cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Smurtas
Terminas apibrėžia įvairius reiškinius. Dažniau žodis taikomas apibrėžiant vieno asmens sukeliamą žalą kitam ar kitiems asmenims. Karas yra vadinamas plataus masto organizuotas smurtas tarp šalių. Šalys taip pat suteikia teisę legaliai smurtą naudoti teisėsaugos pareigūnams, siekiant išsaugoti tvarką visuomenėje ir įgyvendinti įstatymus.
Miežiškių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia
'''Miežiškių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Miežiškių miestelyje, 0,3 km į pietus nuo kelio, Nevėžio kairiajame krante.
Parapijoje veikia Šilelio šv. Izidoriaus koplyčia Šilelio kapinėse.
Istorija
Miežiškių koplyčia minima 1669 ir 1744 m. Dvaro savininkas Pšeciševskis 1782 m. pastatė naują medinę koplyčią. 1864 m. pastatyta klebonija. Gal tada koplyčia tapo Panevėžio parapijos filija. 1872 m. sumūryta šventoriaus tvora. Buvusi koplyčia 1883 m. perstatyta. 1885 m. pastatyta didesnė klebonija, 1891 m. – namai bažnyčios tarnams, vėliau – ūkiniai pastatai.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, raudonų plytų mūro, kryžminio plano, vienabokštė, su bokšteliais. Šventoriaus tvora mūro ir metalinių virbų.
Altajus (Kinija)
Altajus  – miestas Kinijos Liaudies Respublikoje, šiaurės Sindziange, Ilio kazachų autonominėje prefektūroje, Altajaus kalnų papėdėje (887 m aukštyje), 450 km į šiaurę nuo Urumčio, netoli Irtyšiaus ištakų. Turi apskrities statusą, yra Altajaus prefektūros administracinis centras. Plentai į Urumčį, Hotaną, yra oro uostas. Verčiamasi gyvulininkyste (galvijai, arkliai, avys), žemdirbyste (kviečiai, kukurūzai, cukriniai runkeliai, linai). Elektrotechnikos, mašinų gamybos, tekstilės (vilnos, medvilnės), odos apdirbimo, maisto (cukraus, pieno, duonos) pramonė.
Be 3 gatvių komitetų, sudarančių Altajų, į miesto teritoriją patenka 2 gyvenvietės, 7 valsčiai ir 1 nacionalinis valsčius.
Istorija
Altajus pradėjo kurtis, kai Šarasume 1908 m. prie džungarų vienuolyno pastatyta tvirtovė. 1921 m. tapo Čenhua apskritimi, 1953 m. pervadintas į Altajų. 2011 m. iš Altajaus teritorijos atskirtas Beituno miestas.
Logosas
Logosas (🇬🇷 – žodis, kalba, mintis, sąvoka, protas) – filosofinė sąvoka, kuri reiškia visuotinę pasaulio tvarką, dėsnį, beasmenį kosminį protą.
Stoikai laikė logosą materialia kosmoso siela, universaliu tikslingumu, substancija, iš inertiškos materijos formuojančia daiktus.
Filonas Aleksandrietis, gnostikai graikų logoso sampratą sujungė su biblinio Dievo vaizdiniu. Jiems logosas – dieviškasis protas, mintis ir žodis, sukūrę ir sujungę pasaulį. Anot Filono Aleksandriečio, pasaulis (kosmosas) – tesąs logoso atvaizdavimas.
Krikščionybėje (Evangelija pagal Joną, Bažnyčios Tėvų doktrinos) logosas – Dievo žodis, virtęs kūnu, Jėzus Kristus, antrasis trejybės asmuo. Grigalius Nysietis, vienas iš Kapadokijos Tėvų, mokė, kad Kristuje logosas, vienas dieviškas asmuo, savyje sujungė dievišką ir žmogišką prigimtis.
Logosui giminingos kinų dao ir budistų dharmos, indų brahmano sąvokos.
Anželika Banevičienė
Anželika Banevičienė (g. 1970 m. gruodžio 3 d. Kaune) – teisininkė, teisėtyrininkė, konkurencijos teisės specialistė, Lietuvos ir Kauno miesto savivaldybės politinė visuomenės veikėja.
Biografija
1995 m. Kauno technologijos universitete baigė gamybos vadybą, 2003 m. Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Teisės institute – komercinę teisę. 2009 m. gruodžio 17 d. Mykolo Romerio universitete apgynė disertaciją tema „Nehorizontalių koncentracijų teisinis reguliavimas pagal Europos Bendrijos ir Lietuvos Respublikos konkurencijos teisę“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktarė.
Kauno valstybės garantuojamos teisinės pagalbos tarnybos direktorė.
Darbo partijos narė. Nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Antanas. Sūnūs Gytis ir Mantas.
TobyMac
Toby McKeehan (gimtasis vardas Kevin Michael McKeehan, g. 1964 m. spalio 22 d.), geriau žinomas kaip TobyMusic – amerikiečių krikščioniško hiphopo atlikėjas, įrašų prodiuseris, dainų autorius bei rašytojas. Jis – vienas geriausiai žinomų šio žanro atlikėjų, pardavęs per 10 milijonų įrašų visame pasaulyje (įskaitant grupės „DC Talk“ įrašus, kuriai jis seniau priklausė). 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs devynis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Life After Death“, išleistas 2022 m. rugpjūtį.
Savivaldybės obligacija
Savivaldybės obligacijos  – Savivaldybių obligacijas JAV Municipalinių vertybinių popierių cirkuliacijos teisinio reglamentavimo taryba apibrėžia kaip obligacijų leidėjo įsipareigojimą išmokėti pagrindinę sumą nustatytu laiku kartu su nustatyta palūkanų norma.
Pagrindiniai skirtumai, skiriantys savivaldybių obligacijas nuo kitų ūkio subjektų obligacijų yra šie:
Obligacijų emisija
thumb|200px|senovinė obligacija
Skolinimasis tėra vienas iš savivaldybės poreikių finansavimo būdų. Tačiau priėmus sprendimą dėl konkretaus projekto finansavimo skolos būdu, būtina apsvarstyti ir rasti patį tinkamiausią skolinimosi tipą. Paprasčiausias būdas – skolintis iš regioninio ar nacionalinio banko. Alternatyva jam – išleisti obligacijas vietinėje arba tarptautinėje kapitalo rinkoje.
Alternatyvus modelis banko paskoloms – obligacijų emisija vidinėje ar tarptautinėje kapitalo rinkoje. Šiuo atveju savivaldybės tik išplatinusios obligacijas turi galimybę gauti visą reikalingą finansavimą iš karto bei išvengti nuolatinės banko priežiūros (kokią pažangą įgyvendinant projektą jos padarė). Be to, kreditingumo įvertinimus, lemiančius obligacijų palūkanų normos nustatymą, atlieka nepriklausomos agentūros, ne bankai, o įvairios funkcijos, kurias gali atlikti municipalinis bankas, yra paskirstytos įvairiems emisijos dalyviams, pvz., finansiniams bei teisiniams patarėjams, emisijos platintojams.
