cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bakaloriškės
Istorija
Antrojo Pasaulinio karo metu, 1943 m. pradžioje, kaime susikūrė 10–12 (pasak tarybinių partizanų pranešimo perdėtų duomenų, 60-70 vyrų) savisaugos būrys. Savisaugininkai trukdė partizanams veikti, nepakluso jų reikalavimui nusiginkluoti. 1944 m. balandžio 17 d., šv. Velykų antrąją dieną, jų Trakų brigados rinktinė, apie 120 žmonių, kuriems vadovavo Genrikas Zimanas, puolė ir sudegino kaimą – iš 45 liko tik 4 sodybos, nužudė 2 gyventojus. Pasak tarybinių partizanų, žuvo 17 savisaugininkų, sudegintos 38 sodybos. Po Antrojo pasaulinio karo tarybų valdžia ištrėmė 15 šeimų, NKVD baudėjai 5 gyventojus nužudė be teismo, 11 žmonių buvo įkalinti.
Sekhmeta
Sekhmeta (Sekhmet, Shmt, Sakhma, ) egiptiečių mitologijoje – Aukštutiniojo Egipto karo deivė, gydymo deivė, dieviškoji galia, Ptah numylėtinė.
Sekhmeta – Hator hipostazė, kartais prilyginama įniršusiai „Dievo akiai“, Ra įsakymu naikina nusikaltusią žmoniją. Sustabdyti ją pavyksta tik nugirdžius ir apsvaiginus.
Kultas
thumb|left|150px|Sekhmet Kulto centras buvo Memfis.
Sekhmetos kūnas taip spindintis vidurdienio saulėje, kad buvo vadinama liepsnos dama. Buvo sakoma, kad mirtis ir destrukcija yra balzamas jos širdžiai. Egiptiečiai manė, kad dykumų vėjai yra Sekhmetos alsavimas.
Sekhmeta saugojo faraonus mūšio lauke, keliaudavo per žemes ir šaudė ugnies strėles į priešus.
Žalmedžiai
Žalmedžiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Zarasų, netoli Latvijos sienos.
Laidotuvės
thumb|250px|Laidotuvės Hondūre Laidotuvės – ceremonija, skirta pagerbti mirusį žmogų ir palaidoti jo kūną. Laidotuvių tradicijos labai priklauso nuo kultūrinės, religinės aplinkos, mirusio asmens pasiekimų gyvenime. Laidotuvių metu mirusiojo kūnas laidojamas į žemę (kapinėse, senovėje – pilkapiuose, olose), o jei kūnas kremuojamas – tuomet urna su pelenais dedama į kolumbariumą arba pelenai išbarstomi. Paprastai laidotuvių procesą lydi religinės apeigos.
Katalikiškuose kraštuose prieš laidotuves būna šermenys – atsisveikinimas su mirusiuoju. Laidotuvių dieną karstas su mirusiuoju iškilmingai gabenamas į kapines. Po laidotuvių rengiami gedulingi pietūs.
Genitalijų šamukai
Genitalijų šamukai (Trichomycteridae) – šamažuvių (Siluriformes) šeima.
Daug rūšių yra parazitinės žuvys, gyvenančios stambiųjų žuvų žiaunose. Kiaušintakių parazitiniai šamukai (Vandellia) gali patekti į žmogaus šlaplę ir sukelti rimtų pažeidimų.
Gentys
Šeimoje 36 gentys, 214 rūšių.
Madagaskaro vėliava
thumb|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|20px Vėliavos proporcijos 2:3]]
Dabartinė Madagaskaro vėliava sukurta 1958 m. spalio 14 d., kai buvo likę dveji metai iki šalies nepriklausomybės.
Aleksandras Liapunovas
Aleksandras Liapunovas (, 1857 m. birželio 6 d. Jaroslavlis – 1918 m. lapkričio 3 d. Odesa) – rusų matematikas ir mechanikas. Peterburgo mokslų akademijos narys.
Biografija
Tėvas astronomas, Demidovo teisės licėjaus direktorius Michailas Liapunovas, broliai kompozitorius Sergejus Liapunovas ir kalbininkas Borisas Liapunovas. Tėvui 1868 m. mirus motina su vaikais 1870 m. persikėlė į Žemutinį Naugardą, ten Aleksandras 1876 m. aukso medaliu baigė gimnaziją. 1880 m. baigė Sankt Peterburgo universitetą. 1885–1902 m. dėstė Charkovo universitete, 1887–1893 m. Charkovo technologijos institute; nuo 1892 m. profesorius. 1901 m. Peterburgo mokslų akademijos narys. 1902–1917 m. dirbo Peterburgo mokslų akademijoje. 1917 m. su sergančia plaučių tuberkulioze žmona apsigyveno Odesoje. 1918 m. dėstė Odesos universitete. Mirus žmonai nusišovė.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – potencialo teorija, tikimybių teorija. Sukūrė mechaninių sistemų pusiausvyros ir judėjimo stabilumo teoriją ir jos matematinį aparatą. Ištobulino tolygiai besisukančio skysčio figūrų teoriją, įrodė, kad egzistuoja vienalyčių ir nevienalyčių skysčių pusiausviros figūros, artimos elipsoidui ir sferai, kad kriaušės pavidalo pusiausviros figūros nestabilios. Ištyrė elektros potencialo priklausomybę nuo netolygiai pasiskirsčiusių paviršiuje krūvių, įrodė, kad Dirichlė uždavinio Gryno funkcijos yra simetriškos. Tikimybių teorijoje sukūrė charakteristinių funkcijų metodą, apibendrinęs P. Čebyšovo ir A. Markovo tyrimus įrodė Liapunovo teoremą.
Raudonasis rojaus paukštis
Raudonasis rojaus paukštis (Paradisaea rubra) – žvirblinių (Passeriformes) būrio rojaus paukščių (Paradisaeidae) šeimos paukštis.
thumb|left|210px|Raudonasis rojaus paukštis
Kajackiškė
Kajackiškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 5 km nuo Purviniškės.
Babuinas
Babuinas (Papio cynocephalus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatas, priklausantis markatų pošeimiui. Patino dydis iki 84 cm, patelės – apie 60 cm. Uodegos ilgis toks pat kaip kūno ilgis. Kailis geltonai rudas. Tai dieniniai primatai, gyvena mišriomis grupėmis. Visaėdžiai, tačiau pirmenybę teikia vaisiams, bet ėda ir kitas augalų dalis, taip pat vabzdžius ir smulkius stuburinius gyvūnus.
Paplitęs Rytų Afrikoje, nuo Kenijos ir Tanzanijos iki Zimbabvės ir Botsvanos. Žinomi trys porūšiai.
left|thumb|Kaukolė
Klekniškė
Klekniškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Tūbinių kaimo. Aukščiausias kaimo taškas – 159,0 m.
Antanas Ališauskas (1936)
Antanas Ališauskas (g. 1936 m. sausio 17 d. Pavardauniuose, Alytaus apskr.) – Lietuvos fotožurnalistas.
Biografija
1953 m. Vilniuje įsigijo bibliotekininko specialybę. 1965 m. žurnalas „Švyturys“ išspausdino pirmąją fotonuotrauką. Nuo 1966 m. „Švyturio“ fotokorespondentas. Nuo 1972 m. žurnalo „Moteris“ (iki 1989 m. „Tarybinė moteris“), nuo 1994 m. ir žurnalo „Panelė“ fotografas.
