cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Olakalnis
Legendos
Senesni gyventojai prisimena savo tėvų pasakojimus, kad kalne Napoleono armija buvo paslėpusi lobį, ir XIX a. viduryje Bendrių dvaro skerdžius Žvaliauskas 10 dienų kiekvieną rytą rasdavo po vieną sidabrinę monetą.
Bendrių dvare gyveno žiaurus dvarponis Sloboda ir turėjo sūnų, vardu Miroslav; jo vardu ir miestelį pavadino. Supykęs ant baudžiauninko, dvarponis tempdavo nelaimingąjį ant Olakalnio ir ten liepdavo nukirsti galvą, tvirtindamas kad ataugsianti nauja.
Alain Nkong
Alenas Mozlis Nkongas (g. 1979 m. balandžio 6 d.) – buvęs futbolininkas, Kamerūno rinktinės saugas.
Karjera
2009 m. liepos 21 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Meksikos „Indios de Ciudad Juárez“ klubu.
Rinktinė
rungtyniavo nuo 2001 m.
Su rinktine dalyvavo 2008 m. Afrikos Tautų taurėje ir pusfinalio varžybose įmušė pergalingą įvartį į Ganos vartus.
Rečyca
Rèčyca (arba Rečica, ) – miestas pietryčių Baltarusijoje, 45 km į vakarus nuo Gomelio, prieplauka prie Dniepro upės; Rečicos rajono centras. Geležinkelio stotis. Statybinių medžiagų, medienos apdirbimo, lengvoji, maisto pramonė. Laivų remontas. Netoli miesto išgaunama nafta.
Etimologija
Miesto pavadinimas – hidroniminės kilmės, siejamas su Dniepro intako – Rečicos upelio pavadinimu.
Istorija
thumb|left|250px|Rečica XVII a., graviūra
XIV a. pabaigoje Vytautas Didysis Rečycoje pastatė medinę tvirtovę. 1511 m. spalio 11 d. Ldk Žygimatas Senasis suteikė Magdeburgo teises ir kitas privilegijas, kurias vėliau patvirtino kiti Lietuvos valdovai, 1561 m. Žygimatas Augustas, o 1596 m. – Zigmantas Vaza. 1634 m. Minsko vaivada Aleksandras Sluška Rečycoje fundavo domininkonų vienuolyną. Miestas smarkiai nukentėjo XVII a. vidurio karų su Maskva metu.
Miesto statusą įgijo 1796 m. Carmečiu buvo Rečycos apskrities centras Minsko gubernijoje.
Vokiečiai užėmė miestą 1941 m. rugpjūčio 23 d., o lapkričio mėn. tris tūkstančius žydų atsidūrė gete. Lapkričio 25 d. žydai buvo išžudyti. Pokario metais į miestą grįžo dalis žydų, kurių apie 1970 m. čia buvo apie tūkstantį, tačiau žlugus Sovietų Sąjungai dalis jų išvyko gyventi į Izraelį ir kitas vakarų valstybes.
Gumburas
thumb|230px|Gumburas Gumburas  – galvos smegenų kiaušinio formos darinys, esantis po didžiąja smegenų jungtimi. Jo priekinis galas šiek tiek nusmailėjęs ir yra už uodeguotojo branduolio galvos. Užpakalinis gumburo galas sustorėjęs ir vadinamas pagalviu (pulvinar). Gumburą ir pogumburį skiria pogumburinė vaga (sulcus hypothalamus). Gumburo vidų sudaro pilkoji medžiaga, susitelkusi į atskirus branduolius (daugiau kaip 200). Gumburas yra svarbiausių įcentrinių laidų rinkėjas ir perjungėjas. Jį sudaro:
Remigijus Mikulevičius
Remigijus Mikulevičius (g. 1952 m. gruodžio 9 d. Alytus) – Lietuvos matematikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1975 m. baigė Vilniaus universitetą. 1986 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.
Nuo 1976 m. dirba Matematikos ir informatikos institute, nuo 1996 m. dar ir Pietų Kalifornijos universiteto (JAV) matematikos profesorius.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys: stochastinės diferencialinės lygtys, martingalo problema. Nagrinėjo Ito lygčių silpnųjų sprendinių šakotosiose daugdarose egzistavimo ir vienaties sąlygas, netiesinio filtravimo lygtis ir artutinius jų sprendimo metodus, plėtojo stochastinių Navier ir Stokeso lygčių teoriją. Tyrė dalinai stebimų atsitiktinių procesų statistinio vertinimo (netiesinio filtravimo) uždavinį, semimartingalų su kraštinėmis sąlygomis struktūrą, asimptotinę elgseną, statistikos uždavinius ir taikymą masinio aptarnavimo teorijoje, ištyrė statistinį invariantiškumo principą. Nustatė semimartingalų silpnojo konvergavimo sąlygas ir kai kuriems atvejams gavo galutinį rezultatą. Plėtoja stochastinių dalinių išvestinių lygčių teoriją.
Gaidukai (guramiai)
Gaidukai (Betta) – guraminių (Osphronemidae) šeimos žuvų gentis, kuriai priklauso smulkios spalvingos kaulinės žuvys, paplitusios tropinio klimato vandenyse. Dydis nuo 2,5 iki 14 cm. Auginamos akvariumuose.
Gentyje yra apie 65 rūšys: ir kt.
Škotijos futbolo varžybos 1959–1960 m.
Škotijos futbolo varžybos 1959–1960 m.
Finalo rungtynės
-
Regis
Regis  – muzikos žanras, išsivystęs XX a. septintojo dešimtmečio pabaigoje Jamaikoje.
Terminas „regis“ kartais vartojamas plačiąja prasme, turint galvoje didžiąją dalį Jamaikos muzikos, įskaitant ska, rokstedį ir dabą. Siauresne prasme tai konkretus stilius, išsivystęs iš rokstedžio. Regis skirstomas į dvi rūšis: roots, arba „šaknų“ regį ir dancehall, arba „šokių salės“ regį, atsiradusį 7 deš. pabaigoje. Regio ritmas lėtesnis nei jo pirmtakų – ska ir rokstedžio. Regis dažnai siejamas su Rastafari judėjimu, padariusiu įtaką daugeliui žymių regio atlikėjų 7-8 dešimtmetyje. Tačiau regio dainų žodžiuose galima rasti ne tik šią, bet ir meilės, seksualumo bei bendro visuomenės komentavimo temas.
Kilmė
Regis kilęs iš tradicinės Afrikos ir Karibų muzikos bei amerikiečių ritmenbliuzo. Jo pirmtakai – šeštajame dešimtmetyje susiformavę ska ir rokstedis. 1963 m. muzikos įrašų prodiuseris Koksonas Dodas paprašė Džekio Mitu, ska grupės „The Skatalites“ pianisto, surengti jo įrašų studijoje Studio One sesiją ir sukurti originalios muzikos. Mitu, padedamas būgnininko Loido Nibso, pavertė tradicinį ska ritmą regiu jį sulėtindamas. Bobas Marlis (Bob Marley), išpopuliarinęs regį visame pasaulyje, karjeros pradžioje grojo rokstedį.
Manoma, jog žodį „regis“ pirmoji pavartojo grupė „Toots and the Maytals“ savo 1968 m. hito „Do the Reggay“ pavadinime. Pasak kitų teorijų, kad terminas kilo iš žodžio streggae, kuris Jamaikos slengu reiškia prostitutę, arba iš Regga, Bantu kalba kalbančios genties, gyvenančios prie Tanganikos ežero.
