cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Judesių fiksavimas
Pritaikymas
Filmuojant James Cameron filmą „Įsikūnijimas“ visos scenos buvo realiu laiku transliuojamos, naudojant Autodesk Motion Builder programinę įrangą, kad vaizdas būtų perdarytas taip, kaip bus rodomas ekrane. Jis leido režisieriui ir aktoriui pamatyti kaip viskas atrodys filme, kad būtų lengviau pakreipti filmą, kuris bus matomas žiūrovui. Šis metodas leido pamatyti būsimą vaizdą ir kampus, ko neįmanoma pamatyti iš anksto kurtoje animacijoje. James Cameron taip didžiavosi rezultatais, kad pakvietė net Steven Spielberg ir George Lucas į aikštelę pamatyti šią sistemą dar bekuriant filmą.
miniatiūra|dešinėje|Atspindintys žymekliai, pritvirtinti prie odos, kad būtų galima nustatyti kaulėtus orientyrus ir 3D judesio kūno segmentus.
Metodai ir sistemos
Tyrimuose pradėtas naudoti 1970 ir 1980, ir išsiplėtė į švietimo, mokymo, sporto sritis, o patobulėjus technologijai, neseniai ir į kompiuterinę animaciją televizijoje, kine ir video žaidimuose. Atlikėjas nešioja žymeklius šalia kiekvieno sąnario tam, kad būtų atpažintas judėjimas kiekvienoje pozicijoje arba kampai tarp žymeklių. Akustiniai, inerciniai, LED, magnetiniai, atspindintys žymekliai, arba bet kurio iš jų kombinacijos yra sekamos mažiausiai du kartus norimu dažniu sumilimetruojant pozicijas. Sistemos sprendimas yra svarbus tiek erdvine, tiek laiko prasme, kadangi neaiškus judėjimas yra panaši problema kaip ir žema rezoliucija.
Pasyvūs žymekliai
miniatiūra|dešinėje|Šokėjas vilki specialų kostiumą, naudojamą optinėje judesių fiksavimo sistemoje. miniatiūra|Keli žymekliai yra pritvirtinti konkrečiuose taškuose ant aktoriaus veido optinio judesių fiksavimo metu. Pasyvi optinė sistema naudoja žymeklius, padengtus specialiu šviesą atspindinčiu paviršiumi tam, kad atspindėta šviesa būtų gaminama prie fotoaparato lęšių. Kameros jautrumas gali būti nustatomas, todėl tik ryškaus atspindžio žymekliai gali būti užfiksuojami, nepaisant odos ir medžiagos.
Pardavėjai turi ribotą programinę įrangą, siekiant sumažinti žymeklių keitimą, nes visi pasyvūs žymekliai atrodo vienodai. Pasyvių žymeklių sistemos naudojimo metu, skirtingai negu aktyvių ar magnetinių sistemų, vartotojui nereikia dėvėti laidų ar elektroninės įrangos. Vietoj to, prie atspindinčios šviesą juostos yra pritvirtinami šimtai guminių kamuoliukų, tačiau juosta privalo būti keičiama periodiškai. Paprastai žymekliai yra pritvirtinami tiesiai prie odos (kaip biomechanikoje), arba yra prilipinami prie atlikėjo kostiumo, pagaminto su lykra, padengiančio visą jo kūną, kuris specialiai kuriamas judesio įrašymui. Šio tipo sistema gali užfiksuoti didelį žymeklių skaičių kadravimo metu, paprastai apie 120–160 kadrų per sekundę, nors sumažinus rezoliuciją ir stebint mažesnį aplinkos lauką, jie gali būti stebimi net 10 000 kadrų per sekundę.
Aktyvūs žymekliai
Aktyvios optinės sistemos vykdo trianguliaciją, apšviesdamos vieną diodą vienu metu labai greitai, arba naudoja programinę įrangą daugialypiams metodams, siekiant nustatyti jų santykines padėtis, šiek tiek panašias į astronavigaciją.
Televizijos serialo („Stargate SG1“) epizodai, siekiant vizualiųjų efektų, buvo gaminami naudojant aktyvią optinę sistemą, kuri aktoriui leido vaikščioti aplink rekvizitus, ko nebūtų galima padaryti naudojant neaktyvias optines sistemas.
Kompanija „ILM“ (Industrial Light & Magic) filme „Van Helsingas“ (Van Helsing) naudojo aktyvius žymeklius, kurie leido užfiksuoti filmo veikėjus – harpijas stambiose scenose, panašiai kaip kompanija „Weta Digital“ panaudojo aktyvius žymeklius filme „Beždžionių planetos sukilimas“ (Rise of the Planet of the Apes). Kiekvieno žymeklio stiprumas gali būti numatytas nuoseklioje fazėje, kurioje fiksavimo sistema suteikia išskirtinį kiekvieno žymeklio atpažinimą duotam kūno judėjimui pagal susidariusius kūno judėjimo netikslumus. Galimybė šiuo būdu atpažinti kiekvieną žymeklį yra naudinga, kuomet gauta informacija yra skubiai apdorojama kitomis. Alternatyvų žymeklių atpažinimo metodą galima gauti viską darant algoritmiškai ir papildomai tvarkant duomenis.
Laiko moduliuojami aktyvūs žymekliai
miniatiūra|dešinėje|Aukštos rezoliucijos aktyvių žymeklių sistema su 3 600 × 3 600 rezoliucija bei 480 hercų galia, numatanti realaus laiko sublimetrines padėtis.
Aktyvių žymeklių sistema vėliau gali būti tobulinama atskirą žymeklį vienu metu strobuojant, arba stebint daugialypius žymeklius per tam tikrą laiką ir moduliuojant amplitudę arba ritmo plotį, numatant žymeklių skaitmeninę identifikaciją (ID). 12 megapikselių erdvines rezoliucijas moduliuojančios sistemos parodo labiau subtilius judesius negu 4 megapikselių optinės sistemos, turinčios didesnes laiko ir erdvines rezoliucijas. Režisieriai gali stebėti aktorių vaidybą ir judesio fiksavimo būdu pasiektus rezultatus realiu laiku. Unikali žymeklių indentifikacija (ID) sumažina apsisukimo vietą, panaikinant žymeklio keitimą ir užtikrinant daug tikslesnius duomenis nei pateikia kitos technologijos. Šviesos diodai ir radijo sinchronizacija leidžia naudoti judesių fiksavimą lauke prie tiesioginių saulės spindulių, įrašant nuo 120 iki 960 kadrų per sekundę. Kompiuteriu apdorotos moduliuotos skaitmeninės identifikacijos (ID) leidžia naudoti mažiau rankinio valymo arba filtravimą. Šios technologijos tikslumas ir rezoliucija reikalauja daugiau apdorojimo negu pasyviosios technologijos, tačiau papildomą apdorojimą atlieka kamera. Šios judėjimo fiksavimo sistemos, kurių sudėtyje yra 8 kameros su 12 megapikselių erdvine rezoliucija ir 120 hercų sistema, kiekvienam aktoriui paprastai kainuoja apie 20 000 dolerių.
