cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuršių nerijos nacionalinis parkas
Gyvūnija
Iš invazinių rūšių, čia veisiasi jenotai (Nyctereutes procyonoides), kanadinės audinės (Neogale vison), ondatros (Ondatra zibethicus), o nuo 2013 m., kaip manoma pirmą kartą buvo stebėti Nidoje ir Juodkrantėje, ir paprastieji meškėnai (Procyon lotor).
Paukščiai (Aves): Nacionaliniame parke palankios sąlygos veistis ir apsistoti paukščiams. Šiltuoju metų laiku čia peri apie 100 paukščių rūšių, o rudeniop galima sutikti iki 300 paukščių rūšių. Iš viso perėjimų, klajonių ir paukščių migracijų metu čia sutinkamos 42 rūšys, įtrauktos į Lietuvos raudonosios knygos sąrašus.
Viena įspūdingiausių paukščių kolonijų yra greta Juodkrantės. Čia senose pušyse ir eglėse yra mišri didžiųjų didžiųjų kormoranų (Phalacrocorax carbo) ir pilkųjų garnių (Ardea cinerea) kolonija. 2020 m. joje perėjo apie 3500 didžiųjų kormoranų ir apie 200 pilkųjų garnių porų. Kasmet peri 2-4 paprastųjų jūrinių erelių (Haliaeetus albicilla) poros. Ant Avino kalno, Pilkosios kopose Naglių rezervate, kopose prie Pervalkos, taip pat Nidoje ant Parnidžio kopos įrengtos regyklos. O pajūriu traukiančius vandens paukščius ir Tilvikinius (Scolopacidae) patogu stebėti beveik iš bet kurios vietos.
Varliagyviai (Amphibia): Skirtingose Kuršių nerijos buveinėse galima sutikti ir išgirsti 9 rūšių varliagyvius, tai: paprastuosius tritonus (Lissotriton vulgaris), pievines varles (Rana temporaria), smailiasnukes varles (Rana arvalis), ežerines varles (Pelophylax ridibundus), didžiąsias kūdrines varles (Pelophylax kl. esculentus), pilkasias rupūžes (Bufo bufo), žaliasias rupūžes (Bufotes viridis), nendrines rupūžes (Epidalea calamita), česnakes (Pelobates fuscus).
Žuvys (Pisces): Kuršių mariose sutinkama apie 50 žuvų rūšių, iš kurių 5 žuvų bei 1 nėginių (Petromyzonidae) rūšis yra įtraukta į buveinių direktyvos II ir V priedus. Dažniausiai pasitaikančios Kuršių mariose žuvys, tai paprastosios kuojos (Rutilus rutilus), ešeriai (Perca fluviatilis), paprastosios raudės (Scardinius erythrophalmus), paprastieji plakiai (Blicca bjoerkna), paprastieji karšiai (Abramis brama).
Vabzdžiai (Insecta): Nacionaliniame parke aptikama 889 dieninių bei naktinių (Macrolepidoptera) drugių bei 746 (Coleoptera) vabalų rūšys. Čia yra užregistruota nemažai šiam regionui būdingų, bet kituose regionuose retų, tame tarpe ir įrašytų į Lietuvos raudonąją knygą rūšių. Beveik visos retos vabzdžių rūšys nacionaliniame parke susijusios su atviromis smėlėtomis buveinėmis, tad palaikant tokią vabzdžių įvairovę ir gausumą, svarbu neleisti smėlynams apaugti augalija. Parkas garsėja smėlingiems biotopams būdingomis smėlinėmis auslindomis (Labidura riparia).
Kultūros vertybės
thumb|250px|[[Tomas Manas|Tomo Mano namas-muziejus Nidoje.]]
Be gamtos vertybių nacionaliniame parke saugomi ir kultūros paveldo objektai: etnografinės žvejų sodybos, senosios XIX a. pabaigos – XX a. pradžios vilos Nidos, Juodkrantės, Preilos, Pervalkos, Smiltynės gyvenvietėse, užpustytų senųjų gyvenviečių kultūriniai sluoksniai, senosios Nidos kapinės, Nidos ir Juodkrantės evangelikų liuteronų bažnyčios, kiti būdingos medinės architektūros pastatai.
Įdomios senosios Nidos kapinės, memorialinės vietos, užpustytų kaimų vietovės. Yra keletas muziejų – Kuršių nerijos nacionalinio parko gamtos muziejus, Jūrų muziejus-akvariumas Smiltynėje, Žvejo etnografinė sodyba, gyventojų verslų ekspozicija, Gintaro galerija-muziejus, T. Mano kultūros centras Nidoje. Akį traukia daug gerai sutvarkytų ir restauruotų pamario žvejų sodybų, kurių ypač gausu Nidos ir Juodkrantės senosiose dalyse.
Laisvalaikis ir pramogos
Parke yra išskirtinės sąlygos poilsiui: žuvingos marios, švarūs pajūrio paplūdimiai, grybingi miškai. Puikios sąlygos buriuoti. Nidoje, Juodkrantėje ir Smiltynėje yra uostai, Preiloje, Pervalkoje ir Nidoje – valčių prieplaukos. Kuršių nerijoje nutiestas dviračių takas (trasos ilgis 53 km.), Nidoje ir Juodkrantėje nuomojami dviračiai. Naglių rezervate yra pėsčiųjų takas. Gamtosauginiais tikslais nerijoje draudžiama kurti laužus, statyti palapines. Apsistoti galima poilsio namuose arba pas vietinius gyventojus.
Galima atlikti nuostabią kelionę pėsčiomis nuo Nidos iki Juodkrantės pajūriu, išskyrus gamtinio rezervato teritoriją, ir nuo Nidos iki Pervalkos pamariu. Kadangi nerijos kraštovaizdžiai ypač jautrūs, čia neleidžiama ardyti kopų, draudžiama statyti palapines, kurti laužus, vaikščioti po gamtinių rezervatų teritorijas, išskyrus specialiai įrengtus pažintinius takus. Grobšto ir Naglių rezervatuose draudžiama vaikščioti po visą jų teritoriją. Naglių rezervatą praplaukiant kanojomis pamariais siūlo pažinti vietiniai kanojų žygių organizatoriai.
Geriausios sąlygos buriuoti yra mariose ir jūroje. Smiltynėje ir Nidoje įrengti jachtų klubai, kurie priima įvairaus dydžio jachtas. Čia galima išsinuomoti burlentes, jachtas su įgula, organizuojamos ir pramoginės ekskursijos jachtomis po Kuršių marias. Keliautojai gali apsistoti Smiltynės jachtų klube, Nidos viešbučiuose. Nauja jachtų prieplauka su visa reikiama įranga pastatyta Juodkrantėje. Čia, taip pat ir Nidoje bei kitose Kuršių nerijos gyvenvietėse vasarą plaukioja mažos jachtos, kurios mielai plukdo turistus. Plaukioti burlentėmis leidžiama be apribojimų. Taip pat yra siūloma buriuoti sausumoje Blokart vėjaračiais, bei žiemą Ice-Blokart ledrogėmis.
Parke švenčiama Europos nacionalinių ir gamtos parkų diena, Žemės diena, Miško diena, vyksta Žvejo šventė, Kuršių marių regata, festivaliai – muzikinė žiema Neringoje, T. Mano tarptautinis festivalis, „Musica Baltica“, „Musica Domestica“, „Tek saulužė ant maružių“ ir kt.
