cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Komiksas
Komiksas ir reklama
Komiksų medija išsiskiria tuo, kad leidžia žaisti idėjomis ir bandyti visas ribas, ko negali jokia kita žiniasklaidos priemonė. Iliustracija svarbi idėjos ir teksto sustiprinimui, bet kurioje situacijoje. Komiksų pagalba, jų stebėtojui viskas atrodo daug prieinamiau, patraukliau. Dėl šios priežasties šioje medijoje nišą atrodo reklama. Dažnai komiksai yra medija, skirta ne vien pramogai. Kryptingas komiksų panaudojimas tam tikroms idėjoms perteikti gali būti itin veiksmingas. Vis dažniau Lietuvoje komiksai panaudojami reklaminiams tikslams, tačiau šio reiškinio mastai dar toli gražu neprilygsta užsienietiškiems.
Kitaip nei paprastame skelbime, pieštinių pasakojimų specifika leidžia išreikšti veiksmą, judesį, garsą nejudančioje erdvėje. Tekstas yra sustiprinamas iliustracijomis, tačiau paliekama daug vietos ir skaitytojo fantazijai. Visa tai, kas, pavyzdžiui, reklaminiame klipe yra pateikiame tiesiogiai (garsai, greitis ir pan.), komiksuose atsiskleidžia per individualų skaitytojo suvokimą. Todėl kai kuriais atvejais komiksais žinia perduodama daug prieinamiau bei patraukliau. Be figūrų ir veiksmo dinamikos taip pat būtina paminėti ir spalvinę išraišką. Komiksuose veikia ir vaizdinys, ir tekstas. Vaizdai perduoda dinamiką ir sukelia poveikį spalvomis. Taigi yra veikiami visi svarbiausi regos receptoriai. Rega teikia didžiąją dalį visos žmogui prieinamos informacijos. Dar vienas komikso pranašumas yra jo gebėjimas „sutalpinti“ savyje didelį kiekį informacijos – ką paprastas tekstas sugeba perteikti keliasdešimtyje puslapių, komiksas geba sutelkti į keletą.
Komikso kaip medijos turinys neturėtų būtų apibrėžiamas tik pačia papasakota istorija, taip pat svarbūs ir kiti veiksniai įtakojantys turinį: ką pasako tekstas ir ką – piešiniai.
Reklamuojant savo produktą komiksu galima rinktis iš gausybės skirtingų kelių:
Reklamos pavyzdžiai Lietuvoje
Kaip vieną iš labiausiai nevykusių pavyzdžių, kuris tikrai nepravertė kokybiškai komunikacijai, galime įvardinti 1997 m. Vytauto Landsbergio prezidentinės kampanijos paveikslėlius. Galbūt šiuo metu panašūs paveiksliukai ir nebūtų vertinami neigiamai, tačiau 1997 m. politika, o juo labiau toks visai šaliai svarbus įvykis kaip prezidento rinkimai buvo vertinami per rimtai, kad juose būtų galima naudoti humorą. Iš kitos pusės, vėlgi pats humoras buvo savotiškas ir susilaukė kritikos – esą tai ne humoras, o kaip elementarus gyrimasis ir konkurentų menkinimas.
Kiti paminėjimo verti pavyzdžiai galėtų būti nespalvoti „Gyvojo jogurto” ir Omnitel „Sonio Eriko ir Nokios” bei „O Komandos” komiksai.
Skaitytojas
Tyrimų apie komiksų skaitytojus Lietuvoje nėra. Pateikiama informacija iš interviu su iksai.com įkūrėju Audriumi: „Lietuviški komiksų skaitytojai yra labiausiai susiję su geek’ų subkultūra. Dominuotų vyriška lytis, amžius būtų nuo moksleivių iki studentų. Ir daugiau komiksų skaitytojų būtų miestuose, nes didesnės pajamos ir didesnė tikimybė, kad prekyboje bus komiksų, negu kaimo vietovėse. Kai kurie puslapio Komiksai.com lankytojai iš mažesnių miestelių sako, kad jų gyvenamojoje vietoje komiksų visiškai nėra, todėl jie komiksus skaito tik internete.“
Komiksai ir erotika
Komiksų suaugusiesiems istorija siekia net trečią dvidešimto amžiaus dešimtmetį. Tų laikų komiksai suaugusiesiems vadinami tijuana bibles – kvadratinės aštuonių puslapių knygutės iš pigaus popieriaus ir juodo rašalo. Šie kūriniai neretai buvo rasistiški (juodaodžiai vaizduojami ypač plačiomis lūpomis ir t. t.) bei pažeidžiantys autorines teises. Juose buvo vaizduojami populiarūs paprastų komiksų herojai ar net garsūs asmenys – be šių sutikimo.
Kol XX a. viduryje amerikiečių komiksų autorius persekiojo moralės sergėtojai, suklestėjo Europos komiksai. Ypač – prancūzų leidykla „La terrain vague“, jie darė viską, kas buvo draudžiama JAV. Šioje leidykloje 1962 m. buvo sukurtas ir žanro šedevras – Jeano Claude Forrest „Barbarella“, kurį gana greitai – 1968 m. ekranizavo amerikiečiai. Roger Vadim kūrinį (Barbarelą vaidino Jane Fonda) platintojai pavadino kaip pirmą erotinės fantastikos filmą pasaulyje.
Erotikos riba komiksuose – ginčytina, kadangi, skirtingai nuo kino, čia nėra fotorealizmo, taigi erotika atrodo švelnesnė. Sudėtingos realių žmonių kūno padėtys, mimika neatitinka supaprastintos, kartais ir schematiškos komiksų realybės. Pavyzdy, tiek „Barbarella“ tiek komiksai apie Asteriksą ir Obeliksą gerokai šiurkštesni ir vulgaresni ekrane nei Uderzo ir Goscini pieštas originalas.
Stipriausios erotikos tradicijos yra japoniškuose komiksuose. Vienas iš pavyzdžių būtų ne tik smurtu bet ir erotika pasižymintis „Berserk“. Iš dažniausiai gana erotiškos mangos (mažai pridengtos įspūdingų apvalumų merginos) išsivystė hentai žanras. Hentai – tai ypač nepatogūs seksualinio turinio komiksai. Savo ruožtu žanras skirstomas į yaoi (homoseksualūs veikėjai) ir yuri (homoseksualios moteriškos lyties veikėjos).
Komiksai Lietuvoje
Lietuviški komiksai pasirodė dar prieš II pasaulinį karą, juos tarpukario Lietuvoje spausdino ir laikraščiai, ir žurnalai, pvz., katalikiškas žurnalas „Lurdas“. Žinomas to laikotarpio lietuviškų komiksų kūrėjas yra dailininkas Jonas Martinaitis, kuris yra laikomas lietuviškų komiksų tradicijos pradininku.
XX a. pabaigoje atkūrus Nepriklausomybę buvo bent keli ryškesni mėginimai kurti lietuviškus komiksus. Vis dėlto, kaip ir daugelis kitų kultūros sričių, staiga patyrusių stiprią Vakarų įtaką, komiksų kūrimas apmirė, o ilgalaikių ir tvirtų tracicijų ar leidinių suformuoti taip ir nepavyko. Taigi, Lietuvoje komiksai nėra itin populiarūs, priešingai nei kai kuriose kitose užsienio šalyse, kuriose jie užima didelę literatūros rinkos dalį. Didžiųjų leidyklų mėginimai versti kokybiškus užsienio šalių komiksus taip pat netapo ilgalaike tęstine veikla. Net ir XXI a. pasirodę Vakarų komiksų vertimai Lietuvoje, pvz., „X-Menai“, „Žmogus-voras“, greitai išnyko iš prekybos centrų.
