cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skalica
Istorija
Dabartinio miestelio teritorijoje žmonės apsigyveno maždaug 4 tūkstantmetyje pr. m. e. Skalica priklausė Didžiosios Moravijos imperijai. Nuo X a. antros pusės iki 1918 m. buvo Vengrijos karalystės sudėtyje. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1218 m., kaip Zaculcza. Gyvenvietė kūrėsi aplink trikampę aikštę, kurių viduramžiuose nebuvo daug. Miestelio teisės suteiktos 1372 m. 1428 m. tapo husitų bastionu. Husitų karų metais vokiškai kalbantiems gyventojams, kurie sudarė daugumą, teko bėgti arba buvo prievarta ištremti.
Lego
Lego (stilizuotai LEGO) – iš plastiko gaminamų statybinių žaislų linija, kuri priklauso Bilunde, Danijoje, įsikūrusiai privačiai įmonei Lego Group.
Įmonės pagrindinis produktas, Lego, sudarytas iš spalvingų tarpusavyje jungiamų plastiko kaladėlių, figūrėlių, kurios vadinamos minifigūrėlėmis, ir kitų įvairių dalių. Lego kaladėlės gali būti surinktos bei sujungtos įvairiais būdais, statant objektus; transporto priemones, pastatus ir veikiančius robotus. Ką nors pastačius ir išardžius iš tų pačių Lego detalių galima pastatyti kitus objektus.
thumb|left|200px|Lego kaladėlės 1939 m. Lego grupė pradėjo gaminti žaislo kaladėles 1949 m. Nuo to laiko atsirado pasaulinė Lego subkultūra. Pagal prekės ženklą sukurta filmų, žaidimų, konkursų ir įkurti šeši Legoland pramogų parkai.
2015 m. vasario mėnesį, Lego aplenkė Ferrari įmonę Brand Finance „Pasaulio įtakingiausio prekės ženklo“ kategorijoje.
Asmens grįžimo pažymėjimas
Asmens grįžimo pažymėjimas (toliau – AGP) – asmens kelionės dokumentas, išduodamas laikinai užsienio valstybėje esantiems asmenims, neturintiems tinkančio kelionėms kelionės dokumento, ir yra skirtas grįžti į Lietuvos Respubliką arba į kilmės valstybę. AGP išduodamas tik grįžti į Lietuvos Respubliką, t. y. su šiuo pažymėjimu tęsti kelionės ir vykti į kitas valstybes negalima.
Išdavimas
AGP išduodamas:
AGP išduoda Lietuvos Respublikos diplomatinių atstovybių ir konsulinių įstaigų konsuliniai pareigūnai.
Jei buvimo valstybėje nėra pasiekiamos Lietuvos Respublikos atstovybės, AGP gali išduoti bet kurios kitos Europos Sąjungos valstybės narės diplomatinė atstovybė ar konsulinė įstaiga.
Prašymas išduoti
Prašant išduoti AGP, konsuliniam pareigūnui turi būti pateikti šie dokumentai:
Prašant išduoti AGP užsienio valstybėje gimusiam vaikui, konsuliniam pareigūnui turi būti turi būti pateikti šie dokumentai:
Dokumentai yra pateikiami asmeniškai atvykstant į konsulinę įstaigą arba siunčiami paštu arba faksu, arba nuskenuoti elektroniniu paštu. Dokumentus dėl AGP išdavimo nepilnamečiui vaikui pateikia ir Prašymą pildo jo tėvai, kiti įstatyminiai atstovai ar jų įgalioti asmenys.
Pareiškėjas išduotą AGP atsiima konsulinėje įstaigoje asmeniškai. AGP, išduotus nepilnamečiams vaikams, atsiima vienas iš nepilnamečio vaiko tėvų, įstatyminis atstovas ar jo įgaliotas asmuo. Nepilnamečiai vaikai, išskyrus kūdikius iki 1 metų, turi atvykti į konsulinę įstaigą lydimi vieno iš tėvų, įstatyminio atstovo ar jo įgalioto asmens. Atsiimdamas AGP užsienyje gimusiam vaikui, vienas iš vaiko tėvų, įstatyminis atstovas ar jo įgaliotas asmuo pasirašo nustatytos formos informacinį pranešimą. Jo kopija atiduodama kartu su AGP. Tuo atveju, kai Pareiškėjas dokumentus pateikė asmeniškai, užpildė ir pasirašė pareiškimą, išrašytas AGP gali būti siunčiamas paštu.
Dokumentai dėl AGP išdavimo pateikiami ne anksčiau kaip prieš 3 mėnesius iki planuojamos kelionės. Sutikrinus duomenis ir nustačius asmens tapatybę ir pilietybę, konsulinis pareigūnas nedelsdamas, bet ne vėliau kaip per 3 darbo dienas priima sprendimą dėl AGP išdavimo. AGP galiojimo laikas nustatomas atsižvelgiant į grįžimo kelionės trukmę, bet ne ilgesnis kaip 15 dienų. AGP įrašytas jo galiojimo laikas netęsiamas.
Konsulinis mokestis
Konsulinis mokestis gali būti neimamas, jeigu asmuo, kuriam išduodamas asmens grįžimo pažymėjimas, negali jo sumokėti dėl svarbių priežasčių (dėl nelaimingo atsitikimo, ligos, nukentėjimo nuo nusikalstamos veiklos) ir konsuliniam pareigūnui pateikia dokumentą, oficialiai patvirtinantį nukentėjimo faktą.
Žemaitkiemio evangelikų baptistų bažnyčia
Žemaitkiemio evangelikų baptistų bažnyčia – veikiantys evangelikų baptistų maldos namai Žemaitkiemyje, Saugų seniūnijoje, Šilutės rajone, pusiaukelėje tarp Šilutės ir Saugų, 1 km į vakarus nuo kelio. Bažnyčia stovi gyvenvietės pakraštyje, atskirame sklype, kurio perimetras tankiai apsodintas medžiais. Pakeliui gyvenvietėje pastatyta lankytino objekto rodyklė. Bažnyčią vietos baptistų bendruomenė pastatė 1903 m.
Pamaldos Žemaitkiemio maldos namuose vyksta kiekvieno mėnesio 4-tą sekmadienį 15 val.
Istorija
Tuometinė krašto valdžia protegavo oficialiąją evangelikų liuteronų religiją, todėl siekė, kad baptistų bažnyčios būtų kuklesnės savo išvaizda, būtų statomos atokiau nuo patogių, centrinių vietų. Žemaitkiemio baptistų bažnyčia pastatyta 1903 m. nuošaliame sklype šalia gyvenvietės. 1955 m. sovietų valdžia bažnyčią uždarė. Ji buvo paversta kultūros namais, vėliau sandėliu.
Žemaitkiemio bažnyčios išsaugojimu rūpinosi čia 1937 m. gimęs, 1944 m. į Vokietiją su šeima persikėlęs Herbertas Jakšteitas. Hamburge baigęs teologijos studijas, užėmė įvairias pastoracines pareigas baptistų bendruomenėse Vokietijoje. Gyvendamas Kelne, buvęs pastorius užsiėmė visuomenine veikla, atstovaudamas Šilutę išeivių iš Klaipėdos krašto draugijoje. 1988 m. pirmą kartą kaip turistas atvyko į Klaipėdą ir apsilankė tėviškėje.
1999 m. baptistų diakono Vytauto Baranausko (Klaipėda) ir Herberto Jakšteito rūpesčiu, bažnyčia buvo restauruota, prikelta antram gyvenimui. 2023 m. gegužės 7 d. paminėtas jos 120-metis.
