cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mykolas Kleopas Oginskis
Giminė ir dvarai
thumb|left|150px|Mykolas Kleopas Oginskis jaunystėje thumb|left|150px|Mykolo Kleopo Oginskio pirmoji žmona Izabelė Lasocka thumb|left|150px|Mykolo Kleopo Oginskio antroji žmona Marija de Neri thumb|left|150px|Mykolo Kleopo Oginskio dvaras Zaleseje miniatiūra|left|150px|2015 m. pašto ženklas Kunigaikštis, kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės. Tėvas Andrius Ignotas Oginskis (1739–1787 m.), motina Paula Paulina Šembek (1750–1797 m.)
Šeima
M. K. Oginskis buvo vedęs du kartus. 1789 m. jo žmona tapo Izabelė Lasocka (1764–1852 m.), su kuria jis turėjo du sūnus: Tadą (1798–1844 m.) ir Pranciškų Ksaverą (1801–1837 m.).
1802 m. santuoką su Izabele Lasocka nutraukė ir vedė Žemaičių didiko Kajetono Nagurskio iš Kurtuvėnų našlę, italų kilmės dainininkę Mariją de Neri, kuri buvo kilusi iš Venecijos. Su ja M. K. Oginskis susilaukė dukterų Amelijos (1803–1858 m.), Emos (1810–1871 m.), Idos (1813- ?) ir sūnaus Irenėjaus Kleopo (1808–1863 m.).
Dvarai
Paveldėjo savo dėdės Pranciškaus Ksavero dvarą Zalesėje, taip pat senelio Tado Pranciškaus dvarą Rietave. Nuosava Mykolo Kleopo Oginskio valda Rietavas tapo 1802 m., o 1814 m. už 277600 rublių iš valstybės jis nusipirko ir Rietavo seniūniją. Rietavas tapo visos Oginskių šeimos dvaru, o netrukus ir svarbiausia jų rezidencija.
1800 m. paveldėti Mykolo Kazimiero Oginskio Sluškų rūmai Vilniuje, kuriuose 1794 m. sukilimo metu veikė sukilėlių štabas, rūmų teritorijoje buvo įrengta sviedinių liejykla. Bet 1803 m. Sluškų rūmai atiteko Vilniaus miesto magistrato tarėjui Domininkui Zaikovskiui.
Biografija
thumb|right|150px|Mykolas Kleopas Oginskis. Fransua Granje (1793-1867). Rietavo Oginskių kultūros istorijos muziejus thumb|150px|right|Oginskio kapas [[Santa Croce (Florencija)|Santa Croce bazilikoje, Florencijoje]]Jau vaikystėje pasižymėjo lakia vaizduote, muzikiniu talentu, sumanumu. Jo pirmasis mokytojas buvo prancūzų pedagogas Žanas Rolis (Jean Rolay), muzikos pagrindų ir groti pianinu mokė dvaro muzikas Juzefas Kozlovskis (1757–1831 m.), groti smuiku mokė Džiovanis Batista Viotis (Giovanni Battista Viotti, 1755–1824 m.), Jarnovičius bei kiti garsūs pedagogai ir muzikai. Muzikinės kompozicijos specialiai nesimokė, bet kūrė ir publikavo savo kūrybą visą gyvenimą.
Didelę įtaką, pasirenkant gyvenimo kelią turėjo dėdė Mykolas Kazimieras Oginskis, 1764–1768 m. Vilniaus vaivada, 1768–1793 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) Didysis etmonas.
Politikas ir diplomatas
Anksti, 1786 m. pradėjo diplomatinę ir politinę karjerą. Aktyviai dalyvavo Ketverių metų seimo (1788–1792 m.) veikloje. 1789–1791 m. Abiejų Tautų Respublikos pasiuntinys Nyderlanduose, Londone, po to vėl Hagoje. Jo aktyvumas buvo įvertintas – 1788 m. įteiktas Šv. Stanislovo ordinas, o po poros metų ir Baltojo Erelio ordinas.
Prasidėjus susiskaldymui buvo prisidėjęs prie Targovicos konfederacijos, nes buvo grasinama nusavinti jo nuosavybę. 1793–1794 m. po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo – LDK iždininkas. 1793 m. vasaros pradžioje jis tapo vienos iš politinių grupuočių, rengusių valstybės gelbėjimo planus, nariu. Dalyvavo 1793 m. birželio 17 d. darbą pradėjusiame Gardino seime.1793 m. liepos pradžioje buvo įtrauktas į sutarties su Rusija rengimo deputaciją. Jos darbe nedalyvavo, o į seimą atvyko tik pasirašyti 1793 m. liepos 22 d. sudarytos, o rugpjūčio 19 d. seimo ratifikuotos antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo - dalies teritorijų atidavimo Rusijos imperijai - sutarties. Kaip Lietuvos didysis iždininkas M.K.Oginskis buvo įtrauktas ir į sutarties su Prūsija rengimo deputaciją. 1793 m. rugsėjo 25 d.Gardine buvo sudaryta antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo (teritorijų atidavimo) sutartis su Prūsija, o spalio 16 d. seimas patvirtino Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos sąjungos sutartį. M.K.Oginskis, kaip ir dauguma seimo narių, savo parašu patvirtino Abiejų Tautų Respublikos teritorijų atidavimo sutartis ir su Rusija, ir su Prūsija.
ATR atkūrimo planai
Gyvendamas užsienyje, Konstantinopolyje ir Paryžiuje M. K. Oginskis laišku kreipėsi į Napoleoną, prašydamas padėti Lietuvai ir Lenkijai atgauti savarankiškumą, tačiau Napoleono nuomone, nors Lietuva ir Lenkija neteisėtai atsidūrė Rusijos valdžioje, kaip ir bet kurios kitos tautos, atsidūrusios tokioje situacijoje, jos pačios savo teises turi atsikovoti ginklu.
1802 m. caras Aleksandras I dovanojo M. K. Oginskiui prasižengimus, leido sugrįžti į Lietuvą ir toliau valdyti Rietavo seniūniją. Dažniausiai gyvendavo savo rezidencijoje – Zaliesėje, prie Smurgainių. 1810 m. tapo caro slaptuoju patarėju. Prieš prasidedant Rusijos karui su Napoleonu, buvo sumanęs atkurti Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę kaip autonominę Rusijos imperijos dalį. Caro pritarimas lyg ir buvo gautas, Oginskis paskirtas senatoriumi nuo Lietuvos, tačiau, paaštrėjus tarptautinei padėčiai viso plano įgyvendinti nepavyko.
Gyvenimas
1815 m. po Tautų kongreso, kai žlugo visos viltys atkurti Lietuvos valstybę, išvyko į Italiją ir atsidėjo kūrybai. Rašė prisiminimus, kūrė muziką, bendravo su daugeliu garsių to meto žmonių. 1822 m. savo dvarus užrašė žmonai bei vaikams. Nuo 1823 m. gyveno Florencijoje.
Mirė Florencijoje, buvo palaidotas šalia namų esančios Santa Maria Novella bažnyčios kapinėse. Tačiau miesto visuomenė įvertino jo kūrybą bei darbus ir šiandien kunigaikščio palaikai ilsisi Italijos Panteone, Šventojo Kryžiaus bazilikoje (Santa Croce), greta Mikelandželo, Galilėjo Galilėjaus ir vėliau čia atgulusio Džoakino Rosinio. Jam pastatytas balto marmuro paminklas. Ant namo, kuriame gyveno garsusis lietuvis, 2006 m. baltarusiai pakabino atminimo lentą.
