cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žaiginio šv. Antano Paduviečio bažnyčia
'''Žaiginio šv. Antano Paduviečio bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Žaiginio miestelyje, Sandravos (Luknės dešiniojo intako) kairiajame krante. Savo forma primena gyvenamąjį namą.
Istorija
miniatiūra|250px|left|2015 m. kovo mėn.
Žaiginyje 1664 m. minima naujai statyta medinė bažnyčia, turinti du altorius. Nagurskiai 1762 m. į Žaiginį pakvietė pranciškonus, vienuolynui dovanojo 90 valakų žemės, Legečių, Nagių kaimus. Pranciškonai 1764 m. pasistatė vienuolyną, 1770 m. – bažnyčią, 1790 m. – koplyčią Legečiuose. Iki 1820 m. pastatytas naujas medinis vienuolynas. Žaiginio pranciškonams 1820 m. priklausė Legečių palivarkas, Belazariškių, Čerkosų, Kelmynų, Mažuolių, Pluskių kaimai. XIX a. pirmojoje pusėje veikė parapinė mokykla. Rusijos valdžia 1832 m. vienuolyną uždarė. Netrukus jis sudegė. Ant jo pamatų Žaiginio dvaro savininkas pastatė kleboniją. Valdžia patenkino vyskupo prašymą ir bažnyčios neuždarė. 1836 m. pavyko įkurdinti kunigą.
1915 m. gegužės 4 d. bažnyčia sudegė. Žaiginio dvare buvo įrengta koplyčia. Kunigo Leono Skabeikos rūpesčiu 1916–1917 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia, atstatyta klebonija ir ūkiniai pastatai. 1931 m. pastatyti parapijos namai. Po Antrojo pasaulinio karo valdžia klebonijoje įrengė vaikų darželį.
Architektūra
Savo forma bažnyčia primena didelį gyvenamąjį namą, bebokštė, su trisiene apside. Vidus 3 navų, atskirtų lieknomis kolonomis, įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su stulpiniais vartais. Šventoriuje stovi medinė varpinė.
Georgenhofas (Tumanovas)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo Paskalviai pavadinimas lietuviškos – skalviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) gyvenvietė, įjungta į Paskalvių kaimo bendruomenę (1905 m. – 52 gyventojai). 1946–2008 m. Rakitino apylinkės teritorija.
Zoologija
Zoologija ( – gyvūnas, logos – mokslas) – biologijos šaka, tirianti gyvūnus.
Zoologijos šakos ir disciplinos
Atskiras gyvūnų grupes nagrinėja smulkesnės zoologijos šakos: Be to, zoologija dar skirstoma į atskiras disciplinas: Bendrosios zoologijos disciplinos yra:
Zoologijos istorija
Pirmasis žinias apie gyvūnus aprašė ir susistemino Aristotelis (384–322 m. pr. m. e.). Jis visus tuo laiku pažįstamus gyvūnus suskirstė į dvi grupes: turinčius kraują ir bekraujus. Pirmajai grupei jis priskyrė žinduolius, paukščius, roplius ir amfibijas, banginius ir žuvis. Bestuburius jis suskirstė į keturias grupes: galvakojus, vėžiagyvius, moliuskus ir vabzdžius. Tuo tarpu vabzdžius dar suskirstė į vabzdžius, voragyvius ir kirmėles. Aristotelio sistema buvo netobula, tačiau išsilaikė iki renesanso. Be to, daugiau dėmesio buvo skiriama aukštesniesiems gyvūnams, o bestuburiais nelabai domėtasi. Vėliau zoologija ėmė sparčiai vystytis, nes prasidėjo kelionės, buvo atrandama ar atvežama įvairių gyvūnų rūšių, todėl jų pažinimas tapo būtinas.
Zoologija Lietuvoje
Senajame Vilniaus universitete zoologiją dėstė S.B. Jundzilas (1761–1847). Jis parašė zoologijos atlasą, vadovėlį „Trumpas zoologijos kursas“. 1828–1831 m. E. Eichvaldas išleido trijų dalių vadovėlį „Specialioji zoologija". L.H. Bojanus (1776–1827) buvo puikus anatomas, tyrė plokštėtažiaunius moliuskus (jų šalinamasis organas vadinamas Bojanaus organu), stuburinių gyvūnų embriologiją.
Australijos vyrų žolės riedulio rinktinė
Australijos vyrų žolės riedulio rinktinė – komanda, atstovaujanti Australijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Australijos žolės riedulio federacija.
Beržtų valsčius
Beržtų valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos ir pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Beržtai. 1919–1925 m. valsčiui priklausė šie dabartinei Lietuvai priklausantys kaimai: Kabeliai, Ašašninkai, Musteika, Pogarenda ir Katra.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. 1925 m. liepos 1 d. dalis šiaurinių valsčiaus kaimų prijungti prie naujai įkurto Marcinkonių valsčiaus. 1939 m. rugsėjo pabaigoje valsčių užėmė Raudonoji armija ir prijungė prie Baltarusijos TSR, Balstogės srities. 1940 m. valsčius buvo panaikintas ir įtrauktas į Pariečės rajoną.
Suskirstymas
1933 m. spalio 16 d. valsčius suskirstytas į 10 seniūnijų.
Gyvenvietės
1921 m. į valsčiaus sudėtį pateko šios gyvenvietės:
Gyventojai
Pagal 1921 m. surašymą valsčiuje gyveno 6119 žmonės:
Paupys
Paupys yra:
Taip pat žr. Paupis.
Flávio da Silva Amado
Flávio da Silva Amado (g. 1979 m. gruodžio 30 d.) – futbolininkas, Angolos rinktinės ir Angolos klubo Petro Atletico puolėjas.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2000 m. rugsėjo 3 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, išleistas į aikštę tik paskutinėse grupės varžybų rungtynėse žaidė 40 minučių ir pelnė vienintelį komandos įvartį šiame čempionate. Taip pat su rinktine dalyvavo 2008 ir 2010 m. Afrikos Tautų taurės čempionatuose.
Laimėjimai
Komandiniai:
Asmeniniai:
She-Devil
She-Devil – 1989 m. amerikiečių filmas, kuriame vaidina Meryl Streep ir Roseanne Barr. Filmą režisavo Susan Seidelman. Tai antra Fay Weldon romano „The Life and Loves of a She-Devil“ adaptacija po BBC TV adaptuotos laidos 1986 m.
Vytautas Meškauskas
Vytautas Meškauskas (g. 1913 m. vasario 27 d. Kupiškyje) – mirė 1998 m.birželio 22 d. Floridoje (JAV) Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1931–1935 studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete.
Pranas Pesys
Pranas Pesys (1889 m. rugpjūčio 29 d. Aržuolupių k., Lukšių apylinkėje, Šakių raj. – 1960 m. Klyvelende, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
Muzikos mokėsi pas vargonininkus Sintautuose, Kudirkos Naumiestyje, vėliau – pas Joną Bendorių ir Brauną Marijampolėje. 1912 ir 1920 m. lankė Juozo Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Vargonininkavo Plokščiuose, Pajevonyse, Lukšiuose, nuo 1924 m. – Marijampolėje. Čia vadovavo parapijos ir pavasarinininkų chorams, kuriuos parengė 1930 m. visos Lietuvos dainų šventei Kaune (chorų varžybose laimėjo antrąją vietą) ir 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje (57 dalyvių pavasarininkų ir bažnyčios jungtinis mišrusis choras).