Ilgesnis paskolos terminas nei banke – vienas pagrindinių argumentų už obligacijų išleidimą padedantis sumažinti biudžeto riziką lemiančią savivaldybių finansinį stabilumą. Obligacijų rinkos taip pat gali suteikti pigesnių finansavimo šaltinių nei vietinių bankų paskolos. Tačiau naudojimasis obligacijų rinkų šaltiniais, iškelia rizikos valdymo būtinybę. Pvz., esant situacijai, kai palūkanos mažesnės obligacijoms užsienio nei nacionaline valiuta, pirmuoju atveju iškyla valiutų kursų svyravimo rizika. Kita problema ta, kad obligacijų rinkos nėra vienodai atviros visiems emitentams. Didesnės ir labiau žinomos savivaldybės sėkmingiau išleidžia obligacijas nei mažiau žinomi vietinės valdžios subjektai. Nežiūrint į riziką bei apribojimus, tiek tarptautinė, tiek nacionalinė obligacijų rinkos teikia privalumų:
Savivaldybės pasirinkimą tarp banko paskolų ir obligacijų išleidimo sąlygoja tokie veiksniai kaip, centrinės vyriausybės reguliaciniai suvaržymai, rinkos paklausa, teisiniai apribojimai. Savivaldybės pasirinkimus riboja ir šalies makroekonominės sąlygos bei kapitalo rinkų išsivystymo lygis. Šalies potencialas vystyti funkcionuojančią vidaus kapitalo rinką priklauso nuo finansinio sektoriaus išsivystymo lygio. Išvardintos priežastys eliminuoja galimybę besąlygiškai pritaikyti kitų šalių naudojamus savivaldybių obligacijų išleidimo modelius neatlikus tam tikrų teisinių, organizacinių bei vadybinių procedūrų. Kitas svarbus veiksnys, lemiantis savivaldybių pasirinkimą išleisti obligacijų emisiją yra tikslus šio finansinio instrumento pritaikymo galimybių išmanymas, kadangi nuo savivaldybių obligacijų rūšių priklauso jų panaudojimo galimybės.
Mikoliškių šv. Juozapo bažnyčia
'''Mikoliškių šv. Juozapo bažnyčia''' yra Mikoliškių kaime, 11 km į šiaurės rytus nuo Gargždų.
Istorija
miniatiūra|250px|right|Galinis fasadas miniatiūra|180px|left|Varpinė
1908 m. Mikoliškių dvarininkas, karo inžinierius, generolas leitenantas Liucijonas Bronišas pastatė dvare koplyčią. Joje Žemaičių vyskupas leido Budrių bažnyčios kunigui kartą per mėnesį laikyti šv. Mišias. 1909 m. L. Bronišas pats parengė bažnyčios projektą ir išrūpino valdžios leidimą jos statybai. 1910 m. spalio 17 d. Budrių bažnyčios kunigas Felicijonas Lelis pašventino bažnyčios pamatų kertinį akmenį. Miško medžiagą statybai ir lėšas jai parsigabenti davė fundatoriai Liucijonas ir Emilija Bronišai, o statybininkams už darbą mokėjo aplinkinių kaimų ūkininkai. 1911 m. bažnyčia baigta statyti ir konsekruota Šv. Juozapo titulu.
Nuo 1913 m. bažnyčios vidaus įrengimu ir aplinkos tvarkymu rūpinosi Mikoliškių dvaro paveldėtojas Juozas Bronišas. Bažnyčios šventorius buvo apsodintas medžiais ir aptvertas, priešais pastatyta varpinė, 1935–1936 m. pastatyti šoniniai Švč. Marijos ir Šv. Barboros altoriai, o 1940 m. iš Budrių bažnyčios atvežtas didysis Šv. Juozapo altorius. Šalia bažnyčios pastatytame name įsikūrė klebonija. Bažnyčiai priklausė apie 30 ha žemės.
Tarpukariu prie bažnyčios veikė choras, jaunimo „Pavasario“ kuopa, vaikų Angelo Sargo būrys, tretininkų kongregacija, Gyvojo Rožinio brolija, kitos bažnytinės organizacijos.
1936 m. parapija jungė 833 tikinčiuosius, o šiuo metu jai priklauso per 500 tikinčiųjų. Nuo XX a. vidurio bažnyčia nuolatinio kunigo neturi, ją aptarnauja Gargždų parapijos kunigai. Mikoliškių parapija priklauso Telšių vyskupijos Palangos dekanatui.
Andrius Upstas
Andrius Upstas (g. 1969 m. sausio 16 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, saugas.
Mikoliškių šv. Juozapo bažnyčia
Istorija
Mikoliškių bažnyčios vargonininkas Alfonsas Bumbulis 1987 m. rugpjūčio 23 d. dalyvavo Vilniuje vykusiame protesto mitinge prie Adomo Mickevičiaus paminklo Molotovo-Ribentropo pakto pasmerkimui. Mitingo metu jis vadovavo ir dirigavo atliekamoms dainoms ir giesmėms.
1983–1989 m. bažnyčia rūpinosi disidentinio judėjimo dalyvis, kunigas jėzuitas Antanas Šeškevičius (1914–2002 m.), kuris atnaujino interjerą, didįjį altorių pervadino Švč. Jėzaus Širdies altoriumi.
2005 m. Mikoliškių šv. Juozapo bažnyčios pastatų kompleksas paskelbtas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Architektūra
Bažnyčia savitos architektūros, suręsta iš apvalių medinių rąstų, turinti neogotikos bruožų, vienabokštė, stačiakampio plano, trinavė, su zakristijos priestatėliu kairėje. Stogo priekis laužyto kontūro, su spyrinėmis konstrukcijomis. Frontoną puošia šešiakampės žvaigždės formos langas. Viduje įrengti 4 altoriai.
Šventoriaus kampuose stovi 4 mūrinės koplytėlės, o priešais bažnyčią – 3 tarpsnių medinė varpinė ir kryžius.
Dingę (pirmas sezonas)
Pirmojo sezono serialo „Dingę“ premjera įvyko Jungtinėse Valstijose ir Kanadoje 2004-ųjų rugsėjo 22-ąją, sezonas baigėsi gegužės 25-ają, 2005. Sezonas sudarytas iš 24 serijų (sezono finalas buvo dvigubai ilgesnis).
Po „Oceanic Airlines“ skrydžio 815 lėktuvo katastrofos, išgyvenę 48 keleiviai atsiduria, iš pirmo žvilgsnio, negyvenamoje tropikų saloje. Laukdami išgelbėjimo jie susiduria su keisčiausiais dalykais, tokiais, kaip baltosios meškos tropikų saloje, dūmų pabaisa ir atranda, kad jie yra nevieninteliai žmonės šioje saloje.
Juris Alunanas
Juris Alunanas (, tikrasis vardas Gustavs Georgs Frīdrihs Alunāns, 1832 m. gegužės 13 d. Jaunkalsnava, dab. Maduonos savivaldybė – 1864 m. balandžio 18 d. Juostenės valsčius) – latvių poetas, kalbininkas, istorikas. Vienas aktyviausių jaunalatvių veikėjų
Biografija
1854 m. baigė Mintaujos gimnaziją jau mokėdamas graikų, lotynų, rusų, prancūzų, vokiečių, lietuvių kalbas. 1856 m. įstojo į Dorpato universitetą. 1862 m. su Krišjaniu Valdemaru įkūrė ir redagavo laikraštį „Pēterburgas Avīzes“. Laikraščio „Mājas Viesis“ bendradarbis.
Brolio sūnus – aktorius ir režisierius Adolfas Alunanas.
