cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kapo kolonija
Kapo kolonija (Keipo kolonija) buvo 1652 m. Nyderlandų įkurta kolonija dabartinėje Pietų Afrikoje su centru Keiptaune. Didžiausio išsiplėtimo laikotarpiu ji tęsėsi nuo Atlanto vandenyno vakaruose iki Greit Fiš upės rytuose. Šiaurėje ilgą laiką kolonijos riba buvo Oranžinė upė. Vėliau prie kolonijos buvo prijungtos žemės tarp Oranžinės upės ir šiuolaikinės Botsvanos, taip suformuojant Pietų Afrikos Sąjungą.
Brazilijos herbas
thumb|200px|Brazilijos herbas
Kapo kolonija
Raida
thumb|200px|left|Žemėlapis 1652 m. Nyderlandų Ost Indijos kompanijos pavedimu Jan van Riebeeck įkūrė Kapstadą, kuris tapo Kapo kolonijos centru. Kolonija įkurta bušmėnų, hotentotų ir bantų gyventose teritorijose. 1795 m. Kapo koloniją okupavo ir 1806 m. galutinai prisijungė Jungtinė Karalystė. Provincija tapo britų kolonija. Kolonijoje iki 1834 m. egzistavo vergovė. Vergai dirbo afrikanų ūkiuose. 1867 m. kolonijoje rasti deimantai. 1872 m. kolonija gavo savivaldą.
Brazilijos herbas
Brazilijos herbas – centrinė emblema bei kavos ir tabako šakelės. Centre esančioje penkiakampėje žvaigždėje žydrame apskritime Pietų Kryžius. 27 žvaigždės aplink jį simbolizuoja 26 Brazilijos valstijas ir 1 federalinį regioną. Žydrame kaspine įrašytas oficialus respublikos pavadinimas (República Federativa do Brasil – Brazilijos Federacinė Respublika). Antroje eilutėje įrašyta nepriklausomybės paskelbimo data – 1889 m. lapkričio 15 d.
Mažviliškė (Rimšė)
Mažviliškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Rimšės.
Bunkijas
Bunkijas  – viena iš 23 Tokijo seniūnijų, įsikūrusi rytinėje Tokijo dalyje. Čia įsikūrę Tokyo Dome arena, kodokan ir Tokijo universitetas.
Vyriausybė ir politika
Bunkijas valdomas mero Narisavos Hironobu, nepriklausomojo. Kitos valdančiosios seniūnijos partijos – Liberalai demokratai, Demokratai ir Naujoji Komeito partija.
Simboliai
Oficiali gėlė – rododendras, medis – dviskiautis ginkmedis (Ginkgo biloba).
Nuorodos
thumb|left|Bunkijas Tokijo prefektūroje
Starsuckers
Dokumentinio filmo kūrėjai sako norėję išsiaiškinti, kodėl garsenybės valdo įvairias gyvenimo sferas. Politikos sritį čia atspindi Lietuvos pavyzdys.
Kesteniai
Kesteniai (anksčiau Palenčizna) – kaimas Kalvarijos savivaldybės rytuose, 2 km ryčiau Brukų. Yra Milių geležinkelio stotelė, geležinkelis eina iš šiaurės vakarų į pietryčius, juo eina riba tarp Kalvarijos savivaldybės ir Marijampolės savivaldybės.
Aragonitas
thumb|Aragonitas thumb|Aragonito kristalas Aragonitas – kalcio karbonato mineralas, tai nepatvari kalcio karbonato modifikacija, pereinanti į kalcitą. Kalcitas ir aragonitas yra polimorfiniai mineralai t. y. jų cheminė sudėtis visiškai vienoda, skiriasi šių mineralų kristalinė struktūra. Aragonitas termodinamiškai nepastovus ir gali virsti kalcitu. Kaitinant aragonitą 400°C temperatūroje, jis palaipsniuj virsta patvaresniu kalcitu. Aragonitas pavadintas nuo Aragono srities Ispanijoje).
Dažnai turi koralų, šakelių, plokštės išvaizdą, koncentrišką vidinę struktūrą, artimą stalaktitų bei stalagmitų giminei.
Aragonitas dažnas moliuskų kriauklėse. Jo kristalai nusėda karstiniuose urvuose.
Santo Tomė (Santa Fė)
Santo Tomė  – miestas Argentinoje, Santa Fė provincijoje, La Kapitalio departamente, 9 km į pietvakarius nuo Santa Fė, Santa Fė aglomeracijoje. 59,1 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1872 m. provincijos valdžios įstatymu. 1962 m. balandžio 12 d. suteiktas miesto statusas. Kasmet, kovo 7 d. švenčiama miesto globėjo Šv. Tomo Akviniečio diena.
Momojama laikotarpis
Platesne prasme laikotarpis truko nuo Nobunagos atvykimo į Kiotą 1568 m., kai jis vedė armiją į imperatoriaus sostinę, kad padarytų Ašikaga Jošiaki penkioliktuoju ir paskutiniu Ašikagų šiogūnato šiogūnu, ir truko iki Tokugava Iejasu iškilimo po pergalės prieš Tojotomi klaną Sekigaharos mūšyje 1600 m.
Oda Nobunaga iškilimas ir žlugimas
XVI a. pabaigoje atsirado daugybė stiprių daimių, kurie galėjo manipuliuoti ar nuversti Ašikagų šiogūnatą. Vieną iš tokių bandymų nuversti bakufu (šiogūnatą) atliko 1560 m. Imagava Jošimoto, kurio žygis į sostinę baigėsi gėdingu pralaimėjimu Odai Nobunagai Okehazamos mūšyje. 1562 m. Tokugavų klanas, kurio žemės gretą Nobunagos, išsivadavo nuo Imagavų ir tapo Nobunagos sąjungininku. Kadangi rytinės žemės buvo apsaugotos sąjungos, |Nobunaga su armija patraukė į vakarus. 1565 m. Macunaga Hisahide ir Mijoši klanas pabandė įvykdyti perversmą nužudant Ašikaga Jošiteru, tryliktąjį Ašikagų šiogūną. Vidinės rietenos jiems sutrukdė greitai veikti ir legalizuoti savo valdžią, tik 1568 m. jie paskyrė Jošiteru pusbrolį Ašikaga Jošihide nauju šiogūnu. Nesugebėjimas įžengti į Kiotą ir gauti imperatoriaus rūmų pritarimą, kėlė grėsmę naujam šiogūnui ir grupė bakufu vasalų, vadovaujami Hosokavos Fudžitakos, pradėjo derybas su Oda Nobunaga dėl paramos Jošiteru jaunesniam broliui Ašikaga Jošiaki.
Nobunaga, kuris daugybę metų ruošėsi tokiai galimybei sudarydamas sąjungą su Azai klanu šiaurinėje Omio žemėje ir užkariavęs Mino žemę, dabar žygiavo į Kiotą. Sutriuškinęs Rokaku klaną pietų Omi priuvertė Macunagą pasiduoti, o Mijoši pasitraukti į Setcu. Po to jis įžengė į sostinę ir sėkmingai gavo imperatoriaus sutikimą paskirti Jošiaki penkioliktuoju šiogūnu.
Tačiau Nobunaga neketino tarnauti Ašikagoms ir bandė sustiprinti savo įtaką Kinai regione. Konkuruojančio daimio, užsispyrusių budistų vienuolių ir priešiškų pirklių pasipriešinimas buvo palaužtas greitai ir be gailesčio, tad Nobunaga įgijo žiauraus priešininko reputaciją. Remdamas savo politinius ir karinius veiksmus, jis įvykdė ekonomines reformas, pašalino prekybos apribojimus, panaikindamas šventyklų ir gildijų monopolijas bei skatindamas laisvus turgus, vadinamus rakuichi-rakuza.
