cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Augustinas Gricius (1899)
Kūryba
Reikšmingiausią jo kūrybos dalį sudaro dramaturgija. Yra parašęs, paskelbęs humoreskų, feljetonų, satyrinių apsakymų (slapyvardis Pivoša), atsiminimų, scenarijų kino filmui „Kalakutai“, išvertė Nikolajaus Gogolio, Konstantino Simonovo, Boriso Lavreniovo, Antono Tamsaarės kūrinių.
Feljetonams būdingos ryškios anekdotinės situacijos, ekspresyvus pasakojimas. Sovietiniais metais daugiausia reiškėsi kaip dramaturgas. Pirmosios sovietmečio pjesės smarkiai ideologizuotos. Įdomesni paskutinieji dramaturginiai darbai, kuriuose Gricius atsiskleidžia kaip vienas geriausių lietuvių humoristų. Apsakymuose dažniausiai vaizduojami gimtųjų vietų žmonės, vaikystės kaimo gyvenimas.
Neringa Varnelytė
Neringa Varnelytė (g. 1972 m. rugpjūčio 16 d. Druskininkuose ) – Lietuvos televizijos ir teatro aktorė.
Biografija
1990 m. įstojo į Lietuvos muzikos akademiją, teatro ir kino fakultetą, I. Bučienės, E. Gabrėnaitės ir A. Dapšio vadovaujamą aktorių kursą; 1996 m. įgijo aktoriaus meistriškumo magistro diplomą.
Lietuvos astronomų sąjunga
Lietuvos astronomų sąjunga – Lietuvos visuomeninė organizacija, vienijanti astronomus ir astronomijos mėgėjus.
Istorija
Lietuvos astronomų sąjunga įkurta 1995 m., iki tol 1973–1990 m. veikė Lietuvos astronomijos draugija, 1991–1994 m. Lietuvos astronominė taryba. Nuo 1995 m. Europos astronomų draugijos narė. Priklauso apie 70 narių (2008 m.).
Veikla
Pagrindiniai tikslai – skatinti astronomijos mokslo plėtrą Lietuvoje, atstovauti narių interesams šalies ir tarptautiniu mastu, skleisti astronomijos mokslo žinias visuomenėje. Rūpinasi lietuviška astronomijos terminija, organizuoja viešas mokslo populiarinimo paskaitas, remia edukacinius astronomijos renginius jaunimui ir visuomenei.
Lietuvos archyvai
thumb|right|250px|Žurnalo viršelis Lietuvos archyvai – tęstinis neperiodinis Lietuvos archyvų tarnybos leidinys, ėjęs 1988–2001 m. Vilniuje.
Simono algoritmas
Simono algoritmas - tai kvantinis algoritmas, kuris tam tikrą užduotį išsprendžia eksponentiškai greičiau nei klasikinis kompiuteris. Klasikiniam kompiuteriui reikia 2^{n/2} laiko, o kvantiniam kompiuteriui n^2 kubitų ir O(n) arba laiko. Šis algoritmas padėjo pagrindą Šoro algoritmui.
Grover Cleveland
Styvenas Gruveris Klyvlendas (1837 m. kovo 18 d. – 1908 m. birželio 24 d.) buvo 22-asis ir 24-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas. Klyvlendas yra vienintelis JAV prezidentas, ėjęs savo pareigas dviejų ne iš eilės ėjusių kadencijų metu (pirmoji kadencija: 1885-1889; antroji kadencija: 1893-1897), ir tokiu būdu jis yra vienintelis, kuris yra dukart numeruojamas JAV prezidentų sąraše. Klyvlendas triskart – 1884, 1888 ir 1892 metais, dalyvaudamas prezidento rinkimuose surinko daugumą rinkėjų balsų. Gruveris Klyvlendas yra vienintelis demokratas išrinktas į prezidentus Respublikonų partijos politinio dominavimo eros metais nuo 1860 iki 1912 metų.
Prezidentas buvo žinomas dėl savo sąžiningumo, principingumo, tvirtos pozicijos prieš korupciją. Jis norėjo mažinti mokesčius ir mažinti valstybės išlaidas. Klyvlendas naudojosi savo veto teise daugiau nei 500 kartų, daug daugiau nei kiti JAV prezidentai, atmesdamas įstatymus, kuriems nepritarė.
Hidetaka Nišijama
Hidetaka Nišijama (1928 m. spalio 10 d. Tokijuje, Japonija – 2008 m. lapkričio 7 d.) – Japonijos ir JAV kovos menų meistras.
Biografija
1943 m. pradėjo lankyti karate treniruotes pas meistrą Gichin Funakoshi 1951 m. vienas iš Japonijos karate asociacijos (JKA) įkūrėjų, JKA direktorių tarybos narys. 1960 m. H. Nišijamos parašė knygą „Karate: The Art of Empty-Hand Fighting" (vieną iš populiariausių knygų apie karate), pakartotinai išleistą daugiau nei 70 kartų.
1961 m. H. Nišijama įkūrė Visos Amerikos karate federaciją (šiandien – Amerikos mėgėjų karate federaciją American Amateur Karate Federation, AAKF). 1974 m. įkūrė Tarptautinę mėgėjų karate federaciją (International Amateur Karate Federation, IAKF), 1985 m. tapusia Tarptautine tradicinio karate federacija (International Traditional Karate Federation, ITKF), jai vadovavo, kasdien vedė tradicinio karate treniruotes dodjo Los Andžele ir tarptautinius tradicinio karate seminarus visame pasaulyje. ITKF yra vienintelė organizacija, kurią (1993 m.) oficialiai pripažino Tarptautinis olimpinis komitetas (TOK) kaip visame pasaulyje tradicinį karate sporto organizaciją.
Kinrožė
Kinrožė (Hibiscus) – dedešvinių (Malvaceae) šeimos augalų gentis. Ją sudaro keli šimtai augalų rūšių, paplitusių viso pasaulio tropiniuose ir subtropiniuose kraštuose. Į šią gentį įeina vienmečiai ir daugiamečiai žoliniai augalai, krūmai bei nedideli medeliai. Kinrožės pasižymi dideliais, spalvingais žiedais su ilgomis piestelėmis.
Dauguma kinrožių yra dekoratyvūs augalai, auginami kambariuose, oranžerijose, gėlynuose. Iš kanapinės kinrožės gaminamas popierius. Iš jamaikinės kinrožės žiedų gaminama populiari kinrožių arbata.
Rūšys
Žymiausios rūšys:
Plynaukštės departamentas
Plynaukštės departamentas  – departamentas Benino pietrytinėje dalyje, Nigerijos pasienyje. Administracinis centras – Pobė.
1999 m. sudarytas iš šiaurinės Uemės departamento dalies.
Gyventojai
Etninis pasiskirstymas. Regione daugumą sudaro joruboidų kalbomis kalbantys jorubai:
Administracinis suskirstymas
thumb|left|250px|Plynaukštės komunos Departamentas padalintas į 5 komunas:
Avies pienas
thumb|250px|Pieninės avys lakonai Avies pienas – naminės avies (Ovis aries) pienas. Šiais laikais pats pienas geriamas gana retai, tačiau iš jo plačiai gaminami pieno produktai. Gerai žinomi avies pieno sūriai yra graikų feta, prancūzų rokforas, ispanų mančegas, itališki Pecorino Romano ( 'avis'), Pecorino Sardo ir Ricotta.
Iš avies pieno gaminami ir kai kurie jogurtai. Nors avis pieno duoda žymiai mažiau nei karvė, tačiau pienas turi daugiau riebalų, sausųjų medžiagų ir mineralinių druskų. Dėl to avies pienas labai tinka sūriams gaminti. Tiesa, avies pienas netinka žmonėms su nepakantumu laktozei, kadangi avies piene laktozės daugiau negu karvės piene.