Pusiau pasyvūs nepastebimi žymekliai
Klasikiniu modeliu paremtos didelio greičio kameros gali būti naudojamos atvirkščiai. Tokios programos, kaip Prakash, naudoja nebrangų šviesos diodą (LED) didelio greičio projektoriams. Ypatingai sukurti daugiafunkciniai šviesos diodų IR projektoriai optiškai koduoja erdvę. Vietoj buvusio atspindinčios ar aktyvios šviesos šalinimo diodų (LED) žymėjimo, sistema naudoja fotografiškai jautrias žymėjimo nuorodas, skirtas optinių signalų iššifravimui. Nuorodų kūrimas, jungiant foto jutiklius su scenos taškais, ypač padeda, kadangi nuorodos sąveikauja ne tik su jų pačių lokacijomis kiekviename konkrečiame taške, bet taip pat ir su jų pačių orientacija, įvykių apšvietimu bei atspindžiais.
Būtvilai
Būtvilai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Stulgių.
Judesių fiksavimas
Pusiau pasyvūs nepastebimi žymekliai
Microsoft Kinect sistema, sukurta Xbox 360 žaidimų konsolei, projektuoja nematomą infraraudonųjų spindulių rėmą giluminio judesio perpratimui. Šios sekimo nuorodos veikia natūralaus apšvietimo sąlygomis ir gali būti nepastebimai prisiūtos ant drabužių ar kitų objektų. Sistema palaiko neribotą nuorodų kiekį scenoje. Kiekviena nuoroda išskirtinai atpažįstama sistemos, siekiant panaikinti žymeklio perpratimo nesklandumus.
Sistemai panaikinant greitaeigės kameros ir didelės spartos vaizdų tėkmę, reikalaujama ženkliai mažiau informacijos. Nuorodos taip pat aprūpina įvykių apšvietimo informacija, kuri gali būti naudojama scenų apšvietimo reguliavimui, įterpiant sintetinius elementus. Technika ypač tinka judesio, vykstančio esamuoju laiku, įamžinimui ar tiesioginiam virtualiųjų rinkinių transliavimui, tačiau tai dar turi būti įrodyta.
Be žymeklio
Besivystančios technologijos ir kompiuterinės regos tyrimai veda link spartaus „be žymeklinio“ požiūrio į judesio fiksavimą. Tokios programos vystomos Stanfordo ir Merilando universitetuose, MIT ir Max Planck institute. Jos nereikalauja, kad subjektai turėtų specialią įrangą sekimui. Ypatingi kompiuterių algoritmai yra taip pritaikyti, kad leistų sistemai analizuoti daugybę optinės įvesties srovių ir identifikuotų žmogiškąsias formas, jas padalindami į atskiras sudedamąsias dalis sekimui. Šios technologijos aplikacijos praplečia vaizduotę mąstant apie ateities kompiuteriją. Yra keletas komercinių judesio fiksavimo be žymeklio sprendimų, tokių kaip Organic Motion ir Xsens.
Inercinės sistemos
Inercinės judesio fiksavimo technologijos yra paremtos miniatiūriniais inerciškais jutikliais, biomechaniniais modeliais ir sensorinės sintezės algoritmais. Judesio informacija dažnai yra perduodama belaidžiu būdu į kompiuterį, kuriame judesys yra išsaugomas ir peržiūrimas. Dauguma inercinių sistemų naudoja giroskopus sukimosi parodymų valdymui. Šie sukimaisi perkeliami į programą skeleto pavidalu. Panašiai kaip ir optiniuose žymekliuose, kuo daugiau vingių, tuo natūralesnė yra saugoma informacija.
Jokios išorinės kameros, spinduliavimo šaltiniai ar žymekliai nėra reikalingi reliatyviesiems judesiams, nebent to nori naudotojas. Inertiškosios judesio fiksavimo sistemos visiškai įamžina laisvus žmogaus judesius pilnais šešiais laipsniais esamuoju laiku ir gali suteikti ribotą krypties informaciją jei įtraukiamas magnetinis elgesio jutiklis, nors tai reiškia daug mažiau rezoliucijos ir imlumą elektromagnetiniam garsui. Inercinių sistemų naudojimo privalumai: nereikia ieškoti išeities; portatyvumas; daug erdvės fiksavimui. Inercinių sistemų naudojimo trūkumai: „plaukiojimas“, kai naudotojas atrodo tarsi marionetė tampoma už virvučių; žemesnis pozicinis tikslumas ir pozicinė tėkmė, kuri gali apriboti bėgant laikui.
Šios sistemos yra panašios į Wii valdiklius, tačiau yra jautresnės ir geresnės rezoliucijos. Jos gali laipsnių tikslumu nustatyti kryptį. Inercinių sistemų populiarumas auga nepriklausomų žaidimų kūrėjų gretose labiausiai dėl greito ir lengvo nustatymo. Skirtingų gamintojų kostiumų įvairovė siūloma jau dabar, o kainos kinta nuo $5 000 iki $80 000 USD. Ironiška tai, kad kostiumų už $5 000 sistemos naudoja naujesnius lustus ir jutiklius pasinaudodamos naujos kartos inertiškųjų jutiklių ir belaidžių įrenginių teikiama nauda.
Mechaninis judesys
Mechaninio judesio fiksavimo sistemos seka kūno sąnarius ir dažnai minimos kaip egzoskeleto judesio fiksavimo sistemos, pagal tai, kaip jutikliai yra prijungiami prie kūno. Atlikėjai prijungia struktūrą panašią į skeletą prie savo kūno, o jiems judant juda ir artikuliuojamos mechaninės dalys, matuojančios atlikėjo reliatyviuosius judesius. Mechaninio judesio įamžinimo sistemos nedaug kainuoja, nepriklauso nuo okliuzijų (užsikirtimų), yra belaidės ir gali fiksuoti neribotą kiekį informacijos. Įprastai standžiosios struktūros (tiesiosios metalo ar plastiko lazdelės) yra sujungiamos drauge su potenciometrais, kurie artikuliuoja į kūno sąnarius. Tokie kostiumai kainuoja nuo $25 000 iki $75 000, papildant išorine absoliutaus pozicionavimo sistema.
Magnetinės sistemos
Magnetinės sistemos nustato poziciją ir orientaciją pagal kintantį magnetinį trijų statmenų ričių srautą tiek ant siųstuvo, tiek ant kiekvieno iš imtuvų. Santykinė kiekvienos iš ričių voltų įtampos kaita leidžia šioms sistemoms apskaičiuoti tiek apimtį tiek orientaciją, kruopščiai matuojant stebėjimo apimtį. Sensoriaus išvestis yra 6DOF (6 laisvės laipsnių), kuri pateikia naudingus rezultatus naudojant dviem trečdaliais mažiau žymeklių nei optinės sistemos – po vieną ant viršutinės ir apatinės rankos dalies norint apskaičiuoti alkūnės poziciją ir sulenkimo kampą. Žymekliai nėra užstojami nemetalinių objektų, bet yra jautrūs magnetiniams ir elektriniams metalinių aplinkos objektų trukdžiams. Sensoriaus reagavimas yra netiesinis, ypač fiksuojamo ploto kraštuose. Fiksavimo apimtys magnetinio fiksavimo sistemose yra stipriai mažesnės nei optinio fiksavimo sistemose.
Veido judesio vaizdo fiksavimas
Dažniausiai judesių atpažinimo įrangos pardavėjai siūlo žemos raiškos veido fiksavimą naudojant nuo 32 iki 300 žymeklių su aktyvia arba pasyvia žymeklių sistema. Visi šie sprendimai yra apriboti laiko, kurį užtrunka pritaisyti žymeklius, sukalibruoti pozicijas ir apdoroti duomenis. Galiausiai, technologija apriboja jų raišką ir kokybės lygius.
