cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Asjuto muchafaza
Asjuto muchafaza  – muchafaza Egipto centrinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Minjos muchafaza, rytuose su Raudonosios Jūros muchafaza, pietuose su Sohago muchafaza, vakauose su Naujojo Slėnio muchafaza. Administracinis centras – Asjutas.
Centrine dalimi teka Nilas. Svarbiausi lankytini objektai: Meiras, Durunka, Deir el Gabravis.
959 m.
959 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Lesoto vyrų futbolo rinktinė
Lesoto vyrų futbolo rinktinė – Lesotui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Lesoto futbolo asociacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
XRCO apdovanojimas
XRCO apdovanojimas – apdovanojimas, skiriamas pornografijos kino pramonės atstovams. Nominacijas ir nugalėtojus skiria „XRCO“ kritikų organizacija: rašytojai ir redaktoriai iš suaugusiųjų pramogų pramonės.
Abajus Kunanbajuly
thumb|Abajus Kunanbajuly Abajus Kunanbajuly (Abajus,, 1845 m. rugpjūčio 10 d. Semipalatinsko sritis - 1904 m. liepos 6 d. ten pat) – kazachų poetas, rašytojas, kompozitorius, visuomenės veikėjas.
XRCO apdovanojimas
Apdovanojimai įteikiami kasmet nuo 1985 m. Holivude. Iki 1991 m. tai vykdavo per Valentino dieną.
Abajus Kunanbajuly
Biografija
Gimė Čingizų kalnuose, stambaus feodalo Kunanbajaus šeimoje. Jo senelis Oskenbajus ir prosenelis Irgizbajus buvo krašto valdovai. Mokėsi mulos Achmet-Rizos medresėje Semipalatinske. Jo humanistinę pasaulėžiūrą formavo Firdousi, Ališeras Navoji, Nizami, Fizuli, Ibn Sina ir kiti jo studijuoti mąstytojai, poetai, rašytojai.
XRCO apdovanojimas
Šiuo metu yra skiriamos 27 apdovanojimų kategorijos, taip pat ir „Šlovės galerija“. Be įprastinių geriausių yra renkamas ir „Blogiausias filmas“.
Abajus Kunanbajuly
Biografija
Netrukus ir jis pats tapo kazachų tautos dvasiniu lyderiu, nors ir pasižymėjo rusofilija, sakydamas, kad tik rusų kalba, rusų kultūra kazachus gali atvesti į civilizuotų tautų šeimą. Nepaisant to, nacionalinis judėjimas Alaš-Orda, veikęs Kazachstane 1917-1920 m. jo poezijoje ir muzikoje ieškojo savo ideologinės atramos.
Kūryba
Naujosios Kazachsatano literatūros pradininkas. Į kazachų literatūrą jis įvedė šešiaeilę ir aštuoniaeilę eilėdarą. Poezijoje ryškūs Rytų poezijos, kazachų tautosakos motyvai. Eilėraščiams kūrė muziką. Jo kūryba turėjo įtakos kazachų tautinės savimonės formavimuisi. Išvertė rusų rašytojų kūrinių. Jo eilėraščių išversta į lietuvių kalbą.
Atminimas
thumb|left|[[TSRS pašto ženklas, išleistas 1965 m. Abajaus Kunanbajuly 120-osioms gimimo metinėms]] Jo atminimui Muchtaras Auezovas parašė romaną „Abajus“ (2 t., 1958 m., lietuvių kalba „Abajaus kelias“, 1960 m., iš rusu kalbos verte J. Stanišauskas), kinostudijoje Kazachfilm 1983 m. pastatytas filmas „Abajus“. Jo vardu pavadintas miestas Abajus.
Norvaišiai
Norvaišiais vadinami kaimai:
Alfonsas Švirinas
Alfonsas Švirinas ( 1932 m. lapkričio 17 d. Tamuliškėse, Alytaus rajonas – 2019 m. vasario 14 d. Ignalina) – Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
Mokėsi Krokialaukio pradžios mokykloje, Ūdrijos progimnazijoje, Alytaus berniukų gimnazijoje, Simno vidurinėje mokykloje. 1970 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą, ekonomistas.
1990–1996 m. etatinis Lietuvos demokratinės darbo partijos Ignalinos tarybos pirmininkas, nuo 1996 m. Seimo nario Česlovo Juršėno padėjėjas sekretorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, LSDP tarybos narys, Ignalinos rajono skyriaus pirmininkas. 1990–1995 m. Ignalinos rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys.
Nusipelnęs kultūros-švietimo darbuotojas, LSDP Ignalinos rajono skyriaus Garbės pirmininkas.
Buvo renkamas deputatu Druskininkuose, Varėnoje ir Ignalinoje. Juo dirbo virš 40 m. Nepriklausomoje Lietuvoje 22 m. Dalyvavo daugelyje Sąjūdžio renginių Vilniuje, "Baltijos kelio" akcijoje, sausio 13-ąją budėjo prie Lietuvos AT rūmų.
Gimė Lietuvos savanorio - kariuomenės kūrėjo 1918-23 m. Jono Švirino šeimoje.
Žintai
Žintai, Cintai arba Kornevas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pograničnojės kaimo gyvenvietės kaimas prie sienos su Lenkija.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Sintai, Žintai prūsiškos kilmės. 1476 m. minimas Szynthen. Kulmo teisės suteiktos 1313 m., kai kryžiuočiai galutinai įsitvirtino centrinėje Prūsijoje. Beveik visa miestelio istorija susijusi su kariuomene – jame nuolat bazavosi Prūsijos, Vokietijos, Rusijos imperijos kariuomenės garnizonas. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities miestas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Kornevo apylinkės (Корневский сельский Совет) centras.
Gyventojai
1890 m. miestelyje gyveno 58 katalikai ir 55 judėjai.
Parapija
Žintų parapijai priklausė 43 gyvenvietės. Nuo Reformacijos pradžios Žintuose dirbo kunigai:
Apylinkė
Kornevo apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Burniai (Šilalė)
Burniai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Kaltinėnų, 1 km į vakarus nuo dešiniojo Akmenos ir 1 km į pietus nuo dešiniojo Ašvijos kranto.
Raumuo
Struktūra ir funkcionavimo principai
Raumenys yra sudaryti iš raumeninio audinio. Pagal tai, kaip išsidėstęs raumeninis audinys skiriami trys raumenų tipai:
Raumeninio audinio struktūrinis vienetas yra raumeninė ląstelė. Raumeninė ląstelė dar vadinama miocitu. Širdies raumens – kardiomiocitu. Raumenų ląstelių citoplazma yra vadinama sarkoplazma, plazminė membrana- sarkolema. Miocitai, priklausomai nuo audinio tipo, gali būti ruožuoti ir neruožuoti, cilindriški ir verpstės formos.
Raumenims susitraukti yra reikalingas nervinis impulsas, ateinantis neuronais iš centrinės nervų sistemos.
Skirtingų histologinių tipų raumenys atlieka skirtingas funkcijas:
Skersaruožiai žmogaus raumenys
Žmogus turi apie 650 griaučių raumenų (nors šis skaičius gali kisti priklausomai nuo individo). Raumenys sudaro apie 40% vyrų kūno masės ir 23% moterų kūno masės. Raumeningumas priklauso nuo asmens gyvenimo būdo, amžiaus, genetikos, mitybos ir kitų faktorių.
