cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aismarės
Geografija ir hidrologija
Aismarės tęsiasi pietvakarių–šiaurės rytų kryptimi nuo Vyslos deltos iki Sembos pusiasalio. Aismarių nerija (60 km) jas skiria nuo Gdansko įlankos, Sembos pusiasalis – nuo Kuršių marių. Plotas ~838–865 km². Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius ~90 km, plotis 2–25 km (dažniausias apie 9 km ), gylis 3–5 m. Su jūra jungiasi 860 m pločio sąsiauriu. Vandens lygis svyruoja iki 1,5 m per parą. Vanduo beveik gėlas. Jūros vanduo patenka tik per smarkias audras. Druskingumas l–7 ‰. Vandens temperatūra vasarą svyruoja apie +24,2 °C, žiemą – +0,1 °C. Žiemą marios užšąla.
Aismarių atabrade smėlis, vietomis priemolis ir žvyras, giliau dumblas. Krantai žemi, pelkėti, apaugę nendrėmis, šalimais veši spygliuočių miškai. Pakrantėse auga lelijos, plūdės ir kiti paviršiuje augantys bei povandeniniai augalai. Vandenyje veisiasi gėlavandenės žuvys ir bestuburiai. Apylinkėse peri reti paukščiai (jūriniai ereliai, griežlės), aptinkama daug žąsų, ančių ir kitų vandens paukščių.
Istorija
Aismarės susidarė prieš 5–6 tūkst. metų Litorinos jūros laikotarpiu.
1510 m. vasarą stipri audra ties Piliava suformavo protaką, jungiančią marias su jūra. Susidaręs sąsiauris buvo pragilintas ir dabar yra vienintelis laivakelis iš Aismarių į jūrą.
Iki 1933 m. ir po 1945 m. būta svarstymų lagūną nusausinti, įrengiant polderių.
2020 m. pradėti kanalo kasimo darbai Lenkijai priklausančioje dalyje. Projektui įtakos turėjo geopolitiniai motyvai, kuriais siekta sudaryti sąlygas laivams netrikdomai pasiekti Elbingo uostą, neįplaukiant į Rusijos teritorinius vandenis.
Etimologija
Lagūną, pavadinimu Estmere, IX a. mini anglų keliautojas Vulfstanas. Vietovardį Aismarės pirmą kartą XIX a. pavartojo Georgas Neselmanas. Kazimiero Būgos išpopuliarintas jis įsigalėjo lietuvių mokslinėje literatūroje. Ankstesnis vietovardis minimas 1339 m. Andželino Dulčerto pajūrio žemėlapyje Neria – Aismarių užtakis ir Neringa.
Negendamumo tikimybė
Negendamumo tikimybė - tikimybė, kad per nustatytą išdirbį technikos įrenginys nesuges. Negendamumo tikimybė grafiškai vaizduojama monotoniškai mažėjančia laiko funkcija.
Rodiklis
Negendamumo tikimybė yra patikimumo rodiklis, išreikiamas lygtimi:
Jonas Varkalys
Jonas Varkalys (g. 1950 m. rugpjūčio 28 d. Kyvaičiuose, Rietavo rajonas) – Lietuvos ir Plungės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1957–1961 m. mokėsi Kyvaičių pradinėje mokykloje, 1961–1965 m. Tverų aštuonmetėje mokykloje, 1968 m. baigė Rietavo vidurinę mokyklą. 1973 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius – hidrotechnikas. 1999–2001 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio universitete, įgijo hidrotechnikos magistro laipsnį.
1975–1976 m. Plungės melioracijos statybos valdybos meistras, 1976–1981 m. darbų vykdytojas, 1981–1982 m. viršininko pavaduotojas gamybai, 1982–1992 m. vyriausias inžinierius. 1992–2009 m. buvo UAB „Plungės Jonis“ akcininkas, direktorius, generalinis direktorius, valdybos pirmininkas. 2009–2016 m. buvo šios bendrovės valdybos pirmininkas.
Buvo Liberalų ir centro sąjungos Plungės rajono skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys.
2011 m. Klaipėdos apygardos teismas priėmė sprendimą, kad politikas apgaulingai tvarkė apskaitą.
Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.
Plungės pramonininkų sąjungos prezidentas, Plungės Rotary klubo narys. Sutuoktinė Nijolė, vaikai Eglė, Vytautas, Ieva.
Vuvuzela
thumb|250px|Pietų Afrikos sirgalius pučia vuvuzelą
Vuvuzela – apie 1 m pučiamasis instrumentas, naudojamas Pietų Afrikos futbolo sirgalių. Manoma, kad pavadinimas kilęs iš zulų kalbos ir reiškia „kelti triukšmą“. Gausiai stadione pučiamos vuvuzelos sukuria garsą, primenantį bičių spiečiaus zyzimą. Tradicinės vuvuzelos gaminamos iš alavo ir plačiai naudojamos vietinėse Afrikos futbolo varžybose. Į pasaulio čempionatą metalinius instrumentus neštis uždrausta, todėl jam specialiai paruoštos plastikinės vuvuzelos.
Vuvuzela turi seną kultūrinę kilmę. Nuo senovės Afrikoje ožragiai naudoti genties sąšaukoje, babuinų medžioklėje.
Dalis žaidėjų, komentatorių, sirgalių reiškė pasipiktinimą vuvuzelų keltu triukšmu XIX pasaulio futbolo čempionate, tačiau oponentai teigia, kad vuvuzelos sukuria savitą afrikietišką koloritą.
Pietinis agatmedis
Pietinis agatmedis, - araukarijinių (Araucariaceae) šeimos, agatmedžių (Agathis) genties augalų rūšis.
Kokimbo regionas
Kokimbo regionas  – vienas iš 15 Čilės regionų, esantis šiauriau centrinės Čilės dalies (400 km į šiaurę nuo Santjago). Regiono sostinė – La Serena. Kiti svarbūs miestai – jūrų uostas Kokimbas (Coquimbo) ir žemės ūkio centras Ovaljė (Ovalle).
Pietinis agatmedis
Paplitimas
Tai endeminė medžių rūšis, natūrliai auga tik Naujosios Zelandijos subtropikuose - Šiaurės saloje į šiaurę nuo 38° pietų platumos. Ir kartu tai vienintelė araukarijinių šeimos medžių rūšis auganti Naujojoje Zelandijoje. Tai bene labiausiai žinoma Naujosios Zelandijos vietinių medžių rūšis.
Kokimbo regionas
Geografija
Šiauriau yra Atakamos regionas, piečiau – Valparaiso regionas, rytuose – Argentina, vakaruose – Ramusis vandenynas.
Kokimbo regionas sudaro siauriausią Čilės dalį, jis yra vienas kalnuočiausių Čilės regionų. Kokimbo regione Andai yra arčiausiai vandenyno.
Regionas pasižymi tiek jūrinių, tiek kalnų organizmų rūšimis. Regiono pakrantėje yra apvelingo zona, kuri labai padidina pakrantės vandenų biologinį produktyvumą.
Pietinis agatmedis
Aukštis, kamieno storis
thumb|left|200px|Pietinio agatmedžio medis žinomas kaip „Te Matua Ngahere“ vardu
Kokimbo regionas
Geografija
Pietiniuose kalninguose Kokimbo regiono rajonuose auga reta, ant išnykimo ribos esanti palmė didžioji jubėja (Jubaea chilensis), kurios augavietes naikina miškų kirtimas plečiantis gyvenvietėms ir dirbamiems žemės plotams.
Elkio upės slėnyje yra nemažai observatorijų, nes regione atmosfera pasižymi skaidrumu. Slėnyje užtvenkus upę 600 m ilgio užtvanka susidarė apie 7 km ilgio tvenkinys.
