cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anaïs Chevalier-Bouchet
Karjera
Biatlonu užsiėmė nuo 2008 m. Prancūzijos rinktinėje nuo 2010 m. Iki 2016 m. dalyvavo jaunių, jaunimo, Europos čempionatuose, IBU taurėje. 2013 m. gruodžio 6 d. Hochfilcene debiutavo pasaulio taurės varžybose, buvo 27 vietoje sprinte. Kitą dieną iškovojo savo pirmąjį pasaulio taurės medalį – bronzą estafetėje. 2014 m. Sočyje debiutavo olimpinėse žaidynėse. 2015–2016 m. sezono metu iškovojo savo pirmąją pasaulio taurės pergalę – tapo čempione estafetėje Antholce. 2016 m. debiutavo pasaulio čempionate Osle, tapo vicečempione estafetėje. 2016–2017 m. sezone iškovojo savo pirmąjį medalį asmeninėse rungtyse – antrą vietą sprinte Nove Meste, o kitą dieną persekiojimo varžybose – savo pirmąją pergalę asmeninėse rungtyse. Sezonas tapo iki tol sėkmingiausiu sportininkės karjeroje: taurės varžybose iškovotos 5 prizinės vietos ir 7 vieta bendroje įskaitoje. 2018 m. Pjongčango žiemos olimpinėse žaidynėse iškovojo pirmąjį olimpinių žaidynių medalį – bronzą estafetėje. 2019–2020 m. sezoną sportininkė praleido po dukters gimimo. 2021–2022 m. sezone iškovota penkta vieta pasaulio taurės bendroje įskaitoje.
2022–2023 m. sezono pabaigoje paskelbė apie karjeros pabaigą.
Pasiekimai
Lentelės sudarytos pagal Tarptautinės biatlono sąjungos statistinius duomenis.
Pasaulio taurė
*nuo 2022–2023 sezono pasikeitė taškų skaičiavimo sistema
Gintė
Biografija
2014 m. dalyvavo nacionalinėje atrankoje į Euroviziją, bet nepraėjo pirmos atrankos. Vėliau, 2017 m. dainavo grupėje „balú“, bet išėjo iš jos norėdama kurti muziką viena.
2018 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje baigė „meno vadyba“ specialybę.
Solinę karjerą pradėjo 2020 m. išleisdama dainą ir jai muzikinį klipą „Buvo malonu“. Ir tų pačių metų lapkričio 19 d. išleido 5 dainų mini albumą „Novelės“, kurios aranžuotę kūrė Lietuvoje gyvenantys norvegų prodiuseriai Bjørnas Holmeslandas ir Snorre Bergerudas.
Diskografija
EP
Široki Brijegas
Široki Brijegas – miestas šiaurės vakarų Hercegovinoje. Absoliuti dauguma gyventojų – kroatai. Yra Švč. Mergelės Marijos bažnyčia, meno galerija, išlikusi italų tvirtovė.
Balčių apylinkė
Balčių apylinkė sovietmečiu buvo:
Maisie Peters
Meizė Hana Piters (Maisie Hannah Peters, g. 2000 m. gegužės 28 d.) – anglų atlikėja ir dainų autorė. Karjerą pradėjo penkiolikos, atlikdama keletą savo kūrybos dainų laidoje „The Ayala Show“.
2017 m. išleido du debiutinius singlus „Place We Were Made“ ir „Birthday“, o kitais metais pasirašė kontraktą su „Atlantic Records“ įrašų kompanija. 2021 m. paliko „Atlantic Records“ ir pasirašė kontraktą su Ed Sheeran įsteigta įrašų kompanija „Gingerbread Man Records“. Tais pačiais metais išleistas debiutinis atlikėjos albumas „You Signed Up for This“. Antrasis albumas „The Good Witch“ išleistas 2023 m. birželį ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje.
Lost in Space Part II
Lost in Space (Part II) - muzikinio projekto Avantasia EP iš studijinio albumo The Scarecrow.
Novi Gradas
Novi Gradas (arba Bosanski Novis) – miestas šiaurės vakarų Bosnijoje ir Hercegovinoje, prie Unos upės, kurios kitame krante įsikūręs Dvoras (Kroatija). Yra ligoninė, kultūros centras, kelios mokyklos, paštas.
Jean-Charles Valladont
Žanas-Šarlis Valjadonas (g. 1989 m. kovo 20 d. Bezansone) – Prancūzijos šaulys iš lanko, olimpinis medalininkas.
Biografija
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse prancūzas asmeninės rungties kvalifikacijoje su 680 taškų liko 8-as. Atkrentamosiose varžybose Valladont nugalėjo atstovus iš Dramblio Kaulo Kranto, Ukrainos, Tailando ir Italijos bei pateko į pusfinalį. Rezultatu 7-3 prancūzas laimėjo pusfinalį prieš Nyderlandų atstovą Sjef van den Berg ir pateko į finalą, kuriame nusileido korėjiečiui Ku Bon-chan ir pelnė sidabro medalį.
Stryhava
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir palivarkas, Kobryno apskrities Stryhavos valsčiaus centras.
2005 m. pasaulio šachmatų taurės varžybos
2005 m. pasaulio šachmatų taurės varžybos – tai atvirasis vieno minuso sistemos šachmatų turnyras, surengtas 2005 m. lapkričio 26 d. – gruodžio 18 d. Chanty Mansijske. Tuo metu FIDE diegė naują pasaulio šachmatų čempionato vykdymo tvarką, pagal kurią pasaulio taurės šachmatų varžybos turėjo atrinkti žaidėjus į kandidatų mačus.
128 žaidėjai trumpų mačų atkrentamosiose varžybose kovojo dėl taurės ir 10-ies kelialapių į 2007 m. pasaulio čempionato kandidatų mačus.
Taurę laimėjo Armėnijos didmeistris Levonas Aronianas, finale įveikęs Ukrainos didmeistrį Ruslaną Ponomariovą 3 : 1.
Žaidėjų atranka
Varžybų 128 dalyviai atrinkti pagal sekančius kriterijus:
Žaidėjai, kurie tiek 2004 m. liepos mėn., tiek 2005 m. sausio mėn. sąraše neturi sužaistų reitinguotų partijų, negali būti atrenkami iš vidutinio reitingo sąrašo. Jei žaidėjas randamas viename iš dviejų sąrašų, tai jo vidutinio reitingo reikšmė yra lygi sąraše reitingui.
Dalyviai pirmam ratui
Pirmajame rate žaidėjai suporuojami ne pagal burtus. Iš anksto, reitingo mažėjimo tarka, sudaromas dalyvių sąrašas, kuriame, priklausomai nuo jų turėto reitingo dydžio, dalyviai gauna numerį. Pirmajame rate sąrašo 1-ą numerį turintis žaidėjas žaidžia su 128 numerį turinčiu žaidėju, 2-ą numerį turintis - su 127-u ir t. t.
Jaejamų kalba
Yra hipotezė, kad Taketomio tarmė anksčiau galėjusi būti šiaurinei Riukiu grupei priklausanti kalba, gimininga okinavų kalbai, vėliau susiliejusi su Jaejamos tarmėmis. Jaejamų kalbai gresia išnykimas. UNESCO Nykstančių kalbų atlase kalba priskirta antrai pagal rimtumą gyvų kalbų kategorijai, – kalbą, kuriai gresia rimtas pavojus.
