cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Triukšmas
Akustinis triukšmas
Kalbant apie triukšmą kaip garsą, paprastai turima omenyje beprasmis (girdinčiojo atžvilgiu) ir stipresnis nei įprasta garsas. Kokio pobūdžio garsas yra interpretuojamas kaip triukšmas, priklauso ir nuo interpretuojančiojo santykio su tuo garsu. Aukšto dažnio garsas suvokiamas kaip labiau triukšmingas nei žemo dažnio (nors žemo dažnio triukšmas yra kenksmingesnis žmogaus sveikatai). Triukšmas, kurio stiprumas kinta, taip pat suvokiamas kaip stipresnis nei pastovaus intensyvumo garsas. Triukšmas atrodo silpnesnis, kai girdintysis gali lokalizuoti triukšmo šaltinį. Taip pat didesniu triukšmu laikomi garsai, kurie tą patį stiprumą pasiekia per trumpesnį laiką (staigus garsumo padidėjimas).
Garso, vaizdo bei transliacijos sistemose garsiniu (audio) triukšmu vadinamas foninis garsas (šnypštimas, ūžimas, zvimbimas), kuris išryškėja tyliose programos dalyse. Pagal fizines charakteristikas toks triukšmas skirstomas pavadinant atitinkamomis spalvomis, remiantis apytikre analogija tarp garso dažnių ir spalvų bangų dažnių spektrų (pvz., baltasis triukšmas, rausvasis triukšmas).
Garso inžinerijoje triukšmas taip pat reiškia elektroninį triukšmą, sukeliantį šnypštimo efektą.
Elektroninis triukšmas
Elektroninis triukšmas susidaro elektroninėse grandinėse ir įrenginiuose dėl šiluminio triukšmo. Bet kurioje tokioje grandinėje vyksta atsitiktiniai srovės bei įtampos svyravimai, sukelti atsitiktinio elektronų judėjimo dėl šiluminės energijos poveikio. Kuo temperatūra žemesnė, tuo ir šiluminis triukšmas mažesnis.
Triukšmas matavimuose
Rodmenų kitimas dėl matuojamo signalo atsitiktinio kitimo yra triukšmas. Idealaus matavimo atveju matuoklio rodomas rodmuo turi stabiliai ir tiksliai atitikti matuojamą savybę. Kai matuojama savybė nekinta, matuoklio rodmenys turėtų nekisti. Tačiau atsitiktinis matuojamo signalo kitimas (susijęs, pvz., su fliuktuacijomis elektrinio matuoklio grandynuose) paprastai sukelia rodmenų kitimą, kuris turi savo skirstinį. Šio skirstinio standartinis nuokrypis proporcingas matavimo triukšmui – standartinis nuokrypis didesnis, tuo triukšmingesnis matavimas.
Triukšmo įvertinimas
Triukšmas vertinamas įvairiais būdais. Triukšmo charakteristikos:
Triukšmo mažinimas
Tiek komunikacijų, tiek matavimo sistemose yra svarbus triukšmo mažinimas. Vienas dažniausių triukšmo mažinimo būdų yra signalų filtravimas.
Raudonkojis sakalas
Raudonkojis sakalas (Falco vespertinus) – sakalinių (Falconidae) šeimos plėšrus paukštis.
Išvaizda
Nedideli, ilgais sparnais paukščiai. Kūno ilgis: 27–32 cm, patinų svoris: 115–190 g, patelių svoris: 130–197 g, išskleistų abiejų sparnugalių atstumas: 65–77 cm. Suaugę patinai melsai pilki, rudomis kojų blauzdų plunksnomis, patelės pilkai rudos. Kojos rausvos. thumb|left|200px|Raudonkojis sakalas (Falco vespertinus) – patinėlis thumb|left|200px|Raudonkojo sakalo (Falco vespertinus) kiaušinis
Paplitimas
Gyvena Europos žemyno pietryčiuose, Sibiro pietvakariuose, Šiaurės Kazachstane. Prieš žiemą migruoja į Afrikos pietus.
Vulka Zdunkuvka
Vulka Zdunkuvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Vohino valsčiuje, Palenkės Radzino apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Vohino, apie 15 km į pietryčius nuo Palenkės Radzino ir apie 51 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino.
Raudonkojis sakalas
Paplitimas Lietuvoje
Pirmą kartą ši rūšis Lietuvoje oficialiai buvo užregistruota XX a. aštuntame dešimtmetyje, kuri yra netoli jų šiaurės vakarinės išplitimo arealo ribos. Tad jų populiacija Lietuvoje negausi ir daugiausia stebimi per migracijas – vėlai pavasarį ir anksti rudenį. Stebimi įvairiose Lietuvos vietose, tačiau daugiausia, 2015 m. virš 30 raudonkojų sakalų buvo stebėta Žuvinto palių pakraštyje. Duomenų apie mūsų šalyje perinčius šiuos paukščius nėra. Artimiausios nuo Lietuvos jų perimvietės yra Ukrainos, Rumunijos ir Vengrijos stepių teritorijose.
Gyvenimo būdas
Peri kolonijomis aukštai medžiuose, apleistuose varninių paukščių lizduose. Dviejų dienų intervalu deda 2-4 kiaušinius, kuriuos pasikeisdami peri abu tėvai. Per 27-28 dienas išsikala jaunikliai. Dar po 27-30 jaunikliai paalieka lizdą bei dar po savaitės jie tampa savarankiški. Rugsėjo mėnesį prieš migraciją buriuojasi.
Elgsena
Migrantas – prieš žiemą migruoja į Afrikos žemyno pietus. Laikosi būreliais. Nebaikštus – žmonių aplinkos nevengiantis paukštis.
Mityba
Maitinasi įvairiausiais smulkiais atviro kraštovaizdžio smulkiais gyvūnėliais – žiurkėniniais graužikais, stambesniais vabzdžiais, nedideliais driežais.
Amžius
Laisvėje išgyvena apie 13 metų, laikomi žmonių iki 18 metų.
Vėžys (liga)
Vėžį, jo tyrimus, gydymą ir profilaktiką nagrinėjanti medicinos sritis yra onkologija.
Istorija
thumb|Graviūra, vaizduojanti moterį, kuriai 1689 m. buvo pašalintas kaklo navikas. Vėžys egzistavo visą žmonijos istoriją. Seniausias rašytinis šaltinis apie vėžį yra maždaug 1600 m. pr. m. e. parašytas Edvino Smito papirusas, kuriame minimas krūties vėžys. Hipokratas (apie 460–380 m. pr. m. e.) aprašė keletą vėžio rūšių ir patį susirgimą pavadino graikišku žodžiu καρκίνος karkinos, kurio reikšmė – krabas arba vėžys. Šis pavadinimas kilęs dėl kieto piktybinio naviko išvaizdos, kuriame išsišakojusios venos primena vėžio kojas. Kornelijus Celsus (apie 25 m. pr. m. e. – 50 m. m. e.) graikišką žodį karkinos išvertė į lotynų cancer, taip pat reiškiantį vėžį, ir rekomendavo operaciją kaip gydymo metodą.
Pasibaigus viduramžiams vėl tapo įmanomas kūnų skrodimas mirties priežasčiai nustatyti. Vokiečių profesorius Wilhelm Fabry manė, kad krūties vėžį sukelia pieno krešulys pieno latakuose. Olandų profesorius Francois de la Boe Sylvius, Dekarto pasekėjas, tikėjo, kad visas ligas sukelia cheminiai procesai ir kad rūgštinis limfos skystis yra vėžio priežastis. Jo amžininkas Nicolaes Tulp buvo įsitikinęs, kad vėžys yra užkrečiama liga.
