cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mažeikių spaustuvė
Istorija
1913–1914 m. Mažeikiuose veikė pirmoji Ch. Slonimskio spaustuvė. Spausdino mėgėjų spektaklių programas lietuvių ir rusų kalba, reklaminius skelbimus, etiketes. 1913–1914 m. taip pat veikė spaustuvė ir litografija, kurios priklausė E. Levinui. Spausdino blankus, skelbimus, vizitines korteles. 1923–1937 m. Mažeikiuose išėjo spausdinti ir šapirografuoti 44 pavadinimų laikraščiai. 1930–1935 m. pogrindinė komunistų organizacija nelegaliai spausdino atsišaukimus. Nuo 1934 m. nereguliariai ėjo Mažeikių apskrities komunistų laikraštis „Žemaitijos tiesa“, spausdintas Raudonojo fronto ir kt. spaustuvėse.
1976 m. Mažeikių spaustuvė tapo Šiaulių „Titnago“ spaustuvės skyriumi. Nuo 1989 m. ji vadinosi valstybine Mažeikių spaustuvė, o nuo 1995 m. – UAB „Santarvės“ laikraščio spaustuvė, dab. V. Mačernio TŪB „Meškinas“. Ji spausdina blankus, etiketes, smulkius spaudinius.
Pirmo laipsnio viršila
thumb|right|100px|TSRS laivyno pirmo laipsnio viršilos antpetis thumb|left|100px|Rusijos Federacijos laivyno pirmo laipsnio viršilos antpetis Pirmo laipsnio viršila  – TSRS ir Rusijos Federacijos karinio jūrų laivyno karinis laipsnis, vyresnis už antro laipsnio viršilą ir jaunesnis už vyriausiąjį viršilą. Laipsnis atitinka Rusijos armijos seržantą.
Gvardijos pirmo laipsnio viršila (гвардии старшина первой статьи) vadinami pirmo laipsnio viršilos, tarnaujantys gvardijos laivuose. Atsargoje esantis jūrininkai, turintis šį laipsnį, vadinamas atsargos pirmo laipsnio viršila (главный старшина запаса первой статьи).
Bizdukas
Bizdukas arba Bezdukas – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Elektrėnų. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,17 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 91,9 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję ir gausiai apaugę krūmynais ir medžiais. Aplinkui auga miškelis. Pelkės vakaruose prateka Pakriokšnio upelis link Elektrėnų marių. Ežeras labai užžėlęs vandens augalija, baigiantis užakti.
Turinas
Turinas  – miestas šiaurės vakarų Italijoje, Turino provincijos ir Pjemonto regiono sostinė.
Išsidėstęs prie Po ir Dora Riparia upių santakos. Tai didelis kultūros ir pramonės centras, gaminami automobiliai (FIAT), odos ir gumos gaminiai, apranga ir plastmasė. Dauguma žymių pastatų yra XVII–XVIII amžiaus (išskyrus San Giovanni Battista katedrą, XV a.), čia darbavosi baroko architektai Guarino Guarini ir Filippo Juvarra. Yra karališkieji rūmai (Armeria Reale), ginklų muziejus; Palazzo Madama rūmai su senovės meno muziejumi; Karinjano rūmai (Palazzo Carignano); mokslų akademija. Turino universitetas – miesto intelektualinis centras – įkurtas 1404 m.; Turino Egipto muziejus.
Turine, Karališkųjų rūmų koplyčioje yra pagrindinė krikščionybės relikvija – garsioji Turino drobulė laikoma Jėzaus Kristaus įkape, į kurią ne kartą buvo kėsintasi.
Miestą aptarnauja 15 km nuo Turino esantis oro uostas.
Turine vyko ‎‎2006 m. žiemos olimpinės žaidynės; 2021 - 2025 m. vyks teniso ‎‎ATP finalai‎‎ ir 2022 m. ‎‎Eurovizijos dainų konkursas‎‎.‎
Istorija
Imperatoriaus Augusto laikais tai buvo romėnų kolonija. VI-VII a. buvo langobardų kunigaikštystės centras. Nuo VIII a. pabaigos tapo Frankų valstybės dalimi. XIII a. miestą užėmė Savojos grafystė. 1563–1720 m. buvo Savojos hercogystės sostinė, 1720–1861 m. (su pertraukomis) – Sardinijos karalystės, 1861–1865 m. Italijos karalystės sostinė. XIX a. labai išplėtota pramonė. 1911 m. čia vyko Pasaulinė paroda. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, nuo 1943 m. iki 1945 m. gegužės, miestą buvo užėmęs Vermachtas.
Sportas
thumb|left|200px|Supergos bazilika, į kurią [[1949 m. gegužės 4 d. atsitrenkęs katastrofą patyrė Torino futbolo komandą skraidinęs lėktuvas.]]
1892 m. Turino mieste buvo įkurtas tarptautinė irklavimo federacija (FISA).
1979–1980 m. sezone vietinė CUS Torino tinklinio komanda laimėjo Europos tinklinio taurę. Šis klubas tapo pirmuoju klubu iš vakarų Europos, pasiekusiu tokį rezultatą. Po kelerių metų klubas buvo išformuotas dėl finansinių sunkumų.
2006 m. vasario 10-26 dienomis Turine vyko XX žiemos olimpinės žaidynės.
Futbolas
Turinas žinomas dėl dviejų futbolo klubų – Juventus FC (įkurto 1897 m.) ir Torino FC (įkurto 1906 m.). Juventus klubas yra vienas sėkmingiausių ne tik Italijoje, bet ir visame pasaulyje. Abu futbolo klubai iki 2006 m. žaidė didžiausiame miesto stadione Stadio delle Alpi. Vėliau abu futbolo klubai žaidė Olimpiniame Turino stadione. Nuo 2011 m. Juventus klubas žaidžia nuosavame Juventus Stadium stadione, o Torino liko vienintelė Olimpinio stadiono šeimininkė. Anksčiau miestą yra atstovavę FC Torinese, Internazionale FC Torino, RS Ginnastica Torino futbolo klubai.
Turine 1934 m. vyko II pasaulio futbolo čempionatas, 1980 m. – VI Europos futbolo čempionatas, o 1990 m. – XIV pasaulio futbolo čempionatas.
1949 m. Italiją sukrėtė didelė sporto nelaimė – gegužės 4 d. į netoli Turino esančią Supergos baziliką ant kalvos rėžėsi lėktuvas, skraidinęs visą Torino futbolo klubo komandą (tuo metu ji buvo laikoma viena pagrindinių Italijos komandų ir buvo vadinama Grande Torino). Lėktuvu skrido 31 žmogus ir visi jie žuvo dėl blogo matomumo įvykusioje katastrofoje.
Šilalės naftos telkinys
miniatiūra|250px|right|Naftos gavybos aikštelė
Šilalės naftos telkinys – eksploatuojamas naftos telkinys Rietavo licenciniame plote, Šilutės rajone, Stemplių kaime (Švėkšnos sen.). Pirmasis naftos gavybos gręžinys „Šilalė 1“ Stemplėse išgręžtas 2007 m.
