cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Danutė Petraitienė-Kirkickytė
Biografija
Nuo 1973 rudens Tauragės vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir chorų vadovė.
Nuo 1975 chorinio dainavimo skyriaus jaunių choro vadovė. Chorą parengė rajono ir visoms mišriajam chorui ir vyrų vokaliniam ansambliui, surengė koncertą choro įkūrimo 20-mečio proga, dalyvavo Tauragės ir Šilalės rajonų dainų šventėse, 1985 respublikinėje dainų šventėje Vilniuje. 1989–1994 buvo Tauragės dainų ir šokių ansamblio „Jūra" mišriojo choro vadovė (meno vadovas J. Jankauskas). Su šiuo kolektyvu dalyvavo 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, 1992 koncertavo Latvijoje, 1993 Vokietijoje, kolektyvą padėjo parengti 35-mečio sukakties koncertui.
D. Petraitienė – Skuodo ir Tauragės rajonų dainų švenčių dirigentė. 1985 ji apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, o 1994 jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Žeimelis (ežeras)
Žeimelis (arba Žeimelių ežeras) – ežeras vidurio Lietuvoje, Jonavos rajone, apie 7 km į pietvakarius nuo Bukonių. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,53 km, plotis - iki 0,28 km. Altitudė 85,3 m. Krantai žemi. Ežerą supa Gečių miškas, tik dalyje šiaurinės pakrantės plyti dirbami laukai. Pietuose išteka upeliukas link Juodynės upelio (Lankesos baseinas). Į vakarus įsikūręs Žeimelių kaimas.
Ceikiškė (Ceikiniai)
Ceikiškė – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Ceikinių.
Mimainių ežeras
Mimainių ežeras – ežeras vidurio Lietuvoje, Jonavos rajone, apie 2 km į šiaurės vakarus nuo Bukonių. Ežero ilgis iš vakarų į rytus - 0,2 km, plotis - iki 0,11 km. Altitudė 81,7 m. Krantai neaukšti, apaugę medžiais, į rytus auga miškelis. Aplinkui plyti dirbami laukai. Rytuose išteka upeliukas link Srauto upelio (Lankesos intakas). Į vakarus įsikūręs Mimainių kaimas.
Vygrelių apylinkė
Vygrelių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gražiškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Dotamų apylinkės ir Liubavo apylinkės.
Vokietijos socialdemokratų partija
Vokietijos socialdemokratų partija (, SPD) – viena didžiausių Vokietijos partijų, įkurta 1863 m.
Istorija
left|thumb|Plakatas, skirtas Vokietijos socialdemokratų partijos (SPD) šimtmečiui SPD įkurta 1863 m. gegužės 23 d. Leipcige kaip F. Lasalio vadovaujama Visuotinė vokiečių darbo sąjunga. Dalis sąjungos narių, vadovaujami V. Brakės, 1869 m. Eizenache įkūrė Vokietijos socialdemokratų darbininkų partiją.
Jau 1912 m. reichstago rinkimuose SPD gavo 35 % (4,5 mln.) balsų, nors jos gretose buvo tik per 1 mln. narių. Partijos struktūra buvo laisva, ir teritorinė, ir gamybinė, ji leido per 90 laikraščių. II Internacionale SPD vaidino pagrindinį organizacinį ir ideologinį vaidmenį, jos programa tapo daugelio socialdemokratų partijų pagrindu. Karo metais partijoje susiformavo Internacionalo grupė, 1916 tapusi Spartako grupe, 1917 balandyje įėjusi į atsiskyrusią centristinę Vokietijos nepriklausomą socialdemokratų partiją (VNSDP), o vėliau į VKP.
1918 įvykus Lapkričio revoliucijai, SPD vaidmuo dar padidėjo. 1919 m. parlamento rinkimuose ji gavo 37,9 % balsų, buvo suformuotos F. Šeidemano ir G. Bauerio vyriausybės, 1919–1925 m. Veimaro respublikos prezidentu tapo SPD lyderis Fridrichas Ebertas.
1922–1924 į SPD grįžo dalis VNSDP narių, išaugo jos įtaka profsąjungose, susikūrė socialdemokratinės jaunimo, sporto organizacijos, pusiau karinė formuotė „Reichsbanner“. Kai kuriose žemėse SPD įgijo tvirtas pozicijas landtaguose. 1921 m. buvo priimta Gerlico, 1925 m. Heidelbergo programos. Pirmojoje partija pasiskelbė miesto ir kaimo partija, klasių kova buvo pripažinta kaip istorinė būtinybė. Heidelbergo programoje pareikšta kapitalizmo kritika ir numatytas organizuoto kapitalizmo bei ūkinės demokratijos kelias.
1928 m. SPD vėl grįžo valdžion, sudariusi koalicinį G. Miulerio kabinetą. Tačiau jis pademonstravo nesugebėjimą valdyti ekonominę krizę ir pasipriešinti didėjančiai fašizmo įtakai. 1933 sausyje Hitleriui demokratiniu keliu atėjus į valdžią, SPD buvo uždrausta, daugelis vadovų atsidūrė konclageriuose ir žuvo, kai kurie pasitraukė į Švediją, JAV, Britaniją.
Partijos atkūrimas
Tik 1945–1946 m. pradėta reorganizuoti SPD veiklą. 1946 balandžio mėn. Rytų Vokietijoje likę socialdemokratai kartu su komunistais įkūrė O. Grotevolio vadovaujamą Vokietijos vieningąją socialdemokratinę partiją. Vakarų okupacinių zonų socialdemokratai 1946 gegužės mėn. Hanoveryje atkūrė senąją SPD. Jos pirmininku buvo išrinktas K. Šumacheris. 1949 rugpjūtyje SPD dalyvavo pirmuosiuose Bundestago rinkimuose ir gavo 29,2 % balsų. Partijos įtaka nuolat augo. 1953 gauta 28,2 %; 1957-31,8 %; 1961-36,2 %; 1965-39,3 % balsų ir nors buvo opozicijoje, pasiekė kai kurių laimėjimų – 1951 m. buvo priimtas SPD pasiūlytas įstatymas dėl darbininkų dalyvavimo anglies ir metalo įmonių valdyme, 1957 ir 1960 m. priimti įstatymai dėl ligos pašalpų, jaunimo teisių apsaugos.
1959 buvo priimta ilgai rengta Godebergo programa, pripažinusi mišrią ekonomiką ir privatinę gamybos priemonių nuosavybę, tačiau pasipriešinusi monopoliniam kapitalui. Be to, joje buvo nemažai konkrečių reikalavimų švietimo, sveikatos ir socialinės apsaugos reformoms.
Sugrįžimas valdžion
1966 m. jau prasidėjusio ekonomikos nuosmukio sąlygomis, SPD sudarė koaliciją su KDS/KSS bloku. Vicekanclerio ir užsienio reikalų ministro postus šioje vyriausybėje užėmė 1964 m. po E. Olenhauerio mirties partijos pirmininku išrinktas V. Brandtas, ekonomikos ministru tapo K. Šileris, vėliau išstojęs iš SPD. Tačiau šiai vyriausybei pavyko pažaboti ekonominę krizę ir, nors 1968 m. buvo priimtas Ypatingasis įstatymas, leidžiantis vyriausybei apriboti demokratines teises ir įstatymus, 1969 m. rinkimuose SPD pasiekė gerų rezultatų – už ją balsavo 42,7 % rinkėjų. Vokietijos kancleriu tapo Vilis Brandtas. Be 11 socialdemokratų jo koalicinėje vyriausybėje buvo 9 ministrai, atstovavę Laisvąją demokratų partiją.