Kūryba
1799 m. sukūrė operą „Zelida ir Valkūras, arba Bonapartas Kaire“, polonezų (1794 m. – „Atsisveikinimas su tėvyne“), valsų, mazurkų, maršų, dainų. Jam priskiriama ir Lenkijos himno muzika.
thumb|left|Oginskio polonezas
Nuorodos
Stamps of Lithuania, 2015-27.jpg
Gulbinėliai
Gulbinėliai – Vilniaus miesto dalis, esanti 2 km į šiaurę nuo Santariškių, iš pietų ir rytų supama Verkių miškų. Šiaurėje pereina į Mažuosius Gulbinus. Netoliese telkšo Sausas ežerėlis. Pasiekiami Gulbinėlių gatve, atsišakojančia nuo Žaliųjų Ežerų gatvės.
Būdingi kolektyviniai sodai, nausėdijos.
Tarpukariu Gulbinėlių vietoje buvo Dubliškių girininkija su 5 gyventojais (1931 m.).
thumb|left|200px|Gulbinėlių kryžius
Jokšiai (Šiauliai)
Jokšiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 26 km į vakarus nuo Šiaulių, 5 km į pietus nuo Kuršėnų, prie kelio Ramučiai–Kuršėnai.
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė Micaičių kolūkiui.
Gražiakotis baravykas
Gražiakotis baravykas  – baravykinių (Boletaceae) šeimos, baravykų (Boletus) genties grybų rūšis.
Lapuočių, spygliuočių miškai, mėgsta ąžuolų, skroblų kaimynystę. Vasara, ruduo. Kotas vienodo storio, apačioje raudonas, trama karti, melsvėjanti.
Vaisiakūniai stamboki, mėsingi. Kepurėlė 10–15 cm skersmens, pilka, nešvariai rudai pilka, matinė. Poros ryškiai geltonos, paspaudus truputį mėlynuoja. Kotas iki 3 cm storio, viršutinėje dalyje geltonas, žemiau – gražiai raudonas, su tinkleliu. Trama gelsva, įpjauta melsvėja, nemalonaus kartaus skonio. Sporos 13–16×4–5 μm.
Būdingi požymiai: kotas viršutinėje dalyje su geltonu, o apatinėje – su raudonu tinkleliu.
Auga pavieniui. Dėl kartaus skonio nevalgomas, bet nenuodingas. Labai retai randamas, saugomas. Gražus, patrauklus.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 56 psl.
Zizas
Zizas  – upė Maroke ir Alžyre. Prasideda Aukštojo Atlaso kalnų pietuose, pradžioje teka į rytus giliais tarpekliais. Vėliau pasuka į pietryčius, prateka sausringomis sritimis, o Alžyro teritorijoje patenka į Sacharos dykumą. Ten upės vandenys išgaruoja. Žemupyje vandeninga būna tik po potvynių.
Zizo vanduo naudojamas drėkinimui, aukštupyje sudaryta užtvanka. Prie Zizo yra Rašidijos, Erfudo, Sidžilmasos miestai. Zizo slėniu nuo seno driekėsi svarbus kelias per šią kalnuotą sritį.
Šumsko GS
Šumsko geležinkelio stotis – gyvenvietė Vilniaus rajono savivaldybės rytuose, 1 km į rytus nuo Šumsko, Margių durpyno vakariniame pakraštyje, pasienyje su Baltarusija. Buvusi geležinkelio stotelė.
Gyvolių piliakalnis
Gyvolių piliakalnis, Švedkalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A575P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR34) – piliakalnis Mažeikių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Gyvolių kaimo, seniūnija. Teritorijos plotas 8100 m². Pasiekiamas keliu Palnosai – Kairiškiai pravažiavus Gyvolius, ties kelio posūkiu į rytus pasukus į dešinę vakarų kryptimi link čia esančios sodybos, nuo jos paėjus 50 m. į dešinę šiaurės kryptimi.
thumb|left|240px|Informacinis ženklas
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Virvytės dešiniojo kranto kyšulyje, suformuotame santakos su bevardžiu upeliu. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 40x30 m dydžio. Jos pietiniame ir rytiniame kraštuose supiltas 60 m ilgio, 2 m aukščio, 8­-13 m pločio pylimas, kurio išorinis 4 m aukščio šlaitas leidžiasi į 50 m ilgio, 17 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 11 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a. Aikštelėje pastebimas 0,2-0,4 m kultūrinis sluoksnis.
Pylimas apardytas apkasų ir bulviarūsių. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais, nuo aikštelės beveik visi medžiai nukirsti.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1905 m. atliko Liudvikas Kšivickis, 1948 m. ir 1966 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas.
Tallink
AS „Tallink Grupp“ – Estijos laivybos, keltų ir krui­zi­nių ke­lio­nių bendrovė, vykdanti savo veiklą Baltijos jūroje, jos regiono valstybėse: Estijoje, Švedijoje, Suomijoje, Latvijoje. „Tal­link“ tu­ri 14 lai­vų, valdo „Tal­link“ ir „Sil­ja Li­ne“ prekės ženk­lus. Jos akcijos kotiruojamos Nasdaq Tallinn biržoje. 39 % akcijų priklauso Estijos investicijų įmonei „Infortar“ ir kt. investuotojams.
Istorija
1965 m. įsteigta „Estonian Shipping Company“, perkėlusi keleivius tarp Helsinkio ir Talino. 1993 m. privatizuota Estijos vyriausybės. 2005 m. gruodį akcijos pradėtos kotiruoti Talino akcijų biržoje. 2006 m. įsigijo konkurentus „Superfast Ferries“, „Silja Line“ už 310 mln. eurų ir 470 mln. eurų atitinkamai. 2009 m., ekonomikos sunkmečio metu, bendrovę slėgė 1,1 mlrd eurų skola, tačiau ją pavyko grąžinti.
Gintaras Šileikis
Gintaras Šileikis (g. 1960 m. gegužės 16 d. Užulėnyje, Ukmergės rajonas) – pedagogas, Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1978 m. baigė Panevėžio 7-ąją vidurinę mokyklą, 1984 m. – Vilniaus pedagoginį institutą, įgijo istorijos mokytojo specialybę.
2008–2010 m. Utenos apskrities viršininko pavaduotojas. 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojas.
1990–1995 m. Panevėžio miesto tarybos deputatas, 1990–1991 m. – Panevėžio miesto tarybos pirmininkas. 1995–1996 m., 2000–2001 m. ir 2011–2019 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.
1993–2003 m. Lietuvos centro sąjungos narys, LCS Panevėžio skyriaus pirmininkas, 2000–2003 m. šios sąjungos pirmininko pavaduotojas. 2003–2005 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, šios sąjungos Valdybos narys, Panevėžio skyriaus pirmininkas. 2006–2008 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio pirmininko pavaduotojas.
Žmona Aida, vaikai: Justas, Adomas (g. 2004 m.).
Įvertinimas
Apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu, Norvegijos Karalystės Karališkuoju ordinu „Už nuopelnus“.
Miškadvaris (Pakruojis)
Miškadvaris – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 7 km nuo Rozalimo.