Naftos gavyba
Naftos gavybos aikštelėje „Šilalė-1“ pastatyti technologiniai įrenginiai iš naftos fluido atskirti naftai: vienas trijų fazių separatorius, viena talpykla vandens sūrymui (50 m³ talpos) ir viena (50 m³ talpos) talpykla naftai, dujų utilizavimo įrenginiai. Atskirtų naftos dujų deginimas vyksta pastatytame vertikaliame fakele. Sukaupta nafta išvežama naftovežiais, juos užpildant autocisternų pakrovimo aikštelėje. Didelės mineralizacijos vanduo, t. y. kalcio-natrio chloridinis sūrymas, siurbliu pakraunamas į autocisternas ir išvežamas į UAB „Minijos nafta“ naftos telkiniuose specialiai įrengtas aikšteles, kur aukšto spaudimo siurbliais per injekcinius gręžinius „Vilkyčiai-6, „Vilkyčiai-10“, „Diegliai-7“, „Pietų Šiūpariai-5“ grąžinamas (utilizuojamas) į kambro horizontą.
Aikštelėje „Šilalė-1“ naujų naftos gręžinių įrengimo nenumatoma. Planuojama naftos gavyba „Šilalė-5“ aikštelėje, kurioje 2013 m. įrengtas tik paieškinis naftos gręžinys ir vykdoma bandomoji naftos gavyba iš 2000 m. gylio. Bandomosios gavybos metu iš gręžinio išgautas naftos fluidas antžeminiu vamzdynu nuvedamas perdirbimui į už 580 m esančios aikštelės „Šilalė-1“ technologinius įrenginius. Naftos gręžinio „Šilalė-5“ aikštelėje yra planuojama įrengti dar tris naftos gavybos gręžinius „Šilalė-6“, „Šilalė-7“ ir „Šilalė-8“, iš kurių išgautas naftos fluidas taip pat vamzdynu būtų nuvedamas į „Šilalė-1“ aikštelę. Aikštelėje „Šilalė-5“ planuojama naftos gavyba numatoma iki 13 m³/dieną, 4745 m³ per metus.
Duomenys apie naftos telkinį
Pagal Lietuvos geologijos tarnybos Naudingųjų iškasenų telkinių žemėlapio duomenis:
Uzinas
Uzinas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, apie 4 km į pietus nuo Šimonių, Šimonių girioje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,23 km, plotis – iki 0,045 km. Altitudė 95,9 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję. Ežeriukas baigiantis užakti. Šiaurėje išteka upelis (Pelyšos intakas, Šventosios upės baseinas).
Vandenvardis Ùzinas laikomas sėliškos kilmės ir siejamas su judėjimo reikšme (< „banguoti; sujudęs, neramus“).
Morkūnų piliakalnis
Morkūnų piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas ; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AV1850; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A692P) ir gyvenvietė Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Morkūnų, Dusetų seniūnija. Pasiekiamas keliu Aviliai – Dusetos Morkūnuose pasukus per laukus į kairę pietuosna, už 300 m.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, anksčiau iš visų pusių apjuostoje pelkės. Aikštelė apvali, 12 m skersmens, 0,5 m iškiliu viduriu. Pietryčių ir pietvakarių šlaituose, 2-4 m žemiau aikštelės yra trikampė 12 m ilgio terasa. Šlaitai nuolaidūs, 7-8 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja.
Tyrimai
1949 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Hirakata
Hirakata  – miestas Japonijoje, Osakos prefektūroje, netoli sienos su Naros ir Kioto prefektūromis. Miestas žinomas dėl chrizantemų lėlių parodos ir Hirakatos pramogų parko, kuriame yra penki linksmieji kalneliai.
Miesto plotas 65,07 km², 2003 m. jame gyveno 404 884 žmonės, o gyventojų tankis buvo 6 222,28 gyv./km².
Istorija
Miestas įkurtas 1947 m. rugpjūčio 1 d., o 2001 m. balandžio 1 d. tapo Japonijos specialiuoju miestu.
Kubros valsčius
Kubros valsčius  – XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje egzistavęs valsčius Kolno apskrityje, Lomžos gubernijoje. Valsčiaus centras buvo Nova Kubra kaimas. 1921 m. buvusios valsčiaus vietoje įkurtas Pžitulų valsčius.
SC 1903 Weimar
Veimaro SC – Vokietijos futbolo klubas iš Veimaro.
Mantvydžiai
Mantvydžiai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Žemalės.
Istorija
Kaimas minimas nuo 1661 m.
Helles
right|miniatiūra|Klasikinis helles bavariškame (1 l) bokale
Miunchene išsiskiria septynios tradicinės helles rūšys – Augustiner Bräu, Giesinger, Hacker-Pschorr, Hofbräu, Löwenbräu, Spaten, Weihenstephaner.
Georgijus Lvovas
Georgijus Lvovas (, 1861 m. lapkričio 2 d. Dresdene – 1925 m. kovo 7 d. Paryžiuje) – Rusijos valstybės veikėjas, pirmasis Rusijos Laikinosios vyriausybės ministras pirmininkas.
Biografija
Gimė kunigaikščio Jevgenijaus Lvovo šeimoje, Drezdene. Netrukus po Georgijaus gimimo, šeima pervažiavo į Tulos guberniją. Baigęs privačią Maskvos Polivanovo gimnaziją įstojo į Maskvos universitetą. 1885 m. baigė Maskvos universiteto Teisės fakultetą. Dirbo Tulos gubernijos teismuose ir žemietijoje (zemstvoje). Rusijos ir Japonijos karo metu organizavo paramą Rusijos kariuomenei. Nuo 1905 m. kadetų partijos narys. Buvo išrinktas į pirmąją Rusijos Valstybės Dūmą. Rėmė persikeliančius į Sibirą ir Tolimuosius Rytus asmenis. Pirmojo pasaulinio karo metu vadovavo Žemietijų ir miestų sąjungų jungtiniam komitetui, kuris rėmė kariuomenės aprūpinimą. 1917 m. kovo 15 d. imperatorius jį paskyrė Rusijos Laikinosios vyriausybės ministru pirmininku, o kovo 23 d. tapo ir vidaus reikalų ministru. Liepos 21 d., po masinių bolševikų organizuotų neramumų, atsistatydino iš visų pareigų. Naujuoju Laikinosios vyriausybės vadovu tapo Aleksandras Kerenskis. Po Spalio perversmo G. Lvovas apsigyveno Tiumenėje. 1918 m. žiemą bolševikų buvo suimtas, pervežtas į Jekaterinburgą, kur netrukus pasirašius pasižadėjimą neišvykti, buvo paleistas. Tačiau G. Lvovas pasitraukė į Čekoslovakų korpuso užimtą Omską, kuriame veikė Laikinoji Sibiro vyriausybė. Ji G. Lvovui pavedė susitikti su JAV prezidentu V. Vilsonu ir derėtis dėl pagalbos su bolševikais kovojantiems baltiesiems. 1918 m. spalį nuvykęs į JAV, G. Lvovas turėjo grįžti į Paryžių, kuriame prasidėjo Taikos konferencija. Nuo 1918 m. iki 1920 m. vadovavo Rusijos politiniam pasitarimui, organizacijai rėmusiai baltųjų judėjimą. Dirbo amatininko darbus, parašė atsiminimus. Palaidotas Paryžiaus rusų kapinėse Sainte-Geneviève-des-Bois.
