cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vitaminas C
Žmogaus vitamino C sintezės genas
Žmogus tebeturi nebeveikiantį vitamino C sintezės geną aštuntojoje chromosomoje (8p21.1). Jis koduoja enzimą, reikalingą paskutiam sintezės žingsniui. Sekoje susikaupę mutacijų, įskaitant du stop kodonus ties kuriais baltymo sintezė nutrūktų. Dalis geno (palyginant su funkcionuojančia žiurkės seka, panašumas į kurią vis dar siekia 94 % ) visiškai prarasta. Mutacijos greičiausiai susikaupė po to, kai genas nustojo veikti ir nebebuvo evoliucinio spaudimo išlaikyti seką teisinga. Genas nustojo veikti prieš maždaug 40 milijonų metų. Yra keturios pagrindinės hipotezės, kodėl gebėjimas gaminti vitaminą C buvo prarastas:
Protagoras
Nauda Protagorui – tiesos kriterijus.
Vitaminas C
Savybės
Vitaminas C jautrus karščiui, šviesai, drėgmei, reaguoja su deguonimi. Ruošiant maistą prarandama apie 40 proc. vitamino.
Čigongas
Čigongas (čigòngas [1 kirčiuotė], dar kitaip vadinamas cigunu (nenorminis variantas), kin. či - „gyvybinė energija“ + gun - „darbas, veiksmas, valdymas“, angl. qigong, chi kung) – senovės kinų sveikatinimo forma, kuri, manoma, buvo tradicinės kinų medicinos pagrindu. Čigongo praktikas sudaro eilė kvėpavimo pratimų, meditacijų, intensijos ir ritmingų judesių, kuriuos gali išmokti daugelis bet kuriame amžiuje ir esant bet kokiam fiziniam būviui. Čigongo praktikos gali būti suvokiamos kaip senoviniai vegetatyviniai bioatsako pratimai, kurie pagerina teigiamas vegetatyvines funkcijas, susikoncentruojama į judėjimą ir pozas kombinuojant jas su kvėpavimo pratimais.
Praktikos esmė
Taiči čigongo judesiai kilę iš kinų kovos menų ir gydymo tradicijų, filosofiškai paremtu in ir jan principu. Tai či kaip “vidinis” kovos menas kultivuoja praktikuojančiojo “či” vitalinės energijos tekėjimą ir balansavimą. Čigongo praktika istoriškai daugiau remiasi kinų gydymo praktikomis, šių praktikų esmė yra “či” energijos judėjimas per proto ir kūno pratimus. Iš esmės abu, tiek taiči, tiek čigongas, yra meditatyvios praktikos, kurios sukombinuotos su švelniais judesiais, proto fokusavimu, kvėpavimu, fiziniu atsipalaidavimu ir dvasiniu tobulėjimu. Indų Joga kartais net sugretinama kaip paralelė su kinų čigongo praktikomis. Sakoma, kad čigongo yra keletas tūkstančių pratimų formų, kai kurios pritaikytos konkrečiai ligoms gydyti
Vitaminas C
Funkcijos
Vitaminas C reikalingas:
Protagoras
Protagoro teiginys, „Žmogus yra visų daiktų matas – esančių, kad jie yra, o nesančių, kad jų nėra” yra viso sofistinio mąstymo branduolys:
Vitaminas C
Poreikis
Rekomenduojama paros norma suaugusiam vyrui – 90 mg, o moteriai - 75 mg, nėščioms moterims – 85 mg, žindančioms – 120 mg. Gerokai daugiau vitamino reikia ištikus stresui, kilus infekcijos pavojui ir valgant daug baltymų turintį maistą. Rūkančių žmonių organizmas absorbuoja tik 60 proc. vitamino C; absorbcija taip pat sumažėja vartojant vitaminą kartu su saldumynais.
Protagoras
Žmogus nustato būtį, visa kita atmetama (skepticizmas), visa, kas yra, yra neobjektyvu, o subjektyvu ir kintama (reliatyvizmas).
Čigongas
Mokslinis pagrindimas
Oficialiai čigongas gydymo tikslais pradėtas naudoti 1950 metais, kuomet įkurta Kinijos liaudies respublika, ypač po Tangshan čigongo reabilitacinės sanatorijos atidarymo Herbei provincijoje. Čia buvo reabilituojami skrandžio bei žarnyno problemų turintys asmenys. Nuo tada čigongo praktikos naudojamos Kinijos medicinos klinikose ir plačiai praktikuojamos. 1957 m. atidarytas reabilitacijos centras Šanchajuje, čia čigongo terapija taikyta pasitelkus mokslinius metodus. Tuo metu čigongo praktiką rekomendavo sergant chroniniu hepatitu, turint aukštą kraujospūdį, širdies problemų, sergant tuberkulioze, astma, neurastenija, diabetu, glaukoma. Čigongo instituto įkurtoje Čigongo ir energijos medicinos duomenų bazėje 2006 m. buvo daugiau nei 4000 straipsnių apie čigongo naudą anglų kalba. Šiais laikais išsivystė nauja šaka – medicininis čigongas, kuris apjungia Vakarų mokslą apie sveikatinimą ir ligų gydymą kartu.
Vitaminas C
Stoka (trūkumas)
Esant askorbo rūgšties trūkumui organizme, susergama skorbutu – avitaminozės forma su tokiais simptomais:
Alcyone
„Alsionas“  – Kusto fondui priklausantis ekspedicinis laivas, eksploatuojamas nuo 1985 m.
Alsionas buvo statomas ne tik kaip laivas vykti į mokslines-tiriamąsias ekspedicijas, bet ir siekti sumažinti kuro sąnaudas, išbandant naująją turboburių sistemą, sukurtą ir užpatentuotą Kusto fondo specialistų. Turboburinį laivą suprojektavo 3 konstruktoriai: Lucien Malavard, Bertrand Charrie ir Žakas Kusto. Laivo prototipu buvo katamaranas. Alsionas Kusto komandos buvo naudojamas okeanografiniams tyrinėjimams kartu su kitu laivu „Calypso“. Po to, kai pastarasis 1996 m. sausio mėn. nuskendo Singapūro uosto akvatorijoje po susidūrimo su barža, Alsionas tapo pagrindiniu laivu Kusto komandos jūrų kelionėse. Laivas pavadintas deivės Alkionės, vėjo dievo duktės, garbei.
Konstrukcinės ypatybės
miniatiūra|250px|left|Laivas Kaspijos jūros uoste [[Turkmenbašis|Turkmenbašyje]] miniatiūra|250px|left|250px|Laivagalis Alsiono denyje buvo įrengtos dvi neįprastos burės, skirtos padidinti laivo dyzelinių variklių galią. Dėka šios laivą varančios sistemos, naudojančios ir vėjo energiją, pavyko trečdaliu sumažinti dyzelinio kuro sąnaudas. Turboburių sistemos darbas buvo pagrįstas Magnuso efektu bei vokiečių išradėjo Antono Fletnerio kurtais rotoriais, kuriais XX a. pradžioje bandyta pakeisti tradicines bures.
