cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos Karo aviacijos Ketvirtoji eskadrilė
Įkūrimas
Eskadrilei buvo priskirti Karo aviacijos turėti I Pasaulinio karo laikų žvalgybiniai lėktuvai – lengvieji bombonešiai Albatros C.XV ir Halberstadt C.V. Vėliau eskadrilės pajėgos buvo atnaujinamos naujai įsigyjamais lengvaisiais bombonešiais. 1929 m. eskadrilė gavo naujus itališkus bombonešius Ansaldo A.120. 1939 m. pradėta perginkluoti lietuviškos konstrukcijos lengvaisiais bombonešiais ANBO-41.
Struktūriškai 4-oji eskadrilė buvo III (bombonešių) grupės dalis. Į šią grupę taip pat įėjo 1923 m. įkurta III eskadrilė.
Vadovybė
Eskadrilei vadovavo:
Personalas
miniatiūra|Lietuvos karo aviacijos Halberstadt C.V (Nr.5989/18) 1925 m. į eskadrilę paskirti: vyr. ltn. A. Kuncaitis, K. Mikolajūnas, vyr. ltn. V. Čemarka, ltn. A. Damijonaitis, vyr. ltn. F. Tyškus, vyr. ltn. S. Darius.
1926 m. į eskadrilę paskirti: vyr. ltn. J. Pyragius, ltn. V. Bartuška, ltn. E. Mačkus, vyr. ltn. J. Pečiukaitis, ltn. A. Plaušinaitis, vyr. ltn. J. Liutkus.
Eskadrilėje taip pat tarnavo kpt. V. Steponkus (Steponkevičius), kpt. J. Seliokas – pilotas, kpt. A. Švarplaitis, ltn. J. Karosas ir kt.
Eskadrilėje nuolat tarnavo 12 pilotų, 12 šaulių, 5-6 mechanikai, vienas puskarininkis – eskadrilės ginklininkas ir 2-3 civiliai tarnautojai ar administracines pareigas ėję puskarininkiai.
Bazė
Eskadrilė buvo įkurta Kauno Aleksoto aerodrome.
1932 m. iš Kauno eskadrilė perkelta į Zoknių aerodromą prie Šiaulių.
Technika
miniatiūra|Ansaldo A.120
Eskadrilei taip pat buvo priskirtas lengvasis automobilis, keletas dviračių.
Įdomybės
miniatiūra|Albatros C.XVManoma, kad Ketvirtoji eskadrilė itin pasižymėjo lakūnų asmeninių ženklų piešimu ant orlaivių. Jos lakūnai lėktuvus ženklino asmeniniais ženklais ir netgi juos sujungė į pasakojimą. Ansaldo A.120 (gamyklinis Nr. 431) buvo paženklintas cirko klounu, kuris pirštu rodė į sumažintus kitų eskadrilės lakūnų asmeninius ženklus ant lėktuvų. Kitų eskadrilės lakūnų asmeniniai ženklai buvo susiję tematiškai – tai buvo juokdarių atvaizdai (klouno, pajaco arba džokerio piešiniai). Ant vyr. ltn. Narcizo Tauvilo lėktuvo buvo nupiešta narcizų puokštė.
Likvidavimas
miniatiūra|Pirmosios serijos ANBO 41, Nr. 671 Eskadrilė buvo išformuota po Lietuvos okupacijos, okupacinei valdžiai likviduojant Lietuvos karo aviaciją.
Paskutinis eskadrilės vadas majoras Kazys Šimkus į atsargą buvo paleistas valdžią Lietuvoje perėmus sovietams, dar iki formalios Lietuvos aneksijos, 1940 m. liepos 2 d. Dauguma eskadrilės lakūnų ir mechanikų perėjo į sovietų sukurtą Tautinę eskadrilę.
Eskadrilės turėtų orlaivių, išskyrus ANBO-41, SSRS Raudonoji armija į ginkluotę neperėmė, kai kuriuos jų panaudojo kaip treniruočių taikinius. Keletas eskadrilės turėtų ANBO-41 buvo perduoti Tautinei eskadrilei. 1941 m. birželio pabaigoje vokiečių kariuomenės filmuotose Zoknių aerodromo vaizduose galima matyti ir keletą pirmuosiuose Vokietijos invazijos į SSRS mūšiuose sušaudytų ANBO-41, greičiausiai priklausiusių Trečiąjai ar Ketvirtąjai eskadrilėms.
Darabynas
Darabynas – buvęs viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Migonių.
Stumbrių apylinkė
Stumbrių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rietavo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rietavo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pelaičių apylinkės.
Cyryno valsčius
Cyryno valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Cyrynas, vėliau – Varonča.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Dvarpelis
Dvarpelis – buvęs viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Alizavos.
Vatušių apylinkė
Vatušių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rietavo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rietavo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pelaičių apylinkės.
Varonča
Varonča – agromiestelis vidurio vakarų Baltarusijoje, 7 km į pietus nuo Raicos ir 7 km į vakarus nuo Cyryno.
Istorija
XIX a. buvo dvaras Naugarduko apskrities Cyryno valsčiuje. XX a. tarpukariu buvo Cyryno valsčiaus centras.
Tomas Janeliūnas
Tomas Janeliūnas (g. 1977 m. spalio 20 d. Šiauliuose) – Lietuvos politikos mokslininkas, pedagogas.
Mokslinė veikla
Nuo 2009 m. mokslinio žurnalo „Politologija“ vyriausiasis redaktorius.
Akademiniai interesai
Tarptautiniai santykiai, saugumo studijos, prognozavimo metodai, sugrėsminimo teorijos.
Lotte Goslar
Lotė Goslar (, 1907 m.vasario 27 d. Dresdenas, Vokietija – 1997 m. spalio 16 d. Greit Baringtonas, JAV) – vokiečių ir amerikiečių šokėja.
Biografija
Dresdene gimusi L. Goslar buvo kilusi iš bankininkų šeimos ir nuo mažens siekė šokėjos karjeros. Ji mokėsi pas M. Vigman ir G. Paluką. L. Goslar debiutavo Berlyne. Netrukus ji sukūrė savo ekspresionistinio šokio stilių. 1933 m. L. Goslar paliko Vokietiją ir prisijungė prie Erikos Man kabareto „Die Pfeffermühle“ („Pipirų Malūnas“).
L. Gosler su kabaretu gastroliavo po Europą ir sulaukė sėkmės Prahos Laisvajame teatre. Vėlyvą 1936 m. rudenį su grupe išvyko į JAV, kad 1937 m. pradžioje čia imtų dirbti su „The Peppermill“ (angliškas kabareto „Die Pfeffermühle“ pavadinimas), tačiau kabaretas JAV nesulaukė sėkmės. Kadangi L. Gosler bjaurėjosi naciais, liko gyventi JAV.
L. Goslar pasirodydavo naktiniuose klubuose, 1943 m. išvyko į Holivudą ir čia įkūrė savo trupę, su kuria surengė daugybę turų po JAV, o vėliau ir Europą. Nuo 8-ojo dešimtmečio pabaigos ji ne kartą šoko Vokietijoje.