1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, vargonininkavo ir vadovavo lietuvių stovyklos chorui netoli Regensburgo. 1949 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Klyvelende ir kurį laiką vadovavo „Dainos“ chorui, dažnai pavaduodavo parapijų vargonininkus.
Ežerėlė
Ežerėlė – upė šiaurės Lietuvoje; Daugyvenės kairysis intakas. Prasideda Radviliškio rajone, į vakarus nuo Šeduvos. Iki įtekėjimo į Arimaičių ežerą vadinama Šiekštumu. Toliau teka į šiaurės rytus Radviliškio ir Pakruojo rajonais. Prateka Radvilonių, Draumėnų miškus, Rozalimo šilą. Įteka į Daugyvenę 5 km nuo jos žiočių, prie Uošo kaimo. miniatiūra|250px|left|Tarp Pakruojo ir [[Klovainiai|Klovainių]]
Intakai: Uosupis, Sidabrupis (kairieji), Dervelis (dešinysis).
Vidutinis nuolydis 114 cm/km. Upės vaga sureguliuota. Ant Ežerėlės įrengti Paežerių (54 ha) ir Laičių (17 ha) tvenkiniai. Prie Ežerėlės esančios gyvenvietės: Užuožeriai, Balčiūnai, Laičiai, Vaišvydžiai.
Upėvardis kilęs nuo žodžio ežeras („stovinčio vandens telkinys“).
Linas Balčiūnas
Linas Balčiūnas (g. 1978 m. vasario 14 d. Jonavoje) – Lietuvos treko ir plento dviratininkas, olimpietis.
Augustavo rajonas
Augustavo rajonas  – administracinis vienetas egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Augustavo mieste.
Upninkų apylinkė
Upninkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Veprių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. 1959 m. prijungta dalis Mančiušėnų apylinkės, 1963 m. – Keižionių apylinkė. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras, 1971 m. sausio 27 d. atkeltas.
Vaga (ežeras)
Vaga – ežeras vidurio Lietuvoje, Kauno rajone, Babtų pietiniame pakraštyje, Nevėžio slėnyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,14 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 19,7 m. Krantai žemi, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti pievos. Pietuose išteka upelis link už 90 m tekančio Nevėžio. Ežeras labai užžėlęs vandens augalija, baigiantis užpelkėti.
Kareiviškis
Kareiviškis – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pakruojo, prie kelio į Šiaulius. Stūkso Perkūnijos akmuo.
Istorija
XIX a. pradžioje kaimas priklausė Pakruojo dvarui.
Lelijažiedžiai
Lelijažiedžiai (Liliidae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus lelijainių (Liliopsida) klasės augalų poklasis.
Izraelio futbolo varžybos 1995–1996 m.
Izraelio futbolo varžybos 1995–1996 m.
Maišuočiai
thumb|230px|Mažosios psychės (Psyche casta) namelis Maišuočiai (Psychidae) – drugių (Lepidoptera) šeima.
Maišuočių vikšrai gyvena iš šilko ir aplinkoje rastų medžiagų (smėlio, žemės, kerpių, augalų dalių) sulipdytuose „nameliuose“ (panašiai kaip ir apsiuvos lervos). Nameliai pritvirtinami prie akmenų, medžių kol vikšrai ilsisi ar yra lėliukės stadijoje, kitais atvejais nameliai mobilūs. Kai kurių rūšių lervos minta kerpėmis, kitos minta žaliais augalų lapais. Daugelio rūšių suaugusios patelės neturi sparnų, kad priviliotų skraidyti galinčius patinėlius, jos skleidžia feromonus. Patinėliai gyvena neilgai (kai kurie tik kelias valandas). Suaugę drugiai nesimaitina, o gyvena iš vikšro stadijoje sukauptų maisto medžiagų.
Maišuočių namelių dydis nuo mažiau kaip 1 cm iki 15 cm (kai kurios tropinės rūšys). Kiekviena rūšis konstruoja tai rūšiai būdingą namelį.
Šeima gana maža, joje aprašyta maždaug 800 rūšių iš jų 350 Australijoje.
Alloispermum
Alloispermum – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas sudarytas sujungus du graikų kalbos žodžius: alloi- (kitoks tipas, šeima), spermum (sėkla).
Cegelnė (Gelvonai)
Cegelnė – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, netoli Gelvonų.
Fontanas
Fontanas – statinys su vandens čiurškimo įranga. Paprastai su baseinu, neretai įrengiamas ir natūraliame vandens telkinyje. Fontaną puošia skulptūrinis dekoras. Įrengiamas miestų rekreacinėse vietose – parkuose, aikštėse, skveruose, kiemuose, pastatų terasose, taip pat dažnai puošia rūmų, dvarų kiemus. Lietuvoje fontanai pradėti statyti renesanso laikotarpiu (Verkių rūmų aikštėje, Palangos rūmų parke ir kt.).
Aukščiausias pasaulyje yra Karaliaus Fahdo fontanas Džidoje (Saudo Arabija). Jo čiurkšlės aukštis pasiekia 312 m.
Liaušiai
Liaušiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės rytuose, šalia kelio, 15 km į pietryčius nuo Ukmergės. Šešuolių seniūnijos centras. Veikia paštas (LT-20018), biblioteka, kultūros namai, buvusi Liaušių pradinė mokykla ir nedidelis stadionas, 2 parduotuvės, medicinos punktas, degalinė. Dirba 3 medienos perdirbimo įmonės (tarp jų „Betula“, „Highlife“), veterinarijos įmonė. Stovi Lietuvos šimtmečio paminklas (atidengtas 2018 m. balandį, autorius – kraštietis Vaidas Ramoška).
Etimologija
Kaimo pavadinimas yra asmenvardinis vietovardis. Jis padarytas iš nebevartojamo asmenvardžio Liaušis, kuris kilęs iš dvikamienių asmenvardžio trumpinio – dėmens Liau-, išplėsto priebalsine priesaga -š-. Dėmuo Liau-, kurio atitikmenų esama kitose indoeuropiečių kalbose, siejamas su žodžiu liauti („nustoti, baigti“).
Geografija
Senoji gyvenvietė išsidėsčiusi į pietvakarius nuo centrinės sankryžos su plentu (ties autobusų stotele), pakeliui į Bareišius, iki pradinės mokyklos pastato. Sovietmečiu buvo pastatyta daug mūrinių namų toliau į vakarus nuo senosios gyvenvietės abipus pagrindinės (dabartinė Mokyklos) gatvės, taip pat į pietus link Pilionių (maisto prekių parduotuvė, paštas ir kt.) ir į šiaurę link Virkščių (siloso bokštas, fermos, žemės ūkio paskirties pastatai).
Istorija
Pirmą kartą paminėti 1744 m. Carmečiu buvo kaimas Žemaitkiemio valsčiuje.
1950–1992 m. Liaušiai buvo Butkūnų kolūkio centrinė gyvenvietė. 1952 m. įkurta biblioteka. 1967 m. pastatytas mokyklos pastatas, 1968 m. atidaryta mokykla, XXI a. tapusi Šešuolių mokyklos skyriumi, o vėliau uždaryta. 1975 m. įrengta asfaltbetonio aikštelė prie mokyklos.
Šilinas
Šilinas  – vienas iš Taipėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane. Gyventojų 290 tūkst. (2014 m. duomenys), daug iš jų užsienietiškos kilmės – europiečiai, amerikiečiai, japonai. Laikomas Taipėjaus kultūros kilmės centru.