Žarna (upė)
Žarna – mažas upelis Lietuvoje, Telšių rajone; Minijos kairysis intakas. Prasideda Žemaičių aukštumoje, miškelyje į rytus nuo Nagurkos. Teka į šiaurės rytus, šiaurę. Įteka į Miniją 192,2 km nuo jos žiočių.
Intakas: Butkų upelis (dešinysis, ilgis 3,5 km).
Žarnos dešiniajame krante yra Žarėnų miestelis (jo pavadinimas kilęs nuo upės).
Upėvardis gali būti kilęs nuo organo pavadinimo žarna, arba susijęs su žodžiu žaras („atšaka“).
Jackson Pollock
thumb|150px|Jackson Pollock (1950) Jackson Pollock (Džeksonas Polokas, 1912 m. sausio 28 d. – 1956 m. rugpjūčio 11 d.) buvo įtakingas JAV menininkas, vienas reikšmingiausių abstraktaus ekspresionizmo judėjimo atstovų.
Biografija
Jackson Pollock gimė Kodyje, Vajominge ir užaugo Arizonoje. 1929 m. persikėlė į Niujorką, kur studijavo pas Tomą Bentoną. Pirmieji J. Pollock reprezentaciniai darbai buvo įtakoti meksikiečių sienų tapytojų David Alfaro Siqueiros ir Diego Rivera. Tačiau, po apsilankymo Pablo Picasso ir siurrealistinių darbų parodoje J. Pollock darbai tapo simboliškesni. Keletą metų J. Pollock buvo taikoma psichoanalitinė terapija, bandant susidoroti su jį kankinusia depresija. Dėl to jis susidomėjo K. Jungo teorija apie pirminius archetipus, kuri buvo pagrindas J. Pollock darbuose nuo 1938 iki 1944 m. Šie darbai dažnai yra žiaurūs ir sunkiai suprantami iš pirmo žvilgsnio.
1944 m. J. Pollock vedė Lee Krasner. 1945 jie persikėlė į Long Island, kur klėtyje jis įkūrė savo studiją.
1956 m. būdamas 44, žuvo automobilių avarijoje, kartu su juo automobilyje buvusi Edith Metzger taip pat žuvo, išliko gyva tiktai Ruth Kligman. Manoma, kad jis buvo neblaivus. Po J. Pollock mirties jo galerija pardavė visus darbus, kurie buvo likę studijoje.
Labeikiai (Utena)
Labeikiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Leliūnų.
Istorija
Sovietmečiu kaime buvo Labeikių tarpkolūkiniai vaikų namai.
Juozas Kreivėnas
Biografija
Iki 1927 m. mokėsi Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje, 1932 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją ir 1942 m. Vilniaus pedagoginį institutą. 1942–1943 m. Vilniaus universitete studijavo istoriją. Muzikos mokėsi pas J. Kamaitį Marijampolėje, o vėliau muzikos žinias gilino įvairiuose kursuose.
1931–1933 m. vargonininkavo Rudaminoje ir Plutiškėse. Atlikęs karinę tarnybą, nuo 1935 m. mokytojavo Seinų apskrityje, nuo 1939 m. – Vilniaus apskrityje. 1941– 1944 buvo pradžios mokyklų inspektorius.
Nuo 1929 m. su pertraukomis vadovavo ir chorams. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Rudaminos jaunalietuvių 76 dalyvių mišrųjį chorą. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, mokytojavo įvairiose mokyklose, buvo Miuncheno apygardos lietuvių pradžios mokyklų inspektorius, vadovavo lietuvių tremtinių chorui. 1948 rotatoriumi išleido dainų rinkinį pradžios mokykloms, o 1949 I. Vasyliūno liaudies dainų, paskui J. Žilevičiaus ir J. Gaubo dainų rinkinius.
1950 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Sisere. Tuoj įsijungė į Amerikos lietuvių kultūrinį ir muzikinį gyvenimą. Pradėjo vadovauti Šv. Antano parapijos lituanistinių mokyklų – pradžios ir aukštesniosios – moksleivių chorui ir Sisero lietuvių chorui, kurį parengė 1966 m. 3-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje.
Nuo 1951 m. ėmė dirbti L. Simučio pavaduotoju Aušros Vartų lietuvių parapijoje, o apie 1972 m. tapo šios parapijos vargonininku ir choro vadovu. Taip pat vadovavo Sisero lietuviškų mokyklų chorams – 1971 m. 4-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje parengė 70 dalyvių mišrųjį chorą.
Atliko didelį visuomeninį darbą. Įstojęs į ALRK Vargonininkų sąjungą – jo pasiūlymu vėliau ši organizacija pavadinta Šiaurės Amerikos lietuvių muzikos sąjunga – kurį laiką buvo Centro valdybos pirmininkas, 1983–1987 m. rinktas žurnalo „Muzikos žinios“ redaktoriumi, nuo 1955 m. JAV LB Kultūros fondo pirmininkas. Buvo 1956 m. 1-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje vykdomojo komiteto generalinis sekretorius ir Dainų šventės leidinio redaktorius, 1957 m. Lietuvių tautinių šokių šventės vykdomojo komiteto vicepirmininkas ir šventės leidinio redaktorius. Daug prisidėjo prie lietuvių kompozitorių kūrinių natų dauginimo ir platinimo, parašė nemaža muzikinių straipsnių ir recenzijų „Muzikos žiniose“, „Drauge“, „Vienybėje“ ir kitur, aprašė kompozitoriaus V.
Jakubėno kūrybinį palikimą, redagavo J. Žilevičiaus parengtą muzikų vardyną, tvarkė J. Žilevičiaus muzikologijos archyvą ir jam perdavė daug įvairios medžiagos. Dalyvavo mokytojų konferencijose, parašė mokymo priemonę „Lietuvių kalbos pratimai“, sudarė ir leido dainynus. Ypač populiarus buvo jo sudarytas ir redaguotas dainynas „Lėk, sakalėli" (1962).
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Zelenogradsko rajonas
Zelenogradsko municipalinis rajonas, 1946–2004 m. Zelenogradsko rajonas  – Kaliningrado srities (Rusijos Federacija) administracinis vienetas srities šiaurės vakarų dalyje. Rajono centras – Zelenogradskas,.
Geografija
Ribojasi pietvakariuose su Baltijsko rajonu, rytuose su Gurjevsko rajonu, vakaruose ir šiaurėje rajono krantus skalauja Baltijos jūra, šiaurėje – Kuršių marios. Įsteigtas Kuršių nerijos nacionalinis parkas.
Rajono plotas 2016 km², iš jų 45 000 ha žemės ūkio paskirties žemė, 19 900 ha miškas. Rajono teritorijoje yra nemažai naudingų iškasenų – molis, durpės, rudoji anglis, nafta, smėlis, o svarbiausia – gintaras.
Istorija
1946 m. balandžio 7 d. įkurtas Kranco rajonas, kuris apėmė buvusią Rytų Prūsijos provincijos Žuvininkų apskritį, bet 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ pakeitus rajono centro pavadinimą, pavadintas Zelenogradsko rajonu. 2007 m. spalio 25 d. rajono šiaurėje įsteigtas Svetlogorsko rajonas. Vykdant municipalinę reformą, nuo 2008 m. oficialus pavadinimas – Zelenogradsko municipalinis rajonas.
Gyventojų surašymų duomenimis Žuvininkų apskrityje 1900 m. buvo 281 gyvenvietė su 53 063 gyventojais, 1910 m. – 266 gyvenvietės su 52 464 gyventojais, 1933 m. sustambinus dvarus – 103 gyvenamieji statistiniai vienetai su 65 002 gyventojais. Zelenogradsko rajone 2002 m. 122 gyvenvietėse buvo 32 300 gyventojų, iš jų 14 500 gyveno miestuose, 2010 m. buvo likę 112 gyvenviečių su 32 485 gyventojais.