Lietuvoje
Regio muzikos Lietuvoje istorija yra gana nesena ir sietina visų pirma su pirmaisiais atkurtos Lietuvos nepriklausomybės metais, kuomet čia apsilankė pirmosios užsienio regio muzikos grupės ir kolektyvai. Žinoma, būtų galima kalbėti ir apie tam tikrą regio įtaką tokioms kultinėms grupėms kaip Antis ar Hiperbolė, tačiau bendra šių grupių stilistika tikrai nėra tai, ką vadiname regio muzika. Beje, regio dainų atrandama ir tokių Klaipėdos grupių kaip Studija ar Rondo senesniuose įrašuose.
Lietuvoje regio muzikos pradžią konkrečiai būtų galima sieti su 1994–1995 m. Viena pirmųjų grupių buvo Lipnūs macharadžos pirštai (LMP), nors dėl šito fakto irgi būtų galima ginčytis, kadangi panašiu metu gyvavo ir toks projektas kaip Vibracijah. LMP pasižymėjo kaip gana tvirtą ideologinį pamatą turinti grupė, kurios tekstai išreiškė tam tikrą protestą aktualiais politikos klausimais (ypač tai pasakytina apie vieną iš žymiausių šios grupės dainų „Nušoviau Brazauską“), taip pat nagrinėjamos teisingumo, teisybės temos.
Vėliau atsiranda projektas (ar grupė?) Green Sun Club, kurios vienas iš lyderių Kipišas kiek daugiau žinomas pop scenos gerbėjams. 2005 m. pasirodė Kipišo solinis albumas „Lyriškas gangsteris“, taip pat ir Green Sun Club darbas „Nebo Jamaiki“. Tais pačiais metais pasirodė ir dar vieno Lietuvos regio atlikėjo Hokshilos ir jo grupės BJ Fighters albumas „Babylon DC“. Hokshilos darbas su Linu Adomaičiu „Pasaulis gražus“ tais metais buvo vienas sėkmingiausių pop regio stiliaus darbų Lietuvoje apskritai. Tiesa, pats Hokshila nelinkęs savęs vadinti vien tik regio atlikėju, o kritiškesni jo gerbėjai vertina ankstesniuosius, dar iki albumo „Babylon DC“ pasirodžiusius jo solinius darbus, tokius kaip „Unite“, „Nomansland“ ar „Fairy Tales“.
Pogrindyje labiau žinoma ir grupė Kaya, surengusi nemažai koncertų ir pasirodymų įvairiuose Lietuvos miestuose ir klubuose.
Jonas Stromilas (1974)
Jonas Stromilas (g. 1974 m. vasario 27 d.) – lietuvių juvelyras, tautodailininkas.
Regis
Lietuvoje
Apie 2000 m. Lietuvoje atsiranda ir pirmasis Soundsystemas – Jahzrockers (dabar Soulstar), smarkiai prisidėję ir dar dabar prisidedantys prie regio kultūros propagavimo Lietuvoje. Šiuo metu Lietuvoje reiškiasi Zion explorers, Champion Sound, Shotta Sound, minėtas Soulstar ir kiti soundsystemai.
Jonas Stromilas (1974)
Biografija
Firmos „Auksinis velniukas“ darbuotojas.
Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narys nuo 1997 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos (LTKA) narys nuo 2005 m. Respublikinių ir tarptautinių konkursų bei parodų dalyvis.
Kęstutis Vilkauskas
Kęstutis Vilkauskas (g. 1969 m. birželio 19 d. Lankakiemyje, Kaišiadorių rajonas) – Lietuvos ir Trakų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Kurį laiką buvo Žaliųjų judėjimo dalyviu, nuo 1996 m. tapo Lietuvos socialdemokratų partijos Trakų rajono skyriaus narys, nuo 2009 m. skyriaus pirmininkas.
2007 m. ir 2011 m. buvo išrinktas Trakų rajono savivaldybės tarybos nariu, tačiau mandato atsisakė. 2019–2020 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.
Trakų rajono savivaldybės kultūros ir sporto tarybos narys, policijos rėmėjas, Trakų Darts klubo prezidentas, yra vaidinęs Trakų karališkajame rūmų teatre. Sutuoktinė Eugenija, vaikai Aušrinė.
Hotano karalystė
Hotano karalystė – valstybė, egzistavusi III a. pr. m. e.–XI a. Tarimo baseino pietvakarinėje dalyje. Jos svarbiausias miestas ir sostinė buvo Hotanas, tačiau nuo pirmųjų mūsų eros amžių ji valdė ir kitus svarbius prekybinius Šilko kelio miestus.
Pavadinimai
Kharošthi bei brahmi raštu rašytuose vietiniuose įrašuose karalystė, kaip ir pats miestas, vadinama Khotana ar Hvatäna. Indijoje sanskritu ji buvo įvardijama kaip Gaustana. Kinų šaltiniuose ji vadinama Jutianu. Pietiniai karalystės kaimynai tibetiečiai valstybę vadino Li arba „Raudonųjų gluosnių mišku“, o jos sostinę – Huten ar Huden.
Senovės Hotanas
Archeologiniai duomenys rodo, kad Hotano gyvenvietė buvo gyvenama nuo senovės. Karalystės įkūrimo data legendos laiko 224 m. pr. m. e. Anot legendų, ją įkūrė Indijos Maurijų dinastijos karalius Ašoka. Ši legenda parodo nuo seno egzistavusius kultūrinius ryšius su Indijos subkontinentu. Jie buvo palaikomi per prekybinius kelius per Pamyro kalnus ir Kašmyrą. Jau I a. pr. m. e. Hotano karalius priėmė iš Indijos atėjusį budizmą.
Nuo II a. pr. m. e. Hotanas buvo minimas ir Kinijos šaltiniuose: Jutiano karalystė minima tarp 36 vakarų valstybių. Vėlyvoji Han istorija rašo: „pagrindinis Jutiano karalystės centras yra Sičengo miestas (Jotkano archeologinė vietovė). Ji yra 5300 li nuo Lukčuno ir 11700 li nuo Luojango. Jame yra 32 tūkstančiai šeimų, 83 asmenys ir daugiau nei 30 tūkst. vyrų, galinčių valdyti ginklą“.
I mūsų eros amžiuje Hotanas kovojo su gretimomis karalystėmis, ir pagrindinis jo priešas buvo Jarkendas. 56 m. Jarkendo armija nusiaubė miestą, ištrėmė karalių Juliną ir vietoj jo į sostą pasodino savo brolį Veiši. Tačiau Hotanas atsikeršijo savo priešui ir netrukus konsolidavo valdžią regione, pajungdamas mažus miestus valstybes. Tokiu būdu jis kartu su Šanšanu rytuose dalijosi pietinį Tarimo baseino pakraštį.
Kinijai Hotano kontrolė buvo svarbi, todėl ji užgrobė karalystę 78 m., bet jau 105 m. ši atgavo nepriklausomybę. Dar kartą Hotanas užkariautas 127 m., ir buvo įjungtas į Vakarų teritorijų protektoratą iki pat II a. II pusės. Per šį laikotarpį Hotanas absorbavo gretimą Kerijos karalystę rytuose. Nepaisant Kinijos įtakos, Hotanas aktyviai dalyvavo ir Vidurinės Azijos reikaluose: pvz., minimas Hotano karaliaus dalyvavimą kušanų karo žygiuose Indijoje 127 m..
Aloizas Brenčas
Aloizas Brenčas (, 1929 m. birželio 6 d. Ryga – 1998 m. spalio 29 d. Ryga) – latvių kino režisierius.