Kūryba
Daugelį metų dalyvavo leidinių „Kultūros barai“, „Švyturys“, „Sportas“, „Komjaunimo tiesa“ fotografijų konkursuose ir pelnė įvairių apdovanojimų. 1986 m. surengė individualią parodą. 1991 m. fotografavo Sausio 13 d. įvykius, buvo sužeistas. Fotografijos išspausdintos knygoje „Sausio 13-oji“, išl. 1991 m.
Nuo 1986 m. priklauso Lietuvos fotomenininkų sąjungai.
Pagrindiniai ciklai ir temos:
Lapienis
Lapienis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Lapienienė (ištekėjusi moteris) ir Lapienytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
UEFA čempionų lyga 1993–1994 m.
UEFA čempionų lyga 1993–1994 m. – 2-asis UEFA čempionų lygos turnyras (39-asis, skaičiuojant nuo UEFA čempionų taurės), prasidėjęs 1993 m. rudenį. Turnyrą laimėjo klubas, 1994 m. gegužės 18 d. finale laimėjęs prieš. Dėl papirkinėjimo skandalo, iš turnyro buvo pašalintas paskutinis jo laimėtojas.
A grupė
Galutinė lentelė:
B grupė
Galutinė lentelė:
Juglos ežeras
Juglos ežeras  – ežeras Latvijoje, Rygos miesto rytinėje dalyje. Plotis – 2,1 km. Ilgis – 4,6 km. Prataku jungiasi su Kyšezeru, jame anksčiau buvo įrengtas šliuzas, dabar demontuotas. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Latvijos Etnografinis buities muziejus po atviru dangumi.
Kužinai
Kužinai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kobilino Božimų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaime stovi XIX a. pastatytas pakelės kryžius.
Juozas Žukauskas (1910)
Juozas Žukauskas (1910 m. sausio 7 d., senu stiliumi 1909 m. gruodžio 25 d. Mažeikiuose – 1986 m. Melburne) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Kužinai
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 9 namai ir 58 gyventojai, iš kurių 29 vyrai ir 29 moterys.
Juozas Žukauskas (1910)
Biografija
Nuo 1932 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos aidas“, „Vairas“, „Karys“, „Fiziškas auklėjimas“, „Jaunoji karta“, „Pasaulio lietuvis“. 1936–1938 m. žurnalo „Trimitas“ redaktoriaus pavaduotojas. Išspausdino reportažų apie keliones po Europos šalis. 1941–1942 m. Vilniuje redagavo laikraštį „Naujoji Lietuva“. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1948 m. apsigyveno Australijoje. Nuo 1949 m. savaitraščio „Mūsų pastogė“ redakcijos darbuotojas, 1949–1950 m. ir 1952–1953 m. jo redaktorius.
Butkų Juzė
thumb|260px|right|Susitikimas su [[Palanga|Palangoje vasarojančiu valstybės prezidentu Antanu Smetona (viduryje). Pirmas iš dešinės – pedagogas ir muziejininkas Juozas Žilvitis, trečias – Juozas Butkus (Butkų Juzė).]] Butkų Juzė (tikroji pavardė Juozas Butkus; 1893 m. liepos 21 d., senuoju stiliumi liepos 9 d. Pažvelsyje, Kulių valsčius, Telšių apskritis – 1947 m. balandžio 22 d. Klaipėdoje) – Lietuvos pedagogas, poetas, dramaturgas, žurnalistas.
Biografija
Gimė neturtingo valstiečio, turėjusio vos vieną hektarą žemės, šeimoje. Liepojoje mokėsi batsiuvio amato. Grįžęs į tėviškę per metus baigė Gargždų pradžios mokyklą. Tėvų liepiamas, vėl išvyko į Liepoją, ėmėsi kurpiaus amato, savarankiškai mokėsi, įsijungė į artistų būrelio veiklą, parašė savo pirmuosius eilėraščius. Vasaros atostogų metu Pažvelsyje rengdavo vaidinimus, organizuodavo kaimo jaunimo laikraščių „Kibirkštėlė“, „Žadintojas“, „Upelis“ leidimą, kuriuos pats ir redaguodavo.
Kosmetika
thumb|200px|right|Veido ir akių kosmetikos priemonės ir įrankiai Kosmetika – bendras pavadinimas substancijoms, naudojamoms pakeisti, puoselėti, pagražinti, žmogaus kūno išvaizdą (odos, plaukų, nagų būklę) ar kvapą. Kosmetika paprastai vadinami odos priežiūros kremai, losjonai, pudros, kvepalai, lūpdažiai, rankų ir kojų nagų lakas, akių ir veido kosmetikos priemonės, plaukų dažai, plaukų želė ir lakas, dezodorantai, vonios aliejai ir druskos ir kiti panašūs produktų tipai. Jų naudojimas yra labai plačiai paplitęs, ypač – tarp vakarietiškosios kultūros moterų.
Butkų Juzė
Biografija
1911 m. grįžęs į tėviškę, įstojo į Telšių gimnazijos 5-ąją klasę. Mokydamasis įsitraukė į visuomeninę veiklą: buvo aušrininkų būrelio narys, mokykloje ruošė lietuviškus vaidinimus, leido hektografuotus moksleivių laikraštėlius. Už tai pateko į caro valdžios nemalonę, bet netikėtai sunki liga jį ilgam paguldė į lovą ir suėmimo išvengė. Buvo paralyžuotos kojos ir kalbos organai. Po poros metų gydymo kojos sustiprėjo, bet kalba visam laikui liko neaiški. Ir tik per Pirmąjį pasaulinį karą Voroneže pabaigė aštuonias gimnazijos klases. Voroneže vėl įsijungė į moksleivių aušrininkų veiklą, simpatizavo socialistams revoliucionieriams.
1917 m. įstojo į Maskvos universiteto Istorijos-filologijos fakultetą, tačiau Maskvoje ilgai neužsibuvo. Pusmetį praleido Petrograde. 1918 m. grįžo į Lietuvą. Čia vėl įsitraukė į visuomeninį darbą. Už tai 1918 m. rudenį vokiečių valdžia jį areštavo ir uždarė į Kauno kalėjimą. 1919 m. įstojo į Berlyno universitetą, 1922 m. persikėlė į Jėnos universitetą, kurį baigė 1924 m., parašęs diplominį darbą apie senovės tikybos liekanas lietuvių dainose. Tuo pat metu daug keliavo po Austriją, Italiją, Skandinaviją. Išvykęs į JAV gyveno Niujorke ir Čikagoje, dirbo alaus darykloje. 1926 m. sugrįžęs į Lietuvą mokytojavo Tauragės komercinėje mokykloje, organizavo Dionizo Poškos liaudies universitetą, bet po 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo dėl prokomunistinių pažiūrų buvo suimtas ir išvežtas į Varnių koncentracijos stovyklą, kur kalėjo beveik dvejus metus.
Kosmetika
Kosmetikos rinkoje šiuo metu dominuoja nedidelis skaičius tarptautinių korporacijų, kurių daugumos kilmė siekia XX a. pradžią.
Butkų Juzė
Biografija
Nebegalėdamas gauti darbo mokykloje, apsigyveno Aukštkalviuose prie Kartenos ir ten pradėjo ūkininkauti. Tačiau nelabai sekėsi, todėl įsidarbino Klaipėdos „Ryto“ spaustuvėje korektoriumi, redagavo „Darbininkų balsą“. 1933 m. Kretingoje įsteigė pirmąją spaustuvę „Inkaras“, kurioje buvo leidžiamas savaitraštis „Savaitė“, etiketės, blankai. 1937–1939 m. dirbo Palangos ir Vilniaus bibliotekose. 1940 m. sovietams okupavus Lietuvą, paskirtas Prienų gimnazijos mokytoju. 1943 m. apsigyveno Telšiuose ir įsidarbino Telšių dramos teatre. 1945 m. gegužės 1 d. paskirtas Telšių „Alkos“ muziejaus direktoriumi. Taip pat važinėjo į Klaipėdą, kur Pedagoginiame institute dėstė lietuvių kalbą. Klaipėdoje staiga ir mirė. Palaidotas Telšių kapinėse.