Biomasė (biologija)
Biomasė ( 'gyvybė' + masė) – vienos organizmų rūšies, rūšių grupės ar visos bendrijos individų masė, tenkanti ploto ar tūrio vienetui. Biomasė dažniausiai reiškiama g/m², kg/ha, t/ha drėgnų ar sausų medžiagų.
Biomasės rūšys
Augalų biomasė vadinama fitomasė, gyvūnų - zoomasė.
Antžeminėse bendrijose (miškas, stepė, tundra) augalų biomasė gerokai didesnė už augalėdžių gyvūnų biomasę, o ši - už plėšriųjų gyvūnų biomasę.
Didžiausia ir plačiausiai panaudojama yra miškų biomasė (iki 300-500 t/ha). Didžiausią miškų biomasės dalį sunaudoja statybos pramonė ir energetika. Mikroorganizmų (bakterijos, mikromicetai) biomasė produktyviuose miškuose siekia keletą t/ha, o dirvožemio faunos (sliekai, nematodai, erkės) biomasė didesnė už kitų sausumos gyvūnų biomasę. Vandens augalų biomasė nedidelė, neretai mažesnė už ja mintančių gyvūnų biomasę. Didžiausia yra stambiųjų dumblių ir dugno gyvūnų (bentoso) biomasė jūrų litoralėje ir sublitorale.
Visa Žemės biomasė vertinama 75 mlrd. tonų, tačiau tai sudaro tik 0,000 000 001 26 % visos Žemės masės. Žmonių biomasė sudaro apie 400 mln. t.
Galvinis vikšris
Galvinis vikšris (Juncus capitatus) – vikšrinių (Juncaceae) šeimos vikšrių (Juncus) genties augalų rūšis, paplitusi Europoje, Šiaurės Afrikoje, Šiaurės Amerikoje.
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje galvinis vikšris nuo 1981 m. įrašytas į Saugomų augalų rūšių sąrašus.
Ankstesnės radavietės nustatytos pietiniuose rajonuose, vėliau šių augalų aptikta Skuodo, Klaipėdos, Jonavos, Trakų rajonuose. Buvusi gausi populiacija pajūrio smėlynų keliukuose ir ties Šaipiais (Klaipėdos raj.) beveik sunykusi – ją baigia išstumti susiverianti daugiamečių psamofitų velėna. Grėsmę kelia mažėjantis lauko keliukų tinklas sausinamuose ir išlyginamuose laukuose, pasėlių priežiūrai taikomos pažangios technologijos.
Kalvarijos savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Kalvarijos savivaldybės taryba – Kalvarijos savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Peruvinis adiantas
Peruvinis adiantas (Adiantum peruvianum) – adiantų (Adiantum) genties induotinis augalas. Auga Pietų Amerikoje, Andų priekalnėse.
Stiebai juodi, sudėtinių lapų lapeliai dideli.
Bliūdukas
Bliūdukas – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Vievio, Vievio ežero pietinėje pakrantėje. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,13 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 112,5 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę krūmynais ir medžiais. Aplinkui plyti pievos, į vakarus už 0,11 km telkšo Vievio ežeras. Bliūduko ežero vandens perteklius šiaurėje per pelkę nuteka į Vievio ežerą. Šalia įsikūręs Šadubalio kaimas.
Biržų miesto seniūnija
Biržų miesto seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Biržų rajono savivaldybėje, apimantis Biržų miestą.
Istorija
LDK Biržų seniūnija minima XVI a.
XXI a. pradžioje seniūnija veikė adresu Rotušės g. 25.
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigta 10 seniūnaitijų:
Zdrojė (Čarna Bialostockos valsčius)
Zdrojė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Schwarzbier
thumb|Köstritzer, viena garsiausių vokiško Schwarzbier rūšių
Schwarzbier (vokiškai juodasis alus) – iš Vokietijos kilusi lager tipo (apatinės fermentacijos) alaus rūšis, pasižyminti nepermatoma juoda spalva bei stipriu, šokoladą primenančiu skoniu. Alkoholio tūris paprastai svyruoja tarp 4,8-8 %.
Šis alus savo juodą spalvą įgauna nuo tamsiojo salyklo, kuris, savo ruožtu, tokią spalvą įgyja skrudinimo metu.
Rytinėje Vokietijos dalyje iki šiol gaminama daugybė juodojo alaus variantų. Šis alus patiekiamas kartu su juoda duona ir sūriu, gerai tinka prie marinuotos mėsos.
Reino konfederacija
Reino konfederacija (pranc. Confédération du Rhin, ) buvo Napoleono Bonaparto spaudimu 1806 m. Paryžiuje sudaryta Vokietijos kunigaikščių, kurie išstojo iš Šventosios Romos imperijos, sąjunga.
Susidarymas
thumb|200px|left|Reino konfederacija 1807 m. Po Reino konfederacijos sudarymo akto pasirašymo 1806 m. liepos 12 d. iš Šventosios Romos imperijos išstojo ir konfederaciją sudarė 16 pietų ir vakarų Vokietijos valstybių, konfederacijos „protektoriumi“ paskelbtas Napoleonas Bonapartas. Po kelių dienų Šventosios Romos imperijos imperatorius Francas II, kuris jau 1804 m. pasiskelbė Austrijos imperatoriumi, paskelbė apie Šventosios Romos imperijos paleidimą. Tai jis padarė po Napoleono ultimatumo.
Plėtra
Per kelerius kitus metus prie Reino konfederacijos prisijungė dar 23 vokiečių valstybės. Į Reino konfederaciją nestojo tik Austrija, Prūsija, Danijai priklausantis Holšteinas ir Švedijai priklausanti Pomeranija. Iš esmės Reino konfederacija buvo karinė sąjunga, t. y. jos nariai įsipareigojo remti Prancūziją didelėmis karinėmis pajėgomis. Už tai daugeliui jų buvo pakeltas statusas – Badenas, Hesenas, Klevė ir Bergas tapo didžiosiomis kunigaikštystėmis, Viurtembergas ir Bavarija – karalystėmis, be to, kai kurioms iš vokiečių valstybių padidinta teritorija, prijungiant mažesniąsias valstybėles. Pagal Reino konfederacijos aktą Reino konfederacijoje turėjo būti sukurtos ir bendros valdymo struktūros, tačiau ši idėja greitai žlugo, nes (ypač didesniosios) konfederacijos valstybės siekė neriboto suvereniteto. Nebuvo sušauktas ir konfederacijos bundestagas.
Po Prūsijos pralaimėjimo kare su Prancūzija 1806 m. prie konfederacijos prisijungė daug vidurio ir šiaurės Vokietijos mažųjų valstybių. Didžiausią apimtį konfederacija buvo pasiekusi 1808 m.: ji apėmė keturias karalystes, penkias didžiąsias kunigaikštystes, trylika hercogysčių, septyniolika kunigaikštysčių ir Hanzos miestus Hamburgą, Liubeką ir Bremeną.
Žlugimas
1810 m. prie Prancūzijos tiesiogiai prijungtos didelės šiaurės Vokietijos teritorijos palei Šiaurės jūrą, kad Prancūzija galėtų geriau kontroliuoti Anglijos kontinentinės blokados vykdymą. 1813 m. po Napoleono pralaimėjimo Tautų mūšyje prie Leipcigo konfederacija žlugo.
