cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SPA 6A
Naudojimas
miniatiūra|SPA 6A variklis, Lenkijos aviacijos muziejus, [[Krokuva]] SPA 6A buvo montuojamas į Pirmojo pasaulinio karo metu ir ankstyvuoju tarpukariu Italijoje gamintus orlaivius:
Variklis taip pat buvo montuojamas į Lenkijoje gamintas licencinius lėktuvus Ansaldo A.1 ir Barteli BM-5b.
Mykolas Pšezdzieckis
Mykolas Pšezdzieckis (g. 1747 m. gegužės 1 d. – m. 1799 m.) – Lietuvos didysis raštininkas 1777 metais, pasiuntinys nuo Podolės vaivadijos į Ketverių metų seimą 1790-1792, Pinsko seniūnas 1772 metais, Bluduinės seniūnas ir Minsko vaitas, Juodosios salos grafas.
Biografija
Antano Pšezdzieckio ir Katerinos Oginskaitės sūnus. Vedęs Mariją Mostovską, turėjo saūnus: Konstantiną ir Karolį.
Buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius nuo Livonijos vaivadijos 1764 metais. Karūnos iždo komisijos 1775 metais narys.
Apdovanotas Baltojo erelio ir ordinu ir Švento Stanislovo ordinais.
Sam Cooke
Samuel Cook (Samuelis Kukas g. 1931 m. sausio 22 d. – 1964 m. gruodžio 11 d.) geriau žinomas sceniniu vardu Sam Cooke – XX a. amerikiečių atlikėjas, dainų autorius ir verslininkas. Dažniausiai laikomas vienu pirmųjų, išgarsinusių ir didžiulę įtaką padariusių soul muzikai atlikėjų. Cooke'as tituluojamas soul muzikos karaliumi dėl savito balso bei nemenko įnašo į šį žanrą, taip pat prisidėjęs prie populiariosios muzikos vystymosi.
Sam'o indėlis į soul muziką prisidėjo prie kitų gerai žinomų atlikėjų, tokių kaip Aretha Franklin, Al Green, Stevie Wonder bei Marvin Gaye iškilimo. Be muzikos, jis buvo aktyvus kovotojas už piliečių teises, naudodamasis savo atlikėjo įtaka bei populiarumu tiek tarp baltaodžių, tiek tarp juodaodžių. Cooke'as palaikė glaudžius ryšius su boksininku Muhammad Ali ir Malcolm X.
1964 m. jis buvo pašautas vienos motelio valdytojos Los Andžele, kuri teigė siekusi nuo jo apsiginti, o vėliau pati teisėsauga patvirtinusi, jog tai buvo pateisinama žmogžudystė. Cooke'o artimieji abejojo anuomet pateiktomis versijomis dėl žmogžudystės ir tikėjo teorija, jog tai galėjo būti tyčinis susidorojimas dėl jo nemenko populiarumo.
Asmeninis gyvenimas
Cooke'as buvo du kartus vedęs. Pirmoji santuoka sukurta su Dolores Elizabeth Milligan, su kuria 1958 m. išsiskyrė. Kitąmet ji žuvo automobilio avarijoje, o Cooke'as padengė jos laidotuvių išlaidas. Dar 1958 m. jis vedė Barbara Campbell, su ja susilaukė trijų vaikų. Yra žinoma, kad Cooke'as turėjo dar bent tris nesantuokinius vaikus. Pavyzdžiui, viena moteris iš Filadelfijos 1958 m. teigė, jog soulo legenda yra jos sūnaus biologinis tėvas, todėl atlikėjas ne teismo tvarka sutarė jai sumokėti 5 tūkst. JAV dolerių kompensaciją.
Smaliavičai
Smaliavìčai (arba Smolevičiai, ) – miestas Baltarusijoje, Minsko srityje, prie Plisos upės (dešinysis Berezinos intakas). Smaliavičų rajono centras.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1448 m. XVI a. vyko prekyba. Smarkiai nukentėjo Šiaurės karo metu (1700–1721 m.). XIX a. buvo miestelis ir dvaras, Barysavo apskrities Smaliavičų valsčius.
1924 m. tapo rajono centru. 1938 m. suteiktos miesto tipo gyvenvietės, 1968 m. – miesto teisės.
Plavys
Pietiniame Plavio krante įsikūrusios Pakniškės, šiauriniame ir rytiniame – Antažiegė ir Didžiadvaris. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos Pakniškių kaime.
Vandenvardis siejamas su žodžiais plova ('užžėlęs ežero krantas, liūnas'), plūsti ('tekėti, bėgti, lietis, piltis'), slav. *plavь ('žema pieva, pelkynė, liūnas').
Epigrama
Epigrama (🇬🇷 „užrašas“) – trumpas, sąmojingas, kartais satyrinio pobūdžio eiliuotas kūrinys. Atsirado senovės Graikijoje iš eiliuotų įrašų antkapiuose, pastatuose, induose. Epigramos būna ne ilgesnės kaip 8–10 eilučių, paprastai dvinarės: pirmose 6–8 eilutėse nusakoma situacija, iškeliamos prielaidos, sukuriama emocinė įtampa, o paskutinėse eilutėse tarsi duodamas atsakymas, pasiekiama „iškrova“, intonacija krinta.
Lietuviškoji epigrama perimta iš antikinės tradicijos. Vienas ankstyviausių jos pavyzdžių – Žemaičių vyskupui Merkeliui Giedraičiui dedikuota Venclovo Daujoto-Labunauskio lotyniška epigrama Mikalojaus Daukšos „Postilėje“ (1599 m.). Daug lotyniškų epigramų yra sukūręs Motiejus Kazimieras Sarbievijus. Epigramas taip pat rašė lietuvių autoriai Adomas Šimelpenigis, Antanas Klementas, Dionizas Poška, jas rašo ir šiuolaikiniai lietuvių poetai Juozas Nekrošius, Aleksas Dabulskis, Juozas Erlickas.
Gurniotai
Gurniõtai – kaimas šiaurės vakarų Baltarusijoje, 13 km į pietvakarius nuo Lydos.
Svajūnas Jonauskas
Biografija
2013 m. tapo pasaulio jaunimo sprinto rungties čempionu. Tais pačiais metais debiutavo Europos treko čempionate, kuriame pasiekė šešioliktfinalį. 2018 m. pasaulio treko čempionate užimta 33-ioji vieta vyrų sprinto varžybose.
Gaichirgordupas
Gaichirgordupas, seniau El Porveniras (, kun. Gaigirgordup) – miestelis šiaurės rytų Panamoje, tokio pat pavadinimo salelėje San Blaso salyne, tuoj į rytus nuo San Blaso kyšulio. Kuna Jalos komarkos administracinis centras.
Krekenavos kapinių koplyčia
Krekenavos kapinių koplyčia – laidojimo koplyčia, esanti Krekenavos miestelio kapinėse, Panevėžio rajone, šalia kelio. Kapinės yra Krekenavos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijoje.
2021 m. duomenimis, mūrinis, raudonų plytų pastatas buvo prastos būklės: per atsivėrusius sienų plyšius matomos skliautuotos vidinės perdangos, per skylę šoninėje sienoje, pusrūsyje - skardinis karstas su papuošimais. Lauke, prie galinės sienos atremti nebenaudojami mediniai kryžiai, paminklinių akmenų fragmentai. miniatiūra|160px|left|Skylė sienoje
Istorija
Koplyčia stovi senųjų kapinių dalyje, šalia yra XIX a. vid. laikotarpio antkapių su lenkiškais rašmenimis, pagal tradiciją su nurodytais mirusiųjų sulaukto amžiaus metais. Kai kuriuose šaltiniuose pateikiama koplyčios pastatymo data 1840 m. Siejama su vienu iš bajorų Bytautu, valdžiusiu Vadaktų dvarą (išlikę pakelės kryžiai su įrašais, savotiški dvaro riboženkliai).
