cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Utenos Saulės gimnazija
Istorija
Prasidėjęs sovietų karas su vokiečiais pakeitė padėtį savaip. 1941–1942 mokslo metais gimnazijoje mokėsi 1200, 1943–1944 m. m. net 1400 mokinių. Klasės buvo didelės, po 45 mokinius klasėje. Artėjant frontui, vokiečių kariuomenė užėmė gimnazijos pastatus, mokiniai buvo išskirstyti po įvairias vietas. Mokėsi Šaulių namuose, vaistinėje, klebonijoje, name prie Krašuonos tilto, o raštinė su archyvu buvo perkelta į direktoriaus butą Daukanto gatvėje, kuris sudegė su visu archyvu.
250px|thumb|Utenos I vidurinė mokykla 1967 m. 1960 m. rudenį prasidėjo mokyklos statyba, o 1962 m. rugsėjo 1-osios šventė vyksta jau naujoje mokykloje. Mokykla tipinė, 920 vietų. Pastatas mūrinis, 3 aukštų su sporto ir aktų salėmis. Įrengtas mokyklos stadionas. Laiptai apsodinti žaluma. 1963–1964 mokslo metais mokėsi 838 mokiniai. Vidurinę mokyklą baigė 41 abiturientas. Direktoriaus iniciatyva įrengta mokyklos valgykla, dirbtuvės. Leidžiami sienlaikraščiai „Pirmieji žingsniai“, „Tarybinis moksleivis“ ir humoristinis „Šypsena“. Įdiegiamas privalomas gamybinis mokymas. 1964 m. į mokyklos patalpas įkeltas Vilniaus politechnikumo filialas bei Vakarinė mokykla ir internatas, kuris užėmė senąsias mokyklos patalpas. 1970 m. mokyklai suteiktas sovietinio veikėjo Teofilio Tilvyčio (1904–1969) vardas. Pereinama į kabinetinę darbo sistemą. Veikė 12 kabinetų. Vidurinę mokyklą baigė 41 mokinys. Iš viso mokykloje mokėsi 1508 mokiniai.
1988 m. prasidėjus tautiniam sąjūdžiui Lietuvoje, pedagogų tarybos sprendimu atsisakyta Teofilio Tilvyčio vardo, rajono valdyba nutarė atstatyti 1-os vidurinės mokyklos vardą. 1992–1993 m. m. mokykloje veikė 41 mokomasis kabinetas, mokėsi 594 mokiniai, 326 mergaitės ir 268 berniukai. Mokyklą baigė 40 abiturientų. 1997 m. sprendžiamas klausimas sujungti I ir katalikiškos dvasios „Saulės“ vidurines mokyklas ir iš abiejų įkurti „Saulės“ gimnaziją. 1999 m. birželio 11 d. LR švietimo ir mokslo ministro įsakymu Nr. 760 Utenos 1-ajai vidurinei mokyklai suteiktas humanitarinio profilio gimnazijos statusas, susijungiant su „Saulės“ vidurine mokykla. 2001 m. gautas gimnazijos realinio profilio statusas. Steigėjas Utenos rajono savivaldybės taryba.
Direktoriai
„Saulės“ progimnazija:
„Saulės“ gimnazija:
Valstybinė gimnazija
Berniukų gimnazija:
I vidurinė mokykla
„Saulės“ gimnazija
Lietuvos futbolo varžybos 2016 m.
Lietuvos futbolo varžybos 2016 m.
A lygos lentelė po 28 turų:
⚠️ PASTABOS:
Rungtynės dėl išlikimo (relegation)
2016 m. lapkričio 6 d. Visagine įvyko atsakomosios rungtynės, kuriose "Palanga" išvykoje nugalėjo "Utenį" 1:0.
Bendras varžybų rezultatas buvo lygus 3:3, o dėl išlikimo kovojęs "Utenis" buvo pranašesnis tik dėka daugiau svečiuose įmuštų įvarčių.
Moterų A lyga
Rezultatyviausios žaidėjos: 1. Tatjana Kozyrenko („Gintra-Universitetas“) – 50 įvarčių 2. Zenatha Goeiemen Coleman („Gintra-Universitetas“) – 49 įv. 3. Simona Veličkaitė („Gintra-Universitetas“) – 30 įv. 4. Sonata Vanagaitė („Gintra-Universitetas“) – 25 įv. 5. Agnė Žėglevičiūtė („LSU-Žara“) – 20 įv.
I lyga
Rezultatyviausi žaidėjai: 1. Artur Skuratovič (Vilniaus Vytis) - 31 įvartis; 2. Ričardas Beniušis (FK Šilas) - 25 įv.; 3. Aretas Gėgžna (FK Nevėžis) 23 įv.; 4. Maksim Lukashevich (FK Palanga 22 įv.; 5. Gvidas Juška (FK Palanga) 21 įv.; 6-7. Nikolaj Misiuk (FK Lokomotyvas), Julius Momkus (Žalgiris B) po 20 įv. 8-9. Evaldas Grigaitis (FK Šilas), Vaidas Viktoravičius (FK Džiugas Telšiai) po 18 įv. 10. Aurelijus Staponka (FK Banga) 14 įv.
Pastabos: FK Šilas ir Kražantė pasitraukė į žemesnes lygas po lažybų skandalų.
III lyga, Kauno apskrities pirmenybės 2016
2016 m. pirmenybių lentelė:
LFF taurė
Finalas įvyko Klaipėdoje 2016 m. rugsėjo 25 d. LFF taurę 2016 m. iškovojo FK Žalgiris.
Lietuvos nacionalinės vyrų futbolo rinktinės rungtynės 2016 metais
2016 m. pradžioje Edgaras Jankauskas tapo nacionalinės vyrų futbolo rinktinės treneriu.
Oficialiose rungtynėse debiutavo 2016 m. kovo 23 d. Rumunijoje, Džurdžu mieste, kur „Marin Anastasovici“ stadione lietuviai išmėgino jėgas su Rumunijos nacionaline rinktine.
Kanojų buriavimas
thumb|300px|Burinė kanoja [[Havajai|Havajuose, JAV.]] Kanojų buriavimas – kanojų su pritvirtina bure irklavimas.
Istorija
Pirmosios burinės kanojos atsirado II tūkstantmetyje po Kr. Polinezijos regione. Tuomet kanojos buvo naudojamos susisiekimui tarp salų ir buvo statomos iš salose randamų augalinių pluoštų ir medienos. Šiais laikais kanojų buriavimas yra daugiau sportininis užsiėmimas, kuris labai paplito Havajuose. Modernios burinės kanojos gaminamos jau ne iš medžio, o iš stiklaplastikio ar anglies pluošto armuoto polimero, o burės iš polietileno tereftalato arba kevlaro. XIX a. kanojų buriavimas pradėjo plisti Šiaurės Amerikoje. JAV pradėta rengti daug kanojų buriavimo varžybų.
Checker Marathon
Checker Marathon buvo automobilis, kurį gamino Checker Motors Company tarp 1961 ir 1982 metų. Automobiliai buvo gaminami kaip 4-durų sedanai, 4-durų universalai ir retesni 8-durų „Aero Cab“. Automobilius taip pat naudojo jų kūrėjas Morris Markin savo taksi versle, kuris vadinosi Parmalee System. 1956-82 A8/Marathon yra pats žinomiausias taksi automobilis JAV.
