cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gegužinė žvynašaknė
Daugiametis, 10-30 cm aukščio žolinis, parazitinis augalas. Šakniastiebis apie 1 cm storio, sultingas, ilgas, žvynuotas. Šaknys, išaugusios iš pailgėjusių gumbiškų šakniastiebių, apraizgo medžių ir krūmų šaknis. Iš šaknų išauga siurbtukai (haustorijos), kuriais augalas siurbia iš lapuočių medžių ar krūmų, ypač lazdyno, šaknų maisto medžiagas. Stiebas stačias, 10-30 cm aukščio, rausvas arba baltas, storas, sultingas, lapuotas. Lapai žvyniški, pražanginiai, balsvi. Didesnę stiebo dalį sudaro vienašalės kekės pavidalo žiedynas, iš pradžių tankus, nulinkęs, o paskui išsitiesęs, išretėjęs. Žiedai ant trumpų žiedkočių pažiedžių pažastyse. Taurelė rausvai violetinė, varpiška, su 4 skiautėmis, apaugusi retais liaukiniais plaukeliais. Vainikėlis raudonas, dvilūpis. Kuokeliai 4. Mezginė vienalizdė, su žvyniška nektarine prie pagrindo. Ant šakniastiebių gali išaugti smulkūs, neišsiskleidę, kartais patys apsidulkinantys žiedai. Vaisius - dėžutė, kurioje sunoksta daug smulkių, su mėsinga ataugėle sėklų. Jas platina skruzdėlės ir vanduo. Sėkla sudygsta tik patekusi ant augalo maitintojo šaknies.
Žydi balandžio - gegužės mėn. Auga visoje Lietuvoje. Aptinkama ant lazdynų, alksnių, ąžuolų, skroblų šaknų. Medicinoje kartais vartojami šakniastiebiai.
Tarptautinė slidinėjimo federacija
Tarptautinė slidinėjimo federacija ( FIS) – tarptautinė sporto organizacija, prižiūrinti oficialias slidžių sporto šakas – akrobatinį slidinėjimą, kalnų slidinėjimą, lygumų slidinėjimą, šuolius su slidėmis, šiaurės dvikovę, snieglenčių sportą, žolės slidinėjimą, greitąjį slidinėjimą ir telemark slidinėjimą.
FIS buvo įkurta 1924 m.. Jos būstinė įsikūrusi Šveicarijoje. Federacijai priklauso 132 nacionalinės asociacijos, tarp jų ir Lietuvos slidinėjimo federacija.
Sablatnig P.III
Sablatnig P.III buvo aukštasparnis monoplanas keleivinis lėktuvas, XX amžiaus trečiojo dešimtmečio pradžioje sukurtas ir gamintas Vokietijos įmonės Sablatnig Flugzeugbau GmbH. miniatiūra| Du P.III orlaiviai greta „Junkers F.13" Talino “Lasnamäe" aerodrome, Estijoje, 1925 m. |alt=|300x300px
Sukūrimas ir gamyba
Šiuolaikinėje literatūroje P.III įvardijamas kaip pirmasis Vokietijoje tikslingai sukonstruotas komercinis keleivinis lėktuvas. Tai buvo aukštasparnis tradicinės konstrukcijos monoplanas, varomas priekyje sumontuotu vienu varikliu (200 AG galios Benz Bz.IVa arba 260 AG galios „Maybach“). Vėliau dažniausiai buvo naudojamas britiškas 258 AG galios Armstrong Siddeley Puma. Dviejų įgulos narių - piloto ir šturmano ar mechaniko - darbo vietos buvo įrengtos viena šalia kitos atvirose kabinose, korpuso viduryje, už uždaro šešiaviečio keleivių salono. Keleiviai į saloną patekdavo pro duris tiesiai nuo žemės. P.III salonas keleiviams siūlė prabangaus automobilio lygio komfortą. Orlaivio konstrukcija buvo medinė, fiuzeliažas - apkaltas fanera. Sparnus ir horizontalų stabilizatorių buvo galima sulankstyti saugojimui ar pervežimui geležinkeliu. P.III komplektacijoje buvo palapinė, kuri tarnavo kaip mobilus angaras.
Eksploatacijos istorija
miniatiūra| Sablatnig P.III. 1921 m. sausio mėn. L’Aerophile iliustracija |alt=|300x300px Šis orlaivis buvo vienas iš nedaugelio, kurį po Pirmojo pasaulinio karo ILÜK (vok. Interallierte Luftfahrt-Überwachungs-Kommission, Sąjungininkų aviacijos kontrolės komisija) patvirtino kaip civilinį, o ne karinį, ir leido gaminti Vokietijoje. Tačiau, pagal Versalio sutartį, 1920 m. šešių mėnesių laikotarpyje Vokietijoje buvo uždrausta gaminti bet kokius orlaivius, o visi turimi kariniai ir civiliniai orlaiviai, įskaitant orlaivius, pagamintus jau pasibaigus Pirmajam pasauliniam karui, turėjo būti atiduoti sąjungininkams arba sunaikinti.
Gračanica (Bosnija ir Hercegovina)
Gračanica  – miestas ir savivaldybė šiaurės rytų Bosnijoje ir Hercegovinoje, Bosnijos ir Hercegovinos Federacijoje, Tuzlos kantone. Įsikūrusi Sprečos slėnyje, tarp Dobojaus ir Tuzlos.
Gyventojai
2013 m. duomenimis, mieste gyveno 13 400 žmonės, savivaldybės teritorijoje 48 395 gyventojai.
Janīna Kursīte-Pakule
Janina Kursytė-Pakulė (Janīna Kursīte-Pakule; g. 1952 m. kovo 2 d.) – Latvijos literatūrologė, kalbininkė, rašytoja, publicistė, politikė. Latvijos universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto profesorė, Latvijos mokslų akademijos tikroji narė.
Biografija
Jaunystėje žaidė rankinį, tapo Preilių rajono čempione. Baigė Lyvanių I vid. mokyklą. 1975 m. Tartu universitete baigė rusų kalbos ir literatūros studijas, 1976 m. studijavo Latvijos universiteto Filologijos fakultete. 1978–1982 m. studijavo Latvijos Mokslų akademijos Literatūros, folkloro ir mokslų instituto aspirantūroje.
1975–2006 m. Janina Kursytė dirbo Latvijos mokslų akademijos Kalbos ir literatūros institute, dėstė Latvijos kultūros akademijoje, Latvijos universitete. 1996 m. gavo profesorės laipsnį. 1999–2007 m. Latvijos universiteto Filologijos fakulteto dekanė.
Savo tyrimuose daugiausia dėmesio skyrė latvių poezijai, mitologijai, folklorui, vėliau – kalbotyrai. Rengė folklorines ir etnografines ekspedicijas po visą Latviją ir kitas šalis.
2007 m. apdovanota Trijų žvaigždžių ordinu.
Nuo 2006 m. Janina Kursytė-Pakulė – Saeimos narė. 2018 m. pateko jau 5 kadenciją iš eilės. Nacionalinio susivienijimo partijos narė.
Jean-Paul Belmondo
Žanas Polis Belmondo (1933 m. balandžio 9 d. – 2021 m. rugsėjo 6 d. ) – vienas žinomiausių visų laikų prancūzų kino aktorių, prisidėjęs prie Prancūzų naujosios bangos meno judėjimo.