Antro laipsnio viršila
thumb|right|100px|TSRS laivyno antro laipsnio viršilos antpetis thumb|left|100px|Rusijos Federacijos laivyno antro laipsnio viršilos antpetis Antro laipsnio viršila  – TSRS ir Rusijos Federacijos karinio jūrų laivyno karinis laipsnis, vyresnis už vyresnįjį jūreivį ir jaunesnis už pirmo laipsnio viršilą. Laipsnis atitinka Rusijos armijos jaunesnįjį seržantą.
Gvardijos antro laipsnio viršila (гвардии старшина второй статьи) vadinami antro laipsnio viršilos, tarnaujantys gvardijos laivuose. Atsargoje esantis jūrininkai, turintis šį laipsnį, vadinamas atsargos antro laipsnio viršila (главный старшина запаса второй статьи).
Bartkai (Palenkės vaivadija)
Bartkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jedvabno valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Jedvabno, apie 28 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 53 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Varležeris (Kupiškio r., Šimonių sen.)
Varležeris – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, Šimonių seniūnijoje, apie 3,5 km į pietus nuo Šimonių, Šimonių girioje. Ežerėlio ilgis iš šiaurės į pietus - 0,06 km, plotis - iki 0,04 km. Altitudė 96,1 m. Krantai žemi, užpelkėję, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežeriukas užankantis. Pietuose išteka upelis į Uzino ežerą (Šventosios upės intako Pelyšos baseinas).
Amano muchafaza
Amano muchafaza arba Asimos („sostinės“) muchafaza  – muchafaza Jordanijos centrinėje dalyje, rytuose ribojasi su Saudo Arabija. Administracinis centras – Amanas.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|250px|Nahijų žemėlapis Muchafaza padalinta į 9 nahijas (skliaustuose – administracinis centras).
Elektroninė cigaretė
'''Elektroninė cigaretė, el. cigaretė, e-cigaretė''' – į cigaretę panašus elektroninis inhaliatorius, kuris išgarina nikotino turintį tirpalą, kuris paskui įkvepiamas. Juo galima vartoti nikotiną kartu neįkvepiant kitų įprastinės cigaretės dūmuose esančių kenksmingų medžiagų.
Naudojimo tikslas
Elektroninė cigaretė sukurta palyginus su įprastine saugesniam nikotino vartojimui ir skirta tiems, kurie jau rūko ir nesugeba mesti. Tačiau nepaisant šio pradinio tikslo, elektroninės cigaretės taip pat masiškai plinta tarp jaunų nerūkančių. Šiam plitimui stabdyti valstybės priima įvairus apribojimus.
Visos elektroninės cigaretės turi nikotino, kuris yra narkotikas, prie kurio priprantama. Bandymai sukurti elektronines cigaretes kuriose nikotino nėra nebuvo sėkmingi nes nikotino poreikis ir yra priežastis dėl kurios rūkoma toji cigaretė. Nikotinas kenksmingas, todėl visai nerūkyti (ar mesti) yra sveikatai saugesnė alternatyva. Paaugliai, širdies problemų turintys žmonės, nėščiosios neturėtų rūkyti nei paprastų, nei elektroninių cigarečių. Tai pripažįsta ir patys tokių cigarečių gamintojai.
Tačiau įprastinėje cigaretėje, degant tabako lapams (iki 800° temperatūroje) susidaro daug kitų labai kenksmingų medžiagų. Ne mažiau kaip 100 iš jų žinomai sukelia vėžį ir širdies ligas. Nikotino poreikiui patenkinti jos nereikalingos, todėl rūkančiam žmogui kuris nesugeba mesti elektroninė cigaretė yra mažiau kenksminga alternatyva. Nikotinas nėra vienintelė su rūkymu susijusių ligų priežastis. Tačiau yra pavojus jog e-cigarečių daroma žala (pirmiausia įtraukiant nerūkančius ir neskatinant iš tiesų mesti) gali viršyti visą jų padidinto saugumo teikiamą naudą.
Istorija
Šiandienines rinkoje išplitusias elektronines cigaretes 2003 m. išrado kinų farmacininkas Hon Lik, kurio tėvas mirė nuo plaučių vėžio dėl rūkymo. Jis sugalvojo kaitinti nikotino ir propilenglikolio tirpalą, sukuriant garus, kuriuos galima įkvėpti ir taip tiekti nikotiną į kraują per plaučius. Šis išradimas padėjo sukurti elektronines cigaretes.
Cigarečių rūšys
Elektroninė cigaretė yra sudaryta iš trijų arba dviejų dalių: maitinimo elemento, kaitiklio ir kapsulės, kurioje yra nikotino tirpalas; arba iš baterijos ir kartomaizerio (kaitiklio kartu su kapsule bei skysčiu).
Cigaretėje gali būti naudojamas arba sintetinis nikotinas, arba tabako lapų ekstraktas kuris nedeginamas, tik pašildomas. Tabako lapuose yra pakankamai nikotino, todėl papildomai pridėti jo nebūtina. Net ir gamintojų abi cigarečių rūšys rekomenduojamos tik suaugusiems rūkoriams, kurie nesugeba mesti.
Pagrindinės dalys
miniatiūra|350px|E-cigaretės sandara
Kaitiklis yra sudarytas iš mažos nichromo vielos ritės, per kurią tekanti elektros srovę iš baterijos šildo skystį, ateinantį iš kapsulės ir jį išgarina. Taip sukuriami dūmus primenantys garai.
Kapsulė – tai nedidelis plastikinis konteineris su angomis kiekviename gale, kuris tarnauja kaip skysčio rezervuaras, bei kandiklis. Jis leidžia skysčiui tekėti į kaitiklį ir po to susidariusius garus nukreipia į vartotojo burną be jokio skysčio pratekėjimo.
Cetynia
Cetynia  – upė rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Kairysis Vakarinio Bugo upės intakas. Teka per Sedlcų aukštumą. Upė teka per šiuos kaimus: Neceč Vlošcianska, Neviadoma, Kupientin Kolonija ir Kupientinas. Taip pat upė teka per Palenkės Sokoluvo miestą.
Elektroninė cigaretė
Pagrindinės dalys
Maitinimo elementas – tai paprastai yra 3,7 voltų įkraunamas ličio jonų akumuliatorius, didžiausia elektroninės cigaretės dalis.
E-skystis – tirpalas, kuris yra dažniausiai sudarytas iš propileno glikolio (PG) arba augalinio glicerino (VG), arba makrogolio 400 (PEG400) bei nikotino. Būna įvairių skonių. Dažnai parduodami buteliukuose arba jau užpildytuose vienkartiniuose kartomaizeriuose. Nikotino koncentracijos žymėjimas priklauso nuo gamintojų. Naudojamas „mg/ml“ ženklinimas, kuris dažnai trumpinamas į paprastą „mg“.
Biodegalai
215px|thumb|Biodegalams gali būti naudojamos cukranendrės 215px|thumb|Biokuras taip pat gaminamas iš [[rapsų aliejus|rapsų aliejaus]]
Mažylis (laikraštis)
Mažylis – mėnraštis ikimokyklinukų tėvams, ėjęs 1991–1995 m. Vilniuje.
Biodegalai
Biodegalai – vienas iš atsinaujinančių energijos šaltinių, biokuras, pagamintas iš biomasės ir naudojamas kaip degalai vidaus degimo, dyzeliniams, Stirlingo ir kituose varikliuose, dažniausiai automobilių transporto reikmėms.
