cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mažasis varpenis
Biologija ir ekologija
Mažasis varpenis – daugiametis, sporinis, vasaržalis augalas. Geofitas. Augalas auga iki 8 centimetrų aukščio. Trofoforo (sterilios lapo dalies) lakštas pavienis, retai gali būti ir du. Trofoforas su koteliu atsišakoja augalo pamatinėje dalyje, gali atsišakoti ties viduriu. Sterili lapo dalis su trimis skiautėmis, vidurinė skiautė – didžiausia, plunksniškai šakota du ar tris kartus. Taip pat sudaro nuo vienos iki trijų porų pinulių. Būna varpiškos, kiaušiniškos, retai pasitaiko inkstiškų su neišreikšta vidurine gysla.
Sporoforas vieną ar du kartus plunksniškai šakotas, šluotelės formos. Vegetatyvinis dauginimasis – sporomis, jos susiformuoja rutuliškose sporangėse. Sporifikacija birželio–liepos mėnesais. Dauginas sporomis, tačiau šis procesas gan neefektyvus, nes yra lėtas. Specifinės mikroaplinkos sąlygos yra reikalingos besiformuojančiam gametofitui, o apvaisinimui būtinas vanduo.
Vienas iš veiksnių, kuris riboja mažojo varpenio plitimą – sudaryta mikorizė. Augalas priklauso vidutinio ūksmingumo ar vidutinio šviesumo buveinėms. Auga nedaug ar labai mažai maisto medžiagų turinčiame rūgščiame, vidutinio drėgnumo. dirvožemyje.
Lietuvoje auga briedgaurynuose, ganyklose, nesusivėrusiose pievose.
Grėsmės ir apsauga
Mažojo varpenio populiacija nyksta dėl jo augaviečių apaugimo tankiakerėmis žolėmis, krūmais ar krūmokšniais. Viena iš didžiausių grėsmių šiai rūšiai yra dirvožemio suslėgimas, išdžiūvimas, invazinių augalų įsigalėjimas, sukcesija bei rekreacija.
The Mrs. Carter Show World Tour
Turo pasirodymų sąrašas
2013
300px|right|thumb| 300px|right|thumb|
Apšildantys atlikėjai
300px|right|thumb|
Personalas
Turo kūrėjai
"Suga Mama" grupė:
Papildomi Choreografai
Apsauga
Turo vadyba
Šaltinis:
Ostankino televizijos bokštas
Ostankino televizijos bokštas – radijo ir televizijos bokštas, kuris stovi Maskvoje. Jo aukštis – 540 metrų, veikia nuo 1967 m. Tai ketvirtoji pagal aukštį laisvai stovinti konstrukcija po Burdž Chalifos dangoraižio, Guangdžou televizijos bokšto, ir CN bokšto Toronte.
Pagrindinis televizijos bokšto konstruktorius – Nikolajus Nikitinas, inžienierius – Moisėjus Škudas, o architektas – Leonidas Batalovas. Sprendimas statyti televizijos bokštą Maskvos mieste buvo priimtas dar 1957 m., o statytas 1963–1967 m. Po pastatymo Maskvos televizijos bokštas tapo pačiu aukščiausiu statiniu pasaulyje. Idėja naudoti gelžbetonį, sutvirtintą plieniniais trosais, padėjo bokštą suprojektuoti paprastą ir grakštų.
Liftų sistemos
Šiuo metu pastate veikia 5 iš 7 liftų. Greitaeigiai liftai atitinka šias charakteristikas:
Įdomūs faktai
thumb|1000px|left|360° laipsnių panorama iš Ostankino televizijos bokšto
Antsmilkinis
thumb|AntsmilkiniaiAntsmilkinis – papuošalas, moterų galvos apdangalo, daugiausia kepuraičių, puošybos detalė.
Kotryna Mediči
Kotryna Mediči (,, 1519 m. balandžio 13 d. Florencija – 1589 m. sausio 5 d. Blua pilis) – italų didikė, kuri, kaip Henriko II žmona, 1547–1559 m. buvo Prancūzijos karalienė. Trys iš jos sūnų vėliau tapo Prancūzijos karaliais, per juos Kotryna Mediči turėjo ilgalaikę įtaką Prancūzijos politiniam gyvenimui. Kurį laiką Prancūziją ji valdė kaip regentė.
1533 metais, būdama keturiolikos metų Kotryna ištekėjo už antrojo Pranciškaus I ir Klaudijos sūnaus Henriko. Pasikeitusi vardą į jo prancūzišką versiją, Kotryna, kaip Henriko II žmona, 1547–1559 m. buvo Prancūzijos karalienė. Savo valdžios laikotarpiu, Henrikas neįsileido Kotrynos į valstybės valdymą, tačiau suteikė daug malonių savo favoritei Dianai de Puatjė, kuri jam turėjo didžiulę įtaką. Mirus Henrikui II, Kotryna įsiliejo į politinį šalies gyvenimą kaip silpno penkiolikmečio savo sūnaus Pranciškaus II motina. Jam mirus 1560 metais, ji tapo savo dešimtmečio sūnaus Karolio IX regente, jai buvo suteiktos pašalinimo galios. Po Karolio mirties 1574 metais Kotryna atliko svarbų vaidmenį savo trečiojo sūnaus Henriko III valdymo metu. Jos patarimais Henrikas nebesivadovavo likus vos keliems mėnesiams iki Kotrynos mirties.
Visi trys Kotrynos sūnūs Prancūziją valdė beveik nuolatinio pilietinio ir religinio karo metu. Problemos, su kuriomis susidūrė monarchija buvo sunkios ir painios, tačiau Kotryna Mediči sugebėjo išlaikyti monarchijos ir valdžios institucijų funkcijas bent jau minimaliu lygiu. Iš pradžių Kotryna išsprendė maištaujančių protestantų (hugenotų) problemą, padarydama tam tikrų nuolaidų. Tačiau ji nesugebėjo perprasti protestantiškų religinių problemų. Vėliau ji sugrįžo prie griežtos politikos hugenotų klausimu. Dėl to ji buvo kaltinama perdėtu persekiojimu, prisidengiant savo sūnaus karaliaus vardu. Garsiausias to atvejis buvo 1572 m. Šventojo Baltramiejaus nakties skerdynės, kurių metu Paryžiuje ir visoje Prancūzijoje buvo nužudyta tūkstančiai hugenotų.
Kai kurie istorikai išteisina Kotryną dėl blogiausių karūnos sprendimų, nors jos žiaurumo įrodymus galima pamatyti jos laiškuose. Iš tikrųjų jos įtaką visuomet ribojo pilietinių karų padariniai. Dėl to jos politiką galima laikyti beviltišku bandymu bet kokia kaina išlaikyti Valua dinastiją valdžioje, o jos globą menams – būdu išaukštinti monarchiją, kurios prestižas greitai prastėjo. Abejotina, ar be Kotrynos jos sūnūs būtų sugebėję išlikti valdžioje. Metai, kada jie valdė, vadinami „Kotrynos Mediči amžiumi". Anot jos biografo Marko Streidžo, Kotryna buvo galingiausia moteris XVI amžiaus Europoje.