Nepaisant komercinių nesėkmių ir plačiosios auditorijos dėmesio trūkumų, Lietuvoje nuolat būta komiksų entuziastų, kurie kūrė komiksus, bei jiems skirtus tinklapius, straipsnius, vertimus etc. Iš gausaus būrio, derėtų išskirti Audrių Kaminską, jau tris dešimtmečius besidomintį komiksais ir dar paskutiniame XX a. dešimtmetyje įkūrusį tinklapį apie lietuviškus komiksus. Jo diskusijų forume būrėsi komiksų entuziastai iš visų Lietuvos kraštų. Šio diskusijų forumo narių iniciatyva buvo išleistas komiksų zinas "Balionas".
Kitos svarbesnės datos:
2012 m. taip pat periodiškai leidžiami įvairūs komiksų zinai, leidžiami pačių autorių iniciatyva arba kartu su organizacija "Kitokia grafika".
Nuo 2012 m. komiksus Lietuvoje populiarina saviveiklininkų organizacija „Kitokia grafika“, rengianti komiksų parodas, dirbtuves, inicijuojanti komiksų projektus, užsienio komiksų vertimus į lietuvių kalbą, leidžianti komiksų zinus „Still without name“. Nuo 2013 m. Lietuvoje veikė dvi komiksų parduotuvės: „Herojus.lt“ ir „Komiksų planeta“.
2015 m. Šiauliuose, "Saulės" bibliotekoje buvo įrengtas ir atidarytas Komiksų centras, kuriame veikia komiksų biblioteka, taip pat nuolat vyksta įvairūs komiksų populiarinimo ir kūrybiniai renginiai.
2015 m. Vilniuje įvyko pirmasis tarptautinis komiksų festivalis Lietuvoje "Comics days Vilnius", kurio surengimą lėmė minios finansavimo principas.
2016 m. išleista pirmoji Lietuvoje minios finansavimo principu leidžiama knyga, Gerdos Jord komiksų knyga, grafinis romanas "Gertrūda: grafinis Y kartos dienoraštis". Knyga iš pradžių surinko 500 išankstinių knygų pirkimų, tada buvo išleista. Toks leidybos būdas pasirinktas dėl to, kad komiksų leidyba Lietuvoje leidėjams vis dar atrodė rizikingu pasirinkimu.
Mantviliškiai
Mantviliškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Šiaulėnų.
Zarkos muchafaza
Zarkos muchafaza  – muchafaza Jordanijos šiaurinėje dalyje, rytuose ribojasi su Saudo Arabija. Administracinis centras – Zarka.
Geografija
Vakarainė muchafazos dalis kalnuota, gan drėgna, ja teka Zarkos upė. Rytinėje pusėje plyti Sirijos dykuma su Azrako oaze, kurios šlapynės saugomos Azrako šlapynių draustinyje.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|250px|Nahijų žemėlapis Muchafaza padalinta į 3 nahijas (skliaustuose – administracinis centras).
Boguslavas Kaplanovskis
Boguslavas Kaplanovskis (1814 m. Trakuose, Rusijos imperija – 1898 m. liepos 24 d. Trakuose, Rusijos imperija) – pirmasis oficialus Lietuvos karaimų dvasininkas.
Biografija
Apsigyvenęs Moluvėnuose, pastatė Moluvėnų kenesą.
36 Fudzijamos kalno vaizdai
thumb|250px|Aušra Isavoje, Kai provincijoje. Iš ciklo „36 Fudži kalno vaizdai“ 36 Fudži kalno vaizdai (jap. 富嶽三十六景) – 1832 m. 46 medžio raižinių grafikos rinkinys, sukurtas ukiyo-e dailininko Kacušikos Hokusajaus (1760–1849). Jame vaizduojamas Fudži kalnas įvairiais metų laikais, įvairiomis oro sąlygomis ir iš įvairaus atstumo.
Smiltyninis šlamutis
Smiltyninis šlamutis (Helichrysum arenarium) – astrinių (Asteraceae) šeimos, šlamučių (Helichrysum) genties augalas. Daugiametis, 15-50 sm aukščio žolinis augalas. Stiebas vienas arba daug, status arba kylantis, lapuotas, nešakotas, pūkuotas. Apatiniai lapai lancetiški, kotuoti, viduriniai ir viršutiniai bekočiai. Graižai maži, rutuliški, skėtiškos šluotelės pavidalo žiedynuose. Žiedai maži, oranžiniai, viršūnėje su auksinėmis liaukutėmis.
Žydi birželio – rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviniu būdu.
Auga sausose smėlėtose vietose, pamiškėse, dirvonuose ir miškų aikštelėse.
Vaistams naudojami graižai. Jie pjaunami augalams žydint. Graižuose yra flavonoidų, glikozidų, diterpeninio alkoholio, dažinių, karčiųjų, mineralinių medžiagų, riebiųjų rūgščių, askorbino rūgšties (sausoje medžiagoje apie 1,6 mg%), iki 16 mg% karotino, inozito, iki 0,04 % eterinio aliejaus. Renkant žaliavą kartais išberia rankas.
Jukio Mišima
Jukio Mišima (, tikrasis vardas – Kimitakė Hiraoka (1925 m. sausio 14 d. – 1970 m. lapkričio 25 d.) – žymus japonų rašytojas, dramaturgas, aktorius ir režisierius. Vienas ryškiausių XX a. Japonijos literatų, išgarsėjęs tiek savo nihilistiniais kūriniais, tiek ritualine savižudybe – sepuku – ir jos aplinkybėmis. Jis tris kartus buvo nominuotas Nobelio literatūros premijai.
Biografija
Mišima gimė Tokijuje, valstybės tarnautojo Adzusa Hiraoka šeimoje. Iki 12 metų rašytojas gyveno senelės namuose, kuri įskiepijo jam meilę literatūrai ir teatrui bei savo gimtosios šalies tradicijoms. Vėliau tai turėjo didelę įtaką Mišimos kūrybai. 1931 m. įstojo į elitinę Gakusiuin mokyklą Tokijuje. Būdamas 16 metų parašė savo pirmąjį kūrinį „Žydintys miškas“. 1944–1947 m. studijuodamas Tokijo universitete rašytojas įgijo advokato specialybę, tačiau pagal savo profesiją jis dirbo mažiau nei metus ir nuo to laiko jis visiškai atsidavė literatūros kūrimui. 1951–1952 m. rašytojas leidosi į kelionę aplink pasaulį, kuri pakeitė jo kūrybinį stilių ir požiūrį į gyvenimą. Nuo 1955 m. Mišima pradėjo domėtis nacionaliniais kovos menais – kendo, karate, taip pat kultūrizmu ir boksu. 1958 m. jis vedė Joko Sugijama, žinomo klasikinės japonų tapybos meistro Jasuši Sugijama dukrą. 1967 m. rašytojas įkūrė „Skydo draugiją“, tai buvo sukarinta organizacija.
Ritualinė savižudybė
1970 m. lapkričio 25 d. Mišima, jau būdamas garsus Japonijos rašytojas, kartu su keturiais savo Skydo draugijos nariais oficialaus vizito pretekstu apsilankė pas Ičigajos regiono karinės stovyklos komendantą. Patekę į būstinę, jie paėmę komendantą įkaitu, pririšo jį prie kėdės ir užsibarikadavo kambaryje. Po to rašytojas išėjo į balkoną ir pasakė apačioje susirinkusiems kariams iš anksto paruoštą kalbą, turėjusią įkvėpti juos ankstesnės, imperialistinės Japonijos atkūrimui, iš esmės – revoliucijai. Tačiau Mišima buvo nušvilptas, galiausiai per triukšmą jo visai nebesigirdėjo. Tuomet, kai tapo aišku, jog perversmas nepavyko, jis grįžo atgal į kambarį, kur įvykdė sepuku persirėždamas pilvą tanto peiliu. Ritualo dalis – galvos nukirtimas – buvo patikėta Skydo draugijos nariui Masakacu Moritai, tačiau šiam neužteko ryžto ar drąsos ir po kelių bandymų jis perdavė kataną Hirojasu Kogai. Tuomet Morita taip pat pasidarė sepuku, jam irgi asistavo Koga.
thumb|Mišima sako savo paskutinę kalbą kariams, 1970 m.