Altorius
thumb|250px|Rekonstruotas senovinis Pergamo altorius, spėjama skirtas [[Dzeusas|Dzeuso garbinimui (Pergamonmuseum, Berlynas)]] thumb|300px|Romos katalikų bažnyčios altorius Altorius – kulto reikmėms skirtas baldas, naudojamas religiniam aukojimui; vieta, kurioje atliekamos (religinės) apeigos. Altoriai statomi kulto vietose (bažnyčiose, šventyklose) ar kitose šventose vietose. Altorius turėtų būti akmeninis, tačiau kartais jie būna kitokie arba tik iš dalies mediniai, dėl silpnų bažnyčios grindų.
Altoriai žinomi daugelyje kultūrų, religijų. Ypač būdingi judaizmui, krikščionybei, neopagonybei, šintoizmui, hinduizmui, budizmui ir daoizmui. Altorius Katalikų bažnyčioje yra vieta su tam tikros formos stalu. Prie altoriaus kunigas Šv. Mišių metu meldžiasi ir aukoja Šv. Mišių auką. Svarbiausia bažnyčios dalis. Anksčiau altorius buvo statomas bažnyčios arba presbiterijos viduryje, dabar katalikų bažnyčios didysis altorius yra prie galinės presbiterijos sienos, atitvertas nuo navos baliustrada, prie kurios yra dalijama komunija. Šoniniai altoriai statomi koplyčiose arba šoninėse navose.
Aleksandra Zubovienė
Biografija
1854 m., būdama vos 14 metų, ištekėjo už Nikolajaus Zubovo (1832–1898). Feodalinių tradicijų sumetimais pradžioje buvo sudarytas tik teisinis aktas. Savo pirmąjį sūnų, Vladimirą, ji pagimdė 1862 m., eidama 22-uosius metus.
Aleksandros tolimas protėvis buvęs totorių chanas Al Suf (totorių kalba – skaidrus vanduo). Proprosenelis Vasilijus Olsufjevas (miręs 1723 m.) buvo caro Petro I oberhofmeisteris. Jo žmona, Ieva Holender – švedė iš Estijos. Aleksandros tėvas Vasilijus Olsufjevas (1796–1858), Napoleono karų dalyvis ir buvęs Maskvos gubernatorius 1856 m. gavo grafo titulą, taigi Aleksandra, jau būdama grafienė, dar tapo ir grafaitė.
Ji pritapo prie Šiaulių visuomenės, greitai išmoko kalbėti lenkiškai ir lietuviškai, buvo labai apsiskaičiusi, susipažinusi su visa prancūzų porevoliucine literatūra, skaitė A. Gerceną ir kitą rusų revoliucinę literatūrą, vėliau žurnalus „Vestnik Evropy“, „Sovremennyj Mir“, „Sovremennik“ ir kitus. Mėgdavo bendrauti su jaunimu ir gerai suprasdavo jo nuotaikas. Būdama pažangių pažiūrų, savo sūnų Vladimirą leido į Šiaulių pilietinę gimnaziją, nesilaikydama didikų tradicijos leisti sūnus į kadetų korpusą. Neprieštaravo, kad Vladimiras draugautų su kairiaisiais gimnazistais, vėliau, studijuodamas Peterburge, su revoliuciniais studentais.
1874 m. kairiųjų gimnazistų būrelis, vadovaujamas Jono Bielskio, suorganizavo slaptą nelegalios literatūros biblioteką. Aleksandra rėmusi tą biblioteką knygomis, o kai bibliotekai pradėjo grėsti pavojus, priėmė ją į savo kambarius rūmuose. Iš vieno gimnazisto buto knygas vaikišku vežimėliu, pakinkytu mažu arkliuku poniu pervežė Olga ir Dimitrijus. Niekam ir į galvą neatėjo, kad vaikai užsiima priešvalstybine veikla. Knygų iš dabar jau saugios bibliotekos, skaitytojams parūpindavo gimnazistas Vladimiras Zubovas.
1875 m. Šiauliuose įsteigė 18 vietų mergaičių našlaičių prieglaudą, rėmė įvairias labdaros įstaigas Šiauliuose, draugiją „Žiburėlis“. Įsteigė pensioną mergaičių gimnazijos auklėtinėms ir jį globojo. Pavienėms pensiono mergaitėms sveikatos sumetimais išrūpindavo leidimus nelankyti privalomų pamaldų už carą cerkvėje – tarp tokių privilegijuotųjų buvo ir Ona Jakubauskaitė, vėliau Zubovienė. Parašė carui argumentuotą laišką, kad tas priesakas išvis būtų atšauktas kaip morališkai kenksmingas.
Po vyro mirties 1898 m. apsigyveno pas sūnų Dmitrijų Bubiuose. Šeimai pagausėjus, sūnus jai pastatė atskirą namelį greta savo gyvenamojo namo, kad nesigirdėtų keturių dukrų ir sūnaus triukšmo. Mirė 1913 m. rugsėjo 14 d., viešėdama Nikolsko-Viazemskije, Tulos gubernijoje. Amžino poilsio pati norėjo atgulti Lietuvoje. Ne pagal tradiciją, nes Zubovų šeimos kapavietė buvo Šv. Valerijono sobore prie Peterburgo. Ten paskutinis iš Zubovų palaidotas jos vyras Nikolajus Zubovas. Aleksandra palaidota Bazilionų pravoslavų kapinėse, miške. 1944 m. spalio 20 d. mirė ir šalia atgulė jos jauniausias vaikas – Dmitrijus Zubovas, valdęs Bubių dvarą.
Puchalai
Puchalai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lomžos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į pietryčius nuo Lomžos ir apie 64 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra bažnyčia. 1919-1954 m. kaimas buvo Puchalų valsčiaus centras. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW679.
Pagilbys
Pagilbys – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Saldutiškio.
Miškadvaris (Radviliškis)
Miškadvaris – buvęs kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Alksniupių.
Bradesių ąžuolas
miniatiūra|250px|right|Bradesių ąžuolas
Bradesių ąžuolas – botaninis Lietuvos gamtos paveldo objektas, 1960 metais paskelbtas gamtos paminklu. Auga Bradesių kaime, Kriaunų sen., Rokiškio raj. Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.). Ąžuolo kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 612 cm, aukštis – 29 m. Medis pasiekė gamtinę brandą ir yra stagnacijos fazėje.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Ąžuolo kamienas Kadaise slėnyje tarp Bradesių piliakalnio ir Sartų ežero augusi šventagirė – didelis ąžuolynas. Šventagirė vadinta Tiltalemiškiu (Tilteliomiškiu). Žmonės prisimena, kad kadaise čia buvęs tiltas. Tiltas laikytas mitologiniu. Jis jungęs Vėlių kalną – Velikuškių piliakalnį su Bradesių piliakalniu. Nuo tilto ir kilęs miško pavadinimas. Dabar ąžuolyną mena likęs vienas medis – Bradesių ąžuolas, o pastarojo šventumą – baltų tikėjimo atstovų pastatytas aukuras. Šioje vietoje dažnai renkasi baltų tikėjimo žmonės švęsti švenčių, atlikti apeigų.
Gecisas
Gecisas  – miestelis vakarų Austrijoje, Forarlbergo žemėje, Feldkircho apskrityje. Populiacija – 11 287 žmonės (2016 m. sausio 1 d. duomenys).
