cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Girnakalių ežeras
Girnakalių ežeras arba Geibonių ežeras – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 4,5 km į pietryčius nuo Elektrėnų, 0,75 km į rytus nuo Elektrėnų marių. Ežeras ovalo formos, ilgis iš vakarų į rytus – 0,13 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 132,1 m. Krantai žemi, tik pietinis kiek aukštesnis, apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui įsikūrusi Geibonių kolektyvinių sodų bendrija, o į pietus stūkso Šaltinių miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso S-8 upelio baseinui (Elektrėnų marių intakas).
Instituto Atlético Central Córdoba
Kordobos „Instituto Atlético Central“ – Argentinos futbolo klubas, 1918 metais įkurtas Kordoboje.
Akromegalija
Akromegalija (acromegalia iš 'aukščiausias, kraštinis' +, kilm. megalu 'didelis') – endokrininė liga, atsirandanti dėl suintensyvėjusio augimo hormono somatotropino gaminimo.
Ligai būdingas veido, galūnių kaulų bei minkštųjų audinių padidėjimas. Dažniausiai akromegalijos priežastis – hipofizės auglys, rečiau – somatotropiną gaminantys plaučių, kasos augliai. Dažniau liga pasireiškia 20–40 m. žmonėms. Pirmiausia pasikeičia, šiurkštėja veido bruožai: atsikiša apatinis žandikaulis, sustorėja lūpos, nosis, didėja ausys, liežuvis, plaštakos ir pėdos, užkimsta balsas. Pasitaiko, kad atsiranda galvos, raumenų skausmų, pablogėja rega, atmintis. Sustorėja, patamsėja oda. Sutrinka lytinių liaukų, antinksčių, skydliaukės veikla, neretai kraujyje padidėja cukraus kiekis (cukrinis diabetas).
Gydoma jonizuojančiąja spinduliuote, vaistais, operacija.
Steponas Gailevičius
thumb|right|230px|Ukrinų koplystulpis baudžiavos panaikinimui atminti; autorius S. Gailevičius thumb|right|230px|S. Gailevičiaus sukurtas antkapinis paminklas Ukrinų kapinėse Steponas Jonas Gailevičius (Gailius, Gailis, Gaileiczi, 1815 m. gruodžio 27 d. Kukiuose, Židikų valsčius – 1885 m. gegužės 25 d. ten pat, palaidotas Ukrinuose) – Lietuvos skulptorius, tautodailininkas, liaudies menininkas.
Biografija
Gyveno ir kūrė Ukrinuose. Iš akmens kalė akmeninius koplytstulpius, antkapinius paminklus, skulptūras. Dirbo akmenskaldžiu, laisvalaikiu daugiausia iš granito kalė skulptūras, paminklus, t. p. drožė iš medžio. Skulptūros sudėtingos kompozicijos, panašios į baroko sakralinių paminklų puošybos (Šv. Barboros skulptūra, XIX a. pab.). Sukūrė akmeninių koplytstulpių kovotojams dėl baudžiavos panaikinimo Ukrinų kapinėse, 1861 m., antkapinių paminklų (I. Intos antkapinis kryžius Židikų kapinėse, 1861 m.) ir plokščių (S. Liutiko antkapiui Ukrinų kapinėse, XIX a. vid.) su dailiomis raidėmis, sraigės motyvo ornamentais. Jo kūryba turėjo įtakos medinių memorialinių paminklų kūrėjams. Iki šių dienų jo darbų yra išlikę Ukrinų ir Grūstės kapinėse, Židikų apylinkėse.
Dumbrava (reikšmės)
Dumbrava:
Kuoduotasis tinamas
Kuoduotasis tinamas (Eudromia elegans) – tinaminių (Tinamidae) šeimos paukštis. Kūnas 37-41 cm ilgio. Masė 400-800 g. Plunksnų apdaras šviesiai ar tamsiai rudas, ant sparnų baltos dėmės. Turi ilgą, į priekį užlinkusią skiauterę. Viena šviesi juosta yra virš akies, o kita – žemiau jos.
Dumbrava (reikšmės)
Dumbrava − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Kuoduotasis tinamas
Paplitęs Pietų Amerikos pietinėje dalyje. Gyvena žolėmis apaugusiuose miškuose, brūzgynuose.
Įrašytas į Tarptautinę Raudonąją knygą.
Dumbrava (reikšmės)
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Dumbravienė (ištekėjusi moteris) ir Dumbravaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Afanasijus Kazanas
Afanasijus Kazanas (1898 m. sausio 10 d., Novoaleksandrovskas (Zarasai) – 1953 m. rugpjūčio 1 d., Vorkuta) – Lietuvos kariuomenės karininkas, kapitonas, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas.
Naujasis kapitalas
thumb|„Naujasis kapitalas“ Naujasis kapitalas – Lietuvos verslo savaitraštis, ėjęs 1994–1995 m. Vilniuje.
Afanasijus Kazanas
Biografija
Gimė sentikių šeimoje. Sūnūs Mykolas ir Igoris Kazanai, duktė Liudmila Mackonienė-Mackevičienė, anūkas Vigirdas Mackevičius. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1915 m. Rusijos imperijos kariuomenės savanoris, 1915–1917 m. kovėsi fronte su vokiečiais, austro-vengrais, turkais ir bulgarais. 1917 m. Maskvoje baigė 5-ją praporščikų mokyklą. Bolševikams užėmus valdžią, pasitraukė į Ukrainą ir įstojo į laisvųjų kazokų dalinį Kijevo gubernijoje. 1918 m. lapkričio mėn. – 1919 m. sausio mėn. Nikolajaus Judeničiaus kariuomenėje kovėsi su bolševikais Kijevo, Poltavos, Petrogrado ir Pskovo gubernijose, buvo kunigaikščio Liveno 3 pulko (vėliau – 19 Poltavos pulkas) jaun. karininku. 1919 m. gruodžio mėn. buvo sužeistas. 1920 m. sausio mėn. už pasižymėjimą mūšiuose pakeltas į paporučikus. Grįžęs 1920 m. rugpjūčio mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, 1920 m. rugpjūčio – gruodžio mėn. prie Seinų kovėsi su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1920 m. spalio mėn. suteiktas leitenanto laipsnis, 1923 m. gegužės mėn. – vyr. leitenanto laipsnis. Nuo 1934 m. kapitonas.
Naujasis kapitalas
Istorija
Leido UAB Naujasis kapitalas. Tiražas 6000 egz. Laikraščio apimtis – 12-24 p.
Rašė biznio, rinkos, finansų, investicijų, vertybinių popierių, reklamos, kredito, kitais verslo klausimais.
Vyriausias redaktorius Gediminas Grigelevičius.
Antanas Bulionis
Antanas Bulionis (1881 m. gegužės 24 d. Jiesia, Garliavos parapija – 1943 m. gegužės 19 d. Kaunas, palaidotas Eigulių kapinėse) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Peterburge, veikė lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti įstaigose. Po karo grįžo į Lietuvą, įsitraukė į Lietuvos krikščionių demokratų partijos veiklą, Kauno miesto tarybos, (nuo LKDP), jos valdybos narys.
Aktyviai dalyvavo įkuriant Lietuvos darbo federaciją. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje LDF sąraše. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Pasibaigus kadencijos laikui, politiniame gyvenime nedalyvavo. Dirbo Kauno geležinkelio stotyje konduktoriumi, raštininku.
