cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ramajana
Siužetas
Miškuose herojai patiria įvairių nuotykių, kovoja su rakšasais ir kitomis būtybėmis, palengva keliaudami į pietus. Viename epizode, Lankos karalius Ravanas klasta pagrobia Sytą ir, pargabenęs į Lanką, įkalina. Rama ir Lakšmana, ir grifo Džatajaus sužinoję kur dingo Syta, patraukia į pietus. Pakeliui jie sutinka beždžionių valdovą Sugryvą ir padeda jam įveikti brolį Valį. Už tai Sugryva herojams paskiria beždžionių (vanarų) armiją, vadovaujamą Hanumano.
Hanumanas šuoliais patenka į Lanką, kur sutinka Sytą. Tačiau ši nesutinka keliauti su Hanumanu ir prašo, kad Rama ją išvaduotų. Rama su vanarų ir Ravaną išdavusio brolio Vibišanos pagalba pastato tiltą („Ramos tiltas“) į Lanką. Ten prasideda mūšis su Ravanos armija, vadovaujama Indražito. Rama nužudo rakšasus ir užkariauja Lanką. Syta atlieka agni parikšos ritualą, įrodydama savo skaistumą, ir kartu su Rama ir Lakšmana grįžta į Ajodhiją.
Paskutinėje dalyje, kuri, manoma, pridėta vėliau, pasakojama, kaip Rama vėl suabejoja Sytos ištikimybe ir ją ištremia. Ji gyvena su Valmikiu, o jos vaikai vėliau pačiam Ramai papasakoja Ramajaną.
Ramajanoje aprašomas Ramos būdas yra laikomas tobulo žmogaus pasiaukojimo pavyzdžiu, kai žmogus prisiima kančias ir atsižada savęs su nepaprasta kantrybe. Syta laikoma idealios žmonos etalonu.
Poemos autorius Valmikis matyt yra buvęs brahmanų kastos atstovas, susijęs su Ajodhjos karališkąja šeima. Ir nors yra išlikusios trys poemos redakcijos, visos jos akivaizdžiai remiasi prarasta pirmine redakcija, kuri sudaro 2-6 knygų pagrindą, ir kurios, kaip laikoma bei įrodoma, yra parašytos vieno ir to paties žmogaus. Todėl Ramajaną reikia laikyti kitokiu kūriniu nei Mahabharatą, kurią sudaro skirtingų epochų ir nevienodų pažiūrų autorių kūryba.
Siauralapė gegūnė
Siauralapė gegūnė (Dactylorhiza traunsteineri) – gegužraibinių (Orchidaceae) šeimos daugiametis augalas. Stiebas 20-45 cm aukščio, pilnaviduris, raudono atspalvio, su 1-3 belapėmis makštimis pamate. Šakniagumbiai nedideli, su ilgomis šaknimis. Lapai lancetiški. Žiedynas cilindriškas, tankus, 4-8 cm ilgio. Žiedai purpuriniai arba violetiškai purpuriniai. Žydi birželio-liepos mėn.
Siauralapė gegūnė labai panaši į raudonąją gegūnę, nuo kurios skiriasi:
Paplitusi Vidurio, Rytų ir Pietų Europoje, Skandinavijoje, Sibiro rytinėje dalyjeLietuvoje labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Nuorodos
thumb|left|210px|Siauralapė gegūnė
Krūminės liepsnelės
Krūminės liepsnelės (Cercotrichas) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis, kuriai priklauso vidutinio dydžio paukščiai. Anksčiau buvo priskiriama strazdinių (Turdidae) šeimai.
Paplitę Afrikoje. Lizdą suka ant žemės ar krūmuose.
Gentyje 11 rūšių.
Juodupiai (Baisogala)
Juodupiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Baisogalos.
Notreliniai
thumb|right|260px|Šalmutis|Geltonžiedis šalmutis
Krūminės liepsnelės
Rūšys
thumb|left|210px|[[Cercotrichas galactotes ]]
Notreliniai
Notreliniai, lūpažiedžiai (Lamiaceae, Labiatae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima. Iš viso apie 180 genčių ir 3500 rūšių.
Lietuvoje auga šių genčių augalai:
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytos šios rūšys:
E (skaičius)
e – matematinė konstanta (arba Oilerio skaičius) yra natūralaus logaritmo funkcijos pagrindas, kurio apytikslė reikšmė yra:
Kartu su skaičiu π ir menamuoju vienetu i, e yra viena iš svarbiausių matematinių konstantų.
Skaičių e 1736 m. įvedė šveicarų matematikas Leonardas Euleris. Jis taip pat kartais vadinamas Neperio konstanta, škotų matematiko Džono Neperio garbei, kuris pirmasis sukūrė logaritmų lenteles.
Apibrėžimai
Pateikiami trys labiausiai paplitę e apibrėžimai:
Savybės
Skaičius e yra eksponentinės funkcijos e^x pagrindas, kuri dar žymima kaip \exp(x). Natūrinis logaritmas \ln(x) yra atvirkštinė funkcija eksponentinei:
Eksponentinė funkcija e^{x} yra svarbi, nes tai vienintelė funkcija, kurios išvestinė lygi jai pačiai. Tai yra:.
Įrodyta, kad e yra iracionalusis bei transcendentinis skaičius, numanoma, kad jis taip pat yra ir normalusis skaičius, tačiau tai dar nėra įrodyta. e taip pat figuruoja Oilerio formulėje, vienoje svarbiausių lygybių matematikoje:
O specialus atvejis, kai x = π yra žinomas kaip Oilerio formulė:
Ši formulė vadinama viena įspūdingiausių, nes sujungia penkias pamatinėmis atrodančias matematines konstantas (e, i, π, 1 ir 0).
Rimas Geniušas
Rimas Geniušas (1920 m. rugpjūčio 28 d. Petrograde – 2012 m. vasario 1 d. Vilniuje) – Lietuvos dirigentas, pianistas, pedagogas.
Biografija
Žmona Irena Žemaitytė-Geniušienė, vaikai Petras Geniušas ir Julius Geniušas.
1933–1948 m. (su pertraukomis) studijavo Kauno konservatorijoje, 1945 m. baigė Balio Dvariono fortepijono klasę. 1945 m. debiutavo teatro scenoje – Kauno valstybiniame operos ir baleto teatre, diriguodamas Džoakino Rosinio „Sevilijos kirpėją“. 1948 m. baigė Mykolo Bukšos dirigavimo klasę. 1949–1951 m. tobulinosi Leningrado konservatorijoje.
Koncertavo kaip dirigentas ir pianistas Lietuvoje, užsienyje.
Pastatymai
Parengė ir dirigavo operas:
Baletai:
Enzo Barboni
Enzo Barboni (1922 m. liepos 7 d. – 2002 m. kovo 23 d.) – italų režisierius, operatorius bei scenarijų autorius, žinomas kaip veiksmo komedijų su aktoriais Terensu Hilu ir Badu Spenceriu kūrėjas.
Be savo tikrojo vardo jis dažnai naudojo „E.B. Clucher“ pseudonimą (tai jo motinos mergautinė pavardė).
Biografija
Barboni gimė Romoje. Antrojo pasaulinio karo metais jis buvo karo korespondentas, o nuo 1942 m. – fronto operatorius.
Kine Barboni pradėjo dirbti 1951 m. Pradžioje jis buvo operatorius ir sėkmingas bendradarbiavimas su režisieriais Sergio Corbucci ir Bruno Corbucci, kurių keletą filmų 1960-aisiais jis nufilmavo, išgarsino Barboni vardą.
