cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gargždelės šv. Barboros koplyčia
Architektūra
Koplyčia stovi senesnėje kapinių dalyje. Statinys renesansinio stiliaus, su apside, priekiniu fasadu atsisukusi į šiaurės vakarus (į Salantų pusę). Pamatai sumūryti iš akmenų, sienos iš plytų, kurios iš vidaus ir iš išorės tinkuotos. Fasadus skaido arkos, apskritimo ir pusapvalės formos langai. Priekiniame ir galutiniame fasaduose įrengtos stačiakampės dvivėrės durys. Galiniame bažnyčios fasade, virš durų, kabo medinis kryžius.
Koplyčios išorėje, virš pagrindinių durų, įmūryta fundacinė lenta, kurioje iškaltas Gorskių giminės Nalenčo herbas ir užrašas lotynų kalba: „''Šios bažnyčios fundatorius Jo šviesybė Leopoldas Naleč-Gorskis, Telšių pavieto maršalka, Teutonų Ordino, padedant Salantų parapijiečiams. 1824 Viešpaties metai". Presbiterijoje yra aukšta pertvara, kuri tapyta meniškais ornamentais. Prieš pertvarą stovi šv. Barboros ir šoniniai altoriai, kuriuose kabo šventųjų Šv. Roko ir kiti paveikslai. Dar ir dabar artimųjų kaimų žmonės prisimena netolimoje praeityje čia buvusius šv. Roko atlaidus šioje bažnyčioje. Koplyčioje stovėjo meniškos stalės (dar vadinamos klaupkomis'') su 16 šventųjų paveikslais. Viršutinėje stalių dalyje buvo paauksuota data „R 1683", liudijanti jų atsiradimo laiką. Spėjama, kad stales XVII a. darė vietiniai meistrai.
Koplyčios perdengimai mediniai, stogas trišlaitis, dengtas šiferiu (anksčiau – čerpėmis). Virš jo kyla renesansinis bokštelis su vingraus silueto šalmu. Virš bokštelio ir presbiterijos kyla kalvio darbo geležiniai kryžiai.
Koplyčios viduje virš įėjimo įrengtas vargonų choro balkonas, kurį laiko dvi masyvios mūrinės kolonos. Grindys dengtos lentomis, anksčiau buvo grįstos plytomis. Lubos lenkto skliauto formos.
Varpinė keturkampė, nežymiai į viršų siaurėjanti. Jos karkasas suręstas iš tašytų rąstų, prie kurių vertikaliai prikaltos pusapvalės skersinio pjūvio lentos. Uždengtų langų angos keturkampės, jose įtaisytos akustinės angos. Išlikęs medinis varpo laikiklis su metalo apkaustais. Stogas keturšlaitis, dengtas skiedromis, o virš jo kyla ornamentais puoštas, ažūrinis kryžius. Kapinės nuo 1824 m. aptvertos akmeniniu aptvaru.
Tungabhadra
Tungabhadra (kn: ತುಂಗಭದ್ರ,, ) – upė Indijoje, Karnatakos ir Andhra Pradešo valstijose; Krišnos dešinysis intakas. Prasideda rytiniuose Vakarų Ghatų šlaituose Tungos ir Bhadros upėmis, kurios į Tungabhadrą susilieja ties Kudli. Teka daugiausia šiaurės rytų kryptimi per Dekano plokščiakalnį. Įteka į Krišną (Šrisailamo tvenkinį) ties Alampuru.
Didžiausi intakai: Tunga, Kumudvatis, Varada (kairieji), Bhadra, Vedavathis, Handris (dešinieji).
Tungabhadros vanduo plačiai naudojamas drėkinimui, įrengta keletas tvenkinių (didžiausias – Tungabhadros užtvankos tvenkinys). K. C. kanalu sujungta su Penaro upe. Prie Tungabhadros įsikūręs Hampi šventyklų kompleksas, Šringerio šventykla, keletas didesnių miestų (Hospetas, Hampis, Mantralajamas, Kurnulas).
Les Six
thumb|upright=1.3|Le Groupe des six, 1922 m., [[Jacques-Émile Blanche|Žako Emilio Blanšo paveikslas. Šiame aštuonių žmonių paveiksle pavaizduoti tik penki iš „Les Six“; Lui Diurėjus paveikslo tapyme nedalyvavo. Centre – pianistė Marsel Mejer. Kairėje, iš apačios į viršų: Žermen Taifer, Darijus Mijo, Artūras Honegeris, Žanas Vineris. Dešinėje stovi Frensis Pulenkas, Žanas Kokto, sėdi Žoržas Orikas. ]]
„Les Six“ arba „Groupe des Six“  – šešių Monparnase gyvenusių ir kūrusių kompozitorių grupė, sudaryta iš penkių prancūzų ir šveicaro. Pavadinimas, kurį įkvėpė rusų kompozitoriaus Milijaus Balakirevo suburta penkių kompozitorių grupė, prancūziškai vadinta „Groupe des Cinq“, prigijo po dviejų 1920 m. išleistų muzikos kritiko Anri Kolė straipsnių žurnale „Comœdia“. Šešeto muzika dažnai laikoma neoklasicistiniu atsaku į Richardo Vagnerio muzikinį stilių ir Klodo Debiusi bei Moriso Ravelio impresionistinę muziką.
Les nouveaux jeunes
1917 m., kai dėl Pirmojo pasaulinio karo daugelis teatrų ir koncertų salių buvo uždarytos, rašytojas Blezas Sandraras ir dailininkas Moisėjus Kislingas nusprendė rengti koncertus Huyghens gatvėje 6, dailininko Emilio Leženo studijoje. Pirmojo iš šių renginių metu studijos sienos buvo papuoštos P. Pikaso, A. Matiso, F. Ležė, A. Modiljanio ir kitų menininkų drobėmis. Čia skambėjo Eriko Sati, A. Honegerio, Ž. Oriko ir L. Diurėjaus muzika. Šiame koncerte E. Sati kilo mintis suburti aplink save kompozitorių grupę, kuri būtų vadinama Les nouveaux jeunes.
Les Six
Pasak D. Mijo: "[A. Kolė] visiškai savavališkai pasirinko šešis vardus: Ž. Oriko, L. Diurėjaus, A. Honegerio, F. Pulenko, Ž. Taifer ir mano, nes mes buvome pažįstami, bičiuliavomės ir dalyvavome tose pačiose muzikinėse programose, nesvarbu, kad mūsų temperamentai ir charakteriai visiškai nesutapo! Ž. Orikas ir F. Pulenkas sekė Ž. Kokto idėjomis, A. Honegeris – vokiečių romantizmu, o aš – Viduržemio jūros regiono lyrika!"
Tačiau tai tik viena iš „Groupe des Six“ atsiradimo versijų. Kiti autoriai, pavyzdžiui, muzikologė Ornela Volta, pabrėžė, kad Žanas Kokto siekė tapti avangardinės muzikos grupės lyderiu, panašiai kaip kubistų ir siurrealistų grupės, prieš tai susikūrusios dailės ir literatūros srityse, kurių pagrindiniai atstovai buvo Pablas Pikasas, Gijomas Apolineras ir Andrė Bretonas. Tai, kad E. Sati paliko „Nouveaux jeunes“ nepraėjus nė metams po grupės įkūrimo, Ž. Kokto laikė „dangaus dovana“, dėl kurios viskas išsipildė: sakoma, kad jo 1918 m. išleistas leidinys „Gaidys ir arlekinas“ davė jai pradžią.