Gydytojas John Hill 1761 m. paskelbė straipsnį, kad tabakas gali sukelti vėžį. Britų chirurgas Percivall Pott XVIII amžiuje pastebėjo, kad kapšelio vėžiu dažniausiai suserga kaminkrėčiai ir kaip priežastį įtarė suodžių ir dervų esančių dūmuose, poveikį. XIX amžiuje atradus anesteziją toliau sparčiai vystėsi vėžio chirurgija. Rudolfas Virchovas tapo mikroskopinės ląstelės patologijos pradininku, jo darbai padėjo pagrindus mikroskopinei vėžio diagnostikai. Buvo nustatyti ryšiai tarp pirminio naviko ir vėžio metastazavimo – plitimo, taip pat pastebėtas hormonų poveikis kai kurių rūšių vėžio augimui.
XX amžiuje progresuojant ląstelės biologijos ir genetikos mokslams išvystytos vėžio atsiradimo teorijos. Nustatyta, kad vėžį gali sukelti ar riziką susirgti padidinti kai kurie virusai. Atrasti rentgeno spinduliai ir jų vėžį sukeliantis poveikis organizmui, taip pat atrastos jų panaudojimo vėžio gydymui galimybės: gimė radioterapija. XX amžiaus antrojoje pusėje atrasti pirmieji chemoterapiniai vaistai. Jų skaičius greitai didėjo ir per keletą dešimtmečių sukurtos modernaus gydymo chemoterapija schemos, kurių dėka nemaža dalis ligonių galėjo būti išgydyti. Gydymo rezultatus dar pagerino kombinuoto gydymo strategija, vienu metu ar tam tikro eiliškumo tvarka skiriant radioterapiją, chemoterapiją ir chirurginį gydymą. XX amžiaus pabaigoje daugėjant žinių apie molekulinę normalios ir vėžio ląstelės biologiją pavyko sukurti pirmuosius prieš vėžio ląstelių receptorius ar kitus žymenis nukreiptus vaistus – vadinamuosius taikinių preparatus, kurie XXI amžiaus pradžioje pasiekė ligonius. Šie modernūs priešvėžiniai vaistai neturi chemoterapijai būdingų nepageidaujamų poveikių ir jų skaičius nuolat didėja. Vėžiu sergantys ligoniai vis dažniau gali būti išgydomi arba su liga gyvena ilgiau.
Terminologija
Skaitant įvairią literatūrą sutinkama pačių įvairiausių vėžio ar su vėžiu susijusių apibrėžimų. Dažniausiai vartojamos sąvokos yra šios: Medicininis vėžio pavadinimas dažniausiai sudaromas naudojant galūnę -karcinoma arba -sarkoma, rečiau -blastoma – parenkant pagal audinį, iš kurio išsivysto auglys. Priešais šią galūnę prirašomas graikiškas arba lotyniškas organo pavadinimas, šitaip apibūdinant organą, kuriame atsiranda auglys, ir jo rūšį, pavyzdžiui: osteosarkoma (kaulų vėžys), meduloblastoma (nervų sistemos vėžys), cholangiokarcinoma (tulžies latakų vėžys). Apibūdinti vėžį vien tik pagal organą (pavyzdžiui, storosios žarnos vėžys) paprastai nepakanka, kadangi iš viename organe esančių audinių gali išsivystyti tiek sarkoma, tiek limfoma, tiek įvairių rūšių karcinoma, pvz., žr. storosios žarnos vėžys. Kadangi karcinoma yra dažniausias navikas, kasdienėje kalboje, o kartais ir tarp medikų kalbant apie organo vėžį dažniausiai galvojama apie to organo ar audinio karcinomą, pavyzdžiui skrandžio vėžys = skrandžio adenokarcinoma, nors 10% piktybinių skrandžio auglių atvejų sudaro kiti augliai.
Apibūdinimas skiriamaisiais požymiais
Klinikiniai medicininiai vėžio požymiai vadinami simptomais (žr.žemiau).
Šiuo metu plačiai naudojamas vėžio apibūdinimas dešimtimi jo pagrindinių biologinių savybių: augimo signalų savarankiškumas, nejautrumas augimą stabdantiems signalams, energijos apykaitos perprogramavimas, imuninio atsako slopinimas, genomo nestabilumas ir mutacijos, apoptozės išvengimas, beribis replikacijos potencialas, ilgalaikė angiogenezė, audinių invazijos ir metastazės, naviką skatinantis uždegimas. Toks apibūdinimas susilaukė alternatyvaus bei tikslinančio požiūrio. Dešimt biologinių vėžio savybių susieta su beveik trimis dešimtimis ląstelinių procesų. Remiantis naujausiais tyrimais biologinės vėžio savybės susietos su specifiniais žymenimis. Sukurta ir vėžio – sisteminio susirgimo, paliečiančio visą organizmą, teorija. Pagaliau vienas iš garsiojo modelio autorių – D.Hanahan papildė biologinį vėžio apibūdinimą dar keturiais požymiais: – nemutacinis genomo perprogramavimas, polimorfinė mikrobioma, ląstelių senėjimo blokada ir nevaržomas fenotipinis plastiškumas.
Bandoma charakterizuoti vėžį dar detalesniame – biocheminiame molekuliniame lygmenyje, kuriame nurodomi epigenetiniai bei genetiniai vėžio vystymosi veiksniai. Jie sąlygoja cheminių signalų kaskadas (angl. „pathway in cancer“ ), kurias apibūdina cheminių reakcijų serija, kai ląstelių molekulių grupė kartu valdo ląstelės funkciją, pavyzdžiui, ląstelių dalijimąsi ar ląstelių mirtį. Ląstelė gauna signalus iš savo aplinkos, kai molekulė, pavyzdžiui, hormonas ar augimo faktorius, jungiasi prie specifinio baltymo receptoriaus, esančio ląstelėje ar ląstelės membranoje. Po to, kai pirmoji kelio molekulė gauna signalą, ji suaktyvina kitą molekulę. Šis procesas kartojamas per visą signalizacijos kelią, kol suaktyvinama paskutinė molekulė ir vykdoma ląstelės funkcija. Nenormalus signalinių takų aktyvavimas yra būdingas vėžiui. Kuriami vaistai, skirti tikslinėms molekulėms, dalyvaujančioms šiuose keliuose. Šie vaistai gali padėti išvengti vėžinių ląstelių augimo. Apžvelgti bandymai susieti biologines vėžio savybes ir signalines kaskadas su konkrečiais genų rinkiniais.
Epigenetiniai pokyčiai apima DNR ir histonų – baltymų apie kuriuos apsivynioja DNR, modifikacijas: DNR metilinimą, histonų metilinimą, acetilinimą, ubikvitinimą, sumoilinimą, fosforilinimą, ADF ribozilinimą, o taip pat nekoduojančios RNR sąveikas, susijusias su struktūriniais chromatino pokyčiais. .
Genetiniame lygmenyje vėžys apibūdinamas su vėžiu susietų genų mutacijų (angl. „driver mutations“) specifika: pobūdžiu, mutacijomis nekoduojančioje DNR dalyje ir paplitimu populiacijose. Jei klinikinės ir biologinės vėžio savybės atskiruose audiniuose yra panašios, tai biocheminiame ir genetiniame lygmenyje yra milžiniška tiek įvairių skirtingų mutacijų, tiek ir piktybėjimo procesų įvairovė, kuri stebima, netgi, atskirose auglio dalyse (angl. „intra-tumour heterogeinity“), todėl vėžys vadinamas daugelio skirtingų susirgimų, reikalaujančių personalizuoto gydymo, visuma.