Vasarinis adonis
Vasarinis adonis (Adonis aestivalis) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų rūšis.
Jukio Mišima
Ritualinė savižudybė
Šį įvykį Jukio Mišima pradėjo ruošti bent prieš metus, tačiau niekas, išskyrus Skydo draugijos narius, apie tokius rašytojo planus nenutuokė. Jo biografas John Nathan mano, jog perversmas buvo tik dingstis sepuku, apie kurį Jukio mastė jau seniai. Jukio Mišima paliko pinigų dalyvavusių narių teisinei gynybai. Šie buvo nuteisti ketveriems metams kalėti, tačiau buvo paleisti po kelių mėnesių už gerą elgesį.
Vasarinis adonis
Vienmetis, 20-40 cm aukščio augalas. Lapai plunksniškai suskaldyti. Žiedai geltoni arba oranžiniai, 2-3,5 cm skersmens, su 8 žiedlapiais. Vaistinis, dekoratyvinis, nuodingas.
Jukio Mišima
Debiutinis romanas
„Kaukės išpažintis“ – debiutinis rašytojo romanas, kuris šokiravo Japonijos visuomenę savo atvirumu, seksualumu, dramatizmu ir tuo, jog buvo paliesta tema, apie kuria nebuvo priimtina viešai kalbėti, – homoseksualumo tema. Tai nulėmė didelį romano populiarumą bei pelnė daugelio kritikų palankumą. „Kaukės išpažintis“ – vienas garsiausių šio autoriaus romanų tiek Japonijoje, tiek už jos ribų.
Knygoje yra pasakojama pirmuoju asmeniu, autorius paliečia tokias temas, kaip asmenybės formavimas ir tapsmas, savojo Aš ieškojimas, meilė ir disharmonija su supančiu jį pasauliu. Pagrindinio veikėjo atradimai ir praradimai, proto ir jausmų kova, drąsa ir drovumas, mirties išaukštinimas ir jos baimė. Romaną galima suskirstyti į tris dalis: pagrindinio veikėjo vaikystė, mokykloje praleisti metai, kai jis atranda savo polinkius į homoseksualumą, ir prisirišimas prie merginos, kurį jis palaiko meile. Romanas iš dalies yra autobiografinis, jame labai atvirai pasakojama apie laipsnišką autoriaus savo seksualinės orientacijos suvokimą.
Palikimas
Jukio Mišimos bibliografinį sąrašą sudaro romanai, novelės, apsakymai bei literatūriniai esė, taip pat pjesės, kurios buvo parašytos tiek šiuolaikiniu stiliumi, tiek klasikiniu japonų teatro stiliumi, ypatingai kabuki ir no. Bendrai Mišima parašė 34 romanus, apie 50 pjesių, 25 trumpas istorines knygas, bent 30 esė, vieną libretą bei keletą kitų žanrų kūrinių. 1988 m. leidykla „Shinchosha“ įkūrė premiją Jukio Mišimos vardu, rašytojo atminimui pagerbti.
Latvijos Respublikos civilinis kodeksas
Latvijos Respublikos civilinis kodeksas ( – „Latvijos Respublikos civilinis įstatymas“, CL) – pamatinis Latvijos privatinės teisės aktas, civilinis kodeksas, pagal teisinę galią – įstatymas. Didžiausias pagal apimtį Latvijos teisės aktas (apimtis – 2400 straipsnių). Latvijos CK ašis – pandektinė sistema (asmenys, daiktai, prievolės). CK sudaro įvadas, šeimos, paveldėjimo, daiktinė teisė ir kitos dalys.
Jukio Mišima
Bibliografija
Romanai:
Latvijos Respublikos civilinis kodeksas
Istorija
Latvijos civilinis kodeksas priimtas 1937 m. sausio 28 d. . Oficialus pavadinimas - Prezidento Ulmanio civilinis įstatymas (Prezidenta Ulmaņa civīllikums). Įsigaliojo 1938 m. sausio 1 d. . Galiojo iki 1940 m.. Po Latvijos nepriklausomybės atkūrimo Latvijos civilinio kodekso galiojimas pamažu buvo atkurtas tarp 1992 ir 1993 m. Atlikta keletas pakeitimų. Dauguma šeimos teisės normų buvo pakeista (pvz., įtvirtinant lyčių lygybę), vėliau – paveldėjimo teisės (plečiant notarų įgaliojimus ir siaurinant teismo kompetenciją) dalis.
Jukio Mišima
Bibliografija
Kūrinių ciklas:
Vertimai į lietuvių kalbą:
Vyresnysis mičmanas
thumb|right|100px|TSRS laivyno vyresniojo mičmano antpetis thumb|left|100px|Rusijos Federacijos laivyno vyresniojo mičmano antpetis
Vyresnysis mičmanas  – TSRS ir Rusijos Federacijos karinio jūrų laivyno karinis laipsnis, vyresnis už mičmaną ir jaunesnis už jaunesnįjį leitenantą. Laipsnis atitinka Rusijos armijos vyresnįjį praporščiką.
Gvardijos vyresnysis mičmanas (гвардии старший мичман) vadinami vyresnysis mičmanas, tarnaujantis gvardijos laivuose. Atsargoje esantis jūrininkas, turintis šį laipsnį, vadinamas atsargos vyresniuoju mičmanu (старший мичман запаса).
Laipsnis 1981 m. sausio 12 d. įvestas TSRS Karinio jūrų laivyno laivuose ir kranto daliniuose, o tai pat ir pasienio kariuomenės laivuose.
Starszy chorąży marynarki
Liepsnojanti Kartagina
Liepsnojanti Kartagina – 1960 m. sukurtas bendras italų ir prancūzų istorinis filmas, pasakojantis apie Trečiąjį Pūnų karą, kurio metų Romos imperija sunaikino finikiečių miestą Kartaginą.
Peruvinė dumplūnė
thumb|Physalis peruviana
Peruvinė dumplūnė (Physalis peruviana) – bulvinių (Solanaceae) šeimos augalas, kilęs iš Pietų Amerikos, tačiau išpopuliarėjo, kai XIX a. pradėta auginti Pietų Afrikoje Gerosios Vilties iškyšulio regione.
Literatūroje nurodoma, kad tai yra Peru ir Čilės vietinis augalas, introdukuotas tropikų, subtropikų ir vidutinio klimato zonose (Morton, 1987).
Kirčiuotė
Istorija
Žiūrint į lietuvių kalbos linksniuočių kirčiavimą ir iš įvairių kitų duomenų, atrodo, kad istoriškai buvo dvi pagrindinės linksniuojamų žodžių kirčiuotės – kamieninė ir galūninė. Kažkuriuo laiku tvirtagališkai kamiene kirčiuotų žodžių ir tų, kurių kirčiuotas buvo trumpas kamieno balsis, kirtis nušoko į tas galūnes, kurios buvo kirčiuotos (antru kirčiu viename žodyje) tvirtapradiškai (Sosiūro-Fortunatovo dėsnis). Taip atsirado dabartinė antroji linksniuojamų žodžių kirčiuotė. Trečiosios ir ketvirtosios linksniuojamų žodžių kirčiuočių žodžiai manomi istoriškai buvę visose formose kirčiuoti galūnėje.