Pietinis agatmedis
Aukštis, kamieno storis
Medžio žinomo kaip „Tāne Mahuta“ (maorių kalba reiškia „miškų valdovas arba miškų viešpats“) vardu tūris 516 m³, 45,20 m aukštis, 1,37 m aukštyje - kamieno skersmuo 491,6 cm, kamieno apimtis 1544,4 cm. Pastarojo medžio augimo vieta taip pat Naujosios Zelandijos Šiaurės salos šiaurinė dalis, tai yra natūralaus paplitimo areale.
Kokimbo regionas
Ekonomika
Regione paplitęs turizmas. Turistus traukia ilgi paplūdimiai, daugelis kurių nukloti smulkiu baltu smėliu, ir rami jūra, malonus klimatas.
Pietinis agatmedis
Aukštis, kamieno storis
Kitas medis žinomas kaip „Te Matua Ngahere“ vardu yra 37,40 m aukščio, 1,37 m aukštyje - kamieno skersmuo 533,7 cm, kamieno apimtis 1676,6 cm. Augimo vieta - Naujosios Zelandijos Šiaurės salos šiaurinė dalis.
Kokimbo regionas
Ekonomika
Be turizmo pagrindinis regiono verslas yra žemės ūkis ir žvejyba.
Pietinis agatmedis
Aukštis, kamieno storis
Medis žinomas kaip „Kopi“ vardu augęs „Omahuta“ miške, buvo 56,39 m aukščio ir 4,19 m skersmens, bet 1973 metais nuvirto.
Kokimbo regionas
Ekonomika
Čoapos provincijoje netoli Salamankos yra Los Pelambres vario kasykla, kurios ištekliai yra vieni didžiausių pasaulyje – apie 2100 milijonus tonų.
Administracinis suskirstymas
Regionas turi 3 provincijas ir 15 komunų.
Pietinis agatmedis
Apibūdinimas
thumb|left|200px|Pietinio agatmedio moteriškas [[kankorėžis]] Pietiniai agatmedžiai turi labai mažą šaknų sistemą lyginant su pačiu medžiu. Iki visiško brandos amžiaus šie medžiai auga piramidės formos. Medžio žievė pelenų spalvos. Jaunų medelių lapai pailgi, siauri ir gale smailėjantys 5-10 cm ilgio ir 0,5-1,2 cm pločio (ties lapo viduriu plačiausia vieta). Subrendusių medžių lapai mažesni 2-3,5 cm ilgio ir 1-1,5 cm pločio. Kankorėžiai ovalios formos, o kada prinksta, yra nedidelio teniso kamuoliuko dydžio. kankorėžiai subręsta kovo - balandžio mėnesiais. Kankorėžyje prie kiekvieno jo žvynelio prisitvirtinę po vieną su sparnelių sėklą, tik su išimtimi apie kankorėžio viršų ir pagrindą. Viename kankorėžyje būna apie 50-110 sėklyčių. 90-110 sėklyčių sveria apie vieną gramą. Sėklyčių svoris gali kiek skirtis, priklausomai kurioje vietoje ant kankorėžio jos augo, bet maždaug 0,0065-0,0312 gramų. Sunkesnės sėklytės paprastai pasitaiko augusios kankorėžyje per vidurį. Dėl drėgnos vasaros kankorėžiuose gali paplisti grybelinė „Pestalozzia funerea“ liga. Medis sulaukęs 25-30 metų jau gali pradėti subrandinti vaisingas sėklas.
Kokimbo regionas
Demografija
2002 m. Nacionalinio statistikos instituto (INE) atlikto gyventojų surašymo duomenimis regiono gyventojų sudėtis tokia:
Pietinis agatmedis
Amžius
Pietinių agatmedžių pirmieji „protėviai“ Žemėje pasirodė dar prieš 190-135 milijonus metų, tai yra mezozojaus eroje, Juros periodu. Tai ilgaamžiai medžiai. Įprastai medžiai gyvena daugiau kaip 600 metų ir matyt daug medžių viršija ir 1000 metų ribą. Manoma kad „Tāne Mahuta“ medžiui gali būti apie 1500 metų. Bet iki šiol nėra patikimų įrodymų kad šie medžiai išgyventų daugiau kaip 2000 metų.
Pavadinimas ir sinonimai
Dabartinio oficialaus mokslinio lotyniško pavadinimo Agathis australis (D.Don) Lindl. autoriai David Don (1799-1841) ir John Lindley (1799-1865). Angliškas Pietinio agatmedžio „kauri“ pavadinimas yra skolinys iš maorių kalbos.
Turi šiuos sinonimus:
Panaudojimas
Nors dabar dėl kirtimų ribojimo naudojamas rečiau, bet praeityje dėl medžio masyvumo ir tvirtos medienos (medienos tankumas 560 kg/m³) buvo plačiai naudojamas statybose bei laivų statybose, ypač jo medieną naudodavo laivo rangautams tvirtinti.
Lietuva 2019 m. Eurovizijoje
Lietuva dalyvavo 2019 m. Eurovizijoje vykstančioje Tel Avive, Izraelyje. Šalies daina bus renkama per Eurovizijos dainų konkurso nacionalinę atranką, kurią organizuos Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija (LRT).
Terva
Terva – miestas pietų Estijoje, netoli Latvijos sienos, prie Pernu-Valgos kelio. Įsikūręs ant Ehnės upės kranto. Maisto, lengvoji pramonė.
Istorija
Miesto teises Terva gavo 1927 m.
Lietuva 2019 m. Eurovizijoje
Finalas
Vasario 21 dieną, Monika Marija paskelbė, kad kovą toliau tęs tik su kūriniu „Light On“. Dėl šios priežasties atsilaisvinusią vietą finale užims penktas pusfinalyje likęs atlikėjas Alen Chicco, nes jis surinko daugiau komisijos balų, nei kita pirmajame pusfinalyje penktą vietą užėmusi dalyvė.
XIX pasaulio futbolo čempionatas - D grupė
XIX pasaulio futbolo čempionato D grupės rungtynės.
Heredija
Istorija
Gyvenvietė pradėjo kurtis XVIII a. ir pradžioje vadinta Kubuchuki (Cubujuquí). 1763 m. ji pervadinta Heredija, suteiktas miestelio statusas. 1821–1823 m. Heredija buvo prijungta prie Meksikos imperijos, bet vėliau grįžo Kosta Rikai. 1824 m. Heredijai suteiktas miesto statusas. Pilietinio karo metais, 1835–1838 m., Heredija buvo tapusi šalies sostine.
Al-Wehdat SC
„Al-Wehdat SC“ – Jordanijos futbolo klubas iš Amano. Namų rungtynes žaidžia „Karaliaus Abdullah II“ stadione.
Istorija
Futbolo komanda net 17 k. tapo šalies čempionais (1980, 1987, 1992, 1995, 1996, 1997, 1997, 2005, 2007, 2008, 2009, 2011, 2014, 2015, 2016, 2018, 2020 m.).
Budbergis
Budbergis (, anksčiau liet. Panemunė) – kaimas Žiemgaloje (Latvija), kairiajame Nemunėlio krante, pasienyje su Lietuva. Yra Šv. Pauliaus evangelikų liuteronų bažnyčia ir Romos katalikų bažnyčia. 27 km nuo rajono centro Bauskės ir 97 km nuo Rygos.
Istorija
XIX a. vadintas Panemune. Gyvenvietė yra prie buvusio Budbergio dvaro.
1919–1923 m. Budbergio valsčius priklausė Biržų-Pasvalio apskričiai. Pagal 1921 m. Lietuvos ir Latvijos pasienio sutartį Latvijai atiteko apie 100 km² Budbergio apylinkių mainais už Palangą. Latvija taip pat gavo Aknystą.
