cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nunčiakas
Naudojimas
Atakos nunčiaku:
Egzistuoja atakos nunčiaku prieš žmogų, ginkluotą kalaviju, peiliu, lazda, ietimi, pistoletu ir kt. ginklais.
Kovos menuose (karate, ušu, aikido) nunčiakus naudoja:
Antantės aukščiausioji taryba
thumb|Antantės aukščiausiosios tarybos susitikimas 1921 m. rugpjūtį; pirmame plane iš kairės į dešinę: Didžiosios Britanijos užsienio sekretorius [[George Nathaniel Curzon|Lordas Kerzonas, Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas Loidas Džordžas, Prancūzijos ministras pirmininkas Brianas, Italijos ministras pirmininkas Bonomi, Italijos užsienio reikalų ministras della Toreta, JAV ambasadorius Didžiojoje Britanijoje Harvėjus, Japonijos ambasadorius Didžiojoje Britanijoje baronas Hayaši, Japonijos ambasadorius Prancūzijoje vikontas Išii; antrame plane: vertėjas Kamerlinkas, Didžiosios Britanijos kabineto sekretorius Henkėjus, Prancūzijos Užsienio reikalų ministerijos sekretorius Bertelo, Prancūzijos išlaisvintų teritorijų ministras Liušjo]] Antantės aukščiausioji taryba – Sąjungininkų veiksmų koordinavimo organas, įkurtas 1917 m. lapkričio 9 d. Rapale vykusiame Didžiosios Britanijos, Prancūzijos ir Italijos atstovų susitikime.
Pirmuoju savo sprendimu Antantės aukščiausioji taryba nutarė įkurti Sąjungininkų generalinį štabą.
487 m.
487 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Sangrūdos šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia
'''Sangrūdos šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Sangrūdos kaime, 10 km į pietus nuo Kalvarijos, 4 km į šiaurės rytus nuo Lenkijos sienos. Yra dvi bažnyčios, stovinčios šalia viena kitos – senoji medinė ir naujoji.
Istorija
miniatiūra|250px|right|Senoji bažnyčia
Parapija atsirado tada, kai Lietuvos-Lenkijos demarkacinė linija Punsko valsčių padalijo į dvi dalis. 1924 m. parceliuojant Sangrūdos dvarą jo centras su 8 ha sodu ir trobesiais atiduoti naujai kuriamai parapijai, paskirta 1 ha žemės kapinėms. 1924 m. įkurta parapija. Dvaro klėtyje įrengta laikina bažnyčia. 1925 m. nupirktas akmeninis dvaro klojimas ir ant jo pamatų pastatyta medinė dvibokštė bažnyčia. Įrengta klebonija ir ūkiniai pastatai. Darbams vadovavo klebonas Saliamonas Kaunas, vėliau – klebonas Kazimieras Tumosa (įrengė 3 altorius, nupirko liturginių reikmenų, rūbų).
1929 m. bažnyčia pašventinta. 1930 m. pastatyta klebonija. Bažnyčia 1971 m. sudegė. Iš buvusios klebonijos (ji 3 m pailginta ir perstatyta) kunigas Kazimieras Skučas 1973 m. surentė naują bažnyčią. 1999 m. pastatyta nauja modernių formų bažnyčia (architektai D. Čeponis, A. Boruta), kurios statybų iniciatorius buvo kunigas Robertas Brūzga, lėšas ir medžiagas statyboms suaukojo kaimo bendruomenė.
Parapijos kūrimasis
Parceliuojant Sangrūdos dvarą, jo centras su sodu ir trobesiais (8 ha žemės) pavestas naujai besikuriančiai parapijai. 1925 m. buvo nupirktas akmeninis dvaro klojimas, o ant jo likusių sutrumpintų akmeninių pamatų pastatyta medinė bažnyčia. Ant fasado uždėti du žemi mediniai bokštai su aukštais piramidiniais stogais ir ornamentuotais kryžiais, pagamintais XIX amžiuje su rutulinėmis bazėmis. Bokštuose buvo keturi langai varpams skardenti. Virš pagrindinių durų platus langas ir lėkštas trikampis frontonas sulig stogo galu. Visa bažnyčia monotoniškai apkalta gulsčiomis lentomis, stogai skardiniai.
Bažnyčią statė vietiniai žmonės, kuriems vadovavo senas meistras Baltramiejus Mikulskis. Pagerbiant meistrą Sangrūdos parapijoje pradėta švęsti šv. Baltramiejaus atlaidai. Taip pat įruošta klebonija ir ūkiniai trobesiai. Šiuos darbus vykdydamas Sangrūdos klebonas kun. Saliamonas Kaunas paėmė 13.000 litų paskolą. Jo įpėdinis kun. Kazimieras Tumosa skolas išmokėjo, įtaisė tris altorius, reikalingą inventorių, liturginius rūbus ir kt.
1929 m. bažnyčia pašventinta. 1940 m. Sangrūdoje tebuvo 40 gyventojų. Tais metais parapija turėjo 1748 katalikus ir priklausė Kalvarijos dekanatui.
Sovietmetis
1971 m. kovo 26 d. bažnyčia sudegė. Velykų švenčių mišios buvo atlaikytos prie klebonijos kampo. Netrukus į Sangrūdą atsiunčiamas 6 metus vikaravęs jaunas kunigas Kazimieras Skučas (gim. 1934 m., kunigu įšventintas 1965 m.).
Kadangi negavo leidimo statyti naują bažnyčią, buvo išsiderėta, kad iš buvusios klebonijos pastato (špitolės), stovėjusios prie pat senosios bažnyčios šventoriaus, būtų įruošta maldos namai. Karkasinis klebonijos pastatas buvo 3 metrais pailgintas, padidinti langai, perstatytas. Vėliau paslapčia pristatytas bokštas su varpu ir šviesiais langais virš frontono durų. Priešingoje stogo dalyje įruoštas pakilimas, virš kurio nedidelis bokštelis. Naujasis pastatas įgavo jaukios bažnytėlės pavidalą. Jis yra 18 m ilgio ir 8 m pločio, talpina iki 250 žmonių. Kiek vėliau klebonavęs kun. Jonas Alesius iš pagrindų atnaujino bažnytėlės vidaus apdailą, nupirko gintarinius kryžius, naujus sietynus.
1975 m. spalio 5 d. Sangrūdos parapija minėjo 50 metų parapijos jubiliejų. Ta proga šventoriuje buvo pastatytas akmeninis paminklas. Sudegusios bažnyčios pamatų vietoje įruošta kryžiaus pavidalo gėlių lysvė, pastatyti trys kryžiai (išlikę po gaisro).
Kad ir kaip sovietinė valdžia stengėsi slopinti tikėjimą, parapijos dvasios palaužti nepavyko. Tokia mažytė parapija išaugino net 7 kunigus (2 iš jų vyresnės kartos): Petras Sitka, Juozas Barkauskas, Juozas Kaknevičius, Deimantas Brogys, Vitas Kaknevičius, Alvydas Dvareckas, Vytautas Kajokas.
Atgimimo metai
1995 m. Sangrūdos parapijos klebono R. Brūzgos iniciatyva pradėta statyti nauja bažnyčia. Bažnyčią projektavo architektai iš Vilniaus D. Čeponis ir A. Boruta. Statyba vyko „apglėbiant“ senosios sudegusios medinės bažnyčios pamatus. Šiuolaikiško stiliaus statinys gražiai įsikomponavo bažnytkaimio aplinkoje ryškiai pagyvindamas nuotaiką.