Jacques Raymond
Jacques Raymond (tikr. Jozef Remon, g. 1938 m. spalio 13 d. Temse, Rytų Flandrijos provincija) – Belgijos dainininkas.
Jacques Raymond tapo žinomas 1955 metais, dalyvavęs talentų laidoje Ontdek de ster. 1961 m. pirmą kartą dalyvavo Belgijos nacionalinėje atrankoje Eurosong į Euroviziją. Su daina „Als je weent, als je lacht“ liko antras, tą kartą nugalėtoju tapo Bob Benny. Po dvejų metų atlikėjas vėl bandė laimę atrankoje, su daina „Waarom?“. Surinkęs 292 taškus jis tapo nugalėtoju. „Eurovizijoje“ jam sekėsi prasčiau – užėmė 10-ą vietą tarp 16-kos dalyvių. 7-tame dešimtmetyje Jacques Raymond buvo išleidęs dainų olandų, vokiečių ir prancūzų kalbomis. 1971 m. antrą kartą dalyvavo „Eurovizijoje“, šį kartą su Lily Castel. Šis duetas nedalyvavo Belgijos nacionalinėje atrankoje, tačiau prieš dalyvavimą „Eurovizijoje“, kito dueto – Nicole & Hugo narė Nicole susirgo gelta ir negalėjo dalyvauti. „Eurovizijoje“ Jacques ir Lily duetas su daina „Goeiemorgen, morgen“ tarp 18 dalyvių užėmė 14 vietą. 1993 m. buvo komisijos narys Belgijos „Eurovizijos“ atrankoje Eurosong.
Šiltadaržio gatvė
thumb|150 px|right|Šiltadaržio gatvė thumb|150 px|right|Šiltadaržio gatvė
Šiltadaržio gatvė – neilga, apie 130 metrų ilgio ir siaura Vilniaus senamiesčio gatvė, jungianti Barboros Radvilaitės ir Bernardinų gatves.
Pavadinimas
Anksčiau Šiltadaržio gatvė turėjo Malūnų skersgatvio pavadinimą, kadangi kaimynystėje buvo pastatytas karališkasis malūnas pagal Žyginamto Senojo privilegiją. Malūną pastatė Ulrichas Hozijus.
Malūnui buvo tiektas vanduo iš Vilnios. Vėliau gatvė pavadinta Šiltadaržio gatve dėl šalia buvusio Vilniaus universiteto botanikos sodo.
Istorija
Šiltadaržio g. 1 / Barboros Radvilaitės g. 5 stovintis namas triaukštis, pastatytas su klasicistiniu fasadu. 1667 m. namas priklausė Vilniaus katedros kapitulai. 1787 m. šis pastatas atiteko Černovskiams. Juzefas Černovskis namą rekonstravo. XIX a. jame gyveno Vilniaus universiteto studentai, darbuotojai. 1837 m. pristatytas trečias aukštas.
Šiltadaržio g. 2 / Barboros Radvilaitės g. 7 valda XVIII amžiaus viduryje priklausė kanaunininkui Antonavičiui. Tai buvo gyvenamųjų ir ūkinių pastatų kompleksas su alaus darykla. 1785 m. valdą nusipirko Rodkevičius, kurio šeima čia gyveno pusantro šimtmečio. 1795–1806 m. namas buvo perstatytas ir išplėstas. Pastatas rekonstruotas ir 1812–1814 m. Po 1836–1837 m. rekonstrukcijos pastatas išnuomotas mokyklai, jame įsikūrė parduotuvės ir buvo įrengti butai. 1910 m. pagal architekto Augusto Kleino projektą greta namo buvęs sandėlys perstatytas į mansardą su įmontuota palėpe. Dviejų aukštų pastatus juosė uždaras netaisyklingos formos kiemas su arka į gatvę. Sienos sumūrytos iš plytų ir tinkuotos, stogas čerpinis.
Šiltadaržio ir Bernardinų gatvių kampe, dešinėje pusėje stovintis dviejų aukštų namas pastatytas XIV–XIX a. Pietinio ir rytinio fasadų antro aukšto langus puošia rėmai ir nišos. Namas buvo rekonstruotas XVII amžiuje ir nuo 1699 metų priklausė Vilniaus kapitulai. 1819 m. namo savininku tapo vyskupas Dederko, kurio lėšomis pastatas buvo atnaujintas. Namas perstatytas 1820–1829 m. ir 1896 m., sudarant trijų pastatų kompleksą, restauruotas 1972 m.
Kairėje gatvės pusėje eina tuščia siena, sujungta aukšta tvora su dviejų aukštų pastatu. Siena priklauso Lopacinskių rūmų ansalmbliui.
Baltažiedis vairenis
Baltažiedis vairenis  – bastutinių (Brassicaceae) šeimos, vairenių (Arabidopsis) genties augalas.
Mažas, 7-20 (50) cm aukščio, vienmetis (labai retai dvimetis) augalas. Stiebas stačias, gausiai šakotas, kartais nuo pat pamato auga keletas stiebų. Stiebų apatinė dalis plaukuota. Pamatiniai lapai sudaro skrotelę. Lapai susiaurėję į neilgą lapkotį, lygiakraščiai arba nelygiai dantyti, abipus apaugę šakotais plaukeliais. Stiebiniai lapai bekočiai, lygiakraščiai, pliki arba apatinė pusė plaukuota. Žiedkočiai ilgi (iki 5 mm ilgio). Vaisiams nokstant žiedyno ašis labai pailgėja. Taurėlapiai 4, statūs, prie viršūnės plėviški. Vainiklapiai 4, balti, 2,5-4 mm ilgio, atvirkščiai kiaušiniški. Vaisius – linijiška, 1-2 cm ilgio, plika, kiek išlinkusi, stačiu kampu priaugusi prie atsilošusių vaiskočių ankštara. Sąvaros su pastebima vidurine gysla ir smulkiomis šoninėmis gyslelėmis. Sėklos smulkios, apie 0,5 mm ilgio, pailgos, rusvos, lygiu paviršiumi.
Žydi balandžio – gegužės mėn. Kartais rudenį (rugsėjo mėn.) pražysta antrą kartą. Auga smėlynuose, sausų pušynų aikštelėse, pūdymuose, ganyklose, paupiuose, pakelėse, ant pylimų, apskritai tokiose vietose, kur augalinė danga nevisiškai susivėrusi, lengvesniuose, nekalkinguose dirvožemiuose. Gana gausiai auga Lietuvos pietrytinėje dalyje. Šiauriniuose rajonuose retesnis.
Dėl trumpo vegetacijos periodo tinka įvairiems biologiniams bandymams, nes per trumpą laiką galima stebėti įvairius pakitimus palikuonyse. Tai vienas iš augalų, kuris buvo bandomas auginti kosminiuose palydovuose.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 38 psl.
Viroviticos–Podravinos apskritis
Viroviticos–Podravinos apskritis  – apskritis šiaurės Slavonijoje, Kroatijoje. Pavadinta pagal apskrities administracinį centrą – Virovitica bei istorinį Podravinos regioną. Kiti miestai: Slatina ir Orachovica.
Geografija
Viroviticos–Podravinos apskritis šiaurėje turi pasienio ruožą su Vengrija, rytuose ribojasi su Osijeko–Baranijos apskritimi, pietuose su Požegos–Slavonijos apskritimi, vakaruose su Bjelovaro–Bilogoros apskritimi bei šiaurės rytuose su Koprivnicų–Križevcų apskritimi.
