cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elagabalas
Tarp savo amžininkų Elagabalas įgavo ne kokią reputaciją dėl ekcentriškumo, dekadansiškumo ir fanatizmo, tačiau gali būti, kad šios savybės buvo perdėtos vėlesnių įpėdinių ir istorikų. Taip pat imperatorių demonizavo ir ankstyvieji krikščionių istorikai.
XIX a. Elagabalas tapo dekadanso judėjimo herojumi.
Šeima
Elagabalas buvo Seksto Varijaus Marcelo ir Julijos Soemijas Basianos sūnus. Jo tėvas priklausė raitelių klasei, bet vėliau iškilo iki senatoriaus. Jo senelė buvo Julija Mesa, konsulo Julijaus Avito našlė, Julijos Domnos sesuo ir Septimijaus Severo svainė. Julija Soemijas buvo Karakalos pusseserė. Kiti giminaičiai: teta Julija Avita Mamėja, dėdė Gesijus Markianas ir jų sūnus Aleksandras Severas. Elagabalo šeima turėjo paveldimas teises į saulės dievo El–Gabalo kunigystę. Elagabalas buvo vyriausias El-Gabalo žynys Emesoje (Homs šių laikų Sirijoje).
Iškilimas
Kai imperatorius Makrinas užėmė sostą, jis ištrėmė Juliją Mesą ir abi jos dukras su vyriausiu anūku Elagabalu į jos dvarą Emesoje. Julija Mesa pradėjo sąmokslą su savo eunuchu patarėju, Elagabalo mokytoju Ganiu nuversti Makriną beveik nuo atvykimo į Siriją. Ji nusprendė savo keturiolikos metų anūką Elagabalą padaryti imperatoriumi. Pats Elagabalas ir jo motina mielai sutiko su planu ir melagingai pareiškė, kad jis yra nesantuokinis Karakalos sūnus. Kai Julija Mesa pademonstravo III Gallica legionui Rafanoje savo turtus, jis prisiekė ištikimybe Elagabalui. 218 m. gegužės 16 d. saulėtekį Publijus Valerijus Komazonas Eutychianas, legiono vadas, paskelbė jį imperatoriumi. Jis pasiėmė Karakalos vardą (Markas Aurelijus Antoninas) sustiprinti savo pozicijai.
Makrinas nusiuntė laišką senatui demaskuodamas Elagabalą kaip apsimetėlį ir paskelbdamas jį pamišėliu. Abu konsulai ir kiti aukšti Romos valdžios pareigūnai, įskaitant Pretorijų sargybą, pasmerkė jį ir todėl senatas paskelbė karą prieš Elagabalą ir Julija Mesa. Makrinas ir jo sūnus, susilpninti II Parthica legiono dezertyravimo dėl Julijos Mesos kyšių ir pažadų, buvo nugalėti 218 m. birželio 8 d. prie Antiochijos. Makrinas pabėgo į Italiją, apsimetęs pasiuntiniu, tačiau buvo pagautas prie Chalkedono ir vėliau jam buvo įvykdyta mirties bausmė Kapadokijoje. Jo sūnus Diadumenianas buvo pasiųstas į partų rūmus, bet Zeugma jį pagavo ir jam irgi įvykdyta mirties bausmė.
Elagabalas paskelbė, kad pergalė Antiochijoje yra jo valdymo pirmoji diena ir pasiėmė imperatoriaus titulą be senato patvirtinimo. Tai buvo tradicijų pažeidimas, bet įprasta III a. Romos imperatorių praktika. Į Romą buvo nusiųsti susitaikymo laiškai, suteikiantys amnestiją senatui ir pripažįstantys įstatymus. Jis taip pat pasmerkė laiške Makriną: „Jis ėmė peikti mano amžių, kai pats paskyrė penkerių metų sūnų [imperatoriumi]“.
Senatoriai pripažino jį imperatoriumi ir Karakalos sūnum. Senatas sudievino Karakalą ir Juliją Domną, Julija Mesa ir Julija Soemijas gavo Augustos titulus, o Makrino ir Diadumeniano vardai buvo Senato prakeikti ir apjuodinti.