Iki 1573 m. Nobunaga sunaikino Asakurų ir Azai klanų sąjungą, kuri kėlė grėsmę jo šiaurinėms žemėms, sugriovė Tendai budistų centrą prie Kioto ir sugebėjo išvengti susidūrimo su Takeda Šingen, nes šis susirgo ir mirė, kai jo armija beveik sutriuškino Tokugavas ir įsiveržė į Odos valdas kelyje į Kiotą.
Net po Šingen mirties liko keletas daimių, pakankamai galingų, kad pasipriešintų Nobunagai, bet nė vienas nebuvo pakankamai arti Kioto, kad keltų grėsmę politiškai ir atrodė, kad Japonijos suvienijimas po Odos Nabunagos vėliava yra laiko klausimas.
1576-1579 m. ant Biva ežero kranto buvo pastatyta Azuči pilis, kuri turėjo būti ne tik nepaimama tvirtovė ir rezidencija, bet ir suvienytos Japonijos simbolis.
Užvaldęs Kinai regioną, jis pasiuntė savo generolus užimti tolimas provincijas. Šibata Kacuie buvo pasiųstas prieš Uesugi klaną, kuris valdė Ečiū žemę, Takigava Kazumasu stojo prieš Šingen sūnų Takeda Kacujori iš Šinano, Hašiba Hidejoši turėjo kautis su galingu Mōri klanu iš Čiūgoku regiono vakarinėje Honšiū.
1576 m. Nobunaga pradėjo naudoti arkvebus (vieni pirmųjų šaunamųjų ginklų) ir nugalėjo tradicinį Takeda samurajų klaną Nagašino mūšyje.
1582 m. po užsitęsusios kovos Hidejoši paprašė Nobunagos pagalbos. Šis vykdamas į vakarus sustojo Kiote su keleta sargybinių, buvo užpultas ir priverstas kautis dvikovoje, kurią pralaimėjęs įvykdė sepuku.
Hidejoši baigia vienyti Japoniją
Greitai sudaręs paliaubas su Mōri klanu, prieš jiems išgirstant apie Nobunagos mirtį, Hidejoši žygiavo link Kioto ir nugalėjo savo priešą Akeči Micuhide netrukęs nė dviejų savaičių.
Nors Hidejoši buvo prasčiokas per paaukštinimus pakilęs nuo pėstininkų, jis dabar galėjo stoti net prieš stipriausius Oda klano atstovus, tad pasiūlė, kad Nobunagos sūnus Sanpōši (tuo metu kūdikis, o vėliau vadinęsis Oda Hidenobu) būtų paskirtas paveldėtoju, o ne trečiasis suaugęs Nobunagos sūnus Nobutaka, kurio teises gynė Šibata Kacuie. Gavus Oda klano atstovų (tarp jų Niva Nagahide ir Ikeda Cuneoki) sutikimą, Sanpōši tapo įpėdiniu, o Hidejoši vienu iš globėjų.
Politinės intrigos galiausiai sukėlė atvirą priešpriešą. Nugalėjęs Šibatą Šizugatake mūšyje 1583 m. ir ištvėręs brangiai kainavusias, bet ilgainiui naudingas lygiasias Komaki ir Nagakute mūšyje 1584 m. prieš Tokugava Iejasu, Hidejoši visam laikui išsprendė įpėdinio klausimą, užėmė Kiotą ir tapo vienvaldžiu Oda klano žemių šeimininku. Šikoku Čōsokabe klanas pasidavė 1585 m. liepą, Kyušu Šimazu klanas - po dvejų metų. Hidejoši įsivaikino Fudživara šeima, davė pavardę Tojotomi ir titulą Kanpaku, reiškusį civilinę ir karinę visos Japonijos kontrolę. Kitais metais jis sudarė sąjungą su trim iš devynių daimių koalicijų ir kariavo Šikoku ir Kyušu salose. 1590 m. su 200 tūkst. armija Hidejoši nugalėjo Hōdžō klaną, paskutinį rimtą priešininką rytų Honšu. Likę daimiai greitai pasidavė ir karinis Japonijos vienijimas buvo baigtas.
Tojotomi valdymo pabaiga ir Sekigahara
Mirties guolyje Hidejoši paskyrė atstovus iš galingiausių klanų (Tokugava, Maeda, Ukita, Uesugi, Mōri) valdyti kaip Penkių Vyresniųjų Taryba, kol jo sūnus Hidejori sulauks pilnametystės. Taika truko iki Maeda Tošiie mirties 1599 m. Po to Išida Micunari apkaltino Iejasu, kad šis išdavęs Tojotomi šeimos interesus, sukeldamas krizę, vedusią į Sekigaharos mūšį. Šis mūšis laikomas Nomojama ir Sengoku laikotarpio pabaiga, Iejasu pergalė reiškė Tojotomi šeimos valdymo pabaigą. Po trejų metų jis gavo Seii Taišogun titulą ir įkūrė Edo bakufu, kuris truko iki Meidži restauracijos 1868 m.
Socialinė ir kultūrinė raida
Momojama laikotarpiu buvo domimasi išoriniu pasauliu, plėtėsi miestai, iškilo pirklių klasė. Kad sutramdytų budizmą, Nobunaga rėmė krikščionybę. Misionieriau iš Europos atvežė į Japoniją daugybę naujovių. Tarp jų buvo nauji piešimo metodai, astronomija, geografija, medicinos mokslas, spausdinimo technika.
Žuazeiro do Nortė
Žuazeiro do Nortė  – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Searos valstijoje, 533 km į pietus nuo Fortalezos. Yra oro uostas, geležinkelis ir kelias į Fortalezą. Maisto, tekstilės, medienos apdirbimo pramonė. Veikia universitetas, keli muziejai, teatras. Žuazeiro do Nortė yra svarbus katalikų piligrimystės centras (Šv. Tėvo Sisero kultas).
Istorija
Žuazeiro do Nortė įkurta 1911 m.
thumb|left|200px|Paminklas Tėvui Siserui
Radziai
Radziai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasvilų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Bandar Lampungas
Bandar Lampungas – miestas Indonezijoje, Lampungo provincijos sostinė. Miestas buvo vadintas Tanjungkarang-Telukbetungu iki 1983 m. Bandar Lampungas yra atvykimo punktas imigrantams ir keliautojams iš Javos į Sumatrą, ypač prieš pastatant Bakauhenio uostą. Miestą aptarnauja Radin Inten II aerodromas, kuris vykdo vietinius skrydžius į Džakartą. Bandar Lampunge gyvena 881 801 žmogus (2010 m.).
Švietimas
2009 m. raštingumo lygis mieste buvo 94,3 %, o 2005 m. buvo 93,5 %. Tačiau aukštųjų mokyklų lankymas sumažėjo nuo 69,2 % (2007 m.) iki 61,4 % (2009 m.).
Rimantas Sankauskas
Rimantas Sankauskas (g. 1951 m. lapkričio 7 d.) – inžinierius, Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1970 m. baigė Panevėžio 1–ą vidurinę mokyklą, 1976 m. Kauno politechnikos instituto Panevėžio vakarinį fakultetą, inžinierius mechanikas.
1970–1977 m. Panevėžio kabelinių dirbinių gamyklos darbininkas, profesionalios priešgaisrinės apsaugos dalinio ugniagesys, Respublikinio žemės ūkio gamybinių pastatų rekonstravimo projektavimo instituto darbuotojas, 1977 m. Priešgaisrinės apsaugos departamento Panevėžio dalinio inspektorius, dalies viršininkas, dalinio viršininkas.