Šaciluvka
Šaciluvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Korycino valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 16 km į rytus nuo Korycino, apie 24 km į vakarus nuo Sokulkos ir 36 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Tomas Sinickis
Tomas Sinickis (Tomaš Sinicki, g. 1982 m. gegužės 9 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikantas, dainininkas ir dainų autorius.
Biografija
Nuo 2003 iki 2008 metų – grupės „Gravel“ vokalistas, gitaristas ir pagrindinis dainų autorius. Kanale „MTV Lietuva” jis vedė jaunimo aktualijų pokalbių šou „MTV Oops…“. Su grupe išleido du albumus: „Pockets Full of Fun“ (2006) ir „Dirty Beauty“ (2008). „Gravel“ išsiskyrė 2008 metų balandį. Paskutinis grupės albumas buvo nemokamai išdalintas naujienų portalo „Delfi“ skaitytojams. Nuo 2008-ųjų kelis kartus buvo skelbta apie Sinickio solinio albumo išleidimą.
2015 m. spalio 2 d. buvo išleistas debiutinis Sinickio albumas pavadinimu „Mylimas vyras ir sūnus“.
2017 m. išleido penkių dainų albumą „Vilnius“.
2022 m. sausio 28 d. vedė M.A.M.A. 2021 apdovanojimus su Justė Arlauskaitė-Jazzu.
Asmeninis gyvenimas
Laisvalaikiu žvejoja, kolekcionuoja pilnus viskio butelius. Vedęs Justiną Vilkončiūtę. Turi tris sūnus.
Nadav Guedj
Nadav Guedj (g. 1998 m. lapkričio 2 d. Paryžiuje) – Prancūzijoje gimęs Izraelio dainininkas.
Biografija
Nadav Guedj gimė 1998 metais Paryžiuje. Šiuo metu gyvena Netanijoje, vakarų Izraelyje. Savo pasirodymus Nadav pradėjo būdamas vos dešimties. 2014 metais pasirodė miuzikle „Mary Lou“.
2015 m. vasarį Nadav laimėjo muzikinį projektą Hakochav Haba (The Next Star) ir pelnė garbę atstovauti šaliai Vienoje vykusiame 2015 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse. Kovo 12 dieną pristatyta konkursinė daina „Golden Boy“. Kūrinio autorius – Doron Madalie, ruošęs 2008, 2010 ir 2013 metų Izraelio pasirodymus „Eurovizijoje“. Tai pirmasis Izraelio kūrinys, konkurse skambėsiantis tik anglų kalba. „Auksinio berniuko“ istorijoje pasakojama apie vaikiną, kuris savo sudaužytą širdį nusprendžia gydyti šokiais ir linksmybėmis. Dainos aranžuotėje persipina populiariosios, R&B ir Vidurio Rytų muzikos motyvai.
Varaždino apskritis
Varaždino apskritis  – apskritis šiaurės Kroatijoje. Pavadinta pagal apskrities administracinį centrą – Varaždiną. Kiti miestai: Ivanecas, Ludbregas, Lepoglava, Novi Marofas ir Varaždino Toplicė. Apskrityje taip pat yra 22 savivaldybės. Plotas – 1 261 km². 2011 m. surašymo duomenimis, apskrityje gyveno 175 951 gyventojas.
Geografija
Varaždino apskritis šiaurės vakaruose ribojasi su Slovėnija, šiaurėje su Medžimurjės apskritimi, pietvakariuose su Krapinos–Zagorjės apskritimi, pietuose su Zadaro apskritimi bei pietryčiuose su Koprivnicų–Križevcų apskritimi.
Apskrityje teka Drava ir Bednia.
Ekonomika
Varaždino apskritis yra svarbus Kroatijos regionas. Pagrindiniai ekonomikos šaltiniai yra pramonė, komercinė veikla bei finansų sektorius. Apskrities ekonomika yra orientuota į apdirbamąją pramonę, tokią kaip: pieno produktų perdirbimas, gėrimų gamyba, mėsos pakavimas, drabužių ir tekstilės pramonė, metalo gamyba, odinės avalynės pramonė, aukštos kokybės medienos baldų gamyba bei kiti medienos produktai. Apskritis šalyje turi didesnį eksportą nei importą.
Činukai
Činukai (sav. Tsinúk, ) – indėnų tautų grupė, gyvenanti Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės vakaruose (dab. Oregonas ir Vašingtonas). Seniau vartojo atskiros činukų šeimos kalbas (XX a. pab. – XXI a. pr. galutinai išnyko), vietomis – činukų žargoną, bet dabar iš esmės kalba tik angliškai. XXI a. pr. likę ~2700 činukų kilmės žmonių.
Istorija
Činukai gyveno prie Kolumbijos upės žemupio. Skirstėsi į žemutinius činukus prie upės žiočių (tikrieji činukai ir klatsopai) bei aukštutinius činukus, gyvenančius kiek aukščiau priešsroviui (katlametai, vakaikamai, katlapatlai, maltnomachai, klavivalai, klakamasai, skilutai, čilukitekvai, vaskai, višramai ir kt.).
Šumovas (Sokulkos apskritis)
Šumovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Korycino valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 16 km į rytus nuo Korycino, apie 23 km į vakarus nuo Sokulkos ir 37 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Činukai
Istorija
Nuo XVIII a. pab. susidūrę su baltaisiais, dauguma činukų žuvo dėl ligų arba buvo asimiliuoti tiek baltųjų, tiek kitų indėnų (pvz., sališų čeheilisų ir tilamukų). Dauguma činukų genčių išnyko visiškai, tik dalis (vakaikamai, klatsopai) išlaikė tautinę savimonę.
Kultūra
Žemutinių ir dalies aukštutinių činukų (katlametų, vakaikamų, katlapatlų, maltnomachų, klakamasų) kultūra artima šiaurės vakarų indėnams, o kitų – Plokščiakalnio indėnams. Vertėsi žvejyba, medžiokle, rankiojimu (uogos, „vapato bulvės“, „kamašas“, papartis šakys, įvairios šaknys, ūgliai). Pynė krepšius, demblius, gaminosi medžio dirbinius, vertėsi prekyba (taip pat – vergų). Tikrieji činukai ir vaskai buvo svarbiausios tarpgentinėje prekyboje veikusios tautos. Pradžioje kaip mainų priemonę naudojo dentalijų kriaukles, vėliau – karoliukus.
Per mainus į savo kalbą perėmė daug angliškų, prancūziškų ir kitų indėnų kalbų žodžių – taip XIX–XX a. buvo vartojamas činukų žargonas, paplitęs visoje šiaurės vakarų pakrantėje.
Keliaudavo činukai skobtinėmis kanojomis su aukštu priekiu ir bangolaužiu. Būstas stačiakampis, iš kedrinių lentų, karkasiniais rėmais (višramai gyveno ir pusiau žeminėse). Vasariniai būstai būdavo dengiami žolių dembliais.
Gyvenvietės savarankiškos, valdomos paveldėjimo tvarka iškylančių vadų, tačiau dėl santuokinių sąjungų, mainų, susijusios tarpusavyje. Būta didelių šeimyninių ūkių, praktikuotas potlačas, vaikų galvų deformacija (atskiriant nuo gimusių laisvųjų). Būta atskiro žynių luomo (ilkanahimetų), vergų. Laisvieji činukai taip pat skirstėsi rangais. Santuokinėje tradicijoje būdinga egzogamija (kaimų lygmeniu), leviratas, sororatas, poligamija (tarp žynių), giminės linija vesta per abu tėvus. Jaunavedžiai keldavosi vyro šeimon. Tikybai būdingas šamanizmas, tikėjimas dvasiomis-globėjomis. Žemutinių činukų žyniai jungėsi į slaptąsias draugijas.