Dalis avių veislių buvo sukurtos ir auginamos kaip pieninės, pienui gaminti. Tokios veislės yra pieningesnės už pieno gamybai nespecializuotas avis. Labiausiai įprastos ir produktyvios pieninės avių veislės yra lakonai, rytų frizės , Sardinijos avys ir avasiai.
Skirtingų pieno rūšių maistingumas
100 g pieno sudėtis: thumb|250px|Mechaninė avių melžykla (N. Zelandija).
Literatūra
גבינת כבשים Schapenkaas Fårost
Archeoastronomija
Archeoastronomija ( 'pradžia' + αστρον 'žvaigždė' + νόμος 'tvarka, įstatymas') – mokslinė disciplina, susiformavusi XX a. pabaigoje.
Objektas
Remiasi daugiausia archeologija, astronomija, architektūra, etnologija, mitologija, tautosaka, ikonografija, kalbotyra, religija, istorija bei kitais duomenimis ir išvadomis. Archeoastronomijos tyrimo metodais iš išlikusių statinių, piešinių gaunama žinių apie senovėje stebėtus dangaus šviesulius, jiems teiktą reikšmę, naudotas kalendorines sistemas. Dažniausiai tiriamos senovės šventyklos su akmenų ar stulpų sistemomis. Archeoastronominiai tyrimai padeda rekonstruoti senovės civilizacijų pasaulėžiūrą, dvasinę kultūrą.
Archeoastronomijos terminas vartojamas nuo Stounhendžo (Anglija) tyrimų pradžios (XX a. pirma pusė). Įkurti tyrimo centrai Merilando (JAV) ir Lesterio (Didžioji Britanija) universitetuose. Nuo 1981 m. rengiamos pasaulinės archeoastronomijos konferencijos (vad. Oksfordo konferencijos).
Leidžiami žurnalai: „Archeoastronomy“ (JAV), „Journal for History of Astronomy“ su priedu „Archeoastronomy“.
Archeoastronomija Lietuvoje
Lietuvoje archeoastronomiją plėtoja Lietuvos etnokosmologijos muziejus (Molėtų rajono savivaldybė). Žinomiausias archeoastronomijos paminklas – Žemaičių Alkas Palangoje (XIV a. – XV a. statinys).
Pasaulio mintino skaičiavimo taurė
Pasaulio Mintino Skaičiavimo Taurė  – tarptautinės skaičiuotojų mintyse varžybos.
Apie taurę
Pasaulio mintino skaičiavimo taurė rengiama kas dvejus metus. Pirmoji taurė surengta 2004 m. spalio 30 d. Vokietijoje, Anaberg-Bucholco (Annaberg-Buchholz) miestelyje. Dalyvavo 17 skaičiuotojų iš 10-ies šalių. Kitos trys taurės taip pat vyko Vokietijoje, 2006 m. taurė – Hesene, 2008 m. – Leipcige, 2010 m. – Magdeburge.
Varžybų metu dalyviai varžosi keturiose jiems žinomose rungtyse ir papildomai gaunamose netikėtose rungtyse. Taurės nugalėtoju tampa dalyvis, surinkęs daugiausiai taškų iš visų rungčių.
Rungtys
Standartines rungtis sudaro:
Netikėtų rungčių pavyzdžiai (2008 m.):
Sigmar Polke
Sigmaras Polkė (, 1941−2010 m.) – XX a. antros pusės vokiečių tapytojas, fotografas.
Biografija
Sigmaras Polkė gimė 1941 m. vasario 13 d. Olesnicoje Silezijoje (dab. Lenkija). 1953 m. su šeima persikraustė į Diuseldorfą Vakarų Vokietijoje. 1961 m. S. Polkė pradėjo mokytis Diuseldorfo dailės akademijoje, kurią baigė 1967 m. Dar mokydamasis joje S. Polkė 1963 m. kartu su Gerhard Richter ir Konrad Lueg įkūrė „kapitalistinio realizmo“ menininkų grupę. 1966 m. įvyko pirmoji S. Polkės personalinė paroda René Block galerijoje Berlyne. Po 1970 m. menininkas nagrinėjo tapybos ir fotografijos sąryšį, abejojo fotografijos tikslumu. 1974 m. apsilankė Pakistane ir Afganistane, kur nufotografavo daug nuotraukų. Jas vėliau naudojo kaip savo paveikslų kūrybinę medžiagą. 1975 m. S. Polkė laimėjo prizą San Paulo bienalėje, pradėjo garsėti tarptautiniu mastu. 1977−1991 m. S. Polkė dėstė Hamburgo aukštojoje dailės mokykloje. 1980 m. jis pradėjo eksperimentuoti su dažais, gautais cheminių reakcijų metu, ir kitais chemikalais kurdamas abstrakčius paveikslus.
Pagrindinės parodos: thumb|right|180px| thumb|right|180px| S. Polkės kurti [[vitražas|vitražai Grossmünster Ciuriche]]
Įvertinimas:
Sigmaras Polkė mirė 2010 m. birželio 10 d. Kelne, kur buvo palaidotas. Jis kūryboje naudojo sintetines medžiagas, lakus, hidroabsorbuojančias medžiagas, kurias maišydavo su dažais. S. Polkė buvo vienu iš labiausiai eksperimentuojančių XX a. antros pusės Vokietijos menininkų, priskiriamas neoekspresionistams. Jis yra kūręs kino filmų.
Kioto protokolas
Kioto protokolas – Jungtinių Tautų Bendrosios klimato kaitos konvencijos (JTBKKK) protokolas, kuriuo siekiama kovoti su visuotiniu atšilimu. Jis buvo priimtas 1997 m. vykusioje trečiojoje konvencijos Šalių konferencijoje Kioto mieste. Protokolas įpareigoja išsivysčiusias šalis per penkerių metų laikotarpį nuo 2008 iki 2012 m. sumažinti šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimus 5,2 % lyginant su 1990 m. kiekiu. 2012 m. pabaigoje jo galiojimas buvo pratęstas dar aštuoneriems metams iki 2020-ųjų.
Kioto protokolas įsigaliojo 2005 m. vasario 16 d., devyniasdešimtą dieną po to, kai protokolą ratifikavo Rusija, kurios CO² išmetimai sudaro 17,4 % viso pasaulinio kiekio. Tokiu būdu buvo įvykdyta Kioto protokolo sąlyga, pagal kurią jį ratifikuoti turi ne mažiau kaip 55 JTBKKK šalys, įskaitant išsivysčiusias šalis, kurių daliai tenkantis išmetamų CO² kiekis sudaro ne mažiau kaip 55 % viso CO² išmetimo šioje grupėje.