Aukšto tikslumo veido judesių fiksavimas, dar žinomas kaip atlikimo fiksavimas yra naujoji tikslumo karta ir yra naudojamas įrašyti sudetingesnius judesius žmogaus veide, norint užfiksuoti tikslesnes emocijas. Veido judesio fiksavimą galima išskirti į kelias skirtingas kategorijas, įtraukiant tradicinį judesio fiksavimą ir formų maišymu pagrįstus sprendimus, užfiksuojant faktinę aktoriaus veido topologiją.
Dvi pagrindinės technikos yra:
Radijo dažnių padėtis
Radijo dažnių padėties pozicionavimo sistemos tampa vis labiau naudojamos, nes nauja aukštesnių dažnių radijo įranga suteikia didesnį tikslumą nei senos radijo technologijos. Šviesos greitis yra 30 centimetrų per nanosekundę, taigi 10 gigahercų radijo dažnio signalas suteikia maždaug 3 centimetrų tikslumą. Matuojant bangos ilgio amplitudę yra įmanoma pagerinti raišką iki 8 milimetrų. Norint pasiekti optinių įrenginių raišką, reikalingi 50 arba daugiau gigahercų dažniai. Daugelis radijo dažnių mokslininkų mano, jog toks būdas niekada nebus pakankamai tikslus tinkamai fiksuoti judesiui.
Netradicinės sistemos
Alternatyvus būdas buvo išrastas aktoriui suteikiant neribotą galimybę judėti naudojant besisukančią sferą, kurioje sumontuoti sensoriai fiksuojantys judesius taip pašalinant papildomų kamerų poreikį. Nors ši technologija potencialiai galėtų būti pigesnė judesio fiksavimo alternatyva, besisukanti sfera geba fiksuoti tik viena nenutrūkstama kryptimi. Norint užfiksuoti ką nors papildomai, papildomi sensoriai turėtų būti tvirtinami prie aktoriaus.
Judesių fiksavimas Lietuvoje
Lietuvoje yra vienintelė profesionali judesių fiksavimo studija Baltijos šalyse „Mocap“. Studija įrengta plataus judesių fiksavimo paslaugų spektro teikimui televizijai, kinui, kompiuterinių žaidimų kūrėjams ir medicininiams bei moksliniams tyrimams atlikti. Darbo aikštelės-judesių fiksavimo zonos dydis yra 20 kvadratinių metrų, kas užtikrina aktorių, kaskadininkų, atlikėjų judesių laisvę dirbant su judesių fiksavimo sistema.
Šioje studijoje naudojant judesių fiksavimo technologiją buvo kuriamas žaidimas Collapse.
Paragvajaus ryšiai
Paragvajaus ryšiai ir komunikacijos:
Šalies telefono kodas – 595
Musandamas
Musandamo pusiasalis – Omano eksklavas ir gubernija, atskirta Jungtinių Arabų Emyratų. Pusiasalio plotas 1 800 km². 28 387 gyventojai (2005 m. gyventojų surašymo duomenimis). Pusiasalis turi didelę strateginę reikšmę dėl priėjimo prie Ormuzo sąsiaurio. Pusiasalio krantai ražyti fjordais. Administracinis centras - Chasabas. Gubernija padalinta į 4 vilajatus.
Vilajatai
thumb|left|300px|Buchos miestelis Musandamo pusiasalyje
Daukša
Daukša − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Daukšienė (ištekėjusi moteris) ir Daukšaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kauno tiltai
alt=|miniatiūra|250x250px|Kolektyvas mini Vasario 16-ąją, Lietuvos 100-metį. Administracinis pastatas Kaune, Ateities pl. 46 AB „Kauno tiltai" – didžiausia kelių tiesimo ir tiltų statybos bendrovė Lietuvoje. Pagrindinės veiklos sritys - kelių tiesimas, tiltų, viadukų, estakadų, tunelių statyba ir rekonstrukcija, vandens uostų statyba ir rekonstrukcija, geležinkelių tiesimas, oro uosto kilimo tūpimo takų tiesimas. Generalinis direktorius Aldas Rusevičius (nuo 2015 m.).
Nuo 2011 m. balandžio 19 d. „Kauno tiltai" yra infrastruktūros statybos įmonių grupės „Trakcja PRKil S.A.", veikiančios Lenkijoje ir Lietuvoje, dalis.
Pagrindinis „Trakcja PRKil S.A." akcininkas „Comsa Corporación" yra antra pagal dydį Ispanijos geležinkelių infrastruktūros statybos bendrovė ir viena iš TOP 50 Europos statybų bendrovių. „Comsa Corporación" grupė, turinti daugiau 125 metų patirtį daugiausia dirba infrastruktūros, statybos, inžinerinių sistemų, aplinkosaugos, transporto ir logistikos, koncesijų ir atsinaujinančios energijos šaltinių srityse.
„Kauno tiltų" projektai
Svarbiausi „Kauno tiltų“ įgyvendinti projektai:
Šiuo metu vykdomi didžiausi įmonės projektai:
Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerija
Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerija – Lietuvos vyriausybės institucija (sveikatos ministerija), atsakinga žmonių ir visuomenės sveikatą ir sveikatinimą.
Vadovauja ministro pirmininko teikimu prezidento skiriamas sveikatos apsaugos ministras.
Istorija
1918 m. buvo sudaryta Sveikatos komisija, 1918 m. lapkričio 11 d. ji reorganizuota į Vidaus reikalų ministerijos Sveikatos departamentą.
1940 m. Lietuvą okupavus Sovietų Sąjungai, buvo įkurta Sveikatos ir socialinės apsaugos ministerija, vėliau reorganizuota į Sveikatos apsaugos komisariatą. 1941 m. birželio 23 d. sudarius laikinąją Lietuvos vyriausybę, buvo įkurta Sveikatos apsaugos ministerija, tačiau nacių okupacinei valdžiai sustabdžius kabineto veiklą, ministerija buvo pertvarkyta į Vyriausiąją sveikatos valdybą. 1943 m. įkurti Sveikatos rūmai, kurie rūpinosi medicinos darbuotojų reikalais. 1944 m. sovietinė valdžia atkūrė Sveikatos apsaugos ministeriją.
Atkūrus nepriklausomybę sveikatos apsaugos politikos įgyvendinimu rūpinasi Sveikatos apsaugos ministerija. 1992 m. įkurta Valstybinė ligonių kasa.
Pavaldžios įstaigos
Pavaldžios sveikatos apsaugos ministerijai įstaigos: {|
Dabartinė vadovybė
Nuo 2020 m. gruodžio 11 d., sveikatos apsaugos ministerijai vadovauja Arūnas Dulkys. Jo viceministrų ir kanclerio komandą sudaro:
Ministrai
Šie ministrai vadovavo nepriklausomos šalies sveikatos apsaugos ministerijai:
Lanė (upė)
Lanė  – upė pietų Baltarusijoje, Bresto ir Minsko srityse; Pripetės kairysis intakas. Prasideda Kopylės kalvagūbryje, ties Gorbūnų kaimu. Teka į pietryčius miškingomis ir pelkėtomis vietovėmis, žemupyje kerta Polesės žemumą.
Didesni intakai: Načia, Liuta.