Piktybiškumo laipsnis
Onkologijoje vartojamas apibrėžimas Nepiktybiniai navikai, kurie neplinta į kitas kūno vietas bei nepažeidžia aplinkinių audinių, yra sąlyginis. Paprastai „vėžiu“ vadinami tik piktybiniai augliai, tačiau kai kuriais atvejais ir neplintantys į kitas organizmo vietas gerybiniai navikai gali būti grėsmingi. Pavyzdžiui, gerybinis smegenų auglys didėdamas gali užspausti svarbius smegenų centrus ir sukelti sunkius neurologinius pakitimus ar net mirtį. Piktybiniai navikai (vėžiai) perauga, infiltruoja aplinkinius audinius. Priklausomai nuo vėžio rūšies, augimas gali būti invazyvus, kas gali sukelti kraujavimą, organų perforacijas (pavyzdžiui, žarnos ar skrandžio sienelės trūkimą), arba ekspansyvus, kai gretutiniai organai arba audiniai spaudžiami. Dėl spaudimo sutrinka audinių ir organų aprūpinimas krauju ir jie žūva – vystytosi nekrozės. Vėžio ląstelės išskiria kraujagyslių augimą stimuliuojančias medžiagas, šitaip užtikrinant auglio aprūpinimą krauju – deguonimi ir maisto medžiagomis. Vėžio ląstelės kraujagyslių ir limfagyslių tinklu patenka į kitas organizmo vietas ir suformuoja antrinius auglius – metastazes.
Dažnai medicinoje išskiriamos tarpinės formos ir būklės tarp piktybinių ir gerybinių navikų.
Skirstymas pagal audinį
Istoriškai ir pagal histologinius kriterijus vėžys klasifikuojamas pagal audinį, iš kurio ar kuriame išsivysto. Svarbiausios grupės yra šios:
Rizikos veiksniai ir priežastys
Vėžiui atsirasti įtaką turi tiek paveldimi, genetiniai faktoriai, tiek išorinės aplinkos veiksniai. Išorinės aplinkos faktoriai, padidinantys vėžio riziką ar jį sukeliantys, vadinami kancerogenais. Išorės veiksniai daugeliu atvejų yra svarbesni už paveldimus, genetinius faktorius. Manoma, jog įgimti genetiniai pakitimai sąlygoja iki 10% visų vėžio atvejų. Šią hipotezę patvirtina daugelio tyrimų duomenys, rodantys kad imigrantams ir jų vaikams vėžio rizika greitai susilygina su vietinių šalies gyventojų ir skiriasi nuo jų gimtosios šalies rizikos. Pagrindinis daugelio vėžio rūšių rizikos faktorius yra amžius, kadangi senstant organizme daugėja genetinės medžiagos pakitimų. Vienas svarbiausių potencialiai modifikuojamų išorės faktorių, sukeliančių vėžį, yra tabako rūkymas. Vėžio sukėlimo rizikos veiksnius ir priežastis galima suskirstyti į tokias grupes: Kokia kiekvieno konkretaus susirgimo vėžiu priežastis, atsakyti beveik niekada nėra įmanoma, kadangi visais atvejais piktybinės ląstelės atsiradimui būtina turimų genetinių pakitimų ir išorės veiksnių sąveika. Pavyzdžiui, galima įtarti, kad vartojusiam daug alkoholio ir daug rūkiusiam ligoniui susirgus stemplės vėžiu jį sukėlė alkoholis ir rūkymas, tačiau stemplės vėžys diagnozuojamas ir nevartojantiems alkoholio ir nerūkantiems asmenims, tik atitinkamai kur kas rečiau.
Patogenezė
thumb|183px|kairėje|Pažeistos normalios ląstelės pasmerktos apoptozei (programuotai ląstelių mirčiai), tačiau vėžinės ląstelės jos išvengia.
FC Tranzit
Ventspilio „Tranzīts“ – buvęs Latvijos futbolo klubas iš Ventspilio.
Vėžys (liga)
Patogenezė
Audinio lygmenyje kancerogenezės pakopos gali būti skirstomos į: Ši klasifikacija tinkama solidiniams navikams, kraujo vėžio atveju vykstantys pakitimai yra panašūs, tačiau besikeičiančios ląstelės yra kaulų čiupuose arba periferiniame kraujyje ir nesuformuoja auglio siaurąja prasme.
Vėžys šiandien suvokiamas kur kas sudėtingiau nei tiesiog greitai besidalijančių nenormalių ląstelių visuma. Jį labiau galima palyginti su organizmu organizme, parazitu. Vėžio kamieninių ląstelių teorija teigia, kad tik nedidelė dalis vėžio ląstelių gali be galo dalintis, jos vadinamos kamieninėmis vėžio ląstelėmis. Manoma, kad vėžio kamieninės ląstelės išsivysto iš normalių kamieninių ląstelių.
FC Tranzit
Istorija
Klubas įkurtas 2006 m. Pateko į Virsliga.
Vėžys (liga)
Patogenezė
Kiekvienas piktybinis navikas turi onkogenų, naviko supresorinių genų mutacijų ir epigenetinių pakitimų, kurių visuma suteikia jam daugiau ar mažiau išreikštas vėžio savybes.
FC Tranzit
Istorija
Po 2010 m. sezono prijungtas prie FK Ventspils.
Vėžys (liga)
Simptomai
thumb|300px|Vėžio ar jo metastazių sukeliami simptomai priklauso nuo vietos, taip pat kai kuriais atvejais nuo auglio biologinių savybių. miniatiūra|kairėje|Ženkliai padidėjusios ir grubiu paviršiumi kepenys su daug baltos spalvos židinių – kasos vėžio metastazių miniatiūra|kairėje|Mikroskopu matomos greitai besidalijančios vėžio ląstelės
Vietiniai simptomai
Vietiniai simptomai priklauso nuo pirminio auglio vietos organizme. Auglys veikia aplinkinius audinius ir organus juos tiesiogiai spausdamas ir peraugdamas, išopėjęs navikas gali sukelti kraujavimą. Šitaip storosios žarnos vėžys gali sukelti žarnyno nepraeinamumą, stemplės vėžiui būdingi rijimo sutrikimai, plaučių vėžys dažnai pasireiškia kosuliu, skrepliavimu ir dažnais plaučių uždegimais, prostatos vėžys sukelia šlapinimosi sutrikimus. Dėl spaudžiamų kraujagyslių sutrikus kraujo apytakai audinyje jis gali apmirti (formuojasi nekrozės), arba pažeistos kraujagyslės gali kraujuoti.
Metastazių simptomai
Jie priklauso nuo metastazių vietos organuose ir audiniuose. Tai gali būti padidėję limfmazgiai, hepatomegalija (padidėjusios kepenys), kaulų skausmai, vėžinio proceso paveiktų kaulų lūžiai, skysčio kaupimasis pleuros ertmėje arba pilvo ertmėje (ascitas).
Sisteminiai simptomai
Šiai grupei priskiriamas svorio kritimas, karščiavimas be aiškios priežasties, padidėjęs prakaitavimas (vadinamieji B simptomai), anemija (mažakraujystė), kacheksija, blogas apetitas, nuovargis ir jėgų trūkumas. Paraneoplastiniai sindromai (pavyzdžiui, trombozės, embolijos, dermatomiozitas, neuropatija ar endokrininiai (hormoniniai) pakitimai) taip pat priskiriami sisteminiams vėžio simptomams.
