cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lugava
Lugava arba Čaikovskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Чайковское) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio kaimo gyvenvietės kaimas prie Ilmės upės.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. Pirmą kartą paminėtas 1719 m. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas, nuo 1874 m. balandžio 9 d. Lugavos valsčiaus kaimas. Priklausė Juodlaukių parapijai. 1929 m. rugsėjo 30 d. prijungti Senieji Lenkučiai (Alt Lenkutschen, 1905 m. buvo 8 gyventojai ), Naujieji Lenkučiai (Neu Lenkutschen, 1905 m. buvo 12 gyventojų ), Draskinėliai (Draskinehlen, nuo 1938 m. Neulugau, 1905 m. buvo 45, 1910 m. 50 gyventojų ), Patrempčiai (Potrempschen, nuo 1938 m. Kleinlugau, 1905 m. buvo 169, 1910 m. 146 gyventojai ), Varlino palivarkas (Vorwerk Warlin, nuo 1946 m. Sovetskojė,, 1905 m. buvo 24 gyventojai ) ir Nendrynas.
1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Instenburgo rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Frunzenskojės apylinkės kaimas.
Mundus
Mundus – išgalvotas pasaulis – erdvė, kurios teritorijoje vyksta The Elder Scrolls serijos žaidimų veiksmas. Mundus yra aplink Oblivion pasaulį ir jis yra Aetherius karalystės ir Nirn planetos dalis. Nirn planetai Mundus yra kaip oras, kuris visiškai nematomas ir nejaučiamas. Mundus yra seniau įgyvendintas aedra būtybių pasaulis, kuris buvo pasmerktas pražūti.
Mundus struktūra
Mundus pasaulis yra padalintas į dvi dalis: į aedra dievybių buveinę – karalystę Aetherius ir į tuščią, tamsią ir apleistą erdvę aplink visą Aetherius, Oblivion ir Nirn. Erdvė aplink Aetherius, Oblivion ir Nirn yra priskiriama Nirn planetai. Aetherius karalystė yra apgyvendinta vien aedra dievais, kurie dar vadinami et’Ada. Mirtingieji iš Nirn mano, kad Aetherius yra rojus, kuriame ilsisi mirusios jų protėvių dvasios. Šiauriečiai Aetherius karalystę vadina Sovngaard. Aetherius teritorijoje gyvena 11 aedra dievų:
Tiuringo mašina
thumb|200px|Animacija, iliustruojanti Tiuringo mašinos darbą Tiuringo mašina – abstraktus kompiuterio vykdymo modelis, kurį 1936 metais sukūrė Alanas Tiuringas, norėdamas matematiškai apibrėžti algoritmus.
Tiuringo mašina – tai automatas, vykdantis begalinę rūšiuotų instrukcijų seką, bei įsimenantis būseną. Skirtingų instrukcijų bei būsenų kiekiai – baigtiniai.
Aprašymas
Tiuringo mašiną sudaro:
Vienos juostos Tiuringo mašina
Vienos juostos Tiuringo mašiną galima aprašyti kaip, kur
k - juostų Tiuringo mašina
Naudojant k juostų, Tiuringo mašiną taip pat galima aprašyti kaip, tik \delta funkcija skirsis:
Rūšys
Jei kiekvienai simbolio ir būsenos porai yra daugiausiai viena reikšmė veiksmų lentelėje, Tiuringo mašina vadinama deterministine, priešingu atveju – nedeterministine.
Kiekviena Tiuringo mašina skaičiuoja dalinę suskaičiuojamą funkciją pagal paduotą pradinę simbolių seką, t. y. elgiasi kaip kompiuterio programa. Įrodyta, kad kiekvienos Tiuringo mašinos veiksmų lentelę galima užrašyti kaip simbolių seką. Taigi galima sukonstruoti tokią Tiuringo mašiną, kuri, gavusi kitos Tiuringo mašinos veiksmų lentelę ir pradinius duomenis kaip simbolių eilutę, suskaičiuos duotosios Tiuringo mašinos funkcijos rezultatą. Tokia mašina vadinama universaliąja Tiuringo mašina.
Nedeterministinę vienajuostę Tiuringo mašiną, kuri baigusi darbą sustoja ties pirma iš kairės tuščia ląstele, vadiname standartine Tiuringo mašina. Tokios mašinos abėcėle, būna aibė
Tiuringo mašinos sustojimo problema
Įrodoma, kad toks algoritmas neegzistuoja.
Tiuringo tezė
Kai kada minima, jog ta ar kita kalba „atitinka Tiuringo standartą“. Tai reiškia, jog ja įmanoma užprogramuoti visas užduotis, kurias galėtų atlikti Tiuringo mašina. Pavyzdžiui, Asembleris, nors ir sunki kalba, Tiuringo standartą atitinka, tuo tarpu SQL – ne.
Uostomasis tabakas
miniatiūra|Keletas uostomojo tabako rūšių. Uostomasis tabakas – tabako produktas, vartojamas įtraukiant per nosį. Plačiai žinomas žargoniniu pavadinimu „snufas“ nuo angliško termino snuff, kuris turi šiek tiek platesnę reikšmę.
Ivans Ribakovs
Ivanas Ribakovas (g. 1960 m. birželio 29 d. Zarasuose, Lietuvos TSR) – Latvijos rusų kilmės politikas. Latvijos seimo deputatas, politinės partijos Santarvė narys.
Konteinerinė pakuočių ir pakuočių atliekų surinkimo sistema
Konteinerinė pakuočių ir pakuočių atliekų surinkimo sistema – viena dažniausiai taikomų pakuočių atliekų surinkimo sistemų, kai atliekas namų ūkiai, bendrijos bei įmonės kaupia specialiuose konteineriuose, dėžėse ar maišuose, kurios reguliariai (pvz., kas savaitę) ištuštinamos ir išvežamos atliekų surinkimui skirtais sunkvežimiais.
Uostomasis tabakas
Uostomosis tabakas dar yra naudojamas gydyti kvėpavimo takų ligoms.
Konteinerinė pakuočių ir pakuočių atliekų surinkimo sistema
Konteinerinės pakuočių atliekų surinkimo sistemos
Priklausomai nuo to, kaip įvairiose šalyse organizuojamas pakuočių atliekų surinkimas konteinerių pagalba ir kokios galimos tokios atliekų surinkimo sistemos finansavimo schemos, skiriamos 5 konteinerinės atliekų surinkimo sistemos:
Uostomasis tabakas
Istorija
Pirmą sykį rašytiniuose šaltiniuose tabako uostymas paminėtas dar 1493 m. – indėnų paprotį uostyti tabaką aprašė vienuolis Ramon Pane, keliavęs kartu su Kolumbu jo antrojoje ekspedicijoje.
Konteinerinė pakuočių ir pakuočių atliekų surinkimo sistema
Konteinerinė pakuočių ir pakuočių atliekų surinkimo sistema Lietuvoje
Lietuvoje veikianti konteinerinė pakuočių ir pakuočių atliekų surinkimo sistema iš gyventojų veikia palyginti neseniai, todėl šalyje dar nėra galutinai susiformavę rūšiavimo įpročiai. Paskaičiuota, kad Lietuvoje surūšiuojama maždaug 20–30 proc. visų pakuočių atliekų. Dėl to šalyje veikianti konteinerinė pakuočių atliekų surinkimo sistema dažnai įvardijama kaip neefektyvi, ją būtina tobulinti. Didžiausios problemos su kuriomis susiduriama: pakuočių ir pakuočių atliekų surinkimas iš gyventojų, dėl ko nevykdomos valstybinės pakuočių atliekų tvarkymo užduotys, šalyje trūksta specialių rūšiavimui skirtų konteinerių, nevykdomas pakuočių registras, todėl ne visi gamintojai ir importuotojai sąžiningai prisideda prie pakuočių ir pakuočių atliekų tvarkymo finansavimo, savivaldybės nėra suinteresuotos skatinti gyventojus rūšiuoti bei taikyti diferencijuotus mokesčius už atliekų tvarkymą ir kt.