Vidkiemio ąžuolų alėja
thumb|220px|Vidkiemio (Smalininkų) ąžuolų alėja
Vidkiemio ąžuolų alėja arba Smalininkų ąžuolų alėja – per Smalininkus einanti pagrindinė Nemuno gatvė, pamažu pereinanti į kelią Viešvilėn. Ties Vidkiemiu jį apgobia ąžuolų alėja. Tai įspūdingas gamtos paminklas, vienintelis toks Lietuvoje. Alėja tęsiasi 1,3 km. Šiuo metu alėjoje auga 186 drūti ąžuolai, kurių kamienų apimtis siekia 4 m. Šie medžiai sodinti maždaug XVIII a. pr. – XIX a. pabaigoje.
Džezira (vilajetas)
Džeziros vilajetas  – Sudano vilajetas. Yra centrinėje šalies dalyje, Žydrojo Nilo regione. Administracinis centras – Vad Medanis.
Geografija
Teritorija teka Žydrasis Nilas. Aplink jį įrengta sudėtinga irigacinė sistema – Džeziros projektas, taip pat sudarytas Senaro tvenkinys.
Grotaljė
Grotaljė – miestas Italijoje, Apulijoje, Taranto provincijoje.
Istorija
Grotaljės pavadinimas kilo iš "Daug griovų". Vietovė gyvenama nuo paleolito laikų. Seniausia miesto dalis yra tvirtovė, viduramžiais vadinta Casale Cryptalerum, įkurta tais laikas urvų gyventojų, kurie slėpėsi nuo puldinėjančių saracėnų.
Grotaljės feodą normanai padovanojo Taranto archivyskupui XI a. Bažnytinė valdžia suteikė miestui įtvirtinimus, sienas, pilį ir bažnyčią.
XV-XVII a. dvasininkams priklausė Grotaljės civilinis administravimas, o pasaulietiniai feodalai (Cicineli-Karačiolo šeima) rūpinosi baudžiamąja teise. Kova tarp šių administracijų ir mokesčių prispaustų gyventojų sukilimai vyko iki feodalizmo panaikinimo 1806 m. Po Italijos suvienijimo Grotaljė pradėjo plėstis už viduramžių sienų.
Láng Csepel SC
Budapešto „Láng Csepel“ – Vengrijos futbolo klubas iš Budapešto Čepelio mikrorajono.
Peceliai
Peceliai – kaimas rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Kartenos, Minijos kairiajame krante, Salantų regioniniame parke. Kaimas apima 172,36 ha žemės. Šiaurinė dalis patenka į Salantų regioninio parko Minijos kraštovaizdžio draustinį, o likusi – į ekologinės apsaugos ir rekreacinio prioriteto zonas. Kaime yra 2 vienkieminės sodybos, kurių vienoje teikiamos turizmo paslaugos.
Etimologija
Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Peciulis (arba Pečiulis) daugiskaitinės formos. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas, ,. Tarpukariu oficialiai vadintas Peciuliais, o nuo XX a. vidurio – Peceliais. Vietos gyventojai tarmiškai kaimą vadina 🇬🇸.
Geografija
thumb|200px|left| Dešimties kamienų liepa „Sauliaus stovyklavietėje“ prie Minijos upės
Kaimo žemės plyti Minijos kairiojo kranto slėnyje ir aukštumose, tarp upės ir kelio. Šiaurėje Minija jį skiria nuo Bulikų ir Prystovų. Vakaruose ribojasi su Cigonaliais, pietvakariuose – su Dauginčiais, rytuose – su Dyburiais. Rytiniu pakraščiu praeina riba tarp Kretingos rajono savivaldybės Kartenos seniūnijos ir Plungės rajono savivaldybės Šateikių seniūnijos.
Nuo Šiaulių–Palangos plento į kaimą veda vienintelis kelias, nuo kurio centrinėje dalyje vakarų kryptimi atsišakoja kelias į Cigonalius.
Pietvakariniu pakraščiu nuo Mamių link Minijos teka Dubeikupis. Pietrytinėje dalyje auga Daiginio, o pietvakariniame pakraštyje – Kuičio miškas.
Istorija
thumb|300px|right|Pecelių (Пицюле) 1872 m. planas (Ištrauka iš Rusijos generalinio štabo 1872 m. išleisto Kretingos apylinkių žemėlapio) thumb|300px|right|Pecelių (Pieczule) 1915 m. planas (Ištrauka iš Vokietijos karo kartografų 1915 m. parengto Kartenos apylinkių topografinio žemėlapio) thumb|300px|Pecelių (Peciulių) kaimo planas po Lietuvos žemės reformos
Kaimas buvo kupetinis, jį sudarė dvi grupės sodybų. Pirmoji grupė stovėjo centrinėje žemių dalyje, o kita – vakariniame pakraštyje, Dubeikio dešiniajame krante. 1845 m. jame gyveno Nikodemo Bumbulio, Pranciškaus Rimkaus, Onos Šimuliūtės, Juozapo Bumbulio, Petro Jucio, Ignoto Tamošauskio, Juozapo Rudelio, Antano Jonauskio, Jurgio Bovučio, Juozapo Jonauskio šeimynos, kurias sudarė 37 vyrai ir 47 moterys.
1846 m. buvo 4 dūmai. 1849 m. grafui Pranui Pliateriui Kartenos dvare lažą ėjo 54 baudžiauninikai.
Pobaudžiavinės žemės reformos metu apibrėžus ribas, Pecelių žemės pasiekė Baltmiškių ir Mamių kaimus bei Gaudučių palivarką, taip pat pasistūmėjo už Dubeikio upelio ir Kuičio miško. 1895 m. kaime buvo 8 ūkiai. Prie Minijos plytėjo šienaujamos pievos, o pietinę ir rytinę kaimo dalį apėmė miškai ir bendrosios ganyklos.
1923 m. kaime buvo 13 sodybų. Vykdant Lietuvos žemės reformą, 1928 m. Peceliai išskirstyti į vienkieminius ūkius, o pietiniame pakraštyje buvusios kaimo ganyklos išdalintos 4 naujakuriams ir prijungtos prie Mamių.
Tarpukariu ir pokario metais kaime gyveno Anužių, Tamošauskų, Kupšių, Joneckių, Ramonų, Norvaišų, Tarvydų šeimos.
Į Leonardo ir Marijos Paulauskaitės Jonauskių ūkį iš kitapus Minijos buvusio Puidogalio užkuriu parėjo ūkininkų sūnus Konstantinas Beržanskis (Beržonskis), 1923 m. gegužės 3 d. Kartenos bažnyčioje vedęs Barborą Joneckytę. Jis pagal tėvo liniją kildino save iš Gedimino sūnaus kunigaikščio Klausučio. Kunigaikštišką šios giminės kilmę 1930 m. lapkričio 15 d. patvirtino Lietuvių bajorų draugijos centro valdyba.
1945 m. enkavedistai suėmė ir į Dubrovkos lagerį išvežė Justiną Tarvydą, kuris mirė dirbdamas Baltosios ir Baltijos jūrų kanalo statybose.
Sovietmečio kolektyvizacija ir melioracija kaimą sunaikino, palikdama jo pakraščiuose tik porą sodybų.
Destination Anywhere
Destination Anywhere – antrasis solinis amerikiečių atlikėjo Džono Bon Džovio albumas, išleistas 1997 m. Albumo dainos panaudotos tais pačiais metais išleisto filmo „Destination Anywhere: The Film“ garso takeliui, kuriame vaidino pats Džonas ir Demi Moore.
