cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šanchajus
Ekonomika
miniatiūra|kairėje|[[Šanchajaus vertybinių popierių birža yra viena stambiausių pasaulyje]] Šanchajus dažnai laikomas žemyninės Kinijos finansų ir komercijos centru, čia sukuriama 4 % Kinijos BVP. Šiuolaikinė plėtra prasidėjo ekonominėmis reformomis 1992 m., dešimtmečiu vėliau nei daugelyje Pietų Kinijos provincijų, tačiau Šanchajus greitai įveikė provincijas ir išlaikė savo, kaip verslo centro, vaidmenį žemyninėje Kinijoje. Šanchajus taip pat užima didžiausią žemyninės Kinijos rinkos dalį.
Šanchajus turi vieną aktyviausių uostų pasaulyje. Pro didžiulį Šanchajaus uostą keliauja dauguma Kinijos eksporto ir importo prekių bei krovinių (metinė apyvarta virš 100 mln. tonų). 2005 m. Šanchajaus uostas užėmė pirmąją vietą pasaulyje pagal krovinių apimtį, iš viso uoste buvo perkrauta 443 mln. tonų krovinių.
miniatiūra|dešinėje|Yan'an East Road Interchange, Shanghai, China (Unsplash).jpg|Miestą juosia žiedinė automobilių magistralė
Kultūra
miniatiūra|kairėje|Kinijos meno muziejus [[Pudongas|Pudonge]] Šanchajuje įsikūrę keli muziejai. Šanchajaus muziejus yra vienas iš pirmaujančių muziejų Kinijoje, jame eksponuojami tokie meno kūriniai kaip skulptūros, paveikslai ir kaligrafijos kūriniai iš įvairių Kinijos istorijos laikotarpių. Oriental Pearl Tower įsikūrusiame Šanchajaus istorijos muziejuje pristatoma vietos istorija. Rockbund meno muziejuje, duris atvėrusiame 2010 m., vaizduojamas šiuolaikinis menas, ypatingą dėmesį skiriant Kinijos menininkų kūrybai.
Maistas
miniatiūra|dešinėje|175px|Šanchajaus virtuvės išradimas – virtinukai xiaolongbao
Šanchajaus virtuvė kūrėsi Juan dinastijos laikais, raida toliau kito ir valdant Čing dinastijai. Šanchajaus virtuvėje labai svarbi sezonų kaita, mat su kiekvienu sezonu atkeliauja nauji maisto produktai. Virtuvėje siekiama kaip įmanoma išryškinti tikrąjį produkto skonį, todėl prieskonių vartojama nedaug, o produktai maišomi ir apdorojami kuo mažiau. Pavyzdžiui, žymiojo Šanchajaus krabo paruošimas apsiriboja paprasčiausiu išvirimu ar patroškinimu. Tarp kitų gerai žinomų Šanchajaus virtuvės akcentų yra konservuoti bambuko ūgliai, troškintas šamas bei troškintas jūrų agurkas su krevetėmis.
Sportas
Šanchajaus tarptautinėje trasoje rengiamos Formulė 1 pasaulio čempionato etapo Kinijos Grand Prix varžybos.
Balstogės Jėzaus Prisikėlimo bažnyčia
Balstogės Jėzaus Prisikėlimo bažnyčia – bažnyčia esanti Balstogės mieste. Bažnyčia pavadinta Jėzaus Prisikėlimo garbei. Bažnyčia priklauso Balstogės Jėzaus Prisikėlimo parapijai. 1991-1996 m. vyko bažnyčios statybos, architektas Michał Bałasz.
Beržinkos
Beržinkos – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Naujo Strūnaičio.
Laisvalaikis
thumb|Mergaitė [[baseinas|baseine]] Laisvalaikis – laikas, nepriskiriamas tokiai privalomai veiklai kaip darbas (profesinė veikla, namų ruoša), mokymasis, valgymas, miegas. Kai kuriais atvejais nėra griežtos ribos tarp privalomų atlikti darbų ir laisvalaikio, kadangi kai kurie privalomi darbai gali būti atliekami ir laisvu nuo darbo metu, savo malonumui (pavyzdžiui, kokio nors ilgalaikio plano, teikiančio malonumą, vykdymas).
Cisai
Cisai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės rytus nuo Narevo, apie 26 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 32 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
1281 m.
1281 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuota
Kuršukai
Kuršukai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Naudvario.
1281 m.
Mirtys
Nedatuota
Kotošas
Kotošas nuo seno buvo žinomas kaip lobių ieškotojų huaka. 1934 m. čia archeologas Javier Pulgar Vidal atrado priešinkinio laikotarpio keramikos, vėliau Kotošą tyrinėjo Julio César Tello. Jis šį miestą siejo su iš Amazonijos atkeliavusiomis gentimis, vėliau pradėjusioms Čavino kultūrą. 1960 m. Kotošo tyrinėjimais užsiėmė Tokijo universiteto archeologai Seichis Icumis, Kazuo Terada, antropologas Toširikas Sono. Japonai 1963 m. čia atrado taip vadinamą „Sukryžiuotų rankų šventyklą“  – vieną seniausių Amerikoje.
Šventyklos sienos su nišomis, o po jomis pavaizduoti sukryžiuotų rankų bareljefai. Japonų mokslininkai tas rankas laikė kulto objektu. Šventykla buvo atkasta: nustatyta, kad ji buvo pastatyta ~1800 m. pr. m. e., užkelta ant 8 m aukščio platformos, į ją vedė laiptai, o į patalpas buvo patenkama per 2,25 m aukščio vartus. Sukryžiuotų rankų šventykloje aptiktos židinio liekanos bei oro tiekimo sistema, kad amžinoji ugnis neužgestų.
Guldynai
Guldynai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Užusalių.
Raudonoji aikštė
Raudonoji aikštė – pati garsiausia aikštė Maskvoje. Aikštė skiria Kremlių, seniau buvusią karališkąją pilį, o dabar atliekantį Rusijos prezidento rezidencijos funkcijas, ir istorinį pirklių kvartalą, vadinamą Kitaigorodu. Kadangi visos pagrindinės Maskvos gatvės, o kartu ir pagrindiniai keliai, einantys skersai visą Rusiją, spinduliais išeina iš šios aikštės, Raudonoji aikštė neretai yra laikoma ne tik Maskvos, bet ir visos Rusijos centru. 1990 m. UNESCO įtraukė Raudonąją aikštę į pasaulinio paveldo registrą.
Atsiradimas ir pavadinimo kilmė
Žemė, kurioje dabar yra Raudonoji aikštė, anksčiau buvo užstatyta mediniais namais ir lūšnomis, tačiau 1493 m. caras išleido įsakymą, kuriuo nurodė juos visus nugriauti kaip keliančius pavojų gaisro atveju. Naujas atviras plotas, tuo metu vadintas tiesiog „Пожар“ (tariama „pažar“), ką apytiksliai būtų galima versti kaip „degėsiai“, pamažėle buvo pradėtas naudoti kaip pagrindinė Maskvos turgaus aikštė. Netrukus šioje aikštėje buvo pradėtos rengti įvairios šventės, skelbiami įsakymai, sakomos kalbos, o kartais Raudonojoje aikštėje būdavo rengiamos ir carų karūnavimo ceremonijos. Ilgainiui aikštė buvo iš visų pusių apstatyta ir buvo nuo to laiko naudojama visų Rusijos vyriausybių kaip vieta vykdyti oficialioms ceremonijoms.