Massimo Oddo
Masimas Odo (g. 1976 m. birželio 14 d.) – buvęs futbolininkas, Italijos rinktinės gynėjas, vėliau – treneris.
Karjera
1993–1999 m. priklausė AC Milan, tačiau nuomos pagrindais perleistas kitiems klubams.
2007–2012 m. priklausė AC Milan, tačiau nuomos pagrindais žaidė kituose klubuose.
Nuo 2019 m. treniravo Perugia klubą.
Karjera rinktinėje
Nacionalinėje rinktinėje rungtyniavo nuo 2002 m. rugpjūčio 21 d.
Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur žaidė tik vieneriose rungtynėse 23 minutes.
Trenerio karjera
Baigęs profesionalaus futbolininko karjerą ėmėsi trenerio veiklos.
Kantabrija
Kantabrija  – autonominis regionas Ispanijos šiaurėje, kartu ir to paties pavadinimo provincija. Sostinė ir didžiausias miestas – Santanderas. Plotas 5321 kv. km (15-ta vieta tarp autonominių regionų). Gyventojų – 593,8 tūkst. (2012 m.; 16-ta vieta tarp autonominių regionų).
Istorija
Antikos laikotarpiu teritorijoje gyveno keltiberų kantabrų gentis, nuo kurios kilęs ir regiono pavadinimas. Pasak kai kurių šaltinių gentį valdė tik moterys. V a. kantabrus iš regiono išstūmė į Iberijos pusiasalį atsikėlę ir jį užkariavę vestgotai, kurie Kantabrijoje įkūrė savo kunigaikštystę. VIII a. beveik visas Iberijos pusiasalis atiteko maurams, tačiau Asturija ir Kantabrija liko neužkariautos ir iš čia prasidėjo pusiasalio rekonkista.
Miestai
Didžiausi provincijos miestai (2014 m.):
Baisogalos seniūnija
Baisogalos seniūnija (anksčiau Baisogalos apylinkės seniūnija) – administracinis-teritorinis vienetas Radviliškio rajono savivaldybės pietryčiuose.
Geografija
Seniūnijos teritoriją kerta respublikinės reikšmės kelias Kaunas–Šiauliai–Ryga, geležinkelis Kėdainiai–Radviliškis. Seniūnijoje yra keletas dirbtinių vandens telkinių. Seniūnija užima 13 115 ha, 10 867 ha užima žemės ūkio naudmenys, 1 174 ha – miškai.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 3 seniūnaitijos:
Cėsių mūšis
Cėsių mūšis (kartais vadinamas Vendeno mūšiu) vyko 1601 m. sausio 7 d. tarp Lietuvos ir Švedijos kariuomenių.
Šūras
Šūras – upė Airijoje, Tiperario, Kilkenio ir Voterfordo grafystėse. Prasideda Borrisnoe kalnuose Tiperario šiaurėje, susiliejus Taro ir Aherlou upėms. Pradžioje teka į pietus ir pietvakarius, žemiau Kehiro pasuka į pietvakarius. Įteka į Keltų jūrą ties Voterfordu, sudaro ilgą estuariją kuri susilieja su Barou upės estuarija. Prie Šūro įsikūrę Trulo, Holikroso, Kehiro, Klonmelio, Kariko prie Šūro ir Voterfordo miestai.
Cėsių mūšis
Mūšyje švedų kariuomenė pirmą kartą susidūrė su sparnuotaisiais husarais.
Elva
Elva – miestas pietrytinėje Estijos dalyje, apie 25 km į pietvakarius nuo Tartu, prie Valgos-Tartu kelio ir Elvos upės (Emajegio intakas). 40 proc. miesto teritorijos užima miškingi parkai ir saugomos teritorijos.
Cėsių mūšis
Priešistorė
Kampanija prasidėjo 1599-ųjų pabaigoje. Švedų pajėgos užėmė Narvą Estijoje, o vėliau, padidėjusios iki 10 tūkstančių ir vadovaujamos Karolio IX, Piarnu, Felliną.
Elva
Istorija
Miesto teises gavo 1938 m.
Cėsių mūšis
Priešistorė
1601 m. sausio 6 d. švedai užėmė Tartu (tuomet – Dorpatą) ir kitą dieną bandė netikėtai užpulti prie Cėsių įsikūrusias ATR pajėgas.
Mūšio eiga
thumb|left|[[Vendeno vaivada Jurgis Farensbachas]] Vadovaujami pulkininko (o nuo 1602 m. ir Vendeno vaivados) Motiejaus Dembinskio ATR daliniai sugebėjo pasiruošti netikėtam puolimui. Į pagalbą atvykus Vendeno vaivados Jurgio Farensbacho pajėgoms ATR pajėgos sudarė apie 700 karių.
Švedų kavalerija bandė naudoti karakol taktiką, tačiau pirmą kartą susidūrė su ATR sparnuotaisiais husarais. Kova truko neilgai ir švedai pradėjo atsitraukinėti. Kavalerijai jojant per Gaujos upę ledas lūžo ir dar labiau padidino švedų netektis. Švedų pėstinkai nepasidavė ir tai dar labiau didino didžiulius švedų nuostolius. Nuo 300 iki 1900 žuvo ar buvo sužeisti, 100 paimta į nelaisvę.
ATR pusėje žuvusių tebuvo 10, apie 60 sužeistų.
Pasekmės
Nors mūšį laimėjo ATR pajėgos, tačiau ilgą laiką negaudami atlyginimo pradėjo apylinkių plėšimą.
1601-ųjų žiemą Karolio IX pajėgos užėmė Valmierą ir pasiekė Dauguvos upę. Kitas karo etapas buvo Koknesės pilies apgultis ir mūšis.
Ofalio grafystė
Ofalio grafystė  – pietinė Airijos grafystė, Lensteryje. Įkurta 1556 metais, atskėlus nuo Uifalnio karalystės (Uí Failghe). Pietinėje dalyje yra Slieve Bloom kalnai. Šiaurvakarine dalimi prateka Šanonas. Likusios žemės pelkės, pažymėtina Aleno pelkė. Stovi garsi Biro pilis.
thumb|left|240px|Klonmaknoiso apvalusis bokštas
Rímur
„Rímur“ – senovinės islandų poezijos atlikėjo Steindór Andersen ir post roko grupės Sigur Rós EP išleistas 2001 m. Išleido patiems Sigur Rós priklausani įrašų kompanija Krúnk. EP buvo platinamas 2001 m. Sigur Rós koncertiniame ture.
Istorija
2001 m. Pradžioje Sigur Rós su draugu Steindór Andersen išvažiavo į savo naujai įkurtą baseino įrašų studiją Álafoss’e įrašyti keleto naujų kūrinių. Steindór Andersen yra žvejys ir Islandų poetų draugijos “Iðunn” pirmininkas. Jis yra tradicinės islandų poezijos – rímur – atlikėjas. Rímur – tai siužetinės poemos pasakojančios apie islandų didvyrius ir mūšius, kurios nuo XIV amžiaus buvo perduodamos iš lūpų į lūpas. Rímur yra atlikimo menas – geras giedorius patrauks klausytojo dėmesį įdomiom ritminėm schemom ir įsimenamom melodijom. Poemos būdavo giedamos žiemos naktimis, dirbant kasdienius darbus (siūnant drabužius, pinant virves, gaminant įrankius ir pan.). Septynis šimtmečius tai buvo vienintelė islandų pramoga ir šiomis dienomis tradicija pradėjo nykti.