Josep Borrell
Žozepas Borelis (g. 1947 m. balandžio 24 d. La Pobla de Seguras, Katalonijoje) – Ispanijos ir Europos Sąjungos politikas, Europos Parlamento pirmininkas (2004–2007), Ispanijos užsienio reikalų ministras (2018–2019), ES Vyriausiasis įgaliotinis (nuo 2019). Ispanijos socialistinės darbo partijos (ISDP) narys.
Biografija
Ž. Borelis gimė paprasto kaimo kepėjo šeimoje. Nuo vaikystės buvo užimtas šeimos versle, pradinį išsilavinimą įgijo savarankiškai, iš knygų. Leridoje (Katalonija) baigė vidurinę mokyklą. 1969 m. baigė aerokosminę inžineriją Madrido technikos universitetą, kartu studijavo ekonomiką Madrido Komplutensės universitete. Stažavosi JAV, Prancūzijoje, apgynė daktaro disertaciją.
1972–1981 m. dirbo inžinieriumi Ispanijos nacionalinėje naftos kompanijoje. Buvo išrinktas vienu iš profsąjungų lyderių. 1974 m. įstojo į Socialistų partiją. 1982 m. ministras pirmininkas Felipe González paskyrė jį į finansų ministro postą. 1986 m. buvo išrinktas į Ispanijos parlamentą nuo Barselonos provincijos ir iki 2004 m. liko parlamento nariu.
2004 m. ministro pirmininko ir ISDP generalinio sekretoriaus José Luis Rodríguez Zapatero siūlymu sėkmingai kandidatavo į Europos Parlamentą, vadovaudamas socialistų kandidatų sąrašui. Iki 2007 m. buvo EP pirmininku. 2007–2009 m. buvo Plėtros komiteto pirmininku. 2008 m. gruodžio 12 d. buvo paskirtas Europos universiteto instituto (EUI) prezidentu ir šias pareigas ėjo 2010–2012 m.
Ž. Borelis išsiskyrė kaip Katalonijos nepriklausomybės priešininkas. Jis buvo esė „Las cuentas y los cuentos de la Independencia“ („Skaičiavimai ir pasakos dėl nepriklausomybės“) vienas autorių, 2015 m. sutriuškinęs nepriklausomybės siekiančio judėjimo pateiktus ekonominius argumentus.
2018–2019 m. buvo Ispanijos užsienio reikalų ministras Pedro Sánchez vyriausybėje.
2019 m. gruodžio 1 d. pradėjo eiti ES Vyriausiojo įgaliotinios užsienio reikalams ir saugumo politikai pareigas, šiame poste pakeitęs Federica Mogherini, paskirtas Fon der Lejen Komisijos pirmininkės pavaduotoju.
Kritika
2006 m. rugsėjo 28 d. Ž. Borelis susilaukė audringos reakcijos iš Šiaurės šalių, pareiškęs, kad Europos Parlamento darbe didelę opozicijos narių grupę turi Skandinavijos šalys, neišgyvenusios karo sunkumų, pamiršęs, kad Suomija kovėsi Žiemos kare su SSRS, o Danija, Norvegija buvo nacių okupuotos ir įtrauktos į karinį konfliktą.
2019 m. gegužės mėn. interviu leidiniui „El Periódico“ jis Rusiją pavadino sena Europos prieše.
Emilija Vileišienė
thumb|260px|[[Lietuvių mokslo draugija|Lietuvių mokslo draugijos suvažiavimas 1912 m. Iš kairės: antroje eilėje pirmas – Stasys Šilingas, antra – Emilija Šilingienė, trečias – Juozas Vokietaitis, penktas – Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, šešta – Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė, septintas – Jonas Basanavičius, aštuntas – Kazimieras Prapuolenis, devintas – Antanas Vileišis, dešimta – Emilija Vileišienė, dvyliktas – Donatas Malinauskas; trečioje eilėje penktas – Martynas Yčas, aštunta – Liudvika Didžiulienė, dešimtas – Fabijonas Kemėšis. Iš dešinės: ketvirtoje eilėje pirmas – Mykolas Sleževičius, šeštas – Kazys Grinius; penktoje eilėje trečias – Jonas Vileišis, ketvirtas – Antanas Žmuidzinavičius.]] Emilija Jasmantaitė–Vileišienė (1861 m. sausio 13 d. Kišiniove, Rusijos imperija – 1935 m. rugpjūčio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos visuomenės veikėja ir labdarė.
Biografija
Gimė Rusijos imperijos kariuomenės karininko šeimoje. Nuo devynerių metų mokėsi Sankt Peterburgo kilmingųjų mergaičių institute. Anksti mirė motina, vėliau ir tėvas. Nuo 1879 m. kartu su broliu Jonu gyveno Kaukaze, o 1886 m. grįžo į Sankt Peterburgą, kur Emilija baigė gailestingųjų seserų kursus.
1919 m. mirė vyras, bet, ir būdama našle, savo visuomeninės veiklos E. Vileišienė nesustabdė. Lenkų valdytame krašte ji įsijungė į Vilniaus lietuvių labdarybės draugijos darbą, globojo mokyklas, bendrabučius, senelių prieglaudas. 1928–1930 m. gyveno Jungtinėse Amerikos Valstijose, rinko aukas ir siuntė jas į Vilniaus kraštą. Grįžusi užleido savo gyvenamuosius namus lietuviškam vaikų darželiui, 1932 m. šeimos biblioteką ir archyvą perdavė Lietuvių mokslo draugijai.
Doc's United FC
Doc's United FC – Angilijos futbolo klubas iš Stouni Graundo. Rungtyniavo AFA Senior League, aukščiausiame šalies divizione. Klubas įkurtas 2007 m. Pirmą čempionų titulą iškovojo 2022–2023 m. sezone.
Farmacijos teisė
Farmacijos teisė – teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių farmacinę ir kitą veiklą, susijusią su vaistiniais, tiriamaisiais vaistiniais preparatais, veterinariniais vaistais, veikliosiomis ir kitomis vaistinėmis medžiagomis, veterinarinės farmacijos veiklą, taip pat šios veiklos valstybinį valdymą ir kontrolę.
Lietuva
Lietuvoje pagrindinis teisės šaltinis - 2006 m. birželio 22 d. LR farmacijos įstatymas.
2010 m. kovo mėn. Vilniaus universitete, Mykolo Romerio universitete ir Vytauto Didžiojo universitete vyko lokalinės teisminio proceso inscenizacijos tema „Farmacijos teisė".
2010 m. kovo mėn. 26 d. – gegužės 1 d.ELSA Lietuva organizavo nacionalinę teisminio proceso inscenizaciją "STart 2010" tema - "Farmacijos teisė".
Lietuvos Aukščiausiajame Teisme 2010 m. gegužės 1 d. įvyko "STart 2010", kurio tema - "Farmacijos teisė", finalas. Prizininkais tapo: I vieta - Komanda "Force Majeure", Vilniaus universiteto studentės Vilma Tenytė ir Gražina Juškevič. II vieta - Komanda "MRU 007", Mykolo Romerio universiteto studentai Denis Parchajev ir Aleksandr Asovskij. III vieta - Komanda "Gudas, Randis ir partneriai", Mykolo Romerio universiteto studentai Karolis Gudas ir Justas Randis.
"STart 2010" finalo teisėjų kolegiją sudarė farmacijos teisės srities specialistai: Andrej Rudanov - advokatų kontoros "Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai" teisininkas, Liudas Karnickas – "Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN" advokatų kontoros teisininkas, Žilvinas Kvietukus - "Raidla Lejins & Norcous" advokatų kontoros partneris.