2005 m. pasaulio šachmatų taurės varžybos
Dalyviai pirmam ratui
Jei sąraše nenurodyta kitaip, dalyvis yra didmeistris.
Jaejamų kalba
Nėra sutariama, kada Riukiu prokalbė atsiskyrė nuo senosios japonų kalbos (arba japonų-riūkiūjiečių prokalbės). Tai galėjo įvykti dar II a. pr. m. e., Riukiu grupei atsiskiriant nuo japonų-riūkiūjiečių prokalbės. Tačiau Jaejamų kalboje galima atrasti maždaug VIII a. iš japonų kalbos išnykusių tarimo bruožų. Vienas jų – priebalsis p liko neišvirtęs į h, išskyrus pu, kuris pakito į fu jaejamų kalboje.
2005 m. pasaulio šachmatų taurės varžybos
Formatas
2005 m. Pasaulio šachmatų taurės varžybose buvo žaidžiami atkrentamųjų mačų 7 ratai, po 2 partijas.
Jaejamų kalba
Vis dėlto jaejamų kalba daugelyje sričių yra inovatyvesnė nei japonų kalba. Vienas aspektų – balsiai. Senoji japonų kalba turėjusi aštuonis balsius, o dabartinėje japonų kalboje jų yra likę tik penki. Tuo tarpu jaejamų kalboje balsių sumažėjimas dar drastiškesnis – iki trijų. Kaip ir daugelyje Riukiu kalbų, „e“ ir „o“ balsiai japonų kalboje yra išvirtę į „i“ ir „u“ jaejamų kalboje. Daugiau pavyzdžių pateikiama lentelėje žemiau.
2005 m. pasaulio šachmatų taurės varžybos
Formatas
Po trečio rato, varžybose likę žaidėjai, nuo aštuntfinalio ir, mačą pralaimėję žaidėjai, žaidžia likusius 4-7 ratus, kol bus išaiškintos visų 16-kos dalyvių užimtos vietos. Dalyvių po kiekvieno rato sumažėja perpus: pirmame rate žaidžia 128 žaidėjai, antrame – 64, trečiame – 32, ketvirtame - 16.
Jaejamų kalba
Kita inovacija, būdinga ir kitoms pietinėms Riūkiū kalboms, – b išvirtimas tuose atvejuose, kur japonų kalboje yra tariama w.
Taip pat jaejamų kalba laikoma konservatyvesne už okinavų kalbą ir ypač jonagunių kalbą.
2005 m. pasaulio šachmatų taurės varžybos
Formatas
Siekiant išaiškinti visas 16 pirmųjų vietų, po ketvirtojo rato dalyviai suskirstomi į dvi grupes:
iš pralaimėjusių ketvirtojo rato 8-ių žaidėjų sudaromas papildomas   ketvirtfinalis, kuriame, ištraukus burtus,  pralaimėjusieji  tarpusavyje  žaidžia dėl 9-16 vietų atkrentamuosius mačus. Iš pralaimėjusių penktajame rate sudaromas pusfinalis, kuriame žaidžiama tik dėl 13-16 vietų, o laimėjusieji sudaro kitą pusfinalį, kuriame žaidžia dėl 9-12 vietų.
Jaejamų kalba
Jaejamų, kaip ir kitų Riūkiū kalbų, nykimo ištakos siekia 1879 m., kuomet po 1872 m. įvykusios Okinavo salų aneksijos dauguma Okinavos salų tapo Okinavos prefektūros dalimi ir prasidėjo intensyvi Riūkiū salų japonizacija, į kurią aktyviai įsijungė vietiniai. 1907 m. priimtas įstatymas, kuriuo reglamentuojama tarmių vartosena ir pagal kurį Riukiu kalbų statusas „pažemintas“ iki valstybinės kalbos tarmių, o tarmes uždrausta vartoti Japonijos mokyklose.
Skaičiuojama, kad jaejamiškai mokančiųjų skaičius yra tarp 7000 ir 10 000. Kalba daugiausiai vartojama namie.
2005 m. pasaulio šachmatų taurės varžybos
Formatas
Tokie pat pusfinaliai sudaromi ir pagrindiniame ketvirtfinalyje, bet čia, laimėję žaidėjai kovoja dėl 1- 4 vietų, o pralaimėję dėl 5- 8. Taip kartojama kol 7-ajame rate paaiškėja visų 16-kos žaidėjų užimtos vietos.
Laikas galvojimui
Pirmiems 40 ėjimų skiriama po 90 min., o likusiems ėjimams – po 15 min. Nuo pirmo ėjimo žaidėjui pridedama po 30 sek.
Nugalėtojo išaiškinimas
Kai 1-6 ratuose, pasibaigus pagrindiniam mačui, dalyvis yra surinkęs 1,5 taško, jis tampa mačo nugalėtoju ir patenka į sekantį ratą.
Pasibaigus pagrindiniam mačui lygiosiomis, žaidžiamos dvi greitosios partijos po 25 min., kur po kiekvieno atlikto ėjimo žaidėjui pridedama 10 sek.
Jei po greitųjų partijų mačo rezultatas liktų lygus, traukiami burtai ir žaidžiamas dviejų žaibo partijų (5 min. + 10 sek. po kiekvieno ėjimo) mačas. Jei pabaigus dviejų šį mačą, rezultatas lygus, tai žaidžiama viena sprendžiamoji Armagedono partija, kur po ėjimo papildomo laiko nepridedama. Baltieji žaidimui gauna 6 min., o juodieji – 5 min. Jei ir ši partija baigiasi lygiosiomis, mačo nugalėtoju skelbiami juodieji.
Prizai
Visi pasaulio šachmatų taurės dalyviai gauna piniginį prizą. Pirmą – trečią ratą pralaimėjusiems dalyviams ir 1-16 vietą užėmusiems dalyviams išmokami piniginiai prizai.
Ketvirtfinalis
Sužaidus pirmus keturis ratus aštuoni, dar neiškritę iš taurės varžybų, dalyviai pateko į ketvirtfinalį.
Pasaulio šachmatų taurė 2005, ketvirtfinaliai-finalas.
Septintasis ratas
Varžybose buvo nustatyti dalyviai, užėmę 1- 16 vietas, nes reikėjo išaiškinti 10 žaidėjų pateksiančių į 2007 m. kandidatų mačus.
Septintojo rato rezultatai.
1-16 vietos
Pastaba Į 2007 m. Kandidatų mačus pateko patamsinti žaidėjai, taip pat, ir 11-ą vietą užėmęs Vladimiras Malahovas, nes Etjenas Bekhu pagal vidutinį reitingą jau turėjo teisę žaisti kandidatų mačuose.
Nuorodos
[[
Stirbaičių apylinkė (Tauragė)
Stirbaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Símun av Skarði
Simunas av Skardis (Símun av Skarði; 1872 m. gegužės 3 d. – 1942 m. spalio 9 d.) – Farerų poetas, politikas ir istorijos bei kalbų mokytojas. Įsteigė Farerų liaudies universitetą, buvo vienas iš pasisakiusiųjų už farerų kalbos priverstinio mokymo įvedimą.
Žymiausias jo, kaip poeto, darbas buvo sukurtas Farerų nacionalinis himnas Mítt alfagra land, paprastai vadinamas Tú alfagra land mítt, kadangi tai yra pirmieji himno žodžiai.
Rybreka
Rybreka  – senovinis vepsų kaimas Paonegės rajone, Karelijos Respublikoje, administracinis Rybrekos vepsų kaimo gyvenvietės centras, kompleksinis istorijos paminklas.