Dabar vaskai ir višramai, su sahaptinais (tenainais) ir paijutais sudarę Vorm Springso konfederaciją, gyvena Vorm Springso rezervacijoje Oregone (Džefersono apygarda). Tikrieji činukai su keletu pakrantės sališų tautų (koulicais, kvinoltais, čehaliais ir kt.) sudaro kvinoltų indėnų rezervaciją (Olimpiko pusiasalis, Vašingtono valstija).
Pūliai
Pūliai susidaro dėl uždegime dalyvaujančių ląstelių bei mikroorganizmų žuvimo. Priklausomai nuo sukėlėjo, pažeidžiamas paviršinis, rečiau gilieji odos sluoksniai. Kartu į procesą gali būti įtraukiami odos priedai – riebalų, prakaito liaukos, plaukų maišeliai. Pagal tai atitinkamai išskiriamos įvairios piodermijos rūšys.
Ūminis bronchitas
Ūminis bronchitas – staiga prasidedantis bronchų gleivinės uždegimas, kurio eiga paprastai esti trumpa ir gerybinė.
Ūminiu bronchitu serga apie 4-8 proc. žmonių, dažniausiai yra sergama pavasarį ir rudenį.
Priežastys ir išsivystymas
Ūminį bronchitą sukelia įvairūs mikroorganizmai (pneumokokai, stafilokokai, streptokokai ir kt), kurie dažniausiai intensyviai dauginasi viršutiniuose kvėpavimo takuose. Susidarius palankioms aplinkybėms (peršalus, įkvėpus dulkių, sutrikus širdies veiklai, susirgus gripu), jų gyvybinė veikla sustiprėja; tada stipriai dirginami kvėpavimo takai. Peršalus taip pat susidarius ligai palankioms sąlygoms, bronchų gleivinės kraujagyslės išsiplečia, gausiau išsiskiria gleivių, dėl to sutrinka bronchų motorika, ir sumažėja bronchų epitelinių ląstelių atsparumas mikroorganizmams, kurių, be to, labai pagausėja. Tuomet intensyviau kaupiasi leukocitai, bronchų sekretas darosi gleivinis-pūlinis. Prasidėjus bronchų spazmams, dėl uždegimo paburkus jų gleivinei, laikinai jiems užsikišus gleiviniu-pūliniu sekretu, susidaro sąlygos infekcijai skverbtis į smulkiausius bronchų išsišakojimus – bronchioles. Jiems pasiekus alveoles, atsiranda komplikacija – bronchopneumonija.
Klinika
Ūminis bronchitas dažniausiai prasideda sloga ir faringitu arba praėjus 2-3 dienoms nuo jų pirmųjų reiškinių pasirodymo. Sergantieji skundžiasi kosuliu, skrepliavimu ir pablogėjusia bendra savijauta. Pirmomis ligos dienomis paprastai skreplių nesti, vėliau pradeda išsiskirti nedaug gleivingų ir gleivingų-pūlinių skreplių. Kūno temperatūra dažniausiai būna subfebrili. Sunkesniais atvejais, prasidėjus smulkiųjų bronchų uždegimui ir ypač sunkiai gretutinei ligai (pvz., gripui), ji gali būti aukšta. Sergantieji prakaituoja, jų apetitas kiek pablogėja.
Gorniakas
Gorniakas  – miestas Rusijoje, Altajaus krašte, šalia Kazachstano sienos, 360 km į pietvakarius nuo Barnaulo; Lokotės rajono centras. Geležinkelio stotis (Neverovskaja) prie Lokotės–Oskemeno linijos. Yra krašto muziejus, karo memorialas.
Istorija
XVIII–XIX a. apylinkėse kastas auksas. 1942 m. įkurta Gorniako darbininkų, dirbusių Zolotuchos aukso kasyklose, gyvenvietė. Nuo 1946 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1969 m. – miestas. 1954 m. tapo rajono centru (vietoje Lokotės). Tarybiniais metais vystyta polimetalų rūdos apdirbimo pramonė.
Viludkai
Viludkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Korycino valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 16 km į rytus nuo Korycino, apie 24 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 41 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Mikalojus Zabiela
Mikalojus Zabiela (m. 1739 m. kovas) – Kauno maršalka 1730–1739, Kauno pakamaris 1698–1730, Kauno vėliavininkas 1694–1695 m., Kauno kardininkas 1689–1694 m.
Buvo Augusto II Stipriojo elektorius 1697 m. nuo Trakų vaivadijos.
2023 m.
2023 m. yra nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lietuvoje
Lietuvos seimas 2023 metus paskelbė Lietuvos sostinės Vilniaus ir Gedimino laiškų, Klaipėdos krašto bei Šventojo Juozapato metais.
Nuostabioji velvičija
Nuostabioji velvičija (Welwitschia mirabilis) – gnetūnų (Gnetophyta) skyriaus, monotipinės velvičinių (Welwitschiaceae) šeimos plikasėklis augalas. Auga Namibo dykumoje (Namibijoje ir Angoloje).
Velvičija išauga iš trumpo, storo, medingo kamieno. Turi tik du lapus kurie pastoviai auga iš pagrindo bei ilgą liemeninę šaknį. Lapai pradeda augti tuoj išdygus daigui ir auga visą augalo gyvenimą (pasiekia 2–4 m ilgį, 1-2 m plotį), pasenę suplaišioja. Iš augalo pagrindo išauga ūgliai su nedideliais strobilais (kankorėžiais) – vyriškais ant vieno augalo, moteriškais ant kito. Juos apdulkina vabzdžiai.
Velvičija auga dykumoje, prisitaikiusi prie karšto ir sausringo klimato, drėgmę gauna iš ryto rasos (lapai turi itin daug žiotelių). Nors augalo amžių nustatyti sunku, manoma, kad jis gali augti daugiau nei 1000 metų. Auga labai lėtai. Nuostabioji velvičija laikoma gyvąja fosilija.
Augalas pavaizduotas Namibijos herbe ir yra griežtai saugomas. Rūšis pavadinta austrų botaniko Friedrich Welwitsch garbei.
FK Dembava
Panevėžio rajono „Dembavos“ futbolo klubas arba trumpai FK „Dembava“– Lietuvos futbolo klubas iš Panevėžio rajono, Dembavos gyvenvietės.
Istorija
2020 m. įkurtas futbolo klubas. Nuo 2021 m. rungtyniavo Trečioje lygoje, bei paplūdimio futbolo varžybose. Paplūdimio futbole debiutas įvyko 2021 m. vasarą. 2021 m. rudenį debiutavo Panevėžio apskrities I lygos salės futbolo (futsalo) pirmenybėse.
2022 m. pateikė prašymą licencijuotis į 2022 m. Antrąją lygą, tačiau vėliau atsisakė planų siekti licencijos. Tapo LFF III lyga nugalėtojais Panevėžio zonoje.
2023 m. sėkmingai licencijavosi ir rungtyniavo Anroje lygoje. Komandos treneriu tapo Šarūnas Kazlauskas, futbolo specialistas iš Pasvalio. Taurės turnyro šešioliktfinalyje burtai lėmė rungtynes su A lygos FK Kauno Žalgiriu.