Sergamumas bei mirtingumas
Lietuvoje vėžiu serga apie 70 tūkst. gyventojų, iš kurių kasmet miršta daugiau kaip 8 tūkst. pacientų. Kasmet šalyje užregistruojama apie 17 tūkst. naujų vėžio atvejų.
Suaugusiųjų vėžiai
Suaugusiems žmonėms dažniausiai diagnozuojamos karcinomos, rečiau leukemijos ir limfomos, dar rečiau sarkomos. Kai kurie suaugusiųjų piktybiniai navikai: šlapimo pūslės karcinoma, kraujo vėžys (leukemijos, mieloma), limfomos (Hodžkino limfoma, ne Hodžkino limfoma), smegenų navikai, krūties vėžys, gimdos kaklelio vėžys, kolorektalinė karcinoma, gimdos vėžys, plaučių vėžys, mezotelioma, burnos ertmės vėžys, kiaušidžių vėžys, kasos vėžys, prostatos vėžys, inkstų vėžys, odos vėžys, skrandžio vėžys, sėklidžių vėžys, skydliaukės vėžys, kepenų vėžys.
Vaikų vėžiai
Sergamumas vėžiu didžiausias pirmaisiais gyvenimo metais. Beveik pusę visų vaikų piktybinių navikų (vėžių) sudaro leukemijos ir limfomos, toliau pagal dažnumą seka centrinės nervų sistemos navikai (pvz., meduloblastoma), inkstų (dažniausiai Wilmso navikas), kaulų, minkštųjų audinių, nervinio audinio (pvz., neuroblastoma) ir akių navikai (dažniausiai retinoblastoma). Mergaičių ir berniukų sergamumas praktiškai nesiskiria. Kai kurių tipų navikais (pvz., neuroblastoma) dažniau serga baltosios rasės vaikai.
Gydymas
Kiekviena vėžio forma gydoma skirtingai.
Dažniausiai taikomi šie vėžio gydymo metodai:
Šiandien taikomas gydymas vadinamas multimodaline vėžio terapija, kai kiekvienam ligoniui individualiai parenkamas optimalus gydymas kombinuojant visus žinomus ir efektyvius metodus.
Yra taikomi ir kiti alternatyvūs vėžio gydymo būdai arba papildomi vėžio gydymo būdai, naudojantys hipnozę, masažą ar augalus, turinčius priešvėžinių medžiagų. Žinoma pakankamai šarlatanizmo ar nepatvirtintų gydymo metodų taikymo atvejų atvejų, kai nekvalifikuoti, neaprobuoti patarimai turėjo letalinių pasekmių.
Profilaktika
ES ekspertų parengtos ir periodiškai peržiūrimos, taisomos ir papildomos profilaktinės rekomendacijos yra geras pavyzdys, kaip paprastai ir suprantamai suformuluoti profilaktinius patarimus :
Sangajus
Sangajus  – aktyvus stratovulkanas pietryčių Ekvadore. Tai labiausiai aktyvus vulkanas šioje šalyje (aukštis 5230 m) ir nuo 1976 m. pasižymi savo sprogimais, bei vulkaninių pelenų išmetimu per vulkano stemplę. Ugnikalnis patenka į Sangajaus nacionalinio parko teritoriją (įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldą).
Beržuolis
Beržuolis – ežeras pietryčių Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, į rytus nuo Semeliškių miestelio. Ežero ilgis iš pietvakarių į rytus – 0,7 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 110,3 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais, tik rytinis krantas aukštesnis – prieina Dergionių miškas. Aplinkui daugiausia plyti krūmingos pievos. Šiaurės vakaruose išteka Beržuolės upelis link Strėvos upės. Vakarinėje pakrantėje įsikūrusi kaimo turizmo sodyba.
Papliaušys
Papliaušys (arba Ažugalis) – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, Aukštaitijos nacionaliniame parke, Linkmenų miško gilumoje, į šiaurę nuo Almajo ežero. Į rytus nuo kaimo teka Pliaušės upelis.
Istorija
Sovietmečiu priklausė Palūšės apylinkei.
Rudanugarė guotė
Rudanugarė guotė  – guoteninių (Hygrophoraceae) šeimos, guočių (Hygrophorus) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai smulkūs, vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–5 (7) cm skersmens, paplokščia, su gūbreliu, gliti, sausa, blizganti, plonamėsė, rudai gelsva, rudai geltona, centrinėje dalyje kaštono spalvos. Lakšteliai balti, vėliau – gelsvi, priaugtiniai. Kotas 3–6×0,5–1 cm, balsvas, gelsvas, prie lakštelių baltai taškuotas, su nežymia, greitai išnykstančia žiediška liekana. Trama plona, balsva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 6–9×3–5 μm.
Būdingi požymiai: kalvotų miškų grybas, kotas su gleivėta žiedo liekana.
Auga pavieniui, grupelėmis, eglynuose, su pušies priemaiša. Reta, valgoma.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 96 psl.
Kamieninių kraujo ląstelių transplantacija
Kamieninių kraujo ląstelių transplantacija, arba kaulų čiulpų transplantacija – kamieninių ląstelių infuzija po aukštų dozių chemoterapijos, taikoma gydant kai kurias onkohematologines ligas (limfomas, leukemijas) ir agresyvius solidinius navikus (germinacinius navikus, sarkomas).
Istorija
Prieš šimtą metų visi bandymai gydyti ligų (anemija, leukemija) pažeistus kaulų čiulpus buvo nesėkmingi. Tuo pat metu laboratorijose vykdomi eksperimentai su pelėmis, kurioms pažeisti kaulų čiulpai, parodė, kad galima sėkmingai gydyti taikant kaulų čiulpų, paimtų iš sveikų pelių, infuzijas. Tai leido iškelti hipotezę, kad galima sėkmingai transplantuoti vieno žmogaus kaulų čiulpus kitam (alogeninė transplantacija).
Kaulų čiulpų transplantacijos žmonėms nebuvo masiškai taikomos, kol nebuvo atrasta esminė žmogaus imuninės sistemos savybė – 1958 metais Žanas Dosė (Jean Dausset) aprašė pirmą iš daugelio žmogaus histokompatibilumo (histocompatibility) antigenų. Šie proteinai, randami ant daugelio organizmo ląstelių paviršiaus, vadinami žmogaus leukocitų antigenais arba HLA antigenais.
Pirmosios kaulų čiulpų transplantacijos pradėtos taikyti žmonėms – identiškų dvynių čiulpų transplantacijos. Pirmoji sėkminga transplantacija ne tarp identiškų dvynių buvo atlikta 1968 metais Minesotos universitete. Recipientas buvo vaikas sergantis sunkia imunodeficito liga, donoras – giminaitis.
Pirmoji negimininga kaulų čiulpų transplantacija atlikta Niujorke 1973 metais – penkiamečiui pacientui, sergančiam sunkia imunodeficito liga. Donoras rastas Danijoje.
Rūšys
Transplantacija būna trijų rūšių:
Procedūra
thumb|250px|Kaulų čiulpų biopsija, kurios metu iš dubenkaulio ar mentės surenkamos kamieninės ląstelės Donoro kamieninės ląstelės gali būti paimtos vienu iš trijų būdų:
Visi trys atvejai nėra pavojingi donorui – kamieninės ląstelės per kelias savaites pilnai atsistato.