Kaimas išsidėstęs prie Onegos ežero Rybrekos įlankos, Rybrekos upės žiotyse, už 90 km nuo Petrozavodsko. Pirmą kartą kaimas paminėtas Onegos penktadalio surašymo knygoje 1496 m.
Kaime stovėjo Barlaamo Chutyniečio cerkvė, pastatyta 1693 m., iki šių dienų neišliko.
1924 m. netoli kaimo buvo pradėta gabbrodolerito gavyba. Kaime dauguma žmonių eidavo žvejoti, ir nuo ežero būdavo galima pastebėti žvejus iš kitų kaimų. thumb|left|Įsisegamas kaimo ženklelis|100px
Símun av Skarði
Biografija
1901 m. vedė Saną Jakobsen (Sanna Jacobsen), kurią pažinojo nuo pat mokytojų kolegijos Torshaune laikų. Su ja susilaukė dukters Sigridos (1908–1975), o 1911 m. ir sūnaus Johaneso.
Nuo 1906 iki 1914 m. jis buvo parlamento narys, priklausęs Sjálvstýrisflokkurin ('Savivaldos partija') partijai.
Atalaja
Atalaja  – miestas rytų Peru, Ukajalio departamente, 270 km į pietryčius nuo Pukalpos; provincijos centras. Įsikūręs Tambo (Apurimako) kairiajame krante, prie pat jo santakos su Urubamba ir Ukajalio pradžia. Upių uostas, oro uostas, kelias link Satipo. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (manijokai, cukranendrės, kukurūzai, bananai, papajos).
Istorija
Atalaja įkurta 1928 m., sujungus keletą kaimų. Nuo 1982 m. – provincijos centras, nuo 2012 m. – miestas.
Virtuvė
thumb|250px|Virtuvė tradiciniame vengrų būste thumb|250px|Valgyklos virtuvė Virtuvė – patalpa, skirta maistui ruošti; pastato (namo), kitokio statinio (pvz., karinės palapinės) gastronominės paskirties vieta. Gali būti „vidinė“ ir „išorinė“ (pvz., lauko) virtuvė. Pagal veiklos subjektus gali būti namų ūkio, kokios nors organizacijos (įmonės, viešojo maitinimo įstaigos, pvz., kavinės, valgyklos, restorano) virtuvė. Joje laikomi įvairūs virtuviniai įrankiai (peiliai, šaukštai, samčiai), įranga (mikrobanginė krosnelė, viryklė), indai (pvz., puodai, keptuvės, dubenys).
Iki XIX a. Lietuvoje maistas buvo ruošiamas bendroje patalpoje virš ugniakuro. Vėliau pradėjo atsirasti atskira patalpa maisto gamybai. Iki XX a. pr. Žemaitijoje, vidurio, šiaurės ir šiaurės rytų Aukštaitijoje valgis buvo ruošiamas gyvenamojo namo viduryje esančioje virenėje, kurią sudarė ugniavietė su plačiu mūriniu gaubtu, pereinančiu į kaminą arba ant plytų viryklės, taip pat šalia virenės esančioje virtuvėje (užpečinėje). Tuo tarpu Dzūkijoje valgis tebebuvo ruošiamas ir valgoma vadinamojoje šeimyninėje pirkioje. Nuo XX a. pr. aukštaičių ir suvalkiečių dvigalių namų viduryje, taip pat dzūkų vienagalėse pirkiose virtuvei buvo atitveriama dalis priemenės šalia kamarų. Pokario metais kaimų ir miestų gyvenamųjų būstų virtuvės supanašėjo.
Ilejervis
Ilejervis – miestas Suomijoje, Pirkanmos regione. Nutolęs 14 km į vakarus nuo Tamperės ir 189 km į šiaurę nuo Helsinkio. 32 713 gyventojų (2016 m. duomenys).
Christian Reitz
Kristianas Raicas (g. 1987 m. balandžio 29 d. Lebau) – Vokietijos šaulys, kuris specializuojasi greitojo šaudymo rungtyse. Pasaulio rekordininkas ir olimpinis čempionas.
Biografija
2006 m. pasaulio jaunimo čempionate iškovojo aukso medalį. 2008 m. pasiekė pasaulio rekordą. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pasiekė finalą ir nusileidęs tik ukrainiečiui Oleksandr Petriv ir kitam vokiečiui Ralf Schumann pelnė bronzos medalį. 2013 m. Europos čempionate pagerino pasaulio rekordą ir laimėjo tris medalius: auksas komandinėje įskaitoje, sidabras centrinio pistoleto rungtyje ir bronza greitojo šaudymo rungtyje. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietis finale nugalėjo prancūzą Jean Quiquampoix ir tapo olimpiniu čempionu.
Paul Günther
Paul Günther (1882 m. spalio 24 d. – 1959 m. vasario 13 d.) – Vokietijos šuolininkas į vandenį, olimpinis čempionas.
Biografija
Stokholme vykusiose penktose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietis dalyvavo šuolių į vandenį varžybose. Sportininkas laimėjo auksą šuolių nuo 3 m spyruoklinės lentos rungtyje. Sportininkas taip pat pateko į ekstremalių šuolių finalą, bet pasitraukė dėl traumos.
Nuo 1910 m. iki 1920 m. Günther iškovojo 4 nacionalinio čempiono titulus.
Erik Adlerz
Erik Adlerz (1892 m. liepos 23 d. – 1975 m. rugsėjo 8 d.) – Švedijos šuolininkas į vandenį, olimpinis čempionas.
Biografija
Stokholme vykusiose penktose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse švedas dalyvavo šuolių į vandenį varžybose. Sportininkas laimėjo auksą ekstremalių šuolių rungtyje ir antrąjį auksą šuoliuose iš 10 m platformos. Švedas tapo pirmuoju olimpiniu šuolininku istorijoje pelniusiu du aukso medalius tose pačiose žaidynėse.
1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Adlerz liko ketvirtas ekstremalių šuolių rungtyje ir pelnė sidabrą šuoliuose nuo platformos. 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dalyvavo dvejose rungtyse, bet medalių nepelnė.
Nuo 1910 m. iki 1922 m. Adlerz iškovojo 22 nacionalinio čempiono ir 7 Šiaurės Europos šalių čempiono titulus.
Po 1924 m. olimpiados dirbo šuolių į vandenį treneriu. Nuo 1932 m. iki 1957 m. Švedijos nacionalinės rinktinės treneris.
Vegan Society
The Vegan Society  – Didžiosios Britanijos nevyriausybinė organizacija, populiarinanti veganizmą ir vienijanti šį gyvenimo būda pasirinkusius asmenis. Ji buvo įkurta Donaldo Watsono 1944 m. lapkričio 1 d. ir buvo pirmoji tokio tipo organizacija pasaulyje.
Istorija
Veganų draugija buvo įsteigta Londone, 1944 m. lapkritį, Donald Watson surengto susitikimo metu. Taip norėta suvienyti vegetarus, dėl etinių priežasčių atsisakiusius visų gyvūninės kilmės produktų. Siekiant aiškumo, buvo sugalvotas naujas šį judėjimą apibūdinantis žodis „vegan“, kildinamas iš pirmųjų ir paskutinių angliško žodžio „VEGetariAN“ raidžių. Tuo pačiu metu pasirodė ir pirmas informacinio leidinio „Vegan News“ numeris, kuris vėliau peraugo į „The Vegan“ žurnalą.
