cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Umaras II
Biografija
Umaras po to keliavo į Damaską, kur patarinėjo pusbroliams kalifams Validui I ir Suleimanui iki 717 m., kai Suleimanas po mirties paliko kalifo postą jam. Umaras II siekė susitvarkyti kalifato viduje. Jis nutraukė labai varginančią karinę Konstantinopolio apsiaustį. Nušalino nepopuliarius valdytojus ir numaldė nearabų musulmonų nepasitenkinimą sulyginęs jų teises su arabų musulmonais. Jis sustabdė valstybės žemių pavertimą privačiomis valdomis ir modifikavo mokesčių sistemą, kad būtų atsižvelgiama į žemės statusą, o ne į jos savininkų religiją. Jį, vienintelį iš Omejadų kalifų, teigiamai vertino vėlesnių Abasidų istorikai. Labai palankus ir šiitų vertinimas. Umaras II siekė laimėti neturtingų musulmonų paramą. Jis viešai pasmerkė prieš tai valdžiusių Omejadų kalifų represijas prieš nepatenkintuosius, grąžino nusavintas žemes. Pareikalavo baigti smerkti Ali ibn Abu Talibą penktadienio maldų metu, inicijavo ikonoklastinę politiką kalifate. Buvo nusiuntęs laišką Bizantijos imperatoriui Leonui III, kuriame siūlė jam atsiversti į islamą. Kai kur tvirtinta, kad jis buvo penktasis „teisingasis“ kalifas, taip siejant jį su pirmaisiais kalifais-rašidunais. Umaras II valdė tik apie 3 metus iki savo mirties 720 m. vasarį prie Alepo. Manoma, kad jis buvo susilaukęs 12 sūnų ir 6 dukterų. Po jo mirties kalifu tapo Jazidas II.
Radvilė Morkūnaitė-Mikulėnienė
Radvilė Morkūnaitė-Mikulėnienė (g. 1984 m. sausio 2 d. Kaune) – Lietuvos politinė ir visuomeninė veikėja, 2009–2014 m. Europos Parlamento narė, Seimo narė nuo 2016 m.
Biografija
Radvilė Morkūnaitė-Mikulėnienė gimė ir užaugo kultūros darbuotojų ir etnografų šeimoje. Tėvas – Eligijus Morkūnas, mokslų daktaras, vietos savivaldos politikas (2 kadencijas Kaišiadorių rajono Kaišiadorių rajono tarybos narys). Motina – Teodora Morkūnienė. Abu visuomenės veikėjai, Tėvynės Sąjungos nariai nuo 1993 m., TS steigėjai, Sąjūdžio dalyviai, Lietuvos liaudies buities muziejaus Rumšiškėse kūrėjai ir darbuotojai. Prosenelis – Antanas Morkūnas, nuo 1924 m. Kėdainių burmistras.
2002 m. baigė Kauno J. Naujalio muzikos gimnaziją, 2006 m. – Lietuvos muzikos ir teatro akademiją, fortepijono klasę, bakalaurė. 2008 m. Vilniaus dailės akademijoje baigė UNESCO katedros Kultūros vadybos ir kultūros politikos specialybę, magistrė.
Politinė veikla
Nuo 2001 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narė, nuo 2006 m. TS (LK) tarybos narė; nuo 2002 m. – Jaunųjų konservatorių lygos narė (JKL), nuo 2003 m. iki 2006 m. JKL valdybos narė, nuo 2006 iki 2007 m. JKL pirmininkė, nuo 2009 m. Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų partijos prezidiumo narė, 2013-2015 m. Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų Jaunimo bendruomenės pirmininkė.
2009 m. birželio 7 d. išrinkta į Europos Parlamentą rinkimus laimėjusios Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų (TS-LKD) sąraše, kuriame buvo įrašyta 4 numeriu (į EP rinkiminį sąrašą iškėlė TS-LKD Politikos komitetas). 2009-2014 m. Europos parlamente buvo Aplinkos, visuomenės sveikatos ir maisto saugos komiteto narė, dirbo energetinės nepriklausomybės, istorinės atminties puoselėjimo srityse, inicijavo Baltijos kelio alėjos atsiradimą Europos parlamento rūmuose, teikė pasiūlymus dėl Ignalinos atominės elektrinės finansavimo, Astravo atominės elektrinės statybų stabdymo.
2015 m. politikė dalyvavo naujuose rinkimuose į Seimą Žirmūnų apygardoje. Po dviejų turų surinkusi 41,98 % dalyvavusių rinkėjų balsų R. Morkūnaitė-Mikulėnienė pralaimėjo Šarūnui Gustainiui.
Nuo 2015 m. Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų partijos pirmininko Gabrieliaus Landsbergio pavaduotoja.
Nuo 2016 m. Seimo narė. 2020 m. išrinkta Seimo nare Pilaitės-Karoliniškių rinkimų apygardoje, kur laimėjo prieš ministrą pirmininką S. Skvernelį.
2016–2020 m. Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų frakcijos Seimo seniūno pavaduotoja, nuo 2020 m. – seniūnė.
Visuomeninė veikla
Kovų už laisvę atminimo asociacijos „Neužmiršk“ pirmininkė (nuo 2014 m.), Europos atminties ir sąžinės platformos Globėjų valdybos narė (nuo 2013 m.), tarptautinio projekto „Apgink Baltijos jūrą, kol ne vėlu“ koordinatorė (nuo 2007 m.). R. Morkūnaitės-Mikulėnienės iniciatyva išleista knyga lietuvių ir anglų kalbomis.
Vizualinių menų aplinkos apsaugos ir ekologijos konkurso, kuriame dalyvavo įvairių ugdymo įstaigų bendruomenės, „Žaliasis kodas“ iniciatorė ir globėja.
Uncharted 2: Among Thieves
Uncharted 2: Among Thieves („Neištirta: tarp vagių“) – 2009 m. kompiuterinis žaidimas „PlayStation 3“ konsolei. Tai nuotykių ir veiksmo žaidimas, pasakojantis apie lobių ieškotojo Neiteno Dreiko nuotykius ieškant 1292 m. pradingusios Marko Polo laivų flotilės lobių.
Žaidimas susilaukė labai palankaus kritikų vertinimo ir komercinės sėkmės. Jis buvo parduotas 6,5 mln. kopijų tiražu (2015 m. duomenimis). Metacritic svetainės kritikų apžvalgų įvertinimų suvestinės vidurkis − 96 balai iš 100.
Apie žaidimą
„Uncharted 2: Among Thieves“ yra nuotykių-veiksmo žaidimas. Veiksmas vyksta kompiuterinės grafikos 3D aplinkoje iš trečiojo asmens perspektyvos. Žaidimo kūrėjai − JAV „Naughty Dog“ studija, leidėjas − „Sony Computer Entertainment“. Žaidimo metu valdomas senovės lobių ieškotojas Natanas Dreikas („Neitas“), kuris yra spėjamas istorinio anglų keliautojo Frensio Dreiko palikuonis.
Žaidimas menkai skiriasi nuo „Uncharted: Drake's Fortune“, kuriame pasakojami ankstesni Neiteno Dreiko nuotykiai. „Uncharted 2: Among Thieves“ yra geresnės grafikos žaidimas, jame labiau ištobulintas, daugiau ir efektyviau naudojamas stealth režimas, kai Neitenas gali prisėlinti ir nekeldamas triukšmo eliminuoti priešininkus. Nauja yra tai, kad Neitenas gali šaudyti į priešininkus kabodamas viena ranka ant atbrailos ar nuo lipynės. Didžioji dalis veiksmo vyksta derinant platformerio ir trečiojo asmens šaudyklės žaidimų ypatybes. Herojus, šokinėdamas ir laipiodamas įvairiomis atbrailomis, spręsdamas patekimo galvosūkius turi įveikti kliūtis, bei nugalėti būrius priešininkų šaudydamas arba artimoje kovoje kumščiais. Didžiausia naujiena žaidime yra tai, kad įmanomas kelių žaidėjų prisijungimas ir bendras žaidimas tinkle (multiplayer). Įmanomi du žaidimų scenarijai: tradicinis, grupių kovos viena prieš kitą ar visų prieš visus ir dviejų arba trijų žaidėjų kooperatyvinio žaidimo (Co-op) scenarijai. Žaidime išslapstytas 101 trofėjus (treasures).