Peruvinė dumplūnė
Kultivacija
Vaisiai tinka vartojimui, kai pasiekia rūšiai būdingą dydį ir dalis jų pradeda kristi. Renkami kas 2–3 savaites su apvalkalėliais, vienodai sunokę. Vienas augalas gali užauginti apie 300 vaisių. Sodinama 228–900 augalų į hektarą, derlius – vidutiniškai 3 t ha–1. Dumplūnių vaisiai laikomi neišlukštenti, sudėti konteineriuose, sausoje patalpoje. Taip jie išsilaiko keletą mėnesių (Morton, 1987). Vaisiuose apie 79 % sudaro vanduo, maistinės skaidulos – 4,9 %, riebalai – 0,16 %, baltymai – 0,05 %, pelenai – 1,01 %. Dumplūnių vaisiai turtingi pektino. Taip pat randama vitaminų: askorbo rūgšties (vitamino C) – 430,0 mg kg–1, niacino (vitaminas B3) – 17,3 mg kg–1, riboflavino (vitamino B2) – 0,3 mg kg–1, tiamino (vitamino B1) – 1,0 mg kg–1, karoteno – 16,1 mg kg–1. Sunokę dumplūnių vaisiai yra geras vitamino P šaltinis. Iš mineralinių medžiagų randama nemažai fosforo – 553,0 mg kg–1, kalcio – 80,0 mg kg–1 ir geležies – 12,3 mg kg–1 (Morton, 1987). Vidutinio klimato zonose šis augalas yra vienametis.
Vaistinės savybės
Šio augalo ekstraktai plačiai vartojami liaudies medicinoje gydyti maliariją, astmą, hepatitą, dermatitą ir reumatizmą (Arun, Asha, 2007; Adams et al., 2008). Iš augalo šaknų išskirti alkaloidai domina ir farmakologijos specialistus, nes manoma, kad šie junginiai žmogaus organizme slopina cukraus metabolizmą (Griffin, Lin, 2000). Dėl maistinių ir vaistinių savybių dumplūnių vaisiai patrauklūs tarptautinėje prekyboje.
Kirčiuotė
Istorija
Priebalsinio kamieno daiktavardžiai turbūt turėjo kilnojamą kirtį: šuo, šunes (šuns, šunies), šuni (šuniui, šuniai), šunį; daugiskaita: šunes (šunys), šunų ir t. t. Tai galbūt padarė įtakos buvusiems gale kirčiuotėms žodžiams ir, pvz., vietoje dgs. vard. *kalbõs, *dovanõs, *giminė̃s, *vagỹs, *sūnū̃s, galėjo būti pradėta tarti kaip dabar. Vienaskaitoje galūninio kirčiavimo žodžiai perėjo į kamieną pagal analogiją su pirmos kirčiuotės žodžiais: gálvai, gálvą pagal várnai, várną; mer̃gai, mer̃gą < rañkai, rañką; lángas, lángo, lángui, lángą < tárpas, tárpo, tárpui, tárpą; vãkaras, vãkaro, vãkarui, vãkarą < lãpas, lãpo, lãpui, lãpą.
Tvirtapradės galūnės sutrumpėjo arba virto tvirtagalėmis. Tai rodo įvardžiuotiniai būdvardžiai, pvz., geró-ji : gerà, veiksmažodžių formos: renkúo-si : renkù, renkíe-si : renkì; tvirtagalių pavyzdžiai: dė̃s, duõs, jõs, nors dė́ti, dúoti, jóti.
Kirčio atsiradimą tvirtapradėje galūnėje (vėliau tvirtapradės galūnės sutrumpėjo; Leskyno dėsnis) šiais laikais gerai iliustruoja vadinamasis priešpaskutinio skiemens dėsnis: jei minėtasis skiemuo yra tvirtagalis arba trumpas, linksniai su trumposiomis galūnėmis kirčiuojami galūnėse, pvz., rankà, su vaikù, batè, ratùs. Jei priešpaskutinis skiemuo tvirtapradis, buvusio šakninio kirčiavimo žodžio dabartinė trumpa galūnė lieka nekirčiuota, pvz., Láima, spìnta, kója; nešoka kirtis į trumpą galūnę ir kituose linksniuose: su kálnu, kálnus. Tad dviskiemenių žodžių kirčiuotės pasidalijusios žodžius taip: 1 ir 3 kirčiuotei priklauso tvirtapradžiai žodžiai, 2 ir 4 - tvirtagaliai arba trumpašakniai žodžiai. Ši taisyklė tinka ir tiems daugiaskiemeniams žodžiams, kurių kirtis yra priešpaskutiniame skiemenyje (plg. pagálba 1, universitètas 2, Kaišiadórys 3, monumentalùs 4)
Kiek sudėtingesnė yra daugiaskiemenių žodžių trečioji kirčiuotė. Jei kirtis linksniuojant šokinėja iš galūnės į tolesnį nei antrą nuo galo skiemenį, atskirai nurodoma to skiemens priegaidė, nes toks skiemuo nebūtinai bus tvirtapradis. Susitarta žodynuose tvirtapradę kamieno priegaidę žymėti indeksu a, tvirtagalę priegaidę ar trumpą skiemenį - indeksu b, pvz., paskaità 3b (galininkas pãskaitą). Nuo ketvirto skiemens žymimimas ir jo numeris, plg. vėliavnešỹs 34a (galininkas vė́liavnešį).
Atsižvelgdami į vartoseną, žodynų sudarytojai kai kurių žodžių nurodo kelis kirčiavimo variantus, plg. jaunavedỹs 3b, 34a (pirmuoju atveju galininkas kirčiuotinas jaunãvedį, antruoju - jáunavedį.
Daiktavardis
Lietuvių kalbos daiktavardis yra kirčiuojamas viena iš keturių kirčiuočių. Kirčiuotes apibūdina kirčio vieta – pastovus ar kilnojamas; ir kirčio tipas antrame nuo galo skiemenyje – tvirtapradės priegaidės ar tvirtagalės priegaidės ir trumpo balsio kirtis. Vieta žodyje kirtis yra arba pastovus tame pat kamieno skiemenyje visiems linksniams (pirma kirčiuotė), arba dalyje linksnių vienu iš trijų būdų juda į galūnę. Žodyne kirčiuotės žymimos skaičiais – 1, 2, 3, 4. Trečiai kirčiuotei, jei žodis kirčiuotas trečiame nuo galo skiemenyje, dar raidėmis a, b pažymimas (pvz., 3a, 3b) kirčio tipas, o jei kirtis yra tolesniame nei trečias nuo galo skiemuo, prirašomas ir antras skaičius, pažymėti kelintas tas skiemuo yra (pvz., 34a, 34b). Toliau apibūdintos kirčiuotės, jų kirčiavimo būdingumai nurodyti ir toliau pateiktose lentelėse.
Ryšys tarp kirčio tipo ir kirčiavimo tipo (tam tikrõs kirčio vietos linksniuose) žodžiuose kirčiuotuose antrame nuo galo skiemenyje:
Kirčiuotės pasirinkimas
Keturi kirčiavimo tipai, keturi žodžio linksnių formų kirčiavimo tam tikroje žodžio vietoje būdai, yra susiję su antro nuo galo skiemens priegaidėmis. Tiems žodžiams kurių kirtis kamieno kirčiavimo atveju yra antrame nuo galo skiemenyje, žinant kurios formos kirčiuotos tame skiemenyje, o kurios galūnėse, tampa žinoma ir kirčiuoto antro nuo galo skiemens priegaidė. Arba, šiems žodžiams, kurių kirtis kamieno kirčiavimo atveju yra antrame nuo galo skiemenyje, žinant šio skiemens priegaidę, bus aišku, kad tai arba I-III arba II-IV kirčiuotės. I nuo III ir II nuo IV kirčiavimo grupės atskiriamos pagal kirčio vietą tam tikruose linksniuose, matosi, kad III-IV kirčiuotės turi kirčiuotus daugumą arba visus daugiskaitos linksnius, I kirčiuotė nei vieno, o II vieną linksnį.