Vadovybės apsaugos tarnyba
Vadovybės apsaugos tarnyba (VAT) – Lietuvos saugomus asmenis ir objektus sauganti valstybinė įstaiga.
Saugomi asmenys – Prezidentas, Seimo Pirmininkas, Ministras Pirmininkas bei jų šeimos nariai, šalies oficialūs svečiai, generalinis prokuroras, LR diplomatiniai atstovai.
Saugomi objektai – Seimo, Vyriausybės, Prezidentūros pastatai ir jų teritorija bei Lietuvos diplomatinės įstaigos.
Uždaviniai
Pagrindiniai VAT uždaviniai:
Funkcijos
miniatiūra|250x250px|Tarnybos būstinė
Įgyvendindamas jam pavestus uždavinius, VAT vykdo šias funkcijas:
Istorija
1990 m. kovo 31 d. atsirado Savarankiškos svarbiausių valstybinių įstaigų ir Respublikos vadovybės apsaugos dalinys prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos, kuris iš Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos atskirojo tarybinių ir partinių organų pastatų apsaugos milicijos bataliono perėmė aukščiausių valstybės pareigūnų bei pastatų apsaugą. Realiai buvę milicininkai saugojo AT pastatą. Ši struktūra buvo pavaldi Lietuvos Respublikos Vyriausybei. Tų pačių balandį dalinį pertvarkius į apsaugos rinktinę „Skydas“, buvo įkurta Lietuvos Respublikos Vadovybės apsaugos tarnyba, kuri perėmė Lietuvos Respublikos Aukščiausios Tarybos apsaugą.
1990 m. birželį tarnyba pertvarkyta į Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos Apsaugos skyrių, pavaldų Lietuvos Respublikos Aukščiausios Tarybos Prezidiumui.
1991 m. skyrius perėmė vyriausybinių ryšių priežiūrą.
1993 m. atsiradus Lietuvos Respublikos Prezidentui ir įkūrus Vyriausybinių ryšių centrą, skyrius pertvarkytas į Lietuvos Respublikos Prezidento, Seimo Pirmininko, Ministro Pirmininko ir oficialių svečių apsaugos departamentą prie Vidaus reikalų ministerijos, kuris neoficialiai vadintas Vadovybės apsaugos departamentu.
2002 m. įstaiga pervadinta į Vadovybės apsaugos departamentą prie Vidaus reikalų ministerijos.
2015 m. departamentas perėmė generalinio prokuroro, jo pavaduotojų ir jų šeimų narių asmens, 2017 m. – Seimo viešbučio apsaugos funkcijas.
2020 m. departamentas tapo savarankiška tarnyba. 2021 m. tarnyba perėmė diplomatinių atstovybių apsaugą iš policijos rinktinės „Vytis“
Isė (Japonija)
Isė, anksčiau Udžijamada (宇治山田) – miestas Japonijos Honšiu saloje, Mijės prefektūros rytuose. Yra šintoistų Didžioji Isė šventykla, Isė-Šimos nacionalinis parkas.
Istorija
Meidži laikotarpyje, 1889 m., šios dvi gyvenvietės buvo sujungtos į vieną savivaldos vienetą, pavadintą Udžijamada. Šis pavadinimas išsilaikė 66 metus ir lig šiol tebenaudojamas kaip sinonimas. 1906 m. suteiktas miesto statusas. 1909 ir 1930 m. mieste nutiestos dvi geležinkelio linijos, jungusios su Osakos ir Nagojos miestais. 1931 m. atidaryta Udžijamados traukinių stotis. Antrojo pasaulinio karo pab. miestą bombardavo JAV B-29 bombonešiai. Dėl to sudegė apie 39 % miesto. 1955 m. pavadinimas pakeistas į Isė. To priežastis buvo išvengti pavadinimų painiavos tarp šio ir vėliau įkurtų Udžio (Kioto prefektūra) bei Jamados (dab. Kama, Fukuokos prefektūra) miestų. 1959 m. miesto apylinkes nusiaubė nuožmus taifūnas.
Miesto simboliai
Oficialus miesto medis yra sakura (Oyane-zakura).
Bražuolės piliakalnis
thumb|300px|Mindaugo pilys Lietuvoje thumb|300px|Piliakalnio aikštelėBražuolės piliakalnis – piliakalnis ir Bražuolės pilkapynas, vadinamas Kapčiais, yra (A1178P) Trakų rajono savivaldybėje, prie Bražuolės kaimo (Bražuolės hidrografinis draustinis).
Piliakalnis
Kalvą iš visų pusių juosia upelio slėnio ir jo pakraštyje esančios daubos. Piliakalnio šlaitai statūs, 15–25 m aukščio. Pietų-pietrytiniame krašte, kur šlaitas nuolaidesnis, supiltas apie 130 m. ilgio pylimas, jo išorinis šlaitas apie 9 m aukščio. Aikštelės, kurios ilgis pietų-šiaurės kryptimi 210 m., plotis 110 m. pietiniame ir 95 m. šiauriniame gale, plotas apie 2 ha, pakraščiuose išlikęs apie 440 m ilgio, 2,5 m aukščio ir 10–15 m pločio pylimas. Aikštelė skersiniu pylimu buvo padalyta į dvi dalis, tačiau pylimai suardyti ariant.
Į pietryčius nuo piliakalnio išlikę senovinės gyvenvietės, į pietus – pilkapių liekanų.
Tyrimai
1955 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1972 m. atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai, vadovas Vytautas Daugudis. Pilkapius 1850 m. kasinėjo Adomas Honoris Kirkoras, 1999 m. tyrė Zenonas Baubonis.
Ištirta apie 100 m² plotas, atliktas pylimo pjūvis. Rasti 4 kultūriniai sluoksniai. 3 apatiniuose rasta medinių gynybinių užtvarų ir sienų liekanų, lipdytos brūkšniuotu, grublėtu ir gludintu paviršiumi bei žiestos keramikos, gyvulių kaulu, viršutiniame – 3 m aukščio pylimas. Jo viršuje buvo įrengta dviguba medinė gynybinė siena, rasta bokšto pamatų, ilgo gynybinio ūkinio statinio liekanų. Piliakalnis datuojamas pirmojo tūkstantmečio iki m.e. pabaiga – XIV a. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 6,42 ha.
Andrius
Andrius – vyriškas vardas. Graikiškų vardų Andrėja, Andriejus trumpinys. Paplitęs daugelyje šalių.
Vardadieniai: vasario 4, gegužės 16, lapkričio 10, lapkričio 30
Etimologija
Vardas kilęs iš graikų kalbos žodžio ανδρος (andros) – vyriškas, drąsus.
Į lietuvių kalbą pateko iš Rytų slavų kalbos dar iki Lietuvos krikšto, ne vėliau kaip XI amžiuje. Rytų Aukštaitijoje kartais vartojama jo tarmiška forma Undrius.
Pavardės, kilusios iš Andriaus vardo
Lietuviškos pavardės: Andreika, Andriekus, Andriukaitis, Andrijauskas, Andriulis, Andriulaitis, Endrijauskas, Endrijaitis. Žymūs žmonės:
Andrius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Andrienė (ištekėjusi moteris) ir Andriūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Karklėnų apylinkė (Kelmė)
Karklėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Karklėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Varnių rajonui. 1969 m. prijungta Pašilės apylinkė. 1988 m. birželio 22 d. Karklėnų apylinkė prijungta prie Kražių apylinkės.
