cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Emily Mortimer
Asmeninis gyvenimas
right|thumb|2007 m. 2000 m., filmuojant juostą „Love’s Labour’s Lost“, Emilė susipažino su JAV aktoriumi Alessandro Nivola, su kuriuo susituokė 2003 m. sausį. Tų pačių metų rugsėjį jiems gimė sūnus Samuelis Johnas, o 2010 m. sausi – duktė May Rose.
2010 m. Emilė tapo ir JAV piliete.
Aktorė save laiko ateiste.
Termoplastikas
miniatiūra|250px|right|Įtempimų grafikas, priklausomai nuo temperatūros poveikio miniatiūra|250px|right|Standartinių, techninlų ir aukštos kokybės plastikų palyginimas
Termoplastikai – polimerinės medžiagos, kaitinamos galinčios pasiekti savo elastingą arba klampią būseną ir aušdamos sugįžti į pradinę būseną. Esant įprastai temperatūrai, termoplastikai yra kieti kūnai. Kai temperatūra pakyla, jie darosi elastingi, galiausiai pereina į klampą būseną. Šios medžiagos produktus galima įvairiais būdais formuoti. Šie būsenos kitimai yra grįžtami ir gali būti kartojami daug kartų, o tai leidžia perdirbti termoplastikų buitines ir pramonines atliekas į naujus produktus.
Savybės
Termoplastikai pasižymi palyginti nedideliais gamybos kaštais. Jų gamyba paprasta, naudoja mažai energijos, todėl lengvai perdirbami. Įprasti termoplastikai sudaro 4/5 visų pasaulyje pagamintų plastikų. Didžiąją dalį plataus vartojimo termoplastikų gamybos sudaro polietilenas (PE) ir polivinilchloridas (PVC). Apie trečdalį - polistirenas (PS) ir polipropilenas (PP). Prie techninių termoplastikų priskiriami polietileno tereftalatas (PET), polikarbonatas (PC), akrilnitrilo butadienio stirenas (ABS). Aukštos kokybės (high-performance) plastikų PPS, PES, PSU, PEEK gaminama mažiausiai, nes jie taikomi specifinėse srityse – aeronautikoje, atominėse jėgainėse,
Pagrindinės termoplastikų charakteristikos, pagal kurias plastikai skirstomi į rūšis ir parenkama panaudojimo sritis, yra lydymosi indeksas ir tankis. Šie rodikliai įtakoja termoplastikų savybes. Formuojant plastiko gaminius jo reikiamos savybės pasiekiamos pridedant atitinkamų priedų – pluoštų, plastifikatorių.
Virš stiklėjimo temperatūros ir žemiau lydymosi temperatūros termoplastiko fizinės savybės labai pasikeičia be susijusios fazės kaitos. Kai kurie termoplastikai nesikristalizuoja žemiau stiklėjimo temperatūros, išlaiko kai kurias ar visas savo amorfines savybes. Amorfiniai ir pusiau amorfiniai plastikai naudojami, kai reikalingas didelis optinis skaidrumas, nes šviesa intensyviai sklinda kristalais, didesniais nei jų bangos ilgis. Amorfiniai ir pusiau amorfiniai plastikai yra mažiau atsparūs cheminiam ir aplinkos poveikiui, nes jiems trūksta kristalinės struktūros.
Trapumas gali būti sumažintas pridėjus plastifikatorių, kurie padidina amorfinių grandžių segmentų mobilumą, siekiant efektyviai sumažinti stiklėjimo temperatūrą. Polimero modifikavimas per kopolimerizaciją arba pridėjus nereaktyvių šoninių grandinių monomerus prieš polimerizaciją taip pat gali jį sumažinti.
Apdirbimas
Plastiko žaliavai apdirbti taikomi keli būdai:
Avatara
Avatara arba avataras ( „nužengimas“) – hinduizme, į materialų pasaulį kokiu nors pavidalu nužengęs dievas, kuris taip siekia „išgelbėti pasaulį“, atstatyti „įstatymą“ ar apginti savo garbintojus. Tai dievo ar jo galios įsikūnijimas konkrečiu pavidalu, dievystės pasireiškimas pasaulyje.
Tikėjimas avataromis iš esmės paplitęs tarp vaišnavų, nors dievybės įsikūnijimą pripažįsta šaktai, tantrikai, šaivai (advaita vedantos mokyklos pagrindėją Šankarą laikantys Šivos avatara). Avatarų sekėjais laikomi pastarųjų šimtmečių hinduizmo mokyklų pradininkai ir mokytojai (Ramakrišna, Vivekananda, Anandamaji Ma, Satja Sai Baba).
Avatara vaišnavizme
Vaišnavizme išvardijami 10 Višnaus avatarų, kurie laikomi amžinais dvasiniais Višnaus pavidalais, pakartotinai nužengiančiais į materialų pasaulį skirtingomis epochomis (jugomis): Matsja (Žuvis), Kūrma (Vėžlys), Varaha (Šernas), Narasimha (Liūtažmogis), Vamana (Nykštukas), Parašurama (Rama su kirviu), Rama, Balarama arba Krišna, Buda ir Kalkis. „Bhagavata puranoje“ pateikiamas 22 avatarų sąrašas.
Pasak vaišnavų tikėjimo, Prieš pat pasaulio galą (pralają) pasirodysianti dešimtoji Višnaus avatara – Kalkis, raitelis ant balto žirgo, kuris kardu išžudysiąs nedoruosius ir teisingai valdysiąs žmones.
Brahma įsikūnydavęs išminčiais ir poetais („Ramajanos“ autoriumi Valmikiu, tariamuoju „Mahabharatos“ autoriumi Vjasa, „Šakuntalos“ autoriumi Kalidasa, teisių davėju Manu, kanklių išradėju Narada ir kt.).
Helmer Mörner
Biografija
Antverpene vykusiose septintose moderniose 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Mörner dalyvavo žirgų sporto varžybose. Trikovės varžybose su žirgu Geria pelnė didžiausią taškų sumą ir tapo antruoju šios rungties olimpiniu čempionu. Mörner taip pat pelnė antrąjį aukso medalį su Švedijos nacionaline rinktine komandinėje įskaitoje.
Tarnavo Švedijos armijoje, karinės artilerijos majoras.
Janne Lundblad
Janne Lundblad (1887 m. balandžio 11 d. – 1940 m. lapkričio 24 d.) – Švedijos sportinis raitelis ir karininkas. Olimpinis išjodinėjimo čempionas.
Biografija
Antverpene vykusiose septintose moderniose 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Lundblad dalyvavo žirgų sporto varžybose. Išjodinėjimo varžybose su žirgu Uno tapo antruoju šios rungties olimpiniu čempionu istorijoje.
1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse švedas varžėsi išjodinėjimo rungtyje. Su žirgu Blackmar sportininkas individualioje rungtyje užėmė 4-ą vietą, o komandinėje įskaitoje pelnė sidabro medalį.
Tarnavo Švedijos armijoje.
Caroline Jorge
Karolinė Žoržė Magaljaneš (Caroline Jorge arba Caroline Jorge Magalhães; g. 2005 m. lapkričio 29 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, puolėja.
Atstovavo Liuksemburgo rinktinei. Kitados – Liuksemburgo jaunimo rinktinėms.
Karjera
Profesionalės karjerą pradėjo 2020 m. Munsbach klube, kuris rungtyniavo Dames Ligue 1.
Rinktinės
Atstovavo Liuksemburgo jaunimo rinktinėms. 2021 m. rugsėjo 27 d. Liuksemburgo WU-17 rinktinė rezultatu 10-0 sutriuškino Sakatvelo WU-17 rinktinę. Šiose rungtynėse Karolinė Žoržė pasižymėjo tris kartus.
