Bet kuriuo atveju, jie vėliau pridėdavo žodelį „Dios“ prie savo garbinamų dievų vardų.
Kortesas įžengia į Čolulą
Tuo tarpu, Meksikos ambasadoriai spaudė Kortesą palikti Tlaksalą, „vargšų ir vagių miestą“, ir keliauti į kaimyninį Čolulos miestą, kuris buvo jau actekų įtakos zonoje. Čolula, įkurta 2-ajame šimtmetyje pr. m. e., buvo viena svarbiausių senovės Mezoamerikos gyvenviečių – antroji pagal dydį su 100 tūkst. gyventojų ir, tikriausiai, švenčiausia vieta iš visų. Milžiniška jos piramidė buvo vienas prestižiškiausių objektų actekų religijoje. Tačiau šiandien atrodo, jog Kortesas Čolulą vertino tik kaip karinės galios centrą. Į miestą jis pirmiausiai nusiuntė pasiuntinius.
1512 m. spalio 12-ąją, Korteso pajėgos, prie kurių prisidėjo apie 3 000 tlakskaltekų, nužygiavo į Čolulą.
Čolulos žudynės
Moktesuma bandė sustabdyti Kortesą ir jo būrius, įsakydamas Čolulos lyderiams jį pulti, tačiau Čolula, kaip šventas miestas, turėjo labai mažą kariuomenę ir tikėjo, jog reikalingą akimirką čoluliečius apgins dievai. Pagal Tlakskaltekų kronikas, Čolulos žyniai tikėjosi prieš kolonizatorius panaudoti Kecalkoatlio galią.
Žylakiai
Žylakiais vadinami kaimai:
Meksikos užkariavimas
Čolulos žudynės
Čolulos žudynės turėjo šiurpinantį efektą kitoms Mezoamerikos kultūroms. Indėnai pamanė, jog ispanai iš tikrųjų yra dieviškos būtybės iš už jūrų ir valdo įspūdingas galias, ir suprato, kad užkariautojams stojus skersai kelio, jie gali susilaukti tokio paties likimo kaip ir actekai.
Mirtis jai tinka
Mirtis jai tinka - 1992 m. juodoji komedija, režisuota Roberto Zemeckio. Filme vaidina Goldie Hawn, Meryl Streep ir Bruce Willis. Filmas laimėjo Oskarą už specialiuosius efektus.
Meksikos užkariavimas
Čolulos žudynės
Kortesas nusiuntė Moktesumai pasiuntinį, teigdamas, jog Čolulos gyventojai sudrumstė ispanų ramybę, elgėsi su juo nepagarbiai ir dėl to buvo nubausti. Korteso žinutėje taip pat buvo rašoma, kad actekams nereikia ispanų bijoti, jeigu tik Moktesuma nuolankiai priims jį į Tenočtitlaną ir apipils auksu.
Tenočtitlanas
1519 m. lapkričio 8 d., po beveik trijų mėnesių kelionės, Korteso ekspedicija pasiekė actekų imperijos sostinės, Tenočtitlano salos, prieigas. Manoma, jog tuo metu šis miestas buvo vienas didžiausių pasaulyje. Iš visų Europos miestų, tik Konstantinopolis buvo didesnis už Tenočtitlaną. Apytikriais skaičiavimais, saloje gyveno nuo 60 iki 300 tūkst. žmonių.
Montesuma sutinka Kortesą
thumb|left|Moktesumos ir Hernano Korteso susitikimo vieta. Pasak frankų misionieriaus Saguno sudarytų actekiškų kronikų, actekų valdovas Moktesuma II pasveikino Kortesą su didele pompastika, pasitikdamas jį ant Didžiojo kelio, pagrindinio pylimo vedančio į Tenočtitlano salą, kuriuos visus Kortesas vėliau pavadins „Vakarų Venecija“.
Fragmentas iš Moktesumos sveikinimų Kortesui: „Mano valdove, jūs pavargote, jūs nuilsote: atvykote į mūsų kraštą. Jūs įžengėte į savo miestą: į Meksiką, kad atsisėstumėte į savo vietą, savo sostą. Jis buvo tausojamas jums visai trumpą laiką, saugojamas jūsų išrinktųjų… Taip mums pasakė mūsų valdytojai, tie kurie vadovavo šiam miestui, valdė jį anksčiau. Jie mums pasakė, jog jūs sugrįšite ir susigrąžinsite savo sostą, savo vietą čia. Ateikite į savo žemę, ateikite ir ilsėkitės: valdykite savo karališkuosius namus ir pamaitinkite savo kūną maistu.“
Saguno manuskripte rašoma, jog Moktesuma Kortesą pats apibarstė gėlėmis iš savo sodų, tuo parodydamas didžiausią pagarbą, nors Kortesas to galbūt ir nesuprato. Vis dėlto abejojama, ar imperatorius tikrai pasitiko Kortesą ant Didžiojo kelio, kadangi įvairūs jo sukurti draudimai ir apribojimai neleido net jam pačiam taip elgtis. Visų pirmiausia, Moktesumai maitinantis, prieš jį stovėdavo didžiulis šydas, kad nei rūmininkai, nei tarnai nepamatytų jo valgančio. Buvo ir kitų apribojimų dėl žiūrėjimo į imperatorių ar lietimosi prie jo, todėl sunku patikėti, kad purvini ir neišprusę ispanų kariai būtų buvę taip garbingai priimti į miestą, ar kad pats Moktesuma būtų juos pasitikęs. Taip pasielgiant, Moktesumos autoritetas žmonių akyse būtų labai smukęs.