Po Pirmojo pasaulinio karo Žanas Kokto ir „Les Six“ pradėjo lankytis bare, vadinamame „La Gaya“, kuris persikėlus į didesnes patalpas persivadino į „Le Bœuf sur le Toit“. Kadangi senosiose patalpose buvo sukurtas garsusis D. Mijo baletas, naujasis baras pavadintas būtent šio baleto vardu. Per nauju pavadinimu pavadinto baro atidarymo vakarą pianistas Žanas Vineris grojo Džordžo Geršvino ir Vincento Jumanso kūrinius, o Ž. Kokto ir D. Mijo grojo mušamaisiais. Vėliau bare lankėsi impresarijus Sergejus Diagilevas, dailininkas Pablas Pikasas, kino režisierius Renė Kleras, dainininkė Džeinė Batori, aktorius ir dainininkas Morisas Ševaljė. Kitas dažnas svečias buvo jaunas amerikiečių kompozitorius Virdžilas Tomsonas, kurio kompozicijoms „Les Six“ nariai darė įtaką vėlesniais metais.
Bendradarbiavimas
Nors grupė nebuvo susibūrusi tam, kad kartu kurtų kompozicijas, per 36 metus pasitaikė šeši atvejai, kai bent keli grupės nariai kartu dirbo prie to paties projekto. Tik vienu iš šių atvejų dalyvavo visa „Groupe des Six“; kai kuriais kitais atvejais dalyvavo ir grupei nepriklausantys kompozitoriai.
Ž. Orikas ir F. Pulenkas prisidėjo prie visų šešių projektų, D. Mijo – prie penkių, A. Honegeris ir Ž. Taifer – prie trijų, o L. Diurėjus – tik prie vieno.
1920 m.: L'Album des Six
1920 m. grupė išleido bendrą fortepijoninių kūrinių albumą „L'Album des Six“. Tai vienintelis kūrinys, kuriam muziką kūrė visi šeši „Les Six“ kompozitoriai.
1927 m.: L'éventail de Jeanne
1927 m. Ž. Orikas, D. Mijo ir F. Pulenkas kartu su dar septyniais kompozitoriais, nepriklausančiais „Les Six“, sukūrė baletą vaikams „L'éventail de Jeanne“.
1949 m.: Mouvements du coeur
1949 m. Ž. Orikas, D. Mijo ir F. Pulenkas kartu su dar trimis kompozitoriais parašė dainų rinkinį baritonui arba bosui ir fortepijonui „Mouvements du coeur: Un hommage à la mémoire de Frédéric Chopin, 1849–1949“. Jam žodžius parašė Luiza Levek de Vilmora. Rinkinys buvo skirtas Frederiko Šopeno mirties šimtmečiui paminėti.
1956 m.: Variations sur le nom de Marguerite Long
1956 m. Ž. Orikas, D. Mijo, F. Pulenkas ir dar penki kompozitoriai sukūrė orkestrinį rinkinį, pavadintą „Variations sur le nom de Marguerite Long“, skirtą pianistei Margerit Long pagerbti.
Teskokas (valstybė)
Teskokas  – miestas-valstybė (āltepētl), buvusi Mezoamerikoje, Vidurio Meksikoje, apie 18 km į šiaurės rytus nuo Tenočtitlano, Meksiko slėnyje, ant Teskoko ežero kranto, ties dabartiniu Teskoko miestu (Meksiko valstija). Tai buvo vienas galingiausių Vidurio Meksikos miestų.
Teskokas įkurtas XII a., greičiausiai čičimekų genčių. Apie 1337 m. akolua (actekams gimininga nahuatlių tauta), padedama tepanekų, išstūmė čičimekus ir įsikūrė Teskoke. Akolua sostinė iš Koatlinčano buvo perkelta Teskokan. 1418 m. Teskoko valdovas (tlatoanis) Ištilšočitlis I nuverstas Askapocalko valdovo Tesosomoko. 1428 m. Ištilšočitlio sūnus, pagarsėjęs kaip poetas, mąstytojas Nesahualkojotlis sudarė sąjungą su actekais ir nugalėjo Tesosomoko sūnų Maštlą. Actekų imperija, Teskokas ir tepanekų miestas Tlakopanas sudarė trilypę sąjungą. Teskokas tapo antru pagal svarbą krašto miestu (po Tenočtitlano).
thumb|left|250px|Senojo miesto kalva
Teskokas garsėjo moksliniu ir kultūriniu gyvenimu, senųjų raštų biblioteka (sudeginta konkistadorų), sudėtinga vandens tiekimo ir drėkinimo sistema, lietaus dievo Tlaloko šventykla. Tuomet pastatytuose valdovų rūmuose buvo daugiau kaip 300 patalpų, sodų, žvėrynų, maudyklių. XVI a. pradžioje miestas užėmė 450 ha plotą, gyveno apie 24 000 gyventojų.
1520 m. į Teksoką įžengė ispanų konkistadorų armija, vadovaujama Ernano Korteso. Ispanai nužudė karalių Kakamaciną ir vietoje jo paskyrė marionetinį valdovą Ištilšočitlį II. Teskoke ispanai rengėsi Tenočtitlano apgulčiai.
Valdovai
Po ispanų užkariavimo:
RK3102
RK3102 – rajoninis kelias, jungiantis Brazdigalą ir Pasvalį. Kelio ilgis – 0,93 km, visas kelias yra asfaltuotas.
Kelias prasideda Brazdigaloje, sankryžoje su. Kelias daugiausiai eina Pasvalyje, kuriame kelias ir baigiasi. Kelias baigiasi sankryžoje su Panevėžio ir Šilo gatvėmis. Pastaroji nuveda į kairę link Pasvalio kultūros ir poilsio parko.
Aleksandras Rodčenka
Aleksandras Rodčenka (, 1891 m. gruodžio 5 d. – 1956 m. gruodžio 3 d.) – XX a. TSRS avangardinis tapytojas, skulptorius, fotografas, baldų ir teatro dizaineris. Konstruktyvizmo meno srovės atstovas.
Biografija
Aleksandras Rodčenka gimė 1891 m. gruodžio 5 d. (lapkričio 23 d. senuoju kalendoriu) Sankt Peterburge. Jo tėvai buvo kilę iš valstiečių, tėvas dirbo teatre, motina − skalbėja. 1905 m. šeima persikėlė į Kazanę. 1910−1913 m. A. Rodčenka mokėsi eksternu Kazanės dailės mokykloje, kur susitiko su Varvara Stepanova, ilgamete drauge dailininke. Buvo įtakotas neoromantinės, simbolistinės Michailo Vrubelio dailės, taip pat − P. Gogeno ir Aubrey Beardsley. 1914 m. Kazanėje buvo surengtas futuristų vakaras, kuriame dalyvavo Vladimiras Majakovskis ir kt. A. Rodčenka susipažino su Rusijos avangardistais, paliko Kazanės mokyklą neįgyjęs diplomo ir persikėlė mokytis į Maskvos Stroganovų dekoratyviosios dailės mokyklą. Maskvoje susitiko V. Tatliną, kuris 1916 m. pasiūlė dalyvauti bendroje avangardistų parodoje. Joje V. Tatlinas susipyko su K. Malevičiumi. Protesto vardan V. Tatlinas ir A. Rodčenka atsiėmė savo kūrinius iš parodos.