Algirdas Kačanauskas
Algirdas Kačanauskas (1917 m. sausio 3 d. Peterburge, Rusija – 1977 m. gegužės 9 d. Brukline, JAV) – teisininkas, chorvedys, vargonininkas, pedagogas, kultūros veikėjas.
Biografija
Augo muzikalioje kompozitoriaus Aleksandro Kačanausko šeimoje, kur įgijo ir muzikinių žinių. 1935 m. baigęs Kauno jėzuitų gimnaziją, iki 1939 m. studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete, 1940 m. baigė karo mokyklą, o 1929–1934 m. ir 1940–1941 m. studijavo Kauno muzikos mokykloje ir konservatorijoje. Buvo subūręs estradinį vyrų oktetą ir daug koncertavo.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1946–1947 m. muzikos studijas tęsė Štutgarto aukštojoje muzikos mokykloje pas G. Albrechtą. 1945 m. Würzburge suorganizavo Lietuvių meno kolektyvą „Sietyną“, kuriam vadovavo iki 1948 metų. 1949–1950 m. buvo Schwäbisch Gmünd stovyklos komiteto pirmininkas ir gimnazijos muzikos mokytojas, 1950 m. – Heilbrono lietuvių komiteto pirmininkas ir tarptautinės stovyklos komiteto vicepirmininkas.
1950 m. atvyko į JAV ir netrukus pradėjo vargonininkauti lenkų parapijoje Harrisone, NJ, Dievo Motinos Sopulingosios lietuvių parapijoje Kearny, NJ, ir Šv. Teresės lenkų bažnyčioje Lindene, NJ. Kurį laiką vargonininkavo Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Elizabethe, NJ. Visur buvo subūręs ir chorus, kurie giedodavo bažnyčiose ir dalyvaudavo tautiniuose renginiuose.
1951–1955 m. vadovavo „Aitvarų“ kvartetui, nuo 1951 m. kūrybingai dirbo su „Rūtos“ ansambliu Newarke, NJ. Ansambliui su pertrauka vadovavo iki 1966 m. Be mišriojo choro, ansamblis turėjo tautinių šokių ir vaidintojų grupę – iš viso per 60 atlikėjų. Ansamblis koncertavo JAV ir Kanados miestuose, dalyvavo radijo ir televizijos laidose ir įvairiuose tautiniuose renginiuose, įdainavo plokštelių, visur uoliai propagavo lietuvišką dainą ir šokį.
Persikėlęs į Brukliną, iki mirties vargonininkavo ir vadovavo chorui Apreiškimo lietuvių parapijoje. Be daugelio giesmių ir dainų, mišrusis choras (13 moterų ir 25 vyrai) atliko ir stambių kūrinių: Georgo Frydrycho Hendelio oratoriją „Mesijas“, G. Faurė „Requiem“, Česlovo Sasnausko „Requiem“, Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai“, Džoakino Rosinio „Stabat Mater“, G. Šukio „Mišias Taikos karalienės garbei“ ir kt. Choras pirmavo Niudžersio valstijoje, buvo kviečiamas giedoti ir amerikiečių bažnyčiose. Tiek pasaulietinius, tiek bažnytinius chorus parengdavo Niujorko ir Niudžersio apskričių bei JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėms, Pasaulinių parodų Lietuvių dienų koncertams.
A. Kačanauskas dalyvavo ir visuomeniniame gyvenime. 1964 m. Niujorke buvo Pasaulinės Lietuvių dienos muzikos sekcijos vadovas ir jungtinio choro dirigentas, taip pat 1971 m. 4-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje jungtinio choro dirigentas. Buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, Niujorko-Niudžersio šios sąjungos provincijos narys, nuo 1967 m. – Centro valdybos narys, 1974 m. buvo išrinktas Centro valdybos pirmininku, apie metus buvo žurnalo „Muzikos žinios“ redaktorius, rašė „Darbininke“, „Vienybėje“ ir kituose leidiniuose, harmonizavo keletą lietuvių liaudies dainų. Turėjo absoliučią muzikinę klausą, gerą atmintį ir oratoriaus talentą.
Goverio pusiasalis
thumb|200px|Rosilio paplūdimys Goverio pusiasalis  – pusiasalis pietvakarinėje Velso pakrantėje. Išsikiša į Bristolio įlanką tarp Karmateno ir Svonsio įlankų. Vakaruose pusiasalis užsibaigia 1,6 km ilgio kalkakmenio kyšuliu Vormshedu, kuris potvynių metu pavirsta sala. Goverio pusiasalis 1956 m. išskirtas kaip nuostabaus gamtos grožio vieta. Čia gausu smėlio paplūdimių (Rhossili, Oxwich), įlankų, o nuo kalvų atsiveria puikus vaizdas į jūrą. Pusiasalyje yra 6 pilys.
Baubliai (reikšmės)
Žodis baubliai reiškia:
Malavio kuprotagalvis
Malavio kuprotagalvis (Cyrtocara moorii) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvis.
Patinai lengvai atpažįstami pagal galvoje esantį ryškų gumbą. Gumbą turi ir patelės, tačiau jis ne toks ryškus. Kūnas iki 23 cm ilgio, bet dažniausiai mažesnis. Laikosi greta smėlį rausiančių žuvų. Patinai gina teritoriją.
Akvariumas erdvus, vanduo vidutinio kietumo, 22-26 °C. Patelės ikrus inkubuoja burnoje.
Paplitęs Malavio ežere.
AK-101
AK-101 – rusiškas automatas, vienas iš Kalašnikovo automatų, AK-10X serijos pradininkas.
AK-101 buvo sukurtas eksportui į užsienį, tad jis naudoja NATO standarto 5,56x45 mm šovinius. Skirtas tiems, kurie nori suderinti NATO standarto šaudmenų tiekimo galimybę su legendinių Kalašnikovo automatų patikimumu. Konstrukcijoje panaudotos šiuolaikinės medžiagos, pvz., plastikiniai kompozitai, kurie mažina ginklo masę. AK-101 įgyvendinti patobulinimai yra likusiose AK-10X serijos ginkluose. Juodo plastiko buožė gali būti užlenkiama į šoną.
AK-101 gali šaudyti trimis režimais – kaip pusiau automatinis, 3 šūvių serijomis ir serijomis kaip įprastas automatinis ginklas. AK-101 išardomas tokia pat tvarka kaip ir AK-74. AK-101 turi tvirtinimo plokštelę, prie kurios gali būti pritvirtintas optinis ar kitokie papildomi taikikliai, skirti AK klasės ginklams. Automatui tinka daugelis plastikinių ir metalinių 30 šovinių talpos AK dėtuvių. Ginklas turi AK-74 tipo vamzdžio stabdį-kompensatorių, kuris mažina vamzdžio pašokimą šūvio metu.
Karnobatas
Karnobatas  – miestas Burgaso srityje, pietryčių Bulgarijoje. Karnobato savivaldybės administracinis centras. Savivaldybės teritorijos plotas – 806 km², sudarytas iš vieno miesto ir 29-ių kaimų. 87,37 % sudaro žemės ūkio paskirties žemė, 9,81 % miškai ir 2,82 % gyvenamasis plotas. Mieste gyvena 18 196 gyventojai (2014 m. duomenys).
AK-101
AK-101 variantai:
Karnobatas
Istorija
Miesto teritorijoje žmonės gyvena nuo neatmenamų laikų. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1153 m.