Apie EP
“Rímur” EP sudaro šešios dainos, kurias atlieka Steindór Andersen. Dvi dainas jis atlieka vienas, trijose jam akomponuoja Sigur Rós, o paskutinėje dainoje, kurią įrašė po šalia įrašų studijos tekančio upelio tiltu, jis dainuoja su draugu Sigurður Sigurðarson.
Pagaminta 1000 EP kopijų, kurios parduotos 2001 m. Koncertiniame ture, kuriame Steindór prisijungdavo prie grupės atlikti dainų iš EP. Įrašas parduotas balto popieriaus vokeliuose, kompaktinio disko apipavidalinimas taip pat minimalus. Nėra planų EP perleisti pakartotinai.
Hugo van der Goes
right|thumb|180px| „Portinario triptikas“, detalė, [[gėlės]] right|thumb|180px| „Portinario triptikas“, detalė, [[angelas]]
Hugas van der Gusas (ol. Hugo van der Goes, apie 1440-45 – 1482-83 m.) − vienas reikšmingiausių flamandų XV amžiaus antros pusės ankstyvojo Nyderlandų meno dailininkų.
Garsiausiu ir vieninteliu dokumentuotu jo darbu yra „Portinario triptikas“ (iki 1478, Uficių galerija, Florencija)
Biografija
Hugas van der Gusas gimė, spėjama, apie 1440-45 m. Gimimo vieta nežinoma. Kaip variantai minimi Briugės, Antverpeno, Leideno miestai, tačiau labiausiai tikėtinas yra Gento miestas. Apie Hugo jaunystės metus nežinoma nieko iki 1467 m., kada jis įstojo į Gento dailininkų gildiją, įgijo meistro statusą.
Hugas van der Gusas dalyvavo 1468 m. Briugės puošyboje Burgundijos hercogo Karolio Drąsiojo vestuvių proga. Taip pat, to paties Karolio Drąsiojo atvykimo proga į Gentą, Hugas dirbo ties sutikimo procesijų ir ceremonijų dekoracijomis 1469 ir 1472 m. Manoma, kad maždaug tuo metu Medičių banko atstovas Briugėje Tommaso Portinari užsakė jam altorinę tapybą Santa Maria Nuova ligoninės bažnyčioje Florencijoje. Darbas, dabar žinomas „Portinario triptiko“ pavadinimu, buvo atliktas iki 1477-78 m. ir yra vienintelis Hugo dokumentuotas. Šiek tiek anksčiau atliktu laikomas kitas reikšmingas darbas − „Išminčių pagarbinimas“ (kitaip „Monforte altorius“, dabar Berlyno paveikslų galerijoje). „Portinario triptikas“ į Florenciją buvo atgabentas 1483 m.
1474 ar 1475 m. Hugas buvo išrinktas Gento dailininkų gildijos vyresniuoju, tačiau beveik iškart po to pasitraukė į Roode Kloster vienuolyną prie Briuselio, kuriame venuoliu buvo jo pusbrolis Nikolas. Čia dailininkas nenutraukė kūrybos ir aktyvios veiklos. 1480 m. buvo iškviestas vertinti Dirko Bautso nebaigtų darbų Levene, daug keliavo. Kartą, grįžęs iš Kelno 1482 m., susirgo depresija, apsišaukė „sūnumi pražuvėliu“, „prakeiktuoju“, bandė nusižudyti. Paskutinius jo gyvenimo metus aprašė to paties vienuolyno brolis Gaspar Ofhuys, kuris, panašu, pavydėjo Hugui ir aprašė dailininką neperpalankiausiai. thumb|left|360px| „Portinario triptikas“ (1475-78, [[Uficių galerija, Florencija)]]
Hugas van der Gusas mirė tais pačiais 1482 m. Vėliau datuotame vokiečių daktaro Hieronymus Münzer laiške minimas dailininkas iš Gento, kuris pasidavė melancholijai, nes negalėjo atkartoti garsiausio ankstyvojo Nyderlandų meno kūrinio − Gento altoriaus, tikriausiai yra Hugas van der Gusas.
Kūryba
1550 m. Giorgio Vasari dokumentuotas „Portinario triptikas“ yra vienintelis žinomas Hugo darbas, nuo kurio mokslininkai priskyrė likusius ir nustatė Hugo kitų kūrinių autorystę. Iš pradžių Hugas, tikriausiai, sekė tradicine Nyderlandų tapyba, buvo įtakotas Jano van Eiko ir Rogiro van der Veideno. Vėliau Hugo stilius keitėsi įgaudamas personalinį charakterį. Iš ankstyvesnių darbų pažymėtinas „Adomo ir Ievos nuopuolis“ − įtaigus darbas savo realistiškumu, išvengiantis idealizuoto ir erotizuoto Adomo ir Ievos vaizdavimo, būdingo Šiaurės renesanso Nyderlandų ir Vokietijos menui.
Vėlesnėje Hugo kūryboje paveikslai tapo dramatiškų, nenuoseklių spalvų, veikėjai vaizduojami iškreiptomis pozomis, jų veidų išraiškos nedemonstruoja ramybės kaip būdinga ankstesnių Nyderlandų dailininkų kūrybai. Būdingu Hugo vėlesnių metų darbu minima „Mergelės Marijos mirtis“, savo pobūdžiu pranašaujanti Nyderlandų ir Italijos vėlesnį manierizmą.
Svindonas
Istorija
Svindonas minimas 1806 m. Paskutiniojo teismo knygoje. 1843 m. per meistą nutiesta Great Western geležinkelio atkarpa.
Sportas
thumb|left|[[Svindono County Ground stadionas.]]
Barva
Barva  – miestas vidurio Kosta Rikoje, Heredijos provincijoje, šiaurinis Heredijos priemiestis. Žemdirbystės ir gyvulininkystės regiono centras. Miesto įžymybė yra barokinė, 1568 m. pašventinta, Šv. Baltramiejaus bažnyčia. Baltramiejaus atlaidų metu vyksta spalvingas karnavalas. Yra miesto parkas, kultūros šventykla, kolonijinės architektūros gyvenamieji namai, įvairūs paminklai.
Istorija
Barva pradėjo kurtis XVI a. Gyvenvietė pavadinta vietinio indėnų kasiko Barvako garbei. Oficialiai San Bartolomé de Barva gyvenvietė įkurta 1613 m.
Malezija
thumb|top|200px|Malezija Malezija – geobotaninis regionas paremtas čia augančia flora.
Geografija
Prie Malezijos priskiriama:
Krepšinis 1972 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Krepšinis 1972 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko Miunchene, Vokietijoje nuo rugpjūčio 27 d. iki rugsėjo 9 d. Buvo tik vyrų krepšinio turnyras.
Šių Olimpininių žaidynių krepšinio rungtyje JAV vyrų krepšinio rinktinė pirmą kartą nuo krepšinio įtraukimo į žaidynių programą nelaimėjo aukso medalio. Dramatiškame finale nugalėjo TSRS vyrų krepšinio rinktinė, rezultatu 51:50 (26:21) įveikusi JAV rinktinę, kuri iškart po rungtynių baigties padavė protestą, reikalaudoma peržaisti rungtynes. Speciali FIBA komisija, išnagrinėjusi JAV skundą, jį atmetė. JAV rinktinė atsisakė priimti sidabro medalius. TSRS rinktinės sudėtyje Olimpiadoje žaidė ir olimpiniu čempionu tapo Modestas Paulauskas.
Grupė A
! Vt. ! Šalis ! Laimėjo ! Pralaimėjo ! Taškai
Grupė B
! Vt. ! Šalis ! Laimėjo ! Pralaimėjo ! Taškai
Giedraičiai (Radviliškis)
Giedraičiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Grinkiškio, Žadikės kairiajame krante. Yra XIX a. pab. Giedraičių vėjo malūnas. Pro kaimą eina plentas.