Klaidingai manoma, kad aikštės pavadinimas yra kilęs dėl ją supančių pastatų statybai naudotų plytų spalvos. Iš tiesų rusiškas žodis „красный“, be „raudonas“, turi ir kitą reikšmę – „gražus“. Šis epitetas pirmiausiai buvo pritaikytas Raudonojoje aikštėje esančiam Vasilijaus Palaimintojo soborui, tačiau netrukus ir visa aikštė tapo taip vadinama. Kai kurie senieji Rusijos miestai taip pat turi centrines aikštes, vadinamas „Красная площадь“ pagal pagrindinę aikštę Maskvoje.
Tolimesnė istorija
Sovietų Sąjungos vyriausybei sugrąžinus sostinę į Maskvą, Raudonoji aikštė išlaikė savo svarbą ir vaidino nemenką vaidmenį naujos valstybės gyvenime. Be to, kad Raudonoji aikštė buvo oficialus Sovietų Sąjungos vyriausybės adresas, ji tapo žinoma kaip pagrindinė karinių paradų rengimo vieta. Kazanės Dievo Motinos Ikonos soboras bei šalia stovėjusi koplyčia buvo nugriautos tam, kad netrukdytų sunkiosioms karo mašinoms. Taip pat buvo planuojama nugriauti žinomiausią Maskvos pastatą, Palaimintojo Vasilijaus soborą. Legenda byloja, kad Lazaris Kaganovičius, Stalino bendražygis ir Maskvos rekonstrukcijos projekto vadovas, pagamino specialų Raudonosios aikštės maketą su nuimamu soboro modeliu, ir atnešė jį parodyti Stalinui, norėdamas įrodyti jam, kad soboras trukdo kariniams paradams ir eismui. Tačiau kai Kaganovičius nuėmė soboro modelį nuo aikštės, Stalinas, pasak legendos, jį sulaikė ir tarė: „Lazari, padėk soborą į vietą.“
Du žymiausi kariniai paradai Raudonojoje aikštėje buvo 1941 ir 1945 m. Pirmasis buvo surengtas vokiečių pajėgoms apsuptame mieste, ir kareiviai iš Raudonosios aikštės ėjo tiesiai į frontą. Antrasis buvo surengtas švenčiant pergalę prieš fašistinį režimą, ir nugalėtosios nacių armijos vėliavos buvo metamos į krūvą prie Lenino mauzoliejaus.
Aikštės aplinka
Aikštę supa daugybė įžymių statinių. Vienas iš jų yra mauzoliejus, kuriame guli Vladimiro Lenino, Sovietų sąjungos įkūrėjo, palaikai. Netoli stovi ryškiais įvairiaspalviais kupolais padabintas Vasilijaus Palaimintojo soboras bei Kremlius su savo rūmais, soborais ir gynybiniais bokštais. Rytinėje aikštės dalyje yra GUM prekybos centras bei atstatytas Kazanės Dievo Motinos Ikonos soboras. Šiaurinę aikštės dalį užima Valstybinis istorijos muziejus, kurio fasado forma primena greta stovinčio Kremliaus bokštus. Keista, tačiau visoje aikštėje yra tik viena skulptūra, skirta Kuzmai Mininui ir Dmitrijui Požarskiui, išgelbėjusiems Maskvą nuo įsiveržusių karių iš Lenkijos-Lietuvos valstybės. Netoli nuo šio bronzinio monumento yra vadinamoji „Лобное место“ (tariama „lobnojė mėsto“) – apvali platforma, ant kurios vykdavo visuomeninės ceremonijos. Visa aikštė yra stačiakampio formos, maždaug 695 metrų ilgio ir 130 metrų pločio.
Slavkovas prie Brno
Slavkovas prie Brno – miestas pietryčių Čekijoje, į pietus nuo Brno. XIII a. tvirtovės liekanos, renesansinė rotušė, dvi bažnyčios.
Labiausiai žinomas dėl už keleto kilometrų į vakarus nuo jo 1805 m. gruodžio 2 d. vykusio Austerlico mūšio (tuo metu miestelis vokiškai vadintas Austerlicu).
Adelė Nezabitauskaitė-Galaunienė
thumb|240px|Namas Vydūno alėjoje Kaune, kuriame A. Galaunienė gyveno 1932–1962 m. thumb|240px|Memorialinė lenta Pauliui ir Adelei Galaunėms thumb|150px Adelė Nezabitauskaitė-Galaunienė (1895 m. sausio 15 (naujuoju stiliumi – 28) d. Baidotuose, Gintališkės valsčius, Telšių apskritis, Kauno gubernija – 1962 m. balandžio 25 d. Kaune) – Lietuvos dainininkė (kolaratūrinis sopranas), muzikos mokytoja, dirigentė.
Biografija
Būdama 11 metų pradėjo giedoti Salantų parapijos chore. 1908 m. Skuodo keturklasėje gimnazijoje ėmė reikštis solo dainavimu. 1912–1914 m. mokėsi Kauno „Saulės“ mokytojų seminarijoje, dalyvavo meninėje veikloje. 1914–1918 m. mokėsi Maskvos filharmonijos draugijos muzikos ir dramos mokyklos dramos vaidybos skyriuje (dėst. V. Uspenskis, operos klasei vadovavo V. Tiutiunikas, dramos kursą dėstė V. Nemirovičius-Dančenko ir Konstantinas Stanislavskis). Studijų metais dalyvavo lietuvių koncertuose, etnografiniuose tautų koncertuose atstovaudavo lietuviams.
1918 m. vasarą grįžo į Lietuvą ir kuriam laikui apsistojo Vilniuje. Su pianiste Aleksandra Dirvianskaite ir kompozitorium Juozu Tallat-Kelpša ėmė rengti vakarus-koncertus Kaune ir Vilniuje, taip pat Žemaitijos miestuose ir miesteliuose. 1919 m. sausio 12 d. ištekėjo už dailininko ir dailėtyrininko Pauliaus Galaunės (1890–1988). Tų pačių metų pavasarį apsigyveno Kaune. Aktyviai įsijungė į Lietuvių meno kūrėjų draugijos organizuotą muzikos sekcijos veiklą, su kitais muzikais ėmėsi operos organizavimo darbo.
1920–1931 m. Valstybės teatro solistė. 1920 m. gruodžio 31 d. pirmajame Džiuzepės Verdi operos „Traviata“ spektaklyje atliko Violetos vaidmenį. Valstybės teatre sukūrė daugiau kaip 25 klasikinių operų pagrindinius vaidmenis (iš jų 16 premjerų) ir turėjo apie 1200 viešų pasirodymų operoje ir koncertų salėse. Rašė recenzijas apie Valstybės teatro operų spektaklius „Lietuvos aide“ ir kitur. Dalyvavo Kauno radiofono koncertų programose. Kelis kartus važiavo į Paryžių, kur po 3-4 mėnesius gilino vokalo studijas (pedagogė Franciose-Jeanne Schütz-Litvinne ir kt.). Aktyviai dalyvavo Lietuvių-prancūzų draugijos veikloje, 1937 m. apdovanota Prancūzijos ordinu.
