cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonas Burdulis-Burdulevičius
Biografija
Baigęs Tikocino kunigų seminariją, 1827 m. liepos 31 d. pavyskupio A. P. Marcijevskio buvo įšventintas kunigu. Tarnavo Šunskų ir kitose Augustavo vyskupijos bažnyčiose. 1838 m. buvo paskirtas Bartninkų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčios klebonu ir sielovados darbą Bartninkuose dirbo 48 metus. J. Burdulis rėmė vargingus parapijiečius, savo lėšomis remontavo bažnyčią, 1864–1865 m. perstatė jos bokštą. Dar apie 1855 m. ėmė skelbtii pamokslus ir mokyti poterių lietuvių kalba, o vargonininkui ir zakristijonui liepė prieglaudos gyventojus mokyti lietuviškai skaityti. Parapijos kaimuose buvo išrinkti vyrai ir moterys, kurie perteikdavo jaunimui tikybos pagrindus. Neturtingieji, ypač elgetos buvo laidojami nemokamai.
''1851 m. lapkričio 24 d. 4 val. po pietų'' krikštijo Joną Basanavičių, būsimą Lietuvos patriarchą.
Jonėnai (tauta)
Jonėnai (, Íōnes, vns. Ἴων, Íōn) buvo viena iš trijų genčių, į kurias buvo pasidalinę senovės graikai.
Žodis "jonėnai" turėjo dvi reikšmes Klasikinėje Graikijoje. Siaurąja prasme žodis reiškė jonėnų dialektą, kuriuo kalbėjo graikai kai kuriose salose tarp Graikijos ir Anatolijos. Be to šie graikai apsigyveno Anatolijos pakrantėje ir įkūrė Joniją. Visi graikai manė, kad graikai į Joniją atsikraustė iš Peloponeso, nes juos išvijo dorėnai. Po pasipriešinimo Atėnuose, jie ir kai kurie atėniečiai emigravo į Anatolijos pakrantę. Platesne prasme jonėnai yra graikai, kalbantys jonėnų, Atikos ir kitomis tarmėmis, priskiriamomis rytų graikams.
Kitos dvi kalbinės/kultūrinės grupės buvo dorėnai ir eoliečiai. Kartu visos trys jos sudarė graikų tautą. Jonėnai gyveno Egėjo jūros salose ir pakrantėse. Eoliečiai - Bojotijoje, Lesbe ir kai kuriose kitose salose ir Anatolijos pakrantėje. Dorėnai gyveno Makedonijoje, Peloponese, Kretoje, Rodo saloje ir Anatolijos pakrantėje. Trakiją kolonizavo iš jonėnų kilę kolonistai, o Marselį įkūrė iš Fokėjos Jonijoje atvykę jonėnai.
Žemaitėliai
Žemaitėliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Savičiūnų, prie Svyruonėlės upelio ir kelio. Seniūnaitijos centras.
Gyventojai
thumb|left|200px|Kaimo kryžius
Teavaroa
Teavaroa – gyvenvietė Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne, Takaroa salos pietvakariuose. Komunos administracinis centras. Teavaroa išsidėsčiusi pie tokio pat pavadinimo protakos, jungiančios lagūną su vandenynu. Yra prieplauka, 1891 m. pastatyta mormonų bažnyčia. Už 2 km nuo gyvenvietės yra aerodromas. Turizmas.
Andrea del Castagno
thumb|280px| Andrėjos del Kastanjo freskos Šv. Apolonijos vienuolyne. Viršuje, iš kairės „Prisikėlimas“, „Nukryžiavimas“ ir „Nuėmimas“, apačioje – „Paskutinė vakarienė“. (apie 1447, [[Florencija)]]
Andrėja del Kastanjas (it. Andrea del Castagno, tikr. Andrea di Bartolo di Simone, apie 1419 – 1457 m. rugpjūčio 19 d.) – italų ankstyvojo Renesanso dailininkas iš Florencijos.
Biografija
Andrėja, Bartolo sūnus, gimė, spėjama, apie 1419 m. Kastanjo miestelyje, nuo kurio gavo savo pravardę, netoli Florencijos. Apie 1440 m. su Bernardeto de Medičio globa jis persikraustė į Florenciją mokytis ir dirbti. Andrėjos darbuose pasijautė Mazačo įtaka. Žinoma, kad 1440 m. Andrėja atliko darbų Palazzo del Podestà rūmų fasade, tačiau jie neišliko. Iš šio užsakymo sprendžiama, kad Andrėja del Kastanjas jau tuo metu turėjo būti susikūręs dailininko reputaciją, kas jo tikėtiną gimimo datą nukelia anksčiau 1420 metų. Apie 1441 m. Andrėja atliko freskų Santa Maria Nuova bažnyčioje. 1442 m. Kastanjas trumpai dirbo Venecijoje, San Zaccaria (Šv. Zacharijaus) bažnyčios San Tarasio koplyčioje, po to grįžo į Florenciją. Jį įtakojo Paolas Učelas, Fra Filipas Lipis ir labiausiai − Donatelas. Maždaug tuo metu Andrėja susipažino su Domeniku Venecianu, kurio stiliaus įtaka irgi jaučiama freskų, kurias 1444 m. Kastanjas kūrė Villa del Trebbio, spalvose.
Apie 1447 m. datuojamas freskų ciklas Sant’ Apollonia (Šv. Apolonijos) vienuolyne Florencijoje (šiuo metu Kastanjo memorialinis muziejus). Freskose vaizduojami Kristaus kančių epizodai. „Nuėmimas nuo kryžiaus“, „Nukryžiavimas“ ir „Prisikėlimas“ menkai išlikę, tačiau „Paskutinės vakarienės“ epizodas išsilaikęs gerai. Po to Andrėja del Kastanjas sukūrė vitražą Santa Maria del Fiore katedroje, bei keliolika piešinių. Apie 1449 m. San Miniato bažnyčiai Kastanjas atliko tapybą Mergelės Marijos paėmimo į dangų tema (šiuo metu Berlyno paveikslų galerijoje).
1448–50 m. laikotarpiu Andrėja atliko šiuo metu garsų žymių žmonių portretų freskų ciklą Kardučio viloje (Villa Carducci-Pandolfini) Florencijos apylinkėse (šiuo metu tapyba perkelta ant panelių ir yra Uficių galerijoje). Apie 1451–53 m. Andrea dirbo Sant’Egidio (Šv. Egidijaus) bažnyčioje užbaiginėdamas Domeniko Veneciano freskas. Apie 1455 m. Andrėja atliko freskas Santissima Annuziata bažnyčioje. Paskutinis žinomas jo darbas yra portretas kondotjerui Nikolui da Tolentinui Santa Maria del Fiore katedroje, kuriame akivaizdi Paolo Učelo įtaka.
