cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonas Dubickas
Biografija
1957–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje – technikume (dėst. Andrius Kairys ir Vytautas Blūšius). 1961–1968 m. (su pertrauka) choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Klemenso Griauzdės klasė). Studijų metais buvo Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų mišriojo choro „Gabija" chormeisteris.
1966–1968 m. – Elektrėnų kultūros namų meno vadovas, klarnetu grojo kaimo kapeloje ir estradiniame ansamblyje, 1965–1966 m. vadovavo kultūros namų mišriajam chorui.
Nuo 1968 m. rudens – Kauno valstybinio muzikinio teatro chormeisteris ir Kauno politechnikos instituto studentų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Nemunas“ choro vadovas. Netikėta ir tragiška mirtis nutraukė jauno talentingo dirigento prasmingus darbus.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
San Fransiskas (upė)
San Fransiskas  – upė Brazilijoje. Tai ketvirta pagal dydį upių sistema Pietų Amerikoje ir ilgiausia tik Brazilijos teritorija tekanti upė.
Prasideda Kanastros kalnagūbryje (Sera da Kanastros nacionalinis parkas), 1070 m aukštyje, pietų Minas Žeraise. Upė didžiąją dalį savo tėkmės plačiu tektonininiu slėniu teka per Brazilijos plokščiakalnį į šiaurę, palei pakrantės kalnyną, vėliau pasuka į rytus sudarydama ribą tarp Bahijos valstijos ir Pernambuko bei Alagoaso valstijų. Ties posūkio vieta vaga slenkstėta. Į Atlanto vandenyną įteka tarp Alagoaso ir Seržipės valstijų, netoli Arakažu miesto.
Pagrindiniai intakai: Paraopeba, das Veljasas, Verde Grandė, Paramirinas, Žakarė, Salitrė (dešinieji), Parakatu, Urukuja, Karinjanija, Korentė, Grandė, San Pedras, Pažeu (kairieji).
thumb|left|200px|San Fransisko baseinas
Upė teka per mažai apgyvendintas teritorijas ir jos kelyje tėra keli miestai. Dėl menko teritorijos išvystymo tik keli miestai – Petrolina ir Žuazeiras išaugo iki vidutinio dydžio miestų, daugiausia dėl vaisių auginimo, kuris remiasi drėkinamomis žemėmis iš Sobradinijo užtvankos. Mažesni miestai prie upės: Pirapora, San Fransiskas, Žanuarija, Bon Žezus da Lapa, Paulo Afonsas.
Žemupyje yra Sobradinijo tvenkinys (plotas 4200 km²), neleidžiantis sausuoju sezonu (spalį–lapkritį) San Fransiskui išdžiūti. Vandens lygio svyravimų sezoninė amplitudė 9 metrai. Vanduo naudojamas irigacijai ir elektros energijai gaminti. Aukštupyje yra Tres Mariaso hidroelektrinė, žemupyje – Paulo Afonso krioklių ir slenksčių kaskada bei Paulo Afonso 4 hidroelektrinių kompleksas. Upė žemupyje teka sausringomis vietovėmis (sertaunu).
Laivyba
Priklausomai nuo lietaus upė laivuojama visus metus nuo Piraporos (Minas Žeraisas) iki Petrolinos (Pernambukas) ir Žuazeiro (Bahija) (1370 km), prateka per milžinišką Sobradinijo tvenkinį. Nuo XIX a. vidurio šia upės dalimi plaukiojo gariniai laivai gaiolas. Atsiradus Sobradinijo užtvankai jie nebegalėjo įveikti susidariusio didžiulio dirbtinio ežero ir yra nebenaudojami. Nedideliais turistiniais laivais galima plaukioti nuo Paulo Afonso iki pakrantės (308 km).
Istorija
Upė pavadinta pagal XVI a. jėzuitų vienuolį Šv. Pranciškų Bordžiją (São Francisco de Borja). Iki XIX a. buvo vergų prekybos arterija.
Boleyn Ground
Boleyn Ground – Londono futbolo klubo West Ham United stadionas, plačiau žinomas kaip Upton Park – taip pramintas pagal Londono rajoną, kuriame yra įsikūręs. Boleyn Ground yra keturioliktas pagal dydį Anglijos stadionas, kuriame yra 35 303 sėdimos vietos.
Istorija
1895 m. įkurtas West Ham futbolo klubas (tuomet turėjęs Thames Ironworks pavadinimą) namų rungtynes žaidė įvairiose Rytų Londono vietose iki kol 1904 m. persikėlė į Upton Park rajone esančią aikštę. Klubas pradėjo nuomotis Žaliosios gatvės namą ir žemės plotą prie jo. Žaliosios gatvės namas buvo vadinamas Boleyn pilimi dėl išvaizdos panašumų ir sąsajos su buvusia jo savininke, XVI a. gyvenusia Anglijos karaliene Ana Bolein.
Vietinių rėmėjų finansuojamos stadiono statybos vyko buvusioje katalikiškos mokyklos kopūstų lysvėje. Naujasis stadionas talpino 20 000 žmonių, 2 000 visų vietų buvo sėdimos. Laikantis tradicijos, statinys pavadintas Boleyn Ground. Pirmosios rungtynės vyko prieš vietinius priešininkus – Londono Millwall FC klubą, jas 3–0 laimėjo šeimininkai.
Antrojo pasaulinio karo metais, 1944 m. rugpjūtį, į pietvakarinę stadiono dalį buvo pataikiusi bomba, tad devynias iš eilės rungtynes West Ham klubui teko žaisti svečiuose.
Daugiausia sirgalių stadiono istorijoje – 42 322 – susirinko į 1970 m. spalio 17 d. vykusias Anglijos Pirmojo diviziono rungtynes tarp West Ham ir Londono Tottenham Hotspur ekipų, kurias šeimininkai pralaimėjo 1–0. Antroje vietoje su 35 550 lankomumo rodikliu – Premier lygos mačas prieš Manchester City klubą 2002 m. rugsėjo 21 d.
Tribūnos
Nuo 1990 m. visos vietos Boleyn Ground stadione yra sėdimos – šio reikalavimo turi laikytis visi profesionalūs Anglijos klubai po 1989 m. birželio 15 d. įvykusios Hillsborough Stadium tragedijos. Praeito amžiaus dešimtajame dešimtmetyje stadionas ne kartą plėstas – 1993 m. pietinėje tribūnoje įrengta 9 000, 1995 m. šiaurės tribūnoje – 6 000, 2001 m. vakarų tribūnoje – 15 000 papildomų sėdimų vietų.
Upton Park stadionas turi keturias pagrindines tribūnas, dvi iš jų pavadintos Sero Trevoro Brookingo, Sero Bobby Moore vardais bei Rytų ir Vakarų tribūnas.
Bilietų kainos
Bilietų kainos į West Ham rungtynes varijuoja priklausomai nuo priešininkų, su kuriais klubas susitinka. Brangiausiai kainuoja A kategorijos rungtynės (prieš Arsenal, Chelsea, Liverpool, Manchester United ir Tottenham Hotspur klubus), susitikimai su likusiais 14 Premier lygos klubų priklauso B kategorijai – bilietai yra pigesni.
Planai
Klubas planavo statyti naują stadioną West Ham rajone, Parcelforce site vietovėje, tačiau dėl lėšų stokos šių planų atsisakyta. Šiuo metu planuojama plėsti esamą stadioną iki 50 000 vietų – išplečiant Rytų tribūną ir flangus.