Didžiausias raumuo yra platusis nugaros raumuo, stipriausias – kramtymo raumuo (musculus masseter), aktyviausi raumenys yra akių raumenys.
Griaučių raumenų klasifikacija
Pagal formą griaučių raumenys skirstomi į:
Pagal sandaros sudėtingumą raumenys skirstomi į:
Pagal raumeninių skaidulų kryptį raumenys skirstomi į:
Raumenų funkcionavimas
Bet koks kūno judesys įvyksta dėl nervinių impulsų sklidimo ir jų perdavimo į raumeninę skaidulą. Bandymais įrodyta, kad perpjovus nervą, jungiantį raumenis su smegenimis, raumuo tampa neaktyvus, degeneruoja ir pakeičiamas jungiamuoju audiniu. Taip pat degeneruoja ir nervinės ląstelės, netekusios ryšio su vykdomuoju organu (raumenimis). Ryšys tarp raumenų ir nervų palaikomas per nervines galūnes, išsidėsčiusias ant raumeninių skaidulų. Signalas, siunčiamas į raumenis, prasideda galvos smegenų žievėje, praeina nugaros smegenų pilkosios medžiagos priekinius ragus. Neuronai, kurie perduoda valingus signalus, yra dideli ir piramidės formos, todėl vadinami piramidinėmis ląstelėmis. Nugaros smegenyse įvyksta pirmasis signalo perdavimas, nes piramidinės ląstelės susijungia su motoriniais neuronais sinapsėje. Įvykus perdavimui, impulsas toliau sklinda į vykdomąjį organą per antrąją sinapsę. Motoneurono atauga ant raumeninės skaidulos išsidėsto trimis šakelėmis. Taip susiformuoja nervinė raumeninė sinapsė – vadinama motorine plokštele, per kurią raumuo gauna įsakymą susitraukti. Nervinė raumeninė sinapsė beveik niekuo nesiskiria nuo sinapsės tarp nervinių ląstelės ataugų. Vienintelis skirtumas tik, kad raumeninės skaidulos apvalkalėlis sinapsės srityje sudaro daugybę klosčių, tokiu būdu padidėja sinapsės paviršiaus plotas. Aplink sinapsę išsidėsto raumeninės skaidulos branduoliai ir kiti organoidai. Šis palyginus nesudėtingas darinys perduoda valingą signalą iš smegenų žievės į raumenį, ir įvyksta raumens susitraukimas.
Raumenų darbas
Griaučių raumenų darbas skirstomas į statinį ir dinaminį. Statinis darbas reikalingas vertikaliai kūno padėčiai arba tam tikrai pozai palaikyti. Atlikdami statinį darbą raumenys nei sutrumpėja, nei pailgėja, o tik įsitempia. Atliekant dinaminį darbą, kai nėra pasipriešinimo jėgos, per sąnarį vyksta judesys. Dinaminis darbas gali būti nugalintis ir pasiduodantis. Nugalintis darbas atliekamas tada, kai raumenims susitraukus, pakeliama kūno dalis ar svoris. Pasiduodanti darbą raumenis atlieka tada, kai susitraukęs raumuo pamažu įsitempia, jo jėga mažėja ir kūno grandis, veikiama kūno svorio, nusileidžia žemyn. Ši darbo forma labai svarbi judesių plastiškumui, sklandumui.
Tie patys raumenys gali atlikti įvairų darbą. Pvz., atitraukiant žastą, deltinis raumuo atlieka nugalintį darbą, o iš lėto nuleidžiant ranką – pasiduodantį darbą. Vienai grupei atliekant nugalintį darbą, kita, antagonistų grupė, atlieka pasiduodanti darbą.
Savitiškis (Panevėžys)
Savitiškis – vakarinė Panevėžio miesto dalis, esanti prie kelio.
Kuisiai (Mažeikiai)
Kuisiai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Sedos.
Zembiškis
Zembiškis – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, Raseinių rajono paribyje, Pašušvio miško gilumoje (Zembiškio miške), Zembiškio botaniniame draustinyje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Pašušvio. Pro kaimą eina miško keliukas tarp Skirgailinės ir Trankinių.
Kaimo apylinkėse yra Lietuvos partizanų žuvimo vietos.
Istorija
XIX a. pabaigoje buvo Zembiškio dvaras.
Revel Presents: Beyoncé Live
Revel Presents: Beyoncé Live – amerikiečių atlikėjos Beyoncé Knowles keturių pasirodymų koncertas Revel Atlantik Sityje, JAV, 2012 m. gegužės 25-28 d. Šie koncertai buvo pirmieji po atlikėjos gimdymo. Sugrįžimo pasirodymą muzikos kritikai įvertino itin teigiamai ir palankiai. Koncertų vaizdo medžiaga buvo panaudota kuriant dokumentinį filmą "Beyonce: Life Is But A Dream" apie atlikėjos karjerą, kuris buvo parodytas 2013 m. vasario 16 d. JAV.
Tabariškių šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
'''Tabariškių šv. arkangelo Mykolo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Tabariškių kaime, į km į vakarus nuo Baltarusijos sienos. Liaudies architektūros formų, turi baroko bruožų. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.
Parapijoje yra Tabariškių koplyčia.
Istorija
Manoma, kad pirmąją bažnyčią šioje vietoje dar XVI a. pradžioje pastatydino Vaitiekus Taboras, nuo kurio pavardės kilo ir valdų pavadinimas. Tačiau apie šios bažnyčios likimą jokių žinių nėra. Kadangi XVI a. apylinkėse buvo įsikūrę daugiausia totoriai, gali būti, kad katalikų bažnyčia ilgainiui sunyko. Vėliau iš totorių žemes ėmė supirkinėti bajorai, išaugusios valdos ėjo iš rankų į rankas, kol XVII a. antrojoje pusėje atiteko Skarbek-Važinskiams. Ši giminė valdė Tabariškes iki Antrojo pasaulinio karo.
1770 m. Mykolas Skarbek-Važinskas pastatė medinę bažnyčią ir įkurdino basuosius karmelitus. Tuometinė Vilniaus dekanatui priklausiusi parapija jungė apie 6 600 tikinčiųjų. Naujos bažnyčios ir vienuolyno fundatorius buvo karaliaus Augusto III favoritas, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės raštininkas. Jis apsigyveno Tabariškėse ir pastatė čia pirmąjį dvarą. Dvaro ir bažnyčios statytojas mirė netrukus, praėjus vos trejiems metams po bažnyčios pastatymo. Fundatorius buvo palaidotas jos kriptoje. Šventovė jau statant buvo numatyta kaip šeimos mauzoliejus, o prie jos įkurdinti ir dosniai aprūpinti karmelitai turėjo nuolat melstis už savo geradarius. Bažnyčios sienose išlikusios paminklinės lentos primena jų pavardes.
