cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Islandijos demografija
Islandijos tauta nepaprastai vientisa. Pagal islandų vyriausybės statistiką, 99 % gyventojų gyvena miestietiškuose zonose ir 60 % gyvena Reikjavike ar aplinkiniuose rajonuose. Iš šiaurės germanų kalbų islandų kalba yra arčiausia senajai norvegų kalbai ir liko santykinai nepakitusi nuo XII amžiaus. Dėl savo mažo dydžio ir homogeniškumo, Islandija išlaiko visas artimai susietos bendruomenės charakteristikas.
Goran Bregović
Bregovičiaus muzikinėse kompozicijose ryškūs čigoniški ir balkaniški muzikos motyvai. Viena garsiausių jo sukurtų melodijų – Ederlezi (iš filmo „Čigonų laikai“), skamba ir filme „Boratas“.
Filmogarfija
Filmai, kuriems muziką kūrė G. Bregovičius:
Jeronimas Dalbokas
Jeronimas Dalbokas (1867 m. sausio 17 d. Gudaičiai, netoli Krakių – 1930 m. gruodžio 31 d. Krakės) – Lietuvos knygnešys.
Biografija
Brolis knygnešys Jonas Dalbokas. Mokėsi daraktorinėje mokykloje. Draudžiamąją lietuvių spaudą pradėjo platinti apie 1886 m. Knygų platinimui jam parūpindavo knygnešys Juozas Karabinas iš Šiluvos. Dirbo siuvėju, knygas platino keliaudamas po Krakių ir gretimas parapijas. Vėliau knygų ir periodinių leidinių gaudavo iš knygnešių J. Lukošiaus, V. Gikniaus. 1905 m. Krakių revoliucinio komiteto narys. Dalyvavo Didžiajame Vilniaus seime.
Islandijos demografija
Pagrindinė dalis gyventojų priklauso protestantiškai valstybinei ar kitoms liuteronų bažnyčioms. Likusi dalis katalikai ar kiti protestantai. Paskutiniu metu atgimsta ir legaliai atgaivinta senoji islandų religija – Ásatrúarfélagið.
thumb|right|300px|Gyventojų skaičiaus kitimas. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais
Populiacijos duomenys
Gyventojų skaičius: 293 966 (2004)
Jonas Lalas
Jonas Lalas (1928 m. balandžio 2 d. Gembūčiuose, Kruopių valsčius, Šiaulių apskritis – 2007 m. gegužės 22 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorius.
Islandijos demografija
Populiacijos duomenys
Struktūra pagal amžių:
Jonas Lalas
Biografija
1950 m. baigė LSSR valstybinio dramos teatro (dab. LNDT) vaidybos studiją, iki 1993 m. šio teatro aktorius. 1949–1972 m. Vilniaus kultūros-švietimo technikumo (iki 1967 m. veikė įvairiais pavadinimais, dab. Vilniaus kolegijos Menų fakultetas) dėstytojas, 1957–1972 m. dėstė grimą.
Domėjosi fotografija, aviacija, kolekcionavo pašto ženklus. Paskelbė prisiminimų apie rašytoją ir dramaturgą Kazį Inčiūrą, parašė pirmąjį Lietuvoje grimo vadovėlį. Palaidotas Klaipėdoje.
Islandijos demografija
Populiacijos duomenys
Vidutinis amžius:
Prieaugis: 0,97 % (2004)
Mirtingumas: 6,57 mirusiųjų/1000 gyv. (2004)
Migracija: 2,38 migrantų/1000 gyv. (2004)
Lyčių santykis:
Kūdikių mirtingumas:
Tautybė: islandai
SS Virtus
Akvavivos „Virtus“ – San Marino futbolo klubas iš Akvavivos.
Istorija
Klubas įkurtas 1964 m.
Zaporožės automobilių gamykla
ZAZ arba Zaporožės automobilių gamykla – pagrindinis automobilių gamintojas Ukrainoje, esantis pietrytiniame Ukrainos mieste Zaporožėje. Taip pat žinoma įkūrėjos motininės kompanijos, AvtoZAZ, vardu.
Apie gamyklos gaminamus automobilius žiūrekite straipnyje zaporožietis. <Gallery> Image:ZAZ-968 front.jpg|ZAZ 968 Image:Zaporozhets 968.jpg|ZAZ 968 Image:ZAZ Tavriya.jpg|ZAZ 1103 "Slavuta" </Gallery>
Ford E-Serija
Ford E-Serija (anksčiau Econoline ir Club Wagon) – krovininiai ir keleiviniai mikroautobusai, kurios gamina „Ford Motor Company“.
XXI a. pradžioje Ford E serijos automobiliai užėmė 49,6 % JAV mikroautobusų rinkos. 2005 m. jų buvo parduota 179 543 vienetai. E serija yra perkamiausia mikroautobusų markė nuo 1980 m.
Brukninė
Brukninė – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Smalvų.
Paliūnai (Punskas)
Paliūnai (lenk. Poluńce) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose: Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Brukninė
Istorija
XX a. pradžioje pateko į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Paliūnai (Punskas)
Geografija
Kaimas yra apie 9 km į rytus nuo Punsko, apie 16 km į šiaurę nuo Seinų ir 127 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Daugiau nei 50 % gyventojų yra lietuviai. Valsčiaus kelias Paliūnai – Trakiškės ir Paliūnai – Taurusiškė. Didelės Pirmojo pasaulinio karo laikų kapinės (262 vokiečių ir 323 rusų karių kapai). Paliūnų kaimo teritorijoje tyvuliuoja Kalninio ežeras, taip pat Lietuvos–Lenkijos tarpvalstybinės sienos perkirsti Gilbiečio bei Lapūkio ežerai. Vaikštant krantais matyti Lietuvos laukai – buvęs Bielėnų ir kiti kaimai. Saugomas 7,1 m³akmuo ir 20,5 m aukščio bei 5,1 m kamieno apimties juodoji tuopa.
Istorija
Kaimas įsikūrė XVII a. pirmoje pusėje. Iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Po 1640 metų Jonušas Radvila pavedė bajorui Petru Kochlievskiui valdyti naujai įsteigtą palivarką, susidedantį iš Paliūnų ir Pristavonių. Bajorui mirus, palivarką valdė jo sūnus Kristijonas-Ambroziejus Kochlevskis. Tai patvirtino valdovas Vladislovas Vaza ir taip atsirado naujas administracinis vienetas, retkarčiais iškilmingai pavadinama Paliūnų seniūnija. Apie kitus savininkus žinių nėra. Vėlesni duomenys prasideda 1718 m., kai Mozyriaus stalininkas Stanislovas Lipnickis, gavęs Paliūnus už nuopelnus Lietuvos kariuomenei, paliko folvarką savo sūnui Antonui. Vėliau Paliūnai priklausė Kauno miesto apsaugininkui Dominykui Michnevičiui, kuris perdavė juos savo sūnui Mykolui. Michnevičiai valdė Paliūnus ir vėliau: nuo 1765 m. ATR pėstininkų leitenantas Jonas-Juozas Michnevičius, nuo 1789 m. majoras Jonas Michnevičius, nuo 1789 m. Juozas Michnevičius, nuo 1791 m. Tomas Michnevičius.