Senoji bažnyčia toliau tarnauja parapijiečiams kaip šarvojimo salė. Bažnyčios statyba kainavo apie 2 mln. litų. Lėšas aukojo šalpos organizacija „Renovabis“ iš Vokietijos, Amerikos lietuvis Algirdas Markevičius, Marijampolės rajono savivaldybė, parapijiečiai.
Bažnyčia konsekruota 1999 m. birželio 6 d. Jo ekscelencija vyskupas J. Žemaitis, įvertinęs Sangrūdos klebono Roberto Brūzgos veiklą, savo dekretu jam suteikė Vilkaviškio vyskupijos kapitulos garbės kanauninko titulą. 2000 m. Sangrūdos parapijoje priskaičiuojama 1132 parapijiečiai. Naujoji šventovė tapo ne tik maldos namais, bet ir kultūros židiniu.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano (18 × 8 m), vienabokštė, su bokšteliu, apside. Vidus 3 navų, atskirtų stulpais. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame 1975 m. bažnyčios 50 m. jubiliejaus proga pastatytas akmeninis paminklas su metaliniu ažūriniu kryžiumi.
Balninkai (kaimas)
Balninkai – buvęs kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Balninkų miestelio.
Kūgeniai
Kūgeniai, arba slovės (Conus) – kūgeninių (Conidae) šeimos pilvakojų moliuskų gentis.
Paplitimas
Iš viso yra virš 600 kūgenių rūšių. Šios šeimos atstovai paprastai randami šiltose ir tropinėse jūrose bei vandenynuose visame pasaulyje, didžiausią rūšių įvairovę pasiekia Indijos vandenyne.
AirBaltic
Istorija
1995 m. rugpjūčio 28 d. įkurta sudarius sutartį tarp Latvijos vyriausybės ir SAS. 29% priklausė SAS, 51% – Latvijos vyriausybei. 1995 m. spalio 1 d. pradėti skrydžiai pirmuoju lėktuvu „Saab 340“.
2003 m. nusipirko pirmą „Boeing 737-500“. 2004 m. birželio 1 d. pradėjo skrydžius iš Vilniaus oro uosto. 2004 m. spalį bendrovės prekinis ženklas iš „Air Baltic“ tapo „airBaltic“. Kėktuvų dažymo spalvos pakeistos į baltą fiuzeliažą su šviesiai žalia uodega.
2016 m. privatiems investuotojams parduota 20% akcijų. Bendrovė nusipirko 20 naujų naujų Airbus A220-300. 2016 m. lapkričio 29 d. į Rygą atskrido pirmas. Juos bendrovė nusipirko už 1,28 mlrd. eurų. 2018 m. bendrovė paskelbė už 2,5 mlrd. eurų perkanti 30 naujų Airbus A220-300. Suma padidėtų iki ~5 mlrd. eurų, jei būtų išpildytas ir papildomų 30 lėktuvų užsakymas. Iki 2024 m. įvykdžius šį užsakymą, bendrovė skelbia skraidyti tik tokiais lėktuvais.
Kryptys ir partneriai
Iš Rygos skraido >70 krypčių (Europa, Skandinavija, NVS, Vidurinieji Rytai). Dar vykdo tiesioginius skrydžius iš Vilniaus ir Talino.
Atvirojo kodo sutartys
thumb|280x280px|2022 m. vasario kryptys (be [[JAE)]]
Turi atvirojo kodo sutartį su šiomis aviakompanijomis:
1881 m.
1881 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Danijos futbolo varžybos 1996–1997 m.
Danijos futbolo varžybos 1996–1997 m.
Mátyás Rákosi
Matjašas Rakošis (, tikroji pavardė – Rosenfeld, 1892 m. kovo 14 d. dab. Serbijoje – 1971 m. vasario 5 d. Gorkyje, SSRS) – komunistinio judėjimo veikėjas, vengrų politikas, VLR Ministrų tarybos pirmininkas (1952–1953 m.).
Biografija
Pirmojo pasaulinio karo metais kaip Austrijos-Vengrijos imperijos kareivis trejus metus buvo rusų nelaisvėje, čia vadovavo probolševikiniam judėjimui.
1919 m. buvo Bela Kuno vadovaujamos vyriausybės narys trumpai gyvavusioje Vengrijos Tarybų Respublikoje. 1921–1924 m. gyveno Maskvoje, buvo Kominterno sekretorius. Grįžęs į Vengriją dirbti komunistiniame pogrindyje, buvo suimtas ir nuteistas kalėti iki gyvos galvos. 1940 m. SSRS vyriausybė iškeitė jį į trofėjines 1848 m. revoliucijos vėliavas.
Po Stalino mirties Maskva pasmerkė M. Rakošio ekonominę politiką, jis buvo priverstas palikti vyriausybės vadovo pareigas. Destalinizacijos procesų metu 1956 m. liepos mėn. atleistas iš visų partinių pareigų, išvyko į SSRS. Naujoji VLR vadovybė neleido jam ir žmonai grįžti. Faktiškai namų arešto salygomis M.Rakošis gyveno Krasnodare, Kirgizijoje, Arzamase, Gorkyje. 1962 m. rugpjūčio mėn. pašalintas iš Vengrijos socialistinės darbininkų partijos.
Urna su M.Rakošio palaikais palaidota Budapešte.
Veiklos vertinimas
Vadovaudamas šaliai SSRS padedamas įvedė asmeninę diktatūrą, sukūrė stalinistinio tipo komunistinį režimą, forsavo industrializaciją, prievartinę kolektyvizaciją, organizavo represijas partijos viduje ir prieš opoziciją visoje šalyje. M. Rakošis, vadindamas save „geriausiu Stalino mokiniu Vengrijoje“, net ir kasdieniniame gyvenime viską darė pagal SSRS pavyzdį (įvesta karinė uniforma kaip Tarybinėje Armijoje, pradėta gaminti juoda ruginė duona, kurios anksčiau Vengrijoje nebuvo).
Net ir pagal stalinistinius standartus M. Rakošio režimas buvo žiaurus: tuo metu 9 mln. gyventojų turinčioje šalyje nuo 1951 m. sausio iki 1953 m. gegužės mėn. policija nubaudė 850 000 piliečių, teista 650 000 žmonių (iš jų 387 000 nuteista). 1952–1955 m. tyrimas pradėtas iš viso prieš 1 mln. 136 tūkst. asmenų, 46 proc. jų nuteisti.
Krašteliai
Krašteliai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Svėdasų.
488 m.
488 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
KS Besa Kavajë
Kavajės „Besa“ – Albanijos futbolo klubas iš Kavajės.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1925 m.
Kraštas (ežeras)
Kraštas – ežeras pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, apie 6 km į šiaurę nuo Leipalingio. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 0,98 km, plotis iki 0,26 km. Altitudė 114,9 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Būdingi aukšti, miškingi krantai (Cijūniškės miškas), tik šiaurėje ir pietuose žemi bei pelkėti (Seiros pelkė). Į ežerą suteka du upokšniai bei prateka Baltosios Ančios intakas Seira.
Krašto šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Kudrėnėlių kaimas, į pietus – Paseirės kaimas.
Danuta Polak
Danuta Polak (1945 m. sausio 1 d. Adutiškyje, Lietuvos TSR) – politikė, mokytoja, Lenkijos seimo narė 1993-1997 m. ir 2001-2005 metais.