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2021 m.
Debiutavo rinktinėje 2021 m. balandžio 11 d. draugiškose rungtynėse prieš Lichtenšteiną. Jose nugalėjo Liuksemburgo atstovės rezultatu 2-1.
2022 m. birželio 19 d. įvyko rungtynės tarp Liuksemburgo ir Žaliojo Kyšulio rinktinių. Jose Luksemburgo atstovės nugalejo varžoves rezultatu 2:1. Lemiamą įvartį Liuksemburgo rinktinei pelnė Caroline Jorge.
2022 m. birželio 28 d. įvyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Belgijos rinktinių. Jose Belgijos atstovės nugalėjo varžoves rezultatu 6:1. Garbės įvartį šiose rungtynėse pelnė Caroline Jorge.
Chosras
thumb|Chosro upė topografiniame šiaurės Asirijos žemėlapyje
Chosras (, Nahr al-Khosr) – buvęs Tigro intakas. Chosras tekėjo tiesiai pro senovinio Ninevijos miesto centrą (šiaurės Mesopotamija).
Ankstyviausias žinomas Chosro upės paminėjimas dantiraščio įrašuose siekia Vidurinės Asirijos karalystės laikus. Siekiant apsisaugoti nuo potvynių, Sinaheribo valdymo laikais palei upės krantus pastatytos sienos.
Upės slėnio pėdsakai Ninevijoje matomi ir šiais laikais.
Sokolovo rajonas
Sokolovo rajonas – vienas iš trijų Karlovi Varų krašto rajonų. Administracinis centras – Sokolovas, esantis rajono centre. 89 613 gyventojų (2016 m. duomenys). Teka Ohržė.
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Elena Vilnius
Vilniaus „Elena“ – buvusi moterų futbolo komanda iš Vilniaus, žaidusi Lietuvos moterų futbolo A lygoje.
Namų aikštė
Per tuos metus namų rungtynes ekipa žaidė Vilniuje. Namų aikštė buvo Vilniaus Pedagoginio Universiteto VPU stadionas.
Trukonys
Trukonys – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Griškiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).
Trūliškis
Trūliškis – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Pasvalio.
Henrikas Liudvikas Liubomirskis
Kunigaikštis Henrikas Liudvikas Liubomirskis (1777 m. rugsėjo 15 d., Rovno – 1850 m. spalio 20 d., Drezdenas) – magnatas, politinis veikėjas, literatūrinis kuratorius, kunigaikščių Liubomirskių muziejaus Lvove įkūrėjas, 1-masis Pševorsko ordinatas (1825–1850).
Biografija
thumb|left|150px|Henrikas Liudvikas Liubomirskis vaikystėje thumb|left|150px|Henrikas Liudvikas Liubomirskis jaunystėje Rusijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Družina“ savininkas. Kijevo kašteliono ir Lenkijos armijos generolo-leitenanto Juzefo Liubomirskio (1751–1817) ir Liudvikos Sosnovskos (1751–1836) vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Frydrichas Vilhelmas (1779–1848).
Austrijos Pševorsko linijos Liubomirskių giminė pradininkas. 1825 metais tapo pirmuoju paveldimu Pševoro ordinartoriumi.
Žinomas kaip Lvovo nacionalinės Osolinskių vardo bibliotekos kuratorius.
Nuo 1813 metų – masonų ložės narys, Krokuvoje.
Šeima ir vaikai
thumb|150px|Henriko Liudviko Liubomirskio duktė Dorota thumb|left|150px|Henriko Liudviko Liubomirskio žmona Tereza Čartoriskaitė 1807 m. gegužės 24 d. Korce vedė kunigaikštytę Terezę Čartoriskaitę (1785 m. liepos 13 d. – 1868 m. gruodžio 31 d.), Lietuvos didžiojo stalininko ir Lucko seniūno, kunigaikščio Juozapo Klemenso Čartoriskio (1740–1810), ir Barboros Liubomirskos (kunigaikštytė Jablonovskaitė) (1760–1844) dukrą. Sutuoktiniai turėjo keturis vaikus:
Palikuonys
Jo duktė Izabelė Maria buvo kunigaikščio Vladislovo Leono Sapiegos moteriškos linijos senelė. Vladislovas Leonas Sapiega buvo vyriškos linijos Sofijos Komorovskos (Sapiegaitės) senelis, o šios anūkė yra Belgijos karalienė Matilda d’Udekem d’Akoz. Tokiu būdu, kunigaikštis Henrikas Liudvikas Liubomirskis yra 7-tos kartos Belgijos karalienės Matildos prosenelis.
Ideonella sakaiensis
Ideonella sakaiensis (trumpai I. sakaiensis) – gram-neigiamų bakterijų rūšis iš proteobakterijų grupės. Šie mikroorganizmai pagarsėjo gebėjimu greitai skaidyti polietileno tereftalatą (PET), vieną labiausiai paplitusių taros ir pakuočių gamyboje naudojamų plastikų. Anksčiau panašios plastikų skaidymo savybės buvo nustatytos tik kai kuriuose grybuose, pavyzdžiui, siūliniame grybe Fusarium oxysporum, kuris gali augti mineralinėje terpėje, turinčioje PET siūlų, ir Pestalotiopsis microspora, galinčiame sugerti poliuretaną.
Atradimas
I. sakaiensis bakterijos buvo išaiškintos 2016 m. grupės japonų tyrėjų, vadovaujamų Kohei Oda iš Kioto technologijos instituto ir Kenji Miyamoto iš Kejo universiteto. Jie buvo surinkę PET atliekų pavyzdžius iš dirvožemio, dumblo ir vandens plastikinių butelių PET perdirbimo gamykloje Sakajaus mieste. Buvo tikrinama mikroorganizmų galimybė išgyventi ant PET plėvelės, kaip pagrindinio anglies šaltinio. Tirdami I. sakaiensis bakterijas, mokslininkai sukūrė fermentą, galintį skaidyti kai kurias plastmasių rūšis. Atradimas buvo padarytas atsitiktinai. Šiuo metu jie siekia tobulinti fermentą, kuris leistų jį naudoti per trumpą laiko tarpą plastikams išskaidyti
Laikykitės ten
Laikykitės ten – intelektualios satyros šou, pradėta žurnalisto Andriaus Tapino. Ši laida nuo 2016 m. rugsėjo 11 d. rodoma „Laisvės TV“ kanale „Youtube“ svetainėje. Taip pat ši laida transliuojama „Balticum“ regioninėje televizijose. Nuo 2019 m. liepos 6 dienos „Laisvės TV“ kuriamas laidas (taip pat ir „Laikykitės ten") pradėjo transliuoti „Lietuvos ryto“ televizija.
Istorija
Nuo 2017 m. kovo 8 d. iki 2018 m. birželio 7 d. rodyta laida rusų kalba „Держитесь там“, satyriškai parodanti Rusijos aktualijas. 2020 m. rugpjūčio 20 d. išleista speciali „Держитесь там” laida, skirta Baltarusijos piliečiams, kurie tuo metu kovojo protestuose už Baltarusijos laisvę ir demokratiją.
2017 m. rugsėjo 9 d. pradėtas antrasis laidos sezonas.
2018 m. rugpjūčio 26 d. „Laisvės TV“ komandos organizuojamame „Laisvės piknike“ pradėtas trečiasis laidos sezonas.
2019 m. vasario 16 d. eteryje pasirodė 100-oji laida.
2019 m. rugsėjo 15 d. pradėtas trečiasis laidos sezonas.
