cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iliuzionizmas
Istorija
Vienokios ar kitokios magijos rūšys egzistavo tikriausiai visu žmonijos istoriniu laikotarpiu, tiek pramogai, tiek kaip sukčiavimas žaidimuose iš pinigų ar apgavystė religiniais ir panašiais tikslais.
Tačiau magija, kaip profesija šiuolaikiniu supratimu, išpopuliarėjo XVIII amžiuje. Sėkmingi iliuzionistai turėjo tikrų žvaigždžių reputaciją. Anksčiau dauguma net ir pramogai už pinigus triukus rodančių iliuzionistų teigdavo, jog tai yra magija tradiciniu supratimu.
Vienas ryškiausių šiuolaikinės magijos pradininkų buvo Jean Eugène Robert-Houdin (1805–1871), kurio pavardę savo sceniniu vardu vėliau pasirinko ir garsusis iliuzionistas Harry Houdini. Houdin pagal profesiją buvo laikrodžių meistras, tačiau 1840 m. Paryžiuje atidarė pirmąjį magijos teatrą.
1873 m. britų iliuzionistai J. N. Maskelyne ir Cooke atidarė savo teatrą Londone.
Daugybę šiuo metu naudojamų triukų ar jų atlikimo būdų išrado Haris Hudinis (1874–1926), ypač – eskeipologijos srityje. Taip pat jis vienas pirmųjų rodomus triukus apjungdavo į vientisą profesionalų šou. Šiuo metu Skrantone (Pensilvanija) atidarytas Hudinio muziejus.
Šie atlikėjai pirmieji atvirai pripažino, kad jų pasirodymai yra tik treniruočių, rankų miklumo, specialios įrangos ir publikos dėmesio kontroliavimo rezultatas. Jie siekdavo abstulbinti žiūrovus savo triukais taip, kad šie nesuprastų kuriuo būdu vienas ar kitas efektas buvo pasiektas, tačiau jokiu būdu nemanytų, jog tame išties buvo kažkas paranormalaus. Kai kurie, kaip kad Hudinis o vėliau – P. C. Sorcar, James Randi ir dabar Penas ir Teleris, papildomą reputaciją užsitarnaudavo demaskuodami šarlatanus, kurie tuos pačius triukus naudoja tariamų savo antgamtinių galių demonstravimui.
Požiūris į magiją įvairiais laikais skyrėsi. Beveik visą XX amžių Amerikoje tai buvo laikoma spektakliu vaikams, kol rimtą požiūrį sugražino Doug Henning, pradėjęs JAV daryti didelius sceninius šou. Išnykus „vaikiškumo“ stereotipui, magija tapo populiari ir televizijoje.
Iliuzijų rūšys
Vienareikšmiško varianto, kaip iliuzijos turėtų būti kategorizuojamos, nėra. Tačiau labiausiai paplitęs skirstymas į septynias rūšis, galbūt dėl mistinio šio skaičiaus atspalvio.
Sukūrimas
Iliuzionistas iš nieko, „iš oro“ sukuria kažkokius objektus arba ištraukia juos iš tuščios talpyklės. Klasikinis triukas – triušio ištraukimas iš tuščios skrybėlės. Kiti paplitę triukai – paties mago pasirodymas iš niekur su dūmų debesiu tuščioje scenoje, kortos ar gėlių puokštės ištraukimas iš oro.
Pradanginimas
Atvirkščia rūšis sukūrimui. Iliuzionistas pradangina kažkokį objektą. Klasikinis pavyzdys yra nosinaitės sukišimas į sugniaužtą kumštį, kurį atgniaužus delnas yra tuščias. Pradanginimo, kaip ir sukūrimo, elementus naudoja vienas seniausių magijos triukų pasaulyje – puodukai ir kamuoliukai. Vieni garsiausių šiuolaikinių pavyzdžių yra David Copperfield atlikti traukinio vagono bei JAV Laisvės statulos pradanginimai, ar iliuzionisto P. C. Sorcar sūnaus P. C. Sorcar jaunesniojo pademonstruotas Tadžmahalo pradanginimas dviem minutėms.
Transformacija
Tai yra vieno objekto pakeitimas kitu. Pavyzdžiui, iliuzionistas į narvą įleidžia tigrą, apsupa narvą nepermatoma skraiste, po kelių „magiškų“ žodžiu skraistė nuimama ir narve vietoje tigro matoma mergina.
Atstatymas
Sugadinto (dažniausiai – padalinto į kelias dalis) objekto atstatymas. Klasikinis pavyzdys – pjūklu perpjaunama mergina. Kitas populiarus triukas yra pastoviai po perkirpimų atsistatanti vientisa virvė.
Teleportacija
Objektas teleportuojamas iš vienos vietos į kitą. Klasikinis teleportacijos pavyzdys yra puodukai ir kamuoliukai, kai kamuoliukas padedamas po vienu apverstu indu, o ištraukiamas iš po kito. Patikrinus pirmąjį paaiškėja, kad po juo nieko nebėra – kamuoliukas „teleportavosi“. Kitas pavyzdys yra į vieną kabiną įeinanti ir iš kitos išeinanti iliuzionisto padėjėja mergina ir panašiai.
Levitacija
Iliuzionistas ar jo asistentas levituoja tam tikru atstumu nuo žemės. Pavyzdžiui, labai garsus David Copperfield numeris, kur jis skraido virš žemės, praskrenda pro lanką, virš jo pranešami įvairūs daiktai, įskrenda į permatomą dėžę (parodyti, kad nekabo ant jokios neįžiūrimos virvės).
Paprasčiausias ir pasiruošimo nereikalaujantis levitacijos būdas yra Balducci levitacija.
Atlikimo tipai
Vienas ryškiausių šiuolaikinių tokius triukus atliekančių magų yra Ricky Jay.
Kita:
Kitas naudojimas
Kortų triukų rodymui reikalingas rankų miklumas ir žiūrovų dėmesio valdymas, akivaizdu, gali būti pritaikytas sukčiavimui žaidžiant kortomis.
Liūdynė
Liūdynė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Panevėžio, Nevėžio dešiniajame krante. Seniūnaitijos centras. Link Panevėžio veda dviračių takas. 1948 m. įkurta biblioteka. Yra darželis-mokykla, veikia kultūros namai, garsėjantys šokių ansambliu, yra Vaikų ir jaunimo pučiamųjų orkestras „Vaikystės vėjas“. Veikia viena parduotuvė, Žemės ūkio technikos įrenginių gamybos bendrovė „Liūdynė“. Yra buvusio S. Meištavičiaus Liūdynės dvaro parkas.
Etimologija
Pasakojama, kad kažkada nuostabiame parke gyveno bajoras Liudas. Jis dažnai verkęs, nes neturėjęs žmonos. Kai jis mirė, šį miestelį pavadino Liūdyne (nuo žodžio liūdėti).
Istorija
Liūdynėje šalia senojo kelio Panevėžys – Vilnius yra Lietuvos karių savanorių kapinės. Čia palaidoti devyni 2–ojo pėstininkų pulko kariai, kurie 1919 m. gegužės 21 d. žuvo kovose su Raudonąja armija ir vienas nežinomas karys bei 1941 m. tragiškai žuvęs šaulys Kazys Rakauskas. Šios kapinės įrašytos į istorijos paminklų sąrašą.