Biografija
Gimė 1945 m. sausio 1 d. Adutiškyje. Baigė Lodzės pedagoginį institutą. 1971-1993 m. ir 1997-2001 m. dirbo Lenkijos mokytojų asociacijoje. 1993 m. kaip Lenkijos darbo sąjungos atstovė išrinkta į Lenkijos II seimą. 2001 m. išrinkta į IV seimą. Vėliau dirbo Čenstakavos miesto švietimo skyriuje.
Kūgeniniai
Kūgeniniai (Conidae) – pilvakojų moliuskų (Gastropoda) šeima.
Jan van Goyen
thumb|Jano van Gojeno portretas (aut. [[Gerard ter Borch)]]
Janas van Gojenas (ol. Jan van Goyen, 1596 m. sausio 13 – 1656 m. balandžio 27 d.) – olandų XVII a. tapytojas, grafikas. Vienas pirmųjų realistinio peizažo kūrėjų olandų dailėje.
Biografija
Janas van Gojenas gimė 1596 m. sausio 13 d. Leidene. Jo tėvas buvo batsiuvys, kuris domėjosi piešimu. Van Gojenas pradėjo mokintis tapybos būdamas apie 10 metų amžiaus. Jis mokėsi pas keletą mokytojų Leidene, po to mokėsi pas Willem Gerritsz Horno mieste. Tikriausiai, apie metus praleido Prancūzijoje. Apie 1614 m. apsistojo Harleme, kur mokėsi pas Esaias van de Velde, kuris padarė įtakos Van Gojeno ankstyvajam stiliui. 1618 m. Van Gojenas vedė Annetje Willemsdr van Raelst Leidene. Gali būti, kad Van Gojeno stilių paveikė Jan Porcellis. 1625 m. Van Gojenas įsigijo namą Leidenę, kurį vėliau nupirko Jan Porcellis. Apie 1630 m. princo Oraniečio sekretorius mini Van Gojeną, kaip aukštos reputacijos tapytoją-peizažistą.
1632 m. J. van Gojenas persikraustė į Hagą, kur 1634 m. tapo miesto piliečiu. Buvo išrinktas vietos dailininkų gildijos vyresniuoju 1638 ir 1640 metais. Žinoma, kad 1635 m. Van Gojenas įsigijo namą, o 1636 m. pradėjo dviejų namų statybas Hagoje. Savo mirties 1656 m. balandžio 27 dieną Van Gojenas buvo labai prasiskolinęs, nes prarado dideles sumas nesėkmingai investavęs į tulpių gvazdikėlių verslą. Van Gojenas susilaukė 3 dukterų, kurių viena ištekėjo už žymaus dailininko Jano Steno, kita − už dailininko Jacques de Claeauw. Dailininkas palaikė ryšius su peizažistais Pieter de Molijn, broliais Salomon van Ruysdael ir Isaack van Ruisdael. Daug keliavo ir piešė Olandijos miestų apylinkių eskizus. Paveiksluose tapė Reino, Valo, Maso upių vaizdus, Ševeningeno kopas. Peizažų erdvę dailininkas vienijo meistriškai įvaldyta rudos, mėlynos, žalios ir pilkos tonų kaita. Van Gojenas buvo labai produktyvus dailininkas, žinoma apie 1200 jo paveikslų ir daugiau nei 1000 piešinių. Žinomiausiu jo darbu įvardijamas ypač didelių matmenų Hagos vaizdas, kurį jis sukūrė 1650-51 m. miesto rotušei.
Felix Baumgartner
miniatiūra|Felix Baumgartner 2013 m. Feliksas Baumgartneris (, g. 1969 m. balandžio 20 d. Zalcburge, Austrijoje) – kaskadininkų triukų koordinatorius, operatorius, ekstremalių šuolių parašiutu ir B.A.S.E. šuolių rekordininkas.
F. Baumgartneris 2012 m. spalio 14 d. tapo pirmuoju žmogumi pasiekusiu garso greitį be motorinio variklio pagalbos. Taip pat šiuo šuoliu jis pagerino šuolio parašiutu pasaulio rekordą – šuolis iš 39 km aukščio, bei laisvo kritimo greičio rekordą – 1357.64 km/h (1.25 Macho greičio). Visus šiuos rekordus austras atliko Red Bull Stratos projekto metu.
Trumpaūsis medkirtis
Trumpaūsis medkirtis (Spondylis buprestoides) – ūsuočių (Cerambycidae) šeimos vabalas.
Kūnas 12-22 mm ilgio, juodas, kiek blizgantis. Apačia apaugusi trumpais rudais plaukeliais. Nors paprastai ūsuočių šeimos vabalai turi ilgas antenas, bet šio vabalo jos trumpos.
Vabalai skraido birželio – rugsėjo mėn. vakarais ir naktimis. Gyvena pušynuose. Patelės kiaušinius deda ant pušų šaknų. Lervos takus graužia šaknyse. Vystymosi ciklas trunka 2-4 metus. Pažeidžia ne tik ligotus ir nusilpusius medžius, bet ir visiškai sveikus.
Lietuvoje dažna rūšis.
Egipto himnas
Bilady, Bilady, Bilady (arab. بلادي بلادي بلادي, liet. Tėvyne, tėvyne, tėvyne) – Egipto valstybinis himnas. Paprastai šiuo metu yra deklamuojamas pirmasis posmas.
Istorija
Sukurtas remiantis Mustafos Kemalio Pašos kalba. 1958 m. buvo sudėtinė Jungtinė Arabų Respublikos himno dalis. Nuo 1979 m. Egipto valstybinis himnas.
Kelis (Liuksemburgas)
Kelis – miestas pietvakarių Liuksemburge. 1957 m. pastatytas paminklas angliakasiams, žuvusiems dėl sunkaus darbo šachtose.
Istorija
Minimas nuo 1235 m.
Geirangerio fjordas
Geirangerio fjordas (Geirangerfjorden) – fjordas vidurio Norvegijoje, Miorės ir Rumsdalio apskrityje, Strandos savivaldybėje. Tai 15 km ilgio Sturo fjordo atšaka, įsiterpusi į žemyną.
Geirangerio fjordas yra vienas vaizdingiausių ir lankomiausių Norvegijos fjordų, 2005 m. kartu su Nerėjaus fjordu įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Nuo fjordo skardingų šlaitų krenta keletas krioklių, iš kurių žymiausias – „Septynios Seserys“ (De Syv Søstrene). Pakrantėse yra keletas apleistų ūkių (dalis atkurta kaip poilsiavietės), Geirangerio ir Helesiulto kaimai.
489 m.
489 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
UEFA taurė 1986–1987 m.
UEFA taurė 1986–1987 m. – 16-asis UEFA taurės turnyras (29-asis įskaičiuojant Mugių taurę). Prasidėjo 1986 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale nugalėjęs  klubą.
Ožkos sūris
thumb|right|200px|Ožkos sūris Ožkos sūris  – sūris, pagamintas iš ožkos pieno.
Karštas patiekiamas ožkos sūris vadinamas.
Savybės
Karvės ir ožkos pienas yra panašaus riebumo, tačiau ožkos piene yra didesnė dalis riebalų rūgščių su vidutinio ilgio grandinėmis (heksano, oktano ir dekano rūgštys), dėl ko ožkos sūris turi būdingą aitrų gardį. Išvardintos rūgštys dar turi ir trivialius pavadinimus, kurie kilę iš 'ožka'.
Nors Vakarų pasaulyje išpopuliarėjusi karvių pienininkystė, likusiame pasaulyje labai mėgstami ožkų pienas ir sūriai. Dažnai ožkų sūriai gaminami kraštuose, kur nėra šaldytuvų, todėl sunokinti ožkų sūriai paprastai labai sūdomi, kad mažiau gestų. Todėl ožkos sūrio skonis neretai asocijuojasi su sūrumu.