Mečarimo nacionalinis parkas
Mečarimo nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Nano provincijoje. Parkas įkurtas 1961 m. liepos 6 d.
Vieta
Parkas užima 434,00 km² plotą kalvotose Mečarimo (Mae Charim) ir Viangsa (Wiang Sa) apylinkėse, Laoso pasienyje, 35 km į pietryčius nuo provincijos centro Nano. Per parko teritoriją teka Nanas.
Kainė
Kainė  – upė pietų Bolivijoje, Potosi ir Kočabambos departamentuose; Grandės ištaka (Amazonės baseinas). Prasideda prie Kapiotos gyvenvietės, 2350 m aukštyje, susiliejus Ročios ir Arkės upėms. Susilieja su San Pedro upe ir sudaro Grandę. Drėgnuoju laikuotarpiu (lapkričio-balandžio mėn.) patvinsta.
Šešiadėmis žieduolis
Šešiadėmis žieduolis (Anoplodera sexguttata) – ūsuočių (Cerambycidae) šeimos vabalas. Kūnas 7,5 - 12,5 mm ilgio, juodas. Antsparniai rupiai taškuoti, kiekvienas su trimis geltonai raudonomis dėmelėmis.
Vabalai skraido birželio – liepos mėnesiais šiltomis saulėtomis dienomis. Aptinkami ant žydinčių šermukšnių, putinų, erškėčių.
Lervos vystosi po džiūstančių ąžuolų ir kitų lapuočių medžių žieve ir medienoje.
Inkstilas
Upėvardis galimai kilęs iš organo pavadinimo inkstas. Lytis Narasa kildinama nuo žodžio nerti („staigiai lįsti vandenin“) arba paukščio pavadinimo naras.
Hipofizė
Hipofizė, arba posmegeninė liauka  – tai maždaug žirnio dydžio endokrininė liauka, esanti smegenų pamate (bet nėra smegenų dalis), turkiškojo balno (sella turcica) duobėje. Hipofizė įsistato į posmegeninės liaukos duobę (fossa hypophysialis), kuri yra pleištakaulio kūne. Žmogaus hipofizė yra vidutiniškai 12 mm ilgio, 14,5 mm pločio, 6 mm storio; masė apie 0,60 gramo. Posmegeninė liauka išskiria devynių rūšių hormonus, kurie reguliuoja homeostazę. Hipofizė – svarbiausia organizmo hormoninės reguliacijos grandis.
Hipofizės išskiriami hormonai
thumb|270px|left|Hipofizė Priekinės hipofizės dalies į kraują išskiriami hormonai:
Hipofizės funkcijos
Hormonai, kuriuos išskiria posmegeninė liauka, padeda reguliuoti šiuos organizmo procesus:
Hipofizės veiklos sutrikimai
Sutrikus hipofizės veiklai, jos funkcijos dažniausiai suintensyvėja arba susilpnėja, rečiau – visiškai išnyksta. Pavyzdžiui, hipofizės hormonų hipersekrecija vaikams gali sukelti augimo sutrikimą – gigantizmą, o suaugusiesiems – akromegaliją (nepraporcingai padidėja plaštakos, apatinis žandikaulis, pėdos, nosis ar vidaus organai). Hipofizės funkcijoms susilpnėjus arba išnykus, vaikai lieka neūžaugomis (nanizmas), sulėtėja jų psichinis vystymasis, atsiranda infantilizmas, atrofuojasi skydliaukė ir antinksčių žievė, pakinta riebalų ir angliavandenių apykaita, sulėtėja oksidacijos procesai. Suaugusieji dėl šių priežasčių nutunka, jiems nutrūksta lytinis ciklas, atrofuojasi skydliaukė, lytinės liaukos, antinksčių žievė.
Kai kurios su posmegenine liauka susijusios ligos:
Ligos simptomai ir požymiai – moterims prolaktinomos simptomai pasireiškia mėnesinių ciklo sutrikimais: retomis mėnesinėmis, nereguliariu mėnesinių ciklu ar išnykusiomis mėnesinėmis. Taip pat prolaktinoma gali sukelti vaisingumo sutrikimus. Didelei daliai pacienčių pasireiškia pieno išsiskyrimas iš krūtų moteriai, kuri nėra nėščia ar maitinanti.
Jei prolaktinoma yra pakankamai didelė, dėl aplinkinių struktūrų spaudimo gali pasireikšti kitų hipofizės hormonų trūkumas, galvos skausmai, regėjimo sutrikimai.
Kušingo liga – endokrininis sutrikimas, išsivystantis dėl to, kad hipofizė išskiria per didelį kiekį adrenokortikotropinių hormonų. Kušingo liga – tai viena iš Kušingo sindromo priežasčių.
Ligos simptomai ir požymiai – Kušingo ligai būdingi simptomai: galvos skausmai, regėjimo sutrikimai, galaktorėja(pieno išsiskyrimas iš krūtų moteriai, kuri nėra nėščia ar maitinanti), troškulys, padidėjęs šlapimo išskyrimas ar šlapinimasis naktį. Taip pat pradeda augti svoris, ypač padidėja riebalų kaupimasis veido srityje, viršutinėje nugaros dalyje. Ligai būdingas padidėjęs kraujo spaudimas, raumenų silpnumas, osteoporozė. Moterims gali sutrikti mėnesinės.
Hipopituitarizmas – retas susirgimas, kuomet hipofizė nebegamina ar gamina per mažai vieno ar daugiau joje gaminamų hormonų. Hipofizės gaminamų hormonų stoka gali paveikti daugelį svarbių mūsų organizme vykstančių procesų, tokių kaip augimas, kraujo spaudimo reguliacija, dauginimosi funkcija.
Ligos simptomai ir požymiai – Apetito stoka, dažnas šlapinimasis, kūno masės mažėjimas, bendras nuovargis, šalčio netoleravimas, žemas ūgis, plaukų retėjimas, lytinio potraukio sumažėjimas, nevaisingumas, nereguliarūs kraujavimai iš gimdos, mažakraujystė.
Siesikų pilis
Istorija
Pilį pastatė Gabrielius Daumantas-Siesickis (miręs 1517 m.). Renesansinio stiliaus pilis buvo dviejų aukštų, stačiakampė, su 2 cilindriniais ir 1 kiek vėliau pristatytu keturkampiu bokštu kampuose. Pilies gynybą stiprino iš trijų pusių iškasti grioviai, kurie jungėsi su ežeru. XVII–XVIII a. aplink pilį buvo pasodintas didelis parkas.
1745 m. Siesikų dvarą nusipirko Konstantinas Daugėla (1700–1770). Kaip Daugėlų giminės nuosavybė jis išliko iki 1940 m.
thumb|250px|left|Pilis apie [[1856 m., (Napoleonas Orda)]] 1820–1845 m. pilis buvo atnaujinta pagal Dominyko Daugėlos projektą. Rūmai įgavo klasicistinių bruožų. Buvo palikti tik du bokštai, pastatytos klasicistinės arklidės ir grūdų sandėlis. Dominyko Daugėlos laikais Siesikų pilis garsėjo senomis kolekcijomis (paveikslų, lietuviškų dievybių skulptūrų), rankraščių rinkiniais, numizmatikos, porceliano, sidabro dirbinių, archeologine bei ginklų kolekcijomis.