I ir III kirčiuočių daiktavardžiai kamieno kirčiavimo atveju kirčiuojami ir tolesniame nei antras nuo galo skiemenyje, šio skiemens kirčio tipas būna bet kuris, šių žodžių kirčiuotė nustatoma pagal linksnių formų kirčio vietą (pirmos kirčiuotės kirtis visada tame pat skiemenyje, o trečios dauguma daugiskaitos linksnių kirčiuoti). Yra dar keli ketvirtos kirčiuotės daiktavardžiai, kurių kamieno kirčiavimo atveju kirčiuotas yra tolesnis nei antras skiemuo.
Didesnėje dalyje tarmių ir bendrinėje kalboje ilgų balsių (išskyrus ilgus a, e, kurie yra pailgėję po kirčiu ir visada tvirtagaliai, pvz., mẽtai, metùs), sutaptinių dvigarsių (uo, ie) ir dvigarsių, kurių pirmasis dėmuo nepailgėja (mišrieji u, i + l, m, n, r; dvibalsis ui; mišriuosiuose a, e + l, m, n, r pirmasis dėmuo pailgėja) priegaidės – tvirtapradė ir tvirtagalė – nėra skiriamos, todėl kirčiuojant, kai kamieno antro nuo galo skiemens kirčiavimo atveju šiame skiemenyje yra šie garsai, nebus įmanoma pasirinkti tarp I-III ir II-IV kirčiuočių, kas būtų įmanoma priegaides skiriant. Šiuo atveju kirčiuotės, kurių dauguma linksnių formų sutampa kirčio vieta, tai yra I su II ir III su IV, ima painiotis, susilieti, kai priegaidę skiriant, to neįvyksta. Keturių kirčiuočių kirčiavimo sistemos pamatai šiuo atveju yra sugriuvę.
Tarp I-II ir III-IV kirčiuočių
Skirtumas tarp dviejų – I-II ir III-IV – kirčiuočių grupių yra kirčio vieta linksniuose, o ne kirčio tipas, nes žodžiai kirčiuoti tvirtapradiškai yra ir pirmos ir trečios kirčiuotės, o žodžiai kirčiuoti tvirtagale priegaide arba kirčiu ant trumpo balsio yra ir antros ir ketvirtos kirčiuotės. Šie vienodo kirčio tipo žodžiai priklausantys minėtoms kirčiuotėms skiriami pagal kirčio vietą, kalbos naudotojams žinomą iš kalbinės patirties: trečios ir ketvirtos kirčiuočių žodžiai daugiskaitoje daugumai linksnių kirčiuoti galūnėje, o pirmos ir antros – ne (antros kirčiuotės vienintelis daugiskaitos linksnis kirčiuotas galūnėje yra galininkas). Kad žodis daugiskaitos formose daugumoje linksnių kirčiuotas arba galūnėje, arba kamiene, kalbos naudotojui turinčiam kalbinės patirties aišku beveik visada, pvz., žodžio indas (laikmuo) daugiskaitos vardininkas niekada nesakomas indai̇̃, taigi, iš šito aišku, kad šis žodis nėra trečios-ketvirtos kirčiuočių. Taip pat pasitaiko ir tokių žodžių, kurių kirčiavimas varijuoja, pvz., galima sakyti ir krė́slai (1) ir krėslai̇̃ (3), žodžio píenas daugiskaita píenai (1) tarmėse gali būti ir pienai̇̃ (3). Įtraukiant tarminius duomenis žodžiai dažnai turi ne vieną galimą kirčiavimo tipą, dažniausiai 1 ir 3, arba 2 ir 4 (atitinkant priegaides), pvz., rūgšti̇̀s (rū́gščiai) (3), rū́gštis (1). Bet yra ir iš skirtingų priegaidėmis tipų, pvz., vėžỹs (vė́žio, vė́žius) (3), vė́žis (vė́žio) (1), vėžỹs (vė̃žio, vėžiùs) (4). Skirtingų priegaidžių galbūt yra atsiradę ir dėl jų neskyrimo, pvz., žodis vėžỹs, vė́žiu, vė́žius (3) tarmėje kur priegaidės būtų neskiriamos galėtų būti sukirčiuotas vėžỹs, vėžiù, vėžiùs, ir tada pagal kirčio vietą (4 kirčiuotės) teoriškai išvedama, kad kamieno skiemens kirčiavimo atveju priegaidė turi būti tvirtagalė.
Tarp I ir II, III ir IV kirčiuočių
Skirtumas tarp I ir II, III ir IV kamieno kirčiavimo atveju antrame nuo galo skiemenyje kirčiuotų žodžių kirčiuočių yra kirčio tipas. Nekelia problemų trumpo kirčiuoto balsio skyrimas nuo tvirtagalės ir tvirtapradės priegaidžių, tačiau tiems kalbos naudotojams, kurie mišriųjų dvigarsių priegaidžių skirtingai neartikuliuoja, reikia žinoti, kad balsiai mišriuosiuose dvigarsiuose a, e, i, u + l, m, n, r ir dvibalsyje ui, yra šių dvigarsių, turinčių arba tvirtapradę arba tvirtagalę priegaidę, dalis. Taip pat lengva skirti au, ai, ei dvibalsių priegaides (pvz., laũkas ir jis, ji láukia). Be to, dar paprasta žinoti po kirčiu pailgėjusių a, e priegaidę – ji vien tik tvirtagalė: mẽtai (metùs), rãtas (ratè). Atvejais kur aišku kokia yra priegaidė, lengva pasirinkti ir kirčiuotę. Tačiau ne visų garsų priegaidės bendrinėje kalboje ir kai kuriose tarmėse yra skiriamos. Toks nepilnas įmanomumas žinoti kirčiuotę natūraliai, pagal priegaidę, yra esminė priežastis reiškinio, kad dalis bendrinės kalbos naudotojų neteisingai kirčiuoja ir tais atvejais, kai priegaidė yra aiški (o tarp I-II ir III-IV kirčiuočių lengva pasirinkti iš patirties) ir tiksli kirčiuotė gali būti lengvai nustatyta. Pvz., gali būti pasakoma: imk rãktus, uždaro dùris, nors šiuo atveju lengva žinoti, kad tai antros (rãktas – rãktai, rãktams – dgs. kirčiuota ne galūnėje; dgs. gal. raktùs) ir ketvirtos (dùrys, duri̇̀ms, duri̇̀s) kirčiuočių daiktavardžiai. Šitoks netaisyklingo kirčiavimo atvejis yra tiktai neatsižvelgimas į kirčiuotę ir aiški klaida, tačiau tuo pat metu jame esmingai svarbu ir tai, kad apskritai kalboje, daiktavardžių visumoje, kirčiuotės nurodomos kirčio vietos paisymo ne visada pakanka. Pvz., žodis sodas turi kirčiuotą „o“, o šis balsis kalboje gali būti ir tvirtapradis (ó) ir tvirtagalis (õ). Kad tai ne III-IV kirčiuotės žodis aišku iš to, kad formos sodai̇̃, sodáms būtų neįprastos. Tačiau renkantis tarp I-II kirčiuočių gali kilti problemų, nes kalbinė patirtis gali pateikti variantus sodè ir sode, sodùs ir sodus – netaisyklingi šiam žodžiui (ir kitais panašiais atvejais, pvz., imk raktus, uždaro duris) variantai naudojami dažnai arba net labai dažnai, todėl bendrinės kalbos naudotojui ištraukti informaciją apie kirčiuotę iš savo kalbinės patirties tokiais atvejais bus neįmanoma. Mažesnė dalis kalbos vartotojų tvirtapradį ir tvirtagalį balsį galbūt taria kažkuo skirtingai, tvirtapradei priegaidei būdinga didesnis įtemptumas, staigumas, o tvirtagalei įtemptumo nėra, būdingesnis tęsimas.