Dmanisis
Istorija
Nuo IX a. miestą valdė arabai, vėliau turkai seldžiukai, juos 1123 m. išvijo Dovydas IV Statytojas. XII a. – XIII a. miestas klestėjo, buvo svarbus prekybos centras. Per jį ėjo karavanų keliai į Bizantiją, Armėniją, Persiją. XIV a. Timūro sugriautas ėmė nykti, XVI a. virto gyvenviete, XVIII a. viduryje apleistas.
Išliko miesto gynybinių sienų, VI a. – VII a. bazilikos, varpinės, įvairių pastatų griuvėsiai.
1936–1960 m. tirti miesto griuvėsiai: atkasti miesto vartai, gatvių grindinio, pirčių, puodžių ir kt. dirbtuvių, vyno rūsių, mečetės su minaretu ir medresės liekanų. Rasta daug keramikos, IX a. – XII a. vietos monetų, ginklų, darbo įrankių, XII a. – XIII a. papuošalų lobis. Po viduramžių rūsiais 1983 m. aptikta senovės gyvenvietė, kurioje buvo gausu gyvūnų kaulų, tarp jų – raganosio Dicerorhinus etruscus etruscus dantis (identifikavo A. Vekua), akmeninių skelčių.
1999 m. rastas Homo erectus apatinis žandikaulis su išlikusiais visais dantimis. 2001 m. rasta ir viršutinė kaukolės dalis, vadinama Homo georgicus. Iki 2007 m. rastos keturių pirmykščių žmonių liekanos. Radiniai datuojami 1,7-1,8 mln. metų. Tai ankstyviausia Homo erectus radavietė Azijoje.
Islamiškoji teisė
Islamo teisė – Islamo religinė teisė; visuma teisės normų, reguliuojančių Islamo išpažinėjų santykius religinėje, politinėje ir kitose srityse.
Šarija
right|thumb|200px|[[Al-Fatiha|Pirmoji Sura. Manuskriptas (autorius – Hattat Aziz Efendi)]] Šarija – idealiu tipiniu atveju yra teisinis musulmonų vadovas (panašiai kaip krikščionių Katekizmas arba moralinė teorija). Šariatas duotas Dievo ir nesulaužomai galioja nuolat. Fikh – teisės mokslas – tiria „žemiškąją“ teisinę tikrovę. Tarp šariato ir Fikh nuolat tvyro įtampa, kuria gali būti paaiškinama, kodėl Šariatas jokiais amžiais nebuvo absoliučiai taikomas visa apimtimi.
Šariato pamatiniai dalykai (taisyklė dėl pasaulio šalies meldžiantis, maldos ritualai, pasninkas) nėra „justiciabilūs“, nepatenka į teisingumo sritį taikant teismuose ar pan. (dėl Suros 2,256), todėl Fikih išveda normas atvejams, kurių nereguliuoja Šariatas (pvz., kaip reikia kvalifikuoti transporto priemonės vairavimą apsvaigus nuo narkotinių, psichotropinių medžiagų arba lėktuvų nuvarymą, teroro aktus etc.). Šariatas duoda impulsą islamo teisėtyrai (Fikh), tačiau ją veikia politiniai veiksniai (politinė sistema), viešoji nuomonė, visuomenės spaudimas.
Istorija
Šiuolaikinė islamo teisė nebeegzistuoja tokia forma, kokia egzistavo Mahometo laikais. Prešislaminėje gentinėje kultūroje Tribalizmas dėl teisinių ginčų buvo kreipiamasi į hakam, garsėjusį ypatinga išmintimi. Kaip ir paprastas žmogus jis neturėjo jokios (vykdomosios) valdžios galių, jei reikėjo prievarta vykdyti sprendimą, todėl prieš sprendžiant bylą, jis iš ginčo šalių pareikalaudavo priesaikos bei perduoti kupranugarį trečiam asmeniui kaip užtikrinimo priemonę (dėl sprendimo vykdymo).
Po Mahometo ir jo pasekėjų Hidžros iš Mekos į Mediną, Mahometas tapo tokiu arbitru (hakam). Taip pat pirmieji „teisėjai“ Kalifai (Rašidun) ėjo arbitrų pareigas musulmonų bendruomenėje. Tik Umayyaden-Kalifai paskiria teisėjus (qadi) kuriems buvo užtikrinta palyginti didelė sprendimo laisvė. Jie teisė pagal ra'y („nuomonė“) su atitinkamu rekursu į Koraną, atsižvegdavo į tradicijas bei vietos paprotinę teisę (`urf).
Seniausios svarbiausios Islamo teisės mokyklos (Madhhab) – Kufa, Basros (Irakas), Medinos ir Mekos mokyklos, besiskyrusios vietos paprotine teise. VIII a. kilo judėjimas, siekęs didesnės tikrųjų Islamo šaltinių svarbos.
Ginger Lynn
Džinder Lyn (pilnas vardas – Ginger Lynn Allen; 1962 m. gruodžio 14 d. Rokfordas) – JAV pornografinių filmų aktorė, itin populiari aštuntajame dešimtmetyje, taip pat atlikusi daug vaidmenų įvairiuose nedidelio biudžeto filmuose.
Biografija
Džinder gimė 1966 metais Rokforde, 18 metų dokų darbininko ir policininko sūnaus Wayne Allen ir 19 metų komutatoriaus operatorės Marilyn Allen McBride šeimoje. 1966 metais jie susilaukė antrosios dukters Kari Ann. Šeima gyveno gana asocialiai, daugiausia dėl motinos, kuri šeima beveik nesirūpino. Šios mama, Džinder senelė, buvo prostitutė, kurios dukterį įvaikino spėjamo tėvo šeima.
1968 metais tėvas, kenčiantis nuo alkoholio priklausomybės, paliko šeimą ir motina ėmė dėl visko kaltinti Džinder bei nuolatos ją mušti. Jos vienintelė paguoda buvo seneliai, tačiau net ir jų susitikimų dažnumą motina stengėsi kontroliuoti.
Sulaukusi 12, Džinder mėgino nusižudyti. Ji išgėrė migdomųjų tablečių, tačiau liko gyva, nors motina nepasivargino iškvieti pagalbos. Sužinojęs apie tai, jos senelis atvažiavo ir išsivežė Džinder į savo namus. Jis sumokėjo motinai 500 dolerių, kad ši paliktų dukrą ramybėje ir jos po to nesusitiko net 8 metus.
Sulaukusi 13, Džinder pastojo nuo tuomečio vyresnio draugo, tačiau pasidarė abortą. „- Niekada nelaikiau savęs gražia. Mama nuolat man kartojo, kad esu panaši į raganą. Niekada nenaudojau makiažo. Visas mano gyvenimas koncentravosi apie narkotikus ir vaikinus. <...> Dažniausiai leisdavau laiką su vyresniais vaikinais, ne iš mokyklos. Jie turėjo pinigų, automobilius ir vertė mane jaustis suaugusia. Tikrai neturėjau jokių ateities planų.“
1981 metais, baigusi mokyklą, ji išsikraustė iš senelių namų ir su drauge išsinuomojo būstą, o seneliai persikėlė gyventi į Kaliforniją. Džinder dirbo padavėja, kitus darbus ir darėsi vis labiau priklausoma nuo narkotikų ir alkoholio.