AK-101
Kai kurie Rusijos daliniai naudoja AK-103.
Nuorodos
Video:
Varnakai
Varnakai – buvęs kaimas šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Salantų ir 7 km į šiaurės rytus nuo Grūšlaukės.
Geografija
Kaimavietė yra šiaurinėje Jakštaičių kaimo žemių dalyje, prie kelio Jakštaičiai–Žalgiriai. Ją juosia Lieknų, Palšių, Narmantų, Spanguolyno miškai. Į šiaurę - šiaurės rytus išteka Paraistupis – kairysis Šventosios intakas.
Istorija
Gyvenvietė susiformavo plėšininėje Jakštaičių kaimo miško žemėje. Per Lietuvos žemės reformą neoficialiai buvo pavadinta Varnakais ir toliau priklausė Jakštaičių kaimo bendruomenei.
Varnakuose buvo 6 ūkiai (Galdikų, Lapinskų, Ramonų, Tarvydų, Venckų ir Žvinklių-Česnauskų-Vaurų).
Vykdant 1975 m. melioraciją, vienkieminės sodybos buvo nugriautos, o gyventojai iškeldinti.
Buvusiam Varnakų kaimui atminti, 1993 m. gyventojai kaimavietėje šalia kelio pastatė monumentalų kryžių (nupjovė nenustatyti piktadariai), o po kelerių metų – paminklinį akmenį.
AB Audimas
Valdymas
2021 m. spalio mėn. pertvarkyta AB „Audimas“ organizacinė struktūra: atskirtos gamybos (UAB „Audimas Supply“) ir prekybos (UAB „Audimas Brand“) veiklas vykdančios įmonės bei įsteigta nekilnojamo turto valdymo bendrovė (UAB „Audimo turtas“).
Istorija
Įmonė buvo įsteigta 1931 m. Kaune. 1991 metais, po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo, bendrovė pradėjo naują veiklos ir plėtros periodą.
1997 m. pasirodė pirmosios sezoninės drabužių kolekcijos, pažymėtos „Audimo“ prekės ženklu. Tais pačiais metais buvo atidaryta pirmoji bendrovei priklausanti parduotuvė.
1999 m. bendrovė pradėjo bendradarbiauti su Lietuvos nacionaliniu olimpiniu komitetu ir gaminti sportinę aprangą Lietuvos sportininkams, dalyvaujantiems olimpinėse žaidynėse ir nacionalinėse varžybose.
2000 m. bendrovė pristatė drabužių kolekcija, skirta olimpinėms žaidynėms Sidnėjuje.
2001–2010 m. bendrovė buvo Lietuvos gatvės krepšinio turnyro „Orange Virus“ iniciatorė ir oficiali organizatorė.
2002 m. bendrovė pristatė aprangą, skirtą Lietuvos sportininkams, dalyvaujantiems 2002 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Solt Leik Sityje (JAV).
2004 m. buvo sukurta ir pristatyta drabužių kolekcija, skirta Lietuvos sportininkams, dalyvaujantiems Atėnų olimpinėse žaidynėse.
2006 m. sukurta drabužių kolekcija, skirta Lietuvos sportininkams, dalyvaujantiems Žiemos olimpinėse žaidynėse Turine.
2008 m. sukurta drabužių kolekcija, skirta Lietuvos sportininkams, dalyvaujantiems olimpinėse žaidynėse Pekine.
2011 m. lietuvių ekspedicijos į Antarktidą dalyviai vilkėjo įmonės sukurtus drabužius.
2012 m. sukurta drabužių kolekcija Lietuvos sportininkams, dalyvaujantiems Londono olimpinėse žaidynėse.
2013 m. sukurtos drabužių kolekcijos, skirtos Lietuvos ir Baltarusijos sportininkams, dalyvaujantiems Sočio olimpinėse žaidynėse.
Produktai
Nuo 2008 m. įmonė per metus sukuria ir rinkai pateikia 4 drabužių kolekcijas rudens, žiemos, pavasario ir vasaros sezonams. Gaminami drabužiai moterims ir vyrams. Siuvamas apatinis trikotažas (liemenėlės, kelnaitės, marškinėliai, kojinės), viršutiniai drabužiai (bliuzonai, kelnės, palaidinės, sijonai, suknelės, striukės, švarkai, kombinezonai) ir speciali apranga (maudymosi kostiumėliai, krepšinio apranga). Įmonė gamina galvos apdangalus (skaras, kepures), aksesuarus (apyrankes, diržus, pirštines, šalikus), rankšluosčius, sportinius krepšius, kuprines.
Drabužių kolekcijos skirstomos pagal temas. Moteriškų ir vyriškų drabužių kolekcijas bendrovė skirsto pagal juos dėvinčiojo veiklą sporto salėje ir lauke (ne patalpoje). Salės drabužių paskirtis – gimnastika, treniruotės ir mankšta. Moteriškų lauko drabužių kolekcijos skirtos laisvalaikiui, kelionėms (nuo 2006 m.), žiemos sportui (nuo 2003 m.), dviračių sportui, tenisui ir paplūdimiui. Vyriškų salės drabužių kolekcija skiriama gimnastikai, treniruotėms, treniruoklių salei bei krepšiniui.
2012 m. didžiausio Lietuvos mados festivalio „Mados infekcija“ metu dizainerė Sandra Straukaitė pristatė kartu su įmone sukurtą paplūdimio drabužių kolekciją.
2012 m. dizaineris Juozas Statkevičius pristatė specialiai įmonės prekės ženklui sukurtą aktyvaus laisvalaikio drabužių liniją moterims „Black & White“. Įmonė platino 2013 m. dizainerio pavasario – vasaros kolekcijai sukurtą ir atgarsio tarptautinėje žiniasklaidoje sulaukusį „raumenų kostiumą“.
2014 m. pavasario – vasaros prabangių sportinių drabužių kolekciją sukūrė dizainerė Kristina Kalinauskaitė.
Rinkodara
2001 m. bendrovė pristatė savo pirmąjį reklaminį vaizdo klipą ir šūkį „Judėjimo laisvė“.
2002 m. įmonė savo reklaminiam klipui įsigijo ir panaudojo muzikinės grupės „Queen“ dainą „Spread Your Wings“.
2003 m. krepšiniui sukurta įmonės prekių grupė buvo atskirta nuo pagrindinio prekės ženklo „Audimas“ ir pristatytas naujas prekės ženklas „Orange Virus“.
2007 m. įmonė atnaujino „Audimo“ prekės ženklo logotipą.
2013 m. atlikto tyrimo duomenimis, įmonės prekės ženklas pateko į mėgstamiausių prekių ženklų Lietuvoje šimtuką (76 vieta) ir mėgstamiausių lietuviškų prekės ženklų penkiasdešimtuką (38 vieta).
Nuo 2013 m. įmonė pradėjo prekės ženklo, veiklos koncepcijos bei pardavimų vietų atnaujinimą.
Technologija
Drabužių modelių gaminimui, žymėjimui ir rūšiavimui įmonė naudoja „Investronica“ ir „Gerber“ technologijas bei 3 „Lectra“ mašinas. Bendrovės siuvimo cechai yra aprūpinti „Juki“, „Yamato“ standartinėmis ir specializuotomis siuvimo mašinomis. Įmonės siuvinėjimo skyrius aprūpintas automatine 9 spalvų, 12 galvučių „Barudan“ siuvimo mašina. Bendrovė drabužių gamyboje naudoja šiuos audinių marginimo būdus: šilkografija, sublimacija, šiluminis marginimas, suliejimas. Įmonė naudoja besiūles technologijas: mechaninis kirpimas, kirpimas lazeriu, viršgarsinis kirpimas, medžiagas lipdanti juosta. Šiluma paveiktos siūlės ir detalės kompanijos yra naudojamos austiems ir megztiems drabužiams.