Po 1917 m. komunistų revoliucijos A. Rodčenka priėmė komunistinę poziciją. Jis buvo paskirtas Meno kultūros muziejaus direktoriumi. Šiuo metu A. Rodčenka sukūrė kelis „juodo ant juodo“ paveikslus, kas buvo tiesioginė antitezė nekenčiamo K. Malevičiaus paveikslams „balto ant balto“. Kartu su Olga Rozanova 1918 m. tapo Dailės ir pramonės fakulteto direktoriais (Rozanova iškart po paskyrimo mirė). 1918–1922 m. užėmė valstybinio Muziejų biuro direktoriaus pareigas. 1919 m. A. Rodčenkos paveikslai tapo labiau konstruktyvistiniais, visiškai abstrakčiais. Kūrė trimates kompozicijas iš medžio, metalo objektų. Jis eksperimentavo su fotokoliažu, atliepdamas Vokietijos dadaistų eksperimentus. 1922 m. A. Rodčenka pradėjo vadovauti metalo dirbinių fakultetui Aukštojoje dailės-technikos mokykloje. Propagavo meno masiškumą, atmetė tapybą, kaip netekusią prasmės dailės formą, pradėjo bendradarbiauti su A. Majakovskiu iki šio savižudybės 1930 m. Vienintelę kelionę į užsienį A. Rodčenka atliko 1925 m. užsakytas sukurti Darbininkų klubo interjerą Tarptautinėjė parodoje Paryžiuje TSRS sekcijoje. Dirbo su baldų, teatro, tipografijos dizainais. 1925 m. jam ir V. Stepanovai gimė duktė Varvara Rodčenka.
Po 1925 m. A. Rodčenka vis labiau pradėjo užsiimti fotografija. Jis buvo kritikuotas oficialioje komunistinėje spaudoje, bet jo nesutarimai su valdžia niekuomet nepasiekė tokio masto, kaip su kitais avangardiniais TSRS menininkais. Atvirkščiai, jis gaudavo oficialų užsakymų. 1930 m. A. Rodčenka atliko pirmą iš daugelio kelionių po TSRS statybų projektus dokumentuodamas Baltosios jūros kanalo statybas, kuriose dirbo ir vietoje kasybose žūdavo politiniai kaliniai. Beveik visą šį dešimtmetį A. Rodčenka iliustravo propagandinį TSRS leidinį užsieniui „TSRS statybose“. Jo kūriniai buvo eksponuoti 1937 m. Pasaulinėje parodoje Paryžiuje ir 1939 m. Pasaulinėje mugėje Niujorke. Nuo 1935 m. A. Rodčenka vėl pradėjo tapyti oficialiu socialistinio realizmo stiliumi. 2-ojo pasaulinio karo metu repatrijuotas į Molotovą (dabar Permė), kur 1942 m. vedė Varvarą Stepanovą. 1940-ųjų pabaigoje dailininkas pradėjo tapyti paveikslus, turėjusius abstrakčiojo ekspresionizmo bruožų. A. Rodčenka aktyviai dirbo ties fotomontažais, dažnai su žmona Varvara Stepanova, iki mirties 1956 m. gruodžio 3 d. Maskvoje.
Znicz Pruszków
Istorija
Klubo ištakos siekia 1923 m. 1997–1998 m. rungtyniavo regioninėse pirmenybėse. Nuo 1998–1999 m. sezono rungtyniavo Ketvirtoje lygoje.
Nuo 2000–2001 m. žaidė Trečioje lygoje. Po lygų restruktūrizacijos nuo 2007–2008 m. pateko į Pirmą lygą, bet joje įsitvirtinti nepavyko.
Nuo 2010–2011 m. sezono rungtyniavo Antroje lygoje. 2015–2016 m. iškovojo antrą vietą ir buvo perkelti į Pirmą lygą.
2016–2017 m. vėl rungtyniavo Pirmoje lygoje, tačiau liko septyniolikti ir iškrito į žemesnį divizioną.
Nuo 2017–2018 m. sezono žaidė Antroje lygoje. 2022–2023 m. iškovojo antrą vietą ir pateko į aukštesnį divizioną.
Nuo 2022–2023 m. sezono rungtyniavo Pirmoje lygoje.
Radha Soami
thumb|240px|Radha Soami gurus Kanvaras Sahibas pamokslauja. Už jo nugaros – kitų svarbių Radha Soami gurų atvaizdai
Pasaulyje veikia ~30 Radha Soami bendruomenių, turinčių ~2 mln. narių. Pagrindinis satsangas yra Bease (Pandžabas, Indija). Radha Soami mokymas artimas sikhizmui (pats Dajalas Singhas gimė sikhų šeimoje), bet nuo jo skiriasi tam tikrais aspektais (svarbiausias – Radha Soami tikėjimas gyvu gurumi, o sikhai amžinuoju gurumi laiko „Guru Granthą“).
Beyoncé diskografija
Amerikos R&B dainininkės Beyoncé Knowles diskografija, kurią sudaro 6 soliniai studijiniai albumai, 65 singlai.
2003 m. birželį Knowles išleido jos debiutinį solo albumą „Dangerously in Love“, kuris tapo vienu iš sėkmingiausių albumų tais metais. Albumas buvo labai populiarus ir gerai kritikų įvertintas, iš kurio buvo išleisti pasauliniai hitai, „Crazy in Love“, „Baby Boy“, „Me, Myself and I“ ir „Naughty Girl“. Knowles tapo pirma moterimi atlikėja ir penktu atlikėju apskritai kada nors pasiekusi su singlu „Crazy in Love“ – ir albumu pirmąją vietą tuo pačiu laiku Jungtinėse Valstijose ir Jungtinėje Karalystėje. Albumas užtikrino Beyoncé penkis „Grammy“ apdovanojimus 2004 m. ir su daugiau kaip 12 milijonų kopijų (2011 m. duomenys) pardavimais išlieka vienu jos sėkmingiausių albumų ligi šiol. „I Am… Sasha Fierce“ albumas gavo net 6 „Grammy“ apdovanojimus ir sumušė ankstesnį Knowles pasiektą rekordą.
Sadūniškės
Sadūniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Kenos, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Šalia eina Vilniaus–Molodečno geležinkelis, yra kelias į Mickūnus. Anapus geležinkelio yra kaimas Sadūniškiai.
Gyventojai
thumb|left|240px|Kaimo kryžius
Big Muskie
thumb|300px|right|Big Muskie 1999 m. vasarį Big Muskie – didžiausias pasaulyje žingsniuojantis ekskavatorius, draglainas 4250-W, kuris pagamintas 1969 m., kompanijoje Busyrus Erie. Ekskavatorius dirbo kompanijos „Central Ohio Coal Company“ anglies kasykloje, esančioje Ohajo valstijoje, JAV.
Techniniai duomenys
Ekskavatoriaus masė siekia 13 000 tonų. Ekskavatoriaus išmatavimai: Kaušo tūris siekė 168 m³, o jame laisvai galėjo tilpti du autobusai. Ekskavatorių statė dvejus metus. Darbų sąnaudos siekė 200 000 žmogaus darbo valandų. 1969 m. jo kaina buvo 25 mln. JAV dolerių.
Ekskavatorius buvo varomas elektros energija, kuri buvo tiekiama kabeliais. Įtampa siekė 13 800 voltų. Kabeliai buvo perkeliami specialiomis transporto priemonėmis. Varomąją jėgą sukūrė variklis-generatorius, kuris kintamą srovę keitė pastovia, priverčiančia dirbti visus ekskavatoriaus mechanizmus. Ekskavatoriaus galia buvo lygi galiai, kurią sunaudoja 27 500 namų.
Ekskavatorius judėjo naudodamas žingsniavimo mechanizmą, kurį varė hidraulinė sistema.
Baigtas darbas
Ekskavatorius buvo naudojamas 30 metų, nuo 1969 iki 1999 m. Ekipažo pamainą sudarė 5 žmonės.
Per visą darbo laikotarpį buvo iškasta daugiau nei 465 mln. m³ paviršinio grunto, kurio kiekis daugiau nei du kartus viršijo žemės darbų kiekį statant Panamos kanalą. Iš viso buvo išgauta daugiau nei 20 mln. t anglies.
