cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kirsty Barr
Biografija
2018 m. pasaulio sportinio šaudymo čempionate Kirsty kartu su Aaron Heading dalyvavo mišrių porų varžybose. Didžiosios Britanijos duetas iškovojo bronzos medalius. Tais pačiais metais vykusiose Sandraugos žaidynėse pelnytas sidabro medalis.
Etelualdas
Etelualdas  – Kento karalius. Etelberto I sūnus, po tėvo mirties jis ir jo brolis Edbaldas padalino tėvo valdas. 639 metais Etelualdas mirė ir jo valdas užėmė jo brolis.
Vienos Kinijos politika
„Vienos Kinijos politika“ – politika, teigianti, kad yra tik viena suvereni valstybė pavadinimu Kinija, priešinga idėjai, kad yra dvi valstybės – Kinijos Liaudies Respublika (KLR) ir Kinijos Respublika (KR), kurių oficialiuose pavadinimuose yra žodis „Kinija“. Daugybė valstybių laikosi vienos Kinijos politikos, bet supratimas yra skirtingas.
Paradigma (kalbotyra)
Paradigma ( 'pavyzdys, modelis') – morfologijoje kokio nors žodžio gramatinių formų sistema, visų to žodžio formų visuma. Kurios nors kalbos dalies atskirų paradigmų visuma neretai vadinama jos paradigmatika.
Šia reikšme terminas paradigma vartojamas jau nuo antikinės kalbotyros laikų, jei reikia patikslinti, kad vartojamas būtent šia reikšme, dažnai pasitelkiamas pavadinimas morfologinė paradigma.
Paprastai paradigmos vardijamos tam tikra tradicine gramemų seka, pavyzdžiui, lietuvių kalbos linksniavimo paradigma užrašoma linksnių eiliškumu V. — K. — N. — G. — Įn. — Vt. — Š.:
Karališkieji rūmai (Paryžius)
Karališkieji rūmai arba Palė Ruajalis – buvę karališkieji rūmai, esantys 1-ojoje Paryžiaus apskrityje, Prancūzijoje.
Karališkieji rūmai dabar yra Kultūros ministerijos, Valstybės Tarybos ir Konstitucinės Tarybos būstinė.
Istorija
thumb|left|350px|Karališkieji rūmai: 1. Kultūros ministerija 2. Konstitucinė Taryba 3. Valstybės Taryba 4. Comédie-Française 5. Théâtre éphémère 6. Les Deux Plateaux (Colonnes de Buren) 7. Karališkųjų rūmų teatras Kadaise tai buvo Prancūzijos karališkosios šeimos rūmai. Juos 1630 m. pastatė kardinolas Rišeljė savo meno kolekcijai laikyti. Kai 1642 m. mirė Rišeljė, rūmai tapo jaunojo karaliaus Liudviko XIV nuosavybe. Rūmai priklausė Orleano kunigaikščiams, o vėliau – Marijai Antuanetei, tačiau 1870 m. buvo sunaikinti per Prancūzijos ir Prūsijos karą.
Nuo 1649 m. čia gyveno ištremta Henrieta Marija Burbonė ir jos dukra Marija Henrieta Stiuart. Jos pabėgo iš Anglijos per Anglijos pilietinį karą. Čia jas priglaudė karalius Liudvikas XIV, kuris buvo Henrietos Marijos sūnėnas.
Amatų rūmai
Amatų rūmai (Amatininkų rūmai) – amatininkus vienijanti organizacija; profesiniai rūmai.
Karališkieji rūmai (Paryžius)
Istorija
1692 m., kai Šartro kunigaikštis (būsimasis Prancūzijos regentas) Pilypas II vedė Fransuazą Mariją Burbonę, karalius atidavė Karališkuosius rūmus savo broliui Orleano kunigaikščiui Pilypui I.
Amatų rūmai
Vokietija
Vokietijoje Amatų rūmai (, Handwerk – 'amatai') yra viešosios teisės korporacija (Körperschaft des öffentlichen Rechts), savivaldos įstaiga tam tikroje rūmams priskirtoje teritorijoje. Gina amatininkų interesus. Narystė privaloma. Skėtinė organizacija – Amatų rūmų konfederacija (Dachverband der Handwerkskammern).
Karališkieji rūmai (Paryžius)
Istorija
Čia gimė būsimas prancūzų karalius Liudvikas Pilypas I. Jis buvo Liudviko Pilypo II ir jo žmonos Luizos Marijos Adelaidos Burbonės sūnus.
Amatų rūmai
Vokietija
VFR taip pat veikia Pramonės ir prekybos rūmai (IHK).
Lietuva
Lietuvoje veikia Lietuvos prekybos, pramonės ir amatų rūmų asociacija (nacionaliniu mastu) bei regioniniai rūmai (pvz., Kauno, Vilniaus ir t. t.).
Jurgis Kasusna
Jurgis Kasusna – XIV a. antros pusės Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos politinis veikėjas.
Biografija
Kaip liudytojas dalyvavo 1379 m. Lietuvos didiesiems kunigaikščiams Kęstučiui ir Jogailai sudarant sutartį su Vokiečių ordinu, 1384 m. – Trakų kunigaikščiui Vygantui užrašant ordinui savo žemes – minimas lietuvių bajoras Jurgis,, veikiausiai yra Jurgis Kasusna.
Spėjama, kad Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymų 1385 m. pranešime minimas Jurgio kaimas (Jorgendorf) netoli Ditvos upės (dab. Šalčininkų rajono savivaldybė) yra Jurgio Kasusnos valda.
Airijos futbolo varžybos 2014 m.
Airijos futbolo varžybos 2014 m.
Pereinamosios rungtynės
-
---
2014 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė – vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
Urjanoba
Urjanoba – kaimas šiaurės Azerbaidžane, Chačmazo rajone, pasienyje su Rusijos autonomine Dagestano respublika.
Iki 2010 m. – buvęs Rusijos eksklavas. Dauguma čia gyvenančių žmonių – lezginai, kurių 2008 m. gyveno 15 žmonių.
Ptolemėjas XIV
Ptolemėjas XIV (gr. Πτολεμαῖος, Ptolemaĩos, gyveno 60/59 m. pr. m. e. – 44 m. pr. m. e. ir valdė 47 m. pr. m. e. – 44 m. pr. m. e.) buvo Ptolemėjo XII sūnus ir vienas paskutinių Egipto faraonų, priklausiusių Ptolemėjų dinastijai. Po Ptolemėjo XIII mirties 47 m. pr. m. e. sausio 17 d. jis buvo sesers Kleopatros VII, kuri tuomet valdė Egiptą kaip faraonė, paskelbtas antruoju faraonu. Ji ištekėjo už savo brolio, naujojo faraono, bet toliau liko Julijaus Cezario meiluže. Ptolemėjas XIV valdė tik nominaliai, tikroji valdžia priklausė seseriai. 44 m. pr. m. e. kovo 15 d. Cezaris buvo nužudytas suokalbininkų, kurių žymiausi – Markas Junijus Brutas ir Gajus Kasijus Longinas. Netrukus mirė ir Ptolemėjas XIV. Įrašai mini, kad liepos 26 d. jis buvo gyvas. Manoma, kad Kleopatra VII nunuodijo brolį, kad jį pakeistų jos sūnus Ptolemėjas XV, kuris paskelbtas faraonu ir Kleopatros koregentu 44 m. pr. m. e. rugsėjo 2 d. Motina jį rėmė kaip tėvo Cezario įpėdinį.