Ožkų sūriai gaminami tūkstančius metų, tai vienas seniausių pieno produktų. Paprasčiausias ožkos sūrio darymo būdas yra leisti natūraliam ožkos pienui sukrekėti ir natūraliai sudaryti varškės dribsnius. Tada varškė nukošiama ir nusausinama. Kitas būdas varškei gauti yra rūgščių (acto, citrinų sulčių) ar šliužo fermentų naudojimas pienui sutraukinti. Minkštieji ožkų sūriai daromi daugelio pasaulio šalių virtuvėse, kur kabo kekės sūrmaišių, pripildytų varškės. Taip kabančiuose sūrmaišiuose sūriai sausėja ir bręsta. Ožkų sūriai gali būti nokinami sūryme, kur gali sudaryti sūrio žievę, o po to kelis mėnesius būti nokinami vėsiuose sūrių nokinimo urvuose.
Kaitinami ožkų sūriai minkštėja, bet nesilydo taip kaip karvių sūriai. Kietus ožkų sūrius su žieve kartais kepa orkaitėse, kur jie sudaro tąsią masę, kuri naudojama kaip duonos užtepas, su česnaku ar vienas.
Žeimeliai (reikšmės)
Žeimeliais vadinami kaimai:
Anksčiau Žeimeliais vadintas miestelis Žeimelis.
Ežerai:
Bastutis
Bastutis (Brassica) – dilenijažiedžių (Dilleniidae) poklasio, bastutinių (Brassicaceae) šeimos augalų gentis.
BASE šuoliai
thumb|180px|B.A.S.E. šuolis nuo antenos
B.A.S.E. šuoliai – šuoliai su parašiutu, atliekami nuo aukšto stataus pastato, antenos , tilto arba skardžio. Dėl žymiai mažesnio aukščio šuoliai nuo kieto pagrindo yra žymiai pavojingesni nei šuoliai iš lėktuvo.
Tai atskira ekstremalių šuolių su parašiutu kategorija. Parašiutininkas, nušokęs nuo visų B.A.S.E. objektų, gauna tarptautinį sertifikatą.
Krašteliškės
Krašteliškės – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Skriaudžių.
Bukantė
Bukantė – buvęs viensėdis Plungės rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Plungės, pietvakariniame Godelių kaimo pakraštyje. Kaimas yra Žemaitijos nacionaliniame parke.
Bukantės dvarelyje gimė ir augo rašytoja Žemaitė (1845–1921), nuo 1966 m. jos gimtojoje sodyboje veikia memorialinė ekspozicija – Žemaitės literatūros muziejus, pastatytos literatūrinių herojų skulptūros (autoriai V. Griauzdė, A. Klova, V. Majoras), medinė Žemaitės skulptūra (liaudies meistras Vytautas Ulevičius). Vydeikiuose išlikusi Bukantės koplyčia.
Etimologija
Bukantės dvaras minimas nuo XVI a. kaip Bukončių valda – nuo jų ir kilo vietovės pavadinimas (dvarininkinis vietovardis). Bukončių valdų ribos ir vietovardis Bukontiškės minimi jau XVI a. Gandingos valsčiaus dokumentuose.
Apylinkės teismas
thumb|Vilniaus m. apylinkės teismas thumb|Vilniaus r. apylinkės teismas thumb|Buvęs [[Vilniaus rajono apylinkės teismas]] thumb|[[Kauno miesto apylinkės teismas]] thumb|[[Šiaulių miesto apylinkės teismas]] thumb|[[Šiaulių rajono apylinkės teismas]] thumb|[[Jonavos rajono apylinkės teismas]]
Apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos teismas, nagrinėjantis bylas pirmąja instancija.
Struktūra
Prie apylinkės teismo įstatymų nustatyta tvarka gali būti steigiamas Hipotekos skyrius.
Kompetencija
Apylinkės teismas yra pirmoji instancija (LR teismų įst. 15 str.):
Apylinkės teismo teisėjai atlieka ikiteisminio tyrimo teisėjo, vykdymo teisėjo funkcijas, taip pat kitas apylinkės teismo kompetencijai įstatymų priskirtas funkcijas.
Sąrašas
Lietuvoje veikia 49 apylinkės teismai (2013 m. vasario mėn.)
Vokietija
Vokietijoje apylinkės teismas ( – pž. 'Tarnybinis teismas') yra pirmosios instancijos teismas nesudėtingose bylose.
Apeliacine instancija apylinkės teismų bylas nagrinėja vad. žemės teismas (Landgericht).
Aila
thumb|210px|Ailos padėtis Hebriduose
Aila  – sala Škotijoje, toliausiai nutolusi į pietus tarp Vidinių Hebridų salų. Rytuose Ailos sąsiauriu atskirta nuo Džuros, šiaurėje – nuo Kolonsėjaus. Plotas – 619,6 km².
Sala 40 km ilgio, 32 km pločio. Vakarinė salos dalis (Ailos slėnis) atskirta Loch Indalio ir Loch Gruinarto įlankomis. Rytinė salos pusė kalnuota, aukštis iki 491 m (Bheigeiro k.). Kranto linija vingiuota, gausu užutėkių; krantai statūs, uolingi. Svarbiausia upė – Laganas.
490 m.
490 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Aila
2011 m. Ailoje gyveno 3228 žmonės. Nuo seno dauguma salos gyventojų kalbėjo gėlų kalba, dabar tokių yra apie trečdalis. Pagrindinė gyvenvietė – Boumoras. Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu, viskio gamyba, turizmu. Yra oro uostas, keltai į Džurą, Kintairo pusiasalį.
Balninkėliai
Istorija
1910 m. juodraštinėje Balninkų bažnyčios priešvedybinės apklausos knygoje minimas vienkiemis, 1912 m. – Balninkėlių dvaras.
Dabikinės hidrografinis draustinis
left|150px
Edgaras Slušnys
Edgaras Slušnys (g. 1991 m. liepos 21 d. Kretingoje) – Lietuvos badmintono žaidėjas.
Biografija
Vaikystėje badmintoną Slušnys pradėjo žaisti kartu su tėvu Arnoldu Slušniu. Kartu su tėvu eidavo į treniruotes, vykdavo į varžybas. Slušnys žaidžia ne tik badmintoną, bet yra ir Lietuvos paplūdimio tinklinio III v. iki 18 metų ir II v. iki 20 metų laimėtojas. Kartu su Lietuvos badmintono rinktine, Slušnys yra pabuvojęs Stambule (Turkijoje), Milane (Italijoje), Amsterdame (Nyderlanduose), Kuvala Lumpūre (Malaizijoje), treniruočių stovyklose Taline (Estijoje), Kopenhagoje (Danijoje), Karlskronoje (Švedijoje). 2011 m. kartu su Kęstučiu Navicku laimėjo Lietuvos asmeninio čempionato vyrų dvejeto varžybas.
Dabikinės hidrografinis draustinis
Dabikinės hidrografinis draustinis – saugoma gamtos teritorija, kuri driekiasi pietvakarių kryptimi Akmenės rajono savivaldybėje, lygiagrečiai keliui, apima Dabikinės upės žemupio 6,7 km atkarpą nuo Dabikinėlės kaimo tilto per Dabikinę (3 km į pietvakarius nuo Akmenės) iki geležinkelio Mažeikiai-Šiauliai ties Mažeikių ir Akmenės rajonų riba.