Garsuose, kurių priegaidės skiriamos, jos skiriamos ir tais atvejais kai pakeitus priegaidę naujos prasmės neatsirastų (pvz., lai̇̃ko ir beprasmis láiko). Skiriamąją prasmę priegaidė turi ten, kur skirtingos prasmės žodžių formos yra vienodos, pvz., áukštas (būdvardis) ir aũkštas (namo). Taip pat priegaides būtų galima tarti kažkiek skirtingai tokiais skirtingų prasmių atvejais kaip, pvz., sū́ris (valgis) ir sū̃ris (sūrumas), rūgšti̇̀s (naud. rū́gščiai) / rū́gštis (rūgštus dalykas) ir rū̃gštis (rūgštumas), bet turbūt nėra aišku kaip tai padaryti, nes bendrinėje kalboje tokie tvirtagaliai ar tvirtapradžiai balsiai dažniausiai turbūt tariami tiesiog ilgi ir kirčiuoti, sistemingas, visur išlaikomas kontrastas jiems neegzistuoja.
Priesagos, priešdėliai
Žinoti priegaidę ir tuo pačiu kirčiuotę taip pat leidžia atsiminimas kokia priegaidė būdinga tam tikrai žodžio daliai, pvz., priesaga -uõlis, -ė yra tik tvirtagalės priegaidės, todėl aišku, kad žodžio kirčiuotė yra antra, ne pirma: jaunuõlis, jaunuoliù, jaunuoliùs. Kalboje pasakoma ir pagal pirmą (jaunuõliu, jaunuõlius), nes garso uo tvirtagalė ir tvirtapradė priegaidės daugelio neskiriamos, tokiu atveju žodis ir jo kirtis suprantama ne kaip jaunuõlis ar jaunúolis, o jaunuolis, ir kalbėtojas negali kirčio vietos rinktis natūraliai, o turi rinktis antriniu keliu – žinodamas kaip kirčiuoti tam tikrą priesagą, turėdamas taisyklingo kirčiavimo kalbinės patirties.
Konstantinas Gaurylius
Konstantinas Gaurylius (1924 m. sausio 2 d. Židikuose – 1998 m.) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, generolas majoras.
Šiaurinis Mindanao
Šiaurinis Mindanao arba Regionas X – teritorija, esanti Filipinų pietinėje dalyje, Mindanao salos šiaurinėje dalyje. Taip pat apima Kamigino salą. Administracinis centras – Kagajan de Oras.
Konstantinas Gaurylius
Biografija
1940–1941 m. LLKJS Židikų valsčiaus komiteto sekretorius. 1941–1945 m. 16-osios lietuviškosios divizijos karys. Nuo 1943 m. SSKP narys. 1945 m. baigė Podolsko pėstininkų karo mokyklą, 1957 m. Lenino karinę politinę akademiją.
1957–1964 m. bataliono, pulko vado pavaduotojas politiniams reikalams. 1964–1984 m. LSSR karinio komisariato politinio skyriaus viršininkas. 1985–1990 m. LSSR revoliucijos muziejaus direktorius. Buvo Vilniaus rajono sodininkų bendrijos „Dobilas“ pirmininku.
Šiaurinis Mindanao
Suskirstymas
Šiaurinį Mindanao regioną sudaro 5 provincijos:
Vladislovas Opulskis
Vladislovas Opulskis (1875 m. Žvirblaičiuose – 1917 m. birželio 8 d. Šilalėje) – kunigas, knygnešys.
Biografija
Kilęs iš bajorų šeimos.
Baigė Kauno kunigų seminariją.
1898 m. įšventintas į kunigus.
1898–1900 m. – vikaras Ukmergėje.
Nuo 1899 m. kovo 31 d. buvo Ukmergės miesto mokyklos tikybos mokytojas.
Kartu su kitu vikaru Kazimieru Šleiviu stengėsi įvesti giedojimus bažnyčioje lietuvių kalba. Tam pasipriešino vietos klebonas A. Račkovskis.
1899 m. rugsėjo 6 d. Ukmergės gimnazijos mokiniai katalikai atsisakė eiti į stačiatikių pamaldas. Klebonas A. Račkovskis mokyklos vedėjui pranešė, kad vienas „maišto“ organizatorių yra Vladislovas Opulskis, kad pas jį lankosi keletas mokinių ir kad Vladislovas Opulskis juos aprūpina lietuviška spauda.
Dar tebevykstant kvotai buvo perkeltas į Klovainius. Susekę slaptus ryšius su iškeltu vikaru K. Šleiviu, padarė kratą, surado Lietuvos mylėtojų draugijos išleistus Šv. Kazimiero paveikslėlius su lietuviškais patriotiškais užrašais.
Caro 1902 m. sausio 9 d. paliepimu dvejiems metams ištremtas į Poltavą. Grįžęs dvejus metus buvo Upynos filialistas, vėliau perkeltas į Šilalę altarista.
Konduktorius (reikšmės)
Žodis konduktorius gali reikšti:
Kitose kalbose žodžio konduktorius atitinkama forma (pvz., ) gali reikšti:
Kasos vėžys
Kasos adenokarcinoma  – piktybinė liga, susiformuojanti kasos audinyje. Kasoje gali formuotis įvairūs piktybiniai navikai, tačiau dažniausiai kalbant apie kasos vėžį turima galvoje kasos adenokarcinoma, kuri sudaro daugiau nei 90 % visų kasos navikų. Adenokarcinoma išsivysto iš kasos egzokrininių ląstelių, tuo tarpu kur kas retesni neuroendokrininiai navikai – iš hormoniškai aktyvių liaukinės dalies ląstelių. Reti adenokarcinomos variantai yra cistinė adenokarcinoma ir acininių ląstelių navikas. Liga tik išimtiniais atvejais diagnozuojama anksti, jai būdingas greitas progresavimas ir bloga prognozė, nors pastaraisiais metais atrasti nauji gydymo būdai šiek tiek pagerino rezultatus.
Epidemiologija
Kasos adenokarcinoma po storosios ir tiesiosios žarnos vėžio ir skrandžio vėžio yra trečiasis pagal dažnumą virškinimo trakto organų navikas. Dažniausiai liga diagnozuojama 65–80 metų amžiaus, vyrams vidutiniškai kiek jaunesniame amžiuje nei moterims, tačiau sergamumo skirtumų tarp lyčių nėra.
Rizikos faktoriai
Jie skirstomi į įgimtus ir įgytus. Įgyti rizikos faktoriai yra: Įgimti rizikos faktoriai yra :
Simptomai
Simptomai pasireiškia dažniausiai jau ligai toli pažengus ir yra visiškai nespecifiniai. Esant navikui kasos galvos srityje pagrindiniai simptomai yra pykinimas, kūno svorio mažėjimas, skausmai viršutinėje pilvo dalyje, vėliau dažnai pasireiškia odos ir akių gelta – neretai tai būna vienintelis ir pirmasis simptomas. Kasos uodegos ir kūno navikai dažniausiai pasireiškia skausmais. Kiti simptomai priklauso nuo metastazių vietos ir išplitimo. Retai gali būti čiuopiama tulžies pūslė (Courvoisier simptomas), kartais gali pasireikšti paraneoplastiniai sindromai, tokie kaip sutrikusi gliukozės tolerancija arba migruojantis tromboflebitas.
Diagnostika
Diagnostika pradedama nuo anamnezės ir klinikinio ištyrimo.