Farmacijos teisės mokslas
Farmacinę veiklą reguliuoja Vokietijos vaistinių įstatymas, kiti teisės aktai.
Marburgo universitetas (Vokietija) nuo 2002 m. (Wintersemester 2002/03) vykdo tarpšakinę tobulinimosi programą teisininkams, studentams, medikams, farmacininkams. Trukmė - 3 semestrai. Privaloma praktika, seminaras. Išduodamas sertifikatas.
Marburgo universiteto Farmacijos teisės tyrimų centras kelis kartus per metus rengia diskusijas ir užsiėmimus, skelbia publikacijas. Leidžiamas žurnalas „Pharma Recht“, PharmR, pmi-Verlag leidykla. Ši rengia Vokietijos farmacijos teisės dienas (Deutscher Pharma Recht Tag), Frankfurtas prie Maino.
RKL 2019–2020 m. sezonas
RKL 2019–2020 metų sezonas – 15-asis lygos sezonas, kuriame dalyvauja 35 klubai. Pajėgesniame A divizione žais 16 ekipų, o po reguliariojo sezono į atkrintamąsias pateks 12 geriausių. Pirmajame varžybų etape 1-4 vietas užėmusios ekipos pateks tiesiai į ketvirtfinalį, tuo tarpu 5-12 pozicijose likusios komandos kovos 1/8 finalo etape.
Tiek aštuntfinalyje, tiek ketvirtfinalyje bus žaidžiama serija iki 3 pergalių, tuo tarpu keturios stipriausios RKL komandos dėl čempionės titulo ir kelialapio į Nacionalinėje krepšinio lygoje (NKL) kovos pirmą kartą organizuojamame finalo ketverto turnyre.
Jubiliejinio, penkioliktojo RKL sezono, B divizione grumsis 19 kolektyvų regioniniu principu padalintų į du pogrupius A ir B. Po reguliariojo sezono 8 geriausios kiekvienos grupės komandos pateks į atkrintamąsias varžybas, kuriose 1/8 finalo ir 1/4 finalo etapuose žais serijas iki dviejų pergalių, o keturios stipriausios B diviziono ekipos dėl čempionės titulo kovos finalo ketverto turnyre.
Vasarą iš RKL pasitraukė net 10 komandų: Šilalės „Lūšis“ perėjo į NKL, A divizione nebežais Marijampolės „Sūduva-Mantinga-2", tuo tarpu B divizione nebedalyvaus Mažeikių SM-„Dubgiris“, Panevėžio „Lietkabelis-2/R.Sargūno SG“, Plungės sporto ir rekreacijos centras, Kupiškio „Kupiškis“, Rokiškio „Feniksas“, Kauno krepšinio akademija „Snaiperis“, Molėtų KK „Molėtai“, Šakių „Šakiai“ ir Vilniaus „Rytas-2“.
Tačiau prie lygos prisijungė keturios naujos ekipos: Kauno technologijos universitetas, Kelmės sporto centras, Marijampolės ŽSM-„Kalstata“ ir Ignalinos „Vilkakalnio“ komanda.
Jubiliejinis RKL sezonas dėl visą pasaulį apėmusios COVID-19 pandemijos iš pradžių buvo sustabdytas, o vėliau RKL Vykdomojo komiteto sprendimu nutrauktas, o komandų galutinė rikiuotė paskelbta pagal lentelę, kuri buvo reguliariojo sezono pabaigoje.
B divizionas
Šaltinis:
Simone Simons
Muzikos pradėjo mokytis nuo 15 metų, vėliau dainavo chore. 2003 m. su Mark Jansen sukūrė grupę Epica.
Be dainavimo grupėje Epica, Simone Simons kaip kviestinė atlikėja dainavo su grupėmis Aina, Kamelot, Primal Fear, Ayreon, Sons of Seasons.
Viljormur Davidsen
Viljormuras Davidsenas (g. 1991 m. liepos 19 d.) – Farerų salų futbolininkas, gynėjas. Kitados atstovavo jaunimo rinktinėms, o vėliau ir nacionalinei rinktinei.
Karjera
Davidsenas rungtyniavo Fareruose, Danijoje, Norvegijoje ir Švedijoje.
Davidsenas pradėjo savo karjerą FC Fyn klube, kurio pagrindinė ekipa rungtyniavo Danijos Pirmajame divizione.
2012 m. trumpai atstovavo NSÍ Runavík, kurio gretose sužaidė vos trejas rungtynes.
2012 m. ​​persikėlė į Norvegijos FK Jerv.
2013 m. pradžioje sugrįžo į Daniją ir atstovavo FC Fredericia likusią 2012–2013 m. sezono dalį.
2013 m. rugpjūčio mėn. Davidsenas persikėlė į Vejle BK,, kur jis tapo pagrindiniu žaidėju ir klube sužaidė daugiau nei 200 rungtynių.
Nuo 2022 m. rungtyniavo Švedijoje. 2022 m. sausio 17 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Allsvenskan debiutantais Helsingborgs IF. Ekipa liko penkioliktoje vietoje ir iškrito į Superettan (II pakopa). Lakpričio mėn. paskelbta, kad sutartis nutraukta abipusiu susitarimu.
2023 m. sausio 5 d. pasirašė sutartį su HB Tórshavn.
Rinktinės
Farerų rinktinėje žaidė nuo 2013 m. Jis vienas iš fareriečių, kurie pelnė įvarčius į Lietuvos rinktinės vartus.
2022 m. birželio 11 d. rungtynėse prieš Lietuvos rinktinę realizavo 11 m. baudinį ir Farerai išlygino rezultatą 1:1. Namuose žaidusi Farerų rinktinė sugebėjo persverti rezultatą ir nugalėjo lietuvius rezultatu 2:1.
Giorgio Zampori
Giorgio Zampori (1887 m. birželio 4 d. – 1965 m. gruodžio 7 d.) – Italijos gimnastas, olimpinis čempionas.
Biografija
1909 m. italas pirmą kartą tapo pasaulio čempionatų medalininku: bronza komandinėje rungtyje ir bronza individualiuose pratimuose ant žiedų. 1911 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu laimėjęs lygiagrečių varžybas.
1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Zampori dalyvavo gimnastikos varžybose. Europos standartinių taisyklių komandinėje rungtyje pirmą kartą tapo olimpiniu čempionu. Individualios daugiakovės rungtyje užimta 4 vieta.
1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Zampori pelnė antrąjį komandinį aukso medalį, o vyrų individualios daugiakovės varžybose pranoko visus varžovus ir tapo antruoju italu istorijoje laimėjusiu šią rungtį. 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse iškovojo ketvirtąjį aukso medalį vyrų komandinėje įskaitoje, bei pelnė bronzą lygiagrečių varžybose.
Vėliau italas tapo nacionaliniu gimnastikos treneriu, ruošė Italijos nacionalinę komandą iki 1960 m. vasaros olimpinių žaidynių.
Šilingas (Lenkija)
Šilingas, arba šelega  – Abiejų Tautų Respublikos sidabrinė (vėliau – varinė) moneta, kursavusi 1579–1795 m. Buvo pavadinta vokiškųjų šilingų pavyzdžiu.
Raida
Šilingus į Abiejų Tautų Respublikos piniginę sistemą įvedė Steponas Batoras, kad palengvintų atsiskaitymą. Iš pat pradžių buvo nustatytas jų santykis su kitomis Respublikoje kursavusiomis monetomis grašiais ir denarais: 1 šilingas atitiko 6 denarus, o 3 šilingai – vieną grašį. Moneta turėjo 0,18 g gryno sidabro, nors svėrė 1,130 g.