Statant laivą buvo atsižvelgiama į komandos patirtį, kuriant ir bandant turboburinį prototipą „Moulin a Vent“. Pastarasis 1983 m. neatlaikė štormo Atlanto vandenyne, kuomet trūko cilindrus vertikalioje padėtyje laikiusios suvirinimo siūlės. Buvo sukonstruotas lengvas ir tvirtas burių korpusas iš aliuminio. Į kaminą panašus vertikalus cilindras veikia pagal tą patį principą, kaip ir lėktuvo sparnas. Šio aerodinaminio profilio skerspjūvis artimas kiaušinio formai. Įtaisytas kilnojamasis atvartas, pagerinęs aerodinaminį išorės ir vidaus paviršių atskyrimą. Į cilindrus orą varanti siurblių sistema sukuria reikiamą oro išretėjimą iš vienos burių pusės. Laivo judėjimas vyksta statmenai slėgio krypčiai. Tokiu būdu burė veikia kaip sparnas: vienoje jo pusėje oras juda lėčiau, negu kitoje, sukurdamas varomąją jėgą.
Laivagalis, analogiškas katamaranui, teikia stabilumą, o viena laivo nosis leidžia lengviau skrosti bangas audringoje jūroje. Abiejų burių ir dyzelių sistemos darbą kontroliuoja kompiuteriai: vėjui nurimus užveda laivo variklius ir juos sustabdo, esant pakankamam vėjo greičiui. Vien laivo valdymui pakanka 5 žmonių.
Maltos futbolo varžybos 1990–1991 m.
Maltos futbolo varžybos 1990–1991 m.
Orhusas
Orhusas – miestas rytinėje Jutlandijoje (Danija). Išsidėstęs prie Orhuso įlankos, yra didžiausias Danijoje ir vienas didžiausių Šiaurės Europos uostų, oro uostas, verslo centras. Išvystyta metalo, chemijos, mašinų, alaus, tabako, laivybos pramonė. Kultūros ir švietimo centras. Veikia Orhuso universitetas, kelios kitos aukštosios mokyklos. Išplėtota geležinkelių, keltų ir dviračių infrastruktūra.
Istorija
Senovėje tai buvo vikingų gyvenvietė. 948 m. tapo vyskupijos centru. 1441 m. minima, kad Orhusui praplėstos miesto teisės. XIX a. nutiesus geležinkelį paspartėjo miesto pramoninė raida, jis tapo antruoju pagal dydį miestu šalyje.
Architektūra
Senamiestyje išlikę daug senų pastatų: viduramžių XI a. Šv. Mykolo kripta Švč. Mergelės bažnyčioje, gotikinė XIII a. Šv. Klemenso katedra (95 m aukščio bokštas; ilgiausia bažnyčia šalyje, siekia 93 m). Rotušė (1938–1942 m.), universitetas (atidarytas 1928 m.), meno muziejus (1858 m.), miesto muziejus po atviru dangumi (1909 m.), vikingų muziejus, teatras. Miestas yra vienas iš Europos plytų gotikos kelio stočių.
Sportas
Mieste įkurtos modernūs futbolo, lengvosios atletikos ir vidaus sporto stadionai. Orhuse vyko šios tarptautinės varžybos:
Žymūs žmonės
Politika Mokslas Sportas Muzika ir kultūra
Erik Mongrain
Biografija
Erik Mongrain mokytis groti gitara pradėjo nuo 14 metų. Būdamas berniuku labiau domėjosi sportu, bet pasirinko gitarą ir pradėjo savarankiškai mokytis muzikinės klausos. Erik pradėjo nuo elektrinės gitaros, bet išgirdęs Johann Sebastian Bach muziką susidomėjo klasikine gitara ir akustine gitara. Erikas pradėjo mokytis skaityti muzikos ir kurti ją. Erik Mongrain įkvėpė ankstesnė Metallica, Jimi Hendrix ir Kurt Cobain kūryba. Kai jam buvo 18, Erik išgirdo gitaristą Don Ross ir pasakė: „Tai yra naujas atradimas man. Aš galiausiai radau savo nišą“. Po to Erik buvo stipriai įtakotas Michael Hedges kūrybos.
Lentvario geležinkelio stotis
Lentvario geležinkelio stotis – stotis pietryčių Lietuvoje, Lentvario miesto centre. Geležinkelio mazgas, kuriame nuo Vilniaus–Klaipėdos linijos atsišakoja kelias į Varėną. Stoja keleiviniai traukiniai, vykstantys iš Vilniaus į Kauną, Trakus, Marcinkonis.
Istorija
thumb|left|Stotis [[Pirmasis pasaulinis karas|I pasaulinio karo metu (vaizdas iš miestelio pusės)]]
Pro Lentvarį 1858–1862 m. nutiesta Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atkarpa Lietuvoje ir jos atšaka į Virbalį. Geležinkelio stotis pradėjo veikti 1862 m. kaip aukščiausiosios klasės stotis prie Peterburgo–Varšuvos geležinkelio. Stotis buvo su specialiomis salėmis ir apartamentais carui. 1862 m. gruodžio 15 d. pradėtas reguliarus eismas į Varšuvą. Pradžioje stotyje buvo organizuotas persėdimas tarp traukinių, vykusių maršrutu Sankt Peterburgas–Varšuva ir traukinių į Virbalį. Neilgai trukus persėdimas imtas organizuoti Vilniaus stotyje. 1871 m. pastatyti dabartiniai raudonų plytų stoties rūmai, vėliau išsiplėte geležinkelininkų miestelis.
Geležinkelis turėjo didelės reikšmės regiono susisiekimui ir pramonės plėtrai. Gyvenvietėje buvo pastatyti namai, kuriuose apgyvendinti geležinkelio darbininkai ir konduktoriai, atsirado net vietovė Konduktoriai į pietus nuo stoties. 1908 m. veikė geležinkeliečių mokykla. I pasaulinio karo metu geležinkelio stoties patalpose buvo įkurta maža cerkvė.
1967 m. geležinkelio stoties prieigose buvo filmuojamos kelios meninio filmo „Krachas“ scenos. Sovietmečiu Lentvario stotyje veikė Vilniaus geležinkelių apygardos mašinų remonto stotis Nr. 95. Atgavus Nepriklausomybę, ji tapo Lentvario kelių remonto stotimi (KRS-2). 1998–2000 m. suremontuoti stoties rūmai.
Jačnas
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XIX a. pastatyta Jačno cerkvė. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Dvarykščiai (Marijampolis)
Dvarykščiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Rakonių.
Lordo Hau sala
thumb|right|230px|Salos kraštovaizdis Lordo Hau sala – maža sala Ramiajame vandenyne, esanti apie 600 km į rytus nuo Australijos. Ši sala priklauso Naujojo Pietų Velso valstijai. Salos plotas 14,6 km². Lordo Hau saloje gyvena apie 350 nuolatinių gyventojų. Sala atrasta 1788 m.
Sala kalnuota. Aukštis iki 875 m (Guverio k.). Padengta tropiniais miškais. Juose yra endeminių augalų ir gyvūnų rūšių. Salos gamta saugoma 2 nacionaliniuose parkuose, kurie užima 70 % salos ploto. Lordo Hau salą supa koralų rifai. Yra nedidelis uostas. Verčiamasi turizmu ir žvejyba.
1982 m. Lordo Hau ir aplinkinės salos įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Aukuras (klubas)
„Aukuras“, Šiaulių gamtos ir kultūros paveldo apsaugos klubas – visuomeninė organizacija, įkurta 1988 m. birželio 6 d. Šiauliuose. Klubas turi apie 80 narių Šiauliuose ir kituose miestuose.
Tikslai
Klube veikia ornitologų ratelis „Juodasis gandras“. Klubas priklauso Lietuvos ornitologų draugijai, Šiaulių nevyriausybinių organizacijų konfederacijai, yra vienas iš Lietuvos žaliųjų judėjimo steigėjų.