Geografija
Upės žemupio slėnis labai vingiuotas, užpelkėjęs, pilnas įvairiausio ilgio bei formų senvagių, senvagių likučiuose susiformavusių kūdrų. Slėnis mažai paliestas antropogeninės veiklos, todėl pasižymi natūralia turtinga bioįvairove.
Ties kairiajame krante esančiu Dabikinėlės kaimu Dabikinė patenka į Ventos regioninį parką ir į Dabikinės hidrografinį draustinį. Už 400 m upe žemyn, dešiniajame krante už 750 m nuo upės Padvarėliuose įrengtas slėpiningas Ramybės slėnis su trykštančiu šaltiniu. Didžiąją savo tėkmės per draustinį dalį upė teka šalia kairiajame krante augančio Viliošių miško. Likus apie 2,5 km iki žiočių kertama Akmenės – Mažeikių rajonų savivaldybių riba. Apie 100 m žemyn upe kairiajame krante yra Viliošių senkapis. Apie 300 m iki senkapio dešiniajame upės krante beveik nepastebimo Viliošių piliakalnio liekanos. Likus 1,7 km iki žiočių baigiasi Dabikinės hidrografinis draustinis.
Mažaakės banginukės
Akys labai mažos.
Klasifikacija
Šeimoje 9 gentys, 20 rūšių.
Popierinis lėktuvėlis
miniatiūra|Instrukcija išlankstyti popierinį lėktuvėlį Popierinis lėktuvėlis – iš popieriaus išlankstomas žaislinis lėktuvėlis, lėktuvo modelis. Jis, turbūt, žinomiausias aerogamio modelis. Japoniškai šitoks lėktuvėlis vadinamas 紙飛行機 (kami hikoki; kami 'popierius', hikoki 'lėktuvas'). Popierinis lėktuvėlis – tai pats pirmas žingsnis naujokams, besimokantiems origami meno. Padaryti patį paprasčiausią lėktuvėlį galima vos šešiais žingsniais.
Mažaakės banginukės
Klasifikacija
thumb|left|210px|Ditropichthys storeri
Šaulys
Šaulys gali reikšti:
Pavardės
Šaulys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šaulys Skytten (olika betydelser)
Teismo pirmininkas
Pavadavimas
Teismo pirmininko pavaduotojas Lietuvoje gali būti skiriamas (apylinkės) teisme, kuriame yra ne mažiau kaip 10 teisėjų, o (apylinkės) teisme, kuriame yra daugiau kaip 20 teisėjų, gali būti skiriami du pirmininko pavaduotojai.
Ferara
Ferara – miestas Emilijoje-Romanijoje (šiaurės Italija); provincijos centras. Išvystyta naftos, mašinų, medienos, stiklo, maisto pramonė. Yra universitetas. Stovi katedra (XII–XVIII a.), gotikiniai Comunale (XIII–XV a.) ir Ragione rūmai (XIV a.), d'Este pilis (XIV–XVI a.).
Kalabrijos Redžas
Kalabrijos Redžas – miestas Kalabrijoje (pietų Italija), šio regiono sostinė ir provincijos centras. Oro uostas. Yra Didžiosios Graikijos nacionalinis muziejus, didžiausia regione katedra, pilis, senovės miesto sienos ir pirčių liekanos, meno galerija, universitetas.
Istorija
thumb|300px|left|Stretto arena
Ferara
Istorija
Ferara minima nuo VIII a. 1471–1598 m. buvo hercogystės sostinė.
Kalabrijos Redžas
Sportas
center|650px|thumb|Kalabrijos Redžo panorama iš Piazza Rotonda.
Nerėpos entomologinis draustinis
Nerėpos entomologinis draustinis – saugoma teritorija Kauno rajone. Apima miškingą Nerėpos upelio slėnį šalia Kulautuvos. Plotas 27 ha. Įsteigtas 1988 m.
Pastaruoju metu dėl žmogaus veiklos draustinyje kalninė apsiuva buvo laikoma išnykusia, tačiau ji vėl buvo aptikta 2020 m.
Rosportas
Rosportas – miestelis rytų Liuksemburge, prie sienos su Vokietija. Gėrimų pramonė (didžiausias mineralinio vandens gamintojas šalyje).
Islandijos krona
Islandijos krona (, dgs. krónur) – piniginis vienetas, naudojamas Islandijoje. Pavadinimas, reiškiantis karūną, yra susijęs su kitų Šiaurės šalių piniginiais vienetais (žr. Švedijos krona ir Norvegijos krona). ISO valiutos kodas yra ISK. Krona yra verta apytiksliai 0,54 euro centų arba 0,78 JAV dolerio centų (pagal 2009 m. rugpjūčio 24 d. kursą).
Islandijos krona buvo atskirta nuo Danijos kronos po Skandinavijos Piniginės Sąjungos sustabdymo, kuris įvyko Pirmojo pasaulinio karo pradžioje po Islandijos atsiskyrimo nuo Danijos (1918 m.) Nuo 1961 m. Islandijos kronos cirkuliacija buvo kontroliuojama Centrinio Islandijos Banko. 1981 m. Islandijos kronos vertė buvo pakeista – 1 naujoji krona tapo verta 100 senųjų kronų.
Teoriškai krona susideda iš 100 aurar (vns. eyrir), bet iš tikrųjų moneta, verta mažiau nei 1 krona, neegzistavo daug metų. 2002 m. spalį Davíð Oddsson, tuometinis Islandijos ministras pirmininkas, pasirašė nutarimą, kad visos finansinės operacijos turi vykti kronomis, o piniginiai vienetai, mažesni už 1 kroną, turi būti išimti iš apyvartos.
2005 m. galiojo šie banknotai ir monetos:
Nuo 2003 m. spalio Islandijos bankai nebepriima 5, 10, ir 50 aurar monetų. 100 ir mažesnės vertės banknotai taip pat buvo išimti iš apyvartos.
Administracinio proceso teisė
Administracinio proceso teisė – proceso teisės šaka, visuma teisės normų, nustatančių, kaip gali būti ginamos pažeista, ginčijama materialioji teisė, užtikrinančių jos įgyvendinimą administracinių teisinių santykių srityje.
Administracinio proceso teisės įstatymai nustato administracinių bylų dėl ginčų, kylančių iš administracinių teisinių santykių, nagrinėjimo tvarką.
Eugenijus III
Eugenijus III (Eugenio III, gimimo vardas Bernardo da Pisa, gimė Pizos mieste, Italijoje – mirė 1153 m. liepos 8 d. palaidotas Vatikane) – popiežius nuo 1145 m. vasario 15 d. iki mirties. Pirmasis cistersų ordino narys tapęs popiežiumi.
Biografija
Gimė Pizos mieste, tačiau apie kilmę nėra nieko žinoma. Šaltiniuose nuo XV a. jis dažnai priskiriamas didikų Paganelli di Montemagno šeimai, tačiau toks ryšys neminimas ankstesniuose šaltiniuose, kurie dažniau mini jo prastą kilmę.
1138–1133 buvo Pizos kardinolo vietininkas, 1138 m. Prancūzijoje įstojo į cistersų ordiną, po metų grįžęs į Italiją tapo cisterų bendruomenės vadovų Skandriglios mieste. 1140 m. Inocentas II paskyrė jį vienuolyno abatu netoli Romos, galbūt tuo pačiu metu jis išrinktas į Kardinolų kolegiją, tačiau ar jis iš tikro buvo įšventintas kardinolu nėra nustatyta.