Vienas albumo prodiuserių yra Desmond Child, jau daug metų bendradarbiaujantis su pačia grupe Bon Jovi. Dainoje „Ugly“ D. Child atliko tūbos partiją. Įrašant albumą prisidėjo ir David Bryan, ilgametis Bon Jovi narys, grojantis pianinu.
Gediminas Vaišnora
Biografija
1958–1966 m. mokėsi Kazlų Rūdos vidurinėje mokykloje, 1966–1972 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, mokytojas.
1966–1972 m. Kazlų Rūdos pagalbinės mokyklos auklėtojas, 1972–1974 m. Kazlų Rūdos vidurinės mokyklos mokytojas, 1974–1986 m. direktoriaus pavaduotojas, 1986–1997 m. Kazlų Rūdos Kazio Griniaus vidurinės mokyklos direktorius, 1997–2001 m. Marijampolės vaikų sporto mokyklos instruktorius metodininkas, nuo 2001 m. Kazlų Rūdos sporto centro direktorius, nuo 2006 m. direktoriaus pavaduotojas, nuo 2010 m. Kazlų Rūdos specialiosios mokyklos mokytojas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kazlų Rūdos skyriaus narys, 2000 m. ir nuo 2001 m. LSDP Kazlų Rūdos skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys.
1990–1994 m. Kazlų Rūdos miesto tarybos deputatas, 1990–1995 m. Marijampolės rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Marijampolės rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. LDDP sąraše, nuo 1997 m. LSDP sąraše; 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. ir valdybos narys, Švietimo, sporto, kultūros ir jaunimo reikalų komiteto pirmininkas.
Sutuoktinė Irena-Marija, vaikai Aidas, Žilvinas, Eglė.
Džiaukštas
Džiaukštas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Džiaukštienė (ištekėjusi moteris) ir Džiaukštaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Saulažoliai
Saulažoliai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Gargždų. Šiauriau kaimo nutiestas magistralinis kelias, rytų pusėje teka Minija. Saulažolių seniūnaitija.
Istorija
1953 m. gyvenvietėje rastas Saulažolių lobis: apie 60–70 senovės Romos varinių monetų, kurios kaldintos III a. ir Getos medalionas, kaltas Kilikijoje, Tarso mieste.
Atomo branduolys
thumb|right|Atomo branduolio modelis, rodantis kompaktišką dviejų tipų [[Nukleonas|nukleonų gniužulą: protonų (raudoni) ir neutronų (mėlyni) Šiame paveiksle protonai ir neutronai atrodo kaip kartu sulipę kamuoliukai, bet iš tiesų tikrasis branduolys (kaip supranta šiuolaikinė branduolinė fizika, negali būti taip paaiškintas, tam reikia naudoti kvantinę mechaniką. Iš tiesų kiekvienas nukleonas turi keletą padėčių vienų metu.]]
Atomo branduolys – tankus regionas atomo centre, sudarytas iš protonų ir neutronų. Jis buvo atrastas 1911 m., po to, kai buvo interpretuotas auksinės folijos eksperimentas, jį atliko Hansas Geigeris ir Ernestas Marsdenas, vadovaujami Ernesto Rezerfordo. Branduolio protono-neutrono modelis buvo pasiūlytas Dmitrijaus Ivanenko 1932 m. Beveik visa atomo masė sukoncentruota branduolyje, orbitose skriejantys elektronai sudaro tik labai nedidelę masės dalį.
Branduolio skersmens intervalas svyruoja nuo 1,75 fm vandeniliui (protono skersmuo) iki maždaug 15 fm sunkiausiems atomams, tokiems kaip uranas. Šie dydžiai yra žymiai mažesni už atomo diametrą (branduolys + elektronų debesis).
Fizikos šaka, kuriai rūpi atomo branduolio nagrinėjimas ir supratimas, bei jo sandara ir kokios jėgos laiko branduolį visumoje, vadinama branduoline fizika.
Istorija
Branduolys buvo atrastas 1911 m., po Ernesto Rezerfordo pastangų patikrinti Tomsono atomo slyvų pudingo modelį. Elektroną jau anksčiau atrado pats Dž. Dž. Tomsonas, žinodamas, jog atomai yra netralūs, Tomsonas postulavo, kad turėtų būti taip pat ir teigiamas krūvis. Jo slyvų pudingo modelyje Tomsonas teigė, kad atomai sudaryti iš neigiamų elektronų, kurie atsitiktinai išsibarstę teigiamo krūvio sferoje. Ernestas Rezerfordas vėliau sugalvojo eksperimentą, kuriam reikėjo alfa dalelių atspindžio nuo plono metalo folijos lapo. Jis argumentavo, kad jeigu Tomsono modelis yra teisingas, tai daugybė alfa dalelių lengvai praeis per foliją su mažu nukrypimu savo kelyje. Jo nuostabai, daug dalelių buvo nukrypusios labai dideliais kampais. Kadangi alfa dalelių masė yra apie 8.000 kartų didesnė už elektronų, tai buvo akivaizdu, jog buvo labai stiprios jėgos, kurios ir lėmė šių dalelių nukrypimus. Jis suprato, kad slyvų pudingo modelis negali būti tikslus ir, kad alfa dalelių nukrypimai gali būti nulemti tik centre esančio ir koncentruoto krūvio, kuriame sutelkta beveik visa atomo masė. Ši atomo branduolio – atomo su tankiu teigiamo krūvio centu idėja tapo patvirtinta.
Etimologija
Terminas branduolys yra kilęs iš lotyniško žodžio nucleus, tai mažybinis nux („nut“) žodis, kas reiškia riešutą (pvz., „mažas riešutas“) viduje vandeningo vaisio (kaip kriaušės). 1844 m. Maiklas Faradėjus panaudojo šį terminą nurodant „centrinį atomo tašką“. Šiuolaikinė atominė reikšmė buvo pasiūlytą Ernesto Rezerfordo 1912 m. The adoption of the term „nucleus“ to atomic theory, however, was not immediate. In 1916, for example, Gilbert N. Lewis stated, in his famous article The Atom and the Molecule, that „the atom is composed of the kernel and an outer atom or shell“
Rimantas Norvila
miniatiūra Rimantas Norvila (g. 1957 m. gruodžio 2 d. Kauno raj.) – Vilkaviškio vyskupas.
Krahulė
Krahulė  – gyvenvietė Slovakijos vakaruose. Savivaldybėje kartu su slovakų, oficialiai įteisinta ir vokiečių kalba. Tai vienintelė šalies savivaldybė suteikusi tokį statusą šiai kalbai.
Rimantas Norvila
Biografija
1975 m. baigė Kauno 26-ąją vidurinę mokyklą, trumpai studijavo Kauno politechnikos institute. 1976–1978 m. tarnavo armijoje Karaliaučiaus srityje. Nuo 1978 m. dirbo keliose Kauno darbovietėse. 1986 m. įstojo į Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją, kurią baigė 1991 m. vasario 24 d.
1995–1997 m. studijavo Romoje, Popiežiškame šv. Tomo universitete (, žinomame kaip Angelicum), kuriame įgijo dvasingumo teologijos licenciato laipsnį. 1997 m. paskirtas tituliniu Kastro (Lečės prov.) vyskupu ir Kauno arkivyskupo augziliaru. Tų pačių metų birželio 29 d. Kauno arkikatedroje konsekruotas vyskupu.
2002 m. sausio 5 d. popiežius Jonas Paulius II paskyrė R. Norvilą Vilkaviškio vyskupu. Ingresas į Vilkaviškio katedrą įvyko 2002 m. vasario 10 d.