Istorija
Klubas susikūrė prasidėjus Atgimimui. Tačiau pirmoji paskata burtis buvo 1987 m. viešas šiauliečių protestas prieš Kurtuvėnų landšaftinio draustinio niokojimą – piketai prie baldų susivienijimo „Venta“ ir Šiaulių rajono Vykdomojo komiteto, protestuojant prieš baldų susivienijimo pagalbinio ūkio plėtimą draustinyje. Šio protesto organizatoriai 1988 m. birželio 6 d. ir įkūrė neformalų Gamtos ir kultūros paminklų apsaugos klubą „Aukuras“. Jau birželio 8 d. buvo surinkti 1406 parašai, kuriais žmonės protestavo prieš draustinio niokojimą, laiškas išsiųstas Lietuvos TSR Ministrų tarybos pirmininkui.
Rugpjūčio 26 d. klubas organizavo vieną pirmųjų mitingų Šiauliuose, skirtą Šiaulių miesto ekologinei būklei įvertinti. Spalio 15-16 d. klubo nariai dalyvavo Kėdainiuose vykusioje Lietuvos žaliųjų judėjimo steigiamojoje konferencijoje, aktyviai dalyvavo respublikinėje Lietuvos žaliųjų judėjimo veikloje ir akcijose „Baltijos jūros apkabinimas“, „Pieno boikotas“, „Švarių šulinių akcija“, mitinge Zokniuose prie karinio oro uosto, reikalaujant iškeldinti karinius lėktuvus.
Veikla
thumb|Aukuriečiai [[Liepkalnis|Liepkalnyje]] 1989 m. birželio 13 d. klubas surengė respublikinę konferenciją „Kraštovaizdžio apsaugos ir formavimo problemos Lietuvoje“. 1991 m. po kelių klubo surengtų akcijų prie Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės rūmų, įkurtas pirmasis Lietuvoje Kurtuvėnų regioninis parkas. 1992 m. surengtas protesto piketas prie Aukščiausiosios Tarybos pastato dėl saugomų teritorijų steigimo vilkinimo. Rugsėjo 24 d. Aukščiausioji Taryba priėmė nutarimą įsteigti Lietuvoje 30 regioninių parkų.
1993 m. klubas surengė akciją Vilniuje, kad būtų priimtas Saugomų teritorijų įstatymas. 1994 m. surengta akcija, kad būtų likviduota kariškių pionierių stovyklos prie Širvės ežero Pageluvio kraštovaizdžio draustinyje, Bubių piliakalnio ir Jusaičių alkakalnio tvarkymo talkos. 1995 m. klubas surengė Dubysos aukštupio valymo talkas.
1996 m. kovo 9-10 d. klubas surengė Lietuvos žaliųjų judėjimo seminarą „Įvairių Lietuvos valdžios ir valdymo institucijų vaidmuo ir atsakomybė vykdant ir įgyvendinant aplinkosauginę politiką Lietuvoje, visuomenės dalyvavimas šių institucijų veikloje“. 1997 m. dalyvauta rengiant „Miškų gelbėjimo“ ir „Šuliniai. Kokį vandenį geriame?“ akcijas, surengta talka ant Girnikų kalno, Vėlinių žygis.
1998 m. vykdytas gamtos ir kultūros paveldo puoselėjimo projektas, surengtas seminaras „Visuomenės galimybės puoselėti gamtos ir kultūros paveldą“, įsteigta neakivaizdinė „Kurtuvos Žalioji mokykla“. Klube pradėjo veiklą ornitologų ratelis „Juodasis gandras“.
1999 m. pradėtas aplinkosauginio ugdymo projektas „Aš jaučiu gamtą“, surengta akcija-koncertas „Žaliuojantis rokas. Mažiau atliekų“, stovykla-seminaras „Gyvoji istorija“. Dalyvauta akcijose prieš miškų militarizavimą ir Nidos oro uosto statybą. 2000 m. klubas iškėlė į viešumą Šiaulių miesto želdinių problemas, siekdamas sustabdyti Prisikėlimo aikštės su prieigomis detaliajame plane numatytų medžių sunaikinimą. Organizuoti konkursai „Aš jaučiu gamtą“, surengta jau tradicine tapusi stovykla „Gyvoji istorija. Vainagių legenda“, Lygiadienio šventė ant Salduvės piliakalnio, „Ugnies sąšauka“ ant Girnikų kalno, „Vėlinių žygis 2000“. Dalyvauta akcijose prieš padangų deginimą Akmenėje, prieš žaliųjų plotų naikinimą Kaune.
2001 m. iškeltos viešumon Šiaulių miesto parkų įteisinimo problemos, surengta ekspedicija – žygis dviračiais „Šiaulių rajono dvarai“, vasaros stovykla „Gyvoji istorija. Romuva '2001“ Kurtuvėnuose, organizuota informacinė kompanija „Žmogaus poveikis vandens ratui“, rengtos konferencijos, koncertai, sukurtas videofilmas apie vandens taršą. Dalyvauta akcijose Vilniuje – „Balsuok už saugomas teritorijas“, Šiauliuose – „Diena be automobilio“, Kaune – „Žmogau – medis ne elektros stulpas“. 2009 m. vyko gamtos ir kultūros paveldo draugų stovykla „Gyvoji istorija. Paveldo draugai‘2009“.
Dauguma klubo pradėtų renginių tapo tradiciniais ir vyksta kasmet. „Ugnies sąšauka“ dabar vadinama „Baltų vienybės ugnis“ ir kasmet laužais ant piliakalnių ar aukštesnių kalvų, raketų salvėmis sujungia vis daugiau Lietuvos ir Latvijos bendruomenių. Jos nuolatiniai dalyviai ir organizatoriai – Žemaičių kultūros draugija ir Varnių regioninis parkas.
Actekinis serentis
Actekinis serentis (Tagetes minuta, ) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų rūšis. Natūraliai paplitusi Pietų Amerikoje, bet dabar auginama daugelyje kraštų.
Augalas apie 50 cm aukščio, žolinis, šakotu stiebu. Lapai lancetiški, tamsiai žali. Žydi labai smulkiais, šviesiai gelsvais graižais.
Actekinis serentis pasižymi aitriu kvapu. Peru, Bolivijoje, Ekvadore šis augalas plačiai naudojamas kaip prieskonis pagardinant sriubas, salotas, bulvių patiekalus, dedamas į prieskonių mišinius. Liaudies medicinoje actekinio serenčio arbata vartojama gydant peršalimo ligas, kvėpavimo, virškinimo sutrikimus. Augalo sultys įjautrina odą ir gali sukelti fotodermatitą.
thumb|left|250px|Lapai
Ulla Lachauer
Ulla Lachauer (g. 1951 m. vasario 6 d. Ahlene, Vestfalijoje, Vokietijoje) – Vokietijos istorikė, nepriklausoma žurnalistė, dokumentinių filmų autorė. Daugiausia žinoma savo Rytų Prūsijos istoriniais tyrimais.
Biografija
Gyseno universitete ir Berlyno laisvajame universitete studijavo istoriją, filosofiją ir politologiją.
1996 m. vokiečių kalba išėjo labai jos knyga „Rojaus kelias. Rytprūsių ūkininkės Lėnės Grigolaitytės prisiminimai“ (vertimas į lietuvių kalbą 2001 m.). Susidomėjusi buvusios Rytų Prūsijos regionu, vėliau parašė dar vieną knygą „Rytprūsiški likimai“.
Avarų Koisu
Avarų Koisu arba Džurmutas (Джурмут) – upė pietų Rusijoje, Dagestane; viena Sulaką sudarančių upių. Prasideda Kaukazo kalnuose. Teka daugiausia į šiaurės rytus, žemupyje pasuka į šiaurės vakarus. Susilieja su Andžio Koisu ir sudaro Sulaką.
