cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šilutės istorija
Naujieji laikai
Šilokarčemoje 1718 m. atidaryta pašto stotis, 1721 m. įsteigtas valst. dvaras, 1722 m. – valsčiaus centras, 1736 m. – gėrimų krautuvė. Laučiuose 1739 m. įsteigta pradžios mokykla.
1784 m. Šilutės apylinkėse buvo 14 kalvių. XVIII a. Šilutės apylinkėse buvo įvairių amatininkų: batsiuvių, siuvėjų, kalvių, odininkų, kailiadirbių, skrybėlininkų, kepėjų, mėsininkų, daržininkų, tekintojų, puodžių, kubilių, stiklių, dailidžių, stalių, dažytojų, mūrininkų, akmenskaldžių, tabako gamintojų, malūnininkų, aludarių, degtindarių, valtininkų. Amatininkais dažniausiai būdavo vokiečiai.
XX a. pirmoje pusėje Armalėnuose buvo plytinė (molį atsiveždavo geležinkeliu iš karjero, esančio už 700 m). 1907 m. Verdainėje pastatytas dujų fabrikas, veikęs iki 1939 m., kuriame akmens anglis buvo perdirbama į degiąsias dujas, kurios buvo naudojamos Šilokarčemoje gatvių, butų apšvietimui ir kitiems buitiniams reikalams. 1910 m. prie Šilokarčemos gyvenvietės prijungiami Žibai, Cintjoniškiai, Verdainė. 1912 m. nutiestas 1435 mm pločio siaurukas Šilutė-Kulėšai, priklausęs Insterburgo siaurųjų geležinkelių bendrovei (nors geležinkelis buvo plačiosios vėžės). 1945 m. jis buvo išardytas.
1918–1921 m. Šilutės seniūnijos taryba išleido savo 25, 50, 75 pfenigių ir 1 markės vertės banknotus, kurie buvo naudojami Šilutės apskrityje iki 1922 m. vasario 21 d.
1918 m. Šilokarčemoje įsteigta vokiška gimnazija. XX a. pr. Šilutės seniūnijos teritorija daugiausia buvo lietuviška, nors kai kurie kaimai buvo suvokietėję: 1905 m. Kirlikuose gyveno tik 44 %, Barzdūnuose – 37 %, Liaučiuose – 32 % ir kt. lietuvių.
Šilutės atsiskyrimas nuo Vokietijos
thumb|250px|Verdainės evangelikų bažnyčia
1920–1923 m. Prancūzijos valdymo metu, Šilokarčemoje būrėsi lietuvininkai, siekę Klaipėdos kraštą prijungti prie Didžiosios Lietuvos. 1922 m. pabaigoje Šilokarčemoje įsteigta Vyriausiojo Mažosios Lietuvos gelbėjimo komiteto skyrius, vėliau į Šilokarčemą persikelia ir Gelbėjimo komiteto nariai, kurie 1923 m. sausio 9 d. paskelbė manifestą, kad Klaipėdos direktorija ir kiti administraciniai organai paleidžiami, o visą valdžią perima nauja direktorija. 1923 m. sausio 10 d. vakare sukilėliai užėmė Šilokarčiamą. 1923 m. sausio 19 d. joje įvyko Vyriausio Mažosios Lietuvos gelbėjimo komiteto skyrių, Klaipėdos krašto lietuvių kult. ir ek. organizacijų suvažiavimas (120 žm.), kuris priėmė deklaraciją dėl Klaipėdos krašto prisijungimo prie Lietuvos autonomijos teisėmis.
1923 m. naujoji Klaipėdos krašto administracija pakeitė Šilokarčemos gyvenvietės pavadinimą į Šilutė. Iki 1939 m. veikė daug svarbių įstaigų, nutiesta naujų gatvių, kelių, kūrėsi vietinė pramonė (saldainių, šepečių, limonado, muilo ir kt. fabrikėliai). 1927 m. įsteigta lietuvių gimnazija. Pastatyta elektrinė (1924 m.), evangelikų liuteronų bažnyčia (1926 m., arch. K. Gutknecht), vokiečių (1930 m.), lietuvių (1938 m.) gimnazijų ir kt. pastatai. 1936 m. įsteigta spirito varykla. 1938 m. Šilutėje buvo 17 pramonės įmonių, kuriose dirbo 295 darbininkai.
Antrasis pasaulinis karas
thumb|150px|Paminklas tarybinių karių kapinėse Šilutėje 1939 m. kovo 23 d. Klaipėdos kraštą aneksavus Trečiajam Reichui, buvo uždarytos lietuviškos mokyklos ir kitos lietuviškos įstaigos. Vydūno gimnazija buvo perkelta į Žemaičių Naumiestį. 1939–1945 m. Šilutės seniūnijos teritorija priklausė Gumbinės apygardai. 1941 m. Šilutė gavo miesto teises. Macikuose veikė vokiečių karo belaisvių stovykla (1939–1944 m.). Tai buvo „Luft 6“ stovykla karinių oro pajėgų karo belaisviams, kur buvo kalinami Anglijos, JAV karo lakūnai.
Po II pasaulinio karo
Po Antrojo pasaulinio karo iš esmės pasikeitė Šilutės seniūnijos teritorijos gyventojų sudėtis. Prieš karą gyvenę vokiečiai ir dalis lietuvininkų, artėjant frontui, pasitraukė į Vakarus, o dalis likusių buvo ištremti. Tuščiuose namuose apsigyveno atvykėliai iš įvairių Lietuvos vietovių ir Sovietų Sąjungos. Šilutės mieste iš 4500 (1939 m.) gyventojų liko tik 7 (1944 m. spalio vid.), o 1959 m. jau gyveno 8969 gyv. 1955 m. Vokietijos Federacinei Respublikai pasirašius su SSRS sutartį dėl buvusių Vokietijos piliečių išvykimo į VFR, ja pasinaudojo daugelis Šilutės seniūnijos teritorijoje gyvenusių gyventojų.
1944–1947 m. Šilutė vėl tampa apskrities centru, nuo 1950 m. – rajono centru. 1946 m. rugpjūčio 3 d. tapo apskrities pavaldumo miestu. Mieste atstatoma ir kuriama pramonė. Steigiamos mokyklos, atidaromos ligoninės, kultūrinės ir administracinės įstaigos. Kaimiškoje seniūnijos dalyje įsteigta Jonaičių apylinkė, keletas kolūkių, kurių pagrindu vėliau įkurti Jonaičių tarybinis ūkis ir Šilutės tarybinis ūkis-technikumas. Macikuose įsteigta karo belaisvių stovykla (1944–1946 m.), vėliau vietoj jos – SSRS vidaus reikalų ministerijos Pataisos darbų stovyklų skyriaus Šilutės stovykla (1946–1955 m.). 1954 m, uždarius Šilutės kalėjimą, jis pertvarkytas visuomenės poreikiams – čia įsikūrė žemės ūkio mechanizacijos mokykla. Ūkių centrinėse gyvenvietėse (Laučiuose, Pagryniuose) įsteigtos pagrindinės mokyklos, felčerių-akušerių punktai, ryšių skyriai, kultūros namai, bibliotekos, maisto parduotuvės.
1995 m. patvirtintas dabartinis Šilutės herbas. 2011 m. išrinkta Lietuvos kultūros sostine. 2013 m. Šilutės evangelikų liuteronų parapija šventė 100 metų jubiliejų Šventės metu į miestą atvyko daug svečių iš Lietuvos ir Vokietijos.
Flash
Technologijos:
Žmonės:
Passion: Music for The Last Temptation of Christ
„Passion: Music for The Last Temptation of Christ“ – 1989 m. išleistas britų atlikėjo, kompozitoriaus Piterio Gabrielio albumas. Jis buvo filmo „Paskutinis Kristaus gundymas“ garso takelis.