Kaip choreografė, ji sukūrė hibridinę šokio ir pantomimos formą. L. Goslar parengė pasirodymus „Tik žmonėms“ (1954) ir „Klounai bei kiti kvailiai“ (1966). Ji taip pat dirbo šokių instruktore, be kitų, mokė Merlin Monro ir Gaverį Čempioną. 1987 m. L. Goslar pasirodė Rozos fon Prauheim filme „Dolė, Lotė ir Marija“ („Dolly, Lotte and Maria“).
Savo, kaip artistės ir šokėjos, palikimą ji paskyrė Kelno vokiečių šokių archyvui ir Niujorko viešosios bibliotekos Džeromo Robinso šokių skyriui.
Sulaukusi 90 metų, L. Goslar mirė Greit Baringtone, Masačusetse.
NGC 6522
thumb|220px| spiečius
Lenkijos futbolo varžybos 1993–1994 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1993–1994 m.
NGC 6522
NGC 6522 – kamuolinis spiečius, esantis Šaulio žvaigždyne. Nuo Saulės šis spiečius nutolęs 25 100 šviesmečių, o nuo galaktikos centro – 2000 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 8,27, o regimasis skersmuo – 16,4 arkminutės.
Gabrielava
Gabrielava – buvęs viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Skapiškio.
NGC 6522
Dangaus sritis, kurioje matomas šis spiečius, įvardijama „Badės langu“.
Giannis Antetokounmpo
Janis Antetokunmpo (g. 1994 m. gruodžio 6 d.) – Graikijos krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Milvokio „Bucks“ komandoje. 2013 m. krepšininką 15 šaukimu pasirinko Milvokio „Bucks“ komanda. 2019 ir 2020 m. tapo naudingiausiu lygos žaidėju. 2020-21 m. NBA sezone tapo NBA čempionu bei finalo serijos MVP.
Gimė Graikijoje, imigrantų iš Nigerijos šeimoje (Adetokunbo; jorubų ir igbų kilmės). Tėvas buvo futbolininkas, motina – šuolininkė į aukštį. Broliai Tanasis, Kostas ir Aleksas – taip pat krepšininkai.
Karjera NBA
Janis savo pirmajame sezone pelnė 7 taškus, atliko 2 rezultatyvius perdavimus, atkovojo 4,4 kamuolius per žaidimą.
Janis Antetokunmpo buvo pakviestas dalyvauti NBA „Kylančių žvaigždžių“ rungtynėse, kur jis pelnė 9 taškus, atliko 2 rezultatyvius perdavimus ir atkovojo 2 kamuolius.
Janis dalyvavo 2015 metų „oro karaliaus“ konkurse, bet pralaimėjo Zekui Lavinui.
2015–2016 sezono metu Janis Antetokunmpo vidutiniškai pelnydavo po 17 taškų per rungtynes. Vasario 26 d. jis pasiekė savo pirmąjį trigubą dublį NBA su 27 taškais, 12 atkovotų kamuolių ir 10 rezultatyvių perdavimų. Jis tapo jauniausiu Milvokio „Bucks“ žaidėju, kuris pasiekė trigubą dublį. Per visą sezoną jis 5 kartus pasiekė trigubus dublius.
2016 m. Rugsėjo 19 d. Janis Antetokunmpo už 100 milijonų dolerių pratęsė kontraktą su Milvokio „Bucks“ komanda. Žaidėjas dominavo visą sezoną pelnydamas po 23 taškus per rungtynes. Jis sezono pabaigoje paskelbtas NBA didžiausią pažangą padariusiu žaidėju.
2017 m. žaidėjas dalyvavo NBA Visų žvaigždžių rungtynėse ir atstovavo Rytų konferencijos komandą. Janis buvo prirmasis žaidėjas iš Graikijos, dalvyvavęs „Visų žvaigždžių“ rungtynėse. Per jas jis pelnė 30 taškų – daugiausia iš visų Rytų konferencijos žaidėjų.
2017–2018 m. sezone Antetokunmpo vidutiniškai pelnydavo po 27 taškus, atlikdavo po 5 rezultatyvius padavimus ir atkovojo po 10 kamuolių per rungtynes. Dalyvavo 2018 m. „Visų žvaigždžių“ rungtynėse. Pirmajame atkrintamųjų varžybų rate Janis kartu su Milvokio „Bucks“ komanda varžėsi su Bostono „Celtics“ komanda. Žaidėjas pelnydavo virš 25 taškų per rungtynes, bet „Celtics“ juos nugalėjo 3-4.
2018–2019 m. sezone Antetokunmpo tapo NBA mėnesio žaidėju spalį, lapkritį, gruodį ir vasarį. Kovo 17 d. Janis pasiekė karjeros rekordą – pelnė 52 taškus. Sezono pabaigoje jis paskelbtas NBA nudingiausiu žaidėju.
Antetokunmpo buvo fanų pasirinktas kaip komandos kapitonas NBA „Visų žvaigždžių“ rungtynėse. Jo komanda pralaimėjo LeBrono Džeimso komandai 178:164.
Antetokunmpo nuvedė „Bucks“ iki konferencijos finalo, bet jame pralaimėjo būsimiems lygos čempionams Toronto „Raptors“ 2-4.
2019–2020 m. sezone Antetokunmpo vidutiniškai pelnydavo po 29,5 taškus, atlikdavo po 5,6 rezultatyvaus perdavimo ir atkovodavo po 13,6 kamuolio per rungtynes. Jis tapo NBA Naudingiausiu žaidėju antrus metais iš eilės. Janis antrus metus iš eilės buvo komandos kapitonas NBA „Visų žvaigždžių“ rungtynėse. Jo komanda vėl pralaimėjo LeBrono Džeimso komandai 155–157. Žaidėjas su 25 taškais buvo rezultatyviausias komandoje. Atkrintamosiose varžybose „Bucks“ pasiekė pusfinalius, bet Antetokunmpo patyrė traumą, ir komanda pralaimėjo seriją Majamio „Heat“.
Bareikiai (Skuodas)
Bareikiai (arba Bareikėnai) – buvęs miestas dabartinėje Skuodo rajono savivaldybėje, prie Luobos upės, ties dabartine Erkšva. Ties Erkšvos kaimu yra Alkos kalnas su senkapiais, pagal gyventojų pasakojimus čia ir buvęs Bareikių centras.
Giannis Antetokounmpo
Karjera NBA
„Bucks“ 2020–21 sezoną baigė rezultatu 46–26 ir užėmė trečiąją vietą Rytų konferencijoje. Įveikusi konferencijos ketvirtfinalį, pusfinalį ir finalą Bucks nukeliavo iki NBA finalo, kuriame jų laukė Finikso Suns. Buvo neaišku, ar dėl traumos, patirtos konferencijos finale, Janis galės žaisti finale, tačiau jau pirmose rungtynėse grįžo į aikštelę ir pradėjo savo įspūdingą pasirodymą. Bucks seriją laimėjo 4-2, tapo NBA čempionais, o Janis, rinkęs po 35,2 taško, 13,2 atkovoto kamuolio, 5 rezultatyvius perdavimus, 1,2 perimto kamuolio ir 1.8 bloko, tapo Finalo serijos MVP vienbalsiu sprendimu.