Reguliuojamos dujos
Kioto protokolu reguliuojamos šios šiltnamio dujos:
Mechanizmai
Kioto protokolas numato tris mechanizmus, kurių pagrindu valstybės (Šalys), įtrauktos į protokolo I priedą, privalo vykdyti savo įsipareigojimus, siekdamos mažinti CO² išmetimą į aplinką. Pastarieji Šalių įsipareigojimai gali būti vykdomi naudojant šiuos mechanizmus:
BĮP mechanizmas – tai dviejų Šalių susitarimas, kurio pagrindu vienos Šalies subjektai (įmonės) investuoja į kitoje Šalyje įgyvendinamus projektus, kuriais siekiama sumažinti CO² išmetimus konkrečiuose taršos šaltiniuose (toliau tekste – „Projektai“) toje kitoje Šalyje, už tai gaudama iš pastarosios taršos mažinimo vienetus (toliau tekste – „TMV“). Tai reiškia, kad viena Šalis, kurios pramonės įmonėms CO² sumažinimo kaštai yra labai dideli, investavusi į kitoje Šalyje įgyvendinamus Projektus, už investuotas lėšas gauna atitinkamą kiekį TMV iš kitos Šalies, kurios įmonėms CO² sumažinimo išlaidos yra žymiai mažesnės. Tokiu būdu laimi tiek Šalis investuotoja, sutaupiusi savo vietinių įmonių lėšas, kurios turėtų būti skiriamos gamybos proceso modernizavimui, tiek Šalis TMV pardavėja, kurios įmonėms sumažėja naujų Projektų įgyvendinimo kaštai. Galima teigti, kad BĮP mechanizmo esmė – vienos Šalies lėšų, investuotų į kitoje Šalyje įgyvendinamus Projektus, transformavimas į TMV.
TLP mechanizmas – tai dviejų Šalių susitarimas, kurio pagrindu vienos Šalies subjektai (įmonės) perka iš kitos Šalies subjektų (įmonių) apyvartinius taršos leidimus (toliau tekste – „ATL“). Šio mechanizmo esmė yra labai panaši į BĮP mechanizmo esmę. Skirtumas tarp minėtų mechanizmų yra tik tas, kad TLP mechanizmo pagrindu viena Šalis ne investuoja lėšas į kitoje Šalyje vykdomus Projektus, o perka iš kitos Šalies ATL.
ŠP mechanizmas – tai susitarimas, kurio pagrindu viena Šalis investuoja į kitoje šalyje, kuri nėra įtraukta į Protokolo I priedą, įgyvendinamus Projektus, už tai gaudama iš pastarosios TMV. Tačiau pastarasis mechanizmas Lietuvai nėra aktualus, kadangi vargu ar Lietuva artimiausiu metu investuos savo lėšas į Projektus besivystančiose šalyse (pavyzdžiui, Kambodžoje arba Mongolijoje). Apibendrintai galima paminėti, kad skirtumas tarp BĮP ir ŠP mechanizmo – „Projekto įgyvendinimo vieta“, o skirtumas tarp BĮP ir TLP mechanizmo – „atskirose Šalyse nustatyti skirtingi CO² emisijos limitai“.
Bendra šių mechanizmų taikymo vertė yra ta, kad investicijos į taršos mažinimą atliekamos toje vietoje (globalia prasme), kur jos gali būti panaudojamos efektyviausiai
Kioto protokolas ir Lietuva
Kioto protokolo pagrindu, Lietuva, kaip ir Europos Sąjunga, įsipareigojo iki 2008–2012 m. sumažinti šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijas 8 % lyginant su baziniais 1990 metais. 1990 m. šis taršos į atmosferą kiekis Lietuvoje apytiksliai siekė 50 mln. tonų, o 2004 m. – apie 17 mln. tonų, todėl manoma, kad Lietuvoje Kioto protokolo reikalavimas bus įvykdytas.
2005 m. Lietuvoje (tryliktoje Europos Sąjungoje šalyje) ėmė veikti Šiltnamio dujų apyvartinių taršos leidimų registras. Prekyba apyvartiniais taršos leidimais leidžia pritraukti lėšas, investuojant į efektyvias technologijas, atsinaujinančių energijos resursų išnaudojimą.
Po Kioto protokolo
2007 m. gruodį Jungtinių Tautų klimato kaitos konferencijoje, vykusioje Balio saloje, visos pagrindinės šalys susitarė pradėti derybas dėl naujo pasaulinio režimo, kovojančio su klimato kaita po 2012 m., kai Kioto protokolas nustos galioti. Šis sumanymas imtas įgyvendinti kitais metais Poznanėje, Lenkija. Vykusių derybų siekis – užtikrinti susitarimo priėmimą iki 2009 m. pabaigos JT klimato kaitos konferencijoje Kopenhagoje.
Derybose dalyvaujančios 192 šalys sutiko, kad, siekiant išlaikyti klimato kaitą saugiose ribose, būtina radikaliai mažinti emisijas. Esminis derybų elementas – tai pripažinimas, kad veiksmų privalo imtis tiek išsivysčiusios, tiek besivystančios šalys, nors ir atsižvelgiant į pastarųjų išgales. Nors pagal Kioto protokolą emisijas mažinti buvo įsipareigojusios tik išsivysčiusios šalys, jau seniai buvo pripažįstama, kad šio metodo nepakaks, ypač turint omenyje paskaičiavimus, kad besivystančių šalių emisijos iki 2020 m. ims viršyti išsivysčiusių šalių.
Buvo pasiektas susitarimas dėl galybės svarbių elementų – fondo, padėsiančio besivystančioms šalims prisitaikyti prie klimato kaitos, bandomųjų projektų, mažinančių miškų kirtimą, finansavimo, skiriamo švarių technologijų perkėlimui į besivystančias šalis.
Dabartiniai moksliniai įrodymai rodo, kad klimato kaitos poveikis bus kontroliuojamas tik tuo atveju, jei pasaulinė temperatūra nepakils daugiau kaip 2º C, lyginant su lygiu, buvusiu prieš pramonės įsigalėjimą. Siekiant išlaikyti šią kontrolę, privaloma iki 2020 m. sustabdyti pasaulinių emisijų kilimą, o iki 2050 m. sumažinti jas perpus, lyginant su 1990 m. lygiu.
2009 m. pradžioje Komisija parengė išsamius pasiūlymus dėl šių tikslų įvykdymo. Siūloma didinti pinigų, investuojamų į žemo anglies dioksido vartojimo plėtrą, sumas, ypač besivystančiose šalyse, kurti naujoviškus tarptautinio finansavimo šaltinius, iki 2015 m. įsteigti tarptautinę anglies dioksido rinką ir imtis veiksmų, teikiant pagalbą šalims prisitaikyti prie klimato kaitos.
2012 m. pabaigoje vykusioje konferencijoje Kaire, Šalys susitarė dėl Kioto protokolo pratęsimo iki 2020 metų ir siekio iki 2015-ųjų priimti naują jį pakeisiančią ir visoms šalims galiojančią sutartį.
Šamilis Basajevas
Biografija
Tėvai pavadino Šamiliu, pagerbdami XIX a. avarų kovotoją mulą imamą Šamilį. Jaunystėje žavėjosi Kubos revoliucionieriumi Che Guevara, jo plakatai kabėjo Š. Basajevo kambaryje Maskvoje. Basajevas trumpai studijavo žemėtvarką Maskvoje. Vėliau pradėjo verslą, prekiavo kompiuteriais ir jų dalimis.
Labiausiai Š. Basajevas pagarsėjo dalyvaudamas ypač kruvinuose karuose buvusios Sovietų Sąjungos teritorijoje, tokiuose, kaip 1988 m. – 1994 m. Armėnijos-Azerbaidžiano karas dėl Kalnų Karabacho, dalyvavimas pilietiniame Gruzijos kare 1993 m., Abchazijos kareivių apšaudymas Kodorio slėnyje 1998 m., Pirmajame Čečėnijos kare 1994–1996 m., ypač pasižymėjo per 1996 m. Grozno šturmą, kuomet paėmė į nelaisvę ištisą Rusijos armijos garnizoną su visa ginkluote, taip pat dalyvavo 1999 m. islamistų įsiveržime į Rusijos Dagestaną, vėliau ir Antrajame Čečėnijos kare.
Žuvo 2006 m. Ingušijoje per rusų pareigūnų ir karių surengtą specialią operaciją.