Pontifikavimas
Išrinktas popiežiumi 1145 m. vasarį jis smarkiai rizikavo, nes žinant apie ankstesnio popiežiaus smurtinę mirtį, neramumus Romoje pontifikavimas buvo pavojingas užsiėmimas. Visų pirma jis rėmėsi cistersų ordino ir jo įkūrėjo Bernardas Klerviečio autoritetu. Kai kurie istorikai teigia, kad Eugenijus III tebuvo Bernardas Klerviečio įrankis ir iš tikro šis valdė Bažnyčią.
Kangjur
Kangjur ( „Žodžio vertimai“) – Tibeto budistinio kanono dalis, kuriam priklauso „Budos žodžiai“. Tai budistinių sanskrito, kinų kalbos, prakritų tekstų apie Budą ir jo mokymą vertimų kanonas. Didele dalimi atitinka tibietietišką (o tuo pačiu ir Sarvastivados) Tripitaką.
Kangjur skirstomas į šias dalis:
Eugenijus III
Pontifikavimas
Beveik visą savo valdymą Eugenijus III negalėjo reziduoti Romoje. Kovodamas su Romos senatu rėmėsi kitų Italijos miestų ir Sicilijos karalystės pagalba. Privertęs Romą pripažinti save valdovų 1145 m. gale kitų metų kovą buvo priverstas bėgti iš miesto. Kurį laiką rezidavo Viterbe, Sienoje, galiausiai persikėlė į Prancūziją.
Kangjur
Laikoma, kad Kangjur klasifikaciją sukūrė Šalu vienuolyno mokslininkas Budonas (XIV a.), remdamasis Narthango vienuolyno biblioteka. Pirmieji Kangjur leidimai buvo rankraštiniai, bet 1410 m. išleistas pirmasis ksilografinis leidimas (Pekine). Kiti žinomi leidimai yra Dergė, Lasos, Narthango, Urgos. Skirtinguose leidimuose tekstų ir tomų skaičius skiriasi (maždaug nuo 108 iki 150 tomų).
Eugenijus III
Pontifikavimas
Sužinojęs apie Edesos karalystės pralaimėjimą 1145 m. gruodį kreipėsi su bulę Quantum praedecessores į Prancūzijos karalių Liudviką VII, kviesdamas jį surengti Antrąjį kryžiaus žygį, 1146 m. susirinkime Speyer mieste įtikino imperatorių Konradą III ir daugelį jo didikų prisidėti prie rengiamo žygio.
Kangjur
Likusi budistinio kanono dalis – paaiškinimai – pateikti Tengjur sąvade.
Kangjur kanoną turi ir bonas. Ten pateikiamas Šenrabo mokymas.
Eugenijus III
Pontifikavimas
Rengė bažnytinius sinodus šiaurės Europoje, Paryžiuje, Reimse, Tryre 1147–1149 metais, norėdamas reformuoti dvasininkijos gyvenimo taisykles. 1149 m. grįžo į Italiją apsistodamas Viterbe, 1150 m. padedamas Sicilijos karaliaus sugebėjo grįžti į Romą, bet greitai turėjo vėl iš jos pasitraukti. Imperatorius Frydrichas I Barbarosa pažadėjo savo pagalba malšinant maištus popiežiaus valdose, tačiau popiežiui mirus 1153 metais nespėjo įvykdyti savo pažadų.
Trumpauodegė šinšila
Trumpauodegė šinšila (, sin.  Chinchilla chinchilla,, ) – šinšilinių (Chinchillidae) šeimos graužikas.
Trumpauodegės šinšilos sveria 1-1,5 kg. Jų trumpos priekinės galūnės ir ilgos, tvirtos kojas, skirtos šokinėjimui. Šių šinšilų kaklai ir pečiai storesni, tačiau uodega trumpesnė, nei jų ilgauodegių giminaičių.
Viltšyras
Viltšyras  – priėjimo prie jūros neturinti grafystė Pietvakarių Anglijos regione, Anglijoje. Ribojasi su Dorsetu, Somersetu, Hampšyru, Glosteršyru, Oksfordšyru ir Berkšyru. Istorinis administracinis centras buvo Viltone, bet 1930 m. Viltono grafystės savivaldybė (nuo 2009 m. Viltono savivaldybė) persikėlė į Traubridžą.
Grafystė garsi ikiromėnine archeologija: Stounhendžu ir neolitiniais Aveburio akmenimis (ratu išdėstytais akmeniniais žiedais). Solsberio miestas žinomas dėl jame esančios viduramžių Solsberio katedros.
Australopitekas
left|thumb|Australopithecus africanus Australopitekas (Australopithecus africanus) – buvo į žmones panaši išnykusi primatų (Primates) rūšis, gyvenusi maždaug prieš 1-5 milijonus metų. Daugiausia jų rasta Pietų ir Rytų Afrikoje. Manoma, kad tai tarpinė grandis tarp žmogbeždžionių ir dabartinių žmonių (Homo sapiens). Australopitekų (lot. australis – pietinis + gr. pithecos – beždžionė) terminą sukūrė Witwatersrand'o universiteto Pietų Afrikoje anatomijos profesorius Raymond Dart, 1925 m. taip pavadinęs fosilizuotą kaukolę iš Taung akmens skaldyklų.
Sprendžiant pagal trijų milijonų metų senumo griaučius, rastus 1974 metais Afrikoje, australopitekų kaukolė buvo beždžioniška, smegenys palyginti nedidelės, tačiau rankos trumpos ir jie galėjo vaikščioti stati dviem kojomis. Australopitekų smegenys tesudarė 35 % dabartinio žmogaus smegenų, kaukolės talpa 350-600 cm³. Jų ūgis buvo apie 1,3 m, kūno svoris galėjo siekti 25-50 kg.
Veidas prognatiškas, ryškūs antakių lankai, iltiniai dantys mažesni, o krūminiai didesni, nėra beždžionėms būdingos diastemos. Neabejotinai vaikščiojimui dviem kojomis pritaikyti griaučiai (stuburo, dubens, kelio sąnario sandara); tai tiesiogiai liudija ir 3-4 mln. m. senumo pėdų įspaudai (Laetoli, Tanzanija). Santykinai ilgos rankos, išlaikiusios primityvius bruožus, rodo prisitaikymą laipioti medžiais (ilgi lenkti pirštai, mentės sąnarinės duobės padėtis). Skeleto anatomija rodo, kad nors australopitekai galėjo vaikščioti žeme dviem kojomis, dalį laiko jie greičiausiai vis dar praleisdavo medžiuose, miegodami, maitindamiesi ar slėpdamiesi nuo plėšrūnų.
491 m.
491 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Primatai
Primatai (Primates) – žinduolių (Mammalia) būrys, kuriam priklauso lemūrai, beždžionės ir žmogbeždžionės, įskaitant ir žmones. Visi primatai turi penkis pirštus, panašią dantų sandarą. Progresyvus požymis – padidėjusios priekinės smegenys, jų paviršius raukšlėtas. Tačiau žemesniesiems primatams dar būdingi primityvūs kūno sandaros požymiai.
Primatų kūno sandara pakito ir dėl gyvenimo medžiuose. Priekinės ir užpakalinės galūnės tapo stveriamosiomis. Dažniausiai joms būdingi plokšti nagai. Ypač tobulos priekinės galūnės (rankos). Kai kurioms rūšims ypač svarbi ir kibi uodega, kuri funkcionuoja kaip penkta ranka ir būna tokia stipri, kad išlaiko kabantį gyvūną. Ypač tai padeda medžiuose laipiojančioms beždžionėms. Primatų snukis sutrumpėjo, sumažėjo nosies ertmė, susilpnėjo uoslė. Į priekį nukreiptos akys užtikrina binokulinę regą (stereorega).