Bareikiai (Skuodas)
Istorija
Miestas minimas XVI–XVII a., kai priklausė Grūstės valsčiui. Žemėlapiuose Bareikiai matomi kaip didesni nei tuometiniai Skuodas ir Salantai. XVI a. mieste buvo turgavietė, 6 gatvės, 93 sklypai su namais, Bareikiams buvo priskirta 86 valakai ir 20 margų žemės. Stovėjo Romos katalikų bažnyčia. Pagal liaudies pasakojimus, miestą sugriovę švedai.
Abu Roašas
Abu Roašo archeologinė vietovė yra 150 m aukščio plynaukštėje ir vadinama šiuolaikinio kaimo netoliese Abu Roašo pavadinimu. Vietovės radiniai apima daugiau nei 3000 m. laikotarpį nuo ankstyvųjų Egipto dinastijų iki koptų laikų. Iš ankstyvųjų dinastijų rasti objektai su faraonų Aha (apie 3100 m. pr. m .e.) ir Deno vardais. Garsiausias statinys joje buvo 4 dinastijos faraono Džedefrės piramidė, statyta apie 2575 m. pr. m. e. Jos vardas buvo „Džedefrė yra Sehedu žvaigždė“. Neaišku, ką egiptiečiai vadino Sehedu. Tikėtina, kad tai buvo Oriono žvaigždė. Džedefrės piramidės aukštis turėjo siekti apie 65 ir kraštinės ilgis apie 106 metrus. Dydžiu ji turėjo būti beveik identiška Mikerino piramidei. Liekanos rodo, kad jos išorė buvo dengta raudonojo granito blokais. Kompleksas akmenims buvo pradėtas ardyti dar romėnų laikais. 1839 m. piramidę tyrė britai Richard Howard Vyse ir John Perring ir bent tuo metu piramidė buvo geresnės būklės nei dabar. 1880-aisiais ji tarnavo kaip akmenų skaldykla vietinių statyboms ir stipriai nukentėjo.
1900 m. kasinėjimus Abu Roaše pradėjo Prancūzų orientalistinės archeologijos instituto Kaire misija. Piramidės komplekse rasta laidojimo šventykla, valties duobė, pakeltas kelias į šventyklą, tačiau nerasta slėnio šventyklos (ar dar neatkasta arba išardyta senovėje). Valties duobėje (atrasta 1901 m. Émile Gaston Chassinat) rasta skulptūros liekanų, tarp jų trys faraono Džedefrės galvos, kurios tikriausiai buvo skirtos sfinksams, ir apatinė faraono su žmona Chentetka skulptūrinės grupės dalis. Iš žymiai vėlesnių laikų rasta karalienės Arsinojės II statulos liekanos (III a. pr. m. e.). Į rytus nuo piramidės yra Egipto senosios karalystės laikų kapinės. Apie 2 km piečiau rasta iš plytų statyta maža piramidė, kurią XIX a. pirmas aprašė Karlas Richardas Lepsijus, jos statybų laikmetis nenustatytas.
Abu Roašas yra UNESCO pasaulio paveldo sąrašo dalis kartu su Memfiu, Sakara, Dahšūru, Abusiru ir Gizos nekropoliu.
Žadvainų apylinkė
Žadvainų apylinkė (arba Žadvainių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
De'Aaron Fox
De’Aronas Martezas Foksas (, g. 1997 m. gruodžio 20 d.) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje, Sakramento „Kings“ komandoje. D. Foxas žaidė Kentukio universitete iki kol jį 2017 m. 5 šaukimu pasirinko Sakramento „Kings“ komanda.
Pirmieji sezonai (2017-2019)
2017 m. birželio 22 d. Sakramento „Kings“ savo 5-uoju šaukimu 2017 m. NBA naujokų biržoje pakvietė D. Foxą. 2017 m. liepos 8 d. D. Foxas su komanda sudarė naujoko kontraktą. 2017 m. NBA Vasaros lygoje D. Foxas per 4 rungtynes vidutiniškai rinko po 11,8 taško bei atliko po 3 rezultatyvius perdavimus. Jis oficialiai debiutavo NBA lygoje sezono atidarymo rungtynėse prieš Hiustono „Rockets“ ekipą, kurios įvyko 2017 m. spalio 18 d. Pirmajame sezone D. Foxas sužaidė 73 rungtynes, per kurias rinko po 11,6 taško bei atliko po 4,4 rezultatyvaus perdavimo.
Antrajame sezone D. Foxas stipriai pagerino savo žaidimą, o 2018 m. NBA labiausiai patobulėjusio žaidėjo rinkimuose pateko tarp trijų daugiausiai balsų gavusių krepšininkų.
Frančizės žaidėjas (2019-dabar)
2020 m. lapkričio 25 d. D. Foxas pratęsė sutartį su „Kings“.
2021 m. vasario 8 d. D. Foxas buvo pirmąkart karjeroje pripažintas Vakarų konferencijos geriausiu savaitės žaidėju, kurios metu komanda laimėjo visas 4 rungtynes, o krepšininkas pelnė po 31 tašką bei atliko po beveik 9 rezultatyvius perdavimus.
Asmeninis gyvenimas
D. Foxas gimė Aaronui ir Lorainne Foxams ir turi vienintelį brolį Quentiną Foxą.
Buivydiškių I tvenkinys
Buivydiškių I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus miesto šiaurvakariniame pakraštyje, į vakarus nuo Justiniškių. Sudarytas užtvenkus Sudervės upelį (Neries intakas) 6,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,42 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 149,6 m. Priešsroviui iškart telkšo Buivydiškių II tvenkinys. Rytinėje pakrantėje auga miškelis, yra įrengtas paplūdimys. Krantai neaukšti, apaugę medžiais ir krūmynais. Žemiau užtvankos į vakarus yra įsikūrusi Pilaitės sodų bendrija. Į vakarus prasideda Buivydiškių gyvenvietė. Tvenkinio užtvanka nutiestas kelias Nr.5241 (Buivydiškės – kelias.
Tanaras
Tanaras  – upė šiaurės vakarų Italijoje, Ligūrijos ir Pjemonto regionuose; Po dešinysis intakas. Prasideda Ligūrijos Alpėse, netoli Italijos ir Prancūzijos valstybės sienos, Sakarelo kalno papėdėje. Teka daugiausia šiaurės rytų kryptimi, kalnuotomis vietovėmis. Žemupyje teka Po žemuma. Įteka į Po netoli Basinjanos.
Didžiausi intakai: Stura di Demontė (kairysis), Bormida, Belbas (dešinieji). Nors Tanaras, priešingai nei dauguma kitų dešiniųjų Po intakų, prasideda kalnuose, tačiau vasarą žymiai nusenka, nes Ligūrijos Alpėse nėra ledynų. Upė vandeningiausia būna pavasarį ir rudenį (tada debitas siekia iki 1700 m³/s). Upės potvyniai dažnai nusiaubia žemupio pakrančių gyvenvietes. Prie Tanaro įsikūrę miestai: Čeva, Alba, Astis, Alesandrija.
thumb|left|210px|Upės padėtis Italijoje
Tatuinas
thumb|220px|Tatuino planetos atvaizdas „Žvaigždžių karų“ filmuose Tatuinas – dykumų planeta išgalvotame „Žvaigždžių karų“ pasaulyje. Tai rusvai gelsvos spalvos planeta, skriejanti apie dvinarių žvaigždžių porą. Joje gyvena žmonių kolonistai ir įvairios kitos gyvybės formos. Pirmąsyk ši planeta sutinkama 1977 m. filme „Žvaigždžių karai: epizodas IV – nauja viltis“. Pavadinimas kildinamas iš nuošalios Tatavino gyvenvietės pietiniame Tunise.