V. Brandtas kancleriu buvo iki 1974 m. gegužės, kai paaiškėjo, kad vienas iš artimiausių jo patarėjų yra STASI (Rytų Vokietijos slaptosios tarnybos) agentas. Po V. Brandto atsistatydinimo kanclerio postą iki 1982 m. užėmė kitas socialdemokratas Helmutas Šmidtas.
1969–1974 m. Vokietijos prezidentu buvo Gustavas W. Heinemanas. 1972 m. SPD gavo 45,9 % (230 vietų), 1976 m.-42,6 % (213 vietų), 1980 m.-42,9 % balsų. Buvo užmegzti geri santykiai su TSSR ir Lenkija, patvirtintas sienų Europoje neliečiamumas. 1973 m. Vokietija neprieštaravo, kad JTO nare taptų Rytų Vokietija. Buvo įvykdytos reformos, sulyginusios atskirų visuomenės sluoksnių, ypač jaunimo galimybes.
Valdant socialdemokratams rinkimų amžiaus cenzas sumažintas nuo 21 iki 18 metų. Tačiau buvo priimtas ir įstatymas dėl profesijos draudimo, apribojęs galimybę kai kuriems asmenims užimti valstybinės tarnybos postus. Svarbų vaidmenį partijos politikai turėjo plačiai svarstyta „Ekonominė politinė orientacija 1975-85 metams“, kuriai didelę įtaką turėjo 1968 m. „jaunimo maišto“ išugdyta partijoje susiformavusi ir apie 1/3 visos SPD sudariusi „Jaunųjų socialistų“ organizacija. Tačiau partijoje sustiprėjus G. Šmidto vadovaujamam dešiniajam sparnui, prasidėjo jaunimo malšinimas. JS pirmininkas K. U. Beneteris 1977 m. netgi buvo pašalintas iš partijos.
H. Šmidtui nepavyko efektyviai kovoti su pasikartojančiomis ekonominėmis krizėmis, nes atlikti esmines reformas trukdė koalicijos partneriai. Dislokavus Vokietijos teritorijoje JAV vidutinio nuotolio raketas, susidarė nepatenkintųjų sluoksnis ir pačioje partijoje, todėl 1982 m. rudenį H. Šmidto vyriausybė atsistatydino. 1983 m. rinkimuose partija gavo tik 38,2 % balsų bei 202 vietas Bundestage ir pasitraukė į opoziciją krikdemams iki pat 1998 metų. Po 1990 m. gruodžio rinkimų Bundestage ji turėjo 239 narius. Tik apie pusėje žemių ir savivaldybių SPD išlaikė tvirtas pozicijas.
Atsinaujinimas
1983 m. Vokietijos politiniame fronte pasirodžiusi „žaliųjų“ partija privertė ir socialdemokratus atkreipti dėmesį į gyvenamosios aplinkos apsaugos problemas. 1989 buvo priimta nauja „Principų programa“, kurios projektas buvo svarstomas nuo 1986 m. Joje siekta sukurti socialiai teisingą ir žmogaus vertą visuomenę, išsaugoti viską, kas turi vertę, išvengti visų pavojų, gresiančių gyvybei Žemėje. 1987 m. rinkimuose gavo 37 % balsų ir 186 vietas Bundestage. 1990 rugsėjo 26-28 vykusiame neeiliniame suvažiavime Vakarų Vokietijos SDP (925 400 narių) susijungė su 1989 m. atnaujinusia veiklą Rytų Vokietijos socialdemokratų partija (35 000 narių). Tačiau, nors ir turėdama daugumą žemių parlamentuose ir savivaldybėse (išskyrus Bavariją ir Rytines žemes), SPD iki 1998 m. buvo opozicijoje federalinėje valdžioje.
1999–2004 m. Johanas Rau buvo Vokietijos prezidentu.
Tik galutinai finansinėse machinacijose susikompromitavus H. Kolio krikdemams, socialdemokratai, vadovaujami Gerhardo Šrioderio, 1998 m. kartu su žaliaisiais, vadovaujamais J. Fišerio, gavo daugumą Bundestage ir sudarė vyriausybę.
Nors jiems ir nepavyko po vieningos Europos valiutos įvedimo atgaivinti stabtelėjusios Vokietijos ekonomikos, o 2002 m. vasarą Vokietiją nuniokojo stiprus potvynis, „raudonųjų ir žaliųjų“ koalicija 2002 vėl laimėjo Bundestago rinkimus. SPD gavo 38,5 % balsų ir 251 vietą parlamente (tik 9000 balsų mažiau, bet 248 vietas gavo krikdemai), o žalieji – 8,6 % ir 55 vie – tas. Dar 2 vietas mažoritariniuose rinkimuose gavo demokratiniai socialistai (buvę VDR komunistai).
Didžioji koalicija
2005 m. ekonominei ir socialinei krizei pagilėjus ir patiems socialdemokratams nusivylus G. Šrioderio vyriausybės politika, buvo surengti priešlaikiniai Bundestago rinkimai, kuriuose SPD gavo 222 vietas, krikščionių demokratų ir krikščionių socialistų koalicija – 226, laisvieji demokratai – 61, Kairioji partija, susidariusi iš demokratinio socializmo partijos ir O. Lafonteno vadovaujamų išeivių iš SPD – 54, o žalieji – 51. Buvo sudaryta didžioji socialdemokratų ir krikdemų koalicija, kanclere tapo Angela Merkel (užsienio reikalų ministru – Frankas Valteris Šteinmajeris).
Struktūra
thumb|SPD organizacinė struktūra Turi apie 600 tūkst. narių. Organizuota teritoriniu principu, yra apie 10 000 vietinių organizacijų. Aukščiausias organas – suvažiavimas, šaukiamas kas dveji metai vis kitame mieste. Į suvažiavimą renkama 400 žemių organizacijų delegatų. Suvažiavime renkama Valdyba. Prie Valdybos sudaroma profsąjungų taryba, palaikanti nuolatinius kontaktus su Vokiečių profsąjungų susivienijimu. Partijoje veikia savarankiškos jaunimo, moterų, sporto, kultūros organizacijos.
SI narė nuo 1951 m., PES narė.
Mokslo tiriamąjį ir švietimo darbą atlieka F. Eberto fondas ir institutas. Savo spaudos organo neturi, tačiau leidžiamas informacinis žurnalas Vorvärts (Pirmyn) ir teorinis žurnalas „Neue geselschaft“ (Naujoji visuomenė). Nuo 1999 m. būstinė Berlyne, Vilio Brandto rūmuose „Willy-Brandt-Haus“ Vilhelmo gatvėje 141.
Lakšmė
thumb|165px|Šokanti Lakšmė. Čenakešavos šventykla, [[Karnataka (XII a.)]] thumb|250px|Gadža Lakšmė. XVIII a. pab.