Dvaro paveldėtojai toliau rėmė karmelitus, kuriems XIX a. pradžioje pavesta rūpintis ir 1809 m. įkurta parapija. 1812 m. vienuolynas perstatytas. Iki vienuolyno uždarymo karmelitai rūpinosi mokykla, ligonine, vargšų prieglauda. 1832 m. vienuolynas caro valdžios uždarytas. Bažnyčia liko veikianti, nors ir ketinta ją taip pat uždaryti. 1870 m. bažnyčios sienojai buvo supuvę. Paprašius leidimo remontuoti, Vilniaus gubernatorius bažnyčią pasiūlė uždaryti. Caro vietininkas jos neuždarė, leido pakeisti supuvusius sienojus.
Mesjė 10
thumb|200px|M10 spiečius
Mesjė 10 (M10, NGC 6254 ) – kamuolinis spiečius, esantis Gyvatnešio žvaigždyne. Nuotolis iki šio spiečiaus yra 14 300 šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 6,6. Spiečiaus skersmuo – 83 šviesmečiai.
1764 m. gegužės 29 d. šį spiečių atrado Charles Messier (apibūdino kaip „ūką be žvaigždžių“). Paskiras šio spiečiaus žvaigždes pro teleskopą pirmasis įžvelgė William Herschel.
Mesjė 10 spiečius išsiskiria mėlynųjų atsilikėlių gausa. Tai žvaigždės, kurios atrodo jaunesnės už kitas spiečiaus žvaigždes. Kaip manoma, kamuolinių spiečių žvaigždės yra susiformavusios tuo pat metu, tad turėtų būti maždaug tokio pat amžiaus. Šios neįprastos žvaigždės galėjo susiformuoti žvaigždėms susidūrus ar dėl kitokios žvaigždžių sąveikos.
Mesjė 10 spiečius matomas pro žiūronus. Teigiama, kad palankiausias metas jį stebėti yra liepos mėnesį.
Raigardas
thumb|400px|Raigardo slėnis M. K. Čiurlionio triptike
Raigardo slėnis – 5 km į pietus nuo Druskininkų Nemuno dešinio kranto slėnis, 5 km į pietus nuo Druskininkų, tarp Švendubrės ir Pervalko (Baltarusija). Slėnio rytų pakraštys ir jo šlaitas – kraštovaizdžio draustinis (10,71 km²) su didžiausiu Lietuvoje sufoziniu cirku. Bendras slėnio plotas 14 km², ilgis (iš vakarų į rytus) – 5 km, plotis – 4 km. Salpinės pievos, terasų liekanos, apaugusios pušynais, pelkė (4,26 km²). Per slėnį teka Kubilnyčia. Atsirado maždaug prieš 5000 metų, didėjant ir stumiantis į dešinę Nemuno upės vingiui. Nemunas slėnyje paliko keletą senvagių, kuriose yra du ežerai: Dvarnas prie Pervalkos ir Nemunykštis prie Švendubrės.
Raigardas – tai legendų ir padavimų šaltinis. Pamėgta dailininko M. K. Čiurlionio vieta, kurią jis įamžino triptike „Raigardas“.
thumb|left|Vaizdas į Raigardo slėnį nuo [[Švendubrės]]
Etimologija
Vietovardis kilo nuo žodžių „raistas“ ir „gardas“ (miestas) junginio.
Legendos
Pasakojama, kad slėnio vietoje kadaise buvo turtingas miestas, kurio gyventojai mėgo lėbauti ir tuo užrūstino Perkūną. Dėl to miestas sugriuvo ir prasmego skradžiai žemėn su visais gyventojais. Nuo to laiko žemėje skamba prakeiktųjų varpas – jie ieško, bet neranda išėjimo iš požemio karalystės. Tas išėjimas yra užverstas Velnio akmeniu slėnio pakraštyje, prie Švendubrės. Sūrūs Druskininkų vandenys – tai pasmerktųjų ašaros.
960 m.
960 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Dirgėlai
Dirgėlai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Kaltinėnų. Dirgėluose stovi paminklinis akmuo vietos partizanams, auga saugoma Dirgėlų pušis.
Gyventojai
1923 m. kaime buvo 159 gyventojai ir 30 sodybų.
Akoakanas
Akoakanas (Acoacán) – nedidelis miestelis rytų Pusiaujo Gvinėjoje.
Akoakanas priklauso Vele Nzaso provincijai. Miestelis žinomas dėl to, kad jame gimė antrasis ir dabartinis šalies prezidentas Teodoro Obiang Nguema Mbasogo.
Bronė Tautavičienė
Bronė Tautavičienė-Burokaitė (1926 m. balandžio 4 d. Didėjos kaime, Zarasų apskr. – 2002 m. kovo 23 d. Vilniuje) – Lietuvos archeologė, muziejininkė.
Trakiškis
Trakiškis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės rytuose, 9 km į rytus nuo Panevėžio, Juostos dešiniajame krante, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, paštas (LT-38001).
Gyventojai
thumb|500px|left|Trakiškio kaimo panorama nuo vandens bokšto
Bronė Tautavičienė
Biografija
Anksti tapo našlaite. Baigė Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto gimnaziją, 1951 m. baigė istoriją Vilniaus universitete.
Nuo 1951 m. pradėjo dirbti Vilniaus kraštotyros muziejuje, 1958 m. šį muziejų uždarius – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos ir etnografijos muziejuje, dab. Lietuvos nacionalinis muziejus. Nuo 1965 m. šio muziejaus Archeologijos skyriaus vedėja.
Mokslinė veikla
Vienas reikšmingiausių jos darbų – 30 metų muziejuje išbuvusi archeologijos ekspozicija, 1980 m. išleistas ekspozicijos vadovas. Padėjo parengti nemažai archeologinių ekspozicijų Šiaulių, Kretingos, Biržų, Utenos ir kt. muziejuose.
Nuo 1948 m. pradėjo dirbti archeologinėse ekspedicijose. Daugeliui archeologinių tyrinėjimų kapinynuose ir pilkapynuose vadovavo pati. Jos tirti: Kriemalos kapinynas, Kauno raj., Šarkų kapinynas, Šilalės raj., Pamiškių kapinynas, Pasvalio raj., Judinio pilkapynas, Anykščių raj., Vyžių pilkapynas ir Minčios pilkapynas, Utenos raj. Reikšmingiausiuose archeologiniuose tyrinėjimuose – Bikavėnų kapinynas, Šilutės raj., Jauneikių kapinynas, Joniškio raj., Jakštaičių-Meškių kapinynas, Šiaulių raj. ji dirbo kartu su vyru A. Tautavičiumi, V. Urbana­vičiumi ir kitais archeologais. Tyrinėjimų medžiagą skelbė tęstiniuose leidiniuose „Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje“, „Lietuvos archeologija“ ir „Археологические открытия“.
Khlongvangčao nacionalinis parkas
Khlongvangčao nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Kamfaengfeto provincijoje. Parkas įkurtas 1990 m. rugpjūčio 29 d.
Vieta
Parkas užima 747,00 km² plotą Thanonthongčajo (Thanon Thong Chai) kalnuose ir apima Khlonglano (Khlong Lan) ir Kosamfinakhono (Kosamphi Nakhon) apylinkes.