Kūryba
Latvių poezijos pradininkas. 1856 m. išleido pasaulinės poezijos vertimų rinkinį (Horacijus, Heinrichas Heinė, Johanas Volfgangas Gėtė, Aleksandras Puškinas, Frydrichas Šileris ir kiti). Eilėraščiuose („Dainelės“ Dziesminas, 2 t. 1867–1869 m.) gamtos grožis siejamas su žmogaus vidiniu pasauliu, tautos atgimimu (eil. „Rytas“, „Vakaras“), poetizuojama jaunystė (eil. „Žiedelis“), jie pasižymi herojiniu patosu, poetikos įvairove; kai kuriuose yra lietuviškų motyvų. Buvo nacionalinės krypties latvių kalbos tyrinėjimų pradininkas, grynino ją, sukūrė naujadarų. Parašė Lietuvos istorijos (iki Žalgirio mūšio) apžvalgą (1858 m.), kurioje pabrėžė lietuvių ir latvių tautų giminingumą, mokslo populiarinimo straipsnių (3 t. 1859–1860 m.)
Vilnoninis mamutas
Vilnoninis mamutas (Mammuthus primigenius) – straublinių (Proboscidea) būrio, dramblinių (Elephantidae) šeimos, mamutų (Mammuthus) genties išnykusi žinduolių rūšis, buvo prisitaikiusi gyventi šaltame klimate. Buvo paplitę šiaurės pusrutulio šiaurinėje dalyje. Iš visų išmirusių mamutų genties rūšių, vilnoniniai mamutai ištyrinėti geriausiai, nes randama gana nemažai jų kaulų.
Europoje vilnoniniai mamutai išnyko baigiantis paskutiniam ledynmečiui, Sibire gyveno kiek ilgiau. Vėlyvojo paleolito žmonės medžiojo mamutus, maitinosi jų mėsa, odą ir kaulus naudojo kaip statybinę medžiagą, gamino darbo įrankius, šildydavosi kūrendami riebalus.
Išvaizda
Stambūs patinai gogo aukštyje siekė 3,5 m – tai truputį aukštesni nei azijiniai drambliai, patelės gogo aukštyje iki 3 metrų. Kūno ilgis 4 metrai, svėrė apie 7 tonas. Gimusio jauniklio svoris apie 90 kg. Vilnoniniai mamutai išvaizda buvo panašūs į azijinius dramblius, tik apžėlę tankiais plaukais, saugojusiais juos nuo šalčio, kurie žiemos metu siekė 70–80 cm ilgio. Per visą gyvenimą dantys pasikeisdavo 6 kartus. Vienas dantis galėjo sverti iki 10 kg. Turėjo nedideles, ištempto ovalo formos ausis, kurios buvo 5–6 mažesnės nei pas azijinius dramblius, ir 15–16 kartų mažesnės, nei pas afrikinius savaninius dramblius.
Suaugusio mamuto durklai siekė 4 metrus, prie pagrindo 16–18 cm skersmens, ir svėrė apie 100 kg. Ilgą laiką montuojant mamutų skeletus durklai būdavo neteisingai pasukami ar net sukeičiami vietomis. 1949 m. radus Taimyro mamuto lavoną su neišjudintais durklais, paaiškėjo, kad jie iš pradžių augdavo į apačią ir šonus, vėliau pasisukdavo į priešingą pusę. Tokiais spirališkais durklais mamutai turbūt nužerdavo sniegą nuo žemų tundros augalų. Pas pateles durklai buvo mažesni ir praktiškai tiesūs, 2–2,2 metro ilgio, o prie pagrindo 8–10 cm skersmens.
Vidutiniškai gyvendavo apie 45–50 metų, maksimaliai iki 80 metų. Individo amžių galima nustatyti pagal ilties žiedines rieves.
Lietuvoje
thumb|right|250px|Mamuto medžioklė Lietuvos teritorijoje vilnoniniai mamutai gyveno nuo 74 tūkst. iki 24 tūkst. metų prieš Kristų. Greičiausiai mamutams su žmonėmis neteko susidurti, nes pirmųjų gyventojų apsigyvenimas dabartinėje Lietuvoje datuojamas apie 10 tūkst. metų prieš Kristų, o mamutai čia gyvenę keliolika tūkstantmečių anksčiau.
Radaviečių aptikta Kaune, šalia Jiesios upės, Vilniuje (Antakalnyje), Kaišiadorių rajone, statant hidroelektrinę, Kazokiškių kaime, buvusio karjero vietoje (Trakų raj.) ir dar keliose vietose.
Mamutų liekanos saugomos Trakų istorijos muziejuje, Vievio kelių muziejuje.
Vilniaus mamutas
1957 m. vasarą Vilniuje, Antakalnyje kanalizacijos darbų metu, 3,5 m gylyje darbininkai užkliuvo už didelių kaulų, kurie trukdė tęsti darbus. Jie buvo nukapoti ir numesti duobės pakrašty. Tai sužinoję Istorijos instituto darbuotojai surinko tuos kaulus ir nuvežė į institutą. Nustačius, kad tai mamuto kojos kaulai, nutarta dar pakasinėti radavietę. 4 m gylyje rastos dvi iltys (durklai), apatinis žandikaulis, stuburo narelis, abi dešinės kojos. Ir anksčiau pasitaikydavo tokių radinių, bet šį sudarė net 40 sveikų kaulų.
Adamso mamutas
Vienas didžiausių rastų mamutų. Vilniaus mamutas savo dydžiu nedaug atsiliko nuo jo. Rastas 1799 m. Lenos deltoje. Jo įšalusį į ledą kūną išplovė upelio vanduo. Vietinis gyventojas nupjovė iltis ir jas pardavė. 1806 m. žinia apie radinį pasiekė Peterburgą. Atvykusi ekspedicija rado mamuto kūną apėstą poliarinių lapių ir vilkų. Kas liko, nugabenta į Peterburgą, kur pirmąkart buvo sumontuotas mamuto skeletas. Pavyko rasti parduotus durklus, bet atstatant nukapotas dalis jie buvo per daug pailginti ir neteisingai įstatyti. Tik po ilgo laiko jie permontuoti teisingai.
Liuba
thumb|right|250px|Liuba Liuba – 3–4 mėn. mamutė, žuvusi prieš maždaug 37 000 m. Sušalęs kūnas 2007 m. gegužės mėn. buvo aptiktas Jamalo pusiasalyje (Rusija) amžiname įšale. Pavadinta radėjo Jurijaus Chudžio (Юрий Худи) žmonos vardu.
Aranas
Aranas  – istorinė sritis dabartinio Azerbaidžano pietryčiuose, Kuros upės pietiniame krante iki santakos su Araksu. Rytuose jį supo regionas Muganas, pietuose – Karabachas, už Kuros upės buvo Širvanas.
Regionas gali būti apibrėžiamas dviem būdais:
Gamta
Geografiškai Arano regionas yra Milio lygumoje (Kuros-Arakso žemumos dalis).
Senovė
Arano teritorijoje nuo seniausių laikų gyveno kaukaziečių utijų gentys, dėl ko regionas buvo vadinamas Utiku (arba Otena romėnų šaltiniuose). Gali būti, kad čia II a. pr. m. e. vyko Kaukazo Albanijos konsolidacija, tačiau I a. pr. m. e. pradžioje Armėnijos karalystė šį regioną prijungė kaip Utiko provinciją. Tautinė sudėtis ten nesikeitė ir regiono gyventojų dauguma išliko vietinės Kaukazo tautos.