Biografija
thumb|left|150px|Kotryna Mediči vaikystėje thumb|Kotryna Mediči 1559 m. našlės drabužiais Urbino kunigaikščio Lorenco de Medičio (1492–1519 m.) duktė. Paskutinių trijų Valua dinastijos karalių motina. 1533 m. ištekėjo už Orleano kunigaikščio, kuris 1547 m. tapo Prancūzijos karaliumi Henriku II. Vaikai:
Valdymas
Mirus vyrui, vėliau ir jo įpėdiniui pirmagimiam sūnui Pranciškui II, 1560–1563 m. Kotryna buvo antrojo sūnaus Karolio IX regentė, be to, ir vėliau turėjo didžiulę įtaką Prancūzijos politikoje.
Greta politinės veiklos pasižymėjo menų globa: inicijavo Tiuilri rūmų, vieno iš Luvro muziejaus pastatų statybą. Kotrynos asmeninėje bibliotekoje surinkti rečiausi Renesanso Prancūzijos rankraščiai.
Antsmilkinis
Istorija
Baltų kraštuose antsmilkiniai atsirado ankstyvajame geležies amžiuje V a. pr. m. e.–I a. m. e. Kabindavo du antsmilkinius, po vieną ties smilkiniu. Antsmilkiniai - ypač būdingas Lietuvoje gyvenusių genčių moterų galvos papuošalas.
Pirmuosius, įvijinius antsmilkinius gamindavo iš žalvarinės vielos spiralės, įvijų motyvais. Juos sudarė kelios įvijų eilės, skersmuo nuo kelių iki 10–12 cm. Gausiausia antsmilkinių grupė. Ypač paplito I a.–II a.
Plokštelinius antsmilkinius gamindavo iš žalvarinės apskritos plokštelės su skylute viduryje ir ažūriniu pakraščiu. Paviršių ornamentuodavo koncentriniais ruoželiais, primenančiais įvijos motyvą, pakraščius puošdavo sąsūkomis. Abi antsmilkinių grupės buvo paplitusios Vidurio ir Vakarų Lietuvoje. Kartais mirusiosios laidotos su skirtingais antsmilkiniais: vienoje pusėje įvijiniu, kitoje - plokšteliniu; pastarasis puošnesnis ir retesnis.
Rytų Lietuvai būdingi vėlyviausi, žiediniai antsmilkiniai, randami V a.–VI a. pilkapiuose. Juos sudaro kelios sukabintos skirtingo dydžio įvijos. Kartais didžioji įvija baigiama spirale.
Magistralinis kelias A3 (Lietuva)
miniatiūra|260px|right|Ties Medininkais miniatiūra|260px|right|Prie pasienio su Baltarusija
A3 – Lietuvos magistralinis kelias, jungiantis Vilnių, su Minsku. Kelio ilgis – 33,99 kilometro. Kelyje „juodųjų dėmių “ nėra. Kelias sudaro dalį tarptautinės trasos. Nuo Vilniaus iki sankryžos su, kelias yra 4-6 juostų.
Kelias prasideda Vilniuje, gatvėje pavadinimu Minsko plentas. Eina Vilniaus miesto ir Vilniaus rajono savivaldybių teritorijomis. Svarbiausios gyvenvietės – Nemėžis, Medininkai. Kelias baigiasi ties Lietuvos–Baltarusijos valstybine siena, už Medininkų. Baltarusijos pusėje, kelias tęsiasi kaip M7 ir driekiasi iki sankryžos su M6 keliu, kuris toliau veda į Minską.
Saulius Pečiulis
Saulius Pečiulis (1960 m. spalio 5 d. Vilniuje – 2010 m. sausio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, Atgimimo laikotarpio visuomenės veikėjas.
Magistralinis kelias A3 (Lietuva)
Istorija
Dabartinis kelias buvo baigtas apie 1992 m. Senasis ėjo trasa. Sovietmečiu kelias tarp Vilniaus ir Minsko buvo magistralinio kelio Minskas-Vilnius-Ryga dalis ir turėjo indeksą M12.
Saulius Pečiulis
Biografija
1999–2009 m. kaip lektorius važinėjo po Lietuvą, skaitė paskaitas ekonomikos, religijotyros, filosofijos temomis Kaune, Panevėžyje, Alytuje, Klaipėdoje ir kituose miestuose. Dirbo įvairiose finansų maklerių įmonėse, buvo Vilniaus universiteto Psichiatrijos klinikos mokslinis bendradarbis. Mirė nuo plaučių vėžio. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Pagalbinis remonto dokas
thumb|right|JAV minų traleris USS „Lucid“ (MSO-458) įplaukia į sausąjį doką „Windsor“ (ARD 22). thumb|right|USS ARD-18 su USS SC-1372 viduje mokymų Plaukiojamųjų sausųjų dokų mokymo centre . 1944 m. balandis. Pagalbinis remonto dokas – JAV karinio laivyno pagalbinių laivų (plaukiojamųjų sausųjų dokų) – tipas, egzistavęs per Antrąjį pasaulinį karą. Tuo metu laivyno sąrašuose buvo 33 tokie laivai. Jie naudoti ir po karo. Dalis parduoti į metalo laužą, dalis iki šiol naudojami JAV ar kitose valstybėse.
Keli šio tipo plaukiojamieji dokai gavo savus pavadinimus, pvz., USS „West Milton“ (ARD-7), tačiau dauguma jų vardų neturėjo, tik numerius, pvz., USS ARD-1.
Paskirtis
Laivai buvo plaukiojamieji sausieji dokai, kurie buvo skirti remontuoti pažeistus karinius laivus. Šio tipo plaukiojamieji dokai buvo apie 150 m ilgio ir apie 5000 t m
Šio ir kitų tipų plaukiojamieji sausieji dokai galėjo patys užtvindyti savo cisternas, kad nugrimztų į reikiamą gylį, atidaryti pirmagalio vartus, pro kuriuos įplaukdavo pažeistas laivas. Laivui įplaukus vartus uždaro ir iš cisternų išpumpuoja vandenį. Plaukiojamasis dokas iškyla, viduje esantis laivas atsiduria sausoje aplinkoje, kur jo remontas labai palengvėja. Tokie remonto darbai mūšių vietose paprastai būdavo laikini, kad remontuojamas laivas gebėtų plaukti jūros sąlygomis.
Pažeistą laivą pakankamai suremontavus dokas būdavo užtvindomas, vartai būdavo atidaromi ir suremontuotas laivas išplaukdavo.
Personalo aptarnavimas
Kol pažeistas laivas būdavo remontuojamas, sausasis dokas pažeistojo laivo įgulą aprūpindavo maisto ir kitomis atsargomis, teikdavo skalbimo paslaugas. Kartais doke būdavo gyvenamosios vietos laivo įgulai. Paprastai pažeisto laivo įgula likdavo remontuojamame laive.
Metaplazija
Metaplazija – audinio vystymasis tam audiniui nebūdinga linkme – vieno gemalinio lapelio audinys pakeičiamas kitu, bet kilusiu iš to paties gemalinio lapelio. Procesas grįžtamas.
Pavyzdžiai
Rūkančiųjų daugiaeilis vienasluoksnis epitelis dėl sutrikusios regeneracijos gali virsti daugiasluoksniu. Taip pat gali susiformuoti kremzlė ar kaulas jiems nebūdingoje vietoje.
Danijos futbolo sistema
Danijos futbolo pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Danijos futbolo sąjunga, kontroliuojanti , taip pat organizuojanti Danijos vyrų futbolo čempionatą (SAS Ligaen) bei, moterų (3F Ligaen), jaunimo varžybas. Futbolo asociacija įkurta 1889 m., 1904 m. ji tapo viena FIFA įkūrėjų, 1954 m. - UEFA įkūrėjų.