Patinų sėklidės yra kapšelyje. Kopuliacijos organas kabantis. Dažniausiai gimsta silpnai išsivystęs jauniklis, kuris rūpestingai globojamas.
Mityba
Dantų būna iki 38. Minta mišriu maistu, ypač vaisiais, smulkiais gyvūnais, paukščių kiaušiniais bei jaunikliais. Kai kurios pusbeždžionės minta tik vabzdžiais. Tačiau yra beždžionių (gverecos, langūrai), kurios minta beveik tik lapais. Savanose gyvenančios šimpanzės minta ne tik augalais ir termitais, bet kartais net užpuola nedideles antilopes ar kitas mažas beždžiones. Auką užmuša, suplėšo ir visos kartu vėliau suėda.
Paplitimas ir biotopas
Išskyrus žmones, kurie gyvena visame pasaulyje, primatai paplitę tropinėse ir subtropinėse Amerikos, Afrikos ir Azijos srityse. Amerikoje primatai paplitę nuo pietinės Meksikos iki šiaurinės Argentinos, tačiau jų nėra Karibų salose. Afrikoje primatai plačiai paplitę, daugiau rūšių yra regionuose piečiau Sacharos.
Dauguma laikosi aukštai medžiuose ir vengia nulipti ant žemės (loriai, ilgakulniai, gverecos, orangutangas, gibonai). Stambios miškinės rūšys (mandrilas, gorila) daugiausiai laiko praleidžia ant žemės ir tik nakčiai lipa į medžius. Kai kurie primatai gyvena savanoje (dalis pavianų) arba ant uolų (karčiuotasis pavianas, dželada).
Paskutiniais duomenimis, beveik pusei iš 634 žinomų primatų rūšių gresia išnykimas, daugiausiai dėl to, kad dėl miškų kirtimo mažėja gyvenamas plotas, bei yra medžiojami maistui.
Primatų socialinis elgesys
Per paskutiniuosius dešimtmečius biologai, tiriantys primatus, atliko ilgai trunkančius beždžionių ir žmogbeždžionių stebėjimus jų natūralioje aplinkoje ir ištyrė jų socialinę organizaciją, mokymosi ir komunikavimo gebėjimus. Nustatyta, kad daugelis elgesio savybių, anksčiau priskirtų išimtinai žmonėms, randamos ir tarp primatų, skiriasi tik šių savybių išvystymo laipsnis.
Primatai yra socialiniai gyvūnai, gyvenantys ir keliaujantys grupėse, kurių dydis skiriasi priklausomai nuo rūšies. Daugelyje rūšių patelės ir jų palikuonys sudaro socialinės sistemos pagrindą.
Friedrich Wilhelm Murnau
Frydrichas Vilhelmas Murnau (, geriau žinomas kaip F. W. Murnau, g. 1888 m. gruodžio 28 d. Bylefelde, Vokietijos imperija – m. 1931 m. kovo 11 d. Santa Barbaroje, JAV) – vienas įtakingiausių nebyliojo kino laikotarpio Vokietijos kino režisierių. Aktyvus XX a. 3-iojo dešimtmečio ekspresionizmo judėjimo Vokietijos kine veikėjas. Kai kurie F. W. Murnau nebyliojo kino filmai pražuvo, bet daugelis išliko.
Primatai
Primatų socialinis elgesys
Tarp šimpanzių didžiausias organizacinis vienetas yra bendruomenė, susidedanti iš 50 ir daugiau individų. Tačiau šie gyvūnai retai laikosi vienoje grupėje ilgesnį laiko tarpą. Paprastai bendruomenė skyla į mažesnes grupes, kurios kelionių metu gali susijungti, tačiau anksčiau ar vėliau skyla į mažesnius vienetus.
Gerkai (Ylavos apskritis)
Gerkai arba Dubrovka (, nuo 1907 m. Görken, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dolgorukovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Varmės žemės kaimo pavadinimas Gerkīns prūsiškos kilmės. 1326 m. minimi Gerkin. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. gegužės 7 d. Didžiųjų Deksių valsčiaus kaimas. 1910 m. buvo 99 gyventojai. 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungtas prie Graventyno. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Orechovo apylinkės kaimas. 1946 m. sujungti Pilsėdai, Gerkai ir Klausėnai, kaimas pavadintas Dubrovka.
Primatai
Primatų socialinis elgesys
Daugelis primatų bendruomenių sudaro hierarchines sistemas, kuriose atskiri individai turi savo statusą. Nors agresija dažnai pasireiškia siekiant pakelti atskiro individo statusą, tačiau dominavimo santykiai paprastai tarnauja tam, kad fizinės jėgos naudojimas būtų sumažinamas. Žemo statuso gyvūnai nesiryžta pulti ar net grasinti aukštesnį statusą turintiems, o dominuojantys gyvūnai savo padėtį dažnai užtikrina tik grasinančiais gestais. Individo statusą galima nustatyti pagal jo priėjimą prie resursų, įskaitant maistą ir partnerius.
Skersė
thumb|350px|right|[[NGC 1300, skersinė spiralinė galaktika, pasisukusi į mus plokštuma. Hablo kosminiu teleskopu daryta nuotrauka.]]
Primatai
Primatų socialinis elgesys
Individo statusas yra nenuolatinis ir keičiasi gyvenimo eigoje. Jis priklauso nuo daugybės veiksnių, įskaitant lytį, amžių, agresyvumo lygį, laiką praleistą grupėje, protingumą ir kt.
Skersė
Skersė tai panaši į cilindrą arba labai suplotą elipsę struktūra, „perverianti“ galaktikos centrinį telkinį (tiksliau kalbant – „prilipusi“ prie jo simetriškai iš abiejų pusių). Nuo skersės prasideda diske susisukusios vijos.
Primatai
Primatų socialinis elgesys
Konfliktai grupės viduje dažniausiai kyla varžantis dėl išteklių, įskaitant poravimosi partnerius ir maistą. Vietoje tiesioginių atakų ir kovos, didžioji dalis grupės viduje vykstančios agresijos pasireiškia įvairiais signalais ir pozomis, dažniausiai esančios hierarchijos rėmuose. Daugelis tokių situacijų išsprendžiamos taikiai, nors nevisuomet:
Skersė
Paskutiniais duomenimis ne mažiau dviejų trečdalių galaktikų turi skerses. Nustatyta, kad net Paukščių Takas yra skersinė spiralinė galaktika.
Primatai
Primatų socialinis elgesys
Siekiant sumažinti smurtą primatai taiko draugišką elgesį, kuris pasireiškia per įvairios formos fizinius kontaktus: lietimąsi, rankos spaudimą, glėbesčiavimąsi, o tarp šimpanzių ir bučiavimąsi.
Primatai paprastai juda tam tikroje teritorijoje, kurios dydis priklauso nuo grupės dydžio ir ekologinių veiksnių (maisto kiekio). Šios teritorijos branduolys paprastai yra saugomas nuo kitų grupių įsiveržimo. Tai ypač būdinga miškuose gyvenančioms primatų rūšims.