Klubo spalvinė gama
Oranžinė ir geltona.
Sudėtis (2023 m.)
(kapitonas)
Paplūdimio futbolas
2021 m. debiutavo Lietuvos paplūdimio futbolo čempionate. Puikiai pasirodė grupėje ir užėmė pirmąją vietą, tačiau atkrintamąjame etape, pusfinalyje, pralaimėjo Vilniaus Audrai po baudinių serijos. Kovą dėl 3 vietos taip pat pralaimėjo Kauno FK Aleksotui. Vėliau vykusiose Lietuvos paplūdimio futbolo taurės turnyre tapo nugalėtojais.
Mūrtis
thumb|200px|Durgos mūrtis
Mūrtis ( – 'įkūnijimas, pavidalas, figūra') – hinduizme vadinamas fizinis dievybės įkūnijimas, ikonografinis atvaizdas. Tai būna skulptūra ar paveikslėlis, vaizduojantis dievybę, per kurį ji yra garbinama. Prie mūrčio atliekamos maldos ir apeigos (pūdža) skirtos dievybei (pvz., arti, prasado aukojimas, kirtanai).
Mūrtis yra dažniausiai antropomorfinio, rečiau zoomorfinio pavidalo, būdinga tradicinė ikonografija (dievų išraiškos, spalvos, puošmenos, povyzos ir kt.). Mūrčiai yra kuriami daugeliui indiškųjų dievų – Šivai, Ganešui, Ramai, Krišnai, Durgai, Kali ir kt. Apie mūrčius minima Bhagavadgytoje: „Tų, katrie mintis susieję su neapreikštu, vargas didesnis; neapreikštas būdas skausmą įkūnytais įgauna“. Mūrčių gamybos kanonai aprašyti Šilpa šastrose.
Mūrčių garbinimas ypač paplitęs daugelyje devocionalių (bhakti) hinduistinių tikėjimų. Kai kurios hindų bendruomenės (pvz., „Arja samadž“) atsiriboja nuo mūrčių garbinimo ir laiko tai stabmeldyste.
Giannis Karagiannis
Giannis Karagiannis (g. 1995 m. Limasolyje) – Kipro dainininkas ir dainų autorius.
Smiltyninė sidabražolė
Smiltyninė sidabražolė (Potentilla arenaria) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos, sidabražolių (Potentilla) genties augalas.
Giannis Karagiannis
Biografija
Dainininkas ir dainų autorius gimė 1995 metais Limasolyje, mieste pietinėje Kipro pakrantėje. Muzika bei kūryba vaikiną lydi nuo šešerių. Atlikėjas yra daugelio Kipro talentų konkursų laimėtojas. 2007 ir 2008 metais Giannis dalyvavo nacionalinėje Kipro atrankoje į vaikų „Euroviziją“, tačiau pergalės abu kartus iškovoti nepavyko.
2015 m. vasario mėn. atlikėjas su daina „One Thing I Should Have Done“ laimėjo Kipro nacionalinį finalą „Eurovision Song Project“, kur iškovojo kelialapį į 2015 m. Eurovizijos dainų konkursą Vienoje, Austrijoje. Konkursinį kūrinį One Thing I Should Have Done sukūrė kompozitorius Mike Connaris.
Smiltyninė sidabražolė
Daugiametis, 5-15 cm aukščio žolinis augalas, visas apaugęs ilgais, švelniais, paprastais ir žvaigždiškais plaukeliais. Šakniastiebis storokas, šakotas, nuo jo atsišakoja daug gulsčių, įsišaknijančių ūglių. Stiebai gulsti arba kylantys, viršutinė dalis šakota. Pamatiniai lapai kotuoti, penkialapiai; prielapiai ilgi, siauri, linijiški. Apatiniai stiebiniai lapai trilapiai; jų prielapiai beveik apskriti. Lapeliai į viršūnę dantyti, pilkšvai žalsvi. Žiedai ant laibų žiedkočių, susitelkę po kelis šakotų stiebų viršūnėse. Taurėlapiai 5. Vainiklapiai 5, daug ilgesni už taurėlapius, 10-15 mm skersmens, geltoni. Kuokelių 20. Piestelių daug, jos susitelkusios ant pusrutuliško žiedsosčio. Vaisiukai kiaušiniški, raukšlėti.
Žydėti pradeda balandžio mėn. Dažna pietinėje bei rytinėje Lietuvos dalyje, kitur retesnė. Auga saulėtuose šlaituose, pušynų pakraščiuose, sausose paupių pievose, dirvonuose, miško aikštelėse.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 40 psl.
Azul Claro Numazu
„Azul Claro Numazu“ – Japonijos futbolo klubas iš Numazu.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1977 m., kai buvo įkurtas Numazu Arsenal SC.
Nuo 2006 m. žinomas kaip Azul Claro Numazu.
Klubas negali pasigirti aukštais pasiekimais. Nuo 2017 m. žaidė J3 lygoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Sudėtis
Atnaujinta; 2019 m. rugsėjo 10 d.
Mynakšė
thumb|250px|Mynakšės skulptūra Mynakšės šventykloje Madurajuje Mynakšė (, arba  'žuviaakė') – hinduistinė deivė, garbinama daugiausia Tamilnade; Madurajaus miesto globėja (ten yra didelė jos šventykla).
Pasakojama, kad ji gimusi pailgomis it žuvies akimis, dvelkianti žuvimi ir su trimis krūtimis. Ji buvusi labai karinga, bet pasirodžius Šivai (Sudarešvarai), nunykusi jos trečioji krūtis ir žuvies dvelksmas, ji tapusi Šivos pačia (Parvatės hipostaze). Pasak mito, į Šivos ir Mynakšės vestuves vėlavęs Mynakšės dėdė arba brolis, kuris sutapatintas su Višnumi. Šios vestuvės kasmet Madurajuje švenčiamos čaitros mėnesį (kovą-balandį). Šivos mūrtis nunešamas į Mynakšės šventyklą ir paliekamas pernakt.
Vienų mitų Mynakšė laikoma Kuberos dukterimi, kitų – gimusi iš pandjų karaliaus Malajadhvadžos apeiginės ugnies.
Skraičionių lobis
Skraičionių lobis – XIV–XV a. datuojamas sidabrinių monetinių lydinių ir monetų lobis, 1888 m. aptiktas Skraičionių kaime (dab. Alytaus rajono savivaldybė, Pivašiūnų seniūnija).
Iš viso rasta šešiolika lietuviškų monetų: penkiolika Vytauto valdymo laikotarpiu (1392–1396 m. arba 1401–1413 m.) nukaldintų denarų ir dar viena neidentifikuota Vytauto moneta. Teigiama, kad ant penkiolikos Vytauto monetų buvo pavaizduotas ietigalis su kryžiumi, taip pat būta įrašo PEČAT, o viena moneta buvusi su žvėrimi; panašu, jog visų monetų būta išgaubtų (tokia išvada daroma remiantis aprašu). Nurodoma, kad lobyje taip pat galėjo būti vienas Prahos grašis bei lietuviškų monetinių lydinių.
Lobį įsigijo ir Vilniaus senienų muziejui perleido etnografas, archeologas Eduardas Volteris. Apie tai, kas lobiui nutiko vėliau, žinių neturima.