Futbolo lygos organizuojamos piramidės principu:
Klubai
Danijos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja šiuose turnyruose:
Europos Komisija
Europos Komisija (EK) – Europos Sąjungos institucija.
Reikšmė
Europos Komisija dalyvauja ES Tarybos ir jos paruošiamųjų administravimo institucijų susitikimuose bei politiniuose dialoguose su trečiosiomis valstybėmis. EK Išorinių reikalų generalinis direktoratas taip pat atsakingas už darbinių santykių palaikymą ir stiprinimą su tarptautinėmis organizacijomis, tokiomis kaip ESBO, NATO ir Europos Taryba.
Pirmininkaujanti valstybė atstovauja ES palaikant dialogą BUSP klausimais su trečiosiomis šalimis, taip pat tarptautinėse organizacijose bei tarptautinėse konferencijose. Pirmininkaujanti valstybė taip pat yra atsakinga už sprendimų įgyvendinimą BUSP srityje. Aukštasis atstovas BUSP kartu su EK padeda jai atlikti šiuos uždavinius. Šis trejetas yra vadinamoji „Troika“.
Istorija
Dabartinės Europos Komisijos prototipas buvo Europos anglių ir plieno bendrijos (EAPB) vyriausioji valdyba. Nuo 1967 m., kai įsigaliojo sutartis, kurioje numatyta sujungti vykdomosios valdžios institucijas, visos trys bendrijos (EAPB, Euratomas ir EEB) turi vieną ir tą pačią Komisiją.
Kompetencija
Komisija turi teisę inicijuoti teisės aktų projektus, ji teikia pasiūlymus Europos Parlamentui (toliau tekste – Parlamentui) bei Europos Sąjungos Tarybai (toliau tekste – Tarybai) leisti teisės aktus. Kaip ES vykdomoji institucija, Komisija yra atsakinga už Europos teisės aktų (direktyvų, reglamentų, sprendimų) įgyvendinimą bei Parlamento ir Tarybos patvirtinto biudžeto ir programų vykdymą. Be to, Komisija yra Bendrijos sutarčių sergėtoja ir kartu su Europos Teisingumo Teismu prižiūri, ar Bendrijos teisė tinkamai taikoma.
Komisija atstovauja Europos Sąjungai tarptautiniuose reikaluose ir derasi dėl tarptautinių sutarčių, kurios dažniausia reglamentuoja prekybos ir bendradarbiavimo sritis.
Europos Komisija išreiškia bendruosius Europos Sąjungos interesus ir yra integracijos proceso varomoji jėga. Komisija siūlo gaires ir įgyvendina Tarybos bei Parlamento patvirtintas priemones. Europos Komisija yra politiškai atskaitinga Europos Parlamentui, kuris turi teisę pareikšti nepasitikėjimą Komisija ar ją paleisti.
Buveinė ir sudėtis
Komisija skiriama penkerių metų kadencijai per šešis mėnesius po Europos Parlamento rinkimų. Taip naujai išrinktam Parlamentui paliekama laiko patvirtinti valstybių narių siūlomo Komisijos pirmininko kandidatūrą iki paskirtasis pirmininkas, bendradarbiaudamas su valstybių narių vyriausybėmis, suformuos savo būsimąją komandą. Vėliau Parlamentas tvirtina ir komisijos narius. Parlamento patvirtintos sudėties Komisija oficialiai pradeda dirbti ateinantį sausį.
Darbo tvarka
Komisijai dirbti padeda administracija (Generalinis sekretoriatas, Teisės tarnyba, Eurostatas ir kt.) ir generaliniai direktoratai (angl. DGs), kurių kiekvienam vadovauja konkrečią sritį kuruojančiam komisarui atskaitingas generalinis direktorius.
Posėdžiuose kiekvieną darbotvarkės klausimą pristato už konkrečią sritį atsakingas komisaras. Prireikus sprendimai priimami paprastąja dvidešimties Komisijos narių balsų dauguma. Kiekvienas priimtas sprendimas tampa neatsiejama Komisijos politikos dalimi ir yra besąlygiškai palaikomas visų Komisijos narių.
Vykdydama jai priskirtas funkcijas, Komisija konsultuojasi su daugybe institucijų, kad sužinotų valstybių narių parlamentų, administracinių institucijų ir specialistų bei profesinių sąjungų atstovų nuomonę jai rūpimu klausimu. Svarstydama techninius įstatymo galios nuostatų ar pasiūlymų aspektus, Komisija nuolat konsultuojasi su ekspertais, kurie posėdžiauja Komisijos suburtuose komitetuose bei darbo grupėse. Apsispręsti dėl įvairių įgyvendinimo priemonių Komisijai padeda iš valstybių narių atstovų suformuoti komitetai.
Vaidmuo
Europos Komisijai priskiriamos keturios pagrindinės funkcijos:
Bendrijos politikos iniciatyva
Bendrijos teikiami pasiūlymai apima sutarčių reglamentuojamas sritis, ypač transporto, pramonės, socialinės politikos, žemės ūkio, aplinkos apsaugos, energetikos, regiono plėtros, prekybos santykių ir bendradarbiavimo plėtros klausimus.
Vadovaudamasi subsidiarumo principu, Komisija imasi iniciatyvos tik tose srityse, kur veiksmai Bendrijos lygiu yra veiksmingesni nei veiksmai šalies, regiono ar vietos lygiu. Teikiamais pasiūlymais siekiama apginti Europos Sąjungos ir jos piliečių, o ne konkrečių šalių ar sektorių, interesus.
Kai Komisijos pasiūlymas pasiekia Tarybą ir Europos Parlamentą, visos trys institucijos bendrai siekia tenkinančio rezultato. Taryba kvalifikuotąja balsų dauguma (arba visais balsais, jei sprendžiama, ar atmesti pateiktąjį pasiūlymą) priima bendrą sprendimą dėl Komisijos pateikto pasiūlymo, o Komisija, prieš siūlydama pakeitimus, jei jų reikia, atidžiai išnagrinėja Europos Parlamento siūlomas pataisas.
Vykdytojo funkcija
Komisija yra Europos Sąjungos vykdomosios valdžios institucija visoms Europos Sąjungos veiklos sritims, tačiau Komisijos vaidmuo itin svarbus konkurencijos (kartelių ir susivienijimų stebėjimas ir kontrolė, valstybės suteiktos diskriminuojančios paramos atsisakymas arba stebėjimas ir kontrolė), žemės ūkio (reglamentų rengimas) ar technologinių tyrimų ir plėtros (rėmimas ir koordinavimas per Bendrijos tyrimų ir plėtros programą) srityse. Komisija atsakinga už Bendrijos biudžeto valdymą. Tai atliekama prižiūrint Audito Rūmams, nes sklandus finansinis valdymas yra galutinis šių dviejų institucijų tikslas. Atleisdamas Komisiją nuo įsipareigojimų, susijusių su biudžeto vykdymu, Europos Parlamentas remiasi Audito Rūmų kasmet rengiama ataskaita.
Segė
thumb|240px|[[Lombardai|Lombardų segės]]
Segė – metalinis papuošalas, skirtas susegti drabužiams.