1931–1940 m. dėstė muziką ir dainavimą Šv. Jėzaus Širdies kongregacijos mergaičių gimnazijoje, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams. A. Galaunienė reiškėsi ir kaip dirigentė – 1933 m. birželio 5 d. Petro Vileišio aikštėje Kaune LKM draugijos kongreso metu dirigavo 1500 dalyvių moterų chorui ir orkestrui. 1933 m. vasarą Palangoje dirigavo skaučių surengtame koncerte Baden-Povelui pagerbti. 1939 m. gegužės 8 d. Valstybės teatre dirigavo lietuviškų gimnazijų jungtiniam moterų chorui. 1940 m. vasarą Kauno sporto halėje surengtoje mokyklinių chorų šventėje dirigavo 2000 dainininkų jungtiniam chorui. 1940–1942 m. dėstė Kauno muzikos kursuose.
1945–1947 m. vėl dainavo Kauno valstybiniame operos ir baleto teatre. Nuo 1947 m. Kauno konservatorijos, 1949–1950 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklos solinio ir ansamblinio dainavimo dėstytoja. 1949–1953 m. Lietuvos aklųjų draugijos Kauno skyriaus solinio dainavimo mokytoja, buvo daugelio solistų mėgėjų konsultantė ir globėja. Palaidota Petrašiūnų kapinėse.
Kleščelių valsčius
Kleščelių valsčius  – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje. Centras – Kleščeliai. Ribojasi su Bockų, Čeremchos, Dubičės Cerkevnės, Mileičycių, Orlios valsčiais ir Gudija.
Didieji Antilai
thumb|right|250px|Didieji Antilai (žalia) Didieji Antilai – Karibų jūros salų, vadinamų Vakarų Indija, dalis (kartu su Bahamais ir Mažaisiais Antilais). Didžiuosius Antilus sudaro Kuba, Jamaika, Espanjolos sala (sudaryta iš Haičio vakaruose ir Dominikos Respublikos rytuose) ir Puerto Rikas. Didieji Antilai – žemyninės kilmės salos, skirtingai nei Mažieji Antilai, kuriuos sudaro jaunos vulkaninės ar koralinės kilmės salelės. Pagal antropologinius požymius, kalbą ir tradicijas Didieji Antilai priskiriami Lotynų Amerikai.
Auzonijus
thumb|Ausonijus Decimas Magnus
Kleščelių valsčius
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1934 m. spalio 1 d. prijungtos dalys Dubiažyno valsčiaus ir Orlios valsčiaus. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Bresto srities Kleščelių rajonui. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1953 m. buvo panaikintas, 1953–1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Poličnos valsčiui. Apie 1975 m. atkurtas, iki 1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
thumb|left|Kleščelių valsčius
Auzonijus
Auzonijus, Ausonijus Decimas Magnus, g. 310 m. – 393 m., Burdigaloje) – romėnų poetas, retorikos mokytojas.
Didieji Antilai
अँटिल्स
Kleščelių valsčius
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 142,62 km², iš kurių:
Auzonijus
Biografija
Gimė Burdigaloje (dab. Bordo) pasiturinčioje graikų kilmės gydytojo šeimoje. Motinos dėdė Aemilius Magnus Arborius Auzonijų mokė gramatikos ir retorikos. 334 m. pradėjo mokyti Burdigalos retorikos mokykloje. Apie 30 metų dėstė gramatiką ir retoriką. 365–375 m. gyveno prie Romos imperatoriaus dvaro Tryre. Mokė Romos imperatoriaus Valentiniano I sūnų Gracianą. 368 m. – 369 m. lydėjo imperatorių jo Germanijos žygiuose. Buvo paskirtas kvestoriumi. 379 m. tapo konsulu. Po Graciano nužudymo 383 m., grįžo į gimtinę, kūrė eiles. Kūriniuose antikos tematika siejama su krikščionybės elementais. Manoma, kad prieš mirtį tapo krikščionimi.
Kleščelių valsčius
Geografija
Valsčius sudaro 8,78 % Hainuvkos apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1190,04 zlotai.
Apžvalga (savaitraštis)
Apžvalga – Lietuvos krikščionių demokratų partijos savaitraštis, leistas 1989–2000 m. 2010–2019 m. leidinys leistas Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų.
Mamenchizauras
Mamenchizauras (Mamenchisaurus) – euhelopodidae šeimai priklausęs zauropodas, gyvenęs vėlyvosios juros laikotarpiu. Liekanų rasta Azijoje. Ilgis – 22 m. Turėjo ilgiausią kaklą iš visų žinomų gyvūnų. Šis sudarė beveik pusę mamenchizauro ilgio ir susidėjo iš 19 ilgų stuburo slankstelių. Toks ilgas kaklas turbūt padėdavo pasiekti aukščiausių medžių viršūnes.
Apžvalga (savaitraštis)
Istorija
Išleistas kaip atkurtas 1890 m. įsteigtas leidinys. Iš pradžių buvo leistas Kaune, nuo 1992 m. – Vilniuje. Tiražas 1990 m. – 20 000 egz., 1993 m. – 12 100 egz., 1997 m. – 6200 egz.
1992–1996 m. leistas priedas lenkų kalba „Przegląd“ (Apžvalga), redaktorius Medardas Čobotas, tiražas 1992 m. – 15 000 egz., 1995 m. – 2300 egz.
Leidinys vėl leistas 2010–2019 m.
Doratinka
Doratinka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į vakarus nuo Narevo, apie 20 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 32 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Rudapilvis akmeninis strazdas
Rudapilvis akmeninis strazdas (Monticola rufiventris) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti akmeninių strazdų (Monticola) genčiai. Šios rūšies paukščiai aptinkami Indijos subkontinento šiauriniuose regionuose ir rytinėje pietryčių Azijoje. Jo naturali buveinė yra vidutinių platumų juostoje esantys miškai.
Danguolė Galinauskienė-Urbanavičiutė
Danguolė Galinauskienė-Urbanavičiūtė (g. 1940 m. birželio 14 d. Butrimonių miestelyje, Alytaus r.) – choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
1964–1968 m. mokytojavo Vilniuje, o nuo 1969 m. Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo dėstytoja, nuo 1996 m. vyr. dėstytoja. 1974–1976 m. merginų choro vadovė. Išugdė per 50 jaunųjų chorvedžių, parašė metodinių darbų, dalyvavo mokslinėse konferencijose.
Be pedagoginio darbo, D. Galinauskienė vadovavo ir meno mėgėjų kolektyvams. 1970–1975 m. buvo Kauno dirbtinio pluošto gamyklos dainų ir šokių liaudies ansamblio choro vadovė. Ansamblis daug koncertavo, 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurse savo grupėje pelnė geriausio kolektyvo vardą. 1975–1978 m. Kauno mišriojo choro „Mada" chormeisterė – su juo koncertavo Lietuvoje, Gruzijoje ir Vokietijoje, Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje laimėjo antrąją vietą, koncertuose atlikdavo solo partijas. 1978–1992 m. Romainių sanatorijos moterų vokalinio ansamblio vadovė. Ansamblis buvo Kauno zonos apžiūrų bei konkursų prizininkas. Pedagogė daug metų koncertavo kaip vokaliste solistė. 1975 m. dainų ir šokių liaudies ansamblių šventės Kaune dirigentė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Mesjė 59
250px|thumb|right|M59 Mesjė 59 – elipsinė galaktika Mergelės žvaigždyne. Atstumas nuo Žemės – apie 60 milijonų šviesmečių. Objektas dar žymimas NGC 4621 numeriu. Jo regimasis ryškis – 9,8.