Istorija
Giedraičiai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1583 m. Išskirstyti į vienkiemius 1929 m. Tarybiniais metais buvo „Šušvės“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė. Veikė felčerių ir akušerių punktas.
Sąsiaurio gyvenvietės
Sąsiaurio gyvenvietės arba Sąsiaurio kolonijos (, MS Negeri-negeri Selat (نݢري٢ سلت), ) – Britų imperijos kolonija, XIX–XX a. su pertrūkiu egzistavusi dabartinės Malaizijos ir Singapūro teritorijose. Tai buvo viena iš 3 Britų Malajos dalių.
Raida
Britai Malajų salyne kolonijines valdas kūrė nuo XVII a pabaigos, konkuruodami su olandais, kuriems sekėsi daug geriau. Vienintelė išlaikyta britų kolonija salyne Benkulu (Bencoolen) Sumatros vakarinėje pakrantėje, nebuvo pelninga.
Britų kolonizacija labai suintensyvėjo XVIII a pabaigoje. Tuo metu salynas buvo susiskaldęs į mažus sultonatus, kuriuos vieną po kito siekė kolonizuoti Nyderlandų Rytų Indija. 1791 m britai gavo mažą Penango salą prie vakarinės Malakos pusiasalio pakrantės, iki tol priklausiusią Kedaho sultonatui, kuri tapo jų atsparos punktu.
1811–1814 m. Europoje vykstant Napoleono karams ir Nyderlandus užėmus Prancūzijai, britai buvo užėmę olandų kolonijas Malajų salyne, laikinai tapdami pagrindiniais valdovais. T. S. Raffles įvykdė daug pažangių reformų, buvo tyrinėjama salyno istorija ir kultūra. Nors olandų kolonijos buvo grąžintos Nyderlandams, britai galutinai įsitvirtino Malajų salyne ir ieškojo kelių, kaip įgyti hegemoniją. 1819 m T. S. Raffles dėka iš Džohoro sultonato buvo atplėšta nedidelė Singapūro salelė, kuri efektyvaus valdymo dėka labai suklestėjo ir tapo vienu svarbiausių salyno prekybos centrų.
1824 m. sutartyje olandai ir britai galutinai pasidalijo įtakos sferomis salyne. Britai nutarė apsiriboti Malakos pusiasaliu, o olandams liko visos kitos teritorijos (sudarančios dabartinę Indoneziją). Tai buvo patvirtinta kolonijų apsikeitimu: britai atidavė olandams savo koloniją Benkulu (Sumatroje), už ką mainais gavo Malaką.
1826 m. visos trys Malakos pusiasalyje britų valdomos teritorijos buvo oficialiai paskelbtos kolonija ir pavadintos Sąsiaurio gyvenvietėmis (Straits settlements). 1832 m. sostinė buvo perkelta į Singapūrą. Iš pradžių kolonija buvo administruojama iš Britų Indijos, tačiau 1867 m. ji tapo pavaldi tiesiogiai iš Londono.
Šioje kolonijoje didžiąją gyventojų dalį sudarė kinai, taip pat europiečiai kolonistai: portugalų, olandų ir britų palikuonys. Šią etninę sudėtį kolonizatoriai papildė indais – jie masiškai čia vežė kalinius iš pietinės Indijos.
1874 m. kolonija išaugo, kuomet gavo iš Perako sultonato gabalėlį pajūrio, vadinamą Dindingu. 1798 m. Kedaho sultonas irgi davė gabalą pajūrio ties Penango sala – vadinamąją Veleslei provinciją. 1886 prie kolonijos prijungtos Kokosų salos ir Kalėdų sala. Paskutinis prijungimas buvo 1906 m., kuomet prie Sąsiaurio gyvenviečių prijungtas Labuanas.
1941 m. pabaigoje–1942 m. pradžioje Japonijos imperija okupavo visą Malakos pusiasalį, įskaitant Sąsiaurio gyvenvietes. Japonai išlaikė kontrolę iki 1945 m. Jiems pralaimėjus karą, trumpam sugrįžo britų valdžia. 1946 m. balandžio 1 d. dauguma Sąsiaurio gyvenviečių dalių apsisprendė prisijungti prie naujai sukurtos Malajų Sąjungos. Tačiau Singapūras, kartu su Labuanu, Kokosų ir Kalėdų salomis išliko Britų kolonija.
Saulius Bucevičius
Saulius Bucevičius (g. 1967 m. spalio 10 d. Pavandenėje, Kelmės raj.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1975–1979 m. mokėsi Naujosios Akmenės 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1979–1981 m. – Naujosios Akmenės 3-ojoje vidurinėje mokykloje. 1981–1982 m. mokėsi ir sportavo (baidarių irklavimas) Trakų internatinėje sporto mokykloje. 1986 m. baigė Naujosios Akmenės 3-iąją vidurinę mokyklą.
Grenlandijos istorija
Priešistorė
thumb|left|Dorseto kultūros dirbinys Seniausieji Grenlandijos gyventojai buvo paleoeskimai, kurių veiklos pėdsakų randama nuo III tūkst. pr. m. e. Jie migravo į salą iš gretimų salų (dab. Kanados šiaurė) ir koncentravosi šiaurinėje salos pakrantėje. Manoma, kad dvi skirtingos jų grupės sukūrė Sakako (Saqqaq) (2500–800 m. pr. m. e.) ir Independence (2400–1300 m. pr. m. e.) kultūras. I tūkst. pr. m. e. jas užgožė Independence II kultūra, egzistavusi šiaurinėse pakrantėse iki pirmųjų mūsų eros amžių.
Po to, atrodo, bendruomenė nunyko, ir sala tapo negyvenama iki pat V a. Nauja paleoeskimų banga yra siejama su Dorseto kultūra, kuri į Grenlandiją atėjo tuo pačiu keliu ir taip pat koncentravosi šiaurinėje salos pakrantėje. Šios kultūros atstovai taip pat gyveno gretimose salose vakaruose bei šiaurinėse Amerikos pakrantėse.
Saulius Bucevičius
Biografija
1986–1988 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1988–1989 m. Naujosios Akmenės individualios įmonės „Birutė“ padavėjas, 1989–1995 m. visuomeninio maitinimo įmonės kavinės „Luokavėlė“ barmenas. 1995 m. įsteigė S. Bucevičiaus individualią įmonę „Hemiris“, 1998 m. įmonė reorganizuota į uždarąją akcinę bendrovę, iki 2004 m. jos direktorius. 2000 m. įkūrė įmonę Baltarusijoje, Molodečno mieste.
Argyrija
250px|miniatiūra|dešinėje|Dešinėje stovinčio vyriškio odos spalva būdinga argyrijai Argyrija (, iš 'sidabras') – reiškinys, kai organizme susikaupia didelis kiekis koloidinio sidabro, kuris nudažo audinius pilkai mėlyna metaline spalva. Argyriją sukelia į organizmą papuolantys sidabro junginiai ar sidabro dulkės.
Grenlandijos istorija
Vikingų kolonizacija
thumb|left|Dorseto, Vikingų ir Tulės kultūrų arealai IX–XV a.
Argyrija
Argyrija būna bendroji arba vietinė argyrija. Bendrosios argyrijos atveju sidabro paveiktas visas organizmas. Vietinės argyrijos atveju pažeisti atskiri odos ar gleivinės plotai.
Saulius Bucevičius
Biografija
2004–2016 m. Seimo narys. 2016–2017 m. UAB „ABL“ direktorius. 2017–2019 m. UAB „Tel­šių au­to­bu­sų par­kas“ di­rek­to­riu­s.