1995–1997 m. Panevėžio apskrities valdytojo pavaduotojas, 1998–2001 m. Panevėžio miesto savivaldybės Civilinės saugos skyriaus vedėjas. 2001–2006 m. Panevėžio apskrities viršininkas. 2006 m. VĮ „Registrų centras“ Panevėžio filialo direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio skyriaus narys.
2003 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.
Žmona Renata, sūnus Deivydas, duktė Milda. .
Sunburn
„Sunburn“ – ketvirtasis grupės „Muse“ singlas iš jų debiutinio albumo „Showbiz“.
Vilius Užtupas (1927)
Vilius Užtupas (1927 m. kovo 31 d. Miliūnai, Kupiškio valsčius – 2008 m. rugpjūčio 29 d. Vilnius) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, knygų leidėjas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
Anksti mirus mamai, tėtis Povilas Užtupas liko su trimis mažais vaikais. Vilius dirbo radijo korespondentu ir 1963 m. neakivaizdžiai baigė žurnalistiką Vilniaus universitete. 1979 m. Maskvos poligrafijos institute apgynė disertaciją apie senųjų Lietuvos spaustuvių raidą. Tobulinosi Krokuvos Jogailos universitete.
Nuo 1961 m. leidyklos „Šviesa“ redaktorius, direktoriaus pavaduotojas. Nuo 1964 m. Vilniaus universiteto Kauno vakariniame fakultete dėstė leidybos organizavimą ir poligrafijos pagrindus. 1979–1992 m. dirbo Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedroje, docentas.
Periodikoje paskelbė apie 200 straipsnių, išleido knygų apie leidybą ir poligrafiją.
Sergejus Naryškinas
Biografija
1978 m. baigė Leningrado mechanikos institutą, vėliau – Aukštąją KGB mokyklą Minske. Dirbo Leningrado politechnikos instituto prorektoriaus padėjėju, užsienio ryšių skyriaus vedėju, nuo 1988 m. – TSRS ambasadoje Belgijoje.
1992–1995 m. buvo Sankt Peterburgo merijos Ekonomikos ir finansų komiteto užsienio ekonominių ryšių skyriaus viršininkas, vėliau dirbo privačiame Pramonės ir statybos banke.
1997 m. grįžo į valstybės tarnybą, vadovavo Leningrado srities vyriausybės investicijų departamentui, Užsienio ekonominių ryšių ir tarptautinio bendradarbiavimo komitetui.
2004 m. vasario mėn. paskirtas Rusijos prezidento administracijos Ekonomikos valdybos viršininko pavaduotoju, kovo mėn. – Rusijos vyriausybės aparato vadovo pavaduotoju. Rugsėjo mėn. paskirtas Rusijos Federacijos ministru – vyriausybės aparato vadovu. 2007 m. vasario mėn. paskirtas Rusijos vicepremjeru – vyriausybės aparato vadovu.
2008 m. gegužės mėn. – 2011 m. gruodžio mėn. – Rusijos prezidento D.Medvedevo administracijos vadovas. 2010 m. birželio mėn. jis atstovavo Rusijai Prezidento A.Brazausko laidotuvėse.
2011 m. gruodžio 4 d. tapo VI šaukimo Rusijos Federacijos Valstybės Dūmos deputatu pagal Vieningosios Rusijos partinį sąrašą, gruodžio 21 d. išrinktas Dūmos pirmininku.
S. Naryškinas yra Rusijos ir Baltarusijos sąjungos Parlamentinio susirinkimo pirmininkas. Moka anglų ir prancūzų kalbas.
Mickai
Mickai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, šalia kelio ir Klaipėdos–Tilžės geležinkelio, 2 km į šiaurę nuo Dituvos. Seniūnaitijos centras. Yra liuteronų kapinės, saugoma sena geležinkelio pralaida.
Parma (reikšmės)
Gali būti sudėtinių terminų dalis:
Domodedovas
Domodedovas – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, apie 40 km į pietryčius nuo Maskvos, rajono centras. 57 600 gyv. (2001 m.).
Feliksas Valiukas
Feliksas Valiukas (1887 m. Pašvitinyje – 1919 m. birželio 19 d. Bajoriškiuose, Panemunėlio valsčius) – Lietuvos teisininkas, advokatas, revoliucinis-politinis veikėjas.
Domodedovas
Istorija
Miestas pradėjo kurtis 1900 m. nutiesus geležinkelį į Pavelecą. Pavadintas buvusio kaimo, nuo 1410 m. žinomo kaip caro valda, vardu. Miesto teisės nuo 1947 m.
Feliksas Valiukas
Biografija
Mokėsi Mintaujos gimnazijoje. 1904 m. organizacijos „Draugas“, vėliau Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narys. 1905–1907 m. revoliucinių įvykių dalyvis. 1915–1918 m. studijavo teisę Maskvos universitete.
Domodedovas
Ekonomika
Netoli miesto yra tarptautinis Domodedovo oro uostas (statusas nuo 1992 m.), aptarnaujantis Maskvą. Išplėtota statybinių medžiagų (gelžbetonio dirbinių, metalo konstrukcijų, ugniai atsparių medžiagų, plytų) gamyba, yra siuvimo, vilnų verpimo įmonės. 1948 m. įkurtas Rusijos kino filmų valstybinis fondas.
Feliksas Valiukas
Biografija
1916–1917 m. dirbo pabėgėlių šalpos organizacijose Maskvoje. 1917 m. pavasarį įstojo į Rusijos socialdemokratų darbininkų partiją, bet stengėsi atgaivinti LSDP veiklą. 1917–1918 m. dirbo Lietuvos reikalų komisariato Maskvos skyriuje. 1918 m. Maskvoje redagavo laikraštį „Socialdemokratas“.
1918–1919 m. Panevėžio darbininkų atstovų tarybos vykdomojo komiteto sekretorius. Antrojo pėstininkų pulko vado Vinco Glovackio iniciatyva sušaudytas kartu su žmona. Palaidotas Panevėžyje.
Sinclair QDOS
QDOS (kartais užrašomas kaip Qdos oficialioje literatūroje) buvo daugiaveiksmė operacinė sistema, sukurta Sinclair QL asmeniniam kompiuteriui ir jo klonams. Ji buvo realizuota Tony Tebby, kai jis dirbo Sinclair Research kompanijoje. Ši operacinė sistema buvo pasirinkta vietoje užsakytos operacinės sistemos, kurią kūrė GST Computer Systems.
QDOS buvo realizuota Motorola 68000 asemblerio kalba. QL kompiuteryje ji buvo talpinama į 48 kB pastoviosios (ROM) atminties, kuri buvo sudaryta iš trijų 16 kB ROM mikroschemų arba iš vienos 32 kB ir vienos 16 kB mikroschemų. Šiose ROM mikroschemose taip pat buvo saugomas SuperBASIC interpretatorius, patobulintas BASIC, papildytas struktūrinio programavimo elementais. Jis taip pat veikė kaip QDOS komandinės eilutės interpretatorius.
Į QDOS galimybių sąrašą įėjo procesų valdymas, atminties paskirstymas ir praplečiama „peradresuojama I/O (įvedimo/išvedimo) sistema“, suteikusi bendrą darbo su failų sistemomis ir įrenginių tvarkyklėmis struktūrą. Taip pat egzistavo labai elementarus grafinių langų palaikymas. Ši savybė niekada nebuvo iki galo realizuota išleistose QDOS versijose, tačiau buvo patobulinta vėlesniuose operacinės sistemos papildymuose, kuriuos sukūrė Tebby asmeninė kompanija – QJUMP.