Elagabalas ir jo palyda praleido 218 m. žiemą Nikomedijos mieste, Bitinijoje. Joje Elagabalo religiniai įsitikinimai pradėjo kelti problemų. Vietiniai Romos piliečiai buvo apstulbinti jo religinės praktikos ir Ganys buvo nužudytas, kai bandė numalšinti vėliau kilusius maištus. Historia Augusta rašo, kad iš tiesų naujasis imperatorius nužudė Ganį, nes šis vertė Elagabalą gyventi „saikingai ir išmintingai“. Julija Mesa, norėdama padėti romėnams susitaikyti su mintim, kad rytų žynys yra jų naujasis imperatorius, nusiuntė Elagabalo su žynio drabužiais paveikslą į Romą ir pakabino virš deivės Viktorijos statulos Senato pastate. Tai pastatė senatorius į keblią poziciją: jie aukoja ir meldžiasi Elagabalui, kai tik kreipiasi į Viktoriją.
Tapimas imperatoriumi
Elagabalas užtruko Mažojoje Azijoje, kol senatorius Veras, vadovaujantis Legio III Gallica, ir Gelijaus Maksimo IV Scythica legionas sutriuškino trumpalaikius maištus. Kai palyda pasiekė Romą 219 m. rudenį, Komazonas ir kiti Julijos Mesos ir Elagabalo sąjungininkai gavo galingus ir pelningus postus, taip įsiutindami senatorius, kurie juos nelaikė to vertais. Komazonas tarnaus Romos miesto prefektu tris kartus ir konsulu dukart. Kiti ėjo pareigas įvairiuose postuose, įskaitant konsulo. Elagabalas bandė savo numanomą meilužį Hieroklį paskelbti Cezariu, kai kitas numanomas meilužis Zotikas buvo paskirtas į neadministracinį, bet įtakingą Kubikuliarijaus postą. Jo amnestijos pasiūlymas Romos įtakingiesiems buvo gerbiamas, nors teisininkas Ulpianas ir buvo ištremtas.
Ryšiai tarp Julijos Mesos, Julijos Soemijas ir Elagabalo iš pradžių buvo tvirti. Jo motina ir senelė buvo pirmosios moterys įleistos į senatą ir abi gavo senatorių titulus: Soemijas gavo Clarissima, o Mesa labiau neįprastą Mater Castrorum et Senatus titulą. Kai Julija Mesa bandė įsitvirtinti kaip valdžia už sosto ir tokiu būdu tapti galingiausia moterim pasaulyje, Elagabalas pasireiškė kaip visiškai nepriklausomas ir nekontroliuojamas.
Religiniai nesutarimai
miniatiūra|kairėje|300px|Emesos šventykla saulės dievui El Gabalui, atvaizduota romėnų monetoje Nuo Septimijaus Severo valdymo laikų išaugo Saulės kulto reikšmė. Elagabalas čia įžvelgė galimybę padaryti savo dievą El-Gabal romėnų pantenono vyriausiuoju dievu. El-Gabal, pervadintas Deus Sol Invictus, pakeitė Jupiterį. Kaip dviejų religijų sąjungos ženklą, Elgabalas Astartę, Minevrą ar Uraniją (ar kažkokį šių trijų deivių junginį) padarė El-Gabal žmona. Be to jis vedė nekaltąją vestalę Akviliją Severą, sukeldamas didelį žmonių pasipiktinimą. Jis sakė, kad iš šitos santuokos turės „dieviškus vaikus“. Šventykla (Elagabaliumas) El-Gabal juodam kūginiam meteoritui buvo pastatyta Palatino kalvos rytinėj pusėj ir jo liekanos išliko iki dabar. Kalbėdamas apie akmenį Herodianas sakė: „šis akmuo garbinamas tarsi būtų pasiųstas iš dangaus. Ant jo yra kelios išsikišusios dalelės ir žymės, kurios žmonėms nurodomos, kad žmonės tikėtu tai esant grubiu saulės piešiniu, nes taip jie jas mato“. Kad taptų El-Gabal aukščiausiuoju žyniu, Elagabalas apsipjaustė. Herodianas teigia, kad Elagabalas vertė senatorius žiūrėti kaip jis šoka apie Al-Gabal altorių pagal būgnų ir lėkščių garsus ir kiekvienos vasaros saulėgrįža tapo dideliu festivaliu El-Gabal populiarumui liaudyje didinti dėl plačiai dalijamo maisto.