Argyrija
Susijęs terminas yra argyrozė. Ilgai šie terminai buvo laikomi sinonimais, nors argyrija vartojamas dažniau. Argyroze dažniau vadino junginės argyriją, tačiau šių žodžių vartosenoje visada stigo nuoseklumo.
Grenlandijos istorija
Vikingų kolonizacija
Grenlandiją vikingų jūrininkai aptiko pirmaisiais Islandijos kolonizacijos metais (874–930 m.), kai naujakurių laivus audros nublokšdavo toli į vakarus. Tačiau tikrasis pirmeivis buvo Erikas Raudonasis, ištremtas už žmogžudystę iš Norvegijos į Islandiją, ir kuris už naujas žmogžudystes buvo 3 metams ištremtas iš Islandijos. Per savo tremtį jis tyrinėjo didžiulio ir nederlingo krašto, kuriam ir davė plačiai pagarsėjusi pavadinimą, vakarinę kiek lengviau prieinamą pakrantę. Po 985 ar 986 m. jis antrą kartą leidosi į kelionę, vadovaudamas 25 laivams su naujakurių šeimomis, naminiais gyvuliais ir namų apyvokos reikmenimis, 14 iš jų sėkmingai įveikė rizikingą kelionę.
Po šio žygio susiformavo 2 didelės vikingų bendruomenės, kurios apsigyveno pietiniame salos smaigalyje, t. y. visiškai kitoje salos teritorijoje nei gyveno paleoeskimai Dorseto kultūros nešėjai. Rytinė bendruomenė įsikūrė netoli Farvelio iškyšulio, o vakarinė - žemiau poliaračio, ties įplaukimu į Deivo sąsiaurį, netoli dabartinės Grenlandijos sostinės Nuko. Ganyklos vidinėse fiordų srityse sudarė sąlygas susiformuoti 190 ūkių vadinamai rytinei kolonijai, o vakarinėje tebuvo 90 ūkių. Bendras gyventojų skaičius siekė 3000.
Argyrija
Biologiniai poveikiai
Gyvūnams, tarp jų ir žmonėms, į vidų vartojant sidabro preparatus įvairiuose audiniuose kaupiasi sidabro junginiai. Dalis sidabro junginių pasižymi jautrumu šviesai, tas šviesos veikiami dalis bespalvių ar silpnai spalvotų sidabro junginių skyla išskirdami gryno metalo daleles ar sidabro sulfidą. Paprastai šios medžiagos mikroskopinėmis dalelėmis nusėda odoje, kur atrodo kaip tamsaus pigmento dariniai. Tokia organizmo būklė ir vadinama argyrija.
Saulius Bucevičius
Biografija
2003–2016 m. Darbo partijos narys, Akmenės rajono skyriaus pirmininkas. Nuo 2016 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.
Argyrija
Biologiniai poveikiai
Chroniškas sidabro junginių valgymas gali sukelti sidabro pigmentų susidarymą organuose (tarp jų ir akyse), kurie būna daug laiko apšviesti. Sidabro dalelių nusėdimas junginėje nėra kenksmingas organizmui, bet sidabras gali nusėsti akyje (pvz., lęšiuke) ir taip pažeisti regą.
Vietinė argyrija dažnai susidaro išoriškai vartojant sidabro preparatus, pvz., akių lašus.
Bendrąją argyriją sukelia ilgą laiką į organizmą patenkantys (nuryjami ar įkvepiami) sidabro junginiai. Taip gali nutikti gydantis sidabro junginiais arba dirbant su sidabru ar jo junginiais.
Manoma, kad argyrija yra negrįžtamas organizmo pakitimas. Išvaizdos subjaurojimą galima sumažinti tik vengiant saulės šviesos. Yra duomenų, kad gydant argyriją lazerių terapija buvo patenkinamai pagerinta pacientų išvaizda.
JAV Toksinių medžiagų ir ligų registro agentūra argyriją apibūdina kaip „kosmetinę problemą“, kuri organizmui nekenkia. Kiti teigia, kad kad rimtais atvejais argyrija būna bjaurojanti išvaizdą.
Sidabras žmonėms yra silpnai toksiškas, tad rimtos žalos pavojus nuo gydymui naudojamų sidabro junginių yra labai menkas. Klinikinis sidabro ir jo junginių vartojimas apima išorinės infekcijos židinių gydymą arba panaudojimą medicininėje aparatūroje. Ilgalaikis sidabro junginių (ypač kolodinio pavidalo) rijimas ar įkvėpimas gali sukelti odos ir kitų organų argyriją. Tai nekelia pavojaus gyvybei, bet kosmetiškai nepageidaujama.”
Pamatinė kasdieninė dozė, kurią 1991 m. nurodė JAV JAV Aplinkos apsaugos agentūra (EPA), kuri spėjamai neturi sukelti pastebimo žalos sveikatai pavojaus per visą žmogaus gyvenimą yra 5 µg/(kg*d).
Istorija
Bent jau nuo XIX a. vidurio gydytojai žino, kad sidabras ar jo junginiai gali priversti atskiras odos ar kitų kūno audinių vietas įgyti pilką ar mėlynai pilką spalvą. Argyrija prasideda žmonėms, į kurių organizmą ilgą laiką (nuo kelių mėnesių iki daug metų) patenka dideli kiekiai sidabro. Tai gali būti profesinis susirgimas, kai gamybos įmonėje darbuotojai įkvepia sidabro ar jo junginių dulkių. Praeityje yra buvę atvejų, kai darbuotojams prasidėdavo argyrija. Tiesa, nežinoma kiek tais atvejais sidabro junginių būdavo ore ir kiek laiko darbuotojai jais kvėpavo.
Koloidinis sidabras (mikroskopinių sidabro dalelių suspensija) buvo naudojama kaip vidinis vaistas kai kurių ligų gydyme. XX a. 5-tą dešimtmetį sidabrą taip naudoti nustojo, nes atsirado efektyvesni antibiotikai, be to, imta vengti argyrijos ir kitų sidabro junginių šalutinių poveikių.
Naudojimas alternatyviojoje medicinoje
XX a. 10-tą dešimtmetį koloidinį sidabrą imta reklamuoti kaip alternatyviosios medicinos vaistą, tai remiant neįrodytais (todėl kai kuriose jurisdikcijose nelegaliais) teiginiais apie jo efektyvumą. Medicininės institucijos rekomendavo nenaudoti koloidinio sidabro gydymui, nes:
Koloidinio sidabro preparatai turi daugiausia neaktyvaus metalinio sidabro, o ne aktyvių mikrobicidinių sidabro jonų. Nėra mokslionių įrodymų, patvirtinančių koloidinio sidabro efektyvumą in vivo sąlygomis. Kai kurie in vitro tyrimai parodė egzistuojant antibakterinį koloidinio sidabro efektyvumą, nors, pvz., 2004 m. atlikti komerciškai internetu platinamo koloidinio sidabro preprato tyrimai parodė antimikrobinio poveikio nebuvimą.
Atvejai
Iki šiol nėra žinių, kad šiuolaikiniai koloidinio sidabro preparatai būtų sukėlę argyriją, nes nanometro skersmens koloidinio sidabro dalelės yra pernelyg smulkios, tad jų žmogaus ląstelės nesugeba absorbuoti ir jos per 48 val. ar greičiau pasišalina iš organizmo. Tuo tarpu savadarbių sidabro preparatų dalelių dydis gerokai didesnis.