Vėliau buvo sukurtos su QDOS suderinamos ir patobulintos operacinės sistemos, įskaitant Laurence Reeves Minerva ir Tebby SMS2 ir SMSQ/E. Pastaroji yra pats moderniausias ir vis dar tobulinamas variantas.
Versijos
Lokalizuotos QDOS versijos buvo identifikuojamos pagal versijos numeryje „.“ ženklą pakeitusį teritorijos sufiksą, pavyzdžiui, MGE ROM turėjo 1E13 versijos QDOS operacinę sistemą. Taip pat buvo pranešta, kad egzistavo graikų kalba lokalizuota ROM versija, žinoma ΣFP vardu (paženklinta EFP ROM atmintyje).
Panevėžio FA
2007 m.
2007 m. sausio 2 d. įkurta Panevėžio futbolo akademija. Futbolo akademijos tikslas – ugdyti visavertes asmenybes, skatinti vaikų ir jaunimo saviraišką.
Moksleivis (JAV)
thumb|180px|Pirmasis žurnalo numeris, 1912 m. „Moksleivis“ – JAV lietuvių mėnesinis laikraštis, ėjęs 1912–1920 m. Čikagoje, Bostone ir kitose JAV vietose.
Panevėžio FA
2019 m.
2019 m. rugpjūčio 12 d. įvyko Lietuvos futbolo federacijos (LFF) Vykdomojo komiteto (VK) posėdis, kuriame LFF VK patvirtino VŠĮ futbolo akademijos „Panevėžys“ prašymą ją laikyti BĮ „Panevėžio futbolo akademija“ teisių ir pareigų perėmėja, su visomis iš to išplaukiančiomis teisėmis ir pareigomis. Oficiali futbolo akademijos steigėja – Panevėžio miesto savivaldybės administracija ir dalininkas futbolo klubas “Panevėžys”.
Moksleivis (JAV)
Istorija
Leido Amerikos lietuvių Romos katalikų moksleivių (studentų) susivienijimas. Spausdino daugiausia religinio turinio straipsnius, moksleivių rašinius, eilėraščius. Nuo 1921 m. vietoj „Moksleivio“ pradėtas leisti žurnalas „Giedra“.
Panevėžio FA
2021 m.
Bendra Panevėžio FA, PRSSG ir FC Komex komanda dalyvavo LFF III lygos Panevėžio zonos pirmenybėse. Bendra šių organizacijų komanda taip pat dalyvavo PAFF futsal I lygos pirmenybėse. Bendra Panevėžio FA ir PRSSG komanda dalyvavo LMFA I lygos bei Elitinės jaunių lygos varžybose.
2022 m.
Vyrų čempionatuose komandos nebuvo, tačiau bendra Panevėžio FA – PRSSG komanda žaidė Lietuvos jaunimo U19 futbolo čempionate.
Spalvinė gama
Mėlyna ir raudona. Akademijos komandos žaidžia arba raudonomis aprangomis su baltais skaičiais, bei užrašais, arba su mėlynomis aprangomis ir baltais užrašais.
Salės futbolas
2021-2022 m. žaidė LFF organizuotose PAFF futsal I lygos pirmenybėse.
Romeikai
Romeikai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasvilų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į šiaurės rytus nuo Monkų ir 41 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kosuke Ota
(g. 1987 m. liepos 23 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2010–2015 m., su ja dalyvavo 2015 m. AFC Azijos taurės turnyre.
Baloch FC
„Baloch Football Club“ – Pakistano futbolo klubas iš Nuškio miestelio Beludžistane.
Istorija
Klubo ištakos siekia ? m.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Ledo ritulys
thumb|Ledo ritulio varžybos Ledo ritulys – komandinis žaidimas, žaidžiamas ant ledu padengtos aikštelės. Žaidimo esmė: čiuožykloje dvi komandos stengiasi ritmušomis (lazdomis) įmušti ritulį į viena kitos vartus.
Istorija
Ledo ritulys buvo išrastas Kanadoje XIX a. viduryje. Pirmosios užfiksuotos varžybos vyko Kingstone 1855 m. Po dvidešimt ketverių metų Makgilo universiteto Monrealyje studentai susistemino taisykles, ir visoje Kanadoje susikūrė daugybė klubų bei lygų. Rungtis sparčiai vystėsi, 1917 m. buvo įkurta Nacionalinė ledo ritulio lyga (NHL). Pirmaisiais jos egzistavimo metais penkios komandos sužaidė 22 rungtynes. Dabar NHL sudaro 31 Kanados ir JAV komandų, ji ir toliau plečiasi. Vyrų ledo ritulys tapo olimpine rungtimi 1920 m., moterų – 1998 m. Mėgėjų ledo rutulio čempionatai vyksta kasmet nuo 1930 m. Ledo ritulys žaidžiamas maždaug 30 šalių, jis populiariausias Šiaurės Amerikoje, Skandinavijoje ir Rusijoje.
Ledo ritulys Lietuvoje
thumb|right|Vienas geriausių Lietuvos ledo ritulininkų Darius Pliskauskas Didžiosios Britanijos Premier Ice Hockey Lygoje 2010 m. Ledo ritulys Lietuvoje pradėtas žaisti 1922 m. Tais metais Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos nario Stepono Dariaus iniciatyva suorganizuota pirmoji Lietuvoje ledo ritulio komanda ir sužaistos pirmosios ledo ritulio rungtynės. Pirmosios Lietuvoje ledo ritulio pirmenybės prasidėjo 1926 m. sausio 30 d. Jose dalyvavo keturios – LFLS, KSK, „Kovo“ ir „Makabi“ – komandos. Nugalėtojais (meisteriais) tapo LFLS ledo ritulininkai. 1932 m. vasario 27 d. Rygoje sužaistos pirmosios oficialios tarptautinės rungtynės Lietuva – Latvija (0:3). 1938 m. Lietuva tapo Tarptautinės ledo ritulio sąjungos nare ir pirmą kartą dalyvavo Europos ir Pasaulio ledo ritulio pirmenybėse – Prahoje. Lietuva laimėjo prieš Rumuniją 1:0 (V. Ilgūno įvartis), tačiau pralaimėjo Lenkijai 1:8, Vengrijai 1:10 ir Šveicarijai 0:15. 1946/1947 m. lietuviai dalyvavo pirmame SSRS ledo ritulio čempionate. 1946 m. gruodžio 22 d. Kaune, aikštelėje prie sporto halės, buvo įmušti ir pirmieji du įvarčiai SSRS (ir Rusijos) ledo ritulio pirmenybių istorijoje. Kauno ledo ritulininkai (iš 12 komandų) užėmė 7 vietą. Zenonas Ganuskauskas (HC Kaunas) tapo vienu iš rezultatyviausių čempionato žaidėjų (7 įvarčiai).
1977 m. atidaryta pirmoji dirbtinio ledo čiuožykla Elektrėnuose, mieste veikia vienintelis profesionalus Lietuvos ledo ritulio klubas „Energija“. Lietuvoje kasmet rengiamas vyrų suaugusiųjų ledo ritulio čempionatas, taip pat vyksta jaunių ir vaikų pirmenybės.
2017 m. užfiksuota, kad Lietuvoje ledo ritulį nuolatos žaidžia apie 2500 žaidėjų, iš jų 1100 vaikų bei 90 moterų ir merginų. Lietuvoje veikia 13 ledo ritulio mokyklų bei apie 50 ledo ritulio klubų.