2020 m. kovo 11 d. Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo 30-mečiui paminėti išleistos trys specialios „Laikykitės ten su Andriumi Tapinu” laidos „30 laisvės akimirkų”.
2020 m. rugsėjo 13 d. prasidėjo penktasis laidos sezonas, atnaujintos laidos dekoracijos, vizualinis stilius.
2021 m. rugsėjį pradėtas šeštasis laidos sezonas.
2022 m. pradėtas septintasis laidos sezonas, atnaujintos laidos dekoracijos, pristatytos naujos rubrikos: Radikalusis smalsumas (mokslo naujienos kartu su Goda Raibyte-Aleksa), Ką pažiūrim (kartu su aktoriumi Jonu Braškiu apžvelgsime naujausius filmus, kuriuos verta pažiūrėti kiekvienam), Kriminalinis skaitalas (kriminalinė naujienų apžvalga su visiems puikiai pažįstamu balsu – aktoriumi Mindaugu Papinigiu), Ant suoliuko (sporto rubrika kartu su jums jau puikiai pažįstamu vedėju – Ignu Grinevičiumi), Topas ir Penktadienio ypatingasis.
Formatas
Laidoje satyriškai apžvelgiamos savaitės Lietuvos ir pasaulio aktualijos, išsamiau nagrinėjama pasirinkta tema, kalbinami svečiai, pirmose laidose skambėjo gyva muzika.
Gamyba
Šios laidos gamyba finansuojama iš aukotojų „Contribee“ surinktų lėšų. Čia žmonės gali aukoti nuo 1 iki 200 JAV dolerių. 2020 m. lapkritį „Laisvės TV“ turėjo virš 6 000 rėmėjų, o kas mėnesį paskirta suma viršija 26 000 JAV dolerių. Aukotojai norimą sumą pinigų „Laisvės TV“ gali paskirti ir naudodamiesi „Bitcoin“, „Paypal“ ir „Paysera“.
Laidos epizodų filmavimo vietos kinta kiekvieną savaitę. Iki 2020 m. karantino paskelbimo, laida buvo filmuota daugiau nei 30-yje skirtingų Lietuvos miestų.
2020 m. kovo mėn. prasidėjus COVID-19 pandemijai pasaulyje ir karantinui Lietuvoje, filmavimai su publika laikinai buvo sustabdyti.
2022 m. startavus 7-ajam sezonui atsinaujinusi, interaktyvesnė laida buvo pristatytas gyvai rugsėjo 22 dieną Paviljone (Vilnius). Contribee remėjai, kurie remia Laisvės TV 10 EUR ir daugiau nuo šio sezono nemokamai kviečiami į visus laidos filmavimus.
Gandharvai
Gandharvai ( [vns.]) – senovės indų mitologijos būtybės.
Povedinėje mitologijoje gandharvai įsivaizduojami įvairiai. Jų sąsajos su saulės šviesa nunyksta (išlieka tik jų vardas sūryavarcas – „sauliaspindžiai“). Jie imami laikyti pusdieviais, kurie žmogui gali būti tiek žalingi, tiek naudingi. Tikėta, kad tas, kuris danguje pamatysiąs „Gandharvų miestą“ (miražą), tam gresia nelaimė ar pražūtis. Kita vertus, gandharvai, lydimi savo meilužių, šokėjų apsarasų, laikomi dangiškaisiais muzikantais, linksminančiais dievus. Muzikos menas laikytas „gandharvų menu“.
„Višanus puranoje“ teigiama, kad gandharvai kilę iš Brahmos kūno, kai šis sykį dainavęs. „Harivanšoje“ sakoma, kad jie kilę iš Brahmos vaikaičio Kašjapos, o jų motinos – Dakšos dukterys. Puranose ir epuose minima daug įvairių gandharvų karalių – žymiausi: Čitraratha, Sūrjavarčasas, dangiškasis rišis Narada, Višvavasus. Puranose minima, kad Višvavasui karaliaujant kilusi nesantaika tarp gandharvų ir gyvačių–nagų: pradžioje gandharvai patekę į požeminę nagų karalystę ir susigrobę jų turtus, tada nagai su Višnaus pagalba išvarę gandharvus ir privertę grąžinti turtus.
„Taitiryja aranjakoje“ minima 11 gandharvų klasių. Džainų mitologijoje gandharvai priklauso būtybių, vadinamų vjantaromis (t. y., gyvenančių tarpinėje būsenoje) klasei. Gandharvus sykiais mėginama lyginti su graikų kentaurais. Gandharvo provaizdis bendras su senovės iranėnų vandens siaubūno Gandarvo (gaṇdərəβa-). Dievavardžio kilmė neaiški, pirmas dėmuo galbūt kilęs nuo gandha („kvapas“), kurio šaknį bandoma kildinti iš („gadinti/gesti, žeisti“).
Trūbakiai
Trūbakiai – kaimas šiaurinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Skuodo, prie Latvijos sienos.
Kaimas plyti Latvijos pasienyje, Apšės kairiajame krante. Rytuose ribojasi su Klaišiais, pietuose – su Pakalniškiais, vakaruose – su Narvydžiais. Vakariniu žemiu pakraščiu teka Apšės kairysis intakas Dabrupis. Už jo, į šiaurės vakarus nuo kaimo stūkso Indrėkiškės miškas.
Etimologija
Kaimas vadintas dviem vardais: Trūbakiais ir Ivoniškė (Ivaniškiais) . Sutinkamas ir dvigubas pavadinimas: Jwaniszki albo Trubakie (Ivaniškiai arba Trūbakiai, 1846 m.), Trubakių (Ivoniškės) km. (1923 m.) ir pan. Pirmasis vardas kilo iš asmenvardžio Trūbakis, o antrasis – iš kito asmenvardžio Ivonas (Ivanas) daugiskaitinės formos.
Istorija
Kaimas susiformavo XVI a., valakų reformos metu. Priklausė Skuodo dvarui, valsčiui ir parapijai.
1955 m. atidaryta pradinė mokykla.
Apkasas (1999 filmas)
Apkasas – 1999 m. režisierius Williamo Boydo sukurta drama apie paskutines 48 valandas Britanijos kariams rengiantis Somos mūšiui. Filme įtaigiai pasakojama apie karių nusiteikimą, nuotaikų kaitas prieš mūšį, kuris buvo vienas didžiausių ir kruviniausių Pirmajame pasauliniame kare. Mūšio scenų beveik nėra, tik juostos pabaigoje kariai kyla į ilgai lauktą ataką ir daugelis jos metu žūva.
Višvamitra
Višvamitra ( „visų draugas“) – vedinės ir hinduistinės mitologijos išminčius, rišis, gimęs karališkoje šeimoje (kšatrijas), bet savo asketiniais žygiais pasiekęs brahmano padėtį ir tapęs vienu iš 7 dangiškųjų rišių.
Višvamitra ir jo ainiai laikomi trečio „Rigvedos“ ciklo kūrėjais. Pasak vienos „Rigvedos“ giesmės, Višvamitra buvo karaliaus Kušikos sūnumi ir pervedė bharatų kariauną per Vipašo ir Šutudrės upes – šios brahmano nurodymu sulaikiusios savo vandenis.
FIBA Azijos čempionatas
FIBA Azijos čempionatas – vyrų krepšinio varžybos, vykstančios nuo 1960 m. kas dvejus metus tarp Azijos šalių krepšinio rinktinių. Šio čempionato metu išaiškėja komandos, pateksiančios į Pasaulio krepšinio čempionatą ir vasaros olimpiadą. Čempionatą organizuoja FIBA Azija federacija.