Uostomasis tabakas
Istorija
1561 m. prancūzų ambasadorius Portugalijoje Jean Nicot uostomojo tabako nusiuntė Prancūzijos karalienei Katerinai d’Mediči kaip siūlomą vaistą nuo migrenos.
XVII a. prasidėjo judėjimai prieš uostomojo tabako vartojimą. Popiežius Urbonas VIII pagrasino uostytojus ekskomunikuoti, o nuo 1643 m. caras Michailas I Rusijoje išleido potvarkį, pagal kurį tabako uostytojai baudžiami nosies nukirtimu. Visgi jis tebebuvo vartojamas, ir XVIII amžiuje visiškai išpopuliarėjo. Šiuo metu uostomasis tabakas įgijo aristokratų prabangos dalyko įvaizdį.
W3C
thumb|W3C logotipas World Wide Web Consortium (W3C) – konsorciumas, leidžiantis programinės įrangos standartus („rekomendacijas“, kaip jie jas vadina) žiniatinkliui. Vadovauja Tim Berners-Lee, sukūręs URL (Uniform Resource Locator), HTTP (HyperText Transfer Protocol) ir HTML (HyperText Markup Language), interneto technologinį pagrindą.
W3C standartai praeina šiuos etapus:
Veikiantis standartas yra Rekomendacija (Recommendation). Pastaroji gali būti atnaujita atskirai išleista (paskelbta) Errata iki sukaups pakankamai esminių pataisų, ir tuomet bus naujas Rekomendacijų leidimas (pvz.; XML dabar yra 'trečia laida'). Taip pat W3C skelbia (leidžia) įvairios rūšies informacines Žinutes (Pastabas), kurios nelaikomos standartais.
Rekomendacijos yra autoriniu mokesčiu licencijuojami patentai, kuriuos įdiegti gali kiekvienas.
Skirtingai nuo ISOC ir kitų tarptautinių standartizuojančių institucijų, W3C neturi sertifikacijos programos.
Izraelitai
Izraelitai ( - "Izraelio vaikai"), Izraelio tauta – senovės semitų etninė grupė, XIV-VII a. pr. m. e. gyvenusi Palestinoje. Izraelitai kalbėjo senovės hebrajų kalba, kuri buvo užrašoma senovės hebrajų raštu. Ši kalba kartu su aramėjų kalba, amonitų kalba ir dar keliomis kalbomis priklauso prie šiaurės vakarų semitų kalbų dialektų.
Izraelio tautos nariai kitaip dar yra vadinami hebrajais, populiariai dar žinomi kaip Išrinktoji tauta.
Po VII a. pr. m. e. iš izraelitų išsivystė dvi atskiros etninės grupės - žydai ir samariečiai.
Istorija
Izraelitų istorija yra viena geriausiai pasaulyje dokumentuotų etninių istorijų. Ji detaliai fiksuojama izraelitų šventajame rašte Biblijoje. Tačiau dėl Biblijos senumo ir sudėtingumo, daug faktų kelia abejonių: užrašytą istoriją yra sunku įrodyti archeologiniais tyrimais.
Kilmė
Pasak Biblijos izraelitų patriarachas Abraomas su šeima migravo iš Ūro miesto Šumere į Haraną, o vėliau į Kanaaną, kur apsigyveno. Ši migracija gali būti aliuzija į II tūkst. pr. m. e. pradžioje vykusias amoritų migracijas, kurių metu semitai apgyvendino visą Senovės Siriją (ir Kanaaną). Todėl Izraelitai yra laikomi vienais iš Kanaanitų, o jų kalba greičiausiai menkai skyrėsi nuo kitų kanaanitų kalbų.
Biblijoje Abraomo anūkas Jokūbas (dar vadinamas Izraeliu turėjo 12 sūnų ir laikomas tiesioginiu izraelitų protėviu. Vienas iš sūnų, Juozapas, savo brolių buvo parduotas į Egiptą. Tačiau ten prasigyvenęs, jis pasikvietė savo šeimą iš Kanaano, kur buvo kilęs nepriteklius. Manoma, kad ši izraelitų migracija gali atspindėti svetimšalių hiksų valdymą, ar semitų tautų šasu bei habiru migracijas į Egiptą, kurios yra fiksuojamos to meto dokumentuose.
Izraelitų etnogenezė vyko būtent Egipte. Kiekvienas iš 12 sūnų turėjo palikuonių, ir taip susiformavo 12 genčių. Sūnūs, iš kurių kilo gentys buvo Reubenas, Simeonas, Levis, Judas, Danas, Naftalis, Gadas, Ašeris, Isacharas, Zebulunas, Juozapas ir Benjaminas. Paprastai Levio palikuonys levitai nėra priskaičiuojami prie 12 genčių, o Juozapo palikuonys yra dalinami į dvi gentis - Manaseho ir Efraimo.
Migracija ir įsitvirtinimas Kanaane
thumb|180px|Izraelitų gentys Kanaane Nuo XIV a. pr. m. e. izraelitai, pasinaudodami Egipto nusilpimu, migravo iš Nilo deltos į teritorijas Kanaane. Ši migracija, pasak Biblijos, buvo inicijuota Mozės, kuris sudarė sandorą su Dievu (Jahve), gaudamas iš jo Pažadėtąją žemę. Taip Izraelitų tarpe buvo įtvirtintas monoteizmas, ir taip buvo legitimuojama jų invazija į Kanaaną.
Mozė, o vėliau jo padėjėjas Jozuė išvedė visas 12 genčių per dykumingas teritorijas Sinajuje ir Negeve. Biblija pasakoja apie stebuklingus įvykius kelyje: Dievas praskiria Raudonąją jūrą, leisdamas izraelitams išeiti, Mozė Sinajaus kalne gauna iš jo 10 įsakymų. Kadangi dalis izraelitų atsimetė nuo monoteizmo, grįždami prie ankstyvesnių semitiškų tikėjimų, Dievas juos nubaudžia, pasmerkdamas klajoti 40 metų dykumoje, prieš įžengiant į Pažadėtąją žemę.
Kastelamare di Stabija
Kastelamare di Stabija – miestas Italijoje, Kampanijoje, Neapolio provincijoje. Miestas yra prie Neapolio įlankos, 30 km į pietryčius nuo Neapolio kelyje į Sorentą.
Izraelitai
Migracija ir įsitvirtinimas Kanaane
Kadangi izraelitams giminingi edomitai ir moabitai neleido jiems kirsti savo teritorijų, izraelitai turėjo migruoti per dykumas į Gileadą ir Bašaną, kur nukariavo 2 kanaanitų karalystes (Sihono ir Ogo). Vėliau jie pereina Jordaną, pasiekdami Priešjordanę. Biblijoje aprašomi užkariavimai, kurių metu Izraelitai paima įtvirtintus kanaanitų miestus, tokius kaip Jerichonas, Jeruzalė ir daugybė kitų.
Kastelamare di Stabija
Istorija
Kastelamare di Stabija yra šalia senovės romėnų miesto Stabijų, kurį sugriovė Vezuvijaus išsiveržimas 79 m. Pilis, pagal kurią buvo pavadintas miestas buvo pastatyta IX a. pietinėje įlankos pusėje. Ji buvo atstatyta valdant Frydrichui II, o karalius Karolis I Anžu ją išplėtė.