Miestelis gerai žinomas dėl jame kasmet vykstančių sporto renginių (Hypo-Meeting): dešimtkovės, septynkovės rungčių. Renginiai vyksta Mösle stadione.
Bosna
Bosna  – trečia pagal ilgį Bosnijos ir Hercegovinos upė; Savos dešinysis intakas. Prasideda į šiaurę nuo Sarajevo, Vrelo Bosne ištakoje, Dinarų kalnyno Ozreno masyve. Teka į šiaurę ir šiaurės rytus kalnų slėniu. Žemupyje teka Dunojaus Vidurupio žemuma. Įteka į Savą netoli Bosanski Šamaco miesto.
Čipatos apskritis
Čipatos apskritis – viena iš Zambijos Rytų provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Čipata. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 367 539 žmones, o namų ūkių – 70 347.
Bosna
Didžiausi intakai: Krivaja, Spreča (dešinieji), Miljacka, Lašva, Didžioji Usora (kairieji).
Prie Bosnos įsikūrę Visoko, Zenicos, Dobojaus miestai.
thumb|left|230px|Bosnos versmės
Rimantas Gramas
Rimantas Gramas (g. 1954 m. birželio 23 d. Miliuose, Mažeikių rajonas) – Lietuvos ir Mažeikių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas.
Iki 1992 m. dirbo ūkyje vyriausiuoju inžinieriumi. 1992–2000 m. Č. Čepo tikrosios ūkinės bendrijos narys. 2000–2001 m. Mažeikių rajono savivaldybės administracijos Mažeikių seniūnijos seniūnas, nuo 2001 m. Mažeikių rajono savivaldybės administracijos Žemės ūkio skyriaus vedėjas.
2003 m., 2007 m., 2011 m., 2015 m. ir 2019 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, nuo 2000 m. Mažeikių skyriaus pirmininkas.
Mažeikių aeroklubo tarybos narys, Mažeikių kredito unijos valdybos pirmininko pavaduotojas. Sutuoktinė Regina, vaikai Rėda, Raminta.
Todghos tarpeklis
thumb|190px|Tarpeklio siauriausioji dalis
Todghos tarpeklis arba Todros tarpeklis  – tarpeklis Maroke, Aukštojo Atlaso kalnuose, netoli Tingiro miesto. Todghos tarpeklis driekiasi lygiagrečiai Dadeso tarpekliui. Jo ilgis ~40 km, iš kurių vaizdingiausi yra paskutiniai 600 m. Vietomis tarpeklis susiaurėja iki 10 m, o jo sienų aukštis pasiekia 160 m. Dugnas yra ~1500 m aukštyje. Tarpekliu eina asfaltuotas kelias tarp Tingiro ir Imilčilo. Po liūčių, tirpstant sniegui tarpeklio dugnu einantis vadis prisipildo vandeniu.
Todghos tarpeklis yra populiarus turistinis objektas.
thumb|left|250px|Tarpeklis
Triatlonas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Triatlonas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyks nuo rugpjūčio 4 d. iki rugpjūčio 7 d. Londone, Jungtinėje Karalystėje. Varžybos vyks Hyde parke. Tai jau ketvirtosios olimpinės žaidynėse savo programoje turinčios triatloną. Iš viso startuos 110 triatlonininkų (po 55 vyrus ir moteris).
Saulučiai (Šiauliai)
Istorija
Kaimo šiaurinėje dalyje, 0,45 km į šiaurės vakarus nuo kelių Jokšiai–Papelkiai ir į Micaičius kryžkelės, 0,14 km į vakarus nuo Družupio upės, 50 m į vakarus nuo kelio iš Micaičių į kelią Jokšiai – Papelkiai yra Saulučių senosios kapinės (kultūros paminklo MC kodas 4634), Kipškalnyje pastatytas kryžius „Nuo bado, karo, ugnies ir maro“.
Amazonės
Amazonės graikų mitologijoje - moterų karių tauta. Amazonės buvo Arėjo ir Harmonijos palikuonės. Jos gyveno prie Juodosios jūros, Kapadokijoje prie Termodonto upės, netoli Temiskiros miesto. Tikriausiai iš ten jos atsikėlė į Skitiją ir prie Meotidės bei Tananjo upės. Buvo puikios raitelės ir karės.
Ščiurys (Saldutiškis)
Ščiurys – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 2 km į pietryčius nuo Saldutiškio.
Saulučiai (Šiauliai)
Istorija
1950–1991 m. kaimas priklausė Micaičių kolūkiui.
Amazonės
Amazonės neapkęsdavusios savo šalies vyrų, tačiau norėdamos pratęsti giminę susitikdavo su kaimyninių genčių vyrais. Savo sūnus atiduodavo kitiems auginti arba nužudydavo, o dukteris mokydavo kovos meno. Tam, kad lengviau galėtų naudotis lanku, jos panaikindavusios (nusipjaudavusios ar išsidegindavusios) dešiniąją krūtį. Tačiau šis paaiškinimas greičiausiai klaidingas, kadangi mituose amazonės vaizduojamos gražiomis, raumeningomis moterimis, kurios turi dvi krūtis. Tradiciniai jų ginklai: dviašmenis kirvis, lankas, ietis ir pusmėnulio formos skydas. Manoma, kad amazonės buvo įkūrusios daug miestų Mažojoje Azijoje, pvz., Efesą. Tose vietose klestėjo Artemidės kultas, todėl amazonės kartais laikomos deivės šventyklų žynėmis.
Amazonių karo žygiai siekė Trakiją, Siriją, Mažąją Aziją.
Žymiausios amazonės :
Etimologija
Amazonių vardo etimologija kartais kildinama iš „nevalgančios duonos“, kas turėtų reikšti, kad tai buvo klajoklių, o ne žemdirbių tauta. Ilgą laiką terminas taip pat buvo aiškinamas kaip „bekrūtės“ ( + mazos), „nesidominčios vyrais“ (a + masso) ir kt. Tačiau dabar manoma, kad tikriausiai amazonės vardas kilęs iš iranėnų kalbų: ha-mazan reiškia „karys, karė“.
Ellen Winther
Ellen Winther Lembourn 1933 m. rugpjūčio 11 d. Orhusas – 2011 m. rugpjūčio 13 d. Kopenhaga) buvo Danijos operos dainininkė ir aktorė.
Ellen, kaip profesionali operos dainininkė, debiutavo 1957 metais Kopenhagos Karališkame teatre, kur 30 metų dirbo dainininke ir aktore.
1962 metais Ellen su daina „Vuggevise“ laimėjo Danijos „Eurovizijos“ atranką. Su šiuo kūriniu atlikėja dalyvavo septintajame „Eurovizijos“ konkurse, vykusiame Liuksemburge kovo 18 dieną. „Vuggevise“ tarp 16 dalyvių užėmė dešimtą vietą.
1960–1966 m. buvo ištekėjusi už pianisto John Winther, pora susilaukė dviejų vaikų. 1973 m. Ellen antrąkart ištekėjo už rašytojo ir politiko Hans Jørgen Lembourn, su kuriuo gyveno iki pat jo mirties 1997 metais.
Ribnas
Ribnas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lomžos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietryčius nuo Lomžos ir apie 66 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Senangos apskritis
Senangos apskritis – viena iš Zambijos Vakarų provincijoje esančių apskričių. Administracinis centras – Senanga. 2000 m. apskrities gyventojų skaičius siekė 109 119 žmones.