„Uncharted 2: Among Thieves“ buvo labai palankiai įvertintas kritikų ir vertinamas vienu geriausių žaidimų „PlayStation 3“ konsolei, bei vienu geriausių visų laikų. Žaidimas laimėjo daug apdovanojimų, tarp jų − geriausio metų žaidimo pagal „Kotaku“ žurnalą,, AIAS, giantbomb.com tinklalapį. Pagal 2015 m. gamerankings.com tinklalapį su vidutiniu 96,43% įvertinimu, jis buvo 8-as palankiausiai kritikų įvertintas visų laikų žaidimas. Tarp geriausių visų laikų žaidimų jį įtraukė:
Siužetas
Veiksmas prasideda sudužusiame traukinyje Himalajų kalnuose, iš kurio sužeistas Neitenas Dreikas turi išsigelbėti. Po to atskleidžiamos priešistorės detalės. Neiteną Dreiką bare sutiko profesionalūs istorinių lobių vagys Haris Flinas ir Chlojė Freizer. Jie atskleidė, kad yra pasamdyti pagrobti iš muziejaus Stambule senovinę lempą, kuri yra išlikusi iš po Marko Polo kelionių po Aziją. Neitenas Dreikas išsiaiškino, kad lempoje tikriausiai paslėpta Marko Polo žinia, apie tai, kur dingo jo laivų flotilė, gabenusi lobius iš Azijos 1292 metais. Neitenas Dreikas nusprendė prisidėti pavagiant lempą iš muziejaus...
Ninevija
Ninevija arba Ninevė ( = 𒌷𒉌𒉡𒀀, ARC ܝܼܢܘܹܐ‎, ) – senovinis miestas, buvęs Aukštutinėje Mesopotamijoje, Tigro upės kairiajame krante, ties dabartiniu Mosulo miestu Irake. Savo laiku (~VII a. pr. m. e.) tai buvo didžiausias pasaulio miestas, Asirijos imperijos sostinė.
Istorija
Gyvenvietė žinoma nuo 5 tūkstantmečio pr. m. e. vidurio. Ankstyvieji archeologiniai sluoksniai siejami su Hasunos kultūra. 4 tūkstm. pr. m. e. Ninevija iškilo kaip religinis centras, kur buvo garbinama deivė Ištarė. Vėliau miestą nusiaubė keletas žemės drebėjimų. Ištarės šventykla atstatyta 2260 m. pr. m. e. Akado karaliaus Maništušu. 2900–2600 m. pr. m. e. mieste ėmė plėtotis keramika. XIV a. pr. m. e. miestą užvaldė Mitanijos karalystė, bet 1365 m. pr. m. e. asirų valdovas Ašurubalitas I atstatė Asirijos imperiją. Ninevijos reikšmė ėmė augti, imperijoje ji dėl įtakos varžėsi su Ašūru. Naujosios Asirijos karalystės laikais miestas plėtėsi, steigėsi šventyklų kompleksai. 705 m. pr. m. e. asirų valdovu tapus Sinacheribui, Ninevija tapo imperijos sostine – pastatyti milžiniški rūmai, gynybinės sienos, vartai, akvedukai. Mieste tuo metu galėjo gyventi 100–150 tūkst. žmonių, jo plotas užėmė 7 km². VII a. pr. m. e. pab. Asiriją ėmė puldinėti babiloniečiai, chaldėjai, medai, persai, skitai, kimerai. 612 m. pr. m. e. Ninevija buvo suniokota jungtinio priešų antpuolio. Ninevijos gyvenvietė dar gyvavo ilgą laiką, bet buvo nustojusi savo reikšmės. 627 m. dar minimas Ninevijos mūšis, kuriame kovėsi Bizantija ir Sasanidų Persija. Kraštą užvaldžius musulmonams, kitame Tigro krante ėmė augti Mosulas, kuris galutinai nustelbė Nineviją.
Archeologija
Archeologinę vietovę sudaro dvi kalvos (telai): Nabi Junusas ir Kulundžukas.
XIX a. Ninevijos archeologinius tyrinėjimus pradėjo prancūzų atstovybė Mosule (jiems vadovavo Polis Emilis Bota). 1849 m. Didžiosios Britanijos tyrinėtojas Ostinas Henris Lajardas atkasė Sinacheribo rūmus ir Ašurbanipalo biblioteką su 22 000 molio lentelių. 1852 m. Hormuzdas Rasamas atkasė šiaurinius Ašurbanipalo rūmus. XX a. pr. Ninevijos Nabu šventyklą tyrė Britų muziejus (vadovas L. V. Kingas). 1927–1932 m., tyrinėdamas Ištarės šventyklą, K. Tomsonas surado Sinacheribo, Asarhadono ir Ašurbanipalo metraščius, bronzinę valdovo (Sargono arba Naramsino) skulptūrą (galvą). Ninevijos keramiką 1933 m. tyrė M. E. Malovanas.
1965–1971 m. Irako senienų departamentas pradėjo Ninevijos sienų ir vartų paiešką ir atstatymo darbus. XX a. 9 dešimtmetyje Ninevijos žemutinį miestą tyrė Kalifornijos universiteto Berklyje mokslininkai, Jungtinių Amerikos Valstijų archeologijos institutas.
Prasidėjus Irako karui, miesto liekanos ėmė nykti dėl vandalizmo, plėšikavimo, karo veiksmų. Miestui pavojų kelia avarinės būklės Mosulo užtvanka. 2016 m. pr. dalį išlikusių Ninevijos sienų išgriovė Islamo valstybės kovotojai.
Sekvencinis skaičiavimas
Kontekstas
XX a. pradėjus atsirasti informatikos užuomazgoms, matematikai stengėsi formalizuoti matematines žinias, jog šios galėtų būti panaudotos algoritmų kūrime, tad vienas iš formalizavimo rezultatų - sekvencinis skaičiavimas. Hilberto tipo teiginių skaičiavimas buvo aprašytas vokiečių mokslininko Deivido Hilberto kaip tiesioginis tapačiai teisingų formulių formalus įrodymo būdas. Gentzeno tipo sekvencinis skaičiavimas (natūralioji dedukcija ir sekvencinis skaičiavimas) - 1934 m. vokiečių matematiko Gerardo Gentzeno aprašytas formalizavimo būdas, kuris nustato tapačiai teisingas formules. Sekvencinį skaičiavimą taip pat tyrinėjo mokslininkai Dagas Pravitsas, Džordžas Kreisleris ir kiti.
Hilberto tipo teiginių skaičiavimas
Hilberto tipo teiginių skaičiavimas - tai skaičiavimas su aksiomų schemomis 1.1-4.3 ir Modus Ponens taisykle. Formulė F įrodoma Hilberto tipo teiginių skaičiavime, jei yra tokia formulių seka, kurioje kiekviena formulė yra aksioma arba gauta pagal Modus Ponens taisyklę iš prieš tai parašytų ir kuri (seka) baigiasi formule F. Formulė F įrodoma Hilberto tipo teiginių skaičiavime tada ir tik tada, kai ji yra tapačiai teisinga. Iš to išplaukia, jog galime įrodyti ir faktą, jog formulė F yra tapačiai klaidinga įrodydami, kad \lnot F yra tapačiai teisinga. Jeigu formulės tapataus teisingumo arba klaidingumo įrodyti nepavyksta, šis skaičiavimas nieko nepasako apie formulės teisingumą ar klaidingumą. Aksiomų schemos
1.1.