1982 metais jos senelį ištiko širdies smūgis ir Džinder išvažiavo į Kaliforniją jo slaugyti. Čia ji apsigyveno namelyje ant ratų ir susirado darbą muzikos įrašų parduotuvėje. Netrukus senelis mirė, tačiau Džinder nusprendė pasilikti. Pas ją atsikraustė tuometinis draugas, tačiau jų pajamos buvo labai mažos ir bendro gyvenimo išlaidos teko vienai Džinder.
1983 metų rugsėjį ji atsiliepė į „World Modeling Agency“ agentūros kvietimą. „-Mane tikrai sužavėjo tai, kad jie laikė mane pakankamai patrauklia atsidurti žurnale. Tai vertė mane jaustis ypatinga ir populiaria. Buvau laiminga, kad jie manė, jog aš pakankamai graži, jog žmonės norėtų matyti mano nuotraukas.“
Jau pirmojo susitikimo metu jai buvo pasiūlyta pozuoti „Penthuose“ žurnalui. „- Visada galvojau, kad „Playboy“ ir „Penthouse“ yra tvarkingi žurnalai, jie nuolatos būdavo mūsų namuose, nes tėtis juos skaitė.“
Džinder draugas buvo prieš tokią fotosesiją ir jų santykiai netrukus iširo, o po to netrukus ji sulaukė pasiūlymo filmuotis pornografiniame filme.
Pornografiniai filmai
Jos debiutinis filmas „Surrender in Paradise“ buvo kuriamas Havajuose ir jo filmavimo metu Džinder suėjo 21. Jau per pirmus metus ji nusifilmavo 40 juostų ir vis labiau kentėjo nuo priklausomybės kokainui. Tik vėliau ji ėmė kreipti daugiau dėmesio į filmuojamas scenas, scenarijus ir greitai tapo viena populiariausių filmų suaugusiems aktorių, iš viso iki 1989 metų nusifilmavusi 69 juostose. Negana to, ji tapo pirmąja kompanijos „Vivid“ aktore su kontraktu, nurungusi tuo metu populiarią Treisę Lords.
1999 metais Džinder vėl sugrįžo prie pornografijos, pasirašė sutartį su kompanija „VCA“ ir iki 2005 metų nusifilmavo dar 4 juostose. Po to sekė pertrauka iki 2007 metų, kai ji vėl ėmė intensyviai filmuotis juostose suaugusiems. Šiuo metu paskutinis jos pornografinis filmas buvo sukurtas 2011 metais.
Kiti filmai
1989 metų pavasarį Džinder įveikė priklausomybę nuo narkotikų ir ėmė vaidinti įvairiuose nedidelio biudžeto filmuose, kur jai dažniausiai buvo patikimi tik epizodiniai vaidmenys. Ji ėmė pasirašinėti pilnu vardu – Ginger Lynn Allen – o vienas pirmųjų jos filmų buvo pasirodymas vesterne „Jauni ginklai 2“ su Emilio Estevez. Šio filmo kūrimo metu ji susipažino su Estevezo broliu Čarliu Šynu, su kuriuo tapo pora. Buvo kalbama, kad režisierius Martinas Skorsezė norėjo, kad Džinder vaidintų jo kuriamame filme „Kazino“ 1995 metais, tačiau kino studijos vadovai su šiuo pasirinkimu nesutiko ir vaidmeniui buvo pasirinkta Šeron Stoun, kurios personažas buvo pervadintas į Džinder.
Be įvairių vaidmenų filmuose Džinder galima išvysti ir JAV grupės „Metallica“ dainos „Turn the Page“ vaizdo klipe (1998).
Santykiai su teisėsauga
1986 metais Džinder apklausė FTB agentai dėl galimo nepilnamečių įtraukimo į pornografinių filmų kūrimą. Skandalas kilo po to, kai paaiškėjo, jog viena populiariausių to meto aktorių Treisė Lords pradėjo savo karjerą būdama vos 16. Vis dėlto Džinder jokie kaltinimai nebuvo pateikti.
1991 metais ji buvo nuteista kalėti 6 mėnesius už vengimą mokėti mokesčius.
Asmenis gyvenimas
1990–1992 metais Džinder susitikinėjo su žinomu Holivudo aktoriumi Čarliu Šynu. Ji palaikė aktorių šiam gydantis priklausomybę nuo narkotikų, o Čarlis ir jo tėvas Martinas Šynas rašė jai laiškus įkalinimo už mokesčių vengimą metu. Nors judviejų santykiai nebuvo monogamiški, pabaigą jiems atnešė Čarlio pomėgis linksmintis su prostitutėmis.
1996 metais ji susilaukė sūnaus su tuometiniu draugu, tačiau ir šie santykiai nebuvo ilgalaikiai.
Vėliau Džinder dar susitikinėjo su radijo laidų vedėju Ralph Garman.
2000 metais jai buvo diagnozuotas gimdos kaklelio vėžys, kurį išgydė chemoterapija.
Apdovanojimai
right|thumb|160px
Džinder Lyn priklauso AVN, XRCO ir „Legends of Erotica“ Šlovės galerijoms.
Uazos slėnis
Uazos slėnis (pranc. Val-d’Oise) – Prancūzijos departamentas šalies centro šiaurėje, Il de Franso regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Pontuazas (Pontoise).
Istorija
Įsteigtas 1968 m. sausio 1 d. pagal 1964 m. liepos 10 d. įstatymą, patvirtintą 1965 m. vasario 25 d. dekretu Senos ir Uazos departamento dalyje iš 27 kantonų. 1976 m. kantonų skaičius pasiekė 35, o 1985 m. – 39. 2000 m. Monmoransi (Montmorency) apskrities administracinis centras perkeltas į Sarsejį. Departamento administracija yra Pontuaze, tačiau prefektūra – Serži. Abu greta esantys miestai sudarė Serži Pontuazo aglomeratą.
Departamentas įeina į Prancūzijos „Didžiąją karūną“, kurią sudaro Uazos slėnis, Ivlinas, Esonas bei Sena ir Marna. „Mažąją karūną“ sudaro Aukštutinė Sena, Sena-Sen Deni ir Marnos slėnis.
Geografija
Departamente yra Šarlio de Golio oro uostas, praeina trys geležinkelis|geležinkelio SNFC linijos, geležinkelio RER A ir C linijos, automobiliu iki Paryžiaus centro nuvažiuojama per 40 min, iki Defanso – per 20 min.
Ekonomika
Departamento vakarinėje dalyje išlikęs įvairus žemės ūkis. Kitose dalyse veikia 21 ekonominės veiklos parkas, kuriuose įsikūrę daug garsių firmų 3M, SPIE, BP, Jonhson, Dassault, Sagem, Peugeot, Thales, Thomson, Fujitsu-Siemens, Sharp, Akai, Konica, Opel, Rover, Yamaha, Nielsen, Delphi, Hispano Suiza, Pionner įmonių. Uazos slėnis užima pirmąją vietą Prancūzijoje pagal robotų gamybą.
1991 m. atidarytas Serži-Pontuazo universitetas, kuriame mokosi 12 000 studentų.
Turizmas
thumb|Ekueno pilis Departamente yra 4 teatrai, 11 kino teatrų, 1400 viešbučio kambarių, 180 restoranų. Nuo 1983 m. kasmet vyksta Valduazo teatro festivalis. Yra daug architektūros ir istorijos paminklų:
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 5 senatoriai, Atstovų rūmuose – 9 deputatai.