Kaip režisierius jis debiutavo 1970 m. vesternu „Ciakmull“. Filmas nesulaukė didelio pasisekimo, todėl sekantį filmą Barboni nusprendė kurti „spageti vesterno“, tuo metu labai populiaraus žanro, komediją. Pagrindiniais filmo „Mano vardas Trejybė“ aktoriais jis pakvietė Terensą Hilą ir Badą Spencerį, kurie iki tol jau buvo kartu nusifilmavę 4 juostose. Šis filmas, kaip ir po metų pasirodęs jo tęsinys „Mano vardas vis dar Trejybė“ tapo kultiniais, iškėlę abu aktorius į populiarumo viršūnę. Filmas „Mano vardas vis dar Trejybė“ netgi tapo tuo metu pelningiausiu Italijos filmu.
Barboni, kaip režisieriaus, sėkmės receptas buvo bendras darbas su Hilu bei Spenceriu. Viso Barboni sukūrė 13 juostų, iš kurių tik 4-ose nevaidino bent vienas iš šių aktorių. Nuo jų karjeros ir populiarumo tiesiogiai priklausė ir Barboni sėkmė. 1994 m., nusprendus kurti filmą „Nemalonumų mėgėjai“, turėjusį tapti Hilo bei Spencerio „gulbės giesme“, Barboni taip pat tikėjosi pakvietimo į šį projektą, tačiau Terensas Hilas nusprendė šio darbo imtis pats.
1995 m .Barboni pats grįžo prie šios temos filmu „Trinità & Bambino... e adesso tocca a noi“, dar žinomu kaip „Sons of Trinity“, tačiau juosta buvo komerciškai nesėkminga ir nusivylęs režisierius daugiau filmų nebekūrė.
Jo sūnus Marco Barboni taip pat tapo scenarijaus autoriumi ir sėkmingai bendradarbiavo ne tik su tėvu, bet ir su Terensu Hilu („Renegatas“, „Daktaras Vestas“, „Šaulys“).
Enzo Barboni mirė 2002 m. Romoje.
Pavandenės pagrindinė mokykla
Telšių rajono Pavandenės pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Telšių raj., Pavandenėje, Šatrijos Raganos g. 19, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba 1918–2015 m. Įstaigos kodas 190561361. Steigėjas Telšių rajono savivaldybės taryba.
Istorija
miniatiūra|265px|right|Daugiafunkcis centras
1620 m. Pavandenėje prie bažnyčios įsteigta parapijinė mokykla ir biblioteka. 1880 m. mokykla vadinosi Varnių valsčiaus Pavandenės liaudies mokykla. XX a. pradžioje mokykla organizuota Sakelio dvare, joje mokytojavo Marija Pečkauskaitė-Šatrijos Ragana, paskui – Sakelio dukterys.
1918 m. sukurta Telšių apskrities Varnių valsčiaus Pavandenės pradžios mokykla, 1935–1936 m. mokykla peraugo į 6 skyrių mokyklą. 1944 m. mokykla pertvarkyta į Telšių apskrities Varnių valsčiaus Pavandenės pradinę mokyklą. 1948 m. Pavandenei atsidūrus Janapolės valsčiuje, mokykla tapo Telšių apskrities Janapolės valsčiaus Pavandenės pradine mokykla, 1949 m., įvedus septynmetį privalomą mokslą, Telšių rajono Janapolės valsčiaus Pavandenės septynmete mokykla. 1950 m. panaikinus valsčius, mokykla tapo Klaipėdos srities Varnių rajono Pavandenės septynmetė mokykla, o 1953 m. panaikinus sritis, Varnių rajono Pavandenės septynmete mokykla, kuri 1954 m. pertvarkyta į Varnių r. Pavandenės vidurinę mokyklą. 1961 m. panaikinus Varnių rajoną, Pavandenė atsidūrė Telšių rajone, todėl mokykla pervadinta į Telšių rajono Pavandenės vidurinę mokyklą. 2001 m. vidurinė mokykla tapo Pavandenės pagrindine mokykla.
2015 m. mokykla buvo uždaryta.
Širvintų rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Širvintų rajono savivaldybės taryba – Širvintų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
Teisinis pagrindas
Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Širvintų rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Veikla
Rajono meru išrinktas Vincas Jasiukevičius, jo pavaduotoju Almantas Piškinas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Antanas Stanevičius.
Marijos herbas
thumb|right|150|Dabartinis Marijos respublikos herbas Marijos herbas – oficialus Marijos respublikos simbolis, patvirtintas 2011 m. kovo 5 d. ir naudojamas nuo 2011 m. birželio 1 d. Ankstesnis herbas buvo naudojamas nuo 2006 m. lapkričio 30 d.
Aprašas
Sidabriniame lauke raudonas ant užpakalinių kojų einantis lokys auksiniais nagais bei dantimis ir raudonu iškištu liežuviu, dešinėje letenoje laikantis ant žemės rankena į virš pastatytą lokio ūgio kalaviją auksine buožele bei auksiniais skersinio galiukais mėlynoje makštyje auksiniais apkaustais ir kūjį auksine galva bei sidabriniu kotu, kairėje letenoje laikantis skydą mėlynu lauku su plonu auksiniu apvadu ir auksiniu marių kryžiumi centre.
Virš skydo auksinė žemės karūna, kurios dantys stilizuoti kaip mariškas ornamentas, o tarp dantų trys auksiniai rombai.
Marių kryžių sudaro sudaro sukryžiuotos dvi poros siūlinių kaspinų (įstrižų siaurų juostelių), kurių galai užlenkti į vidų, o centre, kur kertasi tos dvi poros, yra įstrižai pasuktas kvadratėlis.
2006–2011 m.
thumb|left|150px|2006-2011 m. galiojęs Marijos respublikos herbas Skydas kiaušinio formos auksiniu lauku, kuriame yra raudonas įstrižas marių kryžius.
Skydas iš šonų ir apačios apgobtas Marijos vėliavos spalvų juosta.
thumb|left|150px|1993-2006 m. galiojęs Marijos respublikos herbas
1993–2006 m.
Nuo 1993 m. galiojęs herbo variantas skiriasi tuo, kad herbas iš šonų apsuptas javų varpomis iš abiejų pusių, ąžuolų (dešinėje pusėje) ir spygliuočių šakomis (kairėje pusėje). Vainikas simbolizavo gyventų verslus susijusius su žemės ūkiu ir miškų ūkiu. Trispalvė juosta trumpesnė, negu naujajame variante.
Herbe po kryžiumi buvo užrašas ('Marija').
Herbo autorius – Marijos dailininkas Ismailas Jefimovas (Исмаил Ефимов).
Terteras
Terteras  – upė vakarų Azerbaidžane; Kuros dešinysis intakas. Prasideda Karabacho kalnyne, teka į rytus kalnuotomis vietovėmis daugiausia Kalnų Karabacho teritorija. Žemupyje teka Kuros-Arakso žemumos stepėmis. Ten upę kerta Aukštutinio Karabacho kanalas. Įteka į Kurą į pietryčius nuo Jevlacho.
Upės vanduo naudojamas drėkinimui, įrengtos dvi hidroelektrinės. Prie Tertero įsikūrę Kelbečero, Mir Baširo, Bardos miestai, Istisu kalnų kurortas, Dadivanko vienuolynas.