Višvamitra
Vėlesnėje tradicijoje Višvamitra laikomas Kanjakubdžos šalies karaliumi. Gerai žinoma istorija apie rišių Višvamitros ir Vasišthos kovą, tyrinėtojų nuomone, atspindi trintį tarp brahmanų ir kšatrijų senovės Indijoje. Pasak vieno mito, Višvamitra paprašęs Vasišthos jam perleisti troškimų karvę Surabhę mainais už visą savo karalystę. Kai Vasištha atsisakė, Višvamitra pamėgino karvę išsivesti jėga. Kartą Surabhė paleido į pasaulį daug karių, kurie įveikė Višvamitros kariauną. Įsitikinęs brahmanų viršenybe, Višvamitra paliko karalystę ir atsidėjo asketo gyvenimui, kad pasiektų galybę. Kitas mitas pasakoja kaip dievai nusiuntę Višvamitrai apsarasę Menaką, kad ši savo meile atitrauktų asketą nuo jo askezės. Menakai pavyko suvilioti Višvamitrą – taip gimė Šakuntala. Bet vėliau susivokęs Višvamitra išvijo Menaką ir toliau tęsė askezę. Višvamitrą bandė suvilioti ir apsarasė Rambha, bet asketas ją prakeikė, kad ji virstų akmeniu tūkstančiui metų. Jis pasiekė tokią galią, kad Vasišthos priešą, karalių Trišankų pakėlė į dangų ir pavertė viena iš Pietų Kryžiaus žvaigždžių. Galiausiai, Višvamitrą kaip brahmaną pripažino ne tik visi dievai, bet ir pats Vasištha. Višvamitra turėjo 101 sūnų, bet dar priėmė į savo šeimą žymų ir nuovokų Šunahšepą bei paskelbė jį vyriausiuoju iš savo sūnų. 50 jo sūnų su tuo sutiko, o 50 – prieštaravo. Šiuos rišis prakeikė, kad jų vaikais taptų andhrai, pundarai ir šabarai (t. y., „nearijai“) ir gyventų pasaulio pakraščiuose.
William Hogarth
Viljamas Hogartas (, 1697 m. lapkričio 10 − 1764 m. spalio 26 d.) – XVIII a. anglų tapytojas ir grafikas. Vertinamas pirmu Anglijos dailininku, reikšmingu Europos meno istorijoje. Gyvenimo metu buvo garsiu tapytoju, šiuo metu labiau žinomas dėl, dažnai karikatūrinių, graviūrų.
FIBA Azijos čempionatas
Daugiausiai kartų (15) čempionate triumfavo Kinijos vyrų krepšinio rinktinė.
Višvamitra
Višvamitra taip pat yra ir „Ramajanos“ veikėjas. Jo valdos yra ties Saraju ir Gangos santaka.
William Hogarth
Biografija
Viljamas Hogartas gimė 1697 m. lapkričio 10 d. Londone. Viljamo Hogarto vaikystė buvo skurdi. Jo tėvas nesėkmingai bandė laikyti kavinę ir 1708–1712 m. kalėjo Flyto skolininkų kalėjime. Vėliau Viljamas daug kartų vaizdavo šį ir kitus Londono kalėjimus. Panašu, kad bet kokie Viljamo mokslai nutrūko 1708 m. Hogartas prisiminė prisiminė tuos laikus: „greta gyvenęs tapytojas atitraukė mano dėmesį nuo žaidimų ir naudojausi bet kokia galimybe piešti“. 1714 m. Viljamas Hogartas buvo priimtas mokiniu pas sidabro gaminių meistrą Ellis Gamble, kuris apmokė jį graviruoti ant metalo smulkius ornamentus, heraldinius ženklus, žvėris. 1720 m. Hogartas atidarė nuosavą dirbtuvę, kurioje graviravo parduotuvių korteles, knygų intarpus. Tuo metu jis užsirašė į meno mokyklą, kuriai vadovavo Louis Chéron (1660–1715) ir John Vanderbank (1694–1739). Savo potyrius akademinėje mokykloje Hogartas apibūdino taip: „vietoj to, kad užkrauti atmintį daugybe taisyklių arba varginti akis kopijuojant sausus paveikslus, aš atradau, kad mokymasis piešti iš natūros yra pats greičiausiais kelias įsisisavinti meno kūrybą“.
Jau tapęs žymiu dailininku Hogartas išbandė monumentalųjį stilių: 1736–1737 m. sukūrė dvi scenas istorinėmis temomis Šv. Baltramiejaus ligoninės sienose. Monumentalūs darbai, nepaisant jų užmojo, laikomi Hogarto kūrybinėmis nesėkmėmis. Vėliau Hogartas tapė Linkolno Inn Hall (1748) ir Bristolio Švč. Redklifo Marijos bažnyčios (1755-56) sienose. Apie 1740 m. Hogartas pradėjo tapyti portretus, tapė scenas pagal Šekspyro dramų siužetus. 1753 m. jis išleido traktatą apie meną „Grožio analizė“ (Analysis of Beauty), kuriame oponavo Richard Boyle, Berlingtono erlo, ir architekto William Kent propaguojamoms paladianizmo taisyklėms. 1757 m. Hogartas buvo paskirtas karaliaus Jurgio III tapytoju-seržantu. Viljamas Hogartas mirė 1764 m. spalio 26 d. Londone. Palaidotas Šv. Mykalojaus Čizviko bažnyčios kapinėse. Jo kūryba priskiriama rokokui.
Kalchvinedas
Kalchvinedo karalystė  – ankstyvųjų viduramžių britų karalystė, kuri buvo išsidėsčiusi dabartiniame Midlendse.
Iš pradžių tos žemės vadinosi Fensas. Tose žemėse į valdžią atėjus Kinvelinui ap Artuisui (jo tėvas buvo Artuisas ap Moras), valstybė pradėjo vadintis Kinvidionu (Cynwidion), o valdant jo sūnui, Kinvidui ap Kinvelinui, ji pradėjo vadintis Kalchvinedu. VII amžiaus antrame ketvirtyje Kalchvinedas buvo užgrobtas saksų Esekso ir anglų Mersijos.
Palikuonys
Minano sūnus, Moras, galimai, jau nebuvo Kinvidiono karalius ir buvo Velse. Jo proanūkis Marchudas tapo Brinvenigalo lordu, nuo jų ir kilo Tiudotai.
Rudnia (Haradokas)
Rudnia – kaimas šiaurės rytų Baltarusijoje, 30 km į pietryčius nuo Jeziaryščos.
Istorija
XIX a. buvo valstybinis dvaras, seniūnijos centras. Vietovė buvo Haradoko apskrities Rudnios valsčiuje. 1924–2018 m. buvo apylinkės centras.
Huačio ežeras
Huačio ežeras  – ežeras Bolivijoje, Santa Kruso departamento šiaurėje, Blanko baseine, 165 km į šiaurę nuo Asensjon de Gvarajoso. Kranto linija smarkiai vingiuota. Ežero ilgis 11 km, plotis iki 9 km. Pakrantės pelkėtos.
Kim Olafsson
Kim Olafson Gunlaugson (Kim Olafsson Gunnlaugsson; g. 1998 m. rugpjūčio 27 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, puolėja.
Islandų kilmės žaidėja atstovavo Islandijos jaunimo rinktinėms, tačiau vėliau pasirinko Liuksemburgo rinktinę.
FFC Frankfurt II
Profesionalės karjerą pradėjo Vokietijoje, rungtyniavo 1. FFC Frankfurt jaunimo ekipose, tačiau pagrindinės ekipos sudėtyje oficialių rungtynių nėra žaidusi.