Orientacija
Elagabalo seksualinė orientacija ir lytinis identitetas yra daugybės debatų šaltinis. Elagabalas vedė ir išsiskyrė su penkiom moterim, trys iš jų žinomos. Jo pirmoji žmona buvo Julija Kornelija Paula, antroji – vestalė Julija Akvilija Severa. Tai skandalingas Romos įstatymų ir tradicijų, teigiančių, kad kiekviena vestalė, turėjusi lytinių santykių, privalo būti palaidota gyva, pažeidimas. Per metus jis ją apleido ir vedė Aniją Faustiną, Marko Aurelijaus palikuonę ir Elagabalo nuteisto mirti žmogaus našlę. Iki metų pabaigos jis sugrįžo pas Severą, bet pagal to meto senatorių ir istoriką Kasijų Dioną, jo pastoviausi santykiai buvo su karietos vadeliotoju Hierokliu. Dionas taip pat rašė, kad Elagabalas mėgo: „stovėti nuogas… prie jo kambarių durų rūmuose, kaip daro prostitutės, ir purtyti užuolaidą ant auksinių žiedų, kai saldžiu tirpstančiu balsu jis siūlydavosi praeiviams“.
Herodianas komentuoja, kad Elagabalas išpaikino savo gerą išvaizdą dėvėdamas per daug makiažo. Šiuolaikiniai autoriai jį laiko transeksualu, kuris „džiaugiasi vadinamas ponia, Hieroklio karaliene“ ir sakoma, kad jis pasiūlė pusę Romos imperijos daktarui, kuris galėtų jį aprūpinti moteriškom genitalijom.
Žlugimas
Dėl Elagabalo eksentriškumo, ypač vertimo dalyvauti jo religinėse apeigose, Julija Mesa nusprendė, kad Elagabalas ir jo motina Julija Soemijas, skatinusi jo religines apeigas, turi būti pakeisti. Jos nuomone, kita dukra Julija Avita Mamėja ir jos trylikos metų sūnus Aleksandras Severas yra puiki alternatyva. Mesa ir Mamėja įtikino Elagabalą paskirti Aleksandrą Severą įpėdiniu. Kai jis apsigalvojo ir liepė Aleksandrą nužudyti, Mesa ir Mamėja papirko Pretorijų sargybą prieš įvykdant įsakymą. Elagabalas ir jo motina Julija Soemijas buvo nužudyti (pagal Historia Augusta – imperatoriaus išvietėje) 222 m. kovo 11 d. Jų kūnai buvo velkami Romos gatvėmis per Cloaca Maxima (Romos kanalizacija) ir galiausiai buvo įmesti į Tibrą.
Muštinė
Muštinė – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Tubelių.
Peiliauodegiai unguriai
Peiliauodegiai unguriai (Gymnotidae) – elektražuvių (Gymnotiformes) būrio kaulinių žuvų šeima. Neturi uodegos peleko. Kai kurios rūšys turi net 4/5 kūno ilgio užimančius elektrinius organus, galinčius sukurti iki 600 voltų elektros įtampą. Paplitę Pietų ir Centrinės Amerikos gėluose vandenyse.
Šeimoje yra 2 gentys, 33 rūšys.
Mutkūnai
Mutkūnai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Noriūnų.
Belmontas (Sent Vinsentas)
Belmontas  – miestelis Sent Vinsento salos pietinėje dalyje, Sent Vinsente ir Grenadinuose, Šv. Jurgio parapijoje. Įsikūręs į rytus nuo sostinės Kingstauno ir į šiaurę nuo Stabso.
Vandžou
Vandžou  – miestas vidurio Kinijos Liaudies Respublikoje, Čongčingo savivaldybėje, uostamiestis prie Jangdzės upės. Yra netoli Trijų tarpeklių krašto, 228 km nuo Čongčingo. Svarbus prekybinis, tiekimo centras. Stotis prie Šanchajaus–Čengdu geležinkelio. Maisto (tungamedžio aliejaus), popieriaus, tekstilės pramonė.
Istorija
Seniau miestas buvo žinomas kaip Vansianas ir įėjo į Sičuano provinciją, bet 1997 m. priskirtas Čongčingui, pakeistas pavadinimas. Dėl plečiamos Trijų tarpeklių užtvankos dalis miesto užlieta.