Savivaldybė, kuri anksčiau vadinosi Castellamare, pasivadino Castellammare 1863 m. sausio 22 d., o dabartinį pavadinimą gavo 1912 m. gegužės 31 d.
Izraelitai
Migracija ir įsitvirtinimas Kanaane
Ši izraelitų migracija nebuvo išskirtinis reiškinys to meto kontekste. Bronzos amžiaus pabaigoje į Kanaaną migravo ir čia apsigyveno nemažai klajoklių tautų. Be izraelitų svarbiausios tarp jų buvo filistinai, puldinėję šalį iš jūros, ir aramėjai, migravę iš dykumų.
Kastelamare di Stabija
Istorija
2010 m. meras Luigi Bobbio paskelbė, kad uždraus mini sijonėlius. Be to jis pasiūlė uždrausti deginimąsi saulėje, klumpių naudojimą, futbolo žaidimą viešose vietose.
Izraelitai
Migracija ir įsitvirtinimas Kanaane
Po Kanaano nukariavimo izraelitų kontroliuojamos teritorijos tapo žinomos kaip Izraelio žemė, ir padalintos 12 genčių. Seniausias dokumentuotas izraelitų buvimo Kanaane patvirtinimas yra 1208 m. pr. m. e. egiptietiška Merenptaho stela, kur pirmą kartą istorijoje minimas izraelitų (ysrjr) etnonimas.
Karalystės
thumb|Dovydo laikų karalystės teritorijos Ankstyvuoju laikotarpiu izraelitų gentis valdė renkami teisėjai, tačiau vėliau Izraelio žemėje gentys konsolidavosi į valstybę, kuri žinoma kaip Izraelio karalystė. Ją valdė trys karaliai: Saulius, Dovydas ir Saliamonas. Nė vieno iš jų, kaip ir pačios vieningos karalystės, istoriškumas nėra įrodytas. Pasak Biblijos, tai buvo ekspansyvi valstybė, kuri kontroliavo teritorijas tarp Viduržemio ir Raudonosios jūrų. Ji nuolat kariavo su aplinkinėmis tautomis – filistinais, finikiečiais, amonitais, moabitais. Kai kurių mokslininkų nuomone, jos hegemonijos viršūnėje, ji netiesiogiai kontroliavo ir visą Užjordanę bei dalį aramėjų karalysčių.
thumb|left|Izraelio ir Judėjos karalystės 830 m. pr. m. e.
Po Saliamono mirties karalystė suskilo į dvi dalis. Šiaurinė dalis (Manaseho, Efraimo, Gado, Dano, Ašero, Naftalio, Zebuluno, Reubeno ir Isaharo gentys) su sostine Samarija toliau buvo vadinama Izraeliu, o pietinė dalis (Benjamino, Judo ir Simeono gentys) su sostine Jeruzale buvo vadinama Judėja. Šalimais sustiprėjus aplinkinėms karalystėms (tokioms kaip Aramas-Damaskas, Amonas, Moabas, Edomas, Filistija), izraelitai neteko daugybės teritorijų, ypač pietuose, šiaurėje ir Užjordanėje.
Archeologija patvirtina tik regione egzistavusias dvi atskiras karalystes, pradedant X a. pr. m. e. Jos yra minimos to meto aplinkinių šalių dokumentuose. Dažniausiai aplinkinėms tautoms jos buvo žinomos valdančiųjų dinastijų pavadinimu. Izraelio karalystė vadinta Omrio karalyste (pagal valdančiąją Omritų dinastiją), o Judėjos karalystė – Dovydo karalyste. 925 m. pr. m. e. šias dvi karalystes savo karo žygio metu mini Egipto faraonas Šošenkas I.
Likimas
Dvi atskiros izraelitų karalystės ilgainiui lėmė skirtingą susiformavusią tapatybę ir papročius. Joms būdinga ir skirtinga istorija. 720 m. pr. m. e. šiaurinė (Izraelio) karalystė buvo nukariauta Asirų imperijos, o Judėja savo dalinį valstybingumą išsaugojo iki 586 m. pr. m. e., kuomet ją nukariavo Naujoji Babilono karalystė.
Abi imperijos užkariautojos vykdė asimiliacinę politiką ir naudojo ištisų tautų tremtį mažinti etniniams ir kultūriniams skirtumams. Manoma, kad Asirija ištrėmė didelę dalį Izraelio genčių. Biblijoje yra minima Reubeno, Gado, Užjordanės Manaseho, Efraimo ir Naftalio genčių deportacija, o Dano, Ašero, Isacharo, Zebuluno ir Piešjordanės Manaseho genčių likimas yra nutylimas. 9 čia gyvenusios gentys ir levitai kartu yra laikomos 10 prarastųjų Izraelio genčių. Jos niekada negrįžo iš tremties, ir jų likimas nežinomas. Pagal visuotinai priimtą versiją, Izraelio žemėje likusi neištremta izraelitų dalis susimaišė su asirų čia atkeltomis etninėmis grupėmis, perdavė joms savo kultūrinį palikimą ir davė pradžią samariečių tautybei.
Po Judėjos karalystės nukariavimo, trys vietinės gentys ir Judėjos levitai irgi buvo ištremti. Taip prasidėjo Babilonijos tremtis. Jos metu izraelitai išlaikė savo tapatybę, tradicijas, kultūrą. Tuo metu taip pat nunyko tarpgentiniai skirtumai, konsolidavosi vieninga etninė grupė. Vėlesniuose šaltiniuose ji jau žinoma kaip Jehudim, t. y. žydai, pagal buvusios karalystės ir didžiausios genties pavadinimą. Po Babilono tremties VI a. pr. m. e. jiems grįžus į Pažadėtąją žemę, izraelitų pavadinimas nebenaudojamas, ir ši etninė grupė vadinama judėjais (arba žydais)
Misiuk
Misiuk − slaviška vyriškos ir moteriškos giminės pavardė.
Kapetingai
thumb|150px|Kapetingų herbas Kapetingai arba Kapetai  – Prancūzijos karališkoji giminė ir dinastija. Valdė 987–1328 m.
Istorija
Giminės domenas buvo regionas aplink Paryžių Il de Fransas. Gindami paveldimumo, karaliaus žemių nedalomumo principus, Kapetingai sustiprino Prancūzijos karaliaus valdžią. Tapęs karaliumi Hugas I Kapetas greitai karūnavo sūnų Robertą (nuo 996 m. karalius Robertas II Pamaldusis). Tėvo ir vyriausiojo sūnaus bendro valdymo tradicija išsilaikė iki XII amžiaus.
Atšakos
Pagrindinė Kapetingų linija buvo Prancūzijos karalių dinastija. Egzistavo ir keletas kitų atšakų:
Projektavimo pavyzdys
Žymioje Erich Gamma, Richard Helm, Ralph Johnson ir John Vlissides parašytoje knygoje Design Patterns aprašyti šie populiarūs projektavimo pavyzdžiai:
Kūrimo
Struktūros
Elgsenos
Bulgarijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1981–1982 m.
Žagališkės
Žagališkės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Eišiškių, Versekos aukštupio slėnyje. Praeina vietinis kelias Emiliškės–Vilkonys.
Pranas Kuraitis
Pranas Kuraitis (1883 m. liepos 4 d. Pavasijuose, Naumiesčio valsčius, Šakių apskritis – 1964 m. gruodžio 18 d. Kaune) – pirmasis lietuvis filosofas profesionalas, neotomistas, filosofijos istorikas, rašęs ontologijos ir gnoseologijos klausimais, Lietuvos (vėliau – Vytauto Didžiojo) universiteto profesorius, katalikų kunigas prelatas, ateitininkas, žurnalistas. Labiausiai vertino Aristotelio ir Tomo Akviniečio filosofiją.