Tai viena didžiausių elipsinių galaktikų, įeinančių į Mergelės galaktikų spiečių. Visgi M59 galaktikos masė gerokai mažesnė, nei kitų šio spiečiaus galaktikų, be to, ši galaktika ne tokia šviesi.
Galaktikos centre esama supermasyvios juodosios bedugnės, kurios masė 270 mln. kartų didesnė nei Saulės. M59 galaktikoje yra vidinis žvaigždžių diskas, taip pat apie 2200 kamuolinių spiečių. Centrinis galaktikos regionas (vidiniai 200 šviesmečių) sukasi priešinga kryptimi, nei likusi galaktikos dalis.
M59 galima aptikti Mergelės žvaigždyne, greta M58 ir M60 objektų. Galaktika geriausiai matoma gegužės mėnesį. Nors pro nedidelius teleskopus galima įžiūrėti elipsoidinį galaktikos pavidalą ir šviesų centrą, detalesnis vaizdas sunkiai įžiūrimas ir didesniais teleskopais.
Mesjė 59 ir gretimą M60 galaktiką 1779 m. aptiko vokiečių astronomas Johann Gottfried Koehler, tuo metu stebėjęs Bodės kometą. Tą pačią kometą stebėjo ir Charles Messier, jis aptiko M59, M60 bei kaimyninę M58 galaktiką. Šiuos objektus Charles Messier įtraukė į savo katalogą.
Kriaukleniniai
Kriaukleliniai (Cochlicopidae) – pilvakojų moliuskų (Gastropoda) šeima.
Kolda
Kolda – miestas pietų Senegale, Koldos regiono sostinė. 62 tūkst. gyventojų. Pro miestą teka Kasamanso upė.
Kalatai
Kalatai  – kaimas Lenkijos rytuose, Stočeko valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vidaus degimo variklis
Vidaus degimo variklis – energijos rūšies keitimo įtaisas, variklis, uždaroje degimo kameroje atpalaiduojamą termocheminę kuro mišinio sprogimo reakcijos energiją verčiantis į mechaninę – sukimo momentą.
Keturtakčio vidaus degimo variklio veikimo schema
thumb|Vidaus degimo variklio keturi taktai 1. Įsiurbimas, 2. Suspaudimas, 3. Darbo eiga, 4. Išmetimas Dažniausiai vidaus degimo varikliai yra keturtakčiai.
Pirmasis taktas – įsiurbimas. Sukantis velenui, stūmoklis iš viršutinio kraštutinio taško slenka žemyn, dujos cilindre praretėja, atsidaro įsiurbimo vožtuvas ir pro jį į cilindrą patenka degusis kuro ir oro mišinys. Kai stūmoklis pasiekia kraštutinį tašką, įsiurbimo vožtuvas užsidaro.
Antrasis taktas – suspaudimas. Toliau sukdamasis alkūninis velenas ima kelti stūmoklį į viršų, ir šis spaudžia degųjį mišinį. Abu vožtuvai yra uždaryti. Kai stūmoklis vėl pasiekia kraštutinį viršutinį tašką, degusis mišinys užsidega (nuo žvakės kibirkšties benzininiuose varikliuose, nuo spaudžiamų dujų įkaitimo dyzeliniuose varikliuose).
Ketvirtasis taktas – išmetimas. Stūmoklis nusileidžia iki apatinio kraštutinio taško, atsidaro išmetimo vožtuvas ir pro jį deginiai išmetami iš cilindro lauk, o stūmoklis kyla į viršų. Baigiantis šiam taktui, išmetimo vožtuvas užsidaro.
Vidaus degimo variklio užvedimas
Alkūninis velenas iš pradžių pasukamas starteriu ar rankena. Toliau velenas sukasi iš inercijos. Tris taktus judina stūmoklį, ketvirto takto metu stūmoklis perduoda energiją alkūniniam velenui.
Edmund Leach
Ronaldas Edmundas Ličas (Edmund Ronald Leach; 1910 m. lapkričio 7 d. – 1989 m. rugsėjo 6 d.) – Jungtinės Karalystės socialinis antropologas.
Biografija
Edmundas Ličas 1932 m. baigė inžinerijos studijas Kembridže, kaip verslininkas dirbo Kinijoje. Lankėsi Lan Ju saloje, kur pradėjo stebėti vietos gyventojus jamius. Grįžęs į Angliją studijavo antropologiją Londono ekonomikos mokykloje, buvo Bronislavo Malinovskio mokinys. 1939 m. išvyko stebėjimams į Birmą, į Kačinų aukštumas, prasidėjus karui prisijungė prie Birmos armijos, įgijo majoro laipsnį. 1947 m. pagal stebėjimų Birmoje duomenis apsigynė daktaro disertaciją. 1948 m. atliko stebėjimus Saravake. 1953–1979 m. dėstė Kembridžo universitete. 1971–1975 m. Karališkojo antropologijos instituto prezidentas, nuo 1972 m. – Britų akademijos narys. 1975 m. įšventintas į serus.
Veikla
Edmundas Ličas tyrinėjo Pietryčių Azijos tautas, gilinosi į jų politinę sąrangą ir ją grindžiančius veiksmus.
Pasak Ličo, kultūrinės logikos tikslas yra primesti klasifikacines ribas pasauliui. Paprasčiausių gestų ar pačių sudėtingiausių mitų prasmė gali būti suprasta vien tiktai per priešinių reikšmių struktūros atskleidimą. Kadangi žmogiškojo proto loginės operacijos yra universalios, turėtų būti įmanoma dekoduoti egzotines kultūras ir išversti jas į analogiškas kognityvines opozicijas mūsų pačių kultūrose. Ištyrinėjęs Šiaurės Birmos gyventojų – kačinų ir šanų gyvenimo būdą jis parodė, kad esama ryšio tarp mito ir politinio proceso, kurie abu yra nestabilūs ir įvairiaprasmiai. Egalitarinis ir hierarchinis valdymo būdai gali veikti drauge. Pasak Ličo, nuolat yra varžomasi dėl kultūrinių kategorijų, kurios atviros įvairioms interpretacijoms. Jis pabrėžė, kad būtent mitai atlieka legitimizuojančias funkcijas politikoje.
Bibliografija
Svarbiausi darbai:
Vydutaičiai
Vydutaičiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Kentrių.
Torniojokis
Torniojokis arba Turneelvenas (, SV Torne älv, Torneälven) − upė Švedijoje ir Suomijoje. Prasideda Švedijoje, Turnetresko ežere, prie Norvegijos sienos. Teka į pietryčius, už Pajalos pasuka į pietus, sudaro Švedijos − Suomijos sieną.
Prie Junosuando, nuo Torniojokio atsišakoja Tärendö upė pasiimanti 56 % vandens. Tai viena iš keturių bifurkacijų baseine. Prie Karungio miesto atsišakoja Liakanjokis.