Žygimantas Šeštokas
Žygimantas Šeštokas (g. 1986 m. kovo 30 d. Vilniuje) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniavęs atakuojančio gynėjo pozicijoje.
Šilingas (Lenkija)
Raida
Kadangi ATR šilingų vertė atitiko Prūsijoje ir Šventojoje Romos imperijoje kaldinamų šilingų vertę, 1627 m. jų kalyba respublikoje buvo pristabdyta, ir plačiai naudoti Vokietijoje, Prūsijoje, Švedijoje kaldinti šilingai. Kuomet denarai 1653 m. nustojo kursuoti, šilingas tapo smulkiausiu ATR piniginiu vienetu.
1659-66 m. ATR masiškai išleisti variniai šilingai (taip vadinamos borotinkos), kurios svėrė 1,3 g. Nepaisant to, kad jų vertė buvo gerokai mažesnė nei tikrųjų šilingų, jų santykis su grašiu nesikeitė, ir jos laikomos pirmosiomis Abiejų Tautų Respublikoje kreditinėmis monetomis. Jų (ir timfų) besaikis naudojimas atvedė į ATR finasinę krizę.
Greta borotinkų kursavo ir sidabriniai šilingai, kurių kalyba buvo atnaujinta tik 1749 m. Šie šilingai kursavo iki ATR padalinimo. Vėliau iškeisti į Rusijos kapeikas.
Judy Garland
Judy Garland (1922 m. birželio 10 d. – 1969 m. birželio 22 d.) – JAV dainininkė ir kino aktorė, Oskaro laureatė.
Biografija
1954 m. pelnė Oskarą už geriausios aktorės vaidmenį filme „A Star Is Born“.
Siorvaguro savivaldybė
Siorvaguro savivaldybė  – vakariausia Farerų savivaldybė, esanti Vagaro saloje. Rytuose ribojasi su Vagaru. 2005 m. prie savivaldybės prisijungė Bjouro/Gasadaluro ir Mičineso savivaldybės. 2012 m. duomenimis, savivaldybės teritorijoje gyveno 1 112 gyventojų.
Strėliai
Strėliai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Žagarės, pasienyje su Latvija.
Norvegijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Norvegijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Pereinamosios rungtynės
Dėl išlikimo elito divizione kovojo Sandefjord ir Kongsvinger.
Stanislovas Aleksandras Malachovskis
Grafas Stanislovas Aleksandras Malachovskis (1770–1849) – Lenkijos aristokratas, nacionalinės kavalerijos rotmistras, pulkininkas, Varšuvos kunigaikštystės brigados generolas, Lenkijos kongreso karalystės senatorius-vaivada, masonas.
Biografija
Lenkijos bajorų Malachovskių giminės atstovas, herbo „Nalenč“ savininkas. Lenčicos ir Seradzo vaivados Mikalojaus Malachovskio (1730–1784) jaunesnysis sūnus nuo santuokos su Marina Eva Mencinska. Vyresnysis brolis – Lenkijos kongreso karalystės senatorius-vaivada, grafas Janas Nepomukas.
Mokėsi Jogailos universitete, Krokuvoje. Prie Stanislovo Augusto Poniatovskio buvo diplomatinėje tarnyboje. 1790–1791 m. įėjo į Lenkijos pasiuntinybės sudėtį vadovaujamos Petro Pranciškaus Potockio Stambule. 1792 m. dalyvavo ATR-Rusijos kare. 1807 m. Napoleonui sudarius Varšuvos kunigaikštystę, Stanislovas Malachovskis už savo lėšas surinko pulką ir tapo jo vadu pulkininko laipsnyje. Buvo apdovanotas „Virtuti Militari“ ordinu. 1809 m. dalyvavo Lenkijos-Austrijos kare, 1812 m. dalyvavo Napoleono Bonaparto Maskvos kampanijoje. Pateko į rusų nelaisvę.
1831 m. rugpjūčio 11 d. Stanislovas Aleksandras Malachovskis buvo paskirtas Lenkijos kongreso karalystės senatoriumi-vaivada. 1831 m. sukilimo metu buvo vaivadijų regimentu kairiajame Vyslos krante.
Buvo memuarų autorius.
Šeima
1793 m. vedė Aną Stadnicką (m. 1852), nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnus ir dvi dukteris:
TSRS-V7 bis
TSRS-V7 bis –  – tarybinis pusstandžio tipo dirižablis, pastatytas Dolgoprudne įsikūrusioje „Dolgoprudno mokslinėje-gamybinėje įmonėje“.
Aprašymas
„TSRS-V7 bis“ pastatytas vietoje 1934 m. rugpjūčio 8 d. įmonės elinge sudegusio dirižablio „TSRS-V7 Čeliuskinecas“.
Pilis III
Pilis III – buvęs kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pilies I.
TSRS-V7 bis
Aprašymas
1935 m. „TSRS-V7“ buvo pastatytas iš naujo ir pavadintas „TSRS-V7 bis“.
1935 m., naktį iš spalio 23 d. į 24 d., skrydžio tarp Gatčinos ir Petrozavodsko metu, dirižablyje baigėsi degalai. Vėjas dirižablį pradėjo nešti link Suomijos pasienio. Ekipažas priėmė sprendimą leistis. Besileisdamas dirižablis kliudė elektros perdavimo liniją ir užsidegė. Ekipažas iššoko iš gondolos. Dirižablis nukrito ant NKVD šunų veislyno. Žuvo vienas ekipažo narys ir apie 100 aviganių.
„TSRS-V7 bis“ sudegė gaisre. Orlaivio vadas buvo nuteistas 2 metams, tačiau greitai paleistas.
Plaštakos ežeras
Plaštakos ežeras – ežeras Lietuvoje, Anykščių rajono pietrytiniame pakraštyje, Kurklių seniūnijoje, 5 km į šiaurės rytus nuo Žemaitkiemio. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius apie 0,68 km, plotis iki 0,26 km. Altitudė 114,8 m. Pietrytinis krantas aukštokas, sausas, pietinis – žemas, vakarinis – supelkėjęs. Aplinkui daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Pro ežerą teka Plaštakos upelis (Šventosios baseinas).
Aplink ežerą įsikūręs Plaštakos kaimas. Pietine pakrante eina kelias.
Nuritdinas Muchitdinovas
Nuritdinas Muchitdinovas (, g. 1917 m. lapkričio 19 d. Taškente, Uzbekija – 2008 m. rugpjūčio 27 d.) – TSRS partinis ir valstybės veikėjas, buvęs Uzbekijos KP vadovas, TSKP CK Politinio biuro narys.
1938 m. baigė Sąjunginį kooperacijos institutą, dėstė Buharos srities koopsąjungos mokomajame kombinate. 1939–1946 m. tarnavo Tarybinėje armijoje.
Nuo 1946 m. – parinis funkcionierius Uzbekijos KP CK aparate, Namangano miesto komiteto sekretorius, nuo 1948 – Namangano srities komiteto pirmasis sekretorius. 1950 m. dirbo Uzbekijos KP CK sekretoriumi, Taškeno srities komiteto pirmuoju sekretoriumi.
1951–1953 m. ir 1954–1955 m. – Uzbekijos TSR Ministrų Tarybos pirmininkas, 1953–1954 m. – Ministrų Tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas.
1955–1957 m. buvo Uzbekijos KP CK pirmasis sekretorius, faktinis respublikos vadovas. 1957–1961 m. – TSKP CK sekretorius. 1959 m. vadovavo TSKP CK komisijai, tyrusiai "nacionalizmo pasireiškimus" Latvijoje (tuomet savo postų neteko daugelis sovietų Latvijos vadovų ir, pasikeitūs vadovybei, Latvijoje spartėjo rusifikacija). Prieštaravo J. Stalino palaikų iškėlimui iš Mauzoliejaus.