Biografija
Gimė pasiturinčių 40 ha ūkininkų šeimoje. Kudirkos Naumiesčio pradinėje mokykloje baigė tris klases, vienerius metus praleido namuose ir 1895 m. stojo į Marijampolės gimnaziją. Baigęs, 1899 m. stojo į Seinų kunigų seminariją. 1907 m. sausio 5 d. įšventintas kunigu. Studijavo Peterburgo dvasinėje akademijoje, 1909 m. įgijo teologijos magistro laipsnį. Leuveno universitete (Belgija) per porą metų įgijo filosofijos daktaro laipsnį, parašęs disertaciją prancūzų kalba apie V. Vundto pažinimo teoriją. Vėliau dar metus (1911–1912) studijavo apologetiką ir etiką Miunsterio universitete (Vokietija) pas prof. J. Mausbachą.
Į Lietuvą grįžo 1912 m. 1914 m. paskirtas profesoriumi į Seinų kunigų seminariją. 1918 m. po Pirmojo pasaulinio karo toliau profesoriavo kunigų seminarijoje. Įsteigus Lietuvos universitetą (nuo 1930 m. – Vytauto Didžiojo universitetas), pakviestas Teologijos – filosofijos fakulteto docentu, 1927 m. suteiktas profesoriaus vardas. Kelerius metus vadovavo filosofijos istorijos katedrai. Nuo 1929 m. iki 1937 m. fakulteto dekanas. TSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. Teologijos – filosofijos fakultetas buvo uždarytas.
Laikinoji vyriausybė 1941 m. atkūrė fakultetą, bet 1944 m. grįžus TSRS kariuomenei, atleistas iš universiteto ir iki 1953 m. profesoriavo Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje. 1953 m. vasario 20 d. suimtas ir nuteistas kalėti 25 metus. Ištremtas į Šilutės bei Kursko lagerius. Mirus Stalinui, po kelerių metų dėl amžiaus ir susilpnėjusios sveikatos išleistas į laisvę. Grįžęs į Lietuvą, kaip altarista iki mirties gyveno Kaune.
Vienintelis biografijos šaltinis ligi Kuraičio mirties liko 27 eilutės moksleivių „Ateityje“ (1927, Nr. 10, p. 475–476). Iš šitų eilučių paties Kuraičio suteikta biografinė informacija apima tik 23 eilutės, o kitos 4 eilutės tik informuoja, kad jis daug nusipelnė ateitininkų organizacijai: „Jis yra vienas iš pirmųjų jos kūrėjų. Jis ir dabar aktingai joj dalyvauja padėdamas įvairiausiais patarimais ir nurodymais“.
Visuomeninė veikla
1902 m. priklausė slaptai veikusiam klierikų lietuviškam būreliui, pasivadinusiam „Šaltiniu“, kurį laiką jam vadovavo.
1912 m. grįžęs į Lietuvą po studijų, 1913–1914 m. redagavo nuo 1908 m. leistą kunigų mėnesinį žurnalą „Vadovas“. Dirbo „Laisvės“ dienraščio redakcijoje. 1925–1940 m. redagavo žurnalą „Tiesos kelias“. Bendradarbiavo leidiniuose „Ganytojas“, „Logos“,
1935 m. – Vytauto Didžiojo universiteto studentų ateitininkų „Vytauto“ klubo garbės narys.
Nevengė ir politinės veiklos. 1917 m. Peterburgo lietuvių seime Kuraitis aktyviai dalyvavo, laikydamasis nepartinių grupėje.
Mokslinė veikla
Prano Kuraičio moksliniai straipsniai pasirodydavo įvairiuose žurnaluose, dienraščiuose ir kituose periodikos leidiniuose: „Tiesos kelias“, „Draugija“, „Ateitis“, „Vadovas“, „Ganytojas“, „Židinys“, „Logos“, „XX amžius“. Šiuose leidiniuose Kuraitis paskelbė daugelio žinomų filosofų biografijas, rašė įvairiais visuomeninio gyvenimo, gnoseologijos, ontologijos klausimais, dabarties filosofijos tema, apie filosofijos sampratą, etinę problematiką, religijos filosofiją, taip pat rašė tautine tematika. Iš filosofijos istorijos: apie B. Paskalį, I. Kantą, vokiečių filosofus R. Eukeną ir P. Natorpą, belgų tomistus kard. D.-J. Mercierą ir S. Deploigę“, Tomą Akvinietį, Hėgelį. Iš lietuvių aptarė A. Dambrauską-Jakštą kaip filosofą ir teologą.
Filosofinės pažiūros
Kuraitis buvo pirmasis iš lietuvių, kuris leidosi į pačias branduolines filosofijos problemas ir lietuvių kalba pateikė pirmuosius veikalus filosofijos centriniais klausimais. Daug dėmesio profesorius skyrė Aristotelio ir Tomo Akviniečio filosofijai, teigdamas, kad jų pažiūros turi protingą pagrindą, taip pat dėmesingai tyrinėjo Kanto ir Hėgelio filosofines pažiūras, pabrėžė filosofijos, kaip mokslo, svarbą ir savarankiškumą teologijos atžvilgiu. Jis tvirtino, kad visi mokslai visų pirma turi prisidėti prie dvasios kultūros ugdymo ir tarnauti pažintai tiesai.
Ontologiją laikė svarbiausia neotomistinės filosofijos disciplina, nes joje aptariamos būties savybės, dėsniai, rūšys arba kategorijos. Analizavo gėrio kategoriją, kurią jis laikė ontologijos sąvoka, turinčia dvi prasmes – būties norų objekto ir tikslo.
Savo paskutiniame straipsnyje („Tauta ir jos filosofija“) išreiškė savo pagrindinį filosofinį rūpestį – kokia turi būti filosofija, kad ji atskleistų tiesą ir tarnautų gėriui. Šis filosofijos rūpestis iškyla beveik visuose Kuraičio darbuose. „Tarnauti pažintai tiesai“ – profesoriaus mąstymo ir gyvenimo moto. Daug kur įžvalgiai suvokė esmingus filosofijos reikalavimus. Keli iš jų:
1. Filosofijos nepriklausomumas nuo autoritetų – jos laisvumas. Būdamas grynas ir griežtas tomistas, Kuraitis neigiamai vertino visą naujųjų amžių filosofiją, paneigusią tomistinę tradiciją.
2. Filosofijos realumas ir kritiškumas. Filosofija yra nepriklausoma nuo bet kokių autoritetų dėl to, kad aukščiausias joje autoritetas – tai „faktai ir kritiško proto reikalavimai“.
3. Teikimas gyvenimui šviesos – pasaulėžiūrinių ir etinių klausimų nušvietimas. Filosofinis mąstymas turi nušviesti gyvenimui kelią.
Panerių apylinkė (Vilnius)
Panerių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas į pietvakarius nuo Vilniaus miesto centro.
Jonas Antanas Jankauskas
Jonas Antanas Jankauskas (1885 m. sausio 15 d. Grinčiagalėje, dab. Biržų raj. – 1958 m. gegužės 17 d. Bostone) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Nuo 1910 m. spalio mėn. gyveno JAV, Bridžporte. Čia kartu su Jonu Buroku ir Jonu Bakanausku įsteigė socialistų kuopą. Nuo 1911 m. gyveno Bostone, kur Stasius Michelsonas jį pasikvietė dirbti laikraščio „Keleivis“ spaustuvėje raidžių rinkėju. 1917 m. Kijeve dalyvavo Rusijos pavergtų tautų kongrese.