Iki 1914 m. Daugėlų bibliotekoje buvo apie 5000 knygų. Dar 1939 m. prie didžiųjų rūmų stovėjo 7 patrankos. Archyvai bei meno kolekcijos dingo Pirmojo pasaulinio karo metu, likę vertingi daiktai buvo išgrobstyti ar išvežti po 1940 m.
1904 m. pastatytas neoklasicistinio stiliaus pastatas, vadinamas „akademija“. Jis buvo skirtas Daugėlų vaikams mokytis ir mokytojams bei svečiams apgyvendinti. Rūmų prieigas puošė senovinės patrankos, aplink rūmus augo 10-ies hektarų parkas. Rekonstruoti rūmai nekeitė savo išvaizdos iki 1940 m.
Rūmuose buvo įrengta pagoniška šventykla su aukuru, Perkūno, Patrimpo ir Pikulio statulomis bei senovės lietuvių garbinamais gyvūnais. Minima, jog statulos stovėjusios iki Pirmojo pasaulinio karo.
Po Antrojo pasaulinio karo 1946-1952 m. rūmuose veikė septynmetė mokykla. Vėliau čia įsikūrė Daugailių tarybinio ūkio kontora, veikė kino salė, buvo įrengti keli butai ūkio darbuotojams. 1972 m. panaikinus tarybinį ūkį, pastatas apleistas ir paliktas likimo valiai. Visus pastatus supo parkas, kuris užėmė 3 ha ploto ir buvo ežero pakrantėje.
1999 m. dvaras išnuomotas. Buvo restauruotas pilies pirmas aukštas, bravoro (degtinės varyklos) pastatas, sutvarkyta ežero pakrantė ir dalis teritorijos. Šiuo metu toliau restauruojamas pagrindinis pilies pastatas. 1994 m. paveldosaugos ekspertai pasiūlė tris restauravimo variantus: 1) palikti rūmus tokius, kokie jie buvo išlikę iki 1940 m., kai įgijo daug klasicizmo bruožų, 2) išryškinti labiausiai išsiskiriančius elementus, 3) kiek įmanoma sugrąžinti Renesanso stilių, tūrius ir planą. Pasirinktas pastarasis variantas. Restauravimo darbus prižiūri architektė Gražina Kirdeikienė, kuri dvarą tyrinėja jau apie 30 metų.
2018 m. dvaro sodyba perduota Ukmergės rajono savivaldybės administracijai, kuri savo ruožtu 2019 m. pastatą perdavė Ukmergės kraštotyros muziejui ir įkūrė šios muziejaus filialą.
Aleksoto senosios kapinės
Aleksoto senosios kapinės – neveikiančios kapinės Aleksoto seniūnijoje Kaune. Išsidėsčiusios prie judrios Veiverių gatvės, priešais Aleksoto turgavietę, iš kitos pusės driekiasi Aleksoto aerodromas.
Kapinės yra kultūros paveldo dalis, ant šviesaus granitinio akmens apie tai byloja išblukęs įrašas: ''„Senosios Aleksoto kapinės. Kultūros ir istorijos paminklas“''. Kapinių užimamas plotas patenka į Kauno tvirtovės kairiojo Nemuno kranto centrinio įtvirtinimo kurtinos teritoriją (unikalus kodas 37519). 1922 m. ant dalies pylimo prie dabartinės Veiverių g. (praplatintas buvęs karinis plentas į Alytų ir Marijampolę) buvo įsteigtos kapinės, kurios veikė iki 1970 m. Valdyti ir naudoti patikėjimo teise šių kapinių statiniai perduoti Kauno miesto savivaldybės įmonei „Kapinių priežiūra“.
Istorija
Per ilgus metus paminklas nunyko, nes buvo pagamintas iš nepatvarios terakotos, o sovietmečiu nuo paminklo nuplėštos atminimo plokštės su savanorių pavardėmis.
Pietos atkūrimas
2017 m. „Pietą“ atstatyti ėmėsi projekto autorius – architektas Rimgaudas Miliukštis ir skulptorius Nerijus Kavaliauskas. Jie atkūrė paminklą, iškilusį 6 m aukštyje ir postamentą. Darbai atlikti per pusmetį. Buvo peržvelgta istorinė ir ikonografinė medžiaga, talkino ir Kaune gyvenanti „Pietos“ autoriaus A. Aleksandravičiaus duktė, pateikusi geros kokybės molinio „Pietos“ modelio nuotrauką.
Buvo atkurtos trejos laiptų pakopos ir keturios paminklinės plokštės aplink postamentą. Dviejose plokštėse iškaltos žuvusių savanorių pavardės, trečioje plokštėje – tekstas su ornamentais, ketvirtoji plokštė, dėl informacijos stokos, neatkurta, tad čia pateikti duomenys apie paminklą (pašventinimo data, informacija apie skulptūros atkūrėjus ir rėmėjus). Vienoje iš plokščių įrašyta: „''Ligi mirties Dievui ir Tėvynei ištikimiems dvasios galiūnams. Kas meilę didesnę parodys kaip tas, kuris savo gyvybę aukojo už mus!''“.
Kapinėse palaidoti
Kapinėse palaidoti Lietuvos savanoriai, žuvę 1920 m. „Pietos“ postamento lentose iškaltos savanorių pavardės: Jonas Bauža, Antanas Ivanauskas, Juozas Šalčius, Juozas Armanavičius, Juozas Kuzmickas, Jonas Čiužas, Matas Senkus. Taip pat ant paminklo yra JAV karininko Samuelio Hariso pavardė, nors jis palaidotas JAV, be to, kapinių prieigose jam pastatyta informacinė lentelė.
1251 m.
1251 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kazimieras Vidikas
Kazimieras Vidikas-Tauras (1885 m. kovo 3 d. Kunigiškiuose, Ariogalos valsčius – 1962 m. liepos 21 d. Niujorke) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, žurnalistas, publicistas, spaudos darbuotojas.
Biografija
1905–1907 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje. Iš jos išstojęs, 1907 m. atvyko į JAV. 1907–1909 m. studijavo Valparaiso universitete. 1910–1911 m. – redagavo laikraštį „Tėvynė“, nuo 1911 m. laikraščio „Kova“, 1917 m. – socialistinės minties žurnalo „Naujoji gadynė“, 1918 m. laikraščio „Apžvalga“, 1919 m. – „Mūsų tiesa“, 1920 m. – profsąjungos leidinio „Darbas“ ir kitų socialistinių leidinių redaktorius. Nuo 1919 m. JAV komunistų partijos narys. 1920–1954 m. dirbo laikraščio „Laisvė“ redakcijoje, 1924–1934 m. jo redaktorius. Nuo 1932 m. pri­klau­sė komunistinio judė­jimo dešiniajai gru­puotei.
Tartupio Sruoga
Tartupio Sruoga – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, tarp Palių ir Ūtos giraitės. Rytinė kaimo pusė ribojama Ūtos giraitės, vakarinė – Palių. Šiaurinė kaimo pusė ribojasi su Baltramurgio kaimo (nuo XX a. 7-ojo dešimtmečio neturinčio gyventojų) laukais, pietuose – Griškamurgio kaimu.