N. Muchitdiniovas neteko aukštų postų TSKP XXII suvažiavimo metu, atsisakęs vadovauti komisijai, turėjusiai narinėti konfliktus tarp Tadžikijos KP vadovybėje esančių skirtingų etninių grupių. Nuo 1961 m. – TSRS Koopsąjungos centrinės valdybos pirmininko pavaduotojas, 1966–1968 m. buvo TSRS Ministrų Tarybos valstybinio kultūrinių ryšių su užsienio valstybėmis komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas.
1968–1977 dirbo TSRS ambasadoriumi Sirijoje, turėjo nepaprastojo ir įgaliotojo pasiuntinio rangą. 1977–1987 m. buvo TSRS pramonės ir prekybos rūmų prezidiumo pirmininko pavaduotoju.
TSKP CK narys 1952–1966 m., TSKP CK Politinio biuro narys 1957–1961 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos 3-5 šaukimų deputatas.
Louis Nicolas Davout
Lui Nikola Davu (, gimė 1770 m. gegužės 10 d. – mirė 1823 m. birželio 1 d.) – hercogas, kunigaikštis, peras, Prancūzijos maršalas (1804), vienas žymiausių Napoleono I karvedžių, Revoliucijos ir Napoleono karų dalyvis, iki 1815 m. nepralaimėjęs nė vieno mūšio. Vadintas „geležiniu maršalu“.
Biografija
Gimė 1767 m. kovo 25 d. Annoux kaime, prie Avalono miesto, Burgundijoje. Vienu metu kartu su Napoleonu mokėsi Brienne-le-Château karo mokykloje. 1788 m. įstojo į Prancūzijos revoliucinę armiją. 1792 – 1793 m. dalyvavo ir pasižymėjo Belgijos kampanijoje, tapo brigados generolu. 1798 m. dėl aristokratiškos kilmės buvo pašalintas iš armijos, tačiau jakobinų grąžintas. 1798 – 1799 m. dalyvavo žygyje į Egiptą. Nuo 1801 m. Didžiosios armijos Trečiojo korpuso vadas. Austerlico mūšyje Davu vadovaujamas korpusas atlaikė pagrindinę Rusijos kariuomenės ataką. 1806 m. Jena-Auerstadto mūšyje sutriuškino dvigubai gausesnes Frydricho III pajėgas. 1809 m. dalyvavo Eckhmulio ir Vagramo mūšiuose. Dalyvavo Napoleono žygyje į Rusiją, kurio metu vadovavo Didžiosios armijos Pirmajam korpusui. Davu buvo sužeistas Borodino mūšyje. 1813 m. Napoleonui pralaimėjus Leipcigo mūšyje ilgiausiai išsilaikė Davu vadovaujama Hamburgo įgula. Antrojo Napoleono valdymo metu, Napoleonas Davu paskyrė Prancūzijos karo ministru ir kariuomenės Paryžiuje vadu, nepaisant Davu pasiryžimo kautis fronte. Po Vaterlo mūšio Davu pareikalavo, kad sąjungininkai suteiktų visišką amnestiją visiems Napoleono šalininkams. Priešingu atveju, Davu pagrasino tęsti karą. Sąjungininkai priėmė Davu reikalavimą. Davu buvo vienintelis Napoleono maršalas neprisiekęs Burbonams.
1823 m. birželio 1 d. Davu mirė nuo tuberkuliozės. Palaidotas Paryžiaus Per Lašezo kapinėse.
Davu turėjo aštuonis vaikus, iš kurių išgyveno tik keturi. N. L. Davu laikytas itin griežtu, net žiauriu, atsidavusiu Napoleonui ir kartu labai savarankišku karo vadu.
Sjovaro savivaldybė
Sjovaro savivaldybė  – savivaldybė pietvakarinėje Eisturojaus salos dalyje, Fareruose. 2011 m. sausio 1 d. duomenimis, savivaldybėje gyveno 960 gyventojų.
Gyvenvietės:
Vladas Jezukevičius
thumb|260px|[[Lietuvių draugija nukentėjusiems dėl karo šelpti|Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti Centro komitetas. Sėdi, iš kairės: Ona Žebrauskaitė, Juozas Stankevičius, Jonas Basanavičius, Veronika Alseikienė ir Pranas Bieliauskas. Stovi, iš kairės: Jurgis Šlapelis, Petras Kraujalis ir Vladas Jezukevičius.]] Vladislovas Jezukevičius (Jėzukevičius) (1886 m. liepos 27 d. Marcinkonyse (Gardino gubernija), Rusijos imperija – 1959 m. gegužės 8 d. Stakliškėse, LTSR) – Romos katalikų bažnyčios kanauninkas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1912 m. paskirtas rektoriumi į Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčią, o kai 1921 m. buvo įkurta šios bažnyčios parapija, tapo jos klebonu. Dalyvavo steigiamajame Lietuvių švietimo draugijos „Rytas“ susirinkime, parapijoje atidarė šios organizacijos knygyną–skaityklą. Jo dėka buvo įsteigta Jėzaus Širdies arkibrolija, 1913 m. prie bažnyčios pastatytas dviejų aukštų namas, tapęs lietuviškų susibūrimų vieta. Nuo 1913 m. priklausė Lietuvių mokslo draugijai. Bendradarbiavo spaudoje: rašė straipsnelius į Tėvynės Sargą ir Aušrą, buvo pastarojo laikraščio redaktoriaus pavaduotojas. Kūrė eilėraščius, parašė pjesę „Naktigonė“ (kūriniai neišliko). Pirmojo pasaulinio karo pabėgėliais Lietuvoje rūpinosi Lietuvių laikinasis komitetas nukentėjusiems dėl karo šelpti (vėliau reorganizuotas į Lietuvių draugiją nukentėjusiems dėl karo šelpti), Vl. Jezukevičius 1914 m. gruodžio 4 d. Vilniuje buvo išrinktas į šios organizacijos Centro komitetą. Nuo 1915 m. dėstė dviklasėje Vilniaus lietuviškoje pradinėje mokykloje, buvo renkamas į Švietimo draugijos „Rytas“ valdybą. 1917 m. rugsėjo 18 d. – rugsėjo 22 d. vykusios Vilniaus konferencijos dalyvis. Lenkų valdomame Vilnius krašte 1922 m. jis įkūrė savarankišką Lietuvių katalikų blaivybės draugiją ir jai vadovavo.
Dėl nuolatinių persekiojimų 1924 m. buvo priverstas persikelti gyventi į Lietuvos respubliką, paskirtas Stakliškių Švč. Trejybės bažnyčios klebonu. 1932 m. pakeltas kanauninku, nuo 1954 m. – Stakliškių altaristas.
Porto įlanka
Porto įlanka (kartu su Džirolatos įlanka, Skandolos gamtos rezervatu ir Piana Kalančesu) į Pasaulio paveldo sąrašą 1983 metais įtraukta vietovė Prancūzijoje, Korsikos regione, Pietų Korsikos departamente, Otos komunoje. Įlanka skalauja Porto krantus.
Norviliškių kaimo kapinės
Norviliškių kapinės – veikiančios kapinės, esančios Pilies g. Norviliškių kaime, Dieveniškių seniūnijoje, Šalčininkų rajone, 12 km į rytus nuo Dieveniškių.