Pirmasis Uazos slėnio Generalinės tarybos posėdis įvyko 1967 m. spalio 4 d. po rugsėjo 24 – spalio 1 d. įvykusių kantonų rinkimų. Generalinę tarybą sudaro 39 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai. 2001–2008 m. ir 2004–2010 m. kadencijoje taryboje atstovaujama:
Pažaislio vienuolynas
Pažaislio vienuolynas – pastatų ansamblis Pažaislyje, Kauno marių šiaurės-vakariniame krante, T. Masiulio g. 31 (Kaunas). Kraštovaizdžio architektūros draustinis, viena iš katalikiškos piligrimystės vietų Kauno arkivyskupijoje.
Architektūra
Ansamblis laikomas vienu geriausių brandžiojo baroko pavyzdžių Šiaurės ir Rytų Europoje. Tai vienas iš dviejų Lietuvoje išlikusių vienuolynų ir bažnyčių ansamblių (kitas Tytuvėnuose). Pagrindiniai pastatai sugrupuoti simetriškai pagal išilginę kompozicinę vakarų-rytų krypties ašį, prie kurios išdėstyti pastatai (foresterija, oficinos, vienuolynas, eremo nameliai).
Svarbiausias ansamblio akcentas – bažnyčia. Ji barokinė, lotyniško kryžiaus plano, turi šešiabriaunį 53 m aukščio kupolą (su žibintu ir kryžiumi). Pietų fasade įrengtas saulės laikrodis. Vienuolyno korpusai (kartu su galerijomis) 1-2 aukštų. Jų sienos tinkuotos, langų ir durų apvadai pilko smiltainio. Pagrindinę ansamblio teritoriją juosia 2,5 m aukščio vientisa mūro tvora, dengta čerpėmis. Komplekso planas primena vienuolių kamaldulių herbą – du balandžius, geriančius iš vienos taurės.
Istorija
thumb|right|Vienuolyno fundatorius – [[Kristupas Zigmantas Pacas]] Pažaislio bažnyčios ir vienuolyno ansamblis pastatytas XVII–XVIII a. funduojant Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Didžiajam kancleriui Kristupui Zigmantui Pacui. 1660 m. jis kreipėsi į Kamaldulių ordino vyresnybę Romoje, raštu pasižadėdamas finansuoti vienuolyno ir bažnyčios statybą Lietuvoje. Netrukus, gavęs aukščiausiosios bažnytinės vadovybės palaiminimą, kartu su architektu ir keliais Krokuvos Bielianų kamaldulių vienuoliais netoli Kauno surado planuojamam statyti vienuolynui tinkamą vietą – Pažaislį. Šią gražią miškingą vietovę fundatorius nupirko iš Kauno žemės teisėjo Samuelio Oborskio ir pavadino Ramybės (Taikos) kalnu (Mons Pacis).
Statyba
thumb|left|Bažnyčios freskos Sakralinį kompleksą kūrė Italijos menininkai: architektai Džambatista Fredianis, broliai Pjetras ir Karlas Putiniai (Puttini) (nuo 1674 m.). Skulptorius iš Lombardijos Džovanis Merlis 1674–1676 m. figūriniais ir ornamentiniais stiuko lipdiniais dekoravo interjerą, vokiečių kilmės Mikalojus Volšeidas sukūrė bažnyčios fasado ir Didžiųjų vartų skulptūras. Dailininkas iš Florencijos Mikelandželas Palonis nutapė 140 įvairaus dydžio ir siužetų freskų, paveikslus altoriams bei portretus, o Džiuzepė Rosis  sukūrė bažnyčios kupolo freską.
thumb|right|Sienų ir lubų puošyba 1664 m. lapkričio 3 d. įvyko iškilminga vienuolyno fundacija ir akto pasirašymas. Fundatorius bažnyčią numatė kaip savo šeimos mauzoliejų, kuris įrengtas po prieangiu, taip išreiškiant nusižeminimą ir nuolankumą Dievui. 1667 m. pašventintas bažnyčios kertinis akmuo. 1681 m. baigta bokštų statyba. K. Z. Pacas mirė 1684 m., nebaigęs vienuolyno statybos. Jo pradėtą darbą tęsė giminaitis Mykolas Kazimieras Pacas. Apie 1696 m. baigta bažnyčios statyba, 1712 m. užbaigti apdailos darbai, 1712 m. spalio 15 d. konsekravo Vilniaus vyskupas Konstantinas Kazimieras Bžostovskis.
Rekonstrukcija
1718–1755 m. perplanuoti vienuolyno kiemai, pastatyta naujų pagalbinių pastatų. 1755 m. nuo žaibo bažnyčioje kilęs gaisras sunaikino stogo dangą, apgadino virš zakristijos esančią bibliotekos salę ir kitas patalpas.
1812 m. vienuolyną apiplėšė prancūzų kariuomenė.
Uždarymas ir pritaikymas stačiatikybei
Po 1831 m. sukilimo numalšinimo caro Nikolajaus I įsakymu 1831 m. vienuolynas uždarytas dėl tariamo vienuolių dalyvavimo sukilime. 1832–1845 m. pritaikytas Uspenijės soborui ir stačiatikių vienuolynui. Kamalduliai ištremti į Mogiliovo srities vienuolynus, o jų turtas konfiskuotas. Konfiskuota ir kadaise turtinga Pažaislio kamaldulių biblioteka. 1824 bibliotekos revizijos metu buvo nustatyta buvo, kad bibliotekoje dar yra 505 tomai įvairių knygų: teologinių – 118, pamokslinių – 47, istorinių – 45, filosofinių – 15, įvairaus turinio – 280. Dalis konfiskuotų knygų išsiųsta į Polocką, dalis – į Minską. Stačiatikių vienuolynas veikė iki 1915 m. Vienuolyno teritorijoje palaidotas carinės Rusijos himno autorius Aleksejus Lvovas.
1917–1918 m. vienuolyne veikė kaizerinės vokiečių kariuomenės ligoninė. Vienuolynas buvo nusiaubtas ir apiplėštas: nuplėštas žalvario stogas, išdaužyti langai, išlaužytos durys, išgabenti dailės kūriniai.
Vienuolynas tarpukariu
thumb|right|Dievo Motinos paveikslas Lietuvai atgavus nepriklausomybę 1920 m. Pažaislyje įsikūrė iš Čikagos atvykusios seserys kazimierietės. 1928 m. iš Rusijos sugrąžintas Dievo Motinos paveikslas. Apie 1930 m. uždengtas naujas cinkuotos skardos stogas.
Tarybiniai metai
Pokario metais vienuolyne veikė Lietuvos centrinis archyvas, vėliau – senelių namai, nuo 1950 m. respublikinė psichoneurologinė ligoninė. Tuo metu ligoninėje buvo apie 600 lovų, veikė personalo saviveiklos būrelis ir dramos studija. 1964 m. bandyta įkurti Kauno turistinę bazę. 1967–1992 m. vienuolyne veikė Valstybinio M. K. Čiurlionio dailės muziejaus filialas. Pažaislio vienuolyno restauravimas pradėtas Šventuosiuose vartuose 1975 metais, sienų freskos tvarkytos ir vėliau. Šiems darbams vadovavo Kazimieras Stepšys, dirbo Eugenija Gelžinyte ir kiti, freskų – Bronius Uogintas, Ignas Stankus, Algimantas Pilypavičius, Kęstutis Andziulis ir kiti. Freska Šv. Benedikto pamaitinimas dykvietėje pradėta restauruoti 1981 metais, o baigta – 1982 metais gruodžio 16 dieną (Pažaislio refektoriumo freskos Šv. Benedikto maitinimas dykumoje restauravimo-konservavimo darbų priėmimo aktas). Darbo vadovas – K. Andziulis, dirbo I. Stankus, A. Kundrotas, N. Buraite, R. Čiurlionis. 12 metų šiems darbams paskyrė dailininkas, restauratorius Ignas Stankus.