Flora ir fauna
Khlongvangčao nacionaliniame parke vyrauja: Iš retų augalų parke sutinkama: didysis tikmedis (Tectona grandis), rudoji šorėja ir (shorea siamensis), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), krausva (Lagerstroemia calyculata ir Lagerstroemia tomentosa), tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), juodmedis (Diospyros mollis), aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), Tetrameles nudiflora , gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus), Vietnaminė pušis (Pinus merkusii), gleivingoji pušis (Pinus kesiya), bukalapis sparnenis (Dipterocarpus obtusifolius) ir kt.
Parke gyvena: ožka (Capricornis milneedwardsii), Azijinis dramblys (Elephas maximus), Indinis zambaras, Himalajinis lokys, Indokininis tigras, makakos, Indijos muntjakas, baltarankis gibonas, laibaliemenės beždžionės, juodakaklis kiškis (Lepus nigricollis), dvispalvė ratufa (Ratufa bicolor), šernas, kiaulinis barsukas, sutinkama daugiau paukščių: dviragis ragasnapis, pilkasis povinis fazanas, Himalajinis fazanas (Lophura leucomelanos), mėlynasis bitininkas (Nyctyornis athertoni), rudagalvis bitininkas (Merops leschenaulti), Macronus gularis, Dicaeum cruentatum , bankivinė višta ir kt.
Juodasis ibis
Juodasis ibis (Pseudibis papillosa) – irklakojinių paukščių (Pelecaniformes) būrio, ibinių (Threskiornithidae) šeimos, ibių (Threskiornithinae) pošeimio, netikrųjų ibių (Pseudibis) genties rūšis.
Paplitę Pietų Azijoje. Juodasis ibis mėgsta drėgnas vietas: ežerus, pelkes, upės vagas, drėkinamas dirbamąsias žemes, tačiau vis tiek mažiau nei kiti ibiai. Lizdus suka medžiuose, paplitę mažais būriais. Šie ibiai dažniausiai dauginasi Šiaurės Indijoje perėdami kovo-spalio mėnesiais. Tiek patinėlis, tiek patelė yra panašūs. Turi į žiurlio panašų ilgą, į apačią riestą snapą; galva juodos spalvos su raudonu lopinėliu.
Norvaišiai (Užpaliai)
Norvaišiai – kaimas Utenos rajono savivaldybės šiaurėje, 7 km į šiaurę nuo Užpalių, šalia kelio. Į pietvakarius nuo kaimo yra nelaidojamos kapinaitės. įrengtos supiltoje kalvoje, tarp dirbamų laukų. Auga šeši seni beržai.
Istorija
Kaimas (Narweysze) minimas Užpalių dvaro 1663 m. inventoriuje. Tuomet gyveno Jerzy Matulianis, Stanislaw Narvoysz, Janas Pavilanis, Pavel Saladziun ir Janas Urbanonis. Be jų, po keletą margų žemės turėjo Simonas Dziak (Dijokas) iš Degesių kaimo ir Kazimieras Pavilanis iš Kaniūnų kaimo. Gyventojų surašymo duomenimis kaime 1897 m. buvo 276 gyventojai, 1923 m. – 220 gyventojų ir 39 sodybos.
Už dalyvavimą 1863 m. sukilime vienuolika kaimo šeimų buvo ištremta į Sibirą, jų sodybose apgyvendintos 22-jų stačiatikių (unitų) šeimos.
1926–1965 m. veikė pradinė mokykla, mokytojais dirbo Valerija Sunklodaitė, Jonas Tarvydas, Leonas Gabė, Valerija Čerškutė-Karpevičienė (nuo 1935 iki 1940 m.) Kazys Valevičius, Ona Dragaitė, Ona Stasiškytė, Aldona Jučienė, Emilija Gaučienė, Aldona Katinienė ir Kaminskienė.
Vokiečių okupacijos metais Jono ir Onos (Žvyuronaitės) Janonių šeima globojo kauniečių Žvyronų išgelbėtą žydų mergaitę Anusią Keilsonaitę, už tai buvo apdovanoti Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi (2004 m., po mirties).
1941–1953 m. buvo represuoti, teisti arba nušauti 30 kaimo gyventojų, tarp jų Norvaišių apylinkės pirmininkas Maksimas Skarina ir pavaduotojas Gasparas Indrašius (abu nužudyti 1945 m. gegužės mėn). 1950 m. gruodžio 23 d. gyventojos Onos Indrašienės-Umarienės sodybos tvarte įrengtoje slėptuvėje mirtinai susižeidė partizanas Bronius Indrašius-Rimgaudas.
2017 m. lapkričio 22 d. kaimo centre pastatytas atminimo stendas Lietuvos kariuomenės plk. Pranui Gladučiui (1893–1939) atminti.
Gyventojai
Iš čia kilęs tarpukario Lietuvos kariuomenės pulkininkas-leitenantas Pranas Gladutis (1893–1939), Ukmergės apskrities Balninkų policijos nuovados viršininkas Petras Ušakovas (1890–1928), žuvęs sulaikant plėšiką, „Audros“ būrio partizanų vadas, Vyčio kryžiaus ordininkas Jonas Abukauskas (g. 1927 m.), dabar gyvenantis gretimame Remeikių kaime, rašytojas kraštotyrininkas, 19-os knygų autorius Vytautas Indrašius (g. 1943 m.), pedagogė, Užpalių gimnazijos direktorė Virginija Bajoriūnaitė-Stukienė (g. 1967 m.)
Teodoro Obiang Nguema Mbasogo
Teodoro Obiang Nguema Mbasogo (g. 1942 m. birželio 5 d.) – Pusiaujo Gvinėjos prezidentas, einantis šias pareigas nuo 1979 m.
Mbasogo gimė Akoanako miestelyje. Šalies kolonizavimo laikais jis prisijungė prie šalies kariuomenės ir buvo karinės akademijos Saragosoje (Ispanija) narys.
Mbasago prieš tapdamas prezidentu dirbo įvairiuose darbuose – jis buvo Bioko meru, šios salos kalėjimo vadovu ir šalies karinių pajėgų vadu.
Prezidentu jis tapo, kai suorganizavo ir įvykdė pirmojo šalies prezidento Francisco Macias Nguema nuvertimą. Nguema buvo nuteistas mirties bausme ir vėliau sušaudytas.
Tapęs nauju šalies prezidentu Mbasago pareiškė, kad jis stengsis pakelti šalies lygį ir taisys pirmojo prezidento padarytas klaidas.
1982 m. buvo įteisinta naujoji šalies konstitucija, o prezidentas perrinktas naujai septynerių metų kadencijai kaip vienintelis kandidatas. Ta pati istorija pasikartojo ir 1996 bei 2002 m. rinkimuose.
Nors nuo 1991 m. šalyje gali veikti daug partijų, vienintelė tikra partija šalyje yra prezidento prižiūrima Pusiaujo Gvinėjos demokratų partija.
JAV leidžiamo žurnalo "Parade" 2003 metais sudarytame baisiausių šiuolaikinių diktatorių reitinge Teodoro Obiang Nguema Mbasogo užėmė šeštą vietą.
2021 m. lapkritį Teodoro Obiang Nguema Mbasogo per savo partijos kongresą buvo paskirtas kandidatu šeštajai kadencijai 2023 m. rinkimuose.
961 m.