Mitologija
„Šatapatha brahmanoje“ minima, kad Lakšmė atsirado iš Visatos kūrėjo Pradžapačio askezės (tapaso) ir įkūnija 10 dalykų: maistą, karališkąją galią, visuotinę valdžią, kilnumą, jėgą, spindesį, karalystę, sėkmę, apstą ir grožį. Kai kuriose puraninėse „Pieno vandenyno plakimo“ mito atmainose teigiama, kad plakimo metu Lakšmė išplaukė iš pirmykščių vandenų su lotosu rankoje (arba ant lotoso). Vėliau Lakšmė susieta su Višnumi kaip jo ištikimoji sutuoktinė ir sutapatinta su visų Višnaus avatarų žmonomis (Padma, Dharane, Syta, Rukmine), laikoma Višnaus šakte. „Mahabharatoje“ Lakšmės įsikūnijimu laikoma Draupadė, 5 karalaičių pandavų žmona. Tekste apie Krišną „Harivamšoje“ sakoma, kad meilės dievas Kama buvo Lakšmės ir Dharmos sūnus. Kitur teigiama Lakšmę gimus kaip Bhrigaus ir Khjatės dukra arba tapatinama su Brahmos žmona Sarasvate.
thumb|left|150px|Lakšmė. XIX a. Radža Ravi Varmos piešinys
Vaizdavimas
Lakšmė indų ikonografijoje vaizduojama kaip jauna, pilnakrūtė, keturrankė ar dvirankė auksaodė moteris raudonu sariu ir pasidabinusi papuošalais. Ji padmasanos laikysena (asana) įsitaisiusi ant lotoso. Kairiąja ranka ji rodo abhajos (baimės išsklaidymo) mudrą, o dešine – varados (laiminimo) mudrą, kitose dviejose rankose laiko lotosus. Iš delnų byra aukso monetos. Lakšmės vahana (jojamasis gyvūnas) – balta pelėda.
Kitas dažnas vaizdavimas – padmasanos pozoje sėdinčią Lakšmę supa du balti drambliai, simbolizuojantys Indros vahaną dramblį Airavatą ar lietaus debesis; iškeltuose straubliuose jie laiko indus, iš kurių ant Lakšmės galvos lieja vandenį (ši ikona vadinama Gadža Lakšme). Rečiau vaizduojama su kitais pilnatvės, vaisingumo simboliais – pilnu vandens auksiniu indu, kokoso riešutais, mangamedžio lapais.
Kultas
Hinduizme Lakšmė ypač gerbiama. Lakšmei meldžiamasi prašant gerovės šeimai, draugams, vaikams, taip pat santuokinės palaimos, sveikatos ir turto. Svarbiausia jos šventė – rudenį švenčiamas Dyvalis. Lakšmei skirta trečioji šventės diena – Lakšmipūdža. Lakšmė 3 dienas garbinama ir per deivei Durgai skirtą 10 dienų trunkančią Durgapūdžos (Navaratrės) šventę.
Lakšmė ypač reikšminga šri vaišnavizme, kuris Lakšmės ir Višnaus Narajanos nedalomą porą laiko Parabrahmanu (absoliutu) ir garbina Lakšmę kaip bhaktus globojančią Visatos motiną (Lokamata).
Lakšmė garbinama daugeliu vardų, pvz.: Daridranašinė (skurdo naikintoja), Padma (पद्मा) arba Kamala (कमला, lotosas), Čančala (चञ्चला) arba Lola (लोला, permainingoji), Madhavė (pavasaringoji), Džaladhidža (जलधिजा, vandenyno pagimdytoji), Padmakšė (पद्माक्षी, lotosakė), Šri (श्री, palaima, šviesa). Tamilnade vietomis garbinami aštuoni Lakšmės pavidalai (Aṣṭalakṣmī): Pirminė Lakšmė (ādi-lakṣmī), Dosnos Lakšmė (dhana-lakṣmī), Skalsos Lakšmė (dhanya-lakṣmī), Dramblių Lakšmė (gaja-lakṣmī), Giminės gijos Lakšmė (saṃtāna-lakṣmī), Narsioji Lakšmė (vīra-lakṣmī), Pergalingoji Lakšmė (jaya-lakṣmī), Išmintingoji Lakšmė (vidya-lakṣmī).
Lakšmei skirta daug įvairių maldų ir mantrų. Vieni svarbiausių tekstų – iš „Rigvedos“ paimta Šri sūkta (X.125) ir Mahalakšmės stotra, paimta iš puranų.
Budizme ir džainizme
Budizme Lakšmė garbinama kaip Vasudhara (Nepale – viena populiariausių namų dievybių), Šrimahadevė, Mahašri. Tibete siejama su kai kuriais bodhisatvės Taros pavidalais. Prieš džainizmo įkūrėjo Mahavyros gimimą, jo motina sapnavo Lakšmę su 2 drambliais. Džainai gerbia Lakšmę ir kaip turtą reprezentuojančią jakšinę (pusiau dievišką būtybę).
WilliamsF1
Williams Racing – Formulės 1 komanda sero Frank Williams ir Patrick Head sukurta 1977 m. po kelerių metų abejų savininkų bandymų dalyvauti Formulėje 1 savo komandomis (Frank Williams Racing Cars ir Walter Wolf Racing). Visos Williams F1 pakabos yra pažymėtos simboliais "FW' ir po to sekančiu numeriu. „FW“ yra Franko Williamso inicialai.
Komandos bazė yra Grove miestelyje (Oksfordšyro grafystė) Anglijoje (Jungtinė Karalystė).
Istorija
Williams komandos debiutas Formulėse 1 įvyko 1978 m. Argentinos GP. Pirmoji pergalė pasiekta jau kitais metais – 1979 m. Didžiosios Britanijos GP. 1997 m. sezone kanadietis J. Villeneuve’as pelnė komandai 100-tąją pergalę, pasiekdamas, kad Williams ekipa tapo trečiaja po Ferrari ir McLaren pelniusia 100 ar daugiau pergalių. Tarp 1980 ir 1997 m. Williams pelnė 9 Konstruktorių čempionų vardus. Iki 2000 tai buvo Formulės 1 rekordas.
Daug žymių pilotų lenktyniavo Williams komandoje: suomis Keke Rosbergas, britai Nigel Mansellas ir Damonas Hillas, prancūzas Alainas Prostas, brazilai Nelsonas Piquet ir Ayrtonas Senna ir kanadietis Jacques Villeneuve’as, iš kurių kiekvienas, išskyrus A. Senna, laimėjo čempionatą su šia komanda. Po Sennos mirties 1994 m. vairuojant Williams bolidą, visi komandos vadovai buvo apkaltinti dalyvavimu žmogžudystėje. Visi kaltinimai buvo panaikinti tik 2005 m.
Williams dirbo su daug žymių variklių gamintojų, iš kurių daugiausiai pasiekė su Renault: su šia kompanija komanda laimėjo 6 iš 9 laimėtų čempionatų. Kartu su Ferrari, McLaren ir Renault (buvusi Benetton) Williams yra viena iš „Didžiojo ketverto“ komandų, laimėjusių bent vieną čempionatą nuo 1979 m. ir bent vieną pilotų čempionatą nuo 1984 m. Iki šiol Williams iš šių keturių komanda yra vienintelė nepriklausoma komanda, kuomet kitos yra globojamos automobilių gamintojų.
2007 m. sezoną komanda pradėjo pasikeitusi – Marką Webberį pakeitė Alexanderis Wurzas, o 2006 m. naudotus Cosworth variklius pakeitė Toyota agregatai. A. Wurzas Kanados GP pasiekė aukščiausią sezono poziciją trečią vietą. Dar porą kartų ekipos pilotai pasiekė ketvirtą vietą ir kelis sykius finišavo taškuose. Viso surinkti 33 taškai pelnė komandai 4 vietą bendroje įskaitoje.