Atkūrus nepriklausomybę
1992 m. pastatai grąžinti Šv. Kazimiero kongregacijos seserims.
thumb|right|Vienuolynas 50 litų sidabrinėje monetoje Nuo 1996 m. kasmet rengiami Pažaislio muzikos festivaliai. 2000 m. liepos 15 d. sugrąžintas „Kamaldulių Dievo motinos“ paveikslas (dar vadintas „Gražiosios meilės motina su kūdikiu“, XVII a.), o rugsėjo 12 d. Pažaislio kamaldulių vienuolyno ansamblis paskelbtas kultūros paminklu. 2004 m. išleista proginė 50 litų sidabrinė moneta (dail. Marius Zavadskis, Rytas Jonas Belevičius). 2007 m. išleistas pašto ženklas (dail. Giedrė Luzinienė).
Meno vertybės
Ansamblio pastatuose išlikę apie 140 įvairaus dydžio freskų. Skirtingose patalpose: bažnyčios prieangyje, presbiterijoje, koplyčiose, vienuolių chore, zakristijoje, kapitulos salėse ieškota individualios kompozicijos, kiekvienoje iš jų pastebimas skirtingas sienų, skliautų ir freskų koloritas. Sudėtingos ir įvairialypės ikonografijos svarbiausia tema – Marijos išaukštinimas. Tikinčiųjų ypač vertinamas „Marijos su Kūdikiu” paveikslas (šiuo metu saugomas Kauno arkikatedroje bazilikoje). Nežinomo flamandų dailininko XVII a. I pusėje nutapytame ovalios formos paveiksle Marija vaizduojama sėdinti ir ant kelių laikanti kūdikį.
Vienuolyne yra 6 M. A. Palonio tapyti molbertiniai paveikslai, tarp jų – fundatoriaus K. Paco ir jo žmonos Klaros Izabelės portretai. Šiauriniame bokšte pakabinti du bažnyčios ir šv. Romualdo titulų varpai, 1676 m. nulieti garsaus XVII a. varpų liejiko Jono Delamarso.
Padavimai
Pasakojama, kad XIX a. pradžioje vienuolyną nusiaubus Napoleono armijai vienuoliai kažkur paslėpę brangenybes, o sode užkasę varinį varpą.
Anot kito padavimo, prancūzai numetę du varpus, kurių vienas nuriedėjęs į Nemuną. Nuo to laiko kasmet liepos 2 d. vienuolynui švenčiant metų šventę Pažaislyje skambant varpams iš upės gelmių atsiliepiąs ir skenduolis varpas.
Baubinas
Baubinas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Baubinienė (ištekėjusi moteris) ir Baubinaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lietuvos avialinijos (žurnalas)
Lietuvos avialinijos – Lietuvos avialinijų spalvotas informacinis žurnalas, žurnalo „Lithuania in the World“ priedas, ėjęs 1995–1998 m. Vilniuje.
Istorija
Vyriausiasis redaktorius Stasys Kašauskas. Tiražas 9000 egz.
Tête-bêche
Kaip ir bet kuris kitas ženklų porinis junginys gali būti statmenas arba išilginis. Trikampiai ženklai paprastai spausdinami tik tokiu išdėstymu. Anksčiau poros junginio būdu atspausdinti ženklai būdavo dėl techninių klaidų (pvz., neteisingai sudėtų klišių), tačiau šiais laikais sujungtų pašto ženklų būdu junginiai spausdinami specialiai norint išgauti pašto ženklų vientisumą arba spaudos kokybę.
Valdajaus ežeras
Valdajaus ežeras  – ežeras Rusijoje, Naugardo srityje, Valdajaus aukštumos viduryje. Plotas (be salų) – 19,7 km². Vidutinis gylis – 12 m (didžiausias 60 m). Protaka jungiasi su Užino ežeru. Išteka Valdaika. Prie ežero yra Valdajaus miestas. Ežeras užšąla gruodžio pradžioje, o ledas neištirpsta iki kovo pradžios.
Cibori Kolačkai
Cibori Kolačkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zavadų valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Šalia kaimo teka Šlinos upė.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. 1421 m. rašytiniuose šaltiniuose minimas kaip Stiborius de Kołak. 1742 m. kaime pastatyta medinė barokinė bažnyčia. XVIII a. pastatyta bažnyčios varpinė, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Haidarabadas (Indija)
Haidarabadas  – miestas pietinėje Indijoje, Andhra Pradešo ir Telanganos valstijos sostinė. 9,31 mln. gyventojų (2016). Išsidėstęs prie Musi ir Usi upių santakos. Svarbus Pietų Indijos ekonomikos ir kultūros centras. Išvystyta mašinų, maisto, lengvoji, chemijos, odos, stiklo pramonė.
Mieste yra universitetas, Indijos verslo mokykla, muziejai (Salar, Jant ir kt.), miesto triumfo vartai Charminar (XVI a.), Makkah Masjid mečetė (XVII a.).
Istorija
Miestas įkurtas 1590 metais.
2023 m. vasario 26 d. mieste atidarytas Lietuvos garbės konsulatas.
Valerijonas Paulauskas
Valerijonas Paulauskas (slap. Margis, 1925 m. – 1952 m. rugsėjo 10 d. Kernų k., Skuodo raj.) – partizanas, Kardo rinktinės Buganto kuopos vado pavaduotojas, būrio vadas. thumb|200px|left|Paminklas [[1952 m. Kernuose žuvusiems Kardo rinktinės partizanams (2010 m.)]]
Biografija
Nuo 1945 m. partizanas, Lietuvos laisvės armijos Kardo rinktinės Buganto kuopos vado pavaduotojas, nuo 1946 m. lapkričio 10 d. inspektorius ryšininkas Buganto, Daugvaišo, Vydimanto, Nameikos, Kaributo ir Vidūno (Klaipėdos) kuopoms, vėliau – Margio būrio vadas.
Žuvo 1952 m. rugsėjo 10 d. kartu su būrio kovotojais Vaclovu Paulausku, Liudviku Petrulevičiumi-Seliūnu ir Juozu Šmita-Švarcu patekęs į stribų ir MGB kareivių pasalą Onos Žvinklienės sodyboje, Kernų k., Skuodo raj.
Vardas įamžintas Kernų kaime 2010 m. pastatytame atminimo ženkle.
Lietuvių balsas (reikšmės)
Lietuvių balsas gali reikšti:
Čivylis
Čivylis (Carduelis cannabina) – kikilinių (Fringillidae) šeimos paukštis.
Patino kakta ir viršugalvis raudoni; pakaušis, galvos ir kaklo šonai pilki, rusvo atspalvio. Nugarinė dalis rusvai ruda, antuodegis balsvas, rudai dėmėtas. Gerklė balsva, pagurklis ir krūtinė kraujo spalvos. Pilvas šviesiai rusvas, pauodegys baltas. Vairuojamosios ir plasnojamosios plunksnos rudai juodos su šviesiais kraštais. Snapas ir kojos rudi. Patelė be raudonos spalvos. Galva pilkai rusva, išilgai dryžuota, nugara dėmėta. Pilvinė kūno pusė rusvai pilka, išilgai dėmėta. Rudenį patino apdaro raudoną spalvą slepia rusvi plunksnų kraštai. Jaunikliai panašūs į patelę, tik kiek šviesesnės spalvos.