1990 m. albumas „Passion: Music for The Last Temptation of Christ“ laimėjo „Grammy“ apdovanojimą New Age muzikos kategorijoje.
Kūriniai
Visos kompozicijos, išskyrus pažymėtas žemiau, sukurtos Piterio Gabrielio.
Autoriai
Kompozicijų autorius Peter Gabriel, išskyrus kūrinius „Open“ (L. Shankar ir Gabriel impovizacija) ir „Stigmata“ (Mahmoud Tabrizi Zadeh ir Gabriel improvizacija). „Zaar“ parašytas pagal egiptiečių melodiją, skirtą baidyti demonams.
Liaudginai
Liaudginai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Batakių. Kertenio upelio krante yra veikiančios kaimo kapinės.
Švėkšna
Švėkšna – miestelis Šilutės rajono savivaldybėje, 21 km į šiaurės rytus nuo Šilutės. Seniūnijos centras, yra 3 seniūnaitijos (Švėkšnos-Gedminaičių, Švėkšnos-Veiviržėnų, Švėkšnos-Vilkėnų). Urbanistikos paminklas. Švėkšnos centrinėje (senojoje) dalyje, 4 pagrindinių gatvių sankryžoje, yra paplatintos gatvės pavidalo aikštė. Miestelis radialinio plano, bet turi ir linijinio plano elementų, išlikusių nuo XVII a. pradžios. Švėkšnoje yra 29 gatvės, kurių bendras ilgis – 11 km. Vakariniu miestelio pakraščiu teka Švėkšnalė (Ašvos dešinysis intakas), per miestelį – Šalnos upelis (Švėkšnalės intakas). Švėkšna yra Endriejavo kalnagūbrio priekalnėse. Pro Švėkšną eina keliai į Veiviržėnus, Judrėnus, Kvėdarną, Žemaičių Naumiestį, Saugas.
Švėkšnoje yra seniūno įstaiga, psichiatrijos ligoninė (nuo 1956 m.), pirminės sveikatos priežiūros centras, dvi vaistinės, veterinarijos vaistinė, Švėkšnos Saulės gimnazija, (nuo 1919 m. progimnazija, nuo 1928 m. gimnazija), Šilutės muzikos ir dailės mokyklų filialai, vaikų lopšelis-darželis, dvi bažnyčios (Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia ir Švėkšnos evangelikų liuteronų bažnyčia), senosios Švėkšnos kapinės su paminkline kapinių koplyčia, parapijos senelių namai, žemėtvarkos skyrius, paštas (LT-99056), Šilutės kredito unijos Švėkšnos kasa, policijos nuovada, gaisrinė, viešioji biblioteka, muziejus. Yra 2 prekybos centrai, 4 mažesnės parduotuvės, kavinė-baras, užkandinė, 3 kirpyklos. Švėkšnos specialioji mokykla yra Vilkėno I kaime. Architektūros paminklas – arkinis pėsčiųjų tiltas. Išlikę dvaro rūmai (1880 m.) ir parkas.
miniatiūra|left|Gatvės laikrodis thumb|left|[[Švėkšnos dvaras]]
Etimologija
Švėkšnos miestelio vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Švėkšnalės upelio, kuri anksčiau vadinta tiesiog Švėkšna ir minima anksčiau nei miestelis (nuo 1384 m.). Žodis toliau sietinas su švėkšnà („labai bloga pieva; kas visur puldinėja“). XIV a. kryžiuočių kelių aprašymuose ji minima kaip Swexte arba Sweiksna.
Istorija
Sename Švėkšnos kapinyne archeologai yra radę septynias senovines kultines statulėles iš Senovės Egipto, kurios vaizduoja Egipto dievus ir žynius.
Švėkšna žinoma nuo XIV a. Pagal vieną iš versijų gyvenvietė, o vėliau miestelis galėjo atsirasti po Melno taikos (1422 m.), kai baigėsi kryžiuočių ordino grėsmė. Pirmą kartą Švėkšnos vardas paminėtas 1503 m. kovo 8 d. Linkuvos bažnyčios fundacijos ir donacijos akte. Švėkšniškiai miestelio metus skaičiuoja nuo 1509 m., remdamiesi 1509 m. gegužės 21 d. Švėkšnos dvaro savininko Žemaitijos seniūnaičio ir LDK markizo donacijos aktu Švėkšnos bažnyčiai. Tada ji buvo Žemaičių seniūno Kęsgailos dvaras ir miestelis, vėliau Švėkšnos dvaras priklausė kitoms garsioms giminėms. 1664 m. gauta turgaus privilegija, minimas Švėkšnos miestas (1644 m. – 75, 1695 m. – 97 šeimos), nuo 1664 m. gruodžio 17 d. leidžiamas turgus penktadieniais (prieš II pasaulinį karą ir dabar turgus vyksta ketvirtadieniais).
Švėkšna nukentėjo per XVIII a. pradžios marą (1713 m. buvo 31 šeima) ir gaisrus, kurie buvo 1732, 1817, 1858, 1861, 1891, 1925 ir 2006 m. Per 1925 m. gaisrą sudegė beveik visas miestelis (sudegė 139 gyvenamieji namai, 156 ūkiniai pastatai, buvo žuvusių, apdegusių žmonių), kuris greit švėkšniškių, gyvenančių Amerikoje, aukų dėka, buvo atstatytas, dauguma mūriniais pastatais. Saugantis nuo gaisrų buvo pastatyta Šv. Florijono statula. Paskutinis miestelį ištikęs gaisras įvyko 2006 m. gegužės 10 d., kai sudegė 10 namų.
XX a. tarpukariu miestelyje veikė progimnazija, vėliau tapusi gimnazija, kurią nuo 1923 m. perėmė lietuvių švietimo draugija „Saulė“.
Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
1999 m. miestelio centre, padedant Švedijos vyriausybei ir Fargelando savivaldybei, įrengti vandentiekio bei kanalizacijos tinklai. 2000 m. patvirtintas Švėkšnos herbas.
thumb|[[Švėkšnos evangelikų liuteronų bažnyčia]]
Vecumniekai
Vecumniekai – gyvenvietė Latvijos viduryje, Bauskės savivaldybėje. Gyventojų: 2053 (2021 m.). Įsikūrę į šiaurę nuo plento Jelgava-Jekabpilis. 2009–2021 m. buvo Vecumniekų savivaldybės centras.
Švėkšna
Istorija
1819 m. pastatyta evangelikų liuteronų bažnyčia; 1852–1867 m. prie jos veikė mokykla; jai 1861 m. nudegus, kitoje vietoje 1867 m. pastatyta dabartinė. Nuo 1804 m. Švėkšnoje veikė parapinė, 1864 m. įsteigta valdinė pradinė mokykla, 1907 m. įsteigta antroji mokykla – privati dviklasė mokykla, 1919–1928 m. veikė progimnazija, 1928–1949 m. – gimnazija, nuo 1949 m. – vidurinė mokykla. Progimnazija, vėliau gimnazija 1924–1940 m. priklausė katalikų švietimo „Saulės“ draugijai. 1995 m. sugrąžintas „Saulės“ vidurinės mokyklos vardas, šiuo metu – Švėkšnos „Saulės“ gimnazija.
Po 1831 m. sukilimo Švėkšnoje stovėjo Rusijos kariuomenės dalinys. XIX a. II pusėje – XX a. pradžioje Švėkšna buvo žymus Vokietijos pasienio kontrabandos punktas. XIX a. II pusėje ir iki 1950 m. valsčiaus, 1950–1995 m. apylinkės, nuo 1995 m. seniūnijos centras. 1966–1992 m. Švėkšnos tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1915 m. rugsėjį-lapkritį – apskrities centras.