Andrėja del Kastanjas mirė 1457 m. rugpjūčio 19 d. nuo maro. Palaidotas Florencijos Santissima Annunziata bažnyčioje, kurioje dirbo prieš mirtį. Jo dailė paveikė Antonijo del Polajuolo ir Sandro Botičelio kūrybą. Džordžas Vazaris savo biografijose tikino, kad Andrėja nužudė Domeniką Venecianą iš pavydo ir norėdamas pasisavinti šiojo aliejinės tapybos technikos paslaptį, tačiau dabar žinoma, kad Venecianas mirė vėliau nei Kastanjas. Dėl blogos reputacijos Kastanjo kūryba nebuvo domimasi. Daugelis jo darbų atrasti tik XIX amžiuje.
Garis Grodbergas
Biografija
Gimė 1929 m. sausio 3 d. Klaipėdoje, siuvėjo šeimoje. Nuo 1939 m. gyveno Kaune, iš kur 1941 m. prasidėjus karui evakuavosi į Namanganą. 1955 m. baigė fortepijono ir vargonų klasę Maskvos konservatorijoje. Tais pačiais metais pradėjo groti Maskvos filharmonijoje, grojo su Mstislavu Rostropovičiumi. Pagal vargonininko atliktą dispoziciją austrų firma "Rieger" gamino vargonus, kuriuos sudaro 2 528 vamzdžiai, 37 registrai, 3 manualai ir trys pedalai. Įkūrė Johann Sebastian Bach festivalį Tverėje, Bacho draugijos Leipcige narys.
Kailis (fabrikas)
„Kailis“ (Valstybinis pakinktų fabrikas „Kailis“ ) – XX a. pirmoje pusėje Vilniuje veikęs kailinių dirbinių fabrikas.
Sviesteliškis
Sviesteliškiu vadinami kaimai:
Kailis (fabrikas)
Istorija
thumb|Miniatiūrinis švarkas, pasiūtas „Kailio“ fabrike Iki Antrojo pasaulinio karo fabrikas buvo Senamiestyje, Etmonų g. 1. Vokiečiams okupavus Vilnių, fabrikas pradėjo gaminti aprangą pagal Vermachto užsakymus. Dauguma darbuotojų buvo žydai, kai kurie su šeimomis gyveno fabrike. 1941 m. rugsėjo 6 d. žydų tautybės darbuotojai perkelti į Vilniaus getą, bet, fabriko vadovybės prašymu, jiems skirtas atskiras gyvenamasis blokas (Lydos g. 3, 13 ir Strašuno g. 8, 10). Tų pačių metų spalio 5 d. vokiečių kilmės dokumentus turinčio žydo Oskaro Gliko iniciatyva fabrikas perkeltas į buvusias „Elektrit“ patalpas Mortos Mingaugienės g. 16a (dabar – Taraso Ševčenkos gatvė). Darbuotojai su šeimomis (apie 800–1000 žmonių) perkelti į du didelius pastatus šalia gamybinių korpusų. O. Glikas tapo faktiniu fabriko valdytoju. 1941 m. ataskaitoje nurodoma, jog fabrike dirba 448 darbininkai ir tarnautojai, fabrikas gamina kailinius paltus, kailinukus, apykakles ir k.t. Fabriko darbininkai geto gyventojų laikyti privilegijuotais, kadangi dėl produkcijos svarbos frontui beveik visiems darbininkams vieniems pirmųjų buvo suteiktos geltonos šainos, suteikiančios teisę išgyventi.
1942 m. sausį fabrike kilo gaisras, po kurio dėl patalpų stygiaus atostogų išleista 120 darbuotojų. Sausio 18-31 d. ataskaitoje nurodomas darbuotojų ir tarnautojų skaičius – 537. Tiriant gaisro priežastis, saugumo policija išsiaiškino, jog O. Glikas yra žydas, ir jį su žmona vasario mėnesį sušaudė.
Fabriko veikla nutrūko 1944 m. liepos 3 d., Vermachtui traukiantis iš Vilniaus.
Įvairiaspalvės raguotės
Įvairiaspalvės raguotės (Sufflamen) - raguotinių (Balistidae) šeimos žuvų gentis.
Rūšys
thumb|left|210px|[[Auksapelekė raguotė Sufflamen chrysopterum]]
Juodkaimiai
Juodkaimiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, pietvakariniame Josvainių miestelio pakraštyje, Šušvės dešiniajame krante, abipus Aristavos–Cinkiškių plento. Per kaimą eina keliai į Ariogalą ir Kunionius. Seniūnaitijos centras. Yra Josvainių girininkija, antkapinių paminklų gamybos įmonė.
thumb|left|270px|Kaimas nuo Macgalių pusės thumb|left|250px|Josvainių girininkija
Istorija
Tarybiniais metais Juodkaimiai priklausė Josvainių apylinkei.
Mykolas Biliūnas
Mykolas Biliūnas (1945 m. gegužės 30 d. Vilniuje – 2023 m. balandžio 27 d. Kaune ) – Lietuvos gydytojas-traumatologas, visuomenės ir politikos veikėjas.
Biografija
1961 m. baigė Kauno 2-ąją vidurinę mokyklą. 1961–1968 m. studijavo Kauno medicinos institute.
1968–1979 m. Palangos miesto ligoninės chirurgas. Nuo 1972 m. Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninės gydytojas traumatologas-ortopedas, 1975–1988 m. Ortopedijos skyriaus vedėjas, 1988–1998 m. direktorius, vyr. gydytojas. Buvo licencijuotas traumatologas-ortopedas.
1975 m. balandžio 4 d. Žaslių geležinkelio katastrofos metu organizavo nukentėjusių gabenimą ir skirstymą po gydimo įstaigas.
1991 m. sausio mėnesio įvykių metu, Kauno apskrities medikų štabo ekstremalioms situacijoms vadovas.
„Jaunosios Lietuvos sąjungos“ narys. 2000–2003 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, sveikatos ir jaunimo reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas. 1993 m. „Kauno dienos“ organizuotuose rinkimuose išrinktas populiariausiu metų žmogumi.
Šaltiniai
https://www.aidas.lt/lt/naujausios/23151-01-12-kauno-medikai-lemtingaja-sausio-13-aja
DFK Dainava
Oficialus kontoros pavadinimas – Viešoji įstaiga Dzūkijos futbolo klubas „Dainava“.
Klubas siekia turėti visą klubo piramidę: pagrindinė komanda, dubleriai, mergaitės, veteranai, salės futbolo komanda, paplūdimio futbolo komanda.
Istorija
DFK „Dainava“ įkurta 2016 m. pradžioje. Susijungė FM „Auska“ bei ištikimiausi „Dainavos“ gerbėjai – „Dzūkų tankai“ – ir įkūrė bendrą projektą, kurį pavadino Dzūkijos futbolo klubu „Dainava“.
2016 m. pradžioje buvo leista „Auskai“ persivadinti į DFK „Dainavą“. Klubas gavo LFF I lygos licenciją.
2016 m. LFF I-os lygos pirmenybes pradėjo Gargžduose. Gan netikėtai 1-1 sužaidė su vietos FK Banga. Sezono pradžia suteikė nemažai vilčių, tačiau antroji pusė buvo prastesnė ir galutinėje komandų rikiuotėje DFK „Dainava“ liko devintoje pozicijoje.