Kazimieras Vidikas
Biografija
JAV perio­dikoj paskelbė eilėraščių, straips­nių. Vertė A. Barbiuso, H. Heinės, M. Lermontovo, A. Puškino, V. Vitmeno ir kt. raštus.
Liudvikas Gorskis (1749)
Liudvikas Baltramiejus Gorskis (, 1749 m. rugsėjo 3 d. Biržuvėnuose, Biržuvėnų valsčius, Žemaičių seniūnija – 1815 m., palaidotas Telšiuose) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Abiejų Tautų Respublikos didikas, Žemaičių seniūno padėjėjas, Rietavo tijūnas.
Kazimieras Vidikas
Biografija
Pasirašinėjo: Akstinas, Alyras, V. Aniulis, K. Ariogališkis, V. Beržas, Giraitis, Džekis Kopustas, dažniausiai V. Tauras. Pastarasis slapyvardis prigijo prie pavardės.
Tartupio Sruoga
Gyventojai
1959 m. 9 sodybose gyveno 30 gyventojų. . 2009 m. 6 sodybose gyvena 11 gyventojų 2014 m. 6 sodybose gyveno 6 gyventojai.
Liudvikas Gorskis (1749)
Giminė
Kilęs iš Lenkijos karalystės didikų Gorskių giminės. Tėvas Mykolas Jonas Gorskis (, apie 1717 m. – 1776 m.), motina – Teresė Nagurskytė (, apie 1710 m. – apie 1752 m.). Broliai Fortūnatas Gorskis, Adomas Gorskis, Stanislovas Augustas Gorskis, seserys – Rožė Gorskytė-Monvydienė, Barbora Gorskytė-Koscelkovska. Brolis ir seserys iš tėvo II santuokos – Leonas Gorskis, Liudvika Teodora Broel-Platerienė, Kotryna Gorskytė, Ona Goštautienė ir Teodora Boufal-Daraškevičienė.
I. Apie 1780 m. susituokė su Konstancija Adakauskaite (, apie 1750 m. – ?).
Bernotiškis (Pandėlys)
Bernotiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Panemunio.
Liudvikas Gorskis (1749)
Giminė
II. Apie 1790 m. susituokė su Kunigunda Karolina Bilevičiūte (, apie 1770 m. – apie 1840 m.). Iš I santuokos:
Iš II santuokos:
Valdos
Biržuvėnų dvaro savininkas.
Veikla
Žemaičių kunigaikštystės rotmistras, nuo 1784 m. – Žemaičių seniūno padėjėjas, nuo 1789 m. – Rietavo tijūnas.
Baltai (tauta)
Baltai – Azijos tauta, gyvenanti Baltistano regione šiaurės Pakistane bei Indijos teritorijoje Ladake. Kalba tibetiečių kalbų grupei priklausančia baltų kalba.
Baltai dėl savo mišrių religinių tradicijų yra išvystę unikalią kultūrą. Verčiamasi žemdirbyste, avių, ožkų, jakų auginimu. Kadangi regionas labai skurdus, dalis baltų emigruoja į didmiesčius (Lahorą, Islamabadą, Ravalpindį).
Aušra (vardas)
Aušra (Aušrė) – moteriškas lietuviškas vardas, kilęs iš žodžio aušra „tyra, -as kaip aušra“.
Vyriškų vardų variantai: Aušrius, Aušrys
Vardadieniai: balandžio 27
Antinkstis
thumb|300px|Antinksčiai virš inkstų
Antinksčiai – tai porinė endokrininė liauka, esanti virš inkstų. Dešinysis antinkstis yra prizmės, o kairysis – pusmėnulio pavidalo. Kiekvienas jų sveria apie 5 g (vidutiniai matmenys: 5 × 3 × 1 cm). Gelsvai rausvi, minkštos konsistencijos antinksčiai yra sudaryti iš žievės (cortex) ir šerdies (medulla), kurios gamina skirtingus hormonus. Žievinis sluoksnis stangresnis, storesnis, gelsvas, o šerdinis – mikštesnis, rausvo atspalvio, šviesesnis, jo ląstelės vadinamos chromafininėmis (jas chromo druskos nudažo rudai). Antinksčių veiklą reguliuoja galvos smegenyse esanti hipofizė.
Amravatis
Amravatis arba Amroatis – miestas vakarų Indijoje, Maharaštroje, apie 130 km į vakarus nuo Nagpuro. Medvilnės ir maisto (aliejaus) pramonė. Apylinkėse auginami vilnamedžiai, prekiaujama medvilne. Yra Sant Gadge Baba universitetas, deivės Ambos ir daug kitų šventyklų, miesto sienos, senas turgus.
Antinkstis
Antinksčių anatomija
Antinkstis yra porinė liauka, išsidėsčiusi užpilvaplėviniame tarpe, cavum retroperitonealae, virš inkstų viršutinių galų, extremitas superior, XI ir XII krūtinės slankstelių lygyje. Antinkstį dengia glaudžiai priaugęs Jungiamojo audinio dangalas (kapsulė). Nuo jo į liauką eina jungiamojo audinio pertvaros. Antinkstį dar supa priešinkstinės fascijos duplikatūra. Ši fascijos klostė yra užpilvaplėvinės fascijos lapas, ji iš visų pusių supa inkstą (fascia prerenalis – priekinis lapas, fascia retrorenalis – užpakalinis lapas) kartu su inksto skaiduline ir riebaline kapsulėmis.
Kiekviename antinkstyje yra išskiriamas priekinis paviršius, facies anterior, užpakalinis paviršius, facies posterior, bei įdubęs inkstinis paviršius, facies renalis, kuriuo liauka prisitvirtina prie atitinkamo inksto. Be to, skiriami viršutinis ir vidinis kraštai, margo superior et medialis. Priekiniame antinksčio paviršiuje yra vartai, hilum, kuriuose yra kraujagyslių ir nervų. Dešiniajame antinkstyje vartai yra išsidėstę arčiau liaukos viršūnės, o kairiajame - arčiau pagrindo. Antinksčių arterijos įlenda į liauką ne tik pro vartus, bet ir per priekinį bei užpakalinį antinksčio paviršius.
Dešinysis antinkstis yra trikampio formos, išsidėstęs virš dešiniojo inksto viršutinio galo, šalia apatinės tuščiosios venos, vena cava inferior. Iš priekio jį dengia pasieninė pilvaplėvė, viršuje jis siekia diafragmą, o šone glaudžiasi prie vidurinio užpakalinio kepenų paviršiaus, kur sudaro antinksčių įdubą, impressio suprarenalis. Dešinysis antinkstis, palyginus su kairiuoju, yra aukščiau.
Kairysis antinkstis yra pusmėnulio formos ir didesnis nei dešinysis. Jis išsidėstęs ant viršutinio priekinio medialinio kairiojo inksto paviršiaus, savo apatiniu galu siekia inksto vartus, viduriniu kraštu – kasos uodegą.
Antinksčiai sudaryti iš dviejų sluoksnių: žievės, cortex, ir šerdies, medulla. Šie sluoksniai skiriasi savo struktūra bei funkcijomis.