Geografija
thumb|left|175px Šiaurrytinė rajono dalis patenka į Datun ugnikalnių zoną. Rajonas kalvuotas, aukščiausias kalnas – Čisingšanas (1120 m). Pietvakariuose taip pat stūkso Dalunšano ir Dadžišano kalnai.
Istorija
Ankstyvasis gyvenvietės pavadinimas buvo ketagalaniškas Pattsiran, reiškiantis 'karštosios versmės'. Į kinų kalbą jis buvo transliteruotas kaip 八芝蘭 (pinyin: Bāzhīlán; pe̍h-ōe-jī: Pat-chi-lân) ir buvo užrašomas kaip Pat-chi-na arba Pachina.
Iki čia įsikuriant haniams, vietovėje gyventa Kimassauw bendruomenės (麻少翁社), vienos iš Taivano lygumų genčių. Čingų eros laikais buvo pastatytas fortas.
1920 m., Japonijos okupacijos Taivane metu, vadintas Širino kaimu (士林庄), 1933 m. – Širino miesteliu (士林街), įėjo į Taihoku prefektūros Šičisėjaus rajono (七星郡) sudėtį. Po Antrojo pasaulinio karo tapo Taipėjaus apskrities (臺北縣) dalimi. 1968 m. tapo vienu iš Taipėjaus rajonų (区, Qū).
Birželio 29
Birželio 29 yra 180-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 181-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 185 dienos.
Juodelių apylinkė
Juodelių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kalvarijos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Akmenynų apylinkės.
Gediminas Adomaitis
Gediminas Adomaitis:
Kareivinės
Patalpos
Šiuolaikinėse kareivinėse būna:
Kareivinės šiais laikais paprastai būna aptvertos (dažnai aukštomis tvoromis, su spygliuota viela), saugomos sargybos padalinių.
Istorija
Kareivinės egzistavo dar Romos imperijoje. Tuometinėse kareivinėse buvo viskas, ko kasdieniniame gyvenime reikėdavo kareiviams. Kareivinės turėdavo savo kepėjus, batsiuvius ir kitus reikalingus amatininkus.
Kareivinės Europoje vėl atsirado XVII a. pabaigoje, kai atsirado nuolatinė reguliari kariuomenė. Iki tol kareiviai būdavo apgyvendinami paprastuose gyvenamuose pastatuose.
XVIII a. Prūsijoje kareivinėse gyvendavo ir kariškių šeimos. XIX a. Vokietijos kareivinėse būdavo apgyvendinami tik kareiviai. Kareivinių pastatai būdavo kelių dydžių, priklausomai nuo to, kokio dalinio (kuopos ar bataliono) kareiviai jame bus apgyvendinti. Dažnai batalionų kareivinėse kiekviena kuopa turėdavo savo aukštą, prie kurio laiptų būdavo puskarininkių kambariai.
Gynybinės kareivinės
Gynybinės kareivinės – gynybai pritaikytos kareivinės, kurių konstrukcija užtikrindavo apsaugą nuo to meto apgulties artilerijos. Tai būdavo 2–3 aukštų akmeniniai ar plytiniai pastatai su storomis sienomis ir skliautais, kuriose būdavo numatyti artilerijos ugnies taškai – kazematai 1–2 patrankoms su didelėmis ambrazūromis. Taikos metu ambrazūros būdavo uždengiamos skydais. Gynybines kareivines statydavo tvirtovių tipo įtvirtinimuose, kur jos sudarydavo atskirus retranšementus ir reduitus. Tokios kareivinės dažnai būdavo statomos fortų goržose (goržos kareivinės).
XIX a. pabaigoje atsiradus sunkiajai apgulties artilerijai šis kareivinių tipas pasidarė beprasmis.
Izraelio futbolo varžybos 1996–1997 m.
Izraelio futbolo varžybos 1996–1997 m.
Farvateris
thumb|200px|Upės farvateris ir jį nustatanti navigacinė sistema
Farvateris (iš 'plaukti' +  'vanduo') – laivybinis vandens kelias vandens telkinyje (upėje, ežere, sąsiauryje, fjorde). Driekiasi per gilias telkinio vietas, apeina kliūtis (seklumas, uolas, rifus).
Proteosoma
Eukariotų proteosomos
Tipiškoje ląstelėje yra apie 30000 proteosomų. Eukariotų ląstelėse jo randamos citoplazmoje ir branduolyje. Dažniausiai baltymai eukariotų ląstelėse skaidomi 26S proteosomomis (molekulinė masė >2,5MDa). Pagrindinės 26S proteosomos sudedamosios dalys:
Farvateris
Upėje farvateris paprastai eina talvegu – giliausia vagos dalimi. Pasienio upėse farvateriu dažniausiai vedama valstybės siena.
Farvateris žymimas plūdurais, jūrženkliais.
Proteosoma
20S multikatalizinis kompleksas
Šis kompleksas yra tuščio cilindro formos ir sudaro centrinę proteosomos dalį – šerdį. Cilindrą suformuoja 4 dviejų tipų (α ir β) heptameriniai žiedai. Išorinę cilindro pusę sudaro α tipo žiedai, o vidinę – β tipo žiedai. α tipo žiedai sudaro kanalą ir centrinę kamerą. Šioje kameroje vykdoma proteolizė. β tipo žieduose yra proteolitiniai proteazių centrai, kur baltymai suskaidomi į 7-13 aminorūgščių oligopeptidus.
19S reguliatorinis kompleksas
Šis reguliatorinis kompleksas dengia 20S kompleksą. Jis disocijuoja į dvi dalis –pagrindą ir dangtelį. Pagrindas sudarytas iš 6 subvienetų, turinčių ATPazinį aktyvumą. ATP hidrolizės energija panaudojama skaidomo baltymo išvyniojimui ir translokacijai į 20S proteosomą. Dangtelis dengia pagrindą, atpažįsta ubikvitilintus baltymus. Jame esantys fermentai izopeptidazės pašalina nuo baltymų laisvą ubikvitiną. Ubikvitinas nėra suskaidomas, o grįžta į ląstelės citozolį. 19S reguliatorinis kompleksas, prisijungdamas prie vieno ar abiejų 20S proteosomos galų, atidaro arba uždaro proteosomos kanalą ir reguliuoja baltymų patekimą.
Proteosomos veikimas
Prieš patenkant baltymui į proteosomą, jis turi būti modifikuotas, kovalentiškai prijungiant ubikvitiną. Iš pradžių vyksta ubikvitino molekulės C galo Gly liekanos aktyvacija, katalizuojama E1 fermento. Vėliau, aktyvuotas ubikvitinas surišamas su ubikvitiną perkeliančiu fermentu E2. Ubikvitino-ligazės E3 pagalba formuojama izopeptidinė jungtis tarp ubikvitino C galo Gly liekanos ir baltymo-taikinio vidinės Lys liekanos e-amino grupės. Ubikvitilintas baltymas atpažįstamas, su juo susiriša 19S reguliatorinis kompleksas. Prieš įleidžiant baltymą į 20S proteosomą, baltymas turi būti deubikvitilinamas („atkabinamas“ ubikvitinas). 19S kompleksas hidrolizuoja izopeptidinį ryšį, taip atpalaiduojamas ubikvitinas, kuris gali pažymėti kitus skaidomus baltymus. Panaudojant ATP hidrolizės energiją, baltymas išvyniojamas ir linijinė baltymo grandinė patenka į 20S proteolitinę kamerą. Kameroje baltymai suskaidomi iki 7-13 aminorūgščių oligopeptidų. Iškeliavę iš proteosomos pro laisvą, neuždengtą 19S komplekso galą, oligopeptidai fermentų proteazių pagalba toliau bus hidrolizuojami citoplazmoje iki aminorūgščių.