Nuo 2002 m. iki 2011 m. pirmininkavo LVK Jaunimo reikalų tarybai. Taip pat nuo 2002 m. vadovauja Ryšių su Lenkijos Vyskupų Konferencija tarybai, o nuo 2005 m. Briuselyje Europos vyskupų konferencijų komisijoje (COMECE) atstovauja LVK.
2016 m. kovo 4 d. išrinktas vienu iš COMECE viceprezidentų.
Dygliažuvės
Dygliažuvės (Gasterosteiformes) – kaulinių žuvų būrys. Smulkios, šarvuotais šonais, uždara plaukimo pūsle žuvytės. Snukis vamzdelio formos. Pilviniai pelekai arti prie krūtinininų. Gyvena seklumose, dažniausiai tarp žolių. Patinai saugo ikrus arba nešioja juos sterblėje.
Gyvena jūrose, kai kurios rūšys nevengia ir gėlo vandens. Būryje 5 šeimos ir apie 25 rūšys.
Kišo Jano
(g. 1984 m. balandžio 5 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2007–2010 m., su ja dalyvavo 2010 m. pasaulio futbolo čempionate.
Lichtenšteino pilis
thumb|250px|Lichtenšteino pilis Lichtenšteino pilis − pilis Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemėje, Lichtenšteino komunoje.
Pilis išsidėsčiusi 817 m aukštyje virš jūros lygio. Į pietryčius nuo pilies stūkso viduramžių tvirtovės (Senojo Lichtenšteino, statyto 1150−1200 metais) griuvėsiai. Dabartinė pilis buvo pastatyta 1842 m., remiantis tų laikų požiūriu į viduramžių pilį. Pilį pastatė hercogas Frydrichas Vilhelmas fon Urachas, Viurtembergo grafas, įkvėptas V. Haufo romano „Lichtenšteinas“.
Dabartiniu metu pilis vis dar priklauso hercogams Urachams, bet turistams ji − atvira. Pilyje eksponuojama didelė kolekcija senovinių ginklų ir šarvų.
Salamanka
Salamanka  – miestas šiaurės vakarinėje Ispanijos dalyje, Kastilijoje ir Leone, Salamankos provincijos sostinė. Išvystyta maisto, tekstilės, odos pramonė. Yra keli universitetai.
Miesto centre yra didžioji aikštė (Plaza Mayor, XVIII a.) su rotuše, senąja (XII a.) ir naująja (XVI–XVIII a.) katedromis, Šv. Estebano bažnyčia (XVI–XVII a.), senasis universitetas (XVI a.). Salamankos senamiestis 1988 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Salamanka minima nuo V a. pr. m. e. Žlugus Romos imperijai ties dabartiniu miestu gyveno alanai, vėliau – vestgotai. Nuo VII a. – vyskupijos centras. Iki XI a. dėl miesto kovojo musulmonai ir krikščionys. 1218 m. įkurtas vienas seniausių Europoje Salamankos universitetas. 1812 m. tarp Jungtinės Karalystės ir Prancūzijos kariuomenių įvyko Salamankos mūšis.
Valdemaras Valkiūnas
Valdemaras Valkiūnas (, g. 1959 m. rugpjūčio 26 d. Gajūnuose, Biržų rajonas) – verslininkas, Lietuvos, Latvijos ir Biržų rajono politinis bei visuomenės veikėjas, buvęs Biržų meras.
Biografija
Mokėsi Laužadiškio pradinėje mokykloje, baigė Papilio vidurinę mokyklą. 1975 m. šeima išvyko gyventi į Rygą, dirbo ir mokėsi. Dirbo tekintoju, staliumi, vairuotoju, prekybos vadybininku. 1978–1980 m. atliko karinę tarnybą, tarnavo Lietuvoje, Rukloje. 1992 m. Latvijoje pradėjo savo verslą. 1992–2008 m. SIA „Voldemars“ prezidentas, savininkas, Lietuvoje žinomo „VALDO“ prekės ženklo bendrasavininkis. 2001 m. baigė Rygos pedagoginį universitetą, įgijo psichologo specialybę. 2005 m. baigė Rygos mokytojų tobulinimosi akademiją.
2006–2008 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narys. 2007–2008 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys, išrinktas pagal LSDP sąrašą. Pašalintas iš LSDP, kai nutarė dalyvauti 2008 m. Seimo rinkimuose. 2008–2012 m. LR Seimo narys, išrinktas Biržų-Kupiškio rinkimų apygardoje kaip nepriklausomas kandidatas. 2011 m. turtingiausias LR Seimo narys. 2012–2017 m. Respublikonų partijos pirmininkas. Nuo 2017 m. Lietuvos tautininkų ir respublikonų partijos pirmasis pirmininko pavaduotojas. 2002–2003 m. Lietuvos prekybos rūmų Latvijoje prezidentas, nuo 2003 m. viceprezidentas. Nuo 1992 m. Rygos lietuvių vidurinės mokyklos mecenatas. Sutuoktinė Genoefa, vaikai Andrius, Rolandas. 2017 m. išrinktas Lietuvių tautininkų ir respublikonų sąjungos pirmininko pirmuoju pavaduotoju.
2015–2019 m. Biržų rajono meras. 2019 metų savivaldos rinkimuose išrinktas Biržų rajono tarybos nariu.
Kontroversijos
Nevengia nacionalistinių pareiškimų. Vienintelis Lietuvos savivaldybės meras, išreiškęs griežtą protestą prieš pabėgėlių priėmimą į jo valdomą savivaldybę ir pareiškęs, kad „tik išprievartautas sutiksiu priimti".
Garsėja euroskeptiškomis, antilenkiškomis ir prorusiškomis pažiūromis, kritiškai vertina Vakarų sankcijas Rusijai, teigia, kad būtina gerinti dvišalius santykius. V. Valkiūnas išreiškė griežtą nepritarimą iniciatyvai prie sovietinių karių paminklų įrengti informacines lenteles, kur būtų užrašoma paaiškinamoji informacija apie Lietuvos istoriją.
Pasisakė prieš Švedijos narystę NATO, esą švedai istoriškai žinomi kaip „grobuonys ir plėšikai, kurie žudė protėvius, griovė pilis ir namus, pasisavindami svetimą turtą“.
Kęstutis Valentinavičius
Kęstutis Valentinavičius gali būti:
Stelongi Kolonija
Stelongi Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 19 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 97 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Purpurinė gauja
miniatiūra|250px|right|Gaujos nariai Purpurinė gauja (, taip pat žinoma kaip Sugar House Gang) – organizuotų nusikaltėlių gauja, 1910−1932 m. veikusi Detroite JAV. Gaują daugiausiai sudarė žydų kilmės asmenys.
Gaujos veikla
Jaunuolių nusikalstamai grupuotei pradėjo vadovauti keturi broliai Abe, Joe, Raymond ir (Isadore) Izzy Bernsteinas, kurie buvo persikėlę į Detroitą iš Niujorko. Pradėję nuo smulkių vagysčių ir sukčiavimo, netrukus jie tapo daug išradingesni, pradėdami vykdyti pelningesnius nusikaltimus – ginkluotus apiplėšimus, turto prievartavimą, nelegalaus alkoholio krovinių grobimus, – prižiūrimi vyresniųjų gangsterių (Charles Leiter ir Henry Shorr). Neilgai trukus „purpuriniai“ pradėjo priimti į savo tarpą nusikaltėlius iš kitų miestų kaip „raumenų jėgą“, liūdnai pagarsėjo savo brutalumu ir operacijomis prieš seniau pradėjusias veikti gaujas, žmonės pradėjo bijoti jų vykdomo teroro. Mafijos bosas čikagietis Al Kaponė nebuvo nusiteikęs plėsti verslininkų reketo Detroite, o kad išvengti kruvino konflikto su „purpuriniais“, pradėjo bendrą veiklą. Pastarieji keletą metų pelningai tiekė Kanados viskį Kaponės Čikagos grupuotei (Chicago Outfit). Be to, gauja ėmė įkaitais priešiškų grupuočių gangsterius, tuomet ši veika buvo ypač paplitusi.