Šerdis
Šerdis sudaro tik 10-20 proc. antinksčio masės. Ji yra pilkai rausvo atspalvio, ją sudaro šviesūs (gaminantys adrenaliną, apie 80%) ir tamsūs (gaminantys noradrenaliną) endokrinocitai (sekrecinės ląstelės). Šios ląstelės labai gerai dažosi chromo druskų dažais, todėl dažnai vadinamos chromafininėmis ląstelėmis. Šerdis gamina kovos, „bėgimo“, streso hormonus – adrenaliną ir noradrenaliną, kurie aktyvina organizmą, parengia jį sudėtingai užduočiai vykdyti, prisitaikyti prie netikėtų sąlygų. Šerdyje yra vegetacinės nervų sistemos ląstelių, mielininių nervinių skaidulų. Toks glaudus antinksčių ir nervų sistemos ryšys reikalingas tam, kad organizmas būtų pasiruošęs atlikti netikėtą veiksmą.
Patiriamas stresas gali būti tiek psichologinis, tiek fizinis, tačiau abiem atvejais organizmo reakcija yra panaši. Tuomet gaminama daugiau adrenalino, kuris aktyvina širdies darbą (sustiprėja susitraukimai, padažnėja ritmas). Odos paviršiaus ir daugelio vidaus organų kraujagyslės susitraukia, todėl didėja kraujospūdis, o žmogus iš išgąsčio pabąla. Adrenalinas taip pat skatina kepenų ir raumenų glikogeno skaidymą į gliukozę, todėl jos kiekis kraujyje padidėja, išskiriama daugiau energijos.
Pavojui praėjus arba pasibaigus stresui, adrenalino gamyba sumažėja ir organizmo reakcijos vėl pasidaro normalios. Tačiau jei stresas trunka ilgą laiką, įtampa neatslūgsta, organizmo reakcijos lyg palaiko organizmą nuolat parengtą kovai, ir žmogus tolydžio esti sujaudintas, pervargsta, išsenka, gali susirgti tam tikromis ligomis (pvz., hipertonija, opalige, stenokardija, cukriniu diabetu).
Žievė
Žievė yra išorinis storesnis antinksčių sluoksnis, kuris esti geltonai rudos spalvos. Žievė yra padalinta dar į tris sritis (zonas): kamuolinę sritį, zona glomerulosa, pluoštinę sritį, zona fasciculata, ir tinklinę sritį, zona reticularis. Kiekviena sritis išsiskiria savo struktūra ir atlieka tam tikras funkcijas.
Irtuonėlė
Irtuonėlė – dešinysis Irtuonos intakas, įteka į ją 11,8 km nuo jos žiočių. Teka pietų kryptimi, Ringių miške.
Antinkstis
Pluoštinė sritis, zona fasciculata
Tai yra vidurinis ir didžiausias sluoksnis, sudarantis beveik 80% žievės tūrio. Šios srities ląstelės išsidėsto stulpeliais, radialiai orientuotais į antinksčio šerdį. Ląstelėse yra gausus kiekis riebalų lašelių, mitochondrijų ir sudėtingas lygusis endoplazminis tinklas. Pluoštinės srities ląstelės yra atsakingos už gliukokortikoidų (kortizolio, kortikosterono, hidrokortizono) gamybą.
Irtuonėlė
Upėvardis yra mažybinis vedinys nuo Irtuona, šis iš irtis (prapultis, bedugnė, sūkurys").
Antinkstis
Tinklinė sritis, zona reticularis
Tai yra giliausiai esantis žievės sluoksnis, sudarantis apie 5 proc. žievės ir esantis tiesiai virš šerdies. Mažos šios srities ląstelės, atskirtos kapiliarų ir jungiamojo audinio, sudaro į tinklą panašią struktūrą. Kartais tinklinė zona vadinama „antrąja lytine liauka“, kadangi esant lytinių liaukų nepakankamumui, perima jų endokrininę funkciją, yra svarbi pereinamaisiais lytinio gyvenimo laikotarpiais. Šiame sluoksnyje gaminami lytiniai hormonai androgenai ir estrogenai.
Žievėje gaminami hormonai
Antinksčių žievėje (skirtinguose jos sluoksniuose) yra gaminami kelių rūšių pagrindiniai hormonai: aldosteronas, kortizolis, androgenai bei estrogenai.
Aldosteronas
Aldosteronas - kamuolinėje srityje iš cholesterolio gaminamas steroidinis hormonas, aktyviausias mineralkortikoidas žmogaus organizme. Aldosteronu pavadintas todėl, kad prie 13 anglies atomo vietoj metilgrupės, kaip kitų kortikosteroidų, turi aldehido grupę.
Šis hormonas reguliuoja kraujo spaudimą veikdamas Na+, K+ jonų ir vandens apykaitą. Jis stimuliuoja Na+ jonų (o kartu ir vandens bei Cl– jonų, kurie juda dėl susidariusio koncentracijos gradiento) reabsorbciją inkstų tolimuosiuose ir surenkamuosiuose kanalėliuose, didindamas jų sienelių pralaidumą, bei lemia K+ sekreciją inkstuose ir kituose epiteliniuose audiniuose: prakaito liaukose, virškinamojo kanalo (žarnyno) gleivinėje, seilių liaukose. Aldosterono antinksčių žievės kamuolinės srities ląstelės nekaupia, todėl jo sekrecijos aktyvumas yra tapatus sintezės aktyvumui. Šio hormono sekrecija yra netiesiogiai susijusi su natrio koncentracija kraujo plazmoje (per renino-angiotenzino sistemą). Specializuotos inkstų ląstelių (jukstaglomerulinių ląstelių) grupės sugeba reaguoti į kraujo slėgio ir natrio jonų koncentracijos kraujyje pasikeitimus. Jei kurio nors iš šių faktorių lygis nukrenta, ląstelės išskiria fermentą, vadinamą reninu. Reninas reaguoja su kraujo baltymu angiotenzinogenu ir susidaro peptidas, kuris yra vadinamas angiotenzinu I. Kitas fermentas (ACE) plaučiuose katalizuoja reakciją, kuri paverčia angiotenziną I į kitą formą, vadinamą angiotenzinu II, kuris patenka į kraujotaką. Kai angiotenzinas II pasiekia antinksčius, jis stimuliuoja aldosterono išsiskyrimą. ACTH (hipofizės išskiriamas hormonas) yra reikalingas tam, kad vyktų šis atsakas.
Kortizolis
Kortizolis - antinksčių žievės pluoštinės srities ląstelių iš cholesterolio sintetinamas gliukokortikoidas. Šis hormonas sekretuojamas patiriant stresą, esant žemai gliukozės koncentracijai kraujyje.
Androgenai ir estrogenai
Antinksčių androgenai ir estrogenai gali papildyti šių hormonų tiekimą iš lytinių liaukų ir stimuliuoti ankstyvą lytinių organų brendimą.
Šerdyje gaminami hormonai
Pagrindiniai šerdyje gaminami hormonai yra adrenalinas (epinefrinas) ir noradrenalinas (norepinefrinas).
Adrenalinas ir noradrenalinas
Adrenalinas ir noradrenalinas - šerdyje gaminami ir streso metu išskiriami katecholaminai, arbą, glikogeno skilimą ir gliukozės koncentracijos didėjimą kraujyje. Praplėsdami bronchus, jie greitina organizmo aprūpinimą deguonimi. Dirgina nervų sistemą ir regos organus, slopina virškinimo aktyvumą.