Elversberg
Nuo 2021 m. vasaros atstovavo Elversberg, rungtyniavo 2. Frauen-Bundesliga. Sužaidė vos dvejas rungtynes.
FC Munsbach
2022 m. persikėlė į Liuksemburgą ir atstovavo FC Munsbach.
Gabriela De Lemos
Gabriela de Lemos Krespo (Gabriela De Lemos Crespo; g. 1997 m. kovo 24 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, saugė. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.
Karjera
Nuo 2017 m. atstovavo Jeunesse Junglinster. 2017–2018 m. sezone tapo šalies čempione.
2020 m. vasarą perėjo į Racing FC Union Lëtzebuerg. 2020–2021 m. sezone tapo šalies čempione. 2021–2022 m. sezone titulą apgynė.
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2013 m. Rinktinėje debiutavo 2013 m. kovo 20 d. draugiškose rungtynėse prieš Estiją, kurios baigėsi lygiosiomis 1-1.
2016 m. lapkričio 4 d. įvyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Farerų Salų rinktinių. Šiose rungtynėse žaidėja pasižymėjo įvarčiu ir išlygino rezultatą, o vėliau liuksemburgietės pelnė dar vieną ir iškovojo pergalę.
Bata (Pusiaujo Gvinėja)
Bata – uostas Pusiaujo Gvinėjoje, kuriame gyvena apie 70 000 gyventojų. Tai antrasis pagal dydį valstybės miestas po sostinės Malabo. Bata uostas įsikūręs žemyninėje Pusiaujo Gvinėjos dalyje (Rio Munyje). Miestą skalauja Atlanto vandenynas. Anksčiau Bata buvo Pusiaujo Gvinėjos sostine, todėl miestas yra valstybės transporto mazgo centre. Iš jo plaukia keltai į Malabą ir Duala (Kamerūnas), o lėktuvai gali nusileisti Batos oro uoste. Miestas plačiai žinomas dėl gyvo naktinio gyvenimo bei turgų. Yra Estadio de Bata stadionas.
Istorija ir ekonomika
1969 m. per valstybę nuvilniję antiispaniški maištai privertė dalį europiečių palikti Pusiaujo Gvinėją. Todėl aštuntajame dešimtmetyje ir devintojo dešimtmečio pradžioje šalį, o tuo pačiu ir Batą, kamavo skaudi ekonominė krizė. Tačiau aštuntojo dešimtmečio pabaigoje valstybėje atradus naftos, ėmė augti Pusiaujo Gvinėjos ekonomika, o tuo pačiu ir pagrindinio šalies uosto Batos reikšmė.
Batos uostas yra vienas giliausių visame regione. Visgi natūralios krantinės jame nėra, todėl buvo pastatyta prieplauka, kurioje ir aptarnaujami atplaukiantys laivai. Pagrindinėmis eksporto prekėmis čia yra mediena ir kava. Iš Tarptautinio Batos oro uosto vykdomi tiesioginiai skrydžiai į keletą miestų, tarp jų valstybės sostinę Malabą bei Gabono sostinę Librevilį.
Aurovilis
Aurovilis (angliškai ir prancūziškai Auroville, ) – eksperimentinis miestas, įsikūręs Indijos pietinės Tamilnado valstijos Vilupuramo apskrityje, besiribojančioje su Pudučerio sąjungine teritorija. Miestą 1968 m. įkūrė Mirra Alfassa (Mirra Richard), Indijos politiko, poeto, mistiko ir filosofo Šri Aurobindo dvasinė bendražygė, geriau žinoma kaip Motina, o suprojektavo architektas Roger Anger. Kaip buvo nurodyta 1965 m. paskelbtame pirmame Alfassos viešame pranešime, Aurovilis turįs tapti „visuotinio bendruomeninio gyvenimo vieta, kur vyrai ir moterys mokytųsi gyventi taikoje, tobuloje harmonijoje ir būtų aukščiau visų tikėjimų, politinių pažiūrų ir tautybių. Aurovilio tikslas yra žmonijos vienybės įgyvendinimas“. Šiuo metu Aurovilio aglomeraciją sudaro apie 80 bendrijų (communautés), pasivadinusių tamiliškais, angliškais, prancūziškais ir sanskritiškais vardais, tokiais kaip Aspiration, Arati, La Ferme, Auromodel ar Isaiambalam.
Istorija
Dar 1954 m. Mirra Alfassa savo esė „Svajonė“ rašė: „Kažkur žemėje turėtų būti vieta, į kurią jokia tauta negalėtų pretenduoti kaip į savo išimtinę nuosavybę; vieta, kur visi geros valios žmonės, puoselėjantys nuoširdų siekimą, galėtų laisvai gyventi kaip pasaulio piliečiai, paklusdami vienintelei valdžiai, aukščiausiosios Tiesos valdžiai.“ Po dešimtmečio, 1964 m. Pudučeryje vykusioje metinėje konferencijoje Sri Aurobindo draugija, kurios vykdomoji prezidentė buvo Alfassa, priėmė rezoliuciją dėl miesto, skirto įgyvendinti Šri Aurobindo ateities viziją, įkūrimo. Alfassa tikėjosi, kad šis eksperimentinis „visuotinis miestas“ įneš reikšmingą indėlį į „žmonijos pažangą savo didingosios ateities link suburdamas geros valios žmones, siekiančius geresnio gyvenimo“. Alfassa taip pat manė, kad toks visuotinis miestas svariai prisidės prie Indijos atgimimo (Motinos agenda, 9 t., 1968 m. vasario 3 d.).
Gamta ir geografija
250px|miniatiūra|Matrimandyro Vienybės parkas Miestui įkurti buvo parinkta maždaug 20 kv. km nevaisinga dykvietė, esanti už 12 km į šiaurę nuo Pudučerio ir 5 km nuo Bengalijos įlankos Koromandelio pakrantės. Atstumas nuo Aurovilio iki Tamilnado sostinės Čenajaus – 151 km. Abi sostinės – ir Pudučeris, ir Čenajus – lengvai pasiekiamos palei Aurovilį einančiu Rytų pakrantės kelio (East Coast Road, ECR) automagistrale. Didžioji Aurovilio dalis apima Vilupuramo apskrities Vanūro taluko Irumbajaus ir Bomapalajamo pančajatų teritoriją. Nedidelių jo plotų dar esama Rajapudupakame ir Alankupame, kurie įeina į Pudučerio sąjunginę teritoriją. Į numatytą miesto teritoriją patenka Edajančavadžio, Irumbajaus, Kotakarajaus, Rajapudupakamo ir Alankupamo kaimo gyvenvietės, kuriose gyvena apie 8 tūkst. žmonių. Be to, Kuilapalajamo, Ačarampataus ir Odampalajamo kaimo gyvenvietės su maždaug 3 tūkst. gyventojų ribojasi su Aurovilio pakraščiu.
Miestas stovi pusiau drėgnųjų atogrąžų zonoje ir driekiasi plokštumos regione, o didžiausias 32 m aukštis virš jūros lygio yra Aurovilio centrinėje Matrimandyro zonoje. Vidutinė metų kritulių norma – 1230 mm, kuriuos daugiausia atneša pietryčių musonas (birželį-rugsėjį) ir šiaurės rytų musonas (lapkritį-gruodį). Karščiausi mėnesiai yra gegužė ir birželis, kurių metu kartkartėmis prapliumpa liūtys. Sausasis laikotarpis tęsiasi maždaug 6-7 mėnesius – nuo sausio iki liepos. Pagrindinis liūčių sezonas būna nuo spalio iki sausio. Vyrauja vėjas, pučiantis iš pietryčių. Vidutinė metų didžiausia temperatūra yra 32,2 °C, vidutinė mažiausia – 20 °C.