Chromatinė dermė
Chromatinė dermė – muzikos garsų sistema, dalinanti oktavą į 12-ka tolygių dalių. Atstumas tarp visų gretimų chromatinės dermės garsų yra lygus pustoniui. Diatoninės dermės priešybė. Paeiliui aukštyn arba žemyn atliekami chromatinės dermės garsai sudaro chromatinę gamą.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1998–1999 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1998–1999 m.
Isakas Kaganas
Isakas Kaganas (Isaak Kagan; 1929 m. kovo 13 d. Kaune – 2016 m. vasario 18 d.) – Lietuvos teisininkas, advokatas, visuomenės ir advokatų savivaldos veikėjas.
Biografija
1947–1952 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1952–1966 m. technikumų mokytojas, įvairių organizacijų juriskonsultas, 1966–1970 m. Juridinės komisijos konsultantas, 1971–1973 m. Lietuvos TSR Teisingumo ministerijos konsultantas, nuo 1974 m. iki 2009 m. sausio 19 d. Vilniaus miesto 2-osios advokatų kontoros advokatas.
Monografijos „Globa ir rūpyba“ (1974 m.), „Lietuvos baudžiamojo kodekso komentaro“ (1975) kai kurių skyrių, apie 50 straipsnių teisės ir politikos tema autorius.
Paskelbtos publikacijos „Rinktinės advokatų kalbos teisme“ (1998 m.), „Apie gynėjo padėtį baudžiamajame procese“ (2004). Skaitė pranešimą „Komunistiniai režimai – tautinio genocido vykdytojai“ (Vilnius, 2000). Davė interviu žurnalui „Lietuvos advokatūra“ (2006).
Lietuvos Sąjūdžio narys (nuo 1988 m.), Lietuvos Sąjūdžio Seimo tarybos narys (1992–1994), Lietuvos Sąjūdžio komisijos LR Konstitucijos projektui rengti narys (1992 m.), Visuomeninės Konstitucijos saugos komisijos narys (1993–1996). Lietuvos advokatų tarybos (1990–1998), Lietuvos piliečių chartijos (1991–1999), LR vyriausiosios rinkimų komisijos (1996–2000) narys, Lietuvos advokatų garbės teismo narys (1998–2001). Lietuvos JT asociacijos viceprezidentas.
Didžiažiaunės lūpažuvės
Didžiažiaunės lūpažuvės (Pteragogus) – lūpažuvinių (Labridae) šeimos žuvų gentis.
Isakas Kaganas
Biografija
Žmona Veronika Brazaitytė (g. 1928 m.), teisininkė, socialinių mokslų (teisės krypties) daktarė.
Ispanijos futbolo varžybos 1966–1967 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1966–1967 m.
Lyman Frank Baum
Laimanas Frankas Baumas (, 1856 m. gegužės 15 d. – 1919 m. gegužės 5 d.) – JAV rašytojas, poetas, dramaturgas, aktorius ir nepriklausomas kino filmų kūrėjas.
Frankas rašyti pradėjo dar vaikystėje, su draugais leido mėgėjiškus žurnalus. 1886 m., būdamas trišdešimties metų, išleido pirmąją savo knygą – „The Book of the Hamburgs: A Brief Treatise upon the Mating, Rearing, and Management of the Different Varieties of Hamburgs“.
Bražuolės sutartis
Bražuolės sutartis – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos ir Vokiečių ordino atstovų sutartis, sudaryta 1382 m. liepos 6 d. Bražuolės pilyje prie Trakų.
Priežastys
Jogailai sukilus prieš Lietuvos didįjį kunigaikštį Kęstutį ir 1382 m. birželio 12 d. užėmus Vilnių, kartu ir didžiojo kunigaikščio sostą, Kęstučio ir Vytauto padėtis tapo sunki, jie buvo atskirti nuo Trakų. Tuo naudodamasis Jogaila apgulė Trakus, prie kurių artėjo tuo metu į Lietuva įsiveržusi Vokiečių ordino kariuomenė. Jogaila, 1380 sudaręs su Vokiečių ordinu sau palankią Dovydiškių sutartį, vis dėlto nebuvo tikras dėl kryžiuočių ketinimų, nes 1381 m. buvo praradęs didžiojo kunigaikščio sostą. Jogailos kariuomenė patraukė prieš kryžiuočius. Skirgailai tarpininkaujant, buvo išsiaiškinta, kad Vokiečių ordinas ketina, kaip ir anksčiau, remti Jogailą. Šalys pasižadėjo nepulti viena kitos iki 1382 m. rugsėjo 8 d., kryžiuočiai įsipareigojo neremti Kęstučio ir jo sūnų.
Pasekmės
Jogaila sutartimi garantavo Vokiečių ordino paramą prieš Kęstutį, o Vokiečių ordinas pasiekė, kad Kęstutis prarastų galimybę susitarti su Jogaila ir dėl to paaštrėtų lietuvių kunigaikščių tarpusavio kovos. Per jas 1382 m. Kęstutis buvo nužudytas.
Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija
Istorija
Korporacijos ištakos siekia 1989-uosius metus. Tuomet Korporacijos vadovas Antanas Bosas su grupe verslo partnerių įkūrė kooperatyvų L-713. Tai buvo vienas pirmųjų kooperatyvų Klaipėdos regione po to, kai Sovietų Sąjungoje buvo įteisinta tokia verslo forma.
1992 m. buvo įregistruota AB Prekybos namai „Vita“. Tais pačiais metais įkurtos investicinės bendrovės „Invita“ ir „Pasoga“. Jos įsiliejo į pirmąjį privatizacijos etapą Lietuvoje.
1993 metais, sujungus naujai įsteigtas ir privatizuotas valstybines įmones, įregistruota UAB „Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija“. Pagrindinis naujos įmonės steigimo tikslas buvo suburti profesionalių vadovų komandą, kurie galėtų strategiškai valdyti grupei priklausančias įmones. Korporacijos įkūrimas 1993 metais simboliškai sutapo su Lietuvos nacionalinės valiutos lito įvedimu. Pirmaisiais veiklos metais Korporacija tuo metu valdė 16 įmonių kontrolinius akcijų paketus. 1994 metais valdomų įmonių skaičius padvigubėjo.
Per dešimt metų Korporacijos valdomų įmonių apyvarta pasiekė beveik 7,5 mlrd. litų. Į Lietuvos biudžetą buvo sumokėta apie 1 mlrd. litų mokesčių. Investicijoms skirta beveik 500 mln. litų. Per visą veiklos laikotarpį Korporacijos valdomos įmonės paramai ir įvairiems labdaros projektams skyrė maždaug 5 mln. litų.
2003 metais buvo baigta Korporacijos įmonių grupės valdymo reorganizacija. Anksčiau visą įmonių grupę bendrai valdę keturi valdybos nariai, po reorganizacijos įmones valdo tiesiogiai pagal veiklos šakas: statyba, energetika, medienos pramonė, transportas. Taip buvo įgyvendintas strateginis sprendimas siekiant efektyvinti valdymą ir pritraukti daugiau investicijų.
Didžiuliai (Šalčininkai)
Didžiuliai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės pietryčiuose, Dieveniškių istoriniame regioniniame parke. Yra Didžiulių pilkapynas (X–XII a.). Stūkso du akmenys – „Jankelis“ ir „Jankeliukas“.