Triglavo nacionalinis parkas
Triglavo nacionalinis parkas – vienintelis nacionalinis parkas Slovėnijoje. Dabartinė jo forma atsirado 1981 m., jis yra šiaurės vakarinėje šalies dalyje, pietryčių Alpėse. Triglavo kalnas yra aukščiausia viršukalnė Julijos Alpėse ir yra beveik parko centre. Nuo kalno į visas puses tęsiasi slėniai, kurie tiekia vandenis dviem iš Julijos Alpių ištekančiom upėm: Sočai, kuri įteka į Adrijos jūrą ir Dunojaus intakui Savai.
Istorija
Triglavo regiono apsaugą pirmąkart pasiūlė seismologas Albinas Belaras 1906 ar 1908 m. Tačiau pasiūlymas buvo atmestas, nes nebuvo teisinės bazės ir įstatymas draudė ganymo ribojimus. Belaras 1920 m. vėl kreipėsi dėl Memorandum (Spomenica) srities apsaugos į Slovėnijos provincinę valdžią. Sumanymas buvo įvykdytas 1924 m. Slovėnijos muziejų bendruomenė ir Slovėnijos alpinistų bendruomenė išsinuomojo 20 metų Triglavo ežerų slėnį, apie 14 km². Nuolatinė apsauga nebuvo galima tuo metu. 1926 m. Fran Jesenko pirmąkart panaudojo pavadinimą Triglavo nacionalinis parkas.
1961 m. parko apsauga tapo nuolatinė, jo plotas išaugo iki 20 km². Parkas oficialiai pavadintas Triglavo nacionaliniu parku. Tačiau jis nevykdė visų nacionalinio parko funkcijų, tad kitus du dešimtmečius už tai buvo kovojama.
Galiausiai 1981 m. parkui suteikta nauja koncepcija, jo plotas išaugo iki 838 km². 2010 m. gyventojams pageidaujant prie parko prijungta Kneške Ravne gyvenvietė. Dabar parko plotas yra 880 km², tai sudaro 4% Slovėnijos teritorijos.
Demi Moore
Demi Moore (tikrasis vardas Demi Gene Guynes; g. 1962 m. lapkričio 11 d.) – JAV aktorė, prodiuserė ir režisierė. Pavardę Moore ji pasiliko po pirmosios santuokos su muzikantu Freddy Moore (1980–1985 m.).
Biografija
Moore tėvai išsiskyrė vos po dviejų santuokos mėnesių, dar prieš Demi gimimą. Kai jai buvo trys mėnesiai, motina ištekėjo už laikraščių reklamos pardavėjo ir šeima dėl patėvio darbo dažnai keitė gyvenamąją vietą. Apie tai, kad motinos vyras Dan Guynes yra ne jos tėvas, ji suprato radusi tėvų santuokos liudijimą, kuriame buvo parašyta, kad jie susituokė 1963 m. vasarį, tuo tarpu Demi gimė 1962 m. Nepaisant to, Demi visada jį laikė savo tikruoju tėvu. 1978 m. Demi motina Virginia ir Danas išsiskyrė, o 1980 m. jis, būdamas 37-erių, nusižudė.
Demi motina ne kartą buvo areštuota už vairavimą išgėrus, taip pat padegimą. 1998 m., būdama 54-erių, ji mirė nuo vėžio.
Demi turi motinos įbrolį Morganą ir du tėvo įbrolius – Charles ir James bei įseserę Charlotte. Pastaroji 2012 m. duotame interviu pareiškė, kad su Demi nebuvo susitikusi daugiau kaip 30 metų. James 2006 m. buvo nuteistas 10 metų kalėti dėl užpuolimo sunkinančiomis aplinkybėmis.
Karjera
Būdama 16-os, Moore metė mokyklą ir pasirašė sutartį su modelių agentūra „Elite“ darbui Europoje. Beveik tuo pat metu, susipažinusi su būsima aktore Nastassja Kinski ir jos paveikta, pradėjo lankyti aktorinius kursus.
1979 m. rugpjūtį, dar nesulaukusi 17-os, Demi naktiniame klube Los Andžele susipažino su muzikantu Freddy Moore, kuris tuo metu buvo vedęs. 1980 m. vasarį, po 6 pažinties mėnesių, jiedu susituokė ir persikėlė į Vakarų Holivudą.
1980–1981 m. Demi prisidėjo prie Freddy grupės „The Nu Kats“ rašomų dainų, taip pat pasirodė dainos „It‘s Not A Rumour“ vaizdo klipe. 1981 m. spalį Demi debiutavo kine – atliko nedidelį vaidmenį mažo biudžeto dramoje „Choises“. Po metų ji pasirodė siaubo filme „Parasite“ bei komedijoje „Young Doctors in Love“, kur jos pavardė nepateko į titrus. 1982–1983 m. Moore gavo reikšmingesnį vaidmenį kanalo ABC muilo operoje „General Hospital“. Karjeros lūžiu tapo 1985 metais režisieriaus Joel Shumacher filmas „Šventojo Elmo ugnys“, kuris, nors ir nepalankiai sutiktas kritikų, sulaukė didelio pasisekimo tarp žiūrovų. Vėliau, 1986 m., pasirodę filmai „About Last Night“, „One Crazy Summer“ ir „Wisdom“ sustiprino Demi, kaip aktorės, pozicijas ir leido jai pradėti rinktis vaidmenis filmuose, skirtuose ne vien paaugliams.
1986 m. Demi debiutavo teatre.
1990 m. filmas „Vaiduoklis“, kuriame ji vaidino kartu su Patrick Swayze ir Whoopi Goldberg, tapo viena populiariausių tų metų juostų, o Demi pelnė Auksinio gaublio nominaciją geriausios aktorės kategorijoje. Vėliau sekė filmai „Mėsininko žmona“ (199 m.), „Geri vyrukai“ (1992 m.), „Nepadorus pasiūlymas“ (1993 m.), „Demaskavimas“ (1994 m.) kurie padėjo Demi tapti geriausiai apmokama Holivudo aktore : už pasirodyme filme „Prisiekusioji“ 1996 m. ji už dirbo 7 mln. JAV dol., o už „Striptizą“ – net 12,5 mln. Nors pastarasis buvo komerciškai sėkmingas, juosta buvo įvertinta kaip „niekalas“.
1996 m. jos vaidmuo kanalo HBO miniseriale „If These Walls Could Talk“ buvo įvertintas antrąja Auksinio gaublio geriausios aktorės nominacija.
1997 m. pasirodęs režisieriaus Ridley Scott filmas „Eilinė Džeinė“ buvo gana sėkmingas, Demi reputacija dėl jos įgeidžių filmavimų metu gerokai suprastėjo, be to, ji atsisakė vaidmens filme „Kol tu miegojai“ dėl pernelyg mažo atlyginimo. Vaidmenį šioje juostoje vėliau gavo Sandra Bullock.
Po epizodinio vaidmens režisieriaus Woody Allen filme „Išvarstytas Haris“, Demi persikraustė iš Holivudo į Aidaho valstiją, kad galėtų daugiau laiko praleisti su šeima.
2003 m. Demi pasirodė filme „Griausmingi Čarlio angelai“, tačiau po jo vėl sekė trejų metų pertrauka, kol 2006 m. ji, kartu su savo vyru Ashton Kutcher ir kitomis Holivudo įžymybėmis nusifilmavo juostoje „Bobis“.
Asmeninis gyvenimas
Demi Moore buvo ištekėjusi 3 kartus.