Biografija
1953 m. baigė režisūros studijas Latvijos konservatorijoje, 1956 m. – aukštuosius kino režisūros kursus Maskvoje. Nuo 1954 m. dirbo Rygos kino studijoje. Iš pradžių kūrė dokumentinius filmus, 1957–1994 m. dar ir kinožurnalus „Padomju Latvija“, „Māksla“. 1965 m. debiutavo vaidybiniu filmu „Toli iki rudens“. Daugiausia kūrė detektyvus. Sukūrė pirmąjį latvių TV daugiaserijinį filmą „Ilga kelionė per kopas“. Jo filmuose vaidindavo daug lietuvių aktorių.
Partai
Parta (senovės persų kalba: 𐎱𐎼𐎰𐎺, Parthava) arba Partija – senovės Persijos regionas dabartiniame šiaurės rytų Irane ir pietų Turkmėnijoje. Jam pavadinimą davė vietoje gyvenusi pusiau klajoklė tauta parnai arba partai. Didžiausi regiono miestai buvo Nišapūras, Hekatomfilai ir kt.
Islamo laikais Parta buvo įjungta į didesnį Chorasano regioną ir suprantama kaip šiaurės vakarinė jo dalis. Pagal svarbiausią miestą dar buvo vadinama Nišapūro regionu.
Geografija
Parta apėmė didelį kalnuotą regioną dabartinio Irano šiaurėje. Šiaurėje ją ribojo Kopetdagas, kuris skyrė nuo dykumingų sričių, gyvenamų sakų. Pietuose jį supo Dešte Keviras. Vakaruose siekėsi su derlinga Medija, o šiaurės vakaruose perėjo į Hirkaniją. Šiaurės rytuose buvo Margiana, o pietryčiuose – Arija.
Iki Aršakidų
Partos regiono gyventojai partai (parnai) buvo skitų kilmės klajokliai, kuriuos asirai vadino Ashkuz. Apie juos žinoma nedaug, mažai išliko jų pačių literatūros, netgi diskutuojama dėl to, koks buvo jų savivardis. Svarbiausias šaltinis – kitų šalių istorija, monetos ir įrašai. Išliko keletas partams skirtų fragmentų graikų istorikų raštuose (Apolodoro iš Artemitos, Izidoro iš Charakso).
Parta buvo nereikšmingas regionas iranėnų pasaulio pakraštyje. Vienas pirmųjų jo paminėjimų (kaip Partakka) buvo VII a. pr. m. e. asirų dokumentuose. Nėra tikrai žinoma, bet spėjama, kad regionas priklausė Medų imperijai. Nuo VI a. pr. m. e. jis prijungtas prie Achemenidų imperijos. Pirmasis tikras jo paminėjimas yra Behistūno įraše, datuojamame apie 520 m. pr. m. e., kaip vienas iš Achemenidų padalinių. Herodotas mini, kad jo mokama duoklė buvo labai maža.
Aleksandras Didysis pasiekė regioną savo žygių metu 330 m. pr. m. e. Tuo metu regiono vietininkas buvo Phrataphernes, kuris čia paliktas valdyti. Vėliau, valdant Seleukidams, Parta buvo traktuojama kaip atskira satrapija, čia buvo skiriami graikų vietininkai. 247 m. pr. m. e. Seleukidų imperiją ištikus krizei, vietos satrapas Andragoras paskelbė nepriklausomybę (kaip tą padarė Baktrijos satrapija rytuose). Apie 238 m. pr. m. e. valdžią regione užėmė vietos parnų vadas Aršakas I. Taip įsitvirtino vietinės kilmės Aršakidų dinastija.
Aršakidų valdymas ir po jo
250px|thumb|left|Partų imperija [[60 m. pr. m. e.]] 150px|thumb|Partų princo, manoma [[Surena|Surenos, Karės mūšio nugalėtojo, skulptūra (Nacionalinis Irano muziejus, Teheranas)]] Ankstyvaisiais Aršakidų viešpatavimo laikais regionas patyrė invazijas iš įvairių pusių: jį susigrąžinti siekė Seleukidai, bandė užkariauti Graikų-baktrų karalystė, be to veržėsi klajokliai sakai, mesagetai ir tocharai iš šiaurės. Aršakidų valdovui Mitridatui (171–138 m. pr. m. e.) pavyko atkurti stabilumą regione ir pradėti savo valstybės ekspansiją. Taip parnai sukūrė milžinišką imperiją, klestėjimo laikais apėmusią taip pat ir dabartinių Armėnijos, Irako, Gruzijos, Turkijos, Sirijos, Pakistano ir Afganistano regionus ir Persų įlankos pakrantes.
Aršakidams sukūrus imperiją, jos kultūrinis ir politinis centras buvo perkeltas į patogesnę vietą istoriniame Medijos regione. Tai lėmė Partos regiono reikšmės sumažėjimą. Žlugus imperijai, regioną nukariavo kita persiška dinastija – Sasanidai, kurie čia viešpatavo iki VII a. Sasanidų imperijoje Partos regionas dar labiau prarado reikšmę ir buvo administruojamas kaip Chorasano (Rytų ketvirčio) dalis. Nepaisant to, partų diduomenė išsaugojo savo reikšmę valstybės valdyme.
VII a. Sasanidų imperiją nukariavus Kalifatui, pradėta regiono islamizacija. Regionas pradėtas traktuoti kaip Chorasano dalis.
Nuorodos
Mga Parto Parthia Partherriget Partherreich Parthia Partos האימפריה הפרתית Պարթևաստան Kekaisaran Parthia Parti പാർത്തിയൻ സാമ്രാജ്യം Parthia Partia Parthia Partien Partlar
Kalinkavičai
Kali̇̀nkavičai (arba Kalinkovičiai, ) – miestas pietryčių Baltarusijoje, 10 km į šiaurės rytus nuo Mozyriaus. Rajono centras. Svarbus transporto mazgas. Mieste kertasi Bresto–Gomelio ir Babruisko–Žitomiro plentai ir geležinkeliai. Maisto, chemijos, baldų pramonė.
Istorija
XIX a. buvo miestelis Rečycos apskrities Auciukų valsčiuje. 1926 m. gavo miesto teises.
NetSurf
NetSurf – atvirojo kodo interneto naršyklė, veikianti RISC OS ir Unix tipo operacinėse sistemose. NetSurf palaiko HTML 4 ir CSS 2.1 standartus, tačiau JavaScript palaikymas dar tik kuriamas.
Naršyklė naudoja savą bespoke puslapių atvaizdavimo varikliuką.
NetSurf projektas pradėtas 2002 m. balandį. 2004 m. naršyklė buvo pritaikyta Unix tipo operacinėms sistemoms. Taip pat buvo sukurtos NetSurf versijos BeOS, Haiku, AmigaOS, Atari OS.
Pirmoji stabili naršyklės versija išleista 2007 m. gegužės 17 d.
Kapadokija
Kapadokija buvo istorinė sritis, karalystė ir Romos provincija pietrytinėje Mažojoje Azijoje, besiribojanti su Kilikija pietuose, Frygija vakaruose, Paflagonija ir Pontu šiaurėje.
Geografija
Istorinis Kapadokijos regionas sudaro didžiąją dalį Mažosios Azijos pusiasalio ir yra Anatolijos plynaukštėje. Svarbiausia upė jame yra Kizilirmakas. Iš šiaurės jis uždarytas Ponto kalnų, o iš pietų – Tauro kalnų. Rytine riba buvo laikomas Eufratas, o vakarine – Tūzo ežeras.
Regionas pasižymi ypač vaizdingomis kalnuotomis vietomis, tarp kurių yra Gioremės slėnis, paskelbtas pasaulio paveldu.