Lilija Kudirkienė (1941)
Lilija Stanislova Kudirkienė (g. 1941 m. balandžio 17 d. Kalneliuose, Juodupės valsčius) – Lietuvos tekstologė, vertėja, tautosakininkė, humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
1965 m. baigė Vilniaus universitetą. 1976 m. filologijos mokslų kandidatė.
Nuo 1970 m. leidyklos „Vaga“ redaktorė, nuo 1994 m. dirba Lietuvių literatūros ir tautosakos institute.
Išvertė latvių rašytojų romanų ir apysakų, vokiečių rašytojų kūrinių, bengalų liaudies pasakų. Redagavo tautosakos, lietuvių literatūros palikimo leidinius.
Aliochino patranka
Aliochino patranka – šachmatų figūrų konfigūracija, pavadinta pasaulio čempiono Aleksandro Aliochino vardu. Pirmą kartą ji buvo panaudota prieš didmeistrį Aroną Nimcovičių San Remo 1930-ųjų partijoje ir baigėsi Aliochino pergale.
Sumanymas toks – sukuriama dviejų bokštų, sustatytų vienas už kito baterija, remiama valdovės. Priešininkui tai gali padaryti rimtų nuostolių.
Aliochino patranką gana sunku sukurti, kadangi ją sudarančios figūros reikalingos ginti flangams ir kitoms žaidimo pozicijoms. Ji turėtų būti naudojama tik tada, kai žada visiškai aiškų pranašumą, suardant gyvybiškai svarbių ir labai saugomų laukelių gynybą. Neteisingas Aliochino patrankos panaudojimas gali atnešti didžiulių nuostolių ir tuoj pat nulemti žaidimo baigtį.
Žemiau pateikta Aleksandro Aliochino partija prieš Aroną Nimcovičių, kurioje buvo panaudota Aliochino patranka: '''1.e4 e6 2.d4 d5 3.Žc3 Rb4 4.e5 c5 5.Rd2 Že7 6.Žb5 Rxd2+ 7.Vxd2 0–0 8.c3 b6 9.f4 Ra6 10.Žf3 Vd7 11.a4 Žbc6 12.b4 cb 13.cb Rb7 14.Žd6 f5 15.a5 Žc8 16.Žxb7 Vxb7 17.a6 Vf7 18.Rb5 Ž8e7 19.0–0 h6 20.Bfc1 Bfc8 21.Bc2 Ve8? 22.Bac1 Bab8 23.Ve3 Bc7 24.Bc3 Vd7 25.B1c2 Kf8 26.Vc1 (Diagramoje pavaizduota pozicija. Aliochinas suformuoja Aliochino patranką ir laimi žaidimą) …Bbc8 27.Ra4 b5 28.Rxb5 Ke8 29.Ra4 Kd8 30.h4! h5 31.Kh2 g6 32.g3 1-0'''
Po šešerių metų, 1936-aisiais, Viljamas Vinteris pralaimėjo Aliochinui Notingeme. Aliochinas vėl panaudojo šį būdą. Nuo tol, šachmatų žaidėjai daug išmoko, kaip naudoti šią konfigūraciją ir nuo jos apsisaugoti, nors kai kurios tarptautinių turnyrų partijos vis dar pralaimimos naudojantiems šią taktiką.
Gira
thumb|Giros ąsotis
Gira – labai silpnai alkoholinis gaivusis gėrimas, gaminamas fermentacijos būdu iš juodos duonos, vaisių, uogų, kmynų ir kitų maisto produktų, pridedant mielių ir cukraus.
Mielės iš cukraus gamina alkoholį ir angliarūgštę, todėl gira alkoholio turi apie 0,7-2,2 %. Dėl to gira yra „tarpinis“ gėrimas tarp nealkoholinių (iki 0,5 % alkoholio) ir alkoholinių. Lietuvoje oficialiai gira laikomi gėrimai, gaminti pagal giros technologiją, kurie turi ne daugiau kaip 1,2 % alkoholio). Gira yra puikus gėrimas karštomis vasaros dienomis troškuliui numalšinti. Ji padeda organizme išlaikyti reikalingą skysčių santykį ir kartu papildo jį reikalingomis maisto medžiagomis.
Be įprastos giros, raugiamos ir obuolių, aviečių, pieno, medaus, miško uogų, žiedlapių ir daugelis kitų girų.
Ji atsirado neatmenamais laikais Rytų Europoje ir čia ypač išplito nuo XVI amžiaus. Dabar laikomas vienas iš lietuvių, latvių, lenkų, rusų ir baltarusių nacionaliniu gėrimu.
Istorija
Gira pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėta jau 989 m. Pirmieji giros gamybos receptai Lietuvoje užfiksuoti XVI a. Lietuvos kunigaikščių, didikų ir bajorų rūmuose bei dvaruose, klebonijose ir vienuolynuose, kareivinėse, miestelėnų, amatininkų ir pirklių namuose, valstiečių trobose ir smuklėse iki XX amžiaus kasdien būdavo vartojama net keliolika rūšių girų. Egzotiškiausios iš jų buvo miško našlaičių, žemaitiška tekšių, Platelių reliktinių juodųjų trešnių giros.
Gira buvo verdama namų sąlygomis, o nuo XIX a. ir pramoniniu būdu.
Lietuviška gira
Lietuviai gamindavo ir vartodavo daug giros rūšių. Yra surinkta per 100 originalių girų receptų, kurie siekia net XVI amžių. Tai įvairiausios uogų ir vaisių, žiedų ir pumpurų, sulos ir sulčių, gydomųjų augalų trauktinių ir nuovirų, javų ir salyklų, duonos, pyragų ir net meduolių bei pieno giros. Tarp jų yra raugintų, keptinių ir šustinių girų.
Buvo teigiama, kad giros privalo būti gana rūgštokos. Saldintos giros Lietuvoje buvo pradėtos gaminti tarybiniais metais pagal Maskvoje patvirtintas receptūras. Lietuvoje tarybiniu laikotarpiu gira buvo pardavinėjama tiesiai iš cisternų, kurios stovėdavo kiekviename miestelyje, didesnių miestų mikrorajonuose. Pasaldintą girą gamindavo ne tik alaus bravorai, bet ir duonos gamyklos, netgi pieninės (pasaldintą pasukų girą).
Rusiška gira
thumb|Tarybinė giros cisterna Carinės Rusijos ligoninėse ir lazaretuose girą gerti duodavo be išimties visiems ligoniams.
Tarybų Sąjungoje gira buvo įtraukta į visų gydyklų, sanatorijų, poilsio namų ir netgi pionierių stovyklų valgiaraščius.
Rusijoje girą populiarino žymūs rusų medikai N. Pirogovas (1810–1881), N. Sklifosovskis (1836–1904), I. Pavlovas (1847–1936). Garsiojoje N. Sklifosovskio klinikoje Maskvoje gira buvo būtinas ligonių gėrimas, nes ji saugodavo kepenis nuo cirozės, o skrandį ir žarnyno traktą nuo gastritų, kolitų ir opaligės.
Gamyba
thumb|Giros fermentacija namuose stikliniuose indeliuose Giros gamybos pagrindas – rūgšties ir alkoholio fermentacija. Jos sudedamieji elementai yra kviečių, rugių, miežių miltai arba ruginės duonos, cukraus ir įvairių vaisių užpilas.
Dėl atitinkamų savo sudėtyje esančių raugalų ar bakterijų, geriausios giros savaime rūgsta gana ilgai.
Svarbiausias dalykas gaminant girą – misos paruošimas. Tinkamai misai paruošti reikalinga gana sudėtinga technologija.