Didžiausi intakai − Muonionjokis, Lainijas. Miestai prie Torniojokio − Haparanda, Tornijas, Pajala, Kolaris.
Valtteri Bottas
Valteris Botas (, g. 1989 m. rugpjūčio 29 d.) – Suomijos lenktynininkas, F1 atstovaujantis komandai Alfa Romeo.
Biografija
Karjerą pradėjo 2007 m. Formula Renault 2.0 Šiaurės Europos čempionate, kitąmet tapo šių lenktynių čempionu. 2009 ir 2010 m. tapo Formulės 3 Masters of Formula 3 nugalėtoju.
2011 m. nugalėjo GP3 seriją ir pradėjo bendradarbiavimą su Williams. 2012 m. lapkričio 28 d. V. Botas tapo Williams lenktynininku.
2017 m. sausio 16 d. V. Botas tapo Mercedes nariu, ateinančiame sezone varžysis už ją. Čia praleido 5 sezonus, pelnė 10 pergalių. 2019 ir 2020 m. užėmė 2 vietą galutinėje įskaitoje.
Prieš 2022 m. sezono pradžią V. Botą pasamdė „Alfa Romeo“ komanda.
Kurtiniai (Anykščiai)
Kurtiniai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Debeikių.
Arterinė hipertenzija
Arterinė hipertenzija (AH) – padidinto kraujospūdžio liga, kurios padidėjimas nėra sąlygotas simptominių hipertenzijų (nėra pirminio, kurio nors organo pažeidimo), o yra sukeltas padidėjusio periferinio pasipriešinimo kraujo tėkmei. Padidėjusiu kraujospūdžiu laikomas spaudimas, viršijantis 140/90 mmHg.
Situacija Lietuvoje
Arterinė hipertenzija – labai dažna liga, Lietuvoje ja serga apie 50-60 proc. 25-60 metų gyventojų. Dažniausiai serga vyrai. Net 75 proc. visų mirčių Lietuvoje dėl širdies ir kraujagyslių ligų susijusios su arterine hipertenzija.
Naujausi hipertenzijos prevencijos tyrimai rekomenduoja gyvensenos modifikavimą. Ypač tai svarbu žmonėms, kurių kraujospūdžio padidėjimo priežasčių negalima pašalinti.
Rizikos veiksniai, kurie gali sukelti šią ligą yra skirstomi į pirminius ir antrinius.
Simptomai
Kol nėra komplikacijų, liga besimptomė. Kai kuriems ligoniams gali skaudėti pakaušį ar širdies plotą, įtampos metu ūžti ausyse. Liga pažeidžia smulkiąsias kraujagysles, širdį, smegenis, inkstus.
Diagnostika
Arterinė hipertenzija yra nustatoma, jeigu dažnai matuojant randamas padidėjęs arterinis kraujo spaudimas (AKS) ir toks laikosi kelias savaites. Negalima patvirtinti diagnozės nustačius padidėjusį AKS vieną kartą, nes tai gali būti normalus organizmo atsakas į padidėjusį fizinį krūvį ar stresą.
Gydymas
Pasitaiko atvejų, kai kraujospūdį galima normalizuoti ir be vaistų - reikia keisti gyvenseną. Jeigu kraujospūdis normalus, toliau aprašytos priemonės padės jį palaikyti normos ribose:
Profilaktika
Pirminė – ypač svarbi. Žmogus turi pertvarkyti savo gyvenimo būdą jei jame yra rizikos veiksnių, tokių kaip prasta mityba, stresas ir t. t.
Antrinė –sergant arterine hipertenzija yra svarbu vengti to, kas skatina ligos progresavimą.
Prognozė
Negydoma liga progresuoja, galimas infarktas ar inkstų nepakankamumas.
Kungušilai
Kungušilai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Užusalių.
Gorendai
Gorendai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas įkurtas XVIII a. amžiuje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Oksitanija
Oksitanija  – Europos regionas, kuriame vartojama oksitanų kalba. Jis apima Prancūzijos pietinę dalį, Monaką ir gretimas teritorijas Italijoje bei Ispanijoje. Šiame regione gyvena daugiau ne 16 mln. gyventojų, o jo teritorija apima apie 200 tūkst. km².
Oksitanų kalba – lotynų kalbos pagrindu susiformavusi romanų kalbų atšaka (kaip ir ispanų, italų ar prancūzų kalbos). Katalonų kalba labai panaši į oksitanų, o tarp Oksitanijos ir Katalonijos egzistuoja gana stiprūs istoriniai ir kultūriniai ryšiai.
Dabartinis administravimas
Šiuo metu Oksitaniją valdo šios valstybės:
Geografija
thumb|250px|left|Oksitanijos reljefas Oksitanija yra įsiterpusi tarp Viduržemio jūros (pietryčiuose) ir Atlanto (vakaruose). Pietuose regioną uždaro Pirėnų kalnai, kurie atskiria nuo Baskijos, Aragono ir Katalonijos. Rytinė regiono riba yra Alpės, kurios atskiria nuo Pjemonto. Šiaurinė riba geografiškai neapibrėžta, ten Oksitanija pereina į istorinę Prancūziją (su ja ribojasi istorinės provincijos Beri, Sentonžas, Puatu, Burbonė, Lionė).
Svarbiausios regiono upės yra dvi, ir jų baseinus skiria Centrinis masyvas. Vakarinę Oksitaniją drėkina Garona ir jos baseinui priklausančios upės. Rytinėje Oksitanijoje teka Rona. thumb|250px|Tradicinės Oksitanijos provincijos Oksitanija pati yra geografiškai ir kultūriškai įvairi. Ją sudaro kelios provincijos, kurių kiekvienai būdingos tam tikros geografinės sąlygos, kultūra ir savita oksitanų kalbos tarmė. Visos šios oksitanų kalbos tarmės turi savo rašybą ir laikomos savarankiškomis. Tų tarmių kurių vartotojai lengvai vieni kitus supranta, o norminė oksitanų kalba yra šių tarmių sintezė.
Senovė
Pirmosios rašytiniuose šaltiniuose minimos Oksitanijos regiono gentys buvo iberai, [ligūrai]] ir keltai, kurie dalijosi į atskiras gentis. Iberai daugiau koncentravosi regiono vakaruose, ligūrai - Viduržemio jūros pakrantėje, o keltai - likusioje krašto dalyje. NUo VII a. pr. m. e. pakrantėje kolonizaciją vykdė graikai, kurie kūrė čia savo kolonijas. Svarbiausios jų buvo Masilija, Arelatas, Antipolis, Nikėja ir Agatė.
Romos Respublikai regionas buvo bendrai žinomas kaip Galija. 120 m. pr. m. e. romėnai nukariavo ligūrus ir prijungė juos prie savo valstybės. 52 m. pr. m. e., po to, kai Julijus Cezaris nukariavo likusią Galijos dalį, Oksitanijos regione buvo įkurtos dvi romėnų provincijos: Narbono Galija ir Akvitanijos Galija. Nuo III a. pabaigos abi provincijos kartu buvo administruojamos kaip Vjieno diecezija (arba Septynios provincijos). Jos teritorija didele dalimi sutapo su vėlesnės Oksitanijos teritorija. Šis administracinis atskyrimas ilgainiu leido formuotis savitai lotynų vulgariosios kalbos atmainai, kuri vėliau davė pradžią oksitanų kalbai.
