cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mivokai
Kultūra
Tradicinė mivokų kultūra panaši į kitų Kalifornijos indėnų – vertėsi rankiojimu (gilių ir kt.), medžiokle (elnių, lygumose – antilopių, vandens paukščių), žvejyba (lašišų ir kt., kalnuose – upėtakių). Ežeriniai mivokai kasė mineralinę druską. Buvo išplėtoję krepšių pynimą, apklotų gamybą (iš triušių kailių, rytuose – ir iš plunksnų), odos išdirbimą, nendrinių demblių pynimą (rytuose). Ežeriniai mivokai gamindavo mažus magnezito ritinėlius (laikyti šventenybėmis), kriauklinius skridinėlius (mainų priemonė). Buvo paplitę tarpgentiniai mainai. Rytų ir pakrančių mivokai iš nendrių spalių gamindavo valtis, iš rąstų – plaustus.
Mivokų būstai buvo panašūs į kitų Kalifornijos indėnų. Rytų mivokai statėsi pintas klėtis ant polių gilių saugojimui.
thumb|200px|Indėnų sueiga, [[Josemičio nacionalinis parkas. Albert Bierstadt, 1872 m.]]
Mivokų vadų titulas būdavo paveldimas (pakrančių mivokų – gaunamas per rinkimus). Vadas valdydavo genties patrilinijinių giminių sąjungą (traibletą). Ši sąjunga kiekviename kaime turėdavo savo atstovus (glašatajus). Rytų mivokai skirstėsi į 2 brolijas – Žemės (totemas kėkštas arba grizlis) ir Vandens (totemas kojotas arba varlė). Pakrančių mivokų tarpe buvo išplėtota asmeninės nuosavybės samprata, išpirkos kriauklėmis.
Mivokų tikybai būdingas šamanizmas, didelė pranašautojų įtaka. Dalis mivokų turėjo slaptąsias sandraugas. Būdingi mitai apie kultūrinį didvyrį bei apie triksterį Senį-Kojotą. Pakrančių mivokų mitologijoje didelę reikšmę turėjo paukščiai. Rytų mivokai taikydavo kūno deformaciją – galvos, nosies plokštinimą.
Rezervacijos
thumb|200px|Mivokų būstų rekonstrukcija, [[Josemičio nacionalinis parkas]]
Dabar yra 11 federaciškai pripažintų mivokų rezervacijų:
Padegimė
Istorija
1598 m. minimas Padegimės dvaras.
Mira
Mira gali reikšti:
Nijolė Narijauskaitė
Nijolė Narijauskaitė-Gražienė (g. 1933 m. birželio 22 d. Kaunas) – Lietuvos teatro aktorė.
Biografija
Mokėsi Šėtos vidurinėje mokykloje, vaidino mokyklos teatre. 1952 m. stojo į Vilniaus pedagoginio instituto lietuvių kalbos ir literatūros studijas, bet Vilniaus valstybinės konservatorijos Teatro fakultete įkūrus aktorinio meistriškumo katedrą perėjo ten, 1956 m. baigė Lietuvos konservatoriją.
1956–1962 m. Kapsuko dramos teatro, nuo 1963 m. Klaipėdos dramos teatro aktorė. Sukūrė apie 100 vaidmenų, išsiskyrė lyriškais, subtiliais, itin moteriškais lietuvių moterų personažais. Kaip skaitovė deklamavo daugiausia lietuvių rašytojų (Bernardas Brazdžionis, Kristijonas Donelaitis, Vincas Krėvė, Maironis, Justinas Marcinkevičius, Salomėja Nėris, Ieva Simonaitytė) kūrinius.
Biloksis
Pro miestą eina 90-asis JAV greitkelis, plentai į Naująjį Orleaną, Mobilą. Biloksio oro uostas yra Galfporte. Verčiamasi žvejyba ir žuvies perdirbimu, turizmu. Didelis lošimų centras (kazino). Veikia meno muziejus. Yra svarbi Keslerio oro pajėgų bazė. Miestą dažnai niokoja uraganai.
2020 m. 58 % miesto gyventojų buvo baltieji, 21,8 % – afroamerikiečiai, 9,5 % – lotynoamerikiečiai, 5,8 % – mišrios kilmės.
Istorija
1699 m. prancūzai indėnų biloksių žemėse įkūrė Fort Morepo arba Senojo Biloksio tvirtovę. 1720 m. dabartinio miesto vietoje įkurtas Fort Lui. Vėliau kraštas priklausė britams, ispanams. 1848 m. pastatytas Biloksio švyturys. XIX a. pab. į miestą nutiestas geležinkelis, plėtota žuvies konservų pramonė. Nuo 1896 m. – miestas. 1941 m. įkurta karinės aviacijos bazė. XX a. antrojoje pusėje plėtojosi turizmas, steigėsi kazino. 1855, 1906, 1909, 1947, 1969, 2005 m. Biloksį smarkiai nusiaubė uraganai.
Padegsniai
Padegsniai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Didžiųjų Sėlų.
Bikerniekai
Bikerniekai  – gyvenvietė pietryčių Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, 22 km į šiaurės rytus nuo Daugpilio miesto, prie Linksnos upės, kelių Lipiniškiai – Viškiai ir Dunskiai – Pavlovska sankryžoje. Bikerniekų valsčiaus centras. 176 gyventojai (2021 m.).
Natalia Gavrilița
Natalija Gavrilica (g. 1977 m. rugsėjo 21 d.) – Moldavijos ekonomistė ir politikė, nuo 2021 m. rugpjūčio einanti šalies premjerės pareigas. Tai trečia moteris Moldovos istorijoje, užimanti šį politinį postą. Į premjero postą Gavrilicą šalies prezidentė Maja Sandu siūlė dar 2021 m. vasario mėnesį, tačiau kandidatūrą atmetė tuometė socialistų ir konservatorių-populistų parlamentinė dauguma. Darkart į šį postą politikė buvo pasiūlyta po 2021 metų rinkimų – tąkart buvo patvirtinta ir jos kandidatūra, ir ministrų kabinetas.
2021 m. parlamento rinkimuose Gavrilica buvo išrinkta į Moldovos parlamentą Veiksmo ir solidarumo partijos sąraše. Prieš tai ji yra buvusi finansų ministre Sandu ministrų kabinete.
Natalija Gavrilica praeityje yra dirbusi tarptautiniuose vystymo projektuose keliose Rytų Europos, Afrikos ir Azijos šalyse.
Gavrilica yra susituokusi. Be gimtosios rumunų laisvai kalba rusiškai, angliška, prancūziškai ir ispaniškai.
2023 m. vasario 10 d.paskelbė atsistatydinanti.
Plaukikų urvas
thumb|240px|„Plaukikas“
Plaukikų urvas  – archeologinis urvas pietvakarių Egipte, Sacharoje (Libijos dykumoje), Džilf Kebiro plokštikalnėje, Suros vadyje, netoli Libijos sienos.
Urvą 1933 m. atrado vengrų tyrinėtojas Laslas Almašis. Šiame urve rasta gausi neolitinė urvų tapyba, datuojama ne vėliau nei VIII tūkstm. pr. m. e. Piešiniuose vaizduojamos žmonių figūros atrodo lyg plaukiančios (nuo čia ir urvo pavadinimas).