Elnias vapitis
Elnias vapitis  – elninių (Cervidae) šeimos žinduolis, paplitęs Šiaurės Amerikoje, Rytų ir Vidurinėje Azijoje. Ilgai buvo manoma, kad vapitis yra tauriojo elnio (Cervus elaphus) porūšis, bet genetiniai tyrimai 1998 m. galutinai įrodė, kad tai atskiros rūšys.
Biologija
Vapičiai kadaise gyveno beveik visoje Šiaurės Amerikoje ir rytinėje Eurazijos dalyje (į Ameriką pateko pleistocene, per Beringijos „tiltą“). Dabar dėl medžioklės, urbanizacijos, žmonių ūkinės veiklos jų gyvenamoji erdvė susitraukusi. Šiaurės Amerikoje vapičiai dabar sutinkami Uolinių kalnų pašlaitėse, Vakarų pakrantėje, pietinėje Kanados taigos dalyje, Didžiųjų ežerų baseine. Azijoje jie tebegyvena Mandžiūrijoje, centrinėje Kinijoje, šiaurės Mongolijoje, Užbaikalėje, Daūrijoje, Amūro baseine, rytų Kirgizijoje ir Kazachstane, vietomis Himalajų pašlaitėse. Įveisti Argentinoje, Čilėje, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje.
Prakritai
Prakritai ( – „prigimtinis“, „paprastas“) – vidurinės indų kalbos ir tarmės, vartotos Indijoje V a. pr. m. e.–X m. e. a. (pali kalba vartojama iki šių dienų kaip Pietryčių Azijos budistų kulto kalba). Seniausi įrašai iš III a. pr. m. e. Skiriami trys prakritų raidos laikotarpiai:
Iš pradžių prakritai buvo šnekamosios kalbos tarmės, vėliau dalis jų tapo literatūrinėmis kalbomis. Prakritais sukurta mokslinės, filosofinės, religinės, grožinės literatūros. Tai dalies klasikinių dramų veikėjų kalba. Prakritai turėjo įtakos klasikiniam sanskritui, nuo kurio skiriasi tuo, jog neturi sonantų ir dvibalsių, supaprastėjęs jų konsonantizmas, linksniavimo ir asmenavimo sistemos, ryškus polinkis į atvirą skiemenį, analitizmo tendencijos.
Maxident
Maxident – vienuoliktasis Pietų Korėjos grupės „Stray Kids“ EP (iš jų – septintasis, kuriame dainos atliekamos korėjietiškai), išleistas 2022 m. spalio 7 d. EP susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 117 tūkstančių kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas antruoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. Taip pat tai – antrasis grupės perkamiausias albumas JAV 2022 m., kadangi prieš pusmetį išleistas EP „Oddinary“ taip pat užkopė į reitingo pirmąją vietą. Lietuvoje EP pasiekė 8–ąją albumų reitingo vietą.
Aldona Vilutytė
(g. 1974 m. kovo 18 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorė. Diktorė (audioknygų, filmų, reklamų), pedagogė , radijo laidų vedėja, skaitovė.
Maxident
Kūrybinė grupė
Muzikantai
Aldona Vilutytė
Biografija
1981–1992 m. mokėsi S. Nėries vid. mokykloje. 1992–1993 m. mokėsi Kalbų ir vadybos koledže.
Maxident
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
Aldona Vilutytė
Biografija
Nuo 1997 m. Keistuolių teatro aktorė.
2012 m. suteiktas meno kūrėjo statusas.
Nuo 2010 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Teatro ir kino fakulteto Vaidybos ir režisūros katedros docentė (scenos kalba, vaidyba). Vilniaus universitete dėstė balso lavinimą, nuo 2017 m. kviestinė ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto dėstytoja.
Visiulkai
Visiulkai – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Korycino valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XVII a. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Myrabai
thumb|180px|Myros ikona Mertos miesto šventykloje (Radžasthanas) Myrabai arba tiesiog Myra (1498–1550 (?) m.) – Indijos XVI a. poetė-mistikė, viena svarbiausių bhaktinio vaišnavizmo įkvėpėjų.
Gimė radžputų šeimoje Džodhpuro valstybėje (dab. Radžasthanas). 1516 m. ištekinta už Mevaro princo Bhodžradžo. Myra pabėgo iš santuokos ir atsidavė Krišnos garbinimui. Jos meilės dainos, skirtos Krišnai, sukurtos šnekamąja hindi kalba (radžasthani tarmėmis) žodinės perdavos būdu plačiai paplito visoje šiaurės Indijoje. Ji tapo viena labiausiai cituojamų bhakti poečių. Iki XVIII a. beveik visos jos eilės gyvavo tik žodžiu, todėl spėjama, kad prie jos eilių galėjo būti priskirti ir kiti klajojančių dainių kūriniai. Vienas jos tekstas atsidūrė ir sikhų šventraštyje Guru Granth Sahibe. Savo eilėse Myrabai sako, jog ankstesniame gyvenime ji buvusi gope ir patarnavusi Krišnai.
Myrabai visą gyvenimą praleido kaip klajojanti asketė. Teigiama, kad ji galėjusi mokytis pas kitą bhakti poetą Ravidasą. Vėliau ji apsigyveno Krišnos tėviške laikomame Vrindavane (pasak kitų legendų – Dvarkoje). Beveik visi Myrabai gyvenimo faktai žinomi tik iš legendų ar hagiografijų.
XIX a. Bikanero kunigaikštystės ministras pastatydino paminklą, kuriame drauge pavaizduotas Krišna, Radha ir Myrabai. Radžasthane jai skirtos kelios šventyklos.
Gudienos mokykla-darželis Rugelis
Gudienos mokykla-darželis „Rugelis“ – mokykla-darželis Gudienos kaime (Kaišiadorių rajonas), Žaslių g. 40. Įstaigos kodas 190504727. 2019 m. prie mokyklos-darželio prijungtas Stasiūnų mokykla-darželis Nykštukas.
Istorija
Įstaiga įkurta 1986 m. kaip lopšelis-darželis, nuo 1993 m. mokykla-darželis. Žurnalo „Reitingai“ sudarytuose mokyklų reitinguose 2019 m. mokykla užėmė 127 vietą, 2017 m. – 185 vietą.
Vendra
Vendra  – gyvenvietė vidurio Estijoje, Pernu apskrityje, į šiaurės rytus nuo Pernu. Yra bažnyčia (pastatyta 1787 m.), mokykla, geležinkelio stotis, kapinės. Netoli Vendros yra poetės Lydijos Koidulos bei rašytojo Karlo Roberto Jakobsono namai-muziejus.
Istorija
1945–1993 m. Vendra buvo miesto tipo gyvenvietė, 1950–1962 m. – rajono centras. Tarybiniais metais veikė Talino neaustinių medžiagų gamybinio susivienijimo cechas, Tiūrio miško ir Pernu pieno produktų kombinatų cechai.
Viludai
Viludai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Korycino valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į rytus nuo Korycino, apie 26 km į vakarus nuo Sokulkos ir 41 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XVII a. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Emmanuelle Charpentier
Emaniuelė Šarpantjė (, g. 1968 m. gruodžio 11 d.) – prancūzų mikrobiologė.
E. Šarpantjė 2020 m. pelnė Nobelio premijos apdovanojimą už pasiekimus chemijos srityje, šį įvertinimą gavusi kartu su amerikiečių biochemike Jennifer Doudna už atradimą genų redagavimo technologijų srityje – CRISPR/Cas9 genetines žirkles, kurių pagalba galima keisti gyvūnų, augalų ir mikroorganizmų DNR. Panašius tyrimus tuo pačiu metu vykdė ir Vilniaus universiteto profesorius Virginijus Šikšnys, todėl jo neįvertinimas Lietuvos mokslo bendruomenėje sukėlė nevienareikšmius atsiliepimus.