Dabartinė komanda
thumb|left|220px|Nico Rosbergas Kanados GP metu, ([[Formulė 1 sezonas 2006|2006)]] 2008 m. Williams komandos bolidus pilotuos Nico Rosbergas ir Kazuki Nakajima. Rosbergas pasirašė sutartį iki 2009 m. gruodžio 9 d.
2008 m. sausio 21 d. Valensijos trasoje buvo išbandytas naujasis komandos bolidas.
Pirmasis sezono etpas Australijoje ekipai buvo 500-tasis GP. Australijos GP ekipai susiklostė labai sėkmingai. Nico Rosbergas pelnė pirmąjį savo podiumą, finišuodamas trečias, o K. Nakajima pelnė pirmuosius savo taškus, finišuodamas šeštoje vietoje. Malaizijoje komanda turėjo problemų ir nesugebėjo pasipreišinti konkurentams. Bahreine N. Rosberg’as vėl pelnė komandai tašką, o Nakajima bandydamas vieno sustojimo strategiją finišavo 14-tas.
Dar kartą ant apdovanojimų pakylos šiame sezone lipo Rosbergas, kai užėmė antrą vietą Singapūre. Jo ekipos draugas Nakajima negalėjo jam prilygti ir sugebėjo tik penkis kartus finišuoti taškuose. Iš viso ekipa surinko 26 taškus ir liko 8 galutinės įskaitos vietoje.
Kabelių apylinkė (Varėna)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Marcinkonių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Druskininkų rajonui. 1954 m. prijungta Šklėrių apylinke. 1963 m. sausio 12 d. Kabelių apylinkė prijungta prie Marcinkonių apylinkės ir Ratnyčios apylinkės.
Poznanės vaivadija (1919–1939)
Poznanės vaivadija – buvusi Lenkijos vaivadija, egzistavusi 1919-1939 m. Buvo vakarinėje šalies dalyje. Administracinis centras – Poznanė.
Poznanės vaivadija buvo viena iš turtingiausių ir geriausiai išplėtotų vaivadijų. Žemės ūkis buvo gerai mechanizuotas. Poznanės miestas buvo didelis pramonės centras, kuriame buvo pagrindinis geležinkelio mazgas. Miškai sudarė 19,8% vaivadijos teritorijos (bendras šalies miškų vidurkis (1937 m.) buvo - 22,2%). 1931 m. duomenimis, tik 7,6% gyventojų buvo neraštingi (šalies vidurkis - 23,1%).
Istorija
Įkurta 1919 m. rugpjūčio 12 d. 1939 m. vaivadijos sienos buvo pakeistos: Bydgoščiaus, Inovroclavo, Šubino ir Vyžysko pavietai buvo prijungti prie Pamario vaivadijos, o Kališo, Kolo, Konino ir Tureko - prie Poznanės.
Geografija
Plotas: 1921 m. – 26 528 km², 1939 m. – 28 089 km². 1921 m. vaivadijoje gyventojų buvo 1 967 865, 1931 m. – 2 339 600. Gyventojų tankumas: 1921 m. – 74,2 gyv./km², 1931 m. – 83 gyv./km².
Geležinkelio skaičius buvo didelis, su 10,1 km./100 km ²(bendras geležinkelio ilgis per vaivadijos teritoriją buvo 2 684 km).
Administracinis suskirstymas
1. Lentelė "Poznanės vaivadijos pavietai pagal pavietų plotą".
2. Lentelė "Poznanės vaivadijos pavietai pagal pavietų gyventojų skaičių".
Gyventojai
Gyventojų suskirstimas pagal etninę sudėtį:
Gyventojų suskirstimas, pagal religiją:
Didžiausi miestai pagal gyventojų skaičių:
Didžioji siena (astronomija)
Didžioji Siena, kartais vadinama Komos Siena arba tiksliau CfA2 Didžiaja Siena, tai antra pagal dydį superstruktūra Visatoje (didžiausia yra Didžioji Sloan Siena). Sudaryta iš daugelio galaktikų superspiečių, ji yra nutolusi per 200 milijonų šviesmečių. Jos ilgis yra 500 milijonų šviesmečių, plotis – 300 milijonų šviesmečių, o storis – 15 milijonų šviesmečių. Struktūra buvo atrasta 1989 m. mokslininkų Margaret Geller ir John Huchra. Atradimas buvo paremtas CfA Redshift Survey raudonojų poslinkių matavimų duomenimis.
Dalis sienos yra uždengta Paukščių Tako galaktikos, kurios dulkės ir dūjos neleidžia astronomams tiksliai pasakyti kur struktūra baigiasi ir tuo pačiu galutinai nurodyti tikslias jos dimensijas. Visatos kosmologinis Standartinis Modelis nepaaiškina tokių didelių struktūrų egzistavimo, tad spekuliuojama tuo, kad Didžiosios Sienos ir jai panašių konstruktų išsidėstymą kosmose lemia tamsioji medžiaga. Ši gravitacijos pagalba traukia normaliają medžiagą, kuri ir sudaro plonas sienas iš galaktinių superspiečių.
Bestuburiai
Bestuburiai (Invertebrata) – chordos ir stuburo neturintys, labai smulkūs ir labai dideli gyvūnai. Bestuburiai sudaro apie 97% visų gyvūnų.
Apibūdinimas
Bestuburių gyvūnų išorinis skeletas išsivystė iš ektodermos ir ektoplazmos. Kai kurie be išorinio dar turi vidinį skeletą. Kūną dengia vienasluoksnis epitelinis audinys. Nervų sistema susideda iš ištisinio žiedo ar ganglijų (mazgų) ir išilginių nervinių kamienų. Žemesnieji bestuburiai (pintys, duobagyviai) kvėpuoja kūno paviršiumi, kiti (pvz., vabzdžiai) – trachėjomis. Bestuburiai gyvūnai paplitę jūrose, gėluose vandenyse ir sausumoje. Kūno sandaros planas gana skirtingas.
Bestuburių rūšių skaičius
Lentelėje nurodytas išlikusių iki mūsų dienų ir žmonijai žinomų bestuburių rūšių skaičius, kurį skelbia tarptautinė raudonoji knyga.
Jonų apylinkė
Jonų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kalvarijos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jurgežerių apylinkės.
Dalgiažuvinės
Dalgiažuvinės (Trachipteridae) – vėduokliažuvių (Lampriformes) būrio žuvų šeima. Tai pelaginės, prie dugno gyvenančios giliavandenės žuvys.
Kūnas ištįsęs, iki 2,5 m, nurodoma ir 4 m ilgio.
Paplitusios Atlanto ir Ramiajame vandenynuose, taip pat Viduržemio jūroje.
Šeimoje yra 3 gentys ir 10 rūšių.
Nuorodos
thumb|left|210px|[[Briaunotoji zuja (Zu cristatus)]]
Armona (ežeras)
Armona – ežeras vidurio Lietuvoje, Ukmergės rajone, apie 3 km į rytus nuo Siesikų. Ežeras netaisyklingo apskritimo formos, skersmuo 0,24 km. Altitudė 75,2 m. Krantai žemi, užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pietine pelkėta pakrante prateka Armonos upė (Šventosios intakas). Ežeras labai užžėlęs vandens augalija, užankantis. Šalia įsikūręs Šinkūnų kaimas.