Archėjų proteosomos
1992 m. archėjinis 20S proteosomos “atitikmuo“ atrastas Thermoplasma acidophylum.
Prokariotų proteosomos
Pirma bakterinė 20S proteosoma rasta aktinomicetuose – Rhodococcus erythropolis. Daugumos bakterijų proteosomų struktūra yra žymiai paprastesnė nei eukariotinių ląstelių. Manoma, kad prokariotų proteosomų pirmtakais buvo šiluminio šoko baltymai HslV (heat shock locus v) ir HslU (heat shock locus U). Šie baltymai veikia kaip atsakas į ląstelės stresą. HslV yra proteazė, o HslU yra ATPazė. Abu šie baltymai suformuoja simetrišką keturių žiedų struktūrą. Du išoriniai žiedai yra α tipo, o vidiniai žiedai – β tipo. HslV gali skaidyti nereikalingus baltymus tik komplekse su HslU. Ne visos bakterijos turi proteosomas. Ypatingai susidomėta Mycobacterium tuberculosis (Mtb), kuri pasižymi atsparumu žmogaus makrofagams. Ši bakterija labai gerai ištirta. Mtb proteosoma yra cilindro formos, sudaryta iš 4 žiedų (du išoriniai heptameriniai α žiedai ir du vidiniai heptameriniai β žiedai). Mtb turi baltymą Mpa – tai Mycobacterium proteosomos ATPazė. Ši ATPazė homologiška eukariotų 19S reguliacinio komplekso ATP-azėms, kurios atpažįsta baltymą, jį išvynioja ir skatina translokaciją per proteosomos šerdį. Ilgą laiką buvo manyta, kad prokariotų proteosomos vykdo baltymų skaidymą nuo ubikvitino nepriklausomu keliu. Tačiau M. J. Pearce identifikavo pirmą prokariotinį į ubikvitiną panašų baltymą Pup (prokaryotic ubiquitin-like protein). Šis baltymas jungiasi su proteosomos substratais. Taip yra pažymimi baltymai, kurie keliauja skaidymui į prokariotų proteosomą. Prokariotų proteosomų tyrimai yra labai reikšmingi. Mtb baltymų nukreipimas į proteosomą gali pasitarnauti naujų vaistų sukūrime.
Prieledyninis ežeras
Prieledyninis ežeras – ežeras, susidaręs tirpstant ledynui, kai morena ar ledų užtvara patvenkia ledyno tirpsmo vandenis. Tokiems ežerams prasiveržus pro užtvarą kyla milžiniški potvyniai.
Tokių ežerų šiaurės pusrutulyje daug buvo po paskutinio ledynmečio, prieš 10 000 metų. Buvusio ežero duburyje susiformuoja limnoglacialinis reljefas. Lietuvos teritorijoje nemaži prieledyniniai ežerai telkšojo šalies centrinėje, pietinėje dalyse.
FK Radnik Bijeljina
Bijelinos „Radnik“ – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Bijelinos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1945 m.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo RS Pirmoje lygoje ir liko šeštoje vietoje.
Vienos dalies fantazija
„Vienos dalies fantazija“ – 2011 m. sukurtas lietuviškas animacinis filmas. Šis režisierės Gretos Stančiauskaitės darbas nominuotas 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose, taip pat yra gavęs diplomą animacinių filmų festivalyje „Tindirindis“ 2011 m.
Vėžlinukai
Vėžlinukai (Limacodidae) – smulkūs, gelsvų spalvų, maži naktiniai drugiai.
Vikšrai yra duonos kepalo formos ir primena vėžlio šarvą.
Žinoma apie 400 vėžlinukų genčių, kurias sudaro apie 1000 rūšių.
Lietuvoje gyvena 2 rūšys:
Rudasis vėžlinukas (Heterogenea asella)
Fuji Television
Fuji Television Network (, taip pat žinoma kaip Fuji TV (フジテレビ Fuji Terebi)) – Japonijos televizijos tinklas, įsikūręs Daiboje, Minate, Tokijuje.
Istorija
thumb|left|225px|Fuji TV būstinė Daiboje, Minate Fuji Television tinklas buvo įkurtas 1948 m. lapkričio 18 d., o pirmosios transliacijos buvo pradėtos 1959 m. kovo 1 d. Tų pačių metų liepą Fuji TV kartu su Tokai TV, Kansai TV ir KBC Television susijungė į tinklą. 1966 m. buvo įsteigtas žinių tinklas informacijos keitimuisi tarp vietinių stočių, pavadinimu FNN (Fuji News Network).
2008 m. spalio 1 d. Fuji TV tapo holdingo bendrove.
Fuji TV, kuri nuo 1987 m. šalyje transliuoja Formulės 1 lenktynes, yra vienintelė pasaulyje žiniasklaidos bendrovė, remianti Formulės 1 Grand Prix lenktynes.
Bernakampė
Bernakampė – ežeras vidurio Lietuvoje, Kauno rajone, Babtų pietvakariniame pakraštyje, Nevėžio slėnyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,22 km, plotis – iki 0,085 km. Altitudė 19,7 m. Rytinis krantas aukštas, kiti žemi, apaugę medžiais ir krūmais. Pietinis galas užpelkėjęs. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Ežeras nenutekantis, priklauso Nevėžio upės baseinui.
Ežerėvardis Bernakam̃pė kilęs iš žodžių bernas („vaikinas, jaunuolis“) ir kampas („kertė“). miniatiūra|250px|left|Nuo Nevėžio pusės
Beitou
Beitou, seniau Peitou – šiauriausias Taipėjaus rajonas, esantis šiaurės Taivane. Gyventojų 257 tūkst. (2014 m. duomenys). Garsėja karštosiomis versmėmis. Pavadinimas kilęs iš ketagalanų žodžio Kipatauw, reiškiančio 'ragana'. Įsikūręs „Asus“ biuras, veikia keletas universitetų.
Geografija
thumb|left|175px Beitou yra kalvuočiausias iš Taipėjaus rajonų, apimantis pievas, išvagotas upių, iš kurių gausiai sklinda garai – žemės gelmių šilumos padarinys. Pietuose ir rytuose ribojasi su kaimyniniu Šilino rajonu, vakaruose su Danšujumi ir šiaurėje su Sandži bei Dzinšanu (pastarieji trys yra Sinbėjaus rajonai).
Istorija
Ankstyvaisiais Japonijos okupacijos Taivane metais Hokutō (Pak-tau) kaimas buvo gerai žinomas dėl sieros klodų ir karštųjų versmių. Japonai šiuos išteklius panaudojo pastatę tris sieros gavybos jėgaines ir keletą karštųjų versmių maudyklų. Tuomet Hokutō kaimas (北投庄) priklausė Taihoku prefektūros Šičisėjaus rajonui (七星郡). 1941 m. suteiktas miestelio (街) statusas. Kinijos Respublikai atgavus Taivaną, miestelis buvo pervadintas į Peitou ir pateko į Taipėjaus apskrities sudėtį. 1968 m. tapo vienu iš Taipėjaus rajonų (区, Qū).
Cegelnė (Širvintos)
Cegelnė – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Peliškių.
Naujienėlės apylinkė
Naujienėlės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kalvarijos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Brazavo apylinkės ir Kalvarijos apylinkės.