Urjanoba
Istorija
Gyvenvietė kūrėsi čia persikeliant gyventojams iš kaimyninio Dagestano Džabos kaimo dar Rusijos imperijos laikais. 1940 m. Chačmazo žemės komisija oficialiai šią teritoriją atidavė Džaboje veikusiam K. Markso kolūkiui. Tarp Dagestano ATSR ir Azerbaidžano TSR buvo apsikeista nedidelėmis pasienio teritorijomis jų laikinam naudojimui žemės ūkio tikslais. Dagestanas gavo Azerbaidžane laikinai naudotis ganyklų žeme ten laikyti genamiems gyvuliams į žiemavietes. Taip ilgainiui atsirado pastovios piemenų stovyklavietės, iškilo gyvenamieji namai, susikūrė Urjanobos ir Chrachobos gyvenvietės.
2012 m. Dagestano vyriausybė pranešė planuojanti perkelti į Dagestano teritoriją apie 400 gyventojų iš Urjanobos ir Chrachobos.
Grėvenmacheris
Mieste yra vienas iš 6 šalies policijos skyrių.
Teistinis satanizmas
Tikėjimas
Priešingai nei LaVey satanizmas, kurį sukūrė Anton Szandor LaVey 1966 m., šiame tikėjime Šėtonas yra reali būtybė. Pasak LaVey, jis yra individualizmo simbolis. Teistinis satanizmas akcentuoja Šėtono garbinimą. Taip pat tikima magija, užsiimama įvairiais ritualais.
Marvel Snap
Marvel Snap − kompiuterinis kolekcionuojamų kortų žaidimas, kurį sukūrė „Second Dinner“ ir išleido „Nuverse“, skirtas Microsoft Windows, Android ir iOS platformoms. Žaidime žaidėjai renka „Marvel“ personažų kortas, kurias naudoja žaisdami su kitais žaidėjais.
Žaidimas buvo išleistas 2022 m. spalio 18 d., po beta testavimo laikotarpio.
Apžvalga
Kiekvienas žaidėjas turi po 12 kortų kaladę. Kiekvienoje kortoje pavaizduotas „Marvel“ veikėjas, nurodyta jo kaina, galios lygis ir galimas specialus gebėjimas. Kiekvieno raundo pradžioje žaidėjai vienu metu deda kortą į vieną iš trijų vietovių. Vietovės kiekvienoms rungtynėms priskiriamos atsitiktinai, o kiekviena vietovė turi unikalų poveikį. Kiekvieno raundo pabaigoje atverčiamos kortos ir suveikia specialūs kortų gebėjimai. Kas turi didžiausią galią tam tikroje vietovėje, tas tą vietovę laimi. Žaidimo tikslas − laimėti dvi iš trijų vietovių. Žaidimas paprastai trunka šešis raundus.
Veikėjai
Kiekvieną savaitę pridedami „Marvel“ veikėjai arba skirtingos „Marvel“ vietovės. Tuo metu, kai buvo išleista beta versija, žaidime buvo daugiau nei 150 „Marvel“ veikėjų ir daugiau nei 50 „Marvel“ vietovių.
Aliaksejevičai
Aliaksejevičai – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 8 km į šiaurės rytus nuo Imianino.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Kobryno apskrities Imianino valsčiaus centras.
Ziolava
Ziolava – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 7 km į šiaurę nuo Antopalio.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Kobryno apskrities Ziolavos valsčiaus centras.
Atikamekų kalba
Atikamekų kalba (atikamekw nehiromowin) – indėnų kalba, priklausanti algonkinų kalbų šeimai; viena iš kri kalbų, kurią vartoja kri indėnai atikamekai. Kalbančiųjų skaičius – ~5900 žmonių. Tai viena iš geriau išlikusių Kanados indėnų kalbų – ją vartoja beveik visi atikamekai (greta prancūzų kalbos). Vartojama rytų Kanadoje, Kvebeko provincijos pietinėje dalyje (Morisio, Lanodjero regionuose, esančiuose į šiaurės vakarus nuo Kvebeko miesto, daugiausia Sen Moriso upės baseine).
Tai vienintelė iš kri kalbų, kuri iš prokalbės tebeturi išsaugojusi garsą [ɾ] (r), kuris kitose kalbose pavirtęs į [n], [j], [l] ar [ð]. Atikamekų kalba pasižymi skolinių iš anišinabų (odžibvų) kalbos gausa.
Atikamekų kalba užrašoma lotyniškais rašmenimis (nenaudoja kri raidyno).
Kalba dėstoma atikamekų bendruomenių pradinėse mokyklose. Atikamekų kalba parengtas žodynas, gramatika, išverstas Naujasis Testamentas.
Tailando futbolo taurė
Tailando futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Tailande. Antrasis pagal svarbą turnyras šalyje po Tailando aukščiausios lygos.
Istorija
Vyksta nuo 1975 m. Vyko su pertraukomis. Atnaujintas nuo 2009 m.
Mohsen Rabiekhah
Mohsen Rabiekhah (Mohsen Rabikhah Nodehi; g. 1987 m. liepos 24 d.) – Irano futbolininkas, rungtyniaujantis besiginančiojo saugo pozicijoje. Klubo „Persepolis“ ir Iranas rinktinės žaidėjas.
Angolos nacionalinis išsivadavimo frontas
Angolos nacionalinis išsivadavimo frontas (, sutrumpintai FNLA) – Angolos politinė partija ir buvusi karinė organizacija, kuri kovojo už Angolos nepriklausomybę nuo Portugalijos nepriklausomybės kare, vadovaujama Oldeno Roberto.
Prieš pirmuosius daugiapartinius rinkimus 1992 m. FNLA buvo pertvarkyta į politinę partiją. FNLA gavo 2,4 % balsų ir buvo išrinkti penki parlamento nariai. Per 2008 m. parlamento rinkimus FNLA surinko 1,11 % balsų ir laimėjo tris iš 220 vietų.
Jurgis Vytautaitis
Biografija
Rašytiniuose šaltiniuose minimas 1342-1349 m. kaip Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo karo vadas ir, manoma, jo vietininkas Pskove, jo sūnaus Andriaus globėjas.
Spėjama, kad buvo vienas iš vyriausiojo Gedimino ir pirmosios jo žmonos, žemaičių kunigaikštytės Vidos sūnaus (pagal jo tėvavardį, Vytauto), Trakų kunigaikščio, 1337 m. žuvusio ties Bajerburgu, sūnus.
Sciapankai
Istorija
XIX a. buvo kaimas Kobryno apskrities Siachnovičų valsčiuje.
Pasau
Pasau – miestas Vokietijos pietryčiuose, Bavarijoje, prie pat sienos su Austrija. Mieste suteka trys upės – Dunojus, Inas ir Ilzas. Mieste gyvena virš 50000 gyventojų. Apie 10000 studentų mokosi vietiniame Pasau universitete.
Augustinas Povilaitis
alt=Augustino Povilaičio paminklas Pašventyje.|miniatiūra|Paminklas Augustinui Povilaičiui Pašventyje. Augustinas Povilaitis (1900 m. vasario 24 d. Pašventyje, Jurbarko valsčius – 1941 m. liepos 12 d. Maskvoje) – tarpukario Lietuvos respublikos Saugumo departamento direktorius.
Biografija
Gimė 11 vaikų šeimoje. Savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę, dalyvavo nepriklausomybės kovose su bermontininkais, buvo sužeistas. Kaip savanoris gavo 15 ha žemės, prisipirkęs dar tiek pat, Giedrių kaime įkūrė pavyzdinį ūkį. Buvo abstinentas, su paskaitomis prieš alkoholizmą apvažinėjo visą Lietuvą.