Po ATR Trečiojo padalijimo Paliūnai atsidūrė Prusijos valdžioje ir buvo įjungti į Mockavos ekonomiją. Kaime apsigyveno vokiečiai, apie ką byloja išlikę užrašai ant paminklų evangelikų kapinėse. 1808–1814 m. Palūnus valdė Antanas Zdanovičius, o 1822–1828 m. – Petras Petlinskis. 1845 metais Mockavos ekonomijos pagrindu buvo suformuotas Kadariškių valstybinis ūkis, į kurį pateko ir Paliūnai. Po 1863 m. sukilimo jo dalyviai buvo nubausti, iš sukilėlių – bajorų atimti dvarai. Taip 1867 m. naujuoju Paliūnų valdytojų tapo Varšuvos tvirtovės komendantas Rusijos kariuomenės majoras Zaicevas.
Po Pirmojo pasaulinio karo dvaras buvo išparceliuotas lenkų legionieriams. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime buvo 295 gyventojai, iš kurių 13 lenkų, 84 vokiečiai ir 198 lietuviai. 1915–1920 m. ir 1930–1933 m. veikė lietuviška pradinė mokykla.
Antrojo pasaulinio karo metais 80 % gyventojų buvo išvaryti į Lietuvą, dalis po karo grįžo. Pokaryje įkurtas valstiečių ūkis (kolūkio analogas). 1950 m. kaimo gyventojai pirmieji valsčiuje vėl ėmė ruošti vaidinimus. 1957 m. lapkričio 24 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Stulgių piliakalnis
Stulgių piliakalnis, Šančius, Prancūzų Apkasai – piliakalnis Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Dagilių, Plokščių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Plokščiai – Kiduliai pasukus į dešinę šiaurėn pro Stulgių fermas, laikantis labiau dešinės, laukais į šiaurę 450 m iki medžiais apaugusios gilios griovos Nemuno šlaite, yra 300 m į šiaurės vakarus, kitapus griovos, kurią galima apeiti 300 m lankstu pro vakarų pusę.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje tarp Nemuno kairiojo kranto ir bevardžio upelio griovos. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 48x25 m dydžio. Jos vakariniame krašte supiltas 1 m aukščio, 17 m pločio pylimas, už kurio iškastas 4 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 25 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, aikštelės rytinėje dalyje iškasta didelė duobė. Piliakalnis apaugęs lapuočiais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 23000 m².
Tyrimai
1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Henrikas Altšuleris
Henrikas Saulovičius Altšuleris (, pseudonimas Henrikas Altovas, 1926 m. spalio 15 d. Taškente – 1998 m. rugsėjo 24 d.) – žinomas rusų inžinierius – išradėjas, rašytojas – fantastas.
Jo yra sukurta:
Apžvalga
Gimęs žurnalisto šeimoje augo intelektualioje laisvo mąstymo terpėje. Buvo „normalus“ guvus vaikas, domėjosi technika. Pirmasis 12 metų berniuko „išradimas“ technikos būrelyje – kateris su raketinius varikliu (suvirinimo darbams naudojamo kalcio karbido pagrindu) vos nesibaigė tragiškai.
Pirmas tikro išradimo autorinis liudijimas (prioriteto data 1943.11.9) gautas turint 17 metų. Vėlesni išradimai, kurių iki 1950 metų gavo virš 10: pistoletas – liepsnosvaidis, giluminis skafandras, reikšmingiausias – skafandras, saugantis nuo karščio (aut. liud. Nr. 111144). Dauguma išradimų susiję su karo pramone, todėl užslaptinti.
Dirbdamas patentų biure (Kaspijos karinės flotilės išradybos reikalų inspekcijoje) H. Altšuleris priėjo išvadą, kad kūrybinė žmogaus veikla turi būti valdoma objektyvių dėsningumų, kuriuos galima ištirti ir pritaikyti. Taip kūryba taptų valdoma ir laisva nuo atsitiktinio įkvėpimo bei psichologinės inercijos.
Po kritiško laiško Stalinui apie išradybos būklę 1948 metais buvo represuotas ir ištremtas. Ten kūrybingai sprendė kasdienius „išgyvenimo uždavinius“, pavyzdžiui:
Po reabilitacijos 1954 metais apsistojo Baku (Azerbaidžanas). Prasidėjus pertvarkos (perestroika) neramumams 1990 metais persikėlė į Petrozavodską (Rusija). Taip šis miestas tapo TRIZ asociacijos centru.
Išradybos uždavinių sprendimo teorija, autoriaus nuomone, dar jam gyvam esant buvo „išsemta“ ir turėjo būti vystoma toliau link stipraus mąstymo teorijos (ОТСМ – общая теория сильного мышления) ir aprėpti ne tik inžinerijos sritį, bet ir mokslinius, socialinius, pedagoginius uždavinius.
Kaip publicistas, eseistas ir rašytojas – fantastas kūrė kartu su žmona Valentina Žuravliova. Jo sudarytas mokslinių – fantastinių idėjų ir situacijų sąvadas – savotiškas pasaulinės fantastikos „patentinis fondas“
Žodžių TRIZ, ARIZ ir kt. autoriaus teises paveldėjo žmona Valentina Žuravliova ir anūkė Junona.
Kremenčuko tvenkinys
Kremenčuko tvenkinys  – didelis tvenkinys centrinėje Ukrainoje, Dniepro upės slėnyje. Telkšo Čerkasų, Kirovohrado ir Poltavos sričių teritorijose. Ilgis 149 km, plotis iki 28 km.
Susidarė tarp 1959–1961 m. patvenkus Dniepro upę Kremenčuko HE užtvanka ties Svitlovodsku, 15 km į vakarus nuo Kremenčuko. Užlieta 212 gyvenviečių (tarp jų Novogeorgijivsko miestas), iškeldinta 133 tūkst. gyventojų.
Vystoma pramoninė žvejyba.
61-oji Oskarų teikimo ceremonija
61-oji Oskarų teikimo ceremonija vyko 1989 m. kovo 29 d. Los Andžele. Kadangi kovo 26-ąją dieną vyko Velykos, renginys buvo perkeltas į trečiadienį. Ceremonijoje nebuvo vieno oficialaus vedėjo.
Daugiausia – keturis – Oskarus laimėjo filmas „Lietaus žmogus“, tarp kurių buvo ir geriausio metų filmo, režisieriaus, aktoriaus bei scenarijaus apdovanojimai.
Oskarų nominantai ir laimėtojai
Oskarų laureatai lentelėje yra paryškinti.
Daugiausia nominacijų ir apdovanojimų
Šie filmai buvo nominuoti daugiau nei vieną kartą:
Šie filmai laimėjo daugiau negu vieną Oskarą:
Vilniaus Sausio 13-osios progimnazija
Vilniaus Sausio 13-osios progimnazija – savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Lazdynuose, Architektų g. 166, teikianti išsilavinimą pagal pradinio, pagrindinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190005293.
Istorija
Mokykla kaip 34-oji vidurinė įkurta 1968 m., tačiau veiklą pradėjo 1969 m. Lazdynų vidurinėje mokykloje. 1974 m. mokykla išsikėlė į dabartinį mokyklos pastatą. 1994 m. birželio 24 d. mokyklai suteiktas Vilniaus Sausio 13-osios vidurinės mokyklos pavadinimas. Nuo 2012 m. rugsėjo 1 d. mokykla vykdo tik pradinio ir pagrindinio ugdymo programas. 2018 m. tapo progimnazija.