Birutė Užkuraitytė
Birutė Užkuraitytė-Statkevičienė (g. 1953 m. vasario 22 d. Kaune) – buvusi plaukikė, povandenininkė, pirmoji Lietuvos olimpietė, daugkartinė Lietuvos, Europos ir pasaulio plaukimo čempionė, veteranų plaukimo čempionė. Sporto mokslininkė, pedagogė, buvusi Kauno Tarybos narė („Jaunoji Lietuva“, 1997–2000 m.).
Al-Quwa Al-Jawiya
„Al-Quwa Al-Jawiya“ – Irako futbolo klubas iš Bagdado. Tai Irako karinių oro pajėgų futbolo komanda. Priklauso Irako gynybos ministerijai.
Istorija
Klubas įkurtas 1931 m. Tuo metu vadinosi Gipsy Moth.
Futbolo komanda 7 k. tapo šalies čempionais. (1975, 1990, 1992, 1997, 2005, 2017 ir 2021 m.)
Birutė Užkuraitytė
Sporto pasiekimai
Buvo 33 kartus šalies plaukimo čempionė, pasaulio universiados 200 m kompleksinio plaukimo (1973, Maskva) bronzos medalininkė, pirmoji Lietuvos plaukikė olimpinių žaidynių dalyvė (Miuncheno 1972 m. vasaros olimpinės žaidynės, 200 ir 400 m kompleksinis plaukimas – 16 ir 23 vieta.). Treniravosi pas Mariją Korienę.
Dirba Lietuvos sporto universiteto Treniravimo mokslų katedroje, yra socialinių mokslų daktarė, parašiusi didžiulį pluoštą mokslinių straipsnių, parengusi mokymo priemonių, rengia studentus plaukti, tarp jų ir specialistus, kurie mokys plaukti žmones su negalia. 2009 m. gavo Lietuvos kilnaus sportinio elgesio („Fair Play“) apdovanojimą.
Ji yra Lietuvos olimpiečių asociacijos viceprezidentė, veteranų plaukimo klubo „Vandenynas“ vadovė. Aktyviai sportuoja, dalyvaudama veteranų Europos ir pasaulio čempionatuose (daugkartinė čempionė). 2012 m. jai buvo patikėta nešti Londono žaidynių olimpinį deglą.
Vaikai – Algis ir Neringa, buvę plaukikai, sesuo – dvynė Dalė Užkuraitytė–Krasauskienė, plaukimo sporto meistrė, Lietuvos čempionė.
Tikrosios peiliažuvės
Tikrosios peiliažuvės (Rhamphichthyidae) – elektražuvių (Gymnotiformes) būrio kaulinių žuvų šeima. Paplitusios Pietų Amerikoje. Aktyvios naktį, o dieną slepiasi urvuose. Kūnas pailgas ir plokščias. Turi elektrinius organus.
Mutrungis
Mutrungis – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Verėduvos.
Tikrosios peiliažuvės
Šeimoje yra 3 gentys, apie 15 rūšių.
Vanuazo nacionalinis parkas
Vanuazo nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija Prancūzijoje, Savojos Alpėse, Savojos departamente. Plotas – 528,39 km². Įkurtas 1963 m. Driekiasi tarp Tarentazo ir Morjeno slėnių, ribojasi su Italija, kurioje toliau pereina į Gran Paradizo nacionalinį parką (drauge sudaro didžiausią Alpių nacionalinį parką, >1250 km²).
Parkas apima Alpių kalnus (Vanuazo masyvą), iškylančius iki 3855 m (Grand Kaso k.), su būdingais kraštovaizdžiais (kalnų slėniai, smailios viršukalnės, ledynai) bei gyvąja gamta. Nacionaliniame parke auga spygliuočių miškai, aukštikalnių pievos. Sutinkami alpiniai ožiai, gemzės, alpiniai švilpikai, vilkai, lūšys, baltieji kiškiai, barsukai, šermuonėliai, šeškai, barzdotieji grifai, kilnieji ereliai, didieji apuokai, juodosios meletos, tundrinės žvyrės, tetervinai ir kt.