Drabužių gamyboje įmonė naudoja natūralų pluoštą (kelių rūšių medvilnę, merinosų veislės avių vilną, medžiagas iš perdirbtos bambuko medienos pluoštų, iš kavos ir kitų medžiagų), dirbtinį pluoštą (elastaną, specialias dirbtines membranas ir kitas medžiagas) bei mišrų pluoštą.
Įmonės gaminių kokybės vadybos sistema yra sertifikuota pagal ISO 9001-2008, mažmeninė prekyba yra sertifikuota pagal ISO 9001-2000.
Plėtra
thumb|AB Audimas Jonavos siuvimo cechas. Bendrovė turi du gamybinius padalinius Kaune ir Jonavoje, tris antrines įmones Baltarusijoje, Rusijoje (atstovybė įkurta 2006 m. ) ir Latvijoje (nuo 2013 m.) bei mažmeninės prekybos tinklą visoje Lietuvoje. 2007 m. įmonė išplėtė prekybos tinklą į Lenkiją.
Pirmoji parduotuvė Latvijoje (Rygoje) buvo atidaryta 2002 m. , tačiau dėl šalį stipriai palietusios ekonominės krizės bei pakeltų nuomos kainų, įmonė ją uždarė. 2013 m. pabaigoje įmonė sugrįžo į Latvijos rinką ir Rygoje antrą kartą atidarė savo pirmąją parduotuvę.
2014 metais bendrovė turėjo 14 firminių parduotuvių Lietuvoje, 1 parduotuvę Latvijoje (Rygoje), bei 10 parduotuvių veikiančių franšizės pagrindu. Lietuvoje įmonė parduotuves turi Vilniuje (5), Kaune (4), Klaipėdoje (3), Šiauliuose (3), Panevėžyje (2), Alytuje (1), Marijampolėje (1), Utenoje (1), Kėdainiuose (1), Tauragėje (1) ir Ukmergėje (1).
Produkcija eksportuojama į Lenkiją, Vokietiją, Latviją, Estiją, Suomiją, Rusiją, Baltarusiją, Jungtinius Arabų Emyratus. 80% bendrovės produktų eksportuojami į ES šalis. Įmonė vykdo kitų kompanijų užsakymus bei tiekia joms savo produkciją į Šveicariją, Italiją, Vokietiją, Prancūziją, Jungtinę Karalystę, Švediją, JAV.
2011 m. įmonė turėjo apie 300 tiekėjų. Gamybos grandyje dirbo apie 300 žmonių.
2014 m. su savo prekės ženklu įmonė pardavė apie 40 % aprangos produkcijos, likusią gamybos dalį sudarė prekės su kitais prekės ženklais – „Assos“, „Lucas Hugh“, „Rapha“ ir kiti.
Rėmimas
1998 m. bendrovė pasirašė pirmąsias sporto klubų rėmimo sutartis.
Nuo 1999 m. įmonė bendradarbiauja su Lietuvos tautiniu olimpiniu komitetu ir yra oficialus Lietuvos olimpiečių sportinės aprangos tiekėjas. 2014 m. įmonė tapo Baltarusijos nacionalinio olimpinio komiteto rėmėju.
Kompanija bendradarbiavo su Lietuvos lengvosios atletikos federacija bei rėmė nacionalinę lengvosios atletikos rinktinę.
2002 m. įmonės sukurtus bei pasiūtus marškinėlius vilkėjo Lietuvos krepšinio lygos „Žvaigždžių dienos“ dalyviai.
2004 m. įmonė inicijavo bendrą projektą dėl gatvės krepšinio aikštelių atnaujinimo didžiuosiuose Lietuvos miestuose. Bendrovės vadovai ir Vilniaus, Kauno, Klaipėdos ir Panevėžio miestų merai pasirašė Ketinimų protokolą, kuriuo įsipareigojo bendromis pastangomis atnaujinti 4 gatvės krepšinio aikšteles Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje ir Panevėžyje.
Įmonė rėmė 2009 m. vykusio Čikagos (JAV) maratono dalyvius iš Lietuvos.
Bendrovė kasmet skiria paramą ir labdarą socialiai pažeidžiamų žmonių globai – žmonėms su negalia (Kauno neįgaliojo jaunimo užimtumo centrui, Lietuvos aklųjų sporto federacijai , Lietuvos kurčiųjų draugijai ), vaikams (visuomeninei organizacija „Gelbėkit vaikus“ ) bei vienišoms mamoms (Motinos ir vaiko paramos-labdaros fondui „Aušta“ ).
Malajinė vištelė
Malajinė vištelė (Eupetes macrocerus) – eupetidinių (Eupetidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti malajinių vištelių (Eupetes) genčiai. Šios rūšies paukščiai aptinkami Malakos pusiasalyje ir Sumatroje (macrocerus porūšis) taip pat Borneo saloje (borneensis porūšis).
Stasys Juškus
Stasys Juškus (1936 m. balandžio 29 d. Šventupiuose, Akmenės r. - 2019 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Baigęs Papilės vidurinės mokyklos septynias klases, 1952 m. įstojo į Šiaulių muzikos mokyklą, kur mokėsi griežti violončele (dėst. S. Jautakas). 1954 m. Vilniuje baigęs chorvedžių kursus (diriguoti mokė V. Arnastauskas), trumpai buvo Akmenės rajoninių kultūros namų mišriojo choro chormeisteris. 1955–1958 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1959–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos technikume (dėst. A. Masiūnas).
Nuo 1962 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. E. Kriščiūnienė), o 1963 m. baigė Vilniaus kultūros mokyklą (diriguoti mokė D. Norkienė). 1958–1962 m. neakivaizdiniu būdu studijavo dailę Maskvos universitete. 1967–1971 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Jurgučio klasė).
1963 m. didelį chorą suorganizavo Ignalinoje, kuris tų pačių metų respublikinėje apžiūroje laimėjo antrąją vietą, o instrumentinis trio (fortepijonas, smuikas, violončelė) tapo laureatu. 1963–1965 m. N. Akmenės vaikų muzikos mokyklos įkūrėjas ir direktorius, N. Akmenės cemento gamyklos mišriojo choro (80 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Choras 1965 m. respublikinės dainų šventės konkurso pajėgiųjų kolektyvų laureatas. S. Juškus buvo Ignalinos ir Akmenės rajonų dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas.
1965–1967 m. Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas. 1967–1969 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos konsultantas. 1969–1971 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos prorektorius administracijos reikalams. 1971–1973 m. Vilniaus pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas, 1973–1990 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas. Lygia greta vadovavo Vilniaus miesto įmonių vokaliniams ansambliams, buvo vyrų choro „Sakalas", Respublikinių mokytojų namų mišriojo choro ir Vilniaus valstybinio universiteto vyrų choro chormeisteris. 1990 m. įkūrė pirmąją privačią Lietuvoje Meno galeriją, kurioje savo darbus eksponuoja žymūs lietuvių dailininkai.