1936 m. išrado pusiau automatinį šautuvą ir kulkosvaidį, kuriuos Winchesterio bendrovė gamino Nyderlandų ir Kanados kariuomenėms.
Bernatoniai
Istorija
XVIII a. buvo Bernatonių seniūnija. 1930 m. iškastas Sanžilės kanalas. 1937 m. įsteigta pradžios mokykla, nuo 1961 m. veikė vaikų darželis, kultūros namai, biblioteka. 1950–1992 m. kolūkio centrinė gyvenvietė.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Marijampolės marijonų gimnazija
miniatiūra|right|Marijonų gimnazijos fasadas
Marijampolės marijonų gimnazija – nevalstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Marijampolėje, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Steigėjas - Lietuvos marijonų provincija.
Senoji gimnazija
1921 m. LR Švietimo ministerija marijonams leido Marijampolėje steigti privačią aukštesniąją mokyklą. 1923 m. vienuolyno teritorijoje buvo pastatytas trijų aukštų juvenatas – gimnazija su bendrabučiu. Tais pačiais metais gimnazija buvo prilyginta valstybinėms mokykloms. Norinčiųjų mokytis Marijonų gimnazijoje buvo gana daug. Klasėje mokydavosi nuo 20 iki 30 jaunuolių. Į gimnaziją buvo priimami berniukai nuo dvylikos metų. Gimnazija išleido dvylika abiturientų laidų. Pirmaisiais mokslo metais mokymas buvo nemokamas. Tačiau jau po trejų metų reikėjo mokėti po penkiasdešimt litų per metus už mokslą ir 5 Lt už egzaminą. Kunigų marijonų vienuolija, gimnazijos steigėja, stengėsi priimti kuo daugiau neturtingų tėvų vaikų atleisdama juos nuo mokesčio už mokslą. Labai daug mokinių gyveno mokyklos bendrabutyje. Už bendrabutį reikėjo mokėti 35 litus per mėnesį. Jame gyveno gimnazistai beveik iš visos Lietuvos.
Svarbiausias gimnazijos uždavinys – paruošti jaunuolius aukštajam mokslui ir išsiugdyti kandidatų savajai kongregacijai. Ši klasikinė gimnazija formavo tvirtus mokslo žinių pagrindus. Užsienio kalbų mokytojai su gimnazistais bendravo dėstomąja kalba. Be kalbų didelis dėmesys buvo skiriamas filosofijai, fizikai, matematikai, gamtos ir visuomenės mokslams, istorijai, braižybai, dailyraščiui ir fizinei kultūrai. Be to, nuolat buvo kreipiamas dėmesys į mokinio mandagumą, tvarkingumą, švarumą, stropumą ir t. t. Marijonų gimnazijoje veikė eucharistininkų, literatų, visuomenininkų, abstinentų, sportininkų, dramos mėgėjų būreliai. 1940 m. okupantai gimnaziją uždarė. Jos turtas – raštinės archyvas, žemėlapiai, paveikslai, monetos ir kt. – buvo perduotas Marijampolės Rygiškių Jono valstybinei berniukų gimnazijai. Daug Marijampolės marijonų gimnazijos auklėtinių tapo mokytojais, kunigais, gydytojais, inžinieriais, teisininkais ir kitų sričių darbuotojais.
Atkūrimas ir dabartis
1997 m. spalio 16 d. vyskupas Juozas Žemaitis MIC dekretu įsteigė Marijonų mokyklą. Gimnazijos pastatas buvo labai nugyventas ir pirmiausia teko jį kapitališkai remontuoti. Tuo metu mokyklai reikėjo ne tik materialinės paramos, bet ir suburti mokytojų kolektyvą. Iš pradžių jau veikiančiai mokyklai patalpas suteikė pradinė mokykla – darželis ,,Želmenėliai”, o vėliau – Marijampolės 5-oji vidurinė mokykla. 2000 m. rugsėjo 1-ąją duris atvėrė senasis suremontuotas gimnazijos pastatas. 2003 m. mokykla tapo vidurine, joje įvestas profilinis mokymas. Nuo 2007 m. Marijonų vidurinė mokykla tapo gimnazija. 2015 m. gimnazijoje pradėtos formuoti pradinės klasės.
Marijampolės šv. Cecilijos gimnazija
'''Marijampolės šv. Cecilijos gimnazija''' – nevalstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Marijampolėje, Naujakurių g. 6, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 193012421.
Istorija
Vilkaviškio vyskupijos Krikščioniškosios kultūros centrą 1991 m. įkūrė vyskupas Juozas Žemaitis MIC. Šio centro pagrindinis tikslas – rūpintis krikščioniškos kultūros ir švietimo puoselėjimu, kaupti sakralines vertybes. Formuojant jo uždavinius ir tikslus, talkino poetas Justinas Marcinkevičius, prof. Jurgis Dvarionas, muzikologas prof. Jonas Bruveris, signataras Romualdas Ozolas, prof. Vytautas Brėdikis.
Krikščioniškosios kultūros centrui priklausanti muzikos mokykla pradėjo veikti 1992 m. Iš pradžių buvusi tik pradine, šiuo metu mokykla teikia vidurinį išsilavinimą ir meninį ugdymą: muzikinį, dailės ir choreografijos-baleto. Be bendrojo lavinimo dalykų, moksleiviai gali išmokti groti fortepijonu, vargonais, smuiku, violončele, fleita. Jie taip pat dainuoja chore, šoka ir piešia.
Kauno radijo gamykla
thumb|right|300px|„Bangos“ gamyklos administracinis pastatas Draugystės g.
Istorija
Gamykla pradėjo veikti nebaigtoje statyti Prisikėlimo bažnyčioje: 1952 m. vasario 8 d. Stalinas pasirašė potvarkį, kuriuo nurodė pastate įkurti radijo imtuvų gamyklą (dab. Žemaičių g. 31). Vėliau pastatyti nauji gamybiniai ir administraciniai korpusai (dab. Savanorių pr. 64), įkurtas konstruktorių biuras.
1969–1971 m. KRG specialusis konstravimo biuras sukonstravo tranzistorinių magnetolų Minija-5, Minija-6, Nida, Nida-2, Nida-3 pramoninius pavyzdžius, jie gerai įvertinti to meto SSRS žinybose, konstruktoriai apdovanoti diplomais, tačiau šios magnetolos nebuvo pradėtos gaminti. Nuo 1973 m. KRG pradėta orientuoti išskirtinai televizorių gamybai, dalinai – kaip pagrindinė televizorių tiekėja būsimai 1980 m. Maskvos olimpiadai.
KRG gaminiai buvo siunčiami į 18 SSRS televizorių gamyklų, eksportuojami į 16 užsienio šalių (Belgiją, Čekoslovakiją, Daniją, Didžiąją Britaniją, Italiją, Jugoslaviją, Lenkiją, Olandiją, Suomiją, VFR ir kt.). Nemaža dalis produkcijos buvo skiriama SSRS kariuomenės reikmėms.
1993 m. rugpjūčio mėn. įmonė privatizuota, jos akcijų įsigijo koncernui EBSW priklausančios investicinės akcinės bendrovės. Žlugus televizorių gamykloms Rusijoje ir Baltarusijoje, „Banga“ prarado rinką televizorių komponentams, tuo pat metu nutrūko užsakymai iš Rusijos karinės pramonės. 1995 m. balandžio 25 d. paskelbtas bankrotas. Vėliau dalis KRG padalinių tęsė savo veiklą kaip atskiros įmonės, televizoriai su „Šilelio“ prekės ženklu gaminami Turkijoje.