Pirmasis jos vyras (1980–1985) buvo muzikantas Freddy Moore, vyresnis už ją 12 metų. Demi pasiliko jo pavardę, nes jau buvo ja žinoma kaip aktorė.
Vėliau ji susižadėjo su aktoriumi Emilio Estevez, tačiau vestuvės neįvyko.
1987 m. Demi ištekėjo už aktoriaus Bruce Willis, pora susilaukė trijų dukterų: Rumer, Scout ir Tallulah, tačiau 2000 m. jie išsiskyrė.
2003 m. Demi pradėjo susitikinėti su 16 metų jaunesniu aktoriumi Ashton Kutcher, su kuriuo 2005 m. susituokė. 2012 m. pabaigoje pora paskelbė apie skyrybas.
Demi dukra Rumer Willis tapo aktore, ji vaidino kartu su Demi filme „Striptizas“.
Ryškėnų pradinė mokykla
Telšių rajono Ryškėnų pradinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ryškėnuose (Telšių raj.), Masčio g. 15, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290589130, steigėjas Telšių rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Telšių Atžalyno progimnazijos skyrius.
Buvęs filialas – Telšių rajono Ryškėnų pagrindinės mokyklos Lauko Sodos skyrius.
Istorija
1994 m. prie Ryškėnų vidurinės mokyklos prijungta Lauksodos vidurinė mokykla.
2016 m. Ryškėnų mokykla prijungta prie Telšių Atžalyno progimnazijos kaip skyrius.
Eryma mandelslohi
Eryma mandelslohi – išnykęs dešimtkojis vėžiagyvis, gyvenęs Europos teritorijoje Juros periodu. Šiame šaltinyje aprašyta Prancūzijoje esanti La Voulte-sur-Rhône (lagerstätte) radimvietė, kur tarp 388 rastų nariuotakojų tokius rado septynis (dar rado devynis panašius Eryma comonti).
John Napier
Džonas Neperis (g. 1550 m. – m. 1617 m. balandžio 4 d.) – škotų matematikas, fizikas ir astronomas.
Labiausiai žinomas už logaritmų atradimą, jis taip pat išrado Neperio lazdeles, kurias, dėliojant pagal tam tikras taisykles, gaunama skaičių sandauga.
Scelidosaurus harrisonii
Scelidosaurus harrisonii buvo vienas ankstyviausių paukščiadubenių dinozaurų, gyveno ankstyvosios juros laikotarpiu. Gali būti, kad tai ankstyvoji stegozauro forma. Liekanų rasta Europoje.
Ilgis – 4 m. Turėjo mažą galvą, bedantį snapą ir mažus dantis užpakalinėje žandikaulių dalyje. Sunkų kūną dengė nedidelės kaulinės plokštės su eilėmis spyglių, einančių nuo kaklo iki uodegos.
Lilian Thuram
Liljanas Tiuramas (g. 1972 m. sausio 1 d. Puant a Pitras, Gvadalupė) – baigęs karjerą prancūzų futbolininkas, Prancūzijos rinktinės gynėjas.
2008 m. rugpjūčio pradžioje paskelbė pasitraukiantis iš profesionalaus futbolo dėl širdies problemos.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 1994 m. rugpjūčio 17 d., iš viso rinktinėje sužaidė 121 rungtynes ir įmušė 2 įvarčius – abu 1998 metų pusfinalyje prieš Kroatiją, kurį prancūzai laimėjo 2:1. 2006 m. pasaulio čempionate žaidė visose septyneriose rungtynėse, pusfinalyje buvo išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju.
Kyzylagačo įlanka
Kyzylagačo įlanka  – Kaspijos jūros įlanka ties pietrytiniais Azerbaidžano krantais. Plotas 460 km². Gylis iki 2 m. Rytuose nuo Kaspijos atskirta ilga ir žema Kuros nerija, pietvakariuose – Saro pusiasaliu. Kranto linija labai vingiuota, krantai pelkėti. Įlankos akvatorija įeina į Kyzylagačo draustinį. Įlankoje žiemoja bei migracijos metu užskrenda įvairūs vandens paukščiai (gulbės, antys, pelikanai, flamingai).
Failaka
Žmonių veikla aptinkama jau 3 tūkst. pr. m. e. Aleksandro Makedoniečio laikais ši sala buvo kolonizuota, pavadinta Ikaro sala.
Prieš karą čia gyveno virš 2000 gyventojų, buvo kelios mokyklos. Karo metu smarkiai apgriauta.
Dabar Failaka tampa panaši į turistinę salą: pastatytas viešbutis, atidaromi muziejai, tarp salos ir Kuveito tranzuoja keltas Ikaras, o salos klimatas su Kuveito – nepalyginamas.
Juodupiai (Pakalniškiai)
Juodupiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Alksniupių, prie Juodupio upokšnio (Šakos baseinas).
Algirdas Gradauskas
(g. 1973 m. gruodžio 7 d., Vilniuje) - Lietuvos teatro, kino ir TV aktorius.
Tarpinio nuotolio balistinė raketa
thumb|right|350px|Tarpinio ir vidutinio nuotolių balistinės raketos: CSS-2 ir CSS-5 (Kinija), Šahab-3 (Iranas), Agni-2 (Indija), Rodong-1 ir Taepodong-1 (Šiaurės Korėja), Ghauri ir Šahyn-2 (Pakistanas) Tarpinio nuotolio balistinė raketa  – balistinė raketa, kurios veikimo spindulys pagal JAV Gynybos departamento klasifikaciją laikomas tarpiniu tarp vidutinio ir tarpžemyninio nuotolių, t. y., nuo 3000 iki 5000 km. Kartais dar išskiriamos didelio nuotolio balistinės raketos, kurių veikimo spindulys tarpinis tarp tarpinio nuotolio ir tarpžemyninių balistinių raketų. Naujesnis terminas karo teatro balistinė raketa apima tarpinio, vidutinio ir mažo nuotolio balistines raketas (t. y., balistines raketas, kurių veikimo spindulys neviršija 3500 km).
Alpinizmas
Alpinizmas (pagal Alpių kalnų pavadinimą), ekstremalaus sporto šaka – kopimas į kalnus per ledynus, uolas, sniego pusnis. Skiriami techniškai sudėtingas ir aukštuminis alpinizmas (nors griežtų ribų nėra). Techniškai sudėtingais laikomi uolų, ledo ir kombinuoti alpinistiniai maršrutai. Aukštuminiame alpinizme išskiriamas kopimas į aukštesnes negu 8000 m viršūnes. thumb|Kopimas į Monblaną (foto 1862 m.). Alpinizmo pradžia laikomi 1786 m., kai šveicarai mokslo tikslais užkopė Alpėse į Monblaną.
Alpinizmas Lietuvoje
D. Makauskas 1970 m. tapo TSRS čempionu uolų klasėje, 1982 m. už įkopimą į TSRS 4 aukščiausias viršūnes jam suteiktas Sniegynų tigro vardas; jis – pirmasis lietuvis, įkopęs į vieną iš 14 aukšč. kalnų – Dhaulagirį (8167 m Himalajuose; 1990 m.). A. Skėraitytė viena įkopė į Korženevskajos viršūnę (7105 m Pamyre). V. Vitkauskas, pirmasis iš Baltijos šalių, 1993-05-10 įkopė į aukščiausią pasaulio viršūnę – Džomolungmą (8840 m Everestą), o 1993–96 įkopė į visų žemynų kalnų aukščiausias viršūnes.