S. Juškus pasireiškė kaip metalo ir gintaro meistras bei tapytojas, sukūrė dainų vaikams ir suaugusiesiems, 1995 m. išleido savo dainų rinktinę „Dainos Lietuvai". 1985 m. jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.
Palaidotas Rokantiškių kapinėse.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vismantas Kačiušis
Vismantas Kačiušis (1932 m. gegužės 4 d. Lenkčių k., Jurbarko r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.
Biografija
1951–1955 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. D. Dovydėnaitė-Einikienė, B. Beganskaitė ir B. Sližys).
Nuo 1955 Tytuvėnų (Kelmės r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, chorų ir vokalinių ansamblių vadovas. Iš pradžių vadovavo vyresniųjų klasių moksleivių mišriajam chorui, vėliau jaunučių ir jaunių chorams bei vokaliniams ansambliams. Chorai pasirodydavo koncertuose, dalyvaudavo Kelmės rajono dainų šventėse ir meno mėgėjų apžiūrose, o vokaliniai ansambliai „Dainų dainelės" konkursuose. Jaunučių chorą parengė 1964, 1969, 1977 ir 1987 respublikinėms moksleivių dainų šventėms. Būdamas Tytuvėnų kultūros namų meno vadovu, suorganizavo mišrųjį chorą ir Tytuvėnų vaismedžių medelyno mišrųjį chorą, kurį parengė 1960 ir 1965 respublikinėms dainų šventėms.
Mario Gómez
Marijus Gomesas (Mario Gómez; g. 1985 m. liepos 10 d.) – ispanų kilmės Vokietijos futbolininkas, puolėjas.
Vismantas Kačiušis
Biografija
V. Kačiušis – Kelmės rajono dainų švenčių dirigentas, daug metų buvo rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas. 1965 jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Mario Gómez
Karjera
Karjerą pradėjo 2003 m. VfB Stuttgart. 2005 m. tapo pagrindinės komandos nariu, o 2006–2007 m. – vienu rezultatyviausių Bundeslygos žaidėjų. Kitame sezone jis įmušė 19 įvarčių per 25 varžybas ir nusileido tik Lukai Toniui.
Vismantas Kačiušis
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Mario Gómez
Rinktinė
Vokietijos rinktinėje debiutavo 2007 m., rungtynėse prieš Šveicariją.
Pontiac Parisienne
Pontiac Parisienne buvo didelės klasės automobilis, kurį gamino Cadillac. Automobilis buvo parduodamas tarp 1958 ir 1986 metų Kanados, bei tarp 1983 ir 1986 metų JAV rinkoje. 250px|thumb|left|1977 m. Pontiac Parisienne
Bogdalava
Bogdalava – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Pandėlio.
Charchatajus
Charchatajus  – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė apie 15 km nuo Baikalo ežero, Primorės kalnuose, Olchono rajonas, Irkutsko sritis, Rusija.
Lietuviai
Barakus šioje vietoje pastatė tremtiniai, 1948 m. birželio mėn. iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremti į Bolšaja Rečką. Apie 30 km į ją jie varyti pėsti. Rudenį ten persikėlė ir jų šeimos. Nemažai lietuvių buvo atvežta ir 1951 m. 1953 m. Charchatajuje gyveno apie 800 žm., apie 90 % jų buvo lietuviai. Tremtiniai kirto mišką, kirtavietės buvo už 3–10 km nuo Charchatajaus, krovė ir gabeno rąstus, plukdė juos Angaros upe, dirbo statybose, rinko sakus, rovė kelmus, degė plytas. Sumažėjus miškų apylinkėse 1956 m. tremtiniai buvo perkelti į kitas Irkutsko sritis gyvenvietes, vėliau išvyko į Lietuvą. Charchatajus sunyko. 1989–1990 m. daugumos lietuvių palaikai parvežti į Lietuvą.
Michailas Čiblys
Michailas Čiblys (, g. 1896 m. lapkričio 28 d. Nederkuluose, Kuršo gubernija – 1943 m. sausio 29 d. Maskvoje) – LKP veikėjas, okupavus Lietuvą aktyviai dirbęs partiniuose organuose.
M. Čiblys nuo 1924 m. buvo pogrindinės LPK narys. 1940 m. tapo LKP(b) CK pramonės ir transporto skyriaus vedėju. 1941 m. kovo 8 d. išrinktas LKP(b) CK sekretoriumi pramonei.
Indulfas
Indulfas Аgresorius (, ; žuvo 962 m.) – Albos (Škotijos) karalius (954–962 m.), karaliaus Konstantino II sūnus. Motina Indulfa buvo norvegė, kas ir paaiškina gėlams nebūdingą vardą.
Biografija
Indulfas tapo Škotijos karaliumi 954 m., po Malkolmo I žūties. Savo valdymo metais jis kariavo su anglais ir prijungė prie savo valdų derlingas žemes Lodiane, į šiaurę nuo Pentlendso kartu su pilimi „Оpidumas Edenas“, kurią istorikai paprastai tapatina su Edinburgu, šiuolaikine Škotijos sostine. Indulfas taip pat kariavo ir su vikingais. Jis atmušė jų didelį įsiveržimą į Buchaną, bet atlaikant jų naują įsiveržimą 962 m. žuvo Bauds mūšyje (netoli Inverkuleno).
Indulfas, sekdamas tėvo pavyzdžiu, ruošėsi eiti tarnauti į vienuolyną, bet tai įgyvendinti sutrukdė ankstyva žūtis.
Janis Grinbergas
Janis Grinbergas (, 1925 m. spalio 29 d. Liepojoje, Latvija – 2013 m. kovo 9 d. Vilniuje) – Lietuvos rankininkas, krepšininkas, treneris, teisėjas, sporto darbuotojas.
Biografija
Sutuoktinė Roma Grinbergienė. Gimė latvių savanorio ir į Liepoją su šeima iš Vilniaus krašto atvykusios lietuvės šeimoje. Vaikystė ir jaunystė prabėgo Latvijoje. 1944 m. rudenį vokiečiai išvežė darbams į Čekijos miestą Hradec Kralovę. Po karo persikėlė į Prahą, su vietos „Uncas“ krepšinio komanda tapo Čekijos čempionu, vėliau ėmė ją treniruoti. Savo patarimais padėjo ir Slovakijos čempionams „ŠK Bratislava“ krepšininkams. Grįžo į Latviją. 1948–1949 m. Kauno valstybinio universiteto dėstytojas-treneris. 1949–1953 m. krepšinio komandos „Kauno audiniai“ žaidėjas, treneris. 1950 m. baigė Latvijos kūno kultūros institutą. Nuo 1952 m. sąjunginės kategorijos krepšinio teisėjas.
Nuo 1953 m. gyveno Vilniuje. 1953–1955 m. LSSR kūno kultūros ir sporto komiteto krepšinio, 1953–1989 m. rankinio vyr. treneris. Nuo 1955 m. sąjunginės kategorijos rankinio teisėjas. 1956–1964 m. SSRS moterų rankinio rinktinės treneris. Nuo 1959 m. tarptautinės kategorijos rankinio teisėjas. 1963–1965 m. ir 1968–1970 m. SSRS vyrų rankinio rinktinės treneris. 1972–2000 m. Tarptautinės rankinio federacijos (IHF) teisėjų ir taisyklių komisijos narys, oficialus atstovas XX–XXVII olimpinėse žaidynėse, daugelyje pasaulio pirmenybių. 1978–1980 m. XXII olimpinių žaidynių Maskvoje rankinio varžybų direktorius.