Paslaugos lygio valdymas
Paslaugos lygio valdymas – vienas iš svarbiausių ITIL procesų. Valdnat paslaugas, užtikrintina, kad paslaugos būtų pateiktos laiku ir tinkamai (t. y. tinkamu būdu, į teisingą vietą, pakankamu kiekiu). Paslaugos lygio valdymas neatsiejamai susijęs su visais paslaugų teikimo (, SD) procesais bei su dauguma kitų ITIL procesų. Viena iš svarbiausių paslaugų lygio valdymo sąvokų – paslaugos pateikiamumo įsipareigojimas (SLA).
Nuorodos
Service Level Management
Akiuotoji rasbora
Akiuotoji rasbora (Rasbora dorsiocellata) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų rūšis. Populiari akvariuminė žuvis.
Paplitimas
Paplitusi Pietryčių Azijoje: Malaizijoje ir Sumatroje.
Aprašymas
Kūnas iki 6,5 cm. Taiki žuvis, laikosi būreliais.
Pirmoji superstygų revoliucija
Pirmoji superstygų revoliucija – svarbių atradimų stygų teorijoje laikotarpis 1984–1985 metais. Jos metu buvo suvokta, jog stygų teorija yra pajėgi apibūdinti elementariąsias daleles ir sąveikas tarp jų. Tai paskatino daugiau mokslininkų prisijungti prie stygų teorijos vystymo. Tam pradžią davė 1984 m. Michael Green ir John H. Schwarz aprašytas Gryno-Švarco mechanizmas, panaikinęs anomaliją I tipo stygų teorijoje. 1985 m. buvo pasiūlytas heterotinės stygos modelis.
Tinteliai
Tinteliais vadinami du kaimai Kretingos rajone:
Christian Poulsen
Rinktinė
Debiutavo Danijos rinktinėje 2001 m. ir greitai tapo vienu svarbiausių rinktinės žaidėjų.
2008 m. Europos čempionato atrankos rungtynėse su Švedija, Poulsenas rungtynių pabaigoje smogė į pilvą švedų žaidėjui Markusui Rosenbergui, gavo raudoną kortelę, bei buvo paskirtas baudinys į danų vartus (rezultatas buvo 3:3). Įpykę danų sirgaliai įsiveržė į aikštę ir rungtynės buvo nutrauktos. Poulsenas buvo suspenduotas 3 rungtynėms, buvo siūloma jį pašalinti iš rinktinės.
Raudiniai
Raudiniai (Rubiaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso daugiamečiai žoliniai augalai, o tropikuose ir subtropikuose – ir visžaliai bei krūmai ar puskrūmiai. Lapai priešiniai, su prielapiais. Žiedai susitelkę į šluotelės pavidalo žiedynus. Žiedai smulkūs, taisyklingi, keturnariai. Vaisius – sausas skeltavaisis, subyrantis į du vaisiukus.
Pasaulyje auga 6000-10000 rūšių, priklausančių maždaug 600 genčių (žr. Pasaulio raudinių gentys)
Šeimoje yra vaistinių, dažinių augalų; iš jų vertingi yra kavamedis (Coffea), chininmedis (Cinchona) ir kiti vaistiniai dekoratyviniai, vaistiniai bei vertingą medieną tiekiantys augalai.
Lietuvoje auga šių genčių augalai:
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti šie raudiniai:
Seniškis
Seniškiu vadinami kaimai:
Lambic
thumb|right|300px|Lambic alaus rūšių buteliai
Skirtingai nei ale ir lager tipų alūs, kurie fermentuojami kruopščiai atrinktomis ir užaugintomis mielių rūšimis, lambic tipo alui leidžiama užsikrėsti natūraliai gamtoje (Senės upės slėnyje Belgijoje) gyvenančiomis laukinėmis mielėmis ir kitais mikroorganizmais. Lambic alus yra neįprasto rūgštaus skonio, panašaus į sausą vyną ar sidrą.
Istorija
Žodis lambic yra prancūziškas, tačiau jis tikriausiai kilo iš suprancūzinto Lembeko (Lembeek) miestelio (į vakarus nuo Briuselio) pavadinimo. Lambic alaus istorija apima ~500 metų. Tuo metu regiono valstiečiams reikėjo silpno ir troškulį malšinančio alkoholinio gėrimo, kurį būtų galima pigiai gaminti pačiame ūkyje. Ilgainiui išsivystė skirtingos lambic alaus rūšys.
Gamyba
thumb|right|300px|Tradicinės medinės Lambic alaus statinės Lambic alūs gaminami iš ~70 % miežių salyklo ir 30 % nedaiginčių kviečių. Atšaldyta misa paliekama atidengta, kad jai užsikrėtus laukinėmis mielėmis ir kitais mikroorganizmais savaime prasidėtų fermentacija. Anksčiau matyta, kad mikroorganizmus atneša vėjas, šiuo metu suprasta, kad mielės ir bakterijos daugiausia gyvena pačiose daryklos patalpose bei mediniuose fermentavimo induose. Išskiriamos bent 86 mikroorganizmų, dalyvaujančių lambic alaus fermentacijoje, rūšys, iš jų svarbiausios mielės yra Brettanomyces bruxellensis ir Brettanomyces lambicus. Šis procesas paprastai gali vykti tik tarp spalio ir gegužės (nes vasaros mėnesiais per daug kitų, nepageidaujamų mikroorganizmų, nuo kurių alus prarūgsta).
Į lambic alų dedama labai daug apynių (apyniai stabdo nepageidaujamų mikroorganizmų dauginimąsi). Kad dėl milžiniško apynių kiekio alus nebūtų kartus, naudojami džiovinti apyniai.
Subrandinti lambic alūs paprastai maišomi tarpusavyje, taip išgaunant norimą skonį. Daugelis rūšių papildomai pasaldinamos (nes yra labai rūgščios).
Rūšys
Pavadinimams Faro, Lambic, Gueuze, Kriek, Framboise-Lambic ir šių pavadinimų deriniams (bei atitikmenims prancūzų ir olandų kalbomis) yra taikomas Europos Sąjungos garantuoto tradicinio gaminio apsaugos taisyklės.
Rogožinė
Rogožinė – miestas Albanijos vidurio vakaruose, 15 km į pietryčius nuo Kavajės ir 17 km į rytus nuo Adrijos jūros pakrantės. Svarbus susisiekimo mazgas, eina geležinkelis. Pramonė išvystyta menkai. Pro miestą teka Škumbinis.
Yesterday Was Dramatic – Today Is OK
„Yesterday Was Dramatic – Today Is OK“ debiutinis islandų grupės Múm albumas, parduotuvių vitrinose pasirodęs 2000 metų kovo 11 d.
Izraelio futbolo varžybos 2002–2003 m.
Izraelio futbolo varžybos 2002–2003 m.
Lietuvių tautinis sąjūdis
thumbLietuvių tautinis sąjūdis – XIX a. XX a. pradžioje vykęs lietuvių modernios tautos formavimo ir politinio išsivadavimo, savos tautinės valstybės sukūrimo judėjimas.