Šiai planetai būdinga šėlstančios smėlio audros, jos kraštovaizdis – tai negyvos smėlio kopos, smailiaviršūniai kalnai, siauri kanjonai. Atviri vandens telkiniai nėra vaizduojami.
Tai gimtoji „Žvaigždžių karų“ trilogijos protagonisto Luko Skaivokerio ir jo tėvo Anakino Skaivokerio planeta. Būdamas tremtyje, čia apsistoja Obi-Van Kenobis.
Graužiškis
Graužiškis – buvęs viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Skapiškio.
Tebas Chișinău
Kišiniovo „Tebas“ – Moldavijos futbolo klubas iš Kišiniovo.
Istorija
Klubas 1997 m. pavasarį gavo teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje vietoje atsisakiusio MHM-93 Chisinau klubo.
Dvarčiaus valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Iganiškis
Iganiškis – buvęs kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Rudilių.
Dalgų apylinkė
Dalgų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tverų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rietavo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Skaborų apylinkės.
Daravos valsčius
Daravos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Darava, kurį laiką – kaimas Lietuva.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1930 m. balandžio 23 d. Kavalių kaimas perduotas Liachavičų valsčiui.
Muaither SC
„Muaither SC“ bei „Al Mu'aidar SC“ - – Kataro futbolo klubas iš Muaterio.
Istorija
Klubas įkurtas 1996 m. kaip Al-Shabab Sports Club. 2004 m. įgavo dabartinį pavadinimą Muaither Sports Club.
2012–2013 m. sezone Anrame divizione užėmė antrą vietą, o dėl patekimo į Q-lygą kovojo pereinamosiose rungtynėse. Pasiekė pergalę ir pateko į stipriausią šalies lygą.
Žvaigždžių lyga
2013–2014 m. Q lygoje liko dvylikti ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2016–2017 m. Q lygoje iš keturiolikos dalyvių liko trylikti ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Antrasis divizionas
Nuo 2017–2018 m. rungtyniavo Antrame divizione. 2017–2018 m. užėmė penktą vietą. 2018–2019 m. sezone liko antroje vietoje. Dėl patekimo į stipriausią šalies lygą kovojo pereinamosiose rungtynėse, tačiau pralaimėjo.
2019–2020 m. sezone Antrame divizione buvo penktoje vietoje 2020–2021 m. sezone liko trečioje vietoje. 2021–2022 m. sezone liko septintoje vietoje. 2022–2023 m. sezone tapo Antrojo diviziono nugalėtojais.
Žvaigždžių lyga
2023–2024 m. sezone rungtyniavo Q-lygoje.
Colin McRae Rally ir Dirt (serija)
Serijos logotipas|alt=Serijos logotipas|frame Colin McRae Rally ir Dirt – ralio lenktynių žanro kompiuterinių žaidimų serija, kuriama kompanijos „Codemasters“ ir leidžiama „Electronic Arts“.
Pradėta leisti 1998 m. Ši serija pasižymėjo komercine sėkme. Kritikų ir žaidėjų pripažįstama kaip viena geriausių ralio žanro žaidimų kategorijoje, gebanti puikiai perteikti ralio lenktynių simuliaciją. Ši serija pavadinta Pasaulio ralio čempionato lenktynininko Colin McRae vardu, kuris daug padėjo kuriant žaidimą techniniais klausimais. Po lenktynininko mirties 2007-aisiais, „Codemasters“ dar naudojo jo vardą „Dirt 2“, pasirodžiusiame 2009 metais, tačiau atsisakė leidžiant „Dirt 3“. 2013 m. jo vardu dar išleistas „Colin McRae Rally“, tik mobilioji jos versija.
Colin McRae Rally (1998)
Pirmoji „Colin McRae Rally“ dalis buvo išleista 1998 m. sausį Playstation ir Microsoft Windows platformoms Jungtinėje Karalystėje. Žaidime galima rinktis iš daugybės automobilių ir ralio lenktynininkų, dalyvavusių 1998 metų Pasaulio ralio čempionato sezone. Colin'o McRae'aus vairuotas Subaru Impreza puikuojasi ant žaidimo viršelio.
Colin McRae Rally 2.0 (2000)
Tai antroji dalis, kurioje tenka galimybė dalyvauti rungtyse, leidžiančiose atrakinti automobilius ir įvairias ralio rungtis iš 2000 metų Pasaulio ralio čempionato. Galima žaisti pagal tris skirtingus sudėtingumo lygius – pradedančiojo, pažengusio ir patyrusio. Tarp naujovių atsiranda arkados režimas, kuris leidžia žaisti vienas prieš vieną su AI (liet. dirbtinio intelekto) suprogramuotu varžovu. Žaidėjo sąsają ir meniu kūrėjai padarė minimalistišką, laikydamiesi tokios tradicijos iki pat „Dirt 2“, išleisto 2009 m. Po išleidimo Jungtinėje Karalystėje žaidimas tapo bestseleriu, o paskui šitas pasiekimas pakartotas tų pačių metų gale. „IGN“ žaidimą įvertino 9.4/10.
Colin McRae Rally 3 (2002)
Pirmasis serijos žaidimas, išleistas Xbox konsolei, taip pat ir PlayStation 2. Taip pat buvo anonsuota apie GameCube skirtą versiją, bet vėliau atšaukta. Žaidime galima rinktis iš daugybės automobilių, kurie pasirodė 2002 m. Pasaulio ralio čempionate. Dar viena naujovė – automatinio išsaugojimo sistema. „IGN“ skyrė 91-ą vietą tarp geriausių PlayStation 2 žaidimų, girdami žaidimo naujoves ir techninius patobulėjimus.
Colin McRae Rally 04 (2003)
Ketvirtoji „Colin McRae Rally“ serijos dalis, kuri priešingai, nei pirmtakai, neturėjo gautos licencijos iš Pasaulio ralio čempionato komandos, todėl naudojami automobilių lipdukai yra fiktyvūs arba paimti iš visai kitų čempionatų.
Colin McRae Rally 2005 (2004)
Ši dalis išleista PlayStation 2, Xbox, Microsoft Windows ir PlayStation Portable platformoms. Per devynias valstybes žaidime tenka varžytis daugiau kaip 70 etapuose. Galima rinktis iš 30 automobilių. Taip pat patobulintos grafikos ir patiriamos žalos sistema, dėl kurios gali atsirasti įbrėžimų ant automobilio. Naujasis karjeros režimas leis žaidėjui savo kelią pradėti nuo žemumų su savo klubu, taip kopiant į pripažinimo viršukalnę, kur finale reikės susirungti su žaidime pasirodžiusiu pačiu Colin McRae. O Čempionato režime reikia varžytis užimant paties Colin'o vaidmenį ir dalyvauti šešiose ralio rungtyse pasirinkus bet kurį keturiais ratais varomą automobilį.