1939 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakulteto Ekonomikos skyrių. Mėgo literatūrą, meną, rašė straipsnius periodiniams leidiniams „Lietuvos aidas“, „Vairas“, „Ūkininko patarėjas“, redagavo „Kriminalistikos žinyną“, skaitė paskaitas Radiofone.
1940 m. birželio 13 d. atleistas iš pareigų. Neatlaikiusi Maskvos spaudimo Lietuvos Vyriausybė sutiko, kad birželio 15 d. Kazys Skučas ir Augustinas Povilaitis būtų suimti (vad. Butajevo byla). Abu iš Vokietijos pasienio buvo nuvežti į Kauną ir uždaryti į VI forto kalėjimą, tuomet vadintą drausmės batalionu, čia tardyti. 1941 m. birželio 23 d. SSRS Aukščiausiojo Teismo karinė kolegija nuteisė jį mirties bausme. 1941 m. liepos 12 d. sušaudytas Maskvos Butyrkų kalėjime. 1993 m. reabilituotas.
Didžiosios Balios valsčius
Didžiosios Balios valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Augustavo apskrityje. Valsčiaus centras buvo Didžioji Balia, vėliau – Vandzinas ir Loikos. Dabar didžioji dalis valsčiaus teritorijos priklauso Baltarusijai, vakarinė dalis – Lenkijai. 5626 gyventojai (1921 m.).
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje. 1870 m. gegužės 31 d. jam priskirti keli kaimai iš Valavičaucų valsčiaus, nors 1929 m. balandžio 13 d. du Didžiosios Balios valsčiaus kaimai perduoti Valavičaucų valsčiui. Po II pasaulinio karo dalis valsčiaus teritorijos atiteko TSRS.
Tautinė sudėtis
1888 m.:
Oblius
thumb|250px|Medinis oblius paviršių lyginimui
Oblius (iš, , , dar vad. drožeklis, drožlys, drožtuvas, dvitraukis, kaiša, katinas, leistuvas)  – įrankis, naudojamas mediniams paviršiams lyginti. Juo nuo seno naudojosi dailidės ir staliai.
Obliai dažniausiai būna mediniai su metaline geležte, nors yra ir visai metalinių. Oblius turi 1 arba 2 plienines apvalias, profiliuotas ar kitos formos geležtes, įtaisytas į klevo, buko ar kitos kietos medienos arba metalo trinkelę su rageliu priekyje. Su obliumi lyginami ir valomi mediniai paviršiai, išobliuojami grioveliai, atbrailiniuose tašeliuose ar sudėtingo profilio dailylentėse apdirbami išoriniai detalės kraštai, taip pat drožiami figūriniai kontūrai lentjuostėse, lentų šonuose.
Be rankinių oblių taip pat naudojami ir mechaniniai obliai, kurie medieną frezuoja sukant specialų volą su jame įtvirtintais peiliais.
Kalno Grikštų II senovės gyvenvietė
Kalno Grikštų II senovės gyvenvietė (saugotinas kultūros paveldo objektas) – senovės gyvenvietė pietinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, ties Kalno Grikštų ir Baublių riba (Žalgirio seniūnija), 0,4 km į vakarus nuo kelio, Minijos kairiajame krante.
Vieta
Įrengta Minijos slėnio terasoje stūksančioje moreninėje kalvoje, kuri rytų pusėje susisiekia su šalia esančia aukštuma. Didžioji teritorijos dalis sunaikinta karjero, išliko tik šiaurės vakarinis pakraštys, kurio viršūne praeina lauko kelias link rytų-pietryčių pusėje esančios sodybvietės ir apleistų kaimo kapinių – Maro kapelių.
Išlikusios teritorijos plotas apie 0,15 ha.
0,9 km į šiaurės rytus yra Kalno Grikštų piliakalnis su priešpiliu, 0,55 km į šiaurę – priešistorinė gyvenvietė ir kapinynas, 0,1 km į pietryčius – Kalno Grikštų senosios kapinės.
Tyrimai
2002 m. išaiškino Julius Kanarskas, karjero pakraščiuose aptikęs ugniaviečių pėdsakų ir lipdytos keramikos lygiu paviršiumi šukių.
Senovės gyvenvietė datuojama I tūkst. I puse.
Radinius saugo Kretingos muziejus.
Čaravačycai
Čaravačycai – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 8 km į vakarus nuo Kobryno.
Istorija
XIX a. buvo kaimas ir dvaras Kobryno apskrities Prusko valsčiuje.
Jurgis Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas
Jurgis Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas (, apie 1673–1736) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos lauko etmonas (1710–1711), Lietuvos lauko raštininkas ir Lietuvos armijos generalinis regimentas nuo 1704 metų, Žemaitijos kaštelionas, Lietuvos armijos autoramento generolas-leitenantas nuo 1722 metų, Oršos seniūnas nuo 1701 metų.
Biografija
Lietuvos pataurininkio ir Trakų kašteliono Martyno Mykolo Krišpino-Kiršenšteino (m. 1700) ir Janos Volodkovičiūtės sūnus. 1694 metais įstojo į Padujos universitetą. Šiaurės karo metu buvo vienas iš Lietuvos armijos būrio vadų, bendrai vadovaujant Lietuvos didžiajam etmonui Mykolui Servacijui Višnioveckiui. 1707 metais paliko Augusto Stipriojo šalininkų stovyklą ir perėjo į Stanislovo Leščinskio pusę, už ką iš paskutinio gavo Karūnos didžiojo pataurininkio pareigybę.
Po Poltavos mūšio bėgo į Prūsiją, kur Stanislovas Leščinskis priskyrė jam Lietuvos didžiojo etmono titulą. Tą titulą jis prarado jau 1711 metais, kada į Prūsiją atvyko Mykolas Servacijus Višnioveckis.1711 metų rugsėjo 4 d. kartu su Višnioveckio įgulom dalyvavo nesėkmingame reide į lietuvių žemes. Nuo 1713 metų kovo buvo su Leščinskiu Benderuose, kur organizavo išpuolį į Krymo turkų žemes. Įstojo į Švedijos karaliaus Karolio tarnybą su tūkstančio talerų metiniu atlyginimu.
1714 metais dalyvavo Mykolo Servacijaumi Višniveckiu įsiveržime į Lenkiją. Tais pačiais metais apsigyveno Vroclavoje. Pradėjo tarnauti karalaičiui Konstantijui Vladislovui Sobieskiui. 1718 metais išvyko į Paryžių. 1721 metais palaikant Rusijos imperatoriui Petrui I gavo amnestiją ir grįžo į tėvynę. 1722 metais tapo delegatu į seimą.
Enibergo kyšulys
thumb|right|225px|Enibergo kyšulys Enibergo kyšulys – šiauriausias Farerų geografinis taškas, esantis Vijojaus saloje. Kyšulys virš jūros lygio iškilęs 754 m. Pagal šį rodiklį tai yra viena aukščiausių jūros uolų Europoje. Kyšulio viršūnė įveikiama tik labai patyrusiems alpinistams.
thumb|left|200px Kaip ir kitas aukštikalnes Fareruose, Enibergo kyšulį dažnai apgaubia ilgai tvyrantis rūkas. Netoliese esančių 844 m aukščio Vilingadalsfjalo kalnų papėdėje plyti vaizdingas Vijaraijo miestelis.