Spaudos draudimo metais per Švėkšną buvo gabenama ir Švėkšnoje platinama lietuviška spauda. 1905 m. pašalinta carinė valsčiaus valdyba ir išrinkta nauja. 1907 m. surengtas pirmas viešas vaidinimas. Nuo 1919 m. veikė ligoninė. 1940–1941 m. Švėkšnoje buvo Raudonosios armijos pasienio komendantūra. 1941–1942 m. hitlerininkai nužudė ~ 500 gyventojų. Pokario metais Švėkšnos apylinkėse veikė Kęstučio apygardos Butigeidžio partizanų rinktinės partizanai.
Švėkšnoje 1933 m. ir 2005 m. vyko Telšių vyskupijos Eucharistiniai kongresai.
Kultūra
thumb|200px|[[Saulės laikrodis su Zodiako ženklais Švėkšnoje]]
Švėkšnos centre aplink aikštę tiek mediniai, tiek mūriniai pastatai, kurie yra 1–2 aukštų, jų tarpe ir sinagoga, pastatyti XX a. pirmoje pusėje, po 1925 m. miestelio gaisro. Tuo pačiu laikotarpiu akmenimis išgrįsta aikštė ir centrinės gatvės.
Švėkšnos architektūrinė dominantė – neogotikinė Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia. Aikštėje prie jos yra stogastulpis ir aikštelė su miestelio istorijos datomis. Šalia jų – akmeninė špitolė, priklausanti Švėkšnos bažnyčiai (pastatyta 1861 m.), kuri buvo skirta gyventi parapijos išlaikomiems ligoniams, seneliams.
Originalus arkinis Švėkšnos viadukas (1885 m.) jungia bažnyčią su keliu į parką, įkurtą XIX a. antroje pusėje. Parke yra retų medžių (dviskiautis ginkmedis, kukmedis ir kt.), neorenesansinio stiliaus vila „Genovefa“ (1880 m.), "Dianos" skulptūra (skulptorius Vincentas Jakševičius), saulės laikrodis, skulpt. Vincentas Jakševičius (XIX a.), dekoratyvinė vaza (skulptorius Vincentas Jakševičius). Prie senųjų „Saulės“ gimnazijos rūmų (1928 m.), kuriuose dabar mokosi Švėkšnos „Saulės“ vidurinės mokyklos pradinukai, stovi Laisvės paminklas (atstatytas 1990 m. skulptorius Adomas Jakševičius), miestelio aikštės centre – stogastulpis knygnešiams (2004 m.).
Šnekta
Švėkšnos miestelis priklauso prie kalbančių Pietų žemaičių varniškių (dūnininkų) tarme. 2006 m. išleista knyga „Švėkšnos šnektos tekstai“ (sudarė Adelė Juodeikienė).
Žymūs žmonės
Švėkšnoje gimė: mokytojas, esperantininkas, Švėkšnos istorijos puoselėtojas Petras Čeliauskas, mokytojas, visuomenininkas Justinas Bartkus, tautodailininkas, mokytojas Vytautas Bliūdžius, mokytoja, rašytoja Elena Juciūtė, lenkų pedagogas, švietėjas Stanislavas Kievličius, socialinių mokslų daktarė Danutė Klumbytė, bibliografė Edita Lagauskienė, kunigas Petras Merliūnas, vargonų virtuozas Jonas Žukas, kultūros darbuotojas, visuomenininkas Stasys Mikelis, gydytojas, visuomenininkas Pranas Mikužis, JAV Respublikonų partijos veikėjas, Osvencimo kalinys Samuelis Ošerovičius-Sherronas, technikos mokslų daktaras Adolfas Paulauskas, tautodailininkas Kęstutis Paulauskas, archeologas, visuomenininkas Adomas Pliateris, teisininkas Aleksandras Pliateris, dvarininkas Jurgis II Pliateris, pedagogas, visuomenės veikėjas Jonas Antanas Račkauskas, inžinierius Jonas Rūgys, pedagogė, istorikė Alicija Rūgytė, rašytojas Pranciškus Šernas, vienas žymiausių Lietuvos lengvosios atletikos trenerių, mokytojas Medardas Urmulevičius, sportininkė, mokytoja Zita Ūselytė-Urmulevičienė, sportininkė, mokslų daktarė Ramunė Urmulevičiūtė (Žilinskienė), sportininkė, mokslų daktarė Asta Jasaitė (Šarkauskienė), mokslų daktarė, psichoterapeutė Rima Kuzaitė (Viliūnienė), žemės ūkio specialistė Elena Valmienė ir kt.
Iš Švėkšnos dvarininkų kilo lietuvių bibliografijos pradininkas Jurgis Plioteris (1810–1836). Švėkšnoje palaidotas poetas Simonas Stanevičius (1799–1848), ir nors kapo vieta nežinoma, tačiau miestelio kapinėse 1984 m. jam atminti pastatyta medinė skulptūra (liaudies meistras V. Majoras), palaidotas skulptorius Adomas Jakševičius. Pagal M. Mažvydo tarmę spėjama, kad nuo Švėkšnos galėjęs kilti ir pirmosios lietuviškos knygos autorius.
Baraičių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Raseinių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. 1954 m. prijungta Bedančių apylinkė ir dalis Klusų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Baraičių apylinkė prijungta prie Pagojukų apylinkės ir Raseinių apylinkės.
Djablotenas
Djablotenas  – aukščiausias kalnas Dominikoje bei antras pagal aukštį Mažuosiuose Antiluose. Djablotenas yra išsidėstęs šiaurinėje Dominikos salos dalyje, maždaug už 24 km į šiaurę nuo šalies sostinės – Rozo.
Šio vulkaninio kalno aukštis – 1447 m. Nėra užfiksuota nei vieno Djabloteno išsiveržimo ir manoma, kad paskutinis vulkano išsiveržimas įvyko prieš maždaug 30 000 m.
Arthur Miller
Arturas Mileris (1915 m. spalio 17 d. Niujorkas – 2005 m. vasario 10 d. Roksberis, Konektikuto valstija) – JAV dramaturgas, eseistas. Abstrakčiojo realizmo socialinės šeimos dramos kūrėjas.
Ecos de Lituania
Ecos de Lituania – lietuvių radijo programa Argentinoje. Argentinos lietuvių bendruomenės radijo programa yra transliuojama gyvai internetu iš Beriso miesto (Argentina) kiekvieną sekmadienį nuo 19 iki 21 valandos Argentinos laiku (arba pirmadieniais nuo 1 iki 3 val. nakties Lietuvos laiku). Transliacijos vyksta visus metus nuo balandžio iki gruodžio mėn. Programa siekiama pritraukti, pasiekti klausytojus visoje Pietų Amerikoje.
Kassavaitiniais „susitikimais su klausytojais“ siekiama išsaugoti ir išlaikyti savo lietuvišką tapatybę, skleisti žinias apie lietuvybę ir Lietuvą Argentinoje ir visoje Pietų Amerikoje, puoselėti gimtają kalbą, išlaikyti papročius bei tradicijas, perduoti tautosaką, žinias apie Lietuvos istoriją, geografiją ir kt. „Ecos de Lituania“ yra vienintelė lietuviška radio programa visoje Pietų Amerikoje. Be to, siekiama, kad Argentinos gyventojai kuo daugiau sužinotų apie Lietuvą, jos istoriją, dabartį, gyvenimą, Lietuvai įstojus į Europos Sąjungą. „Ecos de Lituania“ vienu svarbiausių tikslų laiko jaunimo ugdymą lietuviška dvasia, siekia pritraukti kuo daugiau jaunimo į lietuvišką veiklą Pietų Amerikoje.