Piešinių sukūrimo metu Sachara buvo kur kas drėgnesnė negu dabar, čia telkšojo didelis ežeras, gausiau gyveno žmonės (uolų tapyba aptinkama visoje Sacharoje, ypač kalnuotose vietovėse). Pradžioje manyta (šią teoriją ypač vystė Laslas Almašis), kad „plaukikai“ atspindi skęstančius žmones per prasidėjusį lietingąjį laikotarpį Šiaurės Afrikoje. Dabar linkstama piešinius aiškinti metaforiškai, susiejant su vėliau Nilo slėnyje išvystytomis dvasinėmis sampratomis (pvz., vėlių kelionė į Nun vandenis).
Netoliese yra panašaus braižo Žvėrių urvas.
Bikerniekų valsčius
Bikerniekų valsčius – valsčius pietryčių Latvijoje, Latgaloje, Daugpilio savivaldybės šiaurės rytų dalyje, į šiaurės rytus nuo Daugpilio. Centras – Bikerniekai.
Geografija
Bikerniekų valsčius siejasi rytuose su Kraslavos savivaldybės Izvaltos valsčiumi, pietuose su Daugpilio savivaldybės Naujenės, pietvakariuose su Malinovo vakaruose – su Viškių, šiaurėje su Ambelių valsčiais.
Valsčiaus teritorijos 4354,6 ha užima žemės ūkio žemė, 1150,6 ha - miškas.
Didžiausios gyvenvietės: Bikerniekai, Akleniškiai, Bramaniškiai, Dekšniai (Latvija), Krasnojė, Krivošejeva, Kudina, Didieji Kriviniai, Lipiniškiai, Melnica, Panteliškiai, Pavlovska, Reiniškiai, Šelechovka, Viselova, Zvindeliškiai.
Upės: Balta, Linksna, Mažoji Mūša, Putanių upė.
Istorija
Valsčius įsteigtas 1931 m. apjungus Naujenės, Izvaltos ir Viškių valsčių dalis. 1935 m. valsčiaus plotas buvo 79,7 km², buvo 4903 gyventojai. 1945 m. įsteigtos 4 kaimų tarybos, 1949 m. valsčius likviduotas. 1959 m. prie Bikerniekų kaimo tarybos prijungta Krivošejevo kaimo taryba, 1965 m. kolūkis Znamia oktiabria prijungtas prie Malinovo tarybos, 1977 m. dalis – prie Izvaltos, 1980 m. – prie Vecpilio kaimo tarybos. 1990 m. atkurtas valsčius, 2009 m. administracinės teritorinės reformos metu jis priskirtas Daugpilio savivaldybei.
Reketis
Reketis – buvęs kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Adutiškio, pasienyje su Baltarusija.
Bikerniekų valsčius
Ekonomika
Valsčiaus pagrindinė ūkio šaka – žemės ūkis, ypač pienininkystė. Veikia 19 žemdirbystės ūkių ir 637 asmeniniai ūkiai. Valsčiaus kelių ilgis – 56 km, iš jų asfaltuoti – 3 km.
Gyventojai
2008 m. valsčiuje buvo 799 gyventojas, iš jų latviai 10,4%, rusai 77,3%, lenkai 4,1%, baltarusiai 5,6%, kitų tautybių 2,6%. Ekonomiškai aktyvūs 444 gyventojai, 155 vaikai, 252 pensininkai. 12 daugiavaikių šeimų.
Mira (upė)
Mira  – upė pietvakarių Portugalijoje, Alenteže. Prasideda Kaldeirano aukštumose. Teka daugiausia šiaurės vakarų kryptimi. Įteka į Atlanto vandenyną ties Vila Nova de Milfnotešu.
Didesni intakai:
Upė patvenkta Santa Klaros užtvanka. Prie Miros įsikūrę miesteliai yra Santa Klara a Velija, Odemira, Vila Nova de Milfnotešas.
Declan Hill
thumb|right|200px|Declan Hill 2009 m. Declan Hill – airių kilmės kanadiečių žurnalistas, mokslininkas, konsultantas. Studijavo Kanados nacionalinio teatro mokykloje, Trejybės koledžo universitete, Toronte. 2008 m. Oksfordo universitete apgynė sociologijos mokslų disertaciją, kurios tema – nelegalūs susitarimai dėl sporto varžybų baigties. Jis tyrinėjo Rusijos mafijos poveikį profesionaliam ledo rituliui. Kalba keturiomis kalbomis: anglų, prancūzų, ispanų ir italų (silpnai).
Padegsnis
Padegsnis – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Vaiguvos.
Declan Hill
Veikla
Prieš pradėdamas futbolo korupcijos tyrimus D. Hillas kūrė dokumentiką apie Kanados mafijos vadeivos nužudymą, Kosovo etninius konfliktus, etninį valymą Irake, pagoniškas religijas Bolivijoje. Nuo 2016 m. Vyriausiasis mokslo darbuotojas Würzburg universitete ir profesorius New Heaven universitete.
Išlikimas
Survivor – JAV išlikimo realybės šou, kuriamas CBS kanale. Šou formatas perpirktas iš švedų SVT kanalo. Dalyviai viso šou metu turi gyventi laukinėje gamtoje, kas 3 dienas išbalsuodami po dalyvį, kol lieka du arba trys dalyviai. Nugalėtojas išrenkamas buvusių varžovų balsais. Dvylikto sezono metu šou laimėjo lietuvis Aras Baskauskas.
Vietos
Kiekvieno sezono metu dalyviai išsiunčiami vis į kitą šalį.
New Zealand Knights FC
New Zealand Knights FC – buvęs Naujosios Zelandijos futbolo klubas, 2004 metais įkurtas Oklande.
Istorija
2004 m. įvyko restruktūrizacija ir radosi naujas klubas.
2005/2006 ir 2006/2007 m. sezonuose žaidė A-League. Pastarojo sezono neužbaigė. Klubas buvo pašalintas iš pirmenybių.
2007 m. vasario 21 d. komanda buvo išformuota.
Stadionas
North Harbour Stadium buvo namų rungtynėms skirtas stadionas. Jis yra Olbanyje, Naujojoje Zelandijoje.
Žvaginių piliakalnis
Žvaginių piliakalnis, Žadeikiai, Žvaginkalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A402P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR454) – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Ablingos kaimo, Endriejavo seniūnija. Pasiekiamas plentu Žadeikiai – Kuliai pasukus į dešinę rytų kryptimi, link Ablingos memorialo ansamblio, yra 150 m į kairę šiaurės kryptimi nuo jo aikštelės. miniatiūra|220px|left|Medinės skulptūros miniatiūra|220px|left|[[Žvaginių piliakalnio koplyčia|Piliakalnio koplyčia]]
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas apylinkėse aukščiausios Endriejavo kalvagūbrio masyvios kalvos (altitudė = 148,3 m) viršūnėje. Aikštelė trapecinė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 40 m ilgio, 20 m pločio vakariniame gale, 45 m -­ rytiniame. Jos rytiniame krašte supiltas 1,8 m aukščio, 15 m pločio pylimas, vakarinėje pusėje ­- 6 m pločio, 0,3 m aukščio pylimas. Šlaitai vidutinio statumo, 15 m aukščio.
Šiaurės vakarinė piliakalnio dalis apardyta kasant žvyrduobę, aikštelė apardyta kapinių, pylimas ­- apkasų ir duobių. Aikštelėje stovi medinė koplytėlė, pietiniame šlaite yra 1941 m. birželio 23 d. sušaudytų Ablingos gyventojų kapai, 1972 m. pietinėje papėdėje įrengtas memorialas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais, dalis šlaitų dirvonuoja.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. 1972 m. M. Černiauskas piliakalnio aikštelėje ištyrė 1,25 m² dydžio šurfą, rado daugiau kaip 1,3 m storio kultūrinį sluoksnį su žiesta keramika, degėsiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Istorija
Piliakalnyje stovėjo 1253 m. minima kuršių pilis Ablinga.