Beveik dvejus metus Donald Watson buvo vienintelis, kuris ir toliau leido „Vegan News“ bei dirbo visus su Vegan Society susijusius darbus. Praėjus daugiau nei šešiasdešimt metų draugija yra išaugus į 4000 narių turinčią organizaciją, o žodis „veganas“ tapo plačiai žinomu visame pasaulyje.
Stanislovaitis
Stanislovaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Stanislovaitienė (ištekėjusi moteris) ir Stanislovaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bahamų geografija
thumb|200px|Palydovinė Bahamų salų nuotrauka
JAV vigų partija
Opozicinė vigų partija buvo įkurta kovoti prieš prezidento Endriu Džeksono ir Demokratų partijos politiką. Vigai pasisakė už valstybės modernizaciją ir ekonomikos augimą. Partijos pavadinimas kilo iš 1796 m. veikusių vigų, kurie pasisakė už JAV nepriklausomybę
Bahamų geografija
thumb|240px|Eleuteros salos paplūdimys thumb|240px|Karstinis ežerėlis San Salvadoro saloje
JAV vigų partija
Vigų partijai priklausė tokie žmonės kaip Danielis Vebsteris, Viljamas Henris Harisonas, Abraomas Linkolnas, Henris Klėjus iš Kentukio. Partijai taip pat priklausė tokie karo didvyriai kaip Zacharijas Teiloras ir Vinfildas Skotas.
Bahamų geografija
Padėtis
Bahamos – tai 690 salų ir apie 2400 uolų bei koralinių rifų, išsidriekusių per daugiau nei 800 km šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi Atlanto vandenyne tarp Floridos (už ~100 km), Kubos (už 80 km) ir Hispanjolos. Salynas nusidriekęs gana lygiagrečiai šiauriniams Kubos krantams. Šalia pietrytinio galo yra Terkso ir Kaikoso salos (Jungtinės Karalystės valda). Didžiausios salos: Andras (5957 km²), Didžioji Inagva (1544 km²), Didžioji Bahama (1373 km²), Didysis Abakas (963 km²), Eleutera (457 km²). Dauguma pakrančių lėkštos, smėlėtais paplūdimiais, tik kai kurių salų rytiniai krantai stačiais šlaitais leidžiasi į vandenyną. Daug lagūnų, įlankų. Salas supa seklumos (Didžioji ir Mažoji Bahamų bankos, Kolumbo banka).
Bahamos – 155–160 pagal plotą šalis pasaulyje. Kranto linijos ilgis – 3542 km.
JAV vigų partija
Partija buvo panaikinta nesutapus nuomonėms dėl vergovės panaikinimo. Dėl šios spragos antivergovinė koalicija 1852 m. prezidento rinkimuose sutrukdė Filmorui tapti Vigų partijos kandidatu, todėl partija į prezidento postą iškėlė generolą Vinfildą Skotą, kuris pralaimėjo dideliu skirtumu. Iš vigų partijos išėjo tokie lyderiai, kaip Abraomas Linkolnas, kuris perėjo į respublikonų partiją. Vigų partija prarado galimybę formuoti valdančiąsias koalicijas, o prezidentas Milardas Filmoras perėjo į Amerikos partiją.
Bahamų geografija
Paviršius
Bahamos yra netaisyklingo iš vandenyno iškilusio stalkalnio plokščios klintinės viršūnės, nuo aplinkinės sausumos šiaurėje ir pietuose atskirtos giliavandenių kanalų. Daugumos salų paviršius plokščias – pavyzdžiui, Biminio salų grupės vidutinis aukštis yra 6 m. Palei atvirą Atlanto vandenyną besidriekiančių salų aukštis kiek didesnis – jose iškilusios kalvos ar kalvų grupės, nusidriekusios išilgai pratįsų salų paviršiaus. Tai vėjų supustytos ir užaugusios kopos; paplūdimiuose formuojasi nauji kopagūbriai. Giliau salose smėlį sutvirtina Bahamų koralinės klintys. Eleuteroje ir Ilgojoje saloje yra daugiausia 30 m aukštį perkopiančių kalvų. Tuo tarpu aukščiausia šalies vieta – 64 m aukščio Alvernijos kalnas stūkso Kato saloje.
thumb|left|240px|Alvernijos kalnas, kuriame matyti kyšant koralines klintis
Sakalinės apylinkė
Sakalinės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Bahamų geografija
Paviršius
Prie Andro salos yra povandeninių urvų. Paplitę karstiniai reiškiniai.
Klimatas
Bahamų klimatas tropinis pasatinis. Sostinėje Nasau sausio vidutinė temperatūra 22 °C, liepos 27 °C. Metų bėgyje temperatūra mažai svyruoja – retai kada nukrenta žemiau 16 °C ar pakyla virš 32 °C. per metus iškrinta vidutiniškai 1180 mm kritulių; rytinėse salose 750 mm kritulių, pietvakarinėse iki 1600 milimetrų. Daugiausia lyja gegužės–spalio mėnesiais.
Sakalinės apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gaurės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tauragės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Baltrušaičių apylinkės.
Bahamų geografija
Klimatas
thumb|240px|Po atoslūgio susidarę kanalai. Ilgoji sala thumb|240px|Karibinės pušys Lukajano nacionaliniame parke thumb|240px|Bahamose paplitusios iguanos
Dėl žiemomis būdingų šiaurės rytų, o vasaromis pietryčių vėjų Bahamose laikosi gaivus oras, nepasidaro pernelyg drėgna ir karšta. Nuo birželio iki lapkričio salas dažnai užgriūna uraganai, neretai pridarantys didelės žalos (ypač niokojantys buvo 1992 m. uraganas „Endrius“ ir 2019 m. „Dorianas“).
Hidrografija
Upių Bahamose nėra. Kai kuriose salose (Did. Inagvoje, N. Providense, San Salvadore) yra gana nemažų ežerų. Gėlo vandens gausu Andro saloje. Didesnėse salose yra nemažai atoslūgių upokšnių  – šlapynes ir jūrą jungiančių seklių protakų.
Gyvoji gamta
Miškai dengia 51,4 % Bahamų teritorijos (2018 m.). Abako, Did. Bahamos, N. Providenso ir Andro salose auga Bahamų pušynai, kuriuose vyrauja karibinės pušys. Kitur vyrauja Bahamų sausieji miškai, kuriems būdingi nedideli medžiai ir krūmai (akacijos, cezalpinijos, kluzijos, mančinelos, svietenijos). Ežerų, jūros pakrantėse vietomis veši mangrovės.
Stambesnių gyvūnų negausu – agučiai, meškėnai, iguanos. Yra keletas rūšių šikšnosparnių, varlės, driežai, kelios nenuodingų gyvačių rūšys. Užfiksuotos 385 paukščių rūšys – įvairūs jūriniai paukščiai, flamingai, pelikanai, smulkieji paukščiai; 6 rūšys endeminės (2 kolibrių rūšys, salinis bukutis, bahaminė volungenė, bahaminė geltongurklė, bahaminis gelsvauodegis krūminukas). Aplinkiniuose vandenyse gausu žuvų, moliuskų, vėžiagyvių.