Hetitų imperija
Senieji žinomi Kapadokijos gyventojai buvo chatai, dėl ko II tūkstantmetyje pr. m. e. Kapadokija buvo vadinama Hatti. Juos ilgainiui išstūmė indoeuropiečiai hetitai, kurie vykdė užkariavimus į aplinkines šalis. Jiems valdant, Kapadokija sudarė Hetitų valstybės branduolį. Tūkstantmečio II pusėje jautėsi vis stipresnė luvių ir huritų kultūros įtaka.
Kapadokija po Hetitų Imperijos žlugimo
Po Hetitų imperijos žlugimo visas regionas papuolė į krizę, ir šioje vietoje įsigalėjo vadinamieji neo-hetitai. Jie sukūrė daug smulkių karalysčių, kuriose greičiausiai buvo kalbama luvių kalba ir rašoma luvių hieroglifais.
Kelios stipriausios neo-hetitų karalystės Kapadokijoje buvo Tabalis, Karchemišas, Milidas, Gurgumas, Kumuhas.
Apie VI a. pr. m. e., augant Lydijai vakaruose, Kapadokija suiro į daugybes feodalinių kunigaikštysčių, regione prasidėjo anarchija.
Apie 540 m. pr. m. e. Achemenidų imperija užėmė Kapadokiją ir įsteigė to paties pavadinimo satrapiją. Joje buvo palikta nemaža autonomija, prasidėjo vietininkų satrapų dinastija, naujai konsolidavusi valdžią Kapadokijoje.
Kapadokijos karalystė
Pradėjus stiprėti Romos imperijos interesams Mažojoje Azijoje, Kapadokija palaikė jos pusę, padėdama kovoti prieš Pergamą, vėliau prieš Pontą.
93 m. pr. m. e. romėnams padedant, į Kapadokijos sostą sėdo Ariobarzanas, tačiau tais pat metais šalį užkariavo Tigranas, plėsdamas Armėniją. 63 m. pr. m. e. romėnai nugalėjo Pontą ir Armėniją, ir sugrąžino Ariobarzaną į sostą. Kapadokija išlaikė savarankiškumą iki 17 m., kai buvo galutinai prijungta prie Romos imperijos kaip Kapadokijos provincija.
Anoplura
Anoplura – utėlių būrio pobūris.
Miunchenas
Miunchenas  – miestas pietų Vokietijoje, prie Izaro upės. Bavarijos žemės sostinė.
Svarbus pramonės ir kultūros centras. Turistus vilioja įdomiomis parduotuvėmis, aludėmis, mugėmis ir festivaliais.
Stambus transporto mazgas, išsiskiria ypač geru susisiekimu – yra metropolitenas, tramvajai, platus autobusų tinklas. Be to, yra stambus geležinkelio mazgas, liečiamas kelių autobanų, šalia plyti vienas didžiausių Europos oro uostų – Miuncheno tarptautinis oro uostas.
Senamiestyje (vakariniame Izaro upės krante) daug baroko ir rokoko pastatų, dauguma jų statyti XVIII a. pirmojoje pusėje, kai Bavarijos valdovai sparčiai stengėsi priartinti Miuncheną prie žymių Italijos miestų.
Centre yra Marijos aikštė (Marienplatz), naujoji ornamentuota rotušė (Neues Rathaus, statyta 1867–1908 m.). Netoli stovi Marijos bažnyčia (Frauenkirche), didelė gotikinio stiliaus katedra su dviem bokštais (99/100 m aukščio).
Istorija
Gyvenvietė žinoma nuo VIII a., miestas nuo 1158 m. 1175 m. gavo miesto teises. Nuo XIII a. iki 1918 m. buvo Bavarijos kunigaikščių Wittelsbachų sostinė ir rezidencija. Nuo 1506 m. visos Bavarijos sostinė. Stipriai nukentėjo per Trisdešimties metų karą. 1634–1635 m. nuo maro išmirė apie trečdalis gyventojų.
Sparčiausiai plėtėsi XIX a., ypač 1839 m. nutiesus geležinkelį ir pradėjus kurtis pramonės įmonėms.
1923 m. vyko Alaus pučas. 1938 m. pasirašyta Miuncheno sutartis, pagal kurią Čekoslovakija turėjo iki 1938 m. spalio 10 d. perduoti Vokietijai Sudetų sritį, per 3 mėn. dalį savo teritorijų atiduoti Lenkijai ir Vengrijai. Per Antrąjį pasaulinį karą stipriai subombarduotas, pokario metais daugelis pastatų restauruota.
Pramonė
Tarptautinis kongresų ir parodų centras.
Miunchene įsikūrusios pagrindinės koncernų „Allianz“, „BMW“, „Linde“, „MAN“, „Siemens“ būstinės.
Miunchenas ir apylinkės – Vokietijos informacinių technologijų įmonių centras, dar vadinamas Izaro slėniu.
Architektūra
Seniausi išlikę pastatai – treji XV a. miesto vartai ir senoji (1480 m.) rotušė. Išliko ir naujoji (1867–1908 m.) miesto rotušė. Miesto senamiestyje gausu bažnyčių – vėlyvosios gotikos Dievo motinos katedra, Šv. Petro, Šv. Dvasios, Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios. Mieste gausu renesanso ir baroko rūmų ansamblių. 1901 m. jugendo stiliumi pastatyti Operos rūmai. Veikia dvi įspūdingos paveikslų galerijos – Senoji (1836 m.) ir Naujoji (1981 m.) Miuncheno pinakotekos.
Sportas
1972 m. vyko XX vasaros olimpinės žaidynės. Dalis varžybų vyko Olimpiniame stadione.
1974 m. vyko X pasaulio futbolo čempionatas
1988 m. VIII Europos futbolo čempionatas
2006 m. – XVIII pasaulio futbolo čempionatas.
Garsiausias miesto futbolo klubas yra FC Bayern München. Kitas, anksčiau konkuravęs ir buvęs plačiau žinomu, buvo TSV 1860 München.
Ryšiai su Lietuva
thumb|Bavarijos, Lietuvos ir Lenkijos herbai ant Teatinų bažnyčios fasado thumb|Nimfenburgo rezidenciniai rūmai 100px|thumb|left|Bavarijos Valstybinėje Bavarijos bibliotekoje saugomas seniausias Vyčio atvaizdas (1475 m.) thumb|Įėjimas į Miuncheno universitetą (2007 m.)
Ryšiai su Lietuva seni, tai liudija Vyčio atvaizdai ant miesto pastatų.
Teatinų bažnyčios fasade Odeono aikštėje  pritvirtintas plafonas su bavariečių Wittelsbachų herbais, o dešinėje – lenkų Erelis ir lietuvių Vytis. Plafoną vainikuoja Bavarijos valdovo Maksimiljano III Juozapo, kuris buvo ATR karaliaus Jono Sabieskio anūkas, karūna.
Abiejų Tautų Respublikos herbai stebimi ir ant Senojo Rezidencinio teatro, taip pat Nimfenburgo rūmų liturginėje dalyje. Pastarajoje Bavarijos valdovų vasaros rezidencijoje kabo ir Jono Sobieskio dukters Teresės Kunegundos (1676–1730), kuri buvo ištekėjusi už elektoriaus Maksimiliano II. Ji mirė 1730 m. Venecijoje, palaidota Miuncheno Taetinų bažnyčios kriptoje.