Go (Pearl Jam daina)
Go – amerikiečių alternatyvaus roko grupės „Pearl Jam“ daina, išleista 1993 m. spalį kaip pirmasis albumo „Vs.“ singlas. Dainai žodžius parašė vokalistas Eddie Vedder, o muziką – tuometinis būgnininkas Dave Abbruzzese. Kartu single buvo pridėtos dainos „Elderly Woman Behind the Counter in a Small Town“ ir „Alone“. Singlas pasiekė trečiąją vietą „Billboard Mainstream Rock Tracks“ tope, taip pat buvo įtrauktas į grupės geriausių dainų rinkinį „Rearviewmirror (Greatest Hits 1991–2003)“.
HIP 14810 d
HIP 14810 d – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HIP 14810, esančią Avino žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 165,6 šviesmečio (50,8 parseko).
HIP 14810 d yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 0,57 Jupiterio masės (181,2247 karto masyvesnė už Žemę), o spindulys – 0,9078 Jupiterio spindulio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per maždaug 962 paras (2,6337 metų), jos orbitos didysis pusašis – 1,89 (± 0,11) av, o ekscentricitetas – 0,173 (± 0,037). HIP 14810 d pusiausvyros temperatūra – 175,6 K.
Barauskai (Astravas)
Barauskai arba Užupis  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 18 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 5 km į rytus nuo Gervėčių, Ašmenėlės kairiajame krante, šalia santakos su Aluošia, miškų apsuptyje.
Šachmatų etiudas
Šachmatų etiudas – dirbtinė, sudaryta pozicija, kurioje vienai iš pusių (paprastai baltiesiems), nenurodant ėjimų skaičiaus, siūloma įvykdyti užduotį.
Praktinėje partijoje paprastai nugali ta pusė, kuri turi materialinę persvarą, tuo tarpu, etiuduose dažnai laimi, ar pasiekia lygiąsias, silpnesnioji pusė, sugebanti geriau koordinuoti savo jėgas.
Šiuolaikiniame etiude nepakanka, vienintelio sprendinio – jis dar turi būti netikėtas ir paradoksalus. Tai pozicija, kurioje nustoja veikę įprasti figūrų pajėgumų santykiai, kai materialinė persvara nevaidina lemiamo vaidmens. Laimi ar pasiekia lygiąsias gebantis koordinuoti savo jėgas, atskleisti slypinčias netikėtas pozicijos galimybes.
Jei etiudas turi baigtis matu, ar patu, ir jis randamas – etiudas yra išspręstas. Kitais atvejais priimta laikyti, kad autoriaus sumanymas, o kartu ir sprendinys atrastas, kai ant šachmatų lentos susidaro laimėtina ar lygi, žinoma teorinė pozicija (priklausomai nuo užduoties), arba kai baltieji įgyja pakankamą materialinį ar pozicinį pranašumą neabejotinai pergalei, ar lygiosioms, pasiekti.
Etiuduose laikomasi pagrindinių šachmatų kompozicijos principų. Vystantis kompozicijai šie principai keitėsi: plėtėsi etiudo temų sąrašas, keitėsi reikalavimai formai.
Mansubos
Mansubos – arabų rankraščiuose randamos šachmatų pozicijos, kurios atsirado nagrinėjant įdomias sužaistas šachmatų partijas. Vėliau panašios padėtys imtos dirbtinai kurti. Jos domino ir kitus šachmatininkus. Tų laikų šatranžo „didmeistriai“ al Adli ir As Suli, pradedantiesiems šachmatininkams, norintiems pakelti savo lygį, rekomenduodavo jas spręsti.
Manoma, kad pirmasis mansubų kolekcionierius buvo arabų šachmatininkas al Adli, gyvenęs IX a., nors yra nuomonių, kad egzistavo dar ankstesnis  VIII a.–IX a. Naimui al Hadimui priklausęs rankraštis. Taip pat, didelį rinkinį turėjo kitas arabų šachmatininkas as Suli, gyvenęs X a. Atskirų mansubų autoriai, kaip taisyklė, nenurodyti. Išimtį sudaro XV a. Ali Šatranži rankraštis, kuriame autoriai nurodyti visoms 60 mansubų.
Mansubos nebuvo skirstomos į etiudus ar uždavinius. Būtinos sąlygos, kad užduotis būtų skirta baltiesiems nebuvo. Paprastai ji buvo formuluojama: „baltieji (juodieji) esant jų ėjimui laimi“, arba „lygiosios esant baltųjų (juodųjų) ėjimui“. Ėjimų skaičius nebuvo nurodomas. Kai kurios mansubos turėdavo po keletą sprendinių. Mansubos buvo artimesnės etiudams, tačiau baigdavosi jos, kaip uždaviniuose, beveik visada matu. Jos buvo populiarios tarp amžininkų ir vėliau pateko į viduramžių Europos rankraščius ir atėjo net iki XIX a. pradžios.
Viduramžiai
Mansubos Europoje pradėjo keistis, jose pradėjo panašėti į partijų baigmes. Toliau vystantis šachmatų teorijai vyko mansubų skilimas į du žanrus: uždavinius ir etiudus plėtėsi. Daugumas uždavinių turėjo etiudines užduotis. Tuo metu uždaviniu buvo laikoma bet kokia baigmė, turinti vienintelį sprendinį. Daugumoje jų kova turėjo pozicinį atspalvį, kombinacinis sprendimas buvo išimtis. Be to, tai buvo dar nesudėtingos kombinacijos.
Didelį vaidmenį šachmatų kompozicijai suvaidino spaudos atsiradimas. Jose buvo pradėta spausdinti šachmatų kompozicijos teoretikų straipsnių apie šachmatų partijų baigmes.
Nuo XV a. iki XVIII a. iškilo eilė šachmatų teoretikų tokių, kaip  Luisas de Liusena (Ispanija), Pedras Damianas (Portugalija), Alesandras Salvio, Erkolis del Rio, G. Loli, Dominykas Lorenco Ponciani (visi – Italija), Filypas Stama (siras, gyvenęs Anglijoje), Fransua Filidoras (Prancūzija). Jų darbai, analizuojant paprasčiausias partijų baigmes, padėjo pagrindus etiudinių pozicijų vystymuisi.
Mansubos egzistavo iki XIX a. pradžios, kol jos galutinai suskilo į uždavinius ir etiudus.
Meninis etiudas
Tačiau tikruoju meninio etiudo pradininku, 1895 m. davusio kūrybinius ir teorinius meninio etiudo principus buvo Aleksejus Troickis (1866–1942).
Taip pat į meninio etiudo vystymąsi didelį indėlį įnešė Henris Rinkas (1870–1952), broliai Vasilijus Platovas (1881–1952) ir Michailas Platovai, Leonidas. Kubelis (1891–1942).