Istorija
Didžiulų kaimas niekada nebuvo labai didelis. 1790 m. jame buvo 5 sodybos, 1870 m. – tik septynios, 1907 m. – 22 (1897 m. – 133 gyv.). Didžiuliečiai atkakliai kovojo dėl lietuviškos mokyklos lenkų okupacijos metu. Valdinė mokykla čia veikė nuo 1921 m. Iš pradžių kai kurios pamokos vyko lietuvių kalba, bet netrukus mokykla tapo lenkiška. Tad 1924 m. Didžiulių, Grybiškių ir Lastaučikų valstiečiai išsirūpino leidimą „Ryto“ draugijos mokyklai. Ji nukonkuravo 1925 m. lenkišką valdinę mokyklą ir Didžiuliai buvo priskirti prie Rimašių lenkiškos mokyklos. Dėl mokyklos suolų ir lentos 1926 m. įvyko didžiuliečių susidūrimas su šautuvais ginkluota policija. Didžiulių „Ryto“ mokykloje mokėsi daug vaikų ir buvo keturi skyriai, su kuriais dažnai dirbo du mokytojai. Penkerius metus vaikus mokė Teklė Talkačiauskaitė. Mokykla buvo uždaryta 1933 m. gegužės mėn. 1934–1936 m. veikė „Ryto“ draugijos skaitykla, uždaryta dėl „pavojingumo“. 1942 m. 25 Didžiulių sodybose gyveno 119 žmonės (1989 m. – 46).
Pilkapynas
Į pietvakarius nuo Didžiulių, ties riba su Pupiškių kaimu, galima apžiūrėti du įdomius respublikinės reikšmės archeologijos paminklus. Tai mitologiniai akmenys, gulintys pievoje, už 100 m į vakarus nuo plento. Mažesnysis akmuo vadinamas Jankeliuku, jo aukštis – apie l m, plotis ir ilgis – maždaug 2 m. Akmens paviršiuje matosi grioveliai. Didysis akmuo, vadinamas Jankeliu, iš žemės išlindęs tik 0,5 m. Akmens dydį apytikriai rodo 3,3 m ilgis. Akmens plotis susiaurėja nuo 2,3 m iki 1,5 m. Anksčiau ant Jankelio matėsi į pėdas panašūs ryškūs ženklai. Už 2,5 km į vakarus nuo Didžiulių kaimo ir maždaug už tokio paties atstumo nuo Stalgonių tebėra dalis didelio pilkapyno. Šiuos pilkapius apsaugojo Stalgonių miškas. Šalia jo, laukuose buvę pilkapiai neišliko, nes buvo suardyti ariant. Didžiulių pilkapius 1951 m. tyrinėjo Adolfo Tautavičiaus vadovaujami archeologai ir septynis iš jų ištyrė. Kai kuriuose rasti X–XII a. kapai ir įkapės, tarp kurių buvo žirgo aprangos reikmenys ir pjautuvas. Šiuo metu yra išlikę 14 pilkapių.
Perspektyvos
„Perspektyvos“ – antisovietinis pogrindinis periodinis spaudos leidinys, leistas Lietuvoje nuo 1978 m. iki 1982 m.
Ištakos
„Perspektyvų“ sumanytojas Vilniaus universiteto Gamtos fakulteto docentas Vytautas Skuodis. Jo archyve kaupėsi medžiaga, kuri dėl įvairių motyvų netiko kitiems leidiniams, tad jam kilo noras pradėti leisti naująjį leidinį. Pavadinimas į galvą atėjo spontaniškai: iki tol visi pogrindiniai leidiniai fiksavo esamybę. Savo mintimis pasidalino su Albertu Zvicevičiumi. Pirmasis „Perspektyvų“ numeris pasirodė 1978 m. Tai gana kuklus leidinys: jame telpa V. Skuodžio parašytas įvadinis straipsnis, apibūdinantis leidėjų tikslus ir A. Dambrausko (K. Kuraitis) „Socializmas, komunizmas ir demokratija“. Kiti numeriai savo apimtimi buvo solidesni.
Tai vienas iš brandžiausių teorinių pogrindinių leidinių. Kiti iš esmės apsiribojo žmogaus teisių pažeidimų konstatavimu, archyvinės medžiagos skelbimu. „Perspektyvos“ skelbė eurokomunizmo idėjas ir analizavo tautinės valstybės atkūrimo galimybes. Žurnalo konsultantu buvo istorikas archyvistas Rimantas Jasas, atgavus nepriklausomybę, niekur nesiafišavęs, kad prisidėjo prie pogrindinės spaudos leidybos.
Tematika
Liudas Dambrauskas (slapyvardžiai: K. Kuraitis, L. Gylys, B. Stasiukaitis) analizavo vienpartinės sistemos degradavimą, vienpusiško rusų kultūros diegimo pragaištingumą Lietuvos kultūrai, Povilas Pečeliūnas (slapyvardis A. Vientautas) aptarė varganą mūsų kultūros būklę, tabu sistemos įdiegimą, tyrinėjant Lietuvos istoriją. Taip pat publikuoti Gintauto Iešmanto straipsniai, kurie buvo naudoti kitame pogrindiniame spaudos leidinyje „Ateitis“.
Programinis straipsnis, kartojamas kiekviename „Perspektyvų“ numeryje, priklauso V. Skuodžiui. Jame aptariamos politinės realijos, būtinybė ugdyti toleranciją kitaminčiams, parodomas laisvosios minties svarbumas lietuvių tautos gyvybingumui išlaikyti, okupacijos žala kraštui.
Žurnale buvo spausdinami straipsniai, kuriuose nagrinėta žmogaus teisių pažeidinėjimai; Lietuvos valstybingumo atgavimo galimybių aptarimas; kova prieš rusifikaciją; eurokomunistinių idėjų skelbimas; supažindinimas su rusų ir pavergtųjų tautų disidentų kūryba, įvairių dokumentų publikacija. Atskiri dokumentai skelbti faktiškai pogrindyje nesamų organizacijų vardu. Spausdinti A. Amalriko, S. Gluzmano, generolo P. G. Grigorenkos, M. Niklus, A. Sacharovo, A. Solženicyno, E. A. Vagino, T. Chodorovič, R. Medvedevo ir kitų tautų žinomų disidentų darbai, įvairūs dokumentai, Lietuvos politinių kalinių laiškai. Straipsnių vertimus iš „Chronika tekuščich sobytij“, „Posev“, taip pat iš informacijų, užrašytų iš radijo laidų „Svobodnaja Evropa“, „Golos Ameriki“ atliko Irena Skuodienė. Tikslas – informuoti skaitytoją, kas vyksta svetur, tuo pačiu suteikti vilčių, kad nesam vieniši.
Leidimas
Nuo 1978 m. iki 1982 m. pradžios išleisti 22 numeriai. 1-17 numerius išleido V. Skuodis. Apie nelegalią spaudą žinojo tik Albertas Zvicevičius. Nelegaliais leidiniais ir mintimis dalinosi su to paties fakulteto vyresniuoju dėstytoju Ramučiu Mikšiu. Kiti tik gaudavo leidinį ir perduodavo jam straipsnius. Taip susikūrė leidėjų grandinė ir autorių, platintojų grandinė. Po V. Skuodžio suėmimo buvo išleisti dar penki „Perspektyvų“ numeriai. Po kratos pas V. Skuodį išlikusią medžiagą A. Zvicevičius perdavė Albertui Žilinskui, teistam už 1956 m. Vėlinių „riaušių“ organizavimą Kaune. Jis išleido keturis kitus numerius, o paskutinįjį, kuriame buvo panaudota teismo medžiaga, teisiamųjų kalbos, 22 numerį, išleido taip pat A. Žilinskas. Medžiagą perspausdino Birutė Burauskaitė ir Danutė Keršiūtė.