Big Muskie buvo demontuotas 1999 m, nors ir buvo iniciatyvų jį išsaugoti kaip muziejų. Ekskavatoriaus kaušas buvo nugabentas į kalnakasybos muziejų „Miners Memorial Park“, kuris įsikūręs Morgane, Ohajuje.
Big Muskie darbo vietoje, po rekultivacijos, buvo atidarytas The Wilds laukinės gamtos parkas, kuriame apgyvendinta daugybė Šiaurės Amerikos, Afrikos ir Azijos gyvūnų rūšių.
HR
HR gali reikšti:
Walter NZ-60
Walter NZ 60 – penkių cilindrų oru aušinamas aviacinis radialinis vidaus degimo variklis, 1923–1930 m. gamintas Čekoslovakijos įmonėje "Walter". Šis variklis buvo montuojamas ir į Lietuvoje sukurtą Anbo-II.
Konstrukcija ir gamyba
Du vožtuvai cilindrui valdomi viršutiniais velenais (OHV tipas). Maitinimo sistema – gravitacinė (kuras laisvai teka iš aukščiau esančio bako į variklį), uždegimo sistema – karbiuratorinė, naudojamas karbiuratorius "Zenith 48 K Solex". Tepimo sistema – slėginė su sausu karteriu. Viso pagaminti 188 vnt.
1929 m. šio variklio pagrindu pradėtas gaminti Walter Vega (1929–1932), taip pat Walter NZ-70.
Naudojimas
Walter NZ-60 buvo montuojamas į Čekoslovakijoje ir kitose šalyse gamintus orlaivius:
Galia
Sąnaudos
Dornas
Dornas  – miestelis Italijoje, Lombardijos regiono Pavijos provincijoje, ~40 km į pietvakarius nuo Milano, 15 km į vakarus nuo Pavijos. Komunos centras.
2004 m. gruodžio 31 d. komunoje gyveno 4415 gyventojų. Teritorijos plotas – 30,6 km².
Virginijus Gasiliūnas
Virginijus Gasiliūnas (g. 1962 m. gegužės 4 d. Raudonpamūšėje) – filologas, redaktorius, žurnalistas. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto darbuotojas (nuo 2010 m. bibliotekos rankraštyno vedėjas ).
Biografija
Mokėsi Raubonių pradinėje, Vileišių aštuonmetėje, Biržų 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1985 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. Dirbo redaktoriumi „Vagos“ leidykloje (Muzikologijos ir teatrologijos, Šiuolaikinės prozos, Lietuvių literatūros palikimo redakcijose), „Baltose lankose“, Lietuvių literatūros ir tautosakos institute. 2001–2006 m. Lietuvos radijo Pirmojoje programoje rengė ir vedė laidą „Literatūros akiračiai“, vėliau ir laidą „Atodangos“ (su Regina Germanavičiūte) Klasikos programoje.
Veikla
Vienas iš jaunųjų kultūros žurnalo „Sietynas“ rengėjų (1988–1991). Parengė Algimanto Mackaus knygą „Ir mirtis nebus nugalėta“ (1994), Broniaus Krivicko raštus (1999) ir bibliografiją (su Paule Mikelinskaite, 1999), Mamerto Indriliūno raštus (2019); sudarė rinktines: Petro Babicko „Toli nuo Tėvynės“ (eilėraščiai ir apybraiža „Brazilija“, 1992), „‘Metmenų’ laisvieji svarstymai“ (1993), Broniaus Krivicko „Laikų griūty“ (2017), Vytauto Vanago – Antano Sėlio knygą „Opera vitae in umbra mortis: poetiniai užrašai ir pokalbis“ (2019). 2008–2011 m. rengė almanacho „Poezijos pavasaris“ audiopriedą – CD „Poezija ir balsas“.
Įvertinimas
1998 m. „Į laisvę“ fondo Rezistencijos premija už Broniaus Krivicko palikimo tyrinėjimą
2004 m. Lietuvos leidėjų asociacijos premija už literatūros ir knygų populiarinimą per radiją
2005 m. Kultūros ministerijos premija už aktualiausius ir ryškiausius publicistinius kūrinius kultūros temomis
2013 m. Vytauto Kubiliaus premija už literatūros istorijos ir kasdienio jos gyvenimo kritinę refleksiją asmeniniame tinklaraštyje
RK3104
RK3104 – rajoninis kelias, jungiantis Vaškus ir Puodžiūnus. Kelio ilgis – 10,4 km. Visas kelias yra dengtas žvyru, išskyrus ties Puodžiūnais, kur kelias yra asfaltuotas.
Virginijus Gasiliūnas
Įvertinimas
2016 m. Poezijos pavasario prizas už eseistiką
RK3104
Kelias prasideda Vaškuose, sankryžoje su. Kelias eina Pasvalio rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Vaškai, Gineikiai, Puodžiūnai. Kelias baigiasi Puodžiūnuose, kur toliau kelias nueina į Latviją. Ties Puodžiūnais kelias kerta.
Virginijus Gasiliūnas
Įvertinimas
2020 m. Bernardo Brazdžionio premija už Mamerto Indriliūno raštų parengimą
Rosano evangelija
Rosano evangelija  – VI a. rankraštis, parašytas graikų kalba, susidedantis iš Evangelijos pagal Matą ir Evangelijos pagal Morkų tekstų.
Rankraščio pavadinimas kilo iš miesto, kuriame buvo surastas, pavadinimo.
Struktūra
Šis rankraštis laikomas vienu seniausių rankraščiu su Naujojo Testamento tekstu, kurį puošia miniatiūros, nutapytos akvareliniais dažais kartu su tekstu.
Rankraštis būtent žinomas dėl Jėzaus Kristaus gyvenimo ciklą vaizduojančių miniatiūrų.
Rosano rankraštis kartu su, , Sankt Peterburgo purpuriniu rankraščiu priklauso purpurinių rankraščių grupei.
Rankraščio šriftas klasikinis. Rankraštis priskirtas Alando rankraščių kategorijai Nr. V. Rankraščio tekstą 1883 m. buvo išspausdinęs Otas Fon Gebhardas.
Istorija
Naujojo Testamento rankraščių mokslinio instituto, esančio Vokietijoje, ekspertų rankraštis datuotas VI amžiumi.
Rosano evangelija surasta 1879 m. Italijoje, Rosano miesto katedroje vokiečių liuteronų teologo Oskaro fon Gebhardo ir iš Tartu kilusio baltvokiečių teologo Oskaro Adolfo Harnako.
2015 m. spalio 9 d. Tarptautinis UNESCO komitetas įrašė Rosano evangeliją į „Pasaulio atminties“ registrą.
Taurija (Vilnius)
Taurija – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Mickūnų, 5 km į šiaurės vakarus nuo Lavoriškių. Seniūnaitijos centras. Įsikūręs prie Vilnios ir Taurijos santakos, Vilnios hidrografiniame draustinyje, Nemenčinės–Lavoriškių miškų apsuptyje. Į kaimą veda keliai iš Uosininkų ir Milašinės.
2022 m. karščio bangos Europoje
'''2022 m. karščio bangos Europoje''' – 2022 m. vasarą stebėta orų anomalija, kuriai buvo būdinga didesnė už normą oro temperatūra (kaitra) ir mažesnis už normą kritulių kiekis (sausra). 2022 m. birželio–liepos mėnesiais karščio bangos pasiekė centrinę, vakarinę ir pietinę Europos dalį ir tęsėsi iki rugsėjo. Šios karščio bangos sukėlė miškų gaisrus, privertė gyventojus evakuotis iš gyvenamųjų vietų, taip pat pareikalavo žmonių gyvybių. Birželį neįprasta kaitra su 40–43 °C laipsnių temperatūra buvo juntama Prancūzijoje, kur buvo pasiekti šalies karščio rekordai. Antroji karščio banga Europą pasiekė liepos viduryje ir jos metu Didžiojoje Britanijoje temperatūra viršijo 40 °C laipsnių karštį pirmą kartą istorijoje. Klimatologai šių karščio bangų priežastimi įvardijo klimato kaitą.