Viduramžiai
thumb|250px|Vakarų frankų karalystės grafystės X a. V a., prasidėjus Didžiajam tautų kraustymuisi, Oksitanija buvo padalinta. Jos rytines teritorijas (Provansą, Langedoką) užvaldė Vestgotų karalystė, šiaurines - Burgundų karalystės, o vakarines - Frankų valstybė. Iki VIII a. vidurio pastaroji paėmė valdžią visame regione, tačiau jį administravo padalinusi į kelias valdas, kurių svarbiausia buvo Akvitanijos karalystė. Suskilus Frankų imperijai, vakarinė Oksitanija atiteko Vakarų Frankų karalystei, o rytinė - Vidurio Frankų karalystei (ir jos įpėdinei Provanso karalystei, o nuo 933 m. Burgundijos karalystei).
Nors ją vienijo bendra kultūra, abiejose teritorijose reiškėsi feodalinis susiskaldymas. Svarbiausios valdos čia buvo Akvitanijos kunigaikštystė, Gaskonės kunigaikštystė, Tulūzos grafystė, Gotjė markgrafystė, Provanso grafystė, Provanso markgrafystė, Forkalkierio grafystė, Vivjierio grafystė ir kt.
Nepaisant politinio susikaldymo, nuo XI a. Oksitanija išgyveno aukso amžių. IX a. teisiniuose, grožiniuose, moksliniuose ir religiniuose veikaluose pasirodė pirmieji rašytiniai tekstai oksitanų kalba. Tuo metu oksitanų literatūra klestėjo: XII−XIII a. trubadūrai išrado kurtuazinę meilę (fin’amor), o oksitanų kalba pasklido tarp Europos išsilavinusiųjų sluoksnių.
XIII a. pab. atsirado terminai „oksitanų kalba“ (langue d’oc) ir „Oksitanija“. Vardai Oksitanija ir oksitanų kalba pasirodė tekstuose lotynų kalba XIII a. pab. − XIV a. pr. (Patria Linguae Occitanae, Occitana lingua). Jie kilo iš vardo Lenga d'òc, kurį pavartojo Dantė XIII a. pab. Ir oksitanų kalba, ir Lenga d'òc apibrėžė šimtmečių senumo romanų dialektą, kuriame žodis òc reiškė „taip“.
Prancūzijos sudėtyje
XIII−XVII a. Prancūzijos karaliai palaipsniui nukariavo Oksitaniją, kartais netgi išžudydami gyventojus (pvz., albigiečių kryžiaus žygio metu buvo nužudyta milijonas žmonių).
Kilmingieji ir buržuazija ėmė mokytis prancūzų kalbos, o liaudis ir toliau kalbėjo oksitaniškai. 1539 m. karalius Fransua I išleido įsakymą, nurodantį teritorijos administracijoje vartoti prancūzų, o ne oksitanų kalbą.
1789 m. revoliuciniai komitetai bandė atgaivinti „Midi“ regionų autonomiją – jie vartojo oksitanų kalbą, − tačiau jakobinų jėgos šią iniciatyvą nuslopino.
XIX a. prasidėjo spartus oksitanų literatūros atgimimas, o 1904 m. rašytojas Frederikas Mistralis buvo apdovanotas Nobelio literatūros premija.
Tačiau nuo 1881 m. vaikai, kalbantys mokykloje oksitaniškai, pradėti bausti. XX a. prancūzų kalba tapo įprasta Oksitanijoje – ypač prie to prisidėjo žiniasklaida.
Oksitanija šiandien
1999 m. duomenimis, 610 000 gyventojų oksitanų kalba yra gimtoji, o dar milijonas su ja daugiau ar mažiau susiduria. Dauguma žmonių, kurių gimtoji kalba yra oksitanų, priklauso vyresnėms kartoms. Nuo 1945 m. Oksitanų kalbos studijų institutas stengiasi atnaujinti kalbą. Dabar oksitanų kalba vartojama šiuolaikiškiausiuose muzikos ir grožinės literatūros stiliuose, tokiuose kaip rokenrolas, detektyvai ar fantastika, taip pat internete.
XX a. pr., ypač pokario metais, kilo politinis judėjimas už Oksitanijos autonomiją (Partit Occitan). Tačiau rinkimų ir politine prasme judėjimas neturi beveik jokios įtakos.
Daramas (Anglija)
Daramas ( arba City of Durham) – miestas šiaurės rytų Anglijoje, Daramo grafystėje. Įsikūręs į pietus nuo Niukaslo prie Taino, Čester le Strito ir Sanderlando bei į šiaurę nuo Darlingtono. Per Daramą teka Viro upė. Žinomas dėl jame esančios katedros bei XI a. pilies. 1986 m. abu pastatai buvo įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Nuo 1832 m. pilyje įsikūręs Daramo universitetas.
1282 m.
1282 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Beržiškės (Šalčininkai)
Beržiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kalesninkų.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 29 žmonės, iš kurių visi buvo užrašyti lenkais.
Sustabdytas kadras
thumb|Plastilininis vištos modelis, skirtas naudojimui stop kadro animacijoje Sustabdytas kadras arba stop kadras – animacijos technika, kurios pagalba fiziškai manipuliuojami objektai atrodo, jog juda patys. Objektai yra judinami mažais žingsniais tarp individualiai fotografuojamų kadrų. Sudėjus nufotografuotus kadrus į vieną nuoseklią seką, sukuriama tikro judesio iliuzija. Lėlės su judinamomis jungtimis arba plastilininės figūros labai dažnai naudojamos stop kadro technikos animacijoje dėl lengvo jų keitimo. Stop kadro animacija, kurioje naudojamas plastilinas, vadinama plastilinine animacija ( arba claymation). Ne visoms stop kadro technikos animacijoms reikalingos figūros ar modeliai; daug filmų naudodami šią techniką pasitelkia žmones, buitinę techniką ir kitus daiktus, kad sukurtų komedijos efektą.
Terminologija
Terminas stop motion susijęs su animacijos technika, dažnai rašomas su brūkšneliu, stop-motion. Abu ortografiniai variantai, su ir be brūkšnelio, yra teisingi, bet terminas su brūkšneliu, turi kitą reikšmę, kuri nėra susijusi su animacija ar kinu: „įrenginys skirtas automatiškai sustabdyti mašiną ar variklį, kai kas nors nutinka ne taip.
Stop kadro technikos animacija dažnai painiojama su time lapse, kur natiurmortinės gyvosios aplinkos fotografijos fotografuojamos reguliariais intervalais ir sukomponuojamos į vientisą filmą.
Istorija
Vienas iš pirmųjų plastilino arba molio animacijos (claymation) filmų buvo „Modelling Extraordinary“ pasirodęs 1912 m. 1916 m. gruodį ekrane pasirodė ir pirmieji epizodai iš 54 Willie Hopkins serijų „Miracles in Mud“. Taip pat tų pačių metų gruodį pirmoji animatorė moteris, Helena Smith Dayton, pradėjo eksperimentuoti su plastilinu naudodama sustabdyto kadro techniką ir 1917 m. išleido savo pirmąjį filmą, William Shakespeare „Romeo ir Džuljeta“ adaptaciją.