Vienanarės segės atsirado žalvario amžiuje iš sulenkto žalvarinio smeigtuko. Vėliau išsivystė dvinarės segės, susidedančios iš lankelio ir smeigiamosios dalies. Lietuvoje geležinės segės aptinkamos nuo ankstyvojo geležies amžiaus (V a. pr. m. e. – I a. m. e.). Vėliau labai paplito įvairių formų žalvarinės segės. Jų gausiai randama archeologinėse radimvietėse (kapynuose, piliakalnių gyvenvietėse). Nors dauguma segių gamintos vietos meistrų, yra įvežtinių iš Senovės Romos, slavų ir germanų kraštų. I-IV a. segių įvairovė didėjo: randama akinių, laiptelinių, profiliuotų, apskritinių kiauraraščių, pergniaužtinių emaliuotų pasaginių ir kt. Iš to meto taip pat rasta šiek tiek sidabrinių bei pasidabruotų segių. Nuo V-VIII a. paplito lankelinės segės, vis daugiau jų gaminta iš sidabro. Segių galvutės buvo žieduotos, zoomorfinių motyvų, laiptuotos ir kt. Istorijos eigoje segių bruožai kito: nuo IX a. pasaginės, IX–XI a. apskritinės kiauraraštės, XI–XII a. žiedinės, XIV-XVI a. apskritinės ir ažūrinės.
Nuo XV a. segių madas diktavo didikai – jų gamybos technika, formos atspindėjo vyraujančias stilistikas Europoje (gotika, renesansas, barokas, rokokas, klasicizmas). Buvo naudojamos tiek atvežtinės, tiek vietoje gamintos segės. Brangios segės buvo puošiamos brangakmeniais, perlais, aukso, sidabro monogramomis.
Šakių miškų urėdija
Šakių miškų urėdija − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.
Šakių miškų urėdijos valdomų miškų plotas yra 25 400 ha. Miškingumas urėdijos teritorijoje yra mažesnis nei vidutinis Lietuvoje ir siekia 25 %. Šakių miškų urėdas − Sigitas Tamošaitis.
Miškai urėdijos teritorijoje išsidėstę netolygiai. Didžiausi miško masyvai koncentruoti šiaurinėje ir rytinėje urėdijos teritorijos dalyje, o pietuose išsidėstę tik nedideli miškeliai. Apie pusė visų urėdijos valdomų miškų priklauso vienam iš didžiausių šalyje Kazlų Rūdos miškų masyvui. Spygliuočių medynai užima apie 60 % visų urėdijos medynų, daugiausiai yra pušynų. Urėdijoje yra nemažai mišrių medynų, ypač beržynų ir uosynų.
Miškų urėdijoje iš saugomų teritorijų yra Novaraisčio ornitologinis draustinis.
Šakių miškų urėdijos miškai suskirstyti į 9 girininkijas.
Gegardo vienuolynas
Gegardo vienuolynas (, Geghardavank) – senovinis krikščionių vienuolynas Armėnijoje, Kotaiko srityje, 40 km į pietryčius nuo Jerevano, Azato upės Garni tarpeklyje, įrengtas iš dalies uolos skardyje. Pagrindinė koplyčia pastatyta 1215 m., tačiau pats vienuolynas įkurtas dar IV a. Gregorijaus Apšvietėjo. Pirmasis vienuolyno pavadinimas buvo Airivankas („urvo vienuolynas“). Dabartinis pavadinimas reiškia „Strėlės vienuolynas“; jis kilo nuo legendos, jog apaštalas Judas Tadas čia atgabenęs šventąją ietį, kuria buvusi perdurta Jėzaus širdis (dabar ji saugoma Ečmiadzino muziejuje).
Gegardo vienuolyno kompleksą sudaro pagrindinė koplyčia (Katogikė) su prieangiu (gavitu), uolos bažnyčia su šventu šaltiniu (Avazanas), jos prieangis (žamatunas) su bareljefais, antroji uolos bažnyčia, Šv. Jurgio varpinė.
Gegardo vienuolynas tebeveikia (priklauso armėnų apaštališkajai bažnyčiai), bet taip pat yra svarbus turistinis objektas (su netoliese esančia Garni šventykla). Gegardo vienuolynas 2000 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Vietnamo karo veteranų memorialas
thumb|300px
Vietnamo karo veteranų memorialas tai nacionalinis karo memorialas Jungtinių Valstijų sostinėje Vašingtone. Paminklas yra skirtas pagerbti JAV ginkluotąsias pajėgas, kovojusias Vietnamo kare, karius, žuvusius tarnyboje Vietname bei Pietryčių Azijoje, ir karius, kurie yra laikomi dingusiais be žinios minėtų karo veiksmų metu.
Memorialo statybų bei su jomis susijusios problemos buvo tapusios įvairių diskusijų šaltiniu. Diskusijos baigėsi tuo, kad prie memorialo komplekso buvo pastatyti bei prijungti kiti paminklai. Memorialą šiuo metu sudaro 3 atskiros dalys: Trijų Kareivių statula, Vietnamo moterų memorialas ir žinomiausia memorialo dalis - Vietnamo karo veteranų memorialinė siena.
Memorialo pastatymui įkvėpimą davė pėstininkas Jan Scruggs, tarnavęs Vietname. 1979 metais jis matė filmą, kuris priminė jam apie „kenčiančius bei mirštančius žmones, kuriuos jis matė Vietname”. Tąnakt jis nusprendė pastatyti paminklą, kuriame būtų užrašytos visų Vietnamo kare žuvusių karių pavardės.
Pagrindinė memorialo dalis, baigta statyti 1982 metais, yra Konstitucijos soduose, greta nacionalinės alėjos, į šiaurės rytus nuo Linkolno memorialo. Memorialą prižiūri Nacionalinė parkų tarnyba. Paminklą kasmet aplanko apie 3 milijonus lankytojų. Memorialinę sieną suprojektavo amerikiečių landšafto architektė Maja Lin. 58 159 originalių pavardžių rinkimas ant sienos buvo atliktas kompanijos „Datalantic” Atlantoje (Džordžija).
Straubliniai
Būdingiausias bruožas – ilgas straublys, kuris susiformavo susiliejus nosiai su viršutine lūpa. Straubliu drambliai laužo šakas, apčiuopia ir pakelia daiktus, paduoda į burną maistą, siurbia ir šlakstosi vandeniu, užuodžia kvapus. Straublinių kojos stulpiškos, penkiapirštės, su mažomis kanopėlėmis. Padus dengia stangrus jungiamasis audinys, todėl geba tyliai vaikščioti. Oda stora, beveik be plaukų. Dantų sistema labai pakitusi – viršutiniame žande turi porą stambių durklų. Jie be šaknų, nuolat auga ir beveik neturi emalio. Tai pakitusi antroji pastoviųjų kandžių pora. Ji išauga vietoje anksti iškrintančių pieninių kandžių. Iltinių dantų straubliniai išvis neturi. Skruostiniai dantys pritaikyti pertrinti augalinį maistą, sudaryti iš aukštų emaliu padengtų dentino plokštelių, kurių tarpai užpildyti cementu. Per gyvenimą kiekvienoje burnos pusėje dramblys jų turi po 6 viršutinius ir 6 apatinius, tačiau jie prasikala skirtingu metu ir vienu sykiu funkcionuoja ne daugiau nei 2 (jaunikliams kartais 3) krūminiai dantys. Jaunikliai turi porą nedidelių ir nesudėtingų dantų, o vėliau išdygstantys dantys vis didesni ir sudėtingesni. Paleontologai nustatė, kad pirmieji 3 skruostiniai dantys (prieškrūminiai) priklauso pieninių generacijai ir tik 3 paskutiniai yra tikri krūminiai. Skirtingai nuo kitų žinduolių, drambliams būdinga horizontali dantų kaita – susidėvėjus priekiniam, jį išstumia į priekį slenkantis tolesnis dantis, o už jo ima kaltis naujas. Paskutinis krūminis dantis prasikala tik 30 metų, o sudilęs iškrenta drambliui sulaukus daugmaž 65 metų. Apytiksliai tiek jie ir gyvena. Viso turi 26 dantis. Dramblių smegenys gerai išsivysčiusios. Lytiškai jie subręsta 10-16 metų. Nėštumas trunka 18-22 mėnesius. Gimsta 1 jauniklis, sveriantis apie 100 kg. Patelės krūtinės srityje turi porą spenių.