Karščiausia šiuo laikotarpiu užfiksuota temperatūra (47,0 °C) buvo šiaurės Portugalijoje liepos 14 d.
Nors daugumo šalių karščio bangos nuslopo rugpjūčio mėnesį, Prancūzijoje ši anomalija tęsėsi iki rugsėjo 12 d., kai temperatūra pasiekė 40,1 °C.
Pasekmės
Mokslininkų teigimu, tokios karščio bangos kilo dėl klimato kaitos, taip pat manoma, kad dėl to pasikeitę atmosferos srautai gali lemti dažnėjančias karščio bangas Europoje ateityje.
Karščio bangos taip pat lemia didelę pažemio ozono koncentraciją ir padidėjusį gamtinių gaisrų pavojų.
Vokietija
Vokietijoje nuo 2022 m. birželio 14 iki 20 d. užfiksuotos 1 636 žmonių mirtys dėl karščio.
2022 m. rugpjūčio 13 d. Reino upės vanduo nuseko žemiau ribos, svarbios vertinant upės tinkamumą laivybai, tad iš dalies laivyba buvo sustabdyta.
Airija
2022 m. liepos 18 d. Dubline užfiksuota 33 °C temperatūra ir daug kur buvo užfiksuoti rekordiniai šalies karščiai.
Grupinis teatras (Niujorkas)
Istorija
Grupinio teatro įkūrėjai subūrė jaunus aktorius, kurie vadovavosi rusų teatro pedagogo K. Stanislavskio vaidybos teorijomis. Kūrėjai iki tol nežinotą natūralistinę pjesę, su kuria jie susipažino viešėdami Maskvos dailės teatre, norėjo pritaikyti Amerikos sąlygoms. Žodis group 'grupė, grupinis' turėjo simbolizuoti, kad teatras gyvuoja sąveikaudamas ir jam nereikia žvaigždžių. Teatro kolektyvas, siekdamas plėtoti pasirodymus, iš dalies gyveno kaip bendruomenė. Grupiniame teatre dirbo režisierių, aktorių, dramaturgų ir prodiuserių, pjesės ir temos, kurias jie rinkdavosi statyti, dažniausiai būdavo socialinio kritinio charakterio, teatro kolektyvas stengėsi į sceną perkelti aktualias politines ir ekonomines problemas. Kai kurie teatralai tuo metu buvo JAV komunistų partijos nariai ir prieš juos Neamerikietiškos veiklos tyrimo komitetas 5–ojo dešimtmečio pabaigoje bei 6–ojo dešimtmečio pradžioje buvo pradėjęs tyrimus. Grupinis teatras iširo 1941 m. Kai kurie jo nariai tapo kino žvaigždėmis, sėkmingais Brodvėjaus ir kino režisieriais arba rašytojais.
2022 m. karščio bangos Europoje
Norvegija
Šiaurės Norvegijoje Trumsės mieste birželį buvo užfiksuota rekordinė 29,7 °C temperatūra.
Grupinis teatras (Niujorkas)
Istorija
1947 m. Grupinio teatro nariai įkūrė „Aktorystės studiją“, kuri iki šiol yra viena reikšmingiausių JAV aktorinio meno mokyklų, išugdžiusių ne vieną didį JAV aktorių.
2022 m. karščio bangos Europoje
Lenkija
Lenkijoje, Ščecino mieste, birželio 22 d. automobilyje paliktas 1 metų berniukas numirė nuo karščio. Birželio 24 d. Lenkijos–Ukrainos pasienyje, stovėdamas automobilių kamštyje, nuo karščio mirė vyras. Birželio 26 d. Plonske nuo Saulės smūgio mirė vyras.
Portugalija
Liepos 18 d. duomenimis Portugalijoje dėl karščio sukeltų pasekmių mirė 1 063 žmonės. Gaisrai sunaikino tūkstančius hektarų miško. Liepos 31 d. keturi šimtai ugniagesių gelbėtojų kovojo su miškų gaisrais netoli Lisabonos. Dūmai buvo matomi ir miesto centre.
Ispanija
Ispanijoje karščio banga išsiplėtė visoje šalyje. Tarp birželio 11 ir 20 d. šalyje nuo karščio mirė 829 žmonės. Liepą Estremadūros regione miškų gaisrai išplito didesniame nei 4 000 hektarų plote.
2022 m. rugpjūčio 11 d. Ispanijoje sėl sausros pradėjo galioti energijos taupymo režimas. Pagal jį kondicionieriai biuruose, parduotuvėse ir maitinimo įstaigose vasarą nebegali veikti žemesne nei 27 laipsnių temperatūra. Taip pat po dešimtos valandos vakaro būtina apriboti apšvietimą.
Jungtinė Karalystė
Liepos 8 d. dalyje Jungtinės Karalystės ir Velso buvo paskelbti sveikatos perspėjimai dėl karščio bangų. Po savaitės karščio pavojaus lygis pakeltas iki 4. Pirmą kartą istorijoje šalyje buvo paskelbtas raudonasis pavojus dėl karščio, kai buvo prognozuojama 40 °C ir didesnė temperatūra. Liepos 19 d. užfiksuota 40,3 °C temperatūra tapo aukščiausia šalies istorijoje.
Nuo karščio bangų pradžios Anglijoje buvo užfiksuotos mažiausiai 10 su vandens trūkumu susijusios mirtys.
Andora
Andoroje birželio 15 d. buvo paskelbtas „ženklaus ekstremalaus oro pavojus“, spėjant, kad šis lygis išliks iki liepos 27 d., o liepos 24 ir 25 dienos bus pačios karščiausios šalyje, o pavojaus lygis galėjo būti pakeltas iki ekstremalaus. Sostinėje šiuo metu temperatūra pasiekė 34 °C – žymiai daugiau, nei įprastas mėnesio vidurkis.
Prancūzija
Birželio viduryje daugumoje Prancūzijos regionų buvo paskelbtas raudonasis oro pavojaus signalas.
Žirondoje išdegė apie 17 000 hektarų ploto miškų ir tai privertė evakuotis apie 24 000 gyventojų.
Liepos 20 d. nuo karščio mirė vaikas, paliktas automobilyje. Dar du žmonės mirė darbo vietose dėl karščio sukeltų pasekmių.
Liepos pabaigoje dėl sausros ir mažo kritulių kiekio 90 iš 96 žemyninės Prancūzijos regionų pradėtas vandens naudojimo ribojimas. Kai kuriuose regionuose tarp ribojimų buvo ir draudimas drėkinti žemės ūkio paskirties žemę.
Slovėnija
Birželio pabaigoje Slovėnijos meteorologinės stotys fiksavo rekordinius tokiam laikotarpiui karščius. Liepos viduryje šalies centrinėje dalyje buvo paskelbtas sausros pavojus.
Liepos 20 d. duomenimis šalyje išdegė 1 900 hektarų ploto miškų – didžiausias plotas šalies istorijoje. Liepos 25 d. miškų gaisrai, palietę 3 500 hektarų plotą, buvo suvaldyti.