Colin McRae: Dirt 2 (2009)
Po pirmojo „Dirt“ sekė antroji dalis, kuri iš esmės yra tos pačios serijos dalis, nors naudojanti Colin McRae vardą jau beveik paskutinį kartą. Žaidimas išleistas PlayStation 3, PlayStation Portable, Wii, Xbox 360, Nintendo DS ir Microsoft Windows. Žaidimas veikia ant patobulintos ankstesnėje dalyje naudoto varikliuko EGO versijos, be to praplėstas kelių žaidėjų režimas. Ši dalis buvo dedikuojama 2007-aisiais žuvusio Colin McRae atminimui per įvairias vaizdines ištraukas ir žaidimo specialų čempionatą.
Lenkijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Lenkijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Colin McRae Rally ir Dirt (serija)
Dirt 3 (2011)
Trečioji „Dirt“ žaidimų serijos dalis, išleista 2011 m. gegužės 24 d ir prieinama Microsoft Windows, PlayStation 3 bei Xbox 360 platformoms. Šios dalies pavadinime nebenaudojamas velionio ralio lenktynininko Colin McRae vardas. Žaidime patobulinti kai kurie žaidimo aspektai, pridėtos naujos trasos, automobiliai, lenktynių tipai bei režimai. Kartu leidžiama naudotis ir laiko atsukimo funkcija, o labiau patyrusiems – žaisti hardcore režime.
Dirt 5 (2020)
2020 m. lapkritį žaidimas išleistas Microsoft Windows, PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One ir Xbox Series X, o 2021 m. kovą Google Stadia.
Lenkijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Finalo rungtynės
---
Panavadžio apylinkė
Panavadžio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tverų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rietavo rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Tauravo apylinkės.
Panevėžio hidromelioracijos technikumas
Panevėžio hidromelioracijos technikumas – valstybinė vidurinio profesinio mokymo įstaiga, iki 1994 m. veikusi Panevėžyje. Vienas pirmųjų technikumų, pokaryje atidarytų Lietuvoje.
Istorija
Panevėžio hidromelioracijos technikumas įsteigtas 1950 m. Nuo 1994 m. – Panevėžio žemės ūkio ir hidromelioracijos mokykla, kuri 2000 m. buvo reorganizuota į Panevėžio profesinio rengimo centrą, veikiantį Staniūnų g. 68, Panevėžyje.
Technikumas buvo įsikūręs pastate, kuriame veikia K. Paltaroko gimnazija. Jis buvo pradėtas statyti 1939 m. kaip mažoji Panevėžio vyskupijos kunigų seminarija. Antrasis pasaulinis karas sukliudė vysk. Kazimierui Paltarokui užbaigti statybas. Pokaryje užbaigtas pastatas atiteko hidromelioracijos technikumui.
Bistrampolyje veikė hidromelioracijos technikumo mokomasis ūkis. Jam priklausė Bistrampolio dvaras.
Varšuvos nacionalinis muziejus
Varšuvos nacionalinis muziejus (, trumpai vadinamas MNW) – vienas didžiausių muziejų Lenkijoje ir didžiausias sostinėje. Jį sudaro turtinga senovės meno (egiptiečių, graikų, romėnų) kolekcija, kurioje suskaičiuojama apie 11 000 kūrinių, didelė nuo XVI amžiaus surinkta lenkų tapybos galerija ir užsienio tapybos kolekcija (italų, prancūzų, flamandų, olandų, vokiečių ir rusų), įskaitant kai kuriuos paveikslus iš Adolfo Hitlerio privačios kolekcijos, kurią JAV okupacinė valdžia pokario Vokietijoje perleido muziejui.
Muziejuje taip pat yra numizmatinių kolekcijų, taikomosios dailės ir rytų meno galerijos. Pastarojoje surinkta didžiausia Lenkijoje Kinijos meno kolekcija (apie 5000 objektų).
Muziejuje yra Faraso galerija su didžiausia Europoje Nubijos krikščioniškojo meno paroda ir Viduramžių meno galerija su istoriškai su Lenkija susijusių regionų artefaktais, kuriuos papildo atrinkti darbai, sukurti kituose Europos regionuose.
Istorija
thumb|150 px|left|Varšuvos nacionalinis muziejus, 1866 m. Varšuvos nacionalinis muziejus buvo įsteigtas 1862 m. gegužės 20 d. kaip Dailės muziejus, 1916 m. jis buvo pervadintas į „Varšuvos nacionalinį muziejų“, į jo sudėtį įtraukiant kultūros institucijas, tokias kaip Praeities relikvijų priežiūros draugija, Varšuvos universiteto Antikos muziejus, Dailės skatinimo draugijos bei Pramonės ir žemės ūkio muziejų.
Nacionalinio muziejaus kolekcija eksponuojama Jeruzalės prospekte Tadeušo Tolvinskio suprojektuotame pastate, pastatytame 1927–1938 m. 1932 m. pradėjo veikti taikomosios dekoratyvinės dailės paroda dviejuose anksčiau pastatytuose pastato sparnuose. Naujasis pastatas buvo atidarytas 1938 m. birželio 18 d. Tikslinį modernizmo kolekcijai skirtą pastatą „Na Książęcem“ parko pakraštyje 1776–1779 m. įsteigė kunigaikštis Kazimieras Poniatovskis. Nuo 1935 m. Nacionaliniam muziejui vadovavo Stanislavas Lorencas, kuris dėjo pastangas išsaugoti vertingiausius meno kūrinius II pasaulinio karo metu.
2008–2013 m. Varšuvos nacionalinio muziejaus sudaryta „Lenkijos archeologinė misija „Tiritaka“ atliko darbus Tiritakoje, Kryme. 2016 m. Ukrainoje pradėjo veikti Lenkijos archeologinė misija „Olbia". Abiem vadovauja senovės dailės galerijos kuratorius Alfredas Tvardeckis. 2010 m. Nacionalinis muziejus vienas pirmųjų pasaulyje surengė homoerotiniam menui skirtą parodą – „Ars Homo Erotica“.
Po 2011–2012 m. rekonstrukcijos muziejus laikomas vienu moderniausių Europoje. Jame įrengtas kompiuteriu valdomas eksponatų LED apšvietimas.
1945 m. Nacionalinis muziejus perėmė istorinius Neboruvo rūmus, esančius to paties pavadinimo kaime, ir pavertė juos savo filialu.
Senovės radinių ekspozicija
Senovės radinių ekspozicija įkurta 1938 m. Pasibaigus II pasauliniam karui, 1964 m. Neboruve įvykusiame Lenkijos muziejų suvažiavime buvo nuspręsta, jog Varšuvos Nacionalinis muziejus taps senovės meno paminklų kolekcijos centru.
Senovės meno ekspozicijoje yra senovės Egipto, Antikos (senovės Graikijos, senovės Romos, taip pat Etrūrijos), Rytų (Mesopotamijos, Irano, Sirijos, Palestinos) kolekcijos. Senovės meno ekspozicijos pagrindą sudaro Varšuvos universitete saugoti profesoriaus Kazimiero Michalovskio vadovaujamos ekspedicijos iš Edfu, Atribio (Žemutinis Egiptas) ir Faraso (senovės miestas dabartinio Sudano teritorijoje) vietovių parvežti senovės Egipto paminklai, perduoti muziejui.