Kanados šventės
miniatiūra|Kanados švenčių ikona Šventės Kanadoje:
Purpurinė gauja
Gaujos veikla
Keletą metų „purpuriniai“ praktiškai veikė nebaudžiami, nors žudė priešininkus tiesiog gatvėje. Įbauginti nukentėjusieji ir liudininkai nedavė parodymų. Gaujos nariai darėsi vis arogantiškesni, išsiskyrė apranga, turėjo gražius namus, tapo žinomi miesto visuomenei, naktinių klubų publikai, iš kitų gaujų išsiskyrė romantiška aura. Apie penkerius metus detroitiečiai kentė „purpurinių“ terorą. Ilgainiui policija ėmėsi „purpurinių“, be to, su jais galutinai suvesti sąskaitas nutarė ir konkuruojanti siciliečių grupuotė. Policija areštavo kelis gaujos aukšto rango nusikaltėlius po policininko, žinomo radijo laidų vedėjo ir kelių gangsterių žmogžudysčių. Įtakingi „purpuriniai“ gavo įvairias bausmes. Kiti gaujos nariai arba paliko Detroitą, arba buvo nužudyti saviškių ar priešininkų.
Viktoras Lujanas
Viktoras Lujanas (g. 1928 m. balandžio 4 d. Biržuose) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1951 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1966 m. apgynė disertaciją „Radioaktyvių izotopų taikymo oro masių dinamikos tyrimuose klausimu“, fizikos mokslų kandidatas. 1995 m. apgynė disertaciją „Kosmogeniniai radionuklidai ir jų panaudojimas atmosferos procesams tirti“, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
1951–1958 m. dėstė Šiaulių pedagoginiame institute, 1958–1963 m. dirbo Geologijos ir geografijos institute, 1963–1977 m. – Lietuvos mokslų akademijos Geografijos skyriuje, 1977–2004 m. – Fizikos institute, 1989–2000 m. Aplinkos radioaktyvumo laboratorijos, vėliau skyriaus vedėjas. 1992–2005 m. Vytauto Didžiojo universiteto, 2000–2005 m. dar ir Kauno technologijos universiteto dėstytojas; nuo 1996 m. profesorius.
1977–1999 m. vienas žurnalo „Environmental and Chemical Physics“ rengėjų. (
Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – atmosferos fizika (kosmogeninių radionuklidų taikymas atmosferos vyksmams tirti, kvazidvimačiai atmosferos svyravimai ir ozono sluoksnio kitimas, aplinkos radioaktyvumo tyrimai). 1987 m. su kitais išrado būdą stratosferos ozono kiekiui pažemio ore nustatyti.
Indijų vicekaralystė
Jos politinis centras buvo Espanjolos saloje (dab. Dominikos Respublika ir Haitis). Kolonija pradžioje buvo vadinta. Ji, pirmasis Ispanijos imperijos administracinis vienetas Naujajame Pasaulyje, buvo ypač svarbi steigiant ispanų kolonijas kitose Naujojo Pasaulio vietose. Ji buvo bazė, iš kurios ispanų konkistadorai vykdavo užkariauti Amerikų.
Politinė raida
1492 m. gruodžio 5 d. Kristupas Kolumbas pirmosios savo ekspedicijos metu pasiekė Haičio salą ir pavadino ją. Vietiniai gyventojai tainai, tikėdami kad europiečiai yra antgamtinės būtybės, juos priėmė labai pagarbiai. Tainų kasikas Guakanagaris Kolumbą ir jo vyrus maloniai priėmė, aprūpino viskuo, ko šiems reikėjo. Kolumbas sudarė sutartį su Guakanagariu. Sudužus laivui „Santa Marija“ Kolumbas nutarė įkurti nedidelį fortą, kuris turėjo patvirtinti jo teises į salą. Fortas buvo pavadintas 'Kalėdos', kadangi būtent Kalėdų dieną sudužo laivas ir buvo nutarta įkurti fortą. Forto įgula susiskaidė, labiau agresyvi įgulos dalis ėmė kivirčytis su tainais bei ciguajais ir makoriksais, net ėmė grobti jų moteris. Ispanų ir kai kurių saviškių silpnu laikomas Guakanagaris bandė susitaikyti su ispanais, kurie šiuos veiksmus palaikė silpnumo ir pasidavimo požymiu. Galingas maguanų kasikas Kaonabas atakavo ispanų fortą, ir La Navidad buvo sunaikinta.
Ispanijos karalius Ferdinandas V grįžusiam Kolumbui 1492 m. balandžio 17 d. dokumentu visam laikui atidavė atrastas ir kitas žemes (salas ir žemyną), taip pat suteikdamas jam gubernatoriaus ir vicekaraliaus titulą. 1493 m. į salą atvyko antroji K. Kolumbo ekspedicija, ir Kolumbas įkūrė pirmąją ispanų koloniją Naujajame Pasaulyje – Izabelos miestą. 1496 m. K. Kolumbo brolis Bartolomėjus Kolumbas pietinėje Espanjolos salos pakrantėje įkūrė Santo Domingo de Guzmán miestą, kuris tapo nauja ispanų valdų sostine. Apie 400 000 salos gyventojų tainų netrukus buvo pavergti ir priversti dirbti aukso kasyklose. Dėl priespaudos, priverstinio darbo, bado, ligų ir masinių žudymų jų skaičius smarkiai mažėjo, ir, manoma, 1535 m. jų teliko 60 000.
Kolumbas praplėtė gubernijos teritorijas, atrasdamas ir prijungdamas Jamaiką, Puerto Riką, Kubą ir smulkesnes salas. Trečiosios kelionės metu (1498 m.) jis atrado Margaritos ir Trinidado salas bei patį Amerikos žemyną – Parijos pusiasalį. Visa tai išplėtė vicekaralystės teritorijas. Alonso de Ojeda ir Vicente Yáñez Pinzón atradimai Pietų Amerikos pakrantėse leido įkurti naujas gubernijas žemyne ir dar labiau praplėtė vicekaralystės teritorijas.
1500 m. Kolumbui išvykus toliau tyrinėti ir grįžus į Ispaniją, naujų teritorijų gubernatoriumi tapo Fransiskas de Bobadila. Kolonistų kaltinimai, kad Kolumbas netinkamai valdė, dar labiau supainiojo vietinę politinę padėtį. 1502 m. de Bobadilą gubernatoriaus poste pakeitė Nicolás de Ovando, kuris buvo išsikėlęs planą didinti ispanų įtaką regione. Jo politika tainų atžvilgiu buvo itin žiauri. Po Kolumbo mirties (1506 m.) jo sūnus Diegas Kolumbas siekė susigrąžinti jo tėvui ir jam teisėtai priklausiusias žemes, ir pradėjo teisminį procesą. 1509 m. jis paskirtas gubernatoriumi, o 1511 m. susigrąžino vicekaraliaus titulą. Su nedideliais pertrūkiais, jis valdė guberniją iki 1524 m.
