cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Petras Gražulis
Biografija
Nuo 1996 m. Seimo narys, 2000–2004 m. Mišrios Seimo narių grupės seniūnas.
Augina sūnus Martyną ir Simoną ir dukteris Mariją ir Gabrielę. 2018 m. birželio 21 d. pripažino su 31-ių palangiške Birute Navickaite pavasarį susilaukęs vaiko.
Kelių eismo incidentai
2012 m. rugpjūtį, netoli Garliavos su savo vairuojamu BMW X5 taranavo VW Passat.
2015 m. gegužę pateko į avariją Lenkijoje, po kurios atsisakė komentuoti ar atsakyti į žurnalistų klausimus apie avariją.
2017 m. gegužę sukėlė avariją ir pasišalino iš įvykio vietos.
2017 m. rugsėjį perėjoje kliudė moterį su kūdikio vėžimėliu ir pasišalino iš įvykio vietos.
2021 m. lapkritį P. Gražulio automobilis užfiksuotas autostradoje 40 km / h viršijantis greitį.
Pozicija
Petras Gražulis gerai žinomas savo radikaliais pareiškimais prieš seksualines mažumas, neretai homoseksualumą prilygindamas pedofilijai ir zoofilijai, siūlydamas juos izoliuoti arba išvis išvyti iš šalies. Dėl to iniciatyvinės grupės „Mylėkime politikus“ 2006 m. ir 2009 m. išrinktas „pupuliu“. Gražulis pagarsėjo per pirmąsias homoseksualų eitynes 2010 m. Vilniuje kartu su tuomet TS-LKD priklausančiu Kazimieru Uoka neteisėtai perlipę per tvorą, taip sukeldami sumaištį, ir nepaklusę policijos pareigūnams. Aršus politiko elgesys eitynių metu bei itin homofobiški pasisakymai įkvėpė politiką parodijuojančius memus, kurie paplito po internetą. Šis įvykis sulaukė atgarsio ir užsienio spaudoje.
Gražulis sukėlė skandalą per 2012 m. gegužės 17 d. vykusią konferenciją, skirtą Tarptautinei dienai prieš homofobiją, kurioje dalyvavo ir Nyderlandų ambasadorius ir JAV ambasados darbuotojas, įvairių žmogaus teisių gynimo organizacijų atstovai bei kiti užsienio svečiai, prilygindamas homoseksualumą nekrofilijai, zoofilijai, kleptomanijai ir narkomanijai bei reikalaudamas visus gėjus ir ambasadorius išvyti iš Lietuvos.
Gražulis taip pat žinomas savo nesėkmingomis iniciatyvomis uždrausti TS-LKD partiją.
Klaipėdos universiteto politikos mokslininkai 2021 m. tyrime apie Petrą Gražulį nustatė, kad P.Gražulio rinkėjai yra trijų tipų: a) lojalieji (nes Petras geriausias); b) antraturininkai (bet kas, kad tik ne konservatoriai); c) nusivylusieji (reikia naujų, bet nelabai yra ką rinkti)
2022 m. Seimui nusprendus suteikti valstybės vadovo statusą Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo pirmininkui prof. Vytautui Landsbergiui, P. Gražulis įregistravo siūlymą V. Landsbergiui suteikti imperatoriaus statusą. Susiklosčiusią situaciją P. Gražulis komentavo taip: „Vakar vakare darbotvarkėje nebuvo įtrauktas klausimas dėl Landsbergio paskelbimo valstybės vadovu. Aš pasiūliau pataisą, kad būtų imperatorius, ko labai nori konservatoriai. <...> Kad šeštą ryto bus komiteto posėdis, aš nežinojau – tuo metu aš miegojau, ir man nedalyvaujant ši pataisa komitete buvo svarstoma. Prašau išimti šitą klausimą iš darbotvarkės ir ne naktimis tokius klausimus spręsti, kai visi miega“.
Šaltiniai
Petras GRAŽULIS, Lietuvos Respublikos Seimas
Pulpitas
thumb|260px|right|Danties pulpos pažeidimas Pulpitas – danties pulpos uždegimas. Dažniausiai išsivysto dantyse su giliu kariesu, kai į pulpos kamerą patenka bakterijų išskiriamos medžiagos. Pulpos uždegimas retesniais atvejais gali išsivystyti po dantų traumos arba išplisti iš apydančio audinių, pažeidus stomatologiniais instrumentais ir kt.
Pulpito metu, bakterijų toksinai dirgina pulpos nervus dėl ko atsiranda skausmas. Skausmas būna aštrus, pulsuojantis, gali kilti savaime arba išprovokavus šalčiu ar karščiu, būdingas skausmo pasireiškimas vakare, naktį. Vėlesnėje ligos stadijoje skausmas gali plisti (iradijuoti) į gretimus dantis, į kitas žandikaulio sritis ar kitas galvos sritis.
Uždegiminis procesas gali būti ūminis ir lėtinis. Ūminio uždegimo metu simptomai labiau išreikšti, didesnis skausmas, tuo tarpu lėtinis pulpitas simptomų gali ir neturėti.
Pulpitas taip pat gali būti simptominis ir besimptomis. Besimptomis pulpitas dar skirstomas į:
Besimptomio pulpito metu klinikinių simptomų nebūna.
Hiperplastinis pulpitas
Jis dažniausiai pasireiškia jauno amžiaus pacientams su didele kariozine ertme. Danties pulpa būna atsivėrusi į burnos ertmę ir kramtant pastoviai dirginama, dėl ko pulpos audiniai išveša. Šis audinių padidėjimas matomas kariozinės ertmės dugne. Valgant tokia pulpa gali būti traumuojama, todėl tuo metu atsiranda skausmas, gali kraujuoti.
Vidinė rezorbcija
Išsivysto po traumos į dantį, kai yra stiprus imuninis atsakas. Imuninės ląstelės pulpoje pradeda skaidyti savus audinius. Jei rezorbcija vyksta vainikinėje pulpos dalyje, tuomet gali būti rausvos spalvos dėmė danties vainike. Diagnozuojama atliekant radiologinę danties nuotrauką.
Kanalo kalcifikacija
Senstant arba esant nuolatiniam neintensyviam dirginimui pulpos kamera ir šaknų kanalai mažėja, nes juose esantys odontoblastai skatina kalcifikacija. Tai neskausmingas procesas. Dantis įgauna gelsvai pilką atspalvį, sumažėja jo jautrumas įvairiems dirgikliams. Toks dantis gali sukelti sunkumų endodontinio gydymo metu. Diagnozė remiasi radiologiniu ištyrimu.
Gaidamiškiai
Gaidamiškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Rubikių.
Guanakas
Guanakas (Lama guanicoe) – kupranugarinių (Camelidae) šeimos porakanopis žinduolis. Tai kalnuotų, atšiaurių Pietų Amerikos regionų gyvūnas. Ūgis – 107–122 cm, svoris apie 90 kg.
Guanakai gali bėgti 56 km/h greičiu, šlaitais ir uolėtomis vietovėmis. Taip pat jie puikiai plaukioja.
Guanakų švelni vilna labai vertinama.
Ušcianekas
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Puslaidininkis
miniatiūra|dešinėje|[[Silicis|Silicio kristalai yra dažniausiai naudojama puslaidininkinė medžiaga mikroelektronikoje.]]