Konfliktas
Konfliktas priklauso vienai iš nuomonių nesutapimo formai, kylančiai grupėje, kai vieno ar kelių komandos narių nuomonė ar įsitikinimai nesutampa arba jie yra nepriimtini vienam ar keliems kitos grupės nariams. Konfliktas gali kilti tarp vienos komandos narių, toks konfliktas vadinamas vidaus konfliktu, arba tarp dviejų ar daugiau grupių ir lemti smurto protrūkių, nesantaikos ar psichologinio smurto atsiradimą, tokia konflikto forma vadinama tarpgrupiniu konfliktu. Konfliktai grupėse dažniausiai turi panašią raidą. Įprastinė grupės sąveika sutrinka dėl pradinio konflikto, kurį dažnai sukelia nuomonių nesutapimas, nepritarimas kitiems grupės nariams ar išteklių trūkumas. Tuomet grupė tampa nevieninga ir gali pasidalinti į koalicijas. Šis konflikto paaštrėjimas kai kuriais atvejais gali suteikti galimybę pereiti prie konflikto sprendimų etapo, po ko grupė gali sugrįžti prie įprastinės grupės sąveikos.
Apibrėžimai
M. Afzalur Rakhim pastebi, kad nėra vieno visuotinai priimto konflikto apibrėžimo. Jis atkreipia dėmesį į tai, jog vienas iš ginčijamų klausimų yra tai, ar konfliktas yra situacija ar elgesys.
Remiantis tuo, Rakhim pasiūlytas konflikto apibrėžimas yra toks – tai interaktyvus nesuderinamumo, nesutarimo ar disonanso procesas, pasireiškiantis tarp socialinių subjektų aba jų viduje. Rakhim taip pat pažymi, kad konfliktas gali būti tik vieno asmens, kuris prieštarauja pats sau (vidinis asmeninis konfliktas).
Fechtnerio baravykas
Fechtnerio baravykas  – baravykinių (Boletaceae) šeimos, baravykų (Boletus) genties grybų rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Konfliktas
Apibrėžimai
Kitas konflikto apibrėžimas yra Michael Nicholson apibrėžimas, kuris konfliktą apibrėžia kaip veiklą, kuri vyksta, kai sąmoningos būtybės (asmenys ar jų grupės) nori atlikti tarpusavyje prieštaraujančius veiksmus, susijusius su jų norais, poreikiais ar pareigomis. Konfliktas yra paaštrėjęs nesusitarimas, kuris yra bendra prielaida, žyminti elgesio egzistavimą, kai žmonės bando pažeisti vienas kitą. Rakhim įvardija keletą elgesio apraiškų, atsirandančių konflikto metu, pradedant nesutarimu po kurio seka užgauliojimas ir įsikišimas.
Fechtnerio baravykas
Žolėti, kalkingi, reti, šviesūs ąžuolynai. Vasara, ruduo. Jauni vaisiakūniai geltoni, gelsvi, kotas ties viduriu raudonai rožinis.
Konfliktas
Apibrėžimai
Konfliktai gali kilti tarp asmenų, grupių ir organizacijų; pavyzdžiui kivirčai tarp žmonių, darbo streikai, sportininkų konkuravimas, ar ginkluoti konfliktai.
Fechtnerio baravykas
Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5–12 (15–20) cm skersmens, mėsinga, matinė, gelsvai pilka, pilka, rusvai pilka, paspaudus ruduoja. Vamzdeliai iš pradžių gelsvi, vėliau auksiškai geltoni, paspaudus mėlynuoja. Kotas 8–12×2–5 cm, geltonas, vėliau – gelsvai pilkas, per vidurį raudonai rožinis, tinklelis silpnai išsivystęs. Trama gelsva, geltona, perlaužus mėlynuoja, ilgainiui išblunka iki nešvariai gelsvos spalvos, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 8–15×5–6,5 μm.
Būdingi požymiai: vamzdeliai geltoni, trama geltona, įpjauta mėlynuoja, auga tik žolėtuose ąžuolynuose.
Konfliktas
Emocijų vaidmuo tarpgrupiniuose santykiuose
Kitų grupių nukreipiamos emocijos gali būti išreikštos verbaliniu arba neverbaliniu būdu (t. y. žodžiu ir ne tik), pagal stereotipinį turinio modelį emocijos priklauso nuo dviejų aspektų: suvokiamos šilumos (kiek draugiška ir nuoširdi yra kita grupė?) ir kitos grupės kompetencijos (kiek konkurencinga yra kita grupė?). Priklausomai nuo įsivaizduojamos šilumos laipsnio ir kompetencijos lygio, stereotipinio turinio modelis prognozuoja keturias pagrindines emocijas, kurios galėtų būti nukreiptos į kitą grupę (Forsyth, 2006).
Vidiškis
Vidiškis – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 3 km į pietryčius nuo Saldutiškio.
Fechtnerio baravykas
Dygsta grupelėmis. Valgomas. Šilumamėgis, auga šiltomis, drėgnomis vasaromis. Retas, saugomas.
Avižieniai (Utena)
Avižieniai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Utenos. Išlikęs buvusio dvaro tvartas. Į rytus nuo kaimo tęsiasi Avižienių miškas.
Konfliktas
Tipai
Konfliktas yra retai laikomas konstruktyviu; Tačiau tam tikrose situacijose (tokiose kaip konkurencija sporte), vidutinio sunkumo lygio konfliktas gali būti vertinamas kaip naudingas abiem pusėms, palengvinantis savitarpio supratimą, toleranciją, mokymąsi ir veiksmingumą. Sophia Jowett išskiria turinio konfliktą, kai asmenys nesutaria, kaip susidoroti su tam tikru klausimu, ir tarpusavio santykių konfliktą, kai asmenys nesitaria vienas su kitu, pažymėdama, kad turinio konfliktas gali būti naudingas, didinantis motyvaciją ir skatinantis diskusijas, tuo tarpu tarpusavio santykių konfliktas mažina našumą, lojalumą, pasitenkinimą ir įsipareigojimą, ir sukelia individams irzlumą, neigiamas emocijas bei įtartinumą. Irving Janis pasiūlė prielaidą, jog konfliktas yra naudingas grupėse ir komitetuose, kad būtų galima išvengti „grupės mastymo“ klaidos.
Jehn ir Mannix pasiūlė konfliktus suskirstyti į tris tipus: santykių, užduoties ir proceso. Santykių konfliktas kyla iš tarpusavio nesuderinamumo; užduoties konfliktas yra susijęs su požiūrių ir nuomonių nesutapimu dėl tam tikros užduoties, jos metodų bei jos grupes procesus. Jie pabrėžia, jog nors santykių konfliktas ir proceso konfliktas yra žalingas, užduoties konfliktas yra naudingas tol, kol jis skatina nuomonių įvairovę, nors turi būti pasirūpinta, kad jis nevirstu į proceso ar santykių konfliktą.
Avižieniai (Utena)
Istorija
XIX a. minimas Avižienių dvaras. Yra išlikęs 1825 m. statytas keturkampis akmeninis pastatas su vidiniu kiemu.
1923 m. čia gyveno 184 gyventojai, buvo 30 ūkių, veikė pradinė mokykla.