Nors atskiri žurnalo leidėjai ir autoriai ir buvo tarpusavyje pažįstami, perduodami straipsnius, nežinojo, kad perduoda pačiam leidėjui, o ne tarpininkui. Susibūrė pastovių autorių kolektyvas: Liudas Dambrauskas (slapyvardžiai K. Kuraitis, L. Gylys, B. Stasiukaitis), Gintas Iešmantas (M. Baskas, M.B., Mindaugas Damelis, Algis Danius, V.L., M.G.), Povilas Pečeliūnas (A. Vientautas), Stasys Stungurys (daugiausia įvairių lietuvių kalbos gynėjų vardu), pasirašinėta įvairiais slapyvardžiais kaip ir Simono Daukanto laikais, idant susidarytų įspūdis, kad yra daug rašančiųjų.
„Perspektyvų“ sunaikinimas
Lietuvoje vienas po kito vyko teisminiai procesai prieš pogrindinės spaudos leidėjus. Jie buvo ilgam įkalinami. Tačiau tokie valdžios veiksmai nė kiek neįbaugino nei spaudos leidėjų, nei platintojų. Nors po procesų žurnalo leidyba nutrūko, tačiau nenutraukė panašių siekių. Šie procesai skyrėsi nuo stalinizmo epochos teismų, nes jie buvo pusiau vieši. Juose dalyvavo giminės, advokatai, vienais ar kitais kanalais visuomenei tapdavo žinoma, už ką jie teisiami, kad tai daroma pažeidžiant deklaruotą TSRS Konstituciją. Tokie teismai susilaukdavo atgarsio ir užsienyje. Pasmerkus Staliną ir apribojus saugumiečių veiklą, jau buvo negalima kalinių nei fiziškai kankinti, nei slapta juos bausti. Taigi ir „Perspektyvų“ disidentų vieši procesai paviešino jų idėjas. Teismo metu V. Skuodis, G. Iešmantas, P. Pečeliūnas elgėsi drąsiai ir tikėjo savo idėjų teisingumu, kritikavo režimą. V. Skuodis parodė, kad Tarybų Sąjungoje negerbiami savi įstatymai, juolab tarptautiniai įsipareigojimai, kaip Visuotinė Žmogaus teisių deklaracija, priimta 1948 m.
Represijos prieš leidėjus
„Perspektyvų“ leidėjų teismas – akivaizdus ne tik žmogaus teisių pažeidimas, bet TSRS Konstitucijos pažeidimas, kurios 50 straipsnis skelbė; „TSRS piliečiams garantuojamos žodžio, spaudos, susirinkimų, mitingų, gatvės eitynių ir demonstracijų laisvės“. Analoginiai straipsniai buvo ir Lietuvos TSR Konstitucijoje. „Perspektyvose“ nėra jokių straipsnių, propaguojančių prievartą ir kvietimų smurtiniu keliu pakeisti esamą režimą.
Pirmojo numerio įvadinio straipsnio programinėje dalyje pasakyta: „Skaitytojams suteiks galimybę pareikšti savo nuomonę ir požiūrį. Supažindins juos su nuomonėmis tų, kurie už savo pažiūras ir įsitikinimus Tarybų Sąjungoje yra persekiojami. <…> PERSPEKTYVOS savo puslapiuose nevengs ir aštresnių kritinių straipsnių, kurie tačiau neprieštaraus TSRS Konstitucijos 49 straipsniui ir Lietuvos TSR Konstitucijos 47 straipsniui, leidžiantiems bet kuria forma pateikti pasiūlymus valstybinių (tarp jų ir aukščiausių) organų darbui gerinti ir trūkumus kritikuoti“. Nepaisant to, kad „Perspektyvos“ šių nuostatų tvirtai laikėsi, jų leidėjai ir autoriai buvo apkaltinti ir nuteisti: Vytautas Skuodis – 7 metams griežto režimo lagerio ir 5 metams nutrėmimo; Gintautas Iešmantas – 6 metams griežto režimo lagerio ir 5 metams nutrėmimo; Povilas Pečeliūnas – 3 metams griežto režimo lagerio ir 5 metams nutrėmimo. Tokiu būdu Lietuvos TSR Aukščiausiasis teismas pripažino, kad didžiausias nusikaltimas Tarybų Sąjungoje buvo propaguoti socializmą su „žmogiškuoju veidu“… Kitų įtikimesnių nusikaltimų nebuvo net bandyta įrodyti.
KGB nepavyko išsiaiškinti visų autorių, leidėjų ir platintojų. Laisvėje liko B. Burauskaitė, L. Dambrauskas, A. Zvicevičius, A. Žilinskas, R. Jasas, S. Stungurys, R. Mikšys. Todėl pavyko kuriam laikui pratęsti žurnalo leidybą. Istorikas Valdemaras Klumbys tyrinėjo „Perspektyvų“ platintojų ir skaitytojų ratą. Jo duomenimis, jame dalyvavo V. Milius, L. Truska, I. Lukšaitė, S. Janušonis, Vanda Zaborskaitė, Romualdas Ozolas, Bronys Savukynas, Marcelijus Martinaitis ir daugelis kitų, daugiau ar mažiau žinomų Lietuvoje.
Vertinimas ir įtaka
„Perspektyvos“ užima ryškią vietą Lietuvos politinės minties istorijoje. „Perspektyvų“ ir „Alma Mater“, kaip liberalios krypties leidinių, pagrindinis bruožas – atvirumas skaitytojų nuomonei ir prieštaringiems požiūriams. Tai ir nulėmė šių leidinių ideologinį charakterį: „Perspektyvose“ vyrauja idėjos nuo kraštutiniųjų (tautinių) iki kairiųjų eurokomunistinių. Tuo jos skyrėsi nuo kitų leidinių, kuriuose buvo daugiau ar mažiau užangažuotos tos ar kitos ideologinės nuostatos.
„Perspektyvos“ – tai laisvos, demokratinės spaudos sinonimas. Jis nebuvo angažuotas kokia nors išankstine nuomone. Žurnalas nepažeidė tarybinių įstatymų, nepaisant to, jo leidėjai ir straipsnių autoriai buvo griežčiau nubausti negu kiti tuometinės pogrindinės spaudos leidėjai.
Perspektyvos yra svarbus antisovietinio pasipriešinimo šaltinis. Jose spausdinti straipsniai naudotini kaip dokumentai istorikams, filosofams ir politologams, tyrinėjantiems sovietmetį. „Perspektyvos“ kaip spaudos leidinys naudingas žurnalistams, susipažįstant su spaudos istorija bei žurnalistikos raida.
Liudviniškės
Liudviniškės – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Jašiūnų.
Margėnai
Margėnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Kriaunų, Sartų regioniniame parke, iš visų pusių supamas vandens: kaimo pietuose telkšo Audrakampis (Sartų ežero atšaka), į kurį iš vakarų įteka Audros upelis, kaimo vakaruose plyti pelkė ir Margėnų tvenkiniai, o iš šiaurės supa kita Sartų įlanka. Yra kaimo turizmo sodyba „Sartakampis“, paminklinis akmuo Antanui Strazdui.