Puslaidininkiai – medžiagos, kurių elektrinis laidumas yra tarp metalų ir dielektrikų. Esant ypač žemai temperatūrai (0 K), visos puslaidininkio medžiagos jungtys užpildytos ir laisvųjų krūvininkų nėra. Šildant ar apšviečiant puslaidininkį elektromagnetine spinduliuote, jame atsiranda laisvųjų elektronų ir skylių (vietų, iš kurių yra išlėkę elektronai, ir kurių krūvis yra teigiamas). Energija, dėl kurios puslaidininkyje atsiranda laisvųjų krūvininkų, vadinama aktyvacijos energija.
Gryną puslaidininkį įjungus į elektros srovės grandinę, laisvieji elektronai juda prieš lauko kryptį, o skylės – lauko kryptimi. Toks laidumas vadinamas savituoju. Kuo didesnė temperatūra, tuo didesnis puslaidininkio laidumas ir mažesnė varža.
Puslaidininkių krūvininkų koncentracija keičiama į juos dedant priemaišų, kurių atomai ir jonai išsidėsto gardelės mazguose ir yra papildomi elektronų šaltiniai. Elektroninis priemaišinis laidumas vadinamas n tipo laidumu (jei įterpiamos donorinės medžiagos) arba p tipo laidumu (jei įterpiamos akceptorinės medžiagos).
Puslaidininkių tyrimai Lietuvoje
Puslaidininkių fizikos pradininkas Lietuvoje buvo akademikas Povilas Brazdžiūnas, pradėjęs šiuos darbus 1950 m. Vilniaus universitete.
Garbės ginklai (filmas)
Garbės ginklai – 1994 m. JAV sukurtas televizijos filmas – vesternas.
Turinys
Pasibaigus pilietiniam karui, pietinėse JAV teritorijose savo tvarką pradėjo kurti šiauriečiai. Brentas Malikas ir jo parankiniai prievarta superka iš vietinių ūkininkų žemes arba juos tiesiog nužudo, jei negauna tai, ko siekia. Neryžtingas miestelio šerifas bijosi imtis veiksmų, o gretiname forte esančios kariuomenės vadas yra išvien su Maliku. Buvęs karo dalyvis Njumanas bando pasipriešinti, tačiau yra nužudomas, o jo ranča sudeginama.
Toliau Maliko kelyje atsiduria Belė Boid, tačiau ir ši neketina nusileisti. Malikas imasi teisinių priemonių, norėdamas ją iškeldinti, nes Belė yra skolinga nuomos sumą už 5 metus ir, teismo sprendimu, turi ją sumokėti per savaitę. Tuo metu apylinkėse pasirodo keletas buvusių pietiečių armijos kareivių, atvykusių į pagalbą Njumanui. Sužinoję, kad šis negyvas, vyrai nusprendžia padėti Belei ir susigrumti su Maliku ir jo žmonėmis...
Liuteronų balsas
Liuteronų balsas – Vilniaus evangelikų liuteronų parapijos tarybos laikraštis, einantis nuo 1990 m. Vilniuje.
Istorija
1990 m. leistas kaip parapijos šventėms paminėti skirti bukletas, 1991–1994 m. ėjo pavadinimu „Mūsų žinios“. Nuo 1994 m. gegužės 22 d. (Nr. 14) įregistruotas „Liuteronų balso“ pavadinimu. Leidžiamas 32 psl. kas du-tris mėnesius. Tiražas 1994 m. – 300 egz., 1997 m. – 400 egz., 2008 m. – 500 egz. 2010 m. kovo mėn. išėjo 100-asis numeris.
Karuosta
Įtvirtinimai pastatyti 1894–1900 m. Kariniams tikslams įtvirtinimai taip ir nebuvo panaudoti, o kariuomenė juos paliko 1908 m. Per Pirmąjį pasaulinį karą, 1915 m. vasarą, fortai buvo susprogdinti, kad jų nepanaudotų vokiečiai.
Antro pasaulinio karo metu Karuostoje įsikūrė Sovietų armija. Miestelis puikiai tiko karinei bazei, nes turi neužšalantį uostą, todėl čia galėjo švartuotis povandeniniai laivai.
1994 m. galutinai iš Latvijos pasitraukus Sovietų armijai, Karuostoje liko gausybė negyvenamų butų blokiniuose pastatuose, kuriuose būdavo apsistoję per 20 000 kareivių. Rajone vyrauja didelis nedarbas, nusikalstamumas ir narkomanija.
Turizmas
Buvęs Karuostos kalėjimas, kuriame būdavo kalinami karo nusikaltėliai, šiuo metu yra paverstas turistų stovykla. Kalėjime galima praleisti naktį kaip nusikaltėliui.
Taip pat rengiamos ekskursijos po išlikusius įtvirtinimus.
Ilujanka
Mitas užrašytas „Catalogue des Textes Hittites“ 321, kur pateiktos dvi nuoseklios versijos.
Vardas
Vardas Ilujanka, manoma, yra sudėtinis, sudarytas iš dviejų žodžių, reiškiančių 'gyvatė':  +. Tie patys sandai, tik atvirkščia tvarka, sutinkami žodyje 'ungurys'. Žodis *h₁illu- yra visiškas žodžio 'ungurys' atitikmuo.
Mito variantai
Pirmojoje versijoje du dievai kaunasi ir Ilujanka laimi. Tešubas eina pas hatų deivę Inarą patarimo. Tešubas pažadėjo jai mirtingojo Hupasijo meilę mainais už šio pagalbą, tad Inara sugalvojo spąstus drakonui. Ji ateina pas drakoną su labai daug valgių ir stiprių gėrimų ir įkalba jį viską išgerti. Prisigėrusį drakoną Hupasijas suriša virve. Tada atvyksta dangaus dievas Tešubas kartu su kitais dievais ir užmuša drakoną.
Antrojoje versijoje du dievai irgi kaunasi, ir Tešubas pralaimi. Ilujanka paima Tešubo akis ir širdį. Kad atkeršytų drakonui dangaus dievas Tešubas veda deivę Hebatą. Jiems gimsta sūnus Saruma, kuris užauga ir veda drakono Ilujankos dukterį.
Dangaus dievas Tešubas sako sūnui, kad šis kaip vestuvinės dovanos paprašytų grąžinti Tešubo akis ir širdį. Sūnus taip ir padaro. Atgavęs akis ir širdį Tešubas vėl meta iššūkį drakonui Ilujankai. Tuo metu, kai drakonas jau beveik nukautas, Saruma sužino apie kautynes ir supranta, kad juo pasinaudojo šiam tikslui. Jis pareikalauja, kad tėvas kartu su Ilujankos gyvybe paimtų ir jo gyvybę. Tešubas užmuša abu juos žaibais ir lietumi.
Interpretacija
Hetitų tekstus 1930 m. pristatė W. Porzig, kuris pirmasis ir palygino Tešubo ir Ilujankos mūšį su dangaus dievo Dzeuso mūšiu su gyvatišku Tifonu, apie kurį „Bibliotekoje“ pasakojo Pseudo-Apolodoras. Tuo metu hetitų ir graikų paralelės sulaukė mažai šalininkų. Tuo metu dar buvo neperskaitytas ir nepaskelbtas hetitų mitas apie tai, kaip Kumarbis iškastravo dangaus dievą, Ši istorija irgi aiški paralelė su graikų mitais.
Slovėnijos moterų rankinio rinktinė
Slovėnijos moterų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Slovėnijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Slovėnijos rankinio federacija.
Furo
Furo arba ofuro  – pirties tipas, kilęs ir labiausiai paplitęs Japonijoje.
Nuo kitų pirčių tipų jis skiriasi tuo, kad čia kaitinamasi ne karštu oru ar garais, o karštu vandeniu.