2017 m. DFK „Dainava“ išsikėlė ambicingus planus ir surinko pajėgią sudėtį. LFF taurės turnyre nugalėjo iš pradžių FK Geležinis Vilkas 13:0, paskui 1/16 f. Adiada Šiauliai 8:0. Tuo tarpu Pirmoje lygoje po pirmojo rato klubas buvo turnyrinės lentelės viršuje. Galutinėje rikiuotėje užėmė ketvirtą vietą.
2018 m. sezone komanda kurį laiką buvo pirmoje vietoje, tačiau vasarą buvo patekę į žaidybinę duobę ir patyrė net keturis pralaimėjimus iš eilės. Tuo pasinaudojo varžovai. Sezono pabaigoje sėkmingai rinko taškus ir turėjo galimybę iškovoti aukso medalius. Paskutiniojo turo metu dzūkai net 6-0 sutriuškino FC Kupiškis, bet iki pirmos vietos pritrūko vieno taško. FK Panevėžys prieš FK Nevėžis įvartį pelnė 89 minutę ir iškovojo Pirmos lygos nugalėtojų vardus, bei tiesioginį kelialapį į A lygą.
2018 m. spalio 28 d. vyko peržaidimo rungtynės, kurios buvo žaidžiamos Alytuje. Rezultatu 3-0 nugalėjo FK Palanga. Atsakomosios rungtynės vyko Gargžduose ir jose dar kartą nugalėjo palangiškiai. Šį kartą rezultatas buvo 2-0. Bendras rezultatas buvo 5-0. FK Palanga išliko A lygoje. Po sezono komandą paliko vienas iš jos puolimo lyderių Sebastien Vasquez Gamboa, kuris persikėlė į FK Panevėžys.
Nepaisant nesėkmės Pereinamosiose rungtynėse, klubo vadovybė siekė, kad komanda gautų A lygos licenciją 2019 m. sezonui. Prieš sezoną kreipėsi miesto vadovybę, kad paremtų ir skirtų trūkstamus 200 000 eurų, reikalingų licencijuotis A lygai. Deja, savivaldybės paramos nepavyko užsitikrinti. 2019 m. žaidė Pirmoje lygoje. Treneriu buvo paskirtas norvegas Kim Rønningstad. Pirmoje sezono pusėje ekipa žaidė labai vidutiniškai ir įpusėjus pirmenybėms buvo septintoje vietoje. Antroje sezono pusėje pavyko pagerinti žaidimą, tačiau galutinėje komandų rikiuotėje liko ketvirti.
Dainavos salės futbolo komanda bandė licencijuotis į 2019–2020 m. Futsal A lygą, tačiau nesėkmingai.
2020 m. klubas vėl bandė licencijuotis į A lygą, tačiau prašymas vėl buvo atmestas. Klubas apeliavo, tačiau licencija vistiek nebuvo išduota dėl nepilnai įgyvendintų privalomų teisinių, personalo, sporto ir finansinių kriterijų. Pirmoje lygoje po pirmojo etapo pateko į geriausių komandų aštuntuką ir tęsė kovą dėl apdovanojimų. Alytaus ekipa buvo viena labiausiai sirgalių palaikomų komandų, o sezono lankomumo rekordas buvo 932 žiūrovai. Ekipa pateko į geriausiųjų aštuntuką, tačiau antrame etape sunkiai sekėsi rinkti taškus ir galutinėje komandų rikiuotėje liko šeštoje vietoje.
2021 m. klubas ir vėl siekė A lygos licencijos, nors ir neiškovojo teisės sportiniu principu. Licencija nebuvo suteikta dėl neįvykdytų reikalavimų dėl mergaičių komandos, pagrindinės komandos trenerio licencijos bei audito. Klubas apeliacijos nesiekė, ir pranešė kad ruošia planą sekančiame sezone iškovoti vietą A lygoje sportiniu principu. Paskutiniu momentu, klubui buvo pasiūlyta pateikti prašymą dalyvauti A lygoje išimties tvarka. Prašymą jau buvo pateikusi FK Jonava. Po dvi dienas trukusio LFF VK posėdžio, balsavimo būdu vieta A lygoje buvo išskirta DFK „Dainavai“. Kadangi klubas buvo priimtas išimties tvarka, sezoną pradės su -3 taškų nuobauda. Po nesėkmingos sezono pradžios vietoje italo Fabio Mazzone vyr. treneriu tapo Tomas Ražanauskas. Pirmą sezono pergalę klubas iškovojo devintuoju bandymu, kai 2021 m. balandžio 24 d. įveikė Kėdainių „Nevėžį“ (1:0). 2021 m. spalio mėn. klubas nustebino Lietuvos futbolo bendruomenę, kai į savo gretas pasikvietė Tomą Švedkauską. Apie tai kalbėta interviu su klubo sporto direktoriumi Rimu Kantaravičiumi. Komanda užėmė 9 vietą, ir sportiniu principu iškrito iš A lygos.
Žinant licencijavimosi neužtikrintumą, klubas iš pradžių padavė prašymą licencijuotis į 2022 m. A lygą. 2021 m. sausio 31 d. paskelbta apie tai, kad klubas traukiasi iš A lygos licencjavimosi proceso ir sieks Pirmos lygos licencijos.
2022 m. klubas licencijavosi Pirmai lygai (licencija suteikta po apeliacijos); tapo vienu iš dalyvių, kurie rungtyniavo 2022 m. Pirmoje lygoje.
2022 m. kovo 20 d. DFK Dainava išvykoje susitiko su Be1 NFA ekipa. Dzūkai pirmavo rezultatu 1:0, bet pačioje rungtynių pabaigoje kauniečiai išlygino rezultatą. Po įvarčio į aikštę išbėgo dzūkų sirgaliai ir užsipuolė įvartį pelniusį žaidėją. Įvyko incidentas, į kurį įsitraukė ir kiti Be1 NFA žaidėjai, apsaugos darbuotojai bei policija. Rungtynės baigėsi rezultatu 1:1.
2022 m. tapo Pirmos lygos nugalėtojais, po apeliacijos licencijavosi į 2023 m. A lygą.
Sudėtis
Atnaujinta:
U-18
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
(Nuomos pagrindais iš Atletico Mineiro)
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | Dainava / Dainava B
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | Išnuomoti žaidėjai – į FC Sheriff iki
2023 m. prisijungę žaidėjai
2023 m. išvykę žaidėjai
Dubleriai
Šiuo metu dublerių ekipa vadinama Dainava B. Nuo 2016 metų Dainavos B ekipa dalyvauja LFF II lygos, pietų zonos pirmenybėse.
2021 m. III lygos Alytaus AFF zonoje dalyvavo Dainava C komanda. Tarp keturių dalyvių užėmė 3-ą vietą.
Jaunimą ugdo VšĮ futbolo akademija „Dainava“ (FA Dainava).
Salės futbolo komanda
Bandė licencijuotis į LFF salės futbolo A lygą 2019–2020 m. sezonui, tačiau nesėkmingai. 2020–2021 m. sezone klubas vėl išreiškė norą dalyvauti Lietuvos futsal A lygos varžybose, ir 2-3 d. žaidė atrankos turnyre Prienuose dėl vietos Futsal A lygoje. Komanda užėmė antrąją vietą ir iškovojo teisę dalyvauti Futsal A lygoje.