Vasaromis Enibergo kyšulio link rengiamos išvykos laivais. Čia galima išvysti paukščių koloniją, kurioje kasmet sutinkama apie 50 000 jūrinių paukščių porų; apie 1900 m. – iki 100 000.
Nacionalinė sąjunga už visišką Angolos nepriklausomybę
Nacionalinė sąjunga už visišką Angolos nepriklausomybę (, sutrumpintai UNITA) – antra pagal dydį Angolos politinė partija.
1966 m. įkurta UNITA kovojo kartu su Angolos išsivadavimo liaudies judėjimu (MPLA) Angolos nepriklausomybės kare (1961–1975 m.), o vėliau pilietiniame kare (1975–2002 m.) – prieš MPLA. Šis karas buvo vienas iš svarbiausių Šaltojo karo tarpinių karų: nuo 1966 m. iki 1975 m. spalio mėn. UNITA karinę pagalbą iš pradžių teikė Kinijos Liaudies Respublika, o vėliau – Jungtinės Amerikos Valstijos ir apartheidinė Pietų Afrikos Respublika, o MPLA – Sovietų Sąjunga ir jos sąjungininkės, ypač Kuba.
Valdemaras Čidondo Angolos pilietinio karo metu dirbo provakarietiškų sukilėlių UNITA vyriausybės štabo viršininku. Įtariama, kad UNITA lyderis Jonas Savimbi įsakė nužudyti V. Čidondo. Po Savimbi mirties UNITA nutraukė ginkluotą kovą ir dalyvavo rinkimų politikoje.
Akvarijus
Akvarijus, akvariolas – vergas senovės Romoje, kuris nešiodavo vandenį maudymuisi į moterų gyvenamas patalpas. Tai buvo vienas labiausiai niekinamų vergų užsiėmimų (Juv. vi. 332; Hieron. Ep. 27; Jul. Paul. iii. 7.). Kai kurie autoriai teigia, kad akvarijais vadino ir vergus, prižiūrėjusius soduose esančius baseinus ir fontanus (Gallus, vol. i. p. 288.)
Akvarijais vadino ir Romos valdininkus, kurie prižiūrėjo akvedukus. Jie buvo pavaldūs edilams, vėliau -.
Naujosios Zelandijos moterų regbio-7 rinktinė
Naujosios Zelandijos moterų regbio-7 rinktinė – komanda atstovaujanti Naująją Zelandiją tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Naujosios Zelandijos regbio sąjunga.
Traidžiai (Akmenė)
Traidžiai – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Papilės.
BMW Sauber F1.09
BMW Sauber F1.09 – Formulės 1 automobilis, naudojamas BMW-Sauber ekipos 2009 m. sezone. F1.09 buvo pristatytas sausio 20 d. Valensijoje.
Per aštuonerias lenktynes tik Malaizijoje ekipa sugebėjo pasiekti finišą ant podiumo (antra vieta), kai lenktynės buvo sustabdytos dėl itin smarkios liūties. Kadangi šiose lenktynėse lenktynininkai nespėjo įveikti 2/3 lenktynių distancijos, visiems buvo skirta pusė numatytų taškų.
2009 m. sezono rezultatai
Paryškintas tekstas simbolizuoja pole poziciją, pakreiptas - greičiausią ratą.
Edbertas II
Edbertas  – Kento karalius. Etelberto II sūnus, pradėjo valdyti jo valdas nuo 762 metų. 764 metais jis mirė ir jo valdas paveldėjo jo brolis Ekbertas II.
Tarptautinių sutarčių teisė
Tarptautinių sutarčių teisė (tarptautinė tarptautinių sutarčių teisė) – visuma teisės normų, reguliuojančių tarptautine sutartis; tarptautinės teisės šaka.
Siaurąja prasme tarptautinių sutarčių teisė gali būti suprantama ir kaip nacionalinės (konstitucinės) teisės dalis, t. y. kaip visuma teisės normų, reguliuojančių sutartis, kurias viena valstybė sudaro su kitais tarptautinės teisės subjektais, nustatančių atitinkamą tvarką bei nacionalinių institucijų kompetenciją (pvz., Lietuvos tarptautinių sutarčių teisė).
Istorija
Sisteminti, kodifikuoti tarptautines sutartis buvo pradėta tik Naujausiais laikais. XIX amžiuje buvo sudaromi neoficialūs tarptautinės teisės rinkiniai („kodeksai“). Juose atskiri skyriai buvo skirti tarptautinėms sutartims.
1928 m. įvyko VI Amerikos valstybių konferencija. Pasirašyta Havanos konvencija dėl tarptautinių sutarčių, tačiau ji neįsigaliojo.
Vėliau sutarčių sisteminimo ėmėsi Jungtinės Tautos. Buvo priimtos tarptautinės konvencijos.
Lietuvos tarptautinių sutarčių teisė
1999 m. birželio 22 d. Tarptautinių sutarčių įstatymas (LR TSĮ) detalizuoja Lietuvos Respublikos tarptautinių sutarčių ratifikavimo (LR TSĮ 8 str.) bei denonsavimo (14 str.) tvarką. Jis numato, kad tarptautines sutartis ratifikuoja Lietuvos nacionalinis parlamentas (t. y. Seimas) įstatymu (8 str. 1 d.). Lietuvos Respublikos tarptautines sutartis ratifikuoti Lietuvos Respublikos Seimui teikia Lietuvos Respublikos Prezidentas savo iniciatyva ar pasiūlius Vyriausybei (8 str. 2 d.). Remiantis 8 straipsnio 1 dalyje nurodytu įstatymu, parengiami ratifikavimo raštai (8 str. 3 d.).
Poįstatymines normas nustato 2001 m. spalio 1 d. LR Vyriausybės nutarimas dėl tarptautinių sutarčių rengimo ir sudarymo tvarkos patvirtinimo.
Esminės Tarptautinių sutarčių įstatymo nuostatos Lietuvos teisėje remiasi Lietuvos Respublikos Konstitucija:
'''84 straipsnio 2 dalis
'''67 straipsnio 16 punktas
''Seimas /…/ ratifikuoja ir denonsuoja Lietuvos Respublikos tarptautines sutartis, svarsto kitus užsienio politikos klausimus;
'''138 straipsnis
''Įstatymuose, taip pat tarptautinėse sutartyse gali būti numatyti ir kiti atvejai, kai Seimas ratifikuoja Lietuvos Respublikos tarptautines sutartis.
''Tarptautinės sutartys, kurias ratifikavo Lietuvos Respublikos Seimas, yra sudedamoji Lietuvos Respublikos teisinės sistemos dalis.
Stanislavas Aleševičius
Stanislavas Aleševičius (g. 1960 m. rugsėjo 1 d. – 2010 m. rugsėjo 16 d.) – lenkų kilmės Šalčininkų politikas, Ukrainos garbės konsulas Lietuvoje.
Biografija
1989 m. Taškento valstybiniame universitete (Uzbekija) baigė teisės ir valdymo studijas.
Nuo 2000 iki 2003 m., 2003–2007 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys.
Ukrainos garbės konsulas, garbės konsulato Šalčininkuose vadovas (Klaipėdoje – Rimandas Stonys).
Partijos „Naujoji sąjunga“ (socialliberalai) narys.