Dažnai yra pasakojama, kad japonai furo tradicijų išmoko iš laukinių beždžionių, gyvenančių kalnuose. Sušalusios žiemą jos ieško natūralių šiltųjų vandens versmių, ir įlipusios į jas ilgai šildosi.
Tradiciškai namuose esanti furo būdavo didelė medinė statinė, į kurią prišildydavo vandens. Dabar jas pakeitė modernios automatiškai vandenį šildančios vonios. thumb|right|250px|Šiltųjų versmių pirtis [[onsen dažnai įrengiama po atviru dangumi]] Skirtingai nei vakarietiškoje tradicijoje (ir tai dažnai tampa kultūrinių nesusipratimų priežastimi), tokia statinė ar vonia nenaudojama praustis, o tik šildytis. Todėl prieš lipant į furo kruopščiai prausiamasi po dušu, ir, tik jau esant švariam, lipama į karštą furo ir ten praleidžiama nemažai laiko. Dažnai procedūra kartojama keletą kartų.
Vienas Japonijoje labiausiai paplitusių furo variantų yra onsen, viešos šiltų versmių pirtys kalnuose, kur į didelius baseinus leidžiamas žemės gelmėse įkaitęs vanduo, turintis daug mineralų, druskų, sieros. Onsen yra ne tik gydomoji, bet ir svarbi visuomeninio bendravimo priemonė. Paprastai onsen būna atskirai vyrams ir moterims, bet, retais atvejais, egzistuoja ir bendrųjų pirčių konjoku tradicija.
Vladas Katkevičius
Vladas Katkevičius (1937 m. kovo 18 d. Kaune – 2009 m. gruodžio 13 d.) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, visuomenės veikėjas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1955 m. baigė Kauno 12-ąją vidurinę mokyklą. 1955–1961 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete.
1961–1962 m. Kėdainių elektros aparatūros gamyklos inžinierius. Nuo 1962 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. KTU) Elektrotechnikos fakulteto dėstytojas, 1971–1993 m. docentas, 1993–2009 m. profesorius. 1993 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1991–1993 m. KTU Sąjūdžio tarybos pirmininkas. 1993–1995 m. TSLK Kauno skyriaus pirmininkas. 1995–1997 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Kauno miesto meras. 1996–1997 m. KTU Senato narys. 1997–1999 m. LR valdymo reformų ir savivaldybių reikalų viceministras. Palaidotas Karmėlavos kapinėse.
Mokslinė veikla
Tyrimų svarbiausios sritys – vienfazių asinchroninių variklių teorija, jų magnetiniai laukai, matematiniai modeliai, darbo ir paleidimo charakteristikų skaičiavimo bei matavimo metodai ir įrenginiai. Sukūrė ir pagamino vienfazių asinchroninių ryškiapolių variklių, prietaisų variklių parametrams matuoti. Paskelbė 116 mokslinių straipsnių, 4 mokomųjų knygų, 2 mokomųjų kino filmų autorius. 4 išradimų autorius. Skaitė pranešimus tarptautinėse mokslinėse konferencijose Čekoslovakijoje, Latvijoje, Rusijoje, Ukrainoje, Vokietijoje.
Gardotai
Gardotai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pžitulų valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Pirmą kartą kaimas paminėtas XV a. Manoma kad kaimo įkūrėjas buvo Lenkijos bajoras Gardotas, kuriam šias žemes už karinę tarnybą suteikė Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis.
Žemaičių žemė
thumb|„Žemaičių žemė“ Žemaičių žemė (žem. Žemaitiu žemė) – Žemaičių kultūros draugijos, Žemaičių akademijos ir Akademinio žemaičių jaunimo korporacijos „Samogitia“ žurnalas.
Leidinys
Leidžiamas nuo 1993 m. vietoje laikraščio „A mon sakā?“ Palangoje, Klaipėdoje, Vilniuje. Pirmas numeris išėjo pavadinimu „Žemaitija“. Per metus išleidžiami 4 numeriai. Tiražas 1993 m. – 3000 egz., 1997 m. – 1800 egz.
Redaktorė Danutė Mukienė. Žurnalo redakcinę tarybą sudaro Adomas Butrimas, Viktorija Daujotytė, Aleksas Girdenis, Zita Kelmickaitė ir kt.
Vakarų Visajai
Vakarų Visajai arba Regionas VI – teritorija, esanti Filipinų centrinėje dalyje, Visajų salyno vakaruose. Apima Panajaus, Palavano, Gimaraso, dalį Negroso salos.
Suskirstymas
Vakarų Visajų regioną sudaro 7 provincijos:
Artekas
thumb|180px|Ženklas prie kelio, vedančio į Arteką thumb|180px|Vaikų stovyklos „Lazurnij“ paplūdimys thumb|180px Artekas  – tarptautinis vaikų centras (trump. TVC), stovyklaviečių kompleksas. Jis yra prie Hurzufo miesto, Krymo pusiasalyje.
1993 m. kovo mėn. pionierių stovyklų kompleksas buvo pervadintas į Tarptautinį vaikų centrą, kuriame dabar gali stovyklauti visi 9-16 metų vaikai.
Istorija
Visasąjunginė stovykla Artekas buvo centrinė TSRS pionierių stovykla (TSRS laikais). 1925 m. sausio 6 d. valstybinėms įstaigoms, ministerijoms buvo išsiųstas Centro Komiteto (ЦК РОКК) laiškas įkurti Visasąjunginę pionierių ir mokinių sanatoriją (Всесоюзный санаторий для пионеров и школьников). Sanatorijoje buvo 4 kambariai po 20 vietų. Aptarnaujantysis personalą sudarė 21 žmogus. Stovyklos biudžetas – 98 000 rublių.
1925 m. birželio 16 d. Arteke oficialiai atidaryta Visasąjunginė vaikų stovykla-sanatorija, skirta tuberkuliozės intoksikacija bei įvairiomis vaikiškomis ligomis sergantiems vaikams. Pirmasis vyriausiasis gydytojas bei Arteko direktorius – F. I. Šišmarevas (Ф. И. Шишмарев). Vasaros sezono metu veikė 4 pamainos po 80 vaikų.
Naujasis Artekas
Taip vadinamasis Naujasis Artekas («Новый Артек»), kurį sudaro „Pribrežnyj“, „Gornyj“ ir „Morskoj“ rajonai, buvo pastatytas 1960–1975 metais. Projekto autorius bei darbo grupės vadovas – architektas akademikas A. T. Polianskis (А. Т. Полянский). 1967 metais už vaikų stovyklaviečių komplekso „Pribrežnyj“ projektą autoriams buvo paskirta Valstybinė TSRS premija architektūros srityje.
2003 m. buvo atlikta generalinė Vaikų sveikatingumo centro rekonstrukcija: renovuota 30 korpusų, 8000 vietų stadionas, jūros prieplauka (uostavietė), medicinos kompleksas, 5 baseinai, 10 valgyklų, ūkinės dalies pastatai. Po rekonstrukcijos vaikų stovykla „Jantarnyj“ gali apgyvendinti 360 žmonių, stovykla „Morskoj“ – 420.
Struktūra
Arteką šiuo metu sudaro 9 stovyklaviečių: Stovyklos «Алмазный», «Янтарный» ir «Хрустальный» sudaro vaikų stovyklų kompleksą «Горный».
Stovyklos «Речной», «Озерный», «Лесной» и «Полевой» sudaro kompleksą «Прибрежный».