Etiudų raida XX amžiuje
Meninis etiudas savo viršūnę pasiekė XX a. viduryje, kai etiudų kūrėjai sistemingai ir giliai ištyrė figūrinės kovos elementus, pato ir mato, dominavimo, įvairių pozicinių lygiųjų, sisteminio judėjimo  idėjas. Etiudais žavėjosi platus šachmatininkų ratas. Daugelis didmeistrių ir meistrų susidomėję netipinių idėjų paieškomis, dar labiau praturtino šachmatų etiudus puikiais kūriniais. Emanuelis Laskeris, Paulius Keresas, Vasilijus Smyslovas, Janas Timanas, sukūręs 145 etiudus Jurijus Averbachas, sukūręs 200 etiudų ir įnešęs svarbų indėlį į šachmatų baigmių teoriją, Džonas Nanas ir kt. ne tik turėjo etiudų kolekcijas, bet ir patys juos kūrė.
XX a. pirmoje pusėje etiudas išplito į daugelį šalių, kur iškilo eilė žymių etiudų kompozitorių:
Prancūzijoje (Frederikas Lazardas (1883–1948), Vitalijus Halberštadtas (1903–1967)), Čekoslovakijoje (Ričardas Retis (1889–1929), Františekas Dedrle (1878–1957), Oldrichas Durasas (1882–1957), Artūras Mandleris (1891–1971), Ladislavas Prokešas (1884–1966), Indžichas Fritcas (1912–1984)) Suomijoje (Visa Kivis (1905–1990), Julius Robertas Gunstas (1896–1958)), Švedijoje (Ernstas Holmas (1879–1941)), Olandijoje (Džonas Selmanas (1910–1978), Janas Hendrikas Marvitcas (1915–1991), Kornelis Janas de Feiteris (1907–1988)), Austrijoje (Aloisas Votava (1896–1970)), Argentinoje (Chosė Munjosas (1904–)), Rumunijoje (Paulius Faragas (1886–1970)).
XX a. antroje pusėje šachmatų kompozitorių dėmesys buvo nukreiptas į sintezės, aktyvaus juodųjų pasipriešinimo, klaidinančio pėdsako, kovos plano kaitos idėjas. XX a. pabaigos ir XXI a. pradžios kompozitoriai idėjų įgyvendinimui naudoja vis didesnį kiekį figūrų su netipiniu jų santykiu, komplikuoja kovą netikėtais figūrų manevrais, cugcvangais, plačiais aido-kartojimais. Iškilo naujų etiudų kompozitorių: Ernestas Pogosyantsas, sukūręs 1727 etiudus, Henrikas Kasparianas (600 etiudų), Davidas Gurgenidzė (600) ir kt.
Etiudo turinys ir konstrukcija
Etiudo turinį sudaro besivystanti kova tarp baltųjų ir juodųjų, kuri priveda iki pozicijos, kurioje užduoties įvykdymas nekelia abejonių.
Kiekvienam etiude yra vystoma tema, panaudojant idėjas. Tačiau jų reikšmė etiudo turinyje gali būti skirtinga. Vienais atvejais svarbesnę reikšmę turi tema, kitais idėjos
Etiudo konstrukciją sudaro šios dalys: įžanginė, centrinė – etiudinė ir pabaiga.
Įžanginė – skirta nepastebimai įvesti sprendėją į pagrindinę etiudinę dalį. Jos metu gali būti iškeistos figūros, kartais reikia figūras atvesti į šachmatų lentos tam tikrus laukelius ir t. t. Tačiau ši dalis  neturi būti ilga: laikoma, kad kuo trumpesnė ji – tuo aukštesnė etiudo kokybė. Centrinėje, etiudinėje, dalyje vyksta, pagal autoriaus pasirinktą temą, figūrų kova. Gerose kompozicijose iniciatyva yra nepastovi: ji pereina nuo vienos pusės kitai - viena išradingai atakuoja, kita – išmintingai ginasi. Idealiais atvejais kova, nepastebimai pasiekusi kulminaciją pereina į pabaigą, po kurios žaidimas baigiasi matu (patu), pozicinėmis lygiosiomis ar lemiamu materialiniu pranašumu.
Pagal užduotį
Dėl užduoties etiudai yra arčiau praktinių partijų už šachmatų uždavinius. Pradinė etiudo pozicija, kaip taisyklė, primena poziciją iš šachmatų partijos – dažniausiai iš partijos baigmės, rečiau iš vidurio žaidimo.
Pagal užduotį etiudai skirstomi į dvi grupes:
1)	laimėjimo – baltieji pradeda ir laimi;
Albertas Nargėlas
Albertas Nargėlas (1935 m. kovo 14 d. Leliūnuose, Utenos apskrityje – 2019 m. sausio 11 d. Kaune ) – Lietuvos inžinierius elektrikas.
Šachmatų etiudas
Pagal užduotį
2)	lygiųjų – baltieji pradeda ir pasiekia lygiąsias.
Albertas Nargėlas
Biografija
Mokėsi Leliūnų pradžios mokykloje ir Leliūnų progimnazijoje, 1953 m. baigė Utenos 1-ją vidurinę mokyklą. 1953–1958 m. studijavo Kauno politechnikos instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultete, įgydamas elektros stočių, tinklų ir sistemų specialybės inžinieriaus-elektriko specialybę. 1958–1960 m. Petrašiūnų elektrinės inžinierius. 1960–1963 m. KPI aspirantas, 1963–1965 m. Mokslinių tyrimų sektoriaus vyresnysis inžinierius.
Šachmatų etiudas
Pagal turinį
Pagal etiudo turinį jie, taip pat, skirstomi į dvi grupes:
Albertas Nargėlas
Biografija
1965–1968 m. KPI Elektros sistemų katedros vyresnysis dėstytojas. 1967 m. technikos mokslų kandidatas. 1968–1974 m. Elektros sistemų katedros docentas, 1974–1984 m. katedros vedėjas, 1984–2003 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) docentas, nuo 2003 m. Elektros sistemų katedros profesorius.
Šachmatų etiudas
Pagal turinį
1)	analitinius, kuriuose pagrindinis elementas yra susidarančių variantų analizė;
Albertas Nargėlas
Mokslinė veikla
Mokslino darbo sritis – elektros sistemų automatinis valdymas ir modeliavimas. Paskelbė apie 150 straipsnių elektros sistemų modeliavimo bei automatizavimo klausimais Lietuvos ir užsienio šalių (Rusija, Ukraina, Latvija, Azerbaidžanas, Lenkija, Švedija, Norvegija, Vokietija, Ispanija) moksliniuose žurnaluose bei mokslinių darbų rinkiniuose. 1998–2000 m. įvairių komisijų, svarsčiusių Lietuvos energetikos strategijos ir plėtros problemas, narys. 2001–2003 m. dalyvavo ruošiant norminę techninę dokumentaciją: elektros įrenginių įrengimo taisykles, automatinio generacijos valdymo ir priešavarinės automatikos reglamentus.
Šachmatų etiudas
Pagal turinį
2)	kombinacinius, kuriuose pagrindinę reikšmę turi kūrinio idėja, kombinacija.
Nors analitiniai etiudai ir turi laikytis vienintelio sprendinio principo, jie yra artimi šachmatų partijai: juos galima būtų priskirti kažkuriam baigmių skyriui.
Pagal temas
{ Etiudų temų yra nemažai: 2016 m. jų buvo apie 70. Čia paminėsime dalį jų. Viena iš paplitusių temų – matinė, arba patinė pabaiga. Tokiuose etiuduose žaidimas baigiamas matu ar patu. Kita paplitusi tema: pabaigos su aktyviu laukelių šalia karaliaus blokavimu juodosiomis figūromis, kurios ten patenka žaidimo metu.