Ėmimas iš kaulų čiulpų
Kamieninių ląstelių ėmimas iš kaulų čiulpų – nesudėtinga chirurginė procedūra. Donorui taikoma vietinė ar bendra nejautra ir dažniausiai iš klubakaulio centro sterilia adata imami kaulų čiulpai. Procedūra trunka kelias valandas, gali prireikti iki 100 dūrių.
Ėmimas iš periferinio kraujo
Kamieninių ląstelių ėmimas iš periferinės kraujo sistemos vyksta daugmaž taip:
Ląstelių prigijimas
Paimtos kamieninės ląstelės intraveniniu būdų suleidžiamos pacientui.
Po transplantacijos pavojingiausios yra pirmosios dvi - keturios savaitės. Chemoterapijos metu sunaikinus kaulų čiulpus, sutrinka ir susilpnėja imuninės sistemos veikla. Kol persodintos kamieninės ląstelės įsitvirtina ir pradeda gaminti naujas kraujo ląsteles, ligonis imlus įvairioms infekcijoms, linkęs kraujuoti. Skiriamos didelės antibiotikų ir kitų preparatų dozės siekiant apsaugoti nuo infekcijų ir jas gydyti. Taikomos trombocitų, eritrocitų transfuzijos. Ligonis geria specialius vaistus, saugančius nuo tranplantato prieš šeimininką reakcijos išsivystymą.
Tėja
Tėja arba Eurifaesa („plačiai šviečianti“) graikų mitologijoje – titanidė, Gajos ir Urano dukra. Ji su Hiperionu, savo broliu, susilaukė Helijo, Saulės dievo, Selenos, Mėnulio deivės, Eos, aušros deivės. Pagal Homerišką himną Helijui, Eurifaesa yra minima kaip jo motina. Vienas pats vardas Tėja reiškia paprasčiausiai „deivė“. Pilnas deivės pavadinimas yra Tėja Eurifaesa („plačiai šviečianti deivė“). Tėjos mitologinis vaidmuo, kad ji buvo Selenos, Mėnulio deivės, motina, siejasi su viena teorija, pagal kurią hipotetinė planeta pavadinimu Tėja, susidūrusi su Žeme, dėl šios priežasties atsirado Mėnulis.
Kamieninių kraujo ląstelių transplantacija
Ląstelių prigijimas
Jei procedūra sėkminga ir organizmas neatmeta svetimų ląstelių, per 2-4 savaites kamieninės ląstelės prigyja ir pradeda gaminti kraują, palaipsniui nutraukiamas antibakterinis, priešvirusinis gydymas, mažėja kraujo preparatų perpylimas. Jei neišsivysto kitos komplikacijos ligonis po 4–8 savaičių išrašomas namo.
OC
OC gali reikšti:
ºC gali reikšti:
O.C. gali reikšti:
oc gali reikšti:
Miodusi Stasiovienta
Miodusi Stasiovienta  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 15 namų ir 89 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 16 namų ir 107 gyventojai, iš kurių 57 vyrai ir 50 moterų.
Dausynų atminimo ženklas partizanams
Paminklas
Ženklas betoninis, tipinis, trikampis stačiasienis, su Vyčio kryžiaus siluetu viršūnėje, įmontuotas į apskritą betoninį cokolį, pagrindiniu fasadu atsuktas į pietus. Priekinėje plokštumoje yra įgilintas 14 eilučių memorialinis tekstas: „DAUSYNŲ KAIME / 1945 06 03 / ŽUVO TICO BŪRIO / PARTIZANAI // GRUPĖS VADAS / JUOZAS VAIŠVILAS / G. 1922 M. / PRANAS GENČAS / G. 1927 M. / ANTANAS LUČINSKAS / G. 1929 M. / KAIMO GYVENTOJAS / JURGIS DIRGĖLA / G. 1930 M“.
Paminklinės teritorijos plotas – 4 m². Tipinio atminimo ženklo aukštis – 1,6 m.
Istorija
Mižuikų apylinkės miškuose 1944 m. pabaigoje ėmė burtis Kretingos ir Telšių apskričių paribyje buvusių Kulių, Endriejavo, Plungės ir Rietavo valsčių partizanai, priklausę Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos būriui, kuriam 1945 m. vadovavo Kostas Ticius (Ticas). 1945 m. birželio 3 d. per enkavedistų ir NKVD kariuomenės rezervo surengtą karinę baudžiamąją operaciją Dausynų kaime netoli Juozo Vaišvilo namų į apsuptį pateko K. Ticiaus (Tico) būrio 5 partizanų grupė. Per susišaudymą žuvo grupės vadas Juozas Vaišvilas (g. 1922 m.), partizanai Pranas Genčas (g. 1927 m.), Antanas Lučinskas (g. 1929 m.) ir kaimo gyventojas Jurgis Dirgėla (g. 1930 m.). Į enkavedistų nelaisvę, pasibaigus šoviniams, pateko partizanas Stasys Vaišvila. Pasislėpti pavyko tik sunkiai sužeistam Antanui Ruškiui (1924–2012).
Žuvusiems atminti 2008 m. spalio 8 d. Dausynų kaimo pakelėje buvo pastatytas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas, Vilnius).
Čirčeo kultūra
thumb|Monte Čirčeo kalnas Čirčeo kultūra  – vėlyvojo paleolito archeologinė kultūra, Pavadinta pagal Monte Čirčeo kyšulį-kalvyną apie 95 km į pietus nuo Romos.
Arealas
Čirčeo kultūra 30 000-24 000 m. pr. m. e. buvo paplitusi Vidurio Italijos pietinėje dalyje. Ją 1939 m. išskyrė Albertas Karlas Blankas. Čirčeo nacionalinis parkas pretenduoja tapti UNESCO Pasaulio paveldo objektu.
Kultūra
Čirčeo kultūros žmonės neandertaliečiai gyveno urvinėse (Foselonė) ir atvirose (Ponto lyguma) gyvenvietėse. Vertėsi medžiokle, rinko maistą. Naudojo skeltes su statmenu retušu nubukinta nugarėle, įvairių tipų gremžtukus, rėžtukus, masyvius grąžtus. Iš kaulo ir rago gamino adatinius antgalius, paplokščius smaigus, ylas ir kita. Gyvenvietėse dar aptinkama titnaginių įrankių, turinčių Orinjako kultūros požymių. Jie dažniausiai gaminti iš plačių skelčių ir nuoskalų, nuskeltų nuo vienagalių ir dvigalių skaldytinių. Čirčeo kultūrą pakeitė Gravetės kultūra.
Varnupis (Širvėna)
Varnupis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Biržų, prie kelio Astravas – Braškiai.
Palazdijis
Palazdijis – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 3 km į pietus nuo Lazdijų. Nusitęsęs iš šiaurės į pietus 0,98 km, plotis iki 0,35 km. Altitudė 130,2 m. Ežeras gana švarus ir gilus, giliausia vieta siekia 21 metrą. Krantai sausi, aukšti, vakaruose – statūs, tik pietuose žemi ir pelkėti. Apyežerėje plyti daugiausia dirbami laukai, pievos, iš vakarų juosia miškas. Palazdijo ežeru prateka upelis į tuoj šiauriau telkšantį Baltajo ežerą (Kirsnos baseinas).
Šiame ežere yra gausu karosų, lydekų, karpių ir kuojų.
Rytinėje ežero pakrantėje įsikūrę Papalazdijai I, eina kelias.
Malesovizna
Malesovizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jeleniavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į vakarus nuo Jeleniavo, apie 18 km į šiaurės vakarus nuo Suvalkų ir 125 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Liquido
Liquido buvo Vokietijos alternatyvaus roko grupė, kurią 1996 metais įkūrė keturi muzikantai: Grupės sudėtis nuo pat pradžios nesikeitė.