Vengrija
Liepos 22 d. šalies sostinėje Budapešte buvo užfiksuota 38,5 °C temperatūra ir tai buvo tos dienos visų laikų rekordinė temperatūra. Jau kitą dieną Kiškunfėledhazos ir Hodmezėvašarhėjaus miestuose temperatūra pasiekė 41,5 °C, beveik rekordinę temperatūrą šalies istorijoje (kuri yra 41,9 °C).
Rugpjūčio 2 d. Velencės ežero vandens lygis dėl stiprios sausros pasiekė rekordines mažumas, vos 58 cm.
Rugpjūčio 9 d. šalies tarnybos paskelbė, kad per pirmuosius 7 šių metų mėnesius kritulių kiekis buvo 45 proc. žemesnis nei įprasta ir tai tapo sausiausiu laikotarpiu nuo 1901 m.
1877 metų kompromisas
1877 metų kompromisas buvo neformalus, žodinis susitarimas, išsprendęs ginčus dėl abejotinų 1876 metų JAV prezidento rinkimų. Demokratų kandidatas į prezidentus Samuelis Dž. Tildenas užleido Baltuosius Rūmus Respublikonui Ruterfordui Hajesui, pastarajam pasižadėjus iš pietinių valstijų išvesti federalines pajėgas, kurios rėmė respublikonų valdomų Pietų Karolinos, Floridos ir Luizianos valstijų vyriausybes. Pareigas einantis JAV prezidentas Ulisas Grantas išvedė karius iš Floridos, iki kol darbą pradėjo jo įpėdinis Ruterfordas Hajesas, kuris iš Pietų Karolinos ir Luizianos išvedė likusias pajėgas. Pajėgoms pasitraukus, daugelis resbublikonų taip pat traukėsi iš šių valstijų (arba perėjo į JAV demokratų partiją).
Kompromisas
1 ir 2 punktai buvo įgyvendinti beveik iškart, likusieji punktai nebuvo pripažinti iki 1930-ųjų metų.
Akiniuotieji pingvinai
Akiniuotieji pingvinai (Spheniscus) – pingvininių (Spheniscidae) šeimos paukščių gentis.
Vidutinio dydžio paukščiai. Visoms rūšims yra būdingi baltos spalvos „akiniai” aplink akis. Nugara, sparnai ir uodega yra juodos spalvos, o pilvas baltas. Snapas juodas, su vertikaliomis balkšvomis ar pilkomis juostelėmis. Aplink akis rožinės ar baltos odos plotas.
Bendruomeniniai paukščiai. Balsas primena asilo bliovimą. Minta žuvimi, kriliumi, kalmarais. Monogamai. Lizdavietės urvuose. Dėtyje du kiaušiniai. Peri abu tėvai.
Gentyje yra keturios rūšys:
Taivano nacionalinis universitetas
thumb|150px|left|Universiteto ženklas thumb|250px|right|Taivano nacionalinis universitetas Taivano nacionalinis universitetas (NTU,, arba Táidà (台大)) – universitetas, esantis Taipėjuje, Taivane. Jo pagrindinis universitetinis miestelis išsidėstęs Taipėjuje, likę šeši – kituose Taivano miestuose. Universitetą sudaro 11 fakultetų, 54 departamentai, 4 mokslo tyrimo centrai, 3 tyrimų stotys. Diplomai išduodami daugiau kaip šimtui studijų programų. Užsienio studentai sudaro pusę visų besimokančiųjų.
Universitetą įkūrė japonai kolonijinio valdymo laikotarpiu 1928 m. Tuomet tai buvo vienas iš Japonijos imperatoriškųjų universitetų – Taihoku imperatoriškasis universitetas (臺北帝國大學). Po Antrojo pasaulinio karo Taivano vyriausybė reorganizavo universitetą – 1945 m. lapkričio 15 d. jis įgavo dabartinį vardą.
Naum Gabo
thumb|right|240px| Naumo Gabo kinetinio meno skulptūra, pastatyta 1957 m. [[Roterdamas|Roterdame]] Naumas Gabo (tikr. Naum Neemia Pevsner, 1890 – 1977 m.) – iš Rusijos žydų kilęs XX a. skulptorius, teatro dizaineris, meno teoretikas. Konstruktyvizmo ir kinetinio meno srovių atstovas.
Biografija
Naumas Neemija Pevsneris gimė 1890 m. rugpjūčio 5 d. Brianske Rusijos žydų šeimoje. Buvo ketvirtas iš 5 šeimos sūnų. Jo tėvas buvo pasiturintis vietos inžinierius. Naumas buvo išvytas iš pradinės mokyklos dėl pašiepiančio eilėraščio apie direktorių. Trumpai buvo nuvykes pas vyresnį brolį į Tomską, bet dėl 1905 m. revoliucijos neramumų grįžo namo. Buvo trumpai suimtas policijos dėl dalyvavimo nelegalioje grupėje ir įsikišus tėvui paleistas. Tėvai išsiuntė jį baigti mokslus į Kurską, kur Naumas rašė poeziją. Po to paliko Rusijos imperiją, 1909–1914 m. studijavo mediciną, vėliau civilinę inžineriją Miuncheno universitete; lankė H. Wölfflino meno istorijos paskaitas. Apsilankė Paryžiuje. 1913 m. lankėsi Italijoje, Florencijoje ir Venecijoje. 1913–1914 m. Paryžiuje susipažino su kubizmo, orfizmo daile. Paryžiuje dirbo jo brolis Antuanas Pevsneris, dailininkas.
Pirmojo pasaulinio karo metu 1914–1917 m. Naumas gyveno Kopenhagoje, Stokholme, Osle. Prie jo prisijungė broliai Aleksejus ir Antuanas. Diskusijose su jais Naumas nusprendė tapti menininku. 1915-16 žiemą Osle pradėjo kurti pirmąsias skulptūrines kompozicijas ir pasirašė ant jų Gabo pavarde, kad atskirti nuo brolio. 1917 m. grįžo į Rusiją po Spalio revoliucijos. Maskvoje kartu su V. Tatlinu ir A. Rodčenka inspiravo konstruktyvizmo judėjimą. 1919-20 m. jis bandė sukonstruoti radijo stotį. 1920 m. kartu su broliu A. Pevsneriu paskelbė „Realistinį manifestą“, jame išdėstė konstruktyvistinio meno pagrindus, iškėlė grynosios formos idealą, pateikė neutraliosios kūrybos sampratą.
1920 m. N. Gabo sukūrė pirmuosius judančios skulptūros kūrinius, kurie pranašavo kinetinio meno atsiradimą. 1922 m. emigravo iš Rusijos į Berlyną. Buvo susijęs su „De Stijl“ ir „Bauhaus“ asmenybėmis. 1924 m. su broliu eksponavo Paryžiuje, patraukė S. Diagilevo dėmesį ir buvo pakviestas kurti dekoracijos ir kostiumus „Rusų baletui“. Skleidė konstruktyvizmo idėjas Vokietijoje, Prancūzijoje, D. Britanijoje. 1932 m. paliko Berlyną ir prisijungė prie Paryžiaus Abstraction-Création menininkų grupės. 1936 m. Londone vedė Miriam Israels. 1937 m. Anglijoje prisidėjo prie bendro konstruktyvistų manifesto „Ratas“.
Antrojo pasaulinio karo metus N. Gabo praleido Anglijoje. 1946 m. išvyko į JAV. Po dvejų metų Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje įvyko jo ir brolio A. Pevsnerio paroda. 1952 m. A. Gabo priėmė JAV pilietybę. 1953-54 m. dėstė Harvardo universiteto Architektūros mokykloje, buvo profesorius. 1962 m. aplankė savo brolius TSRS. Naumas Gabo mirė 1977 m. rugpjūčio 23 d. Voterberyje (Konektikutas). Naumas Gabo skulptūros kompozicijose siekė perteikti formų dinamišką ritmą erdvėje. Jis naudojo metalą, stiklą, siūlus, vielą. Autoriaus kūryboje vyrauja spiralės, išlenkto disko, turinčio membranos bruožų, motyvai („Linijinė konstrukcija erdvėje nr. 2“, „Linijinė konstrukcija erdvėje nr. 4“, abi 1957–1958). N. Gabo kūryba turėjo įtakos kinetinio meno raidai.