Pagrindinis intakas – Karakoisu (dešinysis). Aukštupyje slenkstėta, teka kanjonu.
Leopold Arends
thumb|Arendo stenografijos sistemos pavyzdys thumb|Arendso kapas
Citoskeletas
thumb|right|250px|Citoskeletas. Aktino filamentai – raudona, mikrotubulės – žalia, branduolys – mėlyna. Citoskeletas – sudėtingas baltyminių siūlų tinklas kuris padeda eukariotinėms ląstelėms išlaikyti formą ir suderintai kryptingai judėti. Citoskeletas yra labai kislus – kai kurios jo dalys gali labai sparčiai susidaryti ar suirti, prisitaikydamos prie ląstelės poreikių.
Citoskeleto dėka ląstelės juda:
Citoskeletas užtikrina ir viduląstelinį judėjimą – pvz., gabena organoidus ląstelėje, paskirsto chromosomas ląstelei dalijantis.
Citoskeleto atraminę dalį sudaro trijų tipų baltyminės skaidulos – mikrovamzdeliai, aktino ir tarpiniai filamentai. Šios skaidulos sudarytos iš smulkių baltyminių molekulių.
Mfekanė
Prielaidos
XVIII a. II pusėje teritorijoje susiformavo du svarbūs politiniai junginiai. Pietuose, prie Tugela upės buvo Mtetva valstybė, o šiaurėje Pongola upės - Ndvandve valstybė. Jos kariavo tarpusavyje. Svarbiausi susidūrimai įvyko valdant dviem didiesiems valdovams: Dingisvajo (1780-1817) ir Zvidei (1758 - 1825). Dingisvajo 1817 m. žuvus, Mtetva subyrėjo, ir jos vietoje atsiradusį vakuumą užpildė zulų vadovaujama Zulų Karalystė.
Raida
thumb|150px|left|Karalius Šaka thumb|250px|Zulų kariai thumb|250px|Zulų kariai
Zulų karalystės valdovu tapo buvęs Mtetvos generolas Šaka Zulu, kuris labai greitai konsolidavo valdžią ir reorganizavo armiją. Kariuomenėje buvo įvesta griežta disciplina, atsirado specializuotos kariuomenės būriai impis, rikiuotė, pradėti naudoti nauji ginklai - ietis iklva, kuri ne metama, o bedžiama, pailgas stiprus skydas. Tai suteikė zulu armijai pranašumų prieš priešus.
Ndvandvės likimas
1818-19 m. vyko karas su Ndvandve, kuris baigėsi visiška zulų pergale. 1820 m. Ndvandvė subyrėjo ir tapo Šakos imperijos dalimi, o pralaimėjusios valstybės generolai išvedė didelę dalį ngunių į šiaurę, ten susidurdami su kitomis valstybėmis.
Mzilikazis
1823 m. Zulu imperijoje įvykus neramumams, generolas Mzilikazis sukilo prieš Šakos valdžią ir išsivedė Kumalo klaną į šiaurę. Po ilgų klajonių apie 1837-38 m. jis pasiekė dabartinės Zimbabvės teritoriją, kur sunaikino Rozvių imperiją ir įkūrė Matabele valstybę su sostine Bulavajo. Ji buvo pietvakarinėje dabartinės Zimbabvės dalyje.
Basoto
Ngunių tarpusavio karų ir migracijų fone gretimos tautos (ne nguniai) buvo priverstos konsoliduotis. Tai padarė basoto, kurie, vadovaujant karaliui Mošoešoe I apie 1818 m. įkūrė basotų valstybę, dabartinio Lesoto pirmtakę.
Dalis basoto, vadovaujami Sebitvane, pasivadinę kololo, migravo tiesiai į šiaurę, kur apie 1826 m. pasiekė dabartinės Zambijos teritorijoje buvusią lozi valstybę Alujaną. Alujana buvo nugalėta, o Sebitvane įsitvirtino jos soste.
Pabaiga
Nuo 1879 m. Mfekanės laikais įkurtosios ngunių valstybės buvo viena po kitos absorbuotos Britų Imperijos ir būrų valstybių.
Kolva
Kolva reiškia dvi upes Rusijoje:
2010 m. Europos jaunių iki 18 m. krepšinio čempionatas
2010 m. Omnitel Europos jaunių iki 18 m. krepšinio čempionato A divizija – 27-tas FIBA Europos jaunių iki 18 m. krepšinio čempionatas. Jis vyko nuo liepos 22 iki rugpjūčio 1 d. Vilniuje, Lietuvoje. Šiame čempionate dalyvavo 16 komandų, o nugalėtojų titulą gynė Serbijos rinktinė. Naujaisiais čempionais, pelniusi visas 9 pergales, tapo Lietuvos jaunių rinktinė.
Istorija
Pirmą kartą šalies istorijoje toks čempionatas buvo rengiamas Lietuvoje. Tai buvo pasiruošimas prieš Lietuvoje rengiamą 2011 m. Europos krepšinio čempionatą.
2009 m. Meco mieste vykusiame čempionate nugalėjo Serbija. Lietuvos rinktinė 1994 m. čempionate, vykusiame Tel Avive tapo nugalėtoja, o 2006 ir 2008 m. laimėjo sidabro medalius.
Arenos
Čempionatas vyko dvejose Vilniaus arenose - Siemens ir Lietuvos ryto arenose.
Grupės
Grupių varžybų etape visos 16 komandų buvo suskirstytos į 4 grupes po 4 komandas. Pirmos 3 kiekvienos grupės komandos pereina į kvalifikacinį turnyrą, o 4 paskutines vietas grupėse užėmusios komandos kovos dėl 13-16 vietų.
Grupė A
thumb|right|300px|Čempionato atidarymo ceremonija [[Siemens arena|Siemens arenoje.]]
Kvalifikacinis turnyras
12 komandų, kurios pirmose grupėse užėmė 1-3 vietas, buvo suskirstytos į dvi grupes. Iš abiejų grupių po keturias komandas pereis į ketvirtfinalį, o likusios kovos dėl 9-12 vietų.
E grupė
thumb|right|300px|Lenkijos ir Latvijos rungtynės [[Jeep arena|Lietuvos ryto arenoje.]]
Atkrintamasis turnyras
Paskutinės keturios pirmųjų grupių komandos žais tarpusavyje. Paskutines dvi vietas grupėje užėmusios komandos kitam sezonui bus perkeltos į žemesnį B divizioną.
Leopold Arends
Leopoldas Arendsas (1817 m. gruodžio 1 d. Rokiškyje – 1882 m. gruodžio 22 d. Berlyne) – vokiečių stenografijos išradėjas.
Biografija
Buvo nusprendęs tapti vaistininku, įstojo į Dorpato universitetą, kur be farmacijos studijavo kalbas, filosofiją ir istoriją. Nuo 1841 m. – namų mokytojas viename Kuršo dvare, po trejų metų persikėlė į Berlyną, užsiėmė pedagogine veikla. Parašė keletą dramos veikalų, išleido poezijos rinkinį ir trijų tomų knygą apie gamtą „Das Wunderreich der Natur“ (1858 m.).
Leopoldo Arendso 1840 m. sugalvota greitraščio sistema nesudėtinga, naudojamos įprastos, šiek tiek supaprastintos rašybos raides. Trumpas naujas mokymas knygos pavidalu pasirodė 1850 m., o po dešimties metų pasirodė pilnas ir išsamus išradimo išdėstymas. Sistema prigijo daugiausiai Vokietijos šiaurėje, taip pat buvo pritaikyta anglų, ispanų, lotynų ir švedų kalboms.