Norviliškių kapinės yra Šalčininkų rajono savivaldybės dalyje, kuri į Baltarusiją įsiterpusi beveik 30 km ir apima 207 km² plotą. Prie pat kapinių driekiasi Baltarusijos–Lietuvos valstybinė siena, t. y. metalinė tvora su vielos rezginiais. Yra pasienio stulpeliai, taip pat įspėjamieji ženklai.
Norviliškių kapinės užima 1,9406 ha plotą. Jose palaidota tiek Lietuvos, tiek Baltarusijos gyventojų. Valstybės siena kapinių aplankymui atveriama tik keliskart per metus – didžiųjų katalikų švenčių metu ir per Vėlines.
Sekmadieniais galima išvysti unikalų reginį: iš bažnyčios per šv. Mišias išėjęs kunigas su patarnautoju išilgai kapinių tvoros eina apie šimtą metrų ir sustoja. Priešais – pasienio stulpai ir metalinė tvora, už kurios jau Baltarusija. Anapus tvoros – žilagalviai žmonės, laukiantys kunigo palaiminimo, nes savos bažnyčios neturi. Kiekvieną sekmadienį dalis Norviliškių parapijos tikinčiųjų būtent taip dalyvauja šv. Mišiose.
Kapinių paminklai
Bent keliolika iš vietiniuose laukuose surinktų granito riedulių iškaltų paminklų puošia ne tik kryžiai, Nukryžiuotojo figūrėlės, bet ir iškalti baltakočiai, rudakepuriai baravykai. Kapinės iš dalies aptvertos medine tvorele.
Literatūra
Eglė Digrytė. Siena su Baltarusija: perskelti kaimai ir gyvenimai
Danel Sinani
Danelis Sinani (Danel Sinani; g. 1997 m. balandžio 5 d.) – Jugoslavijoje gimęs Liuksemburgo futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje.
Karjera
Karjerą pradėjo 2014 m. Racing klube.
Nuo 2017 m. atstovavo F91 Diddeleng klubui. Iškovojo du Liuksemburgo nacionalinio diviziono titulus ir Liuksemburgo taurę.
Norwich City
Bandė laimę Anglijoje. 2020 m. balandžio mėn. pasirašė sutartė su Norwich City FC.
Šis klubas nuomos pagrindais perleido žaidėją belgų Waasland-Beveren, kuriame atsidūrė 2020 m. rugpjūtį.
2021 m. išnuomotas anglų Huddersfield Town AFC.
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2017 m.
2022 m. birželio 4 d. LFF stadione Vilniuje įvyko rungtynės tarp Lietuvos ir Liuksemburgo rinktinių. Jose svečiai iš Liuksemburgo šventė pergalę rezultatu 2-0. Abu įvarčius pelnė Danel Sinani. Pirmasis krito pirmojo kėlinio pabaigoje (44'), o rungtynėms artėjant į pabaigą (78') Danel Sinani pasižymėjo dar kartą.
Siesikų kapinių koplyčia
Siesikų kapinių koplyčia – klasicistinė mauzoliejinė koplyčia, stovinti Siesikų miestelio (Ukmergės rajonas) kapinėse. Pastatyta XVIII a. pab. nežinomo architekto. Koplyčioje palaidoti Končių, Daugėlų, Broel Pliaterių didikų šeimų atstovai. miniatiūra|220px|left|Koplyčios viduje
Istorija
Koplyčia statyta kaip dvarininkų Končių mauzoliejus, jos statybą fundavo Lokinės dvarininkas Medardas Končia. 1801 m. Siesikų kapinių koplyčioje buvo palaidotas Kauno iždininkas J. Končia, vėliau – jo žmona Secilija. Jų sūnus Medardas Končia, kuris skyrė pinigų koplyčios statybai, mirus žmonai Kotrynai, vedė Siesikų dvarininko dukrą Rozaliją Daugėlaitę. Jie abu taip pat palaidoti šioje koplyčioje. Epitafinėse lentose, papuoštose didikų herbais, kurių keli – sudėtiniai, minimos Končių, Daugėlų, Pac Pamernackių, Broel de Platerių pavardės. Yra lentų su įrašais ir apie žmones, kurie čia nebuvo palaidoti – pavyzdžiui, Medardą Končią, kuris kartu su tėvu, taip pat Medardu, aktyviai dalyvavo 1863 metų sukilime ir dėl to buvo priverstas pasitraukti iš Lietuvos. Jis, būdamas trisdešimties metų, mirė Paryžiuje ir palaidotas Monmartro kapinėse.
XX a. pradžioje laidojimo rūsys buvo išplėstas, už pastato ribų pristatant maždaug metro aukščio priestatą. Koplyčioje buvo laidojama iki Pirmojo pasaulinio karo. Antrojo pasaulinio karo metais koplyčia buvo išplėšta. XX a. aštuntajame dešimtmetyje koplyčios pastatas buvo remontuojamas, ant stogo uždėta šiferio danga. Vėliau per sekančius kelis dešimtmečius menkai prižiūrimas pastatas nyko, kėlė susirūpinimą Siesikų bendruomenei. Apie 2013 m. kraštiečių pastangomis, lėšomis, prisidėjus ir seniūnijai, atnaujintas stogas.
Architektūra
Koplyčia stačiakampio plano, mūrinė, nutinkuota, su dvišlaičiu stogu. Ji su laidojimo rūsiu, kurio dalis yra už pastato galinės sienos ir iškilusi apie 1,5 m virš žemės paviršiaus, uždengta lėkštu dvišlaičiu stogu. Koplyčios pagrindinis fasadas imituoja plokščiąjį portiką. Statinį puošia 4 toskaniniai piliastrai, virš kurių suformuotas antablementas ir trikampis frontonas, sukuriantys portiko vaizdą. Sienų plokštumas pagyvina pusapskritimės langų angos su tūriniais apvadais, profiliuotas karnizas. Lauko sienose įmūrytos beveik dvi dešimtys epitafinių lentų, papuoštų su kilmingų giminių herbais. Iš jų: 1 balto marmuro lenta ir 8 šlifuoto granito lentos rytų fasade, 5 - pietų fasade, 4 - šiaurės fasade.
Paul Delaroche
thumb|right|180px| P. Delarošo portretas Polis Delarošas (, – ) – XIX a. pirmos pusės Prancūzijos dailininkas.
Biografija
Ipolitas Polis Delarošas gimė 1797 m. liepos 17 d. Paryžiuje. Jo tėvas buvo dailės ekspertas, dėdė vadovavo Paryžiaus estampų kabinetui ir brolis tapo tapytoju. Iš pradžių P. Delarošas mokėsi pas Antuaną Žaną Gro. Išgarsėjo dramatiškais paveikslais su egzotiniais motyvais. Savo istorinėse ir Senojo Testamento scenose propagavo dramatinį romantizmą, panašų į vėlesnę Tomo Kutiūro kūrybą. 1832 m. jis tapo Paryžiaus aukštosios dailės mokyklos profesoriumi, buvo priimtas į Prancūzijos institutą. P. Delarošo garsiausiu kūriniu įvardijamas paveikslas „Ledi Džeinės Grei egzekucija“ (1833, Nacionalinė Londono galerija), kuriame pavaizduota trumpiausiai valdžiusios (8 dienas) Anglijos karalienės mirtis. Kiti panašaus dramatiško siužeto paveikslai − „Edvardo vaikai“, „Žanos d'Ark tardymas“. Polis Delarošas derino romantizmo dramatiškumą ir kartu klasicizmui būdingą vaizduojamų veikėjų formų nuosaikų grožį. Šis dailės stilius vėliau buvo pavadintas akademizmu.