Senovės Egipto galerija
thumb|200 px|left|Nacionalinio Varšuvos muziejaus Egipto galerijos fragmentas Egipto galerija yra padalinta į du skyrius: apatiniame aukšte yra paminklai, susiję su laidojimo papročiais, viršutiniame – meno kūriniai ir daiktai, susiję su amatais (kasdieninio gyvenimo, įskaitant religines pamaldas, objektai).
Iš Edfu miesto profesorius Michalovskis atvežė aptiktų VI Egipto valdovų dinastijos mastabų pavyzdžių ir turtingą keramikos kolekciją (tarp jų vertingi alebastro arba deginto gipso indai). Paskutinės dėžės iš Edfu buvo atvežtos 1939 m. Deja, jos net nebuvo išpakuotos, nes prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, vokiečiai paruošė jas išsiųsti. Po karo muziejus atgavo nemažai eksponatų, tačiau VI Edfu dinastijos keramikos kolekcija buvo beveik visiškai sunaikinta.
Kita kolekcija sudaryta iš prof. Michalovskio kasinėjimų Haribo miesto regione. Kolekcijoje yra radinių iš faraono Amasio II laikų, taip pat daugybė monetų, antspaudų ant amforų ir didelis keramikos bei terakotos komplektas.
Abipus galerijos laiptų, vedančių į viršutinį aukštą, pastatytos: dangaus dievo Horo iš Edfu statula su sakalo galva ir išminties dievo Toto statula su paviano galva. Prie sienos stovi senovės egiptiečių saulės dievo Amono skulptūra. Šalia šios skulptūros sustatytas nedidelių statulėlių rinkinys, taip pat mažos dievybių ir šventųjų gyvūnėlių figūrėlės.
Dešinėje galerijos dalyje esančiose vitrinose sudėti įvairūs raštai – nuo hieroglifų iki surašytų ant medžio, akmens, papiruso, ostrakonų ir fajanso plytelių. Šalia jų pastatyta egiptiečių architekto ir šventiko Imhotepo skulptūra.
Svarbūs eksponatai senovės Egipto ekspozicijoje: Egipto XIV a. II pusės papirusas „Ka auklės mirusiųjų knyga”, statulos iš Egipto (pvz., deivės Sekhmetos statula, dokumentai užrašyti dantiraščiu ir kt.
Faraso galerija
thumb|200 px|right|Pirmosios Faraso bazilikos apsidės frizo fragmentas thumb|200 px|left|Faraso galerija Pirmoje Faraso galerijos salėje eksponuojami objektai iš Faraso bazilikos, tarp jų bazilikos apsidės frizo fragmentas su vyskupo Pauloso užrašu apie bazilikos atstatymą ir rekonstrukciją 707 m., blokai su užrašais ir sąramų fragmentai. Šie objektai yra glaudžiai susiję su bazilikos istorija bei jos rekonstrukcijomis, atliktomis VII – XIV a. Bazilika buvo pastatyta ant VII a. senovės bažnyčios pamatų. Po jais buvo rasti dar senesnių nedegtų mūrinių pastatų fragmentai.
II ir III salės yra skirtos multimedijai. Čia rodomi filmai apie Nubiją, taip pat pateikiamos nuotraukos iš archeologinių kasinėjimų, Faraso radinių nuotraukos. Dalis terpės paskirta profesoriui Kazimierui Michalovskiui.
Atliekant archeologinius darbus Farase ir miesto bazilikoje, buvo surasta daugybė architektūrinės puošybos elementų: kolonų, karnizų, sąramų, reljefo dekoracijų, gyvūnų vaizdų ir krikščioniškųjų simbolių (kryžius, žuvis, gaidys, erelis, balandis). Miesto statytojai naudojo perdirbtus, hieroglifais dengtus akmens blokus iš buvusių faraonų šventyklų. Papuošimus bažnyčioms gamino vietiniai meistrai. Jie buvo sukurti įvairių formų kryžių pavidalu. Be to, ant seniausių Faraso bažnyčių sienų buvo surasti senovės Merojės ir egiptiečių simboliai: liūtas, ankhas, kuriame krikščionys matė kryžiaus ženklą, lotoso gėlė. Visa tai eksponuojama IV galerijos salėje. Šioje salėje eksponuojamos ir freskos. thumb|150 px|left|Šv. Ona. Freska iš [[Farasas|Faraso bažnyčios]] thumb|150 px|right|Epitafija vyskupui Ignatijui Faraso galerijos V salėje eksponuojami objektai, susiję su Faraso vyskupų laidojimais: epitafijos, indai vandeniui, krūtinės kryžiai, su kuriais buvo palaidoti vyskupai. Daugiausia daiktų rasta laidojimo kamerose ar antkapinių konstrukcijų vietose. Šešiolika Faraso vyskupų buvo palaidoti netoli šventyklos ar jos viduje. Informacija apie mirusiojo tapatybę užfiksuota epitafijų tekstuose. Daugelyje epitafijų išgraviruotos maldos už išvykusius. Salėje eksponuojamos vyskupams Ignacijui, Matui ir Steponui skirtos epitafijos.
Nikola Radičević
Nikola Radičevičius (, 1994 m. balandžio 25 d.) – Serbijos krepšininkas, įžaidėjas.
Varšuvos nacionalinis muziejus
Faraso galerija
VI salė savo pobūdžiu primena Faraso bazilikos interjerą. Skersinėmis arkomis atskirtos papildomos patalpos, kuriose yra freskos, išdėstytos taip pat, kaip ir bazilikoje. Šiame kambaryje dauguma paveikslų yra iš šventyklos šiaurinės navos vestibiulio, altoriaus ir koplyčių, besiribojusių su pietine siena. Viena freska datuojama VII-XIV a. Joje al secco technika pateikti kristologiniai ir mariologiniai motyvai, taip pat angelų ir archangelų, šventųjų, vyskupų ir karalių atvaizdai.
Nikola Radičević
Krepšinio mokėsi Belgardo „Partizan“ jaunimo sistemoje. Profesionalo karjerą pradėjo 2012 m. pasirašęs sutartį su „Sevilijos“ klubu (pagrindinėje jo sudėtyje nuolatos žaidė nuo 2014–2015 m. sezono). Vėliau žaidė „Crvena zvezdoje“, kituose Ispanijos, Italijos, Graikijos klubuose, bet ilgam niekur neužsilaikė. 2021 m. tapo Panevėžio „Lietkabelio“ žaidėju.
Varšuvos nacionalinis muziejus
Faraso galerija
Daugiausia kasinėjimų metu rastų radinių yra keramika. Didžioji dauguma keramikos dirbinių, rastų Lenkijos archeologų ekspedicijos metu Nubijoje, yra kilę iš krikščioniškojo laikotarpio. Farasas buvo svarbus Šiaurės Nubijos masinės keramikos gamybos centras. Ekspozicijoje yra ir koptų bei ankstesnių laikotarpių keramikos objektų. Jie buvo rasti regione netoli ketvirtojo Nilo slenksčio.