1.2.
2.1.
2.2.
2.3.
3.1.
3.2.
3.3.
4.1.
Club Toluca
Deportivo Toluca Fútbol Club – futbolo klubas iš Meksikos miesto Tolukos.
Istorija
Įkurtas 1917 m. ir yra vienas labiausiai tituluotų šalies klubų.
Sekvencinis skaičiavimas
Hilberto tipo teiginių skaičiavimas
Taisyklė Modus ponens:
Gentzeno tipo sekvencinis skaičiavimas
Tiek natūralioji dedukcija, tiek ir sekvencinis skaičiavimas vienodai įrodo formulės tapatų teisingumą, todėl yra įrodyta, jog šie skaičiavimai rezultatų prasme yra izomorfiški. Taip pat yra įrodyta, jog Gentzeno tipo sekvencinis skaičiavimas rezultato prasme yra ekvivalentus Hilberto tipo teiginių skaičiavimui.
Natūralioji dedukcija
Natūralioji dedukcija yra sekvencinis skaičiavimas su aksioma A \vdash A ir taisyklėmis. Įrodymo metodas įrodymu yra laikomas tada ir tik tada, kai jam pakanka taisyklių, kad būtų gaunama aksioma. Nagrinėjamas skaičiavimas apibendrina natūraliųjų skaičiavimų variantus ir skiriasi nuo pradinių tokio tipo skaičiavimų. Kaip ir sekvenciniame skaičiavime, sekvencija \vdash F išvedama tada ir tiktai tada, kai F tapačiai teisinga. Natūraliojo skaičiavimo įrodymas paremtas implikacijos taisykle: jei B gali būti gaunama iš A pagal išvedimo taisyklę, tai  įrodyta. Implikacijos (\rightarrow) operacijos simbolis taisyklėse žyminas \vdash simboliu. Svarbu, kad sekvencijų dešinėje pusėje nuo paskutinės implikacijos taisyklės yra ne daugiau kaip viena formulė. Natūraliosios dedukcijos taisyklės
Čia yra baigtinės formulių sekos (gali būti ir tuščios). A, B, C — formulės. Taisyklių prielaidose esančių formulių tvarka yra nesvarbi. Žvaigždute pažymėtos taisyklės yra apverčiamos.
Skaičiavimai vadinami natūraliosiomis sistemomis, nes perėjimai nuo prielaidų prie išvadų modeliuoja tiek šnekamosios kalbos, tiek mokslininkų įrodymuose vartojamus samprotavimus.
Sekvencinis skaičiavimas
Sekvencinis skaičiavimas (Gentzeno tipo sekvencinis skaičiavimas arba sekvencinis skaičiavimas G) - tai skaičiavimas su aksioma ir taisyklėmis, , , , , , ,. Sekvencija S išvedama sekvenciniame skaičiavime, jeigu yra toks medis, kuriam teisinga : Logikos formulė F yra tapačiai teisinga tada ir tik tada, kai sekvencija \vdash F yra išvedama sekvenciniame skaičiavime. Iš to išplaukia, jog formulė F yra tapačiai klaidinga tada ir tik tada, kai yra išvedama skaičiavime sekvencija F\vdash. Aksioma:, kur A yra formulė, o \Gamma ir \Delta yra formulių sekos (gali būti ir tuščios).
Taisyklės: Čia A, B yra formulės, \Gamma, \Delta - formulių sekos (gali būti ir tuščios). Formulių išsidėstymo tvarka nėra svarbi.
Beinoriškiai
Beinoriškiai – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Šalpėnų.
FK Zìrka Kropivnyckis
„Zirka“ Kropivnyckis – Ukrainos futbolo klubas iš Kropivnyckis.
Istorija
Ilgą laiką žaidė Ukrainos Auščiausioje bei Premjer lygoje. Vėliau susidūrė su finansinėmis problemomis ir iškrito iš elito.
Pastaruoju metu dalyvauja kaip mėgėjiška komanda mėgėjų lygose.
Daubakiai
Daubakiai – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Žadeikių.
Kinijos geografija
Padėtis
thumb|240px|Smulkios salelės [[Honkongas|Honkongo prieigose]] Kinija išsidėsčiusi Rytų Azijoje, nors jos vakarinė dalis kultūriškai ir geografiškai laikoma Centrine Azija. Tai trečia pagal dydį pasaulio valstybė ir didžiausia vien Azijoje esanti šalis. Ribojasi šiaurėje su Rusija (4133 km + 46 km šiaurės vakaruose), Mongolija (4630 km), šiaurės rytuose – su Šiaurės Korėja (1352 km), pietuose – su Vietnamu (1297 km), Laosu (475 km), Mianmaru (2129 km), pietvakariuose – su Indija (2659 km), Butanu (477 km), Pakistanu (438 km), vakaruose – su Afganistanu (91 km), Tadžikistanu (477 km), Kirgizija (1063 km), Kazachstanu (1765 km). Bendras sausumos sienų ilgis – 22 457 km. Dalis valstybinės sienos su Indija ginčytina – į Aksai Činą, Arunačal Pradešą (Pietų Tibetą) bei Kararkumo aukštikalnių sritį pretenduoja abi šalys. Be to, Kinijos Liaudies Respublika Taivano salą, kurioje reziduoja Kinijos Respublikos vyriausybė, laiko savo dalimi.
thumb|left|240px|Pietų Kinijos jūros pakrantė ties [[Džangždou]]
Krantai
Rytuose Kinijos pakrantes skalauja pakraštinės Ramiojo vandenyno jūros. Šiaurės rytuose gilyn į Kiniją įsiterpia Geltonoji jūra su Liaodongo, Korėjos, Hangdžou įlankomis. Ties toliausiai į rytus išsišovusia dalimi telkšo Rytų Kinijos jūra, kurioje esantis Taivano sąsiauris skiria nuo Taivano salos. Į pietus nuo Taivano, pietryčiuose prieina Pietų Kinijos jūra.
Šiaurinės dalies krantai (Liaodongo ir Bohajaus įlankų) mažai vingiuoti; dėl Huanghės upės iš Šansi plynaukštės nešamų nuosėdų kranto linija kasmet slenka jūros link. Šandongo ir Liaodongo pusiasalių krantai, susidarę iš skalūnų ir gneisų, suskaidyti, kai kur skardingi. Krantai nuo Šandongo pusiasalio pietinės dalies iki Hangdžou įlankos yra lygūs dėl Jangdzės ir kitų upių plukdomų nuosėdų. Pietvakariniai ir pietiniai krantai nuo Hangdžou įlankos iki Tonkino įlankos yra labai vingiuoti, daugiausia riasiniai. Bendras sausumos kranto linijos ilgis – apie 14 500 km.
thumb|240px|Paminklas, žymintis šiauriausią Kinijos tašką Amūro pakrantėje
Kinijai priklauso apie 5400 salų. Daugiausia tai smulkios uolos ir salelės, išsibarsčiusios upių deltose arba šalia krantų. Didžiausia sala (neskaitant Taivano) – pietryčiuose esantis Hainanas. Kitos didesnės salos – Čongmingas, Džoušanas. Kinijos Liaudies Respublika pretenduoja į keletą nedidelių ginčytinų salynų – Senkaku salas (su Japonija ir Taivanu), Dzinmeną, Macu salas, Vuciu (su Taivanu), Paraselio salas (su Taivanu ir Vietnamu), Spratlio salas (su Taivanu, Vietnamu, Filipinais, Malaizija ir Brunėjumi).