Biografija
E. Šarpantjė studijavo Pjero ir Marijos Kiuri universitete (dab. Sorbonos universitetas) Paryžiuje. 1992–1995 m. baigė antrosios pakopos studijas Pastero institute. 1995 m. apsigynė mikrobiologijos daktaro laipsnį. Disertacijoje tyrė molekulinių mechanizmų atsparumo antibiotikams vystymosi ypatumus.
Nuo 1996 m. buvo įsitraukusi į podoktorantūros studijas Amerikos Rokfelerio universitete, Niujorko medicinos universitete, Scourball institute (Niujorkas) ir Sent Džudo vaikų tyrimų ligoninėje (Memfis, Tenesis).
2002 m. kaip kviestinė profesorė ėmė vadovauti Vienos universiteto (Austrija) tyrimų grupei, kur ji tęsė darbą iki 2009 m. Nuo 2009 m. – Umeo universiteto (Švedija) profesorė.
2013 m. tapo Hanoverio medicinos fakulteto ir Braunšveigo (Vokietija) Infekcinių ligų tyrimų centro profesore.
Nuo 2014 m. buvo Aleksandro fon Humboldto fondo profesorė, dirbanti Umeo, Hanoverio ir Braunšveigo universitetuose. Nuo 2015 m. buvo Makso Planko draugijos Infekcinės biologijos instituto departamento direktorė. Tyrė CRISPR ir Cas9.
Nuo 2018 m. dirbo Makso Planko patogenų tyrimų centro direktore.
Taragonesas
thumb|220px|Komarkos padėtis Katalonijoje thumb|220px|Kosta Dorada
Taragonesas (isp. ir kat. Tarragonés) – Katalonijos komarka Taragonos provincijoje (Ispanija). Plotas – 312 km², 189 296 gyventojai (2009 m.). Administracinis centras yra Taragonoje, kur gyvena beveik du trečdaliai gyventojų. Sudaryta 1936 m. administracinės teritorinės reformos metu, kai iš Kamp de Taragonos buvo sukurtos trys naujos komarkos, tarp jų ir Taragonesas.
Komarka yra Katalonijos pietuose. Vakaruose ji ribojasi su Baš Kampu, šiaurėje su Alt Kampu, rytuose su Baš Penedesu, o pietuose yra 45 km Viduržemio jūros pakrantės.
Pilkalnio piliakalnis
Pilkalnio piliakalnis, Kubelių piliakalnis – buvęs piliakalnis Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kubelių ir Pilkalnio kaimų, Kuršėnų kaimiškoji seniūnija.
Piliakalnis
Piliakalnis buvo įrengtas apie 50 m skersmens atskiroje apvalioje kalvoje, iš šiaurės juosiamoje pelkių, iš šiaurės vakarų – kiek toliau tekėjusio Tavorupio upelio. Daugiau duomenų apie piliakalnį neišliko, nes jis 1927–1928 m. visas išvežtas žvyrui tiesiant geležinkelį. Dabar jo vietoje yra rekultivuota žvyrduobė. 1972 m. piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e.
GKČP
GKČP, SSRS Valstybinis ypatingosios padėties komitetas – grupė aukščiausių SSRS pareigūnų, 1991 m. rugpjūčio 18-21 d. organizavusių vadinamąjį „Rugpjūčio pučą“. Jo metu buvo bandyta nušalinti nuo pareigų SSRS prezidentą Michailą Gorbačiovą, išlaikyti turėtą valdžią ir neleisti pasirašyti naują sąjunginę sutartį (pasirašymas turėjo įvykti 1991 m. rugpjūčio 20 d.).
GKČP nariais buvo pasiskelbę:
Erik Satie
Erikas Sati (pilnas vardas Éric Alfred Leslie Satie; 1866 m. gegužės 17 d. – 1925 m. liepos 1 d.) – prancūzų kompozitorius. Pagarsėjo savo kūriniais pianinui, kurie laužė to laikmečio nusistovėjusius standartus.
Biografija
Gimė Honflioro mieste, šiaurinėje Prancūzijoje. Pradėjo mokytis Paryžiaus konservatorijoje būdamas 13 metų. Nebuvo niekuo pasižymintis mokinys ir po kelerių metų metęs mokslus įstojo į armiją. Dėl sveikatos problemų ten išbuvo trumpą laiką. Pradėjo dirbti muzikantu, grojo pianinu kabaretuose, nuo 1886 metų ėmė pats kurti muziką.
Kūryba
Pirmieji Satie kūriniai buvo daugiausiai solo pianinui. Didžioji dalis jų ramūs, su pasikartojančiomis dalimis, įkvėpti tradicinių šokių, nevakarietiškos muzikos formų. Žymiausi iš jų Gymnopédies (1888) ir Gnossiennes (1889–97). Kai kurie kūriniai ir jų pavadinimai humoristiniai, besišaipantys iš to meto garsių kompozitorių arba siūlantys iššūkius atlikėjams. Pavyzdžiui, nei dviejų minučių netrunkančio Vexations (apie 1893 m.) partitūra turi įrašą, kad kompozicija turėtų būti sugrota 840 kartų iš eilės (tai trunka apie 18 val. ir po Satie mirties buvo surengtas ne vienas Vexations atlikimo „maratonas“).
XX a. Satie kūrė kompozicijas baletui, pantomimoms ir lėlių teatrams, o visai prieš mirtį ir filmui, tačiau niekada nenutolo nuo muzikos solo pianinui.
Nemažai Erik Satie kūrinių XX ir XXI a. buvo panaudoti filmuose, televizijos laidose, aranžuoti populiariajai muzikai.
Kūriniai
Žymesni Erik Satie kūriniai:
Leonas Vladislovas Radvila
Kunigaikštis Leonas Vladislovas Radvila (1888 m. gruodžio 22 d., Berlynas – 1959 m. balandžio 8 d., Paryžius) – Lenkijos aristokratas, 17-tas Nesvyžiaus ir 14-tas Klecko ordinatas (1935–1939). Žemvaldys, kariškis ir mecenatas.
Biografija
Lenkijos kunigaikščių Radvilų giminės atstovas, kunigaikščio Jurgio Frydricho Radvilos (1860–1914) ir Marijos Rožės Branickos (1863–1941) jaunesnysis sūnus.
Tarnavo Lenkijos armijos generaliniame štabe. 1935 m., mirus vyresniajam broliui Antanui Albertui Radvilai, Leonas Vladislovas gavo didelį palikimą ir tapo paskutiniuoju, 17-tuoju, Nesvyžiaus ordinatu ir 14-tuoju Klecko ordinatu.
Apsigyvenęs Nesvyžiuje, Leonas Vladislovas Radvila užsiėmė mecenatyste. Antrojo pasaulinio karo pradžioje, 1939 metais, Nesvyžiaus pilis tapo prieglobsčiu daugeliui pabėgėlių iš Varšuvos.
Po Raudonosios armijos įvedimo į Nesvyžių 1939 m. rugsėjo 17 d., kunigaikštis buvo areštuotas ir su šeima išvežtas į Maskvą. Tuo pat metu prasidėjo Nesvyžiaus pilies meno ir materialinių vertybių grobimas.