961 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Ančiasnapiai dinozaurai
Ančiasnapiai dinozaurai arba hadrozauridai (Hadrosauridae) – ornitopodų pobūriui priskiriama dinozaurų šeima. Tokį pavadinimą gavo dėl savo ilgo, suploto snapo. Viena didžiausių ir įvairiausių vėlyvojo kreidos periodo dinozaurų grupių. Paplitę buvo Azijoje ir Š. Amerikoje. Visi turėjo ilgas užpakalines ir trumpesnes priekines kojas. Maitindamiesi daugiausia remdavosi keturiomis kojomis, o bėgdami nuo užpuolikų – dviem. Manoma, kad hadrozaurai gyveno bandomis ir suko lizdus. Kai kurių hadrozaurų galva buvo plokščia, daugelis viršugalvyje turėjo keistas skiauteres.
Šeimai priklauso šios gentys:
Švilpikai
Švilpikai (Marmota) – voverinių (Sciuridae) šeimos graužikų gentis.
Gentyje 14 rūšių, paplitusių Eurazijos ir Šiaurės Amerikos stepių ir kalnuotuose plotuose:
Moteriškumas
Moteriškumas – etinė kategorija, reiškianti moteriai būdingų savybių derinį: emocingumą, švelnumą, trapumą, nuoširdumą. Taip pat moteriškumas siejamas su estetika – kūno bruožų harmoninga išraiška, atskirianti moterišką kūną nuo vyriško. Moteriškumo samprata apima ne tik biologinį, bet ir socialinį bei kultūrinį aspektus, ji nesusijusi vien tik su biologine moters lytimi  – egzistuoja ir „moteriškų“ vyrų samprata.
Priešingybė moteriškumui yra vyriškumas, kuris suprantamas kaip tvirtumo, atkaklumo, agresyvumo ir panašių bruožų visuma.
Taujėnų Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia
'''Taujėnų Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Taujėnų miestelyje, prie kelio, Mūšios (Šventosios dešiniojo intako) dešiniajame krante.
Moteriškumas
Istorija
miniatiūra|left|250px|[[Sandro Botticelli|Botičelio „Veneros gimimas“ – klasikinė moteriškumo samprata]]
Taujėnų Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia
Istorija
1669 m. minima Taujėnų altarija. Vėlesnė bažnyčia pastatyta 1785 m. Medinė bažnyčia 1845 m. sudegė. Taujėnų dvaro savininkas 1854 m. gavo leidimą baigti prieš 30 metų pradėtą statyti mūrinę bažnyčią. Pastatyta 1858 m. (architektas Šurinas).
Moteriškumas
Istorija
Šiuolaikinis moteriškumo supratimas siekia Anglijos viduramžius. Tuomet moteris buvo paprasčiausiai vadinama mergele, žmona, motina, našle. Kai kilusi maro epidemija Anglijoje nušlavė maždaug pusė gyventojų, tradiciniai lyčių vaidmenys pasikeitė, padidėjo moterų vaidmuo visuomenėje. Su moteriškumu susijusios sąvokos pirmą kartą minėtos apie 1380 m. filosofo Geoffrey Chaucer raštuose.
Istorijoje įvairiose kultūrose moteriškumas buvo traktuojamas įvairiai, nors buvo išskiriamos ir universalios nuostatos, visais laikais sutinkamos tarp visų tautų. Tokie bruožai, kaip jausmingumas, gailestis, kentėjimas, rūpestingumas, kuklumas, švelnumas ir kt. tradiciškai laikomi „moteriškais“, būdingais moters prigimčiai. Patriarchalinėse kultūrose, kur lyčių vaidmenys buvo aiškiai apibrėžti, moteryje ypač buvo vertinami kuklumas ir paklusnumas, jos pagrindinis vaidmuo gyvenime – būti žmona, motina. Kuriantis ir vystantis feminizmo judėjimui, „idealios moters“ samprata, jos vaidmuo visuomenėje palaipsniui ėmė keistis. Romantinėje literatūroje ir mene, pradedant XIX a., ėmė klestėti naujas moters idealas – paslaptinga, viliojanti ir pavojinga „femme fatale“. Feministės ėmė skelbti stiprios, nepriklausomos, neapribotos tradicinių stereotipų ir primesto jos vaidmens visuomenėje, moters idealą.
Kultūros standartai tarp lyčių, moteriškumo supratimas keitėsi ypač ženkliai, pvz., XVI a. Prancūzijoje aukštakulniai buvo laikomi vyriškais batais, nors dabar jie yra tapę moteriškais. Senovės Egipte tiek moterys, tiek vyrai nešiojo klubajuostes (prijuostes), daug dėmesio skyrė kosmetinėms procedūroms, naudojo parfumeriją, juvelyrinius papuošalus. Moteriško grožio samprata savaip buvo suprantama Kinijoje tarp kilmingų moterų, naudojusių kojų pėdų bintavimą, siekiant turėti jas kuo mažesnes. Kajanų tauta (artima kahajams) Mianmare moteriškumu laikomo žiedų pagalba išilgintą kaklą.
Tinšio
Tinšio (Tinnsjå) – ežeras pietinėje Norvegijos dalyje, Telemarke, Tino ir Notodeno savivaldybėse. Tai vienas didžiausių ir giliausių šalies ežerų. Nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius. Į ežerą suteka keletas upių, iš kurių didžiausia yra Mona, atitekanti iš Miosvatno ežero. Iš Tinšio išteka Tinelva. Ežero vandens lygis reguliuojamas hidroelektrinės užtvankos.
Kuišiai
Kuišiai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Šilavoto.
Šaltiniai
thumb|left|250px|
Donylos
Donylos – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Kaltinėnų, 1 km į pietus nuo dešiniojo Ašvijos kranto.
Panevėžio senamiestis
Senamiestis (arba Senasis Panevėžys) – Panevėžio miesto dalis, esanti dešiniajame Nevėžio krante. Seniausia miesto dalis. Stovi Panevėžio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia, yra Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapijos senosios kapinės.
Istorija
1503 m. čia minimas Panevėžio dvaras – Ramygalos klebono bažnytinė valda, apie kurią ėmė kurtis gyvenvietė. 1507 m. pastatyta bažnyčia, prie kurios buvo ir pirtis, smuklė, spirito varykla. 1661 m. buvo suteikta savaitinio turgaus ir kasmetinių mugių privilegija. 1671 m. Senasis Panevėžys išnuomotas žydui Samueliui Juzefovičiui.
Nuo 1780 m. Senamiestis ėmė jungtis su Naujamiesčiu, įsikūrusiu kairiajame upės krante. Galutinai prijungtas prie Panevėžio miesto 1915 m.
Axiom of Choice
„Axiom of Choice“ – muzikos grupė iš Kalifornijos (JAV), sudaryta iraniečių atlikėjų. Atliekamas muzikinis stilius – klasikinė persų muzika su vakarietiškos muzikos elementais.
Grupę subūrė persų instrumentalistas Loga Raminas Torkianas, drauge su Pedžmanu Hadadi ir Mamak Chadem. Vėliau Torkianas su Azam Ali sudarė naują grupę „Niyaz“.