Vyrų rinktinė dalyvauja Pasaulio čempionatuose. Lietuvoje pasaulio ledo ritulio čempionatas pirmą kartą surengtas 2004 metais, Elektrėnuose. 2009 metais pasaulio čempionatas surengtas Vilniuje. 2014 metais Vilniaus „Siemens arenoje“ įvyko dar vienas pasaulio vyrų ledo ritulio čempionatas, kurį aplankė daugiau nei 40.000 žiūrovų, o nacionalinė rinktinė iškovojo bronzos medalius.
2018 metais pasaulio vyrų čempionatas vyko Kaune, „Žalgirio arenoje“, kur dėl medalių kovojo Lietuvos, Ukrainos, Japonijos, Kroatijos, Rumunijos ir Estijos rinktinės. Lietuva užėmė pirmąją vietą, todėl perėjo į 1A divizioną.
2017 m. Lietuvos vyrų ledo ritulio rinktinė užima 25 vietą Tarptautinės ledo ritulio federacijos reitinge.
Aikštelės
Tarptautinės ledo ritulio federacijos ir NHL taisyklėse ledo ritulio aikštelės dydžiai šiek tiek skiriasi. IIHF taisyklėse numatyta, kad pageidautini aikštelės matmenys yra: 58 m ilgis ir 34 m plotis, tačiau ilgis gali siekti iki 61 m, o plotis 27 m. NHL nustatytas aikštelės dydis yra 200 pėdų ilgis ir 85 pėdų plotis, t. y. 60,96 m ilgis ir 25,90 m plotis. Ledo ritulio aikštelės kampai turi būti suapvalinti. Visa aikštelė turi būti apjuosta plastikiniais arba mediniais nuo 1 m iki 1,22 m aukščio bortais. Aikštelės galuose įrengiami dveji vartai, kurių aukštis 1,2 m (4 pėdos), plotis 1,83 m (6 pėdos). Aikštelė padalinta į tris zonas: 17,23 m nuo abiejų vartų linijos nubrėžiamos mėlynos zonų linijos, aikštės viduryje - raudona linija, dalijanti aikštelę į dvi dalis. Raudonos linijos centre - ritulio išmetimo zona. Dar keturios ritulio išmetimo zonos, po dvi abiejose aikštelės pusėse, įrengiamos 6 m atstumu nuo vartų. Visas ritulio išmetimo zonas juosia 4,5 m skersmens apskritimai.
Taip pat ledą gali išlieti Vilniaus „Siemens“, Kauno „Žalgirio“ ir Klaipėdos „Švyturio“ arenos, kuriose vykdomi dideli tarptautiniai turnyrai bei pasaulio čempionatai.
Nuošalė
Penkios skersai aikštės nubrėžtos linijos reguliuoja žaidimą. Kai fiksuojama nuošalė, šoninis teisėjas stabdo žaidimą ir nurodo, iš kurios vietos bus išmetamas ritulys: neutralioje zonoje, išmetimo taške, esančiame arčiausiai vietos, kur ritulys kirto liniją.
Taurės ir čempionatai
Stenlio taurę dovanojo lordas Stanley iš Prestono, šeštasis Kanados generalgubernatorius. Iš pradžių taurė buvo daug mažesnė už dabartinę; vėliau prie jos pridėtas pjedestalas, kad būtų vietos įrašyti kasmetiniams NHL čempionams. Tai seniausias prizas, dovanojamas profesionalaus sporto komandai Šiaurės Amerikoje.
Nuorodos
Hockey.lt - oficiali asociacijos „Hockey Lietuva“ svetainė.
IIHF – oficiali tarptautinės ledo ritulio federacijos svetainė.
Jėzuitai
Jėzaus draugija (, sutrumpintai SJ), žinomi kaip jėzuitai – Romos katalikų vienuolių ordinas, 1540 m. Ignaco Lojolos ir jo sekėjų įkurtas Romoje. Ordinas tiesiogiai pavaldus popiežiui.
Jėzaus draugija – tarptautinė katalikiška kunigų ir brolių bendruomenė, bendradarbiaujanti su pasauliečiais. Jėzuitai visame pasaulyje kuruoja dešimtis aukštųjų ir šimtus vidurinių mokyklų. Bent 50 kalbų leidžia periodinius leidinius ir knygas.
Ordino struktūra
Jėzaus draugija veikia 120 pasaulio šalių, yra susiskirstę į 90 provincijų, kurios pagal geografinę padėtį ar bendrą kalbą yra apsijungusios į 11 asistencijų. Jėzaus draugija turi per 20 000 narių, 35 iš jų – Lietuvos ir Latvijos jėzuitų provincijoje. Lietuvos-Latvijos jėzuitų provincija priklauso Vidurio Europos asistencijai, į kurią įeina ir Austrijos, Šveicarijos, Vengrijos, Nyderlandų ir Vokietijos provincijos.thumb|Jėzaus draugijos įkūrėjas [[Ignacas Lojola|Šv. Ignacas Lojola, XVI a. (nežinomas dailininkas)|kairėje|241x241px]]Jėzuitams vadovauja visam amžiui renkamas Generolas („Generalinis vyresnysis“), kuris su pagalbininkais reziduoja Romoje. Jis skiria savo pagalbininkus provincijolus, jų patarėjus ir kai kuriuos namų vyresniuosius.
Generolą iki gyvenimo pabaigos renka ir visos draugijos veiklą liečiančius klausimus sprendžia Generalinė kongregacija – aukščiausia Jėzaus draugijos valdymo įstaiga. Nors Generolas yra renkamas iki gyvenimo pabaigos, ordino konstitucija leidžia jam savanoriškai grąžinti savo įgaliojimus.
Generalinę kongregaciją sudaro provincijolai ir iš kiekvienos provincijos rinkti delegatai. Paskutinė – 36-oji Generalinė kongregacija įvyko 2016 m. pabaigoje Romoje.
Kas ketveri metai provincijose vyksta kongregacijos, kurios, esant poreikiui, siūlo sušaukti Generalinę kongregaciją.
Jėzuitų provincijas sudaro jėzuitų bendruomenės. Kiekvienai jėzuitų bendruomenei vadovauja vyresnysis. Siekiama, kad visus bendruomenės narius vienytų bendra apaštalinė dvasia ir uolumas. Stodami į ordiną jėzuitai duoda skaistumo, neturto ir klusnumo įžadus.
Ordino vadovybė
thumb|Romos jėzuitų [[Romos Švč. Jėzaus Vardo bažnyčia|Švenčiausiojo Jėzaus Vardo bažnyčia – pagrindinė jėzuitų šventovė|322x322px]] Jėzaus draugijos 33-ioji Generalinė kongregacija 1983 m. rugsėjo 13 d. generolu išrinko olandą Peterį Hansą Kolvenbachą (1928–2016). 2008 m. sausio 19 d. generolu buvo išrinktas ispanas Adolfas Nikolasas (1936–2020). 2016 m. spalio 14 d. Jėzaus draugijos 36-osios Generalinės kongregacijos metu buvo išrinktas dabartinis generolas venesuelietis Arturas Sosa – pirmasis generolas iš Pietų Amerikos.
Istorija
1540 m. rugsėjo 27 d. popiežius Paulius III oficialiu raštu – bule Regimini militantis Ecclesiae – patvirtino Jėzaus draugijos įkurimą. Šis vienuolių ordinas buvo įsteigtas Paryžiuje, ispanų dvarininko Ignaco Lojolos ir 9 jo sekėjų. Ordinas pasižymėjo aktyvia apaštaline veikla: didelį dėmesį skyrė švietimui, kūrė kolegijas ir universitetus, išvystė plačią misijų veiklą. 1773 m. popiežius ordiną uždarė, bet 1814 m. ordinas vėl buvo atkurtas.