Etapai ir periodizacija
Pirmuoju lietuvių tautinio judėjimo etapu laikytinas žemaičių lietuviškasis sąjūdis. Žemaičių lietuviškasis sąjūdis neperaugo į brandesnę platesnės visuomeninės - politinės veiklos stadiją, nes tam sutrukdė carinės valdžios represijos po 1863–1864 m. sukilimo, iš kurių skaudžiausius padarinius turėjo spaudos lotyniškais rašmenimis draudimas. Žemaičių lietuviškojo sąjūdžio veikėjai daugiausia klojo pamatus moderniai lietuvių kultūrai, bet galima kalbėti ir apie tam tikrą jų Lietuvos politinės ateities įsivaizdavimą. Pagrindinis akcentas čia turėjo būti išsivadavimas iš Rusijos imperijos priklausomybės. Šia prasme žemaičių lietuviškasis sąjūdis nebuvo opozicija bajoriškajam 1863–1864 m. sukilimui, kai kurie su sąjūdžio aplinka susiję žmonės patys dalyvavo sukilime, kaip kad Mikalojus Akelaitis.
Maždaug apie dvidešimt metų po 1863–1864 m. sukilimo numalšinimo lietuvių tautinis judėjimas išgyveno pertrūkio periodą, nors lietuvišką veiklą ir tęsė dalis nuo sukilimo žymiau nenukentėjusių inteligentų. Iš jų išskirtinas Motiejus Valančius, nors daugiau ir bažnytiniais sumetimais, tačiau pirmasis suorganizavęs pasipriešinimą spaudos lotyniškais rašmenimis draudimui ir inspiravęs vadinamąją knygnešystę. Į kokybiškai tą pačią nacionalinės kultūros kūrimo fazę kaip ir XIX a. 3 dešimtmetyje, o tuo pačiu ir į tautinio judėjimo atsigavimo arba antrąjį jo etapą buvo įžengta su Jono Basanavičiaus pradėta leisti „Aušra“, t. y., nuo 1883 m. Ankstesnėje istoriografijoje, o dar ir dabar (ypač užsienio istorikų) „Aušra“ tebelaikoma lietuvių tautinio judėjimo pradininke, nors tai nėra visai teisinga. Šis antrasis lietuvių tautinio sąjūdžio etapas gana greitai peraugo į masinę stadiją su slaptų lietuviškų mokyklų kūrimu, knygnešystės plitimu ir nelegalių kultūrinių draugijų organizavimu. Apie 1896 m. moderni lietuvių tauta socialiniu ir kultūriniu požiūriu jau buvo susiformavusi, lietuvių tautinis judėjimas ėmė brandinti politinius tautos savarankiškumo siekius, kurie buvo visuomenei ir kitoms tautoms deklaruoti Didžiajame Vilniaus Seime.
Sąjūdžio raiška
Lietuvių tautinis sąjūdis 1883–1896 m. telkėsi pirmiausia apie nelegalius periodinius leidinius, kurie atsirado priešinantis spaudos draudimui. Pirmasis iš jų buvo „Aušra“(1883–1886), kuri daug rašė Lietuvos istorijos, lietuvių kalbos temomis, propagavo tautinį sąmoningumą. „Aušra“ buvo mėnesinis žurnalas, leidžiamas 1000 egzempliorių tiražu, kurio apie trečdalis buvo platinamas prenumeratoriams. „Aušros“ idėjas pratęsė „Varpas“(1889–1905), kuris buvo skirtas pirmiausia inteligentams. Jame dominavo liberalios - demokratinės pažiūros, kur kas ryškiau nei „Aušroje“ pasisakyta prieš carinės patvaldystės režimą. Norėdami pasiekti liaudį varpininkai pradėjo leisti „Ūkininką“(1890–1905), kurio tiražas siekė iki 2000 egzempliorių. Varpininkai, skirtingai nuo „Aušros“ bendradarbių, vadintų aušrininkais, jau turėjo organizacinę struktūrą. 1889 m. vykęs lietuvių inteligentų susirinkimas Suvalkijoje išrinko varpininkų komitetą, kuris vėliau veikė pastoviai ir rūpinosi grupuotės veikla ir spaudos leidimu. Nelegalios spaudos sąlygomis visi „Varpo“ straipsniai pasirašinėti slapyvardžiais arba iš viso nepasirašyti. Pagal nustatytus slapyvardžius žinoma, kad „Varpe“ bendradarbiavo ne mažiau kaip 91 autorius. „Varpas“ bei „Ūkininkas“ atstovavo lietuvių tautinio sąjūdžio liberaliąją srovę. Konservatyvioji - katalikiškoji srovė nuo 1890 m. leido savo spaudą. Žymiausi šios srovės leidiniai buvo „Žemaičių ir Lietuvos Apžvalga“(1890–1896) ir „Tėvynės Sargas“(1896–1904), kurio tiražas taip pat siekė 2000 egzempliorių. Reikšmingiausia lietuvių tautinio sąjūdžio sėkmės sąlyga buvo liaudies įsijungimas, sąjūdžio peraugimas į masinio judėjimo stadiją.
Ypač aktyviai lietuvių valstiečiai dalyvavo knygnešystės, t. y., lotyniškais rašmenimis spausdintos spaudos nelegalaus platinimo veikloje Lietuvoje. Veikė ne tik pavieniai knygnešiai, o ir jų organizacijos. Pirmąją knygnešių organizaciją, kaip ir patį lietuviškos spaudos kelią iš Prūsijos, suplanavo ir sukūrė Motiejus Valančius. O bene didžiausios ir plačiausiais veiklos mastais pasižymėjusios nelegalios spaudos platinimo draugijos „Sietynas“(veikė nuo 1894 m.) vadovais buvo paprasti valstiečiai. Draugijos nariai pagal gyvenamąją vietą būrėsi į 8 kuopeles. Marijampolėje ir jos apylinkėse veikė centrinė kuopelė. Augant tautinei valstiečių savimonei kūrėsi pirmosios valstiečių bibliotekėlės. Vien iš carinės valdžios susektų yra žinomos 38 tokios bibliotekėlės 1894–1904 m., turėjusios 1178 lietuviškus leidinius. Plito ir slaptos lietuviškos mokyklos. Vien carinės valdžios susektų 1883–1904 m. buvo 130, kuriose mokėsi 1136 mokiniai. Net ir spaudos lotyniškais rašmenimis draudimo, kultūrinės priespaudos metais lietuviai tautinio sąjūdžio dėka XIX a. pabaigoje buvo viena iš raštingiausių Rusijos imperijos tautų, nusileisdami tik estams ir latviams.
Ilgajis
Ilgajis tai:
Vilkiautinio apylinkė
Vilkiautinio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Radysčiaus apylinkės, dalies Kibyšių apylinkės ir dalies Liškiavos apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Vilkiautinio apylinkė prijungta prie Kibyšių apylinkės.
Gausantė
Gausantė – upė Lietuvoje; Mituvos kairysis intakas. Prasideda Raseinių rajone, į pietvakarius nuo Ariogalos, netoli automagistralės A1. Teka į pietvakarius Jurbarko rajonu. Žemupyje teka lygiagrečiai su Mituva. Įteka į ją ties Tamošiais, 79 km nuo jos žiočių. Vidutinis nuolydis 148 cm/km. Prie Gausantės esantys kaimai: Pagausantys, Pagausantys II, Gausantiškiai, Tamošiai. miniatiūra|250px|left|Gausantė vasarą
Juostažuvinės
Juostažuvinės (Regalecidae) – vėduokliažuvių (Lampriformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios visuose vandenynuose. Silkių karalius (Regalecus glesne) įrašyta į pasaulinę Gineso knygą kaip ilgiausia kaulinė žuvis pasaulyje.