Šaltiniai
[Kategorija:Rusijos dailininkai konstruktyvistai|Gabo, Naum]]
Pušalotų apylinkė
Pušalotų apylinkė (arba Pušaloto apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Giedraičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Molėtų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Žalvarių apylinkės.
Hans Scharoun
Hansas Šarūnas (, tikrasis vardas Hans Bernhard, 1893 m. rugsėjo 20 d. Brėmene – 1972 m. lapkričio 25 d. Vakarų Berlyne) – vokiečių architektas, organinės architektūros atstovas, Berlyno filharmonijos rūmų projekto autorius.
Biografija
Gimė Brėmene, alaus daryklos savininko šeimoje. Užaugo Brėmerhafene, baigė Brėmerhafeno humanitarinę gimnaziją. 1912–1914 m. mokėsi Aukštojoje technikos mokykloje Berlyne; baigti studijas sutrukdė Pirmasis pasaulinis karas. Po karo dirbo laisvai samdomu architektu, dalyvavo Rytų Prūsijos atstatymo darbuose, dirbo taip pat ir Breslau bei Berlyne, projektavo visuomeninius ir gyvenamuosius pastatus. 1925–1932 m. dėstė Menų ir amatų akademijoje Breslau. 1926 m. prisijungė prie architektų asociacijos „Der Ring”, kurioje veikė žymūs architektai modernistai Liudvigas Mysas van der Rohė ir Brunas Tautas. Nuo 1932 m. nuolat gyveno Berlyne. Atėjus į valdžią naciams, H. Šarūno architektūrinė veikla smarkiai apribota (naciai moderniąją architektūrą laikė „nevokiška”), projektavo tik pavienius gyvenamuosius namus privatiems klientams. Po Antrojo pasaulinio karo, 1945 m., sovietų karinės administracijos paskirtas Berlyno miesto architektu (dirbo iki 1946 m.), 1946–1958 m. dėstė Aukštojoje technikos mokykloje Berlyne. 1955–1968 m. buvo Menų akademijos Berlyne prezidentu.
Projektai
thumb|left|Banguotų fasado formų Berlyno filharmonija – vienas žymesnių organinės architektūros pavyzdžių 1927 m. suprojektavo privatų gyvenamąjį namą „Vokiečių Verkbundo” (Deutscher Werkbund) parodai Veisenhofo kvartale (Weißenhofsiedlung) Štutgarte, 1929 m. – senelių prieglaudą Breslau. 1929–1931 m. kartu su Martinu Vagneriu ir Valteriu Gropijumi suprojektavo Zymensštato rajoną (Großsiedlung Siemensstadt) Berlyne. 1932 m. pagal H. Šarūno projektą Lėbau (Saksonijoje) pastatytas Šminkių namas – vienas svarbesnių gyvenamosios modernizmo architektūros pavyzdžių Vokietijoje.
Po Antrojo pasaulinio karo parengė Berlyno rekonstrukcijos planą (kartu su kitais architektais), sukūrė projektus daugiabučiams namams „Romeo” ir „Džiuljeta” Štutgarte (1954–1959 m.), Brolio ir sesers Šolių gimnazijai Liunene (1956–1962 m.), suprojektavo ir iš dalies užstatė Šarlotenburgo gyvenamąjį rajoną Vakarų Berlyne (1961 m.). 1963 m. baigtas statyti žymiausias H. Šarūno kūrinys – Berlyno filharmonija. Iš vėliausių H. Šarūno projektų žymesni – Vokietijos ambasada Brazilijoje (1971 m.), teatro rūmai Volfsburge (1973 m.), Jūrų muziejus Brėmerhafene (1975 m.), Berlyno valstybinės bibliotekos filialas Potsdamo gatvėje (1967–1978 m., kartu su Edgaru Visnievskiu).
Jacuzzi (kompanija)
Jacuzzi – amerikiečių tarptautinė korporacija, kurią 1915 m. Kalifornijoje įkūrė broliai italai Jacuzzi, ir žinoma dėl gaminamos vonios kambario ir tualetų įrangos, sūkurinių vonių, karšto vandens lauko baseinų. Pirmasis jos produktas buvo nešiojamasis hidroterapijos įrenginys, dedamas į vonią. Vėliau purkštukai, kurie buvo naudojami nešiojamame bloke, buvo įmontuoti į baseino sieną, o vėliau pritaikyti ir stiklo pluošto vonių sienelėms. JACUZZI nuo 1978 m. rugsėjo 5 d. yra federaliniu mastu įregistruotas „Jacuzzi Inc.“ prekės ženklas.
Istorija
Jacuzzi broliai į Kaliforniją atvyko iš Casarsa della Delizia (Šiaurės Italija, Friulis-Venecija Džulija). 1915 m. jie Berklyje įkūrė kompaniją „Jacuzzi and Brothers“, kuriai vadovavo Giocondo Jacuzzi ir Candido Jacuzzi. Kompanija pagal karinius užsakymus gamino orlaiviams jų pačių suprojektuotus medinius propelerius. Juos naudojo Amerikos oro pajėgos Pirmojo pasaulinio karo metu. 1920 m. broliai taip pat trumpai užsiėmė orlaivių projektavimu ir gamyba. Jie sukūrė vienvietį monoplaną ir septynvietį monoplaną, skirtus skrydžiams tarp San Francisko ir Aliaskos. Abiejų orlaivių fiuzeliažams gaminti buvo naudojamos laminuotos medienos detalės, tačiau ši konstrukcija iš esmės buvo nesėkminga, nes buvo pastatyta tik po vieną skirtingo tipo orlaivį. 1921 m. su vienu iš lėktuvų Modesto mieste sudužo ir žuvo pilotas Giocondo Jacuzzi ir du bendrovės darbuotojai. Iki 1923 m. kampanija veikė kaip „Jacuzzi Bros Propellers“.
Bendrovė išliko, tapdama sūkurinių ir perlinių vonių gamintoja, o pavadinimas Jacuzzi ilgainiui tapo šio tipo vonių sinonimu nepriklausomai nuo gamintojo.
Pastarųjų metų veikla
2006 m. spalį stambi privataus kapitalo investicijų įmonė „Apollo Management“ pranešė apie $990 mln. vertės „Jacuzzi Brands“ svertinį išpirkimą.
2008 m. Jacuzzi savo centrinę būstinę perkėlė į „The Shoppes“ Čino Hilse Kalifornijoje.
2012 m. gegužę „Jacuzzi Group Worldwide“ įsigijo Volingforde, Konektikuto valstijoje, įsikūrusio pirčių ir karštų vonių gamintojo „ThermoSpas“ akcijas.
Kompanija remia Amerikos slidinėjimo rinktinės sportininkus, jų treniruočių patalpos aprūpintos sūkurinėmis voniomis ir hidromasažine įranga.
CU
CU gali reikšti:
Cu gali reikšti:
cu gali reikšti:
RK3105
Kelias prasideda Saločiuose, sankryžoje su ir. Kelias eina per Pasvalio ir Pakruojo rajonus. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Saločiai, Šakarniai, Kiemėnai, Kyburiai, Didysis Plonėnas. Kelias baigiasi Pakruojo rajone, Didžiajame Plonėne, sankryžoje su. Šakarniuose iš kelio atsišakoja, Kiemėnuose į kelią įsilieja , o ties Kyburiais kelias kerta Yslykio upę.