Stovyklavietės «Морской», «Лазурный» и «Кипарисный» yra atskiros stovyklos.
Personalas
Arteke dirba apie 2300 žmonių. Iš jų 1600 nuolat dirbančių specialistų bei 700 asmenų, priimamų sezono metu (nuo gegužės iki spalio). Iš jų:
Arteko centre vaikų vadovais dirba 20-25 metų amžiaus pedagoginį išsilavinimą turintys jaunuoliai. Su jais sudaromos ilgalaikės sutartys 2-4 metams. Daugelis jų (neatsitraukdami nuo darbo stovyklavietėse) mokosi Arteko humanitariniame institute. Vasaros metu vadovais dirba pedagogikos specialybių studentai iš įvairių valstybių.
Arteko humanitarinis institutas
Stovyklų komplekso vadovai bei darbuotojai rengiami Arteko humanitariniame institute (Гуманитарный институт «Артек»).
Stovyklos programa
Be poilsio, maudynių jūroje, vyksta užsiėmimai ir pamokos būreliuose, rengiamos ekskursijos, keliaujama, vakarais organizuojami renginiai. Stovyklos dienotvarkė (vasaros metu):
Stovyklavimo metu vaikų sveikata rūpinasi profesionalūs medikai bei personalas. Atliekama medicininė apžiūra bei diagnostika, tiriami chroniški bei lėtiniai susirgimai. Tam naudojama diagnostinė aparatūra (EKG, FKG, rentgeno įranga, yra klinikinė, biochemijos bei bakteriologinė laboratorijos bei kt.).
Bolatė
Bolatė – miestas Italijoje, Lombardijoje, Milano provincijoje. Jis yra 10 km į šiaurės vakarus nuo Milano.
Savivaldybę sudario šios dalys : Kascina del Sole, Kasina Nuova, Kastelaco ir Ospiate. Viena dalis buvo atskirta nuo Bolatės 2004 m. ir dabar sudaro atskirą savivaldybę Baranzatę.
Bolatei prezidento dekretu miesto titulas buvo suteiktas 1984 m. spalio 11 d.
Sergijev Posadas
Sergijev Posadas – miestas vakarų Rusijoje, 71 km į šiaurės rytus nuo Maskvos, pietinėje Smolensko-Maskvos aukštumos pašlaitėje. Rajono centras, įeina į Rusijos Aukso žiedą. Geležinkelio stotis. Veikia vandens jėgainė, išvystyta optikos, mašinų, elektromechanikos, chemijos, plytų, trikotažo, gelžbetonio, žaislų pramonė.
Mieste labai daug istorijos ir architektūros paminklų, yra žaidimų muziejus (nuo 1918 m.).
Istorija
Įkurtas 1742 m. kaip Сергиевский (Сергиев) Посад. Miesto istorija glaudžiai susijusi su Švč. Trejybės-Sergijaus vienuolynu, įkurtu dar XIV a. 1919 m. suteiktos miesto teisės ir Sergijevo (Сергиев) vardas. 1930 m. pervadintas TSKP veikėjo V. Zagorskio garbei Zagorsku (Загорск), bet 1991 m. sugrąžintas istorinis Sergijev Posado (Сергиев Посад) vardas.
Gaideliai (Anykščiai)
Gaideliai – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Džiugų.
Periodontitas
Periodontitas – apydančio audinių uždegiminė liga. Ją sukelia į šiuos audinius patekę mikroorganizmai, dažniausiai streptokokai, rečiau stafilokokai ar lazdelinės bakterijos. Sukėlėjai į apydančio audinius patenka iš užkrėstos pulpos ertmės esant pulpos uždegimui arba iš aplinkinių audinių, retai sukėlėjai atnešami krauju.
Rizikos veiksniai
Periodontitą skatina bloga burnos ertmės higiena, diabetas, rūkymas; paveldimumas.
Pasekmės
Laiku nepradėjus gydyti, uždegimas gali pasklisti gilyn į dantų palaikomąjį aparatą ir bėgant laikui sunaikinti kaulą. Kaulą žmogaus organizmas pakeičia korėtu rišamuoju audiniu, tačiau jis nėra pakankamai tvirtas, kad galėtų išlaikyti dantį savo vietoje.
Periodontito bakterijos kelia pavojų ne tik burnos sveikatai, bet ir visam organizmui. Per dantų palaikomąjį aparatą bakterijos patenka į kraujotaką ir nukeliavę į bet kurią kūno sritį gali sukelti sunkius susirgimus: padidėja širdies ir kraujotakos ligų (insultas ir infarktas), cukrinio diabeto, osteoporozės bei kvėpavimo takų ligų rizika. Tyrimai rodo, kad periodontitas gali būti viena iš svarbiausių Alzheimerio ligos priežasčių.
Azorai
Azorai, administraciškai Azorų autonominis regionas  – vulkaninių salų archipelagas Atlanto vandenyno centrinėje dalyje apie 1500 km nuo Portugalijos, kuriai jie priklauso, ir 1900 km nuo Šiaurės Amerikos pakrantės, tarp 37° ir 40° šiaurės platumos ir 27° ir 34° vakarų ilgumos. Sudaro administracinį Portugalijos regioną.
Salų bendras plotas apie 2,2 tūkst. km² (didžiausia San Migelio sala – 747 km²), gyventojų skaičius – 262 tūkstančiai (2001). Administracinis centras: Ponta Delgada (San Migelis). Kitos stambesnės gyvenvietės – Angra (Terseira), Horta (Fajalas).
Salyno geografija
right|thumb|250px|Azorų salos iš palydovo 2003 m. gegužės mėn. Devynios salos išsidėsčiusios trimis grupėmis 650 km ilgiu: Salynui taip pat priklauso keletas negyvenamų salelių.
Salų paviršius kalnuotas, išraižytas gilių griovų. Pakrantės uolėtos. Salų kilmė vulkaninė, užgesusių ugnikalnių krateriuose tyvuliuoja ežerai. Salose jaučiamas seisminis aktyvumas.
Klimatas švelnus ir šiltas (vidutinė temperatūra žiemą 18-19 °C, vasarą 24-25 °C). Atmosferos kritulių požiūriu klimatas panašus į Viduržemio jūros klimatą, nes vasaros visada sausos. Kalnuose iškrinta sniego, žemesnėse vietose šalnų nebūna.
Istorija
Salas pirmieji atrado finikiečiai, vėliau jas lankė normanai ir arabai, tačiau ilgainiui jos buvo užmirštos.
1580–1640 m. priklausė Ispanijai. Valdant ispanams čia atsikėlė daug maurų iš Ispanijos, kurie prisidėjo prie ekonominio salų pakilimo. 1640 m. salos grįžo Portugalijos valdžion. Nuo 1831 m. Portugalijos užjūrio teritorija. 1931 04 04–1931 05 02 Madeiros karinės chuntos kontrolė (vadinama Atlantidos Respublika). Po Antrojo pasaulinio karo čia įsikūrė amerikiečių oro ir jūrų pajėgų bazės. Nuo 1976 m. saloms suteikta dalinė autonomija, kuri 1979 m. buvo praplėsta.
Ekonomika
Salų ekonomika didžiąja dalimi remiasi turizmu, taip pat žemės ūkiu (vynuogių, citrusinių vaisių, kukurūzų, kviečių, cukrašvendrių auginimas, gyvulininkystė) ir žvejyba. Anksčiau taip pat verstasi banginių medžiokle.
Kita
Fantastinėje literatūroje kartais nurodoma, kad Azorų salos yra legendinės Atlantidos likučiai.