Kraštiniai taškai
thumb|240px|[[Muztag Ata|Muztag Atos kalnas Karakorume]] Be to, Kinijoje yra Eurazijos nepasiekiamumo polius – Gurbantiungiuto dykumoje ~320 km nuo Urumčio.
Paviršius
thumb|240px|left|Karstinės Guilino kalvos Pietvakarinę šalies dalį užima aukščiausias pasaulyje Tibeto kalnynas (4000–5000 m), kurio atskiri gūbriai iškyla >7000 m (Gangdisišano kalnai). Šį kalnyną iš pietų, pietvakarių ir vakarų juosia aukščiausi pasaulio kalnai – Himalajai (aukštis iki 8849 m  – Džomolungmos kalnas, aukščiausias Kinijoje ir visame pasaulyje), Karakorumas ir Pamyras. Iš kalnyno šiaurinės pusės kyla Kunlunas, Altintagas, Nanšanas, Kinijos-Tibeto kalnai. Tarp jų įsiterpia 2600–3100 m aukščio Caidamo lyguma. Toliau šiaurėje plyti tektoninė Kašgaro įduba (joje yra žemiausias Kinijos taškas – -154 m, Turfano įduba) už kurios iškilę Tianšanio kalnai (iki 7439 m, Pergalės viršukalnė). Toliau rytuose paviršius pereina į Džungarijos lygumą, supamą Tarbagatajaus kalnagūbrio, Mongolijos Altajaus ir Džungarijos Alatau. Tarp šių kalnų esantys Džungarijos Vartai jungia vakarų ir rytų Kiniją.
Rytų Kinijos paviršius žemesnis. Tarp Huanghės, Jangzdės upių ir Rytų Kinijos jūros plyti derlinga ir labai tankiai gyvenama Didžioji Kinijos lyguma. Į šiaurę nuo jos kyla didelė Liosinė plynaukštė (didžiausia pasaulyje teritorija, padengta liosu) ir Ordoso plynaukštė. Iš pietų ją juosia Činlingo kalnagūbris. Toliau šiaurėje iškilę Didžiojo ir Mažojo Chingano, Čangbaišano kalnai, kuriuos skiria Sandziango lyguma, Sungliao lyguma. Pietryčių Kinija taip pat labai kalnuota – į pietus nuo Jangdzės kyla Guilino karstinė sritis, Nanlingo kalnai, Šano kalnynas, Junano-Guidžou kalnynas. Tarp šių kalnų ir Didžiosios Kinijos lygumos plyti Sičuano dubuma.
thumb|240px|Sukultūrinta Didžioji Kinijos lyguma
Kinija yra seismiškai aktyviose srityse, dažni žemės drebėjimai. Labiausiai niokojantys drebėjimai Kiniją supurtė 1556 (Šansi), 1668 (Šandongas), 1902 (Turkestanas), 1976 (Šiaurės Kinija), 2008 (Sičuanas) metais.
Klimatas
Didžioji dalis Kinijos yra vidutinių platumų ir paatogrąžių klimato juostose, nedidelė Kinijos pietinė dalis patenka į atogrąžas. Kinijos šiaurėje aukštos kalnų grandinės sulaiko šalto oro mases iš šiaurės, pietuose – šilto oro mases iš pietų (dėl to tarpukalnių įduboms būdingas ryškus klimato kontinentalumas). Žiemą klimatui įtakos turi Azijos anticiklonas (su juo susijęs šaltas ir sausas žiemos musonas), Aleutų ciklonas ir pusiaujo žemo slėgio sritis, vasarą – Havajų subtropinis anticiklonas ir virš Pakistano susidaręs ciklonas, su kuriuo susijęs šiltas ir drėgnas vasaros musonas.
thumb|240px|Po liūties kilęs potvynis [[Hunanas|Hunano provincijoje]] thumb|240px|Taklamakano dykuma Klimatas šalyje labai kontrastingas. Rytinėje Kinijoje klimatas musoninis: į šiaurę nuo Dzinlino kalnų – vidutinių platumų, tarp Dzinlino ir Nanlino – paatogrąžių, piečiau – atogrąžų. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra šiaurėje (Mandžiūrijoje) nukrinta iki -22–24 °C, Pekine laikosi -3 °C, toliau į pietus temperatūros teigiamos, o pietuose siekia +18 °C. Liepos mėnesį rytuose temperatūra laikosi apie +25–26 °C, pietuose pakyla +28 °C, o šiaurėje laikosi apie 18–23 °C. Tuo tarpu centrinės ir vakarų Kinijos klimatas ryškiai žemyninis. Kontrastingiausi orai Tarimo įduboje ir Džungarijoje, kur vasaromis temperatūros pasiekia 30–40 °C, o žiemomis nukrenta iki -5 °C ir žemiau, o Tibeto aukštikalnėse žiemomis atšąla iki -20–30 °C, o vasaromis daug kur nesiekia +10 °C.
Daugiausia kritulių tenka Rytų Kinijos jūros ir Pietų Kinijos jūros pakrantėms, Hainano salai ir Kinijos pietinės dalies kalnams – daugiau kaip 1600 mm per metus. Didžiojoje Kinijos lygumoje, Junano–Guidžou kalnyne per metus iškrinta 800–1600 mm, Mažojo Chingano, Čangbaišano kalnuose, Sandziango, Pachankio, Sungliao lygumose, Liosinėje plynaukštėje, Činlingo, Sino-Tibeto kalnuose, Gangdisišano, Kunluno, Himalajų kalnų rytiniuose pakraščiuose ir priekalniuose – 400–800 mm kritulių. Vakarų Kinijoje sausa – per metus iškrenta 50–250 mm kritulių. Apie 70 % visų kritulių iškrinta per audras birželį, liepą, rugpjūtį ir rugsėjį. Vasarą kalnuose kritulių iškrinta pietrytiniuose ir pietvakariniuose šlaituose, žiemą – šiaurės rytiniuose.
Sniego gausiai iškrenta šiaurės rytų Kinijoje, tuo tarpu vakaruose jo mažai, daugiau sninga tik aukštikalnėse. Kinijos pietrytinei pakrantei nuo gegužės iki spalio (ypač liepą–rugsėjį) būdingi atogrąžų ciklonai; kasmet jų būna iki 20. Įsiveržę giliau į žemyną jie sukelia smarkius potvynius ir nuošliaužas. Vakarų ir centrinėje Kinijoje neretos smėlio audros (~20 d./m.). Žiemą pietryčių Kinijos pakrantėse tvyro tiršti rūkai. Mažiausiai saulėtų dienų (~1100 val./m.) būna vidurio rytų Kinijoje (Sičuane, Čongčinge), o daugiausia (>3400 val.) – vidurio vakarų (Činghajuje). Taip pat saulėta Tibete, šiaurinėje Kinijoje. Beveik visoje šalyje pasitaiko pražūtingų sausrų.