Vladas Niunka
Vladas Niunka (1907 m. rugpjūčio 17 d. Baisogaloje – 1983 m. gruodžio 26 d. Vilniuje) – sovietinis partinis ir valstybės veikėjas, filosofas, spaudos darbuotojas, LSSR mokslų akademijos akademikas.
Biografija
1925 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1925–1928 m. mokytojavo Šiauliuose. 1926 m. atvykęs studijuoti į Kauną įsitraukė į komunistinį judėjimą, už tai po valstybės perversmo 1928–1931 m. kalintas Varnių koncentracijos stovykloje, 1938–1939 ir 1939–1940 m. Dimitravo priverčiamojo darbo stovykloje. 1933 m., 1933–1935 m. redagavo laikraštį „Revoliucinis darbininkas“, 1937–1939 m. su kitais – leidinį „Propagandistas“, 1937 m. padėjo išleisti laikraštį „Liaudies frontas“. 1936–1938 m. laikraščio „Tiesa“ redakcinės kolegijos narys. 1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetą.
thumb|260px|Šeštasis Lietuvos komjaunimo suvažiavimas. Trečias iš dešinės – Vladas Niunka Sovietams okupavus Lietuvą, nuo 1940 m. liepos 14 d. rinkimų į Liaudies Seimą Vyriausiosios rinkimų komisijos pirmininkas. 1940–1944 m. LSSR prokuroras. 1940 m. birželio-liepos mėn. ir 1943–1944 m. LKP laikraščio „Tiesa“ redaktorius, 1943–1944 m. dar ir LKP(b) CK propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1944 m. gegužės-gruodžio mėn. LKP(b) CK antrasis sekretorius. 1945–1948 m. LSSR Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas, 1948 m. dar ir LSSR švietimo ministras. 1948–1961 m. LKP CK sekretorius. 1961 m. netikėtai atleistas iš LKP CK biuro narių ir sekretoriaus pareigų. 1961–1970 m. žurnalo „Komunistas“ vyriausiasis redaktorius.
1946–1962 m. SSRS AT, nuo 1947 m. LSSR AT deputatas. 1955–1963 m. LSSR AT pirmininkas.
1946–1950 m. ir 1961–1968 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1947 m. docentas. Nuo 1968 m. LSSR mokslų akademijos visuomenės mokslų skyriaus akademikas sekretorius, nuo 1970 m. dar ir draugijos „Žinija“ prezidiumo pirmininkas. 1971 m. filosofijos mokslų kandidatas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Česlovas Jukna
Česlovas Jukna (g. 1932 m. rugsėjo 14 d. Davaisiuose, Švenčionių apskr.) – Lietuvos zootechnikas, mėsinės galvijininkystės plėtojimo Lietuvoje pradininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1962 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1975 m. žemės ūkio mokslų daktaras. 1990 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. 2003 m. Lietuvos veterinarijos akademijos garbės daktaras.
Nuo 1967 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1968–1990 m. Neakivaizdinio fakulteto dekanas, 1972–2001 m. Specialiosios zootechnikos katedros vedėjas, nuo 1977 m. profesorius Nuo 1995 m. Lietuvos mokslų akademijos Žemės ūkio ir miškų mokslų skyriaus zootechnikos ir veterinarijos medicinos mokslų sekcijų pirmininkas. 1989–2001 m. Lietuvos zootechnikų sąjungos pirmininkas.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – galvijų veisimas, šėrimas, laikymas, priežiūra, produktyvumo didinimas ir produkcijos kokybės gerinimas. Suformavo teorinius galvijų mėsos produkcijos didinimo ir kokybės gerinimo pagrindus. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių. Sukūrė metodą gyvulių mėsos kokybei nustatyti. Jo iniciatyva 1995 m. pirmą kartą Lietuvos istorijoje įvežti šarolė veislės grynaveisliai mėsiniai galvijai. Dalyvavo rengiant įvairius su gyvulininkyste susijusius dokumentus šalies ūkio plėtotei, programas, norminius aktus bei taisykles.
Amakajaku nacionalinis parkas
Amakajaku nacionalinis gamtos parkas yra Kolumbijoje, Amazonės departamente, Amazonijoje, Amazonės Trapecijoje.
Saugama Amazonijos augalija ir gyvūnija. Yra apie 490 paukščių, 150 žinduolių rūšių. Būdingi gyvūnai: tripirštis tinginys, mažoji skruzdėda, oposumas, perukinė tamarina. Nacionalinį parką kerta tankus upių tinklas. Svarbiausia upė – Amakajaku.
962 m.
962 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Ignacio Milam Tang
Ignacio Milam Tang – Pusiaujo Gvinėjos politikas, buvęs šalies ministras pirmininkas. Jis priklauso Pusiaujo Gvinėjos demokratų partijai.
Tangas priklauso Beti-pahuinų tautų grupei. Anksčiau Tangas dirbo šalies jaunimo ir sporto reikalų ministru, o 2001 m. vasario 26 d. jis tapo tuometinės vyriausybės nariu. 2006 m. sausio 10 d. buvo pranešta, kad Tangas paskirtas Pusiaujo Gvinėjos ambasadoriumi Ispanijoje. Šiose pareigose jis dirbo iki 2008 m. liepos.
Šalies prezidentas Teodoro Obiang Nguema Mbasogo Tangą paskyrė premjeru 2008 m. liepos 8 d. Jis pakeitė iki tol šias pareigas ėjusį Ricardo Mangue Obama Nfubea. Tangas tapo pirmasis Beti-pahuinų tautinės grupės premjeras nuo 1979 m., kai šalies prezidentu tapo Mbasogo.
Langfosenas
thumb|200px|Langfosenas
Langfosenas (Langfossen) – krioklys Norvegijoje, Hordalande, Etnės savivaldybėje. Aukštis – 612 m. Sudarytas iš vientisos kataraktos. Pro pat krioklį eina kelias E134, todėl jis yra lengvai pasiekiamas. Langfosenas dažnai įtraukiamas į gražiausių pasaulio krioklių sąrašus.
Liberijos vyrų futbolo rinktinė
Liberijos vyrų futbolo rinktinė – Liberijai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Liberijos futbolo asociacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 2 žemyno čempionatuose.
Sokolų valsčius
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. XIX a. dalis valsčiaus kaimų priklausė Truskolasų valsčiui. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1919–1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Kovalevščiznos valsčiui. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 155,57 km², iš kurių: Valsčius sudaro 12,14 % Mazovijos Vysokio apskrities.
Demografija
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1429,51 zlotai.
Administracinis suskirstymas
Bruševas, Bruševo Borkovizna, Buinai, Chomice, Čaikai, Drongai, Dvoraki Pikatai, Dvoraki Staškai, Idžki Mlinovskiai, Idžki Šredniai, Idžki Viknas, Jablonovo Kontai, Jablonovo Vipichai, Jamiolki Godzebai, Jamiolki Kovale, Jamiolki Piotrovienta, Jamiolki Švietlikai, Jenkai, Kovalevščizna, Kovalevščizna Folvarkas, Kruševo Brodovas, Kruševo Glonbai, Kruševo Vipichai, Kžiževas, Mojsikai, Noski Šnetne, Nove Raciborai, Perki Bujenkai, Perki Frankai, Perki Karpiai, Perki Lachai, Perki Mazovše, Perki Vipichai, Penzai, Porošl Kije, Roški Chžčonai, Roški Lešne, Roški Sončkai, Roški Zemakai, Sokolai, Stare Raciborai, Stare Truskolasai, Truskolasi Lachai, Truskolasi Niviskas, Truskolasi Olšina, Truskolasi Vola, Vanevas ir Žonce.