Konfliktas
Tipai
Užduoties konfliktas yra siejamas su dviem tarpusavyje susijusiais ir teigiamą poveikį turinčiais efektais. Pirmasis yra grupės sprendimo kokybė. Užduoties konfliktas skatina didesnį pažintinį suvokimą iškilusiam klausimui bei diskutavimo apie jį. Tai veda grupes, kurios naudoja užduočių konfliktą, prie geresnio sprendimo priėmimo. Tikslas yra išmokyti savo komandą geriau spręsti problemas.
Fechtnerio baravykas
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 57 psl.
Karlsbado Urvų nacionalinis parkas
Karlsbado Urvų nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija Jungtinių Amerikos Valstijų pietuose, Naujosios Meksikos valstijoje, Gvadalupės kalnuose, 25 km į pietvakarius nuo Karlsbado miesto. Plotas 189 km². 1923 m. Karlsbado urvas – nacionalinis paminklas, 1928 m. įrengta turistinė trasa. Nacionalinis parkas įkurtas 1930 m., 1995 m. paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo paminklu.
Miškadvaris (Vilnius)
Miškadvaris – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 20 km nuo Avižienių.
Karlsbado Urvų nacionalinis parkas
Būdingi pusdykumių ir dykumų kraštovaizdžiai. Parko įžymybė – permo laikotarpio klintyje susidarę karstiniai urvai, kurių bendras ilgis viršija 140 km. Iš viso parke yra 119 urvų, iš kurių svarbiausias rytiniame pakraštyje esantis Karlsbado urvas; jo ilgis 33,5 km, gylis 316 m, natūrali anga 1318 m aukštyje. Jame daug stalaktitų ir stalagmitų; gyvena 11 šikšnosparnių rūšių (daugiausia braziliniai buldoginiai raukšlėtalūpiai), koloniją sudaro ~300 000 individų. Įrengti 2 šuliniai – 229 m gylio turistiniam liftui ir 52 m gylio guano gavybai. Šiauriniame pakraštyje yra 7-as pagal ilgį pasaulyje Lečugilijos urvas, žymus savo speleotemų gausa.
Konfliktas
Tipai
Amason ir Sapienza atskiria emocinį ir pažintinį konfliktą, kur pažintinis konfliktas yra orientuotas į užduotį ir kyla iš perspektyvos skirtumų ar sprendimų, o emocinis konfliktas priklauso nuo emocijų ir kyla asmeninių skirtumų ir ginčų.
Karlsbado Urvų nacionalinis parkas
Karlsbado urvas buvo žinomas senovėje. 1903–1923 m. jame buvo kasamas guanas.
Konfliktas
Penki įsitikinimai, vedantys konfliktų link
Roy Edelson ir July Eidelson (2003) tyrinėjo situacijas, kai įsitikinimai gali skatinti ar varžyti konflikto atsiradimą tarp grupių. Remdamiesi atitinkamos literatūros apžvalgomis išskiriamos penkios įsitikinimų sritys: pranašumas, neteisybė, pažeidžiamumas, nepasitikėjimas, bejėgiškumas.
Pasvalio Lėvens pagrindinė mokykla
thumb|200px|left|Lėvens pagrindinė mokykla
Konfliktas
Penki įsitikinimai, vedantys konfliktų link
1. Pranašumas
2. Neteisybė
Pasvalio Lėvens pagrindinė mokykla
Pasvalio Lėvens pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pasvalyje, Kalno g. 34, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290615290. Steigėjas Pasvalio rajono savivaldybės taryba.
Konfliktas
Penki įsitikinimai, vedantys konfliktų link
4. Nepasitikėjimas
5. Bejėgiškumas
Pasvalio Lėvens pagrindinė mokykla
Istorija
Mokykla atidaryta 1987 m. Joje mokėsi 861 moksleivis, dirbo 55 pedagogai. 1988 m. išleista 1-oji 63 abiturientų laida. 1997 m. mokyklos dešimtmečio proga įkurtas mokyklos muziejus.
Konfliktas
Konfliktų sprendimas
Nicholson atkreipia dėmesį, kad konfliktas bus išspręstas tuomet, kai nesuderinamumas tarp šalių norų bei veiksmų bus išspręstas. Derybos yra svarbi konfliktų sprendimo dalis ir bet koks proceso tipas, kuris bando įtraukti teigiamą konfliktą nuo pradžios, turi būti atsargus ir neleisti peraugti į neigiamus konfliktų tipus.
Pasvalio Lėvens pagrindinė mokykla
Istorija
1991–2002 m. mokykloje veikė suaugusiųjų klasės, 2002 m. įsikūrė Jaunimo ir suaugusiųjų mokymo centras. Nuo 2000 m. rugsėjo 1 d. mokykla vadinama Lėvens vidurine mokykla. 2002 m. mokykla išleido paskutinę – 15-ąją abiturientų laidą. 2003 m. mokykla tapo Lėvens pagrindine mokykla.
Konfliktas
Konfliktų sprendimas
Nors tendencija bus skirta grupės nariams, kurie yra nesusiję ginče ir toliau likti nesusijusiais, tačiau kai kuriais atvejais vien konflikto intensyvumas gali peraugti iki taško, kur tarpininkavimas yra neišvengiamas. Trečiosios šalies tarpininkavimas konflikte atveria kelius grupės narių bendravimui. Tai leidžia konflikto nariams išreikšti savo nuomonę ir prašyti kito nario pozicijos paaiškinimo, o tarpininkas veikia kaip apsauga prieš gėdos sukėlimą ar „savo pozicijos praradimą“, kurį gali oponentai patirti. Tai gali būti padaryta įžiebiant taikos liepsną, kuri skelbia susitaikymą tarpininkavimo proceso metu. Pavyzdžiui, jei buvo deramasi dėl dviejų kasininkų darbo susikeitimo savaitgalio metu, tarpininkas gali atkreipti dėmesį, kad dabar kiekvienas darbuotojas gauna laisvą savaitgalį kas dvi savaites (Forsyth, 2006).
Tarpininkas taip pat gali pasiūlyti pagalbą sprendimams pakeisti ir sugalvoti nariams kontrargumentu, koreguojant susitikimų laiką ir vietą, kuri bus tinkama abiem šalims (Forsyth, 2006).
Pasak Forsyth (2006), yra trys pagrindiniai tarpininkavimo metodai: Inkvizicinė procedūra – naudojant šią procedūrą, tarpininkas paklausia kiekvieno oponento keleto klausimų, svarstant du rinkinius atsakymų, o tada parenka ir nustato privalomą narių sprendimą. Invizicinė procedūra yra mažiausiai populiarus tarpininkavimo metodas.
Arbitražas – tarpininkavimas šiuo metodu apima dviejų disputantų argumentų paaiškinimą tarpininkui, kuris sukuria sprendimą, remiantis pateiktais argumentais. Arbitražas yra geriausias mažo intensyvumo konfliktas, bet palankiausias tarpininkavimo stilius apskritai.
Ginčijimas – ginčytinas požiūris apima atvirą disputantų ir tarpininko diskusiją apie problemas ir galimus sprendimus. Ginčytino požiūrio metodu tarpininkas negali nustatyti privalomo sprendimo. Po arbitražo, ginčijimas yra labiausiai naudojamas tarpininkavimo stilius.