IV a. pabaigoje Armėniją padalinus, Kaukazo Albanija prisijungė Utiko provinciją. Ji labai greitai kultūriškai integruota į valstybės gyvenimą, ir jau V a. į regioną perkelta šalies sostinė: čia pastatytas miestas Partav. Tokiu būdu regionas tapo centrine valstybės dalimi ir ilgainiui jam prigijo persiškas visos Kaukazo Albanijos pavadinimas – Arran.
654 m. Araną užėmė arabai, kurie prijungė jį prie Kalifato. IX a Kalifatui pradėjus irti, Araną užvaldė emyrai Sadžidai, daugiausia rezidavę Bardos (Partav) mieste. X a. juos pakeitė Salaridai, valdę Araną iš Ardebilio. Tuo metu regioną ne kartą nusiaubė Kievo Rusia, rengusi įvairias ekspedicijas Kaspijos jūra.
Šadadidų valstybė
Salaridams silpstant 971 m. kurdų kilmės dinastija iš Armėnijos – Šadadidai įsitvirtino Arane, užimdami jį visą ir pradėdami valstybingumą. Tuo metu Barda jau buvo prarandanti savo reikšmę, o kilo miestai Gandža ir Beilaganas.
Istoriniai kataklizmai
XI a. II pusėje Araną užkariavo Seldžiukų sultonatas. Seldžiukų valdymas galutinai užbaigė jau prasidėjusią krašto tiurkizaciją, pakeisdamas regiono etninę sudėtį. Po Sultonato nusilpimo, Aranas nesugebėjo atkurti valstybingumo, o atiteko seldžiukų vietininkams Eldegizidams, vėliau – Chorezmšachams, o XIII a. Mongolų imperijai, Ilchanidams, Čobanidams, Timūridams.
Nuo XIV a. regioną valdė tiurkiškos dinastijos Kara Kojunlus, Ak Kojunlus, Safavidai.
Gandžos chanatas
Arano regiono valstybingumas atgimė 1747 m., kuomet šioje teritorijoje iškilo Gandžos chanatas, kuris gyvavo iki 1805 m., kuomet buvo prijungtas prie Rusijos imperijos. XX a. jis buvo įjungtas kaip svarbi naujai susikūrusios valstybės Azerbaidžano dalis.
Sidabrinis gibonas
Paplitęs Javos saloje.
Labguvos pilis
Labguvos pilis (, nuo 1261 m. Labigow, nuo 1300 m. Labiow, nuo 1420 m. Labiau, Labiaw) – Senovės Prūsijos pilis sembų ir skalvių žemių paribyje, nuo 1258 m. Vokiečių ordino pilis prie Deimenos (Deime) upės žiočių, netoli Kuršių marių.
Istorija
Sembų pirmoji pilis buvo iš rąstų ir žemių. Vokiečių ordinas, plėsdamas invaziją į Rytus, sembų pilį užėmė ir sutvirtino. Ji buvo svarbus ordino atsparos punktas Skalvai užkariauti. XIII a. aštuntojo dešimtmečio pradžioje kelios dešimtys Vokiečių ordino riterių iš Labguvos pilies laivais perplaukė Kuršių marias, plaukdami Nemunu aukštyn užėmė ir sudegino skalvių Rambyno ir Ragainės pilis. 1274 ar 1277 m. keršydami skalviai netikėtai užėmė ir sudegino Labguvo pilį, jos įgulą išžudė. 1280 m. vokiečiai pilį atstatė.
1289 m. Labguvos pilis prijungta prie Vokiečių ordino Ragainės komtūrijos. XIV a. A ir Labguvos apylinkes puldinėjo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė. 1347 m. ją puolė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo ir kunigaikščio Kęstučio, 1352 m. jų abiejų ir kunigaikščio Patriko kariuomenė. Patriko dalinį prie Deimenos sumušė komtūras Heningas Šindekopfas (Hening Schindekopf).
XIV a. septintame dešimtmetyje pastatyta stačiakampė mūrinė konvento tipo pilis. Jos kiemą supo keturi korpusai, tarp jų – komtūro namas, konvento būstinė su sale, ūkinė dalis, viršutiniame aukšte įrengta riterių salė. Pilies teritorijoje 1408 m. minima bažnyčia, kuri veikė iki 1541 m. 1430 m. ties pilimi per Deimeną įrengti šliuzai, vėliau iš priešpilio per juos – tiltas.
1657 pilis apjuosta pylimu su bastionais bei griovių žiedu ir tapo tvirtove. Bet 1710 m. švedai ją sugriovė. 1859–1860 pilis perstatyta, joje įrengtas kalėjimas. Šiame kalėjime teismo raštininku 1893–1903 m. dirbo aušrininkas Jurgis Mikšas. Nuo 1945 m. pilyje veikė sovietinis kalėjimas, kurį po 1963 m. gaisro uždarė.
Po 1964 m. pilį imta ardyti, turtą grobstyti, vėl kilus gaisrui sudegė stogas. Pastatus įsigijusi laivų remonto gamykla „Jantar“ viduje įrengė cechus. Pilis suniokota, sugadinta senovinė architektūra. XX a. dešimtame dešimtmetyje gamyklai bankrutavus, pilies liekanos perduotos kultūros centrui. Vienoje iš išlikusių salių įrengtas kraštotyros muziejus.
Suomijos futbolo varžybos 1957 m.
Suomijos futbolo varžybos 1957 m.
Dokuduv Drugai
Dokuduv Drugai  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Romanas Januškevičius
Romanas Januškevičius (g. 1953 m. liepos 10 d. Vilniuje) – Lietuvos matematikas, pedagogas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius.
Biografija
1960–1971 m. mokėsi Vilniaus 23-iojoje vidurinėje mokykloje, 1971–1976 m. studijavo Vilniaus universiteto Matematikos ir mechanikos fakultete. 1976–1978 m. – studijavo aspirantūroje, kėlė kvalifikaciją stažuotėje Maskvos V. Steklovo matematikos institute.
Nuo 1997 m. – Vilniaus pedagoginio universiteto (dabar – LEU) profesorius, 2001-2012 m. – LEU Senato narys, 2001-2011 m. Senato Finansų komisijos pirmininkas, nuo 2001 m. – VPU Algebros ir skaičių teorijos katedros vedėjas. Nuo 2011 m. – reorganizuotos jungtinės Matematikos katedros vedėjas, 2015 m. - reorganizuotos jungtinės Matematikos, informatikos ir fizikos katedros vedėjas.
Šeima
Tėvas – Vladas Januškevičius (1917-2003), LTSR nusipelnęs farmacininkas; motina – Nina Januškevičienė (1925-2013, mergautinė pav. Žarunova), farmacininkė.
Žmona Olga (g. 1955), daktarė, profesorė. Vaikai: Antanas (g. 1980), Elena (g. 1983).
Mokslų laipsniai ir pedagoginiai vardai
Mokslų laipsniai:
Pedagoginiai vardai:
Svarbiausios tyrimų ir interesų sritys
Romanas Januškevičius yra paskelbęs daugiau kaip 150 mokslinių darbų (su bendraautoriais ir be jų). Pagrindiniai straipsniai skirti:
R. Januškevičiaus pedagoginės veiklos kryptys – matematikos ir informatikos mokytojų rengimas. R. Januškevičius yra Matematikos studijų krypčių aprašo ir Statistikos studijų krypčių aprašo rengėjų grupės narys.