Safita
Istorija
Vietovė gyvenama nuo finikiečių laikų, tačiau į didesnę gyvenvietę išaugo kryžininkų laikais (1102-1271 m.). Tamplieriai čia pastatė Safitos tvirtovę, kuri sudarė įtvirtinimų grandinę tarp Antiochijos ir Tripolio. Iš tvirtovės iki šių laikų teliko bokštas su koplyčia viduje.
thumb|left|170px|Safitos bokštas
Smitsonitas
miniatiūra|250px|Smitsonitas Smitsonitas – karbonatų klasės mineralas, cinko karbonatas, ZnCO3. Pavadintas britų chemiko ir mineralogo Džeimso Smitsono (James Smithson, 1765–1829) garbei.
Naudojamas kaip cinko rūda. Kietumas pagal Moso skalę 4,5. Spalva balta, geltona, žalia, mėlyna, purpurinė.
Flamandai
Flamandai (flam. Vlamingen) – germanų tauta, artima olandams. Gyvena šiaurės Belgijoje (Flandrijoje), šiaurės Prancūzijoje, Nyderlanduose. Nyderlanduose gyvenantys flamandai savęs neskiria nuo olandų. Kalba flamandų kalba.
Mačiuliškiai
Mačiuliškiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 5 km nuo Igliaukos.
Um Kasras
Um Kasras  – miestas pietryčių Irake, Basros muchafazoje, Chaur Abd Alacho estuarijos (netoli Persijos įlankos) pakrantėje, Kuveito pasienyje. Svarbus giliavandenis šalies uostamiestis. Plentu ir geležinkeliu sujungtas su Basra.
Istorija
Ilgą laiką Um Kasras buvo mažas žvejų kaimas. Po 1958 m. Irako revoliucijos čia įkurdinta karinė jūrų bazė, o 1961 m. – jūrų uostas. Jis tapo vieninteliu šalies giliavandeniu uostu, todėl leido sumažinti krovinių apimtis Šat al Arabo upe, tekančia Irano siena. Um Kasro reikšmė dar labiau išaugo po Irano–Irako karo. Tarp Kuveito ir Irako vykę ginčai dėl Um Kasro aplinkinių vandenų priklausomybės sukėlė Persijos įlankos karą 1991 m. Jo metu uostas buvo subombarduotas. 2003 m. Um Kasras tapo vienu iš pirmųjų Irako karo taikinių.
Dvarykščiai (Rukainiai)
Dvarykščiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Rukainių.
Jaluvka (Dambravos valsčius)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XVII a. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai. Kaime yra moderni mūrinė ''Šv. Jėzaus širdies bažnyčia'', pašventinta 1986 metais. Bažnyčia pastatyta ant XIX a. anksčiau pastatytos bažnyčios pamatų. Šalia kaimo yra nemažai vandens šaltinių.
Gvazdikinis serentis
Gvazdikinis serentis (Tagetes patula, ) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų rūšis. Natūraliai paplitusi Meksikoje, Centrinėje ir Pietų Amerikoje, bet dabar kaip dekoratyvinis augalas auginama daugelyje kraštų.
Augalas vienmetis, 30–50 cm aukščio, tvirtu, šakotu stiebu. Lapai tamsiai žali, sudėtiniai. Stiebo viršūnėje susidaro graižai, kurių atspalviai kaitaliojasi nuo oranžinės iki tamsiai rudos. Nužydėjus susidaro juodos, pailgų plokštelių formos sėklos. Kryžminasi su kitomis serenčių rūšimis.
Gvazdikinis serentis auga įvairiuose dirvožemiuose, svarbu, kad būtų geras vėdinimas. Augalas nemėgsta prieblandos ir geriau auga saulėtose vietose. Ištveria silpnas šalnas, bet temperatūrai nukritus žemiau -1 °C gali nušalti.
Gvazdikinis serentis plačiai auginamas kaip dekoratyvinis augalas. Iš jo žiedų gaunami dažai. Dėl aitraus kvapo atbaido kenkėjus (amarus, skruzdėles), grybelį, naudojamas parmuferijoje. Turi vaistinių savybių. Naudojamas indėnų ritualuose ir liaudies medicinoje.
thumb|left|230px|Žiedas
Šilos dinastija
thumb|right|200px|Auksinė Šilos valdovų karūna Šilos dinastija – Korėjoje 57 m. pr. m. e. – 935 m. egzistavusios Šilos karalystės valdovų dinastija. Iš pradžių tai nebuvo paveldima dinastija, ir trys klanai – Pak, Sok ir Kim dalijosi valdžia. Nuo valdovo Nemul (Naemul) laikų įsigalėjo Kim klanas.
Ankstyvieji valdovai tituluodavosi isagum, o vėliau, Šilai įgijus valdžią visoje pietryčių Korėjoje – maripgan. Spėjama, kad šie titulai susiję su Altajaus tautų terminu chan, reiškiančiu „valdovas“. Nuo VI a., stiprėjant Kinijos įtakai, kitų Korėjos valstybių pavyzdžiu, ėmė tituluotis karaliais wan bei daewan.
Vienas svarbiausių šios dinastijos valdovų atributų bei simbolių buvo auksinė karūna, vaizduojanti šventuosius medžius. Ji dar gali priminti ragus. Spėjama, kad šitokia karūnos forma kilo iš Altajaus tautų šamanistinių tikėjimų ir pirmųjų valdovų tapatinimo su garbinamais gyvūnais. Nors auksinės karūnos buvo bendra Korėjos pietinių valstybių Pekčės, Šilos ir Kaja tradicija, visos trys formos buvo skirtingos.
朝鮮国王の一覧 한국의 왕 Liste over Koreas herskere
Zenonas Vaigauskas
Zenonas Vaigauskas (g. 1951 m. liepos 24 d. Svirniuose, Kelmės rajonas) – Lietuvos komjaunimo, partinis bei politinis veikėjas.
Biografija
1966–1970 m. mokėsi Vilniaus elektromechanikos technikume. 1969–1975 m. dirbo Vilniaus radijo komponentų gamykloje techniku. 1970–1975 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos fakultete.
1975–1977 m. VU Fizikos fakulteto mokslo darbuotojas. 1977–1985 m. dirbo administracinį darbą Lietuvos respublikiniame studentų statybos būrių štabe, 1978–1987 m. LLKJS CK sekretoriate. 1985–1987 m. Vilniaus aukštosios partinės mokyklos klausytojas, 1987–1988 m. dėstytojas. 1988–1991 m. Visuomeninių mokslų akademijos prie SSKP CK aspirantas. 1991 m. filosofijos mokslų daktaras.
1991–1994 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos sekretoriato konsultantas. 1993–1994 m. prezidento Algirdo Brazausko vyresnysis referentas valstybės ir teisės klausimais. 1992–1994 m. dirbo Seimo pirmininko sekretoriate. 1992–1994 m. Vyriausiosios rinkimų komisijos narys, 1994–2017 m. pirmininkas.
2018–2020 m. Seimo nario Juozo Bernatonio padėjėjas-sekretorius.
Moka rusų ir anglų kalbas.
Darbininkų balsas (Charkovas)
Darbininkų balsas – lietuvių sekcijų centro biuro prie Ukrainos KP(b) CK savaitraštis, ėjęs 1920 m. liepos 17 d. – 1921 m. liepos 10 d. Charkove.