Uzudo krioklys
thumb|180px|Uzudo krioklys
Uzudo krioklys  – vaizdingas krioklys Maroke, Aukštojo Atlaso kalnuose, 150 km į šiaurės rytus nuo Marakešo, prie Tanaghmeilto kaimo. Aukštis – 110 m. Krioklį sudaro kanjonu tekanti El Abido upė. Krioklys yra sudarytas iš 3 pakopų.
Apylinkėse veikia nemažai vandens malūnų. Nuo jų kilęs ir krioklio pavadinimas (berberų kalba „ūzūd“ reiškia girnas). Krioklys yra populiarus turistinis objektas.
Didžiulių akmenys
left|140px miniatiūra|250px|right|Didžiulių akmenys Didžiulių akmenys, arba Jankelis ir Jankeliukas – mitologiniai akmenys, esantys Šalčininkų rajone, Poškonių seniūnijoje, Didžiulių kaime, 100 m į vakarus nuo kelio. Kelyje rodyklės, rodančios į objektą, nėra, orientyras – šioje vietoje stovintis ženklas „Poškonių etnokultūrinis draustinis“.
Didžiulių akmenys – regioninės reikšmės archeologijos paminklas, 2000 m. įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Pasakojama legenda apie akmenimis virtusius vestuvių muzikantus Jankelį ir Jankeliuką.
Apibūdinimas
Akmenys guli beveik lygioje vietovėje, kiek žemėjančioje į vakarų pusę. Abu akmenys yra ne pirminėje savo vietoje. Apie 1950 m. akmuo, vadinamas Jankeliuku iš toliau esančios pelkėtos pievos melioratorių buvo atvilktas arčiau akmens, vadinamo Jankeliu, o 1968 m. jie stovėjo maždaug 14 m atstumu vienas nuo kito. XX a. 9-tame dešimtmetyje Jankelis irgi buvo išverstas ir išvežtas iš savo vietos, tačiau vėliau sugrąžintas. Maždaug nuo 1988 m. abu akmenys guli dabartinėje vietoje vienas šalia kito.
Akmuo Jankelis – pilkas smulkiagrūdis granitas, netaisyklingos trapecijos formos, maždaug 3,6 m ilgio ir 2,6 m pločio bei iki 1,1 m aukščio nuo dabartinio žemės paviršiaus.Akmens galas nuskeltas.
Akmuo Jankeliukas – pilkas stambiagrūdis granitas, netaisyklingo keturkampio prie pagrindo formos, maždaug 1,65 m ilgio ir iki 1,5 m pločio bei iki 1,2 m aukščio nuo dabartinio žemės paviršiaus. Akmens viena plokštuma apkerpėjusi.
Brenerio automagistralė A13
Brenerio automagistralė yra greitkelis besitęsiantis iš Austrijos per Brenerio perėją į Italiją, kur siekia Modeną. Pastatyta XX a. septintajame - aštuntajame dešimtmetyje ir tuo metu buvo vienas pirmųjų greitkelių, nutiestų kalnuose. Šiaurėje automagistralė susijungia su Ino slėnio autostrada A12, o pietuose įsilieja į Italijos automagistralę A1.
Uodeguotasis plėšikas
Uodeguotasis plėšikas (Stercorarius longicaudus) – plėšikinių (Stercorariidae) šeimos paukštis. Kūnas kontrastiškų spalvų. Labai panašus į smailiauodegį plėšiką, bet už jį yra mažesnis ir lieknesnis. Uodegos vidurinės poros plunksnos smailios, ilgesnės už kitas. Snapas juodas.
Gyvena šiauriniuose kraštuose. Į Lietuvą retkarčiais užklysta migracijų metu Baltijos pajūryje.
Kolenjas
Kolenjas – miestas Italijoje, Pjemonte, Turino provincijoje. Jis yra apie 9 km į vakarus nuo Turino.
Papelkiai
Papelkiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 26 km į vakarus nuo Šiaulių, 6 km į pietus nuo Kuršėnų, prie kelio Ramučiai – Kuršėnai.
Istorija
Prie kaimo buvo Visdergių–Papelkių pilkapynas arba „Milžinų kapai“, kurį 1884–1885 m. tyrinėjo Tadas Daugirdas.
1950–1991 m. kaimas priklausė Micaičių kolūkiui.
Semien Rovai
Semien Rovai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lomžos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW679.
Toluva
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities kaimas, nuo 1874 m. Gudvalių valsčiaus kaimas. Priklausė Darkiemio parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Lvovskojės apylinkės kaimas.
Šeriažiotės švietenės
Šeriažiotės švietenės (Gonostomatidae) – švietenžuvių (Stomiiformes) šeima. Kūnas pailgas, nuo 2,5 iki 45 cm ilgio. Turi šviečiančiuosius organus (fotoforus), kurie išsidėstę arba galvos apačioje arba kūno apačioje. Paplitusios visuose vandenynuose.
Šeimoje yra 8 gentys, 32 rūšys.
Geografiniai atradimai Pietų ir Centrinėje Amerikoje
Geografiniai atradimai Pietų ir Centrinėje Amerikoje - grupė XV a. - XVII a. geografinių atradimų, padarytų Pietų ir Centrinėje Amerikoje.
Naujas Amerikos atradimas
1498 m. per trečią savo kelionę K. Kolumbas pasiekė Pietų Amerikos pakrantes netoli Orinoko žiočių. Ketvirtosios ekspedicijos metu 1503 m. K. Kolumbas pasiekė Hondūro pakrantę. Tuo metu kelionės į vakarus nebebuvo vien Kolumbo privilegija. 1499, 1502, 1505 ir 1509 m. Alonsas Ocheda ir Amerigas Vespučis tyrinėjo šiaurinę Pietų Amerikos pakrantę nuo Marakaibo įlankos iki dabartinės Prancūzijos Gvianos. Netoli Marakaibo įlankos jie matė namus ant polių, dėl to pavadino žemę „Mažąja Venecija“ – ispaniškai Venezuela.
Tas pačias teritorijas 1500 m. tyrinėjo Visentė Pinsonas, kuris priplaukė Amazonės žiotis. 1508 m. jis priėjo galutinės išvados, kad Kuba yra sala. Netrukus po jo portugalas Pedro Alvares Cabral pasiekė 17 ° pietų platumos. 1501-1502 m. Amerigas Vespučis pasiekė 25° pietų platumos (šiuolaikinė Santa Katarina – Brazilijos provincija). Remiantis šia kelione Europoje pradėta suprasti, kad atrastas ne vakarinis Indijos krantas, o naujas žemynas. Vokiečių kartografas Martin Waldseemüller 1507 m. pirmasis naująjį kontinentą pavadino Amerika – Amerigo Vespučio garbei.
1521 m. savo kelionės aplink pasaulį metu Ferdinandas Magelanas priplaukė La Platos žiotis, o paaiškėjus, kad ten nėra sąsiaurio, vedančio į vakarus, plaukė toliau į pietus, kol pasiekė sąsiaurį tarp žemyno ir Ugnies Žemės, dabar vadinamą jo vardu. Praplaukęs sąsiauriu ir praplaukę pakrante iki 30° pietų platumos F. Magelanas pasuko per Ramųjų vandenyną. Šitaip tapo daugmaž ištirta rytinė Amerikos pakrantė ir šiek tiek apibrėžta vakarinė jos dalis. Tolimesnis etapas buvo vakarinės Amerikos pakrantės tyrimai.