Vienas žinomų sidabro junginių (ne koloidinio sidabro) rijimo atvejų buvo politikas iš Montanos Stanas Džonsas (Stan Jones), 2002 ir 2006 m. buvęs kandidatu į JAV Senatą. Džonsas, bijodamas kad dėl 2000 metų problemos bus neįmanoma įsigyti antibiotikų, ėmė gerti savadarbį sidabro preparatą. Pakitusi specifinė jo odos spalva buvo pabrėžta žiniasklaidos pranešimuose apie nesėkmingą jo kampaniją. Tiesa, Džonsas tvirtino, kad labiausiai žinoma jo nuotrauka buvo paryškinta. Džonsas aiškino, kad jis savo „sidabriškos išvaizdos“ nenaudojo kaip rinkiminio triuko. Jis toliau populiarina sidabro junginių kaip naminių vaistų naudojimą. Jis teigia, kad gera sveikata yra koloidinio sidabro naudojimo pasekmė.
2007 m. spauda aprašė amerikietį Polą Karasoną (Paul Karason), vyriškį, kurio visa oda palaipsniui įgijo mėlyną spalvą. Jis gėrė savadarbį koloidinio sidabro preparatą, pagamintą iš distiliuoto vandens, druskos ir sidabro bei sidabro turinčiu tepalu tepė veidą, siekdamas išgydyti sinusitą, dermatitą, rėmensį ir kitas sveikatos problemas. Karasonas mirė 2013 m. rugsėjo 23 d. nuo širdies priepuolio.
Sidabras kaip argyrijos priežastis
2012 m. atliktas sidabro nanodalelių tyrimas parodė, kad tik reguliariai ryjant stambias sidabro junginių daleles galima susirgti argyrija. Tyrimo duomenys parodė, kad tik taip vartojant sidabrą susidaro būdingi mėlyni sidabro sulfido ir sidabro selenido dariniai, aptikti žinomuose ligoniuose su argyrija. Skrandžio rūgštinėje aplinkoje sidabro nanodalelių zolis virsta tikruoju tirpalu. Tik tada sidabro jonai patenka į ląstelių vidų. Vėliau apšvitinimas UV spinduliuote sidabro jonus atverčia į atominį sidabrą, kuris sudaro nanodaleles, o šios reaguoja su sieros junginiais ir sudaro argyrijai būdingą sidabro sulfidą.
Langhe Ceretto premija
Langhe Ceretto premija (, pagal Langės regioną Italijoje ir Ceretto vyndarių giminę) – 1991 m. įkurta literatūrinė premija, suteikiama knygoms kulinarijos ir vyndarystės srityje. Premiją suteikia tarptautinė žiuri.
Grenlandijos istorija
Vikingų kolonizacija
Su Islandija ir Norvegija grenlandijos kolonistus siejo prekybiniai ryšiai: kailiai ir gaminiai iš jūros vėplių buvo keičiami į javus ir ištaigos dalykus. Vasaros mėnesiais medžiodami ruonius, jie kildavo Deivio sąsiauriu, o kartais jį perplaukdavo norėdami ištirti kitą krantą; didžiausias akstinas buvo medienos stoka, o Šiaurės Amerikos pakrantę pasiekė iš kurso išklydę laivai, kurie plaukiodavo tarp Norvegijos ir Grenlandijos gyvenviečių. Apie 1000 m. Eriko sūnus priplaukė „Marklandiją“, kurią galima būtų sutapatinti su miškingais Labradoro pakrantės regionais. Ši vietovė buvo karts nuo karto aplankomas ryžtingų jūrininkų į pietus iki „Vinliandijos“, kur augo laukinės vynuogės bei javai, tačiau pastangas įsikurti naujos žemėse po kelerių metų sužlugdė priešiški čiabuviai. Tokią „Vinliandiją“ esant Adomas Bremenietis žinojo jau 1070 m., vėliau apie ją užsimena sagų kūrėjai, tačiau pirmąsyk daugmaž pavyko identifikuoti šį kraštą tik 1960 m. ir reikia tikėtis, jog ilgainiui bus nustatyta, kokioje vietoje Naujojoje Anglijoje išlipo senovės norvegai (dėl to tiek daug spėliojama).
Grenlandijos vikingų tarpe plito krikščionybė. Labai kukli katedra buvo pastatyta rytinėse gyvenvietėse, apkrikštytose Leifo, čia skelbusio naująjį tikėjimą Olavo Tryggvessino pavedimu. Grenlandijoje iš Norvegijos paskirtas vyskupas 1247 m. buvo apmokytas veikti kaip karaliaus Haakono tarpininkas. Vis dėlto tik po 14 metų iš kelerius metus Grenlandijoje žiemojusių norvegų gavo žinią, kad grenlandiečiai už kiekvieną žmogžudystę kaip paklusnumo ženklą pasiūlė karaliui mokėti nedidelį mokestį. Tokios tolimos valdos suteikė ne tik garbę – karalius suvokė, jog geležies bei medienos mainai į jūros vėplio iltis yra labai pelningi jo valdiniams norvegams.
Inuitų migracijos
XII a. Grenlandija patyrė naują migracijos bangą. Šį kartą tai buvo dabartinių inuitų protėviai, kurių etnosas susiformavo dab. Aliaskos teritorijoje. Ši grupė migravo į rytus, apgyvendindama šiaurines Kanados salas, kol galiausiai pasiekė Grenlandijos šiaurines pakrantes. Savo migracijų metu jie susidūrė su protoeskimais (Dorseto kultūros atstovais), kuriuos vadino Tuniit ar Sivullirmiut. Jie pamažu išstūmė arba assimiliavo pastaruosius ir įsitvirtino visame regione. Jų naujai atnešta kultūra yra vadinama Tulės kultūra. Tuliečiai buvo geri medžiotojai, mokėję medžioti banginius bei ruonius, ir technologiškai turėjo pranašumą prieš senuosius gyventojus.
Nėra patvirtinti prekybiniai ir kultūriniai kontaktai tarp pietinėje salos dalyje gyvenusių vikingų ir šiaurinėje dalyje apsigyvenusių inuitų. Tiesa, vikingų šaltiniuose minimi skrelingai greičiausiai buvo Tulės kultūros atstovai. Tiesa, inuitams apgyvendinant Grenlandiją, norvegų gyvenvietės saloje buvo praradę reikšmę. Tam priežasčių turėjo atšalęs klimatas, sumenkusi prekyba (dramblio kaulas išstūmė iš Europos rinkos pagrindinę Grenlandijos prekę), o taip pat susidūrimai su agresyviomis inuitų bendruomenėmis. Tiesa, Norvegijos karalystė ir toliau iš pareigos kasmet siųsdavo į Grenlandiją po laivą.
XIV a. norvegus visoje Grenlandijoje pakeitė inuitai, ir Europos kolonizacija buvo sustabdyta. Inuitai buvo pirmieji, kurie kolonizavo visas tinkamas gyvenimui Grenlandijos teritorijas. Seniausiose jų gyvenamose teritorijose (t. y. šiaurinėje Grenlandijoje) susiformavo jų etnosas avanersuakai, iš vikingų perimtoje pietvakarinėje - kalalisutai, o naujai kolonizuotoje pietrytinėje - tunumitai.
Danijos kolonizacija
Pakartotinai europiečiai, tik jau daugiausiai danai, Grenlandiją vėl ėmė kolonizuoti 1721 m., ir nuo 1721 m. Grenlandija tapo Danijos kolonija, 1953 m. padarius pataisas Danijos konstitucijoje, Grenlandija tapo lygiaverte karalystės dalimi.
Lill-Babs
Barbro Margareta Svensson, geriau žinoma kaip Lill-Babs (1938 m. kovo 9 d. Järvsö, Jevleborgas – 2018 m. balandžio 3 d. Stokholme) – Švedijos dainininkė. Lill-Babs nuo 6 dešimtmečio pabaigos yra viena populiariausių Švedijos pop dainininkių.
1961 metais su daina „April, april“ 1961 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse užėmė 14 vietą.