Seniausi straubliniai žinomi iš Afrikos eoceno. Tuo metu tai buvo šerno dydžio žinduoliai, turėję primityvią dantų sistemą (Moeritherium turėjo 36 dantis). Miocene jau buvo paplitę ir Eurazijoje bei Šiaurės Amerikoje, o dar vėliau ir Pietų Amerikoje. Tipiški straubliniai buvo mastodontai, dinoterijai ir tikrieji drambliai. Dabar gyvena tik 3 rūšys.
EB
EB gali reikšti:
Prancūzijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Rūdolfas Grabis
Rūdolfas Grabis (, 1906 m. rugpjūčio 11 d. Kūdumas, dab. Raiskumo valsčius – 1996 m. gruodžio 17 d. Ryga) – latvių kalbininkas.
Biografija
1934 m. baigė Latvijos universitetą; mokytojas Janis Endzelynas. 1960 m. daktaras. Nuo 1968 m. Latvijos mokslų akademijos narys korespondentas, nuo 1992 m. garbės narys.
1946–1973 m. dirbo Latvijos mokslų akademijos Kalbos ir literatūros institute.
Mokslinė veikla
Tyrė latvių kalbos leksiką, terminologiją, gramatikų istoriją, gimtąją tarmę. Vadovavo „Dabartinės latvių bendrinės kalbos gramatikos“ (Mūsdienu latviešu literārās valodas gramatika 2 d. 1959–1962 m.) rengimui. Su kitais parengė „Kalbotyros terminų žodyną“ (Valodniecības terminu vārdnīca 1963 m.), Latvių kalbos vadovėlių mokykloms. Parašė atsiminimus „Atminimų nuotrupos“, išspausdinta knygoje „Savo kalbai“ (Savai valodai 1997 m.; joje pateikta ir Rūdolfo Grabio bibliografija).
Paluknės apylinkė
Paluknės apylinkė sovietmečiu buvo:
Dumnava
Dumnava arba Domnovas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Домново) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Domnovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Dumnavō prūsiškos kilmės. Į pietus nuo kaimo išlikęs Dumnavos piliakalnis, kur, kaip spėjama, stovėjusi prūsų didikų Tumo pilis. Nuo XIII a. žinoma notangų gyvenvietė Tummonis. 1249 m. žemes užėmė Vokiečių ordinas. 1321 m. kaime pastatyta bažnyčia. 1400 m. Vokiečių ordino didysis magistras Konradas fon Jungingenas gyvenvietei suteikė miesto teises. 1458 m. karo metu miestas sugriautas, bet iki 1474 m. pastatyta nauja pilis. XVI–XVIII a. miestas septynis kartus degė.
1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities kaimas, nuo 1815 m. valsčiaus centras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Domnovo apylinkės (Домновский cовет) centras.
Parapija
Dumnavos parapijai priklausė per 30 kaimų ir dvarų. Nuo Reformacijos pradžios Dumnavoje kunigavo:
Apylinkė
Domnovo apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Lino Karaliaus bei Aleksandr Sacharuk apkalta
Lino Karaliaus ir Aleksandr Sacharuk apkalta – konstitucinė Lietuvos Respublikos Seimo narių Lino Karaliaus ir Aleksandr Sacharuk Seimo apkalta.
Balsavimo Seime skandalas
Pratęstos Seimo sesijos metu iš savo (Seimo nario) pulto plenarinėje posėdžių salėje A. Sacharuk net 13 kartų neleistinai balsavo už Liną Karalių (nedalyvavusį atitinkamų posėdžių metu). A. Sacharukas aiškinosi frakcijoje „radęs“ L. Karaliaus kortelę ir ją paėmęs, o balsavimo metu keliskart „susipainiojęs“ (pamatęs, kad balsavo ne savo kortele, pabalsuodavo dar ir savo).
Iš pradžių Sacharukas teisinosi L. Karaliaus kortele balsavęs „norėdamas įsitikinti, ar tikrai parlamentaras gali savo kortele pasinaudoti tik sėdėdamas savo vietoje“, tačiau 2010 m. sausio 21 d. Seimo Etikos ir procedūrų komisijos (EPK) posėdyje jau teigė, esą jis „susipainiojęs tarp kortelių“. Savo veiksmais A. Sacharukas pažeidė Seimo Statutą ir politikų elgesio kodeksą.
Apkalta Seime
Dėl neteisėto elektroninės balsavimo kortelės panaudojimo ir balsavimo rezulatų klastojimo Linas Karalius buvo pašalintas iš Seimo apkaltos tvarka (2010 m. sausio 20 d. TPP frakcija inicijavo atitinkamas procedūras). A. Sacharukas išsaugojo mandatą.
Claudio Pizarro
Klaudijus Migelis Pisaras Bosijus (g. 1978 m. spalio 3 d.) – futbolininkas, Peru rinktinės ir Miuncheno Bayern klubo puolėjas.
2008 m. rugpjūčio 15 d. buvo vienam sezonui paskolintas SV Werder Bremen klubui. 2009 m. rugpjūčio 18 d. pasirašė trejų metų sutartį su Brėmeno klubu. 2012 m. gegužės 15 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Miuncheno Bayern klubu.
žaidžia nuo 1999 m. Su rinktine dalyvavo 2007 m. Copa America čempionate.
Ratninkai
Istorija
1949-1992 m. kolūkio „Laisvoji žemė“ gyvenvietė.
Rusinų kalba
Rusinų kalba – rytų slavų pogrupio kalba, kuria kalba rusinai Užkarpatėje, Slovakijoje, Vengrijoje ir kai kuriose buvusios Jugoslavijos valstybėse, taip pat didelėse emigrantų bendruomenėse Kanadoje ir JAV. Kalba užrašoma papildyta kirilica.
Michailas Bulgakovas
Michailas Afanasijevičius Bulgakovas (1891 m. gegužės 15 d. Kijeve – 1940 m. kovo 10 d. Maskvoje) – rusų rašytojas, scenaristas, medicinos daktaras.
Biografija
thumb|left|200px|Namas Kijeve kuriame gyveno Michailas Bulgakovas Gimė 1891 m. gegužės 15 d. Kijeve, tuometinėje Rusijos imperijoje. Buvo vienas iš septynių vaikų, vyriausias iš trijų brolių, Kijevo Teologijos akademijos profesoriaus ir buvusios mokytojos šeimoje.
1901 metais įstojo į Pirmąją Kijevo gimnaziją, kur atrado pomėgį rusų ir europietiškai literatūrai, teatrui ir operai. Mokytojai padarė didelę įtaką besiformuojančiam M. Bulgakovo literatūriniam skoniui. Po M. Bulgakovo tėvo mirties 1907 m., jo mama, labai išsilavinusi ir protinga moteris, apsiėmė atsakomybę mokyti sūnų. Baigęs gimnaziją, 1909 metais M. Bulgakovas įstojo į Kijevo universiteto Medicinos fakultetą, kurį baigė su pagyrimu. Įsidarbino Kijevo karinėje ligoninėje.