Jėzuitai Lietuvoje
Į Lietuvą jėzuitus 1569 m. pasikvietė Vilniaus vyskupas Valerijonas Protasevičius. 1608 m. sudaryta jėzuitų bendruomenės Lietuvos provincija. Pradžioje jėzuitai veikė Vilniuje, paskui įsikūrė ir kituose miestuose. Jie steigė kolegijas, perėmė Vilniaus ir Varnių kunigų seminarijas, leido knygas lietuvių kalba. 1579 m. jėzuitai įsteigė Vilniaus akademiją – pirmąjį universitetą Lietuvoje. 1820 m. caro valdžios, jėzuitai iš Lietuvos buvo išvaryti. Po Pirmojo pasaulinio karo jie vėl čia įsikūrė. Sovietmečiu jėzuitai gyvavo pogrindyje. 1990 m. oficiali jėzuitų veikla buvo atgaivinta.miniatiūra|340x340px|Vilniaus jėzuitų [[Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčia|Šv. Kazimiero bažnyčia paveiksle „Vilniaus rotušė“, apie 1846 m. (Marcinas Zaleskis)]]
Čijoda
Čijoda  – viena iš 23 Tokijo seniūnijų. 44,6 tūkst. gyventojų (2008 m.). Seniūnijos plotas – 11,64 m², kurio 12 % užima Tokijo imperatoriškieji rūmai.
Mieste įsikūrę daug kitų svarbių vyriausybės institucijų – parlamentas, ministro pirmininko rezidencija, aukščiausiasis teismas, 15 ambasadų. Čia taip pat yra Jasukunio šventykla, Tokijo stotis ir Budokan.
Istorija
Čijoda buvo įkurta 1947 m. kovo 15 d., sujungus buvusius Kandos ir Kodžimačio seniūnijas.
Geografija
Centrinę Čijodos dalį užima Imperatoriaus rezidencija. Rytuose seniūnija ribojasi su Čiūo, čia įsikūrusi Tokijo stotis, pietuose ribojasi su Minatu. Beveik visą seniūniją užima įvairūs administraciniai pastatai ir institucijos, tik vakarinėje ir šiaurės vakarinėje seniūnijos dalyje yra prabangių gyvenamųjų rajonų, kur įsikūrusi ir garsioji Jasukunio šventykla. Šiaurėje ir šiaurės rytuose taip pat yra gyvenamųjų rajonų, čia įsikūręs ir Akihabaros rajonas.
Politika ir vyriausybė
Čijodos miesto asamblėja sudaro 25 išrinkti nariai. Dabartinis meras – jokiai partijai nepriklausantis Masami Išikava.
Hunanas
thumb|right|[[Vulingjuanas]]
Hunanas  – provincija pietų Kinijoje. Plotas – 211,8 tūkst. km². Sostinė – Čangša. Pavadinimas reiškia „į pietus nuo ežero“.
Administracinis suskirstymas
Hunanas padalintas į keturiolika prefektūrų lygmens administracinių vienetų:
Šie administraciniai vienetai savo ruožtu dalijami į 122 apskričių lygmens vienetus: 34 rajonus, 16 apskričių lygmens miestus, 65 apskritis, 7 autonomines apskritis. Pastarieji – į 2587 savivaldybių lygmens vienetus: 1098 miestus, 1158 savivaldybes, 98 etnines savivaldybes, 225 porajonius ir 8 rajonų viešąsias valdybas.
Feira de Santana
Feira de Santana  – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Bahijos valstijoje, 107 km į šiaurės vakarus nuo Salvadoro. Antras pagal dydį Bahijos miestas. Yra geležinkelis ir automagistralė į Salvadorą. Odos apdirbimo, maisto (ypač mėsos) pramonė. Prekybinis gyvulininkystės rajono centras. Yra universitetas, astronomijos observatorija, katedra.
Istorija
Feira de Santana įkurta XIX a. sausringame krašte, vadiname Sertanu (Sertão) ir tapo jo kolonizacijos centru. 1873 m. suteiktas miesto statusas.
Vaineikių Medsėdžiai
Vaineikių Medsėdžiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 10 km į pietryčius nuo Darbėnų ir 4 km į šiaurės rytus nuo Šukės.
Etimologija
Išvertus iš žemaičių tarmės, vietovardis Vaineikių Medsėdžiai reiškia „Vaineikių miško sodybos“, t. y., miške įsikūrusį viensėdinį kaimą. Rašytiniuose šaltiniuose pavadinimas rašomas:, ), , , 🇬🇸.
Geografija
Šiaurinė kaimo žemių dalis plyti Vaineikių miške, o pietvakarinė – atviroje, lygioje vietoje abipus kelio Kūlupėnai–Darbėnai. Centrine dalimi praeina kelias, o rytiniu pakraščiu – kelias Ruginiai–Didieji Žalimai. Šiauriniu kaimo pakraščiu per mišką teka Varupis ir Vinkšnupis, centrine dalimi – Vaineikupis, o pietine dalimi – Šukupis (visi – Akmenos kairieji intakai). Pietuose kaimas ribojasi su Ruginių, vakaruose – su Šukės ir Gargždupio ir Vaineikių, šiaurės vakaruose – su Akmenalių, šiaurės rytuose – su Didžiųjų Žalimų, rytuose – su Tintelių, pietryčiuose – su Kūlupėnų (Sausgalvių) žemėmis.
Istorija
Į rytus nuo Vaineikių kaimo buvusiose plėšininėse Palangos (Darbėnų) dvaro miško žemėse XVII–XVIII a. kūrėsi vienkieminės naujakurių sodybos, kurios buvo pavadintos Medsėdžių kaimu. Jame 1779 m. iš dvaro žemę nuomojo 8 valstiečių šeimos.
Kaimas turėjo savo kapines, oficialiai veikusias iki XVIII a. pab. Mirusiuosius pradėjus laidoti Darbėnų parapinėse kapinėse, kaimo kapinaitėse iki XX a. pr. buvo laidojami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai. Padavimai mena, kad jose 1812 m. buvo palaidoti apylinkėse žuvę Napoleono kariai. Nuo XIX a. kaimas vadinamas Vaineikių Medsėdžiais. Panaikinus baudžiavą kaimo valstiečiai gavo teisę išsipirkti iš Palangos dvarininko Juozapo Tiškevičiaus dirbamą žemę. Už ją 1870 m. Tiškevičių Darbėnų dvare prievoles atlikinėjo 21 kaimo valstietis.
Šalia kaimo Juozapas Tiškevičius XIX a. II pusėje įsteigė Didžiosios palivarką, vėliau pavadintą Vaineikių miško vila. Joje apgyvendintas ūkvedys rūpinosi Vaineikių miškų masyvo administravimu, miškų ūkio veikla ir medžioklių organizavimu. Vaineikių miško vilai 1894 m. priklausė Launiškių, Kūlupio, Degilio, Streikio, Butkiškių miškai bei Lajauskienės, Kuičio, Antseinio, Prūdalio, Gauklalės, Špogienės, Valako ir Briedgiaurio giraitės. Kaimas buvo padalintas į dvi dalis: šiauriame valdos dalyje driekėsi Mažųjų Medsėdžių, o pietiniame pakraštyje – Didžiųjų Medsėdžių žemės.