Ekonomika
Pagrindinė ekonomikos šaka – poilsio industrija ir turizmas. Rajono teritorijoje yra nacionalinis parkas „Kuršių nerija“, keliolika kurortų ir kurortinių vietovių, purvo ir mineralinio vandens gydyklos, puikūs pliažai. Istorijos ir kultūros paminklų sąraše – 55 paminklai.
Rajoną kerta tranzitinis automobilių kelias Kaliningradas – Klaipėda, netoli tarptautinis Chrabrovo oro uostas, Pionersko uostas, atviras turistiniams ir pramoginiams laivams.
Bučiūnai (Raseiniai)
Bučiūnai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Verėduvos, tarp greitkelio ir plento, šalia prasideda kelias.
Zelenogradsko rajonas
Savivalda
Rajono teritorijoje iki 2008 m. buvo šios apylinkės, kurios rinko savo tarybas:
Bučiūnai (Raseiniai)
Istorija
XX a. pradžioje buvo Bučiūnų kaimas ir palivarkas Mankūnų valsčiuje. Šis priklausė Sirtautams, vėliau – Levanevskiams.
Zelenogradsko rajonas
Savivalda
thumb|Zelenogradsko municipalinio rajono administraciniai subjektai nuo 2008 m. Vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Kaliningrado srities įstatymu Nr. 256 rajone sudaryti:
Vietovardžiai
Buvę dvarai:
Paprastoji vandens lelija
Paprastoji vandens lelija (Nymphaea alba) yra lūgninių (	Nymphaeaceae) šeimos, vandens lelijų (Nymphaea) genties augalas.
Auga stovinčio ar lėtai tekančio vandens telkiniuose iki 4 m gylyje. Tai daugiamečiai, storais šakniastiebiais augalai. Paprastoji vandens lelija yra įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Banga
Bangos sklidimo lygtis
Bangos sklidimo lygtis – antros eilės hiperbolinė diferencialinė lygtis, matematinėje fizikoje aprašanti bangų sklidimą erdvėje ir laike.
Bendruoju atveju ją galima užrašyti taip:
.
Čia \Delta\; – Laplaso operatorius (laplasianas), o v\; – bangos sklidimo greitis terpėje.
Pačiu bendriausiu atveju jos sprendinys yra keturių kintamųjų funkcija, iš kurių trys nusako erdvę, ketvirtasis – laiką. Vienmatėje erdvėje sprendinys yra tik dviejų kintamųjų funkcija ir užrašomas taip:
Jei nagrinėjamas bangos amplitudės \xi\; kitimas viename taške bėgant laikui, tai gaunama įprasta svyravimuose vieno kintamojo t\; funkcija
Bangų lūžis
Banga pereidama ribą tarp dvejų terpių, kuomet pakinta bangos sklidimo greitis, lūžta.
Čia kampas matuojamas nuo krypties statmenos dvejų terpių ribai.
Reliatyvistinis Doplerio efektas
Doplerio efektas – bangos dažnio pokytis judant stebėtojui arba bangų šaltiniui.
Colin Kazim-Richards
Kolinas Kazimas-Ričardsas (Turkijoje vadinimas Kâzım Kâzım g. 1986 m. rugpjūčio 26 d.) – iš Anglijos kilęs Turkijos futbolininkas, Turkijos rinktinės puolėjas.
Karjera
2011 m. sausio 4 d. su Galatasaray SK klubu pasirašė 3,5 m. trukmės sutartį.
rungtyniavo nuo 2007 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. Europos futbolo čempionate.
Avogadro konstanta
miniatiūra|[[Amadėjus Avogadras]] Avogadro konstanta (literatūroje dar galima rasti pavadinimą Avogadro skaičius) – konstanta, medžiagos molekulių skaičius viename molyje – 12C (anglies-12) atomų skaičius viename molyje – 12 gramų (0,012 kg) 12C.
Avogadro dėsnis – vienoduose tūriuose vienodomis sąlygomis bet kokių dujų molekulių skaičius vienodas.
Žemaitkiemis (Babtai)
Žemaitkiemis (anksčiau Babtynas) – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Babtų, dešiniajame Nevėžio krante, prie kelio Raudondvaris–Panevėžiukas. Yra Babtyno dvaras (dar vadinamas Žemaitkiemio dvaro sodyba), stūkso Babtyno piliakalnis.
Etimologija
thumb|left|240px|Pakelės koplytstulpis prie dvaro
Anksčiau 1743 m. krikšto metrikose minėtas Stanislovas Želnys iš Žemaitkiemio ir Barbora Šaševičienė iš Šašių. Vėliau kaimas vadintas Babtynu (arba dar žinomas kaip Babcinà, Babcýna, Babtinė, Babtynė, Babtiniai). Manoma, kad jis kilęs arba nuo Babtų miestelio, arba nuo asmenvardžio Babtas. Žemaitkiemiu vietovė pervadinta dvaro savininko V. Nagevičiaus iniciatyva XX a. tarpukariu.
Istorija
XVI a. Šiukštos įkūrė Babtyno dvarą.
Kiauliukės
Kiauliukės (Saxicolinae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių pošeimis. Anksčiau buvo priskiriamas strazdinių (Turdidae) šeimai. Minta vabzdžiais, kartais lesa uogas. Aptinkami Europoje ir Azijoje, šiaurinės rūšys migruoja.
Abramovo krantas
Abramovo krantas  – dalis Mezenės įlankos (Baltoji jūra) kranto (Archangelsko sritis) nuo Mezenės upės žiočių iki Voronovo kyšulio.
Pavadinimas kilęs iš dialektinio 'vėplio jauniklis'. Šiame kranto ruože pomorų verslovininkai medžiodavo metų nesulaukusius vėpliukus.
Krantą sudaro nuosėdinės uolienos, jis yra smėlinis skardis. Krantas neturi stambių įlankų, upių ir upelių žiotyse yra nedideli užutėkiai. Mūša krantą ardo maždaug 3 m/metus greičiu.
Žeimių apylinkė (Radviliškis)
Žeimių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šiaulėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Radviliškio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Jasaičių apylinkės, o dalis Žeimių apylinkės prijungta prie Notiniškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Žeimių apylinkė prijungta prie Šiaulėnų apylinkės.
Pamiralis
Pamiralis (arba Patyralis) – mažas upelis Lietuvoje, Rietavo savivaldybėje; Minijos kairysis intakas. Prasideda Žemaičių aukštumoje, į vakarus nuo Akmenskinės kaimo. Teka į vakarus, kerta Lenkaičių mišką. Įteka į Miniją 179,1 km nuo jos žiočių, 1 km į šiaurės rytus nuo Medingėnų.
Upėvardis Patyralis yra pa- priesagos vedinys iš Tyralis (šis, nuo žodžio tyras – „klampi pelkė, negyvenama, tuščia vieta“).
Boras (reikšmės)
Žodis boras gali reikšti:
Ingmar Bergman
Ernstas Ingmaras Bergmanas (SV Ernst Ingmar Bergman, 1918 m. liepos 14 d. Upsala, Švedija – 2007 m. liepos 30 d. Forė, Švedija) – garsus švedų teatro ir kino režisierius, laikomas vienu iš didžiausią įtaką XX a. kinui padariusių filmų kūrėjų. 2002 m. Sight & Sound sudarytame sąraše pavadinimu „Geriausi visų laikų režisieriai“ Ingmaras Bergmanas pateko tarp dešimties geriausių.