Eksponatų, susijusių su Lietuva, turi ir Rezidencijos muziejus. Tai Lietuvos globėjo ir kunigaikščio šv. Kazimiero biustas, taip pat daugybė prabangos daiktų iš bendros Lietuvos-Lenkijos valstybės, patekusių į Miuncheną. Tai Žygimanto Vazos dukters Onos Kotrynos Konstancijos ir Friedricho Augusto II dukters Onos Marijos Sofijos kraičio dalys. Rezidencijos muziejuje esantys ąsotis ir dubuo su LDK ir Lenkijos karaliaus Žygimanto Vazos herbu (pagaminti apie 1600 metus Milane (?)) 2009 m. buvo eksponuojamas Vilniaus Taikomosios dailės muziejuje. Lankytojams Vilniuje buvo parodytas ir arasas – austinis gobelenas su auksčiau minėtos Onos Kotrynos Konstancijos herbu (Briuselis, 1630–1640).
Miunchene nuo seno studijavo lietuviai. XIX a. čia mokėsi rašytojas kunigas Antanas Baranauskas, archeologas Tadas Daugirdas, skulptorius Antanas Jucaitis, XX a. pradžioje – tapytojai Mstislavas Dobužinskis, Petras Kalpokas, ekonomistas Vladas Jurgutis, po Pirmojo pasaulinio karo – rašytojai Vincas Mykolaitis-Putinas, Balys Sruoga, dailininkai Vladas Eidukevičius, Antanas Žmuidzinavičius, kalbininkas Kazimieras Alminas, kunigas Juozapas Čepėnas, po Antrojo pasaulinio karo – Vincas Bartusevičius, Ligija Bieliukienė, fotografas Augustas Didžgalvis ir kt.
Nuo 1922 m. Miunchene veikė lietuvių ateitininkų kuopa. Po Antrojo pasaulinio karo lietuvių čia gyveno keli tūkstančiai. 1947 m. mokslo metus Miuncheno aukštosiose mokyklose pradėjo 324 lietuviai studentai. Tarp dėstytojų irgi buvo lietuvių – inžinierius Jurgis Gimbutas, architektas Vytautas Landsbergis-Žemkalnis. Čia pradėjo veikti lietuviškos mokyklos, veikė chorai, šokių rateliai. 1945–1949 m. Miunchene išleistos 48 lietuviškos knygos. Ėjo daug periodinės spaudos – „Aidai“, „Mūsų gyvenimas“, „Naujasis gyvenimas“, „Sandora“, „Sporto žinios“. Iš Miuncheno buvo transliuojamos „Amerikos balso“ ir „Laisvės radijo“ laidos lietuvių kalba. Dabar čia atkurta šeštadieninė lietuvių mokykla.
Šiuo metu veikia Miuncheno lietuvių bendruomenė.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Miunchenas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Takuarembo (upė)
Takuarembo  – upė šiauriniame Urugvajuje; Negro dešinysis intakas. Prasideda Riveros departamente, Cuchilla de Haedo aukštumose. Teka į pietus per Takuarembo departamentą. Įteka į Negrą Durasno departamento pasienyje. Didžiausi intakai – Tres Kruses Čikas (dešinysis), Koralesas, Jaguari (kairieji).
Kancleris
Kancleris (:, :, angl.: chancellor) – viena iš aukščiausių, o kai kuriose šalyse aukščiausia valstybės pareigybė arba titulas.
Žodžio kilmė
Žodis gali būti kilęs iš Senovės Romos vartų saugotojo (cancellarius), kuris vėliau įgijo prasmę raštininkas, raštinės (cancelliaria) vadovas, dar vėliau – miesto prižiūrėtojas (sinonimas – Praefectus urbi), valdovo rūmų prievaizdas, valdovo antspaudo saugotojas.
Pareigybė
thumb|right|ATR kanclerio herbas thumb|right|Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras priima valstybės kanclerį Dar Senovės Egipte valdovo antspaudo saugotojo pareigybė buvo viena aukščiausių valstybėje, tolygi vyriausiam žyniui. Europoje šioms pareigoms pažymėti nuo XII a. naudotas žodis kancleris, pavyzdžiui, Danijoje pareigos vadinosi karališkasis kancleris.
Plikapėdės smiltpelės
Plikapėdės smiltpelės (Tatera) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Kailis švelnus. Nugara šviesiai pilka, tamsiai pilka, juodai ruda ar smėlio spalvos. Pilvas baltas arba šviesus. Kūnas 9-19 cm, uodega – 12-24,5 cm ilgio. Masė apie 30-100 g. Akys didelės. Ausys ilgos, apvalios. Užpakalinės kojos žymiai ilgesnės už priekines. Letenų pagalvėlės plikos. Pėda siaura. Užpakalinių kojų penktasis pirštas žymiai trumpesnis už tris vidurinius. Priekinių kojų pirštų nagai dažnai ilgi. Uodega apaugusi plaukais, gale būna ilgesnių plaukų šepetėlis. Turi 3-4 poras spenelių.
Kancleris
Pareigybė
Lenkijos karalystėje nuo XIV a. ir Abiejų Tautų Respublikoje (1569–1795 m.) Didysis kancleris (kanclerz) buvo ne tik antspaudo saugotojas ir karaliaus rūmų viršininkas, bet ir valstybės vykdomosios valdžios prižiūrėtojas. Jam pavaldus buvo iždo kancleris, tvarkęs karaliaus pajamas ir išlaidas. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kancleris buvo pavaldus tiesiogiai karaliui. Atskiras valstybės valdymo sritis prižiūrėjo pakancleriai. Seimo kancleris vadovavo karaliaus sušaukto Seimo darbui.
Plikapėdės smiltpelės
Gyvena lygumose, savanoje ir miškingose vietose. Aktyvios naktį. Dieną slepiasi urvuose, kuriuos išsikasa gana sudėtingus, iki 1 m gylyje, su daug išėjimų ir lizdo kamera (paprastai centre). Išėjimus dažnai uždengia. Ištikus pavojui šoliuoja iki 1,5 aukščio šuoliais (indinė plikapėdė smiltpelė net iki 3,5 m į tolį). Maitinasi augalų dalimis, sėklomis, vabzdžiais. Nėštumas vidutiniškai trunka 22 dienas. Vadoje 4-8 jaunikliai, kurie lizde išbūna iki 3-4 savaičių.
Paplitusios Afrikoje, Mažojoje Azijoje ir Arabijos pusiasalyje, Irane, Pakistane, Indijos pusiasalyje.
Gentyje žinoma 14 rūšių, tačiau jos sistematika dar nenusistovėjusi, kai kurie autoriai išskiria iki 25 rūšių:
'''Pogentė. Gerbilliscus''' '''Pogentė. Taterona''' '''Pogentė. Tatera'''
Kancleris
Pareigybė
Vokietijoje 1871 m. buvo įvesta Imperijos kanclerio (reichskanclerio, Reichskanzler) pareigybė. Jis buvo ne tik vyriausybės vadovas, bet ir aukštųjų parlamento rūmų Bundesrato pirmininkas. 1918 m. nuvertus kaizerį Vilhelmą II kanclerio pareigos buvo praplėstos, padidinus vykdomosios valdžios įgaliojimus. 1934 m. Hitleris prie reichskanclerio pareigų pridėjo ir mirusio prezidento Hindenburgo įgaliojimus ir pasivadino Vadu ir Reicho kancleriu (Führer und Reichskanzler). Po Antrojo pasaulinio karo Vokietijos ministras pirmininkas vadinamas Valstybės kancleriu (Bundeskanzler) ir yra renkamas parlamento žemųjų rūmų – Bundestago ketveriems metams.
Didžiosios Britanijos parlamente jo aukštųjų rūmų vadovo, aukščiausiojo teisėjo ir Konstitucinių reikalų departamento vadovo pareigybė – Lordas kancleris (Lord High Chancellor, King’s Chancellor) atsirado dar Anglijos karalystės laikais. 1922 m. įvesta Airijos kanclerio (Chancellor of Ireland) pareigybė Šiaurės Airijai.