Po Lietuvos reokupacijos Vaineikių miškuose 1945–1953 m. bazavosi Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabas, kurį saugojo Vizbuto kuopa. Enkavedistai ir stribai ne kartą mišką buvo apsupę, ruošė „valymus“, kurių metu 1946 m. kovo 20 d. sunaikino štabo bunkerį, o 1953 m. balandžio 6 d. apsupo paskutiniuosius Kardo rinktinės partizanus: Vizbuto būrio vadą Stasį Jonauską–Simoną su 5 partizanais (iš apsupties žiedo prasiveržti pavyko tik P. Končiui–Adomui).
Hunanas
Geografija
Hunano provincija yra pietiniame Jangdzės upės krante. Provincijos rytinis, pietinis ir vakarinis kraštai kalnuoti (Ulingo (Wuling), Siuefengo (Xuefeng), Nanlingo, Luosiao (Luoxiao) kalnai). Iš viso kalnai užima 80 % visos teritorijos.
Upės Sjandziangas, Dzidziangas, Juandziangas ir Lišuidziangas (Xiangjiang, Zijiang, Yuanjiang, Lishui) įteka į Jangdzę ties Dongtingo ežero, nuo kurio ir kilęs provincijos pavadinimas. Dongtingo ežeras yra antras pagal dydį Kinijoje. Kadangi žemė nusausinama žemdirbystės tikslais, vandens telkinys pavirto į kelis mažesnius ežerus.
Klimatas subtropinis. Sausį temperatūra svyruoja tarp 3 ir 8 °C, liepą – tarp 27 ir 30 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 1200–1700 mm.
Demografija, kultūra, turizmas
Hunane gyvena keturiasdešimt viena etninė grupė. 89,79 % sudaro kinai chaniai, 10.21 % – etninės mažumos: tudzia, miao, dongai, jao, hui, bai, džuangai, uigūrai ir kt.
Hunano virtuvė garsėja čili pipirų gausa.
Dziangjongo srities moterys turėjo savo raštą, vadintą „moterų raštu“ (trad.: 女書; supapr.: 女书; pinyin: Nǚshū). Šis raštas buvo fonetinis (600–700 rašmenų, atitinkančių vietinio dialekto skiemenis) ir išsivystė todėl, kad į moteris, besimokančias „vyrų rašto“ – t. y. hieroglifinio kinų rašto – būdavo žiūrima nelabai palankiai. „Moterų raštas“ buvo akylai saugomas nuo vyrų.
Turistų lankoma Mao Dzeduno gimtinė – Šaošano (韶山 Sháoshān) kaimelis.
Japoniški vardai
thumb|right|200px|Antkapis su japoniškais vardais thumb|left|80px|Jamada Tarō – tipiška pavardė ir vardas Japonijoje Japoniški vardai naujaisiais laikais paprastai susideda iš šeimos vardo, t. y., pavardės ir po jo sekančio duotojo vardo. Japonijoje, kaip ir kai kuriose Afrikos dalyse, Rytų Azijoje (pvz., Kinijoje, Korėjoje, Vietname), pavardė pagal susiklosčiusią tradiciją eina priekyje. Nežiūrint šios tradicijos, Vakarų šalyse lotyniškoje transkripcijoje šie vardai dažniausiai parašomi atvirkščiai – pirma vardas, po to pavardė. Tiesiog tai yra priimta daugumoje Europos tautų.
Struktūra
Visi japonai turi vieną vardą ir vieną pavardę be jokio tėvavardžio. Išimtis – Japonijos imperatoriaus šeima, kurios nariai neturi pavardžių.
Japoniški vardai paprastai užrašomi japonų rašto hieroglifų sistemos kandži pagalba. Skirtingais atvejais jie gali turėti daugybę tarimo variantų. Vardai gali būti sukuriami savarankiškai, panaudojant esamus ženklus, todėl šioje šalyje yra labai daug nepakartojamų, unikalių vardų. Jų ir yra nepalyginamai daugiau, nei pavardžių. Tuo tarpu pavardės kur kas labiau susietos su tradicijomis, dažnai jos kildinamos iš toponimų. Savo ypatybių turi vardai priklausomai nuo asmens lyties – vyrų ir moterų vardai pasižymi jiems charakteringais komponentais ir struktūra. Tikrinių vardų skaitymas – vienas iš sudėtingiausių japonų kalbos elementų, kadangi jie ir skaitomi ypatingai, ne taip, kaip įprasti žodžiai (žodynuose dažnai nurodomos tokių hieroglifų skaitymo taisyklės).
Ženklų skaičius viename konkrečiame varde ar pavardėje nėra ribojamas, ir teoriškai jie gali būti bet kokio ilgumo. Kita vertus, reti atvejai, kada naudojami vardai, sudaryti iš daugiau kaip 3 ženklų. Labiausiai paplitęs variantas – dviženkliai vardai ir pavardės.
Istorija
Pirmieji įstatymai, reguliuojantys japoniškų vardų sistemą, pasirodė 1870 m. Meidži epochoje. Buvo reikalaujama, kad kiekvienas japonas būtų pasirinkęs pavardę. Tuo laikotarpiu šalyje gyveno apie 34 mln. gyventojų. Tik maža jų dalis jau turėjo savo pavardes. Tais laikais dauguma sukurtų pavardžių buvo kilę iš vietovių, kur gyveno tie žmonės, pavadinimų. Dažni buvo atvejai, kai ištisos gyvenvietės pasirinkdavo vieną pavardę. Dėl šios priežasties apie 70-80 % japoniškų pavardžių siejamos su toponimais.
Iki Antrojo pasaulio karo nebuvo jokių apribojimų, kiek ir kokius ženklus naudoti vardų rašyme. Tuo metu jau buvo naudojama apie 50 tūkst. ženklų. 1947 m. ir vėlesniais metais pradėti sudarinėti leidžiamų naudoti vardų užrašyme hieroglifų sąrašai.
Medaliai
Medaliai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Saugų, Tenenio krante, prie Klaipėdos–Šilutės geležinkelio, netoli kelio.
Tandžung Pinangas
Tandžung Pinangas – miestas Indonezijoje, Riau salų provincijos sostinė. Mieste gyvena apie 200 tūkst. žmonių.
Prieš 500 metų portugalams užėmus Malaką, jos sultonas Mahmudas pabėgo į Tandžung Pinangą, kur organizavo pasipriešinimą.
Tandžung Pinangas labai svarbus malajų kultūroje. Į jį vyko europiečių, kinų ir malajų pirkliai.
Zelionka (Būdvietis)
Zelionka – kaimas Lazdijų rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 4 km į šiaurę nuo Aštriosios Kirsnos, prie kelio, Papartėlių miško šiauriniame pakraštyje. Yra Mockavos geležinkelio stotis – paskutinė keliaujant traukiniu iš Lietuvos į Lenkiją.
Kondensatorius (aušinimas)
thumb|right|150px|[[Šaldytuvas|Šaldytuvo kondensatorius.]] Kondensatorius – aparatas, kuris kondensuoja dujas į skystį. Paprasčiausias kondensatorius yra tiesus vamzdelis, aušinamas aplinkos oru. Jis tinka kondensuoti labai aukštoje temperatūroje (daug daugiau nei 100°C) verdantiems skysčiams.
Kondensatorius gali būti aušinamas oru, vandeniu (ar kitu skysčiu) arba nuo aušinamo paviršiaus kylančiais garais. Paprasčiausi ir mažiausiai priežiūros reikalaujantys yra oru aušinami kondensatoriai, tačiau kitų tipų kondensatoriai efektyvesni.