Jau tuoj pat po įkurimo grupė įrašė pirmą savo Demo diską „Narcotic Demo '96“, kuriame buvo didžiausias hitas „Narcotic“. Daina „Narcotic“ išpopuliarėjo tik 1999 metais, po debiutinio albumo „Liquido“ išleidimo. Velėsni hitai: „Play Some Rock“, „Stay With Me“, „Ordinary Life“, „Love Me, Love Me“, „Agree To Stay“, „Why Are You Leaving?“, „Gameboy“, „Pop The Bottle“, „Drop Your Pants“.
Grupė yra išleidusi šešis albumus: „Liquido“ (1999), „At The Rocks“ (2000), „Alarm! Alarm!“ (2002), „The Essential“ (2004), „Float“ (2005), „Zoomcraft“ (2008)
Grupė 2009 m. apie išsiskyrimą pranešė savo interneto svetainėje.
Rašmenų sanglauda
Rašmenų sanglauda (arba kerningas) – veiksmas tipografijoje, kai įvairiapločio šrifto simboliai pagal formą derinami tarpusavyje.
Šriftuose su gera sanglauda tarpai tarp rašmenų yra labai panašaus pločio.
Žilinčiškės (Alytus)
Žilinčiškės – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 10 km nuo Daugų.
Pažeimenys
Pažeimenys – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Šakarvos. Kaimas yra Aukštaitijos nacionaliniame parke, Žeimenio ežero pakrantėje.
Istorija
Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.
JPN
JPN, Jpn arba jpn be taškų arba su taškais gali reikšti:
Teismo konsultantas
Teismo konsultantas ( 'teismo draugas')– teismo tarnautojas, konsultantas; teisinė pareigybė. Teismo konsultantas apibendrina ir analizuoja teismų praktiką, statistiką, kitus duomenis, atlieka kitą metodologinį darbą. Teismo konsultantui teisinis išsilavinimas neprivalomas, tačiau rekomenduojamas.
Nuorodos
pt:Anexo:Lista de expressões jurídicas em latim
Juodasmakris delfinas
Juodasmakris delfinas (Lagenorhynchus australis) yra nedidelis delfinas, sutinkamas vandenyse aplink Ugnies Žemę Pietų Amerikoje.
Gimę juodasmakriai delfinai yra apie 1 m ilgio, suaugę – 2,1 m. Suaugę juodasmakriai delfinai sveria 115 kg. Snukis ir smakras tamsiai pilki. Nugara juoda, pilvas baltas, taip pat po baltą dėmę yra po kiekvienu iš pelekų, kurios vadinamos „pažastimis“. Patys pelekai nedideli.
Teminis žemėlapis
Teminis žemėlapis – tai žemėlapis, kurių turinio pagrindiniai elementai rodo pasirinktojo kartografuoti gamtos ar visuomenės reiškinio ryšius su vietovės geografiniais elementais. Teminių žemėlapių geografinį pagrindą sudaro dalis bendrojo geografinio žemėlapio turinio elementų, būtinų orientavimuisi – retas upių tinklas, svarbiausieji keliai, didžiausiosios gyvenvietės, o specialiojo turinio objektai ar reiškiniai (pav., augalijos žemėlapyje – augalija, gyventojų žemėlapyje – gyventoju pasiskirstymas, žemės ūkio augalų žemėlapyje – javų pasėlių pasiskirstymas ir kita), vaizduojama labai detaliai.
Gamtiniai teminiai žemėlapiai
Šiuose žemėlapiuose vaizduojami Žemės fiziniai geografiniai elementai, pavyzdžiui, reljefas, Žemės gelmių sandara, paviršiniai vandenys, dirvožemiai, augalija, gyvūnija.
Geologiniai žemėlapiai
Juose vaizduojama Žemės plutos sudėtis, sandara, judesiai, raida, naudingųjų iškasenų telkiniai. Dažniausi tokie geologiniai žemėlapiai:
Geofiziniai žemėlapiai
Juose vaizduojami Žemės plutoje vykstantys fizikiniai procesai. Svarbiausieji geofiziniai žemėlapiai:
Dar būna labai specializuotų, siauro turinio ir labai konkretaus pritaikymo geofizinių žemėlapių, pavyzdžiui, rodančių kvazigeoido nutolimą nuo elipsoido, vertikalės nukrypimą nuo dienovidinio ir lygiagretės, magnetinio lauko horizontalųjį ir vertikalųjį komponentus, geotermines sąlygas.
Vieningoji Rusija
„Vieningoji Rusija“ – Rusijos Federacijos politinė partija, dažniausiai save priskirianti prie centristinių pažiūrų partijų. Ji palaiko dabartinį Rusijos prezidentą Vladimirą Putiną. Įkurta 2001 m. gruodį, sujungus partijas „Tėvynė – visa Rusija“ ir „Vienybė“.
Teminis žemėlapis
Reljefo žemėlapiai
Juose vaizduojama Žemės paviršiaus nelygumu visuma: kalnai, lygumos, žemumos, slėniai, griovos, daubos. Taip pat parodoma nelygumu kilmė ir tipai. Svarbiausieji reljefo žemėlapiai:
Vieningoji Rusija
Partija, palyginti, yra nauja Rusijos parlamente, tačiau dėl Putino populiarumo šiuo metu yra valdančioji – 2021 m. rinkimuose į Dūmą partija laimėjo 324 vietų.
Asteriksas ir Obeliksas: Jos Didenybės tarnyboje
Asteriksas ir Obeliksas: Jos Didenybės tarnyboje yra ketvirtas Asterikso nuotykių filmas (pirmieji trys: „Asteriksas ir Obeliksas prieš Cezarį“, „Asteriksas ir Obeliksas: misija Kleopatra“, „Asteriksas Olimpinėse žaidynėse“). Išleistas ir 3D formatu. Kuriant buvo remtasi komiksų knygomis „Asteriksas Britanijoje“ (Asterix in Britain) bei „Asteriksas ir normanai“ (Asterix and the Normans).
Vieningoji Rusija
Partija palaikė Dmitrijaus Medvedevo kandidatūrą 2008 m. prezidento rinkimuose.
Kojas
Kojas graikų mitologijoje – išminties titanas. Jis buvo Gajos ir Urano sūnus. Su Febe, savo seserimi, talento titanide, susilaukė Leto ir Asterijos. Jis yra Apolono ir Artemidės senelis, nes Leto jų susilaukė kartu su Dzeusu. Kojas, kaip ir kiti titanai, buvo nuversti Olimpo dievų.
Zbulituv Malai
Zbulituv Malai  – kaimas Lenkijos rytuose, Vohino valsčiuje, Palenkės Radzino apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Vohino, apie 8 km į rytus nuo Palenkės Radzino ir apie 59 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Asteriksas ir Obeliksas: Jos Didenybės tarnyboje
Siužetas
Tuo tarpu Asteriksui su Obeliksu patikėta kita svarbi misija: iš niekam tikusio genties vado sūnėno Justforkikso padaryti tikrą galą. O niekas taip negrūdina vyro kaip kelionės ir mūšiai, tad davę statinę savo magiško gėrimo, kartu su plevėsa Justforkiksu, Asteriksas ir Obeliksas keliauja padėti kaimeliui Britanijoje.