Želonė
Želonė  – upė Ukrainoje (Žitomiro sritis) ir Baltarusijoje (Gomelio sritis); Pripetės dešinysis intakas. Prasideda Ovručo rajone, pirmus 13 km teka per Ukrainą. Teka į rytus miškinga ir pelkėta Polesės žemuma.
Didelė dalis upės vagos sureguliuota, baseine gausu melioracijos kanalų. Nuo 1961 m. dalis Želonės nuotėkio nukreipta į Slovečną.
Želonės dešiniajame krante rasta mezolito ir neolito gyvenviečių liekanų.
Budriai (reikšmės)
Budriais vadinami kaimai:
NKL 2005–2006 m. sezonas
NKL 2005–2006 metų sezonas – 1-as šios lygos sezonas, kuriame dalyvavo 16 klubų, suskirstytų į du pogrupius. Lygos čempionais tapo Vilniaus „Akademijos-MRU“ komanda.
Aleksandras Kačanauskas
miniatiūra|260px|right|Aleksandro Kačanausko paruošta [[Lietuvos himnas|Lietuvos himno fortepijoninė versija (bukletą Rygoje savo lėšomis išleido Antanas Macijauskas)]] miniatiūra|260px|right|Antkapinis paminklas miniatiūra|180px|right|Atminimo lenta su bareljefu Kaune, Gruodžio g. 9 Aleksandras Kačanauskas (1882 m. birželio 2 d. Kaune – 1959 m. lapkričio 16 d. Vilniuje) – kompozitorius, vargonininkas, dainininkas (baritonas), chorvedys ir pedagogas.
Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo Juozo Naujalio vargonininkų kursuose Kaune. Nuo 1898 m. neilgai vargonininkavo Jonavoje, o nuo 1900 m. – katalikų bažnyčioje Liepojoje ir vadovavo chorams.
1903 m. išvyko į Rygą, kur Egerto muzikos mokykloje mokėsi vargonuoti ir dirbo muzikinį darbą lietuvių parapijose. Iki 1909 m. lankė Imperatoriškosios muzikos mokyklos Rygos skyrių, kur studijavo vargonus, kompoziciją, fortepijoną, dainavimą ir muzikos teoriją pas prof. Bergnerį, Kreicbergą, Kazankovą, J. Žilinskaitę, Sklerį ir kitus pedagogus.
1911 m. buvo išvykęs į Varšuvą, kur dirbo pedagoginį darbą, akompanavo koncertuose. Vėl grįžęs į Rygą, vargonininkavo Šv. Alberto bažnyčioje, 1916–1919 m. studijavo Peterburgo konservatorijoje dainavimą (E. Sonkės ir I. Prianišnikovo klasėse), vadovavo lietuvių chorams ir rengė koncertus. Po Česlovo Sasnausko mirties užėmė vargonininko ir choro vadovo vietą Šv. Kotrynos bažnyčioje.
1920 m. grįžęs į Lietuvą, apsigyveno Kaune ir įsitraukė į aktyvią muzikinę veiklą. 1921 m. Karo muziejaus sodelio bokšte suderino varpus, rūpinosi jų priežiūra. Įstojęs į Lietuvių meno kūrėjų draugijos muzikos sekciją, su kitais menininkais organizavo Lietuvos operą, Kauno muzikos mokykloje dėstė fortepijoną ir solfedžio, vadovavo moksleivių chorui. 1920–1921 m. vadovavo „Dainos“ draugijos chorui, kurį laiką Kauno kunigų seminarijoje dėstė grigališkąjį giedojimą ir vadovavo klierikų chorui. 1923 m. solinio dainavimo dar mokėsi Varšuvoje, Vienoje ir Romoje.
1924 m. suorganizavo „Lietuvių muzikų – menininkų“ draugiją ir buvo jos pirmininkas. Buvo 1924 m. pirmosios visos Lietuvos dainų šventės organizacinio komiteto narys, dėstė šio komiteto surengtuose chorvedžių kursuose. Norėdamas kelti bažnytinės ir pasaulietinės muzikos meninį lygį, 1925 m. suorganizavo Šv. Cecilijos vargonininkų draugiją ir buvo jos pirmininkas, dalyvavo Filharmonijos draugijos veikloje. Taip pat buvo 1925 ir 1932 m. vasarų vargonininkų kursų dėstytojas. Keletą metų Metropolijos kunigų seminarijoje dėstė bažnytinį choralą ir vargonininkavo katedroje. 1939 m. išrinktas į Lietuvos muzikų draugijos vargonininkų sekciją.
1928 m. Kaune suorganizavo dainos mėgėjų mišrųjį chorą. Jį išmokė sudėtingų kūrinių, surengė su juo koncertų. 1930 m. choras su dideliu pasisekimu koncertavo Rygoje ir Taline. Kaip vargonininkas koncertų surengė Kauno Įgulos ir Jėzuitų bažnyčiose. 1941 m. Kaune subūrė „Perkūno“ chorą, o 1948 m. – Kauno respublikinės ligoninės chorą. 1933–1947 m. Kauno konservatorijoje dėstė fortepijoną ir dainavimą. 1942 m. buvo suteiktas profesoriaus vardas, bet vėliau nepripažintas – nuo 1946 m. e. profesoriaus pareigas.
1948–1957 m. – Lietuvos valstybinėje konservatorijoje dėstė muzikos teorijos disciplinas, buvo Lietuvos kompozitorių sąjungos narys. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Kūryba
A. Kačanauskas buvo vienas pirmųjų lietuvių operos teatro organizatorių ir solistų, daug prisidėjo prie įvairių muzikos draugijų steigimo ir jų veiklos gerinimo, chorų ir koncertinio gyvenimo organizavimo Lietuvoje ir svetur. Sukūrė kelis šimtus įvairių kūrinių – solo ir choro dainų, giesmių, motetų, mišias vaikų chorui, kantatų, instrumentinių kūrinių, operetę „Jaunoji našlelė“, rinko ir harmonizavo lietuvių liaudies dainas.
Nuo 1924 m. rašė spaudoje įvairiais muzikos klausimais, parašė muzikos teorinių darbų ir atsiminimų. Išpopuliarėjo jo dainos „Vasaros naktys“, „Kur bėga Šešupė“, giesmės „Malda už Tėvynę“ ir kt.
Prie A. Kačanausko kūrybos publikavimo daug prisidėjo jo duktė Aldona Kačanauskaitė-Zaborienė; 1992 m. išleista jos atsiminimų knyga „Aleksandras Kačanauskas“.
Atminimo įamžinimas
1928 m. apdovanotas Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečio medaliu, o 1938 m. – Gedimino III laipsnio ordinu, 1957 m. kompozitoriui suteiktas nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas. 1991 m. Kauno 2-ajai vaikų muzikos mokyklai suteiktas Aleksandro Kačanausko vardas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pohjanma
Pagal 2008 m. statistiką 51,2 % regiono gyventojų gimtąja kalba laiko švedų kalbą, o 45,6 % − suomių kalbą.
Savivaldybės
Pohjanmą sudaro 14 savivaldybių: (miestai paryškinti tamsesniu šriftu).
Anglijos futbolo varžybos 1925–1926 m.
Anglijos futbolo varžybos 1925–1926 m.