Ford Ranger
Ford Ranger – kompaktinės klasės visureigis, kurį gamina „Ford“. XX a. 7-ajame ir 8-ajame dešimtmečiuose Ranger buvo dalis Ford F-serijos. 1981 m. Ranger pakeitė Ford Courier ir tapo atskiru modeliu. Tarp 1987 ir 2004 m. Ranger buvo perkamiausias kompaktinis pikapas JAV rinkoje.
Tranquillo Barnetta
Trankiljas Barneta (g. 1985 m. gegužės 22 d.) – buvęs futbolininkas, Šveicarijos rinktinės saugas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2004 m. rugsėjo 8 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur įmušė įvartį bei atliko vieną rezultatyvų perdavimą.
Anona
Anona (Annona) – anoninių (Annonaceae) šeimos augalų gentis. Ją sudaro 110 rūšių, kilusių iš Amerikos ir Afrikos tropikų. Pavadinimas anona kilęs iš tainų žodžio, reiškiančio „vaisius“.
Gentį sudaro įvairūs medžiai ir krūmai dalies kurių vaisiai yra valgomi. Daugelis rūšių turi medicininių savybių.
Žeimių senosios kapinės
Žeimių senosios kapinės, vadinamos Kapeliais, Marų kapais, Švedine (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žeimiuose (Imbarės seniūnija), 0,86 km į pietryčius nuo kelio. left|thumb|300px
Kapinės
Įrengtos vidury laukų stūksančioje kalvoje. Jos stačiakampio plano, pailgos šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 49 m ilgio ir 27–30 m pločio. Pakraščiuose apaugusios lapuočiais medžiais. Paviršius lygus, žemėja link pakraščių, laidojimo žymių nėra. Pietinės dalies viduryje ant mūrinio pamato stovi koplytėlė, o šalia jos monumentalus kryžius. Kitas kryžius pastatytas šiaurinėje kapinių dalyje.
Kubotanas
Kubotanas – savigynai skirtas ginklas, kartu esantis lazdelės formos raktų pakabukas. sukurtas Soke Kubota Takayuki.
Žeimių senosios kapinės
Kapinės
Teritorijos plotas – 0,15 ha, perimetras – 156 m.
Kubotanas
Kubotanas yra javaros variantas. Tai paprastai 14 cm ilgio ir apie 1,5 cm storio lazdelė, panaši į flomasterį ar kiek storesnė. Prie raktų žiedo prisegtas kubotanas atrado kaip dekoratyvinis raktų pakabukas.
Žeimių senosios kapinės
Istorija
Veikė XVI–XVIII a., vadinamos Kapeliais, Marų kapais, Švedine (🇬🇸). Jose laidoti Žeimių gyventojai. Padavimai mena, kad kapinėse taip pat palaidoti XVII–XVIII a. apylinkėje žuvę švedų kariai.
Kubotanas
Kubotanas naudojamas labai panašiai kaip javara. Ginantis kubotanu kaip ir javara atakuoja kaulėtas, minkštas vietas ir nervų rezginius – krumplius, dilbį, tarpuakį, blauzdas, pilvą, saulės rezginį, stuburą, smilkinius, šonkaulius, kirkšnis, kaklą, akis ir kt.
Žeimių senosios kapinės
Istorija
Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pr. retsykiais laidoti savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai ir pan. Mirusiųjų atminimui nuo seno stovi koplytėlė (atnaujinta XX a. I pusėje) su Šv. Jono Nepomuko skulptūra ir pora ąžuolinių monumentalių kryžių. Kryžiai XX a. sunyko.
Kubotanas
Kubotanas laikomas kumštyje arba nukreiptas priekin. Kumštyje sugniaužtas kubotanas sustiprina smūgius kumščiu. Su prisegtais raktais kubotaną galima naudoti kaip mažą spragilą. Kubotanu galima atakuoti visas vietas, kurias atakuoja piršto dūriais, tik kubotanas veikia stipriau. Pvz., policininkas gali viena ranka (žastu ir dilbiu) sugriebti sulaikomąjį už kaklo, o kita ranka kubotanu bakstelėti į sulaikomojo strėnas. Taip naudojamas kubotanas sukelia stiprų skausmą, kuris priverčia sulaikomąjį pasiduoti.
Žeimių senosios kapinės
Istorija
Pasakojama, kad kapinėse vaidendavosi. Esą, šalia gyvenę žmonės matydavę švedę, kuri su kūdikiu rankose anksti ryte ateidavusi gulti ant šieno kūgio, o vakare grįždavusi į kapines. Kitą sykį į sodybą užklydęs aukštas švedas su pilnu maišeliu pinigų, kuriuos pabėrė ant stalo ir paprašė pakviesti šeimininką. Tačiau šeimininkui esant Salantuose, švedas pinigus susirinkęs ir išėjęs link kapinių.
Kubotanas
Kubotano (kaip ir javaros) naudojimas ypatingas tuo, kad jo techniką naudoti gali ir neturėdamas paties kubotano, o naudodamas parankinius įrankius, kurie paprastai būna tiek pat efektyvūs, kaip ir kubotanas. Kubotano pakaitalu gali būti susuktas žurnalas, plaukų šepetys, rašiklis, flomasteris ar storas pieštukas, pagaliukas ir kt.
Žeimių senosios kapinės
Istorija
Prie kapinių ardami dirvą, ūkininkai rasdavo žmonių kaulų, žalvarinių žiedų ir apyrankių.
Kubotanas
Kubotanas (plastikinė, metalinė ar medinė lazdelė) yra tiek panašus į kasdienius daiktus, kad įstatymais juos uždrausti praktiškai neįmanoma. Tiesa, JAV draudžiama kubotanus įsinešti į lėktuvus. JAV ir D. Britanijoje kubotanus galima nešiotis viešose vietose.
Armijos generolas (Ukraina)
thumb|right|100px|Ukrainos armijos generolo antpetis Armijos generolas (Ukraina)  – aukščiausias Ukrainos kariuomenės karinis laipsnis.
Žeimių senosios kapinės
Istorija
1982 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1985 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).
1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV503).
Armijos generolas (Ukraina)
Armijos generolą atitinka Ukrainos vidaus tarnybos generolas ir Ukrainos civilinės gynybos tarnybos generolas.
Ukrainos vidaus tarnybos generolų sąrašas
Ukrainos vidaus tarnybos generolo laipsnis, ekvivalentiškas armijos generolo laipsniui, buvo įsteigtas 1993 m. balandžio 22 d. Ukrainos Aukščiausios rados nutarimu Nr.3135-XII „Apie Ukrainos vidaus reikalų organų specialiuosius laipsnius, uniformą ir atskyrio ženklus“.
Ukrainos civilinės gynybos tarnybos generolų sąrašas
Ukrainos civilinės gynybos tarnybos generolo laipsnis, ekvivalentiškas armijos generolo laipsniui, buvo įsteigtas 2004 m. birželio 24 d. Ukrainos Aukščiausios rados nutarimu Nr.1859-IV „Apie civilinės gynybos teisinius pagrindus“.
Iki šiol šis laipsnis nesuteiktas nė vienam asmeniui.