Kitas temų rinkinys yra susijęs su figūros gaudymu, leidžiančiu įgyti lemiamą persvarą. XX a. pirmajame ketvirtyje buvo populiaru 2–3 lengvųjų figūrų kovos su juodųjų valdove, kurios baigdavosi pastarosios gaudymu (šakute, ar linijiniu dvigubu smūgiu). Toks medžiaginis pusių santykis net buvo vadinamas klasikiniu.
Sudėtingesnis atvejis: dominavimo tema. Tai tam tikrų šachmatų lentos laukelių kontrolė, dėl ko varžovui statyti figūros ant jų nenaudinga. Dominavimo etiuduose figūra yra nuosekliai puldinėjama (vejama) ir galų gale, nebeturėdama kur saugiai pasislėpti, yra prarandama.
Populiarios temos susijusiomis su figūrų baterijų sudarymu ir jų panaudojimu, atveriant jas, tolesnėje atakoje, pozicinės lygiosios.
Dėmesio centre yra tempo žaidimas, kur įgyjamas, ar prarandamas tempas – tai yra varžovas figūrų išsivystymu yra aplenkiamas, arba perduodama eilė vaikščioti juodiesiems, kai pastarieji yra cugcvange.
Būna etiudų, kuriuose siekiama, praleisti juodųjų pėstininką į valdoves, perkeliant kovą su naujai atsiradusia juodųjų valdove.
Iš kitų temų paminėtinos yra:
figūrų sisteminio judėjimo, kai grupė baltųjų ir juodųjų figūrų nuosekliai juda viena kryptimi; naudingo pasikeitimo tema, po ko kovos rezultatas iš karto tampa aiškus; kova su juodųjų bandymais save užpatuoti. {|
Pagal figūras
Etiudai, taip pat, yra skirstomi pagal: figūrų sudėtį, autorius, figūrų skaičių. Tiems kas siekia studijuoti partijų baigmes patogesnis yra etiudų skirstymas pagal figūras, o kompozitoriams – pagal temas.
Gilužis (Trakų r.)
Gilužis arba Gelužis – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 6,5 km į pietryčius nuo Aukštadvario. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,36 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 123,3 m. Krantai žemi, tik šiaurinis krantas aukštas. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais. Pakrantėse auga miškeliai, o šiaurinėje pakrantėje plyti pievos. Pietine ežero dalį prateka Verknės upė (pasroviui ežeras protaka jungiasi su Gilandžio ežeru). Prie ežero įsikūrę Derionių ir Drabužninkų kaimai.
Jundeliškių dvaras
Jundeliškių dvaras (arba Ustronės dvaras) – dvaras, esantis Birštono savivaldybėje. Išliko XVIII a. pabaigos Semaškų gyvenamasis namas (klasicizmo bruožai, 4 kolonų portikas, trikampis frontonas), dvaro ūkiniai pastatai, parkas.
Istorija
XVI a. įsikūrė Eperješai, kurie Ustronės dvarą valdė pora šimtmečių. Dvaro valdytojas Kristoforas Eperjašas mirė 1746 metais. Abiejų Tautų Respublikos padalijimo išvakarėse Ustronę valdė Kristina Ragožaitė – Kačanauskienė. Vėliau teisės perėjo Semaškoms. Apie 1800 m. Marijana Semaškaitė ištekėjo už Apolinaro Moravskio ir Moravskiai kraičio gavo Ustronės dvarelį. Nuo tada iki 1838 m. Ustronės dvare gyveno Apolinaras Moravskis, po jo mirties dvarą paveldėjo jo vienturtis sūnus gydytojas, memuaristas, etnografas, teisininkas ir keliautojas Stanislovas Moravskis, kuris čia ir mirė 1853 m. (palaidotas Nemajūnų koplyčioje). Po jo mirties dvaras atiteko jo giminaičiui Apolinarui Moravskiui, vėliau jo sūnui Zigmui Moravskiui, kuris valdė šį dvarą iki XX a. pirmos pusės.
Valdant Apolinarui ir Stanislovui Moravskiams, dvaras didžiavosi gausia paveikslų, iškamšų kolekcija. Turėjo nemenką biblioteką. Jame buvo puoselėjamas parkas, auginami jurginai. Kaip savo atsiminimuose apie dvaro interjerą rašo St. Moravskis: ''Išvysi čia ir Peškos, ir Oleškevičiaus teptuką. Čia ir Kanevskis, ir didysis Suchodolskis. <...> Orlovskio eskizai. <...> Čia Rustemas, Joteika, Januševičius, Glovackis, Gladyšius, Moračinskis. <...> Albani ir Rafaelis. <...> Abiejų Lampi kūrinius rasi.
2020 m. JAV gyventojų surašymas
2020 metų JAV gyventojų surašymas buvo 24-iasis gyventojų surašymas, vykdytas Jungtinių Amerikos Valstijų teritorijoje. Surašymas prasidėjo 2020 metų balandžio 1 dieną. Tai buvo pirmasis JAV surašymas, kuriame, be ankstesnių surašymų metu naudotos popierinės atsakymo formos, buvo pasiūlytos galimybės atsakyti internetu arba telefonu. Surašymas buvo atliktas COVID-19 pandemijos metu, kuri paveikė jos atlikimą. Pagal surašymo duomenis, JAV gyventojų skaičius siekia 331 449 281 žmonių. Tai 7,4 procento daugiau, negu nei nustatyta 2010 metais vykusiame surašyme. Didžiausias procentinis gyventojų augimas buvo užfiksuotas Jutos valstijoje, o Teksase buvo užfiksuotas didžiausias gyventojų prieaugis. Vakarų Virdžinija, Ilinojus ir Misisipė vienintelės JAV valstijos, kuriose krito gyventojų skaičius.
Nuorodos
2020 m. JAV gyventojų surašymas
Žvėrių urvas
thumb|240px|Žvėrių urvo fragmentas
Žvėrių urvas arba Vadi Sura II – archeologinis urvas pietvakarių Egipte, Sacharoje (Libijos dykumoje), Džilf Kebiro plokštikalnėje, Suros vadyje, netoli Libijos sienos.
Urvą 2002 m. atrado italų ir egiptiečių archeologai: Masimas ir Džakopas Fodžiniai bei Ahmedas Mestikavis. Urve aptikta ~5000 urvų piešinių, datuojamų ankstyvuoju neolitu. Piešinių sukūrimo metu Sachara buvo kur kas drėgnesnė negu dabar, čia telkšojo didelis ežeras, gausiau gyveno žmonės (uolų tapyba aptinkama visoje Sacharoje, ypač kalnuotose vietovėse).
Žvėrių urvas 17 m pločio, beveik 7 m aukščio. Piešiniai išpiešti raudonais, juodais, baltais, geltonais pigmentais. Vaizduojami žvėrys (yra primenančių dramblius, žirafas, stručius, gazeles) stambūs, ilgauodegiai, žmogaus kojomis, kartais – begalviai, praryjantys ar atryjantys žmones, kurių figūrų taip pat gausu. Žmonės vaizduojami lyg šokantys, krentantys, susikibę rankomis. Yra pusiau gyvūnų pusiau žvėrių atvaizdų. Taip pat palikta rankų antspaudų.
Netoliese yra panašaus braižo Plaukikų urvas.