Nuo 1500 m. ispanų naujai užimamos teritorijos Centrinėje Amerikoje nebebuvo priskiriamos vicekaralystei, o egzistavo kaip atskiros kolonijos. Todėl vicekarlystės teritorija nebesiplėtė. Be to, 1518 m. nuo vicekaralystės atskilo didžiausia jos sala Kuba (suformuota Kubos generalkapitonija), kuri nustelbė Espanjolos reikšmę tolesnėje konkistoje. Diegui mirus 1526 m. teises į vicekaraliaus titulą paveldėjo jo sūnus Luis Colón y Toledo. Jo mažametystės laikais visos Kolumbų šeimos teisės į naujai atrastas teritorijas ir vicekaralystė buvo panaikintos, o kaip kompensacija 1537 m. šeimai duota nedidelė teritorija dabartinėje Panamoje – Veragvos kunigaikštystė.
Nuo 1526 m. vicekaralystė paversta Santo Domingo generalkapitonija ir (kartu su Kuba) priskirta tuo pat metu įkurtai Santo Domingo audiencijai.
Ekonomika ir visuomenė
1501 m. Ispanijos monarchai (Aragono karalius Ferdinandas II ir Kastilijos karalienė Izabelė I) pirmą kartą suteikė Karibų jūros kolonistams teisę įvežti vergus iš Afrikos, kurie pirmieji buvo atvežti 1503 m. Atvežtieji vergai atsivežė ir savo kultūrą, kuri padarė didelę įtaką dabartinės Dominikos respublikos kultūrai.
1510 m. į Ispanjolą iš Ispanijos buvo atvežta 250 juodųjų ladinų partija. Dar aštuoneriais metais vėliau į Vest Indiją imta masiškai vežti Afrikoje gimusius negrus. Ispanjoloje imta auginti cukranendres, 1516 m. buvo pastatytas pirmas cukraus fabrikas Naujajame Pasaulyje. Didėjantis darbo jėgos poreikis cukranendrių auginimui vedė prie to, kad du dešimtmečius įvežamų vergų iš Afrikos skaičius didėjo eksponentiškai. Pirmas didelis vergų sukilimas Amerikoje įvyko Santo Dominge 1522 m., kai sukilo gubernatoriaus Diego Kolumbo cukranendrių plantacijoje dirbę vergai volofai. Daug sukilėlių sugebėjo pabėgti į kalnus, kur kartu su tainų likučiais sudarė maronų bendruomenes.
Cukranendrių auginimas itin padidino Ispanijos pajamas saloje, bet daug vergų pabėgdavo į salos gilumą, kur sunkiai praeinamuose kalnuose sudarė didėjančias maronų ( pažodžiui 'sulaukėję, gyvenantys kalnų viršūnėse') bendruomenes. Apie 1540 m. maronų gaujos buvo tokios gausios, kad kaimo vietovėse tarp plantacijų ispanai galėjo keliauti tik didelėmis ginkluotomis grupėmis.
Nors ankstyvuoju kolonijos laikotarpiu didžiuma vietos indėnų (tainų) buvo sunaikinti, likusieji ėmė vykdyti išsivadavimo kovą. Vienas iš tainų kasikų, Enrikilas 1519–1533 m. sėkmingai kovojo su ispanais. Jis vadovavo į kalnus pasitraukusiems tainams, keturiolika metų nepaliaujamai atakavo ispanus. Galų gale ispanai jam pasiūlė taikos sutartį, 1534 m. perdavė jam ir jo pasekėjams miestą. Tačiau šis miestas neilgai egzistavo, nes po kelerių metų vergų sukilimo metu buvo visiškai sudegintas, o gyventojai – išžudyti.
Gubernatoriai ir vicekaraliai
Guberniją su pertrūkiais valdė 2 vicekaraliai iš Kolumbo šeimos, greta kurių dar valdė gubernatoriai. Atskirais laikotarpiais vicekaraliumi ir gubernatoriumi buvo tas pats žmogus. Indijų gubernatoriai buvo šie:
Naujasis Tilžės keleivis
Naujasis Tilžės keleivis – prūsų lietuvių tautinės mažumos laikraštis, ėjęs 1924–1940 m. Tilžėje.
Istorija
Informavo apie svarbiausius įvykius Mažojoje Lietuvoje, Vokietijoje, Didžiojoje Lietuvoje ir užsienyje, rašė politikos, ekonomikos temomis, spausdino lietuvių rašytojų M. Katkaus, Lazdynų Pelėdos, Donelaičio, Maironio ir kitų kūrinius.
Redagavo F. Domašius, Enzys Jagomastas, Ona Jagomastaitė-Vilmantienė, J. A. Mikutaitis.
Kadarifas (vilajetas)
Kadarifo vilajetas  – Sudano vilajetas. Yra pietrytinėje šalies dalyje, Kasalos (Rytų Sudano) regione. Administracinis centras – Kadarifas.
Sudarytas 1994 m., atskyrus nuo Rytų vilajeto.
Geografija
Teritorija turi sieną su Etiopija. Paviršus daug kur kalnuotas.
Administracinis suskirstymas
Vilajetas padalintas į 4 rajonus:
Mykolas Kazanas
Mykolas Kazanas (1925 m. rugpjūčio 22 d. Šilutė – 1945 m. liepos 7 d. Jaskoniškės, Dusetų valsčius) – Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas.
Biografija
Tėvas Afanasijus Kazanas, motina Sofija Kazakevičiūtė. 1940 m. birželio mėn. su tėvais persikėlė į Zarasus. 1944 m. Vietinės rinktinės kariūnų mokyklos Marijampolėje kursantas, Tėvynės apsaugos rinktinės savanoris. 1944 m. spalio mėn. dalyvavo Sedos-Mažeikių kautynėse su TSRS kariuomene. 1944 m. lapkričio mėn. Zarasų apskrities vakarinėje dalyje subūrė partizanų „Vyčio“ kuopą, jos pagrindu – Lokio rinktinę, jai vadovavo (slapyvardžiai Mutka, Siaubas). Gruodžio 27 d. vadovavo Antazavės Šilo mūšiui, buvo sužeistas. 1945 m. balandžio – gegužės mėn. suvienijo 5 partizanų būrius, apie 100 žmonių į kuopą, jos vadas. Gegužės 29 d. Derviniuose (Antazavės valsčius) sumušė Antazavės stribų būrį. Stiprėjant NKVD kariniam persekiojimui 1945 m. birželio mėn. jo kuopa buvo išskirstyta į mobilias grupes. Su dviem partizanais žuvo (susisprogdino) enkavedistams apsupus dienojimo vietą J. Markelio sodyboje. Palaikai 1989 m. perlaidoti Antazavės kapinėse.
Rausvasparnė skydblakė
Rausvasparnė skydblakė (Carpocoris purpureipennis) – skydblakių (Pentatomidae) šeimos blakių rūšis.
Tiek suaugusios blakės, tiek jų nimfos yra polifagai, gyvena pievose, pakelėse, miško aikštelėse, soduose daržuose. Maitinasi pupiniais augalais, burokėlių, ropių, kopūstų, morkų sėklomis, taip pat aviečių, serbentų, braškių uogomis, randami ant bulvių, rugių, obelų.
Paplitusi Europoje, Transpalearktikoje, Rusijoje. Gyvena ir Lietuvoje.