Kondensatoriai dažnai naudojami, kur pageidautina sukondensuoti vandens garus į vandenį (lengvesniam pašalinimui ar pakartotiniam panaudojimui). Tokie kondensatoriai gali būti džiovinimo mašinose, indaplovėse, dideli – šiluminėse elektrinėse. Kondensatoriai taip pat yra šaldymo mašinų dalis. Chemijos ir naftos pramonėje jais sukondensuojami įvairių medžiagų garai.
Rutkovskių Dužė
Rutkovskių Dužė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasvilų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į šiaurės rytus nuo Monkų ir 44 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Tikrieji čiurliai
Tikrieji čiurliai (Apus) – čiurlinių paukščių (Apodiformes) būrio, čiurlinių (Apodidae) šeimos, tikrųjų čiurlių (Apodini) tribos paukščių gentis.
Apibūdinimas
Tikrųjų čiurlių kojos labai trumpos ir jomis pasinaudoja tik prisikabinti prie olos, klifo krašto, lizdo.
Skirtumai ir panašumai su kitomis paukščių šeimomis ir būriais
Nepaisant to, kad išvaizda, skrendančiu ore siluetu, gyvenimo būdu panašūs į žvirblinių paukščių (Passeriformes) būrio, kregždinių (Hirundinidae) šeimos paukščius, bet jiems biologiškai visai negiminingi. Pagal paukščių klasifikaciją priklauso atskiram čiurlinių (Apodidae) šeimos, čiurlinių paukščių (Apodiformes) būriui. Už kregždinius turi trumpesnę uodegą, o čiurlių sparnai pjautuvo formos.
Tikrųjų čiurlių (Apus) genties paukščiai Lietuvoje
Lietuvoje aptinkamos dvi čiurlių genties rūšys:
Tikrųjų čiurlių (Apus) genties rūšių sąrašas
Tikrųjų čiurlių gentyje išskiriama 20 rūšių
Tikrųjų čiurlių (Apus) genties rūšių fosilijos
Tik iš fosilijų žinomos šios čiurlių (Apus) genties išnykę rūšys:
Tikrųjų čiurlių (Apus) genties pavadinimas
Lotynų kalboje žodis ‘apous’ (απους) reiškia bekojis, kas iš dalies apibūdina čiurlius dėl jų trumpų kojų. Nors dar iki 1950 metų, tarp mokslininkų vyko dideli nesutarimai, kuri Žemėje gyvenančių organizmų grupė bus vadinama Apus žodžiu. Prancūzų botanikas ir zoologas Louis Augustin Guillaume Boscas 1801 metais Apus pavadinimą buvo suteikęs vėžiagyvių potipio, skydvėžių būrio genčiai apibūdinti, šiais laikais žinomai kaip Triops ir pavadinimas ilgą laiką buvo jiems naudotas. Tačiau 1909 metais Keilhack’as priminė, kad skydvėžių būrio genčiai naudojamas Apus pavadinimas neteisingas, kadangi dar anksčiau, 1777 metais italų fizikas ir gamtininkas Giovanni Antonio Scopolis buvo suteikęs šį lotynišką pavadinimą aprašomiems čiurliams. Nesutarimai buvo baigti tik 1958 metais, kada Zoologinės terminologijos tarptautinė komisija (International Commission on Zoological Nomenclature) nurodė nustoti vartoti Apus pavadinimą mažai skydvėžių būrio genčiai, jiems pripažindama terminą Triops, o čiurlių genčiai palikdama Apus terminą.
Viktoras Gamziukas
Viktoras Gamziukas (1913 m. rugpjūčio 6 d. Sartininkuose, Tauragės aps. – 1947 m. rugpjūčio 10 d. Haunštetene, Vokietijoje) – Lietuvos kariuomenės Priešlėktuvinės apsaugos rinktinės karininkas.
Saulės energija
thumb|250px|Saulės jėgainė thumb|250px|Saulės energijos panaudojimo galimybės Europoje Saulės energija – Saulėje vykstančių reakcijų metu išsiskirianti energija. Saulės energija, pasiekusi Žemę, lemia jos klimatą ir palaiko gyvybę.
Viktoras Gamziukas
Biografija
1940 m. rudenį likviduojant Lietuvos kariuomenę paskirtas Raudonosios armijos 29 Teritorinio šaulių korpuso 179 šaulių divizijos zenitinės artilerijos diviziono baterijos vadu.
Saulės energija
Saulės energija kaip energijos šaltinis
Saulės teikiama šviesa ir šiluma yra panaudojama kaip alternatyvus energijos šaltinis, tačiau šiuolaikinės technologijos dar nėra pritaikytos efektyviai panaudoti šią energiją. 2004 m. tik 0,04 % pasaulio elektros energijos pagaminta iš Saulės energijos. Įvairiose Lietuvos vietovėse į horizontalaus paviršiaus 1 m² per metus patenka nuo 926 kWh (Biržuose) iki 1042 kWh (Nidoje) saulės spindulinės energijos.
Valavičių pagrindinė mokykla
Marijampolės savivaldybės Valavičių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Marijampolės savivaldybėje, Valavičiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190378214. Steigėjas Marijampolės savivaldybės taryba.
Saulės energija
Saulės energija kaip energijos šaltinis
Saulės energija verčiama elektros energija naudojant Saulės baterijas.
Saulė yra pats galingiausias atsinaujinančiosios energijos šaltinis Žemėje. Apskaičiuojama, kad teorinis metinis pasaulio saulės energijos potencialas sudaro 900 000 000 TWh ir yra apie 60 kartų didesnis už teorinį metinį pasaulio vėjo energijos potencialą, apie 2200 kartų didesnis už teorinį metinį geoterminės energijos potencialą, apie 4500 kartų – už biomasės ir apie 36 000 kartų – už hidroenergijos teorinius metinius pasaulio potencialus. Nepaisant tokio dydžio, saulės energijos potencialas elektrai ir šilumai gaminti kol kas naudojamas mažiausiai. Tokia padėtis susiklostė neatsitiktinai: pati saulės energija yra išsisklaidžiusi, silpnai koncentruota, o jos parametrai stochastiškai kinta plačiose ribose priklausomai nuo paros ir metų laiko. Dėl šių priežasčių ankstyvesnių galimybių efektyviai naudoti saulės energiją netgi šilumai gaminti nesusidarė.
Panaudojimas
2008 m. duomenimis pagal instaliuotą saulės baterijų galią pasaulyje pirmavo Vokietija su 5877 MW. Po jos sekė Ispanija – 3354 MW, Japonija – 2144 MW ir JAV – 1168 MW. Likusiosiose šalyse instaliuota galia neviršijo 1000 MW.
Valavičių pagrindinė mokykla
Istorija
Nuo 2002 m. veikė filialas – Valavičių pagrindinės mokyklos Svetlicos skyrius. Sumažėjus mokinių nuo 2010 m. rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota, sukomplektuotos dvi jungtinės klasės, mokykla prijungta prie Liudvinavo Kazio Borutos vidurinės mokyklos kaip filialas, kuris vėliau buvo uždarytas.
Malio himnas
Himno žodžiai
À ton appel Mali Pour ta prospérité Fidèle à ton destin Nous serons tous unis Un Peuple un But une Foi Pour une Afrique Unie…
Pour l’Afrique et pour toi, Mali, Notre drapeau sera liberté. Pour l’Afrique et pour toi, Mali, Notre combat sera unité. Ô Mali d’aujourd’hui Ô Mali de demain Les champs fleurissent d’espérance Les cœurs vibrent de confiance.