Saugomos teritorijos užima apie 4930 km² (apie 36 % Bahamų ploto). 40 nacionalinių parkų (Abako, Žydrosios Skylės, Lukajos, Vest Saido ir kiti). Inagvos nacionalinis parkas (įkurtas 1965 m.) – Ramsaro konvencijos (Bahamuose įsigaliojo 1997 m.) saugoma vietovė (plotas 326 km²).
Srbacas
Srbacas – miestas šiaurinėje Bosnijoje ir Hercegovinoje, pasienyje su Kroatija, prie Vrbaso ir Savos santakos, į šiaurės rytus nuo Bania Lukos. Dauguma gyventojų – serbai. Žemės ūkio pramonė.
Bahamų geografija
Gyvoji gamta
Pagrindinės ekologinės problemos: koralų rifų nykimas, kietųjų atliekų tarša.
Naujiena (Šilėnų parapija)
Naujiena, Naujienas (, nuo 1938 m. Albrechtswalde) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 22 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 20 km į pietryčius nuo Lazdynų.
Maramurešas
dešinėje|miniatiūra|300x300px|[[Rumunija|Rumunijos žemėlapis su pažymėtu Maramurešo regionu]] miniatiūra|284x284px|Šiaurės Maramurešas [[Ukraina|Ukrainos Užkarpatės srityje]] Maramurešas – geografinis, istorinis ir kultūrinis regionas šiaurės Rumunijoje ir vakarų Ukrainoje. Jis yra šiaurės rytų Karpatuose, dalyje Tisos upės aukštupio baseino.
Terminas taip pat vartojamas Rumunijos Maramurešo apskričiai, kurioje yra pietinė istorinio regiono dalis, pavadinti.
Istorija
Senovėje šioje teritorijoje gyveno keltai, dakai, sarmatai ir germanai. I a. pr. m. e. ji priklausė Burebistos valdomai Dakijos karalystei, o ankstyvaisiais viduramžiais ją valdė Hunų imperija, Gepidų karalystė, Avarų karalystė ir Kijevo Rusia.
Nuo XI a. teritorija priklausė Vengrijos karalystei, tačiau XVI a. į Vengriją įsiveržė Osmanų imperija ir ją beveik sunaikino, o vietovę administravo pusiau nepriklausoma Osmanų Transilvanijos kunigaikštystė. Vėliau, XVII a. pabaigoje, regionas atiteko Habsburgų monarchijos (kuri 1804 m. tapo Austrijos imperija) administracijai.
Žmonės
Pietinėje teritorijoje daugumą gyventojų sudaro rumunai. Taip pat gyvena vengrai, rusinai, žydai ir čigonai. Šiaurinėje teritorijoje daugumą sudaro ukrainiečiai, mažesnės rumunų, vengrų ir vokiečių bendruomenės.
Šiaurinėje teritorijoje dauguma žmonių kalba rusinų kalba, o pietinėje – rumunų kalba, todėl regionas buvo padalytas į dvi dalis. Nuo XX a. ketvirtojo dešimtmečio yra kaimų, kuriuos valstybės siena perskyrė į dvi dalis. Šiaurėje (Ukrainos teritorijoje) yra keletas kaimų, kuriuose gyvena nemažai rumunų, taip pat yra keletas kaimų Rumunijoje, kuriuose gyvena nemažai ukrainiečių.
Martynas Mažeika
Martynas Mažeika (g. 1985 m. sausio 29 d.) – Lietuvos krepšininkas, žaidžiantis atakuojančio gynėjo ir įžaidėjo pozicijose. Klaipėdos „Neptūno“ rekordininkas pagal už komandą sužaistus sezonus, ilgametis kapitonas.
2017 m. sezoną pradėjęs Estijoje ir sužaidęs keletą rungtynių su Talino komanda, spalio viduryje persikėlė į Vokietijos pirmenybes ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Jenos „Science City“ klubu. Į Klaipėdos „Neptūno“ komandą sugrįžo 2020 m. sausio pabaigoje ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos.
2022 m. spalio pradžioje persikėlė į NKL lygą ir tapo Kretingos „Kretingos“ komandos žaidžiančiuoju trenerio asistentu.
2023 m. kovo pradžioje sugrįžo į Klaipėdos „Neptūną“ ir tapo klubo sporto direktoriumi.
Musteika (upė)
Musteika – šaltiniuotas upelis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke; Grūdos dešinysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda Čepkelių raisto pietvakariniame gale (Pastalikėje), Čepkelių valstybiniame gamtiniame rezervate. Vinguriuoja į šiaurės vakarus, prateka Musteikos kaimą. Įteka į Grūdą 30,2 km nuo jos žiočių, 2,5 km į pietus nuo Grybaulios.
Upelio aukštupys saugomas Musteikos gamtiniame rezervate. Musteikos upelio pakrantės pelkėtos, jose gausu retųjų augalų.
thumb|left|240px|Pavasarį ištvinęs Musteikos upelis Musteikos kaime
Upėvardis (dar žinomas Musteikos upelė) kilęs nuo kaimo pavadinimo.
Cupressus gigantea
Cupressus gigantea – pušūnų (Pinophyta) skyriaus, kiparisinių (Cupressaceae) šeimos, kiparisų (Cupressus) genties visžalių medžių rūšis.
Taksonomija
Anksčiau šie medžiai buvo laikomi himalajinių kiparisų (Cupressus torulosa) varietetu, tačiau dalis biologų juos išskiria į atskirą rūšį. Bet morfologiniai abiejų rūšių skirtumai nedideli. Cupressus gigantea turi storesnes – 1,5-2 mm galutines šakas su glaudžiai prisitvirtinusiais, rombiškai gyslotais lapeliais. Bet vėliau surinkus keletą kolekcijų, iš kurių buvo matyti, kad C. gigantea populiacijose ir net atskirų individų galutinių šakelių storis gali skirtis, su kai kuriuose medžiuose su esančiomis plonomis šakelėmis. Abiejų taksonų žiedadulkės ir kankorėžėliai panašūs. Gali būti, kad Cupressus gigantea yra tik himalajinių kiparisų (C. torulosa) kseromorfinis variantas.
Dėl Cupressus gigantea statuso, jį laikyti atskira rūšimi ar himalajinių kiparisų (Cupressus torulosa) porūšių iki šiol vyksta diskusijos, tad tolesnis šio taksono statusas yra neaiškus. Norint tiksliau nustatyti šio taksono statusą, gali prireikti tyrimų, paremtų genetine analize, o ne vien herbariumo rinkinių pagrindu apibūdinant nežymius morfologinius skirtumus.
Morfologiškai artimiausios kitos rūšys:
Paplitimas
Cupressus gigantea savaime paplitę Azijos žemyne. Auga aštuoniose ar dešimtyje, pietrytinio Tibeto (Kinija) ir šiaurės vakarinės Junano provincijos vietovių. Išsimėtę medžiai aptinkami Tsangpo upės slėnyje, maždaug nuo 93° iki maždaug 96° rytų ilgumoje, ir kaip manoma, jie auga Junanio provincijos Dekeno apskrityje palei Lankango upę (taip vadinamas Mekongo upės aukštupys Kinijoje). Taip pat jie auga ‘Niang’ ir ‘Niz’ upių slėniuose.
Pagrindinė rūšies populiacija auga nedidelėje 512 km² teritorijoje maždaug 3 000-3 400 m aukštyje, bet pavieniai individai gali būti aptinkami ir didesnėje – 38 688 km² aplinkinėje teritorijoje. Populiacija stabili, bet medžiai reti. Kaip priskaičiuojama, savaiminio jų augimo regione auga apie 5 000 brandaus amžiaus medžių.
