cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kėliniai
Kartotiniai kėliniai
Kartotiniu kėliniu vadinamas junginys, sudarytas iš n tipų elementų imant k_{i} i-tojo (i = 1, 2, …, n) tipo elementų.
Kartotinių kėlinių skaičius žymimas ir randamas pagal formulę:
Pavyzdžiui, kiek skirtingų žodžių galima sudaryti iš raidžių, esančių žodyje MATEMATIKA?
Raidės M yra dvi, A – trys, T – dvi, I - viena, E – viena, K – viena.
Gaisriai (Šakiai)
Gaisriai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Sintautų, prie Pentos (Sintautų tvenkinio).
1990 m. pasaulio šachmatų čempionatas
'''1990 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' – pasaulio šachmatų čempionato varžybos, kurių paskutinis etapas – mačas tarp Gario Kasparovo ir Anatolijaus Karpovo.
Jis vyko 1990 m. spalio 8 – gruodžio 31 d. Mačas vyko dviejuose miestuose: pirmosios 12-ka partijų vyko Niujorke, likusios 12-ka – Lione. Nugalėtoju tampa tas, kas surenka daugumą taškų iš 24 partijų. Pasibaigus mačui lygiosiomis 12 : 12 čempionas išlaiko titulą.
Mačas baigėsi G. Kasparovo pergale 12½ : 11½ (+4 -3 =17) – jis išlaikė pasaulio čempiono titulą.
Pretendento atranka
Tai keturioliktas pasaulio šachmatų čempionato ciklas, kai pretendentas buvo atrenkamas pagal FIDE nustatytą tvarką.
Pravedus 1986–1987 m. zoninius turnyrus į 1987 m. tarpzoninius turnyrus pateko geriausiai pasirodę dalyviai:
iš 1-os zonos (Vakarų Europa ir Vakarų Viduržemis) – 4 v.: 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 (Dž. Spilmenas ir G. Flearas), 🇪🇸 Ch. de la Vila Garsija ir M. Todorcevičius.;
iš 2-os (Centrinė Europa, Izraelis) 2 v.: 🇮🇱 J. Griunfeldas, 🇩🇪 J. Hiklis;
iš 3-ios (Rytų Europa) 4 v.: 🇷🇴 M. Marinas, 🇭🇺 (J. Pinteris, D. Saksas), 🇧🇬 V. Inkiovas;
iš 4-os (SSRS) 4 v.: (A. Beliavskis, V. Salovas, J. Elvestas, V. Eingornas, A. Černinas);
iš – 5-os – (Rytų Viduržemis]) 2 v.: (P. Popovičius, D. Barlovas;
iš – 6-os – (JAV) 4 v: 🇺🇸 (L. Alburtas, J. Benjaminas, L. Christiansenas, L. Kavalekas);
iš – 7-os (Kanada) 2 v.: 🇨🇦 (I. Ivanovas, K. Spragetas);
iš – 8-os – (Centrinė Amerika) – 3 v.: 🇨🇺 Am. Rodrigesas, 🇨🇴 A. Zapata, 🇨🇺 J. Nogeiras;
iš – 10-os – (Vakarų Azija) 1 v. – 🇮🇳 D. Prasadas;
iš – 11-os – (Pietryčių Azija) ir Okeanija 2 v.: 🇨🇳 Ksu Junas, E. Torė;
iš – 12-os – (Vakarų Afrika) 1 v.: 🇹🇳 S. Buazizas;
iš – 13-os – (Rytų Afrika) 1 v. – 🇪🇬 A. Hamedas;
iš – 14-os – (Skandinavijos) 2 v. – 🇸🇪 T. Ernstas 🇮🇸 J. Hjartarsonas;
Tarpzoniniai turnyrai
Vyko trys tarpzoniniai turnyrai – Sirake, Suboticoje ir Zagrebe.
Sirakas
1987 m. Sirako Tarpzoninis turnyras vyko 1987 liepos 17 – rugpjūčio 10 d.
18 dalyvių kovojo dėl trijų kelialapių į 1988/90 m. Kandidatų mačus.
Už aukštus reitingus (1987 m. sausio 1 d.) pakviesti: 🇭🇺 Lajošas Portišas, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Džonas Nanas, Aleksandras Beliavskis, 🇸🇪 Ulfas Andersonas,  Ljubomiras Ljubojevičius, 🇭🇺 Andrašas Adorjanas.
Turnyro organizatorių pakviestas : Dragoljubas Velimirovičius,
Iš zoninių turnyrų pakviesti 11 žaidėjų: Valerijus Salovas, 🇮🇸 Johanas Hjartarsonas, 🇺🇸 Laris Kristiansenas, 🇺🇸 Džoelis Bendžaminas,  Miodragas Todorčevičius, 🇷🇴 Michailas Marinas, 🇧🇷 Žilberto Milošas, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Glenas Fliras, 🇪🇸 Jesus de la Vila, 🇹🇳 Slimas Buazizas, 🇨🇦 Denisas Alanas.
Nugalėjo V. Salovas ir J Hjartarsonas – po 12½ taškų. 3-4 vietas pasidalijo Dž. Nanas ir L. Portišas – po 12 taškų. Dėl trečios vietos papildomą mačą su Dž. Nanu laimėjo L. Portišas 4:2. V. Salovas, 🇮🇸 J. Hjartarsonas, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Dž. Nanas ir 🇭🇺 L. Portišas pateko į 1988/90 m. Kandidatų mačus.
Subotica
Už aukštus reitingus: 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Naidželas Šortas, Michailas Talis, 🇭🇺 Zoltanas Riblis,  Vasilijus Smyslovas.
Iš zoninių turnyrų pakviesti 11 žaidėjų: Petaras Popovičius, 🇨🇴 Alonsas Zapata, 🇸🇪 Tomas Ernstas, 🇺🇸 Levas Alburtas, 🇨🇳 Siui Cziunas, 🇮🇳 Devakis Prasadas, 🇪🇬 Ahmedas Ibrahimas Hamedas,  Aleksandras Černinas, 🇨🇺 Amadoras Rodrígesas, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Džonatanas Spilmenas, 🇭🇺 Djula Saksas.
1-3 vietas pasidalijo D. Saksas, Dž. Spilmenas ir N. Šortas. Visi jie pateko į 1988/90 m. Kandidatų mačus.
Zagrebas
1987 m. tarpzoninis turnyras Zagrebe vyko 1987 rugpjūčio 1 – 23 d. 17 dalyvių iš 13-kos šalių kovojo dėl trijų kelialapių į 1988/90 m. Kandidatų mačus.
Pakviesti už aukštus reitingus (1987 m. sausio 1 d.): Viktoras Korčnojus, 🇺🇸 Jaseras Seiravanas, Predragas Nikoličius,  Eugenijus Torė,  Levas Polugaevskis.
Iš zoninių turnyrų dalyvavo 11 žaidėjų:
Janas Elvestas, 🇨🇺 Hesus Nogeiras, 🇵🇪 Hulio Granda Suniga, Večiaslavas Eingornas, 🇮🇱 Jehudas Griunfeldas, 🇭🇺 Jožefas Pinteris,  Krunoslavas Hulakas, 🇧🇬 Vencislavas Inkiovas,  Draganas Barlovas, 🇩🇪 Jorgas Hiklis.