Keista, kad arogantiškas imperatorius taip greitai supaprastėjo ir tapo „nuolankiu Kecalkoatlio tarnu“. Visus draudimus ir apribojimus savo valdymo laikotarpiu sukūrė Moktesuma, ankstesni valdovai to nebuvo sugalvoję. Dėl tokių savo veiksmų, imperatorius netgi sukėlė trintį tarp savęs ir aukštesniojo gyventojų sluoksnio. Viena actekų legenda byloja, jog mitinis, paskutinis Tolano Ksikotitlano valdovas Emakas, mokė Moktesumą gyventi kukliai, valgyti vargšų maistą ir taip neužsitraukti galimo savo tautos pykčio. Taigi atrodo, jog taip persimainydamas ir prisitaikydamas prie ispanų užkariautojų, Moktesuma net nesuabejojęs sulaužė savo paties įstatymus.
Moktesuma buvo paruošęs ispanams ir jų vietiniams sąjungininkams savo tėvo Aicotlo rūmus. Kortesas paprašė Moktesumos daugiau aukso dovanų, kad galėtų jų nusiųsti Karoliui V, taip parodydamas savo ištikimybę jam. Jis taip pat pareikalavo, kad nuo pagrindinės miesto piramidės-šventyklos būtų nuimti du dideli stabai ir nuvalytas aukų dievams kraujas, o vietoj jų pastatytos Šv. Mergelės Marijos ir Šv. Kristoforo maldyklos. Visi jo reikalavimai buvo įgyvendinti. Kortesas tuomet suėmė Moktesumą jo paties rūmuose, taip norėdamas apsisaugoti nuo galimo actekų maišto ir pareikalavo didžiulės išpirkos auksu, kuri Kortesui buvo sumokėta.
Žinodami, kad jų lyderis surakintas grandinėmis, o jiems patiems reikia išmaitinti ne tik būrį ispanų, bet dar ir jų sąjungininkus tūkstančius tlakskaltekų, Tenočtitlano gyventojai pradėjo jausti įtampą.
Narvaeso nugalėjimas
Kortesas neilgai džiaugėsi tokiu actekų gerumu. Jis gavo žinių, jog Jukatano pakrantėje, su daug didesniais už jo paties ispanų būriais, išsilaipino užkariautojas Panfilas de Narvaesas. Narvaesas buvo pasiųstas gubernatoriaus Velaskeso ne tik, kad perimtų iš Korteso vadovavimą ekspedicijai, bet ir jį suimtų, ir parplukdytų atgal į Kubą, kur teisme būtų teisiamas už nepaklusnumą, maištą ir išdavystę.
Taigi Kortesas turėjo dvi išeitis: arba leistis suimamam Narvaeso, o paskui, daugeliu atvejų tikriausiai taip ir būtų, patirti mirtinus egzekucijos skausmus, arba bandyti sustabdyti Velaskeso pasiuntinį ir jo armiją; Kortesas, praktiškai pasiekęs savo tikslą ir karaliaudamas tuometiniame politiniame ir kultūriniame Meksikos centre, žinoma, nė nemanė taip lengvai visko mesti ir pasirinko antrąjį kelią. Korteso pasirinkimas, be abejonės, buvo vienas drąsiausių iš jo ligtolinių žygdarbių, kadangi Kortesas rizikavo visa savo ekspedicija, Tenočtitlane palikdamas tik 140 vyrų ir jiems vadovauti paskirdamas Pedrą de Alvaradą, o pats, keliaudamas link pakrantės, tesurinko apie 260 žmonių, tuo tarpu Narvaeso pajėgas sudarė 900 kareivių.