Apie 1990 m. Krekenavos parapijos klebono Petro Budriūno (1935-2015) rūpesčiu nykstanti koplyčia buvo tvarkoma: skilusio mūro sienos sutvirtintos suveržtomis metalo juostomis, užmūrytos atsivėrusios angos. Tolesni koplyčios tvarkybos darbai nebuvo vykdomi.
Kamyziakas
Kamyziakas  – miestas Rusijoje, Astrachanės srityje, 35 km į pietus nuo Astrachanės, Volgos deltoje, prie Kizanio protakos. Rajono centras. Kelias iš Astrachanės, upinė prieplauka. Maisto (ryžių, konservų, paukštininkystės) pramonė. Veikia Visos Rusijos drėkinamosios žemdirbystės ir agurkvaisininkystės mokslinių tyrimų institutas. Į pietus nuo miesto prasideda Astrachanės rezervatas.
68,2 % gyventojų – rusai, 23,7 % – kazachai, 3,9 % – totoriai.
Istorija
Miesto pavadinimas – tiurkiškos kilmės, reiškia nendrynus ( 'nendrynas').
Kamyziakas įkurtas 1560 m. kaip žvejybinė pertvara prie Volgos šakos. XVII a. tapo didiko Kurakino valda. Rajono centras nuo 1925 m., miestas nuo 1973 m.
Vasilijus Lendel
Vasilijus Lendel (g. 1995 m. balandžio 9 d.) – Lietuvos treko dviratininkas, nacionalinis čempionas ir rekordininkas.
Biografija
2014 m. debiutavo Europos treko čempionate. Vyrų sprinto varžybose užimta 8-oji vieta, o keirino rungtyje 4-oji vieta. 2015 m. Europos jaunimo čempionato bronzos medalininkas. 2017 m. pasaulio taurės etapo nugalėtojas.
2020 m. Europos čempionate pelnė bronzą vyrų sprinto rungtyje.
Uzda
Uzdà (brus. ir ) – miestas vidurio Baltarusijoje, Minsko srityje, 72 km į pietvakarius nuo Minsko, 31 km nuo Stolpcų, 24 km nuo Dziaržynsko. Uzdos rajono centras.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1450 m. 1793 m. tapo Rusijos imperijos dalimi. 1798 m. pastatyta medinė bažnyčia (išlikusi iki mūsų dienų). XIX a. buvo miestelis, Ihumeno apskrities Uzdos valsčiaus centras.
1924 m. liepos 1 d. tapo rajono centru. 1941 m. birželio 28 d. okupuotas Trečiojo Reicho. Tarp 1970 ir 1989 m. gyventojų skaičius išaugo nuo 4300 iki 9500 žmonių. 1999 m. Uzdai suteiktos miesto teisės.
Ėgliškių (Andulių) evangelikų liuteronų senosios kapinės
Andulių, Ceipių kaimo evangelikų liuteronų senosios kapinės (regioninio reikšmingumo lygmens valstybės saugoma kultūros vertybė, turinti dailės ir memorialinį vertingųjų savybių pobūdį: unikalus kodas –, senas registro kodas – L585) – neveikiančios konfesinės kapinės pietvakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Ėgliškiuose (Žalgirio seniūnija), 0,5 km į pietus nuo Danės gatvės (kelio Klaipėda–Triušiai–Kretinga), kairiajame Dangės krante.
Kapinės
Paviršius išgaubtas, žemėja link kalvelės kraštų. Kapinėse išlikę keli tuščiaviduriai betoniniai antkapiai, 4 kaltiniai, ažūriniais stilizuoto augalinio motyvo ornamentais puošti kryžiai ir pora tašyto akmens antkapinių paminklų. Viename iškalta trumpa epitafija: „Mikel / Jozaitis / * 10. 8. 1916 / † 5. 6. 1917“, kitame – „JONIS JUSAITIS / * 20 .II. 1904 / † 14. X. 1931 / ILSĖKIS PAKAJOI“.
Kamyšų kalnagūbris
Kamyšų kalnagūbris  – kalnagūbris Sachalino saloje (Sachalino sritis, Rusija), Vakarų Sachalino kalnų sistemoje. Ilgis apie 400 km. Aukštis iki 1325 m (Sugrįžimo kalnas, ), būdingas aukštis 500–1000 m. Piečiau Pojasoko sąsmaukos Kamyšų kalnagūbris pereina į Pietų Kamyšų kalnagūbrį.
Ėgliškių (Andulių) evangelikų liuteronų senosios kapinės
Kapinės
Teritorijos plotas – 2 212 kv. metrai.
Kamyšų kalnagūbris
Kalnai sudaryti iš skalūnų ir smiltainio. Vyrauja eglių ir kėnių taiga su kurilinės sazos (Sasa kurilensis), vadinamos kurliniu bambuku, sąžalynais. Šiuos augalus rusų naujakuriai sutapatino su nendrėmis, iš to kilo ir kalnų pavadinimas (pažodžiui, 'nendrių kalnagūbris').
Kamyšlovas
Kamyšlovas  – miestas Rusijoje, Sverdlovsko srityje, 128 km į rytus nuo Jekaterinburgo, prie Pyšmos upės; rajono centras (į jo sudėtį neįeina). Geležinkelio stotis prie ruožo Jekaterinburgas–Tiumenė, plentai į Jekaterinburgą, Tiumenę, Dalmatovą, Irbitą. Elektrotechnikos, odos pramonė, klijų gamyba, diatomito apdirbimas.
Belahruda
Belahruda – kaimas šiaurės vakarų Baltarusijoje, 17 km į pietvakarius nuo Lydos.
Ėgliškių (Andulių) evangelikų liuteronų senosios kapinės
Kapinės
Į pietus-pietryčius nuo kapinių stūkso Ėgliškių (Andulių) piliakalnis su alkakalniu, o į rytus – priešistorinis kapinynas. left|thumb|300px|Kapinių pietinė dalis iš šiaurės pusės. Kairėje antkapinis paminklas ženklina Jonio Jusaičio (1904–1931), viduryje (tarp medžių) – Mikelio Juozaičio (1916–1917) kapus, dešinėje stovi kaltinis ažūrinis kryžius prie nežinomo asmens kapo
Kamyšlovas
Istorija
Kamyšlovas įkurtas 1668 m. kaip tvirtovė (ostrogas). XVIII a. pro gyvenvietę ėjo Sibiro traktas, tapo svarbiu prekybos duona, grūdais centru. 1781 m. Kamyšlovui suteiktos miesto teisės, tapo apskrities centru. 1885 m. miestą pasiekė Transsibiro geležinkelis.
Ėgliškių (Andulių) evangelikų liuteronų senosios kapinės
Istorija
Kapinės įrengtos XIX a. pirmoje pusėje, pažymėtos 1860 m. Prūsijos karalystės žemėlapyje. Jose laidoti Ceipių, 1896 m. pavadintų Anduliais , kaimo evangelikai liuteronai.
Belahruda
Istorija
Minimas nuo XVI a., buvo Zavišų valda. 1609 m. įkurta katalikų parapija.