Klimatas
Ši rūšis aptinkama išsimėčiusiuose pavieniuose medynuose ar giraitėse, su nedaugeliu kitų didelių krūmų, apsuptuose atvirų sausų krūmynų. Dažniausiai auga ant rytinių šlaitų ir dažnai sezoniškai ganomuose. Auga smėlingose arba akmenuotose fliuvioglacialinėse nuosėdose arba šlaituose virš klitinių uolienų. Augimo regione klimatas yra sezoninis (rytų musoninis, iš vakarų pučia sausi vėjai nuo Tibeto plynaukštės), žiemos šaltos. Per metus čia iškrenta mažiau nei 500 mm kritulių. Lietingas metas birželio-rugsėjo mėn.
Aukštis
Brandaus amžiaus individai užauga 25-50 m aukščio ir su 100–600 cm skersmens kamienais.
Njingči (arba Linži) prefektūroje, augančių ant kalno šlaito, kuris 3040 m virš jūros lygio, auga beveik 1000 šių kiparisų. Čia vidutinis šios rūšies kiparisų aukštis 50 metrų, o vidutinis jų kamienų skersmuo – 1 metras.
Žinomiausias rūšies individas augantis Njingči prefektūroje 7 kilometrai į pietryčius nuo Baji miesto, yra beveik 50 metrų aukščio, o jo skersmuo – 5,8 metro. Jam apie 2500 metų. Jį apjuosti susikibus rankomis gali 12 suaugusių žmonių, todėl Kinijoje jis vadinamas ‘kiparisų karaliumi’ arba pinyin k. ‘Bóshù wáng’, tibetiečiai jį vadina ‘medžių Dievu’, arba nuo kaimiškos vietovės kurioje auga, žinomas kaip ‘Badžio kiparisu’. Aplink šį kiparisą 0,1 km² plote auga daugiau brandaus amžiaus Cupressus gigantea, kurių vidutinis aukštis 44 m.
Atsparumas
Priskiriami 8 atšiaurumo zonai, atlaiko nuo -6,7 °C iki -12,1 °C šaltį.
Atalaja (reikšmės)
Atalaja (,  – 'sargybos bokštas'):
t. p.
Šilinės apylinkė (Tauragė)
Šilinės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tauragės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tauragės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Dauglaukio apylinkės.
Henri Junghänel
Henris Junghenelis (g. 1988 m. vasario 5 d. Leipcige) – Vokietijos šaulys, kuris specializuojasi mažo kalibro sportinio šautuvo rungtyse.
Biografija
2008 m. Europos jaunimo čempionate pelnė sidabro medalį orinio šautuvo rungtyje. 2013 m. Europos vicečempionas šaudyme iš mažo kalibro šautuvo gulomis. Tais pačiais metais sportininkas tapo pasaulio taurės finalinio etapo čempionu. 2015 m. Europos žaidynėse pelnė aukso medalį šaudyme gulomis.
2016 m. vasaros olimpinių žaidynių finale Junghänel aplenkė korėjietį Kim Jong-hyun ir tapo olimpiniu čempionu.
Milgaudžių apylinkė
Milgaudžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Gausialapis stepukmedis
Gausialapis stepukmedis (Dyera polyphylla) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus, stepukinių (Apocynaceae) šeimos, stepukmedžių (Dyera) genties amžinai žaliuojančių medžių rūšis. Natūralaus paplitimo kraštuose vadinamas „dželutong paja“ arba tiesiog „dželutong“.
Milgaudžių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gaurės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tauragės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Gaurės apylinkės.
Gausialapis stepukmedis
Paplitimas
Savaime paplitę Pietryčių Azijoje – centrinėje ir rytų Sumatros saloje, pietvakarinėse Riau salose, Bankos-Belitungo salose ir Borneo saloje.
Didėjant miškų kirtimams, mažėja ir šių medžių, bet siekiant atkurti nualintus durpynus, gausialapiai stepukmedžiai kaip dalis ir kitų rūšių, buvo įtraukti į miškų atkūrimo planą.
Plinta per sėklas, kurias išnešioja vėjas.
Buveinės
Natūralios buveinės – atogrąžose amžinai žaliuojančių lietaus miškų sengirės. Čia pavieniui išsimėtę auga pelkėtuose, durpinguose pelkėtuose miškuose, Kerango miškų žemapelkėse ant rūgščių, smėlingų jaurinių dirvožemių, kuriuose trūksta maistingųjų medžiagų, ir ypač azoto.
Išvaizda
Didelis medis, iki 60 metrų aukščio, kamieno skersmuo iki 200 cm.
Atsparumas
Mediena yra labai lengva, minkšta, nepatvari, jautri grybelinėms ligoms, medgręžiams (Cossidae) ir termitams (Isoptera). Nepatvari vynių įkalimui ir veržlėms.
Panaudojimas
Lateksas naudojamas kaučiuko, kramtomosoios gumos ir kitų gaminių gamybai. Mediena lengvai apdirbama rankiniais ir stakliniais įrankiais, tačiau medienoje esantis lateksas gali užkimšti pjūklo dantelius. Labai lengva, minkšta ir ryškiaspalvės mediena naudojama celiuliozės, faneros, pieštukų, medinių žaislų, degtukų, degtukų dėžučių, pakuotės dėžių, baldų dalių, interjero dailylenčių, braižymo lentų, faneros gamybai. Mediena puikiai tinka drožybai.
Saravake ir Indonezijai priklausančioje Borneo salos dalyje plėtojamos gausialapių stepukmedžių plantacijos. Pietinėje Borneo salos dalyje gausialapių stepukmedių plantacijos retinamos praėjus dvejiems metams po pasodinimo, kad pasodinti jauni medeliai gautų daugiau šviesos. Plantacijose augančių gausialapių stepukmedžių latekso išgavimas gali būti pradėtas praėjus 30-35 metams po pasodinimo, kai medžių kamienai pasiekia maždaug 35 cm skersmenį.
Šukės senosios kapinės
Šukės senosios kapinės, vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais, Maro kapais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas –, senasis vertybės kodas – L527) – neveikiančios kapinės centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Šukėje (Darbėnų seniūnija), 0,63 km į rytus nuo kelio , Šukupio kairiajame krante. left|thumb|300px|Šukės kapinių koplytėlė ir kryžiai
Kapinės
Įrengtos aukštumos pakraštyje ir šlaite, žemėjančiame į vakarų – šiaurės vakarų pusę. Jos netaisyklingo penkiakampio plano, nežymiai pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 25 m ilgio ir 22 m pločio, aptvertos statinių tvora, kurios rytinėje dalyje įrengti varteliai.
Centrinėje dalyje stovi koplytėlė su Kristaus karste skulptūrine grupe. Abipus jos stūkso po medinį, monumentalų, kryžmišką, paprastų formų kryžių.
Istorija
Veikė nuo XVI a. iki XVIII a. pab. Jose laidoti Šukės bajorkaimio gyventojai. Mirusiuosius pradėjus laidoti Darbėnų parapijos kapinėse, senosiose kapinaitėse XIX a. – XX a. pr. buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai.
Kapinės vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais, Maro kapais (🇬🇸). Pasakojama, kad jose laidoti nuo maro mirę žmonės. Pasak kitų, čia buvę palaidoti milžinai, kurių kaulų rasta arime aplink kapines.