Tikimybių teorijos ir matematinės statistikos kursams skirti šie R. Januškevičiaus vadovėliai ir metodinės priemonės:
2016 m. straipsnyje nagrinėjamas sąryšis tarp loginio mąstymo, matematikos ir tikybos. Parodoma, kaip, taikant loginio mąstymo metodus, Nepriklausomybės pradžioje ir dar Lietuvos ekonominės blokados laikotarpiu R. Januškevičiui pavyko sudaryti ir redaguoti ortodoksų kalendorius, kuriuos išleido mokyklinių vadovėlių leidykla „Šviesa“, o 50.000 tiražu atspausdino spaustuvė „Aušra“.
Dorovės ir etikos mokymui skirtas Atviros Lietuvos fondo lėšomis išleistas R. Januškevičiaus ir O. Januškevičienės vadovėlis rusų kalba „Doros pagrindai“. Knygoje nagrinėjami klausimai: kas yra žmogus, kokia yra tikroji trumpo žmogaus gyvenimo paskirtis, kas nutiks po mirties, ar egzistuoja žmogiškosios būties raidos dėsniai, kur slypi riba tarp gėrio ir blogio ir kodėl gyvenime tiek daug neteisybės? Vadovėlis septynis kartus buvo pakartotinai išleistas Maskvoje (žr. ortodoksų e-biblioteką, „Основы нравственности“  ) ir išverstas į ukrainiečių kalbą („Основи благочестя: бесіди з етики для старшокласників“). Kartu su O.Januškevičiene yra kolektyvinės monografijos „Ugdymo dvasingumo kontekstas“ bendraautoriai.
Faktai ir apdovanojimai
1992-2010 kaip Vilniaus ir Lietuvos metropolito Chrizostomo patarėjas ir asmeninis sekretorius aktyviai dalyvavo Lietuvos stačiatikių (ortodoksų) nekilnojamojo turto denacionalizacijos procese (žr. „Вильнюсскому православному Свято-Духову монастырю - 400 лет.“ ). Už tai ir už aktyvų dalyvavimą dvasinio atgimimo procese metropolito Chrizostomo teikimu Maskvos ir visos Rusijos patriarchas Aleksijus II 1997-07-27 vizito į Lietuvą metu apdovanojo R. Januškevičių šventojo kunigaikščio Danieliaus III laipsnio ordinu.
1993-09-05 R. Januškevičius dalyvavo ekumeniniame susitikime su popiežiumi Jonu Pauliumi II Apaštališkojoje nunciatūroje Vilniuje.
Lemon Joy
„Lemon Joy“ – lietuvių synthpop grupė, susikūrusi 1994 metais Vilniuje, Lietuvoje.
Biografija
„Lemon Joy“ susikūrė XX a. 10-ojo deš. pradžioje. Pirmasis grupės pavadinimas buvo „Этаж-3“ (liet. kalba „Trečias aukštas“).
Karjeros pradžioje grupė grojo gitarinę muziką, tačiau po debiutinio albumo perėjo prie elektroninio skambesio. Pirmasis grupės koncertas įvyko 1996 m. kovo mėn. Kaune, kartu su folkroko grupe „Airija“.
1996 m. grupė laimėjo pirmą vietą „Blogiausių grupių festivalyje“. Tais pačiais metais „Lemon Joy“ grojo „Roko marše“ bei išleido debiutinį albumą „Glostyk“. 1997 m. grupė laimėjo „Bravo’96“ nominaciją „Geriausias debiutas“ ir dalyvavo festivalyje „Rock Summer“ Taline.
„Lemon Joy“ sukūrė keletą įsimintinų pop hitų ir šešis sėkmingus albumus (išleistus su popscenai nebūdingomis ilgomis pertraukomis), tačiau „Lemon Joy“ kartais pasirodo „tamsiosios muzikos“ festivaliuose, kur atlieka į platesnei auditorijai skirtų pasirodymų programas nepatenkančius kūrinius. 2004 m. grupė buvo pakviesta dalyvauti Gothic/Darkwave/Industrial muzikos festivalyje „Kunigunda Lunaria“. Tais pačiais metais išleistas geriausių dainų rinkinys – „Electropop“.
2006 m. išleistas naujas studijinis albumas „1210“ po 7 metų pertraukos (kol kas tai ilgiausias laikotarpis skiriantis 2 studijinius albumus grupės istorijoje). Albumas buvo sėkmingas, susilaukė puikių kritikų įvertinimų, tačiau albumo leidybą lydėjo tam tikri techniniai nesklandumai (dėl to dalis tiražo buvo atnaujinta). Taip pat po ilgos pertraukos nufilmuotas vaizdo klipas dainai „Viskuo tikiu“.
2011 m. pasirodė ilgai lauktas naujas albumas „Stebuklas“. Kaip ir ankstesnis albumas, šis buvo komerciškai sėkmingas, kaip ir populiarusis naujas singlas „Kažkada“. Tų pačių metų pavasarį surengtas albumo pristatymo turas. 2013 m. albumas perleistas, kartu su nauja daina.
2014 m. rudenį 20 metų grupės jubiliejus pažymėtas įspūdingu koncertu Vilniuje, kuriame be žinomiausių grupės kūrinių buvo pristatytos ir dvi naujos dainos „Ylang Ylang“ ir „Tik iškart, tik stipriau“. Koncerte svečio teisėmis daina „Geltoni krantai“ buvo atlikta kartu su dainos autoriumi A. Mamontovu.
2016 m. spalio mėnesį išleistas naujas singlas „Be atšvaitų“, o lapkričio 18 d. ir septintasis grupės studijinis albumas pavadinimu „Willkommen“.
2019 m. išleistas antrasis grupės karjeroje geriausių dainų rinkinys „S“, kuriame galima rasti singlus, įrašytus po „Electropop“ išleidimo, bei naują dainą „Tavo rytojus“.
Kalniškiai (Molėtai)
Kalniškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Žalvarių.
Istorija
1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Vytautas Vaškūnas
Vytautas Vaškūnas (g. 1971 m. rugsėjo 14 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.
Biografija
Žaidė gynėju Atletas Kaunas (1990), Inkaras Kaunas (1992–1999), Inkaro veteranai Kaunas (2002), Atlantas Klaipėda (2002), Nevėžis Kėdainiai (2004–2005), FTB-Flintas Kaunas (2009) komandose.
Moskitų Krantas
Moskitų Krantas ( arba Miskito Coast) – istorinis dabartinės Nikaragvos ir Hondūro regionas, kuriame didelę įtaką turėjo Jungtinė Karalystė, buvęs protektoratas. Dėl to, kad valstybė turėjo savo vietinius karalius, ji dar buvo vadinama Miskitų karalyste.
Geografija
Svarbiausias teritorijos miestas buvo Bluefields (arba Blewfields), kuris turėjo geras prieplaukas ir buvo faktinė Moskitų kranto sostinė.
Istorija
Teritorijos pavadinimas kilęs iš jos pirmųjų gyventojų indėnų miskitų. Jie yra nedidelio ūgio ir tamsios odos spalvos, dėl to kai kas mano, kad jiems didelę įtaką padarė maišymasis su Afrikos kilmės vergais, kurie pateko į Moskitų krantą sudužus juos gabenusiems laivams. Kiti vietiniai gyventojai buvo sumai.