Padkamariai
Padkamariai – buvęs kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, netoli Suginčių.
Pernaravos–Šaravų miškai
thumb|right|240px|Kunionių miškas ir Kėdainių-Cinkiškių kelias Pernaravos–Šaravų miškai – miškų masyvas Lietuvoje, Kėdainių rajono pietvakariuose, 2 km į vakarus nuo Josvainių. Plotas 3570 ha (iš jų 3280 ha apaugę mišku). Sudaryti iš Šaravų, Svilių, Pernaravos, Juodgirio miškų. Priklauso Kėdainių miškų urėdijai, Josvainių, Ramučių girininkijoms. Mišku tekančios upės ir kanalai priklauso Šušvės (Liedas, Vikšrupis, Putnupys) ir Aluonos baseinams. Reljefas lygus. Būdingi velėniniai glėjiški sujaurėję, velėniniai karbonatiniai moliai ir priemoliai.
Medynų sudėtis:
Vidutinis medynų amžius 46 m.
Gyvena stambūs kanopiniai žvėrys (briedžiai, stirnos, elniai, šernai), lapės, usūriniai šunys, barsukai, kiškiai, kiaunės, voverės, vandens žinduoliai (bebrai, ondatros), stambieji paukščiai (jerubės, slankos, juodieji gandrai). Šaravų miške yra buvęs gamtos paveldo objektas – 2 m skersmens Šaravų ąžuolas.
Mišką kerta keliai ir. Miškuose arba greta įsikūrę kaimai: Pavikšrupys, Sviliai, Sviliukai, Degimai, Rugėnai, Būdai, Graužiai, Skaistgiriai, Šaravai, Paaluonys, Vincentava, Kantrimas.
Loriai
Loriai (Loriinae) – papūginių (Psittaciformes) būrio paukščių pošeimis.
Triba Cyclopsittini Triba Loriini Triba Melopsittacini
Eugenijus IV
Darbai
Tęsė Pirmąjį Bazelio susirinkimą, kurį 1438 m. perkėlė į Ferarą, 1439 m. – į Florenciją. Apribojo kardinolų privilegijas, gynė popiežiaus viršenybę Bažnyčios susirinkimo atžvilgiu. Florencijoje su kai kuriomis Rytų bažnyčiomis sudarė uniją. Ją rėmė Lietuvos stačiatikių metropolitas Izidorius, Armėnų apaštališkoji bažnyčia, dalis jakobitų. Uniją nuslopino vėliau kilusi stačiatikių opozicija.
Eugenijus IV rėmė Lenkiją, Lietuvos didįjį kunigaikštį Žygimantą Kęstutaitį, kovojantį su Švitrigaila dėl Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sosto, susirašinėjo su juo dėl bažnytinės unijos.
Surengė kryžiaus žygį prieš turkus, kuriame 1444 m. dalyvavo Vengrija, Lenkija, Valakija. 1445 m. Eugenijaus IV aukštesnę valdžią pripažino Šventosios Romos imperijos imperatorius Frydrichas III, 1447 m. – kurfiurstai. Eugenijus IV globojo mąstytojus humanistus, menininkus, mokslininkus.
Ferrari F355
Ferrari F355 yra sportinis automobilis, pagamintas Ferrari. Gamintas nuo 1994 iki 1999 m. Tai Ferrari 348 evoliucija, po jo buvo išleistas Ferrari 360.
Pranašas (1968 filmas)
Pranašas – 1968 m. Italijoje sukurta komedija.
Ferrari F355
Tai dviejų sėdimų vietų kupė, turintis galinių ratų pavarą su įmontuotu per vidurį V8 varikliu. Vienintelis matomas V8 skirtumas tarp į Ferrari 348 montuotų ir į 355, yra darbinis tūris - nuo 3.4 iki 3.5 l.
Pranašas (1968 filmas)
Turinys
Buvęs tarnautojas Pietro vieną dieną metė darbą, žmoną, išsižadėjo civilizacijos ir apsigyveno kalvotame miške netoli Romos. Aplinkiniuose kaimuose paskinda gandas apie jį kaip pranašą, galintį skaityti kitų žmonių mintis bei nuspėti ateitį. Tai sužinoję, atvyksta televizijos žurnalistai ir nors Pietro juos išveja, parodytas reportažas sulaukia atgarsio visoje šalyje. Netrukus pasirodo ir policija, kuri įteikia Pietro kvietimą iš teismą, mat jis kaltinamas pinigų iššvaistymu ankstesniame gyvenime. Prieš savo valią naujasis pranašas priverstas grįžti į Romą…
Ferrari F355
Kaip ir pirmtakas ir vėliau sukurti modeliai, F355 yra populiarus automobilis. Ferrari kompanija pagamino 11 273 vienetus F355.
F355 Berlinetta
Pristatė į 1994 m. Ženevos Motor Show, kad F355 Berlinetta greitai tapo etalonas savo klasėje. Padidintos galios naujas 5-vožtuvas kiekvieno cilindro V8 papildė iš tiesų išskirtinė važiuoklė su labai efektyvus, elektroniniu būdu reguliuojamą suspensija. Reikia skatinti teigiamą sąveiką tarp visų šių sudėtos į automobilį, kad pristatytų tiek dech tvarkymo ir vykdymo ir rūšies nesenstantis, elegantiškas Pininfarina linijas entuziastai atvyko tikėtis.
1997 F355 Berlinetta F1
Tai buvo pirmoji eismo automobilių bus įrengtos naujoviškos F1 tipo pavarų dėžė valdymo sistemos, kurią galima rasti visose trijose versijose: berlinetta, GTS ir vorinių. Gaunami tiesiogiai iš Formulė-1, kur jis padarė savo Debiutas 1989 m. laimėjo Brazilijos Grand Prix, kad elektro-hidraulinė sistema buvo valdomi wiosła už vairaračio naudojant F355's paprastųjų 6 greičių mechanine pavarų dėže. Naujoji perdavimas garantuotas žaibas greitas įrankių pakeitimus, į papildomą pranašumą kad vairuotojo rankos galėtų likti ratai visą laiką.
F355 GTS
Išilgai linijos ankstesnis Targa viršų, tai atidaryti versiją, F355 buvo sunku viršuje, kad galėtų būti laikomos atokiau nuo vietų. Į F355 GTS rodoma įtempių ant pusiau monocoque plieno važiuoklės su kintamo skyriuje, vamzdiniai priekinės ir galinės dalies rėmeliai ir elektroniniu būdu kontroliuojamos suspensija. Šis V8 variklis parengė konkrečias galia 109 AG už litrą ir, sukergtos su beveik santykis 6 greičių pavarų dėžė, kurios užtikrina labai aukštos kokybės.
Tai buvo pirmoji eismo automobilių bus įrengtos naujoviškos F1 tipo pavarų dėžė valdymo sistemos, kurią galima rasti visose trijose versijose: berlinetta, GTS ir vorinių. Gaunami tiesiogiai iš Formulė-1, kur jis padarė savo Debiutas 1989 m. laimėjo Brazilijos Grand Prix, kad elektro-hidraulinė sistema buvo valdomi wiosła už vairaračio naudojant F355's paprastųjų 6 greičių mechanine pavarų dėže. Naujoji perdavimas garantuotas žaibas greitas įrankių pakeitimus, o papildomos naudos, kad ir vairuotojo rankose galėtų likti ratai visą laiką.