Valavičaucų valsčius
Valavičaucų valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Augustavo apskrityje. Valsčiaus centras buvo Valavičaucai, vėliau – Sapackinė. 5094 gyventojai (1921 m.). Lietuvai dabar priklausanti dalis buvo valsčiaus šiaurės rytinėje dalyje, kairiajame Nemuno krante, piečiau Kapčiamiesčio ir Leipalingio. Dabar beveik visa valsčiaus teritorija priklauso Baltarusijai, maža vakarinė dalis – Lenkijai, šiaurės rytinė – Lietuvai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje. 1870 m. gegužės 31 d. jam priskirtas Sapackinės miestas, netekęs miesto teisių, o keli Valavičaucų valsčiaus kaimai prijungti prie Kuriankos valsčiaus, Didžiosios Balios valsčiaus ir Halynkos valsčiaus.
1923 m. šiaurinė valsčiaus dalis (Varviškė) atiteko Lietuvai. 1929 m. balandžio 13 d. du Didžiosios Balios valsčiaus kaimai perduoti Valavičaucų valsčiui. Po II pasaulinio karo beveik visas valsčius atiteko TSRS.
Tautinė sudėtis
1888 m.:
Muhamedas Ali Paša
thumb|Muhamedas Ali Paša Muhamedas Ali (Alijus) Paša al-Mas’ud ibn Agha (Kavalalı Mehmet Ali Paşa; 1769 m. kovo 4 d. – 1849 m. rugpjūčio 2 d.) – albanų vadas osmanų armijoje, kuris tapo Wāli ir pats pasiskelbė Egipto ir Sudano chedivu (valdovu). Jis laikomas modernaus Egipto įkūrėju, nes vykdė drastiškas reformas karinėje, ekonominėje ir kultūrinėje sferoje.
Gyvenimas
Jis gimė Makedonijoje, kuri tuo metu priklausė Osmanų imperijai. Jo tėvas buvo nedidelės įgulos vadas. Šiam mirus Muhamedą Ali užaugino Kavalos gubernatorius – sulaukęs aštuoniolikos, Muhamedas Ali vedė jo giminaitę. Ši moteris vėliau tapo penkių iš devyniasdešimt penkių jo vaikų motina.
1799 m. jis dalyvavo kariniame turkų žygyje prieš prancūzų okupantus ir liepą itin gerai pasirodė Abu Kyro mūšyje žengdamas albanų korpuso priešakyje. 1803 m. kovo 11 d. anglų kariuomenės būriai palieka Aleksandriją, vienas Konstantinopolio sultono atstovas paskiriamas Egipto gubernatoriumi, bet netrukus atleidžiamas iš pareigų: jį pakeičia Muhamedas Ali, albanų brigados generolas; jis sudaro sandėrį su mameliukų vadovais, o paskui pereina į ulemanų (Korano įstatymo skleidėjai) pusę. Kaip tik šiems prašant 1805 m. Muhamedas Alijus tapo Egipto vicekaraliumi ir gavo pašos titulą. Siekdamas sustiprinti savo valdžią jis užpuolė mameliukus ir taip pakirto jų galybę 1811 m., liepdamas išžudyti daugiau kaip 400 vadų. Taip pat jis pasmerkė mirčiai bei nušalino garsiausius ulemanus – visus, kurie jam padėjo užimti sostą.
Be Egipto jis valdė Levanto teritorijas už Egipto sienų. Muchamedo Ali dinastija valdė Egiptą ir Sudaną iki egiptiečių revoliucijos 1952 m. Jo valdymo metu pradėti didieji Egipto tyrinėjimai bei senienų išvežimas į Europos muziejus.
Egipto modernizavimas
Pakeičiama centrinė ir sričių valdžia. Kaire tarybos užleido vietą „ministerijoms“. Buvusios apygardos pertvarkytos į septynias sritis, valdomas turkų gubernatoriaus, ir padalintos į 64 departamentus, kurių kiekvienas turėjo vadinamąjį savo prefektą, dažniausiai vietinį. Imamos kurti valdininkų mokyklos, o egiptiečių studentai siunčiami mokytis į Europos universitetus, daugiausiai į Paryžių. Todėl daugelis Europos kūrinių imti versti į arabų kalbą. Taip pat kviesta ir užsieniečių: anglų, prūsų, prancūzų specialistų, kurie padėtų modernizuoti šalį. Padedamas užsieniečių mokslininkų bei ekonomistų, Muhamedas Alijus ėmėsi ekonominių šalies reformų.
1808–1811 m. įvedus žemės monopolį, paša Egipte tapo kone vieninteliu žemės savininku. Valstybiniuose ūkiuose dirba tik valstiečiai, tačiau kasmet vyriausybė jiems nurodo, ką sėti, superka jų derlių, o parduoda jį savo nuožiūra nustatytomis kainomis. Žemės ūkis tampa orientuotas į rinkos ekonomiką, sudaromos palankios sąlygos plėstis vietinei žaliavų perdirbimo pramonei. Pramonė taip pat tampa valstybės monopolija. Nuo 1816 m. vietinius amatininkus išstūmė visoje šalyje statomos vyriausybinės gamyklos. Šiais valstybinimo principais buvo nepatenkintos Europos valstybės, kadangi jie ribojo jų išeivių privilegijas. 1834 m. panaikinama valstybės monopolija tekstilės srityje; įmonės įgyja valdymo autonomiją, o amatininkai ir vėl ima dirbti namuose ir moka nemažą mokestį, renkamą už kiekvienas audimo stakles. 1841 m. padidėję ir taip dideli muito mokesčiai padeda tašką gamtos išteklių valstybinimo sistemai. Be ekonominio elito – darbininkų, industrinė revoliucija žlunga. Dėl tokios politikos išnyksta ankstesnės vadovaujančios frakcijos, nelieka palankių sąlygų rastis naujiems socialiniams sluoksniams, nes monopolijos trukdė atsirasti industrinei ir komercinei miestų buržuazijai. Visos šios ekonominės reformos buvo susiję su ekspansine politika.
Ekspansijos politika
thumb|left|Šiaurės Sudano teritorijoje buvusio Sinaro sultonato paskutinis karalius Badi VII (valdė, [[1805–1821)]] Padedamas prancūzų karo patarėjų paša suburia modernią armiją ir sukuria karinį laivyną, kuriuo Osmanų sultonas ketino pasinaudoti. Būtent raginamas sultono Muhamedas Ali savo naująją armiją veda į karą prieš Arabijos vahabitus, islamo reformų šalininkus. 1812 m. jo armija užima Meką ir Mediną. Paša nusipelno didžiulės pagarbos visame musulmonų pasaulyje. Nuo 1820 m. iki 1823 m. padrąsintas sėkmės užpuola Sudaną, – šį kartą niekam neįsakius. Jis nori kontroliuoti Nilo aukštupį, karavanų, atvykstančių iš Centrinės Afrikos, pakeitimų vietas, sukurti naujų rinkų jaunai pramonei ir papildyti armiją juodaodžiais vergais. 1823 m. įkūrus Chartumą, jis užkariauja šalies rytus iki Raudonosios jūros – didesnė jos dalis nuo šiol bus valdoma Egipto.