thumb|left|240px|Ilgiausios Kinijos upės Jangdzės aukštupys [[Junanas|Junano provincijoje]]
Hidrografija
Didžioji dalis (57 %) Kinijos teritorijos patenka į Ramiojo vandenyno baseiną. Iš Tibeto kalnų į rytus teka dvi ilgiausios šalies upės (ir vienos ilgiausių pasaulyje) – Jangdzė (6380 km) ir Huanghė (dar žinoma kaip Geltonoji upė, 5464 km). Didžiausi jų intakai – Jalongdziangas, Vudziangas, Dzialingas, Hanšujis, Hvaihė, Veihė. Šiauriniu pakraščiu teka Amūras su intakais Sungariu bei Usūriu. Dar keletas trumpesnių upių teka tiesiai į jūras – Sidziangas/Perlų upė, Liaohė, Haihė ir kt. Pietų Kinijos ir Tibeto kalnuose prasideda dar keletas didelių upių, nešančių savo vandenis į Ramiojo vandenyno jūras per Pietryčių Azijos šalis – Mekongas, Hongha, Lisianas. Visgi, dauguma Tibeto kalnyno upių per Himalajų tarpeklius plukdo vandenis į Indijos vandenyną (baseinas 7 % teritorijos): Brahmaputra, Indas, Salvinas. Pačiame šiaurės vakariniame pakraštyje Kinija siekia Arkties vandenyno baseiną (0,4 %) – Irtyšiaus aukštupį. Likusią dalį (36 %  – daugiausia vakarines ir centrines provincijas) sudaro nenuotakūs baseinai (daugiausia Tarimo baseinas, kuriam priklauso Tarimas, Čerčenas, Jarkendas, Aksu ir kt.).
thumb|240px|Jamdroko ežeras Tibete
Rytinės dalies upėms būdingas musoninis režimas – musoninių liūčių metu smarkiai ištvinsta, intensyviai naudojamos drėkinimui ir laivybai. Vakarinės dalies upės (ypač, Tarimo baseino) mažavandenės, sausrų metu daug kur nusenka arba išdžiūsta visai. Kalnų upės daug kur slenkstėtos (Jarlungo Upės didysis kanjonas, Tigro Šuolio tarpeklis), gausu krioklių (Huangguošu, Detiano–Bandzioko, Čangbajaus, Dadiešujaus, Ženžutano, Hukou).
Apsaugai nuo potvynių palei upių vagas supilta daug pylimų, upių nuotėkiui reguliuoti įrengta hidrotechnikos įrenginių bei tvenkinių.
thumb|240px|left|[[Detiano–Bandzioko kriokliai Vietnamo pasienyje]] Kinijoje yra apie 2800 ežerų, užimančių daugiau nei 1 km². Jų daugiausia Didžiosios Kinijos lygumos pietuose, Jangdzės ir Huanghės žemupių slėniuose – Pojanghu, Dongtinghu, Taihu, Nanjanghu, Hongdzehu, Gaojouhu. Šie ežerai seklūs, pasižymi gausia vandens augalija, plačiai naudojami ūkinėms reikmėms. Tibeto kalnyne telkšo dideli, tektoniniai, neretai druskingi ežerai – Kukunoras, Namco ežeras, Silingo ežeras, Jamdrokas, Rakšastalio ežeras, Manasarovaras. Sindziange, Vidinėje Mongolijoje yra didelių, druskingų reliktinių ežerų – Lobnoras, Bostenhu, Ulunguras, Karaburankiolis, Ebi Nuras, Sajramas, Dalainoras. Didelė dalis šių ežerų sausrymečiu smarkiai nusenka arba išdžiūsta. Daug didesnių upių užtvenkta (didžiausia – Trijų tarpeklių užtvanka), sudaryta laivybinių ir drėkinamųjų kanalų (Didysis Kinijos kanalas, Irtyšiaus–Karamajaus–Urumčio kanalas ir kt.). Kinija turi didelių požeminio vandens išteklių, kurių daugiausia susitelkę aliuvinės kilmės baseinuose – Didžiosios Kinijos lygumoje, Jangdzės vidurupio ir žemupio lygumose, Sičuano įduboje, Džungarijos lygumoje ir kai kurių upių slėniuose (pvz., Tarimo); šiuose regionuose susikaupę ir artezinių vandenų, kurie naudojami dirbamai žemei drėkinti.
thumb|240px|Erozijos paveikta Liosinė plynaukštė Kinijoje yra ~57 000 km² ledynų (Himalajuose, Altajuje, Kunlune, Tianšanyje, Karakorume, Pamyre, Tibeto kalnyne ir kt.).
Dirvožemiai
Didžiojoje Kinijos lygumoje slūgso rudžemiai ir išplautžemiai, yra blizgažemių, į pietvakarius nuo Didžiojo Kinijos kanalo – verstžemių, jūrų pakrantėse, prie lyguminių ežerų – šlynžemiai. Pietryčių Kinijoje būdingi rūgštžemiai, o Leidžou pusiasalyje ir šiaurės Heinane – geležaliumžemiai.
Sungliao lygumoje vyrauja juodžemiai ir juosvažemiai, Čangbaišano, Didžiojo ir Mažojo Chingano kalnuose – išplautžemiai, Sandziango lygumoje – šlynžemiai, palvažemiai, Sičuano įduboje, Šandongo pusiasalyje, Huanghės žemupio baseine, Kukunoro ežero įduboje, tarp Inšano ir Didžiojo Chingano kalnų – rudžemiai (Liosinėje plynaukštėje dėl žemės ūkio veiklos jie virto trąšažemiais).
Vakarų Kinijoje plyti dideli smėlynų plotai (Taklamakano, Gobio dykumos), yra gipsažemių, akmeningų kalkžemių, didelius plotus užima druskožemiai. Kalnus daugiausia dengia uolienų dūlėjimo produktai.
thumb|240px|Sičuano kalnų spygliuočių miškai
Augalija
2018 m. miškai užėmė 22,3 % šalies teritorijos. Kinijos šiaurės rytuose (Amūro baseine) vyrauja taiga, kur auga daūriniai maumedžiai, korėjiniai kedrai, smulkialapių medžiai. Tarp Amūro ir Jangdzės (daugiausia kalnuose) veši mišrieji ir plačialapių miškai – ąžuolai, liepos, klevai, skroblai, korėjiniai kedrai, mandžiūriniai riešutmedžiai. Į pietus nuo Jangdzės – visžaliai paatogrąžių miškai (lauramedžiai, kamelijos, magnolijos, figmedžiai, hopėjos) ir bambukų sąžalynai. Junano provincijos pietuose ir Hainano saloje – atogrąžų miškai (palmės, lianos, epifitai). Pietų Kinijos jūros pakrantėje – mangrovės. Taip pat spygliuočių miškų yra Tibeto rytinių kalnų slėniuose ir šlaituose.
thumb|left|240px|Stepių platybės Vidinėje Mongolijoje thumb|left|240px|Endeminis Kinijos žinduolis – [[didžioji panda]] Šiaurinėje Kinijoje (daugiausia Vidinėje Mongolijoje) plyti stepės, kur auga varpučiai, pluoštiniai barzdočiai, ašuotės. Kitur daugiausia būdingos pusdykumės, dideli dykumų plotai, Tibeto kalnyne – aukštikalnių dykumos su retais puskrūmiais ir žole, miškastepės.
Didelė ekoregionų gausa: Guidžou plynaukštės mišrieji ir plačialapių miškai, Hainano musoniniai miškai, Nandziango visžaliai subtropiniai miškai, Pietų Kinijos–Vietnamo visžaliai subtropiniai miškai, Junano plokščiakalnio visžaliai subtropiniai miškai, Liosinės plynaukštės mišrieji miškai, Čangbaišano mišrieji miškai, Čangdziango lygumos visžaliai miškai, Daba kalnų visžaliai miškai, Huanghės lygumos mišrieji miškai, Mandžiūrijos mišrieji miškai, Šiaurės rytų Kinijos vasaržaliai miškai, Činlingo vasaržaliai miškai, Sičuano dubumos visžaliai miškai, Tarimo baseino vasaržaliai miškai ir stepės, skirtingų kalnų masyvų spygliuočių miškai, Mongolijos–Mandžiūrijos stepės, Amūro salpinės stepės, Geltonosios jūros druskingos pievos, Vidurio Tibeto kalnyno alpinės stepės, Šiaurės Tibeto kalnyno–Kunluno alpinės dykumos, Ordoso stepės, Tibeto kalnyno alpiniai krūmynai ir pievos, Pietryčių Tibeto krūmynai ir pievos, Alašano pusdykumės ir kt.