Kortesas dar kartą parodė savo sumanumą, pasinaudodamas greitais manevrais ir puldamas tamsiuoju paros metu, kai Narvaeso vyrai to visiškai nesitikėjo ir buvo nepasiruošę kovai. Ispanų gynyba buvo bevaisė ir tai parodė ryškų Hernano Korteso, kaip kovotojo ir vado, pranašumą, pritaikant įvairias taktikas bei puolimo strategijas; panašiai jis padarė su savo kariais apguldamas Tenočtitlano miestą. Kortesas nugalėtiems Narvaeso būriams pažadėjo daugybę aukso actekų sostinėje, jei tik jie prisidės prie jo. O Narvaesas kaudamasis prarado akį ir vėliau žuvo per Floridos tyrinėjimus.
Actekų sukilimas
Kol Kortesas naktį kovėsi su Narvaeso pajėgomis, sunerimę dėl savo valdovo veiksmų, actekų didikai Tenočtitlane ruošėsi sėkmingam, bet laikinam sukilimui, kurio metu tikėjosi išvyti užkariautoją ir jo sąjungininkus tlakskaltekus iš miesto.
Kai Kortesas sugrįžo į Tenočtitlaną, jis sužinojo, kad Alvaradas su savo vyrais ėmė be saiko plėšti actekų namus ir vogti jų lobius, bei festivalio metu nužudė daug actekų didikų. Alvaradas pasiteisino, neva actekai po šventės ketino užpulti ispanų garnizoną mieste, todėl jis surengė išankstinę ataką. Galbūt Alvaradas tai padarė iš baimės ar godumo, ir jokios grėsmės nebuvo, tačiau viena tapo aišku – po tokių įvykių, visi miestelėnai sukilo prieš ispanus.
Actekų kariai apsupo rūmus, kuriuose buvo užsibarikadavę ispanų būriai ir įkalintas Moktesuma. Tuo metu actekai išsirinko naują lyderį Kuitlauasą. Kortesas liepė Moktesumai pasirodyti rūmų balkone ir įtikinti savo tautą, kad leistų ispanams taikiai sugrįžti prie Jukatano krantų, tačiau Moktesuma buvo išjuoktas ir apšauktas bepročiu už tai, kad užkariautojus palaikė dievais. Imperatorių apmėtė akmenimis, vienas pataikė jam į galvą ir jis po kelių dienų mirė. Po jo mirties, Kuitlauasas buvo patvirtintas naujuoju tlatoani (iš nah. kalbėtojas).
Situacijai imus dar labiau blogėti ir maištaujantiems gyventojams paplūdus į Tenočtitlano gatves, Kortesas su savo sąjungininkais bandė pabėgti iš miesto, prieš tai prisikrovę daugybę aukso, kad vos galėjo panešti; Bernalis Diasas rašė, jog buvęs Narvaeso kontingentas prisigrobė tiek aukso, kad nebegalėjo paeiti. Kadangi actekai nuėmė visus tiltus, susijungiančius ties pylimais ir jungiančius salą su žemynine dalimi, Kortesas su savo būriais liko užspeisti, tačiau greitai sugalvojo pasistatyti kilnojamąjį tiltą. 1520 m. liepos 1 d., Kortesas su savo vyrais ir sąjungininkais bandė persikelti per vandenį, kilnojamąjį tiltą sujungdami su pylimu, bet apie juos greitai sužinojo actekų pajėgos. Ispanai buvo apsupti siaurame kelyje, iš abiejų pusių apsuptame vandens, o ežere plaukiojo actekų kanojos. Kortesas pamatė, jog nebegali nustumti tilto nuo pirmojo tarpo, skiriančio pylimą ir miestą, taigi jis nebeturėjo ką daryti, kaip tik palikti jį. Atsitraukimas virto chaosu; ispanų pėstininkai, palikti Korteso ir kitų raitelininkų, turėjo patys prasibrauti pro actekų armiją, užtvėrusią tiek sausumos, tiek vandens praėjimą. Daugybė užkariautojų paskendo dėl aukso arba buvo nužudyti indėnų. Beveik visi turtai, kuriuos ispanai gavo Tenočtitlane, buvo prarasti. Per pabėgimą, Alvaradas peršoko per vieną iš siauresnių kanalų tarp pylimų, kuris šiandien Meksike yra gatvė, pavadinta Alvarado tiltu, todėl kad šokdamas jis tarsi sukūrė nematomą tiltą.
Atsitraukdami ispanai patyrė daugybę nuostolių, prarasdami turbūt daugiau nei 600 savo karių ir kelis tūkstančius Tlaksalos kovotojų. Pasakojama, jog Kortesas, prieš pasiekdamas Tlakopano žemes, raudojo dėl tokios savo vadovavimo nesėkmės. Ispanų atsitraukimo iš Tenočtitlano salos naktis buvo pavadinta „Liūdnąja naktimi“, o senas medis , po kuriuo Kortesas tariamai verkė, yra tapęs Meksikos paminklu.