Kitas gerai žinomas to meto animatorius buvo Willis O‘Brien (taip pat žinomas kaip O’bie). Jo žinomiausiu filmu tapo „The Lost World“ (1925 m.), tačiau labiausiai animatorius buvo įvertintas dėl indėlio į 1933 m. išleistą filmą „King Kongas“, kuriame didelė dalis filmo buvo pavaizduota tik sustabdyto kadro technikos dėka.
1940 m. automobilių dalių tiekėjo „Autolite“ reklaminiame filme buvo panaudota sustabdyto kadro animacija. Skambant Franz Schubert „Military March“ buvo atvaizduojami senieji įmonės „Autolite” fabrikai. Sutrumpinta versija buvo naudojama televizijos reklamai, ypatingai 1950 aisiais CBS programoje „Suspense“, kurią rėmė „Autolite“.
1960–1980 metai
Septintame ir aštuntame dešimtmetyje nepriklausomas molio, plastilino (clay animation) animatorius Eliot Noyes Jr. ištobulino „laisvos formos“ plastilino animaciją Oskarui nominuotame 1965 m. filme „Clay“ (arba „The Origin of Species“). Sustabdyto kadro animaciją jis taip pat naudojo smėlio vaizdavimui ant stiklo muzikiniame animuotame filme „Sandman“ (1975 m.).
1975 m. filmų kūrėjas bei plastilino animacijos kūrėjas Will Vinton bendradarbiaudamas su skulptoriumi Bob Gardiner sukūrė eksperimentinį filmą „Closed Mondays“, tapusį pirmuoju sustabdyto kadro filmu, pelniusiu Oskarą. Will Vinton tęsė savo sėkmingus eksperimentus, jo sukurti trumpametražiai filmai „The Great Cognito“, „Creation“ bei „Rip Van Winkle“ buvo nominuoti Akademijos apdovanojimams. 1977 m. jis taip pat išleido dokumentiką apie savo kuriamos animacijos gamybą ir stilių, pavadindamas ir dubliuodamas šį filmą „Claymation“. Greitai po išleidimo šis terminas tapo išskirtiniu Vinton ir komandos firminiu ženklu, atskiriančiu nuo kitų plastilino, molio animacijos kūrėjų. Nors claymation terminas vis dažniau imtas vartoti visiems plastilino, molio animacijos ar sustabdyto kadro filmams apibrėžti, tačiau išliko kaip prekės ženklas, šiuo metu priklausantis „Laika Entertainment“ korporacijai.
Italas Francesco Misseri, 1978 m. sustabdyto kadro animacijoje pasižymėjo filme „Quaq Quao“ panaudojęs origami techniką, plastilinine „The Red and the Blue“ animacija ir plastilininiais kačiukais, tapusiais televizijos vaikų šou „Mio and Mao“ veikėjais. Kitas Europoje garsus sustabdyto kadro animacijos serialas buvo 1979 m. ekranizuotas Tove Jansson „The Moomins“ (taip pat žinomas kaip „The Fuzzy Felt Moomins“, Lietuvoje kaip „Troliai Mumiai“), kurį prodiusavo „Film Polski“ ir „Jupiter Films“.
John Hardwick ir Bob Bura žinomi kaip svarbiausi ankstyvieji britų televizijos laidų animatoriai, vienas žymiausių jų darbų – „Trumptonshire“ trilogija.
„Disney“ studija taip pat eksperimentavo su sustabdyto judesio technikomis. 1978 m. televizijoje specialioje laidoje, išleistame „Mickey Mouse“ 50-ties metų sukakčiai paminėti skirtame epizode „Mouse Mania“ pirmą kartą „Disney“ istorijoje buvo panaudota sustabdyto kadro animacijos technika, kuriai režisuoti buvo pakviestas nepriklausomas animatorius Mike Jittlov. Jis taip pat išleido įspūdingų reklaminių epizodų 1979 m. „Disney“ studijos leidžiamam filmui „The Black Hole“. Pavadintas „Major Effects“ Jittlov‘o darbas išsiskyrė kaip įspūdingiausia specialios reklaminės laidos dalis. Kitais metais jis išleido filmuotą medžiagą specialiai 16 mm filmų juostų kolekcionieriams, trumpametražį filmuką pavadindamas „The Wizard of Speed and Time“. Vėliau kartu su keturiais kitais keletą technikų naudojančiais animuotais filmais, trumpametražių rinkinys peraugo į taip pat pavadintą jau pilnametražį filmą. Demonstruojantis beveik visas animacijos technikas bei parodydamas darbą su jomis, filmas 1987 m. pasiekė teatrus, o 1989 m buvo pasiekiamas ir video formate.
Nuo 1980 m. iki šių laikų
1980 metais Marc Paul Chinoy režisavo pirmąjį pilnametražį plastilininės animacijos filmą „I go Pogo“, paremtą žymiaisiais „Pogo“ komiksais. Filmas buvo kelis kartus transliuotas JAV kabelinės televizijos kanalų eteryje, tačiau nebuvo komerciškai išleistas. Personažai buvo kuriami visų pirma iš plastilino, kai kuriems pridedant šarvus, o pasikartojantiems judesiams naudojant iš anksto iš kietos medžiagos paruoštas galūnes.
Stop kadro technika taip pat buvo naudojama filmuojant kai kurias filmo „Terminatorius“ scenas, taip pat vaizduojant mažus erdvėlaivius S. Spielberg 1987 metų juostoje „Baterijos nepridedamos“, prie kurios prisidėjo animatorius David W. Allen. Jo stop kadro technikos darbus taip pat galima išvysti filme „The Crater Lake Monster“ (1977 m.), „Q – The Winged Serpent“ (1982 m.), „The Gate“ (1986 m.) ir „Freaked“ (1993 m.). Aštuntajame dešimtmetyje Dawid W. Allen kurta „Volkswagen“ reklama su King Kongu iki šiol yra laikoma legendine tarp modelinės animacijos entuziastų.
1985 m. pasirodė Will Vinton ir jo komandos ambicingas pilno metro filmas „The Adventures Of Mark Twain“, paremtas žymaus amerikiečių autoriaus gyvenimu ir darbais. Būdamas pernelyg sofistikuotas tuometinei jaunajai auditorijai, filmas sulaukė gerų atsiliepimų iš kritikų bei apskritai suaugusių. Vinton komanda taip pat sukūrė gnomus ir gnomų karalių „Disney“ filmui „Return to Oz“, kuris buvo nominuotas Oskarui geriausių vaizdo efektų kategorijoje. Devintajame ir dešimtojo dešimtmečio pradžioje Will Vinton tapo plačiai žinomas dėl savo komercinių darbų bei stop kadro animacijos projektų, tarp kurių – dainuojančios razinos „The California Raisins“.
Dėmesio verti ir čekų Jano Švankmajerio filmai, kuriuose stop kadro animacijos technika buvo apjungiama su tikrais aktoriais: „Alisa“ (1988 m.), Lewis Carroll'o „Alisa stebuklų šalyje“ adaptacija bei „Faustas“ (1994 m.), vokiečių „Fausto“ legendos interpretacija. Čekų stop kadro technikos mokykla taip pat pasižymėjo didelio populiarumo užsienyje sulaukusiu animaciniu serialu „Pat & Mat“ (1979–2004 m.).