Mažylis (laikraštis)
Istorija
Įsteigė ir leido UAB „Šeima“. Tiražas 1991 m. – 30 000 egz., 1995 m. – 4000 egz.
Biodegalai
Daugiausiai biodegalų (bioetanolio) yra naudojama Brazilijoje ir JAV.
Rūšys
Automobiliuose dažniausiai naudojamos šios biodegalų rūšys: bioetanolis, biodyzelinas, augalinis aliejus, bioalyva.
Bioetanolio gamybai gali būti panaudojamos:
Iki 20 % bioetanolio priemaišos benzine nereikalauja techninių variklio pakeitimų ir nemažina variklio galios. Norint naudoti aukštesnės koncentracijos bioetanolį reikalingi variklio pakeitimai. Bioetanolis yra labiausiai pasaulyje paplitę biodegalai.
Biodyzelinas – augalinio aliejaus esteris, rapsų metilo esteris, rapsų etilo esteris, gaminamas iš augalinio aliejaus ir alkoholio (metanolio arba etanolio). Jį galima naudoti neperdirbant variklio. Šiuo metu lengvųjų automobilių gamintojai nesuteikia garantijos varikliams, naudojantiems gryną biodyzeliną.
Augalinis aliejus naudojamas tik perdirbtuose varikliuose. Neseniai paskelbta apie ketinimus biokurui panaudoti gyvulinius riebalus.
Poveikis
Mažėjant iškastinio kuro rezervams ir brangstant jo gavybai bei gamybai, biokuro panaudojimas transporte suteikia šias teigiamas galimybes:
Tyrimai parodė, kad naudojant aukštos etanolio koncentracijos kurą (pvz., E85, 70–85 % etanolio, plačiai naudojamas Švedijoje, plinta JAV), išskiriama mažiau kancerogeninių medžiagų nei naudojant įprastą kurą, taip pat mažesnės šiltnamio dujų emisijos, tačiau išsiskiria žymiai daugiau acetaldehido, kuris veikimas saulės šviesos išskiria ozoną, kuris savo ruožtu skatina žmogui kenksmingo smogo susidarymą.
CO2 emisijos
Augalai augdami sugeria CO2, šiltnamio efektą sukeliančias dujas. Skaidant biomasę, išsiskiria tik labai nedidelis kiekis CO2, todėl anglies ciklas užsibaigia, o CO2 balansas išlieka neutralus.
Priklausomai nuo konkrečių žemės ūkyje naudojamų auginimo metodų ir naudojamų augalų kultūrų (rapsai, kukurūzai, cukranendrės), biokuro gamybos procese į aplinką išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų ekvivalentas yra 50–70 % mažesnis nei iškastinio kuro, žinoma, jei nėra naikinami atogrąžų miškų plotai.
Vartojimo skatinimas
Europos Sąjunga yra priėmusi direktyvą 2003/30/EG Dėl skatinimo naudoti biokurą ir kitą atsinaujinantį kurą transporte, kurioje numatoma iki 2020 m. padidinti biokuro dalį iki 20 % viso kuro sunaudojimo. 2006 m. išleista Europos Komisijos „Žalioji knyga“ (KOM (2006) 105) Europos Sąjungos tausios, konkurencingos ir saugios energetikos strategija, 2007 m. paskelbtas Europos Bendrijų komisijos komunikatas (KOM(2006) 848) Atsinaujinančios energijos panaudojimo gairės.
Lietuvoje, siekiant paskatinti biodegalų gamybą ir vartojimą yra priimti šie teisės aktai:
Ateities biodegalai
Šiuo metu Lietuvoje gaminami tik pirmos kartos biodegalai. Pirmos kartos biodegalai – degalai, kuriems kaip žaliava naudojami maistiniai augalai, turintys lengvai išgaunamų cukrų, krakmolo ir aliejaus. Gamybos metu cukrūs sufermentuojami į bioetanolį, o iš riebalinių rūgščių transesterifikacijos būdu pagaminamas biodyzelinas. Šios kartos biodegalai susiduria su daugeliu problemų, nes jų gamybos didinimas kelia grėsmę maisto produktų gamybai ir bioįvairovei. Be to, jų gamyba brangesnė, lyginant su degalų gamyba iš naftos. Kai kada biodegalų gamybos metu šiltnamio efektą skatinančių dujų emisijų išsiskyrimas yra didesnis, nei tradicinių degalų, jei vertinamas visas gyvavimo ciklas, įskaitant trąšų gamybą, transportavimą ir pan. Antros kartos biodegalai – degalai, kuriems kaip žaliava naudojama lignoceliuliozės turinti biomasė. Tai mediena ir jos atliekos, žemės ūkio atliekos (šiaudai, kukurūzų kotai ir pan.) bei energetiniai augalai, tokie kaip sora rykštėtoji (Panicum virgatum), drambliažolė (Miscanthus sinensis). Šių žaliavų kiekiai yra neriboti, jie nesudaro konkurencijos maisto produktų gamybai. Antros kartos biodegalų gamybai suvartojama visa žaliava, o ne tik atskiri jos komponentai.
Lyginant pirmos ir antros kartos biodegalus, pastarųjų galima pagaminti ženkliai daugiau iš biomasės, užauginamos tame pačiame žemės plote ir mažiau derlingoje žemėje.
Trečios kartos biodegalų gamintojai siekia patobulinti pačią žaliavą, t. y., išvesti labiau aliejingų augalų veisles, tobulinti atskirų augalų genus, atsakingus už aliejaus gamybą ir pan.
Ketvirtos kartos biodegalai – degalai, kurių gamybai naudojama žaliava iš genetiškai modifikuotų augalų. Juos auginant iš atmosferos absorbuojami didžiuliai CO2 kiekiai sukaupiami augalų stiebuose, šakose ir lapuose. Vėliau iš augalų biomasės biocheminių procesų metu, naudojant genomiškai sintezuotus mikrobus, efektyviai gaminami biodegalai.
Monika Čalkauskaitė
Biografija
Gimė 1922 m. vasario 19 d. Bobėnų kaime. Mokėsi Biržų gimnazijoje, vėliau Šiaulių mokytojų seminarijoje.
1944 m. pradėjo dirbti Nemunėlio Radviliškio progimnazijoje, dirbo Biržų gimnazijoje, o nuo 1949 m. – Medeikių vidurinėje (dabar pagrindinė) mokykloje piešimo mokytoja.
Jos moksleivių kūryba aukštai įvertinta ne tik Lietuvoje. Laureatų vardus, medalius ir diplomus mokytojos auklėtiniai yra pelnę Australijoje, Bulgarijoje, Ispanijoje, Izraelyje, Japonijoje, Suomijoje, Vengrijoje, Afrikos šalyse vykusiose parodose.
2018 m. Kerčės sąsiaurio incidentas
300px|thumb|right|Rusijos laivas Don taranuoja Ukrainos laivą Yani Kapu
'''2018 m. lapkričio Rusijos išpuolis prieš Ukrainos laivus''' – Rusijos kariuomenės ataka prieš Ukrainos laivus, plaukusius per Kerčės įlanką ties Rusijos aneksuotu Krymu 2018 m. lapkričio 25 d.