Kinijoje yra daugiau kaip 32 000 aukštesniųjų augalų rūšių. Daug endeminių, reliktinių rūšių (ginkmedis, metasekvoja, eukomija).
Gyvūnija
Kinija pasižymi labai didele biologine įvairove (patenka tarp 17 megaįvarovės šalių). Apskaičiuota, kad šalyje gyvena 7516 stuburinių rūšių: 4936 žuvų, 1269 paukščių, 562 žinduolių, 403 roplių, 346 varliagyvių. Iš žinduolių miškuose gyvena taurieji elniai, šernai, lapės, rudieji lokiai, barsukai, pusdykumėse – Prževalskio arkliai, džeiranai, centrinėje Kinijoje – dėmėtieji elniai, bengalinės katės, usūriniai šunys, pietuose – indiniai zambarai, kuoduotieji elniai, bengaliniai tigrai, krabaėdės mangustos, aukštikalnėse – takinai, himalajiniai tarai, goralai, snieginiai leopardai, himalajiniai lokiai, kabargos. Endeminės rūšys – didžiosios ir mažosios pandos, jakai, amūriniai tigrai, Dovydo elniai, vandeninės stirnos. Iš paukščių – papūgos, fazanų įvairios rūšys, mandarininės antys, apuokai, žuvininkai, gervės, einiai, gegutės, narai, gandrai, garniai, pelikanai, geniai, pitos, strazdai, startos ir daug kitų. Kinijoje gyvena nemažai gyvačių rūšių (angys, žalčiai, pitonai, jūrinės gyvatės, koralinės gyvatės, kobros, smaugliai), daug vėžlių rūšių, agamų, gekonų, scinkų, labai retų kiniškųjų aligatorių.
thumb|240px|Pasaulio paveldo objektas – [[Emeišanas]] thumb|240px|Sparti urbanizacija ir infrastruktūros plėtra kelia grėsmę Kinijos gamtai. Geležinkelių viadukų sistema [[Gansu provincijoje]]
Jūrose ir jų pakrantėse gyvena delfinai, ruoniai, banginiai, jūrų kiaulės, jūrų liūtai, orkos, kašalotai, Jangzdės upėje – nykstantis kininis ežerinis delfinas.
Aplinkos apsauga
Maždaug 16 % Kinijos ploto paskelbta saugomomis teritorijomis. Kinijoje yra 11 nacionalinių parkų (pradėti steigti nuo 2013 m.) ir 208 jiems prilygūs „gamtinių įdomybių rajonai“. Didžiausias nacionalinis parkas – Sandziagjuano („Trijų upių ištakų“, 123 100 km²). Taip pat įsteigti 1999 gamtos rezervatai (iš jų 226 nacionalinės reikšmės), kitos saugomos teritorijos („vaizdingos ir istorinės vietos“, nacionaliniai ekoparkai, nacionaliniai miškų parkai, nacionaliniai šlapynių parkai, nacionaliniai vandens parkai, nacionaliniai pakrančių parkai ir kt.).
Kinijoje yra 4 mišrios (gamtos ir kultūros) ir 14 gamtos Pasaulio paveldo vertybių; saugoma Pietų Kinijos karsto, Sančingšano, Sindziango Tian Šanio, Hubėjaus Šenongdzia kalnų kraštovaizdžiai, Taišano, Emeišano masyvai, Huangšano kalnagūbris, Vulingjuanas, Heh Šilis, Dziudžaigou slėnis, Trys lygiagrečios upės ir kt. 34 UNESCO pripažinti biosferos rezervatai. 64 Ramsaro konvencijos (Kinijoje įsigaliojo 1992 m.) saugomos vietovės (plotas 73 269,5 km²).
Pagrindinės ekologinės problemos: didelė oro tarša (anglių deginimas, pramoninė ir transporto tarša), vandens tarša, krantų nykimas (dėl plečiamų dirbtinių pakrančių, pramonės plėtros, akvakultūros), miškų ir natūralių buveinių naikinimas, prasta žemėnauda (dėl jos padidėjusi erozija, nuošliaužos, dykumėjimas, potvyniai, sausros), prekyba saugomomis rūšimis.
Lietuvos futbolo klubų asociacija
Lietuvos futbolo klubų asociacija (LFKA) – organizacija, įsteigta Lietuvos futbolo klubų, kurių komandos dalyvauja Lietuvos aukščiausiojo lygmens futbolo čempionate. LFKA 2003 m. lapkričio mėn. Kaune įkūrė septyni Lietuvos futbolo A lygos klubai (Kauno FBK “Kaunas”, Panevėžio “Ekranas”, Rūdiškių “Vėtra”, Vilniaus “Žalgiris”, Klaipėdos “Atlantas”, Marijampolės “Sūduva” ir Vilniaus “Šviesa”). Valdybos pirmininku patvirtintas Vilniaus "Šviesos" klubo vadovas Algimantas Breikštas, asociacijos direktoriumi išrinktas Rūdiškių "Vėtros" klubo prezidentas Romas Stašauskas.
2013 m. balandžio mėn. LFKA buvo įkurta iš naujo, prezidentu išrinktas Rolandas Skaisgirys. Sutarties pagrindu su Lietuvos futbolo federacija, LFKA organizavo A lygos varžybas nuo 2013 iki 2015 m. Nuo 2016 m. A lygos varžybų organizavimu užsiima LFKA A Lyga.
Primatologija
thumb|right|260px|Sidabranugaris [[gorila|gorilos patinas]] Primatologija – mokslas, tiriantis primatus, fizinės antropologijos šaka. Jis labai įvairiapusiškas, tad primatologų galima rasti tarp zoologų, antropologų, psichologų ir kt. Kaip ir antropologija, primatologija tiria hominidus, t. y. išnykusius žmogaus protėvius bei dabar gyvenančias žmogbeždžiones. Šis mokslas apima įvairias sritis: nuo išnykusių primatų protėvių anatomijos tyrinėjimo ir primatų stebėjimo natūralioje aplinkoje iki jų psichologijos bei kalbos tyrimo.
Labiausiai paplitusios dvi - vakarietiškoji ir japoniškoji - primatologijos mokyklos. Skiriasi ne tik jų siekiami tikslai ir keliami klausimai, bet ir naudojami metodai.
Vakarietiška primatologija
thumb|right|260px|[[Australopitekas|Australopiteko kaukolė]]
Kilmė
Vakarietiška primatologija kilo kolonijiniais laikais, mokslininkams stebint primatų elgesį. Nors dauguma tyrimų buvo atliekama medicininiais tikslais, kai kurie mokslininkai testavo ir primatų intelektą ir jo ribas.
Teorijos
Šiuo metu primatologai vienodai gilinasi tiek į primatų biologinę, tiek į psichologinę charakteristikas, ieškodami panašumų tarp žmonių ir kitų primatų. Manoma, kad žinios apie mūsų artimiausius giminaičius gyvūnų pasaulyje leis geriau suprasti ir žmogaus bei jo protėvių prigimtį.
Metodai
Vakarietiška primatologija yra objektyvus mokslas. Pagrindinis principas, kad mokslininko gamtos stebėjimas turi būti apribotas iki minimumo ir visiškai kontroliuojamas, taip pat stebėtojai turi būti visiškai neutralūs stebimų gyvūnų atžvilgiu. Tai leidžia surinkti nešališką informaciją, o gyvūnų elgesys nebūna pakitęs dėl bendravimo su žmonėmis.