Nuo seno jose stovėjo koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir trejetas monumentalių kryžių. Prie koplytėlės kaimo gyventojai per gegužines šventes rinkdavosi pagerbti mirusiųjų, giedodavo jiems atminti giesmes. Sovietmečiu kapinės buvo primirštos, jose buvę kryžiai sunyko, koplytėlė apgriuvo. Atgimimo pradžioje gyventojai 1991 m. kapines sutvarkė: aptvėrė statinių tvora, atnaujino koplytėlę, pastatė naują kryžių.
1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (kodas AV-493). Kapinių koplytėlė – registrinis kultūros paveldo objektas (unikalus kodas ).
1997 m. registruotas kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (kodas L527), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
1935 m. žvalgė mokytojas Feliksas Einas, 1956 m. – kraštotyrininkas Vladas Šaulys, 1960, 1964 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1984 ir 1992 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).
Didysis laumžirgis
Didysis laumžirgis (Aeshna grandis) – laumžirgių (Aeshnidae) šeimos vabzdys.
Suaugusių kūno ilgis 73–74 mm. Atstumas tarp išskleistų abiejų sparnų galų siekia apytikriai 90–100 mm. Kūnas rudas, sparnai rusvo atspalvio, krūtinės šonuose esama geltonų dryžių, ant patinų kūno matyti nedidelės mėlynos ir geltonos dėmės, o patelių – geltonos.
Dauginasi stovinčiame arba lėtai tekančiame vandenyje, medžioja toli nuo vandens.
Pavyzdžiui, Britų salose jų skraidymo periodas anksčiausiai prasideda gegužės mėnesyje ir vėliausiai baigiasi spalio mėnesyje.
-stan
Senojoje persų kalboje sandas -stān vietovėms įvardinti iš esmės nebuvo naudojamas, tačiau vidurinėje persų kalboje su priesaga -stān vietovardžiai sudarinėti gana dažnai (Arya-stān > 'arijų šalis, Iranas', Arwā-stān > 'arabų šalis', Āsūr-istān > 'asirų šalis', Hindū-stān > 'Indo šalis, Indija', Turk-istān > 'turkų šalis, Turkestanas' ir kt.).
Rapanujų mitologija
thumb|250px|Rapanujų viršiausiąjį dievą Makemakę vaizduojantis [[petroglifas]]
-stan
Vietovardžiai su priesaga -stan paplitę kraštuose, paveiktuose persų ir jai giminiškų kalbų – Viduriniuosiuose Rytuose, Vidurinėje Azijoje, Pakistane, Indijoje ir kt. Paprastai sudaromi su tautovardžiu, pvz., „Tadžikistanas“ reiškia tadžikų šalis.
Rapanujų mitologija
Rapanujų mitologija – polineziečių tautos, gyvenančios Velykų saloje – rapanujų – simbolinis pasaulėvaizdis.
Rapanujų mitologijos ypatumai nulemti sudėtingų salos apgyvendinimo aplinkybių: III–IV a. Velykų salą apgyvendino atvykėliai iš Markizo salų, VIII–IX a. čia atvyko žmonės iš kitų rytų Polinezijos salų, be to, saliečiai galimai turėjo sąryšių su Amerikos indėnais. Lyginant rapanujų archeologinius, folklorinius ir etnografinius duomenis teigiama, kad rapanujų mitologija yra viena iš polineziečių mitologinės sistemos atšakų – rapanujams buvo žinomi dauguma pagrindinių polineziečių dievų, nors čia jie įgavo vietinius vardus (Makemakė, Mea Kahi, Teko ir kt.). Tuo tarpu norvegų tyrinėtojas Turas Hejerdalas teigė, kad rapanujų pagrindiniai dievai yra nepolinezietiškos kilmės. Dievų ir dvasių vaizdiniai (aku-aku) atsispindi dainose ir užkeikimuose, naudotuose švenčių ir dievų numaldymo apeigų proga, bei šventojoje aukštųjų vadų genealogijoje. Tikėta, kad dievai valdo paslaptingą galią, vadinama mana. Yra pagrindo manyti, kad į rapanujų panteoną pateko ir galingieji dievai, dalyvavę pasaulio sutvėrime iš chaoso ir tamsos (Tanė, Tangaroa, Rongo ir kt.), taip pat didžiųjų dievų vaikai ir vaikaičiai – sudievinti protėviai ir dvasios, vėliau paaukštinti į dievų lygį (Tiki, Hena Haku, Hiva Kara Rere). Rapanujų pasaulėkūros mitų nėra išlikę, nors tautosakoje rastas siužetas apie Heke – milžinišką mitinių laikų aštuonkojį. Apie pasaulio sukūrimą pasakoja ir vėlyvas, „egzoterinis“ pasakojimas, pasak kurio dievai, susieidami tarpusavyje arba su kokiais nors gamtos reiškiniais, pagimdo augalus, gyvūnus, žuvis, paukščius, žmones. Kosmografijoje ryškus dualistinis tamsos ir šviesos pasaulių skirtumas – į šiuos pasaulius, palikusios kūnus, keliauja mirusiųjų sielos. Pasak rapanujų, dvasios (tiek vyriškos, tiek moteriškos) gali apsigyventi paukščiuose, žuvyse, augaluose, gyvūnuose, o piktosios dvasios pasilieka žemėje ir keršija žmonėms už nuoskaudas, įžeidimus. Mirusiųjų jaunųjų saliečių sielos, anksti palikusios šviesos ir saulės pasaulį, galinčios vėl grįžti į žemę ir tapti žmonėmis. Aukštųjų vadų, žynių sielos grįžtančios į Hivu (vietinė legendinės polineziečių mirusiųjų šalies Havaiki atmaina).
-stan
Valstybių pavadinimai, su priešdėliu -stan:
Rapanujų mitologija
thumb|240px|Su protėvių kultu susijusios [[moai skulptūros]]
Kaip ir kitur Polinezijoje, Rapanujyje dievams būdavo priskiriamos kultūrinių didvyrių ir gaivalų valdovų savybės: jie sutveria salas ir pirmuosius žmones (Makemakė), padeda vešėti augalams ir daugintis paukščiams (Makemakė, Rongo), kartais veikia gyvūnų pavidalu tuose gaivaluose, kuriuos valdo (Tangaroa). Aukščiausias rapanujų dievas Makemakė savo savybėmis panašus į polineziečių Tanę (iš dalies ir į Tangaroą). Makemakė kaip ir Tanė sutveria žemę, saulę, mėnesį, žvaigždes bei gyvas būtybes – rapanujų protėvius. Rapanujų įsivaizdavimu Makemakė („šviesusis“) kažkada buvo glaudžiai susijęs su saule ir simboline ugnimi; dievo atributu buvo žaibas, o simboliu – raudona spalva. Makemakės „raudonasis vanduo“ įkūnijo gyvybinę galią. Makemakė – dangaus laukų ir paukščių valdovas – buvo garbinamas per jo šventuosius paukščius – juodąsias žuvėdras (mantura). Akmeniniai, mediniai ar iš kaukolių pagaminti Makekamės atvaizdai laikyti manos įsikūnijimu ir naudoti maginėse apeigose. Makemakės priešingybė – Uvokė: dievas-griovėjas (tikėtina, kad tai vėlyva polineziečių žemdirbystės ir griausmų dievo Rongo hipostazė). Uvokė sunaikino žemę, pakeldamas ir numesdamas ją su kasamąja lazda; galiausiai iš jos liko tik vienintelė Rapanujo sala – „žemės bamba“. Tikėtina, kad Uvokės simboliu buvo tam tikras iš medžio raižytas kabutis (rei miro), vaizduojantis pusmėnulį, kurios galai – stilizuotos dievo galvos. Tokius kabučius rapanujai nešiodavo batatų sodinimo šventės proga. Tyrinėtojų manymu rapanujams buvo žinoma chtoninė polineziečių dievybė Hiro, kuris čia taip pat buvo gerbiamas kaip lietaus globėjas. Dar XX a. pradžioje saloje išliko prisiminimų apie lietaus iššaukimo apeigas („ilgus Hiro verksmus“), o Orongo kaime rasta verkiančio dievo atvaizdų. Taip pat žinoma keletas egzoterinių mito atmaino apie vandens ir jūrinių gyvių dievą Tangaroą. Rapanujai Tangaroą ir jo sūnų Rongo įtraukdavo į savo viršiausiųjų vadų genealogijas. Šventieji Velykų salos valdovai nešiodavo valdžios simbolį – dviveidžio Tangaroa antropomorfinius ženklus. Savo žemiškuoju protėviu rapanujai laikė Tiki-te-Hatu („viešpatį Tikį“). Mite apie pasaulio sutvėrimą Tikis yra tiesioginis rapanujų legendinio vado Hota Matua protėvis.