Inauguracija
Miesto inauguracijos ceremonija įvyko trečiadienį, 1968 m. vasario 28 dieną. Jos metu jaunuoliai, atstovaujantys 124 skirtingoms tautoms ir 23 tuometinėms Indijos valstijoms, subėrė po saują savo gimto krašto žemės į vadinamąją Žmonijos urną – simbolinio lotoso pumpuro formą turinčią marmuru plakiruotą struktūrą, esančią Amfiteatro centre. Kartu su suberta žeme į Urną buvo padėta Motinos ranka prancūziškai parašyta keturių punktų Aurovilio chartija, kurią sudaro pagrindinės jos integraliosios gyvensenos viziją įkūnijančios idėjos:
Aurovilio simbolis
miniatiūra|250px|kairėje|Aurovilio simbolis, supiltas iš žiedlapių Pagal priimtą aiškinimą taškas šio simbolio centre „reprezentuoja Vienybę;. vidinis ratas reprezentuoja kūrimą, Miesto sampratą; [penki] žiedlapiai reprezentuoja išraiškos galią, realizaciją.“
Matrimandyras ir miesto planas
250px|miniatiūra|Matrimandyras 250px|miniatiūra|Miesto maketas Be amfiteatro, kuriame yra įtaisyta Žmonijos urna, pačiame miesto viduryje stovi Matrimandyras, vadinamas „Aurovilio siela“. Alfassa jį sumanė kaip „Dievystės atsako į žmogaus tobulumo siekį simbolį“.
Matrimandyro viduje spirale besisukanti plieno rampa veda aukštyn į kondicionuojamą poliruoto balto marmuro Vidinę salę, vadinamą „vieta rasti savo sąmonę“. Pačiame Vidinės menės viduryje yra įtaisytas 70 cm skersmens krištolo rutulys, kuris išsklaido elektroniniu būdu valdomą saulės šviesos spindulį, krintantį ant jo per angą pusrutulio viršūnėje. Vidinę salę apšviečia natūrali šviesa, skleidžiama šio liuminescuojančio rutulio. Matrimandyro viduje laikomasi tylos, kad būtų užtikrinta individualiam tyliam susitelkimui reikalinga nedrumsčiama šios erdvės rimtis. Jame nesama atvaizdų, gėlių, smilkalų, religines asociacijas keliančių atributų, neskamba muzika ir nevyksta jókios organizuotos meditacijos. Apsilankyti jame galima lankytojui paprašius. Visa teritorija apie Matrimandyrą su jį supančiais dvylika sodų, kurių kiekviename auga kitokios gėlės, krūmai ir medžiai, yra vadinama Taikos arba Ramybės zona. Pavadinimas „Matrimandyras“ pažodžiui reiškia „Motinos šventyklą“. Anot Šri Aurobindo mokymo, „Motinos“ samprata nusako didįjį evoliucinį, sąmoningą ir protingą Gyvenimo principą, Visuotiniąją Motiną, – kuris siekia padėti žmonijai peržengti savo dabartinį ribotumą ir pereiti į kitą evoliucijos nuotykio etapą, į antmoninę sąmonę.
Už Matrimandyro sodų spinduliais skleidžiasi keturios Zonos, kurių kiekviena sutelkta į reikšmingą miesto gyvenimo aspektą:
Miesto centrinę teritoriją supa 1,25 km pločio Žalioji juosta, kuri yra aplinkos tyrimų ir išteklių zona, taip pat atlieka barjero funkciją prieš padriką industrinių zonų skverbimąsi. Ją sudaro miškais apsodinti plotai, laukinės gamtos arealai, žemės ir miško ūkiai, vandens surinkimo baseinai, botanikos sodas, sėklų bankas ir draustiniai su išsibarsčiusiomis bendrijomis tų, kas susiję su žaliuoju darbu. Žalioji juosta, šiuo metu apimanti 405 ha teritoriją, dar nėra baigta, bet jau dabar ji yra sėkmingo dykynės pavertimo gyvybinga ekosistema pavyzdys.
Teisinis statusas ir valdžia
Iki 1980 m. visas miesto turtas teisiškai priklausė Šri Aurobindo draugijai su būstine Pondišeryje. 1980 m. Indijos vyriausybė (GOI) priėmė Aurovilio nepaprastosios padėties aktą (Auroville Emergency Provision Act 1980), pagal kurį miesto valdymą ji perėmė į savo rankas. Statuso pakeitimą lėmė rimti nesutarimai, kurie po Alfassos mirties 1973 m. kilo tarp Šri Aurobindo draugijos ir Aurovilio gyventojų dėl kasdieninio valdymo. Auroviliečiai kreipėsi į Indirą Gandhi, tuometinę Indijos ministrę pirmininkę, su prašymu įsikišti. Draugija apskundė vyriausybės veiksmus Indijos Aukščiausiajame Teisme. Galutiniu Teismo sprendimu buvo patvirtintas vyriausybės veiksmų ir įsikišimo konstituciškumas. Po verdikto paskelbimo 1988 m. atsirado poreikis priimti tvarų susitarimą dėl ilgalaikio Aurovilio valdymo. Miesto atstovai kartu su Kireetu Joshi, Indijos sąjunginės vyriausybės patarėju švietimo klausimais, susitiko pasikonsultuoti su ministru pirmininku Rajivu Gandhi. Vėliau tais pačiais metais Indijos parlamentas priėmė Aurovilio fondo aktą (Auroville Foundation Act 1988).
Aktu buvo nustatyta, kad teisės į visą kilnojamąjį ir nekilnojamąjį miesto turtą pereina atskiram juridiniam subjektui, žinomam kaip Aurovilio fondas, ir sukurta trijų lygių valdymo sistema: Valdyba (Governing Board); Gyventojų asamblėja (Residents’ Assembly) ir Aurovilio tarptautinė patariamoji taryba (Auroville International Advisory Council).
Aukščiausia Aurovilio valdymo institucija – Indijos vyriausybės renkama Valdyba, kuriai tenka bendra atsakomybė už tai, kad Aurovilio vystymo tęstinumas atitiktų numatytus miesto tikslus ir idealus. Valdybą sudaro 7 nariai, kurie turi būti iškilūs asmenys, daugiausia Indijos piliečiai, pasižymėję švietimo, kultūros, aplinkos apsaugos ir socialinės tarnybos srityse, taip pat pareigūnai ex officio. Antroji valdymo institucija – tai Tarptautinė patariamoji taryba, kurios funkcija – patarti Valdybai klausimais, susijusiais su miesto valdymu ir plėtra. Jos 5 narius, paprastai iš skirtingų šalių, taip pat renka Indijos vyriausybė. Jie yra parenkami iš asmenų, pelniusių tarptautinę reputaciją tose srityse, kurios atitinka Aurovilio idealus.
Gyventojų asamblėją sudaro visi oficialūs miesto gyventojai, turintys 18 metų. Asamblėja stebi įvairią Aurovilio veiklą, sprendžia dėl narystės joje sąlygų ir yra atsakinga už Aurovilio tolesnio vystymo Bendrojo plano (Master Plan) plėtojimą ir įgyvendinimą konsultuojantis su Valdyba. Asamblėja kasmet iš savanorių renka Darbo komitetą (Working Committee), kuris veikia kaip sąsaja su Valdyba, sekretoriumi ir kitomis Aurovilio kolektyvinių tarnybų grupėmis.