Friedrich Wilhelm Murnau
Vokiški filmai
Žinomiausias F. W. Murnau filmas yra „Nosferatu“, 1922 m. sukurta Bremo Stoukerio romano „Drakula“ ekranizacija, dėl kurios B. Stoukerio našlė padavė režisierių į teismą dėl autoriaus teisių pažeidimo. F. W. Murnau pralaimėjo bylą ir privalėjo sunaikinti visas filmo juostas, bet neteisėtos kopijos išliko. Vampyras, kurį vaidino Vokietijos teatro aktorius Maksas Šrekas (Max Schreck), buvo panašus į žiurkę, kurios platindavo marą. Žodis „nosferatu“ buvo paimtas iš B. Stoukerio romano, kuriame vietiniai rumunai taip vadino grafą Drakulą ir, tikriausiai, kitus nemirėlius.
Ne mažiau reikšmingas F. W. Murnau darbas yra „Paskutinis žmogus“ (, 1925 m.), kurio scenarijų parašė Karlas Mazeris (Carl Mayer), labai iškilus Kammerspiel kino judėjimo veikėjas, o vaidmenį sukūrė aktorius Emilis Janingsas (Emil Jannings). Filme buvo panaudotas subjektyvus kino kameros regėjimo laukas, kai kamera „mato“ veikėjo akimis, o veikėjo psichologinė būsena perteikiama vaizdo stilium. Savo turiniu ši juosta taip pat žengė pirmuosius žingsnius cinéma vérité judėjimo link. Kitaip nei dauguma F. W. Murnau darbų, technine prasme „Paskutinis žmogus“ laikomas Kammerspiel, o ne ekspresionistiniu filmu.
Paskutinis F. W. Murnau Vokietijoje sukurtas filmas buvo didelio biudžeto „Faustas“ (, 1926 m.) su Giosta Ekmanu (Gösta Ekman) pagrindiniame vaidmenyje, Emiliu Janingsu Mefistofelio vaidmenyje ir Kamila Horn (Camilla Horn) Gretchen vaidmenyje. F. W. Murnau filmas remiasi senesniąja Fausto legendinės pasakos tradicija ir klasikine Gėtės versija. Vienoje garsiausių filmo scenų milžiniškas sparnuotas Mefistofelio pavidalas skrenda virš miesto, sėdamas maro sėklas.
Holivudas
1926 m. F. W. Murnau emigravo į Holivudą (JAV), kur pradėjo dirbti „20th Century Fox“ kino studijoje ir sukūrė „Saulėtekį“ (, 1927 m.), kuris kino žinovų laikomas vienu geriausių visų laikų filmų. „Saulėtekis“ sulaukė ne tik finansinės sėkmės ir pelnė kelias statulėles pirmojoje JAV Kino meno ir mokslo akademijos apdovanojimų ceremonijoje 1929 m. Akademijos apdovanojimą už išskirtinį meninį kūrinį (dabar Apdovanojimas už geriausią filmą) filmas pasidalijo su juosta „Sparnai“ (, 1927 m., rež. Viljamas A. Velmanas).
Kiti du F. W. Murnau filmai, neišlikusi juosta „Keturi velniai“ (, 1928 m.) ir „Miesto mergaitė“ (, 1930 m.), buvo pritaikyti naujajam garsinio kino amžiui ir nesulaukė didelio pripažinimo. Prasti įvertinimai nuvylė F. W. Murnau, todėl jis pasitraukė iš „Fox“ kino studijos ir kurį laiką keliavo po Okeaniją.
Su dokumentikos pradininku Robertu Flajerčiu (Robert Flaherty) 1931 m. F. W. Murnau nukeliavo į Bora Bora kurti filmo „Tabu“ Dėl kūrybinių nesutarimų su F. W. Murnau, R. Flajertis pasitraukė iš projekto, ir režisieriui teko užbaigti filmą pačiam. JAV šis filmas buvo išcenzūruotas, nes jame buvo vaizduojamos polinezietės moterys nuogomis krūtimis. Iš pradžių filmas buvo pusiau nebylus, pusiau garsinis, bet vėliau buvo perdarytas į nebylųjį – F. W. Murnau mėgstamą žanrą.
Mirtis
F. W. Murnau buvo palaidotas Stansdorfo Pietvakarių kapinėse (Südwest-Kirchhof Stahnsdorf) prie Berlyno. Laidotuvėse dalyvavo tik 11 žmonių. Tarp jų Robertas Flajertis, Emilis Janingsas, Greta Garbo ir Fricas Langas (Fritz Lang), pasakęs laidotuvių kalbą. G. Garbo užsakė F. W. Murnau mirties kaukę, kurią laikė ant savo darbo stalo, dirbdama Holivude.
Įtaka
2000 m. režisierius Edmuntas Elijasas Merigas (E. Elias Merhige) sukūrė filmą „Vampyro šešėlis“, beletrizuotą pasakojimą apie tai, kaip buvo statomas filmas „Nosferatu“. F. W. Murnau vaidina Džonas Malkovičius (John Malkovich). Juostoje F. W. Murnau taip pasiryžęs sukurti tikrovišką filmą, kad grafo Orloko vaidmeniui net pasamdo tikrą vampyrą (vaid. Vilemas Defo (Willem Dafoe)).
Grupė „Murnau“ pasivadino režisieriaus F. W. Murnau vardu.
Drapalis
Drapalis – ežeras pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, apie 8 km į šiaurę nuo Leipalingio, Cijūniškės miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,97 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 126,1 m. Šiaurinis krantas žemas, plačiai užpelkėjęs – plyti ~ 8 ha dydžio Drapalio pelkė. Rytinis krantas aukštas, kiek atokiau į rytus įsikūręs Drapalių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Giedavardžio ežero baseinui.
Ežerėvardis Drapãlis kildinamas nuo drapoti („mindyti“).
Danijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Danijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Balos
Balos – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pakražančio.
Portugalijos futbolo supertaurė
Portugalijos futbolo supertaurė (oficialiai ) – trofėjus, dėl kurio varžosi Portugalijos futbolo čempionai ir taurės laimėtojai.
Abraomas Suckeveris
Abraomas Suckeveris (1913 m. liepos 15 d. Smurgainyse – 2010 m. sausio 20 d. Tel Avive) – Vilniuje gyvenęs žydų rašytojas. Rašė jidiš kalba. Ankstyvajame laikotarpyje jo kūrinių tematikoje dominavo žydų kančios nacių laikotarpiu, vėliau ėmė rašyti ir Izraelio temomis. Kūriniai išversti į daugiau nei 30 kalbų.
Biografija
Abraomas Suckeveris gimė 1913 m. Smurgainyse (dabartinė Baltarusija), rabinų chasidų šeimoje. Ten gyvenę žydai 1915 m. buvo rusų deportuoti, nes buvo įtariami padedant puolančioms vokiečių pajėgoms. Suckeverio šeima atsidūrė Sibire, Omske. Po tėvo mirties 1920 m. motina su vaikais grįžo į Vilnių. A.Suckeveris lankė lenkų-žydų gimnaziją, nuo 1930 m. priklausė žydų skautų grupei.
Vilniaus universitete studijavo literatūrą. Trisdešimtųjų metų pradžioje susibūrus dailininkų ir literatų grupei „Jung Vilne" („Jaunasis Vilnius"), L. Volfo kvietimu į ją įsitraukė ir A. Suckeveris.
Jo pirmasis eilėraštis pasirodė 1932 m. skautų grupės žurnale. Nuo 1934 m. jo kūriniai periodiškai buvo spausdinami Varšuvos ir Vilniaus žurnaluose. 1937 m. pasirodė poeto pirmasis eilių rinkinys Lider ("Dainos").