Istorija
Tiražas – 3000-3500 egz.
Murmansko sritis
Murmansko sritis (rus. Му́рманская о́бласть) – sritis Rusijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Vakarų federalinėje apygardoje, prie Barenco ir Baltosios jūrų, Suomijos ir Norvegijos pasienyje.
Murmansko sritis sudaryta 1938 m. gegužės 28 d. Srities plotas – 144 900 km². Gyventojų – 872 800 (2006). Administracinis centras – Murmanskas. Srities gubernatorius – Jurijus Jevdokimovas (Юрий Евдокимов).
Administracinis suskirstymas
Murmansko sritis suskirstyta į 5 rajonus:
Murmansko srities teritorijoje yra septyni uždari administraciniai–teritoriniai vienetai, į kuriuos galima patekti tik griežtų leidimų tvarka:
Gyventojai
Didžiausi miestai (tūkst. gyv., 2005 m.):
Rytų Nusa Tengara
Rytų Nusa Tengara  – Indonezijos provincija, apimanti Mažųjų Sundos salų rytinę dalį. Administracinis centras – Kupangas (Timore).
Gyventojai
protestantizmas (33,8 %) islamas (8,8 %);
Administracinis skirstymas
Rytų Nusa Tengaros provincija padalinta į 19 regencijų ir 1 miestą. Skliaustuose pateikti administraciniai centrai.
Krasnojė (Lindikai)
Krasnojė (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Bolšakovo kaimo gyvenvietės kaimas į pietryčius nuo Bolšakovo.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–1963 m. Bolšakovo rajono, 1963–2008 m. Bolšakovo apylinkės kaimas.
Madlinava
Madlinava – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 11 km nuo Pašilių.
Liono I susirinkimas
Liono I susirinkimas – tryliktasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, įvykęs Lione 1245 m.
Susirinkimą sušaukė popiežius Inocentas IV. Pirmieji išlikę laiškai datuojami 1245 m. sausio 3 d. Susirinkime dalyvavo apie 150 vyskupų ir prelatų. Susirinkimas turėjo teisti imperatorių Frydrichą II apkaltintą Bažnyčios persekiojimu, erezija ir ryšiais su musulmonų kunigaikščiais. Frydrichas II į Susirinkimą nevyko, tačiau atsiuntė atstovą – Sicilijos aukščiausiąjį teisėją Tadą Suesietį. Susirinkimo protokolai neišliko, bet iš kitų tuometinių šaltinių žinoma, kad įvyko trys vieši posėdžiai: birželio 28 d., liepos 5 d. ir liepos 17 d.
Trečiajame posėdyje Frydrichas II buvo nušalintas, o jo pavaldiniai atleisti nuo ištikimybės priesaikos jam. Susirinkimas priėmė ir keletą konstitucijų dėl Bažnyčios teismų tvarkos, kryžiaus karų motyvacijos, nagrinėjo Šventosios Žemės gynimo nuo musulmonų reikalus.
Žygiavimas
Sportinis turizmas
Žygiavimas, kaip ekstremalaus turizmo bei ekstremalaus sporto šaka apima kopimą į kalnus (kalnų turiada) ir žygiavimą lygumomis (pėsčiųjų turizmas).
Lietuvoje nuo 1969 m. – buvo rengiamos kalnų turiados, nuo 1972 m. – pėsčiųjų turizmo varžybos Sovietų Sąjungoje. XXI a. pradžioje šių sporto šakų populiarumas neišblėso. Lietuvos žygeivių draugijos ir dabar rengia pėsčiųjų žygius Lietuvoje, įvairias kalnų turijadas buvusiose TSRS respublikose, Himalajuose ir kt.
Pietų Korėjos herbas
thumb|200px|Pietų Korėjos herbas Pietų Korėjos herbas – vienas iš oficialių Pietų Korėjos nacionalinių simbolių. Herbas yra sudarytas iš taeguk simbolio, esančio ant nacionalinės vėliavos. Taeguk supa 5 stilizuoti vainiklapiai ir juosta su oficialiu Pietų Korėjos pavadinimu „Didžioji korėjiečių tautos šalis. In ir Jang simbolizuoja taiką ir harmoniją. Penki vainiklapiai simbolizuoja Korėjos nacionalinę gėlę Hibiscus syriacus.
Kolva (Višera)
Kolva  – upė Rusijoje, Permės krašto šiaurėje; Višeros (Kamos baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Komių Respublikos pasienyje, Kolvos Akmens kalno papėdėje. Teka daugiausia į pietus Šiaurinio Uralo vakarine pašlaite. Įteka į Višerą 34 km nuo jos žiočių, netoli Čerdynės miesto.
Vidutinis nuolydis 300 cm/km. Būna užšalusi nuo lapkričio pradžios iki balandžio pabaigos ar gegužės pradžios. Naudojama medienos plukdymui. Kolva laivuojama 241 km nuo žiočių ruože.
Huaskaranas
Huaskaranas  – viršukalnė Anduose, Peru Ankašo regione esančioje Baltojoje Kordiljeroje. Huaskaranas turi 2 viršūnes – Pietų Huaskaraną (aukštis 6768 m, aukščiausias Peru ir 4 pagal aukštį Pietų Amerikoje) ir Šiaurės Huaskaraną (6655 m). Kalnas sudarytas iš granito.
Į Pietų Huaskaraną pirmieji įkopė vokiečių – austrų ekspedicijos nariai 1932 m. liepą. Žemesnioji viršūnė buvo pasiekta žymiai anksčiau – 1908 m. tai padarė JAV ekspedicija. 1970 m. Ankašo žemės drebėjimo metu, nuo kalno atskilo ledyno luitas ir formuodamas purvo nuošliaužą nusirito papėdėje įsikūrusio Jungajo miesto link ir jį visiškai sugriovė. Taip pat kalne žuvo Čekoslovakijos alpinistai.
Huaskarano kalnas įeina į Huaskarano nacionalinį parką. Nuo Mušo kaimo vyksta žygiai į kalną.
Injambanė
Injambanė  – miestas pietiniame Mozambike, prie Indijos vandenyno Injambanės įlankos, priešais Mašišės miestą. Injambanės provincijos administracinis centras. Muziejus, turgus. Pakrantėje – paplūdimiai. Turistinis centras. Per uostą išvežamas cukrus, medvilnė, kopra, miško paruošos. Apylinkėse auginami gyvuliai. Apdirbami anakardžių riešutai.
Istorija
Miestas įkurtas suahilių pirklių. XVIII a. valdant indams ir arabams išaugo kaip prekybos vergais centras. 1834 m. Injambanę sugriovė zulai. Miestas netrukus atstatytas. Pastatyta bažnyčia ir mečetė. Pradėtas tiesti geležinkelis, bet nebaigtas.
Maltos futbolo varžybos 1991–1992 m.
Maltos futbolo varžybos 1991–1992 m.
Darius Ramančionis
Darius Ramančionis (g. 1971 m. vasario 23 d.) – Lietuvos geografas, ekologas, aplinkosaugininkas, gamtos mokslų magistras, gamtos ir kultūros paveldo propaguotojas.
Biografija
Baigė Šiaulių „Aido“ vidurinę mokyklą. 1995 m. baigė geografiją ir biologiją Vilniaus pedagoginiame universitete, gamtos mokslų magistras.
Nuo 1995 m. Šiaulių miškų urėdijos vadybininkas, Kurtuvėnų regioninio parko direkcijos rekreacijos sektoriaus vadovas, direktoriaus pavaduotojas, Šiaulių universiteto lektorius. Kurtuvėnų dvaro sodybos atkūrimo ir pritaikymo viešajai turizmo infrastruktūrai projekto vadovas.