Ukrainos karinis laivynas nurodė, kad vienas rusų laivas Juodojoje jūroje pradėjo šaudyti į ukrainiečių katerius prie Maskvos aneksuoto Krymo pusiasalio. Vienas jų artilerijos katerių „Berdiansk“ buvo apgadintas, sužeisti šeši įgulos nariai. Rusija užėmė tris Ukrainos laivus, sekmadienį plaukusius Kerčės sąsiauryje, sekmadienį paskelbė ukrainiečių naujienų agentūra „Unian“, remdamasi Ukrainos karinių jūrų pajėgų vadovybės informacija.
FC Lok Stendal
štendalio „Lok“ – Vokietijos futbolo klubas iš Štendalio.
Apmąstymai ir pašnekesiai
thumb|right|Konfucijus
Apmąstymai ir pašnekesiai (trad. kin.: 論語; supapr. kin.: 论语; pinyin: Lún Yǔ) – Konfucijaus bei jo mokinių pasisakymus, darbus, diskusijas aprašantis veikalas, vienas iš klasikinių kanoninių konfucianistinių veikalų. Kiniškas pavadinimas pažodžiui reiškia "[Konfucijaus] ištarmių aptarimas". Angliškai verčiama "The Analects". Manoma, kad šis veikalas parašytas Pavasarių ir rudenų bei Kariaujančių valstybių laikotarpiais (apie 479 - 221 m. pr. m. e.).
Istorija
"Apmąstymai ir pašnekesiai" parašyti daugmaž per trisdešimt - penkiasdešimt metų. Pradėti rašyti turbūt Pavasarių ir rudenų, baigti - Kariaujančių valstybių laikotarpiu (šie laikotarpiai sudaro vadinamąjį "Rytų Džou" periodą). Tačiau tiksli "Apmąstymų" baigimo data nėra žinoma. Panašiai kaip ir Sokrato ištarmės "Valstybėje", į kurias Platonas įpynė savo paties filosofijos, "Apmąstymus" tikriausiai užrašė Konfucijaus mokiniai bei jų mokiniai.
"Apmąstymų ir pašnekesių" skyriai sugrupuoti pagal temas, tačiau nėra taip, kad per visus skyrius eitų viena idėjų grandinė. Galima net teigti, kad skyriai išsidėstę bet kaip ir vienas su kitu temos prasme visiškai nesusiję. Be to, pagrindinės temos kartojasi skirtinguose skyriuose, kartais net taip pat suformuluotos. Todėl yra manančių, kad knyga yra ne vieno, o daugelio žmonių darbas. Tačiau paskutiniai "Apmąstymus" redagavo, ko gero, vieno geriausių Konfucijaus mokinių Dzengdzi (曾子 Zengzi) mokiniai.
Vakarų Han pabaigoje imperatoriaus Čeng (Cheng) mokytojas Džang Ju (張禹/张禹 Zhang Yu) sujungė iki tol vartotas dvi "Apmąstymų" versijas, vadinamas Lu ir Či (Qi). Naujoji versija yra panaši į tą, kurią turime šiandien.
Josifas Žilinskis
Josifas Žilinskis (1834 m. balandžio 20 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1916 m.) – geodezininkas, infanterijos generolas.
Apmąstymai ir pašnekesiai
Reikšmė
Beveik du tūkstančius metų "Apmąstymai ir pašnekesiai" buvo kinų intelektualų išsilavinimo pagrindas. Egzaminuose į valstybinę tarnybą iš kandidatų buvo tikimasi, kad jie mokės laisvai cituoti Konfucijų ir naudoti jo mintis savo rašiniuose.
Josifas Žilinskis
Biografija
Gimė 1834 m. balandžio 20 d. Trakuose. Studijuodamas Sankt Peterburge kelių inžineriją pradėjo dalyvauti geodeziniuose tyrimuose. 1860 m. išsiųstas dirbti į Minsko ir Mogiliavo apylinkes, kur dirbo darbus susijusius su trianguliacija. 1871 m. apdovanotas Anos ginklo ordinu. 1874-1894 m. jis vadovavo pelkėto Polesės regiono nusausinimo darbams. 1875 m. tapo Polesės regiono trianguliacinių tyrimų vadovų. Taip pat vadovavo Barabos žemumos nusausinimo darbams. 1877 m. tapo karinio mokslininkų komiteto nariu. 1879 m. pradėjo dirbti valstybės turto departamente. 1894 m. tapo žemės gerinimo departamento vadovu. Mirė 1916 metais.
David Ben Gurion
Davidas Ben Gurionas (tikroji pavardė – Davidas Grynas, 1886 m. spalio 16 d. Plonske, Lenkija – 1973 m. gruodžio 1 d. Sde Bokere, Izraelis) – teisininkas, Izraelio politinis veikėjas, pirmasis Izraelio valstybės Ministras pirmininkas.
Biografija
1915 m. turkų ištremtas, apsigyveno JAV. 1918 m. savanoriu įstojo į Kanados kariuomenę ir organizavo žydų savanorių legioną, kuris pirmojo pasaulinio karo frontuose kariavo britų armijos sudėtyje.
1920–1935 m. žydų profesinių sąjungų Histadrut Palestinoje Generalinis sekretorius. Nuo 1930 m. Palestinos socialdemokratų partijos MAPAI narys. Nuo 1933 m. Pasaulio sionistų sąjungos narys, nuo 1944 m. Vykdomosios tarybos pirmininkas.
1948–1953 m. ir 1954–1963 m. Izraelio darbo partijos MAPAI (dabar AVODA) pirmininkas.
Mažoji Diana
Mažoji Diana – mėnesinis žurnalas moterims, ėjęs 1994–1995 m. Kaune.
David Ben Gurion
Biografija
1949 m. vasario 25 d. – pirmasis Izraelio Ministras pirmininkas. 1953 m. pasitraukė iš politinės veiklos, gyveno Sde Bokero kibuce, bet 1955 m. laimėjus rinkimus, vėl tapo gynybos ministru, o netrukus ir Ministru pirmininku. 1963 m. atsistatydino iš valstybės tarnybos, bet 1965 m. vėl grįžo prie politinės veiklos su nauja Rafi partija ir laimėjo parlamente 10 vietų. Parlamento nariu buvo iki 84 metų amžiaus.
Mažoji Diana
Istorija
Leido UAB „Martina Legitur“. Tiražas 20 000 egz. Išėjo 14 numerių.
Redaktorė G. Kulvecienė ir kt.
Lupas
Lupas (Lupus m. apie 666 m.) – Friulio hercogas, valdęs maždaug nuo 660–663 m. iki žūties 666 m.
Tik gavęs valdžią Lupas su kavalerija įsiveržė į Gradą (Grado) ir apiplėšė miestą, po to atakavo Akvilėją (Aquileia), iš kurios išsigabeno Akvilėjos patriarchato iždą.
Gražioji širdažolė
Gražioji širdažolė (Centaurium pulchellum) – gencijoninių (Gentianaceae) šeimos, širdažolių (Centaurium) genties augalas.
5-15 cm aukščio augalas. Stiebas nuo pagrindo šakotas, be skrotelinių lapų. Žiedynai ir žiedai panašūs į skėtinės širdažolės.
Lupas
Žuvus Lupui, šio sūnus Arnefritas (Arnefrit) pareiškė užimąs tėvo sostą, tačiau Grimoaldas sostą iš jo atėmė.