Vietoj 🇨🇦 I. Ivanovo žaidė: 🇨🇦 Fletčeris Baragaras.
Turnyrą laimėjo V. Korčnojus – 11 taškų. 2-3 vietas pasidalijo 🇺🇸 J. Seiravanas ir J. Elvestas – po 10 taškų. Jie visi pateko į 1988/90 m. Kandidatų mačus.
Kandidatų mačai
Į 1988/90 m. Kandidatų mačus pateko 15 žaidėjų:
A. Karpovas (pradeda nuo ketvirtfinalio) – 1987 m. pasaulio čempionato mačą nelaimėjęs pretendentas;
R. Vaganianas, A. Sokolovas, A. Jusupovas ir J. Timanas – 1985 m. Kandidatų turnyras;
1987 m. tarpzoninių turnyrų nugalėtojai ir prizininkai;
Nugalėtoju buvo laikomas žaidėjas, kuris mače surenka daugiau taškų. Kai vienodai, skiriamos dvi papildomos partijos, jei ir po jų vis dar lygu, skiriamos dvi papildomos partijos su sutrumpinta laiko kontrole (po 1 val, po 30 ir po 15 min).
Kandidatų mačus laimėjo Anatolijus Karpovas ir iškovojo teisę žaisti mačą dėl pasaulio čempiono titulo su G. Kasparovu.
Pretendentas
Pralaimėjimas Sevilijos mačo 24-oje partijoje buvo A. Karpovui ir jo gerbėjams sunkus smūgis. Jis praktiškai jau laikė „karūną“ savo rankose, o dabar jo laukė treji metai „atokvėpio“ ir jam nemielas pasaulio eksčempiono titulas bei dar kandidatų mačai. Jam reikėjo naujos motyvacijos.
Ir A. Karpovas ją rado Pasaulio taurės turnyrų cikle, kur jis varžėsi dėl pirmos vietos su G. Kasparovu.
A. Karpovas laimėjo Briuselyje (11 iš 16), Belfore užėmė 2-ąją vietą (10½ iš 15) po G. Kasparovo, kurį savo susitikimę buvo įveikęs, o po to, trečiajame įskaitiniame turnyre Roterdame, netikėtai pralaimėjęs tris iš eilės partijas, į 1-ąją vietą praleido J. Timaną. Ši A. Karpovo nesėkmė leido G. Kasparovui užimti pirmąją vietą Pasaulio taurės bendrojoje įskaitoje: G. Kasparovas surinko 83 balus, o A. Karpovas – 81.
Be to, A. Karpovas laimėjo 1988/90 m. kandidatų mačus: prieš J. Hjartarsoną (3½ ː 1½), A. Jusupovą (4½ ː 3½) ir finale prieš J. Timaną (6½ ː 2½).
Čempionas
„ Ištrūkęs į laisvę“ po nesibaigiančių mačų dėl karūnos, G. Kasparovas parodė, kad jis tikras šachmatų lyderis… Jis ne tik laimėdavo beveik visus turnyrus, kur dalyvaudavo, bet ir puoselėjo bei stūmė į priekį „šachmatininkų profsąjungos“ idėja, kuri galėtų išlaisvinti vedančiuosius šachmatininkus iš FIDE diktato…
Jo turnyrinių pergalių sąrašas stebina: 1987 m. – Briuselis (8½ iš 11); 1988 m.: Amsterdamas (9 iš 12), Belforas (11½ iš 15), SSRS čempionatas – pasidalyta 1-oji vieta su A. Karpovu (11½ iš 17), Reikjavikas (11 iš 15); 1989 m. : Šelefteo (9½ iš 15), Tilburgas (12 iš 14), Belgradas (9½ iš 11); 1990 m. Linareso turnyras (8 iš 11).
Po šešių pasaulio taurės turnyrų, paaiškėjo, kad jis surinko 83 balus, o A. Karpovas - 81, tad G. Kasparovui atiteko pirmasis prizas.
1990 m G. Kasparovas buvo pasaulio viršūnėje, ir kai paaiškėjo, kad jam vėl teks žaisti su A. Karpovu, jis net pasidžiaugė: „Viena, ko man dar nepavyko pasiekti šachmatuose, tai įtikinamai laimėti mačą prieš Karpovą!“
Atrodė, kad tam dabar yra visos galimybės. 27-mečio G. Kasparovo atotrūkis nuo kitų konkurentų buvo pakankamai didelis. Tuo tarpu, A. Karpovas, neginčijamai antrasis pasaulyje, viršūnę buvo jau perkopęs ir artėjo prie savo 40-mečio.
Prognozės prieš mačą
Paveikti ryškių turnyrinių G. Kasparovo pasiekimų ir jo „kosminio“ reitingo (2800 prieš A. Karpovo 2730) visi ekspertai vienbalsiai buvo pasaulio čempiono pusėje. Na ir pats G. Kasparovas buvo optimistiškai nusiteikęs – jį netenkino per iki tol vykusius keturis mačus įgyta labai nedidelė, vos vieno taško persvara. Jis norėjo pretendentą sutriuškinti.
Viena, kas galėjo pakeisti jėgų pusiausvyrą buvo psichologinė G. Kasparovo būklė – juk jam 1990 m sausio mėn., palikus butą ir beveik visus daiktus, teko specialiu lėktuvu pasitraukti iš Baku, kur tuo metu vystėsi Azerbaidžano – Armėnijos konfliktas…
Mačas dėl čempiono vardo
G. Kasparovas pradėjo labai energingai: jau 1-oje partijoje, panaudojęs senąją indiškąją gynybą, įgijo nenuobodų žaidimą, o 2-oje, ispaniškoje partijoje, sutriuškino A. Karpovą! Savo sėkmę G. Kasparovas vėliau aiškino taip:
„Neturėdamas pakankamai laiko visaverčiam pasiruošimui nusprendžiau, kad man reikia sukaupti visas jėgas ir pabandyti varžovą sutriuškinti pačioje mačo pradžioje… Tam, kad Karpovas neturėtų atokvėpio, nutariau žaisti kietą, sudėtingą žaidimą ir baltosiomis ir juodosiomis figūromis…“
Čempionas laikėsi savo sumanymo ir 3-je partijoje, kur jis paaukojo valdovę už dvi lengvąsias figūras, privertė gerbėjus pasinervuoti. Bet 4-oje partijoje „potraukis nuotykiams“ vos nesibaigė liūdnai – tik A. Karpovo, kuris žaidė ramiai ir kontroliavo situaciją, klaida ceitnote, leido čempionui išsigelbėti amžinu šachu. 6-oje Garis žaidė, kur kas tiksliau, bet dabar jis irgi suklydo ceitnote ir nesugebėjo realizuoti didelę pozicinę persvarą.
G. Kasparovo jaudinimasis pakišo jam koją 7-oje partijoje, kur jis padarė „vos ne grubiausią per visą savo karjerą klaidą“. Rezultatas tapo lygus (3½ : 3½).
Sekė dar penkios lygiosios, tiesa, įdomios, kur iniciatyva eidavo iš rankų į rankas.