Pirmojo pasirinkimo tyrimas yra pilvo organų echoskopija: jis padeda nustatyti ligos išplitimą, naviko dydį, peraugimą į gretimus organus, taip pat dažniausiai parodo metastazes kepenyse ir limfiniuose mazguose. Kaip alternatyvūs arba papildomi tyrimai gali būti atliekama kompiuterinė tomografija, magnetinio rezonanso tomografija, endosonografija. Galutinei diagnozei būtina atlikti pirminio naviko arba jo metastazės biopsiją. Ji nereikalinga, jeigu nustatomas arba įtariamas neišplitęs kasos navikas, kurį galima operuoti.
Naviko žymenys
Gali būti nustatomi naviko žymenys CA19-9 ir karcinoembrioninis antigenas (CEA). Šie žymenys dažnai naudojami atsako į gydymą vertinimui.
Stadija
Kasos vėžio stadija nustatoma pagal TNM kriterijus.
Gydymas
Kaip ir visų palyginti retų navikų, kasos vėžio gydymas turėtų būti koordinuojamas specializuotuose centruose, kuriuose dirba patirties turintys specialistai. Diagnozės metu tik labai mažai daliai pacientų nustatoma chirurginiu būdu dar gydytina liga, 2/3 nuo pat pradžių diagnozuojamos vėžio metastazės.
Chirurginis gydymas
Operacija yra vienintelis būdas išgydyti ligą, tačiau ji įmanoma tik pradinėse stadijose. Operacijos metodas priklauso nuo vėžio lokalizacijos. Esant kasos galvutės navikui atliekama skrandžio rezekcija ir dalinė dvylikapirštės žarnos rezekcija, vadinamoji Whipple operacija. Esant metastazėms pirminio naviko operacija nepagerina ligonio prognozės.
Chemoterapija
Po radikalios operacijos (kai navikas pašalinamas visiškai) yra indikuotina adjuvantinė chemoterapija. Ji prailgina laiką iki ligos progresavimo ir bendrą ligonių išgyvenamumą. Paprastai skiriamas adjuvantinis gydymas gemcitabinu, nors nėra tyrimų, kurie rodytų jo pranašumą prieš 5-fluoruracilą. 2013 metais paskelbto tyrimo rezultatai parodė, kad skiriant gemcitabiną po operacijos laikas iki vėžio progresavimo prailgėja nuo 6,7 mėnesio neskiriant gydymo iki 13,4 mėnesių jį skiriant. Įtaka ligonių bendram išgyvenamumui šioje situacijoje nėra tokia reikšminga, jis skiriasi 2,5 mėn. (atitinkamai 20,2 ir 22,8).
Chemoterapija yra pagrindinis gydymo metodas esant lokaliai pažengusiai ar metastazavusiai ligai. Ji pagerina pacientų gyvenimo kokybę ir prailgina išgyvenamumą. Gemcitabinas išlieka vienas iš standartinių vaistų pažengusio kasos vėžio gydyme, nors jo efektyvumas ligos remisijai siekia tik 5–10%, yra įrodyta klinikinė nauda ir nesant didelio atsako. Taip pat yra efektyvus kapecitabinas, cisplatina, 5-fluoruracilas. Kombinacijoje su gemcitabinu skiriamas erlotinibas šiek tiek pagerina ligos atsaką. Labai pažengusios ligos atveju skiriamas paliatyvus gydymas.
2011 metų gegužės mėnesį paskelbtame tyrime lygintas iki tol standartu buvęs gydymas gemcitabinu su kombinuota chemoterapija pagal FOLFIRINOX protokolą (į šią schemą įeina 5-fluoruracilas, oksaliplatina, irinotekanas). Į šią studiją įtraukti geros būklės ligoniai (klinikinė būklė pagal ECOG skalę 0 arba 1). Medianinis išgyvenamumas gemcitabinu gydytų ligonių grupėje buvo 6,8 mėnesio, tuo tarpu FOLFIRINOX gydytų ligonių grupėje jis siekė 11,1 mėnesio. Atitinkamai skyrėsi ir medianinis laikas iki ligos progresavimo: 3,3 vs. 6,4 mėnesio. Kaip ir tikėtąsi, FOLFIRINOX grupėje stebėta kiek daugiau nepageidaujamų vaistų poveikių ir didesnis toksiškumas.
2014 metais pasirodęs tyrimas parodė, kad gydymas oksaliplatinos ir 5-fluoruracilo kombinacija skiriant juos antrai eilei prailgina išgyvenamumą ligoniams, kurie neatsako į gydymą gemcitabinu, lyginant su gydymu vien tik 5-fluoruracilu.
Prognozė
Kadangi liga beveik visada diagnozuojama pažengusioje stadijoje, kai galimas tik simptominis gydymas, prognozė labai bloga. 5 metų išgyvenamumas esant neoperabiliam navikui nesiekia ir 5 %, jei operacija dar įmanoma, jis padidėja, tačiau net geriausiuose gydymo centruose neviršija 20%.
Apokalipsė
Paskutinė Naujojo Testamento knyga vadinasi Αποκαλυψις Ιωαννου, paprastai vadinama Apreiškimu Jonui. Manoma, kad ši dalis yra viena iš vėliausiai parašytų Naujojo Testamento dalių. Anksčiau tarp helenizuotų žydų apokalipsės sąvoka vartota apibūdinti raštams, kuriuose pranašišku ir parabolišku stiliumi aprašoma pasaulio pabaiga (pvz., Barucho apokalipsė).
Ankstyvojoje judėjų ir krikščionių literatūroje apokalipsė reiškė Dievo atliekamą slaptų dalykų atvėrimą išrinktajam pranašui; paprastai kaip apokalipsė suprantamas tokių apreiškimų išdėstymas raštu. Apokaliptinė literatūra užima svarbią vietą judėjų-krikščionių-rastafarijų tradicijoje, nes joje išdėstomi tokie tikėjimo dalykai, kaip mirusiųjų prisikėlimas, paskutinio teismo diena, rojus ir pragaras. Apokaliptiniai tikėjimai yra ankstesni už krikščionybę, jie būdingi ir kitoms religijoms.
Šiuo metu sąvoka apokalipsė dažniausiai naudojama nusakyti pasaulio pabaigai, didžiulio masto katastrofai.
Keturi apokalipsės raiteliai
Keturi apokalipsės raiteliai yra apibūdinti Apreiškimo knygos 6 skyriuje. Keturi raiteliai yra simboliniai keturių įvykių, įvyksiančių paskutiniais laikais, apibūdinimai.
Antrasis raitelis vaizduoja baisų karą, kuris kils paskutiniaisiais laikais.
Trečiasis apokalipsės raitelis vaizduoja badą, kuris kils tikriausiai dėl antro raitelio karo.
Ketvirtasis apokalipsės raitelis simbolizuoja mirtį ir nusiaubimą. Atrodo, kad tai yra prieš jį buvusių raitelių kombinacija. Ketvirtas apokalipsės raitelis atneš tolimesnį karą ir siaubingą badą kartu su maru ir ligomis. Kas kelia nuostabą, o gal tiksliau gąsdina, yra tai, kad šie keturi apokalipsės raiteliai yra tik „pirmtakai“ dar baisesnių bausmių, kurios įvyks vėliau suspaudimo laikotarpiu (Apreiškimo 8-9 ir 16 skyriai).
By the Way
„By the Way“ – aštuntasis studijinis amerikiečių grupės „Red Hot Chili Peppers“ albumas, išleistas 2002 m. liepos 9 d. Šis albumas yra neretai laikomas prieš tai išleisto darbo „Californication“ tęsiniu.