Programa
Kiekviena sekmadienį yra skelbiamos lietuviškos naujienos ir žinios, pasakojama apie Lietuvos istoriją, pateikiami lietuviškų patiekalų receptai. Be to, radijo eteryje skamba lietuviškos dainos, skelbiama informacija apie Argentinos ir Pietų Amerikos lietuvių bendruomenių veiklą, žinios Lietuvos pilietybės klausimais. Taip pat yra pristatomi reportažai apie sportą, lietuviškas tradicijas ir papročius.
Pagrindinė programos kalba – ispanų. Tuo siekiama, kad Pietų Amerikos gyventojai suprastų, apie ką yra kalbama ir pasakojama laidose. Be to, pažymėtina, kad dauguma Pietų Amerikos lietuvių bendruomenių narių (ir jų palikuonių) jau nebemoka lietuviškai. Pasirinkta komunikacijos strategija pirmiausia yra siekiama pritraukti žmones, kuriems laida apie Lietuvą ir lietuvius patiktų. Kitas žingsnis – sudominti lietuvių kalba, pasiekti, kad (kada nors) būtų kalbama ir lietuviškai. Tam tikrų laidos rubrikų metu laidų vedėjai kalba tik lietuviškai. Tuo siekiama, kad radijo klausytojai išgirstų, kaip skamba jų senelių, protėvių kalba. Po to seka vertimas į ispanų kalbą.
Arthur Miller
Kūryba
Tęsė graikų tragedijos, H. Ibseno, A. Čechovo, ekspresionistinės, siurrealistinės dramos tradicijas. Vidutinį amerikietį vaizdavo kaip tragiškąjį personažą, paneigė amerikinės svajonės – individo sėkmės galimybių mitą. Išgarsėjo socialine šeimos drama „Visi mano sūnūs“ (All My Sons 1947 m.), joje kėlė Antrojo pasaulinio karo ir individo atsakomybės temas.
Ecos de Lituania
Istorija
Zeferinas Juknevičius (Ceferino Iujnevich) ispanų kalba vedė „lietuvišką radijo valandėlę“ – radijo programą apie Lietuvą ir jos kovą už Laisvę nuo 1947 m. pirmojo kovo sekmadienio iki 1972 m. Radijo valandėlėse galimybę išsakyti savo nuomonę bei paramą Lietuvai turėjo ne vienas aukšto rango šalies politikas, karininkas, visuomenės veikėjas. Kiekviena laida buvo baigiama žodžiais: „Vėliau ar anksčiau Lietuva bus vėl laisva“.
Arthur Miller
Kūryba
Dramoje „Komivojažieriaus mirtis“ (Death of a Salesman 1949 m., Pulicerio premija 1949 m.) eksperimentavo su dramos forma: realistinius vaizdus derino su pagrindinio personažo Vilio Lomeno pasąmonės ekspresionistine, siurrealistine raiška. Linijinį siužetą pakeitė herojaus priešistorės prisiminimų materializuotais fragmentais, scenos erdvę ir laiką skaidė į praeities ir dabarties erdves. Kapitalistinę konkurenciją laikė individo ir šeimos tragedijos priežastimi. Individo tiesos ir melo, kaltės ir atsakomybės problemas sprendė herojaus savanorišku mirties pasirinkimu.
Ecos de Lituania
Istorija
2003 m. gegužės 18 d. lietuviškų laidų transliaciją atnaujino Argentinos lietuvių bendruomenės narys Juan Ignacio Fourment Kalvelis (Berisas, Argentina). Laida pasiekiama FM Difusión bangomis. Laidos metu teiktos žinios apie Berise gyvenančius lietuvius, Pietų Amerikos lietuvių bendruomenes. 2004 m. Kalveliui išvykus mokytis lietuvių kalbos į Vokietiją (Vasario 16 osios gimnaziją (Hiutenfeldas), radijo laidą „Ecos de Lituania“ vedė Isabel Kalvelis ir Juan José Fourment, rengę reportažus, kalbinę lietuvių bendruomenės narius. Tuo laikotarpiu išaugo „Radijo valandėlės“ rengėjų kolektyvas. 2005 m. sukurta „Ecos de Lituania“ svetainė.
Arthur Miller
Kūryba
Šeimos istorijos drama „Lemtingas išbandymas“ (The Crucible 1953 m.) buvo jo atsakas į makartizmo kampaniją, kuri pjesėje metaforiškai atskleista XVII a. puritonų raganų medžiokle. 1956–1961 m. vedybų ir skyrybų su aktore Merlina Monro išgyvenimus perteikė psichoanalitinėje autobiografinėje dramoje „Po nuopolio“ (After the Fall 1964 m.) ir dramoje „Užbaigiant paveikslą“ (Finishing the Picture 2004 m.). Dramose „Tai atsitiko Višy“ (Incident at Vichy 1964 m.), „Sudaužytas veidrodis“ (Broken Glass 1994 m.) nagrinėjo fašizmo, rasizmo temas.
Ecos de Lituania
Apdovanojimai
lietuvišką radijo programą „Ecos de Lituania“, įtraukdamas ją į „Municipalinį paveldą“]] Brazilijos lietuvių bendruomenė programą laiko „Visuomenės paveldu“. LR tautinių mažumų ir išeivijos departamentas prie LR Vyriausybės (TMID) lietuvybės išsaugojimą pusoelėjančią radijo programą apdovanojo specialia nominacija. Programa ne kartą buvo įvertinta ir pačioje Pietų Amerikoje. Pavyzdžiui, Beriso miesto savivaldybės meras Enrique Slezack ir San Martino miesto savivaldybė (meras dr. Ricardo Ivoškus) „Ecos de Lituania“ programą įtraukė į „Municipalinio paveldo“ sąrašus. Buenos Aires provincijos deputatų rūmai ir La Plata miesto (Buenos Aires provincijos sostinė) Taryba „Ecos de Lituania“ programą pripažino „svarbios kultūrinės reikšmės“ programa.
Arthur Miller
Kūryba
Parašė dilogiją „Žvilgsnis nuo tilto“ (A View from the Bridge 1955 m.), kino filmų scenarijų („Nepritapėliai“ The Misfits 1961 m., režisierius J. Hustonas).
Ecos de Lituania
Apdovanojimai
Lietuviška radijo programa „Ecos de Lituania“ pristatyta įvairiuose Argentinos radijo rengiamuose konkursuose „Imigrantų“ kategorijoje (kaip Argentinos lietuvių bendruomenės programa), netgi pelnė apdovanojimus. Pirmoji premija 2005 metais buvo „Faro de Oro“ („Auksinis švyturys“) Mar del Platos mieste 2006–2007 m. (lietuviška programa apdovanota kaip Argentinos radijo programa kitataučių bendruomenių kategorijoje). Tai vienas pagrindinių apdovanojimų visoje šalyje. Konkurse dalyvavo 1000 programų iš visos Argentinos.
2006 m. Ecos de Lituania“ laimėjo premiją „Gaviota Federal“ („Federacinė žuvėdra“) kaip geriausia praėjusių metų Argentinos radijo programa kitataučių bendruomenių kategorijoje. Taip pat lietuviškai radijo valandėlei Chaco provincijoje, Resistencia mieste buvo įteikta „Dorada“ („Dorado“) premija. 2007 metais buvo įteikta „Lanín de Oro“ („Auksinis Lanín“) premija už geriausią 2006–2007 metų Argentinos radijo programą kitataučių bendruomenių kategorijoje. Pagrindinis renginio organizatorius – „Dailės, Kultūros ir Komunikacijos Patogonų sąjunga“. Be to, radijo programa laimėjo „Guemes, Heroe Nacional“ premiją Saltos mieste (Argentinos šiaurėje) ir „Tehuelche“ nacionalinį apdovanojimą Argentinos Patagonijoje.