Viduramžių meno galerija
thumb|150 px|left|Madona iš [[Vroclavas|Vroclavo, apie 1390 m.]] thumb|200 px|right|„Grudziondzo poliptikas” Viduramžių meno kolekcijos eksponuojamos kardinolo Stepono Višinskio galerijoje. Čia yra nuo V iki XVI amžiaus pradžios datuotų paveikslų ir skulptūrų. Daugelis eksponatų reprezentuoja gotikos stilių. Tai daugiausia skulptūros ir tapybos darbai. Kai kurie iš jų kilę iš Lenkijai po II pasaulinio karo atitekusių Vokietijos miestų protestantų bažnyčių (daugiausia Silezijos ir Pomeranijos) ir muziejų. Seniausi darbai yra metalo ir juvelyriniai dirbiniai iš V a. Romanikos kūrinių grupę atstovauja akmens skulptūros ir medinė Madona iš Oloboko, datuojama XII a. II p.
Nikola Radičević
2015 m. NBA naujokų biržos antrajame rate 57-uoju šaukimu pakviestas Denverio „Nuggets“ (už šią komandą žaidė 2017 m. NBA vasaros lygoje), 2020 m. teisės į jį perduotos Detroito „Pistons“.
Nikola Radičevičius su Serbijos jaunimo rinktinėmis dalyvavo 2009 ir 2010 m. U-16 Europos, 2010 m. U-17 pasaulio, 2011 ir 2012 m. U-18 Europos čempionatuose.
Varšuvos nacionalinis muziejus
Viduramžių meno galerija
Ankstyvosios gotikos pavyzdžiai iš Silezijos – Vroclavo bažnyčios vyskupo koplytstulpis, „Liubionžo pieta“ ir kt. Vertingi gotikos pavyzdžiai iš XIV amžiaus antrosios pusės yra du Vroclavo Šv. Elžbietos bažnyčios poliptikai, Krapovo koplyčios reljefų ir plastikinių figūrų rinkinys, apimantis scenas nuo paskutinės vakarienės iki kryžiaus nešimo. Vertinga Madonos iš Vroclavo skulptūra, taip pat Šv. Kotrynos skulptūra, „Grudziondzo poliptikas". Čia eksponuojama ir paveikslų serija iš Šv. Jadvygos gyvenimo, pastatytas Vroclavo Bernardinų bažnyčios altoriaus retabulas.
Olandijos meno pavyzdžiai yra Vilhelmo iš Acheno ir meistro Martyno sukurtas Šv. Barboros altorius, Vroclavo Šv. Marijos Magdalenos bažnyčios Šv. Luko paveikslas, Jokūbo Beinharto tapytojų gildijos Gdansko Švč. Mergelės Marijos bažnyčios Jeruzalės altoriaus retabulas. XV a. Gdansko Pomeranijos meną reprezentuoja Vinterfeldų diptikas ir Gdansko parapijos bažnyčios altoriaus retabulas, pagamintas Nyderlanduose.
Vertingas kūrinys taip pat yra Hamburgo Šv. Marijos katedros, sunaikintos XIX amžiuje, altoriaus retabulas su Abzolono Štumės paveikslais. Galerijos pabaigoje pristatomi gotikos ir renesanso kūriniai, įskaitant Krokuvoje pagamintą „Plavno triptiką", kuriame pavaizduotos scenos iš šv. Stanislovo gyvenimo ir kankinystės.
thumb|150 px|right|[[Lozorius|Lozoriaus pakilimas (autorius Karelas Fabricijus, paveikslas eksponuojamas Senųjų meistrų galerijoje)]]
Rytų meno galerija
1971 m. kaip atskiras muziejaus skyrius buvo įkurtas Azijos šalių dailės skyrius. Šiuo metu Rytų meno kolekcijoje yra daugiau kaip 7000 eksponatų. Tai yra antra pagal dydį Rytų meno objektų kolekcija Lenkijoje (didžiausia kolekcija yra Krokuvos nacionaliniame muziejuje).
Tarp vertingiausių eksponatų – Kinijos porcelianas iš Mingų ir Čingų dinastijų, keramika, papuošta kobalto mėlyna spalva iš Juan ir Mingo dinastijų, paveikslai iš XIV – XVII amžiaus, XX amžiaus medžio raižiniai, japonų keramika, pvz., imari porcelianas (XVIII a.), fajanso indai (XIX a.); ukiyo-e medžio raižiniai (XVIII – XIX a.), tapyba, samurajų kardai; musulmonų menas, įskaitant arabų (VIII – XII a.), persų (XII – XIII a.), turkų (XVI – XVII a.) keramiką; stiklo kolekcija (VIII – X a.), persų ir turkų audinių kolekcija, rankraščių kolekcija, metalo, akmens, odos, medžio dirbiniai, Indijos ir budizmo menas, įskaitant bronzos skulptūras (XVIII – XIX a.), indų rankraščiai, užrašyti ant bambuko, nedidelės Vietnamo, Korėjos ir Mongolijos meno kolekcijos.
XIX a. - XX a. pradžios meno galerija
thumb|200 px|left|XIX a. meno galerija Devyniose Nacionalinio Varšuvos muziejaus salėse eksponuojama 1992 m. atidaryta XVI – XX a. pradžios (iki 1914 m.) paveikslų paroda. Muziejuje yra miniatiūrų ekspozicija. Šiuo metu priskaičiuojama daugiau kaip 1000 miniatiūrų, sukurtų nuo XVIII a. vidurio iki XX a. pradžios.
Taip pat eksponuojami lenkų piešinių ir grafikos rinkiniai. Piešinių ekspozicijoje yra daugiau kaip 50 000 objektų: tai eskizai, akvarelės ir piešiniai bei apie 1500 architektūrinių kūrinių. Grafikos kabinete yra daugiau kaip 60 000 graviūrų. Kolekciją sudaro darbai nuo XVI a. iki XX a. pradžios. Joje kaupiami dailininkų grafikos darbai ir piešiniai, įskaitant Felikso Jasienskio, Leono Vyczolkovskio, Jozefo Pankievičiaus, Bernardo Beloto, Marcelio Baciarelo, Jano Matejkos, Julijaus Kosako, Stanislavo Vyspianskio ir Juliano Falato darbus. XIX a. dailės galerijoje eksponuojamas vienas didžiausių drobės paveikslų Lenkijoje – Jano Matejkos „Žalgirio mūšis“.
Muziejuje pristatoma šiuolaikinio užsienio meno kolekcijos, Europos tapybos galerija, Šiuolaikinės grafikos ir piešinių galerija. Šiandieninės 85 000 grafikos ir 15 000 piešinių kolekcijos pagrindas buvo 90 piešinių, 1883 m. nupirktų iš Jano Jundzilo, ir 101 piešinys, 1908 m. muziejui padovanotas kun. Jozefo Mrozovskio. Kolekcija apima europinius kūrinius nuo XIII iki XX amžiaus, sukurtus naudojant įvairias technikas, pradedant nuo iliuminacijų pergamente, baigiant medžio graviūromis, įvairių tipų atspaudais ir ištisų kūrinių albumais.
Antrame aukšte esanti Senųjų meistrų galerija 2016 m. buvo sudaryta iš buvusios Dekoratyvaus meno galerijos, Senosios Europos tapybos galerijos ir Senosios Lenkijos bei Europos portretų galerijos. Čia sujungtos vaizduojamojo meno rūšys – tapyba, skulptūra, piešiniai ir atspaudai. thumb|center|691x691px|[[Jan Matejko|Jano Matejkos „Žalgirio mūšis“]]
Šiuolaikinių meno galerija bei kiti muziejaus rinkiniai
Šiuolaikinio meno kolekcijos yra vienos didžiausių Lenkijoje. Tai 1920 m. ir 1930 m. laikotarpio paveikslai, skulptūros, atspaudai ir piešiniai, lenkų avangardo filmai, nuotraukos, fotomontažai kartu su atrinktais devintojo dešimtmečio kūriniais, paskutinių keturiasdešimties metų vaizdo medžiaga ir spektakliai.