Tarybų Sąjungoje vadinamasis „obščepitas“ (visuomeninio aptarnavimo sektorius) naudojo pačią elementariausią giros gamybos technologiją – rauginimą mielių grybeliais. Toks procesas yra gana greitas. Taip galima pagaminti didelius gėrimo kiekius, ypač iš duonos, pasukų. Tarybiniais laikais tokia gira buvo labai populiari. Šiuo metu saldi pakepintos juodos ruginės duonos gira gaminama tik pavienėse alaus daryklose.
Giros rauginimui naudojamos kepimo mielės nėra tinkamos, nes nuo mielių rūšies priklauso ir pats rūgimo procesas ir jo metu susidarančios medžiagos bei B grupės vitaminai.
Nauda
Giros gydomosios savybės buvo žinomos jau gilioje senovėje. Gira buvo malšinamas troškulys, ji naudota gydymo tikslais, suteikdavo žvalumo, ja buvo praplaunamos žaizdos, kurios dėl to greičiau gydavo. Geriant girą, greičiau suaugdavo lūžę kaulai, pagerėdavo inkstų veikla. Ilgus amžius lietuviams po pirties vienintelis gėrimas buvo tik gira, nes ji geriausiai atstatydavo skysčių disbalansą, numalšindavo troškulį, išvalydavo kepenis ir inkstus.
Klinikiniai tyrimai rodo, kad gira gerina apetitą ir virškinimą, aktyvina virškinimo liaukų veiklą, stimuliuoja skrandžio sulčių ir tulžies išsiskyrimą, o svarbiausia – gira išplauna skrandžio žarnyno traktą, išvalydama organizmą nuo galutinių maisto apykaitos produktų, šlakų.
Medaus gira anksčiau būdavo vartojama anginos ir peršalimo ligų profilaktikai. Tiems, kas skųsdavosi širdies kraujagyslių, nervų, raumenų ligomis, būdavo rekomenduojama gerti razinų girą, nes jos ypač turtingos fiziologiškai aktyviu mikroelementu – kaliu. Kamuojant neurozei, nemigai, hipertonijai, patariama gerti mėtų girą.
Siekiant, kad veido oda būtų glotnesnė, skaistesnė ir stangresnė, nebūtų raukšlių, anksčiau girą ne tik gerdavo, bet ir ja prausdavosi, darė vonias: pildavo girą į kubilą ir ten gerai „pasimurkdydavo“.
Žala
Dažnas giros vartojimas dideliais kiekiais siejamas su kepenų pažeidimais, pankreatitu ir podagra.
UEFA taurė 1974–1975 m.
UEFA taurė 1974-1975 m. – ketvirtasis UEFA taurės turnyras (17-asis įskaičiuojant Mugių taurę). Prasidėjo 1974 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale nugalėjęs  klubą.
Konstitucija
Konstituciją gali turėti regionas, valstybė ar valstybių sąjunga, taip pat prekybos organizacijos, politinės partijos, įmonės. Valstybių konstitucijų apimtis smarkiai varijuoja. Konstitucija su daugiausiai žodžių turi Indija – 146 385 žodžiai. Antrą ilgiausią konstituciją priėmusi Nigerija turi ženkliai mažiau žodžių – 66 263. Tuo tarpu lakoniškiausia konstitucija priklauso Monakui – tik 3814 žodžių. Lietuvos konstitucija yra trumpesnė nei šalių vidurkis ir sudaryta iš 12 214 žodžių. Panašios apimties konstitucijas turi Italija ir Suomija. Kita vertus, Lietuvos konstitucija ilgesnė nei kitų dviejų Baltijos valstybių – Latvijos (4917 žodžių) ir Estijos (11 344 žodžiai).
Pavadinimas
Lietuvių kalboje, kaip ir nemažoje dalyje indoeuropiečių šeimos kalbų, žodis konstitucijai apibūdinti per prancūzų atėjęs iš lotynų kalbos constitutio. Pastarasis Romos imperijoje vartotas imperiniams potvarkiams apibūdinti constitutiones principis: edicta, mandata, decreta, rescripta. Vėliau terminas plačiai vartotas kanoninėje teisėje (pvz., popiežiaus Apaštalinė konstitucija). Lietuvių k. žodis „Konstitucija“ (Konstytucya) pavartotas lietuviškame ATR konstitucijos tekste.
Kai kuriose kalbose žodis pakeistas vietiniu konstruktu (latvių k. satversme, vokiečių k. Verfassung, olandų k. grondwet, čekų k. ústava, suomių k. perustuslaki, vengrų k. alkotmány ir kt.) Kaip sinonimas lietuvių kalboje vartojamas žodis „pagrindinis įstatymas“.
Formos
Konstitucija gali būti:
Istorija
1787 m. buvo priimta pirmoji rašytinė konstitucija pasaulyje. Tai buvo JAV Konstitucija (JAV). Laikoma seniausia vis dar taikoma konstitucija.
1791 m. gegužės 3 d. buvo priimta pirmoji rašytinė Konstitucija Europoje. Tai vad. Gegužės 3 Konstitucija (priimta Abiejų Tautų Respublikoje).
1791 m. rugsėjo 3 d. buvo priimta trečioji Konstitucija pasaulyje (Prancūzijoje, Prancūzijos Konstitucija).
Skaičiuojant nuo 1789 m., konstitucija nepakeista išbūna vidutiniškai 19 metų. 2022 m. duomenimis, naujausios konstitucijos – Kubos konstitucija (priimta 2019 m. ir pakeitusi iki tol galiojusią 1976 m. konstituciją) ir Alžyro (priimta 2020 m. ir pakeitusi 1989 m. priimtą konstituciją). Daugiausiai keitimų yra sulaukusi Indijos konstitucija (105 keitimai nuo priėmimo 1950 m.), mažiausiai – Japonijos, nepakeista nė karto nuo 1946 m.
Pataisos
Daugumoje konstitucijų įvesti saugikliai, kad pataisos nebūtų lengvai priimtos, nebent būtų atlikta speciali, griežtesnė nei reikalaujama pagal įprastus teisės aktus, procedūra. JAV konstitucija laikoma sunkiausiai pakeičiama demokratinės valstybės konstitucija.
Lietuvos Konstitucijos
Lietuvoje galiojo šios nuolatinės Konstitucijos:
Šiuo metu galiojanti LR Konstitucija priimta 1992 m. spalio 25 d. referendume. Iki 2022 atlikta 12 straipsnių pakeitimų.
Konstituciniai teismai
Paprastai valstybėse Konstituciją aiškina ir gina specialus teismas – vad. Konstitucinis teismas (pvz., Prancūzijoje Administracinė Taryba). Dažniausiai konstitucinis teismas yra aukščiausias teisingumo organas, jo sprendimai yra galutiniai ir neapskundžiami. Jis užtikrina konstitucionalizmo kontrolę – t. y., kad visi kiti teisės aktai atitiktų Konstitucijoje esančius principus ir normas.
Tektoninė plokštė
thumb|right|320px| Litosferos tektoninių plokščių ribos nustatomos pagal [[žemės drebėjimas|žemės drebėjimų epicentrų pasiskirstymą. Išskiriamos 7 didžiosios tektoninės plokštės ir keletas mažųjų.
Didžiosios plokštės: 1. Eurazijos 2. Afrikos 3. Indo-Australijos 4. Antarktidos 5. Šiaurės Amerikos 6. Pietų Amerikos 7. Ramiojo vandenyno
Mažosios plokštės: 8. Naskos 9. Kokosų 10. Karibų 11. Arabijos 12. Filipinų 13. Skotijos 2a. Somalio, skylanti nuo Afrikos
Pikeliai
Pikeliai – miestelis Mažeikių rajono savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Židikų. Seniūnaitijos centras. Veikia Pikelių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-89079), medicinos punktas, stovi medinė Pikelių Švč. Trejybės bažnyčia (nuo 1752 m.) su varpine, Pikelių kapinių koplyčia, Vytauto Didžiojo paminklas, koplytstulpis 1710 m. Didžiojo Šiaurės karo maro aukoms (pastatytas 1827 m.), yra žydkapiai. Didžioji pušis – gamtos paminklas.