„Ecos de Lituania“ kolektyvas
Kiti radijo programos bendradarbiai: Alfonso Markus (Sielovada); Ana Semėnas (Literatūra ir eilėraščiai); Adrián Glemza (Sportas); Irene Andrunavičius (Tradicijos ir papročiai); Juan Klimaitis (Patarlės ir anekdotai Beriso mieste); Mirta Cecis (Turizmas); Raúl Petronis (Dabartinės naujausios žinios); Pedro Glemza (Ekonomika); Virginia Petronis (Teisė); Valentina Bukauskas de Pérsico (Istorija); Arnaldo Vezbickas (Mitai ir legendos), Casimiro Mačiulis (Religija), Nélida Zavickaite de Mahne (Lietuva XXI amžiuje), Juan Bačkis (Kinas).
Radijo korespondentai iš Lietuvos ir viso pasaulio teikia žinias ir naujienas apie Lietuvą ir lietuvius. Apie Pasaulio Lietuvių Bendruomenės veiklą reportažus rengia žiniatinklio žurnalistė Deimantė Dokšaitė, naujienų portalo lietuviams. com redaktorė (Vilnius), apie spektaklius Lietuvoje – Algirdas Delonas. Naujienas taip pat teikia Adilson Puodžiūnas (Brazilija), Jorge Ivanauskas (Urugvajus), Elina Gaidimauskaitė (JAV), Adriana Monica Yočys (Venesuela).
Būdininkai (Pasvalys)
Būdininkai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Deglėnų.
Ramybė
thumb|250px|[[tyka|Tykus vakaras.]] thumb|right|250px|Proto ramybė. [[Buda pasinėręs į meditacijos gelmes.]]
Ramybė, ramuma – būsena, kai objektui nedaro įtakos išoriniai veiksniai. Kalbant apie žmogų, ramybė suvokiama kaip poilsis nuo aplinkos dirgiklių bei judėjimo, atsiribojimas nuo triukšmo. Tykuma dažnai siejama su gamta, tyla, vienatve.
Ramybė teigiamai veikia žmogaus savijautą: mažina stresą, nerimą, suteikia laimės pojūtį. Teigiama, jog laikas praleistas gamtoje teigiamai veikia tiek vaikus, tiek suaugusius.
Moksliniai tyrimai rodo, kad nusiraminti padeda įsitraukimas į supančia aplinką arba pasigerėjimas gamtiniu kraštovaizdžiu, kuris skatina klajoti mintimis ar tiesiog atsipalaiduoti ir pamiršti kasdienius rūpesčius. Tokia natūrali aplinka, nors ir kiekvienam imponuojanti savitu kraštovaizdžiu, skatina relaksaciją, refleksiją.
Ramybės pojūtis taip pat pasiekiamas praktikuojant jogą, medituojant. Budizme proto ramybė įvardijama passaddhi terminu. Manoma, kad atsisiejimas nuo pastovaus minčių srauto veda į nušvitimą.
Akstinai, skatinantys ramybę:
Akstinai, trikdantys ramybę:
Javų kombainas
thumb|250px|Javų kombainas Gleaner
Javų kombainas – savaeigė mašina, skirta javų derliui nuimti. Javus pjauna ir kulia, išvalo grūdus ir juos surenka į bunkerį. Vietoje pjaunamojo aparato įtaisius rinktuvą, surenka ir kulia javus iš pradalgių.
Kombainas pakeičia daugelį įrenginių (javapjovę, kuliamąją) ir iš karto pateikia grūdus, kuriuos galima transportuoti.
Lietuvoje javų kombainai pradėti naudoti 1948 m., o ypač 1963 m. Apie 1980 m. visi javai jau buvo nuimami kombainais (1984 m. jų Lietuvoje buvo ~12 tūkst.). Tarybiniais metais patys populiariausi buvo „Rostselmaš“ gamyklos gaminami kombainai SK-5 Niva. Dabar dažniausiai naudojami Švedijoje, Vokietijoje, JAV gaminami kombainai.
Anatolijus Lapinskas
Anatolijus Lapinskas (g. 1946 m. lapkričio 4 d. Kaune) – Lietuvos kompozitorius, publicistas.
Biografija
1972 m. baigė Lietuvos konservatorijos E. Balsio kompozicijos klasę. 1970–1971 m. Kauno Naujalio meno mokyklos, 1971–1976 m. – Vilniaus Tallat Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos, 1976–1978 m. – Čiurlionio meno mokyklos dėstytojas. 1978–1992 m. vadovavo Vilniaus folkloro ansambliams, 1978–1987 m. ansambliui „Sadauja“. Nuo 2003 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dėstytojas.
Kūryba
Sukūrė muzikos pučiamųjų orkestrui, džiazo orkestrui, siuitų dainų ir šokių ansambliui, kamerinių kūrinių, tarp jų – kvintetą pučiamiesiems (1977 m.), sonatą tokatą (1978 m.) ir ciklą „Žydrieji preliudai“ (1986–1988 m.) fortepijonui, solo ir choro dainų, vokalinių ciklų. Kūryboje gausu lietuvių muzikos folkloro elementų.
Akmenės gimnazija
miniatiūra|265px|right|Mokyklos pavadinimas skulptūrinėje kompozicijoje
Akmenės rajono savivaldybės Akmenės gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Akmenėje, Laižuvos g. 7, vykdanti vidurinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190447774.
Istorija
1596 m., tik 17 metų vėliau, negu įkurtas Vilniaus universitetas ir metai po pirmosios lietuviškos knygos, M. Daukšos „Katekizmo “ pasirodymo Lietuvoje, Akmenėje įkurta parapijinė mokykla, bene seniausia visame Žemaičių krašte nuo Žagarės iki Vilkijos. 1652 metais C.Bžostovskis ir V. Zielinskis mokyklai pavedė valaką žemės, o 1672 m. karalius užrašus patvirtino. XIX a. pradžioje Akmenės parapijinė mokykla viena buvo iš 8 gubernijos mokyklų, priklausiusių Vilniaus universitetui, ją tikrindavo inspektoriai, o raportus pristatydavo universiteto rektoriui. Iš tų raportų liko tikslūs duomenys apie mokyklą lankiusių mokinių skaičių. 1804 m. Akmenėje mokėsi 20 berniukų ir 10 mergaičių, o 1810 m. – 60 berniukų ir 9 mergaitės. 1844 m. mokykla tapo valdinė mokykla. Numalšinus 1863 m. sukilimą ypač padidėjo caro valdžios ryžtas kuo greičiau surusinti mažąsias carines imperijos tautas. „Laikinosios liaudies mokyklos taisyklės Šiaurės kraštui“ 1864 m. uždraudė iki to laiko veikusias parapijines mokyklas, kur buvo mokoma lietuviškai skaityti ir rašyti. Klykolių gatvėje yra išlikęs kiek pakeistas apmūrytas plytomis senasis mokyklos pastatas. Jame XIX a. mokėsi Akmenės vaikai. Per I pasaulinį karą mokykla nustojo veikusi, o 1918 m. vėl atsigavo.