Jo valdžia tokia stipri, kad į Muhamedą Ali pradeda kreiptis Osmanų sultonas, prašydamas stoti į mūšį su graikais. 1823–1827 m. jis dalyvauja karo žygyje į Graikiją, Kretą, o 1825–1826 m. pasiunčia armiją į Morėją. Tačiau 1827 m. Graikijos sąjungininkės Prancūzija, Anglija ir Rusija Navarino įlankoje sutriuškina Egipto laivyną. Siekdamas, kad būtų atlyginti nuostoliai, Muhamedas Ali pareikalauja teritorinės kompensacijos Sirijoje. Sultonui atmetus jo prašymą, jis ryžtasi užpulti Siriją. Pergalės laimimos žaibiškai, o Egipto armija, sumušusi turkų kariuomenės būrius, 1832 m. ima grasinti Konstantinopoliui ir visai Osmanų imperijai. 1833 m. kovą pasirašo Kutajo taikos sutartį, kurios dėka pašai atitenka Palestina, Sirija ir Adano sritis. Jo valdos nusidriekia nuo Sudano pietų iki Anatolijos sienų. 1839 m. remiami Anglijos ir Rusijos osmanai pradeda antrąjį „Sirijos karą“. Šis karas baigiasi naujomis egiptiečių pergalėmis ir dar sykį iškyla grėsnė Konstantinopoliui. Turkiją ima palaikyti Anglija, Rusija, Austrija ir Prūsija, kurios primeta savo tarpininkavimą. Globojamam Prancūzijos 1840 m. gruodžio 10 d. Muhamedui Ali pavyksta gauti paveldėjimo teisę Egipte ir jis gali valdyti Sudaną iki gyvos galvos, tačiau turi atsisakyti Sirijos, sumažinti savo kariuomenę iki 18 000 karių ir panaikinti jūrų laivyną. Netekęs savo karinės jėgos ir abejodamas dinastijos valdžios patikimumu, paša pasižada daugiau neperžengti jam nustatytų ribų. 1848 m. paveiktas ligos Muhamedas Ali atsisako savo pareigų, užleisdamas vietą sūnui pašai Ibrahimui (1789–1848). 1849 rugpjūčio 2 d. Muhamedas Ali miršta.
Literatūra
300px|thumb|[[Muhamedo Ali mečetė Kaire, kur Paša palaidotas.]]
Halynkos valsčius (Augustavas)
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje Suvalkų gubernijoje. 1870 m. gegužės 31 d. Halynkos valsčiui priskirti keli Valavičaucų valsčiaus kaimai.
Tautinė sudėtis
1888 m.:
Woloszyn
Vološynai  – valachiško, vengriško ar transilvaniško kraujo turėjusios kilmingos šeimos atstovai.
Šią pavardę nešiojo Transilvanijos karvedys Steponas Vološynas Rybotyckis, iki tol, kol atvyko į Lenkijos Karalystės teritoriją. Jis buvo herbo Sas giminių pradininkas Lenkijos karalystėje. Taip pat minimas grafas Vanczaluchas, t. y. Vancza Vološynas, kuris XV a. valdė žemes Turkos mieste (dabartinėje Vakarų Ukrainoje).
Istorija
Kartu su Steponu Vološynu Rybotyckiu atvykę jo gentainiai, įsikūrę XIV a. Sano upės baseine, vėliau išplito po Galicijos, ypač Rusios vaivadijos ir pačios Lenkijos karalystės teritorijas. Šiose šalyse herbo „Sas" atstovams buvo būdingas kilmingumo (liet. atitikmuo – bajorystės) gavimas, pasižymėjus mūšiuose, karuose, ypač karuose su turkais.
1420 m. LDK kunigaikštis ir Lenkijos karalius Jogaila suteikė žemės ir dvarą, pavadinimu: “Ustrzyki” (netoli Peremislio) riteriui Jonui Vlašynšyliui – Vološynui. Šio sūnus susituokė su Nastia Rybotycka 1443 m., Stepono Vološyno Rybotyckio palikuone. Tokiu būdu visi jų tolesni palikuonys per Nastią Rybotycką turi Valachijos, Transilvanijos, Besarabijos valdovų Vlado Drakulos, Bogdano I ir Besarabo I karališko kraujo, su kuriais giminiavosi Steponas Vološynas Rybotyckis (Nastia Rybotycka jo palikuonė).
Kilmingieji Vološynai minimi Adomo Bonieckio ir Kasparo Niesieckio herbynuose.
Pavilkijo dvaras
Pavilkijo dvaras – buvęs dvaras Šakių rajone, Lekėčių seniūnijoje, Pavilkijo kaime. Dvaro sodyba įsikūrusi į šiaurės vakarus nuo gyvenvietės, tarp kelio ir Nemuno įlankos, buvusio karjero (motokroso trasos) kaimynystėje, ties keliu link Vilkijos kelto.
Dvaro ponų namas buvo išskirtinis, laikomas mažosios medinės architektūros pavyzdžiu, be to, vieninteliai mediniai rūmai Šakių rajone. 2023 m. duomenimis, buvo išlikusi tik nedidelė jų dalis su greta pūpsančia nuolaužų krūva.
Į Kultūros vertybių registrą įrašyto saugomo komplekso sudėtis: apgriuvusio dvarininko namo dalis, kumetynas, pieninė, tvartas. Dvarvietės centrinėje teritorijos dalyje būta oficinos, vakarinėje dalyje – svirno, pietvakarinėje dalyje – kalvės, petrytinėje – kapinių ir koplyčios. Yra išlikusių šių statinių ar jų pamatų liekanų, parko fragmentų su liepų alėjomis, ąžuolų grupe ir pavieniais medžiais.
Istorija
Dabartinė dvaro vieta susiformavo XVIII a. pab.-XIX a. pr. Dvaro sodyboje buvo parkas su alėjomis, pagrindinio privažiavimo alėja, parteris rūmų priekyje. Šiuo laikotarpiu statytus dvaro rūmus sudarė vieno aukšto mūrinis pastatas su palėpe ir jo galuose iš abiejų pusių stovinčios dviaukštės oficinos. Rūmų fasadas buvo simetriškas, su išryškinta centrine dalimi, kurią puošė kolonų tipo piliastrai. Manoma, kad šiai daliai trūko klasicistiniams rūmams būdingo portiko su kolonomis, nes jis galėjo būti rekonstruotas XX a.
Istoriniuose šaltiniuose šis dvaras dar minimas Alaušių, Nosiedų ir Mikytų vardais. Jis kūrėsi priešais Vilkiją, tad ir buvo pavadintas Pavilkiju. Ilgainiui iš dvaro išaugo gyvenvietė.
Dvaro savininkas buvo Jonas Domanskis, savo ūkyje vykdęs plačią gamybinę veiklą. 1837 m. dvarininkas Domanskis už 3 km nuo Pavilkijo, ant Liekės upelio kranto įsteigė stambią manufaktūrą – audimo fabriką, kuriame buvo audžiamos plonos ir geros kokybės drobės, staltiesės ir panašūs gaminiai. Prie staklių dirbo 80 darbininkų, fabrikas veikė daugiau kaip 20 metų. 1857 m. Varšuvos parodoje jo gaminiai už aukštą kokybę buvo apdovanoti aukso medaliu. 1888 m. dvare gyveno 117 žmonių. XIX a. pabaigoje prie dvaro veikė malūnas, lentpjūvė, kalkinė, pieninė ir kiti gamybiniai objektai. Dvaro kapinėse stovėjo neogotikinė koplyčia. XX a. pradžioje dvare verslo tikslais buvo kasami akmenys.
Dvaras išliko ir po žemės reformos, nors po 1923 m. rūmuose ilgesnį laiką niekas negyveno. Sovietmečiu buvo nacionalizuotas ir paverstas gyvenamuoju būstu, kuriame dešimtmečius gyveno kelios šeimos. Iškėlus žmones, dvaro pastatai nyko, buvo grobstomos statybinės medžiagos. Nykstantis dvaras smarkiai nukentėjo 2009 m. lapkričio mėnesį nuo praūžusios vėtros, apgriovusios rūmų vakarinę dalį: nuplėšė stogą, suardė perdangą ir sienas.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, dvarą paveldėjo dvarininko Domanskio vaikaitis Edvard Johan Domanskis, gyvenantis JAV. Savininko reikalavimu iškeldinti šioje sodyboje gyvenę žmonės, atlikti kiti darbai. Tačiau jis nesutiko priimti avarinės būklės pastatų, vyko biurokratinis susirašinėjimas su rajono savivaldybe ir kitomis valdžios įstaigomis. Savininkas argumentavo, kad dvaro sodyba neva buvusi tvarkinga 1940-aisias ją nacionalizuojant, o atstatyti pagal paveldosaugos reikalavimus nėra galimybių.