Gamyba
KRG gamino įvairius radijo komponentus, metrinio ir decimetrinio diapazonų kanalų ir visabangius televizinių kanalų selektorius, mažų gabaritų spalvotus ir nespalvotus televizorius „Šilelis“, medicininę televizijos aparatūrą. Pirmoji produkcija – lempiniai televizorių kanalų jungikliai (nuo 1970 m. ir tranzistoriniai). 1976 m. televizorius „Šilelis“ Leipcigo ir Zagrebo tarptautinėse mugėse apdovanotas aukso medaliu.
KRG produkcija:
Kultūrinė veikla
1958 m. kino operatorius Steponas Uzdonas gamykloje įkūrė „Bangos“ kino studiją, kuriai vėliau suteiktas liaudies kino studijos pavadinimas.
1967–1995 m. buvo leidžiamas savaitraštis „Banga“. Iki 1987 m. ėjo kaip Kauno radijo gamyklos, iki 1990 m. – Lietuvos televizijos technikos gamybinio susivienijimo „Banga“ savaitraštis. Tiražas: 1967 m. 3000 egz., 1994 m. 1500 egz.
Gamykloje veikė mišrusis choras „Banga“. Vadovai: Juozas Šidlauskas, Vytautas Pučinskas ir kt.
Teukras
Graikų mitologijoje Teukro vardu buvo pora personažų.
Matė
thumb|225px|Paragvajietiška matė „[[Pajarito“]] thumb|250px|Matė geriama specialiu vamzdeliu bombilla thumb|250px|Sutrupinti yerba mate lapeliai ir stiebeliai Matė  – gėrimas, gaminamas iš paruoštų ir išdžiovintų paragvajinio bugienio lapų, juos užpylus karštu vandeniu. Tai nacionalinis Argentinos ir Urugvajaus gėrimas, taip pat geriamas ir Paragvajuje, Brazilijoje, Čilėje, rytų Bolivijoje, Libane, Sirijoje.
Matė ruošiama specialiame inde, vadinamame kalabasa (calabaza), kuris gaminamas iš paprastojo ilgmoliūgio vaisiaus. Gėrimas geriamas su specialiu vamzdeliu bombilja (bombilla), kuris tradiciškai gaminamas iš sidabro. Dabar dažniausiai vamzdeliai gaminami iš nikelinio sidabro, nerūdijančio plieno.
Paruošimas
Matės paruošimas priklauso nuo regiono, ir geriausias paruošimo būdas tebėra diskusijų objektas. Matės gėrimas paprastai ruošiamas taip:
Ilgis (Molėtų r., Luokesos sen.)
Ilgis – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone Luokesos seniūnijoje, apie 5,5 km į pietus nuo Molėtų, į rytus nuo Molėtų-Giedraičių kelio. Ežeras netaisyklingos formos, šiaurinė dalis ištįsusi rytų – vakarų kryptimi, pietinė – šiaurės – pietų. Ilgis 1,9 km, plotis iki 0,38 m. Altitudė 152 m. Giliausia yra pietinė dalis (iki 7,4 m). Ežeras telkšo rininiame duburyje. Krantai vingiuoti, daugiausia aukšti tik šiaurinis pelkėtas. Vakarinėje ir pietrytinėje pakrantėse stūkso miškeliai, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Į Ilgį suteka 4 upeliai, prateka iš Ežerės ežero į Punto ežerą Puntos upelis (Šventosios baseinas).
Matė
Paruošimas
Matės gėrimo tradicijos atėjo iš indėnų gvaranių. Ir dabar šalyse, kur matė populiari, laikomasi gėrimo tradicijų, pavyzdžiui, matę paruošęs žmogus pats turi pirmas įtraukti pirmąjį gurkšnį. Matės gėrimu išreiškiamas draugiškumas, bendrumas – gėrimu vaišinami svečiai, kolektyve ji perleidžiama vienas kitam.
Ilgis (Molėtų r., Luokesos sen.)
Prie Ilgio įsikūrę kaimai: Žvirbliškės, Antapuntė, Raupiškis, Leliūnai. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Ežerėvardis kilęs nuo žodžių ilgas, ilga, ilgasis.
Matė
Naudingos savybės
thumb|250px|Paruošta matės arbata
0,3–1,5 % visų matės medžiagų sudaro kofeinas, apie pusę jo jungiasi su rauginėmis medžiagomis, tad kofeinas veikia organizmą gana ilgai. Šią arbatą patartina gerti patiriantiems įtampą, greitai pavargstantiems, nesugebantiems sutelkti dėmesio, užsiimantiems aktyviu protiniu darbu žmonėms. Be to, matė slopina skrandžio jautrumą, apetitą. Matė ramina nervus ir suteikia reikalingą vitaminų kiekį.
Matės sudėtyje randami A, B, C, E, P ir kiti vitaminai, daugybė mikroelementų (siera, kalis, kalcis, magnis, natris, geležis, varis ir t. t.) eterinių aliejų, taninų, gliukozės, augalinių aliejų ir kitų elementų, kurie suteikia šiai arbatai specifinį skonį. Šios arbatos sudėtyje randamas unikalus alkaloidas – mateinas. Savo poveikiu į žmogaus organizmą mateinas panašus į kofeiną, tačiau veikia daug švelniau ir neturi kofeinui būdingų pašalinių veiksnių. Matė veikia kaip stimuliatorius, įtakojantis fizinį ir psichinį žmogaus aktyvumą, gerina medžiagų apykaitą, normalizuoja kraujospūdį. Eilė tyrimų patvirtina, kad matė teigiamai veikia žmogaus imuninę sistemą. Taip pat ji gerai veikia kaip psichostimuliatorius: pagerina nuotaiką, padeda susikaupti, ramina nervus, ir padeda kenčiant nuo nemigos.
Matės variantai
Yra keletas regioninių matės variantų:
Pamūriškis
Pamūriškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Biržų, Ruoliškio ežero rytinėje pakrantėje.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Čeremchos geležinkelio stotis
Čeremchos geležinkelio stotis  – geležinkelio stotis Čeremchos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Čeremchos valsčiuje. Per stotį eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija, Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija ir Čeremcha–Brestas geležinkelio linija.
Siedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija
Nuo stoties iki Borovikų geležinkelio stotelės yra 10,7 km ir iki Dobrovodos geležinkelio stotelės yra 5,8 km.
Čeremcha–Balstogė geležinkelio linija
Iki Kleščelės geležinkelio stoties yra 5,6 km.
Čeremcha–Brestas geležinkelio linija
Iki Staviščės geležinkelio stotelės yra 1,6 km.
Hesionė
Graikų mitologijoje Hesionės vardu buvo trys personažai.
Laomedontas užpykdė Poseidoną neįvykdęs savo pažado. Keršydamas Poseidonas pasiuntė jūros pabaisą, kuri rijo Trojos gyventojus. Norėdamas išgelbėti savo žemes nuo pabaisos, Laomedontas buvo priverstas paaukoti Hesionę pabaisai. Ją išgelbėjo ir pabaisą užmušė Heraklis (kartu su Oiklu ir Telemonu), bet Laomedontas atsisakė atiduoti Herakliui pažadėtus stebuklingus žirgus. Vėliau keršydamas Heraklis surengė karo žygį į Troją, nusiaubė miestą, nužudė jo valdovą ir visus Laomedonto sūnus, išskyrus Podarką, vėliau vadintą Priamu. Telemonas pasiėmė Hesionę kaip karo trofėją ir vėliau su ja susilaukė Teukro.
East Stirlingshire FC
Folkerko „East Stirlingshire FC“ – Škotijos futbolo klubas iš Folkerko.
Žagarai (Klaipėda)
Žagarai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Agluonėnų.
Kambernoldas
Kambernoldas – miestas pietryčių Škotijoje, Glazgo priemiestis. Oro uostas.