Vaclovas Kedys
miniatiūra|Vaclovas Kedys Vaclovas Kedys (1930 m. lapkričio 30 d. Mankaičių k., Šilalės r. – 2015 m. spalio 28 d. Šiauliuose), pedagogas ir chorvedys.
Biografija
Mokėsi Skaudvilės vidurinėje mokykloje ir Klaipėdos mokytojų seminarijoje, dainavo choruose. Už vadinamąją antitarybinę veiklą 1950 m. gegužės 22 d. saugumo agentų suimtas, pusmetį kalintas ir nuteistas 25 metams. Stalinui mirus, bausmė sumažinta iki šešerių metų. 1951–1956 gyveno Sibire (Vorkutoje), kur dirbo statybose ir šachtose. 1956 amnestuotas ir grįžo į Lietuvą. 1957–1961 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. A. Masiūnas), 1961–1967 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. V. Arnastauskas ir J. Vadauskas).
Nuo 1959 Šilėnų (Šiaulių r.) septynmetės mokyklos muzikos mokytojas ir vaikų choro vadovas. 1961–1963 muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių mergaičių chorų vadovas Šiaulių 5-ojoje vidurinėje mokykloje. Metus buvo Ginkūnų kultūros namų direktorius ir mišriojo choro vadovas, o nuo 1963 vėl Šilėnų septynmetės mokyklos muzikos ir kitų disciplinų mokytojas.
Nuo 1965 Šiaulių pedagoginio instituto Muzikos katedros dėstytojas. 1971–2005 vyr. dėstytojas. Studentams parengė įvairių mokymo priemonių ir paskelbė straipsnių Šiaulių miesto ir respublikinėje spaudoje, išleido metodinių leidinių, sukūrė muzikos kūrinių chorams. Publikuoti leidiniai: „Skambėk, dainuže“, „Pratimų, dainų ir pjesių akordeonui rinkinys pradinio mokymo specialybės stacionarinio ir neakivaizdinio skyrių studentams“ ir t. t. Skaitė pranešimus meninio ugdymo pradinėje mokykloje klausimais įvairiose mokslinėse konferencijose universitete bei Lietuvos Respublikoje. Nuo 1966 instituto (universiteto) merginų choro „Pavasaris“ chormeisteris. Šiam chorui aranžavo nemažai giesmių ir dainų.
Ilgus metus Vaclovas Kedys giedojo Šiaulių Šv. Jurgio parapijos chore. Nuo 1989 m. – Šiaulių kamerinio choro „Bičiuliai“ chormeisteris ir dainininkas.
V. Kedys – Šiaulių miesto ir rajono dainų švenčių dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas. 1986 apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. Už aktyvią bei produktyvią švietėjišką ir kūrybinę veiklą puoselėjant vokalinę muziką ir populiarinant chorinio dainavimo tradicijas Lietuvoje ne kartą buvo apdovanotas garbės, padėkos raštais bei diplomais.
Užaugino dvi dukras Rasą ir Rūtą.
V. Kedys palaidotas Kairėnų kapinėse, Vilniuje.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Senųjų Trakų seniūnija
Senųjų Trakų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Trakų rajono savivaldybės rytuose.
Geografija
Senųjų Trakų seniūnija užima 9832 ha plotą. Seniūnijos centras – Senųjų Trakų kaimas, viso yra 26 kaimai, didesni iš jų – Šventininkai, Senasis Tarpupis, Rubežius, Strakiškės.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 5 seniūnaitijos:
Ladės jarlai
Istorija
Jų valdoma sritis buvo suformuota IX a., Haraldui I suvienijus didžiąją dalį Norvegijos. Jis atidavė visas šiaurines sritis (istorinius Triondelago ir Halogalando regionus) savo bendražygiui Hakonui Grjotgardsonui, o po karaliaus mirties šios sritys tapo paveldimos. Jarlai tapo stipriausiais kunigaikščiais Norvegijoje, dėl ko nuolat nesutarė su Norvegijos karaliais Inglingais.
Po to, kai Inglingas Haraldas II nužudė jarlą Sigurdą Hakonarsoną, jo sūnus Hakonas Sigurdarsonas sudarė sąjungą su Danijos karaliumi Haraldu Mėlyndančiu. 971 m. nužudžius Norvegijos Haraldą II, Ladės jarlai užvaldė didžiąją dalį Norvegijos, t. y. de facto tapo Norvegijos karaliais, tačiau nominaliai pripažino Danijos Kniutulingų valdžią. Ši situacija su pertraukomis tęsėsi iki 1015 m., kuomet Norvegijoje į valdžią grįžo Inglingai. 1030 m. mirus Hakonui Eriksonui, Ladės jarlo titulas buvo panaikintas.
Raudonasis pipiras
thumb|right|250px|Kajeno pipiras thumb|right|250px|Tabasko pipiras thumb|right|250px|Habaneras Raudonasis pipiras (dar vadinami čili pipirais) – aštrių prieskonių grupė, pipirų rūšis, gaminama iš bulvinių šeimos (Solanaceae) paprikos genties (Capsicum) augalų. Aštrumą jiems suteikia medžiaga kapsaicinas. Tarp jų žinomi šie pipirai:
Istorinė Sirija
Pavadinimai
Tas pats regionas yra vadinamas daugybe skirtingų pavadinimų, priklausomai nuo laikotarpio ir tautos. Seniausiais laikais, nuo III tūkst. pr. m. e., Mesopotamijos tautų jis vadintas Amuru, o Egiptiečių – Retdženu. Helenizmo laikotarpyje nuo IV a. pr. m. e. graikai jį ėmė vadinti Sirija (sirais jie vadino daugumą semitų tautų Artimuosiuose rytuose), ir šis pavadinimas išliko iki mūsų dienų.
Geografija
thumb|160px|left|Istorinės Sirijos topografija Didžioji Sirija – šiaurės-pietų kryptimi išsidėsčiusi siaura derlinga juosta. Ji turi gana aiškias geografines ribas vakaruose, šiaurėje ir pietuose. Jos vakarinė riba yra Viduržemio jūros pakrantė, kurią šiaurėje uždaro Amano kalnai (jie atskiria Siriją nuo Mažosios Azijos), o pietuose – Negevo dykuma (atskiria Siriją nuo Istorinio Egipto). Pietryčiuose Sirija yra apribota Sirijos dykumos, kuri atskiria nuo Mesopotamijos.
Sirijos šiaurės rytų riba yra neapibrėžta. Pagal siauriausią apibrėžimą, ji yra į vakarus nuo Eufrato aukštupio, ir į rytus jau prasideda Džazira. Tačiau tam tikrais istoriniais laikotarpiais „Sirijai“ buvo priskiriamos ir Džaziros dalys: Eufrato aukštupis, Balicho baseinas (istorinė Osroena), Chabūro baseinas, retesniais atvejais – ir Tigro aukštupis (istorinė Asirija), netgi sritys į rytus nuo Tigro (istorinė Adiabena).
Visa Sirija yra derlingos ir palankios žemdirbystei sritys su Viduržemio jūros klimatu. Teritoriją drėkina kelios didelės upės, išsidėstę pietų-šiaurės kryptimi – Orontas šiaurėje ir Jordanas pietuose. Pietinėje dalyje įsiterpęs Didysis lūžis, kuriame yra dideli ežerai – Negyvoji jūra, Tiberiados ežeras. Yra daug kalnų grandinių, tarp kurių svarbiausios Libano kalnai, Antilibanas ir kt. Šiaurinę dalį sudaro Alepo plynaukštė.