Po to, kai Ispanija nukariavo Gvatemalą, miskitų žemės buvo paskelbtos ispanijos teritorija ir formaliai administruojamos kaip Gvatemalos generalkapitonija. Tačiau realios valdžios šioje teritorijoje Ispanija neturėjo. Dėl to apie 1630 m čia ėmė kurtis britai.
Baltaskruostis gibonas
Baltaskruostis gibonas (Nomascus leucogenys) – gibonų (Hylobatidae) šeimos primatas.
Moskitų Krantas
Istorija
Britų išauklėtas miskitų lyderis Oldmanas 1625 m. konsolidavo vietos indėnus ir įkūrė savo karalystę. 1655 m. miskitai pripažino Britanijos viršenybę: čia oficialiai kurtas Didžiosios Britanijos protektoratas. Nepaisant to, vietos miskitų karaliai valdė šalį. Jie sparčiai perėmė anglų kultūrą, papročius, vardus.
Per visą britų viešpatavimo laikotarpį Ispanija nenorėjo pripažinti britams šios teritorijos, kas sukėlė įtampą. Jis dar labiau išaugo po 1820 m., susikūrus nepriklausomoms valstybėms. 1860 m. Britanija galiausiai pasirašė sutartį su Nikaragva, perduodama jai Moskitų krantą. Miskitų karaliai sutiko su šia sutartimi tik su ta sąlyga, jog bus išsaugota jų vietinė autonomija. Tačiau mirus karaliui Džordžui Augustui Frederikui II, Nikaragva nutraukė jų valdžią ir karalystę panaikino.
Nepaisant to, miskitai realiai kontroliavo šį kraštą ir patys rinkosi karalius. Tik 1894 m. Nikaragvai pavyko inkorporuoti moskitų krantą į savo sudėtį kaip Zelajos rajoną.
1960 m. šiauriausia Moskitų kranto atkarpa buvo atiduota Hondūrui tarptautinio teisingumo teismo sprendimu.
Iki šiol buvęs britų protektoriatas yra kultūriškai skirtingas nuo likusios Nikaragvos dalies. 2009 vietos indėnai paskelbė Moskitijos valstybę, kuri nėra pripažinta nė vienos kitos valstybės.
Karalių sąrašas
thumb|Miskitų valdovas Viljamas Henris Klaransas (viduryje)
Garai
200px|thumb|right|Vandens garai virš arbatos puodelio
Garai – dujinė medžiagų, kurios paprastai būna skystos ar kietos, būsena.
Vandens ir daugelio kitų medžiagų garai dažniausiai yra nematomi. Tuo tarpu kasdienėje kalboje garais paprastai vadinami dalinai į skystą aerozolį susikondensavę garai (t. y., garų ir aerozolio mišinys). Tokie garai matyti verdant vandeniui ar iškvėpdami šaltame ore. Atmosferoje taip susidaro rūkas.
Rūko matomumą sąlygoja skysčio šviesos lūžio rodiklis, kuris žymiai skiriasi nuo vandens dujinės fazės šviesos lūžio rodiklio, ir sudaro matomo debesėlio vaizdą.
Degių skysčių (pvz., benzino) garų mišinys su oru gali padegtas sprogti. Sprogsta ir skystas tokių skysčių aerozolis, tokiu principu veikia aerozoliniai sprogmenys.
Tarbagatajaus prefektūra
Tarbagatajaus prefektūra arba Tačengo prefektūra  – prefektūra Kinijos Liaudies Respublikoje, Sindziango uigūrų autonominės provincijos šiaurėje, įeina į Ilio kazachų autonominę prefektūrą. Administracinis centras – Čugučakas.
Geografija
Prefektūra ribojasi su Kazachstanu. Plyti Emino slėnis, kuriuo teka Eminas.
Gyventojai
Tautinė sudėtis:
Administracinis suskirstymas
Tarbagatajaus prefektūros sudėtyje yra 2 apskrities lygio miestai, 4 apskritys ir 1 autonominė apskritis.
Sigitas Kaktys
Biografija
1974 m. baigė Viekšnių vidurinę mokyklą, 1980 m. – Kauno medicinos instituto Gydomosios medicinos fakultetą.
1981–1995 m. dirbo Mažeikių rajono centrinės ligoninės gydytoju traumatologu, 1984–1995 m. – vyriausiojo gydytojo pavaduotojas poliklinikos reikalams.
1996–2000 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, 1999–2000 m. Valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministras.2001–2004 m. UAB „Žemaitijos leidyba“ direktorius. 2004–2012 m. Mažeikių ligoninės gydytojas traumatologas – ortopedas. Nuo 2012 m. Regioninės Telšių ligoninės Traumatologijos skyriaus vedėjas.
1990–1995 m. Mažeikių rajono tarybos deputatas, tarybos pirmininko pavaduotojas. 1995–1997 m. ir 2011–2019 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1996 m. Mažeikių rajono savivaldybės meras.
Lietuvos Respublikos Vyriausybės vardu 1999 m. spalio 29 d. pasirašė Investicijų, Akcininkų bei Bendrųjų reikalų ir aiškinimo sutartis su JAV kompanija „Williams International Company“ dėl AB „Mažeikių nafta“ akcijų pardavimo. Dėl šios sutarties buvo iškelta baudžiamoji byla, kurioje S. Kakčiui pareikšti įtarimai dėl piktnaudžiavimo tarnybine padėtimi ir tarnybinių įgaliojimų viršijimo. Byla buvo nutraukta dėl senaties.
Iki 1989 m. TSKP narys, nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys, 1993–2001 m. TSLK pirmininko pavaduotojas.
2018 m. lapkričio 15 d. Mažeikių rajone, netoli Balėnų, partrenkė ir mirtinai sužalojo 8 metų berniuką. 2021 m. gegužės 13 d. Telšių apylinkės teismas paskelbė nuosprendį, kuriuo S. Kaktys atleistas nuo baudžiamosios atsakomybės, jam vieneriems metams uždrausta vairuoti kelių transporto priemones. Byla apeliacine tvarka perduota nagrinėti Šiaulių apygardos teismui, paaiškėjo, kad po nelaimės S. Kaktys dar dukart viršijo greitį. Apygardos teismas draudimą vairuoti prailgino iki dvejų metų.
Žemaičių fondo steigėjas. Klaipėdos krašto ortopedų traumatologų draugijos narys. Žmona Vilija – stomatologė; sūnūs – Aurimas, Jotautas ir Tautvilas, dukros – Aušra ir Eglė.
Suomijos futbolo varžybos 1958 m.
Suomijos futbolo varžybos 1958 m.
Žižmiai
Žižmiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 12 km į pietus nuo Vadoklių, prie kelio. Kaimo apylinkėse prasideda Rudekšna ir Žiežmojus, rytuose dunkso Taujėnų miškai, vakaruose – Pauslajo miškai. Yra stogastulpis.
Čiau-čiau
Čiau-čiau (kin. 松狮犬 / 鬆獅犬, pažodžiui išvertus „minkštas liūtukas“; ) - dekoratyvinių šunų veislė.