Gražioji širdažolė
Žydi birželio – rugsėjo mėn.
Lupas
Lupo šeima
Lupo žmonos vardas nežinomas.
Gražioji širdažolė
Auga drėgnesnėse augavietėse, pievose.
Lupas
Lupo šeima
Jie turėjo du vaikus:
Gražioji širdažolė
Žaliavoje yra 0,6-1,0 % alkaloidų, karčiųjų medžiagų (gentiopikrino, svertiamarino, amarogentino), cukrų, iki 0,3 % glikozidų, askorbino rūgšties, eterinio aliejaus, dervinių, dažinių ir mineralinių medžiagų.
Augalas dekoratyvus
Jaroslavas Išmintingasis
Jaroslavas Išmintingasis (gimė – apie 978 m.; mirė – 1054 m. vasario 20 d.) – Kijevo didysis kunigaikštis (1019–1054).
Nuotekos
Nuotekos – namų ūkyje ar gamyboje vartotas, gamyboje atsiradęs nereikalingas arba teritorijos paviršiumi, stogais ir pan. tekėjęs (lietaus, polaidžio, gatvių plovimo) vanduo.
Jaroslavas Išmintingasis
Biografija
Riurikaičių dinastijos. Vladimiro Sviatoslavičiaus ir jo žmonos Rognedos sūnus.
Nuotekos
Nuotekų rūšys
thumb|center|Nuotekų valymo įrenginiai Vokietijoje
Jaroslavas Išmintingasis
Valdymas
Sostą užėmė įveikęs brolį Sviatopolką (iš tėvo pusės gavęs valdyti Rostovą ir Didįjį Naugardą), 1026–1036 m. dalijosi valstybę su kitu broliu Mstislavu. Puolė estus (1030 m. jų žemėse pastatydino Jurjevo pilį, dab. Tartu), jotvingius (1038 m.), lietuvius (1040 m.), įveikė pečenegus (1036 m.), kariavo su Lenkija (1030–1031 m. atsiėmė Raudonąją Rusią), Bizantija (1043–1046 m.). Jaroslavui valdant 1051 m. buvo įkurta savarankiška Kijevo metropolija, pradėta sudarinėti pirmąjį įstatymų rinkinį Rusų Tiesa, steigtos mokyklos, plito raštija (į slavų kalbą išversta Bizantijos ir kitų šalių autorių kūriniai). Sekdamas Konstantinopoliu, Kijeve pastatydino Šv. Sofijos soborą, kitų puošnių pastatų. Užmezgė dinastinius ryšius su daugeliu Europos monarchų (buvo vedęs Švedijos princesę, dukras ištekino už Norvegijos, Prancūzijos, Vengrijos karalių, sūnų apvesdino su Bizantijos imperatoriaus dukra). Išdalijęs sūnums valdyti dalines kunigaikštystes prisidėjo prie vėlesnio Kijevo Rusios suirimo.
Kritulių intercepcija
Kritulių intercepcija – atmosferos moksluose bei hidrologijoje naudojama sąvoka, reiškianti tą dalį kritulių, kurie nepasiekia grunto, o sulaikomi augalų lapų bei šakų.
Šis procesas vyksta medžių lapijoje ir miškų žemės paviršiuje susikaupusiose augalų liekanose (nukritusiuose lapuose, šakelėse, kamienų dalyse). Kadangi vėliau ši vandens dalis išgaruoja evapotranspiracijos procesuose, į nuotėkio baseinus ji nepatenka, išskyrus sniegą, kuris dažniausiai nukrenta nuo medžių dėl vėjo ar tirpdamas, arba gali būti pernešamas vėjo į kitą regioną. Spygliuočių intercepcija didesnė nei gaubtasėklių augalų. Spygliai sudaro didesnį paviršiaus plotą vandens lašams prikibti, be to, jie visžaliai (žaliuoja ištisus metus).
Kiekvieno miško intercepcijos apimtys priklauso nuo jo augalijos tipo.
Asarai
Asarai – Jūrmalos miesto dalis tarp Melužų ir Vaivarų.
Istorija
Asarų pavadinimas kilo iš to paties pavadinimo valstiečių namų, kurie šiose apylinkėse minėti jau 1713 m. Slokos bažnyčios knygoje. Jūros kopose buvo ir Lielasarų bei Mazasarų namai. Iš jų pamažu susiformavo Saušų žvejų kaimas. Tačiau jo gyventojai vertėsi ne tik žvejyba, bet ir braškių auginimu. Jas iš Prancūzijos atvežė vienas vasarnamio savininkas Kortezi 1877 m.
Asarai yra populiari Jūrmalos poilsio vieta - už kelių šimtų metrų nuo jūros yra vandens pramogų parkas.
Vulfstanas
Vulfstanas (Vulfstanas iš Hedebiu) – IX a. pab. keliautojas ir pirklys. Tarnavo anglosaksų karaliui Alfredui Didžiajam. Apie patį Vulfstaną nieko nežinoma, galbūt jis buvęs danas ar anglosaksas. Tačiau istoriko ir teologo Orozijaus 890-893 m. kūrinio „Veikalas prieš pagonis“ (Historia adversus paganos) vertimas karaliaus Alfredo Didžiojo papildytas tekstu apie Europą į šiaurę nuo Dunojaus ir į rytus nuo Reino. Jame, tarpe kitų aprašymų minima Vulfstano kelionė Baltijos jūra ir jos metu surinktos žinios apie pajūrio tautas. Išlikęs aprašymas sukurtas senąja anglų kalba.
Pagal aprašymą Vulfstanas išvykęs į rytus iš Hedebiu (senovės skandinavų kalba: Heiðabýr, lotyniškai: Haethum, vokiškai: Haithabu) uosto pietų Jutlandijoje ir per septynias paras pasiekęs Druso miestą Prūsijoje. Jam plaukiant iš dešinės gyvenę venedai, o kairėje buvęs Langelandas, Lolandas, Falsteris ir Skonė. Toliau minimos pietų Švedijos žemės ir jų gyventojai svijonai, Gotlandas, Elandas. Už Vyslos Vulfstanas pasiekęs aisčių (prūsų) žemes – Vitlandą, pro Aistmares priplaukęs Drusą. Vulfstano aprašytose aisčių žemėse gyveno prūsų pamedėnų gentis.
Vulfstanas pasakoja, kad aisčių žemėje būta daug pilių, kad gausu medaus ir žuvies. Karaliai ir diduomenė geria kumelių pieną, o prastuomenė – midų. Toliau keliautojas pateikia labai vertingos informacijos apie senovės baltų laidojimo papročius – rašoma, kad numirėlius nelaidotus laiko vieną ar du mėnesius, o didikus dar ilgiau. Paskui numirėlio turtą padalija į 5-6 dalis ir išdėsto aplink namus. Dėl jo vyksta raitelių lenktynės – greičiausieji susirenka ir pasisavina mirusiojo turtą. Po turto dalybų velionis sudeginamas.
Palenkės Sokoluvas-Sedlcos geležinkelio linija
Palenkės Sokoluvas-Sedlcos geležinkelio linija - geležinkelio linija rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Linija jungia Palenkės Sokoluvo ir Sedlcų miestus. Linija atidaryta 1893 metais, neelektrifikuota. Linija sudaro dalį Ostrolenka-Sedlcos geležinkelio linijos atkarpos.