Istorija
Kaimas minimas XVIII a. Astravo vardu. Tuo metu kaimas priklausė Kriaunų parapijai.
Guaninas
Guaninas – viena iš penkių nukleobazių, randamų nukleorūgštyse (DNR ir RNR). Tai purininė heterociklinė bazė, kuri su citozinu Votsono–Kryko sąveikoje sudaro tris vandenilinius ryšius. Guanino nukleozidas vadinamas guanozinu.
Aukštaitijos herbas
Aukštaitijos herbas – vieno iš 5 Lietuvos etnokultūrinių regionų heraldikos atributas. Herbo sidabriniame lauke pavaizduotas raudonas šarvuotas raitelis su pakeltu kalaviju dešinėje rankoje. Herbo skydą laiko du sidabriniai angelai, stovintys ant sidabrinės juostos su raudonos spalvos užrašu „Patriam tuam mundum existima“ (Savo Tėvynę laikyk visu pasauliu).
Istorija
2006 m. liepos 5 d. Lietuvos heraldikos komisijoje buvo patvirtinti Aukštaitijos heraldiniai ženklai – herbas ir vėliava, remiantis Žygimanto Augusto laikų Lietuvos mažuoju antspaudu. Kadangi ankstyvoji Lietuvos heraldika panaudota valstybės herbe, kuriant Aukštaitijos herbą spalvos sukeistos: herbo sidabriškame skyde pavaizduota raudona Vyčio figūra.
Simbolika
Raudona spalva reiškia gyvybę, meilę, drąsą, kraują pralietą už Tėvynę, o sidabriška – kilnumą, sąžiningumą, dorumą. Aukštaitija buvo Lietuvos krikšto lopšys, todėl jos herbą laiko angelai. Angelai išaukština bei simboliškai saugo šį kraštą. Herbo apačioje lotyniškai užrašyta: PATRIAM TUAM MUNDUM EXISTIMA, kuris lietuvių kalboje reiškia „Savo Tėvynę laikyk visu pasauliu“. Taigi primena, kad pasaulio pažinimas prasideda nuo gimtosios žemės.
Herbo etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.
Dar skaityti
Aukštaitijos vėliava
Kukri
thumb|200px|right|Kukri Kukri (devanagari – खुकुरी) – sunkus, lenktas nepalietiškas peilis, naudojamas ir kaip įrankis, ir kaip ginklas. Kadangi buvo būtina gurkha karių ginkluotės dalis, dar yra plačiai žinomas kaip Gurkha peilis. Charakteringas ginklo bruožas – maždaug 20 laipsnių į priekį lenkta platėjanti geležtė.
Paplitęs mitas, kad pagal tradiciją iš makščių ištrauktas kukri būtinai turi būti suteptas krauju, t. y. panaudotas kovoje. Tai tėra tik mitas, nes kukri plačiai naudojamas buities darbuose.
Pažaislis
Pažaislis – Kauno miesto teritorija į pietryčius nuo Petrašiūnų, šiaurės vakariniame Kauno marių krante, Kauno marių regioniniame parke. Garsus Pažaislio vienuolyno ansamblis. Yra parkas, paplūdimys, jachtklubas, keleivinių laivų prieplauka, įsikūręs Pažaislio kultūros ir turizmo centras. Vasarą vienuolyne vyksta muzikos festivaliai, Žolinės atlaidai. Pažaislį nuo miesto skiria vandens jėgainė. Didelę Pažaislio dalį užima Pažaislio šilas.
Pažaislio Taikos kalno ąžuolas yra vienas storiausių Kauno apskrityje (po Karvelių ąžuolo), apie 600 metų amžiaus. Jo apimtis 5,15 m, aukštis 21 m, auga prie Pažaislio vienuolyno tvoros.
miniatiūra|240px|left|Parkas prie vienuolyno – senojo [[Taikos kalno ąžuolas|Taikos kalno ąžuolo vieta]]
Istorija
Po 1831 m. sukilimo numalšinimo caro Nikolajaus I įsakymu 1832 m. vienuolynas uždarytas ir perduotas pravoslavų vienuoliams. Lietuvai atgavus nepriklausomybę 1920 m. Pažaislyje įsikūrė iš Čikagos atvykusios seserys kazimierietės. 1923 m. Pažaislio kaime gyveno 32 žmonės, vienuolyne – 64.
1946 m. prijungtas prie Kauno miesto. 1951–1964 m. Pažaislyje buvo psichoneurologijos ligoninė. Iki pastatant Kauno HE beveik visas Pažaislis buvo į šiaurės rytus nuo vienuolyno 54.88056°N, 24.02778°W.
2001 m. lapkričio 3 d. Pacų palaikai sugrąžinti ankstesniąją palaidojimo vietą.
Žymūs žmonės
miniatiūra|240px|left|Vienuolių kapinės netoli vienuolyno
Fuchsbergas
Fuchsbergas, Lapgarbis arba Cholmogorovka (, nuo 1939 m. Fuchsberg, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2005 m. gegužės 23 d. Pereslavskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2005 m. gegužės 23 d. Pereslavskojės apylinkės kaimas.
Knipelio tiltas
Knipelio tiltas  – varstomasis tiltas Kopenhagoje, Danijoje.
Istorija
Tiltas atidarytas 1937 m. gruodžio 17 d. Dizaineris – Kaj Gottlob. Anksčiau toje vietoje stovėjo medinis, o vėliau plieninis tiltai. Tai tik vienas iš dviejų tiltų palei vidinį Kopenhagos uostą, kuris leidžia juo naudotis automobiliams. Tiltas jungia dvi salas Slotsholmeną ir Kristianshavną.
Stakai
miniatiūra|250px|left|Originaliai įtvirtintas kryžius
Vėluikiai
Vėluikiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Skaudvilės. Yra biblioteka.
Tai sena vietovė, esanti Ančios ir Suvirkštės upelių santakoje. Čia yra apardytas plokštinis Vėluikių kapinynas, kuriame aptikta IV–VII a. dirbinių, kurių dalis pateko į Kauno karo, ir Skaudvilės visuomeninį, muziejų. Kapinynas yra netoli dviejų Ivangėnų (Karšuvos) piliakalnių.
Noinkirchenas
Noinkirchenas – miestas vakarinėje Vokietijoje, 20 km į šiaurės rytus nuo Sarbriukeno, prie Blyzo upės. Anglies ir plieno pramonės centras.
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą minimas 1281 metais. Miesto statusas suteiktas 1922 metais.
Baluosys (Vilniaus r.)
Baluosys – ežeras Lietuvoje, Vilniaus rajone, 2 km į pietryčius nuo Sudervės. Ežeras beveik apvalus, jo skersmuo ~ 0,1 km. Altitudė 171,6 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – aplink plyti ~ 20 ha dydžio pelkė. Šiaurinėje pakrantėje auga miškas, aplink kitas pelkės pakrantes plyti pievos. Vakaruose išteka R-1 upelis link Riešės ežero (Riešės upės baseinas). Šalia įsikūrę Grikienių ir Vydautiškių kaimai.
Kokybinis tyrimas
Kokybinis tyrimas – sisteminis situacijos, įvykio, grupės ar individo tyrimas, kuriuo siekiama išsamiai suprasti žmonių elgesį ir jo priežastis. Tiriama kodėl ir kaip priimami sprendimai, o ne tik objektyvūs duomenys. Tokiam tyrimui dažniausiai reikalinga mažesnė, bet tiksli imtis.