Gausantė
Etimologija
Upėvardis kilo nuo žodžio gausus („apstus, pilnas“).
Juostažuvinės
Šeimoje yra 2 gentys ir 5 rūšys.
Pranas Petraitis
Pranas Petraitis (g. 1949 m. sausio 1 d. Radikių k. (Joniškio raj.)) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
1960–1968 m. mokėsi Joniškio 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1968–1972 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Petras Gasiūnas). Mokyklą baigęs su pagyrimu, 1972–1978 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Jono Motiekaičio klasė).
1972–1978 m. – Joniškio 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas.
1978–1981 m. – Joniškio 3-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Abiejų mokyklų mišrieji chorai rajono, zonos ir respublikiniuose chorų apžiūrose bei konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, o 3-osios vidurinės mokyklos vaikų chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei.
1992 m. dalyvavo Šiaulių miesto moksleivių dainų šventėje, 1994 m. – I Pasaulio lietuvių dainų šventėje, 1995 m. – Kauno miesto moksleivių dainų šventėje ir 1996 m. – Vilniaus miesto jaunimo menų šventėje. Taip pat dalyvavo tarptautiniame jaunimo chorų festivalyje „Dainų versmė-96" ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje.
Sėkmingai dirbo ir su suaugusiųjų chorais. 1973–1974 m. vadovavo Joniškio kultūros namų mišriajam chorui, 1979–1991 m. – Joniškio švietimo darbuotojų mišriajam chorui. Pastarasis kolektyvas 1984 m. zoniniame mišriųjų chorų konkurse savo grupėje laimėjo pirmąją vietą, dalyvavo 1985 ir 1990 m. respublikinėse dainų šventėse. Choras surengė koncertų savo ir aplinkiniuose rajonuose, dainavo ir Latvijoje, buvo išmokęs sudėtingesnių kūrinių repertuarą. 1993 m. chorvedys subūrė Joniškio miesto jaunimo kamerinį mišrųjį chorą, kurį parengė 1994 m. I Pasaulio dainų šventei Vilniuje.
1981–1983 m. buvo Joniškio rajoninių kultūros rūmų direktorius, 1983–1990 m. – rajono kultūros skyriaus vedėjas. Nuo 1972 m. – Joniškio rajono moksleivių ir suaugusiųjų dainų švenčių organizatorius, dirigentas ir vyr. dirigentas, zoninių dainų švenčių dirigentas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Nesvyžiaus pilis
thumb|280px|Nesvyžiaus pilis ir miestas 1604 m. [[Tomašas Makovskis|T. Makovskis. ]]
thumb|280px|Nesvyžiaus pilis XIX a.
thumb|280px|Nesvyžiaus pilis šiandien
Nesvyžiaus pilies kompleksas yra didžiulis pilies-rūmų kompleksas Baltarusijoje, šiaurės rytinėje Nesvyžiaus miesto dalyje. Kompleksą sudaro pilis – rūmai ir Kristaus kūno bažnyčia, kurioje yra 72 Radvilų karstai-sarkofagai.
Istorija
Nesvyžiaus pilis 1533–1939 m. priklausė Radvilų giminei. Nesvyžiaus ir Olykos žemes kaip kraitį Jonui Radvilai atnešė trečioji žmona – Ona Kiškaitė. Valdos perėjo jų vyriausiajam sūnui – Mikalojui Radvilai, pramintam Juoduoju, vienam garsiausių Radvilų giminėje, faktiniam Lietuvos valdovui, kuris turėjęs nepaprastai didelės įtakos karaliui Žygimantui Augustui. 1551 m. karaliaus valia į Nesvyžių buvo atiduota saugoti Lietuvos metrika.
1582 m. Radvilos Juodojo sūnus Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis Lietuvos didysis maršalka, Trakų ir Vilniaus vaivada, vietoje buvusios viduramžių gynybinės pilies baroko-renesanso stiliumi pradėjo statyti kvadratinę pilį. Statyba, išskyrus galerijas, kurios pastatytos po pusšimčio metų, baigta 1604 m. Pilies kampuose buvo pastatyti aštuoniakampiai bokštai.
1706 m. Šiaurės karo metu Švedijos karalius Karolis XII užėmė pilį ir sugriovė jos įtvirtinimus. Praėjus keletui dešimtmečių Radvilos pasikvietė keletą Vokietijos ir Italijos architektų, kurie iš esmės perstatė ir praplėtė pilį. XIX a. pilis buvo negyvenama iki perėjo Antonijaus Radvilos ir jo žmonos Marijos de Kastelane nuosavybėn. Pastarieji pilies šeimininkai 1881–1886 m. atnaujino pilies interjerą ir aplink pilį pasodino apie 1 km² anglišką parką.
1939 m. Radvilas iš pilies išvarė Raudonoji armija. Sovietų valdžios metais pilyje buvo sanatorija, o parkas buvo apleistas ir sunyko. 1994 m. pilies kompleksas paskelbtas nacionaliniu istoriniu ir kultūriniu paminklu, 2005 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Pilies kompleksas
Vienas iš pagrindinių pastatų Nesvyžiaus pilies komplekse yra Kristaus kūno jėzuitų bažnyčia, pastatyta 1587–1603 m. Ji taip pat tarnauja kaip kripta, kurioje palaidoti 72 Radvilų šeimos nariai. Visi sarkofagai yra panašūs, pagaminti iš beržo ir pažymėti šeimos herbu. Bažnyčios autorius – italų architektas Džiovanis Marija Bernardonis, bažnyčios projektas panašus į pirmosios pasaulyje barokinės bažnyčios su kupolu Il Gesu bažnyčios Romoje projektą. Tai buvo pirmoji tokio stiliaus bažnyčia Rytų Europoje. Be sarkofagų bažnyčioje dar yra vertingos vėlyvojo baroko freskos, atliktos apie 1760 m. ir Venecijos meistrų 1583 m. sukurtas Nukryžiuotojo Jėzaus altorius.
Gervė (upė)
Gervė – upė šiaurės Lietuvoje; Biržų rajone; Aukštosios Gervės (Apaščios baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Biržų girios glūdumoje. Teka į šiaurės vakarus, aukštupyje prateka Biržų girios botaninį draustinį. Netoli Dvaroniškio įteka į Aukštąją Gervę, 11,4 km nuo jos žiočių.
Vidutinis nuolydis 100 cm/km. Prie Gervės įsikūręs Spalviškų kaimas.
Upėvardis kilęs nuo paukščio pavadinimo gervė.
Šijaku
Šijaku – miestas Albanijos vidurio vakaruose, pakeliui iš Duresio (11 km į vakarus) į Tiraną (25 km į rytus). XIX a. mečetė. Vyrauja žemės ūkio pramonė, vyno gamyba. 2011 m. gyventojų surašymo duomenimis mieste gyveno 34 513 žmonės.
Krytas
Krytas – ežeras vidurio Lietuvoje, Ukmergės rajone, apie 2,5 km į šiaurės rytus nuo Siesikų, Siesikų pelkėje, Kryto ornitologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,22 km, plotis - iki 0,16 km. Altitudė 75,8 m. Yra plaukiojančių salų. Kranto linija labai vingiuota. Krantai žemi, plačiai užpelkėję - plyti ~ 50 ha dydžio Siesikų pelkė. Aplink pelkę stūkso Lokinės miškas. Pietuose išteka upeliukas link Groblės upelio (Drungės intakas, Armonos baseinas). Ežeras užankantis.