Core fonts for the Web
Pagrindiniai žiniatinklio šriftai („Core fonts for the Web“) – tai korporacijos Microsoft projektas, kurio tikslas buvo pateikti universalų TrueType tipo šriftų rinkinį žiniatinklio reikmėms. Projektas pradėtas 1996 m., šriftai nuo to laiko platinti nemokamai, bet su apribojimais. Korporacija Microsoft projekto atsisakė 2002 m., bet kitoms įmonėms leidžiama toliau platinti šriftus su tais pačiais apribojimais.
Šių šriftų platinimo sąlygų esmė: bet kas gali pateikti jų failus vartotojams interneto tarnybinėje stotyje; draudžiama keisti jų failų formatą bei turinį; draudžiama platinti juos bet kokiose laikmenose ar kitų paketų sudėtyje.
Rinkinį sudaro šie šriftai: Andale Mono, Arial, Arial Black, Comic Sans MS, Courier New, Georgia, Impact, Times New Roman, Trebuchet MS, Verdana, Webdings. Šriftas gali turėti po keturis variantus: įprastas (normal), paryškintas (bold), kursyvu (italic), paryškintas kursyvu (bold italic).
Tai šriftai su lietuviškomis raidėmis. Be to, jie yra plačiai paplitę, kadangi jie taip pat yra platinami Microsoft Windows paketo sudėtyje. Dėl suderinamumo ir kitų sistemų vartotojai dažnai įsidiegia juos į savo kompiuterius.
Teminis žemėlapis
Reljefo žemėlapiai
Pastaraisiais dešimtmečiais pradėta sudarinėti specializuotus (taikomuosius) reljefo žemėlapius: paleomorfologinius, inžinerinius geomorfologinius, agrarinius geomorfologinius, paieškinius ir kitokius.
Klimatiniai žemėlapiai
Juose vaizduojami kartografuojamosios teritorijos klimato ypatumai, klimatą sąlygojantys veiksniai. Būdingiausi klimatiniai žemėlapiai:
Fenologiniai žemėlapiai
Juose vaizduojama gyvosios gamtos reiškiniu tolygaus pasikartojimo datos (atitinkančios metų sezonu ir pasezonių kaitą) arba sezoninių darbų terminai (dažniausiai žemės ūkyje). Šių žemėlapių populiariausios tokios grupės:
Hidrologiniai žemėlapiai
Juose vaizduojama paviršinių vandenų pasiskirstymas ir to pasiskirstymo dėsningumai, taip pat vandens ištekliai, režimas, panaudojimas, vandens apsaugos priemonės nuo teršimo. Svarbiausieji hidrologiniai žemėlapiai:
Jūrų žemėlapiai (jūrlapiai)
Juose vaizduojama vandenynų ir jūrų fizinės geografinės sąlygos, tinkamos navigacijai, taip pat navigacijos Įrenginių išsidėstymas, jūreivystės istorijos duomenys. Skirstomi į;
Augalijos žemėlapiai
Juose vaizduojama augalijos geografinis pasiskirstymas, to pasiskirstymo dėsningumai, augalijos sudėtis, ištekliai, rekomendacijos, kaip racionaliau augalija panaudoti arba atkurti. Populiariausi – geobotaniniai ir floros  žemėlapiai.
Gyvūnijos, arba zoogeografiniai
Dar yra zoocenozių žemėlapių, kurie rodo fizinės geografinės aplinkos (reljefo, vandenų, augalijos, dirvožemių) ryšį su gyvūnijos paplitimu.
Kraštovaizdžių (landšaftų) žemėlapiai
Juose, vaizduojamas tipologinis teritorijos suskirstymas pagal dėsningai tarpusavyje susijusių įvairių gamtinių komponentų kompleksus. Būna jie dvejų rūšių:
Socialiniai teminiai žemėlapiai
Socialiniuose teminiuose žemėlapiuose vaizduojami visuomeniniai reiškiniai, pavyzdžiui, gyventojų pasiskirstymas, nagrinėjamos ūkio, mokslo, kultūros, švietimo, sveikatos apsaugos, žmonių gyvenimo sąlygų, istorijos, lingvistikos ir kitokios problemos.
Buities sąlygų žemėlapiai
Jie rodo gyventojų materialinės gerovės lygį ir dinamiką. Populiariausi tokie žemėlapiai:
Švietimo, mokslo ir kultūros žemėlapiai
Juose vaizduojamas žmonių dvasinės kultūros lygis. Dažniausiai sudaromi mokymo ir mokslo įstaigų, bibliotekų, teatru ir kino teatrų, vaikų įstaigų, muziejų žemėlapiai.
Istoriniai žemėlapiai
Jie atspindi svarbiausiuosius valstybės, regiono, žemyno arba viso Žemės rutulio istorinius įvykius ir politinius pakitimus. Populiariausi istoriniai žemėlapiai:
Giovanni da Verrazzano
Keliautojo gimimo vieta tiksliai nežinoma – vieni autoriai nurodo ja buvus Grevės vietovę Toskanoje (netoli Florencijos), tačiau dabar linkstama manyti, kad jis gimė Lione, Alesandro di Bartolomėjo ir Džiovanos Veracanų šeimoje. 1506 m. Džiovanis de Veracanas persikėlė į Diepą, kur pradėjo jūrininko karjerą. Pradžioje plaukiojo Viduržemio jūra, galbūt dalyvavo ir tolimesnėse kelionėse.
thumb|left|160px|Pirmosios kelionės maršrutas 1523 m. Prancūzijos karalius Pranciškus I, siekdamas neatsilikti nuo kitų Europos šalių, suruošė ekspediciją į Ameriką. Jos tikslas buvo rasti kelią į Ramųjį vandenyną Šiaurės Amerikoje. Ekspedicijos vadovu paskirtas Džiovanis de Veracanas. Ekspediciją sudarė 4 laivai, tačiau pajudėję iš Normandijos jie netrukus pateko į audrą ir buvo nublokšti į Britaniją. Du laivai sudužo, La Normande vėliau grįžo atgal, o kelionę tęsė tik La Dauphine. Veracanas pasuko saugesniu keliu per Madeirą. 1524 m. keliautojas paliko Madeirą ir pasuko link Šiaurės Amerikos. Po poros mėnesių ekspedicija pasiekė Baimės kyšulį (dab. Šiaurės Karolina) ir toliau pakrante plaukė į šiaurę. Keliautojai praplaukė Pamliko užutėkį, pasiekė Česapyko ir Delavero įlankas, o 1524 m. balandžio 17 d. prisišvartavo ties Hadsono žiotimis (dab. Niujorko miestas). Veracanas šias žemes pavadino Naujuoju Angulemu (Nouvelle-Angoulême) ir paskelbė Prancūzijos valda. Taip pat buvo pasiekta Long Ailando sala, Naraganseto įlanka. Toliau Veracanas plaukė į šiaurę, pagal dabartinį Meiną, Naująją Škotiją ir Niufaundlandą, o 1524 m. liepą grįžo į Prancūziją.
1527 m. Džiovanis de Veracanas suorganizavo antrąją kelionę į Ameriką (ją parėmė Žanas Ango ir Filpas de Šabo). Keliautojas pasiekė Brazilijos krantus, ten pasikrovė brazilmedžio (dygliuotosios cezalpinijos) medienos ir, neradęs kelio į Ramųjį vandenyną, grįžo atgal. 1528 m. Veracanas trečią kartą išvyko į Ameriką. Šį kartą jis pasiekė Floridą, iš ten – Bahamus, Karibų salas. Keliautojas prisišvartavo vienoje iš salų (galimai Gvadalupoje), bet ten buvo sučiuptas vietinių indėnų karibų, nužudytas ir suvalgytas.