Dėl turėtų ryšių su italų aristokratais, Leoną Radvilą pavyko iškeisti į Musolinio režimo belaisvius per mainus.
Šeima ir vaikai
1911 m. gruodžio 29 d. Sankt Peterburge vedė baronienę Olgą de Simolin-Vertberg (1886 m. liepos 6 d. – 1948 m. rugpjūčio 22 d.), barono Aleksandro Simolino-Vertbergo ir Adelos Labinskos dukterį. Jų vaikai:
Sonja Richter
Sonja Richter (g. 1974 m. sausio 4 d. Esbjerge) – danų aktorė.
Biografija
Richter gimė Esbjerge, aktorystės mokėsi Odensėje. 2001 m. debiutavo TV seriale „Skjulte spor“, o po metų – kino filme „Atviros širdys“, pelniusiame ne vieną apdovanojimą. Kitas jos sėkmingas vaidmuo – 2004 m. juosta „Tavo rankose“, kuri pelnė pagrindinio prizo nominaciją Berlyno kino festivalyje, o aktorė – Kylančios Europos kino žvaigždės prizą.
Heli Rantanen
Heli Rantanen (1970 m. vasario 26 d.) – suomių ieties metikė, olimpinė čempionė.
Biografija
1996 m. Atlantoje vykusiose olimpinėse žaidynėse ji ietį numetė 67 m 94 cm ir iškovojo aukso medalį. Aukščiausią vietą pasaulio lengvosios atletikos čempionatuose Rantanen užėmė 1995 m. Geteborge, kur liko ketvirta.
Sonja Richter
Biografija
Richter daugiausia vaidina Danijos režisierių filmuose, taip pat teatre.
Visokiai (Sokulkos apskritis)
Visokiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Korycino valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į rytus nuo Korycino, apie 29 km į vakarus nuo Sokulkos ir 41 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Bad Bunny
Benito Antonio Martínez Ocasio (g. 1994 m. balandžio 10 d.), geriau žinomas sceniniu pseudonimu Bad Bunny – iš Puerto Riko kilęs reperis, dainininkas, dainų autorius ir įrašų prodiuseris. 2016 m. išleido dainą „Diles“, kuri patraukė DJ Luian dėmesį ir pakvietė Bad Bunny prisijungti prie jo įrašų leidyklos „Hear this Music“. Išgarsėjo 2018 m. pasirodęs Cardi B dainoje „I Like It“, kuri pasiekė JAV „Billboard Hot 100“ reitingo vietą. , taip pat su savo daina „Mia“, įrašyta kartu su Drake, kuri pasiekė penktąją reitingo vietą.
Visokiai (Sokulkos apskritis)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Bad Bunny
Debiutinis Bad Bunny albumas „X 100pre“ išleistas 2018 m. gruodį. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs keturis solinius studijinius albumus bei vieną bendrą. 2022 m. gegužę išleistas „Un Verano Sin Ti“ išbuvo trylika savaičių pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje bei buvo geriausiai visame pasaulyje parduodamas metų albumas. Taip pat, tai buvo pirmasis ispaniškai atliekamas albumas, nominuotas „Grammy“ metų albumo kategorijoje.
Diskografija
Soliniai studijiniai albumai
Kubanochoerus
Kubanochoerus – išnykusi didelių ir ilgakojų gyvūnų gentis, priklausanti kiaulinių šeimai. Mioceno laikotarpiu gyveno Eurazijoje.
Kolmaras
Kolmaras  – miestas šiaurės rytų Prancūzijoje, Elzase, 64 km į pietvakarius nuo Strasbūro, Vogėzų kalnų rytinėje papėdėje; Aukštutinio Reino departamento centras. Tai trečias pagal dydį Elzaso miestas (po Strasbūro ir Miulūzo). Per miestą eina Strasbūro–Bazelio geležinkelis ir plentas. Kanalo šaka jungia Kolmarą su Ronos–Reino kanalu. Yra vietinės reikšmės oro uostas. Chemijos, popieriaus, poligrafijos, tekstilės pramonė, metalo apdirbimas; kramtomosios gumos gamyba.
Yra kalnų turizmo bazė prie Elzaso vyno kelio (Route des Vins). D’Unterlindeno muziejus (įsikūręs buvusiame XIII a. dominikonų vienuolyne su XVI a. skulptūriniu Isenheimo altoriumi), skulptoriaus, Laisvės statulos Niujorke autoriaus Frederiko Ogiusto Bartoldžio namas-muziejus, XIII–XIV a. Šv. Martyno bažnyčia, XIV–XVI a. gyvenamieji namai. Vyksta vyno mugės.
Istorija
Kolmaras minimas nuo IX a. pr. Karolio Didžiojo Saksų karo kronikoje. Nuo 1226 m. Šv. Romos imperijos laisvasis miestas. Per Trisdešimties metų karą (1632 m.) užimtas švedų. 1648–1678 m. Kolmarą pamažu aneksavo Prancūzija; nuo 1673 m. Elzaso centras. 1871–1919 m. ir per Antrąjį pasaulinį karą kartu su visu Elzasu Kolmaras priklausė Vokietijai.
Paprastasis cikas
Paprastasis cikas (Cycas revoluta) – cikinių (Cycadaceae) šeimos plikasėklių augalų rūšis. Paplitusi pietų Japonijoje (Kiūšiū ir Riūkiū salose).
Tai simetriškas, krūminis, palmės lają primenantis augalas. Turi trumpą (20 cm), drūtą kamieną. Jaunų individų kamienas beveik visas po žeme, o labai senų gali siekti 6-7 m. Lapai plunksniški, 50-150 cm ilgio, sudaryti iš 8–18 cm ilgio lapelių. Pagrindo lapai tampa dygliuoti. Iš augalo pagrindo išauga dideli kankorėžiai, apdulkinami vabzdžių. Paprastasis cikas kaip ir kiti cikai yra dvinamis.
Paprastasis cikas yra labai nuodingas tiek žmonėms, tiek gyvūnams. Visos augalo dalys nuodingos, ypač sėklos. Sukelia kepenų atrofiją, gali sukelti mirtį.
Paprastasis cikas dažnai auginamas oranžerijose ar kaip kambarinis augalas, taip pat gali pakęsti nestiprias šalnas, todėl auginamas gan plačiame areale ir lauko sąlygomis.
Rekčių piliakalnis
Rekčių piliakalnis su gyvenviete, Vinavos kalnas (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A670KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1004) – piliakalnis Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Rekčių kaimo, Kuršėnų kaimiškoji seniūnija. Pasiekiamas plentu (155) Kuršėnai – Papilė pravažiavus Rekčius, prieš kanalą pasukus į kairę vakarų kryptimi lauko keliuku, už 280 m – yra kitapus kanalo, per kurį padarytas lieptelis.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Ventos dešiniajame krante, santakoje su bevardžiu upeliu. Aikštelė beveik apvali, 7 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir 6 m pločio, iš visų pusių apjuosta pylimu, kuris šiaurės pusėje yra 2 m aukščio, 22 m pločio, pietų - atitinkamai 1 ir 14 m, šonuose - 0,5 ir 4 m. Išorinėje šiaurinio pylimo pusėje, 4 m žemiau aikštelės iškastas 25 m ilgio, 13 m pločio, 1 m gylio griovys. Pietiniame šlaite, 6 m žemiau pylimo viršaus yra 9 m ilgio, 5 m pločio trikampio formos terasa. Šlaitai statūs, 8-12 m aukščio.