Yra naudojamos trys metodikos:
Kilmė
thumb|right|240px|[[Tarsius syrichta|Filipininis ilgakulnis]] Japoniškoji primatologija išsivystė iš gyvūnų ekologijos mokslo. Jos pradininkais laikomi Kindži Imaniši ir Džiuničiro Itani. Pirmasis buvo gyvūnų ekologas, iki susidomėjimo primatais studijavęs arklius, o antrasis - antropologas ir Kioto universiteto profesorius.
Teorijos
Japonų primatologai labiau gilinasi į socialinius primatų gyvenimo aspektus, pirmiausia į socialinę evoliuciją ir antropologiją. Pagal jų teoriją, primatų studijavimas leis geriau suvokti žmogaus dvilypę prigimtį: individualumą ir socialumą.
Primatologija sociobiologijoje
thumb|right|240px|Makakų grūmingas Sociobiologijos mokslas siekia suprasti visų gyvūnų rūšių elgesį, tuo tarpu primatologija gilinasi tik į primatus, tarp jų ir žmogų. Abu šie mokslai tiria primatų elgesio evoliuciją tikėdamiesi, kad gautos žinios padės daugiau suprasti mūsų pačių mąstymą. Keliamos diskusijos apie tai, kaip vystėsi socialumas, kalbos ir melo atsiradimo priežastys bei aplinkybės, kultūros svarba.
Taksonomija
XVIII a. Karlas Linėjus, modernios taksonomijos pradininkas, suskirstė gyvūnus į grupes. Tai jis darė remdamasis morfologiniais panašumais. Tokie gyvūnai, kaip įvairios beždžionės, šimpanzės ar orangutanai labai primena žmogų, todėl Linėjus juos priskyrė tai pačiai grupei ir pavadino primatais. Moderni molekulinė biologija patvirtino, kad žmonės tikrai priklauso primatams. Jų ir beždžionių DNR didelė dalis sutampa, o šimpanzės turi net 97-99% identiškos genetinės informacijos.
Nuo grūmingo iki kalbos
thumb|right|260 px|Žmogaus ranka - tipiška primatui: penki pirštai, nykštys auga į šoną, o ne lygiagrečiai su kitais. Nors grūmingą atlieka daug gyvūnų rūšių, tačiau primatams jis reikšmingas ne tik dėl parazitų pašalinimo. Primatams tai yra socialinė veikla, kuri padeda sustiprinti tarpusavio ryšį. Britų antropologas Robin Dunbar pasiūlė mintį, kad tarp grūmingo ir žmonių kalbos yra glaudus ryšys. Už kalbą atsakingos smegenų žievės dydis primatų smegenyse yra tiesiogiai proporcingas individų skaičiui, su kuriais gali bendrauti, nesvarbu, ar kalbama apie šimpanzes, ar apie žmones.
Tačiau yra ribotas skaičius individų, su kuriais įmanoma palaikyti artimus ryšius. Jei populiacija tampa per didelė, ji skyla. Tai sukelia poreikį išrasti mažiau laiko nei grūmingas užimantį socialinių ryšių palaikymo būdą, t. y. kalbą. Kalbant vienu metu galima bendrauti su daug individų, užmegzti daugiau socialinių ryšių. Kalbėjimas neužima tiek daug laiko, kaip grūmingas, tačiau jis yra ne toks intensyvus, todėl tai leidžia iškelti kitą hipotezę: kartu su kalba turėjo atsirasti ir jai būtini kognityviniai procesai.
Primatų protas
Primatų elgesys, kaip ir žmonių, yra labai socialus ir pilnas intrigų, galios žaidimų, apgavysčių, o vėliau ir atsiprašymo. Norint suprasti itin sudėtingą primatų tarpusavio santykių prigimtį, reikia atsižvelgti į proto teoriją. Pagal šią teoriją, reikia paklausti, ar individas gali suvokti ir pasinaudoti informacijos asimetrija (kai vienas grupės narys žino daugiau už kitą) ir grupės psichologija. Jei kuris nors primatas žino, ką suvokia ir ko nori kiti primatai, jis gali pasiekti pranašumą prieš kitus ir aukštą statusą.
Neseniai šimpanzių proto teorija buvo išplėtota Felix Warneken iš Makso Planko instituto. Jo tyrimas parodė, kad šimpanzė gali suvokti, ar tyrėjas nori numesto daikto ir elgtis adekvačiai jį pakeldama. Įdomiausia tai, kad šimpanzė sureaguoja tik tada, kai atrodo, jog daiktas pamestas netyčia. Jei tyrėjas numeta daiktą akivaizdžiai specialiai, šimpanzė į jį nereaguoja.
GmbH
GmbH, (Austrijoje – (,  – 'bendrovė su apribota atsakomybe') – ribotosios atsakomybės bendrovė, įmonės teisinė forma Vokietijoje (minimalus įstatinis kapitalas – 25 000 eurų), Austrijoje, Šveicarijoje.
Dituvėlė
Dituvėlė – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Priekulės, netoli Dituvos.
Komunizmo Švyturys (Telšiai)
Komunizmo Švyturys – Lietuvos KP Telšių rajono komiteto ir rajono Liaudies deputatų organas, leistas nuo 1941 m.
Istorija
Lietuvos KP Telšių rajono komiteto ir rajono Liaudies deputatų leidinys, leistas 3 kartus per savaitę, pusės „Pravdos“ formato. Ofsetinė spauda. Tiražas siekdavo daugiau kaip 10000. Laikraščio redakcija veikė Telšiuose, Spaudos gatvėje 4. Redakcijoje dirbo redaktorius, atsakinga sekretorė, veikė žemės ūkio skyrius, laiškų, pramonės, kultūros skyrius, skelbimų skyrius ir buhalterija. Iš pradžių leidinys spausdintas Telšių spaustuvėje, Telšiuose, vėliau spaustuvėje „Titnagas“.
Moabitų kalba
Moabitų kalba – senovinė semitų kalba, I tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje vartota Moabo krašto gyventojų (dab. vidurio vakarų Jordanija). Kalba menkai paliudyta. Vienintelis žinomas didesnis rašytinis šaltinis – Mešos stela, ~840 m. pr. m. e. sudaryta Moabo karaliaus Mešos ir užrašyta finikiečių raštu. Stela gerokai apirusi, todėl ne visas tekstas aiškus. Taip pat yra nedidelis apiręs panašaus laikmečio įrašas iš Karako bei keletas įrašų ant antspaudų.
thumb|left|255px|Mešos stelos fragmentas
Moabitų kalba buvo labai artima hebrajų kalbai, galbūt net jos tarmė. Moabitų kalba kartu su hebrajų, finikiečių, amonitų ir edomitų kalbomis sudarė kanaaniečių dialektinį kontinuumą. Nuo hebrajų kalbos skyrėsi kitokia daugiskaitos galūne (moab. mlkn, hebr. məlākîm „karaliai“), išlaikyta veiksmažodine priesaga t (w-’ltḥm „pradėjau kautis“ iš šaknies lḥm), dvejopa mot. g. galūne (-at ir -ah).
Lielupė (Neris)
Lielupė – upelis Širvintų rajone; Neries dešinysis intakas. Prasideda šiauriau Kernavės, pelkėtoje vietovėje, nepritekėjusi Kernavės, suka į vakarus ir įteka į Nerį Kernavės miške 89,8 km atstumu nuo jos žiočių.
Vaikų Eurovizijos dainų konkursas 2017
'''2017 m. vaikų Eurovizijos dainų konkursas''' – 15-asis vaikų Eurovizijos dainų konkursas, kuris vyko lapkričio 26 dieną Gruzijos sostinėje Tbilisyje, Olimpiniuose rūmuose. Tai buvo pirmas kartas, kai Gruzijos publikos transliuotojas (GPB) organizuos „Eurovizijos“ renginį. Konkurse dalyvavo šešiolika šalių. Į konkursą po 10 metų pertraukos grįžo Portugalija. Bulgarija ir Izraelis pasitraukė iš konkurso.