Tvyranti didžiulė įtampa – 8-ios iš eilės lygiosios – turėjo baigtis. Taip ir įvyko 16-oje partijoje, kai po trijų dienų kovos, G. Kasparovas, 102-me ėjime, pasiekė pergalę ir išsiveržė į priekį – 8½ : 7½. Bet jau sekančioje partijoje savo sąlygas diktavo A. Karpovas, kas leido jam išlyginti mačo rezultatą – 8½ : 8½.
Gal įvyko persilaužymas? Kaip vėliau paaiškėjo – ne. Sekančios trys partijos vyko su didžiule G. Kasparovo persvara. Čempionas laimėjo 18-ąją ir 20-ąją ir buvo arti pergalės 19-oje partijoje. Jis išėjo į priekį – 11 : 9 ir tai iš esmės lėmė galutinį mačo rezultatą.
Svarbiausiu momentu 18-oje partijoje, A. Karpovas nesiėmė atstatyti materialinę lygsvarą, pasirinko pasyvų ėjimą valdove – ir nesugebėjo apsiginti.
19-oje pretendentas be pasipriešinimo užleido juodųjų figūroms svarbiausius punktus, bet čempionas turėdamas didžiulę persvarą netikėtai pasiūlė lygiąsias! Kaip jis, duodamas interviu po partijos, aiškino: „ Dėl didžiulio nuovargio, turėdamas aiškią persvarą, aš netekau noro šios pozicijos žaisti!“ Juk iki tol varžovas laimėjo visas 7 partijas baltosiomis figūromis ir čempionas buvo paprasčiausiai patenkintas, kad šįkart „atsilaikė“.
Nepanaudotą nervinę energiją G. Kasparovas išliejo 20-oje partijoje, surengęs A. Karpovui tikrą triuškinimą ispaniškojoje partijoje.
Eksčempionas dėjo didžiules pastangas siekdamas laimėti 21-ąją partiją, buvo netoli tikslo, bet G. Kasparovas paskutiniu momentu „išslydo“ ir mačas faktiškai buvo baigtas.
23-ioje partijoje Karpovas kovojo tik dėl garbės, nes mačo laimėti nebegalėjo. Ją laimėti jam pavyko, tad tašku sumažino savo atsilikimą mače. Žaidžiant 24-ąją partiją, G. Kasparovas, laimėtinoje padėtyje, pasiūlė lygiąsias ir mačas baigėsi.
Galutinis rezultatas – 12½ : 11½ G. Kasparovo naudai ir jis išlaikė pasaulio čempiono titulą.
Po mačo
Nagrinėdamas 1990 m. mačą su A. Karpovu, kuris buvo tarp jų paskutinis, G. Kasparovas buvo sau nešališkas ir negailestingas:
„Mano žaidimas buvo per daug nelygus, nesubalansuotas, o momentais aiškiai prastas. Pustuzinyje partijų išleidau pergales, netikėtai svarbiausiais momentais prarasdavau energiją, o visi mano pralaimėjimai – grubių klaidų ir nepaaiškinamo proto aptemimo pasekmė…“
A. Karpovas po mačo duotame interviu taip pat teigė, kad galutinis mačo santykis ne pilnai atspindi jėgų santykį, bet kalbėjo ne apie mačo eigą, o tik vardijo savo išleistas galimybes.
PAÓK FC
Salonikų „PAÓK“ – Graikijos futbolo klubas iš Salonikų.
Istorija
Klubas įkurtas 1926 m.
Sezonai
🛡️ 2015/2016 m. pusfinalio rungtynėse PAÓK FC nežaidė ir į finalą pateko jų varžovai be kovos.
Gražina Arlickaitė
miniatiūra|Gražina Arlickaitė (nuotr. Redos Mickevičiūtės) Gražina Arlickaitė (g. 1947 m. rugpjūčio 20 d. Dainavoje, Deltuvos valsčius) – Lietuvos kinotyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.
PAÓK FC
Sudėtis
''2021 m. rugpjūčio 6 d.''
Gražina Arlickaitė
Biografija
1969 m. baigė lietuvių filologiją Vilniaus universitete. 1977–1980 m. Sąjunginio valstybinio kinematografijos instituto (VGIK) Maskvoje aspirantė. 1993 m. Lietuvos Mokslo Taryba nostrifikavo mokslo laipsnį, suteiktą už menotyros mokslų kandidatės disertaciją, apgintą 1980 m. Maskvoje. Nuo 1999 m. Europos kino akademijos (EFA) narė.
1970–1981 m. su pertraukomis dirbo žurnaluose „Sparnai“, „Mokslas ir gyvenimas“, „Kinas“, 1976–1977 m. – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto Menotyros skyriuje. Nuo 1981 m. dirbo Lietuvos kino studijoje, 1992–1994 m. Komercijos, 1994–2004 m. Tarptautinių ryšių tarnybos vadovė. Nuo 1991 m. Lietuvos muzikos akademijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, nuo 1995 m. docentė. 1998–2002 m. VšĮ „Informacinė antena“ vadovė.
European Script Found ‘Sources’ ekspertė (1994 m. – iki šiol);
Lietuvos Muzikos akademijos Teatro ir kino fakulteto docentė (1995 – 2011 m.);
Tarptautinio kino festivalio „Kino pavasaris“ meno vadovė (1998 – 2004 m.).
Europos šalių kino forumo SCANORAMA direktorė ir meno vadovė (2003 m. – iki šiol);
VšĮ „Kino aljansas“ direktorė (2003 m. – iki šiol);
Lietuvių kino ir televizinio kino apdovanojimų „Sidabrinė gervė“ vertinimo komisijos pirmininkė (2008 m. – iki šiol).
Po pirmųjų Nacionalinių kino apdovanojimų tapo viena iš Lietuvių kino akademijos (LiKA) steigėjų ir iki dabar yra LiKA tarybos pirmininkė (2008-iki dabar). Jos iniciatyva 2012 m. LiKA tapo EFA Fanų klubo nare, atveriančia puikias perspektyvas lietuvių kino profesionalams tapti tikraisiais EFA nariais.
Tarptautinių kino festivalių Liubeke, Miunchene, Karlovy Varuose ir kt. žiuri narė.
Rasa Žukauskaitė
Biografija
Dalyvavo garsių mados namų ir dizainerių „Moschino“, „Kenzo“, „Lacoste“, „Dolce & Gabbana“, „Commuun“, „Balenciaga“, „Miu Miu“, „Louis Vuitton“ ir kitų kolekcijų pristatymuose. Ją fotografavo garsiausi mados žurnalai „Vogue“, „Metal“, „Muse“, „Numero“. 2010 m. tapo Prados mados namų reklamos veidu.
Gražina Arlickaitė
Svarbiausi leidiniai
Lietuvai siekiant narystės ES vadovavo jos įkurtai „Informacinei antenai“, supažindinančiai Lietuvos kino profesionalus su ES audiovizualinės srities įstatymais, organizavo tarptautinius seminarus ir išleido specializuotus leidinius:
„Lietuvių filmai/Lithuanian films 1990-1998“. Dvikalbis lietuvių filmų sąvadas (Informacinis leidinys lietuvių-anglų k. Išleido  „Informacinė antena“, Vilnius, 1998, 30 psl.);
Dvikalbis leidinys “Lietuvių filmai 1990 - 2002/ Lithuanian Films 1990 - 2002” (Išleido VšĮ „Informacinė antena“, remiant Lietuvos Kultūros ministerijai, Eureka Audiovisuel, Scandinavian Films (Vilnius, leidykla „Savas takas”, 2002, 624 psl.).