Dygiaodžiai
Dygiaodžiai (Echinodermata) – bestuburių gyvūnų tipas. Jiems būdingi požymiai: unikali penkiaspindulinė kūno simetrija, ambulakrinė sistema (kai kurie turi penkių ambulakrinių kojelių rinkinius), antrinė burna, ryški celominė ertmė, vystymasis iš trijų gemalinių lapelių, mezoderminės kilmės (kalkinių plokštelių) skeletas, kurį dengia nestora oda, sudaryta iš epidermio ir jungiamojo audinio. Kai kurių gyvūnų rūšių plokštelės susijungia ir sudaro spyglius.
Dygiaodžiai gyvena vandenynuose, jūrose, tiek seklumose, tiek ir didžiulėse gelmėse. Minta augalais, dvigeldžiais moliuskais, kitais smulkiais gyvūnais, taip pat dvėsenos liekanomis. Pasaulyje žinoma virš 6000 rūšių.
Klasifikacija
Pagal 2014 m. tyrimo duomenis, dygiaodžiai skirstomi į tris potipius ir keturias klases:
Filogenetinis medis atrodytų taip:
Nešvilio Predators
Nešvilio „Predators“ – NHL Vakarų konferencijos, centrinio pogrupio ledo ritulio komanda iš Nešvilio, Tenesio.
Sezonai
thumb|120px|1998-2011
Beninas
Etimologija
Skirtingai nei dažnai manoma, Benino valstybė neturi nieko bendro su garsiausia Benino civilizacijos valstybe – Benino karalyste, kuri nuo XV a. klestėjo Nigerijos teritorijoje. Istoriškai ši teritorija nuo XVI a. buvo vadinama Vergų krantu, o vėliau – Dahomėja. Tik 1945 m. valstybė pakeitė savo pavadinimą, kadangi Dahomėjos respublika turėjo labai neigiamą įvaizdį aplinkinėse Afrikos šalyse dėl vergovinės praeities.
Naujasis vardas buvo parinktas pagal Benino įlanką, kuri skalauja valstybės krantus. Įlanka savo ruožtu yra gavusi pavadinimą nuo istorinės Benino karalystės.
Istorija
Dabartinio Benino teritorijos pietinėje dalyje nuo seno vystėsi Benino civilizacija. Pietinis Beninas, pietryčių Gana ir Togas sudarė šios civilizacijos kultūrinį regioną, kuris nuo XVI a. vadintas Vergų krantu. Čia gyveno įvairios gbe grupės tautos. Dabartinio Benino teritorija buvo apgyvendinta daugiausia fonų etininės grupės, kuri išvystė aukšto lygio kultūrą ir sukūrė ankstyvuosius politinius darinius. Pakrantės gbe tautelės įkūrė prekybines valstybėles Popo, Agvę, Hvedą, Jakiną, Hogbonu ir kitas. Šiauriau jų, šalies gilumoje klestėjo galingos vergovinės Ardros ir Dahomėjos valstybės. Pastaroji XVII a. įgijo hegemoniją pietiniame Benine (panašiai kaip Ašantis įsigalėjo Aukso krante vakaruose, dabartinėje Ganoje).
thumb|left|240px|Dahomėjos kariai
Europiečiai (portugalai ir olandai) Vergų kranto pakrantėje pasirodė XV a. XVII a. europiečiai dabartinio Benino pakrantę pavertė vienu stambiausiu vergų prekybos tašku Afrikoje. XIX a. čia įsitvirtino prancūzai, kurie 1894 m. nukariavo nusilpusią Dahomėją, o vėliau skverbėsi gilyn į žemyną, prisijungdama ir musulmoniškas karalystes šiaurėje. Taip suformuota Prancūzijos Dahomėjos kolonija, kuri įėjo į Prancūzijos Vakarų Afrikos sudėtį.
1958 m. kolonijai suteiktas autonominis statusas Prancūzijos sudėtyje, o 1960 m. rugpjūčio 1 šalis gavo visišką nepriklausomybę kaip Dahomėjos Respublika. Pirmieji 10 nepriklausomybės metų buvo neramūs, vyko kovos etniniu pagrindu. Sourou Apithy, Hubert Maga ir Justin Ahomadegbé – trys to meto politiniai lyderiai, priklausantys skirtingoms etninėms grupėms, kurie 1970 sutarė sudaryti trišalę prezidentinę tarybą. 1972 tarybą nuvertė marksistas (vėliau propagavęs kapitalistinę sistemą) Mathieu Kérékou, valdęs iki pat 1991 m.. Jo valdymo laikais, 1975 m. Dahomėjos Respublika pervadinta į Benino Liaudies Respubliką, siekiant išvengti nemalonių pavadinimo konotacijų su kadaise nekenčiama vergovine Dahomėjos valstybe. Mathieu Kérékou 1991 m. pralaimėjo rinkimus, bet vėl grįžo į valdžią 1996 m.
Politinė sistema
Benino parlamentą (Assemblée Nationale) sudaro 83 nariai, renkami visuotiniuose rinkimuose kas 5 metus. Vyriausybės ir valstybės vadovas Prezidentas, renkamas kas 5 metus. Prezidentas skiria ministrus. Prezidentas gali būti renkamas ne daugiau 2 kadencijoms. Prezidento amžiaus limitas – 70 metų.
Administracinis suskirstymas
thumb|240px|Kraštovaizdis Atakoros kalnuose
Beninas suskirstytas į 12 departamentų:
Dar žiūrėkite: Sąrašas:Benino miestai.
Geografija
thumb|180px|Benino žemėlapis Benino valstybė yra Vakarų Afrikoje, tarp Nigerio upės šiaurėje ir Gvinėjos įlankos pietuose (kranto linija 121 km). Šiaurinėje šalies dalyje stūkso senų, smarkiai erodavusių Atakoros kalnų masyvas (juose yra aukščiausia Benino vieta – Sokbaro kalnas, 658 m). Kitur plyti plynaukštės ir žemumos. Netoli jūros kranto gausu lagūnų (Porto Novo, Nakujės). Benino šiaurės upės priklauso Nigerio baseinui (Sota, Mekru, Oti), o į pietus nuo Atakoros tekančios upės vandenis neša tiesiai į Gvinėjos įlanką (Uemė, Monas, Kufas, Zu).
Didesniąją dalį Benino teritorijos užima drėgnosios savanos, gan tankiai apaugusios miškais ir krūmynais. Yra išlikę didesnių giraičių, mangrovių sąžalynų, ypač paupiuose (miškingumas – 31 %). Šalies gamta saugoma Pendžari ir „W“ nacionaliniuose parkuose. Benine yra ~2000 augalų rūšių (dauguma retų ir nykstančių), ~630 paukščių rūšių. Veisiasi drambliai, liūtai, panteros, beždžionės, šernai, antilopės, pitonai, mambos, krokodilai, musės cėcė.
Klimatas
Benine vyrauja karštas ir drėgnas tropinis klimatas. Yra du drėgnieji sezonai: balandis-liepa ir rugsėjis-lapkritis. Per metus vidutiniškai iškrenta apie 1300 mm kritulių. Žiemą būdingas sausringas vėjas nuo Sacharos – harmatanas. Metų bėgyje temperatūra vidutiniškai svyruoja tarp 24 ir 31 °C.