Regionas nėra vieningas. Jis dalinamas į šiaurinę dalį, kuri sutampa su Oronto] baseinu, ir pietinę (Palestiną), kuri sutampa su Jordano baseinu. Šiaurinėje Sirijoje atskirai išskiriamas siauras pakrantės ruožas – Finikija. Palestina dar dalijama į smulkesnius regionus: Filistiją (pakrantė), Kanaaną (į vakarus nuo Jordano, kur dar išskiriami regionai Galilėja, Samarija, Judėja), Užjordanę (į rytus nuo Jordano, kur išskiriami regionai Bašanas, Gileadas, Amonas, Moabas ir Edomas).
Anglijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Anglijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Egidijus Varnas
Egidijus Varnas (g. 1975 m. liepos 31 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, puolėjas.
Istorinė Sirija
Senovės Sirija
Bronzos amžiuje (II tūkst. pr. m. e.) dėl strategiškai ypač svarbios padėties, Sirija nuolat buvo didesnių imperijų taikinys. Regionas nepriklausomybės praktiškai neturėjo, ir čia valdė didesnės imperijos, kilusios iš Mesopotamijos (Akado imperija, Mitanija), Mažosios Azijos (Hetitų imperija) ar Egipto (Naujoji Egipto karalystė).
Egidijus Varnas
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo Utenoje. Septynis sezonus žaidė Panevėžio „Ekrano“ klube.
Keliems sezonams buvo išvykęs į Izraelį, 2005 m. liepos 1 d. sugrįžo į Lietuvą ir žaidė Šiaulių klube. Nuo 2005 m. gruodžio vidurio persikėlė į Panevėžio „Ekrano“ klubą, su kuriuo pasirašė dviejų metų sutartį.
Istorinė Sirija
Senovės Sirija
XII a. pr. m. e., nusilpus tiek Egiptui, tiek Hetitų imperijai, Sirijoje susidarė vakuumas, kurio metu atsirado prielaidos susiformuoti vietos valstybingumui. Tuo metu šiaurinėje Sirijoje susiformavo Siro-hetitų karalystės, finikiečių valstybės, filistinų valstybės, Izraelio karalystė, Judėja, Amonas, Moabas, Edomas ir pan. Po XII a. pr. m. e. regione įsitvirtino naujos semitų grupės – amoritai šiaurėje, hebrajai pietuose ir pan. Suklestėjo prekybiniai keliai, kurių svarbiausias buvo Via Maris vakaruose ir Karalių kelias giliau žemyne.
Egidijus Varnas
Trenerio karjera
Baigęs profesionalaus futbolininko karjerą, tapo treneriu. Grįžo į gimtinę ir dirbo U. Utenio treneriu.
Rinktinė
2001 m. sužaidė dvejas rungtynes už Lietuvos nacionalinę rinktinę (Baltijos taurės turnyre).
Istorinė Sirija
Senovės Sirija
Nuo VIII a. pr. m. e. regionas vėl neteko valstybingumo. Čia viešpatavo Asirijos imperija, vėliau – Naujoji Babilono karalystė, dar vėliau – Achemenidų imperija ir Makedonijos imperija. Po Aleksandro Makedoniečio užkariavimų Sirijos regioną valdė Seleukidų imperija, kuri čia įkūrė savo sostinę Antiochiją. Helenizmo įtakoje visame regione paplito graikų kultūra. Silpstant Seleukidų politinei centralizacijai, II a. pr. m. e. regione atsirado galimybės vėl susikurti valstybėms. Tarp jų svarbiausia buvo Nabatėjų karalystė Užjordanėje ir Chasmonėjų karalystė Kanaane.
64 m. pr. m. e. -637 m. Sirijos regionas buvo Romos imperijos dalis. Jis buvo administruojamas kaip trys provincijos: Sirija, Judėja ir Akmeningoji Arabija. Šiuo laikotarpiu Judėjos provincijoje gyveno Jėzus Kristus, kuris įkūrė naują religiją – Krikščionybę.
Islamiškoji Sirija
thumb|150px|left|Osmanų imperijos Sirija Po Sirijos įjungimo į Kalifatą VII a., regionas, vadinamas aš-Šam, buvo administruojamas kaip keturios (vėliau penkios) provincijos (džundai): Dimašk, Hims, Filastin, Urdun, Kinasrin. Tuo metu vietos populiacijos stipriai arabizuotos ir islamizuotos. Čia įsitvirtino vieninga Sirijos arabų kalba. Nepaisant to, kraštas religine ir etnine prasme liko labai mišrus: regione gyveno sirijos bei graikų ortodoksai, maronitai, melkitai, mizrahiai, alavitai, izmailitai, druzai.
Po Abasidų kalifato subyrėjimo, Siriją vėl valdė daugiausia svetimšalės dinastijos iš Egipto (Fatimidai, Ajubidai, Mameliukai) ar iš Mesopotamijos (Seldžiukai). Buvo ir kelios vietinės dinastijos, pirmiausia Hamdanidai ir Zengidai. XI–XIII a. regionas tapo intensyvių kovų vieta tarp vietos musulmonų ir Viduržemio jūra atplaukusių krikščionių, kurie čia rengė kryžiaus žygius, siekdami atkovoti Krikščionybei svarbias teritorijas. Jie įkūrė čia keletą krikščioniškų valstybių.
Osmanų imperijoje (XV–XX a.) Sirija buvo dalijama į kelis vilajetus: Damasko, Beiruto, Alepo, Jeruzalės ir Deir-al-Zoro. Taigi, tuometinė Sirija apėmė ir Balicho baseiną.
XFM
Aukštaitijos radijas – radijo stotis, veikianti nuo 1995 m. rugsėjo Panevėžyje. 2012 m. liepos 12 d. radijo stoties pavadinimas pakeistas į XFM.
Istorija
Iš pradžių laidos transliuotos 17 val. per parą, nuo 1996 m. – ištisą parą FM bangomis. Jos girdimos Panevėžyje ir 80 km spinduliu aplink miestą. 65 proc. programos užima muzika, taip pat transliuojamos žinios, pramoginės laidos, viktorinos. Stoties auditorija – apie 300 000 klausytoju.
Direktoriai Algirdas Šatas, Vytautas Žilėnas.
Muskrėslė
Muskrėslė (Pulicaria) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš lotynų k. žodžio pulex – blusa; žolė naudojama parazitiniams vabzdžiams naikinti. Augalai gausiai plaukuoti, žoliniai, su pražangiai išsidėsčiusiais ištisiniais lapais. Graižai pusrutuliški, susitelkę šakučių galuose į sudėtinę šluotelę.
Gentyje apie 50 rūšių; auga Europoje, Afrikoje ir Azijoje, daugiausia Viduržemio pajūrio srityje.
Tikėtina, kad Lietuvoje auga ir Vaistinė muskrėslė (Pulicaria dysenterica), pav..
Bėgimas plentu
Bėgimas plentu – lengvosios atletikos bėgimo sporto šaka, kurios metu bėgama išgrįstu arba esfaltuotu keliu. Varžybos dažniausia vyksta didesniuose šalies miestuose, tačiau gali būti surengtos kiekviename plente. Oficialios rungtynės dažniausiai būna 10-ies km ilgio, maratono arba pusmaratonio ilgio. Tačiau mėgėjiški bėgimai paprastai būna 5-ių km ilgio, kurie neretai rengiami labdaros tikslais.