Meksikiniai dančiakarpiai
Meksikiniai dančiakarpiai (Goodeidae) – dančiakarpių (Cyprinodontiformes) būrio žuvų šeima. Dauguma rūšių gyvavedės. Paplitusios Meksikoje, gėluose vandenyse. Šeimoje yra populiarių akvariumuose auginamų rūšių. Dydis – iki 20 cm.
Nabluso muchafaza
Nabluso muchafaza  – Palestinos muchafaza, esanti Vakarų Kranto šiaurinėje dalyje. Administracinis centras – Nablusas.
Meksikiniai dančiakarpiai
Šeimoje yra 18 genčių ir 40 rūšių.
Nabluso muchafaza
Administracinis suskirstymas
Muchafazos sudėtyje yra 1 miestas, 8 savivaldybės, 43 kaimai ir 3 pabėgėlių stovyklos.
Alcide De Gasperi
Alčidė Amedeo Frančesko De Gasperis (1831 m. balandžio 3 d. Pjeve Tezine, Tirolis, Austrija-Vengrija – 1954 m. rugpjūčio 19 d. Borgo Valsugana, Trento, Italija) – pirmasis Italijos respublikos premjeras, vidaus reikalų ministras, Italijos karalystės paskutinis užsienio reikalų ministras. Italijos krikščionių demokratų partijos įkūrėjas, pirmasis partijos pirmininkas. Antrasis Europos parlamento prezidentas.
Politinis ir asmeninis gyvenimas
Gimė Austrijos-Vengrijos imperijoje, mažame kaimelyje Tirolio provincijoje (dabar Italija). Vedė italę Francesca Romani, susilaukė 4 dukterų. Aktyviai kovojo prieš fašizmą ir prieš Benito Mussolini valdžią. Baigęs Vienos universitetą. 1943 m. nelegaliai įkūrė demokratinę partiją – Italijos krikščionių demokratų partija, nes fašistinė valdžia priešinosi demokratiniam judėjimui, todėl demokratinių partijų įkūrimas buvo draudžiamas. Britams valdant Italijos karalystę, gyvavusią paskutiniuosius monarchijos metus, De Gasperi buvo paskutinis užsienio reikalų ministras. Vėliau jo partija laimėjo ne vienerius rinkimus ir buvo tapusi valdančioji partija Italijoje. Italijai tapus respublika ir partijai surinkus daugiausia piliečių balsų per parlamento rinkimus, Alcide De Gasperi tapo pirmuoju ministru pirmininku Italijos respublikoje. Būnant premjeru, jam teko vienu metu būti vidaus reikalų ministru, o vėliau ir užsienio reikalų ministru su premjero pareigomis. Gyvenant paskutiniuosius 72-uosius metus, Alcide De Gasperi buvo išrinktas antruoju Europos parlamento prezidentu, o 1954 m. kadencijos metu jis mirė. Po mirties jam už nuopelnus ir didelį indelį įkuriant Europos Sąjungą atiteko vieno iš Europos Sąjungos įkūrėjų titulas.
Mesjė 12
thumb|250px|M12 spiečius Mesjė 12 – kamuolinis žvaigždžių spiečius Gyvatės žvaigždyne. Spiečius dar žymimas Mesjė numeriu NGC 6218. Nuo mūsų jis yra nutolęs 180000 šviesmečių. Jo regimasis ryškis - 8,0.
Geltonpilvis švilpikas
Geltonpilvis švilpikas (Marmota flaviventris) – švilpikų (Marmota) genties graužikas. Gyvena JAV vakarinės dalies ir Kanados kalnuose, įskaitant Uolėtuosius kalnus ir Siera Nevadą, subalpinėse ir alpinėse srityse, paprastai aukščiau 2000 m virš jūros lygio. Suaugę geltonpilviai švilpikai paprastai sveria 2-5 kg. Rudenį prieš užmigdami žiemos miegu tampa riebesni. Teritorija apima 20-30 tūkst. m² aplink keletą urvų.
Naujamiestis (Panevėžys)
Naujamiestis (arba Naujasis Panevėžys, Naujas Miestas) – Panevėžio miesto dalis kairiajame Nevėžio krante. Miesto centras.
Istorija
Per 1564–1566 m. administracinę reformą į Naująjį Panevėžį perkeltas Upytės apskrities (pavieto) centras. 1614 m. čia pastatytas Upytės pavieto teismo archyvo pastatas – seniausias išlikęs Panevėžyje. 1791 m. Naujajam Panevėžiui suteikta sąlyginė privilegija rinkti miesto valdžią.
Nuo 1780 m. Naujasis Panevėžys ėmė jungtis su Senuoju Panevėžiu, galutinai susijungė 1915 m.
Suomijos bankas
Suomijos bankas (, SV Finlands Bank) – Suomijos centrinis bankas, ketvirtas seniausias bankas pasaulyje. Europos centrinių bankų sistemos (ECBS) narys. Centrinė būstinė įsikūrusi Helsinkyje, banko filialai įsteigti Kuopije, Tamperėje ir Oulu.
Mesjė 11
thumb|250px|M11 spiečius
Suomijos bankas
Bankui nuo 2004 m. vadovauja Erkki Liikanen. Banko generalinis direktorius Suomijos prezidento skiriamas 7 metų kadencijai.
Mesjė 11
Mesjė 11 (M11, NGC 6705, Laukinių ančių spiečius) – padrikasis spiečius, esantis Skydo žvaigždyne. Nuotolis nuo Žemės yra 6200 šviesmečių, regimasis ryškis – 6,3.
Ryškiausios šio spiečiaus žvaigždės išsidėsčiusios V raidę primenančiu pavidalu, kaip skrendančios antys. Tai vienas iš tankiausių aptiktų padrikųjų spiečių, jame esama daugiau nei 2900 žvaigždžių. Mesjė 11 tolsta 22 km/s greičiu.
Mesjė 11 spiečių 1681 m. Berlyno observatorijoje aptiko vokiečių astronomas Gottfried Kirch. Manoma, kad paskiras šio spiečiaus žvaigždes pro teleskopą pirmasis stebėjo William Derham ~1733 m. 1764 m. gegužės 30 d. šį spiečių į savo katalogą įtraukė Charles Messier.
Suomijos bankas
Istorija
Bankas leido ir reguliavo Suomijos markę iki 1999 m., kai šalis įstojo į euro zoną ir ją pakeitė euru.
Banko pastatas
miniatiūra|250px|left|Priešais banką Pagrindinį banko pastatą suprojektavo vokiečių architektas Ludwig Bohnstedt. Pastatytas 1882 m. Priestatas iškilo 1960 m. Priešais banką stovi paminklas suomių valstybės veikėjui, finansų ministrui Johan Vilhelm Snellman. Jis buvo atidengtas 1923 m. Ant pamnklo postamento matyti išlikę 1944 m. bombardavimo pėdsakai.