Muzakų kunigaikštystė
Muzakų kunigaikštystė  – valstybė dabartinės Albanijos teritorijoje. Buvo nepriklausoma valstybė, valdoma albanų Muzakų šeimos su sostine Berate, apimanti teritorijas Vidurio ir Pietų Albanijoje bei Vakarų Makedonijoje. Vienas pirmųjų valdovų buvo Andrėja I Muzaka, kurio valdymą pripažino Bizantijos imperatorius. Savros mūšio metu osmanai atėmė Beratą iš Balšos II kartu su Kruja ir Ulcinju. Netrukus jie pasitraukė iš visų tų miestų, pasilikdami valdyti tik Kastoriją. Kai kurie šaltiniai aiškina, kad osmanai tikriausiai liko Berate, ketindami panaudoti jį kaip atramą Valonai užimti. Iki 1396 m. Muzakų šeima perėmė Berato kontrolę. 1417 m. kunigaikštystės teritorijos, įskaitant Vliorę ir Beratą, tapo Osmanų imperijos dalimi.
Krasnojė
Krasnojė (arba Krasnajė, Krasnė) – taip vadinami įvairūs geografiniai objektai slaviškose šalyse. Vietovardis reiškia „raudona, raudonoji“.
Muzakų kunigaikštystė
Istorija
Neaišku, kada Muzakų šeima pradėjo valdyti Beratą, tačiau vienas pirmųjų žinomų valdovų – Andrėja I Muzaka, valdęs Mizečės regioną.
Berato kunigaikštystės periodas suskirstytas į du laikotarpius – nuo 1280 iki 1343 m. ir antrasis – nuo 1355 iki 1417 m. Andrėja I Muzaka pradėjo de facto valdyti Beratą, jį oficialiai pripažino Bizantijos imperatorius Andronikas II Paleologas. Berato kunigaikštystės dalimi tapo ir gretimos teritorijos.
Berato kunigaikštystė pasiekė savo galios viršūnę valdant Andrėjai II Muzakai. Remiantis Gjono Muzakos kronika, jis nugalėjo karalių Vukasiną ir buvo apdovanotas Konstantinopolio imperatoriaus despoto titulu, kuris yra antras aukščiausias titulas po imperatoriaus. Andrėja II išplėtė savo teritoriją iki maksimalios apimties: nuo Adrijos jūros tarp Vjosos upės ir Devolo į rytus, įskaitant Korčę.
1343 m. Berato kunigaikštystę užkariavo naujoji Serbijos imperija, bet po šios imperijos žlugimo 1355 m., vėl buvo atkurta. Sąjungoje su Balša ir didžiuoju Ohrido valdovu Andrėja Gropa, 1372 m. Andrėja Muzaka sugebėjo užkariauti ir Kostūrą.
Po Andrėjos mirties valdžia buvo perduota jo sūnui Teodorui II Muzakai, kuris, kaip teigiama, 1389 m. dalyvavo Kosovo mūšyje. Netrukus osmanai pradėjo grobiamuosius žygius į serbų ir albanų žemes. 1417 m. Beratą užkariavo Osmanų imperija, tačiau Muzakų šeima trumpam buvo atgavusi kontrolę centrinėje Albanijoje 1444 m. po sąjungos su Skanderbegu Ležės lygoje, tačiau po 6 metų jų teritorija galiausiai buvo užgrobta turkų ir įtraukta į Osmanų imperiją. Užsibaigė šimtmečius trukęs Muzakų šeimos viešpatavimas Berate.
Purmalių piliakalnis
Purmalių piliakalnis su gyvenviete (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A413KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR470) – piliakalnis Klaipėdos miesto savivaldybės teritorijoje, Labrenciškėje. Pasiekiamas senuoju keliu Klaipėda – Palanga (Kretingos gatve) iš karto už miesto pasukus į dešinę už paskutinio pastato dešinėje čia einančiu lauko keliuku, pereinančiu į taką, yra 250 m į dešinę rytuose nuo šio plento, prieš Purmalės upelį, šiaurės rytų kryptimi už kalvos keteros nusileidus į Purmalės slėnį.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Purmalės dešiniajame krante, jo šiaurinis ir rytinis kraštai remiasi į upelį. Šlaitai nuo upelio statūs, 9 m aukščio. Aikštelė ovali, orientuota šiaurės – pietų kryptimi, 10 m ilgio, 30 m pločio. Joje buvusios kapinaitės. Vakariniame ir pietiniame jos kraštuose supiltas puslankio formos 35 m ilgio, 2 m aukščio, 18 m pločio pylimas 2 m aukščio išoriniu šlaitu. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas.
Padegsnys
Padegsnys – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Rudilių.
Čypliškė
Čypliškė – buvęs kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Magūnų.
Šv. arkangelo Mykolo katedra (Belgradas)
thumb|upright|Šv. arkangelo Mykolo katedra '''Šv. arkangelo Mykolo katedra, taip pat vadinama tiesiog Katedra'''  – Serbijos stačiatikių bažnyčios cerkvė Belgrade. Katedra yra Serbijos stačiatikių bažnyčios Belgrado ir Karlovcų arkivyskupijos centras. Katedra yra senojoje Belgrado miesto dalyje, Kralja Petra ir Kneza Sime Markovića gatvių sankryžoje (buv. Bobjavlenska ir Dubrovačka gatvės).
Dėl savo architektūros ir meno kūrinių katedra yra išskirtinis kultūros paminklas. Aplink katedrą statėsi XIX a. pirmosios pusės serbų Belgradas, ji buvo miesto bažnytiniu, administraciniu ir kultūriniu centru. 1979 m. katedra paskelbta ypatingos reikšmės Serbijos respublikos kultūros paminklu.
Istorija
Protestantų pamokslininkas ir kelionių aprašymų autorius Stephan Gerlach katedros išvaizdą aprašė savo vertinguose kelionių aprašymuose apie imperatoriškąją pasiuntinybę Konstantinopolyje 1573–1578 m. Katedra buvusi erdvi, tačiau negalėjusi talpinti visų Belgrado krikščionių.
Vėlesni duomenys apie šios cerkvės egzistavimą yra daugiausia iš XVII–XVIII a. kelionių aprašymų. XVIII a. pradžios turkų-austrų karų metu cerkvė buvo sugriauta. Nors austrų vyriausybė buvo griežtai nurodžiusi neatstatinėti sugriautų serbų cerkvių, tuometinis metropolitas Mejsije Petrovičius, tikėdamasi Rusijos caro Petro I paramos, ėmėsi iš esmės atnaujinti cerkvę. Istorinės aplinkybės lėmė, kad tai buvo ne paskutinis cerkvės perstatymas.
1739 m. sudarius Belgrado taiką turkai su kitomis teritorijomis atgavo ir Belgradą ir „kai tik įėjo į miestą, jie išlieko savo pyktį ant serbų ir serbų šventovių“. Prabangi serbų metropolito rezidencija buvo sunaikinta, o cerkvę turkai apiplėšė ir nugriovė jos skliautus. Po kelių dešimtmečių, 1798 m. pradžioje, cerkvė vėl buvo apgadinta, šį sykį gaisro. Aptvarkyta jis buvo naudojama iki 1813 m. pradžios, kai po Pirmojo serbų sukilimo numalšinimo turkai ją apiplėšė ir nusiaubė. Būtini remonto darbai buvo atlikti po Antrojo serbų sukilimo.
Po 1830 m. paskelbto reformų edikto, kuriuo leista laisvai išpažinti tikėjimą, kunigaikščio Milošo nurodymu „šalia senosios bažnyčios pastatyta medinė varpinė“, kurioje pakabintas varpas.
Juozas Šeškevičius
Juozas Šeškevičius (1921 m. lapkričio 18 d. Višakio Rūdoje, Lietuvos Respublika – 2008 m. liepos 4 d. San Paule, Brazilija) – Romos katalikų kunigas Brazilijoje.