Tchužova
Tchužova  – kaimas Lenkijos rytuose, Medznos valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Medznos, apie 10 km į šiaurę nuo Vengruvo ir apie 76 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gvadelupinis jūrų lokys
XIX a. pabaigoje šių ruonių populiacija dėl intensyvaus medžiojimo (dėl kailių) buvo labai sumažėjusi. Uždraudus medžioklė, ji išaugo iki 10 tūkst. individų. Gausiausiai paplitę prie Meksikos vakarinės pakrantės, tiksliau Gvadalupės saloje ir „Benito del Este“ salose, kur ir dauginasi. Toliausiai į pietus nuplaukia iki Gvatemalos sienos (Meksikos pietūs), o toliausiai į šiaurę nuplaukia iki Kalifornijos valstijos vidurio, JAV (San Francisko šiaurė).
Patinai sveria apie 188 kg, o patelės apie 49 kg. Yra medžiojami ryklių.
Dželamas (miestas)
Dželamas  – miestas šiaurės rytų Pakistane, Pandžabo provincijoje, į pietryčius nuo Ravalpindžio, prie Dželamo upės. Pro miestą eina Islamabado-Lahoro geležinkelis. Tabako, medienos apdirbimo, miltų, marmuro, stiklo pramonė.
Istorija
326 m. pr. m. e. netoli Dželamo įvyko Hidaspo mūšis tarp indų ir graikų. Nuo XVI a. pro miestą ėjo didysis ratų kelias.
Arvydas Pocius
Arvydas Pocius:
Tokepalos urvas
thumb|200px|Tokepalos urvo piešinio reprodukcija
Tokepalos urvas  – archeologinė vietovė Peru pietuose, Mokegvos departamente, prie Osmorės upės, 2200 m aukštyje. Urve yra išlikusi seniausių Peru gyventojų uolų tapyba, sukurta maždaug prieš 10 tūkst. metų.
Urvo galerijoje vaizduojamos chaotiškos, neturinčios vizualinės perspektyvos medžioklės (daugiausia guanakų) scenos. Save urvo gyventojai pavaizdavo ginkluotus kuokomis, lazdomis, ietisvaidėmis. Piešinys atliko ir ritualinę funkciją – žmonės urvo sienoje pavaizduotus gyvūnus daužydavo kuokomis, smaigstydavo strėlėmis, taip bandydami užsitikrinti sėkmę medžioklėje.
1960 m. Tokepalos urvo piešinius atrado perujietis Miomiras Bochovičius. Nuo 1965 m. pradėti detalūs tyrimai.
Rudėnai (Jonava)
Rudėnai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Bukonių.
Klonovas
Klonovas – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į vakarus nuo Štabino, 18 km į pietus nuo Augustavo ir 65 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pranas Grybauskas
Pranas Grybauskas (g. 1934 m. gruodžio 15 d. Pavadakščiuose, Mažeikių apskr.) – Lietuvos biologas, gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1949 m. su tėvais ištremtas į Sibirą. 1958 m. baigė Irkutsko universiteto Biologijos fakultetą, 1967 m. – Irkutsko medicinos instituto Gydomąjį fakultetą. 1983 m. medicinos mokslų daktaras.
1958–1967 m. dirbo Irkutsko traumatologijos institute; 1963–1967 m. jo mokslinis sekretorius. 1967 m. grįžo į Lietuvą. 1967–1979 m. dirbo Kauno medicinos instituto Centrinėje mokslo tyrimo laboratorijoje. Nuo 1979 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Kardiologijos instituto mokslo darbuotojas, 1979–2002 m. Klinikinės biochemijos laboratorijos vedėjas, nuo 1997 m. instituto direktorius, nuo 2002 m. dar ir mokslinės grupės vadovas. Nuo 1991 m. profesorius.
1993–1999 m. Lietuvos mokslo tarybos narys, 1993–1997 m. sekretorius, 1999–2001 m. ekspertas. Nuo 1998 m. Europos kardiologų draugijos garbės narys. Pasiūlė naują būdą kraujo krešumui tirti – ultragarsinę koagulometriją, su kitais sukonstravo specialią aparatūrą.
Robert Reid
Robertas Raidas (1966 m. vasario 17 d.) – škotų ralio šturmanas, kartu su Richard Burns iškovojo 2001 m. Pasaulio ralio čempionato taurę. Kartu jie važiavo nuo 1991 iki 2003 m., per tą laiką jie dalyvavo 103 Pasaulio ralio čempionato etapuose, laimėjo 277 greičio ruožus ir 34 kartus lipo ant podiumo. Lenktynininkų duetas užėmė antrąsias vietas 1999 ir 2000 metų Pasaulio ralio čempionatuose.
Pasaulio ralio čempionato pergalės
! Nr. ! Ralis ! Sezonas ! Pilotas ! Automobilis
Fagras
Fagras  – senovės Graikijos miestas Trakijoje, teritorijoje tarp Strimono ir Mestos upių.
Herodotas ir Tukididas minėjo Fagrą kaip įtvirtintą pierų (t. y., trakų) miestą ties Strimonu. Manoma, kad nuo V a. pr. m. e. Fagras tapo graikų miestu.
Spėjama, kad Fagrą kartu su Galepsu ir Apolonija užėmė ir sugriovė Makedonijos karalius Pilypas II. Tiesa, archeologiniai radiniai rodo, kad Fagras tebebuvo Romos laikais. Aptikti įrašai rodo, kad IV–III a. pr. m. e. Fagras buvo nepriklausomas miestas.
Dėmėtasis grakštenis
Dėmėtasis grakštenis (Rutpela maculata) – ūsuočių (Cerambycidae) šeimos vabalas. Kūnas 14 - 20 mm ilgio, juodas. Antsparniai geltoni su juodom dėmėm, kurios susiformuoja dryžius.
Aptinkami ant žiedų.
Lervos vystosi senose sutrūnijusiuose lapuočiuose, rečiau spygliuočiuose.
Nuorodos
Lietuvos ūsuočių sąrašas
Tchužova Gajuvka
Tchužova Gajuvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Medznos valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Boguslavas Frederikas Radvila
Boguslavas Frederikas Radvila (, 1809 m. sausio 3 d. Karaliaučiuje – 1873 m. sausio 2 d. Berlyne) – didikas, Prūsijos valstybės ir karinis veikėjas, generolas.
Biografija
Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės antrosiosOlykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Antanas Henrikas Radvila, motina Frederika Darata Liudvika iš Hohencolernų giminės. Brolis Vilhelmas Povilas Radvila, sesuo Elzė Radvilaitė.
Šeima
Pirmagimė duktė Elžbieta (1830–1831 m.) ir Marija (1837–1843 m.) mirė vaikystėje. Jadvyga (1841–1894 m.) tapo vienuole. Felicija Radvilaitė (1849–1930 m.) ištekėjo už pusbrolio Karolio Clary et Aldringen.
Sūnus Valdislovas Radvila (1836–1920 m.) tapo jėzuitų vienuoliu, o Edmundas Radvila (1842–1895 m.) – benediktinu. Edmundui teko patirti Prūsijos valdžios represijas, kai jis 1873 m. mokykloje, kur dirbo katechetu, atsisakė lenkų vaikams tikybą dėstyti vokiečių kalba. Tačiau kardinolas Mečislovas Ledochovskis, apsaugodamas nuo ištrėmimo, pasiėmė į Romą, kur Edmundas tapo kardinolo dešiniaja ranka. Tačiau Vokietijos valdžia vis tiek jam priminė nusižengimą ir neaprobavo Edmundo Radvilos paskyrimo vyskupu.