Nuo 1921 m. ji oficialiai vadinama Akmenės pradine mokykla. Čia mokėsi apie 40 mokinių. Dirbo mokytojos: Burbaitė, L. Veinbergaitė, Černiauskaitė. Pradinę mokyklą yra baigę trys broliai, garsūs medikai Telesforas, Jonas ir Juozas Šiurkai. 1933 m. mokykla reorganizuota į dviejų komplektų pradinę mokyklą. Atskiros mokyklos klasės buvo išsibarsčiusios po visą miestelį. 1938 m. pastatytas dviejų aukštų mūrinis pastatas, kuriame dabar yra dalis vidurinės mokyklos klasių.
Po Antrojo pasaulinio karo Akmenėje įsteigta progimnazija nuo 1948 m. turi vidurinės mokyklos teises. 1950 m. mokykloje mokėsi 281 mokinys. 1951 m. išleidžiama pirmoji laida – 13 abiturientų. 1967 m. pastatytas 16 klasių priestatas. Prie jo augusį seną ąžuolą pavyko išsaugoti mokytojų O. Rušinaitės ir V. Rimkevičiaus dėka. Dabar šis ąžuolas yra lyg simboliškas mokyklos Gyvybės medis, po juo į Žaliąją salę susirenka visi mokiniai ir mokytojai sutikti pirmokų ir palydėti abiturientų. 1983 m. pastatytas antrasis 14 klasių priestatas su valgykla, sporto sale, mokomosiomis dirbtuvėmis, biblioteka. Akmenės vidurinę mokyklą yra baigę 1848 abiturientai, aukso medaliu baigė 10 abiturientų, o 12 buvo įteikti sidabro medaliai.
Didžioji astrantija
Didžioji astrantija (Astrantia major) – salierinių (Apiaceae) šeimos augalas, priklausantis astrantijos (Astrantia) genčiai. Paplitusi Europoje ir vakarų Azijoje.
Stiebas status, tuščiaviduris, beveik nešakotas. Lapai skiautėti arba suskaldyti plaštakiškai. Žiedynas baltas, 2,5-3,5 cm skersmens, su 14-18 ilgesnių už žiedus skraistlapių, kurie suaugę pamatais.
Žydi liepos – rugpjūčio mėn. Auga lapuočių miškų aikštelėse, pamiškėse. Aptinkama Žagarės botaniniame-zoologiniame draustinyje, Pabalių miške. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Auginama darželiuose kaip dekoratyvinis augalas.
Šaltiniai
230px|thumb|left|Didžiosios astrantijos žiedas
Antanina Dambrauskaitė
Antanina Dambrauskaitė (1905 m. kovo 7 d. Šiauliai – 1994 m. gegužės 18 d. Majamis, Floridos valstija, palaidota Kauno Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos dainininkė (sopranas).
Biografija
1925–1929 m. dainuoti mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (mokytoja Marija Čerkaskaja), 1929–1930 m. Kauno muzikos mokykloje (Vladislava Grigaitienė). Klaipėdos lietuvių operoje dainavo M. Petrausko operoje „Birutė“ ir Š. Guno „Faustas“. 1929 m. debiutavo Valstybės operoje, 1929–1944 m. solistė. 1933 m. vasarą tobulinosi Šv. Cecilijos akademijoje Romoje. 1934 m. dainavo radijo koncertuose Prahoje, Vienoje, Budapešte, Liepojoje. 1935–1936 m. koncertavo Rygoje, Taline.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, koncertavo lietuvių stovyklose ir kitur. 1947 m. Augsburge atliko pagrindinius vaidmenis operose „Madam Baterflai“ ir „Parduotoji nuotaka“, vėliau dainavo lietuviškai per Miuncheno radiją. 1949 m. su A. Kalvaityte, S. Baru, I. Nauragiu, V. Jakubėnu koncertavo Anglijoje. 1949 m. atvyko į JAV, koncertavo lietuvių kolonijose.
Kazimieras III Didysis
Kazimieras III Didysis (1310 m. balandžio 30 d. Kovalyje, Kujavijoje – 1370 m. lapkričio 11 d. Krokuvoje) – Lenkijos karalius, paskutinis Piastų giminės valdovas.
Valdymas
1333 m. užėmė sostą po savo tėvo Vladislovo I. Vyšegrado sutartimi (1335 m.) Sileziją atidavė Bohemijos karaliui su sąlyga, kad Bohemijos valdovai atsisakys pretenzijų į Lenkiją. Kališo sutartimi (1343 m.) Kryžiuočių ordinui pripažino teisę viešpatauti Pamaryje bei Kulmo krašte. Iki 1349 m. Kazimieras užgrobė Raudonąją Rusiją (Vakarų Ukrainą), iki 1366 m. – vakarinę Volynės dalį ir taip įgijo Kujaviją. Pirmą kartą kodifikavo Lenkijos teisę, į šalį pakvietė vokiečių kolonistus ir 1364 m. įkūrė Krokuvos universitetą.
Šeima
Kazimieras buvo vedęs tris kartus: Nuo pirmos žmonos Kazimierui gimė dukterys − Kunigunda ir Elžbieta; kitos taip pat pagimdė dukteris, tačiau jų vardai nežinomi.
Protagoro prieš Euathlosą paradoksas
Protagoro prieš Euathlosą paradoksas – logikos ir teisės ribos paradoksas. Pasak legendos, sofistas Protagoras mokė teisės kažkokį Euathlosą. Mokytojas ir mokinys sudarė sutartį, pagal kurią Euathlosas sumokės už mokslą, jei laimės pirmąją savo bylą.
Vandens telkinio įduba
Vandens telkinio įduba – geologinis darinys vakarų JAV, besidriekiantis nuo Tūkstančio ežerų kalno iki Pauelo tvenkinio. Jo teritoriją apima Kapitolijaus rifo nacionalinis parkas.
Vandens telkinio įdubos monoklininė klostė driekiasi 100 mylių per dykumą, esančią Jutos valstijos centre. Įdubą galima apžvelgti iš trijų turistinių maršrutų. Vienas iš maršrutų veda prie Aukso sosto (Golden Throne), kalno iš geltono smiltainio.
Protagoro prieš Euathlosą paradoksas
Euathlosas baigęs mokslus užsiėmė politika ir net negalvojo užsiimti išmoktu amatu. Dėl to Protagoras savo mokiniui iškėlė bylą.
Paradoksas atsiranda dėl to, kad teismo sprendimo ir sutarties sąlygos viena kitai prieštarauja. Šioje situacijoje svarbiau nustatyti kas yra svarbiau, teismo sprendimas ar sutarties sąlygos. Protagoro ir Euathloso sakiniai nėra skirtingi. Jie abu daro tą pačią klaidą – nesilaiko nuoseklumo. Jų nuostatą galima pavaizduoti vienu sakiniu:
Ford EUCD platforma
EUCD (Europietiška C/D klasė) – bendrovės Ford gaminama automobilių platforma, skirta vidutinės klasės automobiliams. EUCD kūrė „Volvo Cars“, pasiremdami Ford C1 platforma.
Perkūnkulkė
thumb|200px|Perkūnkulkės iš [[Žibuliai|Žibulių apylinkių]] thumb|200px|Titnaginiai įrankiai, kurie galbūt laikyti Perkūno strėlėmis
Ford EUCD platforma
Platformą naudojantys automobiliai:
Galimi ateities automobiliai:
Perkūnkulkė
Perkūnkulkė (dar Perkūno kirvelis, Perkūno strėlė, Perkūno kūjis, kaukaspenis, Laumės spenis, Velnio pirštas) – senovės baltų ir kitų indoeuropiečių tikėjime – maginis akmuo, siejamas su griaustinio dievu Perkūnu.
Perkūnkulkės atitikmenys senovės germanų kultūroje yra doners pfile („griaustinio strėlės“), donneräxte („griaustinio kirviai“), donnersteine („griaustinio akmenys“) ir kt. Apie perkūnijos dievo svaidomus akmenis žinoma iš Vedų, slavų mitologijos (sen. sl. стрѣлкы громнiи) ir kt.