Dr. Gražina Arlickaitė paskelbė daug kritinių straipsnių Lietuvos ir užsienio spaudoje, skaitė pranešimus tarptautinėse konferencijose, parengė ne vieną leidinį audiovizualinės srities profesionalams, surengė meistriškumo tobulinimo dirbtuvių kino meno profesionalams, buvo daugelio tarptautinių kino festivalių žiuri narė, parengė ir pristatė lietuvių kino programas pagrindiniuose Europos kino festivaliuose.
Siauralapis ajeras
Siauralapis ajeras (Acorus gramineus) – ajerinių (Acoraceae) šeimos ajerų (Acorus) genties augalų rūšis. Auga nuo Himalajų iki Japonijos, Tailando, Filipinų.
Lapai 20-30 cm ilgio.
Argunas (upė)
Argunas  – upė Kaukaze; Sunžos dešinysis intakas (Tereko baseinas). Prasideda Gruzijoje, Chevsuretijoje, Didžiojo Kaukazo ledynuose. Aukštupyje, iki santakos su Šaroargunu, vadinama Čanty Argunu. Toliau teka į šiaurės rytus Čečėnijos teritorija, kerta kalnus Arguno tarpekliu. Žemupyje teka lyguma, tankiai apgyvendintu slėniu. Įteka į Sunžą ties Iljinovskaja.
Arguno aukštupio ir vidurupio baseine gausu senovinių aūlų ir tvirtovių liekanų. Žemupyje prie upės įsikūręs Arguno miestas. Upės pavadinimas kilęs iš čečėnų kalbos žodžio, reiškiančio tarpeklį, įdubą.
Kačio kalnas
Kačio kalnas arba El Libertadoras (Cerro el Libertador) – užgesęs ugnikalnis Argentinos šiaurės vakaruose, Saltos provicijoje, Kalčakių slėnių regione, netoli Kačio miesto, Agvaskaljenteso kalnagūbryje. Aukštis 6720 m (kitais duomenimis 6380 m). Sniego riba 5500 m aukštyje.
Pavadinimas Kak-chi indėnų kakanų kalba reiškia „tylos akmuo“.
Toločkų Velkiai
Toločkų Velkiai – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Kuznicos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Manufaktūrų patarėjas
Garbės vardas atitiko VIII klasę Rangų lentelėje ir buvo įsteigtas kartu su vieno lygio garbės vardu komercijos patarėjas. Tokį garbės vardą gavę verslininkai gaudavo privilegijų, artimų bajoriškosioms. Manufaktūrų patarėjai turėjo teisę į garbės pilietybę, kartu su tokiu patarėju garbės pilietybę gaudavo ir jų žmonos bei vaikai. Paduoti paraišką garbės piliečio vardui turėjo teisę ir manufaktūrų patarėjų našlės.
Manufaktūrų patarėjo garbės vardą turėjo daug žymių Rusijos imperijos verslininkų, pvz., Sava Morozovas, Ivanas Morozovas, Timofejus Prochorovas, Romanas Kioleris, Ivanas Gučkovas, Aleksandras Tretjakovas, Aleksandras Sapožnikovas, Karlas Palis, Nikolajus Balinas ir kt.
Salos (kaimas)
Gyventojai
thumb|left|240px|Vaizdas nuo Salų kaimo link miestelio
Meškeriotojas (žurnalas)
Meškeriotojas – mėnesinis žurnalas apie žūklę gėluose vandenyse ir jūroje, einantis nuo 1995 m. spalio mėn. Kaune, Chemijos g. 29.
Istorija
Steigėja ir leidėja UAB „Vainagis“, vėliau UAB „Reprodukcija“. Tiražas 1995 m. – 4000 egz., 1997 m. – 14 000 egz.
Klemensas VI
Klemensas VI (, tikroji pavardė, apie 1291 m. Rozjė d’Egletonas, Korezas, Limuzenas – 1352 m. gruodžio 6 d. Avinjonas) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1342 m. gegužės 7 d. iki mirties, ketvirtasis Avinjono popiežius.
biografija
Benediktinas. Studijavo Paryžiuje, 1323 m. teologijos daktaras. 1326 m. Fekampo (Žemutinė Normandija) vienuolyno abatas. Nuo 1328 m. Araso vyskupas, nuo 1329 m. Senso (Burgundija), nuo 1330 m. Rueno arkivyskupas. Prancūzijos karalius Pilypas VI jį paskyrė savo kancleriu, vykdė diplomatines misijas Anglijoje ir Avinjone. Nuo 1338 m. Sent Nerio ir Achilėjos kardinolas.
Nuo pontifikato pradžios rezidavo Avinjone, praktikavo nepotizmą. 1342 m. pakartojo popiežiaus Jono XXII ekskomuniką Liudvikui IV Bavarui. Siekdamas įtvirtinti savo pergalę prieš jį 1346 m. protegavo Liuksemburgų dinastijos atstovo Moravijos markgrafo Karolio (nuo 1355 m. Šventosios Romos imperijos imperatorius Karolis IV Liuksemburgietis) išrinkimą Čekijos karaliumi.
Stiprino Avinjono popiežiškas valdas, apie 1348 m. iš Neapolio karalienės Joanos I nupirko Avinjono grafystę, baigė popiežiaus rūmų statybą. Pasižymėjo bebaimiškumu, netgi 1348–1350 m. Avinjone siaučiant juodojo maro epidemijai, vykdė karitatyvią veiklą, gynė persekiojamus žydus, kurie buvo kaltinami epidemijos sukėlimu. Nepritarė flagelantų fanatizmui. Kai Strasbūre buvo sudeginti apie 900 žydų, išleido dvi bules, kurios, be kita ko, paskatino maro priežasčių tyrimus ir terapiją.
Šimtamečiame kare (1337–1453 m.) rėmė Prancūziją, tai kėlė Anglijos nepasitenkinimą. Siekdamas sustiprinti popiežiaus valdžią Italijoje 1350–1351 m. kariavo su Milano valdovu G. Visconti dėl Bolonijos, bet pralaimėjo. Su Venecija, Kipru ir joanitais buvo sudaręs lygą kovai su turkais. Pontifikato pabaigoje rėmė Romos miestiečio C. di Rienzo kovą su patricijais.
Pritarė Lenkijos karaliaus Kazimiero III Didžiojo siekiams prijungti Lietuvą ir Rusią prie Lenkijos bei apkrikštyti. 1343 m. paskelbė kryžiaus žygį prieš Lietuvą. 1349 m. laiške Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Kęstučiui siūlė krikštytis ir žadėjo karaliaus karūną.
Globojo mokslą, menus, Romoje suorganizavo klasikinių kalbų studijas.
2013 m. pasaulio vandens sporto čempionatas
'''2013 m. pasaulio vandens sporto čempionatas''' – 15-asis geriausių pasaulio vandens sporto šakų sportininkų čempionatas, kuris vyko liepos 19 d. – rugpjūčio 4 d. Ispanijos mieste Barselonoje.