Butkų Juzės sodybvietę Pažvelsyje žymi kaštonas ir koplytstulpis (tautodailininkas A. Zuzevičius).
Kosmetika
Istorija
Pirmasis archeologinis kosmetikos naudojimo įrodymas yra iš senovės Egipto ir datuojamas maždaug 4000 m. pr. m. e. Kosmetiką taip pat naudojo senovės graikai ir romėnai.
Butkų Juzė
Kūryba
Nuo 1910 m. bendradarbiavo lietuviškuose leidiniuose „Aušrinė“, „Žemaitis“, „Lietuvos žinios“, karo metu Rusijoje ėjusioje „Naujojoje Lietuvoje“, „Dienovidyje“, taip pat „Naujienose“ (JAV), Klaipėdos krašto leidiniuose. 1932 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą.
Parašė scenos vaizdelių, pjesę „Palaidūnas“ (1925 m.) Pasirašinėjo slapyvardžiais Bočių atmintojas, Kurtuvėnų savanoris, Ginklo draugas, Šyvinis, Gumbutis, Juodlis Širvys ir kt. Išvertė J. V. Gėtės „Egmontą“, „Ifigeniją“, „Torkvato Taso“, Levo Tolstojaus „Tėvą Sergijų“ ir kt. Dalis kūrybos tebėra nepaskelbta (drama „Vargūna“, romanas „Trys juodi mėnuliai“ ir kt.).
Kosmetika
Istorija
Senasis testamentas aprašo kosmetikos naudojimą tarp žydų (pvz., 2 Karalių 9:30), tas laikotarpis apytiksliai datuojamas 840 m. pr. m. e.
Viduramžiais ir renesanso laikotarpiu vakarų Europoje kosmetikos vartojimas buvo ypač paplitęs, tačiau apsiribojo aukštesniosiomis klasėmis.
Tam tikrais istorijos laikotarpiais į kosmetiką būdavo žiūrima neigiamai. Pavyzdžiui, XIX a. Anglijoje ją naudodavo daugiausiai tik prostitutės, o karalienė Viktorija viešai pasmerkė veido dažymą kaip netinkamą ir vulgarų paprotį, priimtiną tik aktoriams. Adolfas Hitleris taip pat manė, kad kosmetika tinkama tik klounams, o ne aukštesniosios rasės moterims.
Iki XX a. vidurio kosmetikos naudojimas išplito beveik visose pasaulio kultūrose.
Puošnusis rojaus paukštis
Puošnusis rojaus paukštis (Paradisaea decora) – žvirblinių (Passeriformes) būrio rojaus paukščių (Paradisaeidae) šeimos paukštis.
Lapinas
Lapinas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Lapinienė (ištekėjusi moteris) ir Lapinaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šuo
Naminis šuo arba šuo (Canis lupus familiaris) – šuninių (Canidae) šeimos, šunų (Canis) genties naminis gyvūnas.
thumb|250px|right|[[Čihuahua (šuo)|Čihuahua - mažiausia naminių šunų veislė]]
Iki šiol naminių šunų kilmė neišaiškinta: vieni mokslininkai mano, kad jie galbūt kilę iš pilkųjų vilkų (Canis lupus), bet kiti mano, kad pilkieji vilkai nėra naminių šunų protėviai, ir šunys buvo prijaukinti iš jau išnykusios, mums nežinomos kitos šunų (Canis) genties rūšies, dažnai minint nežinomą vilkų rūšį.
Tad priklausomai nuo šaltinio, mokslinėje literatūroje, kurioje neigiami pilkieji vilkai kaip tiesioginiai naminių šunų protėviai, ir laikomi atskira rūšimi, rašomi Canis familiaris, tie šaltiniai, kurie juos kildina iš pilkųjų vilkų ir laikomi jų porūšiu, rašomi – Canis lupus familiaris.
Prijaukinimo istorija
Naujausių tyrimų duomenimis, kurie buvo publikuojami 2015 metų mokslo žurnale Current Biology, naminiai šunys buvo prijaukinti paskutiniojo ledynmečio epochoje prieš 27 000 – 40 000 metų. Ankstesniais tyrinėjimais buvo manyta, kad dabartinių naminių šunų protėviai prijaukinti ir nuo vilkų atsiskyrė ne daugiau kaip prieš 14 000-16 000 metų ir buvo manoma, kad anksčiausiai prijaukinti šunys buvo dabartinių laukinių Australijos šunų dingų protėviai.
Naminiai šunys kilo iš pirmykščių vilkų rūšies, kurie Europoje pasirodė maždaug prieš milijoną metų, Amerikos žemynuose – maždaug 700 000 metų vėliau. Dabartiniai pilkieji vilkai ir naminiai šunys priskiriami tai pačiai šunų (Canis) genčiai, bet dabartinės vilkų rūšys nėra artimai susijusios su pirmykščių vilkų rūšimi ar rūšimis, kurias žmonės prijaukino. Tai reiškia kad dabartinių naminių šunų tiesioginiai protėviai yra išnykę.
Seniausi rasti šuns palaikai – apie 14 000 metų senumo Vokietijoje, taip pat 13 500 metų senumo Izraelyje, taip pat yra gyvenę Amerikoje iki europiečių atvykimo.
Naminiai šunys buvo žmonių pirmieji prijaukinti gyvūnai. Gali būti, kad jie buvo nepriklausomai prijaukinti keliuose Žemės regionuose, tačiau genetiniai tyrimai rodo, kad visi šunys kilę iš eurazinės veislės, ypač linkstama manyti apie regionus pietinėje Kinijoje, Pietryčių Azijoje, bei Vidurio Aziją.
Naminiai šunys Lietuvoje
Lietuvoje šunys kaip naminiai gyvūnai atrandami nuo pat paskutiniojo ledynmečio pabaigos.
Paskirtis
Daugelyje šalių šunys dažniausiai laikomi kaip naminiai gyvūnėliai, nors įvairios šunų sporto rūšys leidžia jiems parodyti savo įgimtus sugebėjimus, o kai kurios šunų veislės iki šiol atlieka savo tradicines funkcijas – saugo avių ir galvijų bandas, taip pat naudojami narkotikų ar sprogmenų paieškai.
Naminių šunų veislės
Pasaulyje yra išvesta tūkstančiai naminių šunų veislių, pasižyminčių stebinančia įvairove. Skirtingų veislių šunų ūgis siekia nuo kelių centimetrų iki beveik metro, kailio spalva gali būti nuo baltos iki juodos, įvairių rudų ir pilkų atspalvių. Šunys lengvai treniruojami.
Rega
Kad skirtų spalvas, akies tinklainė naudoja „kūgelius“ – spalvų receptorius. Šunų akyse yra dviejų tipų kūgeliai, kurie leidžia matyti mėlyną ir geltoną spalvas bei jų derinius (dichromatinė rega), – rodo VCA Animal Hospitals atlikti tyrimai. (Normalūs žmonės, nesergantys daltonizmu, turi raudonos, žalios ir mėlynos spalvos receptorius.)