Informacija apie pasirinktus objektus prieinama per mobiliąsias programas, pasirinktus darbus vizualizuoja ir aprašo galerijos kuratorius.
Šiuolaikinio meno ekspozicijoje yra Grafikos ir šiuolaikinių piešinių galerija, įkurta 1982 m. Kolekcijos pagrindas yra 1905–1936 m. lenkų grafikos kolekcija. Šiuo metu joje yra apie 43 000 kūrinių. Galerija apima lenkų piešinių, lenkų grafikos kolekcijas, šiuolaikinių knygų kolekciją, užsienio piešinius bei grafiką, meninės dokumentacijos kolekciją. Čia eksponuojami Stanislavo Ignacijaus Vitkevičiaus, Vladislavo Skoczylaso, Stepono Mroževskio, Bronislavo Voitecho Linke, Marko Šagalo, Ernesto Liudviko Kirchnerio, Makso Ernsto, Joano Miro, Pablo Pikaso, Hanso Teodoro Richterio kūriniai.
Muziejuje saugomos dekoratyvinio meno kolekcijos bei yra Lenkijos dekoratyvinių menų galerija. Dekoratyvinis menas muziejuje 1996 m. išskirtas į atskirą sekciją. Jį sudaro audiniai, keramika ir stiklas, baldai, auksakalių ir metalo skulptorių darbai bei kt. Kolekcijos pagrindas buvo daugiau kaip 400 kalvių ir šaltkalvių gaminių kolekcija, kurią 1901 m. muziejui padovanojo Romas Ševšykovskis.
Europos dekoratyvinių menų galerijoje eksponuojami įvairių rūšių audiniai, žvakidės, indai, puodeliai, porcelianinės (ir kitos) figūros.
1921 m. Varšuvos nacionalinis muziejus iš Vladislavo Semerau-Siemianovskio gavo 30 000 senovinių monetų kolekciją. Ši kolekcija tapo monetų ir medalių skyriaus, kuriame šiandien yra daugiau kaip 250 000 eksponatų, pagrindu. Medalių ir monetų ekspozicija padalinta į septynias dalis: senovės monetų, viduramžių Lenkijos ir užsienio monetų skyrių, popierinių pinigų skyrių, Lenkų ir užsienio medalių skyrių, faleristikos skyrių ir sfragistikos (herbų) skyrių.
Kolekcijos
Varšuvos nacionalinio muziejaus kolekcijose yra apie 830 000 Lenkijos ir užsienio dailės eksponatų, apimančių periodą nuo antikos iki šių dienų, tai: paveikslai, skulptūros, piešiniai, graviūros, nuotraukos ir monetos, taip pat taikomosios dailės ir dizaino objektai.
Senovės ir Rytų krikščioniškojo meno kolekcijoje priskaičiuojama apie 24 000 eksponatų. Tai didžiausia ir svarbiausia šios tematikos kolekcija Lenkijoje. Faraso krikščionių katedros freskų kolekcija ir tapytų graikų vazų kolekcija yra vienos svarbiausių muziejuje. thumb|200 px|left|Admirolo portretas (dail. [[Tintoretas)]] Senosios Europos tapybos kolekcijos, kurią sudaro 3700 paveikslų, ištakos siekia 1862 m. ir Dailės muziejaus įkūrimą, kai Kelne buvo įsigyti 36 italų, olandų ir vokiečių paveikslai iš Johano Peterio Vejerio kolekcijos, tarp kurių buvo ir tokių meistrų, kaip Pinturikjo, Kornelio van Harlemo, Jakobo Jordanso darbai. Kolekcija vėliau išplėsta. Vertinga įsigyta Pietro Fiorentinio paveikslų kolekcija, 1858 m. padovanota Dailės mokyklai Varšuvoje, o 1879 m. atiduota muziejui. Kolekcija buvo išplėsta, įsigijus paveikslus iš Vojciecho Kolasinskio kolekcijos 1877–1896 m. ir pagal Kipro Lachnickio testamentą 1906 m., įskaitant Pieterio de Kempenerio kūrinį „Kristaus nuplakimas“, Pjero Frančesko Molos „Išvarymas iš rojaus“ ir Žano Augusto Dominyko Engro „Akademinės studijos“.
1935 m. muziejus įsigijo didelę Jano Poplavskio kolekciją, įskaitant Tintoreto paveikslą „Admirolo portretas“. 1961 m. įsigijo Gabrielos Zapolskos kolekciją su keletu Paulo Serusiero paveikslų. Lenkų modernaus meno kolekcija papildyta dailininkų darbais iš užsienio: 1959 m. buvo įsigytas Marselio Gromero tapytas Tadeušo Makovskio portretas, 1979 m. – Art Deco stiliaus tapytojos Tamaros de Lempickos paveikslas „Lassitude“. Muziejuje taip pat eksponuojami kitų žinomų Europos tapytojų, tokių kaip Rembranto, Sandro Botičelio, Luko Kranacho Vyresniojo, Renuaro, Gustavo Kurbė, Angelikos Kaufman, Luko Džordano, Joso van Klevo, Jano Breigelio Vyresniojo, Davido Tenirso jaunesniojo ir Gasparo Traversi, darbai.
Viršutiniame aukšte didelėje galerijoje eksponuojami XIX amžiaus Lenkijos istorijos paveikslai, iš kurių daugelis yra gerai žinomi lenkams. Juose pavaizduoti nacionaliniai įvykiai iš tautos istorijos.
Biblioteka
Varšuvos nacionalinio muziejaus biblioteka buvo įkurta 1916 m., nors jau 1911 m. muziejus gavo knygų apie meno istoriją ir muziejininkystę kolekciją, kuri anksčiau priklausė Leopoldui Meyetui. Biblioteka padalinta į skyrius: specialiosios kolekcijos (antikvarinių spaudinių ir kartografijos kolekcija), Naujų knygų skyrius (išleistos po 1800 m.) ir Žurnalų bei kalendorių skyrius. Viena iš svarbiausių bibliotekoje saugomų knygų yra „De rerevolutionibus orbium coelestrium“; Mikalojaus Koperniko „Libri VI“.
Padaliniai
thumb|200 px|right|Varšuvos nacionalinio muziejaus padalinys – rūmai-muziejus Didžiajame Otvocke Varšuvos nacionalinio muziejaus padalinys Neboruve ir Arkadijoje įkurtas 1945 m. Jį sudaro Radvilų rūmai Neboruve su aplinkiniais sodais bei romantiškasis Elenos Radvilienės-Pšesdeckos Arkadijos parkas. Tai XVII – XIX amžių rūmų rezidencijos muziejus, taip pat sodai, prižiūrimi prancūzų (taisyklingu) ir anglišku (sentimentaliai romantišku) stiliumi. 1945 m. Neboruvo rūmuose ir netoliese esančiame Medžioklės paviljone buvo įkurtas Kūrybinio darbo centras, kuriame gali kurti menininkai bei dirbti mokslininkai.