Staniuliškiai (Alytus)
Staniuliškiai – buvęs kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Takniškių.
Demagogija
Demagogija (🇬🇷 'liaudis' + 🇬🇷 'vedlys, vadas') – pripažinimo ir populiarumo siekimas apgaule, melagingais pažadais, meilikavimu, faktų iškraipymu, kritikos slopinimu, teisingos informacijos nutylėjimu.
Airijos futbolo varžybos 2015 m.
Airijos futbolo varžybos 2015 m.
Demagogija
Pirminė žodžio 'demagogas' („tautos vedlys“) samprata senovės Graikijoje neturėjo neigiamos potekstės. Ją palaipsniui įgavo Atėnų demokratijos laikais, kai iškildavo lyderiai, įvairiais meilikavimais ir gražbylystėmis suklaidinantys mases.
Airijos futbolo varžybos 2015 m.
Pereinamosios rungtynės
-- --
-
Demagogija
Demagogija pagrįsta manipuliavimu žmonių sąmone: pasitelkiamas bauginimas, atpirkimo ožių paieška, apeliuojama į klausytojų baimes ir lūkesčius, žadami neišpildomi dalykai, sėjamas nepasitikėjimas oponentais. Demagogai pasikliauna asmenine charizma ir iškalba, dažniausiai kreipiasi į mažiau išsilavinusius, skurdesnius žmones, stengiasi juos pritraukti paprastu kalbėjimu, dėjimusi esant „tokiu, kaip ir jūs“.
Airijos futbolo varžybos 2015 m.
Finalo rungtynės
--
Demagogija
Įvairios demagoginės taktikos politikoje (dabar dažnai tapatinamos su populizmu) dažnos, tad jų vertinimas priklauso nuo požiūrio. Demokratijos sąlygomis demagogija paprastai vadinami tokie retoriniai klaidinimo veiksmai, už kurių maskuojamas asmeninis galios ir naudos siekis, sąmoningas žmonių klaidinimas.
Antecesoriai
Antecesoriai (, taip pat ) – raiti kareiviai, kurie keliaudavo žygiuojančios Romos kariuomenės priešakyje, kad surastų vietą stovyklai, paruoštų maisto ir pan. atsargas. Jie nebuvo paprasti žvalgai, kaip kad spekuliatoriai (šaltinyje Hirt. Bell. Afr. 12 kalbama apie speculatores et antecessores equites – raituosius spekuliatorius ir antecesorius); Suet. Vitell. 17; Caes. B. G. v. 47.)
Antecesoriais vadino ir Romos teisės mokytojus (Cod. 1. tit. 17. s. 2. § 9. 11.).
Anteambulonai
Anteambulonas – vergas Senovės Romoje, kuris eidavo savo šeimininko priekyje ir padarydavo jam praėjimą minioje (Suet. Vesp. 2.). Anteambulonai paprastai šaukdavo 'duokite kelią mano šeimininkui'. Jei to nepakakdavo, jie skindavo kelią alkūnėmis ir rankomis. Plinijus minėjo istoriją apie romėną, kuris nukentėjo nuo Romos kariuomenės karininko, nes jo vergas, darydamas kelią šeimininkui, drįso paliesti karininką (Ep. iii. 14.).
Anteambulonais vadino ir klientus, kurie eidavo savo patrono priekyje, kai šis išeidavo į viešumą.(Martial, ii. 18, iii. 7, x. 74.)
Lietuvos balsas (4 sezonas)
Lietuvos balsas – muzikinė talentų laida, pradėta rodyti 2012 m. per LNK televiziją. Ketvirtasis pradėtas rodyti 2015 m. rugsėjo 27 d. Šios laidos originalas buvo sukurtas Olandijoje ir per trumpą laiką išpopuliarėjo visame pasaulyje.
Apie projektą
Talentams viso projekto metu gyvai pritaria profesionalių muzikantų grupė.
4 sezonas
Ketvirtasis sezonas prasidėjo 2015 m. rugsėjo 27 d. LNK eteryje. Projekto antrajame sezone mokytojų kėdes užėmė Donatas Montvydas, Aleksandras Ivanauskas-Fara, Rūta Ščiogolevaitė, dviguboje mokytojų kėdėje sėdėjo Renata Norvilė ir Deivis Norvilas. Projektą vedė Rolandas Mackevičius ir Jonas Nainys.
"Greitas ėjimas"
Kiekvienas mokytojas turi galimybę pasiųsti į tiesioginius filmavimus po du mokinius iš savo komandos, kuriems nereikia atlikti nokautų dainos.
Midltonas
Midltonas  – miestelis Korko grafystės pietryčiuose, Airijoje. Nutolęs maždaug 16 km į rytus nuo Korko. Priklauso Korko metropolitenui ir yra svarbus verslo centras. 12 001 gyventojas (2011 m. duomenys).
Įsikūręs derlingame slėnyje, apsuptas kalvų. Nutolęs į šiaurę nuo Korko uosto.
XII a. 9-jame dešimtmetyje normanai pastatė vienuolyną. Miestelio pavadinimas ( arba Middle Town) reiškia „vidurinį miestelį“, esantį tarp Korko ir Jolo.
Mirties slėnis (Kuršių nerija)
thumb|Vaizdas į Mirties slėnį nuo Parnidžio kopos thumb|Kryžius Mirties slėnyje Mirties slėnis (dar vadinamas Tylos slėniu)  – pilkųjų kopų masyvas Kuršių nerijoje, 1 km į pietus nuo Nidos, tarp Sklandytojų ir Parnidžio kopų. Slėnis patenka į Kuršių nerijos nacionalinio parko Parnidžio kraštovaizdžio draustinį ir Grobšto rezervatą.
Istorija
Manoma, kad slėnyje XIX a. pabaigoje buvo 1870–1871 m. vykusio Prancūzijos-Prūsijos karo belaisvių prancūzų stovykla. Atsakomąją karo belaisvių stovyklą Nidoje 1918 m. leidinyje mini Klaipėdos istorikas Johanesas Sembritzkis, aprašydamas belaisvių prancūzų darbą tvirtinant Kuršių nerijos krantus. J. Sembritzkis paaiškina, jog ši stovykla įrengta nerijos smėlynuose kaip atsakas prancūzams, vokiečių belaisvių stovyklas įkūrusiems Alžyre. 2001 m. monografijoje „Kuršių nerijos nacionalinis parkas“ Jurgis Bučas tvirtina Mirties slėnyje buvus barakų miesteliui, kuriame gyveno 12,000 belaisvių. Neatlaikę karščio, epidemijų ir sunkaus darbo tvirtinant krantus bei apželdinant kopas belaisviai mirdavo dešimtimis, o jų kūnai buvo užkasami čia pat, smėlyje. J. Bučo leidinys 2015 m. sudomino Prancūzijos ambasadą Lietuvoje, o 2016 m. slėnyje apsilankė ambasadorius Filipas Žanto ir gynybos atašė pulkininkas leitenantas Alainas Mulia. Apsilankiusieji pabrėžė Mirties slėnio tyrimų svarbą, po dvejų metų išrūpino finansavimą archeologiniams tyrimams bei inicijavo archyvinės informacijos apie buvusią belaisvių stovyklą paieškas. Tačiau archeologiniai tyrimai nebuvo atlikti, ir belaisvių stovyklos buvimo teorija liko nepatvirtinta.