Aurovilio fondas, kuriam vadovauja pirmininkas, yra savarankiška institucija prie Indijos sąjunginės Žmogiškųjų išteklių plėtros ministerijos (Ministry of Human Resource Development). Žmogiškųjų išteklių plėtros ministerija skiria septynis Valdybos ir penkis Tarptautinės patariamosios tarybos narius. Be to, Indijos vyriausybė skiria sekretorių prie Fondo, kuris gyvena Aurovilyje ir turi jame biurą su personalu. Fondui šiuo metu priklauso apie pusę visos žemės, reikalingos miestui. Likusi žemė yra perkama, kai gaunamos atitinkamos lėšos. Fondo sąskaitų auditą atlieka Indijos Kontrolieriaus ir generalinio auditoriaus institucija.
Pirmininkas
2017 m. birželio 19 d. Indijos vyriausybė išrinko naują Valdybą ketverių metų kadencijai. Valdybos pirmininku buvo perrinktas iškilus Indijos politikas ir kultūros veikėjas Karanas Singhas. Valdybos nariais taip pat tapo literatūrologė iš Tamilnado Prema Nandakumar, Orisos centrinio universiteto vicekancleris Sachidanandas Mohanty , dr. Anirbanas Ganguly iš Delio, dr. Nirima Oza iš Pudučerio, taip pat du Žmogiškųjų išteklių plėtros ministerijos pareigūnai ex officio: Rakeshas Ranjanas ir Darshana Dabral.
Visuomenė ir gyventojai
250px|miniatiūra|Aurovilio lankytojų centras Kaip buvo numatyta planuojant kurti Aurovilį, jame turėtų gyventi 50 tūkst. žmonių. Pirmaisiais 20 metų Aurovilyje gyveno tik maždaug 400 žmonių iš 20 šalių. Per tolesnius 20 metų šis skaičius išaugo iki 2 tūkst. žmonių, atvykusių iš 40 šalių. 2018 m. sausio 3 d. duomenimis, Aurovilyje gyvena 2814 gyventojų (2127 suaugusieji ir 687 vaikai) iš 54 šalių. Maždaug du trečdaliai gyventojų yra iš Indijos (1223), Prancūzijos (398) ir Vokietijos (248). Dvi aurovilietės yra lietuvės.
Nors Aurovilyje esama ne vieno įtakingo ir charizmatiško asmens, nė vienas jų nėra realus lyderis; kiekvienas asmuo šioje savo visišką nehierarchiškumą akcentuojančioje visuomenėje yra atsakingas už kolektyvinį Aurovilio tapsmą.
Aurovilyje būtinybė ypač verčia akcentuoti praktiškumą, todėl daugeliui miestiečių tenka užsiimti ne ta veikla, kuria jie vertėsi iki atvykimo į Aurovilį. Mirra Alfassa kartą sakė, kad idealią dabarties organizaciją būtų galima nusakyti kaip „takią ir organišką“, o ne rigidišką ir stratifikuotą, – prisitaikančią, augančią ir besikeičiančią pagal bendrijos poreikius ir jos pačios savęs viziją.
Aplinkiniai kaimai
Aurovilis glaudžiai bendradarbiauja su aplinkiniais kaimais, kuriuose gyvena daugiausia tamilai, per Aurovilio kaimo veikimo patikos fondą, (Auroville Village Action Trust). Šio fondo kompetencijai priklauso daugelio skirtingų projektų, įskaitant kaimo, vykdymas. Didžiausias iš šių projektų – tai Aurovilio kaimo veikimo grupė (Auroville Village Action Group, AVAG), kuri įgyvendina programas dėl galių moterims suteikimo, užsiima švietimo ir finansine parama.
Patikos fondas dar kuruoja Gyvenimo švietimo centrą (Life Education Centre), Aurovilio amatų mokyklą, kultūros centrą „Mohanam“, Aurovilio sveikatos tarnybą, mokyklą neįgaliems vaikams „Deepam“, bendruomenės centrą „Thamarai“, Gydomąjį mišką „Martuvam“ ir programą „Reach for the Stars!“ („Pasiek žvaigždes“), užtikrinančią galimybę kaimo jaunimui įgyti aukštąjį išsilavinimą.
Ekonomika
Vietoj popierinės valiutos ir monetų miesto gyventojams yra suteikiami sąskaitos numeriai prisijungti prie savo centrinės sąskaitos. Tuo tarpu lankytojų prašoma įsigyti laikinąją sąskaitą ir „Aurocard“ (debeto kortelę). Iš Aurovilio gyventojų tikimasi, kad jie prisidės prie miesto bendruomenės įnešdami savo mėnesinį įnašą. Jų prašoma padėti bendruomenei, jei tik įmanoma, darbu, pinigais arba natūra. Aurovilio biudžeto dalį taip pat sudaro „svečio įnašas“ arba kasdienė rinkliava ir mokestis, kurį turi mokėti Aurovilio svečiai. Mieste veikia „išlaikymo“ (maintenance) sistema, pagal kurią auroviliečiai, kuriems to reikia, gali gauti iš bendruomenės mėnesinį išlaikymą, padengiantį elementariausius gyvenimo poreikius. Aurovilio ekonomika ir jo visas gyvenimas vystosi, todėl ir toliau eksperimentuojama siekiant priartėti prie numatomos miesto vizijos. Nors Indijos vyriausybė yra Aurovilio fondo savininkė ir jį valdo, ji finansuoja tik nedidelę dalį Aurovilio biudžeto, kuris iš esmės yra formuojamas iš Aurovilio komercinių įmonių, skiriančių 33% savo pelno Aurovilio centriniam fondui (Central Fund), įnašų, taip pat iš aukų.
Mieste esama svečių namų, statybos padalinių, informacinės technologijos įmonių, taip pat mažų ir vidutinių įmonių, kurios gamina ir perparduoda prekes, tokias kaip rankų darbo popierius ar smilkalai. Kiekvienas iš šių verslo vienetų skiria miestui žymią dalį savo pelno. Daugiau kaip 5 tūkst. žmonių, daugiausia iš kaimyninių vietovių, dirba įvairiose Aurovilio verslo vienetuose ir padaliniuose. Kita veikla – tai apželdinimas mišku, organinė žemdirbystė, pagrindiniai švietimo tyrimai, sveikatos apsauga, kaimo plėtra, reikiamos technologijos, miesto planavimas, vandens sluoksnio valdymas, kultūrinė veikla ir viešosios bendruomenės paslaugos.