Ekonomika
Pagrindinis ūkio sektorius Benine – žemės ūkis. Verčiamasi daugiausia medvilnės auginimu. Taip pat auginami ananasai, kava (robusta), bananai, jamsai, kukurūzai, ryžiai, sorgai, soros. Verčiamasi žvejyba jūroje ir lagūnose. Pramonė išvystyta menkai, daugiausia apdirbama žemės ūkio produkcija (maisto, tekstilės pramonė), gaminamos statybinės medžiagos. Nedideliais kiekiais išgaunama nafta, auksas, marmuras, smiltainis.
Benino svarbiausia eksporto prekė yra medvilnė (sudaro 30 % eksporto apyvartos). Taip pat išvežami žemės riešutai, vaisiai, mediena, aliejus, auksas, metalo laužas. Produkcija iškeliauja į Kiniją, Indiją, Libaną, Nigerį, Nigeriją. Į šalį įvežami naftos produktai, plastikai, maisto produktai, cheminės medžiagos (importo partneriai – Kinija, JAV, Indija, Prancūzija, Malaizija).
Demografija
thumb|240px|Šokėjai iš Kovės miesto
Pasiskirstymas pagal religiją (2002 m. surašymas):
Pasak 2002 m. surašymo, vyresnių nei 15 m. žmonių raštingumas yra 34,7 % (vyrų – 47,9 %, moterų – 23,3 %). Anot 2009 m. apskaičiavimų, vidutinė numatomo gyvenimo trukmė skaičiuojant nuo gimimo šalyje yra 59 metai (vyrų – 57,83 m., moterų – 60,23 m.).
Gyventojų amžiaus struktūra:
AIDS paplitimas tarp suaugusiųjų: 1,2 %. Mirčių nuo AIDS per metus: 3 300 (2007 m. apsk.)
Architektūra
thumb|240px|Tamarių namai netoli [[Natitingu]] Šiaurės Benine tradiciškai statomi apskritimo plano moliniai namai, o centrinėje ir pietinėje dalyje – karkasiniai keturkampio plano namai, dengti keturšlaičiais arba kūginiais stogais. Abomėjuje yra išlikę Dahomėjos karalystės laikų šventyklų ir valdovų rūmų (UNESCO pasaulio paveldo objektas) griuvėsių. Rūmai buvo pastatyti iš vietinio raudonojo molio, su šiaudiniais stogais, plūkto molio sienas ir įėjimus puošė polichromuoti (raudona ir geltona spalvomis) moliniai reljefai, vaizduojantys ritualines karo ir valdovo gyvenimo scenas, gyvūnus. Šiuolaikiniai Benino miestai neplaningi, būdingos siauros ir kreivos gatvės, moliniai namai šiaudiniais ar skardiniais stogais, didmiesčių centruose yra modernių daugiaaukščių kompleksų.
Dailė
Benine nuo seno klestėjo amatinė dailės dirbinių gamyba, ypač figūrų liejimas iš bronzos (rečiau geležies, sidabro). Figūros laibos, ilgomis galūnėmis figūros, vaizduojančios buitines, medžioklės, dvaro gyvenimo scenas. Buvo paplitusi medžio drožyba: gaminti sostai, valdovų skeptrai, ritualiniai suolai ir indai, puošti reljefais. Tekstilei būdingos siūtos ir aplikuotos sąlygiško piešinio, ryškių spalvų vėliavos, skėčiai, palapinių drapiruotės, galvos apdangalai. Benine kurta ir keramika (dekoruoti moliniai puodai), iki dabar tebegaminamos kalebasos – iš moliūgų skobti indai, kurie raižomi, tapomi. Šiuolaikinė tapyba daugiausia realistinė, dekoratyvi.
Literatūra
Iki kolonijinio laikotarpio Benine klestėjo žodinė tradicija. Nuo XX a. atsirado prancūziškai rašančių autorių, kurie daugiausia verčia Benino tautų liaudies kūrybą, rašo poeziją, esė (Paulin Joachim, Olympe Bhely-Quenum, Jean Pliya, Florent Couao-Zotti). Iš Benino kilo filosofas Paulin J. Hountondji.
Muzika
Benine populiari įvairių stilių muzika – etninė vietinių tautų muzika, iš jos daug elementų perėmusi afropop, džiazo muzika, paplitusi Kongo rumba, regis, hiphopas. Visame pasaulyje garsi Benino atlikėja Angélique Kidjo.
Sportas
Populiariausias sportas Benine yra futbolas, tačiau Benino vyrų futbolo rinktinė didelių pasiekimų nėra pasiekusi (dalyvavo keliose Afrikos Tautų taurėse). Šalies atletai vasaros olimpinėse žaidynėse nėra iškovoję medalių (dažniausiai deleguoja kelis lengvaatlečius ir plaukikus).
Nuorodos
Bendros nuorodos: Žemėlapiai: Laikas ir orai:
Alsė
Alsė (Alosa alosa) – silkinių (Clupeidae) šeimos žuvis. Kūno šonuose yra po vieną didelę tamsią dėmę, kartais už jų dar būna dėmių, bet jos mažos. Užauga iki 75 cm ilgio ir 6 kg svorio.
Užusalių apylinkė
Užusalių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Karmėlavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilijampolės rajonui. 1954 m. prijungta Paskutiškių apylinkė, 1963 m. – Svilonių apylinkė.
Čin
Čin (, senasis tarimas Dzin-kwək) – istorinė valstybė, egzistavusi IX a. pr. m. e. – 221 m. pr. m. e. Istorinės Kinijos vakarinėje dalyje. Centrinės jos teritorijos užėmė Vei upės baseiną, t. y. užėmė dabartinės Šensi provincijos pietinę dalį.
Iš dalies valstybė sutapo su Jong provincija, viena iš devynių tradicinių kinų pasaulio provincijų. Centrinis ir derlingiausias jos regionas, t. y. Vei slėnis, buvo vadinamas Guandžong.
Istorija
IV a. pr. m. e. Čin pradeda vieną po kitos nukariauti kitas valstybes. 253 m. pr. m. e. nukariauja Džou (valstybę, kurios valdovas anksčiau buvo laikomas visos Kinijos valdovu). Čin valdovas Džaosiangas valdė Čin, kai ji nuvertė Džou dinastiją. Tačiau tuo metu kitos šešios kariaujančios valstybės dar buvo nepriklausomos. Todėl istoriografai laikotarpį nuo Džaosiango laiko Džou dinastijos tąsa.
221 m. pr. m. e. Čin valdovas Ing Džengas baigia nukariavimus ir pasiskelbia „pirmuoju aukščiausiu imperatoriumi“ – Ši Huangdi (pasisavindamas titulą iš legendinių Kinijos valdovų). Kadangi Ši Huangdi pirmasis pasiskelbė imperatoriumi po suvienijimo 221 m. pr. m. e., būtent šie metai laikomi „Činų dinastijos“ pradžia.
Palikimas
Viena iš Kinijos pavadinimo kilmės teorijų teigia, jog Vakaruose naudojamas žodis Kinija yra kilęs nuo Čin valstybės ir jos sukurtos Čin dinastijos. Čin pavadinimas buvo nekartą panaudotas vėliau istorijoje šiame regione susikūrus nepriklausomoms karalystėms. Pvz., 351–394 m. di etninė gruoė atgaivino Čin pavadinimą, įkurdami Ankstyvąją Čin, vėliau jų pavyzdžiu pasekė čiangai, sukūrę Vėlyvąją Čin, bei šianbai, sukūrę Vakarų Čin.