Saunoriai II
Saunoriai II (seniau Salnoriai II) – kaimas rytinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Kruopių. Per teritoriją teka Pusupis – kairysis Dabikinės intakas.
Istorija
Žinomas nuo XIX a. vidurio, kai Rusijos caro valdžia jį išnuomavo Šiaulių evangelikų liuteronų parapijai. Kaime buvo įsikūręs dvaras su 11 ūkininkų ir 50 hektarų ariamos žemės. Gyveno evangelikų kunigas Aleksandras Henrikas Konradas Šulcas, kuris už nuomą valdžiai iki 1847 m. mokėjo 344 rublių metinį mokestį (vėliau buvo atleistas). Be Alkiškių bažnyčios dvasininkas aptarnavo Šiaulių, Joniškio ir Žagarės šventoves, o dvaro ūkiniais reikalais rūpinosi prievaizdas. Į Saunorių kleboniją kasmet rinkosi mokytis Alkiškių ir Žagarės parapijų konfirmantai.
Patalpos buvo prastos ir naujasis Šiaulių evangelikų liuteronų bažnyčios kunigas Aleksandras Dovydas Emanuelis Distonas 1849–1850 metais inicijavo naujų gyvenamųjų namų statyba (ūkiniai jo lėšomis buvo pastatyti kiek anksčiau). 1868 m. suręsta pusė naujo konfirmantų pastato, vėliau iškilo ir visas.
Konfirmantai Saunoriuose buvo ruošiami vasaromis. Mokslas užtrukdavo tris savaites, mokydavo kantorius ir viena parapijietė. Po egzaminų, per Šv. Velykas buvo konfirmuojama.
XX a. pradžioje mediniai pastatai sutrešo, todėl buvo nuspręsta statyti naujus, mūrinius. Alkiškių ir Žagarės parapijiečiai suvežė statybines medžiagas ir, pagal architekto Tonagelio projektą, 1909 m. buvo sumūryta naujas raudonų plytų konfirmantų namas. Po Pirmojo pasaulinio karo šiaudinis stogas buvo perdengtas gontais, o 1925 m. buvo pastatyti daržinė ir tvartas.
Paskutinis dvasininkas, gyvenęs Saunoriuose, buvo Gustavas Rauskinis. Lietuvoje įsigalėjusi tarybų valdžia kleboniją ir kt. valdas nacionalizavo, o kunigą ištrėmė į Sibirą. Iki 1954 m. čia buvo įsikūręs Saunorių apylinkės centras. Vėliau sodyboje apgyvendinti kolūkiečiai, ilgainiui jie išsikėlė, o pastatai sunyko.
Albanija olimpinėse žaidynėse
Albanija olimpinėse žaidynėse iš viso dalyvavo 10 kartų, iš kurių 7 kartus vasaros ir 3 kartus žiemos olimpiadose. Šalis yra viena iš nedaugelio Europos valstybių, kurioms nei karto nepavyko laimėti olimpinio medalio. Albanijos tautinis olimpinis komitetas įkurtas 1972 m. Tais pačiais metais šalis debiutavo 1972 m. vasaros olimpiadoje. Iš viso valstybei atstovavo 33 sportininkai aštuoniose sporto šakose.
Vienintelis Albanijos atstovas žiemos olimpinėse žaidynėse lygi šiol buvo slidininkas Erjon Tola. Pastarojo aukščiausias pasiekimas – 2006 m. didžiojo slalomo rungtyje pasiekta 35 vieta. Vasaros žaidynėse Albanija įprastai deleguoja sportininkus į lengvosios atletikos, sunkiosios atletikos ir šaudymo rungtis. Sėkmingiausias vasaros žaidynių dalyvis vyras yra sunkiaatletis Ilirjan Suli, kuris 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė 5 vietą. Geriausia Albanijos olimpietė moteris yra taip pat sunkiaatletė Romela Begaj, kuri 2008 m. olimpiadoje iškovojo šeštąją vietą.
Herbertas Vasiljevas
Herbertas Vasiljevas (g. 1976 m. gegužės 23 d. Rygoje) – Latvijos ledo ritulio puolėjas.
Pavilnio apylinkė
Pavilnio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto rytuose.
Herbertas Vasiljevas
Jis yra buvusio Latvijos rinktinės trenerio ir žaidėjo Haraldo Vasiljevo sūnus. 2006 m. jau antrą sezoną jis žaidžia Vokietijos stipriausios lygos DEL klube Krefeldo „Pinguine“. Krefelde jis žaidė ir 1994-95 sezoną. 4 sezonus jis praleido stipriausioje pasaulio ledo ritulio lygoje NHL – per 51 varžybas įmušė 8 įvarčius ir atliko 7 rezultatyvius perdavimus, jis žaidė Floridos „Panthers“, Atlantos „Thrashers“ ir Vankuverio „Canucks“. Latvijos rinktinės sudėtyje jis dalyvavo 4 pasaulio čempionatuose ir 2006 m. olimpinėse žaidynėse, taip pat keliuose patikros turnyruose.
Kilpinės
Kilpinės – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Šilalės, abipus Akmenos intaką Sermą. Ties kilpinėmis Akmenoje prasideda didžioji Akmenos rėva, tai 250 m ilgio gamtos paminklas. Prie rėvos pradžios įrengta stovyklavietė.
Istorija
1562 m. kaimo apylinkių valdos priklausė Kilpindailiams, 1599 metų Raseinių teismo aktuose minimas dvarelis jau vadinosi Kilpinėmis. 1821 metais kaime gyveno 44 katalikai (kiti – neskaičiuoti).
Pavilnio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. priklausė Naujosios Vilnios rajonui Vilniaus mieste, apie 1950 m. panaikinta. Atkurta 1957 m. gruodžio 16 d. ir sutapo su Naujosios Vilnios rajono ribomis. Galutinai panaikinta 1959 m. lapkričio 25 d.
Spektroskopas
Spektroskopas – prietaisas stebėti spektrui.
Jį sudaro du lęšiai, tarp kurių yra prizmė. Spinduliai, patekę į pirma lęšį, yra sufokusuojami į prizmę, kurie paskui lūžta ir sudaro spalvotą juostą. Ją galima pamatyti per antrąjį lęšį. Pirmas vamzdis vadinamas kolimatoriumi ( – nukreipiu tiesiai, taikau), o antrasis vamzdis – žiūronu.
Spektroskopas sudarytas iš dviejų vamzdžių su glaudžiamaisias lęšiais ir tarp jų įtaisytos trikampės stiklinės prizmės.
Krušonas
Krušonas  – alkoholinis kokteilis su vaisiais ir uogomis. Gaminamas maišant brendį, vyną, likerį, vaisių sirupą, šviežius vaisius ir uogas su putojančiu vynu, sidru ar kitu gazuotu gėrimu. Gėrimas panašus į punšą.
Krušonas geriamas labai šaltas – atšaldytas iki 8-10 °C. Tradiciškai serviruojamas specialių servizų vazose, į krištolinius bokalėlius išpilstomas samteliais. Gaminamas ne anksčiau kaip 5 valandos prieš vartojimą.
Ino
thumb|240px|[[Pentėjas tarp Agavės ir Ino]] Ino (Inonė)  – graikų mitologijoje minima karalienė, antroji Orchomeno karaliaus Atamanto žmona, Learcho ir Melikerto motina, karaliaus Kadmo ir deivės Harmonijos duktė ir dvinių Helės ir Frikso pamotė. Po mirties Ino tapo deive Leukotėja. Ino turėjo tris seseris: Semelę, Autonoją ir Agavę. Ino kartu su Autonoja ir Agave rūpinosi mirusios sesers Semelės sūnumi dievu Dionisu.