Švedijoje ir Suomijoje yra teisingumo kanclerio pareigybė, analogiška ombudsmenui, Lietuvoje – Seimo kontrolieriui.
Estijoje 1938–1940 m. teisingumo kancleris vadovavo Teisingumo kanclerio institucijai prie Respublikos Prezidentūros ir buvo atskaitingas Prezidentui. Pareigybė atkurta atstačius Estijos nepriklausomybę. Teisingumo kanclerį Prezidento siūlymu skiria Parlamentas septynerių metų kadencijai. Tai yra pareigūnas, kurio veikla yra nepriklausoma. Jis prižiūri žmonių konstitucinių teisių ir laisvių įgyvendinimą viešajame sektoriuje ir tikrina parlamento įstatymų ir vyriausybės, ministrų ir savivaldybės reglamentų atitikimą Konstitucijai.
Dabartinės Lietuvos kancleriai
Lietuvoje yra šios kanclerio pareigybės:
The Ting Tings
The Ting Tings yra Anglijos indie roko grupė. Ją sudaro du nariai Jules De Martino (būgnai, gitara, vokalas) ir Katie White (vokalas, gitara). Abu grupės nariai kilę iš Leigo miesto. Dabartiniu metu įsikūrę Salforde.
Apdovanojimai
MTV Europos muzikos apdovanojimai Q apdovanojimai
BT Digital apdovanojimai
Vadafone Live apdovanojimai
MTV Video muzikos apdovanojimai
Karolis VIII Bonde
Karolis VIII (iki 1448 m. Karolis Knutsonas Bonde, SV Karl Knutsson Bonde, 1408 m. ar 1409 m. – 1470 m. gegužės 15 d. Stokholmas) – 1448–1457 m., 1464–1465 m. ir 1467–1470 m. Švedijos karalius ir 1449–1450 m. Norvegijos karalius.
Biografija
Kilęs iš Švedijos bajorų giminės. Tėvas Knutas Tordsonas Bonde, motina Margarita Karsdoter.
Šeima
Pirmoji žmona Brigita Turesdoter Bielke. Su ja gimė:
Trečioji žmona Kristina Abrahamsdoter. Su ja gimė:
Valdymas
thumb|left|150px|Karolio VIII Bonde sarkofagas Per Engelbrekto Engelbrektsono vadovaujamą 1434–1436 m. sukilimą prieš Eriko Pamarėno valdžią išrinktas vienu Švedijos valdytojų. Nuo 1436 m. valdė vienas. Po Danijos, Švedijos ir Norvegijos karaliaus Kristupo Bavaro mirties išrinktas Švedijos karaliumi. Nustojo galioti 1397 m. sudaryta Daniją, Norvegiją ir Švediją vienijanti Kalmaro unija. Buvo išrinktas be Danijos sutikimo, tad kariavo su uniją atkurti norinčiu pastarosios karaliumi Kristijonu I. Vykdė valstybės centralizavimo politiką, siekė stiprinti Švedijos įtaką Skandinavijoje.
Paskatino sukurti eiliuotą Karolio kroniką (Karlschronik) apie XIII a.- XV a. Švedijos įvykius.
Pročiūnai (Kėdainiai)
Pročiūnai  – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Petkūnų, prie Linkavos upelio. Dirbami laukai.
Istorija
Pročiūnai XX a. pr. buvo Venckevičių ir Adomavičių valda Kėdainių valsčiuje.
Tekstilininkų ir dailininkų gildija
Tekstilininkų ir dailininkų gildija – menininkų gildija įsikūrusi Kaune (M. Valančiaus g. 21), priklausanti Lietuvos dailininkų sąjungai. Gildijai priklauso galerija Balta.
Istorija
Nemaža dalis tekstilininkų ir dailininkų gildijos viešų meno renginių ar parodų surengta bendradarbiaujant su kitomis meno ir kultūros institucijomis. Gildija yra nuolatinė Kauno bienalės TEXTILE partnerė.
Alexis Sánchez
Karjera
Gimė šalies šiaurėje esančiame Tokopilijos mieste, karjerą pradėjo viename to regiono lyderių „Cobreloa“ klube.
Netrukus tapo „Colo-Colo“ žaidėju, vėliau žaidė Argentinoje, Italijoje.
2011 m. liepos 25 d. pasirašė penkerių metų, 26 mln. eurų sutartį, su FC Barcelona klubu.
Rinktinė
Sančesas Čilės nacionalinėje rinktinėje debiutavo būdamas vos 16 m. (2006 m. draugiškose varžybose prieš Naująją Zelandiją). 2007 m. su Čilės U-20 rinktine pasaulio čempionate užėmė 3 vietą. 2010 m. pasaulio čempionate 21-erių metų Aleksis Sančesas buvo vienas svarbiausių Čilės rinktinės žaidėjų.
Alpaino apygarda (Kalifornija)
Alpaino apygarda  – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Kalifornijoje. Tai mažiausia pagal gyventojų skaičių valstijos apygarda. Pagal 2007 m. duomenis, Alpaino apygardos kaimų tipo gyvenvietėse gyvena 1 145 žmonės. Apygardoje nėra nė vieno miesto statusą turinčio miesto. Alpaino apygardos būstinė – Marklivilis. Per daugiau nei septyneris metus gyventojų skaičius apygardoje sumažėjo nuo 1 208 žmonių (2000 m.) iki dabartinio skaičiaus – 1 145 gyventojų.
Andrius Šiuša
Andrius Šiuša (g. 1952 m. gegužės 5 d.) – lietuvių kino režisierius, scenaristas. Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys.
Žmona Dalia. Vaikai – Agnė (g. 1979), Robertas (g. 1981).
Biografija
1970 m. baigė Kauno raj. Garliavos vidurinę mokyklą. 1974 – 1979 m. studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijoje Televizijos režisūros specialybę.
Kūryba
Vaidino kino filmuose, juos režisavo, rašė scenarijus. Piešia karikatūras Lietuvos laikraščiams ir žurnalams.
Dokumentiniai filmai
Vaidina:
A. Šiušos filmai dalyvavo tarptautiniuose kino festivaliuose San Reme (Italijoje), Lagove (Lenkijoje). 1993 m. Liubeko (Vokietija) tarptautiniame kino festivalyje filmas "Ir jis pasakė jums sudie" laimėjo Didįjį prizą.
Kaimynai (Utena)
Kaimynai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Užpalių, prie Neviržos upelio. Seniūnaitijos centras.
Žymūs žmonės
Iš kaimo kilę:
Stéphane Mbia
Stefanas Mbia Etundi (g. 1986 m. gegužės 20 d.) – buvęs futbolininkas, Kamerūno rinktinės saugas.
Karjera
2009 m. liepos 13 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Olympique de Marseille klubu.
Rinktinė
Su rinktine dalyvavo 2008 m. (įmušė 2 įvarčius į Tuniso vartus), 2010 ir 2015 m. Afrikos Tautų taurėse.
Povilas Klastauskas
Povilas Klastauskas (g. 1937 m. lapkričio 23 d. Raseiniuose) – Lietuvos lengvosios atletikos nacionalinis sporto treneris, pedagogas, sporto organizatorius.
Biografija
1962 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą. Nuo tų metų gyvena Telšiuose. 1962-1964 m. Telšių mokyklos-internato mokytojas. 1964-1967 m. Telšių sporto mokyklos mokymo dalies vedėjas, 1967-2001 m. Telšių sporto mokyklos direktorius.