Tautosakoje perkūnkulkės apibūdinimas įvairuoja, bet dažniausiai tai yra glotnus akmuo, kurio vienas galas ar abu galai smailėjantys, primenantys pirštą, dažnai su skylute, gelsvos, rudos, mėlynos, pilkos, juodos spalvos. Pasak tautosakos, perkūnkulkes į Velnią audros metu svaido dievas Perkūnas. Jam nepataikius kulka susminga giliai žemėn ir iškyla po 7 ar 9 metų. Perkūno ir akmens sąsaja labai glaudi indoeuropiečių mitologijoje, kadangi tikima, kad Perkūnas rieda akmeniniu dangaus skliautu, griaustinis yra tų akmenų griūtis, žaibas – kibirkštis, skeliama akmenų.
Tikima, kad rasti perkūnkulkę yra laimingas ženklas. Tautosakoje pasakojama, kad perkūnkulkė, nešiojama kaip amuletas, saugo nuo velnių, raganų, kitų piktųjų dvasių, į namą, kuriame yra perkūnkulkė netrenkiąs žaibas, ji naudojama gydant nuo įvairių ligų (akmuo glaudžiamas prie ligotos vietos arba naudojami nugrandyti jo milteliai).
Nėra visiškai aišku, koks akmuo geologiškai yra perkūnkulkė. Dažnai tai yra belemnitas – suakmenėję priešistorinių moliuskų kūnai. Tačiau Perkūno kirveliu dažnai įvardijamas ir titnagas.
Būdiškės
Būdiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Žiežmarių.
Death Grips
Death Grips – amerikiečių 2010 m. susikūrusi eksperimentinio hiphopo grupė iš Sakramento. Grupę sudaro reperis ir vokalistas Stefan Burnett (geriau žinomas kaip MC Ride), būgnininkas ir prodiuseris Zach Hill bei instrumentalistas ir prodiuseris Andy Morin (dar žinomas kaip Flatlander). Grupės atliekama muzika yra hiphopo, industrial, pankroko ir noise rock žanrų mišinys.
2010-2011: Susiformavimas ir Exmilitary
Stefan Burnett, Andy Morin bei Zach Hill susibūrė į grupę Death Grips 2010-ųjų gruodžio 21 d. Sakramente, Kalifornijoje.
Tą pačią dieną jie įrašė pirmąjį savo kūrinį pavadinimu "Full Moon (Death Classic)", kuris buvo išleistas tik kovo 8d. 2011-aisiais. Tuomet jis pasirodė kartu su penkiomis kitomis dainomis naujame EP pavadintu grupės pavadinimu - Death Grips. Balandžio 21-ąją išleistas nemokamas miksteipas Exmilitary su trimis dainomis iš buvusio EP bei naujais kūriniais.
2011-ųjų pavasarį bei vasaros pradžioje grupė atlikinėjo smulkius gyvus pasirodymus, o Exmilitary toliau plito internete, susilaukdamas kelių teigiamų atsiliepimų iš muzikos kritikų. Šiuo metu grupės nariai vengė viešumos, todėl vienintelis žinomas grupės narys buvo Zach Hill.
2012: The Money Store ir No Love Deep Web
Gegužės mėnesį grupė suplanavo trisdešimties pasirodymų tarptautinį turą, turėjusį paremti The Money Store, tačiau netrukus atšaukė šiuos planus norėdami pabaigti antrąjį savo 2012-ųjų metų albumą. Šis poelgis sukėlė daugelio jų fanų bei įrašų studijos pasipiktinimą. Sekantys keturi mėnesiai buvo praleisti Sakramente, įrašinėjant albumą No Love Deep Web. Tuo pačiu grupė, gavusi leidimą, sukūrė du atlikėjos Björk dainų remiksus "Sacrifice" bei "Thunderbold", kurie vėliau buvo patalpinti tos pačios atlikėjos Biophilia Remix Series albume. Taip pat grupė išleido dar dvi dainas: "@deathgripz" (turėjusi būti išleista kartu su albumu The Money Store) rugsėjo 10-ąją bei "True Vulture Bare" rugsėjo 29-ąją buvo nutekintas ir patalpintas į YouTube.com. Šiam takeliui klipąsukūrė Galen Pehrson spalio 17-ąją, bei panaudojo kaip projektą šiuolaikinio meno muziejuje Los Andžele.
Spalio 1-ąją grupė savarankiškai patalpino naujus įrašus internete bei platino nuorodas per "Twitter", "Soundcloud", "BitTorrent" ir kt. Vėliau paaiškėjo, kad atlikėjai nesutiko su įrašų studijos sprendimu neišleisti albumo iki 2013-ųjų ir patys išplatino naują albumą internete. Šis incidentas lėmė grupės bei įrašų studijos Epic Records bendradarbiavimo pabaigą nuo lapkričio 1-osios dienos. Prie to taip pat prisidėjo ir asmeninių el. laiškų išplatinimas "Facebook" socialiniame tinkle. miniatiūra|332x332px|Death Grips Niujorke
2013-2014: Government Plates, Niggas on the Moon bei numatytas išsiskyrimas
2013-ųjų kovą grupė išleido seriją klipų YouTube.com pavadinimu "No Hands". Kovo 20d. muzikinis videoklipas dainai "Lock Your Doors" buvo išleistas. Videoklipą sudaro medžiaga filmuota renginyje SXSW, kurioje grupės perkusininkas Zach Hill dalyvavo naudodamasis Skype.
Kovo 10d. buvo paskelbta, kad Zach Hill rašo bei prodiusuoja nuosavą pilnametražį filmą, kurio garso takeliu pasirūpins patys Death Grips. Taip pat buvo paskelbta, kad dirbama ties nauju albumu. Liepos 8-ąją grupė paskelbė sukūrusi naują, nuosavą įrašų studiją pavadinimu Third Worlds, to pasiekta bendradarbiaujant su Harvest/Capitol bei Caroline įrašų studijomis.
Death Grips planavo pasirodyti Lollapalooza festivalyje rugpjūčio 3d., tačiau pasirodymas buvo atšauktas po to, kai grupė pasirodymo išvakarėse, užuot atvykusi į Bottom Lounge, paliko vietoj savęs sugroti dalį dar neįrašytų takelių. Šios scenos gale, ant sienos buvo atspausdintas ir pakabintas grupės fano el. laiškas/savižudybės raštelis. Sužinoję apie grupės neatvykimą fanai sugadino paliktą įrangą. Taip pat atšauktas buvo ir pasirodymas festivalyje Montreal's Osheaga Music and Arts Festival rugpjūčio 4 d. Po kurio laiko paaiškėjo, jog grupė niekad ir neketino pasirodyti Lollapalooza festivalyje, o palikti būgnai tebuvo skirti vaikams mokyti.
Lapkričio 13d. grupė išleido albumą Government Plates. Nuorodos buvo paskelbtos grupės Facebook puslapyje. Taip pat buvo išleisti ir videoklipai kiekvienai iš vienuolikos albumo dainų. Į albumą įtraukta buvo ir daina "Birds", buvusi išleista anksčiau tais pačiais metais. Lapkričio 19d. albumas pasirodė ir plokštelių bei CD diskų formatu, taip pat Spotify platformoje padedant Harvest Records. Oficialus leidimas pasirodė tik 2014-ųjų sausio 14 d. per iTunes bei Spotify platformas. Sausio 16 d. su grupe sutartį pasirašė ir Warp Music Publishing įrašų grupė. Jai buvo suteiktos teisės platinti pasauliniu mastu, tiek buvusius, tiek būsimus albumus bei kūrinius.