Elastinis jungiamasis audinys
thumb|right|250px Elastinis jungiamasis skaidulinis audinys – audinys, kurį sudaro taisyklingas glaudusis jungiamasi audinys. Šiame audinyje vyrauja išsišakojusios elastinės skaidulos, tarpus tarp jų užpildo tinklinės ir kolageninės mikroskaidulėlės bei fibrocitai. Dėl elastinių skaidulų gausos audinys atrodo gelsvas. Paplitimas organizme - sprando, balso, varpos ir geltonieji raiščiai, tarp slankstelių lankų.
Ferrari F355
F355 Spider
Atvirų sportinių automobilių yra neatsiejama Ferrari tradicija: pirmasis "Ferrari kada bus pastatytas, iš tikrųjų buvo atviros sporto automobilio - 125 S. F355 Spider's Pininfarina-penned linijos honed iki 1800 valandų į Aerodinaminis vamzdis . Rezultatas sėkmingai užkariavo elegancija ir aerodinamikos ir F355 Berlinetta su atviru dangumi., Pirmą kartą į Ferrari, pusiau automatiniai negriežtosios viršų buvo varomi elektroniniu būdu. Sudėtingus 5 vožtuvu į vieną cilindrą V8 variklis garantuotas klasės lengvųjų frakcijų atskyrimo veiksmingumo.
Kėbulų tipai
Buvo gaminami trys kebulų tipai.
Elastinis jungiamasis audinys
Elastinio raiščio pamatą sudaro lygiagrečiai gulinčių elastinių skaidulų pluoštai, juos skiria puriojo kolageninio jungiamojo audinio pertvarėlės. Organuose, kurių viduje dažnai kinta spaudimas (stambiosiose arterijose, bronchuose), yra elastinių membranų, sudarytų iš elastinių skaidulų pluoštelių.
Kaimaklio vienuolynas
thumb|250px|right|Kaymaklı vienuolyno koplyčios centrinis įėjimas.
Kaimaklio vienuolynas (ARC Ամենափրկիչ Վանք, Amenaprgič Vank, išvertus Visų Išganytųjų vienuolynas; ) – Armėnų apaštališkosios bažnyčios vienuolynas Trabzone, Turkijoje. Pradžioje vienuolynas buvo armėnų bažnyčia su varpine ir koplyčia.
Vienuolyno vieta, pastatas ir pavadinimas
Vienuolynas yra 2 km nuo Juodosios jūros kranto, 3,5 km į pietryčius nuo Trabzono miesto centro, ant Boztepe kalvos, kairiojo Deirmendere upės slėnio pusėje.
Trabzone armėnų bendruomenė gyveno nuo VII a. XII-XIII a. mongolų antpuolių metu čia apsigyveno daug armėnų pabėgėlių iš Ani. Tiksli vienuolyno statybos data nežinoma. Seniausia komplekso dalis datuojama 1424 m. 1461 m. vienuolyną išplėšė ir sugriovė turkai. XVI a. atstatytas vienuolynas tapo armėnų rankraščių kūrimo vieta.
Armėnų kalba „Amenaprgič Vank“ reiškia „Viso Išganytojo vienuolynas“. Osmanų sultonas Muradas III vienuolynui patvirtino valdas ir žemę. Pietaudamas vienuolyne sultonas buvo vaišinamas pieno patiekalais, todėl vienuolyną jis pavadino „Kaimakli“. thumb|left|300px|[[Chačkarai vienuolyno koplyčios sienoje.]]
Pastatai
Vienuolyno pastatas buvo 30x40 m dydžio, pastatytas ant kalvos terasos, jo sienos dabar yra apgriautos. Seniausia išlikusi pastato dalis yra koplyčia, pastatyta pastato rytiniame gale. Virš durų yra išlikęs užrašas, kad koplyčią 1424 m. pastatė princas Hodja Stephanos Shemsedli (Khoja Stepanos Shemsedin). Koplyčios sienoje yra išlikę chačkarai.
Vienuolyno pastato kompleksą sudarė: gavitas Gavitas (arba žamatunas – armėnų viduramžių architektūroje bažnyčios priestatas), fontanas (vadintas pieno fontanu), varpinė, koplyčia ir vienuolyno pastatas su arkada.
Pagrindinis vienuolyno koplyčios pastatas yra stačiakampio formos su trim navomis ir apsidėmis. Pagrindinė apsidė buvo penkiakampė. Pastato stogas buvo medinis ir sugriuvo 1929 m. 1961 m. medinis stogas buvo atstatytas, o pastatas naudotas kaip sandėlis.
Šiuo metu pagrindinio vienuolyno koplyčios pastato stogas uždengtas metaline stogo danga, bet nevyksta jokie restauracijos darbai.
Vidinės koplyčios pastato sienos buvo papuoštos sudėtingomis freskomis, vaizduojančiomis biblines scenas. Manoma, kad jos buvo nupieštos XVII–XVIII a. Ant vakarinės sienos esanti trijų pakopų freska vaizduoja Paskutinio teismo sceną. thumb|300px|Kaimaklio vienuolynas, [[1913 m. atvirukas]] Į šiaurės vakarus nuo vienuolyno pastato yra išlikusios varpinės liekanos.
Naujausieji laikai
Iki 1915 m. vienuolynas tarnavo Trabzono vyskupijai ir priklausė Konstantinopolio armėnų patriarchui. 1915 m., prasidėjus armėnų genocidui, vienuolynas buvo naudojamas kaip armėnų paskirstymo stovykla, tremiant juos į Siriją. 1916 m. balandį Rusijos armijai užėmus Trabzoną, vienuoliai laikinai sugrįžo ir čia buvo iki 1923 m.
Jaroto (I)
Jarotò arba Jaratò (Ярато) – ežeras Rusijoje, Jamalo pusiasalyje, Jamalo Nencų autonominėje apygardoje. Šalia telkšo Jaroto (II) ežeras. Ilgis 22 km, plotis iki 13 km. Didžiausias gylis – 8 m. Ežeras termokarstinės kilmės. Priklauso Juribėjaus upės baseinui (įteka į Karos jūrą). Būna užšalęs nuo spalio iki birželio.
Ežere gyvena peledės ir kitos sykų genties žuvys. Pakrantėje rastos nencų šventvietės liekanos.
Beşiktaş JK
Stambulo „Beşiktaş“ – Turkijos sporto klubas iš Stambulo, labiausiai garsėjantis futbolo komanda.
Katkuškių pilkapynas
Katkuškių pilkapynas – buvęs pilkapynas Šalčininkų rajono savivaldybės teritorijoje, Katkuškių (Poškonių seniūnija) kaimo šiaurės vakarų dalyje, Gaujos dešiniajame krante.
Tyrimai
1951 m. buvo 10 pilkapių, 8–10 m skersmens, iki 1,5 m aukščio sampilai iš akmenų ir žemių, suploto pusrutulio formos. Istorijos institutas (tyrimų vadovas Adolfas Tautavičius) 1951 m. ištyrė du pilkapius, 1969 m. (tyrimų vadovė Ona Kuncienė) – išlikusius 6 pilkapius, du buvo sunaikinti.
Beşiktaş JK
Istorija
Nuo 1909 m. žinomas dabartiniu pavadinimu.