Vieta
2017 m. vasarį ETS (Europos transliuotojų sąjunga) paskelbė, kad konkursą rengs Gruzija. lapkričio 21 dieną. Tai buvo pirmas kartas, kai Gruzija organizuos bet kokį „Eurovizijos“ renginį. 2017 m. vasario 26 d. paaiškėjo, kad renginys vyks šalies sostinėje Tbilisyje. Vėliau buvo paskelbta, kad konkurso arena bus Tbilisio Sporto Rūmai. kurie talpina maždaug 11 tūkst. žiūrovų.
2017 m. rugpjūčio 9 d. arena buvo pakeista į 4 tūkst. žiūrovų talpinantys Olimpiniai Rūmai, kurie yra patogesni ir geresni konkursui.
Grafinis dizainas
Logotipas paskelbtas buvo 2017 m. gegužės 12 d. konferencijoje, kuri vyko Kijeve. Logotipas atvaizduoja spalvotą saulę, kuri kviečia ir nori, kad jaunimas galėtų parodyti, atskleisti savę.
Vedėjai
2017 m.. spalio 3 d. buvo paskelbti renginio vedėjai. Tai Helen Kalandazde - garsi Gruzijos televizijos laidų vedėja ir dainininkė ir Lizi Japaridze (Lizi Pop) - Gruzijos atstovė 2014 m. Vaikų Eurovizijoje.
Balsavimo tvarka
Rezultatus lėmė nacionalinės žiuri ir internetinė auditorija. Kiekviena šalis naudojo nacionalinę žiuri, sudarytą iš trijų muzikos industrijos specialistų, ir dviejų vaikų nuo 10 iki 15 metų, kurie buvo šalies, kurioje jie atstovauja, piliečiai. Pirmasis internetinio balsavimo etapas prasidėjo 2017 m. lapkričio 24 d. Žiūrovai galėjo balsuoti oficialiame tinklalapyje, kuriame buvo parodyta visų šalių repeticijų ištraukos. Žiūrovai turėjo galimybę žiūrėti ilgiau kaip vienos minutės įrašus iš kiekvieno dalyvio repeticijos. Šis pirmasis balsavimo turas baigėsi lapkričio 26 d. 15:59 val. Antrasis internetinio balsavimo etapas įvyko renginio metu. Jis prasidėjo po paskutinio pasirodymo ir buvo atidarytas 15 minučių. Tarptautiniai žiūrovai galėjo balsuoti ne mažiau kaip už tris ir ne daugiau penkias šalis. Pirmą kartą žiūrovai taip pat galėjo balsuoti už savo šalies dainą.
Taškų kiekis nustatytas pagal gautų balsų procentą. Visuomenės nuomonė sudarė 50% galutinio rezultato, o kiti 50% - iš kiekvienos šalies nacionalinės žiūri.
Karališkiai (Klaipėda)
Karališkiai – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Baukštininkų.
Imigracija
thumb|right|300px|Imigrantų pasiskirstymas įvairiose valstybėse Imigracija – atvykimas nuolat arba laikinai gyventi iš kitos valstybės.
Imigracija yra aktuali visuomenės gyvenimo problema ekonomiškai išsivysčiusiose valstybėse. Jose reikia imigrantų norint įveikti darbo jėgos trūkumą. Kai kurios pramonės sritys (žemės ūkis, statyba, viešbučiai ir viešasis maitinimas, namų ūkio paslaugų bei privačių paslaugų tarnybos) veikia tik nekvalifikuotų darbininkų imigrantų dėka. Europoje darbdaviai taip pat vis dažniau ieško aukštos kvalifikacijos, išsilavinusių imigrantų (pvz., IT sektoriuje).
Europa
Kai kurios ES valstybės ir piliečiai įžvelgia grėsmę nacionaliniam savitumui, o kiti pritaria jai kaip kultūrinės įvairovės šaltiniui. Imigracija ES tapo politikos objektu. Ji yra susijusi su asmenų buvimo valstybėje teisėtumu (legalumu), prieglobsčio teise, demografine krize (visuomenės senėjimu). Nuo 1999 m. buvo išleistos kelios direktyvos dėl imigracijos iš valstybių, esančių už ES ribų. Siekiama visa tai teisiškai reguliuoti, „subalansuoti“ imigrantų, ES valstybių narių ir imigrantų kilmės šalių poreikius.
Europa susiduria su dviem tendencijomis, neigiamai veikiančiomis pensijų sistemą. Tai gyventojų skaičiaus augimo sulėtėjimas ir staigus vidutinio gyventojų amžiaus padidėjimas. Spėjama, kad 2025 m. dabartinių 15-os ES valstybių narių gyventojų skaičius bus didžiausias, o po to pradės mažėti. Panašios arba dar blogesnės tendencijos pastebimos visose Vidurio ir Rytų Europos šalyse. Nors visi mano, kad imigracija negali visiškai išspręsti kvalifikuotos darbo jėgos trūkumo ir gyventojų skaičiaus mažėjimo problemų, tačiau vis daugėja manančių, kad tai galėtų būti sprendimo dalis.
Vokietija
Vokietijoje yra apie 6,75 mln. užsieniečių (2006 m.). Iš jų – 1,739 mln. turkų, 535 000 italų, 362 000 lenkų, 317 000 serbų ir juodkalniečių, 304 000 graikų, 228 000 kroatų
Wielka Krokiew tramplinas
Wielka Krokiew tramplinas – šuolių su slidėmis sporto kompleksas Zakopanėje, Lenkijoje.
Istorija
1997 m. Jonas Paulius II komplekse surengė masines mišias.
Zakopanės tramplinas yra reguliarus pasaulio taurės etapų rengėjas. Žinomas dėl didelio žiūrovų skaičiaus, daugiausiai įtakoto Lenkijos šuolininko Adam Małysz sėkmės.
KFF Jakova
Jakovos moterų futbolo klubas arba KFF Jakova – Kosovo futbolo klubas iš Džiakovica. Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, rungtyniavusią Liga e Femrave.
Istorija
2022–2023 m. sezone patyrė eilė pralaimėjimų triuškinančias rezultatais ir nesurinko nei taško.
Sudėtis
2023 m. rugsėjo 7 d.
Eblaitų kalba
Eblaitų kalba žinoma iš maždaug 5000 molinių lentelių, 1974–1976 m. rastų kasinėjant Eblą. Kalba buvo užrašyta asirų dantiraščiu. Ją 1975 m. iššifravo italų asirologas Džiovanis Petinatas.
thumb|left|230px|Lentelė su eblaitų kalbos įrašu
Nors eblaitų kalbos gramatika artima akadų kalbai, bet leksiškai ji turi daugiau bendrumų su vakarų semitų kalbomis. Anot semitologo Edvardo Lipinskio, eblaitų (senovės sirų) kalba susidarė tuo metu, kai dar nebuvo ryškios takoskyros tarp vakarų ir rytų semitų kalbų. Panašumai su akadų kalba atsiradę dėl to paties dantiraščio naudojimo. Liparskis eblaitų, amoritų ir ugaritų kalbas išskiria į šiaurės semitų grupę. Anot Kyro H. Gordono, eblaitų kalba greičiausiai buvo šiaurės Sirijoje vartota rašytinė lingua franca, o ne kasdienė šnekamoji kalba.
Perlų upės delta
thumb|right|200px|Perlų upės deltos [[NASA daryta nuotrauka (2014)]] thumb|right|200px|Administracinis pasiskirstymas apie Perlų upės deltą