Miestai kandidatai
2010 m. rugsėjo 26 d. buvo paskelbta, jog čempionatą rengs Barselona. Paskutiniame etape varžėsi šie miestai:
25px Plaukimas
Iš 16 normatyvus įvykdžiusių sportininkų Lietuvos plaukimo federacija atrinko 9 plaukikus atstovausiančius Lietuvą čempionate:
Pasiekti pasaulio rekordai
Šie pasaulio rekordai buvo pagerinti čempionate:
Pitagoras
Pitagoras Samietis (, 582 m. pr. m. e. – 496 m. pr. m. e.) – jonėnų mistikas, filosofas ir matematikas, religinio – mokslinio pitagorininkų sąjūdžio įkūrėjas. Jo vardas tradiciškai buvo sietas su Pitagoro teoremos suformulavimu.
Gyvenimas
Pitagoras gimė Samo saloje, brangakmenių raižytojo (ar pirklio) Mnesarcho šeimoje. Jis daug keliavo po Rytų šalis, lankėsi Egipte ir Babilonijoje, kur mokėsi matematikos, muzikos, astronomijos ir kitų mokslų, kurias vėliau parvežė į Graikiją. Jis perdavė ir istoriją apie Atlantidą.
Pitagoras Krotonėje, pietų Italijos graikų kolonijoje, apie 530 m. pr. m. e. įkūrė „Pitagoro mokyklą“, kurioje filosofinės-politinės ir religinės idėjos buvo grindžiamos nekintamais skaičių dėsniais, buvo bandoma derinti religiją ir skaičių mokslą. Pitagoro mokykloje aritmetika buvo glaudžiai siejama su muzika. O muziką laikė nuskaidrinančiu sielą dalyku. Joje atsirado skaičių teorija, lyginiai ir nelyginiai, draugiškieji, tobulieji ir figūriniai skaičiai. Čia buvo ir taisyklingų briaunainių bei geometrinės algebros užuomazgos.
Kad galėtų praktikuoti mokytojo religines ir asketines praktikas, pitagorininkai įkūrė broliją, kuri buvo panaši į elitinį klubą. Viskas, ko buvo mokoma ar daroma, buvo didžiausia paslaptis. Manoma, kad pitagorininkų ezoterika buvo susijusi su Apolono garbinimu. Pitagorininkai buvo „filosofinė mokykla, religinė brolija ir politinė sąjunga“.
Tokia elitinė organizacija Krotonėje turėjo daug pavyduolių ir priešų, kurie lėmė jos žlugimą. Tik aplinkybės neaiškios. Tarp Krotonės ir Sibario kilus karui, pitagorininkas Milonas Krotonietis, žymus imtynininkas, vadovavo Krotonės pajėgoms sugriaunant priešų miestą. Manoma, kad kiti pitagorininkai irgi dalyvavo šitam kare, bet po pergalės buvo pasiūlyta įvesti demokratiškesnę konstituciją, o tam pitagorininkai nesėkmingai priešinosi. Demokratinėms jėgoms vadovaujantys Cylonas ir Ninonas (teigiama, kad pastarasis supyko, kad pitagorininkai nepriėmė jo į savo tarpą) surengė sukilimą. Pitagorininkai buvo užpulti Milono namuose ar kitoje susirinkimo vietoje. Pastatas buvo padegtas, daug pitagorininkų žuvo, tik jauni pabėgo. Panašiai su jais buvo susidorota kituose Didžiosios Graikijos miestuose, kur pitagorininkai įkūrė savo klubus.
Paties Pitagoro likimas neaiškus. Vieni šaltiniai teigia, kad jis su mokiniais žuvo per gaisrą. Kitais duomenimis jis pabėgo į Tarantą, o iš ten jį išvijus – į Metapontą, kur numarino save badu. Cicerono laikais Metaponte buvo rodomas jo kapas.
Svarba
Svarbiausiu savo išradimu Pitagoras laikė savo išrastą Pitagoriškąjį kvadratą. Pitagoras taikė matematinius metodus labai plačiai. Pavyzdžiui, Pitagoras buvo sukūręs muzikos harmonijos teoriją.
Nuo Antikos laikų jį laikė Pitagoro teoremos formuluotoju, kuri ypač svarbi geometrijoje. Teoremą naudojama beveik kiekviename žingsnyje, o tas faktas, kad egzistuoja apie 500 skirtingų jos įrodymų (geometrinių, algebrinių, mechaninių ir pan.), liudija apie nesuskaičiuojamą galybę konkrečių Pitagoro teoremos realizacijų. Visgi, dabar beveik neabejojama, kad teoremą suformulavo vėlesni pitagorininkai, jų mokytojui jau mirus.
Pitagoras – vienas iš žymiausių Antikos filosofų. Pats Pitagoras nėra palikęs savo veikalų, tačiau jam buvo priskiriama visa, ką per keletą šimtmečių sukūrė jo pasekėjai pitagoriečiai. Kadangi pitagoriečiai buvo pusiau uždara sąjunga ir jų skelbiami principai buvo uždaro pobūdžio, dėl to, matyt, nepaplito ir jų raštai. Aristotelis yra pastebėjęs, kad sunku atskirti kur paties Pitagoro, o kur jo mokinių mintys, kadangi pitagoriečiai, jau mirus Pitagorui, savo veikalų autoriumi skelbė mokytoją. Pitagoras buvo didžiai gerbiamas žmogus. Štai ką sako jo amžininkas: „Jis tiek pralenkė kitus šlove, kad visi jaunesnieji troško būti jo mokiniai, o vyresnieji maloniai žiūrėjo į savo vaikus, su juo bendraujančius, negu į besirūpinančius namų reikalais.“ Pitagoras parašė tris kūrinius: ”Apie auklėjimą”, „Apie valstybę“ ir „Apie gamtą“.
Miranda (palydovas)
Miranda – mažiausias iš vidinių Urano palydovų. Ištirtas Voyager 2 ekspedicijos metu.
Čia gausu įvairiausių geologinių darinių – kraterių, gūburių, labai aukštų ir stačių skardžių, slėnių, tektoninių lūžių, matomi keisčiausių formų dariniai, pavyzdžiui, tarytum plūgu išvagoti laukai. Kai kurie astronomai teigia, kad prieš daugelį metų Mirandą sutrupino kitas kūnas, o vėliau jos dalys vėl susijungė, sudarydamos dabartinį kraštovaizdį.
Tavanana
Tavanana (Tawananna, Tavannana) – hetitų karalienės titulas. Šį titulą turėdavo karaliaus žmona, kol būdavo gyva. Tik po jos mirties Tavananos titulas pereidavo jos dukrai ar naujajai karaliaus žmonai. Manoma, kad šis titulas atsirado iš pirmosios hetitų karalienės Tavananos vardo.
Hetitų monarchijos sistemoje karaliumi tapusio įpėdinio žmona netapdavo išsyk Tavanana, reikėdavo laukti, kol mirdavo ankstesnioji Tavanana.
Tavanana buvo ne vien įvardijimą teikiantis titulas, ji turėjo savo pareigų: Pagrindinė Tavananos veikla buvo religinė.