Lengvoji atletika
Tarptautinė lengvosios atletikos federacija pripažįsta šių nuotolių rungtynes:
Graikijos transportas
thumb|Traukinių stotis Graikijoje thumb|Automagistralė Graikijoje (Trasa Nr. 1) thumb|Olympic Air A320 leidžiasi Atėnų tarptautiniame oro uoste Šis straipsnis skirtas Graikijos transportui aprašyti.
Keliai ir greitkeliai
Graikija turi ~117 000 km kelių, iš kurių yra 1030 km yra greitkeliai (2006). Negrįsti yra 9 594 km kelių.
Oro uostai
Graikija turi 82 oro uostus (2005), iš kurių 15 yra neasfaltuoti.
SS San Giovanni
San Džovanio SS – San Marino futbolo klubas iš San Džovanio.
Istorija
Klubas įkurtas 1948 m.
Ford Taurus X
Ford Taurus X bus vidutinės klasės visureigis, kurį gamins Ford Motor Company. Visureigis buvo pristatytas 2007 metų Čikagos automobilių parodoje. Taurus X bus pradėta gaminti 2007 metų pabaigoje kaip 2008 metų modelis.
Šilvienų piliakalnis
Šilvienų piliakalnis, Kubiliai, Šilvėnai, Piliukas, Pilaitė – piliakalnis Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Šilvienų, Plokščių seniūnija. Pasiekiamas keliu Plokščiai – Gerdžiūnai pervažiavus Prūdupį – yra 50 m į dešinę pietvakariuose.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvelėje Prūdupio ir Velniaravio upelių slėnyje, jų santakoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 20x12 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, 4-6 m aukščio, 2,5 m aukštyje nuo aikštelės statinti.
Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs lapuočiais. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 3300 m².
Tyrimai
1960 m. ir 1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Ašvinė
Ašvinė – upė šiaurės Lietuvoje, Joniškio rajone; Virčiuvio kairysis intakas. Prasideda šalia Gasčiūnų kaimo, teka į šiaurę ir šiaurės rytus. Įteka į Virčiuvį 46 km nuo jo žiočių, į vakarus nuo Pūraičių. miniatiūra|250px|left|Netoli [[Bariūnai|Bariūnų]]
Pagrindinis intakas – Naga (kairysis). Vidutinis nuolydis 110 cm/km. Patvenkta 15,9 ha ploto Mielaičių tvenkiniu. Prie Ašvinės esančios gyvenvietės: Gasčiūnai, Kurmaičiai, Mielaičiai, Pošupės, Melniai, Balkaičiai.
Upėvardis kildinamas nuo žodžio ašva („kumelė“).
Aurida (laikraštis)
Aurida – Panevėžio akcinės bendrovės „Aurida“ (dab. „Panevėžio Aurida“) laikraštis, leistas 1980–1994 m.
Istorija
Iki 1988 m. Nr. 36 vadinosi „Kompresorietis“ ir ėjo kaip Panevėžio autokompresorių gamyklos savaitraštis. Tiražas 1980 m. – 2000 egz., 1994 m. – 500 egz.
Šiaurės Sentinelų sala
right|225px|thumb|[[NASA 2003 m. salos nuotrauka su matomais koraliniais rifais]] Šiaurės Sentinelų sala - nedidelė sala Bengalijos įlankoje, toliausiai į vakarus esanti Andamanų sala. Jos plotas 72 km². Sala yra nutolusi nuo kitų salų ir supama pavojingų rifų. Sala apaugusi vešlia tropine augalija, aukščiausias taškas - 48 m virš jūros lygio.
Šioje saloje gyvena čiabuviai sentinelai, vengiantys bet kokio kontakto su kitais žmonėmis. Manoma, kad gentyje šiuo metu tarp 50 ir 200 žmonių. Vietinė regiono valdžia yra pareiškusi, kad neturi ketinimų kištis į sentinelų gyvenimo būdą ar gyvenamąją vietą.
Sala greičiausiai smarkiai nukentėjo nuo 2004 m. gruodžio 26 d. cunamio, tačiau gyventojų išliko (tai liudija faktas, kad po cunamio į žvalgybą skridęs Indijos vyriausybinis sraigtasparnis buvo apšaudytas strėlėmis). 2006 m. sausį sentinelai nužudė du žvejus, kurie atsidūrė per arti salos krantų.
Arzamaso mašinų gamykla
Arzamaso mašinų gamykla  – Rusijos (anksčiau – TSRS) kompanija (gamykla), gaminanti karinę techniką, automobilių atsargines dalis, specialiąją techniką. GAZ grupės (Группа ГАЗ) dalis. Įsikūrusi Arzamase.
Įkurta 1972 m.
Produkcija
Karinė technika: ir kt.
Specialieji automobiliai:
Arvena
Arvena – Dž. R. R. Tolkino trilogijos „Žiedų valdovas“ veikėja. Arvena yra viena iš elfių, gyvenusių Trečiajame Amžiuje.
Literatūroje
Arvena yra jauniausias Rivendeilo karaliaus Elrondo vaikas. Sakoma, kad ji yra savo senelės Lučienos, gražiausios iš visų elfių, dar vadinamos Lakštingala (Tinúviel), kopija. Susituokusi su Aragornu, Arvena tampa Gondoro karaliene.
Pirmą kartą istorijoje ji pasirodo, kai Hobitai su Aragornu vyksta į Rivendeilą ir Arvena atskuba jiems į pagalbą, kai keliautojus vejasi Nazgulai.
Arvena knygose yra tik antraplanis personažas, tad jos detalių aprašymų nėra. Tik kai Eovyna įsimyli Aragorną, tik jo ištikimybė Arvenai neleidžia jam atsakyti tuo pačiu. Arvena yra Aragorno įkvėpimas, suteikiantis jėgų jam kautis Pelenoro mūšyje, kad nugalėtų ir taptų Gondoro karaliumi.
121 metais Ketvirtajame amžiuje, po to, kai miršta jos vyras Aragornas, Arvena pasitraukia iš gyvenimo, būdama 2901 metų.
Filmuose
Piterio Džeksono filmuose Arveną vaidina amerikiečių aktorė Liv Tyler. Filmuose Arvenai yra skiriamas didesnis dėmesys nei knygose. Yra pridėti papildomi siužetai, sureikšminantys Arvenos ir Aragorno meilę.
Pirmą kartą Arvena pasirodo „Žiedo Brolijoje“, kai Aragornas bei Hobitai Vėtrų viršūnėje bando išsaugoti Frodą. Ji, bėgdama nuo Žiedo Šmėklų, nugabena Frodą į Rivendeilą. Vėliau ji dažnai pasirodo filmuose ne tik kaip Aragorno prisiminimas (kaip rašoma knygose).
Standard Chartered
Standard Chartered PLC – tarptautinė finaninių paslaugų bendrovė įsikūrusi Londone. Tai universalus bankas, kuris teikia paslaugas privatiems asmenims, įmonėms ir vyriausybėms. Nepaisant to, kad jis yra įsikūręs Junginėje Karalystėje, net 90% pelno bankui atneša padaliniai Azijoje, Afrikoje bei Viduriniuose Rytuose. Standard Chartered savo veiklą vykdo 70 šalyse ir jame dirba 80,000 tukst. žmonių. Ši bankinkystės grupė susiformavo po Chartered banko ir Standard banko susiliejimo.