Sūnus Boguslavas Radvila (1844–1907 m.) nebuvo vedęs. Kunigaikščio titulus ir dvarus paveldėjo Ferdinandas Frydrichas Radvila ir Karolis Radvila.
Asmenybė
Vedė vyresniojo brolio žmonos seserį. Abi šeimos gyveno kartu tėvo rūmuose Berlyne, kartu augino vaikus, kurių turėjo po devynis, kartu sprendė visus šeimyninius reikalus, įskaitant ir turtą. Šeimoje buvo brolio įvesta griežta patriarchalinė tvarka, kalbama tik vokiškai. Nors apie lenkišką kilmę buvo užsimenama, tačiau nė karto nebuvo Lenkijoje, nesilankė net ten esančiuose savo dvaruose.
Boguslavas buvo labai religingas ir tokias pažiūras perdavė savo vaikams.
Dvarai
Kol broliai buvo gyvi, šeimoje buvo sutarta, kad visas turtas valdomas ir pajamomis dalijamasi bendrai. Tačiau ūkininkauti nemokėjo. Olykos pilis per jų valdymo metus pavirto griuvėsiais be stogo ir langų. Ne gersnė buvo ir Nesvyžiaus pilies būklė, kurios dalis buvo neprižiūrima. Savo testamentuose abu broliai nurodė, kad turtas negali būti dalijamas, dėl to vaikams kilo daug sunkumų. Neturėdami kitos galimybės, jie tėvų rūmus atidavė valstybei, juose įsikūrė Reicho kanceliarija.
Boguslavas tapo XI Olykos valdytoju ir II Pšigodzicės valdytoju. Ostruve Vielkoposkyje globojo bažnyčią, pastatė Karališkąją vyrų gimnaziją, taip pat žemės teismo pastatą.
Valstybės tarnyba
Prūsijos kariuomenėje tarnybą pradėjo jaunystėje, jam dar jaunam suteiktas generolo laipsnis, o tai garantavo geras pajamas. 1848 m. balsavo prieš Poznanės Didžiosios kunigaikštystės įtraukimą į Vokiečių sąjungą. Nuo 1854 m. Prūsijos Ponų rūmų narys. Simpatizavo centristinei katalikų partijai.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Raila
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Arctocephalus philippii
Arctocephalus philippii (, tikslaus lietuviško pavadinimo neturi, vadinamas „Fernandeso salų ruoniu“) – šie ruoniai šiandien aptinkami Chuano Fernandeso salose, kurių vardu ir buvo pavadinti. Be to spėjama, kad jie gyvena „San Felix“ ir „San Ambrosio“ salose, Čilės šiaurinėje dalyje. Suaugę patinai sveria apie 140 kg, o patelės apie 50 kg. Minta žuvimi ir kalmarais.
Komašuvka (Štabino valsčius)
Komašuvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Štabino, 20 km į pietryčius nuo Augustavo ir 69 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Šanvytė
Šanvytė arba Kozlovka (, nuo 1907 m. Schanwitz, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Козлово, nuo 2008 m. Козловка) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Lugovojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras ir kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Kaliningrado rajono kaimas, nuo 1959 m. gegužės 27 d. Bagrationovsko rajono, nuo 1965 m. sausio 12 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Gurjevsko rajono Lugovojės apylinkės kaimas.
S5
S5 arba S-5 gali reikšti:
Vidutinė
Vidutinė – gatvinis kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Naujo Strūnaičio. Seniūnaitijos centras. Kaimas yra pasienio zonoje su Baltarusija, prateka Strūnos upelis. Veikia biblioteka (nuo 1950 m.), paštas (LT-18008).
thumb|left|240px|Vidutinės ūlytėlė
Istorija
Sovietmečiu buvo Meros tarybinio ūkio gyvenvietė.
Gyventojai
thumb|left|240px|Kaimo kryžius
Karklinis brantas
Karklinis brantas (Cuscuta lupuliformis) – vijoklinių (Convolvulaceae) šeimos parazitinis augalas.
Parazituoja ant daugelio medžių ir krūmų, ypač karklų. Lietuvoje retas.
Šaltiniai
thumb|left|200px|Karklinio branto žiedas
1252 m.
1252 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Rugpjūtis Nedatuoti
Tankas (miestas)
Tankas  – miestas šiaurės vakarų Pakistane, Chaiber Pachtunchvos provincijoje, greta Vaziristano sienos ir Suleimano kalnų. Geležinkelio stotis.
Istorija
Britų laikais Tankas buvo tehsilo sostine ir įėjo į Dera Ismail Chano apygardą. 1901 m. mieste gyveno 4402 žmonės. Tanke 1870 m. žuvo Pandžabo vicegubernatorius Henris Diuranas, mirtinai sužeistas dramblio.
MAD
MAD gali reikšti:
Įkojis
Įkojis – kairysis Šešuvies intakas, įteka į ją 27,8 km nuo jos žiočių, prie Gaurės. Išteka iš Eičių miško, teka šiaurės kryptimi. Vidutinis nuolydis 0,61 m/km. Gaurės pietryčiuose užtvenktas – tvenkinio plotas 15,1 ha.
Intakas (kairysis) – Skardupis (2,81 km).
Upėvardis nelabai aiškus, galbūt susijęs su kokia fiziografine sąvoka iš žodžio koja (plg., įgerklis „siaura vieta, pusiasalis“).
Jungiamasis audinys
Jungiamasis audinys  – audinių grupė, kuri remia, palaiko arba atskiria skirtingus organizmo audinius ir organus. Sudarytas iš ląstelių ir tarpląstelinės medžiagos. Jungiamojo audinio ląstelės susiformuoja iš nediferencijuotų mezenchimos ląstelių arba atkeliauja su krauju. Atlieka 4 pagrindines funkcijas organizme: atraminę, apsauginę (fagocitozė, imuninė organizmo gynyba, termoreguliacija), medžiagų apykaitos ir regeneracijos. Skirstomas į 5 pagrindines rūšis:
Tarpląstelinę medžiagą sudaro pagrindinė tarpląstelinė medžiaga ir skaidulinė medžiaga arba skaidulos. Pagrindinė tarpląstelinė medžiaga – drebučių pavidalo terpė, užpildanti tarpus tarp ląstelių ir skaidulų. Ji daugiausia sudaryta iš polisacharidų, proteoglikanų, ir didelio kiekio audinių skysčio. Svarbiausi polisacharidai – glikozaminoglikanai (chondroitinsulfatas, keratinsulfatas, heparinsulfatas ir hialurono rūgštis). Tuo tarpu, proteoglikanai yra svarbiausia pagrindinės tarpląstelinės medžiagos sudėtinė dalis. Daug hialurono rūgšties yra puriajame jungiamajame audinyje, rūgšties vandeninis tirpalas pasižymi dideliu klampumu, o tai padeda organizmui apsisaugoti nuo staigaus infekcijos plitimo. Audinių skystis pagrindinėje medžiagoje sudaro skystąją terpės masę, jis išsiskiria iš arterinių kapiliarų, ir dalis jo sugrąžinama į kraują veninėje kapiliaro dalyje. Skaidulos yra 3 pagrindinių rūšių: kolageninės, elastinės ir tinklinės.