Tektoninė plokštė
]] Tektoninės plokštės – litosferą sudarančios plokštės, plūduriuojančios ant pusiau išsilydžiusių sunkesnės mantijos uolienų. Plokštės pagal sudėtį skirstomos į žemynines ir vandenynines.
Pikeliai
Etimologija
Pikeliai – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio Pikelis daugiskaitos.
Geografija
Miestelis įsikūręs apie kilometrą nuo Lietuvos–Latvijos valstybės sienos, Lūšies upelio (kairysis Ventos intakas) dešiniajame krante, prie kelio. Šiauriau miestelio telkšo Pikelių tvenkinys.
Tektoninė plokštė
Žemyninės plokštės lengvesnės ir storesnės (25-70 km), jos dengia apie trečdalį Žemės paviršiaus. Seniausioms žemyninėms uolienoms jau 4 mlrd. metų, jas dengia storas nuosėdų sluoksnis. Pačios storiausios šios plokštės esti geologiškai jaunų kalnų srityse (iki 70 km).
Vandenyninių plokščių storis apie 6-11 km, vidutinis slūgsojimo gylis apie 4,5 km žemiau jūros lygio. Jos sunkesnės ir geologiškai žymiai jaunesnės už žemynines plokštes – seniausi jų klodai tėra vos 200 mln. metų amžiaus, o nuosėdų sluoksnis plonas. Vandenyninės plokštės susidaro konstruktyviuosiuose pakraščiuose iš aukštyn kylančios ir vėstančios magmos ir nyksta destruktyviuosiuose pakraščiuose, kur nyra po žemyninėmis plokštėmis, taip formuodamos gilius vandenynų lovius (Marianų lovys, Peru-Čilės lovys), vulkaninių kalnų grandines (tokias kaip Andai).
Pikeliai
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose Pikeliai pirmą kartą paminėti 1568 m., kai Ldk Žygimantas Augustas Pikelius suteikė Jonui Chodkevičiui. Pikelių kaimas minimas Žemaičių žemės teismo aktų knygose: 1594 m. kaip kaimas Grūstės valsčiuje, 1598 m. jame buvo 19 valakų 17 rykščių. Protestantas Bilevičius 1625 m. surinkęs žmones užpuolė Pikelių bažnyčią, ją nugriovė ir išvežė į savo Griežės dvarą. Bažnyčia netrukus atstatyta, kadangi minima 1636 m.
Pikeliai XVIII a. – 1842 m. priklausė Žemaičių vyskupijos kapitulai. 1752 m. pastatyta nauja bažnyčia. 1769 m. suteikta turgų ir prekymečių privilegija, gyvenvietė pradėta vadinti miesteliu, garsėjo gerais odininkais ir kailiadirbiais. Miestelyje gyveno daug žydų, kurie čia turėjo savo sinagogą ir mokyklą. 1805 m. minima parapinė mokykla, 1865 m. pertvarkyta į valdinę pradinę mokyklą; 1911 m. įsteigta valdinė mergaičių pradinė mokykla, 1910–1911 m. veikė „Saulės“ draugijos mokykla.
Tektoninė plokštė
Tektoninės plokštės skirstomos į didžiąsias ir mažąsias. Septynios didžiosios plokštės dengia apie 94 % Žemės paviršiaus:
Pikeliai
Istorija
XIX a. Pikeliai – miestelis Telšių apskrityje su parapine bažnyčia.
2019 m. patvirtintas Pikelių herbas.
Tektoninė plokštė
Tektoninių plokščių klasifikacija nėra universali, nes kai kurie šaltiniai mini dešimt didžiųjų plokščių, aukščiau pateiktąjį sąrašą papildydami Kokosų, Naskos ir Indijos plokštėmis. Dar kiti šaltiniai Australijos ir Indijos plokštę įvardija kaip Indijos-Australijos plokštę ir t. t. Mažąsias plokštes apibūdinantis terminas „mikroplokštė“ irgi nėra visuotinai vartojamas.
Įvairiose klasifikacijose tai prie didžiųjų, tai prie mažesniųjų priskiriamos šios tektoninės plokštės:
thumb|500px|Tektoninės plokštės. Rodyklėmis parodytos judėjimo kryptys
Mažesniosios plokštės (sąrašas nepilnas):
Senovinės plokštės:
Iš didžiųjų plokščių vienintelė Ramiojo vandenyno plokštė yra ištisai vandenyninė, likusios (taip pat ir dauguma mažesniųjų) yra mišrios – ir vandenyninės, ir žemyninės.
Murėjus
Murėjus – upė Australijos pietryčiuose.
Iš Australijos Alpių Murėjus teka daugiausia į vakarus sausa lyguma, per svarbiausiąjį Australijos žemės ūkio rajoną (vanduo naudojamas drėkinimui). Upė įteka į Indijos vandenyną (Aleksandrinos lagūną).
Didžiausi Murėjaus intakai: Marambidžis, Darlingas (abu dešinieji). Upė patvinsta pavasarį ir vasarą, nusenka žiemą. Yra tvenkinių. Per potvynius Murėjus laivuojamas nuo Olberio miesto (aukštupyje).
Toruva
Toruva arba Vladimirovas (, nuo 1938 m. Ernsthof, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Владимирово) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nivenskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Tōravs prūsiškos kilmės. Įkurtas Prėskingės upės krante buvusios senos prūsų gyvenvietės Toraw vietoje 1315 m. kaip Vokiečių ordino atraminis punktas. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. Gesavos valsčiaus, nuo 1930 m. gegužės 28 d. Vitenbergo valsčiaus kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Vladimirovo apylinkės (Владимировский cовет) centras. 1993 m. prijungta Krasnopartizanskojė.
1945 m. miestelis buvo visiškai sugriautas, kai kurie griuvėsiai stovi iki šiol. Tarp jų ir garsioji bažnyčia.
Parapija
Pirmoji medinė bažnyčia pastatyta apie 1320 m. 1430 m. pastatyta gotikinė bažnyčia, kurioje 1637 m. tuokėsi pastorius Johanas Patricijus ir vietinio pastoriaus dukra Anchen Martina Neander. Vestuvėms pakviestas Klaipėdos poetas Simonas Dachas vestuvinei dovanai parašė eilėraštį „Taravos Anikė“, tapusį vokiečių liaudies daina ir išgarsinusį miestelį. Teatro aikštėje Klaipėdoje pastatyta Anikės skulptūra − paminklas Simonui Dachui.
1910 m. bažnyčioje kilo gaisras, bet 1911–1918 m. ji restauruota. Parapijai priklausė Bajorai, Brakseinsvaldė, Luizenhofas, Pakeruva, Vikboldas, Vitenbergas. Evangelikų parapijoje dirbo:
Apylinkė
Vladimirovo apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Kordobos provincija
thumb|right|240px|Olaeno pampa thumb|right|240px|Kordobos kalnagūbrių grandinė thumb|right|240px|Los Sauseso upė Kordobos provincija  – provincija centrinėje Argentinoje, tarp Katamarkos ir Santjago del Estero provincijų šiaurėje, Santa Fė – rytuose, Buenos Airių – pietryčiuose, La Pampos – pietuose, San Luiso ir La Riochos – vakaruose. Sostinė – Kordoba.