Biografija
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje persikėlė į vakarinę Vokietijos dalį. 1946 m. Kemptene baigė gimnaziją ir Freiburgo universitete pradėjo studijuoti filosofiją, psichologiją, istoriją bei geografiją. Po kiek laiko perėjo į teologijos studijas, buvo išrinktas Studentų ateitininkų draugovės pirmininku. 1950 m. Popiežiškajame šv. Grigaliaus universitete įgijo filosofijos bakalauro, o 1954 m. – ir teologijos licenciato laipsnius.
Ignas Stasiulionis
Ignas Stasiulionis (1913 02 02 Berčiūnų k., Dusetų vls., Zarasų aps.- 1935 11 16 Kaune, ten ir palaidotas), karo lakūnas.
Juozas Šeškevičius
Biografija
Paskutines gyvenimo dienas leido Šv. Pauliaus kunigų namuose San Paule.
Ignas Stasiulionis
Tėvai Ona Liesytė- Stasiulionienė (1883-1970) ir Norbertas Stasiulionis (1871-1927) buvo pasiturintys ūkininkai. Trečias vaikas iš penkių, broliai Petras, Norbertas, Adolfas, sesuo Konstancija. Brolis Petras Stasiulionis buvo 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis, jam buvo pastatytas paminklas.
Dubokas (Astravas)
Dubokas  – kaimas šiaurės vakarų Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 27 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 14 km į rytus nuo Gervėčių, giliai miškuose, Neries (Vilijos) kairiajame krante (artimiausias tiltas per upę – Žadiškėse).
Istorija
Atkampioje vietoje išsidėsčiusi gyvenvietė nuo seno traukė archeologų dėmesį – apylinkėse gausu rytinių baltų kultūrai priskiriamų pilkapių. Konstantinas Tiškevičius, 1857 m. surengęs mokslinę ekspediciją Neries upe, netoliese aptiko didžiulį riedulį, dviem ratais apdėtą mažesniais akmenimis. Jo nuomone, toje vietoje galėjo stovėti lietuvių pagonių altorius. Šį Panerio kraštą tyrinėjusių archeologų – lenkų Helenos Cehak-Holubovičovos (1935 m.) ir baltarusių 1999 m. ekspedicijoje dirbusio Edvardo Zaikovskio – aptikti radiniai taip pat patvirtino spėjimą, kad Duboko vietovėje galėjo būti įrengta ikikrikščioniška šventykla. Šaltiniuotose apylinkėse auga buvusio ąžuolyno likučiai. Vienas šimtametis ąžuolas yra ypač galingas, jis tarsi patvirtina kaimo pavadinimo teisingumą ( – ).
Kai gretimame Pastarynės kaime stovėjusi medinė bažnyčia neišgyveno per I pasaulinį karą ir buvo sugriauta, parapijiečiai nutarė šventovės nebeatkurti, o Duboke pastatyti naują. 1929 m. gegužės 29 d. kaime buvo pašventinta koplyčia, iki šiol priklausanti Žadiškių Šv. Trejybės parapijai. Tai dviaukštis netašytų rąstų bebokštis pastatas su mediniu stogeliu ir dviem kolonomis prie įėjimo durų. 1934 m. vienas Katovicų pramonininkas šventovei padovanojo varpą, kuris dabar kabo paprastos konstrukcijos bokštelyje. Šalia koplyčios išliko 1935 m. statytas didžiulis medinis kryžius. 1936 m. kaimo šiaurės vakaruose atidarytas katalikiškas Kryžiaus kelias. Neries krante išsidėstęs kompleksas šiandieną reikalauja remonto, išliko tik keletas Kelio stotelių.
Tarpukaryje Dubokas buvo palivarkas, priklausęs Lenkijos Vilniaus vaivadijos Vilniaus-Trakų apskrities Gervėčių valsčiui.
Sembos vyskupija
Sembos vyskupija, Samlando vyskupija – vyskupija Semboje , viduramžių Prūsijoje.
Istorija
Vyskupiją 1243 m. įkūrė popiežiaus legatas Vilhelmas Modenietis (Wilhelm von Modena). Vyskupijos centras buvo Karaliaučius. XVI a., per reformaciją, tapo liuteronų vyskupija, o po 1577 m. panaikinta ir sujungta su Pamedės vyskupija.
Samlando liuteronų vyskupai
Liste der Bischöfe von Samland
Padembiai
Padembiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Vadoklių.
Kerplėšinė
Kerplėšinė arba Kerplėšina  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 17 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 7 km į pietryčius nuo Gervėčių, Ašmenos kairiajame krante, priešais Petrikus. Keliukas į Girias.
Seniau kaimas dar buvo žinomas kaip Karmazos.
Jonas Valius
Jonas Valius (gimimo ir mirties datos nežinomos) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Mažažemis valstietis iš Tauragės apskrities. 1920 m. birželio 23 d. – 1920 m. spalio 20 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką.
Durų uždarytuvas
Durų uždarytuvas (arba durų atidarymo ribotuvas, durų pritraukėjas) – mechaninis prietaisas, skirtas durų užsidarymui ir jo greičiui reguliuoti. Naudojant šį prietaisą, mažinamas durų varčios ir furnitūros susidėvėjimas, reguliuojamas durų užsidarymo greitis ir garsas, taip pat varčios prisispaudimas prie staktos.
Istorija
Durų uždarytuvus sukūrė keletas išradėjų. 1873 m. jį užpatentavo amerikietis Francis Richards, 1880 m. – Lewis C. Norton (pneumatinį), 1889 m. – Eugene Blount (su skysčiu), 1916 m. – John Gerard of New Britain. Europoje uždarytuvą 1887 m. užpatentavo vokiečiai Otto Boedecker ir Hugo Sonntag.
Reguliavimas
Durų uždarytuvo greitį ir uždarymo stiprumą galima reguliuoti rankiniu būdu be ypatingos įrangos – tam pakanka įprasto atsuktuvo.
Lomių tvenkinys
Lomių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Tauragės rajone, 11 km į pietvakarius nuo Skaudvilės, Lomių gyvenvietės pietvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Šunijos upę (Jūros intakas) 19,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,65 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 57 m. Krantai aukšti, vietomis statūs, šlaitai apaugę medžiais. Tvenkinio šiaurinis krantas plačiai užpelkėjęs, apaugęs medžiais ir krūmynais, už 0,1 km į šiaurę telkšo 0,88 ha tvenkinys (anksčiau Lomių tvenkinio plotas buvo 11,3 ha). Aplink kitus krantus plyti dirbami laukai.
Tvenkinys įrengtas 1969 m. 2019 m. per užtvanką įrengtas žuvitakis.
Jonas Valickis
Jonas Valickis (1891 m. gegužės 15 d. Gečiai, Telšių valsčius, Rusijos imperija – (?) – Lietuvos pedagogas, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1906 m. baigė Palangos progimnaziją, 1906–1911 m. mokėsi Kauno gimnazijoje. Nuo 1911 m. Maskvos universiteto Fizikos-matematikos fakultete studijavo gamtos mokslus.
1918 m. grįžo į Lietuvą. Gyveno tėviškėje Gėčių kaime, vėliau persikėlė į Telšius. 1918 m. lapkričio mėn. išrinktas į Telšių apskrities Komiteto Valdybą, kurioje paskirtas sekretoriaus pareigoms. Vėliau Telšių apskrities milicijos vadas, Telšių apskrities viršininko padėjėjas. Prieš rinkimus į Steigiamąjį Seimą buvo paskirtas Telšių gimnazijos direktoriumi.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. Dirbo ekonominėje komisijoje.