Lietuvos alpinizmo asociacijos vadovai
Lietuvos alpinizmo asociacijos (federacijos) prezidentai (pirmininkai)
Nuorodos
Klättring
Pandžabų kalba
Pandžabų kalba (Panjābī) – indoeuropiečių kalbų šeimos kalba, priklausanti indoarijų pogrupiui. Ji vartojama daugiausia Pandžabo regione: Indijoje (Pandžabo valstija) ir Pakistane (Pandžabo provincija); taip pat pandžabų emigrantų bendruomenėse JAV, Jungtinėje Karalystėje, JAE, Saudo Arabijoje, Kanadoje ir kt. Pandžabų kalba yra viena gausiausiai vartojamų kalbų pasaulyje (~88-102 mln. vartotojų).
Pandžabų kalba turi daug tarmių, tačiau pagrindinės dvi tarmės yra vakarų pandžabų ir rytų pandžabų. Pakistano (vakarų) pandžabų kalba užrašoma arabišku raštu, turi daug skolinių iš persų, arabų kalbų (per urdų kalbą); Indijos (rytų) pandžabų kalba užrašoma gurmukhi raštu ir turi skolinių iš sanskrito. Pandžabų kalba yra oficiali sikhų religinių raštų ir ceremonijų kalba.
Pandžabų kalba yra viena iš nedaugelio toninių indoeuropiečių kalbų. Ji susiformavo XI a. iš Šauraseni prakrito. Ji tapo svarbi religinė, poetinė kalba sufijams, sikhams, jogams.
Skaborai
Skaborai – kaimas Rietavo savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Tverų, link Žemaičių plento, prie kelio. Atsišakoja kelias į Taukolydžius. Iš vakarų juosia Taukolydžių miškas.
Kaime yra Skaborų kapinynas, kuris „Lietuvos TSR kultūros paminklų sąraše“ skelbiamas archeologijos paminklu. Aptiktas Skaborų piliakalnis. Pakelėje yra pora koplytėlių. Saugomi du Skaborų ąžuolai – pirmasis ir antrasis.
Istorija
1923 m. kaime buvo 15 sodybų, jose gyveno 88 žmonės. Iki 1954 m. – Skaborų apylinkės centras.
Jonas Losovičius
Janas Losovičius (? – 1481 m. vasario 6 d. Vilniuje) – 1463-1468 m. Lucko vyskupas ir 1468-1481 m. Vilniaus vyskupas.
Biografija
Pasak kronininko Jano Dlugošo Janas Losovičius buvo kilęs arba iš viduriniojo luomo šeimos arba iš kilmingųjų šeimos turėjusios Syrokomlos herbą. Manoma, kad studijavo Krokuvos universitete, buvo Vilniaus kanauninkas. 1463 m. sausio 24 d. paskirtas Lucko vyskupu.
Būdamas Lucko vyskupu gyveno Porchuvo kaime, kuris 1465 m. vyskupui išrūpinus, gavus miesto teises ir buvo pervadintas vyskupo vardu Janów Biskupi, o vėliau tapo Palenkės Januvu. 1468 m. gegužės 4 d. tapo Vilniaus vyskupu. Pašventino daug naujai įkurtų parapijų ir pastatytų bažnyčių. Dalyvavo užsienio politikos reikaluose, ypatingai santykiuose su Kryžiuočių ordinu.
Viktorija (upė)
Viktorija  – upė šiaurės Australijoje, Šiaurinėje Teritorijoje. Prasideda Kimberlio plynaukštėje, teka dykumomis į šiaurę. Įteka į Timoro jūros Juozapo Bonaparto įlanką, sudaro estuariją, pereinančią į Kuins Čanelio įlanką. Laivuojama drėgnuoju sezonu (gruodis – vasaris) 150 km nuo žiočių.
Aurelijus iš Kartaginos
Aurelijus (Aurelius, m. apie 430 m.) – Kartaginos arkivyskupas ir Afrikos bažnyčios primas (apie 391–430 m.), šv. Augustino amžininkas ir draugas, sušauktaisiais 20 sinodų reikšmingai paveikęs bažnyčios drausmę bei kultą ir kovojęs su donatizmu ir pelagionizmu.
Kenas Parkas (filmas)
Filmo premjera įvyko 2002 m. rugpjūčio 31 d. JAV, Tellurido filmų festivalyje (Koloradas).
Siužetas
Keturių šeimų istorijos – atvira pažintis su paaugliais ir jų tėvais. Ką veikia žmonės, kai jų niekas nestebi? Kuo užsiima jaunimas, kai jų nemato tėvai? Ir kaip elgiasi tėvai užsidarę duris. Po karšta Kalifornijos saule klesti prievarta, seksas, neapykanta, meilė…
Aktoriai
ir kt.
Aurelijus Viktoras
Aurelijus Viktoras (Sextus Aurelius Victor arba Victorinus g. apie 320 m. – m. apie 390 m.) – IV a. istorikas. Jo veikalas Ceasares (361) apima laikotarpį nuo Augusto iki Konstancijaus II. Jam taip pat priskiriami yra: Epitome de Caesaribus, Origo gentis Romanae, De viris illustribus, tačiau dėl šių kūrinių autorystės abejojama.
Ėgliškiai (Kretinga)
Ėgliškiai – kaimas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietus – pietryčius nuo Kretingos, prie kelio Kretinga–Triušiai, pervažiavus Danės upę. Buvusi vakarinė kaimo dalis dabar yra Klaipėdos rajone.
Istorija
Pro kaimą praeina senasis Bajorų-Triušių-Klaipėdos kelias, kuris Ėgliškius dalija pusiau. Aukštumose esanti kaimo dalis priklauso Kretingos rajono savivaldybės Žalgirio seniūnijai, o Danės slėnyje stovinčios sodybos su kaimo kapinėmis – Klaipėdos rajono savivaldybės Kretingalės seniūnijai (žr. Egliškiai).
Ėgliškiai – seniausiai apgyvendinta Vakarų Lietuvos vietovė, kurioje gyvenama nuo žalvario amžiaus. Žalvario amžiaus pabaigoje ir ankstyvajame geležies amžiuje mirusieji laidoti sudeginti kairiajame Danės krante, tarp jos ir Šaltupio (Kapupio) supiltuose pilkapiuose, taip pat tarp jų įrengtuose plokštiniuose kapuose. I tūkstantmečio pr. m. e. pab. – I a. mirusieji laidoti nesudeginti, o kapams duobės kastos šalia pilkapių ir jų sampiluose.
Nuo II iki XIII a. kapinynas veikė į pietus nuo pilkapių, Šaltupio (Kapupio) dešiniajame krante. Kapai iki VI–VII a. buvo apjuosiami akmenų vainikais. IX a. grįžo mirusiųjų deginimo paprotys, kuris įsigalėjo XII–XIII a.
Senovės gyvenvietė I–IV a. stovėjo tarp Danės ir Šaltupio (Kapupio) esančioje dauboje. Namai buvo nedideli, antžeminiai, stulpinės konstrukcijos. Statinį šildė kampe įrengtas įgilintas židinys, naudotas ir maistui gaminti. Vėliau bendruomenė apsigyveno kitapus Degalo upelio, o I tūkstantmečio pab. šalia kapinyno įsirengė piliakalnį, prie kurio veikė Perkūno kalnu vadinamas alkakalnis.