Geografija
Rytinė provincijos dalis – pampų lygumos, vakarinė – kalnų masyvai (Kordobos kalnagūbriai), perkirsti slėnių (Punilijos, Kalamučitos ir kt.). Aukščiausia vieta – Čampaki kalnas (2790 m). Šiaurės vakarinę dalį užima Didžiųjų druskožemių (Salinas Grandes) druskos dykynė.
Rytinė Kordobos provincijos dalis patenka į vidutinių platumų klimato juostą, likusi dalis – į subtropikų juostą. Rytuose kritulių kiekis nemažas, tačiau centriniuose ir vakariniuose rajonuose dažnos sausros.
Dauguma upių trumpos ir dažnai išdžiūstančios. Svarbiausios upės išteka Čikos kalnagūbryje (Primeras, Segundas, Terseras ir kt.) ir teka rytų kryptimi. Provincijos šiaurės rytuose yra didelis Mar Čikitos ežeras, šiaurės vakaruose – Didžiųjų druskožemių druskos ežeras, pietuose – Banjados de la Amargos lagūna. Puniljos slėnyje yra Kondorito Kebrados nacionalinis parkas.
Ekonomika
Provincijoje auginami sorgai, kukurūzai, kviečiai, bulvės, sojos, saulėgrąžos, žemės riešutai (kitur Argentinoje neauginami), alyvogės, vynuogės. Gyvulininkystė (galvijai, kiaulės, arkliai, ožkos). Paukštininkystė. Kalkių, druskos, granito, kvarco, mangano gavyba. Maisto, mašinų, chemijos, baldų, cemento pramonė.
Gyventojai
Kordobos provincijoje gyvena beveik 8 % Argentinos gyventojų. Tankiausiai gyvenama centrinė dalis (ypač Čikos klanagūbrio šlaitai), rečiausiai gyvenama provincijos vakarinė ir šiaurės rytinė dalys. Didžiausi miestai:
325 m.
325 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Mauro Camoranesi
Mauras Kamoranezis (g. 1976 m. spalio 4 d.) – iš Argentinos kilęs futbolininkas, Italijos rinktinės saugas.
Karjera
2010 m. rugpjūčio 31 d. pasirašė vienrių metų sutartį, su galimybe ją pratęsti dar vienam sezonui, su Vokietijos VfB Stuttgart klubu. 2011 m. sausio 26 d. sutartis buvo nutraukta. 2011 m. vasario 2 d. pasirašė dvejų metų kontraktą su Argetinos Club Atlético Lanús klubu.
Su Juventus klubu 2004 ir 2005 metais laimėjo Serie A čempionatą, 2002 ir 2003 metais iškovojo Italijos taurę.
Nors gimė Argentinoje, dėl itališkos tėvų kilmės pasirinko žaisti Italijos komandoje, kurioje debiutavo 2003 m. vasario 12 d. Su rinktine žaidė 2004 metų Europos čempionate, 2006 m. pasaulio čempionate.
Tektonika
thumb|300px|right|Pasaulinių plokščių tektoninis judėjimas Tektonika (iš lotynų kalbos „tectonicus“ reiškiančio „statyti“) – geologijos mokslo skyrius, nagrinėjantis Žemės kietąjį apvalkalą – žemės plutą.
Tektonikos skyriai yra:
Rimantas Grigas
miniatiūra|2022 m. thumb|2010 m.
Rimantas Grigas (g. 1962 m. rugsėjo 17 d. Klaipėdoje) – Lietuvos krepšinio treneris. Treniruoja Lietuvos moterų krepšinio rinktinę.
Trenerio karjera
1988–1992 m. Kauno „Žalgirio“ dublerių komandos treneris.
1996–1999 m. Kauno „Atleto“ vyriausiasis treneris.
Lietuvos jaunių (iki 18 metų) rinktinės vyriausiasis treneris. Treniravo tokius žinomus Lietuvos krepšininkus, kaip Šarūnas Jasikevičius, Virginijus Praškevičius, Saulius Štombergas, Tomas Pačėsas, Rytis Vaišvila, Žydrūnas Ilgauskas ir kt.
1999–2006 m. vadovavo Kauno „Žalgirio-A. Sabonio mokyklos“ komandai. Nuo 2006 m. kovo 30 d. iki gruodžio 3 d. Kauno „Žalgirio“ vyriausiojo trenerio Ainaro Bagatskio asistentas. 2006 m. gruodžio mėn. tapo komandos vyr. treneriu, tačiau 2008 m. spalio 19 d. abipusiu susitarimu nutraukė kontraktą su „Žalgiriu“.
2008 m. spalio 27 d. – 2010 m. kovo 16 d. buvo Kijevo „Budivelnik“ vyr. treneriu.
2010 m. lapkričio 27 d. grįžo į „Žalgirį“, tapo sporto direktoriumi. 2010 m. gruodžio 14 – 2011 m. sausio 15 buvo „Žalgirio“ vyr. treneriu.
2021 m. rugsėjo 14 d. paskirtas Lietuvos moterų krepšinio rinktinės treneriu.
Sandra Bullock
Sandra Bulok (, g. 1964 m. liepos 26 d. Arlingtonas, Virdžinija) – amerikiečių aktorė, pelniusi Oskaro bei Auksinio gaublio apdovanojimus. Garsiausi filmai, kuriuose vaidino Sandra Bulok, yra „Greitis“ (1994 m.), „Mis Slaptoji agentė“ (2000 m.) ir „Gravitacija“ (2013 m.). Ji taip pat yra prodiuserių kompanijos „Fortis Films“ viena įkūrėjų.
2014 m. duomenimis, Sandra yra viena geriausiai apmokamų aktorių, o žurnalas „Forbes“ skyrė jai 2 vietą tarp įtakingiausių pasaulio aktorių.
Biografija
left |thumb|180px|1996 m. Sandra gimė Arlingtone, JAV armijos darbuotojo ir vokalo mokytojo Johno W. Bullocko bei vokietės operos dainininkės Helgos Mathilde Meyer šeimoje. Jie susipažino Niurnberge, kur tėvas tarnavo kariuomenėje ir po kurio laiko jiedu susituokė. Šeimoje taip pat augo jaunesnė sesuo Gesine Bullock-Prado, kurį laiką dirbusi „Fortis Films“ viceprezidente.
Iki Sandrai sukako 12 metų, jie gyveno Niurnberge ir būsimoji aktorė puikiai išmoko vokiečių kalbą (iki 18 metų ji turėjo dvigubą pilietybę – Vokietijos ir JAV). Ji lankė Valdorfo mokyklą, mokėsi skambinti pianinu, baleto ir vokalo pamokas bei dažnai su motina dalyvaudavo jos sceniniuose pasirodymuose. Be to, dainavo teatro vaikų chore. left |thumb|180px|2002 m. Vėliau jie trumpai gyveno Zalcburge, kol galiausiai persikėlė į JAV. Sandra mokėsi Vašingtone, kur dalyvaudavo mokyklos vaidinimuose ir priklausė sporto komandos šokėjų trupei. 1982 m. ji įstojo į Rytų Karolinos universitetą ir 4 metus studijavo menus (anksčiau čia studijavo tokie aktoriai kaip Shirley MacLaine ir Warren Beatty).
Siekdama tapti aktore, Sandra persikėlė į Manheteną, kur uždarbiaudama baruose padavėja, pradėjo dalyvauti įvairiose atrankose. Meistriškumo ugdymui ji lankė aktorinius kursus, suvaidino keliuose studentiškuose filmuose, kol gavo vaidmenį pjesėje „No Time Flat“. Čia ją pastebėjo režisierius Alan J. Levi ir pakvietė į savo kuriamą televizijos filmą „Bionic Showdown: The Six Million Dollar Man and the Bionic Woman“. Tai leido jai būti pastebėtai ir pretenduoti į kitus, tegu ir nedidelius vaidmenis kino filmuose („Love Potion No. 9“, „The Thing Called Love“ ar „Fire on the Amazon“).