Pasibaigus Steigiamojo Seimo kadencijai dirbo Telšiuose, Mažeikiuose, Tauragėje. Nuo 1926 m. gyveno ir mokytojavo Tauragėje.
Bendradarbiavo leidiniuose „Žemaitis“, „Darbo žemaitis“.
Arthur Ashkin
Arturas Eškinas (, g. 1922 m. rugsėjo 2 d. Brukline, Niujorke) – amerikiečių fizikas, dirbęs garsiose „Bell Laboratories“ ir „Lucent Technologies“ laboratorijose. Gyvena Ramsone, Naujajame Džersyje. Daugelio laikomas optinių pincetų tėvu, už ką jis 2018 m. pelnė Nobelio fizikos premiją. Jam skirta pusė premijos dydžio, o kita jos dalis atiteko fizikams Donna Strickland ir Gérard Mourou. Turėdamas 96 metus amžiaus, jis tapo vyriausiu Nobelio premijos laureatu.
A. Eškinas pradėjo dirbti su lazerio generuojama spinduliuote 1960-ųjų pabaigoje, ir šie eksperimentiniai tyrimai privedė 1986 m. prie nekontaktinio įrankio – optinio pinceto išradimo. Jo veikimo principas pagrįstas elektromagnetinės spinduliuotės slėgiu. Fizikas vienas pirmųjų lazerio pagalba pradėjo manipuliuoti mikrodalelėmis trimatėje optinėje gaudyklėje. Pagrindinis fenomenas yra šviesos slėgis, kuris gali būti išskirstytas į optinius gradientus ir sklaidos jėgas.
Biografija
A. Eškinas gimė Brukline (Niujorkas) žydų emigrantų iš Ukrainos šeimoje. Tėvas Isidoras (1891-?) turėjo dantų gydymo laboratoriją. Šeimoje buvo dar du broliai ir sesuo. Brolis fizikas Julius Eškinas (1920–1982) pasižymėjo dalelių fizikoje, buvo Manhatano projekto dalyvis.
1940 m. baigęs Džeimso Medisono vidurinę mokyklą, mokėsi Kolumbijos universitete, o tuo pačiu būdamas pakviestas ir į karinę tarnybą Antrojo pasaulinio karo metu, dalyvavo projekte, kuriame buvo kuriami megatronai karinių radarų įrengimams. Pasak paties A. Eškino, šiame projekte su juo buvo dar trys būsimi Nobelio laureatai. Po tarnybos kariuomenėje, 1947 m. tęsė branduolinės fizikos studijas Kornelio universitete, kuriame apsigynė daktaro laipsnį.
1952 m. pradėjo dirbti „Bell Laboratories“ Miurei Hile (Naujasis Džersis), gavęs rekomendaciją iš Sidnio Melmano, mokslinio vadovo Kolumbijos universitete. Pradžioje tyrė mikrobangų spinduliavimą. 1961 m. pradėjo dirbti su lazerių technika. Nuo 1963 m. vadovavo nelinijinės optikos skyriui, vėliau pervadintam į lazerių skyrių. 1967 m. pervestas į kitą laboratoriją „Lucent Technologies“ Holmdele (Naujasis Džersis), kur užsiėmė lazerinėmis gaudyklėmis. 1978 m. išrado optinį pincetą.
A. Eškinas buvo daugelio mokslo tiriamųjų darbų ir 47 patentų autorius. 1996 m. išrinktas į JAV Nacionalinės mokslų akademijos narius. Stivenas Ču išvystė Eškino metodą vėsinti atomams optinėje gaudyklėje, už ką 1997 m. gavo Nobelio fizikos premiją.
1992 m., po 40–metės karjeros daugelyje eksperimentinės fizikos sričių, išėjo į pensiją. Fizikas ir toliau dalyvavo laboratorijos darbe iki jos uždarymo 2006 m., po to įsikūrė savo namo rūsyje, kur tęsė savo mokslinį darbą. Paskutiniais metais telkė dėmesį į saulės šviesos koncentravimo eksperimentus, už kuriuos 2009–2015 m. gavo dar kelis patentus.
Tame Impala
Tame Impala – australų roko grupė iš Perto. Grupę 2007 m. įkūrė Kevin Parker, kuris iki šiol yra visų dainų kūrėjas ir įrašuose groja beveik vien tik jis. Grupė išgarsėjo 2010 m. išleidusi, debiutinį albumą „Innerspeaker“. 2012 m. išleistas antrasis grupės albumas „Lonerism“, kuris susilaukė pasisekimo tarp kritikų. 2015 m. liepą pasirodė trečiasis grupės albumas „Currents“, kuris buvo komerciškai labai sėkmingas.
2023 m. duomenimis, grupė yra išleidusi keturis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „The Slow Rush“, išleistas 2020 m. vasarį.
Tea Leoni
Tėja Leoni (g. 1966 m. vasario 25 d. Niujorke) – amerikiečių aktorė.
Šeima
Leoni gimė teisininko Anthony Pantaleoni ir mitybos specialistės Emily Ann šeimoje. Jos senelis iš tėvo pusės buvo žymaus italų ekonomisto Maffeo Pantaleoni sunėnas, taip pat turintis anglų bei airių kraujo, o senelė – nebyliojo kino aktorė Helenka Pantaleoni. Motina kilusi iš Teksaso, ji akoriaus Hank Patterson dukterėčia.
Leoni augo Niujorke, kur lankė privačias mokyklas, vėliau mokėsi Sarah Lawrence koledže, kurio nebaigė. Turi brolį vardu Tomas.
Karjera
Aktorės karjera prasidėjo 1988 m. vaidmeniu seriale „Angels 88“, kuris turėjo būti praeito dešimtmečio populiaraus TV serialo „Čarlio angelai“ perdirbinys, tačiau naujasis serialas taip ir nebuvo baigtas kurti.
2000 m. pasirodė romantinė komedija „The Family Man“ su Nicolas Cage, o 2005 m. – komedija su Jim Carey „Fun with Dick and Jane“. Vėliau jos vaidmenys dažniausiai apsiribojo pasirodymais nedidelio biudžeto filmuose („You Kill Me“ 2007 m., „The Smell of Success“ 2009 m.). 2014 m. Leoni pradėjo filmuotis politinėje TV dramoje „Madam Secretary“. Iki 2019 m. buvo sukurta 120 epizodų, Leoni buvo ne tik pagrindinė aktorė, bet ir viena iš šou prodiuserių.
Asmeninis gyvenimas
1991–1995 m. ji buvo ištekėjusi už TV prodiuserio Neil Joseph Tardio Jr.
Nuo 2014 m. gruodžio Leoni gyvena su aktoriumi Tim Daly, su kuriuo susipažino serialo „Madam Secretary“ filmavimo metu.
Kita
Nuo 2001 m. Leoni yra UNICEF Geros valios ambasadorė.
Gold Coast United FC
Gold Coast United FC – Australijos futbolo klubas, 2008 metais įkurtas Gold Koste (Aukso krante).
Istorija
Klubas įkurtas 2008 m. tris sezonus žaidė A-League pirmenybėse.
Vėliau neteko licencijos ir teisės žaisti elito divizione.
2017 m. rugpjūčio 3 d. klubas buvo atkurtas.