Lietuvoje dažnas, neretai žiemoja. Gyvena gyvatvorėse, miškų pakraščiuose, taip pat parkuose, soduose. Lizdą susikrauna iš sausų žolių stiebelių bei šaknelių, 0,5-1 m aukštyje. Deda 5-6 kiaušinius, išmargintus tamsiomis dėmelėmis. Nuo balandžio iki rugsėjo mėn. Išveda dvi vadas. Jaunikliai lizdą palieka po 14 dienų. Minta įvairiomis sėklomis, kartais vabzdžiais.
thumb|left|260px|Čivylis (Carduelis cannabina)
Natalija Bunkė
Natalija Bunkė (mergautinė pavardė Ivanova, g. 1983 m. vasario 5 d. Kaune) – Lietuvos pop muzikos atlikėja, merginų grupių „YVA“ ir „Pop Ladies“ įkūrėja bei dainininkė.
Biografija
Mokėsi muzikos mokykloje, dalyvavo „Dainų dainelės“ konkurse. Baigė Kauno Pilėnų vidurinę mokyklą. 2005 m. įkūrė popmuzikos grupę „YVA“. Dalyvavo 2009 m. Lietuvos Eurovizijos atrankoje. 2010 m. šou renginyje „Žvaigždžių duetai“ laimėjo 3-ąją vietą (kartu su renginių vedėju Vitalijumi Cololo). 2011 m. gruodžio mėn. paskelbė apie grupės „YVA“ veiklos pabaigą. 2012 m. su Katažina Nemycko, Liepa Mondeikaite ir Oksana Pikul susibūrė į naują grupę „Pop Ladies“.
Asmeninis gyvenimas
2005 m. ištekėjo už grupės „B'Avarija“ dainininko Deivydo Zvonkaus ir tapo Natalija Zvonke, tačiau 2010 m. pora išsiskyrė. 2011 m. antrąkart ištekėjo už verslininko Danieliaus Bunkaus, su kuriuo 2011 m. rugpjūčio mėn. susilaukė sūnaus Kristupo. 2013 m. pora išsiskyrė. Natalija pasiliko Bunkės pavardę. 2021 m. rugsėjo 16 d. ištekėjo už Edgaro Eidėjaus.
Sesuo Kristina Ivanova (g. 1987 m.) merginų grupės „ŠarkA“ narė, buvusi grupės „YVA“ narė.
Vokietijos kariuomenė
Vokietijos kariuomenė – Vokietijos ginkluotosios pajėgos, turėjo atskirus istorijos etapus ir pavadinimus:
Juosvavarpis pašiaušėlis
Juosvavarpis pašiaušėlis (Alopecurus arundinaceus) – miglinių (Poaceae) šeimos žolinių augalų rūšis. Paplitusi Eurazijoje, Šiaurės Afrikoje, introdukuota ar užneštinė daugelyje ne atogrąžų regionų. miniatiūra|250px|left
Biologija
Augalas daugiametis, jo stiebas status, iki 50–150 cm aukščio. Turi ilgus šakniastiebius. Žiedynas pilkšvas arba juosvas, varpažvyniai viršūnėje prasiskėtę. Žydi pavasarį, vasaros pradžioje, dauginasi sėklomis ir vegetatyviniu būdu. Laikomas geru pašariniu augalu.
Auga drėgnose pievose, pagrioviuose, šlapiuose paupiuose ir paežerėse.
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje juosvavarpis pašiaušėlis nuo 1989 m. įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Žinoma 1 augavietė Kruojos upelio slėnyje Pakruojo rajone (2005). Ji užima apie 2 arų plotą, kuriame augalas auga atskirais ploteliais.
Bani Validas
Bani Validas – miestas šiaurės vakarų Libijoje. Iki 2007 m. buvo Bani Valido savivaldybės centras. 46,4 tūkst. gyventojų (2005 m.). Maisto, lengvoji pramonė.
Miestas suskirstytas į du administracinius vienetus: Dachrą ir Zaituną, kuriuos skiria vadis Merdumas.
Slavnas
Slavnas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dambravos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Baužys
Baužys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Baužienė (ištekėjusi moteris) ir Baužytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Barkleivilis
Barkleivilis  – miestas pietryčių Liberijoje, prie Na upės; Grand Kru apskrities administracinis centras. Vietiniai keliai į Plibą, Kanviją. Veikia katalikų, baptistų, metodistų bažnyčios ir misijos. Verčiamasi žemdirbyste (ryžiai, manijokas, daržovės), gyvulių auginimu.
Vietiniai gyventojai – grebai.
Šilininkas
Šilininkas (Baldellia) – dumblialaiškiečių (Alismatales) eilės dumblialaiškinių (Alismataceae) šeimos augalų gentis.
Rūšys:
Cibori Krupai
Cibori Krupai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zavadų valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Autodafė
Autodafė (, 'tikėjimo aktas') – viešasis inkvizicijos sprendimo vykdymas, ypač paplitęs XV–XVI a. ir iš dalies vėliau Ispanijoje, Portugalijoje ir ispanų kolonijose Amerikoje. Nuteisti atgailauti ir taikytis su bažnyčia buvo vedami į bažnyčią basi su žaliomis žvakėmis rankose, geltonais rūbais (mantela) su įstrižu kryžiumi. Nesusitaikę su bažnyčia buvo atiduodami į pasaulietinės valdžios rankas, o ši juos gyvus arba pasmaugtus geležiniu antkakliu (garota) degino viešoje aikštėje.
Autodafė Ispanijoje iš pradžių buvo taikoma daugiausia krikštytiems maurams ir žydams, kurie slapta laikėsi savo senosios tikybos arba jos papročių. Ypač autodafė padažnėjo įkūrus nuolatinius inkvizicijos tribunolus Sevilijoje (1481 m.), Tolede (1486 m.) ir kt., o didžiuoju inkvizitoriumi paskyrus Torkemadą. 1481–1498 m. Torkemada apie 15 000 žmonių sutaikė su bažnyčia, o apie 2 000 buvo sudeginti ant laužo. XVI a. Ispanijoje plintant reformacijai, karalių nurodymu vėl intensyviai pradėta taikyti autodafė. Po 1781 m. autodafė išnyko. 1808 m. gruodžio 4 d. buvo panaikintas inkvizicijos tribunolas, tačiau valdant Burbonams 1814 m. vėl atgaivintas. Paskutinį kartą autodafė įvyko 1826 m. Valensijoje, kai po autodafė buvo pakartas (sudeginimo nebuvo) deizmu kaltintas mokytojas Rappoll. Deginimas dėl įsitikinimų autodafė kaip inkvizicijos priemone arba ir be inkvizicijos buvo vykdomas ir kituose kraštuose (Italijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje ir kt.).
Sučavos apskritis
Sučavos apskritis  – apskritis šiaurės Rumunijoje, daugiausia Bukovinos regione (nedidelė dalis Transilvanijoje). Tai 2-a pagal plotą ir 8-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Sučava.