1913 m. vedė Tatjaną Lapą, su kuria praleido vienuolika metų. Prasidėjus Pirmajam Pasauliniam karui, M. Bulgakovas savanoriavo kaip Raudonojo Kryžiaus gydytojas ir buvo siunčiamas tiesiai į frontą, ten buvo bent du kartus sunkiai sužeistas. Traumos turėjo ilgalaikį poveikį rašytojo sveikatai. Norėdamas sumažinti chronišką skausmą jis pradėjo leistis morfijų. Per ateinančius metus priklausomybė stiprėjo. 1918 m. M. Bulgakovas nustojo leistis vaistą ir daugiau niekada jo nebevartojo. 1926 metais išleido knygą „Morfijus“, kurioje aprašė tą periodą. Naktimis rašė „Baltąją gvardiją“, o Tatjana nešiojo indus su karštu vandeniu, kad rašytojas galėtų sušildyti savo sugrubusias rankas. 1924 m. išsiskyrė ir vedė spalvingos biografijos Liubovę Belozerskają. Dar po 7 metų jis sutiko Jeleną Šilovskają, su kuria praleido likusią gyvenimo dalį.
Kūryba
Pagrindinė M. Bulgakovo kūrybos tematika – rusų inteligentijos vaizdavimas, dažnai neįtikęs tuometinei valdžiai ir ideologijai, todėl ne vienas kūrinys buvo uždraustas ir pasirodė tik po mirties. Parašė kūrinius „Baltoji gvardija“, „Velniava“, o vienas žymiausių Michailo Bulgakovo kūrinių yra romanas „Meistras ir Margarita“.
Aveljaneda
Aveljaneda  – miestas rytų Argentinoje, uostamiestis Buenos Airių provincijos šiaurėje, Avejanedos apygardos centras. 329 tūkst. gyventojų (partide).
Aveljaneda – Buenos Airių priemiestis, sujungtas keletu tiltų per Riačiuelo (Riachuelo) upę. Svarbus geležinkelių mazgas, pramonės ir prekybos centras. Maisto (mėsos ir grūdų), tekstilės, naftos perdirbimo, metalurgijos, laivų statybos pramonė. Prekyba žemės ūkio produkcija.
Miestas kurėsi kaip darbininkų gyvenvietė ir vadintas Barracas al Sur („lūšnynai į pietus“), 1817 m. nutiestas pirmasis tiltas per Riačiuelo upę, pradėtos statyti pirmosios gamyklos. 1904 m. pavadintas Argentinos prezidento Nikolaso Aveljanedos garbei.
Aveljanedoje gyvena daug išeivių iš užsienio, čia yra gausi išeivių iš Lietuvos bendruomenė. 1941 Avellanedoje apsigyvenusių lietuvių vienuolių marijonų pastangomis įsteigta lietuvių Aušros Vartų parapija, 1942 m. pastatyta bažnyčia. Nuo 1942 m. vienuolyne veikė lietuvių pradinė mokykla (vadovavo seserys kazimierietės). 1953 m. mieste gyveno ~5000 lietuvių. 1948–2002 m. marijonai leido laikraštį „Laikas“. Veikia Tautinis lietuvių muziejus (nuo 1956 m.), šokių, folkloro ansambliai.
Ligūrijos jūra
thumb|right|300px|Ligūrijos jūra Ligūrijos jūra – Viduržemio jūros dalis tarp Korsikos, Elbos salų ir Italijos, Monako, Prancūzijos žemyninių krantų.
Plotas 15 000 km², didžiausias gylis 2546 m, vidutinis 1200 m. Ligūrijos jūra turi didelę Genujos įlanką. Krantuose Rivjeros kurortai. Ligūrijos jūra rytuose Korsikos sąsiauriu sujungta su Tirėnų jūra.
Didžiausi uostai: Genuja (Genova), Livornas (Livorno), Specija (La Spezia), Nica (Nica).
Tarptautinė hidrografijos organizacija Ligūrijos jūros ribas apibūdina taip: Pietvakariuose: linija jungianti Korsikos kyšulį ir Prancūzijos-Italijos sieną.
Pietryčiuose: linija nuo Korsikos kyšulio iki Italijos krantų tarp Tineto ir Palmarijos salų.
Šiaurėje: Italijos sausumos riba šalia Ligūrijos jūros.
Ligūrijos jūrą veikia dvi pagrindinės srovės aplink Korsiką: vakarinė Korsikos srovė ir Tirėnų srovė. Vandens temperatūra vasarą 25 °C, žiemą 12–13 °C. Druskingumas 38 ‰.
Sifilis
Sifilio užkratas veikia placentą, dėl to gimsta apsigimę arba negyvi kūdikiai.
Mėlynžiedis laumžirgis
Mėlynžiedis laumžirgis (Aeshna cyanea) – laumžirgių (Aeshnidae) šeimos vabzdys.
Kūno ilgis siekia 65–80 mm, išskėsti sparnai – 95–110 mm ilgio. Kakta su ryškiai juoda T formos dėme. Krūtinės priekinė dalis su 2 pailgomis geltonomis ar žaliomis dėmėmis; šonai su juodomis juostomis. Patinų pilvelis iš viršaus su žaliomis, o iš šonų su mėlynomis dėmėmis; patelių šios visos dėmės žalios.
Rūšies arealas apima Europą, Mažąją Aziją ir Šiaurės Afriką. Europoje (taip pat Lietuvoje) tai viena dažnesnių laumžirgių rūšių.
Paneriai (Elektrėnai)
Paneriai – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, kairiajame Neries krante, prie vienos iš Neries kilpų. Seniūnaitijos centras. Išlikusi dvaro sodyba su parku, yra Vievio sanatorinė mokykla. Seniau būta ir koplyčios. Kaimas įsikūręs 1 km į rytus nuo kelio, priklauso Neries RP, jį supa Panerių miškai. Ties kaimu Neryje yra Lakštingalų sala (7–8 ha).
Etimologija
Paneriai yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo šalia pratekančios Neries upės vardo.
Istorija
Panerių dvaras minimas nuo XVIII a., vietovė šaltiniuose užrašoma kaip Ponary. Ilgą laiką kaimas tapatintas su gretimais esančiomis Karageliškėmis. XIX a. Panerių apylinkėse per Nerį kėlėsi Napoleono kariuomenės dalinys, vadovaujamas Mišelio Nėjaus. Tarpukariu Panerių dvaras buvo tapęs poilsio namais, vėliau – Lietuvos rašytojų sąjungos vasarviete.
Antanas Kavaliauskas
Antanas Kavaliauskas (g. 1984 m. rugsėjo 19 d. Vilniuje) – buvęs Lietuvos krepšininkas.
A. Kavaliauskas po 2006–2007 m. NCAA sezono nusprendė dalyvauti NBA naujokų biržoje, ir nors pirmosiose stovyklose pasirodė ganėtinai sėkmingai, pašauktas biržoje vis dėlto nebuvo.
2007 m. vasarą dalyvavo NBA Vasaros lygos varžybose ir atstovavo Hiustono „Rockets“ komandai. Krepšininkas sužaidė 5 rungtynes ir vidutiniškai per 10 min. pelnydavo po 3,6 tšk. ir atkovodavo po 4 kamuolius. Tų pačių metų vasarą krepšininkas pasirašė sutartį su Graikijos Atėnų „Panionios“ klubu.
2016 metų vasarą Vilniaus Lietuvos rytas sumažino biudžetą ir krepšininkas persikėlė į Kauno „Žalgirį“.