Anis Ayari
Anisas Ajari (أنيس العياري; g. 1982 m. vasario 16 d.) – buvęs futbolininkas, Tuniso rinktinės gynėjas.
Death Grips
2014-2015: Po išsiskyrimo, Fashion Week, Jenny Death
miniatiūra|321x321px|MC Ride pasirodymo metu (2012) Spalio 10 d. 2014-aisiais pranešė pabaigę The Powers That B, atskleidė albumo dizainą. Gruodžio 9 d. išleista daina pavadinimu "Inanimate Sensation" iš Jenny Death dalies.
Anis Ayari
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 2002 m. kovo 27 d.
Death Grips
2014-2015: Po išsiskyrimo, Fashion Week, Jenny Death
Sausio 4 d. 2015-aisiais, be jokio įspėjimo, grupė išleido garso takelį Fashion Week be vokalų. Dainų pavadinimai "Runway J", "Runway E" ir t. t. susidėlioja į frazę "JENNY DEATH WHEN" (nuoroda į antrają albumo The Powers That B dalį, kuri dar nėra pasirodžiusi). Vasarį grupė paviešino klipą, kuriame nusifilmavo repetuojant. Kovo 6d. paslaptinga Twitter paskyra (@bbpoltergiest), kuri, kaip buvo įtariama, buvo priklausanti grupės nariams, paskelbė, jog albumas pagaliau bus išleistas kovo 31 d. (su galimais išankstiniais užsakymais nuo kovo 17 d.). Taip pat kovo 24 d. paskelbta apie turą ir bilietus į jį parduodamus jau tą pačią savaitę.
Death grips išleido dainas "On GP" ir "The Powers That B" kovo 12 d. ir 17 d. atitinkamai. Kovo 24 d. grupė paskelbė besileisianti į turą. Pasaulinis turas tęsėsi nuo birželio 19 d. iki liepos 25 d. Taip pat buvo galima pamatyti grupės pasirodymus jų turo po šiaurės Ameriką metu bei FYF Fest festivalyje gegužės mėnesį Los Andžele.
Birželio 4 d. grupės oficialiame tinklapyje pasirodė albumas "I've Always Been Good at True Love", kuris, kaip paaiškėjo, buvo sukurtas grupės narių Andy Morin ir Zach Hill.
2015-dabartis: Bottomless Pit bei šeštasis albumas
2015-ųjų spalio 21-ąją Death Grips paviešino klipą pavadinimu Bottomless Pit. Klipe matomas 2013-aisiais filmuotas įrašas, kuriame amerikiečių aktorė Karen Black cituoja eilutes iš Zach Hill parašyto scenarijaus keli mėnesiai prieš jai mirštant. Grupė taip pat paskelbė, jog tai yra sekančio, penktojo, jų albumo pavadinimas. 2016-ųjų sausio 4 d. buvo paskelbta, jog grupė pasirodys 2016 Coachella Valley Music and Arts Festival festivalyje. Vasario 6 d. grupė paviešino dainą pavadinimu "Hot Head". Po to išsiaiškinta, jog tai antroji naujojo albumo daina.
Kovo 13 d. grupė paviešino 32 minutes trunkantį videoklipą pavadinimu "Interview 2016". Klipe matomi Death Grips, iš kurių interviu ima "Tuesdays With Matthew" vedėjas Matthew Hoffman. 22 minutės garso yra pakeistos negirdėtu instrumentiniu takeliu, atliekamu Death Grips.
Spalio 25 d. Death grips paskelbė, jog bus galima įsigyti Fashion Week bei Interview 2016 plokšteles nuo lapkričio 25 d. Tiražo limitas - 3000 kopijų.
2017-ųjų gegužės 22 d. Death Grips įkėlė naują 22 minučių trukmės dainą pavadinimu "Steroids (Crouching Tiger Hidden Gabber Megamix)". Tuo pačiu paskelbė, jog yra kuriamas šeštasis albumas. Liepos 17 d. grupė paskelbė vyksianti į turą kartu su industrinio metalo grupe Ministry ir surengsianti 21-ą pasirodymą 2017-ųjų rudenį. Spalio 4 d. grupė patalpino vaizdo įrašą pavadinimu "Death Grips 2017 US Tour Promo". Greitai po to buvo įkeltas ir dar vienas įrašas "Death Grips - electronic drum solo dub mix (single take)", kuriame grojo to paties pavadinimo nauja daina.
Stilius
Death Grips kuriama muzika inkorporuoja nemažai skirtingų stilių, įskaitant hip hop, punk, elektronika, noise ir industrinė muzika. Jie buvo kategorizuojami kaip eksperimentinis hip hopas, rap rokas, elektro pankas, industrinis hip hopas, punk repas. Grupė žinoma ir dėl atlikėjo MC Ride tamsių, paslaptingų dainų žodžių bei itin agresyvaus repavimo būdo. Taip pat grupė susilaukė dėmesio ir dėl laukinių gyvų pasirodymų bei elgesio scenoje. Žinoma, jog grupė nevengia instrumentų naikinimo pasirodymų metu. Būgnininkas Zach Hill yra ne kartą intensyviai grojęs iki traumos, vienąsyk grojo surakintas antrankiais. Klavišininkas Andy Morin taip pat žinomas dėl gabumų improvizuoti pasirodymo metu, sporadiškų bei iššaukiančių judesių scenoje.
Pažymėtina, jog grupė pasirodymo metu yra linkusi spontaniškai tarp dainų įtraukti ilgesnius improvizacijos periodus, vedamus Zach Hill bei Andy Morin. MC Ride žinomas ir dėl plataus ir įvairaus vokalo stiliaus atliekant kūrinius, t. y. neapsiribojama dainavimu, įtraukiami ir rėkimo, šnekėjimo, šnabždėjimo elementai. Nestandartiškas Andy Morin prodiusavimo stilius parenkant tam tikras kitų atlikėjų dainų dalis ir įmaišant jas į grupės dainas bei nepailstantis, netaisyklingas, greitas, triukšmingas bei sudėtingas Zach Hill perkusijos stilius (stiliaus "math rock" įtaka) suteikia grupei Death Grips visiškai savitą jausmą, nerandamą niekur kitur.
Taip pat grupė žinoma ir dėl žemos raiškos, išskirtinio vizualinio stiliaus, kurį jie perteikia pasirodymų metu, videoklipuose bei kituose leidiniuose.
Pop kultūroje
Viena iš labiausiai žinomų grupės fanų yra atlikėja Björk. Manoma, jog atlikėja yra siuntusi savo balso įrašus vieno iš grupės Death Grips albumų kūrimui. Aktorius Robertas Patinsonas taip pat yra žinomas kaip grupės gerbėjas bei yra prisidėjęs prie dainos "Birds" kūrimo nusiųsdamas grupei grojimo gitara įrašą, kurį jie vėliau panaudojo.
Sergio Pizzorno iš grupės Kasabian taip pat yra grupės fanas. Pasak jo, būtent Death Grips darė įtaką kuriant albumą 48:13, kuris buvo pirmoje vietoje Jungtinėje Karalystėje.
Lėlė ant grandinės (filmas)
Juostą režisavo Geoffrey Reeve, o kitas režisierius Don Sharp buvo nusamdytas specialiai nufilmuoti laivų gaudynių Amsterdamo kanaluose sceną.
Death Grips
Pop kultūroje
Grupės daina "Hacker" įtraukta į videožaidimo Battlefield Hardline garso takelį. Jų dainos taip pat buvo naudojamos įvairiose reklamos bei TV laidose (pvz. Waterloo Road, Animals, Westworld and BoJack Horseman)