Aurovilio verslo, paslaugų ir tyrimų vienetai
Aurovilio paslaugų sritį sudaro trijų rūšių vienetai: pirma, tie, kurie iš esmės priklauso viešajam sektoriui, kaip antai švietimas, sveikatos apsauga, vandens ir elektros tiekimas, atliekų tvarkymas, transportas, parkai ir viešosios erdvės, infrastruktūra ir t. t.; antra, veiklos, kurios atspindi miesto tikslą sukurti ekonomiką be pinigų apyvartos, įskaitant maisto prekių ir drabužių distribucijos centrus, taip pat kultūros ir sporto įstaigas; ir, galiausiai, miesto bendruomenės vidaus reikmėms tarnaujanti Finansinių paslaugų tarnyba (Financial Service), kurią sudaro du atskiri vienetai, užsiimantys miesto vidaus finansais: Aurovilio fondas/Vienybės fonas (Auroville Fund/Unity Fund) ir Aurovilio išlaikymo fondas (Auroville Maintenance Fund). Antrosios rūšies vienetams priklauso vadinamosios Klestėjimo paslaugos (Prosperity Services), kurios tenkina tik auroviliečių ir nuolatinių gyventojų pagrindinius poreikius. Iš šių veiklų ypač svarbus yra Distribucijos centras „Pour Tous“ (Pour Tous Distribution Center, PTDC). Šiame centre, pažodžiui reiškiančiame „Visiems“, auroviliečiams, naujai atvykusiesiems ir savanoriams yra išdalijamas platus asortimentas maisto produktų, gatavų valgių ir kitų prekių, patiektų natūra (be jokių tiesioginių piniginių mainų). Dar reikėtų paminėti šalimais PTDC įsikūrusią Saulės virtuvę (Solar Kitchen), kuri pavadinimą gavo nuo didžiulio dubeninio saulės kolektoriaus, įrengto ant jos stogo ir teikiančio energiją maistui gaminti. Šios kolektyvinės miesto bendruomenės virtuvės valgykloje (Dining Hall) yra tiekiami dienos pietūs, taip pat pietūs yra pristatomi mokykloms ar kitoms įstaigoms. Naujų ir dėvėtų drabužių, batų, knygų, žaislų, kompaktinių plokštelių, indų auroviliečiai gali įsigyti parduotuvėje „Freestore“, kurioje, kaip rodo pats pavadinimas, viskas yra nemokama. Klientams tereikia išsirinkti, ko jie nori, ir palikti pasiimtų prekių sąrašą su savo vardu. Viešųjų paslaugų veiklą iš dalies arba visiškai remia miesto Centrinis fondas. 250px|miniatiūra|Aurovilio Žemės institutas Be paslaugų ir verslo vienetų, dar esama tyrimų vienetų, tokių kaip Aurovilio mokslinių tyrimų centras (Centre de recherche scientifique d’Auroville, CSR). Šio centro grupės jau daugiau kaip dvidešimt metų aktyviai užsiima įvairiomis problemomis: atsinaujinančių išteklių energija, vandens perdirbimu ir valymu, ekologiškų pastatų statymu, taip pat hibridinėmis ir ekologinėmis transporto priemonėmis. Visi verslo, paslaugų ir tyrimo vienetai, susiorganizavę į patikas (trusts), veikia sąlygomis, kurias apibrėžia Aurovilio fondas, nustatantis visos miesto veiklos teisinį pagrindą. Kaip numato nuostatos, visų šių pusiau savarankiškų registruotų vienetų sąskaitų auditą atlieka Indijos Kontrolieriaus ir generalinio auditoriaus institucija. Po to jos yra konsoliduojamos į Aurovilio fondo bendrą balansą, kuris kasmet pateikiamas Indijos parlamentui.
Numatytas ir ilgalaikis Aurovilio tikslas – tai iš esmės savo poreikius patenkinanti tvari miesto ekonomika, kurioje nebėra vidinės pinigų apyvartos.
Gyventi Aurovilyje
Šiuo metu norint tapti Aurovilio nariu reikia vienerių metų laikotarpiu pasirodyti esant tinkamam gyventi jame, be to, ne Indijos piliečiams reikia turėti X („extensible“ – su pratęsimo galimybe) kategorijos vizą, leidžiančią gyventi Indijoje, taip pat pinigų sumos, kurios pakaktų išgyventi mažiausiai metus negaunant atlyginimo už savo darbą. Auroviliečio statusas suteikiamas tik po to, kai naujai atvykusysis sėkmingai užbaigia bandomąjį laikotarpį. Visas nekilnojamasis turtas (žemė, namai, šuliniai) yra Aurovilio fondo nuosavybė, privati jo nuosavybė draudžiama. Norint tapti esamo namo gyventoju, reikia įnešti į Fondą sumą, atitinkančią jo vertę. Norint pasistatyti namą ir tapti jo gyventoju taip pat reikia paaukoti Fondui.
Švietimas Aurovilyje, elementari medicininė priežiūra, taip pat kultūrinė ir sporto veikla yra nemokama. Dėl kitų dalykų tie, kas neturi pajamų šaltinio, gauna 5 tūkst. rupijų (maždaug 64 eurų) mėnesinę pašalpą (išmoką). Elektroniniais pinigais yra atsiskaitoma apsiperkant Aurovilyje, apmokant elektros ar maitinimosi sąskaitas. Vis dėlto neįmanoma pasitenkinti šia suma: naujai atvykusysis turi mokėti už nuomą, o paskui už savo būsto pastatymą; tad šių nedidelių pinigų gali nepakakti tiems, kas nori keliauti ar turi mokėti už savo vaikų aukštąjį mokslą.
Siekdami įveikti šią problemą, kai kurie ryžosi imtis komercinės veiklos pačiame Aurovilyje: apgyvendinti svečius, gaminti smilkalus, auginti organinę produkciją, siūti drabužius, užsiimti amatais (dalis šių gautų komercinių pajamų grąžinama miestui). Bendros pragyvenimo išlaidos skiriasi priklausomai nuo individualių poreikių ir gyvensenos, tačiau daugumai žmonių reikia minimalios 6 tūkst. rupijų sumos per mėnesį padengti pačias būtiniausiais išlaidas.
Komunikacijos ir žiniasklaida
Aurovilio interneto svetainė suteikia erdvę kiek atviriems, tiek uždariems forumams, kuriuose aptariami įvairūs projektai, interesai, organizacijų veikla, informavimo klausimai ir paramos planai, sudarantys bendruomenės gyvenimą. Šiose publikacijose reiškiamos nuomonės nebūtinai yra tokios pat, kokių laikosi visa Aurovilio bendruomenė. Aurovilio radijo interneto svetainė pateikia daug įrašų ir kasdienių žinių laidų, kuriuose nušviečiama tai, kas vyksta Aurovilyje. Aurovilis turi nedidelę „OutreachMedia“ grupę, kuri koordinuoja žurnalistų ir filmų/vaizdo įrašų kūrėjų vizitus. Jos tikslas yra užtikrinti, kad visi žurnalistai ir filmų kūrėjai gautų oficialią naujausią informaciją ir filmuotą medžiagą iš patikimų šaltinių.
Asociacija „Auroville International“
„Auroville International“ (AVI) – tai asociacija, kuri buvo įkurta 1983 m. ir yra registruota Nyderlandų prekybos rūmuose Hagoje. Šiuo metu „Auroville International“ veikia kaip pasaulinis tinklas, siekiantis visokeriopai remti Aurovilį nacionaliniu ir tarptautiniu, taip pat telkti paramą jo projekto įgyvendinimui ir vienija ryšių palaikymo grupes 31 šalyje, tarp jų ir Lietuvoje.
Karšti sausi makaronai
miniatiūra|240px|right|Karšti sausi makaronai miniatiūra|240px|right|Pusryčiai Uhane
Karšti sausi makaronai, arba reganmian (热干面, pinyin: rè gān miàn) – tradicinis kiniškų makaronų patiekalas Hubėjaus provincijos sostinėje Uhane, rytinėje Kinijoje. Kinų maisto kultūroje karštų sausų makaronų istorijai per 80 metų. Iš kitų išsiskiria, kad nėra ruošiami su sriuba. Uhane tai žinomas ir populiarus pusryčių maistas, dažnai parduodamas gatvių vežimėliuose ir restoranuose nuo 5 val. ryto. Taip pat Uhano naktiniuose turguose galima nusipirkti kaip užkandį vėlyvą naktį.
Makaronai gali būti paruošti per kelias minutes, yra nebrangūs, todėl jie tampa populiariausiu pusryčių pasirinkimu. Karšti sausi makaronai pardavinėjami visame mieste. Tradiciškai makaronai pagardinami sojų padažu, sezamo sėklų pasta, marinuotomis daržovėmis, pjaustytais česnako laiškais ir čili aliejumi.