Pvz., hetitų Tavanana Puduhepa, Hatušilio III žmona, po vyro mirties ėmėsi atsakomybės palaikyti ryšius su Senovės Egipto valdančiąja šeima bei hetitų vasalinių valstybių valdovais.
Tavananos titulas buvo neatimamas, turimas iki mirties. Nauja karalienė šį titulą gaudavo tik po ankstesniosios Tavananos mirties. Todėl dažnai kildavo konfliktai tarp naujų karalienių ir jų posūnių, kurie paveldėdavo tikrąją valdžią karalystėje. Toksai konfliktas aprašytas dvikalbėje (akadų ir hetitų kalbomis) dantiraščio lentelėje, vadinamoje „Hatušilio I testamentas“.
Gaižiškiai
Gaižiškiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Antašavos.
Užnuodyto medžio vaisiai
Išimtys
Yra 3 pagrindinės išimtys taikant doktriną, kai tokie užnuodyto medžio vaisiai galėtų būti pripažįstami įrodymais:
Doktrinos taikymas Lietuvoje
Užnuodyto medžio vaisiaus doktrina Lietuvos teismuose nėra žinoma, taigi, ir netaikoma. Iš neleistinos informacijos gauti leistini įrodymai Lietuvoje gali būti pripažinti tinkamais. Dėl neleistino informacijos gavimo pareigūnams kiltų teisinė atsakomybė, tačiau įrodymų pripažinimo tinkamais tai įtakos neturėtų. Tokia situacija Lietuvoje yra galima dėl materialinio teisingumo kaip baudžiamojo proceso tikslo Lietuvoje. Užnuodyto medžio vaisių doktrina Lietuvos teismuose nepripažinimas, jos ignoravimas netiesiogiai skatina neleistinais būdais rinkti įrodymus, pažeidinėti žmogaus teises.
Marinka (Alytus)
Marinka – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Simno.
ROP 90-oji skraidinimo oro bazė
Rumunijos oro pajėgų 90-oji skraidinimo oro bazė  – Rumunijos oro pajėgų bazė Otopenyje, netoli Bukarešto, Anrio Koandos tarptautiniame oro uoste.
1949 m. Otopenio aerodrome pirmoji įsikūrė 49-oji transportinė grupė. Vėliau, 1971 m. čia ėmė veikti specialioji eskadrilė, kuri po kelerių metų tapo 50-uoju skraidinimo sparnu. 1990 m. kovo 1 d. abu šie daliniai buvo sujungti ir oficialiai įkurta 90-oji skraidinimo oro bazė.
Šiuo metu bazėje įsikūrusios 901-oji, 902-oji, 903-oji, 904-oji ir 905-oji eskadrilės, naudojančios C-130 Hercules, C-27J Spartan, An-26, An-30, IAR-330L ir IAR-330 SOCAT.
90-ojoje skraidinimo oro bazėje bazuojasi ir Rumunijos prezidento bei vyriausybės lėktuvai.
2004 m. spalį į šią oro bazę atkelta 61-oji sraigtasparnių eskadrilė, ginkluota IAR-330 SOCAT sraigtasparniais. Bazėje veikia ir MEDEVAC tarnyba.
Elona Bajorinienė
Elona Bajorinienė-Bundzaitė (g. 1959 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje) – Lietuvos teatrologė, kultūros veikėja, programų organizatorė.
Biografija
Sesuo vargonininkė Jūratė Bundzaitė. Mokėsi M. K. Čiurlionio vidurinėje mokykloje, baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Leningrado teatro, muzikos ir kinematografijos institutą.
1982–1983 m. dirbo Teatro draugijoje Vilniuje, 1983–1996 m. žurnale „Kultūros barai“. 1995–1999 m. Atviros Lietuvos fondo Atlikėjų meno programos koordinatorė, 1999–2003 m. šio fondo Kultūros programų direktorė. Surengė tarptautinius forumus: kino – „Įamžintas laikas“ (1995 m.), teatro – „Kaitos taškas“ (1996 m.), muzikos – „Musica Ficta“ (1997 m.).
Nuo 2003 m. Europos kultūros programų centro vadovė. Nuo 2004 m. tarptautinio teatro festivalio „Sirenos“ meno vadovė. Nuo 2007 m. buvo programos „Vilnius – Europos kultūros sostinė 2009“ direktore. 2009 m. vasario mėnesį ji buvo atleista iš šių pareigų.
Gauruotoji skolija
Gauruotoji skolija (Scolia hirta) – plėviasparnių būrio vapsvinis (Vespoidea) vabzdys. Paplitęs Palearktikos miškastepių ir stepių zonoje. Rytuose aptinkama iki Baikalo. Šiauriausios anksčiau žinomos radavietės Europoje – Varšuvos ir Poznanės apylinkės. Pietų Lietuvoje praeina šiaurinė skolijos arealo riba.
Marijampolės savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Marijampolės savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Marijampolės savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Gauruotoji skolija
Biologija
Suaugusios skolijos būna 10–25 mm dydžio. Kūnas juodas, padengtas retais bet ilgais (iki 3 mm) plaukeliais. Smulkūs kūno įdubimai daro jį „raukšlėtą“. Antrasis ir trečiasis tergitai ryškiai geltoni. Galva apvali, juoda, neplaukuota. Pas patinėlius ilgesnės antenos. Sparnai pilki, su melsvais atspindžiais.
Marijampolės savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Gauruotoji skolija
Biologija
Skolijos skraido antroje vasaros pusėje. Patinėliai pasirodo anksčiau už pateles, jų laukia skraidydami miško laukymėse. Maitinasi lankydamos buožainių, austėjų, varpotojų veronikų, skudučių, čiobrelių ir kitus mėlynažiedžius augalus. Raudonus ar geltonus žiedus paprastai aplenkia. Aktyvios dieną, o nakčiai užsirausia žemėje.
Palikuonimis rūpinasi patelės, todėl nepasižymi didesniu vislumu. Tai parazitiniai vabzdžiai, palikuonis išauginantys kitų organizmų sąskaita. Patelės medžioja plokštėtaūsių vabalų bronzinukų (Cetonia), grambuolių (Anomala dubia) lervas rausdamos smėlį. Jas aptinka skrisdamos pažeme pagal kvapą. Apvaisinta skolija geluonimi paralyžiuoja ir ant lervos padeda kiaušinėlį. Aplink kiekvieną auką suformuojamas lizdas. Jame išsiritusi skolijos lerva maitinasi vabalo lerva, kurią sudoroja maždaug per savaitę. Po to susiformuoja kokonas, kuris peržiemoja. Lėliuke virsta ir išsirita jauna skolija kitą pavasarį.
Populiacija Lietuvoje
Gauruotoji skolija Lietuvoje saugoma nuo 1991 m.
Skolijos radavietės pirmiausia nustatytos 1978 m. Lynežerio apylinkėse (Varėnos raj.), 1990 m. prie Gerdašių (Druskininkų sav.). Kitur žinomos Sventijansko, Puvočių apylinkėse. Aptikti tik pavieniai individai. Tai stenotopinė, jautri gyvenamos aplinkos pokyčiams rūšis. Jos išlikimui grėsmę kelia buveinių sukcesija.