Džiovanio Veracano kelionės liko mažai kam žinomos, Hadsono upės atradėju paprastai laikomas Henris Hadsonas. Visgi, šio keliautojo garbei pavadintas Veracano tiltas Niujorke.
Algimantas Stasys Bundza
Algimantas Stasys Bundza (g. 1907 m. vasario 11 d. Viduklėje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, poetas.
Biografija
Baigė Raseinių gimnaziją. 1925 m. pradėjo bendradarbiauti periodiniuose leidiniuose „Lietuva“, „Lietuvos žinios“ „Rytas“, „Ūkininkas“, „Mūsų momentas“, Lietuvos aidas, „Mūsų balsas“, „Šiaurės Lietuva“. Nuo 1933 m. laikraščio „Šiaurės Lietuva“ redaktoriaus pavaduotojas, „Mūsų balsas“, „Biržų žinios“, „Mūsų kraštas“ techninis redaktorius. 1934–1935 m. redagavo laikraščius „Šiaulių žinios“, „Šiaulių aidas“, Jaunųjų literatų kolegijos Šiauliuose žurnalą „Taškas“. Iki 1940 m. laikraščio „Darbas“ korespondentas Vilniuje.
Neoliberalizmas
thumb|[[Friedrich August von Hayek, vienas iš neoliberalizmo teoretikų]] Neoliberalizmas – intelektualinė ir politinė ideologija, siekianti ekonomikos vystymosi ir politinio suverenumo taikant ekonominio liberalizmo principus. Skirtingai nuo ankstyvojo liberalizmo, jis neneigia valstybinės rinkos reguliacijos, biudžetinių lėšų svarbos, tačiau save priešpastato socialiai orientuotos rinkos ideologijai. Judėjimas kartais apibūdinamas kaip bandymas grįžti prie XVIII a. ir XIX a. klasikinio liberalizmo ekonominės politikos.
Doisuthepujo nacionalinis parkas
Doisuthepujo nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Čiangmajaus provincijoje jungiantis 13 miškų. Parkas įkurtas 1981 m. balandžio 14 d.
Neoliberalizmas
Principai
Neoliberalizmo požiūriu ekonominė laisvė yra politinės laisvės pagrindas: ekonominė galia, atskirta nuo vyriausybės politinės galios ir priklausanti privatiems asmenims, apsaugo piliečius nuo vyriausybės kišimosi į jų privatų gyvenimą. Socialinė nelygybė yra ekonomiškai naudinga, nes skatina konkurenciją. Neoliberalai kritikuoja didelio masto viešąjį ūkio sektorių, didelius progresinius mokesčius ir biurokratizmą – esą tai stabdo ūkinę ir visuomeninę pažangą, dėl to siekiant ekonominio efektyvumo reikia privatizuoti nepelningai veikiančias valstybines įmones, atsisakyti darbo ir finansų rinkų reguliavimo, mažinti mokesčių naštą ir profsąjungų įtaką. Pasak neoliberalizmo ideologų, valstybė turėtų vykdyti ekonominę veiklą tik tose ūkio šakose, kurių plėtra nėra suinteresuotas privatus kapitalas (pvz., švietimas, sveikatos apsauga, transporto ir visuomeninė infrastruktūra, teisėsauga). Tikima, kad sumažinus valstybės išlaidas socialinei apsaugai, ginklavimuisi, biurokratiniam aparatui išlaikyti, subsidijoms teikti sumažės biudžeto deficitas ir infliacija, ekonomika stabiliai funkcionuos visiško užimtumo sąlygomis.
Doisuthepujo nacionalinis parkas
Vieta
Parkas užima 261,06 km² plotą ir apima Amfoemaerimo (Amphoe Mae Rim), Maetaengo (Mae Taeng), Hangdongo (Hang Dong), Mueango (Mueang) ir Čiangmajo (Chiang Mai) apylinkėse. 15 km į vakarus nuo Čiangmajo yra Dosuthepo (1676 m), Doibuakha ir Doipui (1685 m) kalnų viršūnės.
Neoliberalizmas
Principai
Neoliberalizmo siekis – vartotojiškos visuomenės sukūrimas. Kadangi šalių viduje konkurencija dažnai gali būti maža, privalu atverti rinkas. Pasaulinėje rinkoje žmonės ir valstybės dalyvauja kaip verslininkai, bet optimalų rinkos mechanizmo veikimą riboja valstybių protekcionizmo politika, tarptautinės prekybos, investicijų ir migracijos kliūtys. Neoliberalizmas kovoja prieš bet kokius ribojimus, trukdančius nevaržomam kapitalo, darbo, prekių ir paslaugų judėjimui, skatina globalizaciją.
Doisuthepujo nacionalinis parkas
Flora ir fauna
Doisuthepujo nacionaliniame parke vyrauja: Iš retų augalų parke sutinkama: rudoji šorėja (Shorea obtusa), shorea siamensis, bukalapis sparnenis (Dipterocarpus obtusifolius), krausva (Lagerstroemia tomentosa), gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus), kvapioji hopėja (Hopea odorata), briaunotasis sparnūklis (Anisoptera costata), gleivingoji pušis (Pinus kesiya) ir kt. Parke gyvena: Indijos muntjakas, makakos, Indinis zambaras, laibaliemenės beždžionės, sutinkama daugiau nei 200 rūšių paukščių: didžioji vanaginė gegutė (Cuculus sparverioides), bankivinė višta, sidabrinė lofura (Lophura nycthemera), volungė (Oriolus chinensis), pavasarinė kaboklė (Loriculus vernalis), azijinė rojinė musinukė (Terpsiphone paradisi), rusvasis ilgauodegis vikšralesys (Pericrocotus flammeus) ir kt.
Neoliberalizmas
Principai
Neoliberalizmo šalininkai siūlo visiškai atsisakyti muitų, eksporto subsidijų ir kt. tarpt. prekybos apribojimų, pereiti prie slankių valiutų kursų sistemos, leisti visų šalių gyventojams laisvai keliauti ir dirbti be vizų visame pasaulyje. Siekiama, kad tarptautinės organizacijos ir verslo struktūros turėtų kuo didesnę įtaką, nes esą globalines ekonomines problemas jos sprendžia geriau nei nacionalinės vyriausybės.
Neoliberalizmo atstovai
Vieni ryškiausių neoliberalizmo atstovų priklausė taip vadinamai Čikagos mokyklai, kurios žinomiausia figūra – Miltonas Friedmanas. Neoliberalizmas kaip ideologija patyrė stiprų smūgį kilus 2008–2009 m. pasaulio ekonominei krizei, kadangi nesugebėjo sukurti stabilios rinkos modelio, kuriai būtinas mokestinis, taip pat monetarinės politikos reguliavimas bei kylančių kainų „burbulų“ kontrolė, kaip ir efektyvi kova su nedarbu: ES šalyse pasiekusiu apie 10 %.
Padvarionių apylinkė
Padvarionių apylinkė sovietmečiu buvo:
Kokskatlano kultūra
Kultūra
Kokskatlano kultūros žmonės – sezoniniai klajokliai, gyveno urvuose ir stovyklose, šiltuoju laikotarpiu upių slėniuose ir stačiose atšlaitėse įkurdavo dideles gyvenvietes. Vertėsi medžiokle, rinko augalinį maistą, buvo žemdirbystės ir sodininkystės pradmenų, auginti kukurūzai (aptikta kukurūzo burbuolė, datuojama 7000 m. pr. m. e.), žirniai, pupos, pipirai, moliūgai.