Mesjė 11
Tai vienas iš nedaugelio padrikųjų spiečių, stebėtų Hablo kosminiu teleskopu. Iš viso į Mesjė katalogą įtraukti 26 padrikieji spiečiai, Mesjė 11 yra tolimiausias matomas plika akimi. Teigiama, jog palankiausias metas stebėti šį spiečių yra rugpjūčio mėnesį. Pro žiūronus šis spiečius atrodo kaip trikampio pavidalo šviesos ruožas.
Lyginamoji istorija
Lyginamoji istorija – tai skirtingų visuomenių, egzistavusių tuo pačiu istoriniu periodu arba turinčiu panašias kultūrines sąlygas lyginimas. Lyginamoji visuomenių istorija atsirado kaip gan svarbi specialybė Švietimo epochos metu XVIII amžiaus intelektualų, tokių kaip Monteskjė, Volteras, Adamas Smitas, tarpe. XIX amžiaus sociologai ir ekonomistai, tokie kaip Aleksis de Tokvilis, Karlas Marksas ir Maksas Vėberis, dažnai naudojo lyginamosios istorijos metodą. Pirmojoje XX amžiaus pusėje skaitomiausi buvo Špenglerio, Sorokino ir Toinbio lyginamosios istorijos darbai. Tačiau nuo šeštojo dešimtmečio lyginamoji istorija pamažu nyko iš viešosios erdvės ir dabar lyginamoji istorija yra nepriklausomai dirbančių joje specializuojančių mokslininkų sritis.
Istorikai dažniausiai pripažįsta tik tam tikrų institucijų (bankų veiklą, moterų teises, etninį identitetą ir pan.) skirtingose visuomenėse lyginimą, tačiau po priešiškos reakcijos Toinbio atžvilgiu šeštajame dešimtmetyje, istorikai iš esmės nekreipia dėmesio į plačias lyginamąsias studijas, kurios apima plačius pasaulio istorijos periodus.
Petras Armonas
Biografija
Nuo 1939 m. iš Klaipėdos į Šiaulius atkeltoje muzikos mokykloje dėstė violončelę ir kontrabosą, buvo jos inspektorius. 1942–1944 m. Šiaulių teatro orkestro ir choro dirigentas. Pastatė ir dirigavo tris operetes, su pianistu S. Vainiūnu ir smuikininku J. Jagėla, solistais S. Dievaityte ir Jonu Byra Lietuvos miestuose ir miesteliuose surengė apie 50 kamerinės muzikos koncertų.
1944 m. pasitraukęs į Vakarus, iš pradžių gyveno Austrijoje, o paskui Vokietijoje. Vadovavo Ravensburgo lietuvių tremtinių chorui, vargonininkavo Gollingo bažnyčioje, buvo Salzburgo Mozarteumo simfoninio orkestro violončelininkas – koncertmeisteris. Apsigyvenęs Kemptene (Bavarija), mokytojavo gimnazijoje, griežė Lautenbeckerio styginių kvartete, 1947–1949 m. Miuncheno simfoniniame orkestre. Dirigavimo ir violončelės meno mokėsi G.F.Händelio konservatorijoje.
1949 m. rudenį atvykęs į JAV, apsigyveno Rochesteryje, NY, kur vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Jurgio lietuvių parapijoje. Rengė religinės ir pasaulietinės muzikos koncertus, kaip violončelininkas koncertavo su pianiste Raimonda Apeikyte, griežė Rochesterio simfoniniame orkestre, važinėjo į Los Angeles ir vadovavo vyrų bei moterų vokaliniams ansambliams. 1959 m. persikėlęs į Santa Barbarą, CA, griežė simfoniniame orkestre, buvo koncertmeisterio asistentas, vėliau koncertmeisteris, vadovavo Šv. Cecilijos parapijos 50 dalyvių chorui, su kuriuo dalyvavo tautiniuose renginiuose.
Nuo 1964 m. Šv. Kryžiaus lietuvių parapijos vargonininkas ir „Dainavos“ ansamblio meno vadovas bei dirigentas Čikagoje. Kolektyvas, į kurį susitelkdavo apie 100 žmonių, surengė 125 koncertus, dalyvavo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse ir kituose kultūriniuose renginiuose, organizavo jungtinius lietuvių chorų koncertus. P. Armonas ansamblį išmokė sudėtingų religinių ir pasaulietinių kūrinių. 1966 m. sausio 15 d. „Dainavos“ 20-mečio minėjimo proga pastatė G. Veličkos muzikinę pjesę „Nemunas žydi“ (dalyvavo simfoninis orkestras). Veikalas buvo parodytas Niujorke, Klyvlende ir Detroite.
1966 m. rugsėjo 4 d. Šiluvos Marijos koplyčios pašventinimo iškilmėse Vašingtono Nekalto Prasidėjimo katedroje dirigavo Juozo Naujalio mišias „In honorem Sacrorum Vulnerum Christi“ – atliko „Dainavos“ ir Lietuvos Vyčių chorai. 1968 m. vasario 18 d. dirigavo „Dainavos“ ansambliui, solistams ir simfoniniam orkestrui, pirmą kartą atliekant Juliaus Gaidelio kantatą „Kovotojai“ Lietuvos Nepriklausomybės 50-mečio garbei Civic operos rūmuose. 1971 m. kovo 15 d. Šv. Kryžiaus bažnyčioje kolektyvo 25-mečio proga „Dainava“ su solistais ir orkestru pastatė Broniaus Budriūno operetę „Sidabrinė diena“.
P. Armonas griežė Čikagos Pietvakarių priemiesčių simfoniniuose orkestruose ir Čikagos lietuvių trio, subūrė styginių kvartetą (pirmas koncertas 1965 m. gegužės 9 d.). Vadovavo Čikagos Brighton Parko lituanistinės mokyklos vaikų chorui, K. Donelaičio aukštesniosios ir žemesniosios lituanistinės mokyklos jungtiniam vaikų chorui (85 dalyviai), kurį parengė 1966 m. 3-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje.
Aldona Jurevičiūtė-Armonienė
Aldona Jurevičiūtė-Armonienė (g. 1955 m. spalio 25 d. Kaune) – Lietuvos muzikos mokytoja ir choro dirigentė.
Petras Armonas
Biografija
1976 m. persikėlęs į St. Petersburgą, beveik aštuonerius metus vadovavo amerikiečių kameriniam ansambliui Bay Area Chamber String Orchestra, suorganizavo Floridos lietuvių klubo mišrųjį chorą (20 moterų ir 15 vyrų), kuriam koncertų metu talkindavo ir minėtas kamerinis ansamblis. Chorą parengė 1978 m. 5-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Toronte, dalyvavo tarptautiniame festivalyje „Folks Fair“ ir kituose kultūriniuose renginiuose. Visą dešimtmetį sekmadieniais vargonavo Šv. Kazimiero misijos Mišiose bažnyčioje Gulfporte. Didžiųjų religinių ir tautinių švenčių progomis bažnyčioje giedojo jo vadovaujamas Lietuvių klubo choras, taip pat per Vasario 16-ąją choras giedojo ir Šv. Jono bažnyčioje St. Pete Beache.