Kilmė
Šis šuo, kilęs iš Azijos, yra vienas iš špicų. Jo atvaizdų randama dviejų tūkstančių metų senumo molio dirbiniuose. Čiau-čiau tėvynė nėra žinoma, manoma, kad ji galėjo būti Kinija, Tibetas arba Mandžiūrija. Nuo seno jie ir pekinai buvo auginami Kinijos imperatorių rūmuose bei įvairiose Kinijos provincijose - iš pradžių kaip medžiokliniai, vėliau kaip ganymo, sarginiai, kinkomieji ir dekoratyviniai šunys.
Jacques Cartier
200px|right|thumb|Žakas Kartjė
Čiau-čiau
Kilmė
XIX a. pabaigoje jie pateko į Angliją ir kruopščia atranka buvo paversti grynai dekoratyviniais. Veislė paplito Europoje ir JAV.
Jacques Cartier
Žakas Kartjė (Jacques Cartier; 1491 m. gruodžio 31 d. Sen Malo – 1557 m. rugsėjo 1 d.) – pirmasis prancūzų keliautojas ir botanikas, tyrinėjęs Šiaurės Ameriką. Jo pastangomis, atradus Šv. Lauryno įlanką ir upę, Prancūzija pradėjo Šiaurės Amerikos kolonizavimą.
Biografija
Jo gyvenimo pradžia yra mažai žinoma. Tarp 1534 m. ir 1542 m. atliko tris ekspedicijas į Šiaurės Ameriką, ieškodamas šiaurės kelio į Aziją. Vienoje pirmųjų ekspedicijų Žakas Kartjė į Europą atvežė tujos medį, kurį vietiniai indėnai naudojo kaip vaistą nuo skorbuto.
Čiau-čiau
Išvaizda
thumb|left|Išskirtinis čiau-čiau bruožas - melsvai juodas liežuvis Čiau-čiau šuo yra šiek tiek panašus į liūtą. Čiau-čiau būna trumpaplaukis arba ilgaplaukis.
Spalva juoda, rausva, pilkšva, ruda, rusva, balta. Gali būti įvairaus atspalvio, bet nedėmėtas, tik uodegos apačia ir "kelnės" gali būti šviesesnės.
Kailis tankus, plaukai tiesūs, standūs, pavilnė minkšta, garbanota. Kailis turi būti kasdien šukuojamas tankiu šepečiu.
Šios veislės šuns aukštis ties gogu ne mažesnis kaip 45,5 cm. Galvos smegeninė dalis plati, truputį siaurėja snukio link. Kakta plokščia. Skruostai stambūs. Snukis vidutinio ilgumo, platus. Nosies veidrodėlis didelis, platus, šviesaus ir balto šuns - šviesus, pilkšvo ir rusvo gali būti kailio spalvos, kitokio - juodas.
Akys mažos, ovalios, paprastai tamsios, nors pilkšvo ir rusvo šuns gali būti šviesios.
Ausys nedidelės, storos, stačios, apvaliais galais, toli viena nuo kitos, pasisukusios plokštumomis į akis.
Dantys tiesūs, tvirti, sankanda žirkliška. Lūpos ir gomurys juodi. Liežuvis melsvai juodas.
Priekinės kojos vidutinio ilgumo, tiesios, stambių kaulų, statmenų menčių, raumeningos. Užpakalinės kojos raumeningos, kulnų sąnariai yra žemai, jų kampai buki, slėsnos statmenos. Letenos mažos, apskritos, sugniaužtos. Eisena kaip liūto.
Uodega riesta virš nugaros, išaugusi aukštai.
Trūkumai ir ydos: nukarusios ausys, taškuotas ar dėmėtas liežuvis, netikusi uodegos padėtis, margas kailis.
Elgesys ir temperamentas
Ramus, išdidus, savarankiškas, labai atsidavęs šeimininkui, tik juo pasitikintis ir pasirengęs jį pasiaukojamai ginti. Įerzintas tampa bebaimis. Nemėgsta žaisti, mažai loja, sunkiai dresuojamas. Su juo reikia elgtis ramiai ir griežtai.
Čiau-čiau - puikus ramybę mėgstančio žmogaus palydovas ir bendražygis. Čiau-čiau vengia triukšmo, draugystės su kitais šunimis ir nori turėti šeimininką, kuris jį suprastų ir neįsakinėtų.
Pajūrio šoklys
Pajūrio šoklys (Cicindela maritima) – žygių (Carabidae) šeimos vabalas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Aprašymas
10-13 mm ilgio. Plėšrus, minta kitais vabzdžiais, lervos taip pat plėšrios – gyvena smėlyje išraustuose urveliuose.
Paplitimas
Paplitę Azijoje ir Europoje upių, ežerų ir jūrų pakrantėse. Lietuvoje aptiktas 1961 m. Kuršių nerijoje, Nidoje, Parnidžio kopose.
Rubaičiai (Šilalė)
Rubaičiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Šilalės. Dešiniajame Čyžupio krante, iš trijų pusių Reksvės upelio supamas, stūkso Rubaičių piliakalnis. Kalva nuo aukštumos atskirta 12 pločio grioviu, kalvos šlaitai statūs – 9 m aukščio, viršuje yra 55 su 25 m ilgio ir pločio aikštelė. Buvo ir pylimais, bet jie ariant nuskleisti iki 1,5 – 1 m aukščio.
Istorija
1779 metais kaimas minimas Šilalės parapijos vizitacijos akte. 1867 metais čia buvo palivarkas.
Kalniškiai (Pakruojis)
Kalniškiai – viensėdis Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km nuo Klovainių.
Žižmiai (Pasvalys)
Žižmiai – viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vaškų.
Ramūnas Stonkus
Ramūnas Stonkus (g. 1970 m. gruodžio 31 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.
Sumbiar ÍF
Sumbos ÍF – buvęs Farerų futbolo klubas iš Sumbos.
Istorija
1990 m. antroje pakopoje buvo antri ir pateko į aukščiausią lygą, bet joje neįsitvirtino.
1996 m. tapo antros pakopos nugalėtojais ir dar kartą pateko į elito divizioną, tačiau ir šį kartą jame įsitvirtinti nepavyko.
1994–1995 m. buvo prisijungęs prie VB Vagur klubo, 2005 m. vėl prisijungė.
Pasiekimai
Šaltiniai:
Daugybos lentelė
Žemiau pateikiamas 25x25 daugybos lentelės pavyzdys. {| class="wikitable" style="text-align:center" !width="38"| ×||width="30"|1||width="30"|2||width="30"|3||width="30"|4||width="30"|5||width="30"|6||width="30"|7||width="30"|8||width="30"|9||width="30"|10||width="30"|11||width="30"|12||width="30"|13||width="30"|14||width="30"|15||width="30"|16||width="30"|17||width="30"|18||width="30"|19||width="30"|20||width="30"|21||width="30"|22||width="30"|23||width="30"|24||width="30"|25 !1 !2 !3 !4 !5 !6 !7 !8 !9 !10 !11 !12 !13 !14 !15 !16 !17 !18 !19 !20 !21 !22 !23 !24 !25
Mielagėnų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
'''Mielagėnų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Mielagėnų miestelyje, prie Švenčionių-Tverečiaus kelio. Kultūros paminklas, viduje yra 10 dailės paminklų.
Istorija
Kuršo bajoro Grafo iniciatyva Mielagėnuose 1760 m. pastatyta medinė vieša koplyčia arba bažnyčia. Justina Kublickienė, vykdydama savo mirusio vyro valią, 1779 m. miestelyje, netoli bažnyčios, paskyrė sklypą naujai mūrinei bažnyčiai, vargonininkui ir mokyklai. Klebonijai duotas Svilo, arba Milašiaus, palivarkas. Įsteigta parapija.