Cemnuka
Cemnuka – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Šutų, 5 km į vakarus nuo Zalavo, giliai Gelednios miškuose, prie pat Gudijos sienos. Šalia teka Soročia, plyti pelkės.
Šleinių apylinkė
Šleinių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kalvarijos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Jurgežerių apylinkės.
Šv. Margaritos ugnikalnis
'''Šv. Margaritos ugnikalnis'''  – neveikiantis ugnikalnis Katalonijoje, Ispanijoje. Krateryje stovi nedidelė celė.
Vulkano perimetras yra 2 kilometrai.
Manoma, kad paskutinį kartą ugnikalnis išsiveržė maždaug prieš 11 000 metų. thumb|left|270px|Celė krateryje
Raudonuodegė rasbora
Raudonuodegė rasbora (Rasbora borapetensis) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvis.
Kūnas iki 5 cm ilgio. Paplitusi Tailande ir Malaizijos vakarinėje dalyje.
Auginama akvariumuose. Tai taiki žuvis, laikosi būreliais.
Nuorodos
thumb|left|150px| Rasbora borapetensis
Naujosios Zelandijos vyrų žolės riedulio rinktinė
Naujosios Zelandijos vyrų žolės riedulio rinktinė – komanda, atstovaujanti Naujajai Zelandijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Naujosios Zelandijos žolės riedulio federacija.
Izraelio futbolo varžybos 2003–2004 m.
Izraelio futbolo varžybos 2003–2004 m.
Problemų valdymas
Problem management, (Problemų valdymas) – bene vienintelė ITIL sritis, kurios darbo metodai negali būti tiksliai apibrėžiami (nes problemos – neapibrėžti, nežinomi dalykai). Problem management proceso tikslas – identifikuoti problemas, atsekti jų kilmę ir užtikrinti, kad problema nepasikartotų. Nesėkmės atveju, problema turi būti bent jau identifikuota ir surasti būdai su ja kovoti ar ją apeiti.
Egzistuoja du problemų paieškos ir sprendimo būdai: Proaktyvinis problemų sprendimas įmanomas tik įmonėse, kuriose bent iš dalies įgyvendinti svarbiausi ITIL procesai.
Egzistuoja keli svarbiausi informacijos šaltiniai, kuriais remiantis, galima atrasti problemas:
Problem management procesas reikalauja aukštos problemų vadovo techninės kvalifikacijos, tam tikrų statistikos žinių, intuicijos, bei geros psichologinės atmosferos įmonėje. Šis procesas visada įtraukiamas į IT Continuity management, sunkių incidentų atveju – į Incident management procesą.
Giedraičių valsčius
Istorija
Valsčius minimas nuo XVI a. Carmečiu atkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Molėtų rajonui (2 apylinkės), Nemenčinės rajonui (3 apylinkės) ir Širvintų rajonui (6 apylinkės).
Vaineikiai (reikšmės)
Vaineikiais vadinami kaimai:
Sykas
Sykas (Coregonus lavaretus) – lašišažuvių žuvis, priklausanti lašišinių (Salmonidae) šeimai.
Liepos 1
Liepos 1 yra 182-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 183-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 183 dienos.
Sykas
Paplitimas pasaulyje
Sykas paplitęs Šiaurės pusrutulyje, daugiausia Europos vidutinių platumų klimato juostoje.
Liepos 1
Vardadieniai
Julijus – Julius – Julė – Julijona – Julijonas – Liepa – Regina – Tautrimas.
Giedraičių valsčius
Gyvenvietės
Gyvenvietės apie 1940 m.:
Sykas
Išvaizda
Panašus į seliavą, bet už ją daug stambesnis. Viršutinis žandas išsikiša priekin. Nugara tamsiai žalia, šonai sidabriški. Žvynai smulkūs, lengvai nukrenta. Galva maža. Žiotyse dantų nėra arba jie labai smulkūs.
Sykų porūšiai
Dėl sykų genties didelės įvairovės, filogenezės – iv. sėslių ir praeivių formų, kurios skiriasi kūno sandara, morfologija ir gyvenimo būdu, mokslininkams iki šiol yra didelis galvosūkis nustatant sykų genties rūšis ir porūšius.
Bet remiantis www.itis.gov, išskiriami 4, rečiau 3 sykų porūšiai, bet tarp biologų iki šiol galutinio sprendimo nėra:
Sykai Lietuvoje
Lietuvoje sykas labai reta žuvis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Šalies vandenyse gyvena 4 porūšių sykai – 2 vietiniai ir 2 introdukuoti iš tolimesnių kraštų.
Serbenta
Serbenta − upė Biržų rajone, Rovėjos dešinysis intakas. Serbentos ilgis 14 km. Ji prasideda Biržų girioje, 5 km į šiaurę nuo Skrebiškių. Upė teka į pietus ir ties Ageniškiu įteka į Rovėją. Serbenta turi dešinį intaką Moliną.
Labai šaltomis žiemomis upė vietomis užšąla iki dugno. Patvenkus upę 1980 m. susiformavo 23 ha. dydžio Ageniškio tvenkinys.
Fuše Krujė
Fuše Krujė – miestas šiaurinėje Albanijos dalyje, 20 km į šiaurę nuo Tiranos. Cemento gamykla.
2007 m. mieste viešėjo JAV prezidentas Dž. V. Bušas.
Tinteliai (Kretinga)
Tinteliai – kaimas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurę nuo Kretingos.
Vėlaičiai
Vėlaičiais vadinami kaimai:
João Pereira
Žuanas Pedras da Silva Pereira (João Pedro da Silva Pereira; g. 1984 m. vasario 25 d.) – Portugalijos futbolininkas, rungtyniavęs dešiniojo krašto gynėjo pozicijoje.
Karjerą pradėjo „Benfica“ klube, kurio jaunimo komandose treniravosi. Buvo skolinamas „Gil Vicente“ klubui, vėliau į jį perėjo pilnai. 2012 m. už 3,6 mln. eurų perėjo į „Valencia“ klubą.
Žuanas Pereira Portugalijos rinktinėje debiutavo 2010 m., varžybose prieš Daniją.
Neringa Venckienė
Neringa Venckienė (g. 1971 m. gegužės 21 d. Kaune) – Lietuvos teisininkė, buvusi teisėja ir politikė, Seimo narė (2012-2014).
Rodukos apylinkė
Rodukos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Neringa Venckienė
Brolis – Drąsius Kedys (1972–2010). Apie brolį N. Venckienė yra parašiusi ir išleidusi biografinę knygą.
Rodukos apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Puvočių I apylinkės ir Norulių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Rodukos apylinkė prijungta prie Marcinkonių apylinkės ir Merkinės apylinkės.
Neringa Venckienė
Biografija
1989 m. aukso medaliu baigė Garliavos 1-ąją vidurinę mokyklą, 1989–1995 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete, 2005 m. – MRU doktorantūroje.
1995–1999 m. – LŽŪU juristė, 1999 m. – Kauno rajono apylinkės teismo kandidatė į teisėjus, 1999–2007 m. – Kauno rajono apylinkės teismo teisėja, 2007–2012 m. – Kauno apygardos teismo teisėja.