Rožinis ežeras
Retba arba Rožinis ežeras – ežeras Žaliojo kyšulio šiaurėje, Senegale, į šiaurės rytus nuo Dakaro. Ežeras žinomas dėl jo neįprastos spalvos ir itin aukštos druskos koncentracijos.
Ežeras taip vadinamas dėl jo rožinės spalvos vandens. Ežerui spalvą duoda ežere gyvenantys Dunaliella salina halofilai dumbliai, kurie išskiria raudoną pigmentą. Spalva ryškiausia sausuoju laikotarpiu, kadangi drėgnuoju metu krituliai atskiedžia pigmento koncentraciją. Esant aukštai druskos koncentracijai, ežero spalva gali pakisti į raudoną.
Ežero druskos koncentracija – viena aukščiausių pasaulyje. Ji siekia net 40 %. Dėl to ežeras palaiko vietinę druskos industriją. Apie 1000 žmonių dirba ežere kasdien. Iš ežero kasmet išgryninama ir surenkama 24–34 tūkst. tonų druskos.
Ežeras yra viena lankomiausių vietų Senegale. Nuo 2005 m. Pasaulio paveldo sąrašo kandidatė. Prie ežero būdavo Dakaro ralio finišas.
Ambra
miniatiūra|250px|right|Ambra Ambra, pilkoji ambra  – kieta, degi, vašką primenanti medžiaga, susidaranti jūros žinduolių kašalotų virškinamajame trakte. Aptinkama plūduriuojanti jūroje ar išmesta ant kranto tropinėse šalyse, Japonijoje. Aukštai vertinama parfumerijos pramonėje gaminant brangius kvepalus.
Savybės
Ambros gabalai būna įvairių formų, sveriantys nuo keliolikos gramų iki dešimčių kilogramų. Medžiagos tankis 900–920 kg/m². Minkštėja rankose, tirpsta esant 62 °C, sudarydama geltoną klampų skystį. Esant 100 °C virsta baltais garais. Ambra degi, gerai tirpsta spirite, eteriniame ir riebaliniame aliejuose, tačiau netirpsta vandenyje.
Specifinį ambros kvapą apsprendžia cholesterinui pagal sudėtį artimo ambreino triterpeninio spirito oksidacijos produktai. Be to, ambroje yra natrio chlorido, kalcio fosfato, alkaloidų, benzoinės rūgšties. Apie 70 % ambrą sudarančių komponentų – nelakūs politerpeniniai junginiai: ambreinas, cholesterinas, epikoprostanolas. Jie tarnauja kvapų fiksatoriais, nes sulaiko ant odos lakias aromatines medžiagas, sulėtina jų išgaravimą iš aromatinio mišinio.
Istorija
Retą ir brangų gamtinį produktą šiais laikais dažniausiai pakeičia sintetiniai ambros analogai.
Brukos
Istorija
1949-1993 m. kolūkio „Auksinė varpa“ gyvenvietė.
Džoso plynaukštė
Džoso plynaukštė  – apie 8000 km² plynaukštė Nigerijoje, į rytus nuo Abudžos. Vidutinis aukštis 1300 m, didžiausias – 1753 m.
Būdingas subekvatorinis klimatas. Džoso plynaukštė susiformavo iš gneisų ir granito intruzijų, čia esama užgesusių ugnikalnių, krateriuose – ežerų. Esama alavo, niobio, volframo, cirkono, geležies, aukso, sidabro, švino rūdų, urano telkinių. Gausu krioklių.
Džoso plynaukštėje prasideda Jobės, Kadunos, Gongolos, Hadedžijos upės.
Dantų atspaudas
Atspaudas odontologijoje yra negatyvus burnos kietųjų ir minkštųjų audinių atvaizdas. Atspaudas – informacija dantų technikui apie paciento burnos audinių būklę. Pagal atspaudą dantų technikas, atpylęs gipsinį modelį, gamina reikiamus dantų protezus.
Klasifikacija
Atspaudai būna anatominiai ir funkciniai.
Anatominiai atspaudai skirstomi į: Funkciniai atspaudai skirstomi į:
Anatominiai atspaudai dažniausiai nuimami naudojant standartinį atspaudinį šaukštą, o funkciniai individualiai pacientui pagamintą šaukštą.
Atspaudinės medžiagos
Ideali atspaudinė medžiaga turėtų pasižymėti mažais deformacijos koeficientais, nebūti alergizuojanti ar toksiška, lengvai panaudojama, gerai dezinfekuojama, nereaguoti su modelio gamybai skirtomis medžiagomis.
Dažniausiai atspaudams naudojamos alginatinės, polieterinės ir silikoninės A ir C atspaudinės medžiagos. Šios medžiagos geriausiai atitinka reikalavimus, keliamus gaminant atspaudus.
Atspaudo gamyba
Odontologas atlieka burnos apžiūrą. Parenka paciento burnai tinkamo dydžio šaukštą. Jeigu reikia į dantenų vageles dedamas retrakcinis siūlas. Paruošiama atspaudinė medžiaga sudedama į šaukštą. Šaukštas su atspaudine medžiaga prispaudžiamas prie dantų lanko. Nuimtas atspaudas įvertinamas: ar nėra oro porų, suplyšimų. Nepavykęs atspaudas išmetamas, procedūra kartojama. Geras atspaudas nuplaunamas ir dezinfekuojamas. Atspaudas nešamas dantų technikui, atpilti modelį.
Vyžuonos
Vyžuonos – miestelis Utenos rajono savivaldybėje, prie Vyžuonos upės (kairysis Šventosios intakas), 1 km į šiaurės rytus nuo kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Vyžuonų Šv. Jurgio bažnyčia (pastatyta 1406 m.), Vytauto paminklas (ant Kartuvių kalno), senosios žydų kapinės, veikia paštas (LT-28030), kultūros namai (nuo 1951 m.), Vyžuonų pagrindinė mokykla, vaikų darželis, biblioteka (nuo 1945 m.), ambulatorija, girininkija, Vyžuonų dvaro liekanos.
Dantų atspaudas
Atspaudo gamyba
Aukščiau pateikiama bendra atspaudo nuėmimo tvarka. Skiriamos atspaudų nuėmimo metodikos:
Vyžuonos
thumb|left|[[Vyžuonų bažnyčia]] miniatiūra|left|Vyžuonų simbolis žaltys Vyžas prie įvažiavimo
Etimologija
Anot legendos, kilęs iš pagonių dievaičio Vyžo vardo, turėjusio žalčio pavidalą. Pasakojama, kad ant netoliese esančio Kartuvių kalno degusi amžinoji ugnis saulei ir žalčiui pagerbti. Miestelio bažnyčios sienoje ligi šiol išlikusi įmūryta akmeninė žalčio Vyžo galva. Tačiau labiau tikėtina, kad miestelio pavadinimas yra vandenvardinis vietovardis – pro miestelį prateka Vyžuona.