Kokybinio tyrimo metu gauta informacija atspindi tik specifinį atvejį, todėl bendros išvados yra hipotetinės. Joms patvirtinti arba paneigti naudojami kiekybiniai tyrimai.
Kokybinis tyrimas pritaikomas socialiniuose moksluose ir rinkotyroje.
Česnakinis mažūnis
Česnakinis mažūnis – mažūninių (Marasmiaceae) šeimos, mažūnių (Marasmius) genties grybų rūšis.
Spygliuočių miškai, medžių papėdės. Vasara, ruduo. Labai tamprūs, kepurėlė rausvai ruda, kotas blizgantis, rausvai juosvas.
Vaisiakūniai smulkučiai. Kepurėlė užauga 1–3 cm skersmens, matinė, truputį raukšlėta, gelsvai rusva, šviesiai rusvai ruda, plona, nemėsinga. Lakšteliai reti, gelsvi, kreminiai. Kotas apvalus, 0,1–0,3 cm storio ir iki 7 cm ilgio, blizgantis, tamprus, rausvai rudas, apatinėje dalyje beveik juodas. Trama plona, tampri, balsva, stipraus česnakų kvapo, ypač patrynus tarp pirštų. Sporos 7–10×3–5 μm.
Būdingi požymiai: vaisiakūniai stipraus česnako kvapo ir skonio.
Auga ant šaknų, apsamanojusių kelmų, stuobrių, šakų, spyglių, pavieniui ar po keletą vaisiakūnių. Vartojamas kaip prieskonis, vietoj česnako. Labai dažnas.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 170 psl.
Liukai
Liukai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Slavikų.
Kelmės apylinkė
Kelmės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Neiokõsõ
„Neiokõsõ“ – estų folkloro grupė, kuri atstovavo savo šaliai 2004 m. Eurovizijos dainų konkurse, vykusiame Stambule, Turkijoje.
Atliko dainą pavadinimu „Tii“, parašytą veru kalba (estų kalbos tarme, kuria kalbama pietų Estijoje). Į finalą nepateko; grupė surinko 57 taškus ir pusfinalyje liko dvylikti.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1999–2000 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1999–2000 m.
Vilnaliai
Vilnaliai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Skaudvilės.
Anaxeton
Anaxeton – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Neris (reikšmės)
Žodis Neris reiškia:
Panašus žodis:
Randersas
Randersas – Danijos miestas Jutlandijos pusiasalyje, Danijos viduryje. Šeštasis pagal gyventojų skaičių šalies miestas. Tai vienintelis natūralus upinis uostas, įsikūręs ant Gudeno upės krantų. Miestas yra labai palankioje geografinėje padėtyje. Būtent Gudeno upe nuo senų laikų transportuojamos svarbiausios prekės iš didžiųjų Silkeborgo ar Viborgo uostų.
Žymūs žmonės
Mieste gimė ir gyveno literatūrinės Nobelio premijos laureatas Henrik Pontoppidan (1857–1943). Kiti šaltiniai nurodo gimimo vietą Frederisija.
Antsprūdis
thumb|230px|Antsprūdis Antsprūdis – disjunktyvinė žemės plutos deformacija, kai lūžio metu horizontalios spaudimo jėgos vieną žemės plutos bloką (kabantį sparną) pakelia ir užstumia ant kito gulinčio sparno. Antsprūdžio lūžio plokštuma yra palinkusi į kabantį sparną ir su horizontalia plokštuma sudaro smailų kampą. Antsprūdis žemės plutą vienoje vietoje sutrumpina, kitoje pastorina.
William Daniel Phillips
William Daniel Phillips (g. 1948 m. lapkričio 5 d. Vilks Bare) – JAV fizikas.
Biografija
Gimė William Cornelius Phillips ir Mary Catherine Savino šeimoje. 1959 m. jo tėvai persikėlė į Camp Hill, netoli Harrisburg, Pensilvanijoje, kur jis lankė mokyklą. 1970 m. su pagyrimu baigė Juniata College. Po to MIT apsigynė daktaro laipsnį. 1997 m. jam paskirta Nobelio fizikos premija.
Aujė
Aujė – miestas rytų Vokietijoje, Rūdos kalnuose prie Muldės upės. Išvystyta mašinų, tekstilės pramonė. Apylinkėse išgaunamos urano ir nikelio rūdos.
Chokimas
Chokimas − vietinės savivaldos administracijos vadovas Uzbekistane.
Chokimo funkcijos
Vietinių valdžios organų funkcijos:
Srities, rajono, miesto chokimai:
Srities, rajono, miesto chokimai yra aukščiausi srities, rajono ar miesto pareigūnai, kartu jie vadovauja savo teritorijos atstovaujamajai ir vykdomajai valdžiai. Sričių ir Taškento miesto chokimai yra tiesiogiai atskaitingi Uzbekijos respublikos prezidentui ir atitinkamai Liaudies deputatų tarybai.
Rajono ar miesto chokimas yra atskaitingas aukščiau stovinčiam chokimui ir atitinkamai liaudies deputatų tarybai.
Liaudies deputatų taryba ir chokimas:
Išrinkimo ir paskyrimo tvarka
Srities ar Taškento miesto chokimą į pareigas skiria ir iš jų atleidžia Uzbekijos respublikos prezidentas, patvirtina atitinkama srities ar Taškento miesto Liaudies deputatų taryba.
Rajono ar miesto chokimą į pareigas skiria ar iš jų atleidžia srities chokimas, o tai patvirtina atitinkama Liaudies deputatų taryba.
Srities, rajono ar miesto chokimas parenkamas iš atitinkamos Liaudies deputatų tarybos narių. Miesto rajono ar rajoninio pavaldumo miesto chokimus į pareigas skiria ir iš jų atleidžia atitinkamo miesto ar rajono chokimas, o tvirtina miesto ar rajono liaudies deputatų taryba.
Miestuose, kurie yra rajonų centrai, srities chokimas gali miesto chokimą padaryti pavaldžiu rajono chokimui ir sudaryti vieningus valdymo organus. Toks rajono valdžios pertvarkymas turi būti vėliau patvirtinamas srities Liaudies deputatų tarybos.
Liaudies deputatų tarybų ir chokimų kadencijų trukmė − 5 metai. .
Benzinas
thumb|Benzinas stiklainyje Benzinas (, 'benzoinė derva') – lengvoji naftos distiliacijos frakcija, susidedanti iš angliavandenilių (alkanų, alkenų, arenų, naftenų).
Lakus, nuodingas, lengvai užsidegantis bespalvis skystis, gaunamas tiesiogiai distiliuojant naftą. Skirstomas į neetiliuotą (bešvinį) ir etiliuotą (su tetraetilšvinu, nuodingesnis), apibūdinamas oktaniniu skaičiumi, frakcine sudėtimi, gebėjimu oksiduotis, rūgštingumu, sieringumu, spalva.
Naudojamas kaip transporto priemonių degalai (automobilinis žieminis bei vasarinis, taip pat aviacinis benzinas), tirpiklis, cheminiam valymui, aliejaus rafinavimui.
Istorija
Iki vidaus degimo variklio išradimo benzinas naudotas gydymui nuo utėlių.
Žuvų migracija
thumb|right|250px|Dauguma lašišinių šeimos žuvų migruoja didelius atstumus į upes ir kanalus neršti Žuvų migracija − žuvų plaukimas į kitas vietas neršti, maitintis, žiemoti. Tai didesnio nei įprastai masto ir trukmės žuvų judėjimas.