Andrioniškio meteoritas
Andrioniškio meteoritas – meteoritas, achondritas, labai retos eukritų klasės, nukritęs Anykščių rajono savivaldybės teritorijoje netoli Andrioniškio miestelio, Padvarninkų kaimo apylinkėse 1929 m. vasario 9 d.
Tyrimai
Buvo surinkta 11 gabalų, jų bendra masė 3858 g, 1969 m. rastas dar vienas šio meteorito gabalas, kurio masė 1073,5 g. 4 gabalai saugomi Vilniaus universiteto ir 2 – Geologijos ir geografijos instituto mineralogijos, kiti – užsienio šalių muziejuose. Šis meoteoritas yra labai reta achondrito atmaina. Todėl buvo tiriamas įvairiose pasaulio laboratorijose. Buvo nustatytas jo amžius – 4548 ± 10 mln. metų. Lietuvių mokslininkai tyrė meteoritą kartu su prancūzais ir čekoslovakais.
Liudytojai mena, kad nakties danguje pasirodė šviesa Mėnulio pilnaties dydžio su ilga uodega. Artėdamas prie Žemės šviesulys mažėjo ir subyrėjo į kibirkštis, apylinkes nužėrė meteoritų lietumi.
Lichio kalnagūbris
miniatiūra|Lichio kalnagūbris Lichio kalnagūbris  – pietinė Didžiojo Kaukazo atšaka, jungianti Didįjį ir Mažąjį Kaukazą. Dalina Gruziją į rytinę ir vakarinę dalis. Aukščiausias taškas – 1 926 m. Suramio (949 m) ir Rikočio (996 m) perėjomis eina pagrindinės šalies transporto arterijos.
Elektros laidininkas
Elektros laidininkas – medžiaga, turinti laisvųjų elektringųjų dalelių, arba krūvininkų. Atsiradus elektriniam laukui, elektronai (krūvininkai) laidininke juda dvejopai: be chaotiško labai intensyvaus šiluminio judėjimo jie lėtai slenka viena kryptimi – tai vadinamas elektronų dreifas.
Laidininkai
Geriausi laidininkai yra metalai. Prie laidininkų taip pat priskiriami elektrolitų tirpalai, drėgnas oras, plazma, žmogaus kūnas, žemė ir kt. Metaluose teigiamuosius jonus supa laisvieji elektronai. Kai išorinis elektrinis laukas lygus nuliui, laisvieji elektronai juda metalu netvarkingai, t. y. įvairiomis kryptimis. Elektronų šiluminio judėjimo intensyvumas priklauso nuo temperatūros. Laidininko viduje elektrinio lauko nėra, nes elektronų ir jonų sukuriami elektriniai laukai kompensuoja vieni kitus. Šiuo reiškiniu pagrįsta elektrostatinė apsauga – elektriniam laukui jautrių prietaisų saugojimas metalinėse dėžėse.
Sakaryaspor
Adapazario „Sakarya“ – Turkijos futbolo klubas iš Adapazario.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1965 m. Buvo įkurtas Adapazaryje susijungus Yıldırımspor, Idmanyurdu, Güneşspor ir Ada Gençlik klubams.
Nuo 2022–2023 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje.
Leonas Čereška
Leonas Čereška (1896 m. gegužės 6 d. Padaičių dvare, Biržų raj. – 1934 m. gruodžio 14 d. Kaune) – zoologas, hidrobiologas, Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
Iki 1908 m., tarnaudamas su tėvais, keliavo per dvarus. 1908–1912 m. mokėsi Biržų mokykloje. 1915–1918 m. mokytojavo Savučių ir Daunorių mokyklose Vabalninko valsčiuje.
Nuo 1919 m. – Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos narys. 1919–1921 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. 1920 m. įstojo į Aukštuosius kursus, 1922 m. vasario 16 d. – į Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakultetą. 1921–1924 m. dirbo Valstybės kontrolėje revizoriaus padėjėju.
1923 m. – „Žiežirbos“ organizatorius, 1925 m. – Fondo socialdemokratinei moksleivijai remti steigėjas, studentų atstovybės narys. Bendradarbiavo žurnale „Žaizdras“, kitoje socialdemokratinėje spaudoje.
Nuo 1926 m. – Lietuvos universiteto zoologijos ir lyginamosios anatomijos laborantas. Už agitaciją prieš 1926 m. gruodžio 17 d. įvykdytą valstybės perversmą 1927 m. kovo 5 d. suimtas Ukmergėje, bet, pritrūkus įrodymų, paleistas. 1929 m. balandžio mėn. vėl keliems mėnesiams suimtas Kaune. 1929 m. liepos 12 d. vadinamojoje atentato į A. Voldemarą byloje nuteistas 4 m. sunkiųjų darbų kalėjimo.
1930 m. vasario 16 d. iš kalėjimo paleistas ir nuo spalio 16 d. vėl dirbo universitete jaunesniuoju asistentu, nuo 1933 m. sausio 1 d. – vyr. asistentu hidrobiologu.
Karmartenšyras
Karmartenšyras ( arba Sir Gâr; ) – sritis pietvakarių Velse. Viena iš trylikos buvusių istorinių grafysčių. Trečia pagal dydį Velse. Didesni srities miestai: Lanelis (didžiausias srities miestas), Karmardenas (Karmartenšyro administracinis centras) ir Amanfordas.
Pelkinės valabės
Pelkinės valabės (Wallabia) – kengūrinių (Macropodidae) šeimos sterblinių žinduolių gentis, kurioje vienintelė rūšis:
Karmartenšyras
Dėl savo derlingos žemės bei žemės ūkio produkcijos Karmartenšyras žinomas kaip Velso sodas.
Istorija
Karmartenšyras buvo žinomas kaip Ystrad Tywi ('Tyvio slėnis'). Kiti pavadinimai: Carmardenshire, Caermarthenshire, Caermardi/Caermardi, Caermaridunum/Caermaridvnvm. Po Eduardo I Velso užkariavimo, regionas 1284 m. buvo reorganizuotas Rudlano statutu į Karmartenšyrą.
Pelkinės valabės
Gyvena šlapiose vietose, kur vešli augalija. Taip pat aptinkamos ir atvirose miškingose vietose. Naktinis gyvūnas. Šokinėja sunkiai, šuoliuodama galvą palenkia į apačia, o kartais juda pasiremdama visomis keturiomis galūnėmis.
Leonas Čereška
Biografija
1923 m. stažavosi Roskofo zoologijos stotyje, 1931 m. Austrijoje. 1934 m. balandžio 9 d. Graco universitete baigė daktaro disertaciją, bet, grįžęs į Kauną, mirė nuo vėžio.
Karmartenšyras
Geografija
Karmartenšyras šiaurėje ribojasi su Keredigionu, rytuose su Poviu, Nit Port Talbotu ir Svonsiu. Atlanto vandenynas pietuose skalauja srities krantus, vakaruose turi ribą su Pembrukšyru. Srities paviršius kalvotas. Pietų pakrantė smėlėta. Daug žvejybinių kaimų. Aukščiausias taškas yra Fan Brycheiniog (770 m).
Pelkinės valabės
Nėštumas 35-38 dienos, gimsta paprastai vienas jauniklis. Lytiškai subręsta 15 mėnesių. Gyvena iki 15 metų.