Kardenasas
Kardenasas gali reikšti šiuos objektus:
Ėgliškiai (Kretinga)
Istorija
Kaimo gyventojai buvo lietuvių kilmės. Dauguma nuo XVI a. išpažino evangelikų liuteronų tikėjimą ir priklausė Kretingalės evangelikų liuteronų bendruomenei, o katalikai – Klaipėdos katalikų bažnyčios parapijai. 1944 m. didžioji dalis gyventojų pasitraukė į Vokietiją.
Po 1944 m. prijungta dalis Andulių (Anduln) kaimo žemių. 1950 m. Ėgliškiai perskirti į 2 dalis, kurių šiaurės rytinė su kitais Bajorų apylinkės kaimais prijungta prie Kretingos rajono savivaldybės, o pietvakarinė dalis palikta Klaipėdos rajono Kretingalės apylinkei.
1952 m. rugpjūčio 5 d. į Kranojarsko kraštą ištremta 10 asmenų Stasės ir Domo Vaišnorų šeima.
Karo teatro balistinė raketa
Karo teatro balistinė raketa  – balistinė raketa, kurios veikimo spindulys yra nuo 300 iki 3500 km. Tokios raketos skirtos naudoti vieno karo teatro zonoje. Jų veikimo spindulys didesnis už taktinių balistinių raketų ir mažesnis už tarpžemyninių balistinių raketų.
Terminas imtas naudoti palyginti nesenai, apima kategorijas mažo nuotolio balistinė raketa, vidutinio nuotolio balistinė raketa, tarpinio nuotolio balistinė raketa. Karo teatro balistinių raketų pavyzdžiais gali būti tarybinė RT-15 ir amerikiečių PGM-17 Thor raketos, gamintos XX a. 7-tą dešimtmetį.
Mahamadou Diarra
Nors karjerą Europoje pradėjo Graikijos ir Nyderlandų klubuose, tačiau tarptautinio dėmesio susilaukė 2002 m. tapęs lyderiaujančio prancūzų klubo Olympique Lyonnais nariu. Su juo 4 kartus laimėjo Prancūzijos lygą ir Prancūzijos supertaurę. 2006 m. už 26 mln. eurų Diarra parduotas ispanų klubui Real Madrid. Nors žaidėjas sugebėjo įsitvirtinti pagrindinėje sudėtyje, tačiau dėl 2008 m. spalį patirtos traumos tą vietą prarado. 2012 m. vasario 27 d. pasirašė sutartį iki sezono pabaigos, su galimybe pratęsti ją dar sezonui, su Anglijos Fulham klubu.
žaidžia nuo 2001 m. Su rinktine dalyvavo 2002, 2004, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.
Antolinas (Palenkės Bialos apskritis)
Antolinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Konstantinuvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 25 km į šiaurę nuo Palenkės Bialos ir apie 119 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kardenasas (Kuba)
Kardenasas  – miestas Kuboje, Matansaso provincijoje, šiaurinėje pakrantėje (prie Kardenaso įlankos, nuo Floridos sąsiaurio atskirtos Hikakoso pusiasaliu), 175 km į rytus nuo Havanos. Yra svarbus jūrų uostas, per kurį eksportuojamas cukrus, sizalis, taip pat vykdoma pramoninė žvejyba. Maisto (cukraus, alaus, tabako, žuvies), popieriaus, statybinių medžiagų gamybos, laivų remonto bei katerių gamybos pramonė. Turizmas. Veikia muziejus, yra Kolumbo aikštė su paminklu atradėjui.
Istorija
Kardenasas įkurtas 1828 m. XX a. pr. tai buvo vienas pagrindinių cukraus eksporto centrų Kuboje.
thumb|left|250px|Kardenaso katedra thumb|left|250px|Tarybinių daugiabučių kompleksas
Lūgniniai
Lūgniniai (Nymphaeaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima. Vandeniai, žoliniai, daugiamečiai augalai, turintys gerai išsivysčiusius šakniastiebius ir plūduruojančius didelius lygiakraščius lapus. Žiedai pavieniai, iškilę virš vandens. Vaisius – sultingas ąsotėlis, panašus į uogą. Paplitę visame žemės paviršiuje, išskyrus Arktiką ir dykumas. Ypač daug rūšių yra tropikuose ir subtropikuose. Auginami ir kaip dekoratyviai augalai. Dauguma rūšių globotinos.
Lietuvoje auga 5 rūšys:
Vladimiras Čelomejus
Ankstyvasis gyvenimas
V. Čelomejus gimė Sedlcose (Liublino gubernija, Rusijos imperija, dabar Lenkija), kazokų kilmės ukrainiečių šeimoje. Kai jam buvo trys mėnesiai, jo šeima išsikraustė į Poltavą, nes Pirmojo pasaulinio karo frontas artėjo prie Sedlcų.
Kai Vladimiras buvo 12 m., jų šeima persikėlė į Kijevą.
1932 m. V. Čelomejus įstojo į Kijevo Politechnikos institutą, kur jis pasižymėjo kaip itin gabus studentas. 1936 m. buvo išleista pirma jo knyga „Vektoriniai skaičiavimai“. Studijuodamas jis papildomai lanke matematinės analizės, diferencialinių lygčių teorijos, matematinės fizikos, tamprumo teorijos, ir mechanikos paskaitas Kijevo universitete. Tuo metu V. Čelomejus susidomėjo mechanika ir virpesių teorija, kuo užsiiminėjo visą tolesnį gyvenimą. 1937 m. su pagyrimu baigė mokytis Kijevo Politechnikos institute. Po to jis šiame institute dirbo lektoriumi, 1939 m. apsigynė mokslų kandidato disertaciją.
Antrojo pasaulinio karo metai
Prasidėjus Vokietijos-TSRS karui V. Čelomejus dirbo Centriniame aviacijos variklių kūrimo institute (Центральный институт авиационного моторостроения) Maskvoje, kur jis 1942 m. sukūrė pirmą tarybinį pulsinį reaktyvinį variklį, nepriklausomai nuo panašaus variklio, sukurto nacistinėje Vokietijoje.
1944 m. vasarą buvo sužinota, kad Vokietija raketomis V-1 apšaudo Pietų Angliją. 1944 m. spalio 9 d. ėmė vadovauti 51-osios aviacijos gamyklos konstruktorių biurui, kuriam anksčiau vadovavo N. Polikarpovas, miręs 1944 m. liepos 30 d. Iš šio biuro išsivystė dabartinis ('Mašinų gamybos mokslinis gamybinis susivienijimas'), esantis Reutove (Maskvos sritis).
V. Čelomejus ėmė konstruoti ir bandyti pirmąsias tarybines sparnuotąsias raketas. 1944 m. gruodį raketa, pavadinta 10Ch, buvo pirmą kartą paleista iš lėktuvų Petliakov Pe-8 ir Tupolev Tu-2.
OKB-52 ir akademinė karjera
Po sėkmingo darbo kuriant 10Ch raketą V. Čelomejus iki 1953 m. buvo 51-osios aviacijos gamyklos konstravimo biuro, konstravusio bepiločius orlaivius, vadovas. 1955 m. V. Čelomejus tapo naujai suformuoto OKB-52, kur toliau konstravo sparnuotąsias raketas, vadovu.
Čelomejus tęsė mokslinius tyrimus, 1951 m. Maskvos N. Baumano Aukštojoje technikos mokykloje (Московское Высшее Техническое училище им. Н. Э. Баумана) apsigynė techmikos mokslų daktaro disertaciją. 1952 m. šioje aukštojoje mokykloje tapo profesoriumi.