Panašios rūšys: Tamsiaūsė skydblakė (Carpocoris fuscisspinus).
Alex Schwazer
Alex Schwazer (g. 1984 m. gruodžio 26 d.) – Italijos lengvaatletis, kuris specializuojasi sportinio ėjimo rungtyse. šalies olimpinės rinktinės narys.
Biografija
Stambaus masto varžybose sportininkas debiutavo 2004 m. pasaulio sportinio ėjimo taurėje, bet tuomet 50 km ėjimo distancijos nebaigė. Po metų sportininkas įveikė pasaulinį normatyvą ir dalyvavo 2005 m. pasaulio čempionate kur jis pelnė bronzos medalį. 2007 m. sezono metu sportininkas dalyvavo dvejose ėjimo rungtyse 2007 m. pasaulio čempionate. 20 km ėjimo rungtyje sportininkas užėmė aukštą devintą vietą, o 50 km distancijoje Schwazer pelnė antrąjį bronzos medalį. Po metų sportininkas pasaulio ėjimo taurėje laimėjo sidabrą. Sėkmingai pradėjęs sezoną, ėjikas įveikė olimpinį normatyvą ir varžėsi 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. 50 km distancijoje sportininkas iškovojo aukso medalį. Po pertraukos sportininkas į stambiausias varžybas grįžo 2010 m. Europos čempionate sportininkas 20 km ėjime pelnė sidabrinį apdovanojimą.
Kengūriniai
Kengūriniai (Macropodidae) – sterblinių žinduolių šeima. Priekinės galūnės penkiapirštės, trumpos, su aštriais nagais, o užpakalinės – labai stiprios ir ilgos. Uodega ilga ir raumeninga. Pėdos su ryškia sindaktilija (pirštų suaugimas), stipriausias IV pirštas.
Aspergerio sindromas
Asmenys su Aspergerio sindromu yra bent vidutinio, dažnai aukštesnio intelekto. Ankstyvame amžiuje domisi bedraamžiams neįprastais ar keistais dalykais, abstrakčiomis sąvokomis: įvairiais skaičiavimais, matavimais, sąrašais, statistika, procesais, ekonomika, politika. Pasižymi erudicija, santūrumu, gilesnėmis įžvalgomis, kritiškumu ir pragmatiškumu.
Kengūriniai
Kengūros yra augalėdės, stambios rūšys suėstą žolę atrajoja kaip dykaragiai ar elniniai. Paplitusios Australijoje, Naujojoje Gvinėjoje ir Tasmanijoje.
Aspergerio sindromas
Konkretus genas lemiantis sindromą nėra žinomas, tačiau esama įrodymų, kad jis yra genetiškai paveldimas. Pvz., jei šeimoje esama narių, kurie turi kažką panašaus į Aspergerio sindromą, bet mažiau pastebimu pavidalu (šiokie tokie sunkumai su skaitymu, kalba, socializacija).
Kengūriniai
Šeimoje yra apie 57 rūšys. Jos labai skiriasi dydžiu ir gyvenimo būdu:
Aspergerio sindromas
Simptomai
Simptomai, būdingi sindromą turintiems asmenims:
Talentai
Aspergerio sindromą turintys žmonės paprastai pasižymi išskirtiniais talentais:
Kengūriniai
'''Pošeimis. Sthenurinae''' '''Pošeimis. Macropodinae'''
lbe:Macropodidae
Povilas Urbšys
Povilas Urbšys (g. 1962 m. rugsėjo 2 d. Panevėžyje) – Lietuvos politikas, buvęs STT Panevėžio valdybos viršininkas.
Biografija
1980 m. baigė Panevėžio 7-ąją vidurinę mokyklą. 1995 m. Vilniaus pedagoginiame universitete įgijo istorijos, politologijos ir visuomenės mokslo mokytojo specialybę.
1988 m. tapo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio tarybos Istorinės atminties grupės nariu. 1990 m. paskirtas dirbti Panevėžio apygardos kultūros paveldo inspekcijos viršininku. 1991 m. sausio ir rugpjūčio mėnesiais buvo vienas iš Aukščiausios Tarybos gynėjų. 1992 m. gavo pasiūlymą dirbti Nacionalinėje saugumo tarnyboje (dabartinis VSD), o 1994 m. pradėjo dirbti Dokumentų apsaugos tarnyboje prie Finansų ministerijos. 1997 m. buvo pakviestas dirbti į Specialiųjų tyrimų tarnybą, vadovauti Panevėžio padaliniui. Šiose pareigose dirbo iki 2012 m. balandžio mėnesio.
2012–2020 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, dirbo Valstybės valdymo ir savivaldybių komitete. 2012–2016 m. ir 2018–2020 m. buvo Mišrios grupės narys, 2016–2018 m. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos frakcijos narys. Nuo 2020 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.
Juozo Urbšio Sodyba
2008 metais Povilas Urbšys padovanojo valstybei savo asmeninį turtą – įsigytą, senelio brolio, paskutinio tarpukario nepriklausomos Lietuvos užsienio reikalų ministro Juozo Urbšio, sodybą. Šiuo metu restauruotoje sodyboje yra įkurtas Juozo Urbšio visuomeninės minties ir kultūros centro muziejus.
LPS
LPS gali reikšti:
Liudvikas VII Jaunesnysis
Liudvikas VII Jaunesnysis (1120 m. – 1180 m. rugsėjo 18 d. Paryžius) – Prancūzijos karalius (1137–1180).
Biografija
Kilęs iš Kapetingų dinastijos. Karaliaus Liudviko VI antrasis sūnus.
Valdymas
thumb|left|150px|Liudviko VII Jaunesniojo ir Eleonoros Akvitanietės vestuvės thumb|left|150px|Liudviko VII Jaunesniojo pirmoji žmona Eleonora Akvitanietė thumb|left|150px|Liudviko VII Jaunesniojo trečioji žmona Adelė Šampanė Tapo įpėdiniu 1131 m. mirus vyr. broliui Pilypui. 1137 m. vedė Akvitanijos kunigaikštytę Eleonorą Akvitanietę. Stiprino karaliaus valdžią remdamasis nekilmingais ministerialais. 1147–1149 m. su Vokietijos karaliumi Konradu III vadovavo antrajam kryžiaus žygiui. Grįžęs 1152 m. išsiskyrė su Eleonora Akvitaniete, kuri tais pačiais metais ištekėjo už Anžu grafo Henriko (nuo 1154 m. tapusio Anglijos karaliumi Henriku II), vėliau, iki 1154 m., kovojo su Henriku dėl Akvitanijos. Stokodamas karinės jėgos siekė silpninti Prancūzijos kaimynus politiškai: rėmė Anglijos karaliaus priešininką Kenterberio arkivyskupą Thomą Becketą, linkusius sukilti Henriko II sūnus. Sustiprėjus popiežiaus Aleksandro III ir Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho I Barbarosos nesutarimams parėmė popiežių, kuris 1163–1165 m. gyveno Prancūzijoje.
CA Platense
Floridos „Club Atlético Platense“ – Argentinos futbolo klubas, 1905 metais įkurtas Buenos Airių priemiestyje Floridoje (Visente Lopeso partidas).
Sigitas Valančius
Sigitas Valančius (g. 1957 m. vasario 22 d. Priekulėje) – pedagogas, Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės profsąjungų ir politinis veikėjas.
Biografija
1964–1972 m. mokėsi Priekulės, 1972–1975 m. Kapsuko 2-oje vidurinėje mokyklose. 1975–1980 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, inžinierius – mechanikas, 1999 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos magistrantūrą, edukologijos magistras.