Katkuškių pilkapynas
Tyrimai
Vieno pilkapio sampilas buvo apjuostas akmenų vainiku, rastas VII a. – VIII a. sudeginto mirusiojo kapas su įkapėmis: geležiniu pjautuvėliu, peiliuku ir žąslais. Kituose pilkapiuose rasta po vieną IX a. – XI a. sudeginto mirusiojo kapą. Kapai buvo įrengti po sampilu, viduryje. Įkapės visuose kapuose sudėtos ant sudegintų palaikų. Rasta geležinių pjautuvų, peiliukų, diržų sagčių, žąslų, pasaginė segė cilindriniais galais, žalvarinių kamanų apkalų, geležinių balno kilpų. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Serpuchovas
Serpuchovas – miestas vakarų Rusijoje, pietinėje Okos-Maskvos lygumos dalyje, prie Naros upės žiočių, 99 km į pietus nuo Maskvos. Rajono centras. Uostas prie Okos, geležinkelio stotis.
Išvystyta mašinų, metalo, tekstilės, statybų, maisto pramonė. Yra karo institutas, Švč. Trejybės soboras, 2 vienuolynų ansambliai.
Istorija
Minimas nuo 1328 m. kaip Серпохов. 1341–1456 m. kunigaikštystės centras. 1556 m. pastatytas akmeninis kremlius. Nuo XVI a. nusistovėjo Серпухов pavadinimas. XVI–XVII a. didelis prekybos ir amatų centras, XVIII a. – tekstilės pramonės centras. 1781 m. gavo miesto teises.
Raudonkotė ūmėdė
Raudonkotė ūmėdė (Russula rhodopoda) – ūmėdžių (Russula) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai vidutiniai, retai dideli. Kepurėlė 5-10 cm skersmens, iškiliai, išgaubtai pusrutuliška, vėliau – paplokščia, kraštai nulinkę žemyn, lipni, po to sausa, blizganti, luobelė lengvai neriasi, raudonos, vyšnios spalvos. Lakšteliai balti, greitai tampa kreminiai, ochriškai kreminiai, priaugtiniai. Kotas 3-8 x 1-2 cm, baltas, su raudona apnaša ar raudonai dryžuotas, viršuje balsvas, pamatinė dalis nusmailėjusi. Trama balta, kieta, stora (iki 1,5 cm), kartoko skonio. Sporos 7-9 x 6-7 μm.
Auga vasarą ir rudenį, pavieniui, grupelėmis. Dažna. Valgoma, bet dėl kartaus skonio rinkti nerekomenduojama.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 331
Juodinkiai
Juodinkiais vadinami kaimai:
Voituvstvas
Voituvstvas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Goniondzo valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Rizotas
thumb|230px|Risotto su grybais
Voituvstvas
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Rizotas
Rizotas  – šiaurės Italijos ryžių patiekalas, turintis įvairių atmainų.
Anksčiau be „Risotto“, kaip atskiro patiekalo, buvo „Riso“, kuris skyrėsi tuo, kad ryžiai dedami ne į riebalus, o į karštą skystį.
Ryžiai dar nuo Renesanso laikų Italijoje buvo gerai žinomi ir auginami daugiausiai Po lygumoje. Žinomiausios rūšys, tinkamos ir Rizoto ruošimui: Arborio, Carnaroli Vialone. Šie ryžiai greičiau išverda ir yra kreminės spalvos.
Rizotas patiekiamas kaip ir pasta (makaronai) – gali būti tiek pirmasis patiekalas, tiek ir garnyras prie troškintų patiekalų, veršienos („Ossobuco alla milanese“).
Rizoto rūšys
Pagrindinis Risotto – susmulkinti svogūnai pakepinami augaliniame aliejuje, po to sudedami sausi ryžiai ir visa tai pakaitinama.
Parodontozė
thumb|260px|right|Parodontozė Parodontozė – dantų liga, sukelianti parodonto (priedančio, dantų audinių kompleksas) uždegimą. Parodontą sudaro dantenos, danties šaknies aplinkiniai audiniai, žandikaulio dantinė atauga. Šis audinių kompleksas yra labai stiprus, nes kramtymui reikia didelės jėgos. Maistą kramtant, parodontą nuolat veikia didelė jėga.
Šia liga dažniausiai suserga nusilpę asmenys, sergantys lėtiniu gastritu, cukralige, dėl C vitamino trūkumo, netaisyklingo sąkandžio. Taip pat šiai ligai išsivystyti turi netinkamai nešiojami arba blogai pritaikyti dantų protezai ir kt.
Parodontozė prasideda nepastebimai. Sunku kramtyti kietesnį maistą, kraujuoja dantenos, burnoje atsiranda nemalonus kvapas. Laikui bėgant liga progresuoja, iš dantenų paspaudus pasirodo pūlių. Dantys kaklelio srityje pradeda apsinuoginti, ima judėti ir kristi. Virš dantenų ir po jomis susitelkia nuosėdos. Galiausiai apmiršta pulpa (danties minkštimas), suyra priedančio audiniai ir pro juos į organizmą lengviau gali patekti bakterijos, įvairūs baltymų irimo produktai, kurie sukelia įvairias komplikacijas, sutrikdo vidaus organų veiklą.
Gydymas sudėtingas.
Kaukazo čiabuvių raitoji divizija
Kaukazo čiabuvių raitoji divizija, Laukinė divizija  – Rusijos imperijos kavalerijos divizija, suformuota 1914 m. rugpjūčio 23 d. 90% divizijos karių buvo savanoriai musulmonai, kilę iš Šiaurės Kaukazo ir Užkaukazės, kurie kaip ir visi vietiniai Kaukazo ir Vidurinės Azijos gyventojai pagal Rusijos imperijos įstatymus neprivalėjo tarnauti kariuomenėje. Daug Rusijos bajorų tarnavo divizijoje karininkais.
Sudėtis
Imperatoriaus Nikolajaus II įsakymu 1914 m. rugpjūčio 23 d. įkurtą Kaukazo čiabuvių raitąją diviziją sudarė 3 brigados, kiekvienoje po du pulkus (kiekvieną pulką sudarė 4 eskadronai) ir priskirti daliniai:
Naujai suformuotos divizijos vadu rugpjūčio 23 d. paskyrė jaunesnįjį imperatoriaus brolį Jo imperatoriškosios didenybės svitos generolą majorą didįjį kunigaikštį Michailą Aleksandrovičių. Divizijos štabo viršininku buvo paskirtas Lietuvos totorius, musulmonas pulkininkas Jakovas Juzefovičius.
1917 m. rugpjūčio 21 d. vyriausiojo vado infanterijos generolo Lauro Kornilovo įsakymu Kaukazo čiabuvių raitoji divizija buvo performuota į Kaukazo čiabuvių raitąjį korpusą. Tam į naująjį junginį buvo perduotas Dagestano raitasis ir du osetinų raitieji pulkai. Suformuotas korpusas turėjo būti permestas į Kaukazą ir įeiti į Kaukazo armijos sudėtį. Tačiau rugsėjo 2 d., ryšium su Kornilovo sukilimu, Rusijos Laikinosios vyriausybės įsakymu Kaukazo čiabuvių raitojo korpuso vadas generolas leitenantas kunigaikštis D. Bagrationas ir ir 1-osios Kaukazo čiabuvių raitosios divizijos vadas generolas majoras kunigaikštis Gagarinas buvo atleisti iš pareigų. Tą pačią dieną Laikinosios vyriausybės įsakymu Kaukazo čiabuvių raitojo korpuso vadu buvo paskirtas generolas majoras Piotras Polovcevas. 1-osios Kaukazo čiabuvių raitosios divizijos vadu buvo paskirtas generolas majoras princas Feizula Mirza Kadžaras. 2-osios Kaukazo čiabuvių raitosios divizijos vadu buvo generolas leitenantas I. Choranovas. Generolas Polovcevas sugebėjo prikalbėti Laikinosios vyriausybės vadovą Aleksandrą Kerenskį vykdyti anksčiau priimtą sprendimą korpusą pasiųsti į Kaukazą.
1917 m. rugsėjo pabaigoje ir spalio pradžioje korpuso daliniai buvo permesti į Kaukazą. Korpuso štabas buvo įkurdintas Vladikaukaze, o 1-osios divizijos – Piatigorske. 1918 m. sausio mėnesį korpusas jau buvo suiręs.
Vadai
thumb|200px|Didysis kunigaikštis Michailas Aleksandrovičius, vilkintis divizijos uniforma, su žmona Natalja Šeremetjeva
Vokietijos federalinis aplinkos fondas
thumb|Salzgitter AG, plieno gamykla, už kurios privatizavimą gautas lėšas buvo įsteigtas DBU fondas Vokietijos federalinis aplinkos fondas (, DBU) – mokslo ir naujadarų paramos fondas, esantis Vokietijoje, vienas didžiausių paramos fondų Europoje, didžiausias aplinkos apsaugos paramos fondas visame pasaulyje, didžiausias viešasis paramos fondas Vokietijoje, 4-tas pagal dydį Vokietijos paramos fondas (jį lenkia tik Robert Bosch Stiftung GmbH, Klaus Tschira Stiftung gGmbH ir VolkswagenStiftung). Pagal teisinę formą – civilinės teisės paramos fondas. DBU fondo kapitalo vertė: 2 mlrd. 228,527 mln. eurų (2017 m.). Iki 2017 m. liepos Fondas parėmė 9500 projektų, suteikė apie 2300 stipendijų (bendra paramos vertė: 1,7 mlrd. eurų), išnagrinėjo per 35.000 paraiškų. Projektams kasmet yra skiriama 50 mln. eurų. Fondui vadovauja kuratorija, sudaryta iš 14 narių, skiriamų Vokietijos Vyriausybės. Kuratorija renka generalinį sekretorių, vadovaujantį Fondo administracijai (biurui).
Vaišnoriai
Vaišnoriais vadinami kaimai:
Vokietijos federalinis aplinkos fondas
Adresas: An der Bornau 2, D-49090, Osnabriukas.
Istorija
1989 m. spalio 24 d. Vokietijos Vyriausybė (ministrų kabinetas) Vokietijos finansų ministro Dr. Theo Waigel teikimu nusprendė lėšas, gautas privatizavus federalinę Vokietijos plieno gamyklą Salzgitter AG – 2.519.123.500 DM (tai atitinka 1,29 mlrd. €) panaudoti kaip įstatinį kapitalą steigiamam aplinkos fondui (Umweltstiftung) ir kasmetines pajamas skirti Fondo paramos tikslams.
1990 m. liepos 18 d. priimtas Vokietijos Bundestago federalinis įstatymas dėl paramos fondo įsteigimo. Įstatyme įtvirtinti paramos tikslai ir funkcijos.
1990 m. gruodžio 17 d. DBU fondas pradėjo savo veiklą.
1992 m. suteiktos pirmosios 18 stipendijų doktorantams iš Rytų Vokietijos. Jie tyrė biologijos, chemijos, fizikos, procesų technikos, vandens ūkio, agrarinių mokslų ir elektrotechnikos srityse.
1995 m. suteikta 50 stipendijų doktorantams iš visos Vokietijos.
2000 m. doktorantų rėmimas tapo viena iš pamatinių DBU fondo veiklos sričių.
2001 m. stipendijos pradėtos teikti ir absolventams Baltijos šalyse ir Kaliningrado srityje. Tam fondas skyrė 1,3 mln. eurų. Pirmoji stipendininkė iš Lietuvos buvo Rasa Ragulskytė (nuo 2011 m. MRU, 2012–2013 m. VDU profesorė).
2001 m. pradėti remti tarpšakiniai stipendininkų seminarai, kuriuos organizuoja patys doktorantai kuria nors viena tarpdisciplinine tema.
2002 m. Stipendijos doktorantūrai Vokietijos aukštosiose mokyklose tapo prieinamos ir užsienio šalių jauniesiems absolventams. Nuo to laiko 10 % stipendininkų doktorantų yra iš užsienio.
2002 m. rudenį DBU fondas užmezgė ryšius su KTU Aplinkos inžinerijos institutu (APINI). Bendradarbiavimo sutartį pasirašė Instituto direktorius prof. Jurgis Kazimieras Staniškis. Aplinkos inžinerijos institutas tapo pirmąja Fondo partnere organizacija Lietuvoje. Bendradarbiavimo koordinatore tapo KTU APINI darbuotoja Jolita Kruopienė, pradėjusi organizuoti būsimų stipendininkų atranką Kaune.
2004 m. dėl didelės paklausos DBU stipendijų doktorantams skaičius padidintas iki 60 kasmet. Pretendentų skaičius siekė 3-4 kartus daugiau nei stipendijų skaičius. Įkurtas DBU aplinkos stipendininkų tinklas (UNetS).
Nuo 2006 m. DBU fondas savo doktorantams sodina medžius ir taip kuria stipendininkų parką Bad Essene prie Osnabriuko. Iniciatyvos šūkis: „Žinios auga toliau“.
2006 m. DBU Rytų Europos programos (MOE-Programm) organizacija partnere Lietuvoje tapo Studijų užsienyje informacijos centras prie VU (darbuotojos Žaneta Savickienė ir Renata Kraujelienė). Nuo šio laiko programa Lietuvoje administruojama bei kandidatų atranka yra rengiama Vilniuje (VU SUIC koordinatorė R. Žukovska).
2015 m. lapkritį DBU Kuratorija patvirtino naujas paramos teikimo taisykles (Förderleitlinien).
2016 m. sausį įsigaliojo nauja paramos teikimo tvarka.
2017 m. DBU MOE stipendijų programą atvėrė Ukrainai. 2017 m. rugpjūčio 19 d. įvadinį seminarą Osnabriuke pradėjo pirmieji 3 stipendininkai.
Kuratorija
thumb|Rita Schwarzelühr-Sutter, DBU Kuratorijos pirmininkė Kuratorija formaliai vadovauja fondo veiklai. Šis valdymo organas į einamuosius klausimus nesikiša, palikdama jų sprendimo galią fondo administracijai. Kuratorija sprendžia tik pačius svarbiausius (strateginius) fondo veiklos klausimus. Ją sudaro nariai, einantys pareigas visuomeniniais pagrindais. Joje vyrauja nacionaliniai politikai. Kuratorija posėdžių metu svarsto DDBU fondo administracijos parengtus klausimus strateginiais ir kitais svarbiausiais klausimais, kuomet reikalingas vyriausybinis pritarimas. Jais teikiamą pagrindinę nuomonę ir savo pasiūlymus rengia pati DBU fondo administracija.
Veikla
Deutsche Bundesstiftung Umwelt remia pavyzdinius inovacijų aplinkos apsaugos projektus. Pirmenybę teikia tokioms sritims kaip aplinkosaugos technika, aplinkos tyrimai, gamtos apsauga, informacijos, susijusios su aplinkosauga, sklaida bei kultūros vertybių išsaugojimas. Fondo paskirtis – remti aplinkosaugines iniciatyvas, ypatingą dėmesį skiriant smulkiajam ir vidutiniam verslui. Kaip visuomeninis ir privačios nuosavybės teisėmis funkcionuojantis fondas, Vokietijos aplinkosaugos fondas nedalyvauja valstybinėse programose, tačiau gali jas papildyti.