Grąžteliai
Grąžteliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras.
Sarvepalli Radhakrishnan
Sarvepalis Radhakrišnanas (, ; g. 1888 m. rugsėjo 5 d. – m. 1975 m. balandžio 17 d.) – Indijos politikas, filosofas, diplomatas, 1962–1967 m. – Indijos prezidentas.
1931–1939 m. buvo Indijos delegatas Tautų Lygoje, nuo 1946 m. – pagrindinis Indijos delegatas prie UNESCO, nuo 1949 m. – UNESCO pirmininkas. 1949 m. tapo pirmuoju Indijos ambasadoriumi TSRS. 1952–1962 m. – Indijos viceprezidentas, 1962–1967 m. – Indijos prezidentas.
Sarvepalis Radhakrišnanas parengė daug darbų, aptariančių Indijos filosofiją (daugiausia advaita vedantą), taip pat pagrindinių upanišadų vertimus ir komentarus.
1931 m. suteiktas sero titulas, 1954 m. – Bharat Ratna („Indijos deimanto“) apdovanojimas, 1963 m. – Britanijos „Apdovanojimas už nuopelnus“. Nuo 1962 m. Sarvepalio Radhakrišnano gimtadienis Indijoje švenčiamas kaip mokytojo diena.
CZ
CZ gali reikšti:
CY
CY gali reikšti:
cy gali reikšti:
Mafalda Salvatini
Biografija
Gimė Neapolio armijos karininko šeimoje. Sulaukusi ketverių metų tapo našlaite ir vėliau augo internatuose Portičyje ir Paryžiuje. Jau ankstyvojoje vaikystėje buvo pastebėti muzikiniai gabumai, kuriuos ji ugdė pas žinomus prancūzų dainininkus ir pedagogus Pauline Viardot-García bei Jean de Reszke. Vėliau tobulinosi Vokietijoje pas Julių Lybaną (Julius Lieban).
Nuo 1914 m. iki 1923 m. priklausė Vokiečių operos Berlyne dainininkų kolektyvui. Dainavo šias partijas: Amelijos Dž. Verdžio „Kaukių baliuje“, Martos Eugeno d'Albertso „Slėnyje“, Mirtoklės to paties kompozitoriaus „Mirusiose akyse“, Rachelės Žako Galevi operoje „Žydė“, Zentos Richardo Vagnerio „Skrajojančiame olande“ ir kt.
1922 m. ir 1928 m. gastroliavo Vienos Valstybinėje operoje, 1927 m. ir 1928 m. Zemper operoje Drezdene. Yra dainavusi ir Rygos operoje, taip pat Olandijos ir Belgijos teatruose.
1908 m. ji Berlyne ištekėjo už hugenotų kilmės verslininko Valterio Gerardo, pora susilaukė dviejų sūnų: Rolfo (1909–2011) ir Horsto (1912–2008). Vyriausias iš jų, Rolf Gérard, užaugęs tapo žinomu scenografu ir tapytoju. Po kiek laiko Mafalda Salvatini su vyru išsiskyrė.
1932 m. ji baigė dainininkės karjerą, o po metų ištekėjo už Lietuvos ambasadoriaus Berlyne Jurgio Šaulio. Šeima apsigyveno Šveicarijoje, Suviglianoje (dab. Lugano miesto dalis). M. Salvatini mirė 1971 m. ir buvo palaidota šalia savo vyro dr. Jurgio Šaulio. Jų amžino poilsio vieta tapo Lugano Kastanjolos kapinių kolumbariumas.
Dūseikių geležinkelio stotis
Dūseikių geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Telšių rajono savivaldybėje, Dūseikių kaime. Tai smulki geležinkelio stotis Vilniaus–Klaipėdos geležinkelio linijoje, skirta traukiniams prasilenkti vienkelėje linijoje. Stoja keleivinis priemiestinis traukinys Radviliškis–Klaipėda.
Istorija
Stotis atidaryta 1925 m.
Anton Webern
Antonas Vėbernas (, 1883 m. gruodžio 3 d., Viena – 1945 m. rugsėjo 15 d., Miterzilis) – XX a. Austrijos kompozitorius, kūręs atonalinę ir dvylikatonę muziką. Žinomas pasakalija orkestrui, kamerine muzika ir dainomis (lydais).
Yukiyoshi Karashima
Jukijošis Karašima (, Yukiyoshi Karashima, g. 1997 m. sausio 15 d.) – Japonijos futbolininkas, saugas.
Anton Webern
Biografija
Antonas fon Vėbernas gimė 1883 m. gruodžio 3 d. Vienoje, tuometinėje Austrijos-Vengrijos imperijoje. Jo tėvas Karlas buvo kalnakasybos inžinierius, ilgainiui iškilęs iki imperijos kalnakasybos departamento vadovo. Motina Amelija buvo pianistė ir dainininkė, ji pirmoji supažindino Antoną su muzika. Antonas buvo ketvirtasis vaikas šeimoje, iš kurių du neišgyveno kūdikystės. 1890 m. šeima dėl tėvo pareigų persikėlė į Gracą ir vėliau į Klagenfurtą. 1899 m. Klagenfurte sukurti anksčiausi A. Vėberno kūriniai: „Du kūriniai violončelei ir pianinui“ bei keletas dainų. Po gimnazijos baigimo A. Vėbernas lankėsi Bairoito festivalyje, kur jam įspūdį padarė R. Vagnerio operų atlikimas. 1902 m. šeima grįžo į Vieną, kur A. Vėbernas pradėjo studijuoti muzikologiją Vienos universitete. 1904 m. A. Vėbernas keliavo į Berlyną tikėdamasis tobulintis pas kompozitorių Hansą Pficnerį, tačiau nusivylė šiojo požiūriu į R. Štrauso ir G. Malerio kūrybą.
Yukiyoshi Karashima
Karjera
Žaidė gimtojoje Japonijoje Toin Gakuen, bei Biwako Seikei sporto koledžo ekipose.
Buvo išvykęs į Vokietiją, į FC Hürth.
Kauno rajono „Hegelmann Litauen“
2021 m. žaidė A lygos debiutantų Kauno rajono „Hegelmann Litauen“ ekipoje. Debiutavo 2021 m. kovo 6 d. rungtynėse prieš Džiugą. Rungtynėse prieš Žalgirį, kurio įvyko 2021 m. gegužės 8 d. japonas tiksliai perdavė kamuolį ir Nauris Petkevičius pelnė įvartį. Antrame kėlinyje „Hegelmann Litauen“ žaidėjai persvarą prieš čempionų ginačią komadą dar padidino, kai kamuolį į vartus pasiuntė Yukiyoshi Karashima. Tai buvo pirmasis tikslus japono smūgis A lygoje. Žaidėjas dar atliko rezultatyvų perdavimą bei perėmė 10 kamuolių. Japonas surinko net net 309 „InStat“ naudingumo balus. 2021 m. birželio 12 d. rungtynėse prieš FK Banga Gargždai pasižymėjo įvarčiu. 2021 m. birželio 11 d. pasižymėjo solidžiu žaidimu prieš Gargždų „Bangą“. Ne tik pats pelnė įvartį, bet ir kūrė progas komandos draugams. Surinko 266 „InStat“ naudingumo balus ir buvo išrinktas į simbolinę XVII (17) turo rinktinę. 2021 m. birželio 26 d. rungtynėse prieš DFK Dainava pelnė pirmąjį mačo įvartį ir svariai prisidėjo prie HL pergalės rezultatu 2:1.