Ėgliškių (Andulių) evangelikų liuteronų senosios kapinės
Istorija
Kapinėse palaidota per 80 žmonių, daugiausia – nuo įvairių ligų mirusių kūdikių ir vaikų. Tarp jų buvo Mikelis Juozaitis (, gim. 1916 m. rugpjūčio 10 d., mir. 1917 m. birželio 5 d.), Jonio ir Urtės Kubilių duktė Ieva Kubiliūtė (, gim. 1905 m. gruodžio 29 d., mir. 1929 m. rugpjūčio 5 d.), Jonis Jusaitis (gim. 1904 m. vasario 20 d., mir. 1931 m. spalio 14 d.). Kapus žymėjo Mažajai Lietuvai būdingi nedideli mediniai ir ornamentuoti kaltiniai kryžiai, o nuo XX a. pr. – tašyto akmens antkapiniai paminklai ir betoniniai antkapiai.
Belahruda
Istorija
XX a. buvo Belahrudos valsčiaus centras.
Ėgliškių (Andulių) evangelikų liuteronų senosios kapinės
Istorija
Panaikinus Andulių kaimą, nuo 1950 m. kapinės nebenaudojamos. Jos priskirtos Ėgliškių kaimui, 1982–1990 m. ne kartą išniekintos (perkasta dalis kapų, sulankstyti kaltiniai kryžiai, išvežti keli antkapiniai paminklai).
1990 m., 1992 m. ir 1993 m. kapines aprašė ir fiksavo Julius Kanarskas (Kretingos muziejus), 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė), 2013 m. – Arūnas Strazdas (Kultūros paveldo centras).
1997 m. registruotos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (registro kodas L585), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Maciej Strubicz
Motiejus Strubičius (apie 1530 m. – apie 1604 m.) – Lenkijos kartografas, geografas.
Biografija
Kilęs iš Silezijos, priklausė Strubicų dvarininkų giminei. Žygimanto Augusto sekretorius, 1567 m. gavo bajoro titulą. XVI a. pabaigoje tapo ATR karaliaus S. Batoro pagrindiniu geografu, buvo jo vertėjas.
Žemėlapiai
Daugelio žemėlapių autorius. Vienintelis išlikęs žemėlapis yra „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, Livonijos ir Maskvos kunigaikštystės žemėlapis“. Tai buvo 32×39,5 cm formato, 1 : 1 170 000 mastelio žemėlapis, kurį 1589 m. Kelne išspausdino Martinus Cromerus knygoje „Polonia: sive de origine et rebus gestis Polonorum“. Žemėlapyje Lietuvos plote pavaizduota gerokai daugiau upių ir gyvenviečių negu kitų kartografų darbuose. Jame pažymėta 18 upių – Nemunas, Neris, Vilnia, Žeimena, Šventoji, Laukesa, Merkys, Seira, Šešupė, Venta, Akmena (Danė), Jūra, Mituva (suplakta su Šešuva), Dubysa (suplakta su Nevėžiu), Lankesa, Nemunėlis. Čia yra pažymėtos 25 gyvenvietės – Alanta, Anykščiai, Aukštadvaris, Biržai, Jurbarkas, Kaunas, Klaipėda, Krekenava, Kupiškis, Lazdijai, Leipalingis, Linkuva, Merkinė, Ramygala, Rokiškis, Saločiai, Senasis Daugėliškis, Seredžius, Šventoji, Trakai, Valkininkai, Varniai, Vilnius, Virbalis, Žeimiai. Pavaizduoti didieji Lietuvos miškai – Jurbarko, Viešvilės, Rietavo, Šimonių, Rūdninkų, Dainavos. 1595 m. M. Strubičiaus žemėlapį panaudojo Gerardas Merkatorius panaudojo sudarydamas pasaulio žemėlapį.
XVII a. pradžioje prisidėjo išleidžiant Radvilos Našlaitėlio žemėlapį.
Vaidlėnų tvenkinys
Vaidlėnų tvenkinys arba Miliūnų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 8 km į šiaurę nuo Rokiškio, 1 km į rytus nuo Vaidlėnų. Sudarytas užtvenkus Beržienos upę (Nemunėlio intakas) 13,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,71 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 101,4 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais. Rytinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Tvenkinys yra Apūniškio miške. Šiaurinėje pakrantėje yra įrengta poilsiavietė, o aplink tvenkinį nutiestas poilsinis takas.
Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 102,4 m, ilgis 140 m, plotis 7 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 6,5 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1973 m., priklauso Rokiškio miškų urėdijai.
Isotta Fraschini V.6
„Isotta Fraschini V.6“ – Pirmojo pasaulinio karo viduryje Italijos karalystėje sukurtas vienaeilis šešių cilindrų, vandeniu aušinamas stūmoklinis aviacinis variklis. Jo indekse naudota raidė „V“ reiškė ne variklio formą, o itališką žodį „volo“ (liet. „skrydis“). Variklio konstrukcija buvo tipiška tuometiniams orlaivių varikliams; jo pagrindas buvo šeši ketaus cilindrai, sumontuoti and aliumininio bloko ir uždengti bendra galvute.
Variklis pradėtas kurti 1915 m. pabaigoje, pradėtas naudoti – 1917 m.
„Isotta Fraschini V.6“ gamino tiek „Isotta Fraschini“, tiek, pagal licenciją – ir „Fabbrica Italiana Velocipedi Edoardo Bianchi“.
Naudojimas
„Isotta Fraschini V.6“ buvo montuojamas į Pirmojo pasaulinio karo metu ir ankstyvuoju tarpukariu Italijoje gamintus orlaivius:
Kantonas (administracinis vienetas)
Kantonas ( – apygarda arba sritis yra smulkus administracinis vienetas) – šalies administracinio vieneto tipas. Apskritai, kantonai turi palyginti nedidelį plotą ir gyventojų skaičių, lyginant su kitais administraciniais vienetais, pavyzdžiui, apskritimis, departamentais ar provincijomis. Tarptautiniu mastu žinomiausi ir labiausiai politiškai svarbus yra kantonai Šveicarijoje. Kadangi Šveicarija yra konfederacija, kurią sudaro Šveicarijos kantonai, tai šie kantonai teoriškai ir istoriškai yra suverenios valstybės.
Kantonai taip pat dar gali būti dalinami į smulkesnius administracinius vienetus, pvz., rajonus, savivaldybes ir panašiai.
Kantonai kaip dabartiniai arba istoriniai administraciniai vienetai yra šiose šalyse:
Horudžis
Horudžis (法隆寺, Klestinčio įstatymo šventykla) – budistų šventykla Ikarugoje, Naros prefektūroje, Japonijoje, kuri priklausė galingosioms Septynioms Didžiosioms šventykloms. Pilnas japoniškas pavadinimas yra Hōryū Gakumonji (法隆学問寺, Klestinčio įstatymo mokymo šventykla). Kompleksas yra seminarija ir vienuolynas.
Šventyklos pagoda laikoma seniausiu mediniu pastatu pasaulyje ir viena svarbiausių Japonijos šventyklų. 1993 m. Horudžis ir Hokidžis buvo įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą kaip Budistų paminklai Horiū-dži teritorijoje. Japonijos vyriausybė laiko kelis Horudžio pastatus, skulptūras ir artefaktus nacionalinėmis brangenybėmis. Šinbaširos, pagodos centrinio stulpo, tyrinėjimai 2001 m. leidžia teigti, kad šventykla šimtmečiu senesnė nei anksčiau manyta.
Valstybės duomenų agentūra
Valstybės duomenų agentūra (VDA) – Lietuvos vyriausybės įstaiga, dalyvaujanti formuojant valstybės politiką finansų ministrui priskirtoje statistikos valdymo srityje ir ją įgyvendinanti bei koordinuojanti šalies oficialiosios statistikos rengimą.
Veikla
thumb|Buveinė (2013)
Rengia virš 60% šalies oficialiosios statistikos, teikia ją visuomenei, valstybės institucijoms, Eurostatui, tarptautinėms organizacijoms. ~86% atliekamų statistikos darbų yra priskiriami Europos statistikai, jie vykdomi įgyvendinant ES statistikos teisės aktus arba atliekami remiantis ES valstybių narių džentelmeniškais susitarimais.
Statistinė informacija, parengta pagal Oficialiosios statistikos darbų programą, yra prieinama ir nemokamai teikiama visiems besidomintiems šalies ekonomikos ir visuomenės raida.
Nuo 1994 m. veikia Statistikos taryba – patariamoji agentūros institucija. Nagrinėja svarbiausius statistikos organizavimo ir metodologijos klausimus, svarsto surašymų, statistinių registrų, svarbiausių tyrimų metodologijos principus bei statistikos darbų programas, pagrindinius statistinių tyrimų rezultatus, duomenų apsaugos, statistinės informacijos pateikimo valstybės institucijoms ir skelbimo visuomenei klausimus, rengia išvadas, teikia siūlymus.
Struktūra
2011 m. liepos 1 d. panaikintos 5 teritorinės statistikos valdybos (savarankiški juridiniai vienetai), jas reorganizavus į struktūrinius padalinius – Vilniaus, Kauno, Klaipėdos, Panevėžio ir Šiaulių duomenų parengimo skyrius.
Nuo 2018 m. lapkričio 15 d. įsigaliojo nauja administracijos struktūra. Įvykdžius struktūrinius pertvarkymus ir perskirsčius funkcijas vietoje 37 struktūrinių padalinių (skyrių) yra įsteigti 32. Vadovaujančių darbuotojų pareigybių skaičius sumažintas 43 pareigybėmis.
2020 m. atlikti struktūriniai pertvarkymai. Taip pat pertvarkytas duomenų surinkimo ir parengimo procesas – penki duomenų parengimo skyriai sujungti į vieną, panaikintos nutolusios darbo vietos Klaipėdoje ir Panevėžyje, nuo 2021 m. atsisakoma statistinių ataskaitų surinkimo teritoriniu principu – jis pakeičiamas statistinių ataskaitų surinkimu pagal statistikos sritis ir ataskaitas.
Nuo 2023 m. Lietuvos statistikos departamentas tapo Valstybės duomenų agentūra.
Oficialiosios statistikos portalas
Įrankis, sukurtas pateikti šalies statistiką. Pateikiamos teminės lentelės ir grafikai sukurti, naudojantis Oficialiosios statistikos duomenimis ir atvaizduojantys svarbiausius šalies rodiklius. Pateikiami pranešimai žiniasklaidai, statistinių duomenų atnaujinimo kalendorius, vaizdo pranešimai ir pan.
Jame aip pat įmanoma tyrinėti ir regioninę statistiką surinktą įvairių tyrimų, bei kas dešimt metų vykstančių gyventojų surašymų metu. Ši priemonė įgalina vartotojus atvaizduoti Lietuvos statistikos duomenų bazės informaciją ant Lietuvos žemėlapio. Interaktyvusis atlasas naudoja rodiklius, kurie surinkti atsižvelgiant ir į apskričių ar savivaldybių dimensiją, o detalioji statistika leidžia pamatyti duomenis namų ūkių tikslumu. Pastarojo įrankio informacija yra surinkta visuotinio gyventojų surašymo metu, tad yra geografiškai tikslesnė.
Valstybės duomenų valdysenos informacinė sistema
Nuo 2020 m. pabaigos Vyriausybės nutarimu pavesta valdyti Valstybės duomenų valdysenos informacinės sistemą (VDV IS). Jos tikslas – gatavos duomenų valdymo platformos pagrindu sukurti bendrą erdvę, kurioje būtų apimtas visas duomenų valdymo ciklas ir užtikrintas duomenų prieinamumas valstybės reikmėms, efektyvūs mainai tarp institucijų ir dalijimasis su verslu bei mokslu, kuriant bendrąjį gėrį.
Diegiama VDV IS leidžia apdoroti įvairaus formato didelės apimties duomenis, o tai įgalina sprendimų priėmėjus greičiau reaguoti į situaciją.
Tina Weirather
Tina Weirather (g. 1989 m. gegužės 24 d.) – Lichtenšteino kalnų slidininkė, olimpinė prizininkė.
Breikas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Breikas 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyks pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Sportininkai varžysis individualiose vyrų ir moterų rungtyse.
Feinmano diagrama
thumb|200px|Feinmano diagrama, vaizduojanti [[Standartinis modelis|Standartinio modelio Higso bozono susidarymą iš dviejų kvarkų.]]
Feinmano diagrama – grafinis matematinės išraiškos atvaizdavimas, naudojamas kvantinėje lauko teorijoje. Feinmano diagrama vaizduoja elementariųjų dalelių (arba kartais subatominių dalelių) sąveiką ir yra braižoma pagal Feinmano taisykles iš atskirų elementų, kurie priklauso nuo konkrečios kvantinės lauko teorijos. Bet kuri viena Feinmano diagrama atitinka vieną dėmenį kvantinės lauko teorijos koreliacijos funkcijos perturbacinio skleidinio eilutėje. Feinmano diagramų stiprybė slypi paprastume kaip sukonstruoti diagramą ir ją perrašyti į matematinę išraišką.
Tina Weirather
Biografija
Tina Weirather gimė 1989 m. Vaduce kalnų slidininkų šeimoje: tėvas pasaulio čempionas Harti Weirather ir motina olimpinė čempionė Hanni Wenzel.
2005 m. Tina Weirather pirmą kartą startavo pasaulio kalnų slidinėjimo taurės etape būdama vos šešiolikos. Iki 2018 m. ji jau buvo laimėjusi 8 pasaulio taurės etapus bei kopusi ant apdovanojimų pakylos dar 29 kartus.
2006 m. Weirather pirmą kartą pateko į Lichtenšteino olimpinę rinktinę ir atstovavo šaliai 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse. Sportininkė užėmė 33-ią vietą slalomo supermilžino rungtyje, bet nebaigė greitojo nusileidimo varžybų. 2010 m. sportininkė įvykdė kvalifikaciją į 2010 m. žiemos olimpines žaidynes, bet paskutiniame pasaulio taurės etape prieš žaidynes patyrė traumą ir į olimpiadą neišvyko. 2014 m. sportininkė buvo Lichtenšteino vėliavnešė 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse. Greitojo nusileidimo treniruočių metu Weirather patyrė traumą ir nestartavo oficialiose olimpinėse varžybose. 2017 m. sportininkė iškovojo pasaulio taurę slalomo supermilžino rungtyje. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate Šveicarijoje Weirather pelnė sidabro medalį.
2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse startavo trijose rungtyse. Slalomo milžino rungtyje sportininkė trasą įveikė per 1:21.22 ir pelnė bronzos medalį. Tai pirmasis Lichtenšteino olimpinis medalis po 30 metų pertraukos.
2020 m. Weirather paskelbė apie pasitraukimą iš profesionalaus sporto.
Belahrudos valsčius
Belahrudos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Belahruda.
Istorija
Įkurtas 1931 m. gruodžio 11 d. vietoje buvusio Tarnavos valsčiaus.
Laisvės aikštė (Panevėžys)
thumb|Laisvės aikštė po renovacijos, 2021 m. Laisvės aikštė – viešoji miesto erdvė Panevėžio centre, pagrindinė ir seniausia aikštė mieste. Trikampė, šiaurėje platesnė, link pietų siaurėjanti ir pereinanti į Ramygalos gatvę. Iki 1920 m. vadinta Turgaus (Rinkos), kartais ir Centrine aikšte, tarpukariu – Laisvės, sovietmečiu – Lenino, po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo grąžintas Laisvės aikštės pavadinimas.
Visoje aikštėje įrengta pėsčiųjų zona. Aikštėje įsikūrusi Panevėžio miesto savivaldybės administracija, Juozo Miltinio dramos teatras, Panevėžio apylinkės teismas. Stovi nenaudojamas „Panevėžio” (buvęs „Nevėžio“) viešbutis.
Iš pradžių aikštės užstatymo būta medinio, vėliau daugėjo mūrinių pastatų. Iki XX a. vidurio aikštės šonuose stovėjo mūriniai, daugiausia dviaukščiai istorizmo stiliaus namai; dabartinis užstatymo vaizdas susiformavo sovietmečiu, po miesto centro rekonstrukcijos, o pačios aikštės vaizdas – po 2019–2021 m. rekonstrukcijos.
Istorija
thumb|Aikštės rytinė pusė XX a. pr. Nuotraukos centre – viešbutis „Italija”, į dešinę nuo jo – Bliumentalio vaistinė, į kairę – Ukmergės gatvė. Susiformavo XVI a. pirmoje pusėje Naujajame Panevėžyje, Nevėžio kairiajame krante, prie prekybinių kelių, vedančių link Ramygalos ir Kauno (dabartinė Ramygalos gatvė), link Senojo Panevėžio ir Livonijos (per Nevėžį) ir link Žemaitijos (dabartinė Vasario 16-osios gatvė).
Aikštė susidarė, Ramygalos gatvei šakojantis į dvi dalis. Tarp jų iki pat XX a. vidurio buvo rengiami turgūs. 1554–1556 m. aplink aikštę jau buvo išsidėstę 27 sodybiniai sklypai ir daržai. Namų tuo metu būta medinių, miestas ne kartą kentėjo nuo karų ir gaisrų, todėl senesnės nei XIX a. pab. architektūros aikštėje neišliko. Po Šiaurės karo, XVIII a. trečiajame dešimtmetyje, aikštės vakariniame šone vis dar buvo didokas neapstatytas sklypas, jame įsikūrė pijorų vienuoliai. 1764 m. aprašymo duomenimis, aikštės šiauriniame šone stovėjo teismo pastatas, rytiniame buvo kareivinės, sinagoga ir dar 11 sklypų, vakariniame – 17 sodybų, tarp kurių ir vaito sodyba. 1788 m. inventoriuje Turgaus aikštėje minimi iždo namai, austerija ir kafenhauzas, 1809 m. – mūrinė kavinė (kafenhauzas), medinė smuklė, 12 krautuvėlių su sandėliais (dviem eilėm po šešias). Aplink aikštę minimi 30 sklypų, iš kurių 21 apstatytas. Aikštės rytiniame šone tarp Malūnų ir Dvaro (dabartinė Ukmergės) gatvių buvo 6 sklypai (5 apstatyti), tarp Dvaro ir Ramygalos gatvių – 9 sklypai (apskrities iždinė ir dar 4 apstatyti sklypai). Vakariniame aikštės šone surašyta 11 sklypų (8 apstatyti, iš jų vienas mūrinis namas, 3 krautuvės ir kanceliarija), šiauriniame – 4 sklypai: 2 mūriniai namai, teismo namas ir archyvo pastatas.
1820 m. ruoštasi aikštę išgrįsti: išleistas apskrities valdybos įsakas į turgų atvykstantiems valstiečiams atsivežti keletą akmenų grindiniui arba mokėti grindinio mokestį. Iki 1839 m. aikštė išgrįsta bruku (netašytais akmenimis), tarpukariu pergrįsta tašytais akmenimis. Grindinio būta ir anksčiau: 2019 m. atliekant žvalgomuosius archeologinius tyrimus priešais miesto Savivaldybės centrinį įėjimą atkastas XVIII a. grindinys.
thumb|Laisvės aikštės šiaurės vakarinis kampas tarpukariu. Tolumoje dešinėje – M. Rosako namas 1904 m. miesto savivaldybė įpareigojo sklypų savininkus per 3 metus įrengti aikštės šonuose šaligatvius ir apsodinti juos medžiais. 1909 m. aikštėje nutarta įrengti artezinį šulinį, 1912 m. planuota nutiesti vandentiekį. XX a. pr. pietinė aikštės dalis apsodinta medžiais, šiaurinėje daugėjo mūrinių namų. 1919 m. Turgaus aikštė pervadinta Laisvės aikšte. Tarpukariu rūpintasi iš aikštės iškelti turgų, 1938 m. Klaipėdos, Daukanto ir Džonto gatvių rajone pradėjo veikti nauja turgavietė, tačiau dėl vietos stokos 1940 m. turgus grąžintas į Laisvės aikštę.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje dalis aikštės pastatų nukentėjo nuo karo veiksmų, ypač šiaurės rytinėje dalyje, tačiau labiausiai aikštės vaizdą pakeitė sovietmečiu įvykdyta miesto centro rekonstrukcija: aikštės vakariniame šone beveik visi senieji namai nugriauti, jų vietoje pastatyti nauji, didesni; kitur senieji pastatai rekonstruoti keičiant aukštį, architektūrą.
1952 m. pastačius paminklą V. Leninui, aikštė pervadinta Lenino vardu. 1964 m. aikštėje pradėta kurti pėsčiųjų zona, iki 1970 m. pagrindinis transporto srautas nukreiptas kitomis gatvėmis, o aštuntojo dešimtmečio pradžioje eismas uždraustas ir aikštė palikta tik pėstiesiems. 1982 m. ji išklota betoninėmis plokštėmis.
Po Lietuvos nepriklausomybės atstatymo aikštei grąžintas Laisvės pavadinimas. 1998 m. pakeista nepatogi vaikščiojimui betoninių plokščių danga, apie 2007 m. rekonstruota šiaurinė aikštės dalis, o 2019–2021 m. – visa aikštė.
Geografija
Laisvės aikštė yra miesto centre, į pietus nuo Nevėžio senvagės, ribojama Elektros gatvės šiaurėje ir Vilniaus gatvės pietuose. Aikštės planas nuo jos susiformavimo pradžios beveik nepakitęs. Į aikštę vakarų pusėje XX a. pradžioje vedė 5 gatvės, šiuo metu – po sovietmečiu suformuoto aklino perimetrinio užstatymo vakariniame aikštės šone visos gatvės nuo aikštės atkirstos. Rytų pusėje į aikštę suėjo 7 gatvės, iki šių laikų liko dvi: Ukmergės ir Savanorių aikštės tęsinys. Aikštės erdvė šiaurinėje dalyje sovietmečiu praplėsta: apie 20 m į vakarus po viešbučio „Nevėžis” pastatymo ir apie 40 m į rytus po Dramos teatro rūmų atidarymo.
Žymesni pastatai
thumb|Namai Laisvės a. 1 (kairėje, už medžių), 2, 3 ir 4 Laisvės a. 1 – M. Rosako namas. Triaukštis pastatas, architektūriniu ir istoriniu požiūriu vienas vertingiausių Laisvės aikštėje, įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą. Pastatytas 1888 m., 1894 m. perstatytas, padidintas. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą name buvo įrengtas „Centralinis” viešbutis, restoranas, pirmame aukšte veikė krautuvėlės, trečiame gyveno pastato šeimininkas Mykolas (Michaelis) Rosakas. 1897 m. name gyveno ir dirbo latvių poetas Janis Rainis su žmona Aspazija, o 1919 m. buvo įsikūręs Panevėžio apskrities apsaugos būrio viršininko Jono Variakojo štabas. Abiems įvykiams atminti prie pastato sienos atidengtos atminimo lentos. M. Rosako namas garsus dar ir tuo, kad jame Pirmojo pasaulinio karo metu buvo apsistojęs Vokietijos feldmaršalas ir vėlesnis prezidentas Paulius fon Hindenburgas, o 1919 m. pirmąkart Panevėžyje virš pastato suplevėsavo Trispalvė. Sovietmečiu pastato pirmajame aukšte buvo įsikūręs restoranas „Seklyčia”.
Laisvės a. 2 – šiuolaikinis architekto Valdo Klimavičiaus suprojektuotas trijų aukštų su mansarda, tamsių spalvų pastatas, skirtas komercinėms patalpoms ir gyvenamiesiems būstams.
Laisvės a. 3 – buvusi sinagoga. Pastatyta tarpukariu, 1941 m. nacių okupacijos valdžios nacionalizuota, po karo paversta sandėliu, atiduota „Spartako”, vėliau „Žalgirio” sporto draugijai, padidinta, pertvarkyta į sporto salę. Iš buvusios sinagogos išlikę tik pamatai ir rūsys. XXI a. antrajame dešimtmetyje pastatas renovuotas, paverstas gyvenamuoju.
Laisvės a. 4 – sovietmečiu rekonstruotas triaukštis pastatas su gyvenamosiomis ir komercinėmis patalpomis. 1982–1995 m. name gyveno aktorius Kazys Vitkus, prie namo sienos 2010 m. atidengta atminimo lenta.
thumb|left|Juozo Miltinio dramos teatras ir paminklas [[Juozas Miltinis|Juozui Miltiniui]] Laisvės a. 5 – Juozo Miltinio dramos teatro rūmai. Baigti statyti 1967 m. (atidaryti 1968 m.) pagal architekto Algimanto Mikėno projektą per Antrąjį pasaulinį karą smarkiai apgriauto užstatyto kvartalo vietoje. Ankstyvojo sovietinio modernizmo pavyzdys. Naujų teatrų statyti sovietų valdžios tuo metu nebuvo leista, tad leidimo prašyta „kultūros rūmams” statyti. Netrukus po atidarymo teatras išgarsėjo visoje Sovietų Sąjungoje.
Laisvės a. 9 – po pasaulinių karų kelis kartus griautas, perstatytas ir rekonstruotas pastatas, stovintis aikštės ir Ukmergės gatvės kampe. Pastatytas XIX a. pab. – XX a. pr. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą pastate buvo viešbutis „Italija”, vienas prabangiausių viešbučių mieste. Viešbutyje veikė ir restoranas bei skalbykla.
Laisvės a. 11 – trijų aukštų gyvenamasis namas. Pastato pirmame aukšte įsikūręs Panevėžio turizmo informacijos centras.
Laisvės a. 18 – naujas pastatas, atsiradęs aikštės pietrytiniame kampe, prie Vilniaus gatvės, XX a. pabaigoje. Iki 2021 m. jame veikė „Swedbank” banko padalinys. Sovietmečiu ši vieta buvo numatyta Tarybų rūmų (miesto Vykdomojo komiteto rūmų) statybai, paruoštas jų projektas, tačiau lėšų neskirta ir projektas nerealizuotas.
Laisvės a. 20 – Panevėžio miesto savivaldybės pastatų kompleksas. Sudarytas 1987 m. sujungus kelis XIX a. pab. – XX a. pr. stovėjusius dviaukščius namus. Šie istorizmo stiliaus namai su gausiu fasado dekoru iš pradžių priklausė miesto elitui – turtingiems žydams. Seniausias iš jų, esantis arčiausiai dabartinės Panevėžio kolegijos, pastatytas apie 1887 m. Iki XX a. septintojo dešimtmečio, kol Klaipėdos gatvė nebuvo sujungta su Vilniaus gatve, ties pastatu baigėsi Laisvės (tuo metu – Lenino) aikštė ir prasidėjo Ramygalos gatvė. Antrasis namas (anksčiau – Ramygalos g. 2) pastatytas 1903, trečiasis (Ramygalos g. 4) – 1900 m. Šį namą iš Natanelio Kisino 1906 m. nusipirko Panevėžio miesto savivaldybė, iki tol neturėjusi nuolatinių patalpų. Nuo to laiko iki šių dienų pastatas priklauso miesto savivaldai (pagal kitus duomenis N. Kisinui priklausęs namas buvo pirmasis iš keturių ). Ketvirtas, labiausiai į pietus nutolęs namas (Ramygalos g. 6) buvo savo plotu didžiausias iš visų keturių. Pastatytas 1903 m., sovietmečiu jame veikė Civilinės metrikacijos skyrius. Nepavykus gauti leidimo Tarybų rūmų statybai, 1984–1987 m. miesto valdžia šiuos namus sujungė, rekonstravo, pristatė trečią aukštą, palei Vilniaus gatvę pastatė naują priestatą.
Laisvės a. 23, 24, 25 – trys stambaus tūrio namai, pastatyti sovietmečiu, nugriovus istorinius XIX a. pabaigos – XX a. pradžios vienaaukščius ir dviaukščius pastatus. Laisvės a. 23 – keturių aukštų Panevėžio kolegijos pastatas, pastatytas 1966 m. skersai Klaipėdos gatvės Panevėžio politechnikumui. Po antruoju pastato aukštu įrengtas pasažas į gatvę. Laisvės a. 24 – penkiaaukštis gyvenamasis namas. Pirmame aukšte sovietmečiu veikė galanterijos parduotuvė „Šypsena”. Laisvės a. 25 – keturių aukštų gyvenamasis namas.
Paminklai ir skulptūros
thumb|Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro paminklas Iki Antrojo pasaulinio karo aikštėje paminklų nebuvo. Tarpukariu mieste planuota pastatyti paminklą Nepriklausomybės kovoms atminti, tačiau neaišku, ar jam skirta vieta buvo Laisvės aikštėje. Paminklo statybai buvo renkamos aukos, skulptorius Juozas Zikaras paruošė paminklo maketą, tačiau po kurio laiko paminklo idėjos buvo atsisakyta ir surinktos lėšos skirtos muziejaus statybai.
Pokariu aikštės šiaurinėje dalyje numatyta pastatyti 12 m aukščio sovietinį Laisvės paminklą su tribūna 25 asmenims. LTSR Ministrų Taryba leidimo statyti nedavė, vietoj to 1952 m. pagal tipinį projektą išlietas betoninis Lenino paminklas, aikštė pervadinta Lenino vardu. 1985 m. betoninis paminklas pakeistas kitu, granitiniu, o atkūrus Lietuvos nepriklausomybę – pašalintas.
1998 m. aikštė papuošta skulptoriaus Alfrido Pajuodžio organizuoto skulptūrų simpoziumo darbais: Audriaus Tamošaičio „Koralu“ (1999 m., Karelijos granitas, marmuras), Algimanto Vytėno „Virsmu“ (1999 m., granitas), V. Tallat-Kelpšos „Lizdu“ (1999 m., Karelijos granitas), A. Pajuodžio „Langu“ (1999 m., Karelijos granitas) ir kitomis. 2019 m., pradėjus aikštės rekonstrukciją, skulptūros iškeltos.
2003 m. miesto 500-ųjų metinių proga aikštės šiaurinėje dalyje, šalia Senvagės, atidengtas granitinis paminklas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui. Paminklo autorius – Stanislovas Kuzma. 2007 m., minint režisieriaus Juozo Miltinio šimtąsias gimimo metines, priešais Dramos teatrą atidengtas bronzinis paminklas „Mintis”, vaizduojantis ant kėdės sėdintį režisierių. Paminklo autorius – Regimantas Midvikis.
Kiti objektai
Aikštės šiaurinėje dalyje stovi vandenpylė troškuliui nemokamai numalšinti. Po 2019–2021 m. rekonstrukcijos šiaurinė aikštės dalis išklota kiniškomis iš akmens išpjautomis granitinėmis plokštėmis ir trinkelėmis, o šioje aikštės dalyje buvusios dar geros būklės raudonos granitinės plokštės perkeltos į pietinę aikštės dalį prie miesto savivaldybės, kur įrengta reprezentacinė erdvė. Aikštės centre pastatyta balto plastiko konstrukcija, kurią prireikus galima transformuoti į nedidelį paviljoną. Šalia įrengta vaikų žaidimo aikštelė. Netoliese po šimtamečiu ąžuolu sudėtos raidžių plytelės, kuriose įamžinti miesto įvykiai, datos, projekto autoriai. Tekstai sudėlioti atkarpomis, penkiose eilėse. Kiekvieną įrašytą frazę sudaro vienodas simbolių skaičius – 150. Pagrindinis aikštės pietinės dalies akcentas – apvalus baseinas su iš po žemių trykštančiu fontanu. Kitur aikštėje tarp medžių įrengtos salelės poilsiui ar kavinukėms po atviru dangumi.
Maltos futbolo varžybos 2016–2017 m.
Maltos futbolo varžybos 2016–2017 m.
Turnyrinė lentelė
Legenda:
Čempionai pateko į UEFA Champions League
Pateko į UEFA Europa League
Pereinamosios rungtynės (kova dėl išlikimo)
Finalo rungtynės
--
Sarah Palin
Sara Luiz Peilin (1964 m. vasario 11 d.) – amerikiečių politikė, knygų autorė, jauniausia ir pirmoji moteris Aliaskos gubernatorė. Aliaskos gubernatore ji dirbo nuo 2006 iki atsistatydinimo 2009 metais. 2008 metų rugpjūčio mėnesį Respublikonų partijos kandidatas į JAV prezidentus Džonas Makeinas pasirinko Sarą Peilin savo kandidate į JAV viceprezidento postą 2008 metų prezidento rinkimuose. . Ji tapo pirmuoju žmogumi į iš Aliaskos, kandidatuojančiu į vieną iš dviejų svarbiausių valstybėje postų. Ji taip pat buvo pirmoji Respublikonų partijos kandidatė moteris į JAV viceprezidento postą.
2009 metų liepos 3 dieną S. Palin pranešė nesieksianti perrinkimo į Aliaskos gubernatoriaus postą. Ji taip pat pranešė, kad jos atsistatydinimas įsigalios nuo tų pat metų liepos 26 dienos, iki jos kadencijos pabaigos likus 18 mėnesių. S. Palin pabrėžė, kad viena iš jos atsistatydinimo priežasčių yra etikos skundai, pateikti po to, kai ji buvo pasirinkta kandidate į JAV viceprezidentus. Ji pridūrė, kad dėl šių skundų pradėti tyrimai paveikė jos sugebėjimus normaliai valdyti valstiją. Po pralaimėjimo 2008 metų rinkimuose pasigirdo spėlionių, kad 2012 metų prezidento rinkimuose Respublikonų partija gali iškelti Saros Palin kandidatūrą į JAV prezidentus. 2010 metų vasarį Palin neatmetė tokios galimybės.
Jeff Green (krepšininkas)
Džefris „Džefas“ Linas Grinas (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Denverio „Nuggets“ komandoje.
2007 m. NBA naujokų biržoje Bostono „Celtics“ jį pasirinko penktuoju šaukimu, tačiau Bostonas jį išmainė į Sietlo „SuperSonics“ (dabar žinoma kaip Oklahoma Sičio „Thunder“). Šioje komandoje jis praleido tris sezonus, o 2011 m. vasarį buvo išmainytas atgal į „Celtics“, kur žaidė iki 2015 m., kol buvo išmainytas į Memfio „Grizzlies“. 2016 m. Memfis krepšininką išmainė į Los Andželo „Clippers“. Pusę sezono jis praleido „Clippers“ komandoje, o po 2015–2016 m. sezono prisijungė prie Orlando „Magic“. Grinas taip pat žaidė Klivlando „Cavaliers“, Vašingtono „Wizards“, Jutos „Jazz“, Hiustono „Rockets“ ir Bruklino „Nets“ komandose.
2021 m. rugpjūčio 12 d. žaidėjas pasirašė sutartį su Denverio „Nuggets“.
British American Tobacco
British American Tobacco arba BAT – tarptautinė tabako pramonės bendrovė, kuri prekiauja tabako gaminiais apie 180 šalių. Pagal 2019 m. duomenys British American Tobacco yra didžiausia cigarečių įmonė pasaulyje. 2020 m. įmonė pagamino 638 mlrd. cigarečių ir kitų nikotino gaminių, kurių ekvivaltentinis kiekis būtų 20 mlrd. cigarečių. Įmonės operacinis štabas įkurtas Londone, Didžiojoje Britanijoje. Kompanija žinoma dėl savo prekybinių ženklų Dunhill, Kent, Lucky Strike, Pall Mall ir Rothmans. Taip pat įmonė gamina elektronines cigaretes Vype ir Vuse ir tabako šildymo sistemą glo.
Kompaniją 1902 m. įkurė amerikiečių verslininkas Džeimsas Bjukenenas Diukas.
Mikalava (Prienai)
Mikalava – buvęs kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Jiezno.
Žukavičių valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. 1929 m. gegužės 31 d. prijungta dalis Volnos valsčiaus. 1932 m. spalio 1 d. dalis valsčiaus prijungta prie Tureco valsčiaus.
That '70s Show
„That '70s Show“ – JAV kurta situacijų komedija. Serialo veiksmas sukasi apie grupę draugų, kurie gyvena išgalvotame Viskonsino mieste Point Place. Veiksmas vyksta nuo 1976 m. gegužės 17 d. iki 1979 m. gruodžio 31 d.
Serialas debiutavo FOX televizijoje 1998 m. rugpjūčio 23 d. ir truko net 8 sezonus, paskutinė, 200 serija, buvo parodyta 2006 m. gegužės 18 d.
Plužinė
Plužinė  – miestelis šiaurės vakarų Juodkalnijoje, kuriame 2003 m. gyveno 1 494 gyventojai. Yra Plužinės opštinos bei neoficialus Pivos regiono, pavadinto pagal Pivos upę, centras. thumb|left|200px|Pivos tvenkinys, kurį įrengiant buvo perkeltas Plužinės miestas 1975 m. buvo pastatyta Mratinės užtvanka, sudariusi Pivos tvenkinį. Gyvenvietę teko pakelti aukštyn šlaitu, nes senoji vieta buvo užtvindyta.
Plužinės gyventojų skaičiaus kitimas:
Plužinė yra ant kelio, jungiančio Podgoricą ir Nikšičių su centrine Bosnija ir Hercegovina.
Tarptautinė demokratų sąjunga
Tarptautinė demokratų sąjunga – internacionalas, skirtas vienyti konservatizmo bei krikščioniškosios demokratijos ideologijos partijas, įkurtas 1983 m.
Internacionalo sekretoriatas yra Norvegijoje.
Įkūrimas
Internacionalas įkurtas Londone, 1983 m. liepos 24 d.
Steigimo deklaraciją pasirašė 19 asmenų:
Valstybės žemės fondas
VĮ Valstybės žemės fondas - valstybės įmonė, vykdanti žemės reformos, žemėtvarkos, teritorijų planavimo, nekilnojamojo turto kadastro, geodezijos, dirvožemio tyrimo ir vertinimo, melioracijos kadastro, žemės konsolidacijos projektų rengimo bei įgyvendinimo darbų organizavimo, taip pat valstybinės žemės sklypų pardavimo ir nuomos aukcionų darbus.
Įkurtas 2010 m. spalio 21 d. reorganizavus buvusį Valstybinį žemėtvarkos institutą.
Giraitės
Giraitės – buvęs viensėdis Prienų rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Želkūnų.
Leslie Hall
Leslie Merritt Hall (g. 1981 m. lapkričio 15 d. Eimse, Ajovoje, JAV) – satyrinio repo atlikėja, grupės „Leslie and the LY’s“ lyderė.
Nuorodos
Oficiali svetainė (angl.)
Pijuosas
Pijuosas – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 1 km į šiaurę nuo Dusmenų. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 1,03 km, plotis iki 0,21 km. Altitudė 136,4 m. Gylis siekia 13,5 m. Krantai daugiausia statūs, aukšti, šiaurės vakaruose ir pietuose – žemi, pelkėti. Krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pietuose iš Pijuoso išteka upelis į Didžiulio ežerą. .
Greta ežero įsikūrę Dusmenys ir Varliai.
Kvikumatas
Kvikumatas (Kwikumat) – gyvybės kūrėjas indėnų kvečanų mitologijoje.
Pasakojama, kad Kvikumatas gimęs ant vandenyno dugno drauge su broliu Kokomatu. Šis išnirdamas iš vandenyno apakęs nuo sūraus vandens ir tapęs brolio priešininku, mirties nešėju. Kvikumatas iš molio sukūręs žmones, o Kokomatas bandęs brolį pamėgdžioti, tačiau jo lipdiniai virtę irklakojais padarais. Sakoma, kad iš jų atsiradę visi irklakojai paukščiai.
Paulinava (Prienai)
Paulinava – buvęs kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Želkūnų.
Volnos valsčius
Volnos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje.
Istorija
Valsčius įkurtas 1926 m. sausio 22 d. iš buvusių Černichavos valsčiaus ir Palanečkos valsčiaus. 1929 m. gegužės 31 d. dalis valsčiaus perduota Žukavičių valsčiui.
Milda Vainiutė
Milda Vainiutė (g. 1962 m. gruodžio 20 d. Rokiškyje) – Lietuvos teisininkė, Mykolo Romerio universiteto profesorė, valstybės tarnautoja, politinė veikėja.
Biografija
1981 m. baigė Rokiškio Edvardo Tičkaus vidurinę mokyklą. 1982-1986 m. Vilniaus pedagoginiame institute įgijo lietuvių kalbos ir literatūros mokytojos kvalifikaciją. 1986-1993 m. dirbo mokytoja Rokiškio 3-iojoje vidurinėje mokykloje.
1987–1993 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgydama teisininkės kvalifikaciją. 1997 m. Gyseno Justo Lybigo universitete (Vokietija) M. Vainiutei suteiktas teisės magistrės laipsnis, 2000 m. – socialinių mokslų (teisės) daktarės laipsnis.
2000–2011 m. buvo Mykolo Romerio universiteto Teisės fakulteto docentė, 2011–2018 m. – Teisės fakulteto profesorė, Konstitucinės teisės katedros vedėja, Konstitucinės ir administracinės teisės katedros vedėja, Viešosios teisės instituto direktoriaus pavaduotoja.
2003–2009 m. buvo prezidento Valdo Adamkaus patarėja teisės klausimais, 2009–2010 m. – Prezidento kanceliarijos vyriausioji konsultantė prezidentės Dalios Grybauskaitės pirmosios kadencijos metu.
Mary Norton
Merė Norton (, 1903 m. gruodžio 10 d. – 1992 m. rugpjūčio 29 d.) – anglų rašytoja, kūrusi vaikams. Labiausiai išgarsėjo po knygos „Skoliniautojai“ (, 1952) pasirodymo.
Milda Vainiutė
Biografija
2016–2018 m. Lietuvos Respublikos teisingumo ministrė, nuo 2018 m. – Seimo kontrolierė.
Mary Norton
1952 m. už „Skoliniautojus“ pelnė prestižinį apdovanojimą – Karnegio medalį.
Biografija
Merės Norton tėvas – garsus chirurgas Redžinaldas Spenseris. Būsimoji rašytoja gimė Londone, o po kelerių metų su šeima persikėlė gyventi į Bedfordšyro grafystę. Vaikystėje Merė buvo trumparegė, todėl negalėdama aiškiai įžiūrėti daiktų, anksti pradėjo fantazuoti.
Pagrindinį išsilavinimą įgijo Šv. Margaritos vienuolyno mokykloje, vėliau mokėsi sekretorių kolegijoje ir susirado sekretorės darbą. Rašytoja dievino teatrą, todėl su broliais režisuodavo ir improvizuoti vaidindavo spektaklius. Nuo 1925 m. viename teatre mokėsi aktorystės meno ir vaidino nedidelius vaidmenis.
1926 m. ištekėjo už vaikystės draugo Roberto Čarlzo Nortono ir apsigyveno Portugalijoje. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, Merė tvarkė karo laivybos dokumentus. Netrukus jai įgriso smulkmeniškas amatas, todėl nusprendė imtis kūrybos. Nusiuntusi pirmuosius kūrinius į vieną žurnalą, sulaukė teigiamų įvertinimų. Migdydama vaikus, sukūrė pasaką apie raganą „Stebuklingas lovagalio bumbulas, arba Kaip po dešimties nesunkių pamokų tapti ragana“ (, 1943). Po ketverių metų išleistas tęsinys „Laužai ir šluotkočiai“. Nuo 1957 m. šios knygos leidžiamos bendru rinkiniu „Lovagalio bumbulas ir šluotkočiai“.
Į literatūros klasikų gretas Merė Norton įėjo „Skoliniautojais“ ir šios knygos tęsiniais, kurių buvo net keturi: „Skoliniautojai laikuose“ (, 1955), „Skoliniautojai prie upės“ (, 1959), „Skoliniautojai ore“ (, 1961) ir „Skoliniautojai atsikeršija“. Lietuviškai išleista tik pirmoji serijos dalis (vert. Viltaras Alksėnas, Vilnius: Tyto alba, 2002).
Po Roberto Nortono mirties rašytoja ištekėjo už Laionelio Bonsejaus ir kurį laiką gyveno Esekse, Airijoje. Vėliau grįžo į Angliją, kur ir mirė.