Behind the Front
„Behind the Front“ – debiutinis amerikiečių hiphopo grupės „Black Eyed Peas“ albumas, išleistas 1998 m. birželio 30 d. Dauguma dainų buvo demo dainos „Grass Roots“ albumui. Albumas susilaukė labai gerų atsiliepimų iš kritikų.
Adalberto Costa Júnior
Adalbertas Košta Žunioras ( Adalberto Costa Júnior, g. 1962 m. gegužės 8 d.) – Angolos politikas, dabartinis UNITA lyderis ir Angolos parlamento narys.
Jis baigė elektrotechnikos inžinerijos studijas Porto mieste, Portugalijoje, ir viešosios etikos studijas Grigaliaus universitete Romoje.
Adalbertas vykdė kampaniją prieš korupciją viešajame sektoriuje. Jis buvo Žonaso Savimbio krikštasūnis.
2019 m. lapkritį Adalberto buvo išrinktas UNITA prezidentu.
Jonas Savimbi
Žonašas Maljeiras Savimbis (, 1934 m. rugpjūčio 3 d. – 2002 m. vasario 22 d.) – Angolos revoliucinis politikas ir sukilėlių karinis lyderis, įkūręs Nacionalinę sąjungą už visišką Angolos nepriklausomybę (UNITA) ir jai vadovavęs. 1966–1974 m. UNITA vykdė partizaninį karą prieš Portugalijos kolonijinę valdžią, vėliau Angolos pilietinio karo metu susidūrė su Angolos išsivadavimo liaudies judėjimu (MPLA). Savimbis žuvo 2002 m. per susirėmimą su vyriausybės kariuomene.
Mirtis
Išgyvenęs daugiau nei pusę tuzino pasikėsinimų nužudyti ir mažiausiai 15 kartų buvęs paskelbtas mirusiu, Savimbis buvo nužudytas 2002 m. vasario 22 d. per mūšį su Angolos vyriausybės kariuomene prie upės krantų Mošiko provincijoje, jo gimtinėje. Per susišaudymą Žonasas patyrė 15 šautinių žaizdų galvoje, gerklėje, viršutinėje kūno dalyje ir kojose. Nors Savimbis atsakė ugnimi, jo žaizdos buvo mirtinos ir jis mirė beveik iš karto.
Jungtinių Amerikos Valstijų moterų regbio-7 rinktinė
Jungtinių Amerikos Valstijų moterų regbio-7 rinktinė – komanda atstovaujanti JAV tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Jungtinių Amerikos Valstijų regbio sąjunga.
Labnos valsčius
Labnos valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Augustavo apskrityje. Valsčiaus centras buvo Labna, vėliau – Palabnė, Baranavičai. Dabar valsčiaus teritorija priklauso Baltarusijai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje ir priklausė Suvalkų gubernijai. Po II pasaulinio karo valsčiaus teritorija atiteko TSRS.
Tautinė sudėtis
1888 m.:
Dykirchas
Dykirchas (nuo Diet-Kirch – „žmonių bažnyčia“) – Liuksemburgo miestas-komuna, esantis šalies šiaurės rytuose, prie Zauerio upės. Dykircho apygardos ir Dykircho kantono centras. Yra nacionalinis karo istorijos muziejus.
Okinoerabu tarmė
Okinoerabu tarmė arba tiksliau Okinoerabu tarmių grupė (島ムニ, šimamuni) – tarmių grupė, kuria yra kalbama Japonijos Kagošimos prefektūroje esančioje Okinoerabu saloje.
Tarmės
thumb|Salos žemėlapis su nurodytomis patarmių skirtybėmis – kirčio tipą, palatalizaciją, vidurinio balsio tarimą. Okinoerabu tarmė skirstomos į dvi patarmes:
Kalbinė riba tarp rytinės ir vakarinės patarmių maždaug sutampa su administracine riba tarp Vadomario ir Činos gyvenviečių. Skiriasi vidurinio balsio tarimas, muzikinio kirčio sistema.
Anot iš salos kilusios kultūrinės antropologės Takahaši Takajo, kiekviena kalbinė bendruomenė saloje turėjusi išskirtinių bruožų, ir skirtingos šnektos neretai turėjo atskirus pavadinimus. Visos kalbinės bendruomenės saloje tarpusavyje susišnekėti galėjo. Kita vertus, antropologės teigimu, Okinoerabu tarmė buvo nesuprantama kaimyninių Jorono ir Tokunošimos salų gyventojams.
Rytinė Okinoerabu
Fonologija paremta Vadomario patarme (priklauso rytinei Okinoerabu).
Priebalsiai
Pastabos
Balsiai
Rytinė Okinoerabu patarmė turi, , , ir  balsius, kurie gali būti ilgieji arba trumpieji.
Atitikmenys šiuolaikinėje japonų kalboje
Kai kurie Okinoerabu tarmės bruožai, lyginant su japonų kalba.
Vakarinė Okinoerabu
Fonologija paremta Činos patarme (priklauso vakarinei Okinoerabu).
Balsiai
Vakarinė Okinoerabu patarmė turi, , , ir  balsius, kurie gali būti ilgieji arba trumpieji.
Vokas (ežeras)
Vokas arba Jociškis - ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 4,5 km į pietvakarius nuo Užpalių, Dvarašilio miške. Ežeras ovalo formos, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,2 km, plotis - iki 0,14 km. Altitudė 101,8 m. Krantai aukštoki, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Šventosios upės baseinui.
Justin Rose
Justin Rose (g. 1980 m. liepos 30 d.) – Anglijos profesionalus golfo žaidėjas, olimpinis čempionas.
2013 m. laimėjo prestižinį U.S. Open turnyrą. Tai buvo pirmoji sportininko pergalė didžiojo ketverto turnyruose.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo pirmuoju olimpiniu čempionu po 1904 m. golfo pašalinimo iš olimpinės programos. Rose taip pat tapo pirmuoju Jungtinės Karalystės aukso medalininku olimpiniame golfo turnyre bei trečiuoju šalies golfo medalininku istorijoje.
Loikos
Istorija
XIX–XX a. kaime buvo Didžiosios Balios valsčiaus centras. Sovietmečiu tapo apylinkės centru, kuri panaikinta 2002 m.
Chrachoba
Chrachoba – kaimas šiaurės Azerbaidžane, Chačmazo rajone, pasienyje su Rusijos autonomine Dagestano respublika, kairiajame Kusurčajaus upės krante.
Iki 2010 m. – buvęs Rusijos eksklavas. Viena iš kompaktiškai lezginų apgyvendintų vietovių, kurioje 2008 m. gyveno 210 žmonių. Vėliau dauguma jų išsikėlė į Dagestaną. Nuo 2013 m. lapkričio 22 d. Azerbaidžano vyriausybė gyvenvietę pervadino į Palydly (Палыдлы).
Istorija
Kaimyninio Dagestano „Bolševik“ kolūkis Azerbaidžano TSR pasienio teritorijoje laikinam naudojimui buvo gavęs ganyklų žemės. Ten ilgainiui atsirado pastovios piemenų stovyklavietės, iškilo gyvenamieji namai, susikūrė Chrachobos ir Urjanobos gyvenvietės.