Prasidėjus animacijos atgimimui, kurį žymėjo tokie filmai kaip „Kas pakišo triušį Rodžerį“ (, 1988 m.) bei „Mažoji undinėlė“ (, 1989 m.), stop kadro technikos animacijos filmų skaičius augo, nepaisant tobulėjančios kompiuterinės animacijos. Vienas iš plačiai išleistų stop kadro filmų buvo 1993 m. Henry Selick režisuotas ir Tim Burton'o prodiusuotas „Košmaras prieš Kalėdas“. Henry Salick tęsė šią techniką režisuodamas tokius filmus, kaip „Džeimsas ir milžiniškas persikas“ (, 1996 m.) bei „Koralaina ir slaptas pasaulis“ (, 2009 m.), o Tim Burton – „Mirusi nuotaka“ (, 2005 m.).
Stereoskopinė (3D) stop kadro animacija
Per visą kino istoriją tik keli stop kadro animacijos filmai nufilmuoti pasitelkiant stereoskopines 3D technologijas. Pirmasis trimatis trumpametražis filmas buvo 1939 m. režisieriaus John Norling „In Tune With Tomorrow“ (dar žinomas kaip „Motor Rhythm“). Po jo sekė Paul Sprunck „The Adventures of Sam Space“ (1955 m.) bei iki šiol paskutinis trumpametražis filmas – „The Incredible Invasion of the 20,000 Giant Robots from Outer Space“ (2000 m.), kurį režisavo Elmer Kaan bei Alexander Lentjes. Pirmoji pilnametražinė stop kadro 3D juosta buvo Neil Gaiman romanu paremta, Henry Selick režisuota „Koralaina ir slaptas pasaulis“ (, 2009 m.). Kitas technologijos pavyzdys – 2011 metų pabaigoje išleista nešiojamosios konsolės Nintendo 3DS vaizdo kameros programinė įranga, leidžianti kurti stop kadro technikos filmus 3D formatu.
Cut out technika
Šioje technikoje naudojami karpiniai iš popieriaus, fotografijų ar kitų medžiagų. „El Apóstol“ yra pirmas pasaulyje žinomas pilnametražis animacinis filmas, taip pat pirmas pagamintas naudojant šią techniką, jo autorius argentinietis Quirino Cristiani.
Šiandien cut out technika kuriama kompiuterio pagalba naudojant skenuotus paveiksliukus ar vektorinę grafiką. Žinomiausias šių dienų šios technikos pavyzdys yra „Pietų Parkas“, kurio pirmasis epizodas buvo pagamintas naudojant tradicinę cut out techniką, o vėliau buvo tęsiamas su kompiuterio pagalba. Kiti žinomi pavyzdžiai yra „Angela Anaconda“, o naujausias – „Charlie and Lola“. Vienas žinomiausių animatorių, vis dar naudojantis tradicinę cut out techniką yra Jurijus Noršteinas.
Pikseliacija
Stop kadro animacijos technika, kurioje kadras po kadro fotografuojamus objektus pakeičia gyvi žmonės. Technika dažnai naudojama, kad gyvi aktoriai labiau susilietų su negyvais daiktais, kurie „vaidina“ filme stop kadro technikos pagalba, kaip filme „The Secret Adventures of Tom Thumb“ sukurtame „Bolex Brothers“. Ankstesni šios technikos pavyzdžiai „El hotel eléctrico“ ir Émile Cohl 1911 metų filmas „Jobard ne peut pas voir les femmes travailler“. Lietuvoje ši technika buvo naudojama 2007 metais išleistam trumpametražiui filmui „Nerutina“ sukurti. Tai pirmasis lietuviškas foto filmas.
Palyginimas su kompiuterine animacija
Stop kadro technika nereikalauja didelių investicijų, bet atrodo unikaliai, todėl vis dar yra naudojama vaikų programoms, taip pat reklamoms ar animaciniams tv serialams, kaip „Robot Chicken“. Argumentai, kad tekstūros pasiekiamos su kompiuterine animacija, daro ją tik vertingesnę, nedaugeliui šios technikos kūrėjų, kaip Timas Burtonas, kurio lėlių animacijos filmas „Mirusi Nuotaka“ buvo išleistas 2005 metais.
Stop kadro technika televizijoje ir filmuose
Amerikoje tris dešimtmečius dominuojanti TV programa vaikams buvo kūrėjo Art Clokey serialas „Gumby“. Vėliau šis išsirutuliojo į pilno metražo filmą „Gumby I“ (1995 m.), kuriame buvo naudojama tiek laisvos formos, tiek plastilininė animacija. Arthur Clokey pradėjo savo nuotykius plastilino pasaulyje nuo „laisvos formos“ plastilininės animacijos trumpametražio filmuko „Gumbasia“, sukurto 1953 metais, kuris neilgai trukus kūrėją ir nukreipė į „Gumby“ televizijos serialo vaikams kūrimą.
„Rankin/Bass“ yra labai garsi stop kadro animacijos kūrėjų kompanija. Nuo 6-ojo dešimtmečio jie kuria labai daug stop kadro specialiųjų kalėdinių laidų, tokių kaip „Rudolph the Red-Nosed Reindeer“, „The Year Without a Santa Claus“, „Santa Claus is Coming to Town“ ir daugelį kitų.
1959-ųjų lapkritį Rytų Vokietijos televizijoje pasirodė pirmasis vaikams skirto serialo „Sandmännchen“ epizodas. Šio serialo pagrindinė funkcija buvo Šaltojo karo propaganda. Vokietijoje vis dar kuriami nauji šio serialo epizodai, todėl būtent jis yra ilgiausiai rodomas animacinis serialas pasaulyje. Žinoma, šiais laikais serialo tematika yra visiškai pramoginė.
6-ajame dešimtmetyje prancūzų animatorius Serge Danot sukūrė gerai žinomą vaikų televizijos programą „The Magic Roundabout“, kurią daug metų rodė BBC. Kita animuota vaikų televizijos programa, sukurta prancūzų ir lenkų kūrėjų Olga Pouchine ir Tadeusz Wilkosz, buvo „Colagor“, Jungtinėje Karalystėje – „Barnaby the Bear“, Kanadoje – „Jeremy“.
Britų televizijos serialas „Clangers“ (1969 m.) išpopuliarėjo televizijoje. Britų kūrėjai Brian Cosgrove ir Mark Hall iš kompanijos „Cosgrove Hall Films“ 1983 metais sukūrė pilnametražį filmą „Vėjas gluosniuose“, paremtą Kenneth Grahame klasikine vaikų knyga tuo pačiu pavadinimu. Jie taip pat sukūrė dokumentiką apie savo gamybos technikas, pavadintą „Making Frog and Toad“.
Kitas pavyzdys – „Pingu“, šveicarų kūrybos televizijos programa apie pingviną, kuris gyvena iglu kartu su savo šeima. 9-jame dešimtmetyje Trey Parker ir Matt Stone sukūrė du originalius trumpametražius ir vieną įžanginį filmukus serialui „Pietų Parkas“ vien tik iš kartono.