Ino nekentė savo įsūnių dvinių Helės ir Frikso. Ji norėjo juos pražudyti. Ino įkalbėjo Orchomeno moteris išdžiovinti sėjai skirtas sėklas. Apsėjo orchomeniečiai laukus išdžiovintomis sėklomis, bet niekas neišdygo jų derlingose žemėse. Ėmė vietinius ūkininkus kankinti badas ir jie paprašė orakulo patarimo. Ino papirko tą, kuris buvo siųstas pas orakulą ir liepė jam pranešti kitiems, kad orakulas išpranašavo, kad norint išvengti bado reikia paaukoti Atamanto sūnų Friksą. Atamantas su tuo nenoromis sutiko. Viskas jau buvo paruošta aukojimui. Nuo žynio peilio turėjo kristi jaunasis Friksas, bet staiga pasirodė auksavilnis avinas, dievo Hermio dovana. Aviną pasiuntė Frikso ir Helės motina Nefelė. Atsisėdo ant auksavilnio avino Frikso ir Helės ir nuskraidino juos avinas į šiaurę. Išsigando Helė ir nepajėgdama išsilaikyti ant avino, nukrito į jūrą ir nuskendo Dardanelų sąsiauryje – Helesponte (reiškia „Helės jūra“). Friksas išsigelbėjo ir nuvyko į Kolchidę, kur karalius Ajetas priėmė jį ir atidavė jam į žmonas savo dukterį Chalkiopę. Friksas atidavė Ajetui Nefelės siųsto avino aukso vilną.
Vėliau Ino ėmė auginti savo sesers Semelės sūnų dievą Dionisą. Kai Dionisas antrą kartą gimė iš savo tėvo dievo Dzeuso šlaunies, Dzeusas pasikvietė sūnų Hermį ir įsakė jam nunešti mažąjį Dionisą pas Semelės seserį Ino ir jos vyrą Atamantą, Orchomeno karalių, kurie privalėjo auklėti jį.
Deivė Hera užsirūstino ant Ino ir Atamanto, kad jie ėmėsi auginti jos nekenčiamos Semelės sūnų ir pasiuntė Atamantui pamišimą. Pamišęs Atamantas nužudė savo sūnų Learchą. Vos spėjo nuo jo pabėgti Ino ir kitas jų sūnus Melikertas. Vyras nusivijo juos ir buvo besučiumpąs. Netekusi vilties Ino ir jos sūnus nuo pakrantės uolų puolė į jūrą. Jūroje juos priglaudė nereidės ir nuo to laiko jie gyvena jūros gelmėse. Ino tapo deive Leukotėja, o Melikertas – Palaemonu.
Kai Atamantas grįžo pas savo antrąją žmoną Ino, jo trečioji žmona Temista savo vaikus aprengė juodai, o Ino – baltai. Vėliau Temista keršydama Atamantui nužudė visus juodai aprengtus vaikus, nežinodama, kad Ino sukeitė jos ir savo vaikų drabužius. Taigi, Temista nežinodama nužudė savo vaikus.
Akasaka (Tokijas)
Akasaka (赤坂) yra gyvenamųjų kvartalų ir komercijos zona Minato seniūnijoje, Tokijuje. Šis rajonas įsikūręs į vakarus nuo pagrindinio valdžios centro Nagatačo ir į šiaurę nuo Ropongio naktinio gyvenimo rajono. Akasaka, kartu su šalimais esančiu Aojamos rajonu, nuo 1878-ųjų iki 1947-ųjų buvo atskira Tokijo seniūnija. Minato seniūniją atstovaujanti valdžia įsikūrusi būtent Akasakoje.
Algimantas Butvila
Algimantas Butvila (1943 m. gegužės 25 d. Mažeikiuose – 2014 m. gegužės 20 d.) – Lietuvos dailininkas keramikas.
Biografija
1962–1971 m. studijavo LSSR dailės institute. 1975–1985 m. Dvarčionių statybinių medžiagų kombinato vyriausiasis dailininkas. Nuo 1975 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Kūryba
Nuo 1972 m. dalyvavo dailės parodose Lietuvoje ir užsienyje. Sukūrė vazų, dekoratyvinių kompozicijų, pano. Ankstyvojoje kūryboje savitai interpretavo liaudies dailės tradicijas; kūriniai grubokų, nenudailintų formų, rupių paviršių, raiškių siluetų (Dekoratyvinės vazos, 1972 m.; Dekoratyvinė plastika, 1974 m.). Vėlesnieji kūriniai modernesni, lakoniškesni (Dekoratyvinė keramika, 1976 m.; 5 dalių kompozicija, 1982 m.).
Ornamentinėmis sienelėmis apipavidalino interjerų:
Idaja
Graikų mitologijoje Idaja – nimfa, upės dievo Skamandro žmona ir Teukro motina. Tikėtina, kad buvo oreadė. Kartais vadinama Kibele. Siejama su Idos kalnu Mažojoje Azijoje, kuris buvo deivės Kibelės kulto centras. Gali būti tapati nimfai Idai, kuri globojo Dzeusą kūdikystėje.
Pagal kitą versiją, Idaja - Dardano, Dardanijos miesto įkūrėjo ant Idos kalno, ir Batėjos duktė.
Karlomanas II
Karlomanas II (, 867 m. – 884 m. gruodžio 12 d. Lionas) – 879–882 m. Akvitanijos karalius, 882–884 m. Vakarų Frankijos (Prancūzijos) karalius.
Biografija
Kilęs iš Karolingų dinastijos. Vakarų Frankijos karaliaus Liudviko II vyriausias sūnus. 879 m. mirus tėvui su broliu Liudviku III buvo bendravaldžiai (diarchija).
880 m. broliai pasidalijo karalystę. Gavo Burgundiją ir dab. Prancūzijos pietinę dalį (Akvitaniją). 879 m. Provansą iš jo atėmė Arlio grafas Bosonas, čia įkūręs Žemutinės Burgundijos karalystę. 882 m., mirus Liudvikui III, liko vienintelis frankų valdovas, bet jo valdžia dėl normanų įsiveržimų ir feodalų didikų maištų buvo silpna.
Mirė medžioklėje Bėzu miške tarp Rueno ir Gournay-en-Bray nuo vasalo strėlės. Palaidotas Sent Deni bazilikoje.
Juan José Pérez Hernández
Chuanas Chosė Peresas Ernandesas (Juan José Pérez Hernández; g. ~1725 m. – m. 1775 m. lapkričio 3 d.) – ispanų keliautojas, pirmasis europietis, pasiekęs dabartinės Kanados pietvakarius.
Biografija
Gimė Maljorkoje. Tarnavo kapitonu Ispanijos laivyne, žymiajame Manilos galeonų maršrute tarp Meksikos ir Filipinų. 1768 m. buvo priregistruotas San Blaso uoste (Naujoji Ispanija), gavo ensaino laipsnį.
Dar Vaskas Nunjesas de Balboa visą vakarinę Amerikos pakrantę buvo paskelbęs Ispanijos valda, tačiau ispanai nesisikubino ištyrinėti jos atšiaurių sričių. Tačiau XVIII a. rusų ir britų ekspedicijoms pradėjus lankytis Aliaskos pakrantėse, ispanai susirūpino įtvirtinti savo pretenzijas. 1774 m. Naujosios Ispanijos vicekaralius Antonijus Marija Bukarelis i Ursua surengė ekspediciją, kuriai paskyrė vadovauti Chuaną Peresą. Ekspedicijos tikslas buvo pasiekti 60° šiaurės platumą, rasti galimas rusų ir britų kolonijas ir jas paskelbti Ispanijos valda.