Polis Delarošas mirė 1856 m. lapkričio 4 d. Paryžiuje. Dailininkas savo gyvenimo metu buvo labai populiarus, žymesnis nei šiuo metu daug garsesni jo amžininkai: Engras ir Delakrua. Po jo mirties 1856 m. Paryžiaus aukštojoje mokykloje jam pagerbti, tapytojų prašymu, po kuriuo pasirašė Engras, Delakrua, Horacijus Vernė ir Aris Šeferis tarp kitų, buvo surengta didžiulė paroda, kurią galima įvardinti pirmąja retrospektyvine paroda istorijoje. Maždaug po 1860 m. P. Delarošo autoritetas smuko, jo dailė praktiškai tapo ignoruojama iki šių laikų.
Renata Beržanskienė
Renata Beržanskienė (g. 1969 m. vasario 20 d. Marijampolėje) – teisininkė, verslo teisės advokatė, advokatų kontoros „Sorainen ir partneriai" (priklausančios tinklui „Sorainen Law Offices") partnerė, buvusios advokatų kontoros "Adamonis, Beržanskienė ir partneriai" viena iš steigėjų ir vadovių, Lietuvos advokatų savivaldos veikėja. Nuo 2018 m. birželio mėn. dirba AB “ORLEN Lietuva” Teisės departamento direktore, yra šios bendrovės Atitikties koordinatorė bei AB “ORLEN Lietuva” dukterinių įmonių Stebėtojų tarybų narė Latvijoje bei Estijoje.
Biografija
1992 m. Tautybių departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės generalinės direktorės referentė, 1992–1996 m. advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai“ advokato padėjėja. 1996–1999 m. R. Beržanskienės advokatų kontoros advokatė, partnerė. Advokatė nuo 1997 m., nuo 1999 m. advokatų kontoros „Adamonis, Beržanskienė ir partneriai Sorainen Law Offices" advokatė, partnerė; Komercinių sutarčių praktikos grupės vadovė. Specializacija – ginčų sprendimas; intelektinė nuosavybė. Praktikos sritys – Distribucija ir prekyba, Informacinės technologijos, Intelektinė nuosavybė, Farmacija, Arbitražas. Vilniaus komercinio arbitražo teismo arbitrė. „ICC LVK Lietuva“ Arbitražo ir mediacijos komisijos pirmininkė narė . Nuolatinio arbitražo teismo narė (2011–2017).
Nuo 2008 m. balandžio 18 d. iki 2016 m. Advokatų tarybos narė, Verslo ir įmonių teisės komiteto narė. Buvusi Lietuvos advokatų asociacijos delegacijos vadovė (CCBE; ).
Moka anglų, rusų ir lenkų kalbas.
Simonas Jazauskas
Simonas Jazauskas (g. 1741 m. prie Polocko – m. ?) – vienas 1769 m. Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimo vadų.
Biografija
Suolininkas, dvaro teismo pareigūnas. Subūrė Joniškio (Šiaulių apskritis) sukilėlius. Suimdavo, viešai teisdavo ir bausdavo Šiaulių ekonomijos valdininkus. 1769 m. spalio mėn. suimtas, nuteistas nukirsdinti galvą, o kūną ketvirčiuoti. Abiejų Tautų Respublikos valdovo Stanislovo Augusto Poniatovskio malone mirties bausmė pakeista kalėjimu iki gyvos galvos, prieš tai buvo nuplaktas. 1782 m. paleistas.
Abolai
Abolai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės rytuose. Seniūnaitijos centras.
Istorija
Pokariu Abolų kaime imtas steigti fiktyvus kolūkis, siekiant parodyti ne tik lojalumą valdžiai, bet ir atsisakant kolektyvizacijos idėjos. Šis kolūkis vadinosi „Pirmyn“, jo įstatai buvo formaliai įregistruoti rajono vykdomajame komitete. Tačiau iš tikrųjų valstiečiai, užrašyti kaip artelės nariai, ir toliau dirbo individualiai, o galvijai ir inventorius irgi buvo palikti individualiai naudotis. Nebuvo nei kolūkio valdybos, nei pirmininko. Panašiai įvyko ir Daulėnuose.
Lotmiškis
Lotmiškis – buvęs kaimas Kuršių nerijoje, užpustytas 1762 m. Kaimą mena Lotmiškio gatvė Nidoje.
Etimologija
Kaimo vardas – lietuviškas vedinys iš – „kartelė, statinis, skersinis“ +  – „miškas“.
Istorija
Pirmąkart minimas 1664 m., bet jau 1762 m. pažymėta, kad „kaimas sunaikintas bedievių žmonių“ (tikriausiai rusų kariuomenės, baigiantis Septynerių metų karui). Keli likę gyventojai persikėlė į Šarkuvą ir Pilkopą. Lotmiškio likučius amžiams palaidojo smėlynai.
Liepalotų pradinė mokykla
Liepalotų pradinė mokykla buvo Liepalotų kaime (Biržų rajonas).
Istorija
Mokykla veikė 1940–1947 m. Ji buvo įkurta ūkininkų Kėželių namuose. Viename namo gale gyveno šeimininkai su vaikais, kitame buvo mokykla ir gyveno mokytojai. Mokyklą lankė vaikai iš Liepalotų ir aplinkinių Ageniškio, Ažubalių, Striošių, Neciūnų, Rudėnų, Paskevitiškio, Semeniškių, Čigų kaimų. Iš viso mokyklą lankė per 30 vaikų. Mokykloje buvo mokoma gimtosios kalbos, aritmetikos, geografijos, piešimo, dainavimo. Kaimo gyventojų Jakubėnų šeimą ištrėmus į Sibirą mokykla perkelta į jų namus. 1947 m. mokykla uždaryta. Ją lankę vaikai mokslus toliau tęsė Laužadiškio ar Būginių mokyklose.
Judinys (upė)
Judinys – upė Lietuvoje, Anykščių rajone, Kurklių ir Kavarsko seniūnijose; Šventosios kairysis intakas. Prasideda rasiteliuose prie Auguškų kaimo. Teka pradžioje daugiausia šiaurėn, vidurupyje pasuka į vakarus–šiaurės vakarus pro Anykščių miškus. Įteka Šventojon 67,5 km nuo jos žiočių, šalia Judinio kaimo, 0,5 km į pietryčius nuo Kavarsko.
Intakai: Popelė (dešinysis), Duoba (kairysis).
Beveik visa vidurupio ir žemupio vaga ištiesinta. Ties Staškūniškiu (13,4 km nuo žiočių) sudarytas Staškūniškio tvenkinys. Netoli žiočių įrengta vandens malūno užtvanka. Antroji upės pusė patenka į Anykščių regioninį parką.
Gyvenvietės prie Judinio: Auguškos, Luciūnai, Staškūniškis, Buria, Janonys, Pajudinys, Judinys.
Upėvardis Judinỹs kildinamas nuo žodžių judùs („judrus“), judėti („krutėti“).
Skalavikas
Istorija
1891 m. pastatyta mūrinė bažnyčia. Skalavike gimė rašytojas Heðin Brú (1901–1987) bei poetas ir dvasininkas Kristian Osvald Viderø (1906–1988). 2011 m. atidarytas „Skeiðs- og frítíðardepilin Immanuel“ prekybos centras, kuriame yra restoranas, viešbutis, konferencijų salė bei žaidimų aikštelė vaikams.
Šamorinas
Šamorinas  – miestelis Dunaiskos Sredos apygardoje, Trnavos krašte, vakarų Slovakijoje. 13 147 gyventojai (2015 m. duomenys).