Respublikos sporto mokyklų direktorių tarybos narys. 1988 m. Respublikos nusipelnęs lengvosios atletikos treneris. 1962-2012 m. lengvosios atletikos treneris.
Kaip treneris paruošė daugiau kaip 20 šalies čempionų. Baltijos šalių čempionų ir prizininkų. SSRS ir Europos čempionatų prizininkų. Septyni iš jų tapo sporto meistrai. Jo vadovaujama sporto mokykla respublikiniuose kompleksiniuose renginiuose (1965-1977 m.) iškovojo prizines vietas, 1995 m. pripažinta geriausia tarp Žemaitijos sporto mokyklų.
Per 30 mokyklos auklėtinių tapo SSRS sp. m., SSRS čempionais: sklandytojas V. Sabeckis (1976, 1977 m.), irkluotojas D. Lukošius (1977 m.), futbolininkas L. Rumbutis (1981 m.), PDG daugiakovininkė R. Ringytė (1978 m.), dalyvavo olimpinėse žaidynėse: J. Putinienė (Maskva, 1980 m.), V. Bernotaitė (Barselona, 1992 m.), V. Dirmeikis buvo išrinktas geriausiuoju 1975, 1981 m. Lietuvos futbolininku.
Įvertinimas
Už nepriekaištingą darbą apdovanotas:
Raistiniškės
Raistiniškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje. Stovi medinė Raistiniškių sentikių cerkvė (nuo XIX a.).
Japonijos demografija
thumb|240px|Gimstamumo (pažymėta mėlyna spalva) ir mirtingumo rodiklių kitimas 1950 - 2008 m. Mažas gimstamumas 1966 m. yra dėl blogo kinų [[horoskopas|horoskopo tiems metams.]] Japonijoje gyvena apie 127 mln. žmonių, pagal gyventojų skaičių šalis užima 10-ą vietą pasaulyje. Per paskutinius 100 metų Japonija pasižymėjo dideliu gyventojų skaičiaus augimu dėl mokslo, ekonomikos ir socialinių pokyčių, tačiau paskutiniais metais gyventojų augimas sumažėjo dėl mažėjančio gimstamumo.
Etninė sudėtis
2008 metų duomenimis šalyje 98,26 % gyventojų sudarė japonai, 0,51 % - kinai, 0,46 % - korėjiečiai. Tarp likusių skaitlingiausi Brazilijos, Filipinų, Peru bei JAV piliečiai. Šalyje taip pat gyvena apie 50 tūkst. senųjų ainu gyventojų.
Genetiškai tik apie 4,8 % japonų yra gryno japoniško tipo.
Urbanizacija
Japonija yra stipriai urbanizuota šalis, tik 4,4 % jos gyventojų dirba žemės ūkio sektoriuje. Dauguma gyventojų susitelkę rytinėje šalies dalyje, kurioje yra beveik visi didžiausi miestai.
Migracija
Kasmet Japonijos sieną legaliai kerta apie 50 mln. žmonių, iš kurių 30 % nėra šios šalies piliečiai. Kasmet daugiau nei 40 000 iš jų Japonijoje apsigyvena ilgesniam laikui. 2008 metų duomenimis šalyje gyvena 2,2 mln. žmonių (1,74 % visos populiacijos), turinčių nuolatinio gyventojo arba laikino rezidento statusą. Daugiau nei tris ketvirtadalius jų sudaro Korėjos, Kinijos ir Brazilijos pilietybę turintys asmenys. Tarp likusiųjų vyrauja žmonės iš Filipinų, Peru bei JAV.
Iki XX a. 9-tojo dešimtmečio didžiąją migrantų dalį sudarė žmonės iš Korėjos, kurie Japonijos kolonializmo metu neretai į šalį būdavo atgabenami priverstinai, kaip pigi darbo jėga. Po Antrojo Pasaulinio karo nemažai jų grįžo į Korėją, tačiau daugiau nei pusė milijono korėjiečių liko gyventi Japonijoje ir ilgą laiką buvo didžiausia šalies etninė mažuma. Iš kitų šalių kilusių imigrantų skaičius pradėjo sparčiau augti tik paskutiniaisiais dešimtmečiais. Kinų bendruomenė nuo 1990-tųjų išaugo daugiau nei 5 kartus ir šiuo metu yra didžiausia etninė mažuma Japonijoje. Trečioje vietoje pagal gausumą esantys brazilai skaitlingesni tapo taip pat tik nuo 9-tojo dešimtmečio, kuomet į Japonija pradėjo sugrįžti XX a. pradžioje į Braziliją emigravusių japonų palikuonys. Filipiniečių skaičius nuo 1990-tųjų iki 2005-tųjų pakilo nuo 36 000 iki 203 000, perujiečių - nuo 6 000 iki 60 000, kitų tautybių - nuo 92 000 iki 373 000.
16 % nuo visų imigrantų sudaro atvykusieji kaip sutuoktiniai arba šeimos nariai, 6 % - užsienio studentai, likusieji - kaip darbuotojai.
==Duomenys iš CŽV pasaulio faktų knygos ==
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: -0,22 % (2010 m. apsk.)
Gimstamumas: 7,41 gimimų/1000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)
Mirtingumas: 9,83 mirčių/1000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 66 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: 0,2 % (2005 m. apsk.)
Lyčių santykis:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 2,79 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Vylūsčiai
Vylūsčiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Žygaičių.
Kūlių tvenkinys
left|thumb|Paplūdimys prie tvenkinio Kūlių tvenkinys arba Kulių (Svironių) tvenkinys - vandens telkinys Vilniaus rajone, Kūlių kaime, apie 25 km nuo Vilniaus ir apie 2 km į vakarus nuo Savičiūnų. Per jį teka Kenos upės intakas Svyruonėlė (užtvenkta 7 km nuo jos žiočių). Dažniausiai klaidingai vadinamas Savičiūnų ežeru arba tvenkiniu. Matyt, todėl, kad tai yra artimiausias kaimas, kuriame gyvena daugiau nei 200 žmonių. Tvenkinys apsuptas Rukainių miškų, yra paplūdimys rytiniame krante. Į vakarus plyti pievos ir krūmynai. Didžiausias tvenkinio gylis 5,1 m, ilgis iš pietų į šiaurę 0,68 km, o didžiausias plotis 0,18 km. Altitudė 192 m. Krantai neaukšti. Pietinėje pakrantėje įsikūręs Svironių kaimas.
Tvenkinys įrengtas 1973 m.
Stasys Skrodenis
Stasys Skrodenis (g. 1938 m. sausio 16 d. Padvariuose, Skaudvilės valsčiuje, Tauragės apskrityje) – Lietuvos kalbininkas, tautosakininkas, vertėjas.
Biografija
1960 m. Vilniaus universitete baigė lituanistikos studijas.
1960–1965 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute, 1965–1973 m. Respublikinėje bibliotekoje, 1972–1973 m. Rankraščių skyriaus vedėjas. Nuo 1973 m. Vilniaus pedagoginio instituto Lituanistikos fakulteto Lietuvių ir užsienio literatūros katedros dėstytojas, 1985–1989 m. katedros vedėjas, 1978 m. docentas, profesorius. 1968 m. filologijos mokslų kandidatas, 1992 m. habilituotas daktaras.
Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos baras – lietuvių kalendorinių apeigų tautosaka ir papročiai, lietuvių folkloristikos istoriografija, lyginamieji lietuvių ir suomių liaudies dainų tyrinėjimai.