Prieš pat 2022–2023 m. sezono pradžią klubas pasitraukė iš Futsal A lygos.
John Lekschas
Džonas Lekšas (1925 m. spalio 10 d. Klaipėdoje – 1999 m. liepos 8 d. Berlyne) – teisininkas, rašytojas.
Biografija
Gimė 1925 m. spalio 10 d. Klaipėdoje, jūrininko šeimoje. Baigė mokyklą Karaliaučiuje, 1943–1945 m. trumpai tarnavo Vermachte, buvo patekęs į amerikiečių nelaisvę. 1945–1947 m. mokėsi statybininko amato Hamburge ir Valdhaime. 1947 m. tapo Rytų Vokietijos socialistų partijos nariu. 1947–1951 m. studijavo teisę Berlyno Humboldtų universitete ir Halės universitete. 1951–1961 m. Halės universitete dirbo dėstytoju. 1955–1957 m. dirbo teisėju Halėje, vėliau aukščiausiame VDR teisme Berlyne. 1961–1990 m. dėstė kriminologiją Berlyno universitete. 1962–1964 m. buvo teisės fakulteto dekanas, 1975–1979 m. socialinių mokslų fakulteto dekanas. 1973–1978 m. buvo VDR–Egipto draugiškų ryšių palaikymo pirmininkas, 1978–1981 m. VDR-Kanados. Mirė 1999 m. liepos 8 d. Berlyne.
Senųjų laikų muzika
Senųjų laikų muzika – Šiaurės Amerikos liaudies muzikos forma, turinti kitų šalių, tokių kaip Anglijos, Škotijos, Airijos ir Afrikos šalių, liaudies muzikos šaknų. Ši muzikinė forma išsivystė kartu su įvairiais Šiaurės Amerikos liaudies šokiais, tokiais kaip square dance ir klumpakojis. Į šį muzikos žanrą įeina baladės ir kitos liaudies dainų rūšys. Muzika yra grojama akustiniais instumentais, paprastai koncentruojantis į smuiko ir kito styginio instrumento kombinaciją (dažniausiai gitaros, o kituose regionuose, išskyrus JAV šiaurės rytus ir Kanadą, - bandža).
Prancūzijos vyrų futbolo rinktinė
Prancūzijos vyrų futbolo rinktinė – Prancūzijos vyrų futbolo komanda, kontroliuojama Prancūzijos futbolo federacijos (Fédération française de football, FFF). Prancūzijos rinktinė šnekamąja kalba yra vadinama Les Bleus („Mėlynieji“).
Istorija
Prancūzijai sėkmingi buvo 1958 m., kai užėmė trečią vietą pasaulio čempionate, taip pat XX a. devintasis dešimtmetis, kai komandoje žaidė Mišelis Platini ir rinktinė užėmė ketvirtąją vietą bei trečiąją vietą, o laimėjo €1984 1984 metų Europos čempionatą.
Vėliau rinktinė žymiai susilpnėjo, nepateko į €1988 1988 metų Europos, taip pat ir  m. pasaulio čempionatus, €1992 1992 metų Europos čempionate iškrito po pirmojo etapo.
XX a. 10 dešimtmečio antroje pusėje rinktinę papildė tokie futbolininkai kaip Zinedine Zidane, Emmanuel Petit, Thierry Henry, Lilian Thuram bei kiti ir 1996 m. sustiprėjusi rinktinė pateko į Europos čempionato pusfinalį, o 3:0 įveikė  rinktinę ir pirmą kartą tapo pasaulio čempionais. 2000 m. rinktinė triumfavo Europos čempionate.
prancūzų lyderis Z. Zidanas dėl traumų dalyvavo tik paskutinėse rungtynėse, o rinktinė nesugebėjo iškovoti nė vienos pergalės ir net neįmušė nė vieno įvarčio.
2004 m. Europos čempionate prancūzus ketvirtfinalyje įveikė būsima čempionato nugalėtoja – komanda.
Vokietijoje prancūzų komandai pirmosios rungtynės nebuvo sėkmingos – sužaista lygiosiomis 0:0 su komanda ir 1:1 su  rinktine, tik paskutinėse grupės varžybose nugalėta  rinktinė, užsitikrinant antrąją vietą grupėje. Ketvirtfinalyje Prancūzija žaidė prieš komandą, pirmieji praleido įvartį, tačiau po Franko Ribery, Patriko Vjeiros ir Z. Zidano įvarčių nugalėjo Ispaniją 3:1 ir iškopė į aštuntfinalį. Aštuntfinalyje susitiko su titulą ginančia komanda, kurią įveikė 1:0. Pusfinalyje rezultatu 1:0 įveikę komandą, finale prancūzai po 11 m baudinių serijos pralaimėjo.
2010 m. pasaulio čempionatas rinktinei susiklostė labai nesėkmingai: komanda į jį pateko tik po skandalingo Thierry Henry perdavimo ranka varžybose su Airija. Grupės varžybose prancūzai nelaimėjo nei vienų varžybų, kilo priešprieša tarp trenerio Raimono Domenecho ir žaidėjų. Prancūzija liko paskutinė savo grupėje.
XV Europos futbolo čempionatas vyko Prancūzijoje, tad rinktinė į jį pateko be atrankos.
Treneriai
Iki 1955, žaidėjai buvo atrenkami komisijos.
Lazdijietis
Lazdijietis – Lazdijų miesto tarybos laikraštis, ėjęs 1990–1992 m. Lazdijuose.
Istorija
Iš pradžių ėjo kas dvi savaites, nuo 1991 m. – kas mėnesį. Išleisti 26 numeriai. Tiražas 1000 egz.
Redagavo Antanas Pupienis, Angelė Vekterienė.
Klaipėdos siaurasis geležinkelis
thumb|right|180px|Geležinkeliečio skulptūra prie buvusios Klaipėdos siauruko geležinkelio stoties Klaipėdos siaurukas – siaurasis geležinkelis, veikęs „Memeler Kleinbahn“ vardu Klaipėdos krašte iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos.
Istorija
Mintys apie siauruką Klaipėdos apylinkėse atsirado jau apie 1898 m. Statybos prasidėjo ir galiausiai 1906 metų spalio 22 d. buvo užbaigtos tiesti trys 1000 mm bėgių vėžių atkarpos:
Šias atkarpas (o nuo 1904 m. rugpjūčio 18 d. ir miesto tramvajų) valdė 1904 metais įkurta bendrovė „Memeler Kleinbahn-AG“. Jai priklausė ir 4,7 km ilgio linija į Smeltę. Bendrovės įstatinis kapitalas sudarė apie 2,8 milijonų Vokietijos reichsmarkių, o 1913 m. jis buvo padidintas iki 4,7 milijonų reichsmarkių. Geležinkelį ir tramvajų iš pradžių eksploatavo Nordischen Elektrizitäts- und Stahlwerke AG, bet 1907 m. jai bankrutavus, eksploatacija perduota Ostdeutsche Eisenbahn-Gesellschaft (ODEG). left|thumb|250px|[[Klaipėdos siaurojo geležinkelio stotis 1920 m.]] Geležinkelį aptarnavo du 1c lokomotyvai, trys Cu21 šilumvežiai ir penki garvežiai bei daugybė automotrisų. Keleivių buvo nedaug, vagonais dažniausiai perveždavo pjautą medieną iš Pėžaičių lentpjūvės bei Dovilų kalkių fabriko produkciją. Geležinkelis atkarpoje Smeltė–Klaipėdos siaurojo geležinkelio stotis naudojo ir miesto tramvajaus (kuris 1934 m. bankrutavo) bėgius. Vagonams transportuoti po miestą, į Smeltę ir uostą buvo paskirti elektriniai lokomotyvai.
Klaipėdos kraštui atitekus Lietuvai, geležinkelis priklausė Klaipėdos miestui, o jį ir toliau eksploatavo Ostdeutsche Eisenbahn-Gesellschaft. 1940 m. geležinkelio valdymą ir eksploataciją perėmė Städtische Werke Memel AG.
Antrojo pasaulinio karo metais geležinkelio pervežimai ypač išaugo:
Po karo geležinkelio bėgiai buvo išardyti, o siaurojo geležinkelio stotis naudojama kitiems tikslams.
Tripolio savivaldybė
Tripolio savivaldybė  – Libijos savivaldybė šalies šiaurės vakaruose, prie Viduržemio jūros. Sostinė – Tripolis.
Timna Brauer
Timna Brauer (g. 1961 m. gegužės 1 d. Vienoje) – Austrijos-Izraelio dainininkė ir dainų autorė.
Timna yra garsaus Austrijos dramaturgo Arik Brauer, gimusio Lietuvos žydų šeimoje, dukra. Nuo 1985 m. Timna koncertuoja kartu su savo vyru, izraeliečių pianistu Elias Meiri. Abu atlikėjai taip pat turi jemenietiško kraujo.
1986 metais „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „Die Zeit ist einsam“ užėmė 18 vietą.
2007 m. Austrijos televizijos šokių konkurse „Dancing Stars“ užėmė dešimtą vietą.
Pasaulio gyventojai
right|thumb|450px|Atskirų valstybių žmonių populiacija
Pasaulio gyventojai (visų žmonių populiacija) – visų Žemėje gyvenančių žmonių tam tikru metu skaičius. 2022 m. lapkričio 15 d. pasaulio gyventojų skaičius perkopė 8 milijardus. Šis skaičius didėja, CŽV apskaičiavimais vidutiniškai 203 800 žmonių per parą.
Istorija
Žemiau pateikiama įvairius duomenis apibendrinanti lentelė, parodanti, kaip pagal apskaičiavimus kito žmonių populiacija per žmonijos istoriją.
** Šis skaičius yra ginčytinas
Populiacijos augimo greitis
Tai pat skaitykite: Sąrašas:Šalys pagal populiacijos augimo greitį
thumb|right|300px|right|Pasaulio ir atskirų regionų žmonių populiacijos augimas, su apytiksliu tendencijos įvertinimu
Regiono populiacijos augimo greitis yra santykinis dydis, parodantis žmonių populiacijos augimo tempą:
Augimo greitis = [(gimimo atvejai + imigracija) − (mirtys + emigracija)] / populiacija
Skirtinguose regionuose populiacijos augimo greitis skirtingas. Bendru mastu, pasaulio populiacijos padidėjimas XX a. buvo didžiausias per žmonijos istoriją. JTO įvertinimu 2000 m. populiacijos augimo greitis buvo 1,14 % – apie 75 milijonus žmonių per metus. Remiantis CŽV 2005–2006 m. Pasaulio faktų knygomis, dabartinis žmonių populiacijos augimas yra vidutiniškai 203 800 per parą.
Pasauliniu mastu, augimo greitis mažėja, lyginant su 1963 m. pasiekta didžiausia per istoriją 2,19 % verte. Tačiau Vidurio Rytuose ir Afrikoje jis išlieka didelis. Kai kuriose šalyse populiacijos augimas yra neigiamas (t. y. populiacijos dydis mažėja), ypatingai Centrinėje ir Rytų Europoje (labiausiai dėl žemo vaisingumo) ir Pietų Afrikoje (dėl mirčių, susijusių su ŽIV). Prognozuojama, kad per dešimtmetį Japonijos ir Vakarų Europos šalyse populiacijos augimo rodikliai bus neigiami dėl ypač mažų vaisingumo rodiklių.
Milijardų ribos ir padvigubėjimai
Lentelė žemiau rodo, kada, pagal apskaičiavimus, buvo pasiekta kiekvieno milijardo riba.
thumb|right|230px|Pasaulio gyventojų skaičiaus kitimas nuo 10 000 metų prieš Kristų iki 2000 metų po Kristaus Skaičiai rodo, kad 1999 m. pasaulio žmonių populiacija buvo patrigubėjusi per 72 metus ir padvigubėjusi per 38. Toliau lentelėse pateikiami apskaičiavimai, imant skirtingus atskaitos taškus, rodo, per kokį laikotarpį populiacija padvigubėjo – kiekvienas sekantis periodas apytiksliai dvigubai trumpesnis nei ankstesnis:
Visų kada nors pasaulyje gyvenusių žmonių skaičius šiuo metu negali būti apskaičiuotas tiksliai, nes nėra sutarta nuo kurio žmogaus evoliucijos taško reikėtų skaičiuoti bei kitų priežasčių. Įvertinimai – apie 100 milijardų (varijuoja nuo 45 iki 125 milijardų). Pvz., 2002 m. paskaičiavimais, viso žmonių pasaulyje yra gimę apie 106 456 000 000, ir būtent 2002-aisiais pasaulio žmonių skaičius (6 215 000 000) sudarė apie 5,8 % visų kada nors gyvenusių žmonių.
Gyventojų pasiskirstymas
Bendras pasaulio gyventojų tankumas, skaičiuojant tik sausumos plotą yra 44,7 žm./km².Azijoje gyvena virš 60 % pasaulio gyventojų, beveik 3,8 milijardai žmonių. Vien Kinijoje ir Indijoje gyvena atitinkamai 20 % ir 16 % visų pasaulio gyventojų. Afrikos populiacija – 840 milijonai žmonių, 12 % pasaulio gyventojų. Europoje gyvena 710 milijonai žmonių (11 %). Šiaurės Amerikoje – 514 mln. (8 %), Pietų Amerikoje – 371 mln (5,3 %), Okeanijoje apie 60 mln. (9 %, nors pastarasis įvertinimas yra ginčijamas).
Jaunimo demografija
Remiantis 2006 m. CŽV pasaulio faktų knyga, 27,2 % pasaulio žmonių yra iki 15 metų amžiaus.
Daugiausiai gimimų pasaulyje buvo paskutiniajame XX a. dešimtmetyje, ypač po 1995 m., nors gimstamumo rodikliai buvo mažesni nei septintajame dešimtmetyje. Beveik vien dėl 100 milijonų kasmet gimstančių kūdikių, dar vieno, šeštojo milijardo riba 1999 m. buvo pasiekta per kol kas greičiausią laikotarpį – 12 metų, metais anksčiau, nei prognozavo dauguma demografų. Palyginimui, 15-64 metų amžiaus žmonės sudaro 65,2 %, virš 65 metų amžiaus – 7,6 % pasaulio populiacijos (CŽV, 2009 liepa).
Vidutinis amžius:
Metinis populiacijos prieaugis: 1,167 % (2009 m. apsk.)
Gimstamumas: 19,95 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 8,2 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 48,6 % (2005 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 1,98 % (2005 m. apsk.)
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 40,85 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Pasiskirstymas pagal gimtąsias kalbas:
Pasiskirstymas pagal religiją::
'''15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:''' Pastaba: Iš 785 milijonų neraštingų pasaulio žmonių, daugiau nei du trečdaliai gyvena aštuoniose valstybėse: Bangladeše, Kinijoje, Egipte, Etiopijoje, Indijoje, Indonezijoje, Nigerijoje ir Pakistane. Du trečdaliai neraštingų pasaulio žmonių yra moterys. Ypač žemas raštingumas yra arabų valstybėse, pietų ir vakarų Azijoje bei subsacharinėje Afrikoje. Šiose teritorijose maždaug trečdalis vyrų ir pusė moterų yra neraštingi. (2005 m. duomenys)
Nuorodos
Penduduk
Ignotas Zaviša
Ignotas Zaviša (apie 1690–1738 m. rugpjūčio 16 d.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos didysis ginklininkas (1730–1734 m.), Lietuvos didysis pakamaris (1734–1736 m.) ir Lietuvos dvaro maršalka (1736–1738 m.), Lietuvos kavalerijos generolas-majoras.
Grafas Baštake, Berdičeve ir Zavišine. Minsko, Čečersko, Chslevicko, Sumiliškovsko ir Intursko seniūnas. Baltojo erelio ordino kavalierius (1734 m.).
Biografija
thumb|left|150px|Ignoto Zavišos žmona Marcibela Oginskaitė Bajorų Zavišų giminės atstovas, herbo „Łabędź“ savininkas. Vienintelis Smolensko vaivados Kristupo Stanislovo Zavišos (1660–1721) ir Trezos Tiškevičiūtės, Vladislovo Tiškevičiaus (1644–1684), Lietuvos didžiojo raikytojo, ir Teodoros Aleksandros Sapiegytės (1639–1678), dukters, sūnus.
1717 metais tėvas išsiuntė jį į riterių mokyklą Drezdene (Saksonija). Savo memuaruose Ignotas Zaviša paliko labai daug įdomių žinių apie tai, kaip praėjo mokslai mokykloje. Išskyrus fechtavimo teoriją ir praktiką, jodinėjimą, užsienio kalbas, istoriją, mechaniką ir geometriją, moksleiviai mokėsi architektūros, piešimo ir braižymo. Karinę architektūrą dėstė majoras Ger, civilinę architektūrą – kapitonas Lebendolcas. Piešimo pamokas dėstė dvaro dailininkas Jokūbas Apelštatas. Po metų kurso mokslų baigimo Ignotas Zaviša padovanojo mokyklos komendantui generolui Jokūbui Frydrikui Flemingui paties nupieštą Seno ir Naujo Drezdeno piešinį.
Sugrįžęs į tėvynę Ignotas Zaviša tarnavo LDK armijoje, kur gavo kavalerijos generolo-majoro laipsnį.
1730 metais buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) nuo Minsko vaivadijos į seimą. Tais pačiais metais gavo Lietuvos didžiojo ginklininko pareigybę. 1734 metais Ignotas Zaviša buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju pakamariu, o 1736 metais gavo Lietuvos dvaro maršalkos pareigybę.
1732 metais įkūrė bazilijonų vienuolyną Mažuose Liaduose, kuris buvo jo priežiūroje. .
Šeima
Buvo vedęs kunigaikštytę Marcibelą Oginskaitę, Vilniaus vaivados, kunigaikščio Kazimieros Dominyko Oginskio (m. 1733) ir Eleonoros Vainos (m. 1738) dukterį. Santuoka buvo bevaikė.
Po mirties 1738 metais bevaikio Ignoto Zavišos turtą paveldėjo jo našlė Marcibela.
Mūravotas Tiltas
Mūravotas Tiltas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Krasnapolio, apie 13 km į šiaurės vakarus nuo Seinų ir 119 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Levaniškiai
Levaniškiais vadinami kaimai:
Karašo-Severino apskritis
Geografija
Du trečdalius apskrities užima Pietų Karpatų kalnai: Banato, Carku-Godianu, Černėjaus masyvai. Vakaruose paviršius leidžiasi į Banato lygumą. Pietiniu apskrities pakraščiu teka Dunojus. Kitos didesnės upės: Timišas, Černa, Karašas, Nera.
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 2 savivaldybes, 6 miestelius ir 69 bendruomenes.
Drėkiklis
Drėkiklis yra higroskopiška medžiaga. Paprastai jos molekulė turi keletą hidrofiliškų grupių ir lengvai sudaro vandenilinius ryšius su vandens molekulėmis.
Drėkikliai, naudojami kaip maisto priedai, padeda palaikyti maisto produktų drėgmę, minkštumą. Etiketėse jie gali būti žymimi E numeriais, pvz., E1520 (propilenglikolis), E1518 (gliceriltriacetatas), E420 (sorbitolis), E965 (maltitolis), E1200 (polidekstrozė).
Drėkikliai taip pat įeina į daugelio kosmetikos priemonių sudėtį; jie naudojami plastmasių antistatinių dangų, kai kurių cigarečių gamyboje.
AIK Fotboll
Solnos AIK – Švedijos futbolo klubas iš Solnos.
Istorija
Klubas įkurtas 1891 m. Daugkartiniai šalies čempionai ir taurės laimėtojai.
AIK klubas 1939 m. viešėjo Lietuvoje, kur žaidė dvejas rungtynes Kaune: birželio 19 d. laimėjo 5:2 prieš Kovas Kaunas klubą, o birželio 20 d. sužaidė lygiosiomis 1:1 su Kauno rinktine.
Sezonai
GE; grupių etapas.
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugsėjo 2 d.
Ragainiai (Šliuznojė)
Ragainiai (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Raging, nuo 1946 m. Šliuznojė ) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 28 km į šiaurės vakarus nuo Slavsko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Jasnojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Prochladnojės apylinkės teritorija.
Rankine ciklas
Rankine ciklas yra termodinaminis ciklas, kuris paverčia šilumą į darbą. Šiluma yra tiekiama iš išorės į uždarą viją (kilpą), kuri paprastai naudoja vandenį kaip darbo skystį. Šis ciklas gamina apie 80 % visos elektros energijos, naudojamos per visą pasaulį, iš esmės įskaitant visas Saulės šilumines, biokurus, anglies ir atomines elektrines. Šis ciklas pavadintas Škoto enciklopedisto William John Macquorn Rankine pavarde.
Padvarionys
Padvarionimis vadinami kaimai:
Edita Daniūtė
Edita Gozzoli(g. 1979 m. liepos 11 d. Vilniuje) – Lietuvos sportinių šokių šokėja, Pasaulio ir Europos sportinių šokių čempionė, daugkartinė Lietuvos čempionė.
Biografija
Šokti pradėjo nuo 8 metų. Jau būdama 14 metų tapo Lietuvos čempione. Poroje su Arūnu Bižoku – Europos sportinių šokių čempionė, daugkartinė Lietuvos čempionė. 2006 m. buvo tapusi pasaulio sportinių šokių čempione (poroje su Arūnu Bižoku), tačiau titulas buvo anuliuotas dėl anksčiau nustatyto teigiamo dopingo testo ir pripažinus jos diskvalifikaciją čempionato metu. Sportininkė įkliuvo vartojusi sibutraminą. Kaune ir Vilniuje įkūrė savo šokių mokyklą. Vedė LNK šokių projektą „Šok su žvaigžde“. Poroje su Mirko Gozzoliu tapo Europos čempione, bei Pasaulio čempione.
Mama Gražina – vokiečių kalbos mokytoja, tėvas Stasys Danius – zootechnikas, habilituotas mokslų daktaras, ilgametis „Girelės“ paukštyno direktorius, dukra Evita.
Pjūklas (filmas)
Pjūklas  – 2004 m. JAV siaubo filmas. Filmo režisierius – James Wan; tai buvo pirmasis pilnametražis režisieriaus darbas. Scenarijaus autorius Leigh Whannell, pagrindinius vaidmenis atliko: Cary Elwes, Danny Glover, Monica Potter, Michael Emerson, Ken Leung ir Tobin Bell.
Irena Vasinauskaitė
Irena Vasinauskaitė-Končiuvienė (g. 1958 m. liepos 31 d. Šiauliuose) – Lietuvos žurnalistė, Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio veikėja, kraštotyrininkė.
Biografija
1975 m. baigė Šiaulių Juliaus Janonio vidurinę mokyklą, studijavo žurnalistiką Vilniaus universitete, bet nebaigė. Dirbo Dotnuvoje Žemdirbystės mokslinio tyrimo institute, prekybos organizacijose, Šiaulių namų valdyboje. 1988 m. iš šios sovietinės organizacijos pervedimu paskirta Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio Šiaulių miesto tarybos reikalų tvarkytoja. 1988–1990 m. Šiaulių sąjūdžio atsakingoji sekretorė. 1988–1989 m. Šiaulių sąjūdžio laikraščio „Krivūlė“ redaktorė, 1989–1990 m. laikraščio „Savaitės krivūlė“ redaktorė, redaktoriaus pavaduotoja. Visų Šiauliuose 1989–1992 m. vykusių rinkimų Sąjūdžio rinkiminių kampanijų organizatorė. 1993–2002 m. Tėvynės sąjungos narė, TS (LK) Šiaulių Aušros skyriaus pirmininkė, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos valdybos narė.
2000–2003 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė. 2009 m. viena iš Sąjūdžio pirmeivių klubo organizatorių.
Kraštotyrinė veikla
Kruopščiai kaupė ir saugojo Atgimimo laikotarpio archyvus. Prasidėjus 1991 m. rugpjūčio pučui visus dokumentus sudėjo į pieno bidoną, užplombavo ir užkasė tik jai ir jos vyrui žinomoje vietoje. Juos atkasė tik po 1998 m. birželio 3 d. Lietuvos Sąjūdžio konferencijos, skirtos Sąjūdžio dešimtmečiui paminėti. Išsaugotų dokumentų pagrindu parengė ir 1998 m. gruodžio pabaigoje 2000 egzempliorių tiražu išleido 670 puslapių knygą „Išsivadavimas. Sąjūdis Šiaulių krašte 1988–1990 metais“. Tokie išsamūs Sąjūdžio archyvai išsaugoti ir paskelbti tik Šiauliuose.
1650 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Australijos gyventojai
Šiame straipsnyje aprašomi Australijos gyventojai ir pateikiami statistiniai duomenys.
Australija kaip ir Naujoji Zelandija, buvo apgyvendinta dviem bangomis, gyventojams atvykstant jūros keliu. Pirmoji atėjo iš Pietryčių Azijos, išradus pirogą, ir nusidriekė iš vakarų į rytus. Vėliau, XVII a., regionu susidomėjo europiečiai, ypač britai.
Vietiniai gyventojai
Prieš 40 000 metų Australijoje apsigyveno pirmykštės medžiotojų gentys, kurios dabar vadinamos aborigenais. Kai XVII a. pabaigoje čia atplaukė britai, aborigenai buvo išstumti toliau į sausringą krašto gilumą. Dėl imigrantų atneštų bėdų (ligų ir žudynių, netekę tradicinių medžioklės plotų) daug aborigenų genčių išnyko. Visiškai išnaikinti aborigenai Tasmanijos saloje, čia paskutinė tasmanė mirė 1876 m. (Lalla Roockh). Likusieji Australijos aborigenai dabar gyvena žymiai skurdesnėmis sąlygomis nei likusieji šalies gyventojai.
Kolonizacija
Europiečiai į Australiją pradėjo keltis nuo 1788 m., kai kapitonas Phillip Port Jacksone įsteigė britų katorgininkų koloniją. 80 metų Australija buvo nusikaltėlių trėmimo vieta. Jie buvo vežami baisiomis sąlygomis buriniais laivais, vadinamaisiais transportais. 1868 m. nusikaltėlių siuntimas buvo sustabdytas. Per tą laiką jų čia atvežta 200 000. 1800 m. europiečių buvo 5 200, o po 50 metų jau 444 000.
XIX a. Australijoje atrasti aukso ir sidabro telkiniai sukėlė didelę imigracijos bangą ir 1858 m. gyventojų skaičius pasiekė 1 mln., 1887 m. - 2 mln., 1889 m. - 3 mln., 1905 m. - 4 mln., 1918 m. - 5 mln., 1921 m. - 5,2 mln., 1931 m. - 6,5 mln.
Kolonizacija ne tik sudarė sąlygas sumišti daugybei rasių ir kultūrų, bet ir davė pradžią didžiulei socialinei nelygybei tarp senųjų gyventojų ir europiečių kolonistų, kurie dar ir šiandien viešpatauja šalies ekonomikoje. Kai kurios vietinės tautos tebereikalauja nepriklausomybės. Australijoje ir Naujoje Zelandijoje čiabuvius užgožė ir iš dalies išnaikino ateiviai.
Dabartiniai gyventojai
Dabar Australija – turtingas kraštas, turintis savitą gyvenimo būdą. Čia ypač mėgstami žaidimai, pramogos gamtoje – banglentės, tenisas ir mėsos kepimas ant iešmo. Gerą vardą turi Australijos režisierių kuriami filmai. Šalies kultūra yra aukšto lygio. Vis dėlto nemažai žemyno gyventojų nerimauja dėl galimos Japonijos konkurencijos.
Etninė ir kultūrinė gyventojų sudėtis
Etninės grupės: baltieji 92 %, azijiečiai (kinai, indai, libaniečiai ir kt.) 7 %, aborigenai ir kiti 1 %
Kalbos: anglų (oficiali) 79,1 %, kinų 2,1 %, italų 1,9 %, kitos 11,1 %.
Religijos ir tikėjimai
Religijos: Romos katalikai 26,6 %, anglikonai 20,7 %, kiti krikščionys 20,7 %, budistai 2,1 %, musulmonai 1,5 %, kiti 1,2 %, 15,3 % netikintys bei 11,7 proc. nenurodo savo religijos.
Krikščionybė į Australiją pateko kartu su pirmaisiais kolonistais anglikoniškojo protestantizmo pavidalu. Katalikybė taip pat pateko iš Anglijos, daugiausia per čia ištremtus airius. Per XVIII-XIX a. katalikų skaičius išaugo iki 1/3 visų gyventojų.
Demografiniai duomenys
thumb|220px|Australijos gyventojų skaičiaus raida thumb|220px|Australijos gyventojų amžiaus piramidė Gyventojų skaičius: 20 264 082 (2006 m. liepa). Gyventojų tankumas: 2,6 gyv./kv.km.
Struktūra pagal amžių:
Vidutinis amžius:
Gimstamumas: 12,14 gimusiųjų/1000 gyv.
Migracija: 3,85 migrantų/1000 gyv.
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Vaisingumo rodiklis: 1,76 vaiko/1 moteriai
Sergančių AIDS: 14 000
Raštingumas:
Ukrainos keliai
300px|right|thumb| [[Autostrada M06 (Ukraina)|Automagistralė M06 ]] 300px|right|thumb|Didžiausių Ukrainos autostradų schema
Bendro naudojimo kelių tinklą sudaro 172 400 km kelių, iš jų 164 100 km su tvirtu pagrindu. Beveik visi Ukrainos keliai kerta gyvenvietes ir tai neatitinka tarptautinių transporto koridorių reikalavimams, nes ribojamas tranporto priemonių greitis.
Istorija
1940-aisiais metais bendras kelių ilgis Ukrainos TSR teritorijoje - 270 700 km. Iš esmės tai buvo gruntiniai keliai, tiktai 10,8 % turėjo tvirtą kelio dangą.
Intensyviausiai keliai buvo statomi XX a. 60-70 - aisiais metais.
Kelių sarašas
thumb|300px|right|Greitkelis thumb|300px|right|Greitkelis [[Kijevas-Liublinas ties Liubomiliu]]
Kiti keliai
<BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> E38 </BIG> <BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е58  </BIG>
Pagrindiniai keliai
<BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е85 </BIG> <BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е95  </BIG> <BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е105  </BIG>
Kiti keliai
<BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е81 </BIG> <BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е87  </BIG> <BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е97  </BIG> <BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е101  </BIG>
Sujungiantys keliai
<BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е372 </BIG> <BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е373  </BIG> <BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е381  </BIG> <BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е391  </BIG> <BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е471  </BIG> <BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е573  </BIG> <BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е577  </BIG> <BIG style="color:black; background:#43CD80; padding-left:.3em; padding-right:.3em;"> Е583  </BIG>
Tarptautiniai
Išnaša - Sienos kirtimo punktas
Maltos futbolo varžybos 1951–1952 m.
Maltos futbolo varžybos 1951–1952 m.
Fidžio himnas
Dieve laimink Fidži  – oficialus Fidžio himnas. Melodija sukūrė Charles Austin Miles 1911 m., žodžius Michael Francis ir Alexander Prescott 1970 m. Himnas priimtas tais pačiais metais, paskelbus nepriklausomybę.
Žodžiai
Angliška ir fidžietiška himno versija nėra vertimas iš vienos kalbos į kitą. Skirtingų kalbų turinys smarkiai skiriasi.
Marius Liugaila
Marius Liugaila (1953 m. rugsėjo 23 d. Vilniuje – 2013 m. gegužės 2 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas grafikas.
Biografija
1976–1977 m. dirbo laikraštyje „Literatūra ir menas“. 1977 m. baigė LSSR dailės institutą, mokytojai Stasys Krasauskas, Albertas Gurskas. 1980–1990 m. dirbo žurnale „Mokslas ir gyvenimas“, 1990–1993 m. žurnale „Taip ir Ne“, 1993–1994 m. žurnale „Jaunimo gretos“, 1994–1995 m. žurnalo „Moteris“ meninis redaktorius. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Rytų Timoro himnas
Pátria (portugalų k.: „Tėvynė“) yra valstybinis Rytų Timoro Demokratinės Respublikos himnas. Pirmą kartą panaudotas 1975 m. lapkričio 28 d., kai Rytų Timoras vienašališkai paskelbė nepriklausomybę nuo Portugalijos. Pasitraukus okupacinei Indonezijos armijai ir tapus JTO administruojamai teritorijai 2002 m. gegužės 20 d. himnas grąžintas.
Muzikos autorius Afonso de Araujo, o žodžius parašė poetas Francisco Borja da Costa, kuris vėliau žuvo Indonezijos invazijos metu. Himnas atliekamas valstybine portugalų kalba, versijos tetum kalba nėra.
Marius Liugaila
Kūryba
Nuo 1979 m. Lietuvoje ir užsienyje yra dalyvavęs daugiau nei 150-yje parodų – grupinėse JAV, Italijoje, Prancūzijoje, Lenkijoje, Slovėnijoje; individualiose Vilniuje, Kaune, Utenoje, Panevėžyje, Klaipėdoje, Šilutėje (1984, 1987, 1989, 1993, 1995, 1996, 1998, 2001–2005 m.), Tokijuje (1993 m.), Nagojoje, Osakoje, Leipcige (1994 m.), Helsinkyje (1999 m.), Taline (2004 m.).
Rytų Timoro himnas
Portugališkos eilės
Pátria, Pátria, Timor-Leste, nossa Nação.
Vadi al Šati savivaldybė
Vadi al Šati savivaldybė – Libijos savivaldybė šalies vakaruose, Alžyro pasienyje. Sostinė – Birakas.
Marius Liugaila
Kūryba
Pelnė tarptautinių parodų ir konkursų apdovanojimų. 1999 m. Italijoje įtrauktas į registrą „100 geriausių pasaulio graviūros meistrų“. Kūryboje vyrauja filosofinės, alegorinės, siurrealistinės figūrinės kompozicijos, kuriose iškeliamos žmogaus ir gamtos, egzistencijos problemos. Kūrinių turi Lietuvos ir užsienio šalių muziejai.
Rytų Timoro himnas
Portugališkos eilės
Glória ao povo e aos heróis da nossa libertação.
abaixo o imperialismo.
Terra livre, povo livre,
não, não, não à exploração.
Avante unidos firmes e decididos.
Na luta contra o imperialismo
Pelo caminho da revolução.
Lietuviškas vertimas
Tėvyne, Tėvyne, Rytų Timore, mūsų Tauta.
Šlovė liaudžiai ir mūsų išsivadavimo herojams.
Mes nugalime kolonializmą, mes skelbiame:
Laisva žemė, laisva liaudis,
Ne, ne, ne išnaudojimui.
Tupinambai
thumb|250px|Tupinambų ritualas. XVI a. piešinys
Rytų Timoro himnas
Lietuviškas vertimas
Žygiuokim vieningi, tvirti ir ryžtingi.