Didieji geografiniai atradimai iki 1600 m.
Kristupas Kolumbas trečiosios ekspedicijos metu pasiekė Orinoko žiotis, o per ketvirtąją – Hondūro pakrantę, tačiau svarbiausi jo atradimai buvo susiję su Karibų salomis. Per pirmą kelionę jis atrado Bahamų salas, Kubą, Haitį (jo pavadintą Espanjola). Espanjoloje jis įkūrė savo pagrindinę būstinę. Antrosios kelionės metu K. Kolumbas atrado Dominiką, Gvadelupą, Antigvą, Puerto Riką ir Jamaiką. Per trečiąją kelionę – Trinidadą.
Pirmasis žemyninės dalies tyrinėtojas buvo Vasco Balboa. 1513 m. jis išsilaipino Panamos pakrantėje, buvo užpultas vietinių gyventojų, tačiau pėsčiomis ir raita jo ekspedicija 1513 m. rugsėjo 29 d. m. po 120 dienų kelionės pasiekė Ramiojo vandenyno pakrantę, kurią pavadino Pietų jūra.
Semien Nadžečnai
Semien Nadžečnai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lomžos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Lomžos ir apie 67 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Lomžos Narevo upės slėnio kraštovaizdžio parke.
Haičio futbolo čempionatas
Haičio futbolo čempionatas – aukščiausia Haičio futbolo lyga, įkurta 1937 m. Organizuojama Haičio futbolo federacijos. Pirmąją ir antrąją vietas užėmusios komandos kvalifikuojamos į CONCACAF Čempionų lygą. Lygoje žaidžia keturiolika komandų. Daugiausia lygos taurių (10) yra iškovojęs RC Haïtien futbolo klubas.
Nugalėtojai
Šaltinis:
Nordica
„Nordic Aviation Group“ AS – Estijos nacionalinis oro vežėjas, kurio akcijos priklauso Estijos vyriausybei, „LOT Polish Airlines“. Pagrindinė bazė – Talino oro uostas, antrinė bazė – Varšuvos Šopeno oro uostas.
Istorija
Tą pačią dieną „Nordica“ pradėjo organizuoti skrydžius. Pirmais oro linijų gyvavimo metais pasirašyta strateginio bendradarbiavimo sutartis su Slovėnijos „Adria Airways“ avialinijomis, 2016 m. lapkritį – su „LOT Polish Airlines“. Lenkijos oro linijų bendrovė įsigijo 49 % Estijos avialinijų akcijų bei tiek pat jos dukterinės bendrovės „Regional Jet“ akcijų. Pastaroji bendradarbiauja su „Scandinavian Airlines“.
Kryptys ir partneriai
„Nordica“ iš Talino ir Varšuvos skraido 19-a krypčių.
Lėktuvų parkas
2018 m. lapkritį bendrovės lėktuvų parką sudaro 19 orlaivių.
Gauravabaliai
Gauravabaliai (Lagriinae) – juodvabalių (Tenebrionidae) pošeimis.
Morfologija, biologija
Suaugėliai vidutinio dydžio (5–12 mm), kūnas kiek paplokščias, užpakalinė dalis kiek platesnė. Antenos siūliškos, iš 11 narelių, išaugusios prieš akis; antras narelis trumpiausias, galinis ilgiausias. Priešnugarėlė cilindriška, siauresnė už antsparnius. Antsparniai apaugę ilgais pasišiaušusiais plaukeliais, minkšti, į galą platėjantys. Letenos (tarsi) narelių skaičius 5-5-4 (priekinės, vidurinės, užpakalinės).
Lervos aptinkamos paklotėje, humusingoje dirvoje, po nukritusiais lapais ir augalų likučiais. Minta negyvais įvairių augalų lapais ir kitais augaliniais likučiais.
Sistematika, paplitimas
Pasaulyje gauravabalių yra apie 2000 rūšių. Palearktikoje – 470 rūšių. Lietuvoje aptikta viena rūšis – paprastasis gauravabalis (Lagria hirta). Manoma, kad turėtų gyventi ir Lagria atripes.
Kartais gauravabaliai išskiriami į atskirą šeimą Lagriidae.
Leszek Miller
Lešekas Mileris (, g. 1947 m. liepos 3 d. Žirardove) – Lenkijos politinis veikėjas.
Paprastasis gauravabalis
Paprastasis gauravabalis (Lagria hirta) – juodvabalių (Tenebrionidae) šeimos vabalų rūšis.
Icai
Icai – viena iš majų etninių grupių Gvatemaloje, kalbanti icų kalba. Gyvena Gvatemalos Peteno departamente, Floreso mieste ir aplink jį, palei Peten-Icos ežerą. Nors dar yra apie 30 000 icų, išlaikiusių vietinę kultūrą, tačiau icų kalba jau yra beveik išnykusi.
Leszek Miller
Biografija
1974–1977 m. baigė Aukštąją visuomeninių mokslų mokyklą. 1977–1982 PZPR Centro komiteto darbuotojas, 1982–1986 m. partijos CK jaunimo, kūno kultūros ir turizmo skyriaus vedėjas, 1986–1988 m. PZPR Skiernievicų vaivadijos komiteto I sekretorius, 1988–1990 m. CK sekretorius, Politinio biuro narys.
1990 m. Lenkijos socialdemokratijos Generalinis sekretorius, nuo 1993 m. pirmininko pavaduotojas, 1997–1999 m. pirmininkas. 1999–2004 m. Demokratinės kairiųjų sąjungos (SLD) pirmininkas.
1991–2005 m. Seimo narys, 1993 m. ir 1995–1996 m. Darbo ir socialinės politikos ministras, 1996–1997 m. užsienio reikalų ministerijos vadovas, 1997 m. vidaus reikalų ir administravimo ministras, 2001–2004 ministras pirmininkas.
Nuo 2005 m. Lenkijos Seimo pavedimu dirba Vašingtone, Vudro Vilsono centre.
Sežputi Mlodė
Sežputi Mlodė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lomžos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į vakarus nuo Lomžos ir apie 80 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Miškalaukis (Anykščiai)
Miškalaukis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 1 km nuo Surdegio.
Hatjajus
Hatjajus – miestas pietų Tailande, Songkhlos provincijoje, netoli Malaizijos sienos. 155,6 tūkst. gyventojų (2005 m.), o kartu su priemiesčiais ~800 tūkst. gyventojų.
Mieste yra Songklos Princo universitetas. Svarbus transporto mazgas (tarptautinis oro uostas, tarptautinės geležinkelių ir kelių linijos). Hatjajuje gyvena palyginti gausios kinų ir musulmonų bendruomenės.
2006 m. rugsėjo 16 m. įvykdyta teroro išpuolių serija, per kurią 4 žmonės žuvo, ~70 sužeista.
Merkinės apžvalgos bokštas
140px|left
Merkinės apžvalgos bokštas „Pušų gojelis“ – 26 m aukščio kraštovaizdžio apžvalgos bokštas, įrengtas Merkinėje, dešiniajame Nemuno krante. Iš bokšto matomas Nemuno kraštovaizdžio draustinis, Nemuno ir Merkio santaka, Pastraujo sala, Merkinės tiltas. Šiaurės rytuose matoma dalis Merkinės senamiesčio, Merkinės piliakalnis bei Merkinės piramidė.