Nuo 1989 m. Lietuvos žaliųjų judėjimo narys, Šiaulių gamtos ir kultūros paveldo apsaugos klubo „Aukuras“ pirmininkas, daugelio klubo organizuotų akcijų ir renginių iniciatorius, Šiaulių nevyriausybinių organizacijų konfederacijos tarybos narys. Vienas iš asociacijos „Kurtuvėnų bendruomenė“ lyderių, Žemaitijos regioninės etninės kultūros globos tarybos pirmininko pavaduotojas, Lietuvių etninės kultūros draugijos narys.
Sutuoktinė Kurtuvėnų folklorinio ansamblio „Kurtuove“ vadovė Edita Ramančionienė.
Dvarykščius
Dvarykščiumi vadinami kaimai Ignalinos rajone:
Elektrinis laukas
miniatiūra|dešinėje|Elektrinio lauko linijos išeina iš teigiamo krūvio Elektrinis laukas – materijos forma, supanti krūvius. Kiekvienas krūvis erdvėje aplink save sudaro elektrinį lauką. Visos elektrinių jėgų sąveikos yra perduodamos elektriniu lauku. Nekintantis laike elektrinis laukas yra vadinamas elektrostatiniu lauku. Sąvoką „elektrinis laukas“ 1831 m. sukūrė anglų fizikas Maiklas Faradėjus.
Elektrinio lauko savybės:
Elektrinio lauko stipris
Pagrindinė elektrinio lauko charakteristika yra elektrinio lauko stipris (žymimas \mathbf{E}). Jis yra lygus jėgai, veikiančiai vienetinį teigiamą krūvį: Stiprio matavimo vienetas pagal SI sistemą yra N/C arba V/m.
El. lauko stipris yra vektorinis dydis. Jo kryptis, esant teigiamam taškiniam krūviui, yra nukreiptas nuo krūvio, o esant neigiamam krūviui – į krūvį.
Taškinio krūvio q sudaryto elektrinio lauko stipris taške, nutolusiame atstumu r nuo to krūvio, gali būti apskaičiuotas pasitelkus Kulono dėsnį: kur yra vienetinis vektorius.
Elektrostatinio lauko stiprumas ties žemės paviršiumi jūros lygyje yra apie 100–200 V/m, o kai žemai nusileidę audros debesys – 20 kV/m.
Superpozicijos principas
Jeigu elektrinį lauką kuria daug taškinių krūvių (sistema), tai šio elektrinio lauko stipris yra lygus atskirų tų sistemos krūvių sukurtų laukų stiprių vektorinei sumai:
Elektrinio lauko energija
Elektrinio lauko energija tūrio vienete:
Sūkurinis elektrinis laukas
Sūkurinis elektrinis laukas – kintamojo magnetinio lauko kuriamas elektrinis laukas. Šio lauko stiprio linijos yra uždaros.
kur
Modų sinchronizacija
Modų sinchronizacija – lazerio veikimo režimas, kai vienu metu yra stiprinamos kelios išilginės rezonatoriaus modos, o jų fazės viena kitos atžvilgiu išlieka pastovios ir susijusios tiesiniu sąryšiu. Tokiu režimu veikiančio lazerio spinduliuotė yra sudaryta iš periodinės labai trumpų (10-10 – 10-15 s) impulsų sekos.
Liaudies sargyboje
thumb|„Liaudies sargyboje“ 1967 m. Liaudies sargyboje – viešosios tvarkos apsaugos darbuotojų laikraštis, ėjęs 1946 m., 1948–1970 m. ir 1990–1993 m. Vilniuje.
Eurofakultetas
Eurofakultetas  – nuo 1993 iki 2005 m. vykdytas socialinių mokslų (ekonomikos, teisės, politikos mokslų) studijų pertvarkos Baltijos šalių universitetuose (Vilniaus, Latvijos ir Tartu) projektas. Programą finansavo projekto dalyvės – Baltijos regiono valstybės (Danija, Latvija, Lietuva, Estija, Lenkija, Vokietija, Norvegija, Švedija, Suomija). Programoje dalyvavo VU Ekonomikos fakultetas. Jame buvo įsikūręs Eurofakulteto Vilniaus centras. Vilniaus biuras prisidėjo prie Centro veiklos, akademinių programų įgyvendinimo ir programos administravimo.
Programa
Eurofakulteto programoje vizituojantys dėstytojai iš viso pasaulio (daugiausiai – ES šalių) dėstė per 30 dalykų. Juos išklausė daugiau kaip 1 130 Eurofakulteto studentų. Baigus specialias programas, buvo išduodami Eurofakulteto sertifikatai. Išklausius ir išlaikius atskirus dalykus – pažymėjimai. Eurofakulteto dėstytojai iš užsienio taip pat vado­vavo studentų mokslo tiriamiesiems darbams, skatino juos rinktis akademinę karjerą, studijuoti Ekonomikos fakulteto, Lietuvos bei užsienio universitetų doktorantūros studijų programose, rengė geriausių mokslo darbų Baltijos valstybėse konkursus (darbus vertino specialus EuroFaculty programos komitetas). Pvz., lietuvis dr. Vitalis Nakrošis (instituto partnerio) už darbą „Naujųjų valstybių narių pajėgumai valdyti ES fondus: nuo įsisavinimo prie pridėtinės vertės" pelnė geriausio 2005 m. politikos mokslų darbo Baltijos valstybėse apdovanojimą.
2005 m. liepos 31 d. „Eurofakulteto“ programa, pasiekusi jai keltus tikslus, baigė savo veiklą. „Eurofakulteto“ programa padėjo pamatą Baltijos šalių kompetencijos centrui, skatinančiam mokslinius tyrimus ekonomikos, teisės ir politikos mokslų srityse Baltijos šalyse Vilniaus, Latvijos ir Tartu universitetuose. Eurofakulteto programa prisi­dėjo prie Ekonomikos fakulteto aprūpinimo nauja moksline ekonomikos ir verslo vadybos tematikos literatūra. Iki 2007 m. gruodžio 31 d. veikė Eurofakultete Vilniaus centro biblioteka-skaitykla.
Vadovybė
EuroFaculty programos koordinatoriai – Vita King (ekonomika), Daunis Auers (viešasis administravimas, politikos mokslai) ir vokietis Hans Wildberg (teisė). Nacionalinių centrų (biurų) Baltikos šalyse vadovai – atitinkamų Baltijos valstybių universitetų Ekonokomikos fakultetų prodekanai – Michael Gallagher (Tartu), Biruta Sloka (Ryga) ir Linas Čekanavičius (Vilnius, VU).
Liaudies sargyboje
Istorija
1990–1993 m. Lietuvos vidaus reikalų ministerijos savaitraštis, leistas kaip atkurtas nuo 1946 m. ėjęs leidinys. Tiražas 1990 m. – 20 000 egz. 1993 m. savaitraštį „Liaudies sargyboje“ pakeitė savaitraštis, nuo 1998 m. Lietuvos policijos mokymo centro laikraštis „Sargyba“, ėjusi iki 2004 m. balandžio 23 d. Tiražas 1993 m. – 17 700 egz., 1997 m. – 8800 egz. Vietoje „Sargybos“ išleistas žurnalas „Policija“.
Kaškadarjos vilajetas
Kaškadarjos vilajetas, kitaip Kaškadarjos sritis − Uzbekijos vilajetas, esantis šalies pietuose. Sritis pavadinta pagal Kaškadarjos upę.