Karmartenšyras
Geografija
Srityje teka: Tyvis, kuris įteka į Bristolio įlanka, bei keletas jo intakų, tokių kaip Kočis. Tyvis yra ilgiausia upė, tekanti tik Velse, bei yra žymi dėl upėtakių ir lašišų žvejybos. Kitos upės: Loughor ir Gwendraeth Fawr.
Svarbiausios pramonės šakos: žemdirbystė, miškininkystė, žvejyba ir turizmas. Nors Lanelis yra didžiausias srities miestas, srities administracinis centras yra Karmardenas dėl jo geografinės vietos.
Tvora
thumb|250px|Pinučių tvora aplink kiemą. [[Kirdeikiai]] thumb|250px|Metalinė dekoratyvinė tvora su mūriniais bokšteliais
Tvora – užtvara, aplink statinius, jų kompleksus, žemės sklypus ar kitokius plotus.
Tvoros gali būti: medinės, metalinės, vielinės, mūrinės, elektrinės, želdinių gyvatvorės, dekorativinės ir įvairios šių rūšių kombinacijos. Lietuvos kaime buvo žiogrių, pinučių, statinių, karčių (gulstinių ar pusgulsčių), pintinių, tinklinių tvorų.
Miestiečių privatūs sklypai, feodalų ir vienuolynai buvo tveriami mūro tvoromis. Šiuo metu gana populiarios želdinių gyvatvorės. Tvoros ir tvorelės buvo įvairių architektūrinių stilių kulto pastatų interjero dalis, pasižymėjusios specinėmis vyravusio stiliaus dekoro detalėmis.
Tvoros Lietuvoje
thumb|left|240px|Žemaitiška žiogrių tvora ([[Bilioniai, Šilalės raj.)]] thumb|left|240px|Žardinė tvora ([[Stankai, Vilniaus raj.)]]
Tvorų paskirtis buvo ne tik apsauginė, bet ir dekoratyvinė. Tvoros nuo gatvės pusės, aplink darželį, aplink švarųjį kiemą paprastai buvo daug gražesnės už ūkinio kiemo, kluonienos tvoras. Pajūrio, pamario žvejų sodybose dažnai tvoros tvertos iš nebenaudojamų, senų tinklų.
Nuo XX a. pr. greta medinių pradėtos tverti ir dolomito, lauko akmenų sudarytos tvoros, vėliau – vielos tinklo, mūrinėmis, skardinėmis tvoromis, gyvatvorėmis. Ganykloms, saugomiems plotams aptverti naudojama spygliuota viela.
Viduramžių Lietuvos miestuose tvertos medinės, akmeninės, plytų mūro tvoros. Ilgainiui dalis tvorų virto sienomis. Tvorų mados kito priklausomai nuo vyraujančio architektūros stiliaus: baroko, klasicizmo laikotarpiu – mūrinės tvoros su arkinėmis galerijomis, baliustradomis, kitais puošybos elementais, istorizmo laikotarpiu – lenkto plieno strypų, su štampuotos skardos, ketinėmis detalėmis.
Amerikinis ajeras
Amerikinis ajeras (Acorus americanus) – ajerinių (Acoraceae) šeimos ajerų (Acorus) genties augalų rūšis.
Aukštis iki 80 cm. Nuo pagrindinio stiebo išaugina 2-6 atšakas.
Auga JAV ir Kanadoje.
Amerikinis ajeras naudojamas tiek indėnų, tiek europiečių liaudies medicinoje.
Robertas Šervenikas
Robertas Šervenikas (g. 1966 m.) – Lietuvos dirigentas, apdovanotas Lietuvos nacionaline kultūros ir meno premija.
Karjera
Mokėsi Nacionalinėje M.K. Čiurlionio menų mokykloje. Sankt Peterburgo konservatoriją baigė 1995 m., įgydamas chorinio (doc. T. Chitrovos kl.), operinio bei simfoninio (prof. V. Fedotovo kl.) dirigavimo specialybes. Nuo 1993 m. jis dirba su Lietuvos nacionaliniu simfoniniu orkestru (šiuo metu yra antrasis dirigentas), kviečiamas diriguoti Lietuvos, Šiaulių bei Klaipėdos kameriniams orkestrams. Nuo 1996 m. R. Šervenikas vadovauja Lietuvos muzikos ir teatro akademijos simfoniniam orkestrui. Nuo 2008 Lietuvos operos ir baleto teatro muzikos vadovas. Nuo 2008 dirba valstybinėje Miuncheno operoje.
R. Šervenikas yra kviečiamas diriguoti Izraelio Cameratai, Sankt Peterburgo filharmonijos, Slovėnijos nacionalinės operos, Rusijos valstybiniam simfoniniam,Londono Karališkosios filharmonijos, Johanesburgo (Pietų Afrikos Respublika), Porto Alegre (Brazilija), bei daugeliui kitų užsienio orkestrų. Nuo 2008 m. R. Šervenikas kviečiamas diriguoti Miuncheno valstybinėje operoje. Su įvairiais kolektyvais dirigentas koncertavo beveik visose Europos šalyse, Japonijoje, Pietų Afrikos Respublikoje, Brazilijoje, Izraelyje, Rusijoje. Jo diriguota Maskvos P. Čaikovskio konservatorijos Didžiojoje salėje, Amsterdamo Concertgebouw, Madrido Auditorium de nationale, Frankfurto Alte Oper, Londono Cadogan Hall, Berlyno Konzerthaus, Osakos Festival Hall ir Symphony Hall, Tokijo Suntory Hall, Metropolitan Art Space, Kelno, Hamburgo, Sankt Peterburgo filharmonijos salėse. Maestro diriguojamuose koncertuose dalyvavo violončelininkai M. Rostropovičius, D. Geringas, M. Maiskis, trimitininkas M. André, pianistai D.Macujevas, A. Volodosis, M. Pletniovas, F. Kempfas, smuikininkai S. Chang, M. Fedotovas, J. Rachlinas, altininkai W. Christas, J. Bašmetas ir daugelis kitų.
Apdovanojimai
2005 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija dirigentui Robertui Šervenikui paskirta už intensyvią ir įvairialypę kūrybinę raišką: lietuvių kompozitorių stambių simfoninių veikalų premjeras, ryškias ir brandžias šiuolaikinės muzikos interpretacijas.
Kūryba
Nuo 1997 m. R. Šervenikas dalyvauja visuose Lietuvoje vykstančiuose šiuolaikinės muzikos festivaliuose („Gaida“, „Jauna muzika“, „Iš arti“, „Marių klavyrai“). Jo repertuare yra daugybė lietuvių autorių kūrinių. Parengti J. Juzeliūno, F. Bajoro, A. Šenderovo, V. Barkausko, S. Vainiūno, E. Balsio autoriniai koncertai, į kompaktines plokšteles įrašyti O. Narbutaitės, B. Kutavičiaus, V. Bartulio, A. Malcio, J. Juozapaičio, A. Šenderovo, A. Martinaičio kūriniai. R. Šervenikas dirigavo O. Narbutaitės, A. Martinaičio, V. Barkausko, F. Bajoro, V. Bartulio, A. Malcio, J. Juozapaičio, A. Rekašiaus, L. Narvilaitės, G. Sodeikos, R. Šerkšnytės, M. Urbaičio, V. Švedo kūrinių premjeras.