1958 m. OKB-52 pasiūlė sukurti daugiapakopę tarpžemyninę balistinę raketą. Nors jų UR-200 raketa buvo nepriimta, ją nukonkuravo M. Jangelio raketa R-36 (NATO kodas SS-9 Scarp), raketa UR-100 buvo priimta.
1959 m. V. Čelomejus paskirtas OKB-52 generaliniu konstruktoriumi. Čelomejaus OKB priklausė TSRS Bendrosios mašinų gamybos ministerijai.
1962 m. V. Čelomejus tapo TSRS Mokslų akademijos Mechanikos skyriaus nariu.
Kosminiai aparatai
OKB-52 konstravo ne tik tarpžemynines balistines raketas, bet ir ėmė kurti kosmines raketas. 1961 m. ėmė konstruoti žymiai galingesnę balistinę raketą UR-500, nors kaip balistinės raketos jos buvo atmestos.
V. Čelomejus tapo S. Koroliovo varžovu „Mėnulio lenktynėse“. Čelomejus siūlė galingą UR-500 panaudoti mažam dviejų kosmonautų įgulos mėnulio aparatui, taip pat karinei kosminei stočiai paleisti. Koroliovas buvo griežtai prieš, nes UR-500 naudojo itin nuodingą dvikomponentį raketinį kurą – diazoto tetroksidą ir UDMH.
Pirmoji UR-500 (dar vadinamas Proton) pirmą kartą buvo paleista 1965 m. pradžioje. Nors ši raketa taip ir nebuvo panaudota kosmonautams gabenti į mėnulį, kaip kad tikėjosi Čelomejus, Proton tapo pagrindine TSRS ir Rusijos raketa nešėja, kuri iki šiol gabena į orbitą kosminius zondus, kosmines stotis, geostacionarinius palydovus ir kt. kosminius aparatus.
Čelomejaus OKB konstravo ir dirbtinius Žemės palydovus (pvz., „Poliot“). Skirtingai nei kiti palydovai jau pirmieji Čelomejaus palydovai „Poliot-1“ (1963) ir „Poliot-2“ (1964) gebėjo patys keisti skrydžio orbitą. Čelomejus vadovavo „Proton“ palydovų kūrimui. 8-tą dešimtmetį Čelomejaus OKB projektavo „Almaz“ orbitines stotis „Saliut-2“, „Saliut-3“ ir „Saliut-5“, kurios tapo kosminių stočių „Saliut“, „Mir“ ir „Zvezda“ pagrindu. „Almaz“ stočių aprūpinimui Čelomejus sukonstravo kosminį laivą TKS, kaip alternatyvą „Sojuz“ laivui. TKS niekada neskrido, tačiau jo perdaryti blokai buvo panaudoti kaip moduliai stotyse „Saliut-7“ ir „Mir“.
V. Čelomejus mirė 1984 m. Maskvoje, būdamas 70 m.
Šeštadienis, sekmadienis ir penktadienis
Pagrindiniai aktoriai
„Šeštadienis“
„Sekmadienis“
„Penktadienis“
Oberhofmeisteris
Oberhofmeisteris  – rūmininko, vadovavusio Rusijos imperatoriaus dvaro tarnautojams ir tvarkiusio dvaro finansus, pareigos ir laipsnis.
Prieštankinis šautuvas
right|thumb|300px|Pirmojo pasaulinio karo laikų vokiečių 13,25 mm kalibro prieštankinis šautuvas Tankgewehr M1918.
Šeštadienis, sekmadienis ir penktadienis
Turinys
“Šeštadienis“
Širvintų rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Veikla
Rajono meru išrinktas Vytas Šimonėlis, jo pavaduotoju Jonas Purvaneckas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Antanas Stanevičius.
Šeštadienis, sekmadienis ir penktadienis
Turinys
Įmonės darbuotojas Nikola gauna užduotį stotyje sutikti iš Japonijos atvykstantį inžinierių Tokimoto ir surengti jam ekskursiją. Problemos prasideda, kai paaiškėja, kad Tokimoto – moteris...
„Sekmadienis“
Ona Drobelienė
Ona Drobelienė (g. 1957 m. vasario 24 d.) – Lietuvos etnografė, pedagogė, tautodailininkė, etnokultūrinių renginių organizatorė.
Šeštadienis, sekmadienis ir penktadienis
Turinys
Sunkvežimio vairuotojas Marijo, prašomas žavios kaimynės Enzos, apsimeta jos vyru, mat iš Sicilijos pas ją atvyksta itin griežtų pažiūrų tėvai...
Oberhofmeisteris
Pagal 1722 m. Rangų lentelę buvo priskirtas II klasei, atitiko armijos infanterijos generolą.
Šeštadienis, sekmadienis ir penktadienis
Turinys
„Penktadienis“
Konstantinas – populiarus ir žinomas miuziklų režisierius. Jo pagrindinė aktorei Žaklinai nusprendus ištekėti už mafijozo Fredo ir palikti trupę, režisierius, gelbėdamas spektaklį, ketina bet kokia kaina ją susigrąžinti...
Oberhofmeisteris
Nuorodos
Iliustracijos
Ona Drobelienė
Biografija
Gimė Intoje (Rusija), tremtinės ir politinio kalinio šeimoje. Į Lietuvą šeima grįžo 1963 metais.
1963–1967 m. mokėsi Anykščių pradinėje, 1967–1971 m. – Anykščių 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1971–1975 m. baigė Rokiškio kultūros mokyklą ir įgijo režisierės specialybę. Dirbo Anykščių rajono ir miesto kultūros įstaigose.
1977–1982 m. ji studijavo Leningrado N. Krupskajos kultūros institute. Įgijo teatro ir kino režisierės specialybę. 1982–1987 m. O. Drobelienė dirbo Kapsuko kultūros mokykloje, vėliau O. Sukackienės pedagoginėje muzikos mokykloje. Dėstė režisūrą ir sceninę kalbą, renginių organizavimą, teatro istoriją. Dirbo Marijampolės teatre ir kitose Lietuvos kultūros, teatro ir meno įstaigose.
Nuo 1987 m. O. Drobelienė gyveno ir dirbo Varėnos rajone, Marcinkonyse. Čia ji su bendraminčiais įkūrė Marcinkonių etnografijos muziejų, prisidėjo prie Margionių klojimo teatro veiklos, organizavo senųjų amatų mokymo seminarus, žiemos audimo mokyklą. Surinko didžiąją dalį Marcinkonių etnografijos eksponatų, parengė ekspozicijas pirkioje, kluone, svirne.
Dėstė Kauno kolegijos Druskininkų skyriuje etnokultūrą ir renginių organizavimą, Lietuvos turizmo išteklius, dirbo kitose mokymo įstaigose. Nuo 2008 m. – Valstybinės saugomų teritorijų tarnybos darbuotoja.
Veikla
Ona Drobelienė Dzūkijos nacionaliniame parke rinko tautosaką, prisidėjo prie Marcinkonių ir aplinkinių kaimų – Žiūrų, Puvočių, Margionių, Musteikos, Lynežerio, Zervynų ansamblių gyvavimo ir dalyvavimo renginiuose Lietuvoje ir už jos ribų. Ansambliai dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose: pasaulio lietuvių dainų šventėse, festivaliuose „Baltica", „Skamba skamba kankliai", „Dzūkų godos". Jos vadovaujamas Puvočių kaimo etnografinis ansamblis dalyvavo tarptautinėje folkloro ansamblių festivalyje mugėje „Bartholomausmarkt Lamstedt-96", Lenkijoje, keturis kartus festivalyje „Parbėk, laiveli" Klaipėdoje ir kt.