Vilajeto centras − Karšis (177 000 gyv. 2005 m.) Vilajeto plotas − 28 570 km², gyventojų skaičius − 3,4 mln. (2022 m.). 73 % gyventojų yra kaimo gyventojai.
Kaškadarjos sritis buvo įkurta 1943 m. sausio 20 d. 1960 m. sausio 25 d. sritis buvo panaikinta, o 1964 m. kovo 7 d. − atkurta. Vėliau Kaškadarjos sritį imta vadinti vilajetu.
Geografija
Vilajetas yra Pamyro Alajaus kalnų vakaruose. Aukščiausia vieta – 2938 m. Didžiąją dalį teritorijos užima Karšio stepė.
Vilajeto klimatas yra tipiškas aridinis žemyninis, iš dalies pusiau tropinis. Vidutinė sausio temperatūra ~0 °C, liepos – +31 °C. Per metus iškrenta 200–500 mm kritulių.
Pagrindinė upė – Kaškadarja. Būdinga kiečių ir efemerų augmenija. Įsteigti Kyzysu, Mirakino rezervatai.
Ribos
Su Bucharos sritimi ribojasi:
Administracinis suskirstymas
Vilajeto centras − Karšio miestas.
Kaškadarjos vilajetas suskirstytas į 13 kaimiškųjų rajonų tumanų (numeris lentelėje rodo rajono numerį žemėlapyje): thumb|right|450px
! Rajonas ! Nr. ! Centras ! Centro pavadinimas uzbekiškai
Uwe Haberkorn
Uwe Haberkorn (g. 1959 m. rugsėjo 21 d. Dossenheime, Vokietija) – gydytojas onkologas, Heidelbergo universiteto profesorius.
Biografija
Nuo 1965 m. iki 1969 m. Haberkorn lankė Dosenheimo pradinę mokyklą, mokėsi Bunsen gimnazijoje Heidelberge, kur 1978 m. ją baigė. Nuo 1979 m. iki 1982 m. Heidelberge studijavo filosofiją ir germanistiką, nuo 1982 m. Mrburgo universitete, nuo 1984 m. Julijaus Maksimilijano universitete (Viurcburgas) ir nuo 1985 m. Heidelberge – mediciną. 1988 metais išlaikė 3-ąjį valstybinį egzaminą ir apgynė disertaciją („Korrelation morphometrischer und chemischer Daten mit Ultraschallparametern bei menschlichen Lebern“), medicinos mokslų daktaras.
Iki 1998 m. Vokietijos vėžio tyrimų centro (DKFZ) Onkologinės diagnostikos ir terapijos skyriaus Heidelberge mokslinis asistentas (vadovas – Gerhard van Kaick). 1996 metų liepos 4 dieną apgynė habilitaciją. Nuo 1995 metų branduolinės medicinos gydytojas specialistas, nuo 1998 m. balandžio 1 d. profesorius.
Kryžių kalno koplyčia
miniatiūra|250px|right|Koplyčia 2007 m. Priekyje – Vatikano dovanotas kryžius
Kryžių kalno koplyčia, dar vadinama Popiežiaus koplyčia – koplyčia, esanti prie Kryžių kalno, Jurgaičių kaime, Šiaulių rajone. Pastatyta 1993 m. laukiant čia atvykstančio popiežiaus Jono Pauliaus II.
Kryžių kalno koplyčia yra kultūros paveldo objektas, 2011 m. įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Pasaulyje įprasta, kad popiežiaus maldos vieta išmontuojama, tačiau Kryžių kalno koplyčia – tai bene vienintelė pasaulyje popiežiaus maldos stotelė, kurioje buvęs laikinasis statinys liko ir net tapo kultūros paveldo vertybe. miniatiūra|200px|left|Avarinės būklės statinys 2011 m.
Istorija
Koplyčioje popiežius 1993 m. rugsėjo 7 d. drauge su Lietuvos vyskupais aukojo šv. Mišias, dalyvaujant daugiatūkstantinei (maždaug 100 tūkst.) žmonių miniai. Pamoksle popiežius Jonas Paulius II nuoširdžiai prisipažino ilgai laukęs dienos, kai galės aplankyti šį kalną ir jame apmąstyti Kristaus kryžių, atskleidžiantį, kas yra Dievas ir kas yra žmogus. Prieš šv. Mišias ir po jų popiežius kopė į kalną pasimelsti ir apžiūrėti kryžių. Vizito į Lietuvą išvakarėse 1991 m. prieš šv. Kalėdas Jonas Paulius II reorganizavo visą Lietuvos bažnytinę provinciją, įkurdamas naują metropoliją – Vilniaus, kuriai priklauso Panevėžio ir Kaišiadorių vyskupijos. Tai buvo galutinis Lietuvos sostinės ir Lietuvos pietvakarinės sienos su Lenkija pripažinimas.
Koplyčios likimas
Popiežiui išvykus koplyčia tapo nebereikalinga. Ne kartą kilo diskusijos, ką toliau daryti su koplyčia: palikti ją ar perkelti kitur. Ją persikelti pas save pretendavo keli rajonai. Tarp kitų, kuršėniškiai pasiūlė parvežti ją į naująsias Kuršėnų kapines, kur iškilusioje koplyčioje būtų galima aukoti šv. Mišias per Vėlines, Motinos ir Tėvo dienas. Galiausiai vietos valdžia sumanymo atsisakė, nes 30 tūkst. litų vertinamų perkėlimo išlaidų nebuvo numatyta rajono biudžete.
Ilgai nenusprendžiant statinio likimo, niekieno netvarkomas objektas sunyko, nes po popiežiaus vizito niekas ja nepasirūpino – sutrešo medinės grindys ir atitvarai. Popiežiaus koplyčią buvo numatyta demontuoti, kadangi ji stovėjo konservacinės paskirties teritorijoje. Atstatyti koplyčios nebuvo numatyta, nes tai laikinas statinys popiežiaus atvykimo proga. Demontavus koplyčią toje vietoje turėtų atsirasti atminimo ženklas, kad šioje vietoje Mišias aukojo popiežius Jonas Paulius II. Dar 2002 m. buvo numatyta ją nugriauti, tada dar vyskupas Eugenijus Bartulis vadovavo viešajai įstaigai „Kryžių kalnas“. Sprendimas demontuoti buvo priimtas ir 2004 m.
2011 m. gegužės mėnesį, vos Jonas Paulius II buvo paskelbtas palaimintuoju, Lietuvos vyriausybė skyrė lėšų šiai koplyčiai nugriauti, nes teigta, kad koplyčia iš esmės praranda savo praktinę funkciją, be to, netoliese bus statoma Jono Pauliaus II vardo bažnyčia. Nepaisant skirtingų nuomonių, žmonės pagarbą koplyčiai rodė ją apsodindami gėlėmis ir melsdamiesi šalia jos. Koplyčiai išsaugoti buvo renkami parašai. Koplyčios griovimo darbai jau buvo suderinti su Šiaulių vyskupija. Procesas buvo sustabdytas, nes ekspertai turėjo nustatyti statinio vertę. Pasipriešinus tikintiesiems, paveldosaugininkai 2011 m. nusprendė koplyčią įvertinti kaip kultūros paveldo objektą. Pagrindiniu kriterijumi, nulėmusiu šios koplyčios likimą, tapo istorinis kriterijus. Sprendimui įtakos turėjo ir atsiųsti Šiaulių vyskupijos bei iškiliausių Šiaulių krašto meno ir kultūros veikėjų pasirašyti raštai dėl koplyčios išsaugojimo.