1779–1790 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia, kurią pašventino klebonas, Livonijos kanauninkas Vaitiekus Odolinskis. Paveikslus tapė dailininkas Vincas Smakauskas (1797–1876 m.). 1838 m. bažnyčia restauruota. 1858 m. Kublickai kapinėse pastatė mūrinę koplyčią. XIX a. veikė parapinė mokykla. Vilniaus vyskupai XIX a. į Mielagėnus skirdavo kunigus lenkus. 1903 m. atvykęs klebonauti Placidas Šarkauskas išmokė parapijiečius lietuviškai melstis ir giedoti, atnaujino apleistą bažnyčią.
Architektūra
Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, bebokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Rykliai miegaliai
Rykliai miegaliai (Dalatiidae) – dygliaryklių (Squaliformes) šeima.
Prieš nugaros pelekus nėra kietų spyglių. Paplitę visuose vandenynuose.
Sistematika
Šeimoje yra 4 pošeimiai, 17 genčių ir apie 75 rūšys.
Viljamas Bakšys
Viljamas Bakšys (g. 1960 m. vasario 7 d. Bernotų kaime, Raseinių rajonas) – pedagogas, pirmasis Jurbarko Vytauto Didžiojo vidurinės mokyklos direktorius.
Biografija
Gimė mokytojų šeimoje. Tėvas – Algirdas Liudas Bakšys – pradinių klasių, fizikos mokytojas, Pikčiūnų, vėliau Viduklės, Skirsnemunės mokyklų direktorius, Raseinių ir Jurbarko švietimo skyrių vedėjas. Motina – Irena Bakšienė, rusų kalbos mokytoja.
Viljamas Bakšys baigė Viduklės vidurinę mokyklą. Nuo 1978 m. iki 1982 m. Šiaulių pedagoginiame institute baigė fizikos ir pedagogikos studijas, įgijo fizikos mokytojo specialybę.
Nuo 1982 m. iki 1988 m. Viduklės mokyklos fizikos mokytojas, Viduklės vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, nuo 1988 m. iki 1992 m. Pryšmančių pagrindinės mokyklos direktorius, nuo 1992 m. iki 1995 m. Raseinių rajono švietimo skyriaus vedėjas, nuo 1995 m. Jurbarko Vytauto Didžiojo vidurinės mokyklos direktorius.
Vedęs; žmona Elena Bakšienė – pradinių klasių mokytoja. Vaikai – Lina, Liudas, Algimantas, Audinga.
LLS narys. Nuo 2003 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. balandžio 14 d. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys (dėl užimamų pareigų atsisakė mandato).
Rotary klubo narys.
Eye on It
Eye on It – šeštasis studijinis amerikiečių krikščioniškos muzikos atlikėjo TobyMac albumas, išleistas 2012 m. rugpjūčio 28 d. Šiame albume atlikėjas nemažai eksperimentavo su elektroninė muzika, ypač su dubstep elementais. Albumas susilaukė daugiausiai teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmą savaitę pardavus 69 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
2013 m. vykusiuose Grammy apdovanojimuose albumas laimėjo geriausio krikščioniško albumo nominacijoje.
Taširas
Taširas (🇦🇲; prieš tai Vorontsovka, Kalinino, Kaliniko ir Kalinin) – miestelis Lorio srityje, Armėnijoje. Nutolęs 42 km nuo srities administracinio centro Vanadzoro. Įsikūręs 1500 m virš jūros lygio. 5,6 km² plote, 2009 m. duomenimis, miestelyje gyveno 8700 gyventojų.
Istorija
Įkurtas Saratovo rusų, Rusijos imperijos įsakymu, 1844 m. kaip Vorontsovka. 1886 m. gyveno 2284 gyventojai. Daugumą sudarė rusai. 1935 m. pervadintas revoliucionieriaus Kalinino garbei. 1983 m. tapo miestu. 1991 m. pervadintas į Taširą.
Sokoli Jažvinai
Sokoli Jažvinai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Dokuduvas I
Dokuduv Piervšai  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Bialos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietryčius nuo Palenkės Bialos ir apie 90 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1503 m. gyvenvietei suteiktos Magdeburgo teisės. 1696 m. įkurta Dokuduv Piervšų Šv. Praksedų parapija. Per kaimą teka Žarnicos upė.
Plikava
Plikava arba Ševcovas (, nuo 1938 m. liepos 15 d . Plickau, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Шевцово) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Železnodorožno miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas Plikavs prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities dvaras, nuo 1874 m. balandžio 9 d. Ašvėnų (Nordenburgo) valsčiaus dvaras, miesto dalis. Priklausė Ašvėnų (Nordenburgo) parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Krylovo apylinkės kaimas.
Kintamoji žvaigždė
Skirstymas, pagrindinės klasės
Užtemdomos kintamosios yra dvinarės (ir daugianarės) žvaigždės. Šių žvaigždžių orbitų plokštuma nukreipta į Žemę briauna, tad jų nariai, skriedami aplink masės centrą, periodiškai vienas kitą užtemdo. Taip pat galimas atvejis, kai ryškis kinta dėl aplink skriejančių planetų.
Fizikinėse kintamosiose žvaigždėse ryškumas kinta dėl procesų, vykstančių pačioje žvaigždėje. Pagrindiniai fizikinių kintamųjų žvaigždžių tipai yra tokie:
Kintamųjų žvaigždžių žymėjimas
Žymimos lotyniškomis raidėmis nuo R iki Z (pvz.: R Sct, Y Lyn), jei trūksta pažymėjimų – dviejų lotyniškų raidžių kombinacija (RR, …, RZ; SS, …, SZ, …, ZZ; AA, …, AZ; …; QQ, …, QZ (išskyrus J)), po to – raide V su skaičiumi (pvz., V 1061 Cyg).
Sergio Dalma
Josep Sergi Capdevila Querol (žinomas kaip Sergio Dalma; g. 1964 m. rugsėjo 28 d. Sabadelis, Barselona) – vienas populiariausių Ispanijos atlikėjų.
Savo muzikinę karjerą pradėjo dainuodamas grupėse ir choruose, kol laimėjo katalonų kanalo TVE įsteigto konkurso pagrindinį prizą. 1991 metais Sergio atstovavo Ispanijai Eurovizijos dainų konkurse su daina „Bailar pegados“, kuri užima ketvirtą vietą.
Atlikėjas taip pat populiarus Lotynų Amerikos šalyse, pavyzdžiui, Argentinoje, Čilėje, Meksikoje ir Venesueloje. Du kartus dalyvavo tarptautiniame festivalyje Viña del Mar Čilėje, 1992 ir 2002 m.
Suomijos futbolo varžybos 1959 m.
Suomijos futbolo varžybos 1959 m.
UEFA čempionų lyga 1998–1999 m.
UEFA čempionų lyga 1998–1999 m. – septintasis UEFA čempionų lygos turnyras (44-asis skaičiuojant nuo UEFA čempionų taurės), prasidėjęs 1998 m. rudenį. Turnyrą laimėjo klubas, 1999 m. gegužės 26 d. finale laimėjęs prieš.
Antrasis atrankos etapas (1/16 finalo)
Šiame etape pralaimėję klubai pateko į UEFA taurės turnyrą.