Kreivežeris
Kreivežeris – ežeras vidurio Lietuvoje, Kauno rajone, apie 6 km į šiaurę nuo Užliedžių. Ežeras telkšo tarp Nevėžio ir kelio, ties Muniškiais, 0,6 km į pietus nuo Dvaro ežero, Nevėžio slėnyje. Ežeras lanko formos, ilgis iš vakarų į šiaurę – 0,18 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 20,2 m. Krantai neaukšti, vietomis apaugę krūmais, vakarinis ir šiaurinis galai sparčiai užpelkėjantys. Aplinkui plyti pievos. Ežeras nenutekantis, priklauso Nevėžio upės baseinui. miniatiūra|250px|left|Ežeras nuo kelio
Čin
Valdovai
Visi valdovai turėjo tą pačią pavardę – Ing. Ankstyvieji jų titulavosi dzi ar bo, tačiau nuo IX a jie jau turėjo titulą gong. Pradedant karaliumi Huiveniu (337–311 m. pr. m. e.) valdovai jau titulavosi karaliais.
Mažosios rasboros
Mažosios rasboros (Microrasbora) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Čin
Valdovai
Paskutinieji Čin valdovai nuo Džaosiango buvo:
Romėnų kalendorius
Pirmasis romėnų kalendorius – 10 mėnesių (metai apie 300 dienų – kiek truko vegetacinis periodas). Mėnesių pavadinimai – tiesiog numeriai (Primidilis, Duodilis, Tridilis, Kvartidilis, Kvintilis, Sekstilis, Septemberis, Oktoberis, Novemberis, Decemberis).
VII a. pr. m. e. Romos karalius Numas Pompilijus (715-672) įvedė 12 mėnesių. Pirmi keturi mėnesiai pervadinti (Primidilis-Martiusas, Duodilis-Aprikus („saulės sušildytas“), Tridilis-Majus, Kvartidilis-Junius) ir pridėti 2 nauji mėnesiai (Januarijus ir Februarijus).
Senovėje romėnai gyveno pagal mėnulio kalendorių ir metus pradėdavo pavasarį kartu su atgimstančia gamta ir naujų žemės ūkio darbų pradžia. Pirmasis mėnuo buvo skirtas tautos pradininkui dievui Marsui. Jis buvo pavadintas Marso mėnesiu (mensis Martius). Antrasis mėnuo vadinosi mensis Aprilius. Romėnai jau nebežino, kodėl jo toks vardas: ar jis kilęs iš žodžio „apricus“ – „šiltas“, ar iš „aper“ – „šernas“. Trečiasis mėnuo, „mensis maiuis“, skirtas romėnų dievybei, žiedų žydėjimo deivei Majai. Kadaise tai būta svarbios deivės. Vėliau ją truputį užgožė žolynų ir augalijos deivė Flora, bet mėnesio pavadinimas nesikeitė. Ketvirtasis mėnuo, mensis Junius, turi deivės Junonos vardą. Penktasis mėnuo iš pradžių vadinosi Penktuku – Quintilis, bet po Gajaus Julijaus Cezario mirties gavo jo vardą ir dabar vadinasi mensis Julius. Mat Cezaris buvo gimęs šį mėnesį. Šeštasis mėnuo iš pradžių buvo Sextilis. Po imperatoriaus Augusto mirties mėnuo buvo pervadintas į mensis Augustus. Tai nebuvo Augusto gimimo mėnuo, bet norėta, kad abiejų didžių vyrų mėnesiai eitų greta ir turėtų vienodą dienų skaičių. Septintasis mėnuo, kaip ir seniau, vadinamas Septintiniu mėnesiu – mensis September, aštuntas – Aštuntiniu (mensis October), devintas – Devintiniu (mensis November), dešimtas – Dešimtiniu (mensis December). Paskutinis pilnas mėnuo, jau žvelgiąs į kitus metus ir sujungiąs prabėgusį laiką su ateinančiu, turėjo dievo Jano vardą. Tai buvo mensis Januarius. Laikas tarp jo pabaigos ir naujųjų metų pradžios vadinosi Februarijaus mėnesiu (mensis Februarius). Februarijus turėjo tiek dienų, kiek jam likdavo nuo kitų mėnesių. Februarijaus mėnesį romėnai skalbėsi, švarinosi, tvarkė namus ir stengėsi nusivalyti sielos dėmes, nes naujuosius metus dera pasitikti švariems ir dvasia, ir kūnu.
Vėliau metų pradžia buvo perkelta į Januarijaus mėnesį. Gajus Julijus Cezaris, pasikvietęs Egipto astronomus, įvedė Saulės kalendorių, bet mėnesių pavadinimai liko tie patys. Daugelis tautų juos perėmė ir naudoja iki šių dienų.
Izraelio futbolo varžybos 1997–1998 m.
Izraelio futbolo varžybos 1997–1998 m.
Skendenis
Auga stovinčiame vandenyje, visiškai neturi šaknų. Daugelis rūšių – iki 30 cm dydžio, nors tokios rūšys kaip Utricularia humboldtii pasiekia 130 cm dydį.
Gansė
Gansė – upė rytų Žemaitijoje, Kelmės rajone; Ventos dešinysis intakas. Išteka iš Varvalio ežero, į rytus nuo Žeimalių kaimo. Teka daugiausia šiaurės vakarų kryptimi. Prie Laikšių kaimo prateka didelį Pavėžupio tvenkinių kompleksą. Įteka į Ventą 318 km nuo jos žiočių, netoli Šeškupio kaimo.
Skendenis
Gentyje yra apie 220 rūšių, daugiausia tropikų srityje. Lietuvoje auga 4 rūšys:
Gansė
Intakai: Mergupis (dešinysis), Ramočia, Smertupis (kairieji). Vidutinis nuolydis 154 cm/km. Prie Gansės esantys kaimai: Paramotis, Laikšės, Vabaliai.
Rotenšteinas
Rotenšteinas arba Nevskojė (, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kutuzovo kaimo gyvenvietės kaimas. 2011 m. 787 gyventojai.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Kutuzovo apylinkės kaimas.
Plazmodis
thumb|right|260px|Rutulinės raudenės (Lycogala epidendrum) plazmodis Plazmodis ( – lipdinys, eidos – pavidalas) yra gleivūnų (Myxomycota) ir kai kurių chitridiomikų (Chytridiomycota) somatinis kūnas, sudarytas iš plikos (neapgaubtos sienele) daugiabranduolės protoplazmos ir galintis ameboidiškai judėti. Plazmodis yra vienaląstis, tai yra nediferencijuotas į atskiras ląsteles. Nuo kitų vienaląsčių kūnų skiriasi tuo, kad neturi sienelės. Plazmodį iš išorės gaubia citoplazminė plazminė membrana (plazmolema) ir gleivių sluoksnis. Žiūrint pro mikroskopą, plazmodis atrodo tarsi tinklas su ertmėm (vakuolėmis). Vidinį tinklą sudaro plazmodžio gijos.
Plazmodžių dydžiai įvairuoja ir gali siekti iki 1-10 centimetrų. Kai kurių rūšių plazmodžiai gali ištįsti iki vieno metro. Taigi, tokių rūšių plazmodžiai yra lyg gigantiškos ląstelės, savo dydžiu pralenkiančios beveik visų kitų organizmų ląsteles. Parazitinių rūšių plazmodžiai yra smulkūs, tokio dydžio kaip parazituojamųjų organizmų ląstelės.