Geografija
Vakarinę apskrities pusę užima Rytų Karpatų masyvai: Rodnos, Rareu, Džumaleu kalnai. Rytuose paviršius palaipsniui leidžiasi į Sireto slėnį. Svarbiausios upės: Siretas, Moldova, Sučava, Bistrica.
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 5 savivaldybes, 11 miestelių ir 98 bendruomenes.
Sūduonia
Sūduonia – upė Lietuvoje, Marijampolės ir Kalvarijos savivaldybėse; Šešupės kairysis intakas. Prasideda prie Mikalajavo, 5 km į šiaurės vakarus nuo Kalvarijos. Teka rytų kryptimi. Įteka Šešupėn Liudvinave, už 218,1 km nuo žiočių. Ilgis – 20,4 km, baseino plotas – 80,5 km².
Didesni intakai: Gulbinas (kairysis).
Sūduonios vaga vietomis ištiesinta, jos nuolydis 214 cm/km. Ties Stebuliškėmis (2 km nuo žiočių) upė patvenkta, sudarytas 51 ha Stebuliškių tvenkinys.
Prie Sūduonios įsikūrusios gyvenvietės: Laibikiai, Deivoniškiai, Pasūduonys, Staviškės, Gulbiniškiai, Stebuliškės, Liudvinavas.
Upės kodas LR upių klasifikatoriuje – 15010170
Pavadinimas
Nuo Sūduonios (kitaip Sūduonės) vardo kildinamas Sūduvos krašto pavadinimas. Upėvardžio etimologija galimai sietina su sūduva – „klampynė, akis, garmala“. Dar plg. („gipsas“), vid. vok. žem. sudde („valka, bala“), („drėgmė“).
Žvaigždiniai metai
Žvaigždiniai metai (taip pat sideriniai metai) – laiko tarpas, per kurį dangaus kūnas (palydovas) apkeliauja pagrindinį dangaus kūną, pvz., Žemė apkeliauja ekliptiką aplink Saulę. Per šį laiko tarpą Saulę apskriejusi Žemė atsiduria toje pačioje padėtyje žvaigždžių atžvilgiu.
1 žvaigždiniai Žemės metai = 365,25636 paros ir jie yra 20 minučių ir 24 sekundžių ilgesni nei atogrąžiniai metai (seniau vadinti tropiniais metais).
Сидерический год
Apynojai
Apynojai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Miežiškių.
FC Aarau
Arau FC – Šveicarijos futbolo klubas iš Arau.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1902 m. Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
Nuo 2010–2011 m. sezono rungtyniavo antroje pakopoje.
2013–2014 m. sezone rungtyniavo Šveicarijos Superlygoje. Liko devintoje vietoje.
2014–2015 m. sezone iš dešimties dalyvių liko paskutinėje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Baužytė
Baužytė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Baužienė (ištekėjusi moteris).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Profesionalios WarCraft III varžybos
Profesionalios Warcraft III varžybos – elektroninio sporto varžybos, kuriose žaidžiamas realaus laiko strategijos žaidimas Warcraft III: The Frozen Throne. Jos yra populiariausios Kinijoje, Pietų Korėjoje ir Vokietijoje.
Warcraft III profesionalios varžybos organizuojamos ir tarptautiniuose elektroninio sporto renginiuose, kaip kad World Cyber Games, Electronic Sports World Cup ir kituose. Kiekvieną mėnesį įvairių Warcraft 3 varžybų vidutinis prizinis fondas siekia 64 642 JAV dolerius. Dauguma profesionalių žaidėjų be turnyruose laimėtų pinigų dar gauna ir nuolatinį atlyginimą iš įmonių – rėmėjų.
Vaivadai
Vaivadai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, faktiškai Panevėžio šiaurės rytinis priemiestis. Išsidėstę šalia kelio. Seniūnaitijos centras. Pro kaimą teka Lėvens intakas Viktupis, šalia telkšo Paežerys.
thumb|left|240px|Kryžius prie posūkio į Vaivadus
Istorija
XX a. minimas Vaivadų dvaras.
LTSR laikais buvo kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Lietuvos balsas (1906)
Lietuvos balsas – lietuvių laikraštis, ėjęs 1906 m. Kaune.
Istorija
Įsteigė A. Daukša, gavęs Kauno gubernatoriaus koncesiją. Spausdintas Kauno gubernijos spaustuvėje, nuo 1906 m. sausio 20 d. Banaičio spaustuvėje. Išėjo 32 numeriai.
Koahuila
Koahuila, oficialiai – Koahuila de Saragosa (Coahuila de Zaragoza) – valstija Meksikos šiaurėje, JAV pasienyje. Sostinė – Saltilijas.
Geografija
Ribojasi su Čihuahua vakaruose, su Durangu pietvakariuose, su Sakateku pietuose, su Nuevo Leonu rytuose. Šiaurėje ribojasi su JAV, Teksaso valstija.
Centrine Koahuilos dalimi driekiasi Rytų Siera Madrės kalnai. Aukščiausia vieta yra valstijos pietuose, Arteagos aukštumoje – tai 3751 m aukščio Vigaso kalnas. Vakaruose plyti dykumos. Kalnuose vyrauja spygliuočių (pušų, pocūgių, kedrų) miškai. Lygumose auga dygūs krūmynai, kaktusų sąžalynai.
Šiaurine valstijos riba teka Bravo del Nortė. Kitos upės nevandeningos, dažnai išdžiūstančios, laikinos. Vakaruose telkšo keletas druskingų ežerų ir šlapynių. Įrengta 15 tvenkinių.
Bačkis
Bačkis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bačkienė (ištekėjusi moteris) ir Bačkytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Išmatos
thumb|right|200px|Karvės mėšlas Išmatos, fekalijos, ekskrementai – per žarnyną praėjusio ir suvirškinto maisto likučių, žarnyno bakterijų ir nusišėrusių žarnyno gleivinės ląstelių likučių mišinys, pasišalinęs per išangę.
Gyvūnų išmatos
Priklausomai nuo gyvūno, išmatos turi savitus pavadinimus: karvės išmatos vadinamos karvašūdžiais, arklio – arkliašūdžiais ir pan. Rutuliškos ar artimos formos gyvūnų (pvz., triušio) vadinamos spiromis, spiriukais. Žolėdžių žinduolių, naminių paukščių išmatos dažnai vadinamos mėšlu.
Ekskrementuose visada lieka kietųjų nesuvirškintų dalių. Tai kailio gabaliukai, plaukai, šeriai, kaulai ar jų dalys, žuvų ar roplių žvynai, vabzdžių antsparniai ir kitos chitininės dalys, moliuskų kiauteliai. Augaliniu maistu mintančių lieka nesuvirškintų medienos dalelių, vaisių luobelių bei sėklų.
Pagal ekskrementų dydį, formą, konsistenciją ir sudėtį galima nustatyti gyvūno rūšį. Specializuota zoologijos disciplina, tirianti gyvūnų išmatas, vadinama koprologija arba skatologija.
Gyvūnų išmatų panaudojimas
Arklių, karvių, kiaulių išmatos nuo seno buvo ir yra naudojamos žemės ūkyje. Pakitusios paukščių išmatos virsta guanu, kuris yra vertinga trąša, turinti daug vertingų mineralinių medžiagų.
Indonezijoje iš civetų išmatų renkamos apvirškintos kavos pupelės, kruopščiai išvalomos, truputį pakepinamos ir ruošiama kava Kopi Luwak. Ši kava gurmanų labai vertinama.
Žmogaus išmatos
Psichinis sutrikimas, pasireiškiantis išmatų valgymu, vadinamas koprofagija.
Proceso pavadinimas
Išmatų pasišalinimas per išangę, priklausomai nuo žmogaus išsilavinimo, kultūros, išmatų konsistencijos ir kitų priežasčių, gali būti vadinamas tuštinimusi, šikimu, kakojimu. Tuštinimasis nenormaliai skystomis išmatomis vadinamas viduriavimu, triedimu.
Grynasis tarinys
Grynuoju tariniu vadinama pati paprasčiausia tarinio rūšis, dažniausiai sutinkama kasdieninėje kalboje ir nusakanti veikėjo, reiškiamo veiksniu, atliekamą veiksmą, rečiau būseną ar ypatybę. Grynasis tarinys dažniausiai reiškiamas asmenuojamosiomis veiksmažodžio formomis, pvz.:
Išmatos
Kvapas
Išmatoms kvapą suteikia sieros vandenilis, amoniakas ir įvairūs merkaptanai. Išmatos, esančios žarnyne, dar nevadinamos išmatomis.
Grynasis tarinys
Retesniais atvejais grynasis tarinys gali būti reiškiamas:
Išmatos
Kova su išmatomis
Pirmieji viešieji tualetai atsirado dar antikos laikais. Automobiliai, pritaikyti išvežti fekalijas, vadinami asenizacinėmis mašinomis. Lietuvoje būdelės arba tupyklos plito nuo seno, tačiau labai paplito Pirmojo pasaulinio karo metais, nes tuometinė Vokietijos kariuomenė labai bijojo masinių infekcijų protrūkio ir privertė vietos gyventojus įsirengti tupyklas. Iki tol Lietuvoje nemažai žmonių tuštindavosi pakrūmėse ir panašiose vietose, tualetai tebūdavo dvaruose.
Fikhas
thumb|left|200px|[[Al-Fatiha|Pirmoji Sura. Manuskriptas (autorius – Hatatas Azizas Efendi)]]
Fikhas klostėsi VIII–IX a. (iki tol teisės klausimai buvo sprendžiami remiantis arabų ikiislamine paprotine teise arba teisynais, galiojusiais užkariautose teritorijose). Veikė fikho įvairios mokyklos, taikančios skirtingus metodus, bet vyravo nuomonė, kad atsakymai į visus klausimus yra Korane ir sunoje.
XIX a. fikhas kaip valstybinė teisė daugelyje musulmoniškų kraštų buvo išstumtas vakarietiškos teisės. Dabar fikhu paremta Saudo Arabijos ir Afganistano teisinė sistema, iš dalies – Irano teisė.
Madeiros laurų miškai
Madeiros laurų miškai  – miškai Madeiros saloje (priklauso Portugalijai), išlaikę pirmykštį, kelių milijonų metų senumo, būvį.
Gamtos draustinis užima du trečdalius Madeiros salos, su nuostabiais pakrantės ir miškų kraštovaizdžiais bei ypatinga augmenija. Saloje taip pat yra vienas aukščiausių – 589 m pasaulio skardžių. Po buvusius ugnikalnius, apaugusius miškais ir krentančiais kriokliais, galima pasivaikščioti turistams pritaikytais takais.
1999 m. Madeiros laurų miškai įrašyti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Pasamanės piliakalnis
Pasamanės piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 2812; naujai išaiškinamųjų sąrašo Nr. 59; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1514K) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24759) Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurė nuo Pasamanės, Dūkšto seniūnija. Pasiekiamas iš plento prieš Parsvėto ežerą pasukus į kairę vakaruosna link Salako, už Samanio ežero pasukus į kairę pietvakarių – pietų kryptimi keliuku pro sodybą, toliau laukais – iš viso 1 km – yra priekyje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Samanio ežero pietvakarių krante esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 40x25 m dydžio, 2 m aukštesniu šiaurės vakariniu galu. Šlaitai statūs, iki 10 m aukščio, vakarinis ir pietinis – žemesni ir nuolaidesni.
Piliakalnis labai apardytas arimų, dabar dirvonuoja, rytinis ir šiaurinis šlaitai apaugę medžiais.
Tyrimai
1991 m. piliakalnį žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Aikštelėje kultūrinio sluoksnio nerasta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Pietrytinėje piliakalnio papėdėje 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 19 000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 3 502 000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Šustinė
Šustinė (Luronium) – dumblialaiškiečių (Alismatales) eilės dumblialaiškinių (Alismataceae) šeimos augalų gentis.
Rūšys:
Haura
Haura ( arba Haora) – miestas Indijos rytinėje dalyje, Vakarų Bengalijos valstijoje, faktiškai Kolkatos priemiestis. 1,03 mln. gyventojų (2005). Išsidėsčiusi vakariniame Huglio (Hoogli) upės krante. Su Kolkata jungia trys tiltai. Mieste klesti amatai (brangakmenių, audimo ir kt.), yra seniausias Indijoje botanikos sodas.
Istorija
Britų Indijos kompanijos Bengalijos taryba 1713 m. nusprendė nuomotis 5 kaimus iš šacho Farroq (Aurangzebo anūko). Haura tarp šių kaimų buvo didžiausia, todėl 1714 m. kompanija visą nuomojamą teritoriją pavadino Haura.
Eldoretas
Eldoretas  – miestas vakarų Kenijoje, į šiaurės rytus nuo Nakuru, pietinėje Čeranganio kalvų papėdėje. Uasin Gišu apskrities centras. Pro miestą eina Kenijos–Ugandos geležinkelis, plentai į Nakuru, Kampalą, Kitalę; yra oro uostas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kviečiai, kukurūzai, piretrumas, galvijai). Tekstilės, maisto (ypač sūrio) pramonė. Veikia Moi universitetas.
Istorija
1908 m. Eldoretas įkurtas kolonistų iš Pietų Afrikos. Pradžioje vadintas Farm 64, o 1912 m. tapo Eldoretu (masajų kalba – „akmenų upė“). 1924 m. miestą pasiekė geležinkelis. XX a. antroje pusėje Eldoretas sparčiai augo.
FK Partizan Obršani
Obršani „Partizan“ – Makedonijos futbolo klubas iš Obršanio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1947 m. Žaidė žemesniuose divizionuose.
Antroje lygoje nuo 2018 m.
Fotorealizmas
200px|thumb| [[Gerhard Richter paveikslo „Betty“ reprodukcija gatvės afišoje − ir realybėje fotorealistiniai paveikslai labai artimai imituoja aukštos kokybės fotografijos spaudinį]] Fotorealizmas (kitaip Superrealizmas) – XX a., 1960-aisiais pradėjusi vystytis dailės srovė.
Fotorealizmas pradėjo formuotis 1968–69 m. JAV Niujorko ir Kalifornijos meno aplinkoje. Dailininkai kūrė ypač aukšto detalumo ir atitikimo realybei paveikslus. Paprastai, kuriant fotorealistinius kūrinius, pradiniu šaltiniu yra fotonuotrauka. Menininkas ypač didelį dėmesį kreipia į kūrinyje vaizduojamų paviršių ir šviesos atspindžių vaizdavimą. Fotorealistiniai paveikslai sudaro ypač aukštos raiškos ir detalumo lygio fotografijos poligrafinio spaudinio įspūdį. Paveikslų tapybai paprastai naudojami dažų purškikliai.