Tai – pats švelniausias „Red Hot Chili Peppers“ albumas, pilnas niūrių, lyriškų ir melodingų dainų. Jis itin skiriasi nuo ankstesnių grupės darbų visišku funk stiliaus nebuvimu (vis dėlto negalima teigti, jog grupė visiškai nutolo nuo šio stiliaus: tokie kūriniai kaip „Throw Away Your Television“, „By the Way“ ir „Can't Stop“ reprezentuoja funk-roką albume).
Albumui „By the Way“ buvo sukurta ir įrašyta apie trisdešimt dainų, tačiau dar prieš jį išleidžiant viename interviu buvo pažymėta, jog „Red Hot Chili Peppers“ nusprendė į albumą atrinkti būtent melodingiausias dainas.
Grupės gerbėjai po „By the Way“ išleidimo tarsi susiskirstė į dvi kategorijas: dievinančius šį albumą ir laikančius jį kone nesusipratimu. Antra vertus, būtent kartu su šiuo albumu „Red Hot Chili Peppers“ susilaukė daugybės naujų gerbėjų.
Pretties for You
Pretties for You – debiutinis Alice Cooper albumas, įrašytas 1968 metais. Tuo metu šio sceniniu pseudonimu naudojosi visa grupė, ne vien jos lyderis. Įrašas, išleistas Franko Zapos kompanijoje, savo stiliumi dar nepanašėjo į tą muziką, kuri vėliau išgarsino Alice Cooper vardą, ir nesulaukė populiarumo.
Vienintelis albumo singlas “Reflected“ vėliau buvo perrašytas kaip daina “Elected“ ir pateko į 1973-iųjų albumą Billion Dollar Babies. Išleistas vinilo plokštelėje, jis nepasiekė jokių topų, tuo tarpu “Elected“ vėliau tapo vienu sėkmingiausiu grupės singlų. Šių dviejų dainų tekstai panašūs, tačiau muzika visiškai skirtinga.
Albumo viršeliui buvo panaudotas dailininko Edo Beardsley paveikslo fragmentas.
Dainos
Visų dainų autoriai: Alice Cooper, Glen Buxton, Michael Bruce, Dennis Dunaway ir Neal Smith.
200px|thumb|center|Singlo "Reflected" viršelis
Fukuokos prefektūra
Fukuokos prefektūra  – Japonijos prefektūra, įsikūrusi Kiūšiū saloje, Japonijoje. Sostinė – Fukuoka.
Geografija
Fukuokos prefektūra pietvakariuose ribojasi su Sagos prefektūra, pietuose – su Kumamoto prefektūra, pietryčiuose – su Oitos prefektūra.
Fukuokoje įsikūrę du didžiausi Kiūšiū salos miestai: Fukuoka ir Kitakiušiu.
Miestai
Fukuokos prefektūroje yra 26 miestai:
Miesteliai ir kaimai
Miesteliai ir kaimai pagal apskritį:
Miestų, miestelių ir kaimų susijungimai
Nuo 2003 m. balandžio mėn. įvykdyta 18 sujungimų. Paskutinis įvyko 2007 m. vasario 29 d., kai Jamato ir Mijikės apskritys buvo sujungtos į naują Mijamos miestą.
Turizmas
Fukuokos prefektūra nepasižymi turistų antplūdžiu kaip kad kai kurios kitos Japonijos prefektūros. Priešingai, tai turistų ganėtinai retai lankoma vieta. Tik Fukuokos miestas jų šiek tiek pritraukia. Bene lankomiausia turistų vieta prefektūroje – Kiūšiū nacionalinis muziejus.
Sportas
Fukuokos prefektūroje esti šios sporto komandos.
Futbolo:
Beisbolo:
Regbio:
Danijos moterų rankinio rinktinė
Danijos moterų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Danijai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Danijos rankinio asociacija.
Didieji Burbiškiai
Didieji Burbiškiai – kaimas Telšių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 1 km į pietus nuo Pavandenės, Varnių regioninio parko pakraštyje. Kaime stūkso piliakalnis – Moteraitis (218 m aukščio).
Adomas Grinevičius
Adomas Grinevičius (1845 m. gruodžio 23 d. Liudvinave – 1932 m. gruodžio 21 d. Kaune) – kunigas, knygnešys, draudžiamosios lietuviškos spaudos platinimo organizatorius. Palaidotas Panemunės kapinėse.
Biografija
Gimė sulenkėjusių bajorų šeimoje.
Mokydamasis Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje atgaivino lietuviškumą.
1870 m. įšventintas kunigu ir paskirtas vikaru į Aukštąją Panemunę.
1871 m. perkeltas vikaru į Kalvariją. Užmezgė ryšius ir bendradarbiavo su kunigu Martynu Sederevičiumi, Juozu Kancleriu, Antanu Švedu ir kitais šio krašto knygnešiais.
Sumanumas, drąsa, organizaciniai sugebėjimai Pietų Lietuvoje padėjo sukurti lietuviškos spaudos platinimo tinklą. Adomo Grinevičiaus rūpesčiu spaudiniai pasiekdavo tolimiausius Dzūkijos kampelius, Seinų kunigų seminariją ir Kauno kunigų seminariją. Spaudinius veždavo pats arba įduodavo klebono vežėjui.
Platino ne tik religinę, bet ir pasaulietinę literatūrą. Bendradarbiavo su Marijampolės gimnazijos mokytoju bendramoksliu Tomu Žičkumi, kuris padėjo siųsti „Aušrą“ į Peterburgą.
Buvo suorganizavęs skaityklą „Šviesa“ – knygyną netoli Kalvarijos esančiame Jurgežerių kaime.
1891 m. perkeltas klebonu į Ūdriją. Čia rado vikaro Antano Radušio paliktą lietuviškos spaudos sandėlį. Spaudos atveždavo J. Kancleris.
1893 m. sustiprėjus knygnešių persekiojimui, žandarai kelis kartus buvo atvykę į Ūdriją, darė kratas, bet iš anksto perspėtas spėdavo lietuvišką spaudą paslėpti. Slėpdavo kiaulidės palėpėje esančiuose šiauduose.
1894 m. neišlaikė įtampos ir nutarė visiškai baigti platinti spaudą.
Chvojnovščizna
Chvojnovščizna – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Naujadvario valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 29 km į šiaurę nuo Sokulkos ir 65 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Adomas Grinevičius
Biografija
1895 m. atvažiavusiam Vincui Šlekiui įdavė dar turimas knygas, kad pakeliui išmėtytų rugiuose.
Chvojnovščizna
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Jaroslavas Vsevolodovičius
Jaroslavas Vsevolodovičius (1191 m. vasario 8 d. – 1246 m. rugsėjo 30 d. Karakorumas) – Kijevo (1236–1238), Vladimiro (1238–1246) didysis kunigaikštis.
Biografija
thumb|left|Kunigaikštis Jaroslavas po mongolų totorių anplūdžio atstatinėja miestus Vsevolodo Didžiojo Lizdo sūnus.
Valdymas
Po mongolų antplūdžio pirmasis iš rusų kunigaikščių kreipėsi į chaną Batijų prašydamas patvirtinti jo teises į didžiojo kunigaikščio sostą (iš jo gavo jarlyką valdyti Kijevą). 1239 m. sulaikė lietuvius ties Smolensku, bet 1245 m. lietuviai pasiekė ir apiplėšė Toržoką (į vakarus nuo Tverės). Jaroslavas buvo iškviestas į didžiojo chano sostinę ir nunuodytas.
Santuoka ir vaikai
1-ji žmona: nuo 1205 metų Polovecko chano Jurijaus Končakovičiaus duktė; 2-ji žmona: nuo 1214 metų Rostislava Teodosija (?-1244), Toropecko kunigaikščio Mstislavo Mstislavičiaus duktė. Nuo tos santuokos vaikai: