cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lopušnos mūšis
Priešistorė
Balandžio 27 d. netoli Višniovecko lenkų būriai susitiko su lietuvių rinktine iš Volynės vadovaujamos Konstantino Ostrogiškio. Po susijungimo sąjungininkų kariuomenėje buvo apie 6 tūkst. žmonių. Buvo nuspręsta atlikti naktinį žygį norint užkirsti totoriams kelią, kol šie neišsiskyrė prie Kučmanslio ir Juodojo kelių. Žvalgyba išsiaiškino, kad totoriai įkūrė stovyklą nakčiai netoli Lopušnos kaimo. 1512 m. balandžio 28 d., auštant, kai totoriai jau buvo pradėję judėti iš savo stovyklos, lenkų ir lietuvių kariuomenė pasiekė Lopušną.
Mūšis
Etmono Ostrogiškio lenkų - lietuvių raitelių būriai stovėjo kairiame flange, dešiniame stovėjo lenkų kariuomenė, kurią taip pat daugiausia sudarė raiteliai, bet buvo ir nedidelis pėstininkų būrys bei dvi patrankos. Pėstininkus ir patrankas pastatė pirmoje linijoje, priešais lenkų kavaleriją, kad jų ugnis sustabdytų totorių ataką.
Totoriai išsidėstė priešais lenkų - lietuvių armiją dvejomis linijomis savimi pridengdami gurguolę su prisiplėštomis gėrybėmis ir belaisviais.
SC Helmondia
Helmondo „Helmondia“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Helmondo.
Kžimošicė
Kžimošicė  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į vakarus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 35 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 86 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
SC Helmondia
Istorija
1967 m. klubui bankrutavus, didelė dalis klubo profesionalų prisijungė prie naujo Helmond Sport klubo, o „Helmondia“ tapo mėgėjų klubu.
Tazovskis
Tazovskis – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Tiumenės srityje, Jamalo nencų autonominėje apygardoje. Įsikūrusi Tazo kairiajame krante, 8 km nuo jo žiočių Tazo užutėkyje. Tazo rajono centras. Yra aerodromas.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1883 m. ir vadinta Chalmer Sedė (Хальмер-Седэ), kas nencų kalba reiškia „mirusiųjų kalnas“. 1949 m. gyvenvietė pervadinta į Tazovskį, 1964 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
Akmeniškis
Akmeniškiu vadinamos gyvenvietės Biržų rajone:
Itališkoji partija
Itališkoji partija ( – ramus žaidimas) – šachmatų debiutas, kurio ėjimai:
'''1. e4 e5 2. Žf3 Žc6 3. Rc4 Rc5'''
Itališkoji partija yra vienas seniausių studijuotų debiutų: XVI a. jį žaidė ir studijavo portugalas Pedro Damiano, o XVII a. – italas Džioakinas Grekas. XIX a. itališkoji partija buvo labai populiarus debiutas, bet vėliau po 2…Žc6 populiaresniu tapo atsakymas 3.Rb5 (Ispaniškoji partija), nes laikoma, jog jis duoda baltiesiems didesnę iniciatyvą.
Baltųjų „itališkasis rikis“ laukelyje c4 trukdo juodiesiems užimti centrą su …d5 ir atakuoja pažeidžiamą f7 laukelį. Juodųjų tikslas – iškeisti figūras ir pradėti laisvą žaidimą.
Variantai
Yra keli populiariausi itališkosios partijos tęsiniai:
Stakaimis
Stakaimis arba Zaicevas (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. Зайцево) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Domnovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Stakaims prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities (nuo 1927 m. Barštyno apskritis) kaimas, nuo 1874 m. birželio 11 d. Stakaimio, nuo 1928 m. Puškaičių valsčiaus kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Porečjės apylinkės kaimas.
Priklausė Stakaimio parapijai. Pirmoji koplyčia kaime pastatyta apie 1400 m., apie 1500 m. įsteigta parapija. Evangelikų liuteronų bažnyčioje kunigavo:
Pranas Markūnas
miniatiūra|240px|left|P. Morkūno kapas [[Andrioniškio kapinėse]]
Biografija
Pranas Markūnas pradžios mokyklą baigė Andrioniškyje. Šešerius metus lankė Panevėžio realinę mokyklą, o septintąją klasę baigė Balstogėje. 1898 m. baigė Sankt Peterburgo technologijos institutą. Iki 1919 m. Rusijos miestuose statė tiltus, kitus, daugiausia gelžbetoninius statinius. 1919 m. grįžęs į Lietuvą dirbo statybos inžinieriumi – projektavo ir statė gelžbetonio konstrukcijas. 1923–1941 m. dar ir Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) dėstytojas, privatdocentas. 1945–1956 m. pramonės statybos projektavimo instituto konstruktorius. P. Markūnas dirbo inžinieriumi Jenakijevo (Ukraina) „Petrovskije Zovadi“ gamykloje ištisą dešimtmetį, labai galimas dalykas, kad P. Vileišio paskatintas tuomet pradėjo domėtis gelžbetoniu bei tiltų projektavimu ir statyba. 1909 m. persikėlė į Saratovą, kuris garsėjo metalo apdirbimo, mašinų gamybos pramone ir kt. Čia P. Markūnas įsidarbino Grinhofo statybos bare inžinieriaus pareigoms ir atliko įvairius gelžbetonio darbus. P. Markūnas tuomet ėmėsi projektuoti tiltus ir ilgainiui tapo įžymiu gelžbetoninių konstrukcijų specialistu.
Tiesioginį inžinieriaus darbą P. Markūnas dirbo net penkiasdešimt septynerius metus. Tik sulaukęs 83 metų pasitraukė į pensiją. Bet ir toliau lankydavosi Projektavimo institute, konsultuodavo, domėjosi naujovėmis. Kai jam suėjo 90 metų, jį „Pramprojekto“ kolektyvas pripažino Garbės nariu, iškilmingai pagerbė. Mirė P. Markūnas 1964 m. kovo 17 dieną. Buvo dedama pastangų, kad P. Markūną palaidotų jo lėšomis pastatytos Andrioniškio bažnyčios šventoriuje, bet P. Markūną palaidojo Andrioniškio kapinėse, centrinėje kapinių vietoje ant kalnelio. „Pramprojekto“ kolektyvas pastatė jam paminklą. Akmeninis paminklas su metaline saulute, akmens plokštėje iškaltas Andrioniškio bažnyčios atvaizdas.
Projektai
Ypač reikšmingi krašto susisiekimui buvo gelžbetonio patriarcho Lietuvoje suprojektuoti gelžbetoniniai tiltai. Iki 1940 m. pagal jo projektus ir jam vadovaujant pastatyta daug gelžbetonio tiltų: 4 per Šventąją, 4 per Nevėžį, 8 per Šešupę, per Miniją ties Gargždais, per Nemuną ties Prienais, per Mūšą netoli Pasvalio. Ne visi jų dėl įvairių priežasčių išlikę, buvo perstatyti: Panevėžio „Laisvės“ ir Respublikos tiltai, Surviliškio–Kazokų, Krekenavos tiltai ir kt.
Taip pat projektavo ir pastatė pramonės pastatų (šaldytuvų ir skerdyklų Kaune, Klaipėdoje, Panevėžyje, elevatorių Kaune, Panevėžyje, Šiauliuose, cukraus fabriką Marijampolėje ir kitus), Kristaus Karaliaus katedros Panevėžyje gelžbetonio bokštą (1930 m.), akmenų ir plytų mūro Andrioniškio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčią (1935 m.).
Andrioniškyje pastatyta vienabokštė akmeninė Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia, kurią projektavo Vaclovas Michnevičius. Bažnyčia iškilo per trejus metus 1933-1935 m. Ją statant panaudotos moderniausios gelžbetoninės konstrukcijos.
Ally McCoist
Alistair Murdoch „Ally“ McCoist (g. 1962 m. rugsėjo 24 d. Belshilyje, Šiaurės Lanarkšyre) – škotų futbolo treneis, buvęs futbolininkas. Dabartinis Rangers FC klubo vyr. treneris.
1979 m. McCoist pradėjo futbolininko karjerą Saint Johnstone FC klube. 1981 m. persikėlė į Premier League Sunderland AFC klubą. Po dvejų metų grižo į Škotiją. Pasirašė sutartį su Glazgo Rangers. Žaidžiant Rangers tapo daugiausiai ivarčių palniusiu žaidėju, 355 ivarčiai. Sužaidė 581 rungtinių.
Tarptautinė karjera
McCoist pirmą kartą sužaidė už Škotijos rinktinę 1986 m. balandžio 29 d. prieš Nyderlandų rinktinę. Rungtinės baigėsi be ivarčių. Kartą buvo rinktinės kapitonas, 1996 m. kovo 27 d. Hampden Park stadione, draugiškose rungtinėse prieš Australijos rinktinę. 55 minutę pelnė pergalingą ivartį. Už Škotijos rinktinę sužaidė 61 kartą ir pelnė 19 ivarčių.
Paulius Kulikauskas
Paulius Kulikauskas (1964 m. Vilniuje) – Lietuvos architektas, urbanistas, diplomatas.
Ally McCoist
Trenerio karjera
2007 m. sausio mėnesį McCoist grižo į Rangers klubą ir tapo Walter Smitho trenerio padėjėju. 2011 m. vasario 22 d. buvo paskelbta kad McCoist pakeis Smith 2011 m. birželio mėnesį. Pirmos oficialios rungtinės, naujuose Rangers pareigose, baigėsi 1-1 Škotijos Premier lygoje prieš sostinės Heart of Midlothian FC, Ibrox stadione 2011 m. liepos 23 d.
Paulius Kulikauskas
Biografija
1986 m. baigė Vilniaus dailės institutą, vadovaujamas prof. Vytauto Čekanausko. Dirbo Miestų statybos projektavimo institute architektu Vytauto Čekanausko grupėje, Lietuvos architektų sąjungoje konsultantu, Vilniaus savivaldybėje Lazdynų architektu, Lietuvos statybos ir urbanistikos ministro Algimanto Nasvyčio patarėju. 1996–1997 – Lietuvos užsienio reikalų ministro patarėjas. 1997–1998 – Lietuvos Europos reikalų viceministras, atsakingas už strateginį privatizavimą, Lietuvos nacionalinės UNESCO komisijos pirmininko pavaduotojas.
1991–1996 ir 1998–2010 m. gyveno ir dirbo Danijoje. 1998–2004 – Danijos miestų atnaujinimo kompanijos tarptautinių projektų skyriaus vadovas Kopenhagoje. 2004–2010 – Europos Sąjungos URBACT programos vadovaujantis ekspertas. 2006–2010 – Tarptautinės miestų plėtros instituto (I2UD) Kembridže, Masačusetse vyresnysis mokslinis bendradarbis. Tarptautinio transdisciplininių studijų centro (CIRET) Paryžiuje narys.
2009 – Europos Komisijos EuropeAid projektų identifikavimo grupės vadovas, 2010 – 7-osios Europos Sąjungos mokslo ir technologijų programos ekspertas vertintojas efektyvios miestų energetikos srityje.
Dirbo Pasaulio Banko, Europos rekonstrukcijos ir plėtros banko, USAID ir kt. organizacijų projektuose Šri Lankoje, Kroatijoje, Bulgarijoje, Rumunijoje, Azerbaidžane, Pietų Sudane, Pietų Afrikoje, Brazilijoje, ir kt. šalyse.
Nuo 2011 m. dirba Jungtinių Tautų Organizacijos sekretoriate, reguliariosios techninio bendradarbiavimo programos (RPTC) tarpregioniniu patarėju UN-Habitat (JT gyvenviečių programos) būstinėje Nairobyje, Kenijoje. Nuo 2015 gruodžio 10 vadovauja UN-Habitat padaliniui Europos institucijoms Briuselyje.
Įvertinimas
1996 m. apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu.
AS Nancy Lorraine
Istorija
1965 m. prijungtas FC Nancy klubas.
Novrūzas
thumb|250px|[[Kurdai pažymi Novrūzą šokinėdami per laužus.]] thumb|250px|Novrūzas Kazachstane.
Novrūzas sutampa su astronominiu pavasario lygiadieniu ir švenčiamas kasmet tarp kovo 20 ir 22 dienų. Ši diena žymi pavasario atėjimą, gyvybės sugrįžimą, nuo jos skaičiuojami naujieji persų metai. Novrūzo šventimas kilo iš senovės persų religijos − zoroastrizmo. Valdant Achemenidams nuo Novrūzo pradėti skaičiuoti metai. Vėliau Persijai perėmus islamą šį šventė išliko ir plačiai tebešvenčiama iki šių dienų. Novrūzas švenčiamas ne tik zoroastriečių ar etninių iranėnų, bet ir sufijų, bahajų, izmailitų, alavitų, alevitų ir kt.
Šventimas
Vidurinių Rytų šalyse Novrūzo proga paskelbiamo nuo 4 dienų iki savaitės trunkančios nedarbo dienos. Prieš šventę tradiciškai tvarkomi namai, valomos dulkės, išmetami nereikalingi daiktai, atiduodamos skolos, aplinka papuošiama gėlėmis, perkami nauji rūbai šventei. Paskutinį senųjų metų trečiadienį švenčiama Čaharšanbe Suri diena, jos metu deginami dideli laužai, žymintys šviesos pergalę prieš tamsą, dainuojamos dainos, buriama, vaikai lanko namus ir prašo saldumynų. Naujųjų metų laukimui ruošiamas šventinis stalas − Haft Sinas ( − „septynios S“). Ant jo patiekiami 7 patiekalai, kurių pavadinimai prasideda raide S:
Šeima susirenka prie šventinio stalo ir laukia tikslios Novrūzo pradžios. Jai atėjus, keičiamasi dovanomis. Vėliau prasideda giminių, draugų, kaimynų lankymas − pirmiausia lankomi vyriausieji šeimos nariai, po trumpų vaišių keliaujama pas kitus. Dažnai norint išvengti ilgų kelionių surengiama bendra giminės iškyla.
13-tą dieną po Novrūzo minima Sizdah Bedar diena (سیزده‌به‌در − „praleisti bėdas“). Kadangi tikima, kas skaičius 13 lemia chaosą ir nesėkmes, šią dieną stengiamasi praleisti linksmai: grojant, dainuojant, pokštaujant, iškylaujant. Per Sizdah Bedar išmetami į tekantį vandenį Haft Sinui sudaiginti grūdai − tikima, kad taip simboliškai išvalomi namai nuo demonų.
Novruzo papročiai skiriasi priklausomai nuo regiono, bet esminiai elementai lieka tie patys.
RKSV Groene Ster
Herlerheidės „Groene Ster“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Herlerheidės (prie Herleno).
Moliūgas
Moliūgas (Cucurbita) – moliūginių (Cucurbitaceae) šeimos augalų gentis, kilusi iš Vidurio Amerikos.
Vienmetis ar rečiau daugiametis žolinis augalas. Stiebas ilgas šliaužiantis arba laipiojantis, rečiau trumpas ir šakotas, plaukuotas. Lapai dideli, ilgakočiai, plaukuoti skiautėti.
Moliūgų genčiai priklauso penkios rūšys, auginamos dėl valgomų vaisių. Kai kurie kultūriniai moliūgo varietetai vadinami skirtingais vardais, pavyzdžiui: patisonas, cukinija, agurotis.
Auginamas daržuose, žydi birželio–rugpjūčio mėnesiais. Vaisiai – agurkvaisiai – priklausomai nuo varieteto renkami vasarą jauni, dar nesubrendę arba sunokę skinami prieš šalnas.
Vaistinė žaliava – moliūgo sėklos, ruošiamos rugsėjo-lapkričio mėnesiais.
Sultono Mehmeto tiltas
Sultono Mehmeto tiltas (Faticho Sultono Mehmeto tiltas, Antrasis Bosforo tiltas) – kabantis tiltas per Bosforo sąsiaurį Stambule, Turkijoje, jungiantis europinę ir azijinę Stambulo dalis. Tilto ilgis 1510 m, plotis 39 m, tarpatramis 1090 m ilgio. Tilto važiuojamosios dalies aukštis virš jūros lygio yra 64 m, atramos virš važiuojamosios dalies yra iškilusios per 105 m. Tiltas pastatytas 1988 m., maždaug už 5 km į šiaurę nuo Bosforo tilto. Tuomet tai buvo penktas pagal ilgį kabamasis tiltas pasaulyje. Pavadintas Otomanų sultono Mehmeto užkariautojo, kuris 1453 m. užkariavo Stambulą, vardu.
thumb|300px|left|Sultono Mehmeto tiltas
TV
TV gali reikšti:
Radianas
thumb|250px|Vieno radiano kampas nubrėžia apskritime [[Apskritimo lankas|lanką, kurio ilgis yra lygus apskritimo spinduliui.]] Radianas – SI sistemos plokščiojo kampo bematis vienetas. 1 radianas yra lygus 180/π laipsnių (apie 57,2958°). Radianas yra apibrėžiamas kaip kampas, atitinkantis vienetinio ilgio apskritimo lanką vienetinio spindulio apskritime, tai bedimensis dydis.
Radianas yra žymimas rad, šis trumpinys kilęs nuo žodžio, reiškiančio spindulį.
Vienetiniame apskritime, kurio spindulys r=1, viso lanko ilgis, iš kurio sudarytas apskritimas yra radianų. Skaičius π atitinka 180 laipsnių.
Istorija
Pirmasis radiano panaudojimas vietoje laipsnio paprastai yra priskiriamas anglų matematikui Rodžeriui Kotesui (XVII a.), kuris šį kampo vienetą laikė natūraliausiu.
Perskaičiavimas
miniatiūra|Tokio pat ilgio kaip [[apskritimo spindulys apskritimo lankas atitinka 1 radiano kampą. Visas apskritimas atitinka 2 π radianų kampą.]]
Perskaičiavimas tarp radianų ir laipsnių
Vienas radianas yra 180/π laipsnių, todėl norint radianus paversti į laipsnius reikia dauginti iš 180/π, pvz.:
Norint laipsnius pakeisti į radianus atliekama daugyba iš π/180, pvz.:
Perskaičiavimo išvedimas
Apskritimo perimetras yra skaičiuojamas taip: 2\pi r, kur r yra apskritimo spindulys.
Sujungiant viršutinius du sąryšius:
Bilirubinas
thumb|300px Bilirubinas – geltonai rudos spalvos hemoproteinų (daugiausia - hemoglobino) prostetinės hemo grupės skilimo produktas. Hemas susijungęs su globulininiu baltymu sudaro eritrocitų hemoglobiną ir dalyvauja deguonies bei anglies dioksido apykaitoje tarp plaučių ir kitų audinių.
Bilirubinas yra sudarytas iš atviros tetrapirolo grandinės, o hemas sudaro tetrapirolinį žiedą, vadinamą porfirinu. Bilirubinas panašus į dumblių išskiriamą pigmentą fikobiliną ir į augalų pigmentą fitochromą, naudojamus šviesos energijai fiksuoti. Visi pigmentai yra atviros grandinės tetrapirolai. Bilirubinas, absorbavęs šviesos kvantą, keičia savo konformaciją ir tampa žymiai tirpesniu vandenyje. Ši jo savybė naudojama fototerapiniame gelta sergančių naujagimių gydyme.
Bilirubino apykaita žmogaus organizme
Makrofagams ardant pasenusius ar nepilnaverčius eritrocitus hemoglobinas skaidomas į hemą ir baltymą. Hemas toliau ardomas iki Fe2+, CO ir bilirubino, reakciją katalizuoja fermentas hemooksigenazė. Bilirubino tirpumas vandenyje mažas, todėl kraujyje jis susijungia su albuminais, šis junginys vadinamas netiesioginiu, nekonjuguotu bilirubinu (NB) ir nešamas į kepenis. Kepenų ląstelių (hepatocitų) lygiajame endoplazminiame tinkle bilirubinas jungiamas su gliukuronidais (uridindifosfogliukuroninės rūgšties radikalais), taip susidaro mono-, vėliau iš jų - di- gliukuronidai. Šis junginys vadinamas birubingliukuronidu arba konjuguotu, tiesioginiu bilirubinu (TB). Vėliau kartu su tulžimi jis išskiriamas į dvylikapirštę žarną. Plonosiose žarnose nuo jo atskyla gliukurono rūgštis, susidaro mezobilirubinas. Iš jo - mezobilinogenas. Dalis mezobilinogeno (10-20%) grįžta atgal į kepenis ir ten suskaidomas į dipirolinius junginius. Kita dalis mezobilinogeno storojoje žarnoje virsta sterkobilinogenu, jis toliau - sterkobilinu, kurio viena dalis šalinasi su išmatomis (250-300 mg/dieną), kita dalis rezorbuojama į kraują ir per inkstus su šlapimu šalinasi kaip urobilinas (1-4 mg/dieną).
Gelta tai kepenų, tulžies latakų ir eritropoezės pažeidimo sindromas, pasireiškiantis odos ir gleivinių pageltimu dėl bilirubino atsidėjimo audiniuose.
FK Mornar Bar
Baro „Mornar“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Baro.
Sezonai
Šaltiniai:
Max Planck
Maksas Plankas ( 1858 m. balandžio 23 d. Kylis, Vokietija – 1947 m. spalio 4 d. Getingenas, Vokietija) – vokiečių fizikas teoretikas ir Nobelio fizikos premijos laureatas. Laikomas kvantinės mechanikos tėvu, vienu svarbiausiu XX a. fiziku.
Biografija
Plankas kilo iš tradicinės ir intelektualios šeimos. Jo prosenelis ir senelis iš tėvo pusės abu buvo teologijos profesoriai Getingeno universitete, jo tėvas buvo teisės profesorius Kylio ir Miuncheno universitete.
thumb|left|M. Planko parašas, kai jis buvo 10 metų. Maksas Plankas gimė Kylyje, Holšteine, Johano Julijaus Vilhelmo Planko ir jo antros žmonos Emos Patzig šeimoje. Jis buvo šeštas vaikas šeimoje, nors 2 vaikai buvo iš pirmos tėvo santuokos. Planko vienas iš pirmųjų prisiminimų buvo, kai į Kylį žygiavo Prusijos ir Austrijos kareiviai per Antrąjį Šlėzvigo karą, 1864 m. 1867 m. šeima persikėlė į Miuncheną ir Plankas įstojo į Maksimilianų gimnaziją, kur jis buvo globojamas Hermano Miulerio. Miuleris domėjosi jaunimu ir mokė jį astronomijos ir mechanikos bei matematikos. Būtent Miuleris ir išmokė Planką energijos tvermės dėsnio. Plankas pabaigė gimnaziją būdamas septyniolikos metų. Taip Plankas pirmą kartą susipažino su fizika.
Plankas buvo gabus muzikai. Jis lankė dainavimo pamokas ir grojo pianinu, vargonais ir violančele. Taip pat rašė dainas ir operas. Tačiau vietoj muzikos jis pasirinko studijuoti fiziką.
thumb|left|upright|Plankas, būdamas jaunuoliu, [[1878 m.]]
Miuncheno profesorius Filipas von Džolis patarė Plankui neiti į fiziką, sakydamas: „šioje srityje beveik viskas yra atrasta ir viskas, kas liko yra tik užpildyti kelias skyles.“ Plankas atsakė, jog jis nesvajoja atrasti naujų dalykų, bet nori tik suprasti fundamentalius fizikos dėsnius, todėl pradėjo savo studijas 1874 m. Miuncheno universitete. Su Džolio priežiūra, Plankas atliko vienintelius eksperimentus per visą savo mokslinę karjerą, studijuodamas vandenilio difuziją per šildomą platiną.
1877 m. jis pateko į Humboldto universitetą ir metus studijavo su fizikais Hermanu von Helmholcu ir Gustavu Kirchofu bei matematiku Karlu Veierštrasu. Helmholcas ir Plankas greitai tapo artimais draugais.
1879 m. vasarį Plankas apgynė savo disertaciją „Apie antrąjį termodinamikos dėsnį“. Jis trumpai mokė matematikos ir fizikos savo buvusiojoje mokykloje Miunchene.
1880 m. jis pristatė savo habilitacijos tezę „Pusiausvyrinės izotropinių kūnų būsenos skirtingose temperatūrose“.
Matematinė konstanta
Matematinė konstanta – matematikoje naudojamas nekintamas dydis. Vadinasi, konstantos priešingos kintamiesiems. Skirtingai nuo fizikinių konstantų, matematinės konstantos apibrėžtos nepriklausomai nuo fizikinių dydžių ir skaičiaus kintamumo panaudojimo.
Max Planck
Akademinė karjera
1885 m. Plankas buvo paskirtas teoretinės fizikos docentu Kylio universitete. Sekė jo tolimesni darbai su entropija ir jos taikymu fizikinėje chemijoje. Jis išleido savo traktatą „Traktatas apie termodinamiką“ 1897 m.
Per ketverius metus jis tapo Kirchofo įpėdiniu Berlyno universitete. 1907 m. Plankui buvo pasiūlyta Liudvigo Bolcmano vieta Vienoje, bet jis pasiliko Berlyne. Plankas Berlyną paliko 1926 m. sausio 10 d., jį pakeitė Ervinas Šriodingeris.
Matematinė konstanta
Dažniau naudojamos konstantos
Naudojami trumpinimai:
Private Dancer
Private Dancer – 5-asis amerikiečių dainininkės Tina Turner studijinis albumas, išleistas 1984 m. gegužės 29 d.
2015 m. birželio 29 d. išleistas specialius 30-mečio sukakties leidimas - „30th Anniversary Edition“, su atliktu garso kokybės remasteringu ir papildomomis dainomis.
Sėkmė
Išleistas 1984 m. gegužės 29 d. albumas JAV ribose buvo perkamas po maždaug 250 tūkst. kopijų per savaitę ištisus 2 mėnesius. Tai yra sėkmingiausias Tina Turner albumas Jungtinėse Amerikos Valstijose.
„Private Dancer“ tapo multiplatininis ir šiuo metu turi 22 platininio albumo titulus iš 5 skirtingų pasaulio šalių.
Iki šiol yra parduota per 20 mln. albumo kopijų visame pasaulyje.
1985 m. Grammy apdovanojimuose buvo nominuotas 6 kategorijoms, iš kurių albumo singlas „What’s Love Got to Do with It“ laimėjo 3 apdovanojimus – „Metų įrašas“, „Metų daina“ ir „Geriausias pop vokalas (moterų)“. Taip pat kitas albumo singlas „Better Be Good to Me“ laimėjo „Geriausias roko vokalas (moterų)“.
Turas
Nuo 1985 m. vasario 8 d. iki 1985 m. gruodžio 28 d. buvo rengiamas albumo pristatymo turas su 177 pasirodymais visame pasaulyje: 60 koncertų Europoje, 105 JAV, 10 Australijoje ir 2 Japonijoje.
Juris Dimiteras
Juris Dimiteras (1947 m. spalio 15 d. Ryga) – latvių tapytojas, scenografas, plakatistas.
Stasys Tamulaitis
Stasys Tamulaitis (1909 m. sausio 23 d. Sutkiškiuose, Šakių valsčius – 1982 m. balandžio 16 d. Sent Petersburge, JAV) – Lietuvos rašytojas, redaktorius.
Juris Dimiteras
Biografija
Motina dailininkė Džema Skulmė, tėvas aktorius Arturas Dimiteras po skyrybų – V. Artmanės vyras. 1973 m. Latvijos dailės akademijoje baigė scenografiją.
Stasys Tamulaitis
Biografija
1936 m. baigė Kauno karo mokyklą, 1941 m. – Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultete studijavo literatūrą, filosofiją, lotynų ir graikų kalbas.
Juris Dimiteras
Kūryba
Sukūrė scenovaizdžių Latvijos Andrejo Upyčio akademinio dramos ir Janio Rainio akademinio dailės teatrų Rygoje, Valmieros dramos teatro spektakliams. Nutapė portretų („Autoportretas“ 1980 m.), nuo XX a. devinto dešimtmečio daugiausia kuria plakatus ir natiurmortus. Kūryba grindžiama ironija, grotesku, siurrealizmo principais, kompozicijos lakoniškos, statiškos, jose vyrauja ryškūs vienspalviai plotai.
Stasys Tamulaitis
Biografija
Nuo 1937 m. mokytojavo Utenos, Kybartų, Vilkaviškio gimnazijose. 1944 m. išvyko į Vakarus, nuo 1950 m. gyveno JAV, Čikagoje.
Juris Dimiteras
Kūryba
Nuo 1968 m. dalyvauja parodose, individualios parodos: Ryga, Berlynas, Aleksandrija (Virdžinijos valstija), Pitsburgas, Čikaga, Milanas, Roma, Stokholmas.
Stasys Tamulaitis
Biografija
Spaudoje bendradarbiavo nuo 1926 m. 1927-1928 m. Marijampolėje redagavo moksleivių ateitininkų laikraštį „Ateities aidai“, 1928-1929 m. vienas iš „Šaltinio“ redaktorių, 1955 m. – vienas iš JAV lietuvių bendruomenės Kultūros fondo steigėjų, 1955-1957 m. valdybos sekretorius. Spaudoje rašė kultūros, švietimo, meno, literatūros klausimais, spausdino apžvalgas, recenzijas.
Akmeniškis (Papilys)
Akmeniškis – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, Pariškių miško pakraštyje, 5 km į rytus nuo Papilio. Neišlikęs. 1923 m. buvo 2 ūkiai.
Estijos gubernija
Estijos gubernija (arba Estliandijos gubernija,, ); 1719–1796 m. Revalio gubernija) – administracinis vienetas Rusijos imperijoje, kurį sudarė šiaurinė Estijos dalis. Švedijos pavyzdžiu, ši teritorija dar buvo vadinama Estijos kunigaikštyste, o Rusijos imperatorius taip pat titulavosi Estijos kunigaikščiu.
Istorija
Prieš tai ši teritorija buvo priklausoma nuo Švedijos ir vadinosi Švedų Estija. 1719 m. Šiaurės karo metu rusų kariuomenė užėmė Revalį. Caro įsakymu Revalio gubernija įkurta 1719 m. birželio 9 d., ji 1796 m. gruodžio 23 d. pervardinta Estijos gubernija.
Gubernija gyvavo iki 1917 m. Po Vasario revoliucijos, vasario 12 d. gubernija performuota tautiniu pagrindu: prie jos prijungtos ir šiaurinės Livonijos gubernijos žemės, kuriose daugumą gyventojų sudarė estai. Taip suformuota Estijos autonominė gubernija.
Apskritys
1913 m. gubernijoje buvo 4 apskritys:
Michelozzo
thumb|right|180px| Spėjamas Mikeloco portretas, aut. [[Fra Andželikas, apie 1438 m.]]
Mikelocas (it. Michelozzo di Bartolommeo, dar vadintas Michelozzo Michelozzi, apie 1396 – 1472 m.) – italų renesanso architektas ir skulptorius.
Biografija
Mikelocas di Bartolomejas, paprastai vadintas tik vardu, gimė 1396 m. Florencijoje. Jis buvo Bruneleskio ir Giberčio amžininkas. Jis buvo apmokytas Giberčio dirbtuvėse ir dirbo su juo nuo 1417 m. ties Šv. Jono baptisterijos šiaurinėmis durimis. Po to nuo 1419 m. dirbo ties Orsanmichele bažnyčios tabernakuliu ir Šv. Mato statula ir nuo 1423 m. − ties Strozzi koplyčia Santa Trinita bažnyčioje. 1425 − 1434 m. laikotarpiu Mikelocas bendradarbiavo su Donatelu. Jis prisidėjo prie antipopiežiaus Jono XXIII kapo Šv. Jono baptisterijoje Florencijoje, Brancacci kapo Sant’Angelo al Nilo bažnyčioje Neapolyje ir Aragazzi kapo Montepulčane. 1428 m. jis prisidėjo prie sakyklos sukūrimo Prato katedroje. Tikėtina, kas jis dirbo su Donatelu ties Šv. Lauryno bazilikos senosios zakristijos dekoracijomis.
Savarankiškus architektūrinius darbus Mikelocas pradėjo apie 1427 m., kai pertvarkė Medičių vilą Trebijo miestelyje. Jis tapo Medičių giminės „galvos“ Kozimo Medičio „senojo“ draugu ir lydėjo jį ištrėmime 1433 m. į Padują ir Veneciją. Venecijoje esą jis pastatė biblioteką Šv. Jeronimo vienuolyne, kuriame buvo apsistojęs Kozimas Medičis. 1436 m. prasidėjo svarbiausių Mikeloco statinių periodas. Jis buvo užsakytas pastatyti naujai Šv. Morkaus vienuolyną ir atnaujinti gretimą Šv. Morkaus bažnyčią Florencijoje. Mikeloco meistriškumas atsiskleidė vienuolyno bibliotekos dizaine. Mikelocui buvo patikėta sukurti naujų Medičių giminės rūmų Florencijoje dizainą (dabar Mediči-Rikardi rūmai). Statybos prasidėjo 1444 m., baigėsi 1459 m. ir rūmai iškart tapo vienu pavyzdinių renesanso stilistikos statinių. Kadangi rūmai buvo gatvių kampe, Mikelocui prireikė sukurti tik dviejų pusių fasadą. Fasadas pažymėtinas tuo, kad kiekvieno iš 3 jo aukštų tekstūra parinkta skirtinga. Žemutinio aukšto primena neapdirbtą grubų akmenį, o trečio aukšto tekstūra yra lygiausia (vėliau rūmai buvo praplėsti ir jų dabartinis vaizdas skiriasi nuo Mikeloco pastatytų).
Mikelocas perstatė Medičių vilas Trebijo miestelyje (apie 1427 m.), prie Mudželo (apie 1430-ųjų vidury), Karedžyje (apie 1440 m.) ir Fjezolėje (po 1450 m.). Mudžele Mikelocas suprojektavo Bosco ai Frari vienuolyną ir jo bažnyčią, Florencijos Šv. Kryžiaus bazilikoje sukūrė Noviciatų koplyčią (po 1440 m.). Nuo 1445 m. Mikelocas vykdė bažnyčios Santissima Annunziata vidinius pertvarkymus (vėliau juos užbaigė Leonas Batista Albertis). 1446 m. Mikelocas, kartu su Luka dela Robija, priėmė užsakymą sukurti mišių zakristijos (Sagrestia delle Messe) duris Santa Maria del Fiore katedroje. Vėlyvaisiais savo gyvenimo metais Mikelocas daugiau dirbo inžinieriumi. Statė sieną Dalmatijoje ir dirbo Graikijos Chijo saloje. Mikelocas gyveno bent iki 1472 m., tiksli mirties data nežinoma. Palaidotas Šv. Morkaus vienuolyne Florencijoje. Mikelocas vertinamas vienu iškiliausių ankstyvojo italų renesanso architektų.
Leonardas Martavičius
Leonardas Martavičius (1920 m. liepos 28 d. Švenčionėliuose – 1994 m. Vilniuje) – sovietinio saugumo veikėjas, pulkininkas.
Biografija
Nuo 1939 m. SSKP narys. 1939 m. liepos mėn. – 1940 m. birželio mėn. už komunistinę veiklą kalėjo Dimitravo priverčiamųjų darbų stovykloje. 1940–1941 m. LSSR NKVD valstybės saugumo valdybos operatyvinis įgaliotinis. 1941 m. balandžio-birželio mėn. LSSR NKGB Tauragės apskrities skyriaus viršininkas, gyventojų trėmimo operatyvinio trejeto narys. 1941 m. liepos mėn. – 1943 m. gruodžio mėn. SSRS NKVD ir Gynybos liaudies komisariato spec. lagerių vyresnysis tardytojas.
1944 m. gruodžio mėn. – 1945 m. gruodžio mėn. LSSR NKVD Kauno skyriaus viršininko pavaduotojas. 1945 m. gruodžio mėn. – 1953 m. gegužės mėn. LSSR valstybės saugumo ministro pavaduotojas. 1948 m. baigė SSRS MGB aukštosios mokyklos vadovaujančiųjų kadrų kursus, 1950 m. valstybės saugumo pulkininkas. 1953 m. birželio mėn. – 1954 m. balandžio mėn. LSSR vidaus reikalų ministro pavaduotojas. 1954 m. balandžio mėn. – 1959 m. lapkričio mėn. LSSR valstybės saugumo komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas. 1960 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK.
Vadovavo Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio Tarybos prezidiumo pirmininko Jono Žemaičio, LLKS ginkluotųjų pajėgų vado Adolfo Ramanausko ir kitų partizanų vadų paieškoms, suėmimui, juos tardė.
Kaupiniškiai
Istorija
1860 m. Troškūnų parapijos sąraše minimas Kaupiniškių užuribio viensėdis ir 9 jo gyventojai, taip pat minimas ir dvaras bei jo savininkas ponas Petelčius.
1946 m. gruodžio 2 d. Kaupiniškiuose partizanai, įtardami išdavyste, nužudė valstiečių Žąsinų šeimą, taip pat našlį valstietį Antaną Margelevičių (1891–1946) bei jo priglaustą rusę karo pabėgėlę.
Kybartų geležinkelio stotis
Kybartų geležinkelio stotis (seniau Virbalio geležinkelio stotis) – geležinkelio stotis, esanti Kybartuose, Kudirkos Naumiesčio g. 4, LT-70414, Vilkaviškio rajono savivaldybė. Valdo AB „Lietuvos geležinkeliai“. Geležinkelio transporto mazgas. Stoja traukiniai Kaunas–Kybartai.
Istorija
1851–1861 m. buvo nutiesta Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atšaka iš Lentvario į Virbalį. Virbalio geležinkelio stotis buvo pastatyta už kelių kilometrų, prie pat valstybės sienos su Vokietija – dabartiniuose Kybartuose. Tai buvo aukščiausiosios klasės stotis. Rusijos imperija čia buvo įrengusi unikalų geležinkelio stoties kompleksą su imperatoriaus ir jo svitos apartamentais. Prancūzijos inžinieriai suprojektavo sudėtingą stoties kompleksą: lokomotyvų, riedmenų, kelio priežiūra ir techninis aptarnavimas, kuro, vandens tiekimas, apsauga, muitinės patikrinimai – visa tai buvo atlikta pagal pačius aukščiausius to meto reikalavimus. Stoties pastatus jungė Kybartų požeminiai tuneliai, kurie buvo atrasti ir atkasti 2002 m., kai vienos įmonės darbininkai remontavo buvusį muitinės sandėlio pastatą.
Rusijos imperijos laikais Kybartų geležinkelio stotis buvo didžiausia po Sankt Peterburgo geležinkelio stoties. Iš vienos stoties pusės buvo rusiškosios vėžės geležinkelio bėgiai, iš kitos – europinės vėžės bėgiai. Kybartų geležinkelio stotyje keleiviai perlipdavo iš europinio standarto traukinio į rusiško standarto traukinį, o čia įrengus ratų keitimo įrenginius, laukdavo (apie dvi valandas), kol pakeis vagonų ratus. Kybartų geležinkelio stoties depe nuolatos stovėjo Rusijos imperatoriaus asmeninis europinio standarto traukinys, o jam išvykus į Europą, čia likdavo rusiško standarto jo asmeninis traukinys.
Jauneikių kapinynas
Jauneikių kapinynas – kapinynas Joniškio rajono savivaldybės teritorijoje, į pietvakarius nuo Jauneikių kaimo, Sidabros kairiajame krante.
Tyrimai
Kapinyną, vadinamą Milžinkapiais, 1934 m. tyrė Šiaulių Aušros muziejus, tyrimų vadovas Balys Tarvydas ir 1975–1976 m. Istorijos institutas, tyrimų vadovas Adolfas Tautavičius. 1934 m. rasta 12 (iš jų 8 apardyti) mirusiųjų kapų ir 11 ugniakurų liekanų. Kapinyno teritorijoje aptikta IV a. – X a. dirbinių. 1975–1976 m. ištirta kapinyno pietinė ir pietrytinė dalis, rasti 137 V a. – VII a. ir 230 VIII a. – XI a. nedegintų mirusiųjų kapų.
Vyrai ir moterys laidoti priešingomis kryptimis. Moterų kapuose rasta ylų, peilių lenktu smaigaliu (kartais pjautuvų) ir kaplių, daug papuošalų – apgalvių, smeigtukų, apyrankių, žiedų. Vyrų kapuose buvo įmovinių kirvių, 1-2, kartais 3-4 ietys, kovos peilių, papuošalų – antkaklių, segių, masyvių apyrankių. Dauguma papuošalų žalvariniai, dalis sidabrinių ar puošti sidabro plokštele. Įkapės būdingos žiemgaliams.
1934 metų radinius saugo Šiaulių Aušros, 1975–1976 metų – Lietuvos nacionalinis muziejus.
Ernestas Dinsbergas
Ernestas Dinsbergas (, 1816 m. sausio 24 d. Dundagos valsčius, dab. Talsų savivaldybė – 1902 m. balandžio 30 d. Ryga) – latvių rašytojas.
Biografija
1838–1878 m. mokytojavo Kubelėje (Dundagos valsčius). Dalyvavo jaunalatvių judėjime, bendradarbiavo laikraštyje „Majas Viesi“, „Peterburgas Avizes“. Vienas pirmųjų latvių dramaturgų (komedija „Gražiausia nosis“ 1862 m., pjesės vaikams). Parašė eilėraščių (ir Dundagos tarme), poemą „Maijos rožė“ (1890 m.), literatūros teorijos vadovėlį (1890 m.), Visuotinę istoriją (Vispārīgā vēsture 2t. 1892–1902 m.), daug įvairių sričių (istorijos, geografijos, mitologijos, etnografijos) mokslo populiarinamųjų knygelių.
DWV Amsterdam
Amsterdamo DVW – Nyderlandų futbolo klubas iš Amsterdamo.
Baras (reikšmės)
Baras gali reikšti:
Taip pat žiūrėkite:
Šaltiniai
BAR
Santo Amaro kapitonija
Santo Amaro kapitonija  – Portugalijos kapitonija dabartinėje Pietų Brazilijoje, įkurta 1532 m., egzistavusi iki 1681 m., kai tapo San Vinsentės kapitonijos dalimi.
Pirmasis donatarijus – Pero Lopes de Sousa, kuris buvo San Vinsentės kapitonijos donatarijaus Martim Afonso de Sousa jaunesnysis brolis.
Valerija Jengalyčeva
Valerija Jengalyčeva (g. 1999 m. balandžio 7 d. Olomouce), geriau žinoma kaip Lerika – iš Čekijos kilusi Moldovos/Rusijos dainininkė.
Biografija
Valerija Jengalyčeva gimė 1999 m. balandžio 7 d. Olomouce (Čekija). Jaunoji atlikėja dainuoti pradėjo nuo 4 metų. Lerika dalyvavo daugybėje muzikinių konkursų visoje Europoje, įskaitant „Slavianski Bazaar“ Vitebske, „Orpheus“ Italijoje, „New Wave Junior“ ir „Kinotavrik“.
2011 metais buvo pasirinkta atstovauti Moldovai 2011 m. vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Armėnijos sostinėje Jerevane. Jame atlikusi dainą „No, No“ užėmė 6 vietą iš 13 dalyvių.
Lerika turi dvigubą pilietybę (Moldovos ir Rusijos). 2012 metais ji antrąkart dalyvavo 2012 m. vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse, šį kartą kaip Rusijos atstovė. Su kūriniu „Sensatsiya“ konkurse užėmė 4 vietą tarp 12 dalyvavusių dalyvių.
Norviliškių Švč. Mergelės Marijos Gailestingumo Motinos bažnyčia
Istorija
Norviliškės XVI a. buvo Surviliškio dvaro palivarkas, kurį jo savininkė Darata Zenovičiūtė-Šorcienė su Peckūnų kaimu (25 valakai) paskyrė pranciškonams. Ji 1617 m. pastatė medinę bažnyčią, o buvusį mūrinį dvaro pastatą pertvarkė į vienuolyną. 1698 m. įkurta parapija. Pranciškonai 1745 m. pastatė naują bažnyčią.
Bukčių tiltas
thumb|kairėje|200px|right|Dėl prastos būklės Bukčių tiltas uždarytas.Bukčių tiltas – neveikiantis pėsčiųjų tiltas per Nerį Vilniuje. Tilto ilgis yra apie 100 m, o plotis apie 5 m. Tiltas pastatytas 1957 metais pagal Kauno žemės ūkio statybos projektavimo instituto „Žemprojektas“ parengtą projektą, tačiau dėl nekokybiškų statybos darbų bei nukrypimų nuo projekto, jis niekada nebuvo priimtas eksploatacijai.
Norviliškių Švč. Mergelės Marijos Gailestingumo Motinos bažnyčia
Istorija
1797 m. minima parapinė mokykla. Vienuolyno bibliotekoje 1820 m. buvo 284 leidiniai (tarp jų retų spaudinių ir dvi lietuviškos knygos). 1831 m. pradėta statyti nauja bažnyčia.
thumb|left
1832 m. caro valdžia vienuolyną ir bažnyčią uždarė. Bažnyčia nugriauta, medžiaga panaudota Alšėnų cerkvės ir Norviliškių kareivinių statybai. 1905–1915 m. vienuolyne veikė privati mergaičių žemės ūkio mokykla. 1909 m. norėta pastatyti mokinių koplyčią, bet statybos valdyba nepatvirtino prasto projekto. Surviliškių parapijiečių lėšomis 1929 m. pastatyta dabartinė bažnyčia.
Architektūra
Bažnyčia sudėtingos konfigūracijos, vienabokštė, su penkiasiene apside ir bokšteliu. Centrinė nava dvigubai aukštesnė už šonines. Prie bažnyčios stovi mūrinė varpinė (XVII a. vidurys).
Romos provincijos
Senovės Romoje provincija (, dgs. provinciae) – pagrindinis ir iki tetrarchijos (apie 296 m.) didžiausias Romos respublikos, o vėliau - imperijos valdų administracinis ir teritorinis vienetas už Italijos ribų. Provincijų raida yra skirstoma į du laikotarpius, kuriuos skiria Diokletiano reformos III a. pabaigoje.
Provincijos iki III a. pabaigos
thumb|right|400px|Romos imperija didžiausio išsiplėtimo metu Sicilija buvo pirmoji Romos provincija nuo 241 m. pr. m. e. po truputį užimta per Pirmąjį pūnų karą (264–241 m. pr. m. e.). Dėl vėlesnių užkariavimų provincijų (vadinamųjų propretorinių) skaičius nuolat augo. 29 m. pr. m. e. jų jau buvo septyniolika. 27 m. pr. m. e. Augustas įvykdė administracinę reformą, kurios metu visos provincijos buvo padalintos į dvi rūšis: senatorines ir imperines. Pati Italija nebuvo laikoma viena iš provincijų, o traktuojama atskirai. Ji buvo dalinama į 11 regionų.
Provincijas valdė senatoriaus rango politikai, dažniausiai buvę konsulai ar pretoriai. Vėlesnė išimtis buvo Egipto provincija, prijungta Augusto po Kleopatros mirties: ją valdė raitelių rango gubernatorius, tikriausiai, kad atbaidytų senatorių kėslus.
Romos respublikoje gubernatorius būdavo skiriamas vieneriems metams. Metų pradžioje provincijos būdavo skiriamos būsimiems gubernatoriams burtų būdu ar tiesioginiu paskyrimu. Paprastai provincijas, kur galima tikėtis problemų (barbarų įsiveržimai, vidaus maištai) duodavo buvusiems konsulams, turintiems didelį prestižą ir patirtį. Legionų paskirstymas irgi priklausė nuo tikėtino pavojaus. 14 m. Lusitanija neturėjo nuolatinių legionų, o Vidinėje Germanijoje, kur buvo nerami Reino siena su germanais, buvo keturių legionų įgula. Būsimi gubernatoriai labiausiai troško problemiškų provincijų. Problemos reiškia karą, o karas – karo grobį, vergus ir galimybes praturtėti.
Provincijos nuo III a. pabaigos
thumb|400px|Romos imperijos administraciniai vienetai apie 400 m. Imperatorius Diokletianas 284 m. pradėjo visą eilę administracinių reformų, kurios buvo galutinai užbaigtos tik IV a. viduryje. Šios reformos buvo kaip vienas būdų spręsti III a. vidurio krizė. Be to, kad visa imperija buvo padalinta į keturias dalis (tetrarchija), senosios provincijos buvo labai susmulkintos, suskaidant jas į 2-4 dalis. Neretai į jų pavadinimus buvo įtraukiami numeriai. Taip provincijų skaičius išaugo iki beveik šimto, į jų skaičių įtraukiant ir senuosius Italijos regionus. Provincijos buvo suranguotos pagal tai, kokio rango vietininkai į jas buvo skiriami: nuo prokonsulų iki konsulų, korektorių ir presidų.
Diokletiano laikais taip pat įsteigtas stambesnis nei provincija vienetas - diecezija, kuri paprastai apimdavo 5-10 provincijų. Visą imperiją sudarė 15 diecezijų, kurioms paprastai vadovavo vikarai. Po Konstantino mirties 337 m. atsirado ir dar stambesnis administracinis vienetas: pretorinė prefektūra, kuri apjungė 2-6 diecezijas. Iš pradžių šios prefektūros buvo 3, o vėliau atsirado ketvirtoji - Ilyrijos pretorinė prefektūra. Pastaroji buvo labai nepastovus administracinis vienetas, per IV a. ne kartą panaikintas ir atkurtas.
Naujoji administracinė sistema galutinai nusistovėjo tik VI a. pabaigoje, t. y. 395 m., kuomet galutinai įgyvendintas imperijos padalinimas į Vakarų ir Rytų Romos imperijas. Kiekviena šių imperijų turėjo po 8 diecezijas, grupuojamas po 2 pretorines prefektūras.
Vakarų Romos imperija šią administraciją išlaikė iki pat žlugimo, t. y. 476 m. Jos įpėdinės Odoakro karalystė ir Ostgotų karalystė tęsė tą pačią administraciją savo kontroliuojamose valdose iki 553 m., kol langobardai galutinai nutraukė šią tradiciją. Rytų Romos imperija šią sistemą su tam tikrais pokyčiais išlaikė iki VII a., kol buvo pereita prie temų sistemos.
Alkobasos vienuolynas
'''Alkobasos Švč. Mergelės Marijos vienuolynas'''  – viduramžių katalikiškas vienuolynas ir bažnyčia vidurio Portugalijoje, Alkobasos mieste. Vienas pirmųjų gotikinės architektūros pastatų šalyje bei vienas svarbiausių vienuolynų viduramžių Portugalijoje.
Yra dviaukštė galerija, pastatyta 1311 m., Emanuelio stiliaus viršutinis aukštas pristatytas po 1518 m. Taip pat vėlyvosios gotikos azulechais puošta Karaliaus salė su fontanu. Bažnyčia trijų navų, vidurinės navos ilgis 106 m. Joje yra karaliaus Pedro I ir jo žmonos Inesos de Kastro sarkofagai, puošti 1370 m. skulptūrinėmis figūromis.
Vienuolyną 1152 m. įkūrė karalius Alfonsas I po pergalės prieš maurus. Dalis vienuolyno bibliotekos saugoma Lisabonoje ir Bragoje.
1989 m. Alkobasos vienuolynas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
1993 m. Bylio Tarpzoninis turnyras
'''1993 m. Bylio tarpzoninis šachmatų turnyras''' – tai pasaulio čempionato ciklo (1993–1995) atrankinės šachmatų varžybos. Vyko, Bylyje (Šveicarija) 1993 liepos mėn.
Turnyras
Turnyras antrą kartą buvo surengtas naudojant Šveicariškąją sistemą. Papildomi mačai, ar turnyrai žaidėjo vietos nustatymui nebebuvo rengiami: turinčių vienodai taškų dalyvių užimta vieta buvo nustatoma panaudojus papildomą rodiklį: visų jo varžovų, su kuriais jis žaidė, reitingų suma minus žemiausias jo varžovo reitingas. Didesnę sumą turintis žaidėjas užima aukštesnę vietą.
73 dalyviai 13-ką ratų kovojo dėl 10-ties kelialapių į 1994/95 m. Kandidatų mačus.
Rezultatai
Nugalėjo B. Gelfandas – 9 taškai; 2-9 vietas iškovojo: P. Van der Sterenas, G. Kamskis, A. Chalifmanas, M. Adamsas, L. Judasinas, V. Salovas, Ž. Lotjė – po 8½ taško. 10 vietą, pagal papildomus rodiklius, užėmė V. Anandas – 8 taškai. Minėti šachmatininkai pateko į 1994/95 m. Kandidatų mačus.
Lentelė
Tarpzoninis šachmatų turnyras, Bylis 1993 liepos mėn.
Esamas Ali Ahmedas atsisakė žaisti su J. Pigusovu ir buvo pašalintas iš turnyro.
Lindiniškės
Lindiniškės  – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, tarp Bajorų ir Riešės, tarp Ukmergės ir Molėtų kelių. Yra paminklinis kryžius.
Vietovė apsupta miškų – vakaruose plyti Bendorių miškas, iš rytų supa Riešės ir Vanaginės geomorfologinio draustinio miškai. Kaimas išsidėstęs 160–185 metrų virš jūros lygio aukštyje.
Gyventojai
thumb|left|240px|Lindiniškių kryžius thumb|left|240px|Naujoji kaimo dalis
Nidos evangelikų liuteronų bažnyčia
Nidos evangelikų liuteronų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Nidoje.
Istorija
Senojoje Nidoje (apie 2 km į pietus nuo dabartinės) 1569 m. buvo bažnyčia. Iki 1675 m. ją užpustė su visa gyvenviete. 1812 m. Gotlybas Dovydas Kuvertas pirko apleistą Kuncų bažnyčios pastatą. Iš jo plytų, sijų pastatyti užeigos namai ir gyvenamasis namas valdininkams, kuriame įrengta nedidelė salė pamaldoms laikyti. Ji pašventinama 1835 m. lapkričio 8 d., nuolatinis dvasininkas Gustavas Sylla paskirtas 1847 m.
1854 m. įsteigta Nidos parapija. Parapijai priskiriamos naujai įsikūrusios Pervalkos ir Preilos gyvenvietės. 1855 m. Gustavui Syllai mirus, iki 1861 m. Nidoje dvasininko nebuvo. 1861–1863 m. Nidos parapijoje dirbo J. Pipiras, 1863–1868 m. Albertas Hoffheinzas, 1868–1873 m. Ernstas Pohlis, 1873–1876 m. Augustas Jusas.
Senajam bažnyčios pastatui sunykus, liuteronų pastorius Gustav Echternach (Nidoje dirbo 1876–1894 m.) ėmėsi naujos bažnyčios statybos. Darbai pradėti 1886 m., sukaupus 38 000 markių, jie baigti ir bažnyčia pašventinta 1888 m. spalio 10 d. Po vietos gyventojų repatriacijos į Vokietiją joje retkarčiais buvo laikomos katalikų pamaldos.
Po Pirmojo pasaulinio karo čia kunigavo Johannes Magnus (1918–1923 m.), Paulius Schenckė (1923–1925 m.), Jurgis Henkys (1927–1929 m.), Ewaldas Edelhoffas (1929–1930 m.), Johannes Kypkė (1930–1935 m.), Ernstas Ribaitis (1936–1937 m.), Jonas Butkeraitis (Buttgereit; 1937–1940 m.), Walteris Palletinas (1941–1943 m.), Waldemaras Kütheris (1943–1944 m.).
Po Antrojo pasaulinio karo Nidos bažnyčios dokumentai buvo sunaikinti, sugriautas rytinis bokštelis, sunaikintas antrasis altoriaus paveikslas, demontuoti altoriaus stalas, bažnyčios suolai, langai, sakykla, vargonai. 1962 m. uždaryta.
1966–1988 m. veikė Neringos istorijos muziejus. Nuo 1988 m. pabaigos iki 2000 m. gegužės mėn. Nidos katalikų buvo nuomojama iš evangelikų liuteronų. 1984 m. Vilniaus vargonų dirbtuvės (vad. Rimantas Gučas) bažnyčioje pastatė naujus 24 registrų vargonus. 1992 m. rugsėjo 20 d. iškilmingai atšventintas naujas, restauruotas interjeras, altorius ir sakykla.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinio stiliaus, raudonų plytų.
Kultūrinės vertybės
Bažnyčioje yra langų vitražai, altoriaus paveikslas E. Molenhauerio „Kristus teikia ranką apaštalui Petrui, bijančiam nuskęsti“. Bažnyčioje įtaisyti Karaliaučiaus firmos „Gebauer“ vargonai bei kaizerio žmonos Augustės Viktorijos dovana – šviestuvai (šiuo metu bažnyčioje jų kopijos).
Greta bažnyčios yra žvejų kapinaitės (Nidos etnografinės kapinės), kuriose pastatyti krikštai. Čia palaidotas bažnyčios statytojas G. Echternachas.
Akmeniškis (Parovėja)
Akmeniškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Medeikių.
Rešiotai
Rešiotai ( arba Rešotai, Решоты) – buvusi gyvenvietė Sibire, NKVD koncentracijos stovykla ir tremtinių perskirstymo centras, Poimos ir Rešotos upių santakoje, 18 km į šiaurės rytus nuo Nižniaja Poima gyvenvietės, kurioje yra Rešotų geležinkelio stotis, Nižnij Ingašo rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija.
Pažėrai (reikšmės)
Pažėrai – Lietuvos gyvenvietės:
Rešiotai
Lietuviai
Pirmieji Rešotų koncentracijos stovyklose buvo įkalinti 1941 m. birželio 13-14 d. išvežti Lietuvos Respublikos politiniai veikėjai ir jų šeimos.
Rešiotuose mirė, žuvo ar nužudyti: Kazimieras Ambrozaitis, Antanas Pranas Daniliauskas, Pijus Kriščiūnas, Petras Lukoševičius, Vytautas Mongirdas, Mikas Rožanskas, Juozas Šiaučiūnas, Izidorius Tamošaitis, Marija Tiškevičiūtė ir kiti tremtiniai.
Juškaičių piliakalnis
Juškaičių piliakalnis ir gyvenvietė, vadinamas Pilutės kalnu – piliakalnis ir gyvenvietė Tauragės rajono savivaldybės teritorijoje, Juškaičių kaime, trys km į šiaurės vakarus nuo Pilsūdų, Skaudvilės seniūnija. Pasiekiamas keliu Skaudvilė–Upyna, Juškaičiuose, priešais kanalizuotą Minsnorą pasukus į kairę pietvakarių kryptimi ir pavažiavus 270 m link čia esančios sodybos, yra į šiaurės vakarus už jos.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 24x20 m dydžio. Jos pietiniame krašte supiltas pusės metro aukščio ir 11 m pločio pylimas. Šlaitai 10 m aukščio, viršutinėje 4-5 m aukščio dalyje pastatinti.