Ingmaras Bergmanas dažniausiai savo filmų scenarijus rašė pats, taip pat daugumoje jo filmų vaidino tie patys nuolatiniai pagrindinių vaidmenų atlikėjai: Maksas fon Siudovas, Bibi Anderson, Harieta Anderson, Liv Ulman ir kiti. Taip pat dirbo pagrindiniu režisieriumi Karališkame dramos teatre Stokholme ir teatre Miunchene. Ten režisavo apie 170 pjesių.
Dauguma režisieriaus filmų yra mažo biudžeto ir filmuoti Švedijoje, o nuo 1961 m. išleisto „Tarytum veidrodyje“ — Forės saloje.
Ingmaras Bergmanas savo kūryboje dažnai nagrinėjo įvairius su tikėjimu susijusius klausimus („Septintasis antspaudas“, „Žemuogių pievelė“, „Komunija“ ir kt.) ir buvo vadinamas „protestantu ateistu“. Pats režisierius yra pripažinęs praradęs tikėjimą pomirtinio gyvenimo egzistavimu, tačiau Makso fon Siudovo teigimu, vėliau vėl juo įtikėjęs.
Vaikystė ir jaunystė
Ingmaras Bergmanas gimė Upsaloje (Švedija) medicinos sesers Karinos ir liuteronų dvasininko Eriko Bergmano šeimoje. Ingmaras užaugo apsuptas religinės simbolikos ir pokalbių šia tema. Tėvas taip pat laikėsi ekstremalių dešiniųjų politinių pažiūrų ir griežtai auklėjo savo vaikus. Už tokius „prasižengimus“, kaip šlapinimasis į lovą, Ingmaras ne kartą buvo uždarytas į tamsią spintą. Nors I. Bergmanas augo pamaldžiuose liuteronų namuose, vėliau pareiškė, kad tikėjimą prarado būdamas dar 8-erių, ir su tuo susitaikė tik kurdamas „Komuniją“ (SV Nattvardsgästerna, 1963 m.)
1937 m. I. Bergmanas įstojo į Stokholmo universitetinę kolegiją (kuri vėliau buvo pervadinta Stokholmo universitetu), kur studijavo meną ir literatūrą. Čia įsitraukė į studentų teatro veiklą ir labai pamėgo kiną. Užmezgęs romantiškus santykius, susipyko su tėvu ir nebendravo su juo kelerius metus. I. Bergmanas nebaigė universiteto, bet parašė kelias pjeses, operą ir tapo teatro režisieriaus padėjėju. 1942 m. jam buvo suteikta proga pastatyti spektaklį pagal vieną iš savo pjesių „Kasparo mirtis“. Pjesę pamatė kino kompanijos „Svensk Filmindustri“ nariai ir pasiūlė I. Bergmanui bendrovės scenaristo darbą. 1943 m. I. Bergmanas vedė Elzę Fišer (Else Fisher).
Kinas
I. Bergmano karjera kine prasidėjo 1941 m., kai jis ėmė tobulinti kitų prašytus scenarijus, bet pirmuoju reikšmingu pasiekimu tapo paties sukurtas scenarijus, kurį 1944 m. filme „Pjudymas“ (SV Hets) realizavo Alfas Šiobergas (Alf Sjöberg). I. Bergmanas taip pat tapo šio filmo režisieriaus padėjėju. Antrojoje autobiografinėje knygoje I. Bergmanas pripažino, kad tai buvo jo tikrasis režisūrinis debiutas. Tarptautinė šio filmo sėkmė po metų suteikė I. Bergmanui pirmąją progą pastatyti savo filmą. Per kitus 10 metų jis parašė ir režisavo keliolika filmų, tarp jų juostas „Kalėjimas“ (SV Fängelse,1949 m.) ir „Juokdarių vakaras“ (SV Gycklarnas afton) bei „Vasara su Monika“ (SV Sommaren med Monika, abu1953 m.).
thumb|left|250px|Daug patalpose vykstančių scenų I. Bergmanas nufilmavo „Filmstaden“ kino studijoje į šiaurę nuo Stokholmo
Pasaulinės sėkmės I. Bergmanas sulaukė sukūręs filmą „Vasarvidžio nakties šypsenos“ (SV Sommarnattens leende, 1955 m.), kuris laimėjo apdovanojimą „už geriausią poetinį humorą“ ir kitais metais Kanų kino festivalyje buvo nominuotas Auksinei palmės šakelei. Tada režisierius pastatė „Septintąjį antspaudą“ (SV Det sjunde inseglet) ir „Žemuogių pievelę“ (SV Smultronstället), kurie Švedijoje pasirodė 1957 m. su dešimties mėnesių pertrauka. Kanuose „Septintasis antspaudas“ laimėjo specialųjį žiuri prizą ir buvo nominuotas Auksinei palmės šakelei, o „Žemuogių pievelė“ atnešė I. Bergmanui ir jo žvaigždei Viktorui Šiostriomui (Victor Sjöström) daug apdovanojimų.
Kitus du dešimtmečius I. Bergmanas toliau produktyviai kūrė filmus. Nuo XX a. 7-ojo dešimtmečio pr. I. Bergmanas gyveno Švedijai priklausančioje Forės (SV Fårö) saloje į šiaurę nuo Gotlando, kur sukūrė kelis savo filmus.
1976 m. I. Bergmanas buvo suimtas dėl vengimo mokėti mokesčius. Užpykęs režisierius pareiškė, kad daugiau niekada Švedijoje nekurs kino. Jis uždarė savo kino studiją Forės saloje ir paliko šalį. Kitą I. Bergmano filmą, „Gyvatės kiaušinis“ (, 1977 m.), finansavo Vokietija ir JAV, ir tai buvo antrasis režisieriaus filmas anglų kalba (pirmasis buvo 1971 m. „Prisilietimas“ (SV Beröringen)). Po metų pasirodė vienas ryškiausių šio laikotarpio I. Bergmano kūrinių – JK ir Norvegijos finansuota juosta „Rudens sonata“ (Höstsonaten, 1978 m.) Filme motiną suvaidino Ingrida Bergman (Ingrid Bergman), o dukrą – Liv Ulman (Liv Ullmann). Kitą režisieriaus darbą „Iš marionečių gyvenimo“ (, 1980 m.) finansavo JK ir Vokietija.
1982 m. I. Bergmanas trumpam grįžo į tėvynę, kad sukurtų „Fani ir Aleksandrą“ (SV Fanny och Alexander) – filmą, kuris skirtingai nuo kitų režisieriaus darbų, buvo skirtas platesnei auditorijai, bet profesionalų buvo kritikuojamas už lėkštumą ir komerciškumą. I. Bergmanas teigė, kad tai paskutinis jo filmas, ir žadėjo imtis teatro režisūros. Po to jis parašė kelis filmų scenarijus ir režisavo kelis TV filmus. Kaip ir anksčiau, kai kurie iš šių TV filmų vėliau pasirodė kino teatruose. Paskutinis toks darbas buvo „Vedybinio gyvenimo scenų“ tęsinys „Sarabanda“ (SV Saraband, 2003 m.), kurį I. Bergmanas režisavo jau būdamas 84-erių.
thumb|250px|I. Bergmanas su savo ilgamečiu operatorium Svenu Niukvistu (Sven Nykvist) filmuojant juostą „Tarytum veidrodyje“ ([[SV Såsom i en Spegel, 1961 m.)]]
Kūrybinė grupė
I. Bergmanas subūrė savo asmeninę „kūrybinę grupę“, kurią be kitų aktorių sudarė Maksas fon Siudovas (Max von Sydow), Bibi Anderson (Bibi Andersson), Harieta Anderson (Harriet Andersson), Erlandas Juzefsonas (Erland Josephson), Ingrida Tulin (Ingrid Thulin) ir Gunaras Bjornastrandas (Gunnar Björnstrand) – kiekvienas šių aktorių suvaidino bent penkiuose režisieriaus filmuose. Norvegė aktorė Liv Ulman (Liv Ullmann), pasirodžiusi devyniuose I. Bergmano filmuose ir viename TV filme („Sarabanda“), pirmoji prisijungė prie kūrybinės grupės (1966 m. filme „Persona“) ir labiausiai suartėjo su I. Bergmanu – tiek kūrybiniame, tiek asmeniniame gyvenime. 1966 m. jie susilaukė dukters Linos (Linn Ullmann). 1953 m. I. Bergmanas pradėjo dirbti su kino operatoriumi Svenu Niukvistu (Sven Nykvist). Jidu puikiai suprato vienas kitą, ir I. Bergmanui nereikėdavo sukti galvos dėl kadro kompozicijų. Filmavimo dienos rytą jis trumpai pakalbėdavo su S. Niukvistu apie pageidaujamą nuotaiką bei kompoziciją ir visiškai nesikišdavo į operatoriaus darbą iki vakaro, kai būdavo aptariamas kitos dienos filmavimas.
Finansavimas
I. Bergmanas teigė, kad niekada neturėjo problemų dėl finansavimo ir paminėjo dvi priežastis: pirma, jis negyveno JAV, kur, jo nuomone, per daug vaikomasi kino filmų nešamo pelno, ir antra, jo filmai dažniausiai nebūdavo brangūs. (Pavyzdžiui, filmas „Riksmai ir kuždesiai“ (SV Viskningar och rop) buvo sukurtas už maždaug 450 000 JAV dolerių, o „Vedybinio gyvenimo scenos“ – šešių dalių TV filmas – kainavo tik 200 000 JAV dolerių.)
Technika
I. Bergmanas pabrėžė, kad peržiūrint per dieną nufilmuotą medžiagą svarbu būti kritišku, bet atsiriboti nuo emocijų, ir teigė, kad jis pats neklausdavo savęs, ar medžiaga puiki, ar siaubinga, bet ar ji tinkama, ar ją reikia perfilmuoti.
right|thumb|250px|I. Bergmanas ir aktorė Ingrida Tulin (Ingrid Thulin) filmuojant „Tylėjimą“ (1963 m.)
Temos
I. Bergmano filmuose dažniausiai nagrinėjamos egzistencinės, mirties, vienatvės ir tikėjimo temos.
Šios temos atrodo pagrindinės, tačiau daugelyje filmų svarbi ir lytinė aistra, akivaizdi tiek filmuose apie viduramžius („Septintasis antspaudas“), XX a. pradžios Upsalos aukštuomenės vaikus („Fani ir Aleksandras“) arba šiuolaikinį susvetimėjimą („Tylėjimas“). Moteriškos I. Bergmano filmų veikėjos dažniausiai geriau suvokia savo seksualumą nei vyrai ir nevengia jo parodyti, kartais net labai atvirai (pvz., „Riksmai ir kuždesiai“) – tai I. Bergmanas, 1960 m. duodamas interviu „Time“ žurnalui, pavadino „fokusininko“ darbo požymiu. 1964 m. interviu žurnalui „Playboy“, jis sakė: „…lyties apraiškos labai svarbios, ypač man, nes mažiausiai noriu kurti vien intelektualų kiną. Noriu, kad žiūrovai pajustų mano filmus. Man tai daug svarbiau nei tai, kad jie suprastų juos.“ I. Bergmano žodžiais, filmas buvo jo reiklioji meilužė. Asmeninis režisieriaus gyvenimas neretai sutapdavo su kūryba, todėl kai kurios svarbiausios režisieriaus aktorės iš tiesų tapo jo meilužėmis.
Iškreipta, nelaiminga, neišreikšta, atstumta meilė – daugelio I. Bergmano filmų leitmotyvas, pradedant „Komunija“, kur bergždžias pastoriaus tikėjimas supriešinamas su jo buvusios meilužės pastangomis padėti jam per meilę atrasti dvasinį išganymą.
Nors pagal politines pažiūras buvo socialdemokratas, Bergmanas yra pasakęs, kad „kaip menininkas nepolitikuoju... Nekuriu propagandos vienam ar kitam poelgiui“.
Požiūris į savo kūrybą
Paklaustas apie savo filmus, I. Bergmanas geriausiai įvertino „Komuniją“, „Personą“ ir „Riksmus ir kuždesius“, bet, duodamas interviu 2004 m., režisierius teigė, kad jo filmai jam kelia depresiją, ir kad jis nebegali jų žiūrėti. Jo paties teigimu, šiuose filmuose jis pasiekė kino galimybių ribas.
Teatras
1953 m. tapo Malmės teatro režisieriumi ir dirbo čia septynerius metus. Su daugeliu savo filmų žvaigždžių I. Bergmanas anksčiau pradėjo dirbti scenoje. Dauguma „Bergmano trupės“ narių, padėjusių režisieriui sukurti 7-ojo dešimtmečio filmus buvo iš Malmės teatro (pvz., Maksas fon Siudovas). 1960–1966 m. I. Bergmanas režisavo Stokholmo Karališkajame dramos teatre, o 1963–1966 m. buvo jo direktorius.
Išvykęs iš Švedijos po incidento dėl vengimo mokėti mokesčius, I. Bergmanas tapo Miuncheno (Vokietija) „Residenz Theatre“ režisierium (1977–1984 m.) Teatre aktyviai dirbo ir paskutiniajame XX a. dešimtmetyje, o 2002 m. Karališkajame dramos teatre pastatė paskutinį savo spektaklį – Henriko Ibseno „Laukinę antį“.
Kaltinimai dėl vengimo mokėti mokesčius
1976 m. buvo sunkiausi I. Bergmano gyvenimo metai. 1976 m. sausio 30 d. Augusto Strindbergo pjesės „Mirties šokis“ repeticijos Stokholmo Karališkajame dramos teatre metu jį suėmė civiliais drabužiais vilkintys policijos pareigūnai ir pateikė kaltinimus vengimu mokėti pajamų mokestį. Šis įvykis labai sukrėtė I. Bergmaną. Pažeminimas sukėlė nervinį sukrėtimą ir režisieriui teko gydytis nuo gilios depresijos.
Sugrįžimas
1978 m. viduryje I. Bergmanas, regis, įveikė nuoskaudą savo tėvynei. Tų pačių metų liepą jis grįžo į Švediją, Forės saloje atšventė savo 60-metį ir vėl ėmė režisuoti Karališkajame dramos teatre. Norėdamas pagerbti režisieriaus sugrįžimą, Švedijos kino institutas įsteigė Ingmaro Bergmano premiją, kasmet įteikiamą už kino pasiekimus.
I. Bergmanas gyveno Miunchene iki 1984 m. Duodamas vieną iš paskutinių plačios apimties interviu Forės saloje 2005 m., I. Bergmanas teigė, kad nepaisant darbo tremtyje, jis iš tiesų prarado aštuonerius savo profesinio gyvenimo metus.
2003 m. gruodį I. Bergmanas pasitraukė iš kino. 2006 m. spalį jam buvo operuotas klubas, po operacijos sekė ilga reabilitacija. 2007 m. liepos 30 d., būdamas 89-erių, jis ramiai mirė miegodamas savo namuose Forės saloje. Tą pačią dieną mirė ir kitas žinomas kino režisierius Mikelandželas Antonionis (Michelangelo Antonioni). I. Bergmanas buvo kukliai palaidotas 2007 m. rugpjūčio 18 d. Forės saloje.
Apdovanojimai ir nominacijos
Nominacijos Oskarui
Eufrosinė
Eufrosinė – graikų mitologijoje  džiaugsmo ir linksmybių deivė, viena iš trijų charičių. Ji buvo dievo Dzeuso ir okeanidės Eurinomės duktė, Aglajos ir Talijos sesuo.
Mr. Olympia
thumb|right|220px|Mr. Olympia čempionato emblema Mr. Olympia – prestižinis pasaulio kultūrizmo čempionatas, kurį organizuoja Tarptautinė kultūrizmo federacija (, IFBB).
Laimėti Mr. Olympia čempionatą – aukščiausias pasiekimas kultūristams. Varžybų iniciatoriumi buvo Joe Weider, kuris taip siekė padėti šių varžybų nugalėtojams toliau tęsti sportinę karjerą ir užsidirbti pinigų.
Pirmosios varžybos įvyko 1965 m. rugsėjo 18 d. Bruklino muzikos akademijoje Niujorke, jas laimėjo Larry Scott.
Daugiausiai laimėjimų Mr. Olympia varžybose – aštuonis – iškovojo Lee Haney (1984–1991 metais) ir Ronnie Coleman (1998–2005 metais).
Mr. Olympia čempionate dalyvauja vyrai. Moterys varžosi kituose čempionatuose – Ms. Olympia, Fitness Olympia ir Figure Olympia.
Rick Dickinson
thumb|right|Dickinson sukūrė [[Sinclair ZX81|ZX81 asmeninio kompiuterio dizainą.]] Rick Dickinson – britų pramoninis dizaineris.
Sinclair
Nuo 1979 metų gruodžio jis prisijungė prie Sinclair Research kompanijoje. Ten jis sukūrė dizainą ZX80, ZX81, ZX Spectrum ir Sinclair QL asmeninių kompiuterių korpusams ir klaviatūroms. Taip pat sukūrė dizainą TV80 televizoriaus korpusui. Dickinson yra pabaigęs Niukaslo politechnikos institutą. Prie Sinclair kompanijos prisijungė dar prieš įgydamas mokslinį laipsnį.
Po Sinclair
1986 metais jis įkūrė Dickinson Associates industrinio dizaino konsultacijos įmonę Kembridže. Tais pačiais metais jis sukūrė dizainą Cambridge Z88 kompiuteriui. 1987 metais jis gavo Amstrad vadovo Alan Sugar užsakymą kompanijos pirmojo nešiojamo kompiuterio dizaino koncepcijai.
2018 metų balandžio 24 dieną mirė nuo vėžio.
Anarchizmas
thumb|right|Anarchizmo simbolisAnarchizmas ( 'be valdovų') – politinė filosofija arba doktrinų ir pažiūrų visuma, kuri remiasi žmogaus sukurtais įstatymais nevaržoma laisve; teorija, teigianti, kad visos valdžios formos yra grindžiamos smurtu, todėl jos yra nebūtinos. Anarchizmo politinė filosofija išsivystė Europoje ir pasklido po visą pasaulį daugiausia XX a. pradžioje. Žodis „anarchija“, kaip dauguma anarchistų jį vartoja, nereiškia chaoso, nihilizmo ar moralinio nuopuolio, bet verčiau harmoningą anti-autoritarinę visuomenę paremtą asmens apsisprendimo teise ir asmenišku dalyvavimu. Vietoj autoritarinių politinių ir priverstinių ekonominių struktūrų, anarchistai siūlo socialinius santykius, paremtus laisvų asmenų savanoriškomis asociacijomis autonomiškose bendruomenėse, abipusę pagalbą ir savęs valdymą.
Nors anarchizmas lengviausiai apibrėžiamas prieš ką jis, tačiau anarchistai taip pat siūlo pozityvių vizijų, kurios, jų manymu, atvestų prie visiškai laisvų bendruomenių susikūrimo. Tačiau idėjos kaip anarchistinė bendruomenė turėtų veikti labai skiriasi, ypač ekonomikos atžvilgiu; taip pat kyla nesutarimų kokiais būdais reikia pasiekti laisvą visuomenę. Mokslininkai apskritai neapibrėžia anarchizmo kaip vieno „monolito“.
Kilmė
Kai kurie tvirtina, kad anarchizmo temos gali būti randamos Taoistų išminčių Lao Dzė bei Zhuangzi darbuose. Pastarasis buvo verčiamas taip: „Būta tokio dalyko, kaip žmonijos savivalda; niekuomet nebūta tokio dalyko, kaip [sėkmingas] žmonijos valdymas“; „Menkas vagis pasodinamas į kalėjimą. Didelis plėšikas tampa tautos valdytoju.“ Diogenas Sinopietis bei Kinikai, taip pat jų amžininkas Zenonas Kitonietis, stoicizmo pradininkas, taip pat nagrinėjo panašias temas.
Kaip bebūtų, modernusis anarchizmas kilo iš Švietimo amžiaus religinio bei pasaulietinio mąstymo, ypač iš Jean-Jacques Rousseau argumentų dėl laisvės moralinės svarbos. Nors iki XIX a. pradžios terminas „anarchistas“ turėjo visiškai neigiamą reikšmę. Didžiosios Prancūzų revoliucijos metu kai kurios grupės, pavyzdžiui, „Enragés“, pradėjo naudoti šį terminą teigiama prasme, laikydami Jakobinų „revoliucinės vyriausybės“ koncepciją oksimoronu. Tokioje politinėje atmosferoje William Godwin vystė savo filosofiją, kuri daugelio yra laikoma pirmąja šiuolaikinės anarchistinės minties apraiška.
William Godwin
W. Godwin, būdamas anarchistu ─ filosofu, prieštaravo revoliuciniams veiksmams eliminuojant valstybę ir laikė minimalią valstybę dabarties „neišvengiamu blogiu“, kuri taptų vis labiau nereikalingas ir bejėgis pamažu pasklindant žinojimui. W. Godwin pasisakė už kraštutinę individualizmo formą, teigdamas, kad visos kooperacijos rūšys darbe turi būti eliminuotos; jis teigė: „viskas, kas yra įvardijama terminu kooperacija tam tikra prasme yra blogis. „ W. Godwin manė, kad diskriminacija bet kokiu pagrindu, išskyrus gebėjimus, yra netoleruojama. W. Godwin taip pat yra gerai žinomas dėl to, kad vedė feministę Mary Wollstonecraft. Jų dukra, Mary Shelley, pabėgo iš namų norėdama susituokti su Percy Shelley, poetu, kuris buvo Godwin’o idėjų pasekėjas. Vėliau ji išgarsėjo parašiusi „Frankenšteiną“.
Pierre-Joseph Proudhon
Prancūzų rašytojas ir socialistas Pierre-Joseph Proudhon buvo pirmasis asmuo noriai vadinęs save anarchistu. Dėl to dalis tyrinėtojų jį laiko šiuolaikinės anarchizmo teorijos sukūrėju. Savo visuomenės ekonominių pagrindų tyrime „Kas yra nuosavybė?“ (1840 m.), Proudhon teigė, kad tikrieji visuomenės įstatymai neturi nieko bendro su valdžia, jie kyla iš pačios visuomenės prigimties. Todėl jis prognozavo galutinį valdžios žlugimą ir natūralios socialinės tvarkos atsiradimą: "„Kaip kad žmogus siekia teisingumo lygybėje, taip visuomenė siekia tvarkos anarchijoje. Anarchija ─ valdovo nebuvimas ─ tokia yra valdymo forma, į kurią mes kiekvieną dieną artėjame.“"
Jis išvystė spontaniškos visuomenės tvarkos teoriją, pagal kurią visuomenės organizacija gali atsirasti be jokios centralizuotos valdžios, „pozityvi anarchija“, kurioje tvarka atsiranda kiekvienam asmeniui „darant ką jis nori ir tik tai, ką jis nori“ ir kurioje "produktyvios veiklos sandorių užtenka sukurti socialinei tvarkai. " Jis suvokė anarchiją kaip: "„valdžios ar nuostatų forma, kurioje viešasis ir privatus sąmoningumas, susiformavęs per mokslo ir teisės vystymasi, yra pakankamas palaikyti tvarką ir garantuoti visas laisves. Joje, kaip pasekmė, policijos institucijos, prevenciniai ir represiniai metodai, biurokratija, apmokestinimas, t. t., yra sumažinti iki minimumo. Joje, ypač, monarchijos ir intensyvios centralizacijos formos dingsta, ir yra pakeičiamos federalinėmis institucijomis ir bendruomeniškumu paremtu gyvenimo būdu. '"
Jo opozicija kapitalizmui, valstybei ir organizuotai religijai įkvėpė vėlesnius anarchistus ir padarė jį vienu pagrindiniu jo laikų socializmo teoretikų. Tačiau, jis oponavo ir „komunizmui, ir utopiniam, ir marksistiniam, teigdamas kad jis sunaikintų laisvę atimdamas iš asmens jo gamybos įrankių kontrolę.“ Proudhon buvo anarchistas─filosofas, prieštaravęs smurtiniams revioliuciniams veiksmams.
Scarsick
Scarsick – šeštasis progresyviojo metalo muzikos grupės Pain of Salvation studijinis albumas.
Gryblaukis
Istorija
Gryblaukio kaimo miške yra 1941 m. žydų genocido aukų kapinės. 1941 m. rugsėjo 6 d. Tauragės apskrities viršininkas išleido nurodymus, kad visi apskrities žydai turi būti izoliuoti vienoje vietoje. Dar prieš šį nurodymą, liepos mėn. pradžioje Pužuose buvo sušaudyti Skaudvilės, Batakių ir aplinkinių vietovių vyrai. Po to moterys ir vaikai buvo suvežti į Batakių geležinkelio stoties sandėlius. Iš pradžių buvo sumanyta juos susprogdinti, bet to atsisakyta. Rugsėjo mėn. pradžioje Pužų (Mažintų) kaimo miške buvo iškastos 3 duobės. Į šią vietą iš stovyklos suvežti vaikai ir moterys. Kruviną egzekuciją atliko vietiniai ir iš gretimų miestelių atvykę baltaraiščiai, vokiečiai tik stebėjo. Budeliai buvo girti. Nužudyta apie 1800 žydų iš Batakių stovyklos ir keliasdešimt Eržvilko žydų. Apie 1965 m. genocido aukų vietoje buvo supilti du antkapiai ir aptverti betoniniu borteliu. 1988 m. Tauragės miškininkai pastatė informacinę lentą, 1991 m. Batakių seniūnija – paminklinį akmenį su jame iškalta informacija.
Nekaltumo prezumpcija
Nekaltumo prezumpcija – vienas svarbiausių baudžiamojo proceso principų. Asmuo laikomas nekaltu tol, kol teismas (ir tik teismas) nenustato kitaip (nepriklausomai nuo to, ar asmuo prisipažįsta, padaręs nusikaltimą). Šis principas yra įtvirtintas nacionaliniuose ir tarptautiniuose teisės aktuose.
Frėja
thumb|Heimdalas grąžiną vėrinį, Nils Blommér Skandinavų mitologijoje Frėja – vaisingumo deivė, Njordo ir Skadi duktė, Freiro sesuo. Vanų grupės deivė, po dievų karo asų įkaitė. Buvo ištekėjusi už Odino, susilaukė dviejų dukterų Hnosos ir Gersimi. Frėja buvo laikoma pačia trokštamiausia deive. Turėjo nuostabų vėrinį Brisingameną ir apsiaustą su erelio plunksnomis, kuris apsivilkusiam leisdavo pasiversti į bet kokį paukštį. Apsiaustą buvo paskolinusi Lokiui, kai šis keliavo vaduoti Idunos. Frėja labai mėgo brangenybes, vieną savo dukterų pavadino „Hnos“, kas reiškia „brangenybė“.
Kai ji panorėjo nuostabaus vėrinio Brisingameno, kurį pagamino keturi dvergai: Alrikas, Berlingas, Greras ir Dvalinas; Frėja užmokėjo praleisdama po naktį su kiekvienu amatininku, iš viso keturias naktis. Vėliau Lokis pavogė Frėjos vėrinį. Lokį nugalėjo ir vėrinį grąžino Heimdalas.
Jos nuolatos siekia milžinai, minima, kad keli jotunai jai piršosi, buvo ją pagrobę. Frėja visada pasiūlymus tekėti atmesdavusi. Buvo ištekėjusi tik už dievo Odino. Dvi Odino žmonos, Frėja ir Frigė kartais yra tapatinamos, tačiau yra skirtingos deivės, kurių skirtingos funkcijos, asmenybės bei simboliai. Frėja ir Frigė dažnai vaizduojamos drauge.
Dabravolės piliakalnis
Dabravolės piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Vilkaviškio rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Dabravolės, Pajevonio seniūnija. Pasiekiamas keliu Pajevonys – Vištytis, yra į kairę, pietryčiuose nuo jo.
Piliakalnis
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 25 400 m².
Tyrimai
1962 m. ir 1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Vakarinėje papėdėje, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Bučiūnai (Rokiškis)
Bučiūnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Lukštų, 2 km nuo Latvijos sienos, prie Susėjos ištakų.
Varė
Skandinavų mitologijoje Varė (Var) – asų grupės deivė. Ji klausosi priesaikų ir susitarimų tarp vyro ir moters, priesaiką sulaužiusįjį nubaudžia. Deivės garbei priesaikos buvo vadinamos vararomis (deivė var – priesaika varar).
TV80
miniatiūra|Sinclair TV80 televizorius Sinclair TV80, taip pat žinomas Flat Screen Pocket TV arba FTV1 vardais, buvo 1984 metais Sinclair Research kompanijos išleistas televizorius. Kitaip nei ankstesni Klaivo Sinklerio bandymai sukurti nešiojamą televizorių, naudojusių įprastinį gale esantį elektroninį vamzdį, TV80 naudojo plokščią CRT ekraną su šone įtaisyta elektronų patranka. Elektronai buvo nukreipiami į fosforescuojantį ekraną stipriu elektriniu lauku. Šis produktas buvo komerciniu požiūriu nesėkmingas ir nekompensavo jo 4 milijonų svarų sterlingų kūrimo išlaidų. Iš viso buvo parduota tik apie 15 000 vienetų. Technologijos neperspektyvumą dar tada numatė New Scientist žurnalas, perspėdamas, kad įrenginys bus trumpalaikis LCD technologijos požiūriu, kurią tuo metu tobulino Casio ir kitos Japonijos bendrovės.