Bendradarbiaudama su Lietuvos ir užsienio televizijomis, rengė reportažus, dokumentinius kino filmus. Kartu su kino operatoriumi V. Plytniku sukūrė dokumentinį filmą „Skroblus“, apie 5 Dzūkijos kaimus (2005 m.). Kartu su režisiere M. Novikova sukūrė dokumentinį filmą „Saldus tėviškės dūmas“ (Zoete rook van het vaderland / Sweet Smoke of The Fatherland). Bendradarbiavo su Lietuvos ir kitų šalių TV ir kino kompanijomis kuriant filmus ir reportažus apie vietinius gyventojus, amatininkus, Dzūkijos nacionaliniame parke kuriančius menininkus.
2009 m. (kartu su fotografu A. Baltėnu) išleido knygą „Šilų dzūkai“. Ona Drobelienė yra ir pažintinio albumo „Kur šaltiniai alma“ (2005 m.), „Lietuvos etnografiniai regionai“ (2015 m.) ir kt. bendraautorė
Etninės globos tarybos narė, Dzūkijos (Dainavos) etninės kultūros globos tarybos pirmininkė.
Vaistinis valerijonas
Vaistinis valerijonas (Valeriana officinalis) – valerijoninių (Valerianaceae) šeimos, valerijonų (Valeriana) genties augalas. Lietuvoje dar žinomas tokiais liaudiškais pavadinimais: baldrijolas, budrijonas, karštžolė, velnio barzda.
Daugiametis, iki 2 m aukščio žolinis augalas. Stiebas stačias, nešakotas arba tik viršūnė šakota, tuščiaviduris. Šakniastiebis vertikalus, 2-4 m ilgio, šaknų daug, jos gelsvai rudos. Lapai neporomis plunksniški, skroteliniai – ilgakočiai, o stiebiniai – trumpakočiai arba bekočiai. Žiedai netikruose skėčiuose, kvapūs, balti arba rausvi. Vaisius – šviesiai rudas, pailgas lukštavaisis.
Žydi birželio – liepos mėn. Vaisiai subręsta liepos pabaigoje. Dauginasi sėklomis ir kereliais.
Auga drėgnose pievose, pakrantėse, vandens telkinių pakraščiuose, miškuose. Mėgsta lengvą priemolį ar priesmėlį, gana drėgną neutralios ar šarminės reakcijos dirvą.
Vaistams vartojami šakniastiebiai su šaknimis. Jie kasami rudenį arba anksti pavasarį. Išplaunami šaltame vandenyje ir džiovinami.
Vienamečiuose šakniatiebiuose ir šaknyse yra 0,44 %, dvimečiuose – 0,54–0,70 % eterinio aliejaus, 1,19–1,47 % valerijono rūgšties, alkaloidų, glikozido valerido, cukrų, organinių rūgščių, rauginių, mineralinių medžiagų.
Prieštankinis šautuvas
right|thumb|300px|Suomių 20 mm Lahti L-39 right|thumb|300px|Tarybinis 14,5 mm prieštankinis šautuvas [[PTRS-41]] right|thumb|300px|Japonų 20 mm 97 tipo prieštankinis šautuvas
Prieštankinis šautuvas (🇷🇺) – stambaus kalibro šautuvas, skirtas pramušti šarvuotų kovos mašinų bei tankų šarvus.
Prieštankiniai šautuvai imti naudoti Pirmajame pasauliniame kare prieš tankus, masiškai buvo gaminami Antrojo pasaulinio karo išvakarėse. Antrojo pasaulinio karo metu šių šautuvų galimybės tapo pernelyg menkos (tankų šarvai tapo pernelyg stori), todėl juos pakeitė ginklai, šaudantys kumuliaciniais užtaisais (vokiečių Panzerschreck, Panzerfaust, amerikiečių Bazooka).
David D'Or
David D’Or (, tikrasis vardas – Davidas Nehaisi; g. 1965 m. spalio 2 d. Holone) – Izraelio dainininkas, kompozitorius ir dainų autorius. Tris kartus Izraelio Metų atlikėjo ir Geriausio vokalinio atlikėjo apdovanojimų nugalėtojas. Jis taip pat buvo išrinktas atstovauti Izraeliui 2004 m. Eurovizijos dainų konkurse, kuriame užėmė 11-ąją vietą pusfinalyje.
Prieštankinis šautuvas
Stambaus kalibro šaunamieji ginklai, kaip kovos su lengvai šarvuotomis mašinomis priemonė neišnyko, šią funkciją atlieka dvi šaunamųjų ginklų (ne granatsvaidžių) klasės:
David D'Or
D’Or atlieka įvairius muzikos stilius, tokius kaip pop, rokas, šokių, folkloras, klasikinė, opera ir baroko arijos.
Prieštankinis šautuvas
Istorija
Stambaus kalibro graižtviniai šautuvai su galingomis kulkomis atsirado apie 1800 m. kaip medžiokliniai ginklai stambiems žvėrims (drambliams, raganosiams, buivolams) medžioti. Prieštankiniai šautuvai savo savybėmis buvo panašius į šiuos šautuvus.
Algirdas Martynas Budreckis
Algirdas Martynas Budreckis (g. 1937 m. lapkričio 13 d. Niuarke, Naujasis Džersis) – JAV lietuvių istorikas, visuomenės veikėjas, filosofijos daktaras.
Biografija
1963 m. baigė Rutgerso universitetą (Naujasis Džersis). 1965 m. filosofijos daktaras.
Prieštankinis šautuvas
Pirmasis pasaulinis karas
Pirmieji britų tankai Mark I, „malę“ vokiečių tranšėjas, buvo neįveikiami paprastų šautuvų ugniai. Neperšaunami buvo ir Pirmajame pasauliniame kare naudoti šarvuotieji automobiliai, tačiau jie fronte buvo reti dėl prasto pravažumo raižytoje vietovėje, per apkasus. Tankus ir šarvuotuosius automobilius buvo galima pamušti patranka, minosvaidžiu ar granatomis. Tačiau pėstininkams trūko nešiojamo ginklo, kuris pamuštų tankus iš toli.
Algirdas Martynas Budreckis
Biografija
Nuo 1966 m. dirbo Pavergtųjų tautų seimo sekretoriate. Žurnalo „Naujoji viltis“ vyr. redaktorius. Lietuvių jaunimo federacijos vienas steigėjų. Dirbo Laisvosios Europos radijuje, Amerikos lietuvių tarybos, Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (Rytų Lietuvos rezistencinio sąjūdžio atstovas), 1967–1970 m. JAV lietuvių bendruomenės tarybos narys.
Prieštankinis šautuvas
Vokietijos kariuomenė
Pradžioje vokiečių kariuomenė ėmė naudoti specialiai sukurtus šovinius su šarvamuše kulka (kulka vadinta K kulka, o šovinius vokiškai vadino Patrone SmK Kurz 7,92 mm), kurie tiko šaudyti iš paprasto šautuvo. Šie šoviniai turėjo sustiprintą parako užtaisą, o kulka turėjo plieninę šerdį. Šių šovinių kulkos su 30 % tikimybe pramušdavo pirmųjų tankų 8 mm storio šarvą, jei pataikydavo statmenai šarvo paviršiui. Šie šoviniai šautuvams nelabai tiko, nes: