cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaišiadorių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Rečionių apylinkės, Vilkiškių apylinkės ir dalies Antakalnio apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras.
Aukštutinė Savoja
Aukštutinė Savoja (74) (, arba Savouè d’Amont) – Prancūzijos departamentas šalies rytuose, Overnės-Ronos-Alpių regione. Pavadinimas kilęs iš lotynų kalbos žodžio Sapaudia arba Sabaudia – kraštas, apžėlęs pušimis. Administracinis centras – Ansi.
Imaani
thumb||right|220px|Imaani 1998 m.
Aukštutinė Savoja
Departamentą sudaro 4 apskritys, 17 kantonų, 20 municipalinių susivienijimų ir 279 komunos.
Imaani
Imaani Saleem (tikrasis vardas Melanie Crosdale; g. 1972 m. Notingeme, Anglijoje) – Anglijos dainininkė.
Aukštutinė Savoja
Istorija
879–1032 m. dabartinio departamento teritorija buvo Burgundijos karalystės Savojos grafystės dalis, 1034–1416 m. kraštą valdė Šventoji Romos imperija, 1416–1720 m. Savojos kunigaikštystės dalis, nuo 1720 iki Italijos susivienijimo 1860 m. Sardinijos karalystės dalis. 1792–1815 m. dalis dabartinio departamento teritorijos priklausė Prancūzijos Monblano departamentui ir vėl buvo Prancūzijos aneksuota 1860 m. pagal Turino sutartį. Buvusioje Savojos kunigaikštystėje 1860 m. sudaryti du departamentai – Savoja ir Aukštutinė Savoja.
Imaani
1998 m. Eurovizija
1998 metais dalyvavo Jungtinės Karalystės atrankoje į „Eurovizijos“ dainų konkursą. Jos kūrinys „Where Are You“ laimėjo atranką. Ji buvo pasirinkta atstovauti Jungtinei Karalystei. Eurovizijoje Imaani surinko šešiais taškais mažiau negu tų metų nugalėtoja Dana International ir užėmė antrą vietą.
Aukštutinė Savoja
Geografija
Savojos departamentas ribojasi su Eno, Savojos departamentais, Šveicarija ir Italija. Sienos dalis eina Ženevos ežeru.
Apskritys
Kalnynai
Didžiausi ežerai
Upių ilgis – 3500 km, miškai užima 170 000 ha, gamtos rezervatai – 20 000 ha. Kraštas pasižymi seisminiu aktyvumu, žemės drebėjimai siekia 6 balų pagal Richterio skalę. Didžiausi žemės drebėjimai vyko 1839 m., 1936 m., 1975 m. gegužės 29 d. (4,2 balo), 1996 m. liepos 15 d. (5,3 balo).
Klimatas
Klimatas švelnus, artimas kontinentiniam, bet įtakos turi ir Viduržemio jūra. lietūs būna dažniausiai pavasarį ir rudenį. Vasaros sausos, saulėtos ir karštos, tačiau gali kilti staigios audros.
Ekonomika
Veikia apie 4000 pramonės įmonių, iš jų su daugiau, kaip 200 darbuotojų – 204, nuo 51 iki 200–281. Iš jų svarbiausios;
Žemės ūkis orientuojasi į gyvulininkystę, gaminama daugybė sūrio rūšių:
Turizmas
Nemažai dėmesio skiriama sporto ir turizmo infrastruktūrai. Turistų laukia 635 000 lovų, 830 viešbučių, 453 svečių namuose, 191 kempinge, 40 aukštikalnių stovyklų, 1250 kaimo sodybų. Per metus juose registruojama 38 mln. nakvynių, iš jų 56 % žiemą.
Svarbiausios turistinės vietovės
Artimiausi oro uostai
Departamento teritorija eina 180 km autostrada A40, 392 km nacionalinių kelių, 2493 km vietinių kelių.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Žanas Polis Amudri, Žanas Klodas Karlis ir Pjeras Herisonas, Atstovų rūmuose – 5 atstovai. Generalinę tarybą sudaro 34 nariai.
Gražvydas Juozas Lazauskas
Biografija
1935 m. baigė Kauno aukštesniąją technikos mokyklą. 1942 m. įgijo inžinieriaus specialybę. 1935–1944 m. dirbo fabrikuose „Drobė“ ir „Liteksas“. 1945 m. pasitraukė į Vokietiją, 1946–1948 m. dėstė Viurcburgo stovyklos Suaugusiųjų švietimo institute, 1948 m. Šveinfurto stovyklos mechaninių dirbtuvių vedėjas. Redagavo Vokietijoje leidžiamus leidinius 1946 m. – „Inžinieriaus kelias“, 1946–1948 m. „Technikos pasaulis“.
1949 m. apsigyveno JAV, dirbo kilimų projektuotoju Čikagos bendrovėje „Olson Rug“. 1953–1964 m. ir 1967–1969 m. žurnalo „Sėja“ redaktorius. Nuo 1976 m. redagavo savaitraštį „Sandara“ (Čikaga), žurnalo „Technikos žodis“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.
Priklausė valstiečių liaudininkų partijai. Amerikos lietuvių tautinės sandaros generalinis sekretorius, Tarybos atstovas, pirmininkas, prezidentas, Tėvynės mylėtojų draugijos, Susivienijimo lietuvių Amerikoje narys.
Ernestas Galvanauskas
Ernestas Galvanauskas (1882 m. lapkričio 20 d. Zizonyse, Vabalninko valsčius – 1967 m. liepos 24 d. Eks le Bene, Prancūzija) – Lietuvos inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1902 m. baigė Mintaujos gimnaziją, 1902–1904 m. ir 1906–1908 m. studijavo Peterburgo kalnakasybos institute. 1912 m. Belgijoje įsigijo kalnų inžinieriaus specialybę, 1913 m. ten pat – elektros inžinieriaus diplomą. thumb|left|120px|Ernestas Galvanauskas 1920 m. 1905 m. dalyvavo revoliuciniuose įvykiuose Lietuvoje, Lietuvos valstiečių sąjungos steigėjas. Dalyvavo Didžiajame Vilniaus Seime. 1906 m. gyveno Suomijoje. Bendradarbiavo „Lietuvos ūkininke“, „Vilniaus žiniose“ ir kt. leidiniuose. 1910 m. drauge su kitais lietuviais organizavo informacijos biurą Paryžiuje.
1919 m. paskirtas Lietuvos vyriausybės delegacijos Taikos konferencijoje Paryžiuje nariu. Nuo 1919 m. spalio mėn. iki 1920 m. birželio mėn. – Lietuvos Ministras Pirmininkas, kartu – finansų, prekybos ir pramonės ministras; ministro pareigose buvo iki 1922 m. 1921 m. atstovavo Lietuvai Tautų Sąjungoje. Jo politinio ir diplomatinio talento dėka Lietuvos valstybei pavyko įsitvirtinti tarp kitų Europos valstybių. 1921 m. vykstant Lietuvos delegacijos Tautų Sąjungoje deryboms dėl Hymanso projektų, E. Galvanausko bute sprogo bomba, rimtai jį sužeidusi.
Nuo 1922 m. vasario mėn. iki 1924 m. birželio mėn. – vėl Ministras Pirmininkas ir užsienio reikalų ministras. E. Galvanausko ryžto dėka jo vadovaujamas Ministrų kabinetas nutarė 1922 m. vasario 16 d. Kaune atidaryti Lietuvos universitetą.
Vienas iš 1923 m. Klaipėdos sukilimo svarbiausių organizatorių ir rėmėjų, jo vadovaujama Lietuvos vyriausybė parengė krašto prijungimo prie Lietuvos dirvą viduje ir tarptautinėje plotmėje. Atstovavo Lietuvai 1923 m. kovo 24 d. Paryžiuje prasidėjusiose derybose dėl Klaipėdos krašto konvencijos. 1924–1927 m. Lietuvos atstovas Londone. Po valstybės perversmo pasitraukęs iš šių pareigų, atvyko į Klaipėdą ir atsidėjo visuomeninei bei švietimo veiklai.
1927–1928 m. Klaipėdos uosto valdybos pirmininkas, Klaipėdos mokytojų draugijos pirmininkas, 1934–1939 m. – jo pastangomis įkurto Prekybos instituto rektorius. Jo rūpesčiu pertvarkyta Klaipėdos medžio pramonė, įkurta Statybos bendrovė, aprūpinti butais lietuvių darbininkai. Įkūrė Klaipėdos amatų mokyklą. Buvo „Ryto“ spaustuvės ir leidyklos valdybos narys, pirmasis Klaipėdos dienraščio „Vakarai“ redaktorius.
thumb|250px|„Liaudies vyriausybė“ (Ernestas Galvanauskas trečias iš dešinės), 1940 m. birželio 17 d.
1939–1940 m. Lietuvos finansų ministras. Bolševikams okupavus Lietuvą, įėjo į „Liaudies vyriausybę“. Perpratęs bolševikų užmačias, pabėgo į Klaipėdą. 1941 m. nacių ištremtas į Reicho gilumą.
1946 m. pabaigoje Vokietijoje ėmė vadovauti VLIK’o Vykdomajai tarybai. 1947 m. išvyko į Madagaskarą. Čia įsteigė prekybos ir pramonės kursus, juose dėstė, vertėsi amatais. 1963 m. apsigyveno Prancūzijoje.
E40
Europos kelias E40 – Europos greitkelis, kurio ilgis daugiau nei 8000 km ir yra ilgiausias Europos kelių tinklo kelias. Kelias prasideda Kalės mieste Prancūzijoje, eina per Belgiją, Vokietiją, Lenkiją, Ukrainą, Rusiją, Kazachiją, Uzbikiją, Turkmėniją ir Kirgiziją ir baigiasi Kazachijos mieste Rideryje, netoli Kinijos sienos.
Ofšorinis bankas
Ofšorinis bankas – bankas, įkurtas šalyje su mažesniais mokesčiais ir mažiau griežta kontrole, pavyzdžiui, Šveicarijoje ar Kanarų salose. Ofšorinės operacijos leidžia įmonėms pasiekti tarptautines kapitalo rinkas su minimaliais mokesčiais ir valstybinių įstaigų priežiūra. Žemiau išvardintos šalys suteikia pilną bankinių paslaugų spektrą su visišku anonimiškumu.
Ofšorinės bankinkystės centrų sąrašas
thumb|right|500px
Ona Radzevičienė-Butkutė
Ona Radzevičienė-Butkutė (1948 m. gegužės 15 d. Kvietinių k., Klaipėdos r.), choro dirigentė ir pedagogė.
Biografija
1972–1974 Panevėžio J. Švedo aukštesniosios pedagoginės muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, moksleivių choro studijos chormeisterė. Lygia greta vadovavo „Lietkabelio" gamyklos mišriajam chorui – tuo metu choras buvo vienas iš pajėgiausių kolektyvų mieste. 1974–1982 Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų Choro dirigavimo katedros vyr. dėstytoja, kurį laiką vadovavo merginų choro studijai.
Nuo 1975 vadovavo ir K. Donelaičio vidurinės mokyklos vaikų chorui, kuris 1977 II Stasio Šimkaus chorų konkurse tapo laureatu, dalyvavo 1977 respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse.
1982–1987 Vilniaus 31-osios profesinės technikos mokyklos merginų choro vadovė. Choras Ona Radzevičienė respublikinėse moksleivių meno mėgėjų apžiūrose pelnė prizinių vietų, dalyvavo koncertuose. Iki 1994 vadovavo ir Vilniaus elektromechanikos technikumo (aukštesniosios elektronikos mokyklos) moksleivių mišriajam chorui (60 dalyvių). Choras kasmet išmokdavo 10-12 sudėtingesnių klasikos ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių, surengė nemaža koncertų Vilniuje, dainavo Rygoje, Tartu, Minske, Charkove, padarė įrašų Lietuvos televizijai. Choras 1985 respublikinės dainų šventės konkurse pelnė pirmąją vietą, o 1987 respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse antrąją, dalyvavo 1990 Lietuvos tautinėje ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.
Nuo 1990 O. Radzevičienė Vilniaus M. K. Čiurlionio menų gimnazijos mokytoja, buvo 1974 Panevėžio rajono dainų šventės dirigentė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Svaras (reikšmės)
Svaru vadinami:
Šalnaitis
Šalnaitis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 1,5 km į vakarus nuo Švenčionėlių, netoli Žeimenos upės, Labanoro girioje (Švenčionėlių miške). Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,05 km, plotis iki 0,25 km. Altitudė 137,3 m. Krantai žemi, miškingi, pelkėti, pietvakariniame gale plyti virš 60 ha dydžio Šalnaičio pelkė. Pietvakariuose iš ežero per pelkę teka upelis link Žeimenos upės.
Apyežerė negyvenama.
Pavadinimas kilo nuo žodžio šalna („nedidelis pavasario ar rudens šaltis“).
Gatis Kalniņš
Gatis Kalninis (, g. 1981 m. rugpjūčio 12 d. Valmieroje) – latvių futbolininkas, puolėjas, žaidžiantis Latvijos FK Jūrmala komandoje.
Latvijos rinktinėje Kalninis debiutavo 2004 m. vasarį rungtynėse prieš Vengrijos rinktinę.
Władysław Kozakiewicz
Vladislav Kozakevič (1953 m. gruodžio 8 d. Šalčininkuose, Lietuvos TSR) – Lenkijos šuolininkas su kartimi, 1980 m. vasaros olimpinių žaidynių čempionas, tris kartus pasaulio rekordininkas, 1977 m. ir 1979 m. Europos lengvosios atletikos uždarų patalpų čempionas, 10 kartų Lenkijos čempionas.
Biografija
Gimė 1953 m. gruodžio 8 d. Šalčininkuose. 1980 m. vasaros olimpinių žaidynių metu Maskvoje pasižymėjo ne tik laimėdamas aukso medalį, bet ir vadinamuoju Kozakevič gestu. Finalinio šuolio metu stadione susirinkę žiūrovai įnirtingai kėlė įvairiausią triukšmą V. Kozakevičiaus šuolio metu, nes šio pagrindinis varžovas buvo TSRS lengvaatletis Konstantin Volkov. Peršokęs 5,78 m aukštį ir užsitikrinęs aukso medalį V. Kozakevič stadione susirinkusiems žiūrovams vaizdingai iškėlė suspaustą kumštį. Šis gestas buvo parodytas per visas olimpiadą transliavusias pasaulio televizijas, išskyrus TSRS. Šis gestas, kaip kovos simbolis prieš komunistinę santvarką susilaukė didelio palaikymo Lenkijoje, kurioje jau po mėnesio 1980 m. rugpjūtį prasidėjo Solidarumo judėjimas. Po olimpiados TSRS ambasadorius Lenkijoje, pareiškė kad iš V. Kozakevič turėtų būti atimtas medalis už nepagarbą sovietų žmonėms, Lenkijos valdžia atsakė, kad tai buvo ne gestas, o rankos spazmas. 1998–2002 m. buvo Gdynios miesto tarybos narys.
Brolis Edward Kozakiewicz taip pat buvo lengvaatletis.
Jasnojė (Kaliningrado sritis)
Jasnojė (skalvių k. Skuldeinē,, nuo 1785 m. , nuo 1938 m. Kuckerneese, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 17 km į šiaurės vakarus nuo Slavsko, prie Kaukės upelio, nuo 2008 m. birželio 30 d. Jasnojės kaimo gyvenvietės centras.
Čiuiniai (Šiauliai)
Čiuiniai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Micaičių.
Jasnojė (Kaliningrado sritis)
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas Skuldeinē skalviškos, Kaukėnai – lietuviškos kilmės. Kaukiemis – sena prūsų gyvenvietė Nemuno deltoje. XIV a. XIV a. kryžiuočiai čia pastatė pilaitę, prie jos kūrėsi gyvenvietė. Nuo 1576 m. bažnytinis dvaras. XVI a. viduryje Kaukėnuose įkurta viena pirmųjų Mažojoje Lietuvoje evangelikų liuteronų parapija, pastatyta bažnyčia. 1661 m. pastatyta didelė bažnyčia ir Kaukiemis gavo miestelio statusą. Apie 1557 m. įkurta parapinė mokykla, kurioje mokytojavo ir Aleksandras Rodūnionis jaunesnysis, XIX a. – Liudvikas Pasargė. XVII a. pabaigoje pastatyti Prūsijos kunigaikščio medžioklės namai. XIX a. Kaukėnuose veikė 4 spaustuvės, 5 knygrišyklos. Lietuviškas knygas 1872–1894 m. spausdino J. H. Lemano, 1870–1871 m. – R. Vyskės spaustuvės.
1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities kaimas. 1938 m. prijungtos Kaplaniškės ir Kukernesės dvaras, kurio vardu pavadintas ir miestelis. 1947–2008 m. Jasnojės apylinkės (Ясновский cовет) centras. 1992 m. prijungti Didieji Aglaviškiai ir Skuldainiai.
Po Antrojo pasaulinio karo iš TSRS atkeltų kolonistų senasis kultūros palikimas buvo naikinamas, įrengiant apsauginį pylimą sunaikintos senovinės kapinaitės, kiti pastatai griuvo neprižiūrimi. 1945 m. bažnyčia paversta sandėliu, o vėliau (apie 1985 m.), kai po kilusio gaisro sudegė stogo konstrukcijos, teliko sienos.
Lietuviai
Iki XVIII a. pradžios didžiosios vokiečių kolonizacijos beveik visi Kaukėnų ir apylinkių gyventojai buvo lietuvininkai. 1848 m. parapijai priklausė 7894 žmonės, 3762 jų (47, 6 %) save laikė lietuvininkais. Pamaldos lietuvių kalba laikytos iki 1934 m. 1938 m. buvo 4492 gyventojai.
Apylinkės gyvenvietės
Apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Italijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Italijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Taihu
Taihu  – ežeras rytų Kinijoje, Dziangsu ir Džedziango provincijose, Jangdzės deltos lygumoje, dešiniojoje Jangzdės slėnio pusėje. Tai trečias pagal dydį gėlavandenis Kinijos ežeras (po Pojanhu ir Duntinhu). Ežeras labai seklus, vidutinis jo gylis 2 m. Krantai daug kur statūs, skardingi. Taihu yra ~90 salų, dalyje jų įrengtos šventyklos.
Taihu susidarė meteorito krateryje, tačiau Jangzdės vandeniu užsipildė tik holoceno laikotarpiu. Ežeras sujungtas su Didžiuoju Kinijos kanalu. Išvystyta žvejyba. Dėl sparčios Taihu pakrančių urbanizacijos ir industrializacijos ežero vanduo užsiteršė, vyksta dumblių žydėjimas.
Port Harkortas
Port Harkortas – miestas pietinėje Nigerijoje, uostas prie Gvinėjos įlankos, Nigerio upės žiočių. 1,15 mln. gyventojų (2005 m.). Tai didelis naftos pramonės centras: išvystyta naftos apdirbimo, naftos chemijos pramonė, taip pat – cemento, mašinų gamybos, maisto, tabako, baldų, stiklo, odos, popieriaus pramonė. Prekybos ir žvejybos uostas, tarptautinis oro uostas. Jame veikia laivų statybos įmonės. Mieste funkcionuoja du universitetai.
Istorija
Miestas – Rivers valstijos sostinė, įkurtas 1913 m. kaip uostas, per kurį buvo eksportuojama anglis. Apie 1920 m. tapo antruoju pagal dydį Nigerijos uostu. Miestas labai išsiplėtė, 1956 m. Nigerio rytinėje deltoje atradus naftos telkinius ir pradėjus per Port Harkortą eksportuoti naftą.
Mapillary
Mapillary – paslauga, skirta dalintis geografinėmis žymomis pažymėtomis nuotraukomis. Paslaugą kuria kompanija „Mapillary AB“, esanti Malmėje, Švedijoje. Paslaugos kūrėjai nori atvaizduoti visą pasaulį (ne tik gatves) nuotraukomis naudojant bendruomenės paslaugas.
Istorija
Projektas pradėtas 2013 m. rugsėjį, iPhone programėlė išleista 2013 m. lapkritį, o Android programėlė – 2014 m. sausį.
Mapillary gavo 1,5 milijono dolerių pradinį kapitalą iš investuotojų grupės 2015 m. sausį.
Galimybės
Mapillary siūlo skirtingas duomenų rinkimo veiksenas, įskaitant ėjimą, važiavimą (dviračiu ar automobiliu) ar panoramas. 2014 m. rugsėjo 10 d. Mapillary paskelbė, kad jie palaiko panoramas ir foto sferas.
2014 m. gegužę Mapillary turėjo apie 0,5 milijono nuotraukų, o 2014 m. gruodį – virš 5,5 milijonų. 2015 m. kovą turėjo 10 milijonų fotografijų,, 2015 m. birželio 11 d. virš 20 milijonų, o rugpjūčio 9 d. virš 30 milijonų. 2016 m. vasario 6 d. duomenimis, Mapillary turi virš 50 milijonų nuotraukų. Jų tinklalapyje yra aktualus skaitliukas.
Licencija
Mapillary esantys vaizdai gali būti naudojami pagal Creative Commons Attribution-ShareAlike 4.0 tarptautinę licenciją (CC-BY-SA). Taip pat yra specialus leidimas naudoti iš nuotraukų gautus duomenis prisidedant prie OpenStreetMap ir Vikitekos. GPX pėdsakai gali būti naudojami be apribojimų, išvestiniai duomenys gali būti naudojami pagal ODbL licenciją.
2014 m. balandžio 29 d. buvo pakeista licencija iš CC-BY-NC į CC-BY-SA.
Mapillary ilgainiui planuoja generuoti pajamas licencijuodami naudotojų sugeneruotus duomenis kompanijoms.
Kietaviškių apylinkė
Kietaviškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žiežmarių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žiežmarių rajonui. 1954 m. prijungta Mijaugonių apylinkė, o dalis Kietaviškių apylinkės prijungta prie Liutonių apylinkės. 1963 m. prijungtos Jagėlonių apylinkė ir Liutonių apylinkė.
Tikrieji grifai
Paplitimas
Gentyje 8 rūšys. Tikrieji grifai (Gyps) paplitę Eurazijos bei Afrikos subtropikų ir atogąžų klimato juostose.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje 1 genties rūšis – palšasis grifas (Gyps fulvus) – joje neperi ir tik labai retai užklysta.
Požymiai
Tikriesiems grifams (Gyps) būdingi platūs sparnai, retais pūkeliais apaususi galva ir kaklas, nors kitų rūšių galva ir kaklas pliki. Dominuoja tamsių plunksnų apdaras. Lizdas pinamas ant medžio arba kraunamas kalnų skardžiuose. Deda 1 kiaušinį.
Minta dvėsena, nors retkarčiais medžioja, pavyzdžiui, dėmėtasis grifas (Gyps rueppellii).
Rūšims gresiančios grėsmės išnykti
Šešios genties rūšys iš aštuonių yra dideliame pavojuje, galinčios visiškai išnykti:
Irena Teresė Daukšaitė-Guobienė
Biografija
1966 m. baigė Lietuvos dailės institutą (mokytojas Vytautas Jurkūnas). 1967-1981 m. Eksperimentinio taros konstravimo ir įpakavimo biuro dailininkė.
Kūryba
Sukūrė estampų (triptikai „Tyrinėję lietuvių kalbą“ 1979 m., „Išėję negrįžti“ 1988 m., ciklai „Tėvynė“ 1985 m., „Dienos šviesa-nakties tamsa“ 1995 m., „Atodangos I-II“ 1998 m.), daugiau, kaip 60 ekslibrisų (daugiausia oforto ar oforto ir akvatintos technika), kt. smulkiosios grafikos kūrinių. Jie lyriški, gausu simbolių, metaforų. Ankstyvuosiuose kūriniuose spalvinės dėmės derinamos su realistiniu piešiniu, vėlesni kūriniai abstraktesni, būdingos sodrios, persiliejančios rudos, rausvos, mėlynos spalvos, subtilūs plastiniai akcentai, grafikos ir tapybos raiškos priemonių jungtis.
Iliustravo daugiau, kaip 20 knygų vaikams (Eduardas Selelionis. Gimtinės spalvos, 1979 m., Sigitas Geda. Vasara su peliuku Miku, 1984 m., Violeta Palčinskaitė. Senamiesčio lėlės, 1987 m.). Iliustracijos emocionalios, žaismingos.
Nuo 1966 m. dalyvauja parodose, individualios parodos:
Peliksas Šinkūnas
Peliksas Šinkūnas (1891 m. rugpjūčio 13 d. Iciūnuose, Kupiškio rajone – 1970 m. liepos 30 d., Vilniuje. Palaidotas Antakalnio kapinėse) – Lietuvos geografas, mokytojas, mokslininkas, vadovėlių autorius.
Biografija
kairėje|miniatiūra|Jaunas P. Šinkūnas Gimė P. Šinkūnas  ūkininkų šeimoje, turėjo trys brolius ir vieną seserį. Mokėsi Kupiškio pradinėje ir dviklasėje mokykloje. 1912 m. išeina į carinę armiją. Karui baigiantis P. Šinkūnas pateko į Maskvą ir 1917–1919 m. A. Šaniavskio liaudies universitete klausė paskaitų Istorijos ir filosofijos fakultete, o 1918 m. dar baigė Nazaravos pradžios mokyklos mokytojų kursus. Grįžęs 1919 m. į Lietuvą mokytojavo Kupiškio apskrityje, 1920–1921 m. dirbo Viešintų (Ankyščių raj.) pradinės mokyklos vedėju, vėliau mokytoju Noriūnuose. 1923 m. A. Vireliūnas pakviečia P. Šinkūną į Kauną dėstyti lietuvių kalbos, kurią dėsto 1923–1928 m. Kaune jis pradeda domėtis geografija, mokosi užsienio kalbų. 1930–1940 m. dirbo „Lietuviškosios enciklopedijos“ geografijos skyriaus redaktoriumi. 1940–1941 m. ir 1944–1960 m. Vilniaus universitete bei Vilniaus pedagoginiame institute dėstė geografijos istorijos ir Lietuvos geografijos kursus, vedė lauko pratybas. 1944 - 1948 Švietimo ministerijos suaugusiųjų švietimo valdybos viršininkas.
Mokslinė veikla
Jau nuo 1925 m. P. Šinkūnas pradeda rašyti geografijos ir jos mokymo klausimais. 1926 m. pasirodo A. Vireliūno ir P. Šinkūno baigtas rašyti „Krašto mokslo vadovėlis“.
Vėliau jis parašė pagrindinius geografijos vadovėlius pradžios mokyklai, progimnazijos ir gimnazijos klasėms, geografijos chrestomatiją ir atlasą. Detaliausias krašto aprašas pateiktas pirmajame „Lietuvos geografijos“ (1927 m.) vadovėlyje, skirtame A. Vireliūno atminimui. Šis vadovėlis ilgai buvo pagrindinis daugeliui vėlesnių vadovėlio versijų.
P. Šinkūno vadovėliai, kurių daug buvo išleista pakartotinai, atitiko to laiko mokyklinės geografijos sampratą. Vyravo aprašomoji regionų geografija kaip ir Vokietijos bei Rusijos mokyklose. 1930–1940 m. dirbdamas „Lietuviškos enciklopedijos“ geografijos skyriaus redaktoriumi, P. Šinkūnas paskelbė monografijas apie Alytų, Kėdainius, Biržus, Belovežo girią.
P. Šinkūnas nuolat rašydavo žurnalams: „Švietimo darbai“, „Mokykla ir gyvenimas“, „Mokykla ir visuomenė“ 1958 m. pasirodė geografo redaguotas 668 puslapių leidinys pavadinimu „Vadovas mokyklos geografinei aplinkai tirti“. Šiuo darbu P. Šinkūnas bent metodiniu požiūriu realizavo savo siekiamybę, jog geografijos mokymas būtų glaudžiai siejamas su aplinkos tyrimais.
Bibliografija
miniatiūra|Pelikso Šinkūno "Geografijos [[atlasas" pirmasis lietuviškas kartografijos kūrinys, kurio žemėlapiai sudaryti, redaguoti ir braižyti Lietuvos specialistų. Atlasas išleistas Lietuvos poligrafijos įmonėje. Formatas 33x25 cm, 24 puslapiai su 5 planais, 15 daugiaspalvių žemėlapių, 53 nuotraukos. Kaunas, Spaudos fondas 1938 m.|279x279px]]
Progesteronas
Progesteronas – steroidinis hormonas, kurį gamina geltonkūnis, placenta ir antinksčių žievė. Sulaukus lytinės brandos, progesterono sekrecija suintensyvėja antrojoje moters ciklo fazėje, kai po ovuliacijos ima formuotis geltonkūnis, kuris gamina didelius progesterono kiekius (šitaip paruošiant gimdos gleivinę galimai gemalo implantacijai), ir tik ciklo pabaigoje hormono gamyba sumažėja. Šis hormono koncentracijos sumažėjimas lemia gimdos gleivinės atsiplėšimą ir mėnesinių kraujavimą. Tačiau pastojus, kai geltonkūnio veikla nenutrūksta, progesterono gamyba suintensyvėja. Nuo 4-ojo nėštumo mėnesio progesteroną gaminti ima placenta, ir jo gamyba sumažėja tik nėštumo pabaigoje. Progesteronas skatina mažų liuteinizuojančio hormono dozių sekreciją ir slopina didelių dozių sekreciją.
Panašiu į progesterono biologiniu poveikiu pasižymi hormonai gestagenai.
Čiuiniškė
Čiuiniškė – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 2 km nuo Purviniškės.
Goštautai
Goštautai – lietuvių kilmės LDK didikų giminė, viena įtakingiausių giminių XIV-XVI a., tuo metu besivaržiusi tik su Kęsgailomis ir nuo XV a. pabaigos – su Radvilomis. Giminė iškilo kunigaikščio Kazimiero laikais, kai 1440 metais suvaidino svarbų vaidmenį ponų tarybai perimant valdžią ir išrenkant trylikametį Jogailos sūnų didžiuoju kunigaikščiu. Šiai ponų tarybai vadovavo Jonas Goštautas, tuo metu buvęs Vilniaus vaivada.
Garsiausias giminės atstovas – Albertas Goštautas, Vilniaus vaivada ir LDK kancleris, I Lietuvos Statuto sudarytojas.
Lionginas Ragaišis
Lionginas Ragaišis (1926 m. rugsėjo 9 d. Martišiūnuose, Vabalninko valsčiuje – 1966 m. gegužės 7 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Nuo 1961 m. iki mirties dėstė choro dirigavimą ir kitas chorvedybos disciplinas Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje. Padėjo organizuoti Vilniaus miesto ir respublikines dainų šventes bei festivalius.
Aušra Barzdukaitė-Vaitkūnienė
Aušra Barzdukaitė-Vaitkūnienė (g. 1962 m. Kaune) – Lietuvos tapytoja, dėstytoja.
Biografija
1969–1980 m. mokėsi Kauno J. Jablonskio vidurinėje mokykloje. 1986 m. baigė tapybos specialybę Vilniaus dailės akademijoje. Nuo 1988 m. dėsto Kauno kolegijos J. Vienožinskio menų fakultete, Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės fakulteto vizualaus meno katedroje.
Kūrinių yra Vilniaus dailės muziejaus, Kauno M. K. Čiurlionio dailės muziejaus, LR Kultūros ministerijos, Vokietija Lipės kraštotyros instituto fonduose, privačiose kolekcijose Lietuvoje ir užsienyje. Nuo 1992 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.
AKBAYAN
AKBAYAN, Filipinų piliečių veiksmo partija, (AKBAYAN, Aksyon Sambayanan) – Filipinų kairioji demokratinio socializmo partija.
Istorija
Įkurta 1998 m. sausio mėn. Steigiamajame suvažiavime, po ketverių metų diskusijų Filipinų visuomenėje apie šalies ateitį nuvertus Ferdinando Markoso režimą. Dar 1994 m. pirmosios partinės organizacijos susikūrė Mindanao, Visajuje ir Luzone, jungdamos darbininkus ir valstiečius, gėjus ir lesbietes, mokytojus ir bedarbius.
Nanšanas
Nanšanas arba Čiljanšanas ( – 'pietų kalnai') – kalnų sistema vidurio Kinijoje, sudaro Činghajaus ir Gansu provincijų ribą. Driekiasi tarp Čaidamo dubumos pietuose ir Alašano dykumos šiaurėje, kartais laikomas Kunluno masyvo dalimi. Ilgis iš rytų į vakarus ~800 km, plotis iki 320 km. Nanšaną sudaro keletas neilgų, aukštų, lygiagrečių kalnagūbrių ir pavienių masyvų: Čiljanšanas, Sulenanšanas (aukštis iki 6346 m), Ulan Dabanas, Daken Dabanas.
AKBAYAN
Struktūra
Turi partines organizacijas daugelyje savivaldybių. Skyriuje turi būti mažiausiai 12 narių. Mažiausiai 6 skyriai sudaro sekciją, kuri veikia savivaldybės ar miesto teritorijoje. 3 sekcijos sudaro diviziją, veikiančią didžiųjų miestų ar provincijos lygmenyje. Mažiausiai 3 divizijos sudaro regiono asamblėją.
Nanšanas
Kalnai sudaryti daugiausia iš smiltainio, skalūnų ir klinties, paplitę karstiniai reiškiniai. Yra geležies, polimetalų rūdų telkinių. Būdingas alpinis reljefas, yra ~1000 ledynų. Nanšane prasideda daug Kinijos upių, tarp jų Huanghė ir jos intakai.
Vakarinėje kalnų pusėje vyrauja dykumos ir stepės, rytuose – miškastepės, spygliuočių miškai, pievos.
AKBAYAN
Struktūra
Suvažiavimas šaukiamas kas trejus metus, nustato partijos politiką ir renka pirmininką bei Valdybą. Nacionalinę politinę tarybą sudaro Mindanao, Visajaus ir Luzono salų grupėse išrinkti delegatai. Nacionalinį komitetą sudaro 8 profiliniai politiniai komitetai. Kiekviename partijos sąraše ir partijos struktūrose trečdalis vietų rezervuojama moterims.
Ideologija
Didžiausią dėmesį skiria savivaldybių rinkimams ir vietos savivaldos politikai. Valstybę laiko savivaldybių sąjunga, nes savivaldybėse geriau spręsti gyventojų gerovės klausimus. Siekia demokratinių rinkimų visose valdymo grandyse, taip pat ir pakankamos valdžios kontrolės, kad neplistų korupcija.
Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 2003 m. spalio 27 d.
Pirmininkas nuo 2000 m. Valdenas Belo (2003 m. gavo alternatyvią Nobelio premiją).
Nuorodos
Oficiali svetainė
Viktoras Kuprevičius (1901)
Viktoras Kuprevičius (1901 m. sausio 27 d. Tioplyj Stane, Rusija – 1992 m. balandžio 1 d. Kaune) – Lietuvos kompozitorius, kariljonininkas, pedagogas.
Biografija
1923–1943 m. dirbdamas atsakinguoju sekretoriumi Kauno valstybiniame istorijos muziejuje, kartu su Pauliumi Galaune organizavo ir dalyvavo liaudies meno tyrimų ekspedicijose; kuravo Kauno radiofono ir kino studijos darbų muzikinį apipavidalinimą.
1943–1950 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro koncertmeisteris, muzikinės dalies vedėjas ir dirigentas. 1946–1950 m. Kauno valstybinio universiteto dėstytojas. 1952–1957 m. Kauno J. Jablonskio vidurinės mokyklos mokytojas bei meno saviveiklos kolektyvų vadovas.
Palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse.
Kūryba
Sukūrė apie 300 dainų, kūrinių kariljonui, muziką dramos spektakliams ir kino filmams. Sukūrė operą „Žiogas ir skruzdės“ (1942 m., libretas A. Nakaitės), radijo operetę „Paukščių koncertas“ (1942 m., libretas Petro Babicko), operetę „Pasoga“ (1943 m.), kantatą „Tarybų Lietuva“ (1951 m., žodžiai Valerijos Valsiūnienės), baletą „Piemenaitė ir kaminkrėtys“ (1955 m., libretas A. Bajorienės).
Notarinis liudijimas
Notarinis liudijimas - oficialus valstybės pareigūno ar įgalioto asmens paliudijimas (dėl tikrumo, pvz., kopijos etc.); notaro liudijamuose dokumentuose notaro atliekamas notarinio liudijimo įrašo parašymas, pasirašymas ir notaro antspaudo uždėjimas.
Notaro išduodamuose dokumentuose notaras parašo notarinio liudijimo įrašą, pasirašo ir uždeda savo antspaudą. Paveldėjimo teisės liudijimuose notaras papildomai nurodo paveldėjimo bylos numerį.
Liudydamas užsienio kalba surašyto dokumento nuorašo tikrumą, notaras tvirtinamąjį įrašą parašo valstybine kalba.
Jeigu notarinis liudijimas netelpa sudaromame notariniame dokumente, jis gali būti surašytas pridedamame prie dokumento popieriaus lape. Šiuo atveju lapai su dokumento tekstu ir lapas su notariniu liudijimu susiuvami, sunumeruojami, susiūtų lapų skaičius patvirtinamas notaro parašu ir antspaudu.
Įrašas
Notarinio liudijimo formoje įrašoma: notarinio veiksmo atlikimo data, notarinį veiksmą atlikusio notaro biuro pavadinimas, vardas ir pavardė, kai liudijamas parašo tikrumas, – pasirašiusio asmens vardas ir pavardė, kai liudijamas dokumento vertimo tikrumas, – vertimo kalbos, notariniame registre įregistruoto notarinio veiksmo numeris, notaro atlyginimo už atliktą notarinį veiksmą dydis (kai notaras atleidžia nuo atlyginimo mokėjimo, rašomi žodžiai „atleista nuo mokėjimo“), kompensacijos už patikrą valstybės registruose dydis, valstybės įmonės Registrų centro darbų kainos dydis, kompensacijos(-ų) už kitas kliento prašymu notaro atliktas paslaugas dydis, notaro parašas.
Adolfas Jarulis
Adolfas Jarulis (1941 m. birželio 15 d. Šiauliuose – 2014 m. gruodžio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos estrados dainininkas.
Biografija
Mokėsi Šiaulių Vinco Kudirkos, Juliaus Janonio vidurinėje, Didždvario neakivaizdinėje, 2-oje darbo pamaininėje vidurinėje mokykloje.
Dainavo Šiaulių kultūros namų liaudies dainų ir šokių ansamblyje, Stasio Jautako vadovaujamame chore. Nuo 1963 m. LSSR filharmonijos estradinių ansamblių „Nemuno žiburiai“, „Lietuvos estradinis orkestras“, „Estradinės melodijos“ solistas.
1971 m. persikėlė gyventi į Klaipėdą. Klaipėdos statybos tresto pavyzdinio estradinio ansamblio „Žėrutis“ (vadovas Teodoras Kareckas) solistas. 1975–1976 m. dainavo Valstybiniame pučiamųjų orkestre „Trimitas“ (vadovas Romualdas Balčiūnas).
1975–1980 m. mokėsi Klaipėdos tarybiniame ūkyje technikume, įgijo techniko mechaniko specialybę. 1986–1991 m. mokėsi Klaipėdos konservatorijos fakultete, kultūrinio darbo metodininkas organizatorius. 1987–1988 m. Klaipėdos liaudies operos solistas. 1993 m. grįžo į Šiaulius, Šiaulių senjorų bigbendo artistas. UAB „Asta ir Liūtas“ saugos ir sveikatos tarnybos specialistas. Palaidotas Ginkūnų kapinėse.
Italijos futbolo varžybos 1966–1967 m.
Italijos futbolo varžybos 1966–1967 m.
Gvinėjos liaudies asamblėja
Gvinėjos liaudies asamblėja (RPG, pranc.: Rassemblement du Peuple Guinéen) – didžiausia Gvinėjos opozicinė kairiojo centro partija.
Istorija
Įkurta 1961 m. pogrindyje kaip Nacionalinis demokratinis judėjimas. 1984 m. prie jos prisijungė keli opoziciniai judėjimai, susikūrė studentų sąjungos Prancūzijoje ir Senegale.
1995–2002 partijos lyderis Alfa Kondė buvo parlamento nariu. 2002 m. parlamento rinkimus RPG boikotavo, protestuodama prieš nedemokratišką vyriausybės veiklą ir partijos lyderio suėmimą.
Struktūra ir ideologija
Veikia 6 regioninės organizacijos. Suvažiavimas renka 93 narių Tarybą, kuri sudaro Politinį biurą, vadovaujantį partijai tarp suvažiavimų. Politinio biuro veikla koncentruojama 10 komitetų ir Sekretoriate.
RPG siekia nacionalinės nepriklausomybės, nacionalinės vienybės, pagrindinių demokratinių teisių ir laisvių, ekonomikos plėtros ir socialinio teisingumo.
Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d., tikroji narė nuo 2003 m. spalio 27 d.
Sėlės apylinkė
Sėlės apylinkė (arba Sėlos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Gvinėjos liaudies asamblėja
Struktūra ir ideologija
Pirmininkas – Alfa Kondė.
Sėlės apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tauragnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Utenos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Meldutiškio apylinkės ir dalis Vyžių apylinkės, o dalis Sėlės apylinkės prijungta prie Tauragnų apylinkės. 1961 m. liepos 25 d. visa Sėlės apylinkė prijungta prie Tauragnų apylinkės.
Chadži-Muratas Mugujevas
Chadži-Muratas Mugujevas – Rusijos kariuomenės kazokų dalinių karininkas, dalyvavęs Pirmajame pasauliniame kare Rytų fronte kovoje su turkais. Po revoliucijų Rusijoje pasitraukė į Vakarus, kur parašė romaną "Ir Rytų fronte nieko naujo". Į lietuvių kalbą romaną išvertė Bronius Vaitiekūnas, išleido Sakalo bendrovė 1931 m. Kaune.
Murmanskas
Murmanskas – miestas šiaurės vakarinėje Rusijoje, neužšąlantis uostas prie Barenco jūros Kolos įlankos. Yra geležinkelio stotis. Išvystyta žuvies, laivybos, statybų pramonė. Murmanske bazuojasi treilerių, silkių ir priimamasis laivynai. Tai pradinis Šiaurės jūrų kelio taškas.
Pavadinimo kilmė
Miestas pavadintas pagal normanus (norvegus, švedus, apskritai vikingus), kurie šiose vietovėse gyveno nuo senų laikų. Rusai juos vadino murmanais.
Gestagenai
Gestagenai (arba progestagenai; – nešioti, būti nėščiai +  – gimdantis, gaminantis) – tai natūralių ir sintetinių hormonų grupė, kurie turi panašų biologinį poveikį kaip ir progesteronas. Jie stabdo liuteinizuojančio hormono gamybą, skatina folikulino sekreciją iš hipofizės, turi įtakos gimdos gleivinės proliferacijai, estrogenų apykaitai (stiprina estradiolio virtimą estronu ir estrioliu), atpalaiduoja gimdos raumenis, slopina kiaušintakių susitraukimus. Jei organizme daug estrogenų, gestagenai stiprina trofinius procesus kiaušintakiuose, stimuliuoja krūtų liaukinio audinio vystymąsi, paruošia krūtis laktacijai. mėnesinių ciklas.
Skirtingais moters gyvenimo laikotarpiais gestagenai įvairiai veikia dauginimosi sistemą. Gestagenų stoka yra viena iš dažniausių nevaisingumo, moters ciklo sutrikimų ir staigaus persileidimo priežasčių. Kaip vaistai jie yra skiriami esant lytinių organų funkcijos sutrikimams, nepakankamai progesterono sekrecijai iš geltonkūnio, placentos hormoniniam nepakankamumui, mėnesinių sutrikimams (amenorėja, algomenorėja), gydomas lytinių organų neišsivystymas ir nevaisingumas, lytinių organų augliai ir kt. Mažos gestagenų dozės gali sukelti ovuliaciją. Tačiau gestagenų negalima vartoti esant lytinių organų uždegimams, pirmojoje moters ciklo fazėje ir kt. Šalutiniai poveikiai: druskų ir vandens apykaitos organizme sutrikimai, maskulinizacija (vyriškų požymių atsiradimas).
Čiukai
Čiukai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Svėdasų.
Istorija
Iki XX a. vidurio veikė terpentino gamyklėlė.
Balsių apylinkė
Balsių apylinkė sovietmečiu buvo:
Lekanoriečiai
Lekanoriečiai (Lecanorales) – kerpių eilė. Aukšliai turi snapo formos sporų išmetimo aparatą. Kerpėje fotobiontas dažniausiai yra vienaląstis žaliadumblis.
Lietuvoje auga šios lekanoriečių šeimos kerpių šeimos:
Notarinis registras
Notarinis registras – specialus valstybės įgalioto asmens (pvz., notaro) ar pareigūno (pvz., konsulinio) pildomas registras. Viename notariniame registre registruojami visi notariniai veiksmai (LR notariato įstatymas, 37 straipsnis „Notarinių veiksmų registravimas“).
Notarinio registro išrašo išdavimas
Notaras notarinio registro išrašą išduoda pagal juridinių ir fizinių asmenų, kuriems arba kurių pavedimu buvo atlikti notariniai veiksmai, rašytinį pareiškimą (LR notariato įstatymas, 38 straipsnis). .
Bekeriškiai
Bekeriškiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Tauragės.
Susideginimas
Susideginimas – savižudybės forma panaudojant ugnį (pvz., kai žmogus apsipila degiu skysčiu ir pasidega).
Tai labai reta savižudybės forma. Kartais žmonės susidegina, norėdami išreikšti politinį protestą. Tokia savižudybė atkreipia aplinkinių dėmesį, be to, informacija apie žmogaus susideginimą (išskyrus tuos atvejus, kai tai įvyksta totalitarinėse visuomenėse) yra pranešama žiniasklaidoje, ten paminint ir tokio poelgio motyvus.
Lietuvos istorijoje bene garsiausias susideginimo atvejis – Romo Kalantos susideginimas Kaune prieš Sovietų valdžią, sukėlęs visuomenės neramumus, nors tada valdžia ir bandė įvykį slėpti, vadindama R. Kalantą psichiniu ligoniu. Bandymų susideginti būta ir nepriklausomoje Lietuvoje.
Susideginantys žmonės patys neretai nenori numirti, tačiau mano, kad aukoja savo gyvybę aukštesniam tikslui. Požiūris į tuos susideginusius, kurie tai padarė vardan tikslų, kurių siekia didžiuma visuomenės, taip pat nebūna neigiamas (pavyzdžiui, Romas Kalanta Lietuvoje laikomas didvyriu). Bet susideginę dėl „menkesnių“ ar neapibrėžtų dalykų lieka nesuprasti.
Pasaulio istorijoje susideginimai dėl politinių motyvų labiau paplitę nedemokratinėse visuomenėse, tačiau jų yra pasitaikę ir demokratinėse šalyse, tais atvejais, kai šių vyriausybės imdavosi labai nepopuliarių sprendimų – pavyzdžiui, prieš Vietnamo karą JAV susidegino trys žmonės.
Susideginimas kai kada yra masinės savižudybės forma. Lietuvoje žinomiausias masinio susideginimo atvejis – Pilėnų tvirtovė, kurios gynėjai pasirinko tokią mirtį vietoj pasidavimo kryžiuočiams.
Kazlų apylinkė
Kazlų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Kazlų Rūdos apylinkės ir Jūrės apylinkės. 1961 m. gruodžio 28 d. Kazlų apylinkė prijungta prie Višakio Rūdos apylinkės.
Skrobliakai
Skroblakai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės rytus nuo Grudeko ir apie 42 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Darbutų I piliakalnis
Darbutų piliakalnis, vadinamas Bielskio kalnu, Darbutų kalnu – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Darbutų kaimo, Dubysos ir Kirkšnovės santakoje. Pasiekiamas plentu Ariogala – Betygala, yra kairėje vakaruose, pervažiavus Kirkšnovę.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kampe, esančiame Dubysos kairiajame ir Kirkšnovės dešiniajame krante, ties jų santaka. Šlaitai apie 20 m aukščio, viršuje nulyginti. Dalis piliakalnio XIX a. nuslinko. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, pietvakarių ir pietryčių pakraščiai apie 45 ir 58 m ilgio. Šiaurės vakarų – šiaurės rytų pusėse supiltas 1 m aukščio, 16 m pločio pylimas, kurio išorinis 6 m aukščio šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 1 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 1 m aukščio, 5 m pločio pylimas, juosiantis piliakalnį ir vakarų šlaite. Šiaurės šlaite, 7 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa, kuri 4 m žemiau šiaurrytinio pylimo virsta 7 m pločio, 0,3 m gylio grioviu, už kurio supiltas antras 0,5 m aukščio, 5 m pločio pylimas, nuolaidėjantis šlaitu žemyn į vakarus. Viršutinė 6–8 m aukščio šlaitų dalis buvo išlyginta, stati. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 49200 m².
Tyrimai
Aikštelėje 1886 m. Tadas Daugirdas atkasė akmeninį grindinį, aptiko žalvarinį žiedą, geležinio peilio viršūnę, keramikos, gyvulių kaulų. 1911 m. Liudvikas Kšivickis ištyrė 833 m² plotą. Rado 1 m (pakraščiuose) ir 0,1-0,2 m (viduryje) storio kultūrinį sluoksnį, buvusių įtvirtinimų, akmeninio grindinio, židinių liekanų, gyvulių kaulų, XII a.-XIV a. geležinių ir žalvarinių dirbinių (peilių, ylų, raktų, segių), žiestos keramikos. T. Daugirdas mini piliakalnyje ar šalia jo rastą sidabro lydinį su įkartomis. Ant piliakalnio XIX a. viduryje palaidotas dvarininkas I. Bielskis, kurio kapą žymi 3,5 m aukščio betoninė stela. Piliakalnis apaugęs pušimis su tankiu lapuočių pomiškiu. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus.
Čiukiškės
Čiukiškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kariotiškių.
Samcchė–Džavachetija
Samcchė–Džavachetija  – administracinis regionas pietų Gruzijoje, buvusi Meschetija.
Per regioną eina BTC naftotiekis ir Pietų Kaukazo dujotiekis.
Geografija
Šiaurėje ribojasi su Gurija ir Imeretija, šiaurės rytuose ir rytuose – su Šida Kartliu ir Kvemo Kartliu, pietuose – su Armėnija ir Turkija, vakaruose – su Adžarija.
Samcchę–Džavachetiją sudaro:
Regione:
Demografija ir armėnų problema
50,5 % regiono gyventojų yra armėnai, daugiausia gyvenantys Achalkalakio ir Ninocmindos rajonuose. Greta gyvena gruzinai (48,3 %), rusai (0,4 %), graikai (0,3 %) ir osetinai (0,2 %) (2014). Armėnai valdymo institucijose sudaro mažumą, nors pagal dalį gyventojų skaičiuje jų ten turėtų būti apie pusę. Gubernatoriaus komandoje armėnų yra tik 11 % (3 iš 26), mokesčių inspekcijoje – 19,5 % (16 iš 82) ir t. t.
Armėnai jaučiasi Gruzijos vyriausybės diskriminuojami ir atstumiami. Regione yra buvę demonstracijų, policijos žiaurumų malšinant neramumus. Daug armėnų mano, kad juos laiko antrarūšiais Gruzijos piliečiais. Vietinių armėnų organizacija Jungtinis Džavacho demokratinis susivienijimas reikalauja vietinės autonomijos, kokia žadama abchazams ir osetinams.
Meschetinų deportacija
Gruzijos pasienyje su Turkija gyveno Meschetijos turkai (meschetinai). Jų gyvenama teritorija buvo vadinama Meschetija (dabar – Samcchė). 1944 m. lapkričio 15 d.- lapkričio 25 d. meschetinai buvo deportuoti į Kazachiją, Kirgiziją ir Uzbekiją. Manoma, kad iš 100 000 išvežtų gyvuliniuose vagonuose apie 10 000 žuvo.
FK Achmat Groznyj
Istorija
Klubo ištakos siekia 1946 m.
Sezonai
Šaltiniai:
Karinis laipsnis
Karinis laipsnis – asmeniui suteiktas vardas, nurodantis jo padėtį kariškių hierarchinėje sistemoje. Karinis laipsnis paprastai siejamas su jo turėtojo kaip kariškio kvalifikacija. Kariniai laipsniai suteikiami asmenims, tarnaujantiems ginkluotose pajėgose ir sukarintose organizacijose ar esantiems rezerve. Karinis laipsnis paprastai suteikia galimybę užimti tam tikras pareigas karinėje organizacijoje, nors tam vien laipsnio nepakanka, reikia ir tam tikrų dalykinių įgūdžių.
Kariuomenės be karinių laipsnių
Karinius laipsnius paprastai turi visos kariuomenės, nors buvo ir išimčių. TSRS Raudonoji armija 1918–1935 m. karinių laipsnių neturėjo. Tuo metu kariškiai turėjo pareigybinius rangus (pvz., kuopos vadas (комроты), pulko vadas (комполка) ir kt.), kurie buvo panašūs į karinius laipsnius. Tačiau kariniai laipsniai paprastai yra universalūs, jie yra vienodi nepriklausomai nuo kariuomenės rūšies (pvz., Tarybinėje Armijoje majoras galėjo būti tiek bataliono vadas, tiek specialistas inžinierius, juristas, gydytojas). O pareigybiniai rangai buvo specifiniai tam tikroms kariuomenės rūšims ir tam tikroms tarnyboms. Pvz., Raudonosios Armijos kombatas buvo karininkas (tuomet karininkus vadindavo vadais) bataliono vadas. Bet tokio laipsnio negalėjo turėti karinis inžinierius (to paties hierarchinio lygio karinis inžinierius buvo vadinamas 2-ojo rango karo inžinieriumi), karinis veterinarijos gydytojas (2-ojo rango karinis veterinarijos gydytojas), karinis tiekimo specialistas (2-ojo rango intendantas) ir pan. Kariniai laipsniai rikiuotės karininkams vėl buvo įvesti 1935 m., specialistams jie buvo suteikti 1942–1943 m.
Karinių laipsnių neturėjo ir Kinijos Liaudies Respublikos armija 1965–1988 m., Albanijos armija 1966–1991 m.
Ši tradicija buvo paremta „revoliuciniu požiūriu“ į karininkus kaip ponus. Dėl panašaus revoliucinio požiūrio JAV neturi ordinų (tik medalius), kurie JAV įkūrimo metu atrodė netinkami respublikai kaip aristokratinis atributas.
Karinių laipsnių klasifikacija
Kariniai laipsniai paprastai skirstomi į tris plačias grupes:
Vitas Daukšas
Vitas Daukšas (1935 m. sausio 21 d. Kaune - 2013 m. balandžio 26 g. Vilniuje) – Lietuvos chemikas organikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
Tėvas chemikas Kazys Daukšas. 1957 m. baigė Maskvos universitetą. 1967 m. chemijos daktaras, 1990 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas
1960–2000 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1960–1976 m. Vaistų sintezės ir tyrimo laboratorijos, 1976–1986 m. Organinės chemijos katedros vedėjas, nuo 1969 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai – organinių junginių, ypač vartojamų medicinoje, sintezės ir savybių tyrimai. Su kitais padarė 60 išradimų.
Rača-Lečchumis ir Kvemo Svanetija
Rača-Lečchumis ir Kvemo Svanetija (, Račʼa-Lečxumi da Kvemo Svaneti) – administracinis regionas vakarinėje centrinėje Gruzijoje. Regionas apima Račos, Lečchumio ir Kvemo Svanetijos istorines provincijas.
Tai rečiausiai gyvenamas Gruzijos regionas.
Istorija
Pagrindiniai straipsniai: Rača, Lečchumis, Svanetija
Liepos 21
Liepos 21 yra 202-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 203-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 163 dienos.
Vardadieniai
Laurynas – Lionginas – Rimvydas – Rimvydė – Danielius
Didžioji Žydroji skylė
thumb|250px|right|Didžioji Žydroji Skylė
Didžioji žydroji skylė – didelė povandeninė smegduobė šalia Belizo krantų, į rytus nuo Turnefės salų, netoli Švyturio rifo centro, mažame atole 70 km nutolusiame nuo žemyno ir Belizo miesto. Skylė yra apskritimo formos, 318 metrų pločio ir 124 metrų gylio.
Skylė yra Belizo barjerinio rifo, įtraukto į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, dalis.
Šią vietą išgarsino Žakas Ivas Kusto, kai paskelbė ją viena iš dešimties geriausių nardymo vietų pasaulyje.
Filistinai
Filistinai  – senovės Artimųjų Rytų (Istorinės Sirijos) etninė grupė, XII–V a. pr. m. e. gyvenusi Viduržemio jūros rytinėje pakrantėje (dab. Gazos ruože ir Izraelio vakarinėje dalyje (Pietų apskrityje). Jų gyvenamas regionas buvo vadinamas Filistija.