Dulkiniškė
Dulkiniškė – kaimas rytinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Luokės.
Antanas Kavaliauskas
2019 m. liepos 8 d. paskelbė apie karjeros pabaigą.
Kallpa
Kallpa - indėnų instrumentinės Andų muzikos grupė.
Nymburk (krepšinio klubas)
Nimburko „Nymburk“ – Čekijos krepšinio klubas, dalyvaujantis ULEB taurėje.
Klubas dešimt metų iš eilės (2004–2013) tapo Čekijos čempionu.
Namų rungtynes ekipa žaidžia Mestska sportovni arenoje, talpinančioje 1200 žiūrovų.
Balceriškės
Balceriškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Vievio, į šiaurę nuo geležinkelio Vilnius–Kaunas. Buvo biblioteka (nuo 1955 m.). Smėlio telkinys.
Gyventojai
thumb|left|240px|Kaimo gatvė
Derkulas
Derkulas  – upė Rusijoje (Rostovo sritis) ir Ukrainoje (Luhansko sritis); Doneco kairysis intakas. Prasideda vakarinėse Dono kalvagūbrio pašlaitėse, ties Markivkos gyvenviete netoli Rusijos sienos. Teka pietų kryptimi, vidurupyje ir žemupyje sudaro Rusijos-Ukrainos sieną.
Didžiausi intakai – Biškinė (dešinysis), Povna (kairysis).
Konginis vėgėlinis chromis
Konginis vėgėlinis chromis (Teleogramma brichardi) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvis.
Derkulas
Krantai statūs, skardingi. Svarbiausios gyvenvietės prie Derkulo yra Markivka bei Bilovodskas.
Konginis vėgėlinis chromis
Akvariumas erdvus, su slėptuvėmis ir olomis. Rekomenduojamas gerai nufiltruotas, kiek rūgštokas ar neutralus, vidutinio kietumo vanduo. Tinkamiausia vandens temperatūra - 20-25 °C. Ikrus prižiūri patelė, o patinas gina teritoriją. Pradėjęs plaukioti mailius paliekamas likimo valiai.
Dukstynos kapinės
Dukstynos kapinės (Ukmergės miesto naujosios kapinės) – veikiančios naujausios ir didžiausios Ukmergės miesto kapinės Dukstynos kaime (Vidiškių sen.), Ukmergės rajone. Kapinės įsikūrusios miške prie šiaurės rytinio Ukmergės miesto pakraščio, netoli kelių ir  viaduko. Tai vienos iš Ukmergės miesto seniūnijos prižiūrimų penkerių kapinių (kitos – Vaižganto, Pašilės, taip pat sentikių ir stačiatikių). Dukstynos kapinėse, 2011 m. duomenimis, buvo beveik 500 laisvų laidojimo vietų. Prie įėjimo esančioje erdvėje numatytos kapavietės miestui nusipelniusiems ukmergiškiams.
Kapinėse yra memorialas negrįžusiems iš sovietų lagerių politiniams kaliniams ir tremtiniams atminti (paminklo aut. Jonas Jagėla), partizanų kapai.
Istorija
Dukstynos kapinėse pradėta laidoti 1977 m. 2007 m. iškirstoje šilo teritorijoje, kuri nusidriekusi šalia Dukstynos kapinių, buvo suprojektuota per 700 naujų kapaviečių. Vėliau dėl kapaviečių stokos buvo susiaurinti kai kurie keliai ir takai, sumažintos atviros teritorijos ir čia įrengtos naujos kapavietės. 2008 m. čia buvo palaidota 6430 žmonių.
miniatiūra|250px|left|Partizanų kapai Dukstynos kapinėse 1989–1991 m. garbingai perlaidoti 1944–1955 m. Ukmergės apylinkėse žuvę Didžiosios Kovos apygardos ir Vyčio apygardų partizanai, kurių palaikai buvo likę užkasimo vietose Ukmergėje, Deltuvoje, Šešuoliuose, Vidiškiuose, Vaivadiškiuose, Pivonijos šile. Vien Pivonijos šile nuo II pasaulinio karo likusiuose apkasuose buvo surasti 57-ių partizanų palaikai. Iš jų 38-ių tapatybes su artimųjų pagalba pavyko nustatyti, o 19 į Dukstynos kapines atgulė neatpažinti. Partizanų atminimui 1991 m. rugsėjo mėnesį čia atidengtas architekto Medardo Grigaliūno ir skulptoriaus Jono Žentelio suprojektuotas paminklas. Kapavietėje pastatyti Lietuvos kario kryžiai.
Tverečiaus valsčius
Istorija
Įkurtas XIX a. viduryje Vilniaus gubernijoje. 1929 m. balandžio 11 d. prijungta dalis Adutiškio valsčiaus ir dalis Mielagėnų valsčiaus. 1939 m. spalį valsčius perduotas Baltarusijos TSR, 1940 m. rugpjūtį – Lietuvos TSR (oficialiai nuo 1941 m. vasario 17 d.). Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Ignalinos rajonui (12 apylinkių).
Papalazdijai II
Papalazdijai II – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Lazdijų, Baltajo ežero krante, prie kelio.
Istorija
XIX a. pab. Papalazdijų sodyba priklausė Seinų apskrities Alnų valsčiui.
Eigulio namelis
Eigulio namelis – eiguliui skirtas pastatas, dažniausiai esantis miške ir naudojamas kaip tarnybinis būstas. Kartais toks namelis ir šalia esantys ūkiniai pastatai gali būti įvardijami kaip gyvenvietė.
Techninė infrastruktūra
Techninė infrastruktūra – elektros maitinimo tinklų ir įrengimų visuma, kuri aptarnauja ir teikia energetikos paslaugas nuo paprastų žmonių iki pramonės objektų: gyvenvietėms, miestams, kaimams ir t. t. Dažniausiai tai būna šilumos ir vandens aprūpinimas, nuotekų ir atliekų tvarkymas, transporto, telekomunikacijų prieinamumas ir t. t.
Pasaga
thumb|200px|Pasaga
Rimkevičiūtė
Rimkevičiūtė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Rimkevičienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Rimkevičius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kodrų vyno regionas
Kodrų vyno regionas – Moldavijos vyno regionas, kurios centrinė dalis yra labiausiai pramoninė Moldavijos dalis. Šiame regione yra dauguma (60 %) Moldavijos vynuogynų bei pirminės vyno gamybos bei pilstymo į butelius įmonių.
Regionui būdingi miškai, kalvos ir banguotas kraštovaizdis apsaugo vynuogynus nuo žiemos šalčių ir sausų vasaros vėjų. Tai geriausia teritorija Feteasca, Sauvignon, Riesling, Traminer rožinio ir Cabernet gamybai. Regione yra ir garsi mikroklimatu Romenešti vietovė, kurioje seniau buvo Romanovų dinastijos vyndarystės kolonija. Tai vietovė, kur gaunami geriausi baltieji ir putojantys vynai, spirituoti vynai ir cheresai.
Kodrų regione Krikovos mieste, Milestii Mičio  ir Breneščio  miesteliuose yra žinomiausi Moldavijos vynų vyno rūsiai. Juose telpa milijonai dekalitrų vyno ir brendžio, kurie laikomi vyno laikymui ir išlaikymui tinkamiausiomis sąlygomis – 12–14 °C ir 80 % drėgnyje. Rūsiai įrengti giliai po žeme katakombose, susidariusiose laužiant kriauklainį, iš kurio pastatytas Kišiniovas.