Plazmodis sudarytas iš 75 % vandens, 10 % baltymų, glikogeno ir kitų medžiagų. Kai kurių rūšių plazmodžių vakuolėse gausu pigmentų, kurie ir nudažo plazmodžius ryškiomis spalvomis, pavyzdžiui, geltona, raudona ir violetine. Kadangi plazmodžiai neturi sienelės, tai jie yra gleivėti, lipnūs, drebučių konsistencijos, jų forma netaisyklinga. Pasklidę ant substrato, plazmodžiai atkartoja jo paviršių. Susidarius nepalankioms aplinkos sąlygoms, pavyzdžiui, kritiškai sumažėjus drėgmei, plazmodžių paviršinis gleivių sluoksnis sustandėja (sklerotizuojasi), o pats plazmodis virsta pseudoskleročiu ( – tariamas, netikras, sklēros – kietas). Toks darinys gali ilgą laiką pakelti nepalankias aplinkos sąlygas.
Esant palankioms sąlygoms, iš gleivainių (Myxomycetes) klasės rūšių plazmodžių išsivysto vaisiakūniai (sporangiokarpai).
Arnoldas Burkovskis
Arnoldas Burkovskis (g. 1967 m.) – finansininkas, buvęs politinis veikėjas, LR ūkio viceministras.
Biografija
Nuo 1992 m. dirbo įvairiose finansų institucijose (AB banke „Hermis" etc.), verslo įmonėse Lietuvoje ir užsienyje, tarp jų – „E energija“ įmonių grupėje, bendrovėje „Šiaulių banko investicijų valdymas“, audito bendrovėje „Arthur Andersen“, Europos rekonstrukcijos ir plėtros banke Jungtinėje Karalystėje, Rusijoje, Gruzijoje ir kt. Lietuvos ekonominės plėtros agentūros (LEPA) generalinio direktoriaus pavaduotojas bei visuomeninis LR ūkio ministro (Dainiaus Kreivio) konsultantas eksporto ir investicijų klausimais. Nuo 2009 m. gegužės 11 d. iki 2010 m. rugsėjo 15 d. LR ūkio viceministras (iš pareigų atsistatydino). Pareigose pakeitė Daumantas Lapinskas . Nuo 2010 m. rugsėjo 20 d. iki 2015 m. birželio 29 d. „Turto bankas" valdybos pirmininkas ir administracijos vadovas. Nuo 2015 m. birželo 30 d. šiose pareigose jį pakeitė Vaidotas Aleksius.
Išsiskyręs, turi sūnų.
FK Anži Mahačkala
Machačkalos „Anži“ – Rusijos futbolo klubas iš Machačkalos.
Istorija
Klubas įkurtas 1991 m. 2013 m. iškovojo trečią vietą elito divizione.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione ir užėmė devintą vietą.
Sezonai
Šaltiniai:
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugpjūčio 16 d.
Trakėnų apylinkė
Trakėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kalvarijos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Brazavo apylinkės, Kalvarijos apylinkės ir Sangrūdos apylinkės.
Trijų tarpeklių užtvanka
miniatiūra|400px|Trijų tarpeklių hidromazgas
Baikalinė kryklė
Baikalinė kryklė (Anas formosa) – antinių (Anatidae) šeimos paukštis.
Trijų tarpeklių užtvanka
Trijų tarpeklių užtvanka – užtvanka Kinijoje su hidroelektrine, užtvenkusi Jangdzės upę, Hubėjaus provincijoje, netoli Ičango miesto. Ši hidroelektrinė yra didžiausia pasaulyje ir aprūpina 10 procentų Kinijos elektros energijos poreikių. 2012 metų liepos 4 d. užtvanka pilnai užbaigta (išskyrus laivų keltuvą, buvo užbaigtas 2014 metais), kai paskutinė turbina pradėjo gaminti elektros energiją.
Baikalinė kryklė
Kūnas 39-43 cm ilgio. Sparnų plotis – apie 80 cm. Svoris – 500-600 g. Lytiškai subręsta po metų. Poruojasi nuo gegužės vidurio iki liepos vidurio. Deda 6-9 gelsvus kiaušinius. Peri 25 dienas.
Aktyvios ir dieną, ir naktį. Paprastai gyvena būriais. Skrisdami į šiltuosius kraštus paukščiai jungiasi į didžiules virtines. Patinas skleidžia gilų, gaudžiantį garsą, patelės – krykia.
Trijų tarpeklių užtvanka
Jangdzės upė, vadinama Čiangdziang (Changjiang), arba ilgąja upe, – ilgiausia Azijoje ir ketvirta pagal ilgį upė pasaulyje. Jangdzės potvyniai visada keldavo didelį pavojų – vien XX amžiuje jie pražudė daugiau negu milijoną žmonių ir pridarė milžiniškų nuostolių žemės ūkiui bei pramonei. Trijų tarpeklių užtvankos elektrinė ne tik gamins energiją, bet ir valdys potvynius, drėkins dirbamąsias žemes. Vandens lygio pakėlimas ir laivybos kanalai bei šliuzai atvers dideliems laivams kelią į Centrinę Kiniją, padėdami vystyti pramonę ir gerinti gyvenimo sąlygas.
Baikalinė kryklė
Minta vandens augalais, žolių sėklomis ir bestuburiais.
Trijų tarpeklių užtvanka
Pagrindinis statinys, tuščiavidurė gravitacinė užtvanka 181 m aukščio ir per 2 km ilgio. Iš viso teks iškasti 102,8 mln. m³ žemės bei akmens uolų ir reikės naudoti 27,9 mln. m³ betono – tris kartus daugiau negu prireikė Itaipu užtvankai, – taip pat 354 tūkst. tonų plieninės armatūros ir 265 tūkst. tonų metalo; su tokiu medžiagų kiekiu būtų galima 44 kartus pastatyti Didžiąją Gizos piramidę. Statybai sutelkta 28 tūkst. darbininkų.
Baikalinė kryklė
Paplitimas
Baikalinės kryklės lizdų kolonijos įsikūrusios lygumose, plytinčiose didelių Sibiro upių, tokių kaip Jenisėjus ir Anadyrė, žiotyse. Dauguma paukščių žiemoja palei didelius ežerus pelkėtose Kinijos, Pietų Korėjos ir Japonijos vietovėse.
thumb|left|210px|Baikalinės kryklės patinas
Trijų tarpeklių užtvanka
Užtvankos statyba
miniatiūra|200px|[[Francis turbina|Francis turbinos darbo ratas]] Prieš pradedant statyti pačią užtvanką, pirmiausia reikėjo nukreipti upę aplink statybos vietą. Kadangi Jangdzės vidutinis debitas čia siekia 14 – 19 tūkst. m³/s, tai upės tėkmės nukreipimo projektas yra didžiausias pasaulyje, jo kaina – 3,7 mln. JAV dolerių. Jau vien užturų statyba upės vandeniui nukreipti buvo hidrotechninės statybos žygdarbis. Aukštupio užtūra buvo pastatyta 60 m gylio vietoje, – jai suvartota 10,3 mln. m³ medžiagų.
Pagrindinėje užtvankoje bus įrengti dvidešimt trys 7×9 dydžio dugniniai uždoriai nuosėdoms išplauti per potvynius. Kasmet, potvynio sezono pradžioje, bus pažeminamas vandens saugyklos lygis ir, atidarius uždorius, išplaunamos sąnašos. Sezono pabaigoje uždoriai bus uždaromi, kad sulaikytų ir kauptų daugiausia švarų vandenį vandens saugykloje, kurią pripildys paskutiniai to sezono potvyniai. Ir vis tiek vandens saugykloje nusės apie 50 mln. tonų sąnašų per metus.