Išvertė į lietuvių kalbą įvairių suomių autorių knygų. Parengė Augusto Niemio „Lituanistinius raštus“ (1996 m.), rašytojos Mailos Talvio raštus, kuriuose yra svarbių lituanistinių motyvų. Per pastaruosius 5 metus sudarė ir išleido žymių lietuvių folkloristų Antano Mockaus, Juozo Baldžiaus, Zenono Slaviūno rinktinius raštus, vadovavo daugeliui doktorantų, kurie sėkmingai apgynė disertacijas apie lietuvių liaudies folklorą, tradicijas ir papročius, etnosą.
Verčia iš suomių, estų, sorbų kalbų (pasakų rinkinys „Balanų pilis“).
Banši (reikšmės)
Žodis banši reiškia:
Blyškusis vilkdalgis
Daugiametis žolinis iki 1-1,5 m aukščio augalas. Lapai statūs, kalavijiški. Dauginasi sustorėjusiais šakniastiebiais. Žydi birželio pradžioje baltais žiedais.
Išvesta daug dekoratyvinių veislių. thumb|left|Blyškiojo vilkdalgio žiedas
Nakrošiai
Nakrošiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, į pietus nuo Panevėžio.
Gonavo sala
thumb|200px|Salos palydovinė nuotrauka
Gonavo sala  – sala Karibų jūros regione, į rytus nuo Espanjolos, Gonavo įlankoje. Priklauso Haičiui, Vakarų departamentui. Plotas 743 km². Salos ilgis 60 km, plotis iki 15 km. Sudaryta iš kalkakmenio, daugiausia kalvota. Aukštis iki 778 m. Per metus Gonavo saloje iškrenta 600–1800 mm kritulių, tačiau dėl intensyvaus ganymo salos paviršius erodavęs, dažnos sausros.
Gonavo saloje gyvena ~100 tūkst. gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas – 134,59 žm./km². Pagrindinis miestas – Ansagaletas (Anse-à-Galets).
1982 m. Tolukos Tarpzoninis turnyras
'''1982 m. Tolukos tarpzoninis šachmatų turnyras''' – tai pasaulio čempionato ciklo (1982–1984) atrankinės šachmatų varžybos. 1981 m. FIDE Generalinės asamblėjos sprendimu nuo 1982 m. tarpz. varžybos susideda iš trijų turnyrų po 14 žaidėjų kiekviename. Vienas iš (dvyliktojo ciklo) tarpzoninių vyrų turnyrų vyko 1982 m. rugpjūčio 11 – 31 d Tolukoje (Meksika).
Turnyras
14 žaidėjų kovojo dėl dviejų kelialapių į 1983/84 m. Kandidatų mačus.
Khunkhango nacionalinis parkas
Khunkhango nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Čiangmajaus provincijoje. Parkas įkurtas 1997 m. balandžio 29 d.
1982 m. Tolukos Tarpzoninis turnyras
Dalyvių atranka
Keturi žaidėjai iš 1980/81 m. Kandidatų mačų: L. Portišas, L. Polugajevskis, B. Spaskis, A. Adorjanas. Už aukštus individualius rodiklius (1982 m. sausio 1 d.) pakviestas: J. Balašovas.
Iš 8-ių 12-ojo ciklo zoninių turnyrų dalyvavo 9 žaidėjai: 'Eugenijus Torė, 🇨🇦 Igoris Ivanovas, 🇺🇸 Jaseras Seiravanas, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Džonas Nanas, 🇭🇺 Andrašas Adorjanas,  Krunoslavas Hulakas, 🇦🇷 Chorche Rubinetis, 🇨🇺 Amadoras Rodrigesas,  Bacharas Kuatli.
Khunkhango nacionalinis parkas
Vieta
Parkas užima 240,00 km² plotą ir apima Amfoemaečaemoo (Amphoe Mae Chaem) ir Samoengo (Samoeng) apylinkėse.
1982 m. Tolukos Tarpzoninis turnyras
Rezultatai
Tolukoje po 4-ių ratų priekyje buvo J. Seiravanas – 3½ taško. Po to jį aplenkė L. Portišas ir E. Torė, kurie ir pasidalijo 1-2 vietas (po 8½ taško). Lajošas Portišas ir Eugenijus Torė iškovojo teisę žaisti 1983/84 m. Kandidatų mačuose.
Klirvoterio ežerai
Klirvoterio ežerai arba Skaidriavandeniai ežerai (,, kri Wiyâšâkamî) – ežerų pora Kanadoje, Kvebeko provincijoje, Labradoro pusiasalio vakaruose. Kranto linija vingiuota. Ežerai apskritimo pavidalo, susidarę po ledynmečių, dubens dalis yra meteoritinis krateris (paviršiuje jo kraštai sudaro salelių virtinę), išmuštas Kanados skyde. Tarpusavyje jungiasi protakomis.
1982 m. Tolukos Tarpzoninis turnyras
Lentelė
Pastaba. Žalsva spalva pažymėti žaidėjai pateko į 1983/84 m. Kandidatų mačus.
Nuorodos
[https://www.chessbites.com/Games.aspx?t=Toluca+Interzonal&s=Toluca&y=1982 1982 m. Tolukos tarpzoninio turnyro partijos]
Holginas
Holginas ( arba Holguín) – ketvirtas pagal dydį Kubos miestas, esantis salos šiaurės vakaruose, netoli nuo Atlanto vandenyno pakrantės, 72 km į rytus nuo Las Tunaso ir 105 km į šiaurės vakarus nuo Kubos Santjago. Provincijos administracinis centras. 326 740 gyventojų (2004 m.) Svarbus Rytų Kubos transporto ir prekybos centras.
Istorija
XVI a. pr. teritorijos į šiaurę nuo Bajamo buvo perleistos vienam iš pirmųjų Kubos salos kolonistų, Ispanijos armijos kapitonui Garcia Holguínui. Dabartinio Holgino miesto vietoje jis įkūrė galvijų ūkį. Aplink ėmė kurtis gyvenvietė, buvo pastatyta bažnyčia. 1752 m. San Isidoro de Holguín pavadinta gyvenvietė gavo miesto teises, o 1790 m. čia gyveno 12 000 žmonių. Miestas sparčiai augo XX a. 6-ąjį ir 7-ąjį dešimtmečiais, kai Fidelio Kastro vadovaujama vyriausybė vykdė industrializacijos programą. 1975 m., padalijus Orientės provinciją į atskiras provincijas, Holginas tapo provincijos sostine. 2008 m. miestą labai apgriovė uraganas Ike.
Ekonomika
Miestą supa derlingos žemės. Jame perdirbamas cukrus ir mėsa, gaminami cigarai, keramikos dirbiniai, batai, baldai ir kt. Mieste yra alaus darykla „Cerveceria Bucanero“, kuri gamina „Bucanero“, „Cristal“ ir „Mayabe“ alaus rūšis. Per miestą driekiasi svarbiausia salos geležinkelio linija. Yra Tarptautinis Frank País oro uostas. Už 31 km į šiaurę yra miesto uostas Gibara.
Kultūra
Mieste yra Šv. Izidoriaus katedra (Catedral de San Isidoro, pastatyta 1720 m., rekonstruota 1730, 1815, 1862 ir 1910 m.), universitetas, regioninis istorijos muziejus (Museo Provincial de Holguín), gamtos muziejus, meno galerija, biblioteka, beisbolo stadionas. Miestas garsėja parkų gausa (Parque Calixto García, Parque Infantil, Parque San Jose, Parque San Isidoro, Parque Marti ir kt.) Nuo 275 m aukščio Loma de la Kruzo kalvos atsiveria miesto panorama.
Klirvoterio ežerai
Klirvoterio ežerai patenka į Tursujuko nacionalinį parką. Iš ežerų į Hadsono įlanką išteka Klirvoterio upė.