2000–2015 m. ir 2019 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys. 2000–2007 m. Kontrolės komiteto pirmininkas.
Nuo 1991 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narys.
Sporto klubo „Visata“ prezidentas. Aukštesniųjų žemės ūkio mokyklų ir žemės ūkio mokyklų direktorių asociacijos prezidentas. Lietuvos kolegijų direktorių konferencijos narys. Lietuvos žemės ūkio inžinierių sąjungos tarybos vicepirmininkas. Vyrų vokalinio ansamblio „Sūduvietis“ narys.
Sutuoktinė Gražina, vaikai Indrė, Rokas.
Michailas Muravjovas
Michailas Nikolajevičius Muravjovas (1796 m. spalio 12 d. Maskvoje – 1866 m. rugsėjo 10 d. Peterburge) – carinės Rusijos valstybės veikėjas, Vilniaus generalgubernatorius (nuo 1863 m. gegužės 15 d. iki 1865 m.; iki tol buvo Gardino generalgubernatorius). Į šias pareigas paskirtas numalšinti 1863–1864 m. sukilimą Lietuvoje. Pasižymėjo ypatingu žiaurumu, už tai vėliau pramintas „Koriku“.
Biografija
Michailas Muravjovas buvo kilęs iš rusų bajorų Muravjovų giminės. Jis gimė 1796 m. Maskvoje. M. Muravjovo brolis Aleksandras buvo dekabristas. 1810 m. įstojo į Maskvos universitetą. 1812 m. jis dalyvavo kare su prancūzais. Borodino mūšyje buvo sužeistas. Po karo dalyvavo slaptosiose draugijose. 1826 m. po dekabristų sukilimo buvo areštuotas, bet paleistas. Jis malšino 1830-1831 m. sukilimą. Vienas iš Vilniaus universiteto uždarymo iniciatorių.
Muravjovas ypač pasižymėjo lietuvių tautos rusinimo darbe – siekė, jog valdžia būtų centralizuota vienose rankose, administracijoje vietiniai gyventojai būtų pakeisti išimtinai atvykusiais iš Rusijos žmonėmis, būtų sustabdytas Lietuvos Statuto veikimas, uždarytas „lietuviškos laisvamanybės lizdas“ – Vilniaus universitetas, ekonomiškai ir politiškai suvaržyta katalikų dvasininkija, būtų pradėta rusų kolonizacija.
Jis mirė 1866 m. Sankt Peterburge.
1899 metais Mažeikių miestas buvo pervadintas Muravjovu, Michailo Muravjovo garbei. Miestas Muravjovu oficialiai vadinosi iki 1918 metų.
Veikla malšinant sukilimą ir po to
Uždarė 46 vienuolynus ir prie jų veikusias mokyklas, 10 katalikų bažnyčių pavertė stačiatikių cerkvėmis:
Graižtvinis šautuvas
thumb|320px|Mosin-Nagant 1891/30 m. šautuvas thumb|320px|[[SKS karabinas]] thumb|320px|AK-74 šautuvas Graižtvinis šautuvas  – rankinis ilgavamzdis šaunamasis ginklas su graižtviniu vamzdžiu, kurio ilgis paprastai viršija 70 kalibrų, skirtas šaudyti įrėmus buožę į petį.
Graižtviniai šautuvai būna kariniai, medžiokliniai ir sportiniai. Galima dar išskirti tarnybinius šautuvus, kuriuos naudoja policijos snaiperiai ir panašūs specialistai.
Kariniai šautuvai skirti priešui naikinti ugnimi (kulkomis), durtuvu ir buože.
Istorija
Pirmieji šaunamieji parakiniai ginklai su graižtvuotais vamzdžiais buvo pagaminti dar XV a. viduryje. Dėl grubios gamybos jie buvo dar netaiklūs, ir masiškai imti gaminti tik po 400 metų.
Pradžioje graižtviniai šautuvai buvo taiklių šaulių (dabar sakytume snaiperių) ginklai, tuo tarpu eiliniai pėstininkai šauliai naudodavo lygiavamzdžius šautuvus (muškietas), kurie šaudė apvaliomis švino kulkomis, kurių kalibras siekė iki 19 mm.
Napoleono karų metu D. Britanijos armijoje buvo keletas eksperimentinių dalinių, vadintų Rifles. Šie šaulių pulkai buvo naudojami kaip lengvieji pėstininkai (skirmishers) Ispanijoje ir Portugalijoje kovojant su Napoleono kariuomene. Jie buvo efektyvesni už panašius dalinius, ginkluotus muškietomis, nes šaudė toliau ir taikliau. Yra duomenų, kad tame kare 95-ojo Šaulių pulko šaulys Tomas Planketas (Thomas Plunkett) iš 400–600 m nušovė generolą Kolberą (Colbert).
Graižtviniai šautuvai Lietuvos kariuomenėje
Atkurtos Lietuvos kariuomenė buvo ginkluota Pirmojo pasaulinio karo šautuvais – rusiškais 7,62 mm 1891 m. Mosino šautuvais, vokiškais 7,65 mm 1898 m. mauzeriais, 7,9 mm angliškais enfieldais , ir net japoniškomis 6,5 mm arisakomis 38.
1935–1939 m. buvo perkami belgiški karabinai FN Model 30, kurie buvo žymimi Gedimino stulpais.
Dabartinė Lietuvos kariuomenė ginkluota 7,62 mm švediškais AK-4, 7,62 mm rusiškais AK-47, AK-47S, AKM, AKMS , 7,62 mm amerikietiškais M14 , 5,56 mm amerikietiškais M16 , 5,56 mm vokiškais G-36.
Mirabelis
Mirabeliu vadinami kaimai:
Miliūnai (reikšmės)
Miliūnais vadinami kaimai:
Šlapšilė
Šlapšilė – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Gargždų, 1 km į šiaurę nuo Dauparų, prie greitkelio. Atsišakoja kelias. Sparčiai plečiasi nausėdijos.
Decimacija
Decimacija ( – dešimtadalio pašalinimas ) buvo senovės romėnų armijoje retais atvejais taikytas ypač griežtas bausmės būdas: kas dešimto kohortos kario nužudymas nepaisant ankstesnių nuopelnų ar rangų. Mirti pasmerkti kariai būdavo parenkami atsitiktinai, ir bausmę jiems įvykdydavo kiti kariai iš tos pačios kohortos.
Decimacija būdavo baudžiama tik už prasižengimus, laikytus labai sunkiais: masinį bėgimą iš mūšio lauko ar panašias bailumo apraiškas, rimtą insubordinaciją, maištavimą, dezertyravimą.
Decimacijai kohorta būdavo suskirstoma į grupeles po dešimt karių. Kiekvienai grupei būdavo paskirta dešimt šiaudų, kurių vienas – trumpesnis. Kariai nežiūrėdami traukdavo po šiaudą, ir ištraukusiam trumpąjį, likę devyni jo grupės nariai įvykdydavo mirties bausmę, paprastai užmėtydami akmenimis, uždaužydami vėzdais ar subadydami. Likę kohortos kariai kelias sekančias dienas vietoje standartinio davinio – kviečių, būdavo maitinami miežiais, taip pat, turėdavo apsistoti už stovyklos ribų, tai yra, įtvirtinimų išorėje.
Vytas Jareckas
Vytas Jareckas (g. 1963 m. gegužės 16 d. Laipuškiuose, Pakruojo rajonas) – Lietuvos ir Biržų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.