1996 metais išleido autobiografinę knygą „Hon är jag“. Turi tris dukteris iš dviejų santuokų. 1965–1968 m. buvo ištekėjusi už Lasse Berghagen, o 1969–1973 m. – už buvusio Norvegijos futbolo rinktinės vartininko Kjell Kaspersen.
Levas Levickis
Levas Levickis (1929 m. rugpjūčio 15 d. Kaune – 2005 m. gegužės 13 d. Los Andžele, JAV) – Lietuvos žydų kilmės Rusijos literatūrologas, literatūros kritikas.
Biografija
Gimė 1929 m. rugpjūčio 15 d. Kaune. 1941 m. pateko į Tatarstaną. 1952 m. baigė filologijos studijas Leningrado universitete. 1957 m. mokėsi Maksimo Gorkio Literatūros institute. 1965 m. tapo TSRS rašytojų sąjungos nariu. Dirbo žurnalo Новый мир redakcijoje. Rašė straipsnius į žurnalus Октябрь ir Дружба народов. Nuo 1997 m. gyveno Los Andžele, kur ir mirė 2005 m. gegužės 13 dieną.
Gailiūnai (Panevėžys)
Gailiūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Pušaloto. Įsikūręs nekalnuotoje vietovėje. Kaimo pagrindinės gatvės yra asfaltuotos. Netoli kaimo teka upė Lėvuo. Beveik visa kaimo žemė dirbama arba ūkininkaujama.
Phetčabunas
Phetčabunas  – miestas Tailande ir Phetčabuno provincijos sostinė.
2005 m. mieste gyveno 23 823 žmonės.
Phetčabune vyrauja tropinis savanos klimatas. Žiemos yra sausos ir labai šiltos. Temperatūra kyla iki balandžio mėn., kai aukščiausia vidutine dienos temperatūra siekia 37,2 °C. Lietingas sezonas trunka nuo balandžio pabaigos iki spalio mėn.
Al-Jazeera Club (Jordanija)
„Al-Jazeera Club“ – Jordanijos futbolo klubas iš Amano.
Istorija
Klubas įkurtas 1947 m. Turi įvairių sporto rūšių komandas (futbolo, krepšinio, rankinio ir kt.).
Futbolo komanda triskart tapo šalies čempionais (1952, 1955, 1956 m.).
Vytautas Baršauskas
Vytautas Baršauskas (1930 m. sausio 1 d. Kaune – 1980 m. gruodžio 5 d. Klaipėdoje) – Lietuvos šachmatininkas.
Biografija
Gimė 1930 m. sausio 1 d. Kaune, fiziko Kazimiero Baršausko šeimoje. Vidurinę mokyklą baigė Kaune. Studijavo ekonomiką ir žurnalistiką Vilniaus universitete. Nuo 1962 m persikelia gyventi į Klaipėdą, dirba statybinėse organizacijose ekonomistu, vaikų ir jaunių sporto mokykloje - šachmatų treneriu. Mirė 1980 m. gruodžio 5 d. Klaipėdoje.
Lietuvos čempionatai
1947 m. Vytautas Baršauskas, būdamas 17-kos, debiutuoja Lietuvos šachmatų čempionate. Nors užėmė 14-ą vietą, bet tai nebuvo pirmas ir paskutinis kartas - iš viso jis žaidė 11-koje Lietuvos čempionatų. Sėkmė atėjo vėliau, kai laimėjo bronzos medalį 1956 m. Lietuvos šachmatų čempionate.
Tris kartus žaidė už Vilniaus rinktinę Lietuvos komandiniame šachmatų čempionate: 1957 m. prie 3 -ios lentos, iškovojo aukso medalį. Tokį pat medalį laimėjo 1959 m. - prie 4-tos lentos, o 1960 m. prie 3-ios lentos - sidabro medalį.
SSRS komandinės varžybos
Žaidė Lietuvos šachmatų rinktinėje, kur sužaidė 53 partijas ir surinko 27,5 taško: 15-ka laimėjo, 14-ka pralaimėjo, 25-kias sužaidė lygiosiomis.
V. Baršausko rezultatai, žaidžiant už Lietuvos rinktinę.
Klaipėdos čempionatai
1963 m. ir 1974 m. buvo Klaipėdos miesto šachmatų čempionu.
Sarapiki Puerto Vjechas
Sarapiki Puerto Vjechas arba tiesiog Puerto Vjechas – miestas Kosta Rikos šiaurėje, Heredijos provincijoje, prie Sarapiki upės ir jos intako Puerto Vjecho žiočių. Sarapiki kantono centras. Keliai į Floresą, San Migelį. Verčiamasi žemės ūkiu (ananasai, cukranendrės, bananai), gyvulininkyste, turizmu. Veikia klinika, yra viešbučiai. Netoli miesto, džiunglėse, veikia La Selvos biologinė stotis.
Istorija
1970 m. Puerto Vjechui suteiktas miesto statusas, jis tapo kantono centru.
Daft Punk
„Daft Punk“ – elektroninės muzikos („House“) duetas iš Paryžiaus. Nariai – Guy-Manuel de Homem-Christo ir Thomas Bangalter. Grupė laikoma vienu sėkmingiausių elektroninės muzikos projektų tiek pagal kritikų atsiliepimus, tiek pagal parduotų albumų skaičių. Grupę išgarsino kūriniai: „Around the world“, „Digital Love“, „One More Time“ ir „Aerodynamic“. Išleidusi albumą „Discovery“ grupė susilaukė didelio pasisekimo.
Videoklipus šiai grupei kūrė režisieriai: Michel Gondry (dainai „Around the World“), Roman Coppola ir Spike Jonze.
Pradžia (1987–1993 m.)
Vaikinai susipažino mokykloje, kartu pradėjo lankyti techno muzikos klubus bei diskotekas. Pirmieji būsimo dueto žingsneliai muzikinės karjeros link žengti roko grupėje „Darlin“, kurią sudarė mokyklos draugai. Grupė įrašė kelias dainas, vieną jų net pasisekė išleisti kaip singlą grupės „Stereolab“ firmoje „Duophonic”, tačiau viskas tuo ir baigėsi. Vienas kritikas „Darlin“ muzikos stilių tada pavadino „Daft Punk“.
Taigi, dviem buvusiems grupės „Darlin“ muzikantams – 21-erių metų Tomui Bangalterui ir 22-iejų metų Gajui Manueliui – pavadinimo naujai grupei ilgai ieškoti nereikėjo – jį vyrukai „pasigrobė“ iš tos recenzijos ir 1993 m. pabaigoje įkūrė grupę „Daft Punk“. Pirmosios kompozicijos buvo įrašytos Thomaso miegamajame. Joms iš pradžių pakako įprastų sintezatorių, muzikos kompiuterio ir 8-ių takelių magnetofono.
„Homework“ (1993–1999 m.)
Būtent po to vis daugiau didžėjų savo vakarėliuose ėmė sukti „Da Funk“. Ši kompozicija tapo vienu praėjusio šokių muzikos sezono himnu. Kai singlas buvo išleistas dar kartą, vien išankstiniai užsakymai jo tiražą padidino iki 30 tūkst., o vėliau gana greit peršokta ir 70 tūkst. riba.
Debiutinis jų albumas „Homework“ savotiškai įvardino viską, ką jie padarė per pastaruosius trejus ketverius metus, didžioji dalis jo repertuaro buvo įrašyta dar iki sutarties su „Virgin“ pasirašymo. Simboliškas ir albumo pavadinimas –  – lyg tai būtų mokinukų ataskaita už savarankiškai atliktas namų užduotis; tai liudija ir vienos albumo kompozicijų pavadinimas „Teachers”.