Vengrijos futbolo varžybos 1916–1917 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1916–1917 m.
Vaiškoniai (Jonava)
Vaiškoniai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 18 km nuo Bukonių.
Vengrijos futbolo varžybos 1916–1917 m.
1916–1917 m. NB I
Nemzeti Bajnokság I arba NB 1 – aukščiausioji futbolo lyga šalyje.
Strazdai (Pagėgiai)
Strazdai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Lumpėnų.
Purviškiai (reikšmės)
Purviškiais vadinami kaimai:
Katrina and the Waves
„Katrina and the Waves“ – anglų roko grupė, kuri geriausiai žinoma kaip 1985 m. hitu tapusios dainos „Walking on Sunshine“ autoriai. Jie taip pat laimėjo 1997 m. Euroviziją su daina „Love Shine a Light“.
Mykolas Marcinkevičius
thumb|[[Vilniaus Mykolo Marcinkevičiaus ligoninė]] Mykolas Marcinkevičius (1892 m. rugsėjo 29 d. Andrioniškyje – 1987 m. gegužės 20 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas terapeutas, mokslininkas.
Biografija
Buvo jauniausias keturių vaikų šeimoje. Mokėsi Andrioniškio rusiškoje pradžios mokykloje, 1908–1912 m. privačioje gimnazijoje. 1912–1913 m. gyveno Maskvoje, išlaikė vaistininko mokinio egzaminus. 1913–1914 m. dirbo įvairiose Rusijos miestų vaistinėse: Tverėje, Dmitrijeve, Tuloje, Permėje. 1914 m. Kijeve išlaikė vaistininko padėjėjo egzaminus, dirbo vaistinėse.
1919 m. grįžo į Lietuvą, buvo pašauktas į Lietuvos kariuomenę, tarnavo Kauno karo ligoninės vaistinėje. Baigęs tarnybą studijavo Lietuvos universiteto Medicinos fakultete, 1926 m. įgijo vidaus ligų gydytojo išsilavinimą.
1926–1928 m. dirbo gydytoju universiteto vaikų ligų klinikoje. 1928–1930 m. Rokiškio apskrities ligoninės gydytojas. 1930–1931 m. kūrė pirmuosius vaikų sveikatos centrus Linkuvoje ir Pašvitinyje.
1931–1944 m. gyveno Panevėžyje. Panevėžio ligoninės vidaus ir vaikų ligų skyriaus vedėjas, ligoninėje įkūrė modernią laboratoriją, įrengė rentgeno aparatūrą. 1932–1933 m. studijavo Prahoje ir Vienoje. 1942 m. paruošė ir apsigynė medicinos daktaro disertaciją „Blužnis kaip kraujo rezervuaras įvairioms sąlygoms veikiant“. 1941 m. Panevėžyje organizavo gailestingųjų seserų kursus. Aktyviai propagavo blaivybę, rengė antialkoholines parodas.
1944 m. dalyvavo kuriant VU Medicinos fakultetą. Dėstė studentams medikams ir vadovavo katedrai iki 1970 m. Nuo 1959 m. Medicinos mokslų daktaras. Nuo 1961 m. VU profesorius.
1997 m., praėjus 10-čiai metų po mirties, ligoninei, kurioje ilgą laiką veikė VU Medicinos fakulteto Vidaus ligų propedeutikos katedra, suteiktas Mykolo Marcinkevičiaus vardas.
Sapiegų rūmų parkas
miniatiūra|Sapiegų rūmų parkas miniatiūra|Sapiegų rūmų parko centras
miniatiūra|250px|right|Informacinis stendas prie senosios [[Sapiegų parko liepa|Sapiegų parko liepos]]
Sapiegų rūmų parkas – vienas seniausių Vilniaus parkų, įkurtų prie didžiojo etmono Kazimiero Jono Sapiegos XVII a. statytų baroko stiliaus rūmų Antakalnyje. Sapiegų rezidencijos, trinitorių vienuolyno ir ligoninės statinių komplekso parkas driekiasi tarp Antakalnio ir L. Sapiegos gatvių. 2001 m. įrašytas į Kultūros paveldo registrą.
Parkas yra Sapieginės miško terasoje, o pakraščiuose susilieja su šiuo mišku. Parko dalyje, užimančioje 8 ha plotą, įsikūrusi viešoji įstaiga „Šv. Roko ligoninė“ (slauga, ilgalaikio gydymo paslaugos). Kita parko dalis yra už jos teritorijos ribų. Parkas yra sudėtingo plano, jame vyrauja vietiniai medžiai: mažalapė liepa, paprastasis uosis, paprastasis klevas, karpotasis beržas, raudonasis ąžuolas, kalninė guoba. Iš introdukuotų medžių: paprastasis kaštonas, europinis maumedis, baltažiedė robinija, didžialapė liepa. Netoli įvažiavimo vartų prie Antakalnio gatvės auga seniausia Vilniuje liepa. Iki mūsų dienų išlikusi parką juosianti siena ir senieji parko medžiai, baroko laikais paplitęs radialinis parko išplanavimas.
Vienu metu ligoninės teritorija buvo uždaryta, į ją negalėjo patekti nė vienas miestietis. Tačiau ligoninei atvėrus vartus parko lankomumas kurį laiką buvo nedidelis. Netrukus lankomumas pagyvėjo, parke vyksta piknikai, mankštos, įsikūrė mažos kavinės. Visuomenei sukritikavus rengiamą parko rekonstrukcijos projektą, kurio metu numatyta iškirsti didesnę parko dalį - beveik 300 medžių, šis kol kas laikinai sustabdytas.
Istorija
Parkas pradėtas kurti XVII a. pabaigoje, XVIII a. viduryje tvarkytas ir papildytas landšaftine pietine dalimi, tvarkytas XIX a. pabaigoje.
Nuo Sapiegų rūmų gyvavimo pradžios parko apylinkės visiškai pasikeitė. Sapiegų parko formą suformavo į Nerį tekėjęs upelis nuo Sapiegų kalvų (dabartinės L. Sapiegos gatvės vietoje buvo upelio vaga) ir kitas upelis, tekėjęs per Trinitorių bažnyčios šventorių. Sapiegų valdos užėmė didelį plotą nuo Neries, per Antakalnio kalvas iki Rokantiškių, iki Vilnios upės. Reprezentacinius vasaros rūmus supo 8 ha parkas, kartu su rūmais sudarantis vieningą barokinį ansamblį.
Neretos savivaldybė
Neretos savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas pietų Latvijoje, Sėlijoje. Administracinis centras – Nereta. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Aizkrauklės rajono dalies. Buvo suskirstyta į 4 valsčius: Mazzalvės, Neretos, Pilskalnės ir Zalvės. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Aizkrauklės savivaldybės.
Sąsmauka
300px|thumb|[[Panamos sąsmauka iš kosmoso]] Sąsmauka – mažas sausumos ruožas, iš dviejų pusių apsuptas vandens bei jungiantis du didesnius sausumos plotus.
Sąsmaukos puikiai tinka statyti kanalus. Pavyzdžiui, Panamos kanalas, sujungiantis Atlanto ir Ramųjį vandenynus, labai sutrumpina laiką, reikalingą norint laivu pasiekti kitą Amerikos pakrantę. Karelijos sąsmaukoje tarp Suomijos įlankos ir Ladogos ežero intensyviai plėtojamas turizmas.