Lava
thumb|200px|Lava Lava – daugiausia silikatinės sudėties masė (SiO2 sudaro nuo 40 iki 95 %), ugnikalnių išsiveržimo metu pasiekusi viršutinius žemės plutos sluoksnius ar išsiveržusios į išorę. Vis dar giliai žemėje esanti tokia pati medžiaga vadinama magma.
Išsiveržusios iš ugnikalnio skystos lavos temperatūra paprastai būna nuo 700 °C iki 1200 °C. Nors tai gana klampus skystis – iki 100 000 kartų klampesnis už vandenį, tačiau kol sustingsta ir sukietėja lava gali ilgai tekėti žemės paviršiumi. Sustingusi lava suformuoja magmines, efuzines uolienas.
Terminas greičiausiai kilęs iš lotynų kalbos žodžio labes – tekėti. Apibūdinant išsiveržusią magmą pirmą kartą šis terminas pavartotas Francesco Serao, kuris aprašė Vezuvijaus išsiveržimą 1737 m. gegužės 14 – birželio 4 d.
Lavos sudėtis
Išskiriami trys, kartais keturi, lavos tipai. Jie išskirti remiantis chemine sudėtimi, kuri apsprendžia ugnikalnio išsiveržimo pobūdį, lavos temperatūrą, lavos klampumą, tekėjimo greitį ir t. t.
Felzinė lava, pvz ., riolitas ir dacitas, būdinga strombolio tipo išsiveržimams, suformuoja lavos kupolus, tekmes. Taip pat šiam lavos tipui būdingos piroklastinės nuogulos ir tufai. Felzinė lava yra labai klampi. Ši savybė labiausiai susijusi su chemine lavos sudėtimi. Joje daug silicio oksido, aliuminio, kalio, natrio ir kalcio. Iš tokios lavos susidaro uolienos, kuriose daug feldšpatų ir kvarco mineralų. Būdinga lavos temperatūra 650–750 °C, tačiau gali būti ir aukštesnė.
Vidutinės sudėties lava turi mažiau aliuminio ir silicio oksido, bet dažniausiai magnio ir geležies koncentracijos yra didesnės. Šio tipo lava suformuoja andezito kupolus ir tėkmes. Vidutinės sudėties lava būdinga strombolio tipo išsiveržimams. Lava yra mažiau klampi nei felzinė, bet jos temperatūra aukštesnė – 750–950 °C.
Bazaltinei lavai būdinga didesnė geležies ir magnio koncentracija, jos temperatūra paprastai didesnė nei 950 °C. Dėl aukštos temperatūros ir mažesnės aliuminio ir silicio oksido koncentracijos ji yra skystesnė.
Tekėjimas
Tai kaip teka lava, labiausiai lemia jos klampumas. Labai klampi lava teka lėtai, joje formuojasi pusiau kieti blokai, kurie trukdo tėkmei. Tokioje lavoje lieka daug dujų. Mažiau klampi lava laisvai teka, iš skystos uolienos susiformuoja lavos tėkmės ir upės.
I Paralyze
„I Paralyze“ – 18-asis amerikiečių dainininkės ir aktorės Cher studijinis albumas, išleistas įrašų kompanijos „Columbia Records“ 1982 m. gegužės 28 d. Šis albumas, kaip ir keli ankstesni jos albumai, nebuvo sėkmingas ir nepateko į topus. Po albumo išleidimo Cher penkeriems metams pasitraukė iš muzikos ir susitelkė į karjerą kine.
Albumo informacija
Albumas buvo išleistas 1982 m. ir buvo pirmasis ir paskutinis su įrašų kompanija „Columbia Records“. Albumo prodiuseriai buvo John Farrar ir David Wolpert. Cher pirmąkart bendradarbiavo su kompozitoriumi ir prodiuseriu Desmond Child. Albumas buvo pristatytas tik laidose „American Bandstand“ ir „Solid Gold“. Dėl mažos reklamos jis buvo ignoruojamas kritikų ir nepateko į topus. 1999 m. albumą pakartotinai išleido įrašų kompanija Varese Sarabande, kuris buvo įvertintas fanų.
Albume yra įvairių stilių dainų: roko dainos „Walk With Me“, „The Book of Love“ ir „Rudy“, nežymaus kantri stiliaus garsai dainoje „I Paralyze“ bei kelios baladės, kaip „When the Love is Gone“ ir „Do I Ever Cross Your Mind?“, dainose „Back On the Street Again“ ir „Games“ jaučiamas stiprus 9-ojo dešimtmečio stilius. „Rudy“ ir „I Paralyze“ buvo išleisti kaip singlai, bet abu nebuvo sėkmingi. Vėliau daina „Rudy“ buvo perdainuota prancūzų dainininkės Dalida'os. 1981 m. Cher su Meat Loaf įrašė dainą „Dead Ringer For Love“. Ji tapo hitu Jungtinėje Karalystėje, tačiau nebuvo įtraukta į albumą.
Pjuvenų briketai
thumb|right|250px|Vamzdiškas medienos pjuvenų briketas Medienos pjuvenų briketai – kietasis kuras. Briketai gaminami iš supresuotų medienos pjuvenų ir pan. atliekų arba iš specialiai užaugintų energetinių augalų (pvz., susmulkintos gluosnių medienos) sausos masės.
Tai organinis kuras. Briketai gaminami iš biomasės, todėl yra priskiriami atsinaujinančios energijos klasei. Naudojant šiuos briketus atveju CO2 balansas yra arti nulio, nes degant jo išsiskiria tiek pat, kiek buvo sugerta fotosintezės metu. Pjuvenų briketų drėgnis gali būti sumažintas iki 4% (Lietuvoje prekiaujama 4-8% drėgnio briketais).
Pabalys
Pabalys arba Kionigshuldas (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Friedrichsweiler) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, apie 7 km į vakarus nuo Lazdynų ir 18–23 km į šiaurės vakarius nuo Pilkalnio, Kakšių balos pakraščiuose.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|180px|Pabalio kaimo bendruomenė 1927 m. Nusausintuose Kakšių balos (pelkės) pakraščiuose įkurta laisvai paveldima, nuo 1768 m. Kionigshuldu vadinama valda, kuri XVIII a. pab. bankrutavusi ir grįžusi valstybės nuosavybėn. Po 1800 m., sausinant pelkę grioviais, aplink ją įsikūrė 19 nausėdijų. Ūkininkauti nebuvo lengva, nausėdijų savininkai dažnai keitėsi. 1818 m. administracinė reforma padalino Kakšių balą ir aplink ją išsidėsčiusią koloniją į dvi dalis: vakarinė atiteko Ragainės apskričiai, rytinė – Pilkalnio. Pagal 1821 m. duomenis Pilkalnio apskrities dalis turėjo paveldimosios nuomos dvaro statusą, joje gyveno 37 gyventojai. 1854 m. Kionigshuldas (Pabalys) buvo paveldimos nuomos teisėmis valdomas kaimas (Erbpachtdorf) su 13 gyvenamųjų pastatų ir 90 gyventojų.
Iki 1945 m. priklausė Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Tupų valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Kionigshulde (Pabalyje) buvo 16 sodybų, 102 gyventojai, iš jų – 11 lietuvių (11 %). Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko. Kaimo teritorija padalinta įvairioms aplinkinėms gyvenvietėms.
Edvardavo dvaras
Edvardavas – buvęs palivarkas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Salantų, Klecininkuose (Imbarės seniūnija), prie kelio ir Pestupio upelio.