Meškinis pavianas
Meškinis pavianas, arba čakma (Papio ursinus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatas, priklausantis markatų pošeimiui. Didžiausias iš visų pavianų ir turi nusvirusį snukį ir atsikišusias šnerves.
Ketūnų apylinkė
Ketūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sedos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Sedos rajonui. 1954 m. prijungta Padagų apylinkė, dalis Kulšėnų apylinkės ir dalis Paežerės apylinkės, o dalis Ketūnų apylinkės prijungta prie Užežerės apylinkės. 1963 m. prijungta Šerkšnėnų apylinkė. 1968 m. gegužės 29 d. apylinkės centras perkeltas į Šerkšnėnus, tad Ketūnų apylinkė reformuota į Šerkšnėnų apylinkę.
Poliarizacija
Poliarizacija – skersinės bangos ašinės simetrijos sutrikdymas bangos sklidimo krypties atžvilgiu. Tik skersinės bangos gali būti poliarizuotos, kadangi esant poliarizacijai yra keičiama jų virpesių orientacija. Todėl išilginėms bangoms (pvz., garsui skysčiuose ar dujose), kurių virpesių sklidimo kryptis nukreipta išilgai bangos sklidimo krypties, poliarizacija nepasireiškia. miniatiūra|254x254px|Poliarizuotos šviesos sklidimas pro poliarizuojantį filtrą. Keičiantis kampui tarp filtro ir šviesos poliarizacijos plokštumų, kinta praeinančios pro filtrą šviesos kiekis. Sąvoka naudojama įvairiose mokslo šakose, kurių vienas pagrindinių tyrimo objektų yra bangų sklidimas, pvz., optika ar seismologija.
Šviesos poliarizaciją atrado prancūzų mokslininkas Étienne-Louis Malus 1808 m., tiriant nuo lango atsispindėjusios šviesos kelią per dvejopai šviesą laužiantį kristalą. Buvo pastebėta, kad nors šviesa buvo dvejopai laužiama, tačiau Saulės atspindys buvo tik vienas. Vėliau, naktį tiriant žvakės atspindį nuo vandens, Malus pastebėjo, kad sukant kristalą keičiasi žvakės abiejų atspindžių ryškis. Jo pavarde pavadintas Maluso dėsnis, nusakantis šviesos, praeinančios pro poliarizatorių, intensyvumo priklausomybę nuo poliarizatoriaus pasukimo kampo.
Natūrali (nepoliarizuota) šviesa yra sudaryta iš daug mikrospinduolių, skleidžiančių skirtingos vienodai tikėtinos poliarizacijos, nekoherentines šviesos bangas. Nepoliarizuotos šviesos sudėtyje gali būti elipsiškai, apskritimiškai bei tiesiškai poliarizuotų bangų. Jos efektinio elektrinio lauko vektorius \vec{E}(t) per vieną bangos virpesių periodą brėžia neuždarą kreivę. Dalinai poliarizuota šviesa sudaryta iš visiškai nepoliarizuotos bei poliarizuotos šviesos. Ją sudarantys spinduoliai virpa labiausiai tikėtinų krypčių virpesiais. Kiekybiškai ji nusakoma poliarizacijos laipsniu. Visiškai poliarizuotos šviesos virpesių pobūdis kiekviename erdvės taške yra vienodas.
Sergejus Liapunovas
Sergejus Liapunovas (, 1859 m. lapkričio 30 d. Jaroslavlis – 1924 m. lapkričio 8 d. Paryžius) – rusų kompozitorius, pianistas, dirigentas.
Poliarizacija
Teorinis apibūdinimas
Plokščios bangos pavyzdžiu apibūdinti poliarizacijos būsenas naudojama elektromagnetinė banga. Izotropinėje ir vienalytėje aplinkoje elektromagnetinė banga yra apibūdinama trimis vektoriais – bangos sklidimo krypties vektoriumi \vec{k}, magnetinio lauko virpesių stiprio vektoriumi \vec{H} bei elektrinio lauko virpesių stiprio vektoriumi \vec{E}. Šie trys vektoriai tarpusavyje ortogonalūs ir susieti Maksvelo lygtimis. Elektromagnetinės bangos poliarizacijai apibūdinti dažniausiai naudojamas jos elektrinis laukas. Jeigu banga Dekarto koordinačių sistemoje sklinda išilgai z ašies, tada ją galima apibūdinti pasinaudojant dvejomis monochromatinėmis tarpusavyje statmenomis bangomis, irgi sklindančiomis išilgai z ašies.
Bendru atveju banga aprašoma:
Sergejus Liapunovas
Biografija
Tėvas astronomas, Demidovo teisės licėjaus direktorius Michailas Liapunovas, broliai matematikas Aleksandras Liapunovas ir kalbininkas Borisas Liapunovas. Tėvui 1868 m. mirus motina su vaikais 1870 m. persikėlė į Žemutinį Naugardą. Baigė Žemutinio Naugardo gimnaziją. 1883 m. baigė Maskvos konservatorijos S. Tanejevo kompozicijos ir fortepijono klasę.
Poliarizacija
Teorinis apibūdinimas
A_x, A_y – bangos x ir y komponenčių amplitudės.
Sergejus Liapunovas
Biografija
1910–1923 m. dėstė Sankt Peterburgo konservatorijoje; profesorius. Koncertavo kaip pianistas ir dirigentas.
Poliarizacija
Teorinis apibūdinimas
\varphi_x,\varphi_y – pradiniai faziniai poslinkiai x ir y ašyse.
Sergejus Liapunovas
Biografija
Kūryboje tęsė „Galingojo sambūrio“ tradicijas. Kūriniuose fortepijonui (2 koncertai, 1809 m., 1909; Ukrainietiškoji rapsodija fortepijonui ir orkestrui, 1907; sonata, preliudai) plėtojo etnografinį ir virtuozinį M. Balakirevo stilių. Dar sukūrė dvi simfonijas (1887 m., 1917 m.), simfoninių poemų, koncertą smuikui ir orkestrui (1915 m.), romansų.
Poliarizacija
Teorinis apibūdinimas
\vec{i}, \vec{j} – atitinkamai x ir y ašies vienetiniai vektoriai.
Joneso analizė
Šią lygtį galima užrašyti vieno stulpelio vektoriaus forma.
Pašalinus nuo laiko priklausomus narius, gaunama
Tai šviesos bangos elektrinio lauko Joneso vektorius, kuris žymimas J.
Tiesinė poliarizacija
Plokščiosios tiesiškai poliarizuotos bangos virpesių stiprio vektorius plokštumoje, statmenoje bangos sklidimo krypčiai, virpa išilgai tiesės. Dekarto koordinačių sistemoje tiesiškai poliarizuota bangą, kurios krypties vektorius \vec{k} sklinda išilgai z ašies, galima įsivaizduoti kaip dviejų irgi tiesiškai poliarizuotų bangų, iš kurių vienos virpesiai sklinda išilgai x ašies, kitos virpesiai sklinda išilgai y ašies, superpozicija. Šių dviejų bangų fazių skirtumas \varphi = 0 arba. miniatiūra|Dviejų tiesiškai poliarizuotų bangų sudėtis.
Apskritiminė poliarizacija
Apskritai poliarizuotos bangos virpesių stiprio vektorius plokštumoje, statmenoje bangos sklidimo krypčiai, brėžia apskritimą, o bėgančioje bangoje brėžia erdvines spirales. Šiuo atveju banga yra sudaryta iš dviejų vienodos amplitudės bangų, tarp kurių fazės skirtumas arba. Bangai sklindant stebėtojo kryptimi ir esant fazės skirtumui vektorius juda prieš laikrodžio rodyklę, ir pagal laikrodžio rodyklę, kai.
Elipsinė poliarizacija
Elipsiškai poliarizuotos bangos virpesių stiprio vektorius plokštumoje, statmenoje bangos sklidimo krypčiai, brėžia elipsę. Apskritiminę bei tiesinę poliarizaciją galima priskirti atskiriems elipsinės poliarizacijos atvejams. Bangai sklindant stebėtojo kryptimi ir esant fazės skirtumui tarp sudedamųjų bangų \varphi < 0, virpesių stiprio vektoriaus viršūnė sukasi prieš laikrodžio rodyklę, o jei \varphi > 0 – pagal laikrodžio rodyklę.
Poliarizacijos pritaikymas ir pavyzdžiai
kairėje|miniatiūra|309x309px|Poliarizuojančio filtro poveikis fotografuojant purvą. Tarp šių dviejų nuotraukų filtras buvo pasuktas 90° kampu.
Poliarizuojantys filtrai
Poliarizuojantys filtrai praleidžia tik tam tikros poliarizacijos šviesą. Jie naudojami saulės akinių gamyboje, siekiant apsaugoti žmogaus akis nuo akinimo. Poliarizuojantys filtrai taip pat naudojami fotografijoje. Jie naudojami fotografuojant šviesą atspindinčius paviršius (vandenį, stiklą), bei dangų, kuris be poliarizuojančio filtro atrodo šviesesnis, negu fotografuojant su filtru.
LCD monitoriai
LCD monitorių ląstelės sudarytos iš dviejų poliarizatorių, tarp kurių yra plonas skysto kristalo sluoksnis. Jeigu optinė ašis statmena poliarizatoriams, šviesa praeina ir ląstelė yra permatoma. Jeigu įjungiama elektrinė įtampa, skysto kristalo molekulės persiorientuoja ir ląstelė dvejopai laužia šviesą. Ląstelė tada tampa nepermatoma ir atrodo juoda.
Rega
Kai kuriomis sąlygomis žmonės gali regėti šviesos poliarizaciją. Žiūrint į gerai apšviestą paviršių, pvz. kompiuterio monitorių, pro poliarizatorių ir jį sukant, yra įmanoma pamatyti Haidingerio teptuką – dvi, vieną geltoną, kitą mėlyną – peteliškės formas. Priežastis, kodėl matomas Haidingerio teptukas – žmogaus akies geltonosios dėmės dichroizmas.
Kai kurios vabzdžių rūšys, tarp jų bitės, skėriai ir skruzdės, naudojasi Saulės šviesos daline poliarizacija navigacijos tikslams.
Geltonasis bobramunis
Geltonasis bobramunis (Anthemis tinctoria) - astrinių (Asteraceae) šeimos, bobramunių (Anthemis) genties augalas. Liežuviški ir vamzdiški žiedai geltoni. Lapai plunksniški, lapeliai plunksniškai suskaldyti, apatinė pusė plaukuota. Graižai pavieniai stiebo ir šakų viršūnėje. Vaisiai keturbriauniai, jų sparneliai siauri. Aukštis 20 – 60 cm.
Japonų klanai
Japonų klanai – didiko ar samurajaus įkurta grupė, kuriai priklausė visos po to einančios kartos. Kai kurie japonų klanai darė didžiulę įtaką valstybės valdymui – kiekvienas klanas įsikurdavo tam tikroje žemėje ir valdydavo tam tikrą teritoriją. Japonijos klanų sąrašas:
Gempeitōkitsu
Gempeitōkitsu (源平藤橘), 4 kilmingieji senosios Japonijos klanai. <!-- thumb|150px|Mon of [[Taira clan]] -->
Kiti klanai ir šeimos
thumb|150px|[[Riūkiū Karalystės emblema]] Okinava:
Alchemistas
Alchemistas – vaistažolių vaistinių preparatų gamintojo specialybė senojoje Rusijoje, atsiradusi Ivano Rūsčiojo laikais.
Alchemistų darbas buvo artimas vaistininkų darbui. Alchemistai gamino vaistines degtines, vaistinius ekstraktus ir antpilus. Taip pat - gydomuosius aliejus, miltelius ir kt. Naudojo tokias operacijas kaip kaitinimas, filtravimas, distiliavimas ir kt.
Distiliuodami degtines su žolėmis gamino cinamonų, gvazdikėlių, apelsininę, citrininę ir kt. degtines. Alchemistų gamintų preparatų receptai pateikti XVII a. gydymo knygose (лечебник).
Alchemistai dirbo Vaistinių prikaze. Kartu su vaistininkais bandė gaunamus vaistus, ruošė vaistažolių mišinius, tepalus.
Glaudžioji jungtis
thumb|right|280px|Glaudžiosios jungtys. A – vidinis paviršius (pvz., į žarnos vidų); B – membranos dalis, nukreipta į vidinį paviršių; C – membranos dalis, nukreipta į pamatinę audinio membraną (į audinių skysčio pusę); a – gleivingas sluoksnis; b – ląstelių dalis, nukreipta į vidinį paviršių; c – ląstelių dalis, nukreipta į pamatinę membraną; d – glaudžiosios jungtys; e – jungtis sudarančių baltymų kompleksai (klodinas, okludinas ir kt.); f – ertmė tarp ląstelių; g – dviejų ląstelių membranos.
Glaudžioji jungtis – viena tarpląstelinių jungčių rūšių, sukabinanti epitelinio audinio ląsteles, taip apsaugodamos nuo skysčių išsiliejimo tarp skirtingų ląstelių sluosnių.
Glaudžiosios jungtis randamos tik stuburinių gyvūnų audiniuose. Bestuburiuose gyvūnuose glaudžiųjų jungčių funkciją atlieka pertvarinės jungtys.
Vaidmuo organizme
Viena pagrindinių epitelinių ląstelių funkcijų – atskirti įvairius skysčius vieną nuo kito (pvz., žarnų vidinę ertmę ir išorinį audinių skystį, į kurį patenka virškinimo produktai), tačiau kai kurios molekulės gali difunduoti tarp ląstelių. Kad nevyktų netinkamas skysčių maišymasis ir medžiagų pernaša būtų reikiamai reguliuojama, epitelio ląsteles viena su kita „suklijuoja“ glaudžiosios jungtys. Nors baltymams ir kitoms stambesnėms molekulėms glaudžiosios jungtys yra nelaidžios, tačiau skirtinguose epiteliuose įvairios smulkios molekulės pro jas gali „praslysti“.
Be to, glaudžiosios jungtys taip pat stabdo ir membraninių baltymų bei lipidų difuziją pačioje membranoje. Kad vyktų kryptingas medžiagų transportas, skirtingose ląstelės membranos pusėse turi būti skirtingi transporto baltymai bei specialūs lipidai. Pvz., membranos dalyje, esančioje arčiau ploniosios žarnos ertmės turi būti tik molekulės, specializuotos virškinimo produktų pernešimui į ląstelės vidų. Tuo tarpu membranos dalyje, atsuktoje į pamatinę epitelinio audinio membraną, turi būti baltymai ir lipidai, specializuoti medžiagų pernašai iš ląstelės į audinių skystį. Jei šios dalelės membranoje galėtų laisvai migruoti, vyktų nekontroliuotas medžiagų maišymasis, įsiurbimas ir medžiagų pernešimas į audinių skystį sutriktų. Tačiau glaudžiosios jungtys „suklijuoja“ šonines šių ląstelių membranų dalis ir nekontroliuota baltymų ir kitų dalelių difuzija praktiškai sustabdoma. Ši funkcija gali būti sutrikdyta organizmui negaunant pakankamai kalcio. Esant Ca2+ jonų trūkumui sutrikdomas glaudžiųjų jungčių vientisumas ir baltymai bei kitos dalelės gali lengviau difunduoti membranoje.
Epitelio ląstelės glaudžiųjų jungčių laidumą gali reguliuoti. Jei tapląstelinių jungčių laidumas padidinamas, gali vykti pasyvi aminorūgščių ir baltymų pernaša iš skysčio į skystį. Taip ypač svarbu plonosiose žarnose, kai pavalgius jose stipriai pakyla šių medžiagų koncentracija.
Sandara
Pagrindiniai glaudžiąsias jungtis sudarantys baltymai yra klodinai ir okludinai, kurie pagal vietą membranoje priskiriami transmembraniniams (arba integraliniams) baltymams. Svarbesniu laikomas klodinas – šis baltymas vaidina svarbų vaidmenį inkstų epitelio ir kitose ląstelėse, tuo tarpu okludino funkcija nėra aiški.
Glaudžioji jungtis susidaro kai klodinai ar ocludinai, esantys vienos ląstelės membranoje, susijungia su kitos ląstelės membranoje esančiais jungties baltymais. Tokių jungčių vienoje ląstelėje gali būti labai daug – kuo daugiau jų yra, tuo audinio pralaidumas yra mažesnis. Skirtinguose epiteliuose randami ne tik skirtingi baltymai, sudarantys glaudžiąsias jungtis – skiriasi ir jų kiekis, nes įvairūs audiniai atlieka skirtingas funkcijas ir turi būti pritaikyti atitinkamai praleisti medžiagas.
Taip pat glaudžiųjų jungčių formavimo procese dalyvauja ir ZO baltymai. Šie baltymai vadinami periferiniais, nes yra išsidėstę šalia plazminės membranos. Sudarydami glaudžiąsias jungtis klodinai ir okludinai susipina su ZO baltymais, kurie prisijungia prie citoskeletinių aktino gijų taip pritvirtindami vieną ląstelę prie kitos. Kiti baltymai, dalyvaujantys glaudžiųjų jungčių formavime, reguliuoja epitelio ląstelių poliškumą, nukreipia kai kurių medžiagų migravimą plazminėje membranoje reikiama linkme.
Pertvarinės jungtys
Pertvarinės jungtys - analogija stuburinių gyvūnų glaudžiosioms jungtims bestuburiuose gyvūnuose. Šie dariniai stabilesni už glaudžiąsias jungtis – pertvarinių jungčių baltymai jungia ląsteles panašiu principu, tačiau išsidėsto labai reguliariai taip glaudžiai „sulipindami“ ląsteles. Be to, pertvarinės jungtys susidaro ties visu ląstelės membranos paviršiumi. Glaudžiosios jungtys paprastai sujungia tik tam tikrus membranų gabalėlius.
Kajetoniškės
Kajetoniškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Paluknio, prie Luknos upės.
Žalvarniai (Kaišiadorys)
Žalvarniai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Žiežmarių, prie kelio. Telkšo Žalvarnių tvenkinys.
Anastasio Somoza Debayle
Gimė Nikaragvos diktatoriaus Anastasijaus Somosos Garsijos šeimoje. Jaunystėje kartu su broliu Luisu išsiųstas mokytis į JAV. 1943–1946 m. mokėsi JAV karo akademijoje. Grįžęs į Nikaragvą, jis buvo paskirtas Nacionalinės gvardijos vadovu. 1950 m. vedė amerikietę Houp Portokarero. Po tėvo mirties, Nikaragvos vadovu tapo Luisas, o 1967 m. jam mirus, šalies valdymą perėmė Anastasijus Somosa Debailė.
1972 m. pasibaigus Somosos kadencijai, oficialiai jis negalėjo būti perrinktas, todėl sudarė triumviratą, bet pats liko Nacionalinės gvardijos vadu ir faktiniu šalies vadovu. 1972 m. gruodžio 23 d. žemės drebėjimas nuniokojo Managvą, tuo pasinaudojęs Somosa įvedė karinę padėtį ir pasiskelbė šalies vadu. Diktatorius pasisavino didžiąją dalį tarptautinės paramos, kuri buvo skirta miesto atstatymui. 1974 m. Somosa buvo perrinktas naujai kadencijai. Diktatoriui didėjo spaudimas ne tik iš kairiųjų opozicijos, bet ir iš katalikų bažnyčios, žmogaus teisių aktyvistų. JAV valdant Džimiui Karteriui, Somosa nebebuvo remiamas, kas leido aktyvesnę veiklą pradėti partizaninei kairiųjų grupuotei – sandinistams. Galiausiai, Somosą rėmė tik Izraelis, bet JAV uždraudė jam tiekti ginkluotę Nikaragvai. 1979 m. Somosa pasitraukė iš šalies, bet JAV atsisakė jam suteikti prieglobstį. Tuomet jis išvyko į Paragvajų, tuo metu valdytą diktatoriaus Alfredo Stresnerio. Po Somosos išvykimo jo diktatūrinis režimas žlugo – šalį užėmė sandinistai.
1980 m. Somosa buvo nušautas šalia savo namų Asunsjone. Pasikėsinimą surengė 7 sandinistų partizanų brigada.
McDermott, Will & Emery
McDermott Will & Emery L.L.P. - tarptautinė advokatų kontora, viena iš 10 didžiausių teisės firmų (law firm) JAV bei iš 20 visame pasaulyje. Būstinė - Čikagoje (Ilinojus). Įkurta 1934 m. Steigėjai Edward H. McDermott ir William M. Emery. Apie 2 300 darbuotojų (per 1 000 advokatų). 15 biurų JAV ir Europoje.
Lietuva
1991 m. Lietuvoje pradėjo veikti JAV teisės firmos „McDermott, Will & Emery“ Vilniaus biuras.
Nuo 1992 m. iki 1999 m. JAV teisės firmos „McDermott, Will & Emery“ Vilniaus biuro vadovavo advokatė Eugenija Sutkienė.
1994-2001 m. Vilniaus biuro teisininkas buvo Jonas Pilkauskas (vėliau - vienas iš advokatų kontoros „Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai“ vadovų, partneris).
Nuo 1997 m. Vilniaus biuro advokatas buvo Jonas Masiokas (nuo 2003 m. liepos 1 d. - advokatų kontoros „Bernotas ir Dominas Glimstedt“ partneris).
2004 m. „Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai“ ir Baltijos šalių kontorų teisininkai pradėjo bendradarbiauti, siekdami vieningos kontoros statuso ir pavadinimo kartu su partneriais Estijoje ir Latvijoje, kūrė bendrą verslo teisės kontorų aljansą.
2008 m. rugsėjo mėn. „Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai“ drauge su vienomis iš pirmaujančių latvių ir estų advokatų kontorų - Grunte & Cers (Latvija) ir Tark & Co (Estija) - susijungė į trijų kontorų tinklą „TLS Alliance“. 2008 m. „TLS Alliance“ strateginiu partneriu Baltarusijoje tapo advokatų kontora „Vlasova Mikhel & Partners“.
2010 m. rugsėjo mėn. „Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai“ kartu su Estijos „Tark & Co“ bei Latvijos advokatų kontora „Grunte & Cers” baigė sujungimo procesą ir veiklą nuo šiol vykdo vieningos kontoros „Tark Grunte Sutkiene” vardu.
Rangų lentelė
thumb|250px|Rangų lentelė Rangų lentelė arba rangų tabelis – pareiginių laipsnių lentelė Rusijos imperijoje, kuri nurodė civilinių, karinių ir dvaro laipsnių vyresniškumo eilę. Patvirtinta caro Petro I 1722 m. sausio 24 d. (vasario 4 d.) ir panaikinta 1917 m.
Istorija
Įstatymas apie Rangų lentelę paremtas panašiomis laipsnių lentelėmis, kurios egzistavo to meto Prancūzijoje, Prūsijoje, Švedijoje ir Danijoje. Petras I šį įstatymą panaudojo kaip priemonę kovai su tradicijomis, kai kilmė lemdavo žmogaus galimybę užimti tam tikras pareigas ir tarnauti Rusijos imperatoriui. Rangų lentelė nurodė žmogaus padėtį pagal jo tarnybą carui, o ne pagal kilmę ar bajorišką giminės vyresnybę. Lenelėje visi kariniai, civiliniai ir dvaro laipsniai sudėlioti į 14 klasių. Valdininkas ar karininkas turėjo atitikti tam tikrus reikalavimus, kad galėtų užimti aukštesnės klasės pareigas. 1-5 klasių laipsnius galėjo suteikti tik pats Rusijos imperatorius.
Pradinis lentelės variantas suklasifikavo 262 civilinius ir karinius (pėstininkų, gvardijos, artilerijos ir laivyno) laipsnius. XVIII a. pabaigoje daugelis tų senųjų laipsnių buvo panaikinti.
Rangas ir pagarba
Už reikalavimą viešose iškilmėse bei oficialiuose renginiuose suteikti pagarbą ir/ar vietą, aukštesnę, nei priklauso pagal laipsnį, būdavo baudžiama bauda, kuri buvo lygi baudžiamojo dviejų mėnesių algai. Vienas trečdalis baudos sumos būdavo atiduodamas skundėjui, o likusius pinigus perduodavo ligoninėms. Tokia pati bauda buvo numatyta už savo vietos užleidimą žemesnio rango asmeniui.
Nekilmingi valdininkai ar kariškiai, pasiekę tam tikrą lentelės numatytą klasę, automatiškai tapdavo bajorais. Valdininkas, pakeltas į 14 klasės laipsnį, automatiškai gaudavo asmeninę bajorystę, o, gavęs 8 klasės laipsnį, gaudavo paveldimą bajorystę. Karininkai paveldimą bajorystę gaudavo kartu su 14 klasės laipsniu.
1856 m. klasės, suteikiančios paveldimą bajoro titulą buvo paslinktos: civiliai jį gaudavo kartu su 4 klasės laipsniu, o karininkai – su 6 klasės laipsniu. Pvz., Vladimiro Lenino tėvas dirbo Rusijos švietimo sistemoje ir darydamas karjerą 1874 m. gavo tikrojo valstybės patarėjo laipsnį, kuris kartu suteikė ir paveldimą bajorystę.
Asmenys, tarnavę kitose valstybėse, atitinkamą laipsnį Rusijos imperijoje galėdavo gauti tik tada, jeigu Rusijoje patvirtindavo tenai jų užimtą padėtį. Tituluotų bajorų palikuonys, skirtingai nei netituluoti asmenys, turėjo teisę dalyvauti dvaro renginiuose, bet negaudavo jokio laipsnio, kol jo neužsitarnaudavo. Tiek karinius, tiek civilinius laipsnius teikdavo už ištarnautą laiką arba už tarnybinius nuopelnus.
Rangų lentelės įstatymas reikalavo, kad kiekvienas turi turėti ekipažą ir mundurą, kurie atitinka jo laipsnį. Vieša bausmė aikštėje arba vieši kankinimai atima laipsnį, kuris gali būti grąžintas tik už ypatingus nuopelnus, atskiru įsakymu. Ištekėjusi moteris turi elgtis pagal jos vyro laipsnį ir gali būti baudžiamos baudomis, jei nusikals savo laipsniui. Dukroms pripažįstamas keliais laipsniais žemesnis laipsnis, negu turi jų tėvas.
Asmuo, gavęs bet kurį iš 8 pirmųjų civilinių ar dvaro rangų, tampa vyresniuoju bajoru su paveldima bajoryste („net jei būtų žemos giminės“). Kariškiai gauna paveldimą bajorystę kartu su pirmuoju vyresniojo karininko laipsniu (обер-офицерский чин). Tokiais atvejais tą bajorystę paveldi tik tie vaikai, kurie gimė po tos bajorystės gavimo. Jei po paveldimos bajorystės gavimo daugiau vaikų negimė, tuomet galima kreiptis su prašymu, kad bajorystė būtų suteikta kažkuriam iš ankstesniųjų vaikų.
Karjeros laiptai
Rangų lentelė numatė perkėlimą iš žemesnės į aukštesnę klasę kas kelerius tarnybos metus. XIX a. viduryje galiojo taisyklės, pagal kurias nuo 14 iki 9 klasės į aukštesnę klasę kelta po 3 metų išdirbio, iš 9 į 8 – po ketverių metų, iš 8 į 7 – po 5-erių metų, iš 7 į 6 – po šešerių metų, iš 6 į 5 – po ketverių metų, nuo 5 į 4 – po trejų metų.
1-2 klasės buvo įtakingiausios. Jas skirstė Imperatorius. 1–5 klasės vienijo aukščiausius biurokratijos atstovus, veikiančius valstybės politikos kryptį. 2 grupė – 6-8 klasės sudarė vykdomąją valdžią, o 9–14 klasių valdininkai galėjo atlikti kanceliarines arba žemas vykdomąsias pareigas.
Lapinskienė
Lapinskienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Lapinskaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Lapinskas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Makovas
Makovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kobilino Božimų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 22 km į šiaurės rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 34 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Čia apie 1575 m. gimė LDK kartografas ir raižytojas Tomašas Makovskis.
1827 m. kaime buvo 14 namų ir 91 gyventojas. 1921 m. kaime buvo 29 namai ir 167 gyventojai, iš kurių 79 vyrai ir 88 moterys, 159 lenkai ir 8 žydai.
Znamenka
Znamenka  – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Kirovohrado srityje, į šiaurės rytus nuo Kropivnyckio. 29,4 tūkst. gyventojų (2001 m.). Lokomotyvų ir vagonų depas, daržovių konservų fabrikas, pieninė.
Istorija
Znamenka pradėjo kurtis XVIII a. pr. Miesto teises gavo 1938 m.
Lašiškė
Lašiškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Biržų Lauko, prie Bremenos ir jos mažo intako santakos, į rytus nuo Groblinės miško. Aukščiausias kaimo taškas – 106 m virš jūros lygio.
Estijos futbolo varžybos 1940–1941 m.
Estijos futbolo varžybos 1941 m.
Argentininė kortaderija
Argentininė kortaderija (Cortaderia selloana), dar vadinama pampų žole – miglinių (Poaceae) šeimos žolinių augalų rūšis, kilusi iš Pietų Amerikos (pampų ir Patagonijos).
Auga greta tankiais sąžalynais; aukštis iki 3-4 m. Lapai visžaliai, siauri ir ilgi (ilgis 1-2 m, plotis iki 1 cm) su labai aštriais, greitai sužaloti galinčiais kraštais. Žiedai susitelkę į tankią baltą šluotelę, kurios ilgis 20-40 cm. Ji būna įsitvrtinusi 2-3 m ilgio stiebo gale.
Argentininė kortaderija greitai plinta, nereikli klimatinėms sąlygoms, sunkiai išnaikinama. Dažnai auginama kaip dekoratyvinis augalas.
Lapė (reikšmės)
Lapė − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Lapienė (ištekėjusi moteris) ir Lapytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Gyvūnas:
Agasio nykštukė
Agasio nykštukė (Apistogramma agassizii) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų rūšis.
Gyvena Pietų Amerikoje, Amazonės regione, stovinčiame ar lėtai tekančiame vandenyje. Spalva gelsvai rusva, išilgai kūno ligi pat uodegos eina plati tamsi juosta. Patinėliams būdinga pailgėjusi ieties pavidalo uodega. Uodega oranžinė, mėlynais krašteliais, o nugaros pelekas - vienspalvis, taip pat oranžinis. Nugarėlė violetinės spalvos, o ant galvos ir kūno - daug mažų mėlynų taškelių. Patinėliai užauga maždaug iki 8 cm, patelės – 6 cm.
Laikomos akvariumuose. Rekomenduojama laikyti vieną patinėlį ir kelias pateles, kitos žuvytės akvariume turėtų būti mažesnės ir neagresyvios, tokiu būdu išvengiama konfliktų, kadangi šios žuvys yra teritorinės ir gina savo gyvenamą vietą. Akvariume jiems būtina dažnai keisti bent dalį vandens, kad nesusikauptų dideli nitratų kiekiai, kuriems šios žuvys yra labai jautrios.
Rudoji pečialinda
Rudoji pečialinda (Phylloscopus fuscatus) – devynbalsinių (Sylviidae) šeimos paukštis, priklausantis pečialindų genčiai. Veisiasi Rytų Azijoje. Gyvena drėgnuose taigos miškuose ir pelkėse. Lizdą suka žemai krūmuose. Deda 5-6 kiaušinius. Maitinasi vabzdžiais.
Į Lietuvą užklysta atsitiktinai pavieniai paukščiai rudeninių migracijų metu.
Bengalai
Bengalai (sav. বাঙালি baŋgali) – daugiausia Bengalijoje, Indijos subkontinente, gyvenanti tauta, turinti keturių tūkstantmečių istoriją. Jie kalba bengalų kalba (বাংলা Bangla), priklausančia rytinei indoarijų kalbų grupės šakai. Tačiau jie yra heterogeniški žmonės, nes arijai maišėsi su kaimynais, tad jiems giminingi dravidai ir kitos Rytų Indijos tautų grupės. Tai trečia pagal dydį tauta po hanų, kinų ir arabų. Bengalai gyvena Bangladeše, kur sudaro daugumą gyventojų. Daug bengalų yra šiose Indijos provincijose: Asamo, Orisos, Džarkando, Vakarų Bengalijoje, Tripuroje. Daug bengalų gyvena Singapūre, Kuveite, Malaizijoje, Saudo Arabijoje, Jungtinėje Karalystėje, Kanadoje, JAE, JAV
Milevo Zabielnė
Milevo Zabielnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kobilino Božimų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Kobilin Božimų, apie 28 km į šiaurę nuo Mazovijos Vysokio ir apie 34 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 28 namai ir 84 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 21 namas ir 135 gyventojai, iš kurių 68 vyrai ir 67 moterys, 42 lenkai ir 8 žydai.
Žalvėderiai
Žalvėderiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Žvirgždaičių.
Raseinių herbas
Raseinių herbas – vienas iš Raseinių miesto ir Raseinių rajono savivaldybės heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo skydo sidabriniame lauke šokanti auksinė juodomis dėmelėmis lūšis sidabriniais nagais ir dantimis bei raudonu liežuviu, užpakalinėmis kojomis besiremianti į žalią papėdę.
Simbolika
Raseinių herbo simbolio kilmė siejama su nuo senų laikų garsėjusiais dideliais šio krašto miškais ir medžioklėmis.
Istorija
1792 m. kovo 20 d. lietuvos ir Lenkijos valdovas Stanislovas Augustas Raseiniams suteikė Magdeburgo teises ir herbą. 1791–1792 m. Lietuvos Metrikoje dailininko Tadeušo Dmachovskio nupieštame apskritimo formos herbe vaizduojama į dešinę pusę šuoliuojanti lūšis, auksinė, juodais taškučiais mėlyname dugne, žaliame kilime. Valdovo privilegijoje rašoma: „(…) o kad tas miestas, antspauduodamas tiek teismo, tiek miesto valdymo reikalų išrašus ir oficialius raštus, patirtų tikrą garbę, suteikiame jam lūšies herbą, tai yra matyti pavaizduota: šį herbą leidžiame tam miestui naudoti antspauduose ir visokiuose ženkluose“.
1857 m. prie Heroldijos departamento buvo įsteigtas specialus Herbų skyrius, o jo valdytoju paskirtas energingas ir heraldikos dalykus išmanantis žmogus – baronas Bernardas Kohne. Jis 1861 m. parengė visų Lietuvos apskričių herbų naujus projektus: gubernijų herbus iškėlė į skydo viršutinį laisvąjį kampą, be to daugeliui herbų pasiūlė visai naujas figūras, nes senosios, anot jo, buvo neheraldiškos. Raseinių herbe – žalias laukas auksiniu dvišakiu buvo padalintas į tris dalis ir į kiekvieną įdėta po auksinį obuolį. Visi apskričių herbai virš skydo kaip apskrities simbolį privalėjo turėti sidabrinę trijų bokštų mūro karūną. B. Kohne projektas nebuvo įgyvendintas, nors ir buvo padarytas daug profesionaliau bei įdomiau nei ankstesnieji.
XX a. pradžioje Lietuvoje prikeldamas iš užmaršties heraldikos palikimą, itin daug nuveikė iš Raseinių krašto kilęs dailininkas, archeologas ir muziejininkas Tadas Daugirdas (1852–1919). Po to, kai 1918 m. vasario 16 d. Lietuva buvo paskelbta nepriklausoma valstybe, išleisti 24 nespalvoti atvirukai su svarbiausių Lietuvos miestų herbais.
Newsboys
Newsboys – krikščioniško poproko grupė susikūrusi Kvinslande, Australijoje. Grupė yra išleidusi 16 studijinių albumų iš kurių 6 yra pripažinti auksiniais. Šiuo metu grupę sudaro vedantysis vokalistas Michael Tait, klavišiniai – Jeff Frankenstein, gitara – Jody Davis ir būgnai – Duncan Phillips.
Apie grupę
Grupę 1985 m. suformavo du jaunuoliai: Piteris Furleris ir jo mokyklos draugas Džordžas Perdikisas. Kiti du jaunuoliai prisijungė netrukus. Tai buvo Furlerio geriausias draugas Džonas Džeimsas ir bosistas Šonas Teiloras. Iš pradžių grupė buvo pasivadinusi The News, bet po persikėlimo į JAV pavadinimą pakeitė į Newsboys. Tai buvo padaryta norint išvengti konfliktų su JAV grupe Huey Lewis and the News. 1987 metų pabaigoje, atvykus į Jungtines Amerikos Valstijas, grupė Newsboys pasirašė sutartį su kompanija Refuge Communications ir jau 1988 m. išleido savo pirmąjį albumą Read All About It. Dar po dvejų metų Newsboys išleido kitą savo albumą Hell Is for Wimps ir pradėjo aktyviai koncertuoti JAV ir visame pasaulyje. Grupė yra pelniusi Grammy ir GMA Dove apdovanojimus.