1993 m. vaidmuo filme „Visa griaunantis“ kartu su Sylvester Stallone ir Wesley Snipes pradėjo Sandros populiarumo augimą, o po metų pasirodžiusi juosta „Greitis“ su Keanu Reeves tapo vienu sėkmingiausiu ir pelningiausiu jos karjeros filmu.
Dešimto dešimtmečio viduryje sekė vienas po kito sėkmingi filmai, padėję Sandrai įsitvirtinti Holivude: „Kol tu miegojai“ (1995 m.), „Tinklas“ (1995 m.) ir „Laikas žudyti“ (1996 m.). 1996 m. jos vadybininku tapo tėvas ir 1997 m. ji gavo 11 milijonų dolerių už vaidmenį filme „Greitis 2: laivo užgrobimas“. right |thumb|180px| 2010 m. 2000 m. Sandra nusifilmavo populiaria tapusioje komedijoje „Mis Slaptoji agentė“ ir pelnė jau antrąją Auksinio gaublio nominaciją. Vėliau aktorė nusipirko namą Ostine, kuriame buvo filmuojamos kai kurios scenos. 2002 m. kartu su Hugh Grant vaidino komedijoje „Two Weeks Notice“.
2004 m. filmas „Avarija“, kuriame ji vaidino, buvo apdovanotas Oskaru, o 2005 m. aktorė gavo net 17,5 milijono dolerių už vaidmenį filme „Mis Slaptoji agentė 2“. Tais metais ji gavo žvaigždę Holivudo žvaigždžių alėjoje.
2006 m. S. Bulok dar kartą vaidino bendrame filme su Keanu Reevesu „Namas prie ežero“, 2008 m. ji tapo prestižinės kosmetikos linijos „Artisty“ veidu.
2009 m. ji kartu su Ryan Reynolds vaidino didelio populiarumo sulaukusioje komedijoje „Proposal“, atnešusioje jai trečiąją Auksinio gaublio nominaciją. Tais pačiais metais pasirodė vienas sėkmingiausių jos filmų „The Blind Side“, surinkusių daugiau kaip 300 milijonų dolerių, nors Sandra buvo vienintelė didelė juostos žvaigždė. Vaidmuo pelnė jai Oskarą, Auksinį gaublį bei daug kitų apdovanojimų. Unikalu tai, kad vos 2 dienos prieš apdovanojimą, aktorė pelnė ir Auksinės avietės apdovanojimą kaip blogiausia aktorė už pasirodymą filme „Viskas apie Styvą“. Ji vienintelė, tais pačiais metais apdovanotai ir kaip geriausia, ir kaip blogiausia aktorė.
2011 m. S. Bulok kartu su Tom Hanks vaidino filme „Extremely Loud and Incredibly Close“, nominuotame Oskarui. 2013 m. ji ir George Clooney filmavosi fantastiniame filme „Gravitacija“, kritikų vertiname vienu geriausiu jos vaidmenų, pelniusių jai Oskaro nominaciją.
Asmeninis gyvenimas
right|thumb|180px| 2013 m. Sandra buvo 3 metus susižadėjusi su aktoriumi Tate Donovan, su kuriuo susipažino kuriant filmą „Love Potion No. 9“. Vėliau ji artimai bendravo su futbolininku Troy Aikman ir aktoriais Matthew McConaughey ir Ryan Gosling.
2005 m. vasarą ji susipažino ir netrukus susituokė su motociklų meistru ir TV laidos „Monster Garage“ vedėju Jesse Jamesu. Pastarasis su pornografinių filmų žvaigžde Janine Lindemulder buvo susilaukęs dukters, kurios globą Jesse ir Sandrai pavyko iškovoti teisme 2009 m.
Dar būdama ištekėjusi, 2010 m. sausį S. Bulok įvaikino berniuką Louis Bardo Bullock, kurį šiuo metu augina viena.
Aktorė garsėja savo labdaringa veikla, yra gausiai aukojusi stichinių nelaimių aukoms.
Filmografija
right|thumb|180px|Aktorės žvaigždė [[Holivudo žvaigždžių alėja|Holivudo žvaigždžių alėjoje]]
Kiti apdovanojimai
right |thumb|160px| 2013 m.
326 m.
326 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Apaščia
Apaščia – upė šiaurės Lietuvoje, Rokiškio rajono savivaldybės ir Biržų rajono savivaldybės teritorijoje, Nemunėlio kairysis intakas.
Prasideda 6 km į pietryčius nuo Pandėlio, teka į vakarus, nuo Kadarų miško suka į šiaurę. Patvankose susiformavo Kilučių ežeras ir Širvena. Širvenos ežere susilieja su Agluona.
Didesni intakai: Apaštėlė, Dunojėlis, Agluona, Rovėja, Aukštoji Gervė, Gervelė, Perkaso Gervelė.
Vagos plotis nuo versmių iki Biržų 4–7 m, žemiau 10–20 m. Gylis sietuvose 0,8-1,5 m., rėvose 0,2-0,7 m. Vidutinis nuolydis 70 cm/km, vidutinis debitas žiotyse 5 m³/s.
left|miniatiūra|500x500px|Apaščia nuo Rinkuškių piliakalnio
Pavadinimo kilmė
Upėvardžio kilmė neaiški: pasak vieno požiūrio, pavadinimas yra šaknies ap- („upė, tekantis vanduo“) vedinys, kita vertus, jis galėjęs kilti iš „apsta, apstas, apstus“ („gausus, erdvus“).
Nessun dorma
Nessun dorma  – arija iš paskutiniojo Džiakomo Pučinio operos „Turandot“ veiksmo, viena žinomiausių tenorų arijų. Ji dainuojama Kalafo, il principe ignoto ('nežinomojo princo'), kuris iš pirmo žvilgsnio pamilsta nuostabiai gražią, tačiau šaltą princesę Turandot. Vyras, norintis vesti Turandot, pirma privalo įminti tris mįsles. Jei to padaryti nepavyksta, jam nukertama galva.
Albert Szent-Györgyi
Albertas Sent Georgijus (1893 m., rugsėjo 16 d. Budapešte, Austrijoje-Vengrijoje – 1986 m., spalio 22 d. Woods Hole, Masačusetse, JAV) – vengrų kilmės amerikiečių biochemikas, 1937 metų Nobelio premijos laureatas, aktyvus Antrojo pasaulinio karo pasipriešinimo dalyvis, pokaryje – Vengrijos politinis veikėjas. Emigravo į JAV 1947 m. Mokslininko didžiausi pasiekimai – vitaminų oksidacijos-redukcijos reakcijos srityje. Jam priskiriamas vitamino C išgavimas.
TeX
TEX, rašomas kaip TeX – teksto formatavimo kalba bei įrankiai, sukurti Donaldo Knuto. TEX tariama kaip „tech“, kadangi, pasak autoriaus, pavadinimo raidės atitinka graikiškas τεχ (tau – epsilon – chi).
Tex yra populiarus akademinėje visuomenėje, o ypač matematikos, fizikos ir kompiuterių mokslo bendruomenėse. Daugelis Tex naudotojų mano, kad Tex yra geriausia priemonė atvaizduoti sudėtingoms matematinėms formulėms. Kartu su Latex paketu, Tex dažnai naudojamas kaip maketavimo priemonė.