Vėliau vystantis rapanujų mitologijai joje atsirado naujų, vietinių dievybių. Dievybė Hiva Kara Rerė iš esmės dubliuojasi su Hiro, o dievas Hena Haku („paukščių globėjas“) perima kai kurias Makemakės funkcijas. Polineziečių mėnulio deivė ir moterų globėja Hina persikeitė į piktą senę Nuahinę, valdančią žmonių likimus. Polineziečių Maujį atitinka daugeliu bruožų rapanujų kultūrinis didvyris ir triksteris Ure-a-Vai-a-Nuhė. Jis ne tik gudrus pokštininkas, panašus į sumanųjį Maujį, bet pats Maujis kitame, vėlyvesniame amplua. XIX a. rapanujams susidūrus su misionieriais atsirado naujų, bibliniais siužetais paremtų mitų (apie sielos nemirtingumą, tėvo pagalbą po mirties ir kt.).
Mitologinių motyvų gausu ir senuosiuose rapanujų istoriniuose pasakojimuose apie jų protėvių keliones, pirmųjų atvykėlių gyvenimą, genčių tarpusavio karus. Legendiniai vadai, didvyriai, žyniai, pranašautojai legendose veikia magijos, raganavimo, užkeikimų, stebuklingų persikūnijimų pagalba.
Redutas
thumb|right|250px|Redutas thumb|right|250px|Devonširo reduto (Bermudai, 1614 m.) piešinys Redutas (iš, iš , iš viduramž. 'slapta vieta', iš lot. būtojo laiko dalyvio  'vesti atgal, pasitraukti') – uždaro kontūro įtvirtinimas, dažniausiai (bet ne visada) gruntinis, iš pylimo su grioviu, skirtas žiedinei gynybai. Dažniausiai statydavo keturkampius redutus, nors naudojo ir penkiakampius ar šešiakampius.
Redutai žinomi nuo XVI a. Plačiai naudoti XVII–XIX a. kaip atraminiai punktai. Redutai įėjo į Rusijos pasienio įtvirtinimų linijų sudėtį. Petras I vienas pirmųjų sėkmingai panaudojo redutų sistemą lauko kautynėse (Poltavos mūšis). Redutai naudoti Napoleono karuose, Rusijos-Japonijos kare kaip lauko įtvirtinimų dalis.
Redutai pasidarė nebeefektyvūs Pirmojo pasaulinio karo pradžioje dėl padidėjusio artilerijos galingumo.
Dargaičių apylinkė
Dargaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gaurės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Tauragės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Gaurės apylinkės.
RVZ-7
RVZ-7 – tramvajų modelis, 1976–1985 m. gamintas Latvijos bendrovės „Rīgas Vagonbūves Rūpnīca“.
Tramvajus yra 15090 mm ilgio, 2600 mm pločio, 3020 mm aukščio ir 18500 kg svorio. Būdingas kampuotas, „gabaritinis“ dizainas. Turi trejas duris, sudarytas iš keturių dalių, atsidarančių į salono pusę. RVZ-7 turi 220 kW elektrinį variklį, galintį išvystyti 75 km/h greitį. Tramvajus turi 33 sėdimas vietas, gali sutalpinti 126 keleivių.
Iš viso buvo pagaminti 19 RVZ-7 tramvajai.
Mykolas Vielhorskis (1805)
Mykolas Vielhorskis (1755 m., Horochivas − 1805 m., Viena) − kunigaikštis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės generolas - leitenantas (1792), 1794 m. sukilimo dalyvis.
Kilmė
Mykolas Vielhorskis gimė 1755 m. Horochive, Podolės apskrityje, kunigaikščių Mykolo Vielhorskio ir jo žmonos Elžbietos Oginskos šeimoje. Kilęs iš kunigaikščių, lot. "Hrabia" Vielhorskių giminės.
Tarnyba kariuomenėje
Karinę tarnybą pradėjo kaip karininkas Austrijos kariuomenėje. Jo pulko draugas buvo kunigaikštis Juzefas Poniatovskis.
Mykolas Vielhorskis buvo Austrijos-Turkijos (1787—1791) karo dalyvis. Mūšyje netoli Šabaco tvirtovės buvo sužeistas. Vėliau kartu su Juzefu Poniatovskiu grįžo į tėvynę ir įstojo į Lenkijos karalystės kariuomenę. Kaip žinia, Abiejų Tautų Respublikos sudėtyje buvusių Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės buvo atskiros.
Pradėjęs karinę tarnybą Mykolas Vielhorskis buvo paskirtas 2-osios Voluinės divizijos pulkininku.
1792 metais Mykolas Vielhorskis kaip minėtos divizijos vadas dalyvavo Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos imperijos (1792 m.) kare. Tų pačių metų birželio 14 d. Voluinėje patyrė pralaimėjimą Boruškovičių mūšyje.
Mykolas Vielhorskis buvo Abiejų Tautų Respublikos karaliaus Juzefo Poniatovskio dešinioji ranka. Pasižymėjo Zelencų mūšyje. Tačiau buvo apkaltintas, kad mūšio metu su ilgamečiu bičiuliu Juzefu Poniatovskiu kalbėjo tarpusavy vokiškai. Po Abiejų Tautų Respublikos karaliaus prisijungimo prie Targovicos konfederacijos Vielhorskis atsistatydino ir išvyko į užsienį.
Dalyvavimas 1794 m. sukilime
1794 m. gegužę Mykolas Vielhorskis grįžo į Abiejų Tautų Respubliką ir aktyviai dalyvavo Kosciuškos sukilime. 1794 m. Mykolas Vielhorskis buvo paskirtas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sukilėlių kariuomenės vadu. Po Vilniaus kapituliacijos atsistatydino.
Mykolas Vielhorskis kartu su generolu Juzefo Poniatovskiu, Stanislovu Mokronovskiu ir Eustachijumi Sanguška sudarė atskirą frakciją kariuomenėje.
Visą gyvenimą kentėjo nuo sužalojimų komplikacijų, patirtų mūšyje prie Šabaco 1788 metais.