Žuvys gali migruoti ne tik aktyviai, bet ir pasyviai, t. y. jas (daugiausia jų ikrus arba lervas, rečiau suaugusias žuvis) gali nešti jūrų arba upių srovės. Poreikį migruoti sukelia įvairūs veiksniai, pvz., lytinių produktų brendimas, tam tikra nutukimo būklė.
Manoma, kad sezoninė žuvų migracija yra susijusi su jų didesniais šansais išgyventi ir augti. Vadinasi, migruojantiems individams migracija yra naudinga − jie gali surasti daugiau maisto arba išvengti kokių nors jiems nepalankių veiksnių poveikio.
Migracijų rūšys
Neršto migracija yra ryškiausia ir tolimiausia (iki kelių tūkstančių kilometrų). Neršto migracijos metu daugelio rūšių žuvys nesimaitina, o po neršto žūva. Daugelis jūrinių žuvų neršti plaukia prie krantų, kitos (pvz., baltasis paltusas) leidžiasi iš paviršiaus gilyn.
Anadrominė migracija, kai dauguma migruojančių žuvų gyvena jūrose, o neršti plaukia į upes. Anadrominiai migrantai yra daugiausia Šiaurės pusrutulio praeivės žuvys (pvz., silkinės, lašišinės, eršketinės).
Katadrominė migracija, kai žuvys (jų nėra daug) auga ir maitinasi upėse, o neršti plaukia į jūras. Katadrominiai migrantai yra, pvz., upiniai unguriai, kai kurios grundalų rūšys.
Mitybos migracija − tai žuvų plaukimas į vietas, kur daugiau maisto. Praeivės žuvys plaukia į atvirą jūrą arba į apysūrius vandenis prie upių žiočių atsiganyti.
Žiemojimo migracija būdinga daugeliui jūrinių ir praeivių žuvų. Iš šaltesnių vandenų žuvys plaukia žiemoti į šiltesnius (praleidusios vasarą jūrose, žiemai plaukia į upių žiotis, pvz., karšis, šamas), ežeruose leidžiasi į duburius. Tačiau, pvz., kuojos migruodamos žiemą iš ežerų į upelius išvengia susidūrimo su jų plėšrūnais, (pvz., lydekomis ir didžiaisiais kormoranais).
Gyvūnų migraciją tiriančių mokslininkų tikslas − išsiaiškinti, kada, kur, kodėl ir kaip jie migruoja. Telemetrija yra vienas pagrindinių tyrėjų naudojamų metodų. Žymeklius galima įterpti į tiriamo gyvūno organizmą ar pritvirtinti jo išorėje. Tai, kad šiuose tyrimuose naudoti žymekliai neturi neigiamo poveikio žuvims, įrodyta tyrimais, o žuvų ženklinimui buvo gautas leidimas.
Emmanuel Omogbo
Emanuelis Omogbo (g. 1995 m. gegužės 28 d.) – Nigerijos krepšininkas, žaidžiantis Džiakovicos „Vellaznimi“ klube Kosovo aukščiausioje lygoje Superliga. Universalus aukštaūgis, galintis žaisti tiek sunkiojo krašto, tiek vidurio puolėjo pozicijose. Dalį 2018-2019 m. LKL sezono atstovavo Pasvalio „Pieno žvaigždžių“ ekipai.
Karjera
Profesionalaus krepšininko karjerą pradėjo Italijos krepšinio lygoje, kur 2017-2018 metų sezone atstovavo Pezaro „Victoria Libertas“ ekipai.
2018 m. rugpjūčio mėn. sudarė vieno sezono trukmės kontraktą su „Pieno žvaigždžių“ klubu. Tapo LKL 2018–2019 m. sezono spalio mėnesio naudingiausiu žaidėju. E. Omogbo spalį rinko po 20,6 naudingumo balo, pelnydamas po 16,8 taško (61,5 proc. dvitaškių), atkovodamas po 6,2 kamuolio ir perimdamas po 2,4 kamuolio. 2019 m. vasario 1 d. abipusiu susitarimu nutraukė sutartį su „Pieno žvaigždždėmis“. To sezono LKL čempionate Omogbo vidutiniškai įmesdavo po 12,1 taško, atkovojo po 5,1 kamuolio, o naudingumas siekė 14,8 balo per rungtynes.
2019 m. vasario 6 d. pasirašė kontraktą su antros pagal pajėgumą Izraelio krepšinio lygos (Liga Leumit) komanda Kirjat Atos „Ironi“.
Nuo 2019 m. liepos 26 d. atstovavo antros pagal pajėgumą Italijos krepšinio lygos Serie A2 komandai Bjelos „Pallacanestro“.
2020 m. rugsėjo 8 d. pasirašė kontraktą su antros pagal pajėgumą Ispanijos krepšinio lygos LEB Oro Hueskos „Levitec" klubu.
2021 m. sausio 20 d. prisijungė prie Kosovo krepšinio lygos klubo Džiakovicos „Vellaznimi“.
Tropas (reikšmės)
Žodis tropas (iš 'posūkis') gali reikšti:
Emmanuel Omogbo
Karjera
2021 m. rugpjūčio 6 d. sudarė kontraktą su Nikosijos Cytavision APOEL, rungtyniajančioje Kipro aukščiausioje lygoje OPAP. Antroje 2021-2022 m. sezono pusėje persikėlė į trečios Izraelio krepšinio lygos (Liga Artzit) klubą „Hapoel Migdal HaEmek“.
Seramas
Seramas  – sala Indonezijoje, Molukų salyne, Maluku provincijoje. Plotas 17 100 km². Sala kalnuota. Aukščiausia vieta – Binajos kalnas (3027 m). Dengia tropiniai miškai.
Nalšia
Nalšia, arba Nalšėnai (vok. Nalsen, Naalse; rusėnų k. Нальщаны, Нальщане), tiksliai neidentifikuotos atskiros rytų baltų nalšėnų genties ar aukštaičių genčių žemė. Rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1229 iki 1298 metų. XI(?)-XIII a. bent nominaliai priklausė Polocko kunigaikštystei, nuo XIII a. pr. (?) buvo viena iš kelių kunigaikštysčių, sudariusių LDK; vakaruose ar šiaurės vakaruose Nalšia ribojosi su Livonijos ordino valdomis, pietuose – su Lietuvos (siaurąja prasme) žeme.
Emmanuel Omogbo
Nacionalinė rinktinė
Nuo 2018 m. yra kviečiamas atstovauti Nigerijos vyrų krepšinio rinktinę. Žaidė 2021 m. Afrikos krepšinio čempionate Afrobasket 2021 Ruandoje, kur tarp 16 komadų užėmė 12 vietą. Omogbo per 3 rungtynes vidutiniškai žaidė 18,3 min. ir pelnė 6,3 taško.
Seramas
Salos šiaurės rytuose išgaunama nafta. Apdirbama kopra, dervos, sago, auginami gvazdikėliai, muskatai, žvejojama žuvis. Senieji salos gyventojai yra vemaliai ir aluniai. Didžiausias Seramo miestas – Masohis.
XV–XVI a. Seramas buvo pavaldus Ternatei ir jos vasalinei valstybei Buru. XVI a. aktyviai veikė portugalų misionieriai. Nuo XVII a. pr. Seramas tapo pavaldus olandams.