Narkyčių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Juodkūniškio ežero pietvakarių krante, didelės kalvos aukštesnėje pietinėje dalyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 70x35 m dydžio. Joje rasta lipdytos keramikos. Šiaurės vakarų šlaite, 3 m žemiau aikštelės yra 40 m pločio terasa. Vakarinis, rytinis ir pietinis šlaitai statūs, 15-20 m aukščio, šiaurinis nuolaidus, vos 2 m aukščio.
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Aikštelėje ir šlaituose ryškus juodos žemės sluoksnis. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 54000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 2374000 m².
Iženas
Iženas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, Šimonių girioje, apie 4 km į rytus nuo Šimonių, Iženo pelkėje. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius apie 0,5 km, didžiausias plotis – 0,42 km. Altitudė 112,2 m.
Ežero krantai lėkšti ir pelkėti, šiaurės rytuose ir pietvakariuose apaugę mišku. Kranto linija labai vingiuota. Pietryčiuose išteka Veltupys (Aluočio intakas, Jaros-Šetekšnos baseinas). Įeina į Iženo telmologinį draustinį.
Vandenvardis Ìženas kildomas iš žodžio ižas.
Didysis Stavropolio kanalas
Didysis Stavropolio kanalas  – drėkinamasis kanalas pietų Rusijoje, Stavropolio krašte ir Karačiajų Čerkesijoje, ima vandenį iš Kubanės, Kumos ir Tereko upių. Ilgis – 480 km.
Pirmoji kanalo dalis atsišakoja nuo Kubanės ties Ust Džeguta ir eina iki Kalauso aukštupio. Įrengti 3 tvenkiniai. Ši atkarpa įrengta 1957–1967 m. ir vadinosi Kubanės–Kalauso kanalu. Vėliau įrengtos kanalų ir tvenkinių sistemos iki Kumos ir Tereko baseinų. Kanalas baigiasi Čograjaus tvenkinyje, priklausančiame Kumos–Manyčiaus kanalų sistemai.
Bachoža (reikšmės)
Bachoža vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Zlota Viešas
Zlota Viešas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietvakarius nuo Čarna Bialostockos ir apie 20 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Airijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Airijos futbolo varžybos 1992–1993 m.
Pereinamosios rungtynės
---
- -
Pirmoji serija
---
Antroji serija
-
1992–1993 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
The Glam Nation Tour
Glam Nation Tour – pirmasis solinis amerikiečių dainininko Adam Lambert turas, skirtas reklamuoti jo debiutinį albumą For Your Entertainment.
Atliekamos dainos
Bis
1Atliekama rinktiniuose pasirodymuose.
Šaltinis:
Mantvilai (Visaginas)
Mantvilai – kaimas Visagino savivaldybėje, 7 km nuo Gaidės.
Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Naugarduko vaivadijai (nuo 1926 m. – Vilniaus vaivadijai), Breslaujos apskričiai, Drūkšių valsčiui.
1921 m. Lenkijos gyventojų surašymo duomenimis čia gyveno 15 žmonių, visi – lenkai katalikai. Tuo metu kaime buvo 2 namai. 1938 metais namų skaičius išaugo iki 3, o kaime gyveno jau 19 žmonių.
Iki 2003 m. priklausė Ignalinos rajonui, Rimšės seniūnijai. Kaimas galutinai išnyko pastačius Ignalinos AE.
Zlotoria (Čarna Bialostockos valsčius)
Zlotoria  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Stautas
300px|right|thumb|Pinta „Guinness“ stauto su būdinga [[puta.]]
Benaičiai-1 vėjo jėgainių parkas
Pajėgumai
2010 m. gruodžio 29 d. pradėtas eksploatuoti Benaičiai-1 vėjo jėgainių parkas. Parkas pastatytas šalia to paties savininko Laukžemės vėjo jėgainių parko kaip antrasis plėtros etapas. Tuo metu Benaičiai-1 tapo didžiausia vėjo ferma Lietuvoje, kurios instaliuota galia yra 34 MW. Vienos vėjo elektrinės aukštis siekia 97 m. Šalia vėjo elektrinių parko aptarnavimo centro pastatyta eksperimentinė 6 kW mažoji vėjo ir 4,2 kW saulės elektrinės.
Stautas
Stautas, kitaip dar stiprusis porteris – tamsiojo elio rūšis, gaminama iš skrudinto salyklo ir skrudintų miežių. Stautas išsivystė iš angliško porterio. Esama įvairių stauto porūšių, tarp kurių – saldusis stautas, sausasis stautas bei imperinis stautas.
Istorija
XX a. pirmoje pusėje porteris kaip alaus rūšis nustojo būti gaminamas, stauto gamyba taip pat mažėjo, plintant šviesiesiems eliams. Šiuo metu stautas labiausiai mėgstamas Airijoje, čia gaminamos žinomiausios stauto rūšys.
Rūšys
Stautas grupuojamas į dvi pagrindines kategorijas – kartųjį (bitter) ir saldųjį (sweet). Kiekvienai kategorijai priklauso po keletą stauto porūšių.
Arghakhanči rajonas
Arghakhanči rajonas (nevarų kalba:, nepali: अर्घाखाँची जिल्ला) – vienas iš 75 Nepalo rajonų, priklausantis Lumbini zonai.
Istorija
Šis rajonas priklauso istoriniam vakarų Nepalo regionui, vadinamam Čaubisi radžja. Šioje teritorijoje viduražiais klestėjo dvi atskiros karalystės: Argha ir Khanči. 1786 m. jos buvo prijungtos prie Nepalo (šį valdant valdovui Bahadur Šachui).
Komiksas
220px|thumb|Winsor McCay – Mažojo Semio čiaudulys
Komiksus vertėtų priskirti medijos kategorijai, kadangi iš esmės jie atlieka tą pačia funkciją kaip ir kitos medijos, t. y. saugo ir perduoda informaciją.
Šiuo metu kuriami paties įvairiausio žanro, stiliaus bei pavidalo komiksai. Gana dažnai komiksų siužetai panaudojami vaidybiniams (dažniausiai fantastikos) filmams, pvz.: „Matrica“, visa „Betmeno“ serija, „Narsioji širdis“.
Dažniausiai komiksai būna komedijos ar veiksmo žanro kūriniai, nors gali pasakoti ir gyvenimiškas istorijas, dažniausiai – manga („Clover, „Bremen, „Kobalto, „Slam Dunk).
Japonijoje komiksai įgavo savitą, nacionalinį pavidalą ir pasaulyje tapo žinomi mangos vardu.
Istorija
Komiksų užuomazgų randama visais laikais, kai buvo paišoma ir tapoma, tačiau dabartinį savo pavidalą jie įgavo XX amžiuje, kai atsirado pigios pramoginės bulvarinės spaudos poreikis Vakarų kultūros šalyse ir ypač JAV.
Klausimas kada buvo sukurtas pirmasis komiksas iki šiol kelia daug diskusijų. Dauguma teigia, kad tai buvo amerikiečių komiksų juostelė „The Yellow Kid“, išspausdinta 1896 m., kuri atrodė kaip tikras komiksas. Aišku viena: tarp pirmųjų buvo, „Krazy Kat and Popeye“ (Popajus), išspaudinti 1929 m.