Manoma, kad vandenvardžiai su šaknimi vyž- galėjo atsirasti ne tik nuo vyžos (iš karnų pinto apavo), bet ir turėti bendresnę vingiuotumo, išsišakojimo ir panašią reikšmę. Taigi, ir vingiuota upė Vyžuona, ir žaltys, čia vadintas vyžu (juda vingiuodamas), gali būti tos pačios kilmės žodžiai.
Geografija
Miestelyje į Vyžuoną įsilieja Dusyna. Vyžuonų ozas yra Čerioškavietėje. Pietryčiuose telkšo Lydekis. Gamtos paminklas – Vyžuonų akmuo su „dubeniu“. Miestelio prieigose nuo seno yra medinė žalčio Vyžo rodyklė. Prie miestelio yra Vyžuonų viensėdis.
Istorija
thumb|left|Vyžuonos (Wizuny) pavaizduotos M. K. Radvilos [[1613 m. išleistame žemėlapyje „Magni Ducatus Lithuaniae, et Regionum Adiacentium exacta Descriptio“ (Vilkmergės pavieto fragmentas)]] miniatiūra|Namas su turtinga praeitimi: buvusi [[špitolė, klubas, parduotuvė]] miniatiūra|Miestelio reginys
Vyžuonos minimos nuo XV a. 1406 m. pastatyta pirmoji katalikiška Vyžuonų bažnyčia (Kristino Astiko fundacija). Nuo XVI a. valsčiaus centras. Vyžuonas garsino didikai Radvilos. XVI–XVII a. kelis dešimtmečius vyko kovos tarp katalikų ir kalvinistų dėl Vyžuonų bažnyčios. XVIII a. Šiaurės karo metu dėl švedų įsiveržimo beveik visos Vyžuonos sudegė. 1831 m. vietos gyventojai aktyviai dalyvavo sukilime. XIX a. Vyžuonos buvo miestelis ir dvaras Vilkmergės apskrityje, valsčiaus centras.
1919 m. birželio 1 d. Vyžuonų apylinkėse vyko Lietuvos kariuomenės atkaklūs mūšiai su bolševikais. Tarpukariu aktyviai veikė šauliai, jaunieji ūkininkai, pavasarininkai, jaunalietuviai. 1931 m. Kartuvių kalne pastatytas Vytauto Didžiojo paminklas.
Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1945 m. įsteigta ambulatorija ir biblioteka, 1951 m. – kultūros namai. 1970 m. pastatyta nauja mokykla. 1979 m. pastatyta Žalčio skulptūrinė rodyklė (aut. Henrikas Orakauskas ir Algirdas Indrašius), 2000 m. pastatytas paminklas kūrėjams Broniui Radzevičiui ir Antanui Masioniui (autorius – Henrikas Orakauskas).
2005 m. patvirtintas Vyžuonų herbas.
Krikščioniškoji mitologija
Krikščioniškoji mitologija – mitai ir mitologiniai elementai, patekę į krikščionybės religinę sistemą.
Skiriama Senojo Testamento, Naujojo Testamento ir Ankstyvosios Bažnyčios mitologija, kuri atsirado christianizacijos metu.
Senojo Testamento mitologija glaudžiai susijusi su žydų (judaizmo) mitologija. Kristianizacijos ir misijų metu buvo performuoti kitų kultūrų mitai, kurie krikščionių požiūriu buvo pagoniški, nors pati mitinė esmė dažnai išliko, ypač legendose apie šventuosius.
Dažniausiai apie krikščioniškąją mitologiją kalbama nagrinėjant tokias sąvokas kaip:
Lamekinas
Lamekinas – XIII a. Vakarų Kuršo kunigaikštis.
Istorija
Lamekino kunigaikštystė buvo į vakarus nuo Ventos, apėmė Bandavos, Ventavos ir Piemarės žemes. 1228-1229 m. žiemą dėl bado kuršiai kreipėsi pagalbos į Rygos vyskupą Albertą. Už pagalbą pažadėjo vyskupui 1231 m. pradžioje priimti katalikų dvasininkus. Nenorėdamas patekti į rygiečių priklausomybę, Lamekinas 1230 m. sudarė sutartį su popiežiaus legatu Balduinu Alniečiu ir pasižadėjo su savo valdiniais krikštytis, pripažinti save popiežiaus vasalu, per dvejus metus siųsti į Romą pas popiežių savo atstovus, duoti įkaitų. Lamekinas pasižadėjo pripažinti popiežiaus skirtą Kuršo vyskupą ir mokėti jam tokią pačią duoklę, kokią Gotlando valstiečiai moka savo vyskupui, dalyvauti visuose karuose su pagonimis. Balduinas Alnietis savo ruožtu pažadėjo Lamekinui laisvę tol, kol jis neatsisakys krikščionių tikėjimo, ir ginti jo valdas nuo Danijos bei Švedijos karalių.
Generolo adjutanto korpusas (D. Britanija)
thumb|right|250px|Generolo adjutanto korpuso kepurės emblema thumb|right|250px|Generolo adjutanto korpuso Štabų ir personalo palaikymo skyriaus narių taktinis atpažinimo antsiuvas
Generolo adjutanto korpusas  – D. Britanijos ginkluotųjų pajėgų dalis, atsakinga už daugelį bendrųjų administracinių funkcijų. Korpusas suformuotas 1992 m. balandžio 6 d. sujungus anksčiau egzistavusias užnugario tarnybas:
2002 m. Generolo adjutanto korpuse buvo 7000 žmonių.
Albertas Lamauskas
Albertas Lamauskas (g. 1938 m. liepos 6 d. Likiškiai, Molėtų valsčius) – Lietuvos architektas.
Generolo adjutanto korpusas (D. Britanija)
Struktūra
Dabar Generolo adjutanto korpusas turi keturias dalis:
Albertas Lamauskas
Biografija
1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1962-1965 m. dirbo KPI, 1965–1967 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filiale. Nuo 1968 m. Kauno technologijos universiteto (KTU) Architektūros ir statybos instituto (iki 1991 m. Lietuvos statybos ir architektūros mokslinio tyrimo institutas) Kraštotvarkos sektoriaus vyr. architektas. 1988–1990 m. dirbo institute „Žemprojektas“. 1995–2006 m. dėstė KTU.
Tyrė saugomų teritorijų tvarkymo ir rekreacijos plėtros problemas. 1994 m. dalyvavo kuriant Lietuvos Respublikos nacionalinę turizmo plėtojimo programą, 1997 m. – Lietuvos Respublikos kultūrinio turizmo programą, 1997–1999 m. – Lietuvos Respublikos bendrąjį planą (rekreacijos klausimų analizė) ir kitus specialiuosius ir detaliuosius planus. Suprojektavo gyvenamųjų namų.
Prancūzijos transportas
thumb|200px|Dviejų aukštų TGV traukinys Paryžiaus Liono stotyje
Prancūzija turi didžiausią geležinkelio tinklą Vakarų Europoje, jo ilgis 31 840 km. Tinklo operatorius valstybinė geležinkelių kompaniją SNCF, bei eilė greitaeigių traukinių operatorių TGV, Eurostar, Thalys pasiekiančių 320 km/h greitį komerciniuose pervežimuose. Eurostar traukiniai per Eurotunelį sujungia Prancūziją su Anglija. Geležinkelio jungtys yra su visomis kaimyninėmis šalimis, išskyrus Andorą. Plačiai išvystytas priemiestinių traukinių tinklas.