Vybo fabrikai
Kodrų regione yra šie vyno fabrikai:
Asuva
Asuva (hetitų kalba: Assuwa) – II tūkstantmetyje pr. m. e. Mažosios Azijos vakarinėje dalyje egzistavęs regionas, kurio tiksli vieta nėra identifikuota. Politiškai tai buvo 22 smulkių valstybėlių konfederacija. Ji yra siejama su luviais.
Vokiečių dailės istorikas, filologas ir archeologas H. T. Bossert teigia, kad Asuvos pavadinimas galėjo duoti pavadinimą visam Azijos žemynui.
Apibrėžimai
Apie Asuvos egzistavimą žinoma tik iš hetitų šaltinių. Pagrindinis jų – molinių lentelių archyvas, žinomas kaip Laroche CTH 142/85. Čia esančiuose įrašuose pasakojama apie Hetitų imperijos priešę vakaruose, kuri sudarė sąjungą su Mikėnų Graikija. Asuvą sutramdė hetitų valdovas Tudhalija, kurio nukariavimuose minimos 22 konfederaciją sudarę valstybės.
Tiksli Asuvos vieta nėra aiški. Kai kurios iš konfederacijoje buvusių valstybėlių buvo identifikuotos: pvz. Wilusiya tapatinama su Troja (Ilionas), Taruisa – su Troada. Tai leidžia lokalizuoti Asuvą Mažosios Azijos šiaurės vakarinėje dalyje (Mizijos, Troados regionuose). Tačiau yra spekuliacijų, kad tarp valstybių minima Karakiša galėtų būti Karija, o ..ugga (greičiausiai Lugga) – Likija, kas reikštų, jog dalis Asuvos buvo ir Mažosios Azijos pietvakariuose. Tai leistų Asuva laikyti visą vakarinę Mažąją Aziją, buvusią į vakarus nuo Hetitų imperijos.
Iš pradžių mokslininkai buvo linkę sieti šį hetitų valdovą su Tudhalija IV (valdė apie 1237–1209), kurio metu vakariniame imperijos pasienyje vyko daug neramumų. Tačiau pastaraisiais dešimtmečiais linkstama šiuos įvykius sieti su kitu valdovu – Tudhalija I, kuris valdė XIV a. pr. m. pradžioje, t. y. beveik dviem šimtais metų anksčiau.
Neaiški yra ir Asuvos padėtis kitos luvių valstybės, Arcavos, atžvilgiu. Arcava, irgi minima hetitų šaltiniuose, apėmė Mažosios Azijos pietvakarinę dalį. Tokiu atveju Ašuva gali būti lokalizuojama į šiaurę nuo jos, o išplėstinio apibrėžimo atveju – į šiaurę ir į pietus nuo jos. Taip pat gali būti, kad Asuva ir Arcava atstovauja skirtingiems laikotarpiams.
Valstybės narės
thumb|350px|Mažosios Azijos vietovės apie XIII a. pr. m. e.
Pėtrikiai
Pėtrikiai – kaimas rytinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Luokės.
Ivolgos vienuolynas
thumb|250px|Pagrindinis duganas
Ivolgos vienuolynas „Chambyn Sumė“  – budistų vienuolynų kompleksas (dacanas) Rusijoje, Buriatijoje, Aukštutinės Ivolgos kaime. Tai pagrindinis Rusijos dvasinis budizmo centras bei vertingas architektūros paminklas.
Vienuolyno statybos planai pradėti 1945 m. TSRS vadovybei sušvelninus požiūrį į religijų ribojimą. 1946 m. Aukštutinės Ivolgos kaime pradėtos rengti pirmos viešos budistinės apeigos. 1951 m. valdžia suteikė žemės plotą vienuolyno ir lamų namų statybai. 1970–1972 m. pastatyta pagrindinė šventykla.
Dabar vienuolyno kompleksą sudaro:
Taip pat vienuolyno teritorijoje įkurtos bibliotekos, budizmo instituto korpusai, viešbutis, budistinio meno muziejus, stūpos, lamų gyvenamieji namai bei pagalbiniai statiniai. Prie pagrindinio dugano veikia lankytojų centras.
Ivolgos vienuolynas – svarbus turistinis, religinis Užbaikalės centras, gausiai lankomas ne tik Rusijos gyventojų, bet ir lankytojų iš užsienio. Vyksta patarnavimai, vadinami churalais, kasdienės pamaldos, ritualai. 1991 m. įkurtas budizmo institutas Daši Čojnchorlinas (veikia filosofijos, tantrizmo, ikonografijos ir medicinos fakultetai).
Prancūzijos futbolo varžybos 1961–1962 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1961–1962 m.
Virgininis varpenis
Virgininis varpenis (Botrychium virginianum) – driežlielinių (Ophioglossacea) šeimos varpenių (Botrychium) genties augalas. Priklauso sporinių induočių grupei.
Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Apibūdinimas
Daugiametis, vasaržalis, sporinis augalas. Augalas 15–40 cm aukščio. Sterilios lapo dalies (trofoforo) lakštas pavienis, jaunas gali būti šiek tiek plaukuotas. Trofoforo lakštas su koteliu atsišakoja ties augalo viduriu arba šiek tiek žemiau, plačiai trikampis, du arba tris kartus plunksniškai šakotas. Apatinė pinulių pora didžiausia. Fertili lapo dalis (sporofitas) šluotelės pavidalo su ilgu koteliu, du arba tris kartus plunksniškai šakotas. Dauginasi sporomis, kurios susidaro rutuliškose sporangėse. Sporifikuoja birželio–rugpjūčio mėn.
Panaudojimas
Indijoje augalas naudojamas gydyti dizenteriją.
Iš šaknų išvirta arbata sukelia prakaitavimą, vėmimą, kosulį. Taip pat iš šaknų yra gaminamas tepalas, kurį naudoja patepti gyvačių įkandimus, nubrozdinimus, žaizdas.
Himalajuose, žmonės šią rūšį verda ir valgo.
Ringužė
Ringužė arba Ringožys – upė šiaurės Lietuvoje, Biržų ir Pasvalio rajonuose; Upytės (Mūšos baseinas) dešinysis intakas. Prasideda 4 km į pietvakarius nuo Vabalninko, šalia Mediniškių kaimo. Teka į šiaurę lygumomis, lygiagrečiai su Upyte. Į ją įteka 6 km nuo jos žiočių, ties Gulbinais.
Baseinas labai siauras, intakų neturi. Slėnis pelkėtas. Prie Ringužės įsikūrę kaimai: Mediniškiai, Varteliškiai, Šukionys, Gulbinėnai, Bajoriškiai, Gulbinai.
Kedrenis
Kedrenis (Cedrela) – melijinių (Meliaceae) šeimos visžalių ir lapus metančių medžių gentis, paplitusi Naujojo Pasaulio tropinėse ir subtropinėse srityse, nuo pietų Meksikos ir Vest Indijos iki šiaurės Argentinos. Dalis rūšių natūralizuota Havajuose, Pietryčių Azijoje, Afrikoje.
Rūšys
Gentį sudaro 7 rūšys:
Gavialas
Gavialas (Gavialis gangeticus) − siaurasnukis krokodilas. Minta tik žuvimi. Seniau gavialai buvo gana plačiai paplitę pietų Azijos upėse, tačiau dabar sutinkami tik Indijoje ir Nepale. Kaip ir daugelis kitų krokodilų, gavialai medžiojami dėl odos. Dėl to dabar gavialai yra kritiškai nykstanti rūšis.