Šamorinas įsikūręs Dunojaus lygumoje, Žitno saloje, netoli Gabčykovo–Nagymaros užtvankos. Nutolęs maždaug 17 km į pietryčius nuo Bratislavos ir 25 km į vakarus nuo Dunaiskos Stredos.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1238 m., kaip ecclesia Sancte Mariae. viduramžiuose buvo svarbus Dunojaus uostas. Žemės ūkis vaidino svarbų vaidmenį. Besivystant Presburgui (dab. Bratislava) prarado savo svarbą bei laisvojo-karališkojo miesto titulą, suteiktą 1405 m., valdant Zigmantui Liuksemburgiečiui. XVI a. buvo gerai žinomas dėl raganų teismų. 1918 m. lapkritį suirus Austrijos-Vengrijos kariuomenei, Čekoslovakijos kariuomenė neteisėtai okupavo teritoriją. Laikinai, 1938–1945 m., priklausė Vengrijai. Nuo 1945 m. buvo Čekoslovakijos sudėtyje.
Sawao Kato
Biografija
Kato gimė Nijigatos prefektūroje, geležinkelių inžinieriaus šeimoje. Gimnastiką pradėjo praktikuoti mokykloje ir greitai išsiskyrė savo gebėjimais. Sulaukęs 18 metų buvo priimtas į Japonijos nacionalinę rinktinę, treniruotes tęsė besimokydamas Cukubos universitete pas trenerį Akitomo Kaneko. 1968 m. debiutavo Olimpinėse žaidynėse, vykusiose Meksikos sostinėje Meksike, ir laimėjo tris aukso bei vieną bronzos medalį. Sėkminga buvo ir 1972 m. Olimpiada Miunchene bei 1976-ųjų Monrealyje. Visose trijose olimpiadose pagrindiniai Japonijos varžovai gimnastikoje buvo sovietinės rinktinės atstovai.
Po Monrealio olimpinių žaidynių Kato baigė sportininko karjerą būdamas 29 metų. Pabaigęs studijas, iki 2010 m. dirbo dėstytoju ir gimnastikos treneriu tame pačiame Cukubos universitete.
Laimėjimai
1968 m. vasaros olimpinės žaidynės:
1972 m. vasaros olimpinės žaidynės:
1976 m. vasaros olimpinės žaidynės:
Naujasodžiai (Kaišiadorys)
Naujasodžiai – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kaišiadorių.
Girdžių tvenkinys
Prie Girdžių tvenkinio įsikūrę Girdžių, Gudelių, Dargių, Jokūbaičių I kaimai. Rytinėje pakrantėje, šalia užtvankos, įrengtas paplūdimys. Pietrytine pakrante eina kelias.
Virvės traukimas
thumb|[[Nyderlandai|Nyderlandų komanda traukia virvę 2006 m. pasaulio čempionate]] Virvės traukimas – komandinis sportas, kurio metu dvi komandos varžosi traukdamos virvę. 1900–1920 m. buvo olimpinė sporto šaka.
Kilmė
100px|thumb|Seniausias šaltinis apie virvės traukimą Virvės traukimas kildinamas iš senovės civilizacijų ritualinių ar religinių varžybų. Tai įrodančių šaltinių randame įvairiose pasaulio šalyse: Egipte, Indijoje, Mianmare, Naujojoje Gvinėjoje ir kitose. Seniausias šaltinis apie virvės traukimą yra rastas Orisoje, Indijoje. Tai XII a. sukurtas paveikslas ant akmens reljefo, kuriame vaizduojamas virvės traukimas tarp asurų ir demonų.
Taisyklės
Dvi komandos iš aštuonių dalyvių, kurių bendras svoris neturi viršyti nustatytos klasės normos, laiko virvę. Komandos nariai vienas nuo kito nutolę per 10 centimetrų. Virvės viduryje yra speciali žymė. Žaidimo pradžioje žymė turi būti nutolusi vienodai nuo abiejų komandų. Varžybas laimi ta komanda, kuri į savo pusę nutempia priešininkų komandą.
Oficialus sportas
Virvės traukimas buvo įtrauktas į olimpinę programą 1900 m., bet 1920 m. pašalintas. Po pašalinimo iš Olimpinių žaidynių, virvės traukimas tapo oficialia Pasaulio žaidynių sporto šaka. Kas dveji metai vyksta pasaulio virvės traukimo čempionatas.
Rudnia (Baltoji Vokė)
Rudnia – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Baltosios Vokės, Vokės miškuose, prie Okvos upelio. Seniūnaitijos centras. Toliau vakaruose – Vairos sodai.
Belenvilio herbynas
Belenvilio herbynas – viduramžiais sudarytas universalaus tipo herbynas. Žinomas nuo XIV amžiaus. Šio herbyno kitas pavadinimas.
Belenvilio herbynas datuotas 1364–1386 metais.
Istorija
XIV amžiuje, esant aktyviai Europos herbų kodifikacijai, tokiose šalyse kaip Prancūzija, daugiausia Šiaurinėje jos dalyje, Anglija, būsimos Belgijos teritorija, vokiečių žemėse buvo sudaryti tokie žinomi herbynai, kaip Gelreso, Ciuricho , tarp jų ir Belenvilio.
Šie herbynai – aukšto profesionalaus lygmens dokumentai, taip pat jie traktuojami ne tik kaip heraldikos šedevrai, bet ir kaip savotiški dailės kūriniai.
Belenvilio herbynas buvo kuriamas apie dešimtmetį nežinomo heroldo ar keleto jų. Yra nuomonių, jog Belenvilio herbyno autorius – Claes Heinen.
Herbynas liko nebaigtas.
Herbyno struktūra
Šį herbyną sudaro ant 75 pergamento lapų nutapyti herbai. Pagal knygos dydį, herbynas nedidelis (240 x 155 mm). Jis susideda iš dviejų dalių. Herbyne pavaizduoti 1738 Europos kilmingųjų šeimų herbai. 478 herbuose pavaizduotas šalmas.
Herbynas apėmė herbus iš 17 tuometinių Europos valstybių.
Pirmą herbyno dalį sudaro bendrieji Europos kilmingų giminių herbai (t. y. iš viso 1333 herbai), suskirstyti pagal provincijas, atsižvelgiant į XIV a. heraldikos tradicijas.
Tai klasikinis herbyno variantas, nežiūrint to, jog šiame herbyne vyravo Nyderlandų ir Reino Vokietijos žemių herbai.
Antroji šio herbyno dalis susideda iš 405 herbų. Ji skirta herbams, kuriuos turėjo įvairūs kilmingieji, neretai susiję su XIV amžiaus kariniais žygiais.
Pasaulio kėbulinių automobilių taurė
Pasaulio kėbulinių automobilių taurė  – tarptautinis kėbulinių automobilių čempionatas, organizuojamas FIA. Čempionatas rengti pradėtas 2018 m. vietoj Pasaulio kėbulinių automobilių čempionato lenktynių.
Tokio tipo taurės lenktynės buvo rengiamos ir 1993–1995 m.
Šiose lenktynėse apdovanojami tik pilotai ir komandos, o ne gamyklos, todėl pirmenybės vadinamos taure.
Debiutiniame 2018 m. sezone lenktynės 10 skirtingų trasų. Kiekvienoje jų vyks po tris lenktynes.
Šiame čempionate dalyvauja specialiai lenktynėms paruošti kėbuliniai 4-5 durų automobiliai. Jų variklių talpa siekia 1750-2000 cm³, o galia – iki 350 AG.
Polinksnis
Polinksnis – kalbos dalis, kuri atlieka tas pačias funkcijas kaip ir prielinksnis, bet nuo prielinksnio skiriasi tuo, kad eina ne prieš linksniuojamąjį žodį, o po jo.