Sausumos mina
Sausumos mina – inžinerinis sprogmuo  gyvajai jėgai ir karo technikai naikinti, sprogstamosioms minų užtvaroms (minų laukams) įrengti, įvairiems statiniams griauti, priešo judėjimui ir manevrui trukdyti. Minos dedamos grunte, ant grunto, įvairiuose daiktuose. Paprastai mina suveikia, kai žmogus ar mašina juda virš minos ar greta jos. Išimtis yra objektinės minos, kurios skirtos sunaikinti tam tikrą objektą (statinį, tiltą ar pan.). Paprasčiausia sausumos mina susideda iš sprogstamosios medžiagos užtaiso, sprogdiklio ir korpuso. Papildomi komponentai gali būti gatavi kaunamieji elementai, atotampos, jutikliai ir kt.
Paprastai minos yra gaminamos pramoniniu būdu. Dažnai minų tipo sprogstamieji įtaisai, kurių galingumas ir sprogimo kryptingumas parenkamas pagal naikinamą objektą, sumontuojami naudojant įprastines karines sprogdinimo priemones.
Minų tipo įtaisai, sumontuoti iš nekovinių komponentų, paprastai vadinami improvizuotaisiais sprogdinimo įtaisais. taip pat priskiriami sausumos minoms. Juos paprastai gamina sukilėlių, partizanų pajėgos, teroristinės grupuotės, neturinčios galimybės apsirūpinti karinėmis medžiagomis.
Pagal naikinamus objektus
thumb|right|[[TSRS|Tarybinė prieštankinė mina TM-46.]]
Pagal minavimo būdą
ir kt.
Naceliškiai
Naceliškiais vadinami kaimai Ukmergės rajone:
Papagajo įlanka
thumb|250px|Įlankos palydovinė nuotrauka
Papagajo įlanka ( – „papūgų įlanka“) – Ramiojo vandenyno įlanka, įsiterpusi į Kosta Rikos šiaurės vakarinę pakrantę (Gvanakastės provincija). Driekiasi tarp Nikojos pusiasalio pietuose ir Papagajo pusiasalio šiaurėje. Ilgis – 60 km, plotis – iki 30 km. Įlankos pakrantės yra turistinė sritis. Dalis teritorijos patenka į Santa Rosos nacionalinį parką.
Paidė
Paidė – miestas centrinėje Estijoje, šalia Pernu-Rakverės ir Tartu-Talino kelių sankryžos. Jervos apskrities centras. Maisto, mašinų pramonė. Yra krašto muziejus.
Žymūs žmonės
Mieste gimė (1935 m.) estų kompozitorius Arvo Pärt, o savo vaikystę čia praleido Estijos supermodelis Carmen Kass.
GM A platforma
GM A platforma gali reikšti dvi visiškai skirtingas automobilines platformas, kurias gamino General Motors:
Čiukčių autonominė apygarda
thumb|right|260px|Diomedų salos thumb|right|260px|Anadyrio miesto krantinė Čiukčių autonominė apygarda (, čiukč. Чукоткакэн автономныкэн округ), Čiukotka, Čiukčija – Rusijos administracinio teritorinio suskirstymo vienetas (federacijos subjektas). Ji yra pačiuose Rusijos šiaurės rytuose, Tolimųjų Rytų federalinės apygardos rytinėje dalyje. Pietuose ribojasi su Kamčiatkos kraštu, pietvakariuose – su Magadano sritimi, vakaruose – su Jakutija. Administracinis centras – Anadyris.
Istorija
Čiukčių autonominė apygarda sudaryta 1930 m. gruodžio 10 d. Magadano srities sudėtyje. 1991 m. Čiukotka atsiskyrė nuo Magadano srities ir nebepriklauso jokiam kitam federaciniam Rusijos objektui.
Geografija
Čiukčių autonominė apygarda išsidėsčiusi daugiausia Čiukčių pusiasalyje, taip pat dalyje Eurazijos žemyno, tarp Rytų Sibiro, Čiukčių ir Beringo jūrų. Apygardai priklauso Vrangelio, Ajono, Ratmanovo salos. Teritorija kalnuota: Čiukčių kalnynas, Anadyrio plokščiakalnis (aukštis iki 1853 m). Yra didelė pelkėta Anadyrio žemuma. Didžioji krašto dalis yra už poliarinio rato.
Klimatas ir augmenija
Klimatas rūstus, šaltas; pakrantėse – jūrinis, gilesniuose rajonuose – ryškiai kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra svyruoja nuo -15 °C iki -39 °C, liepą 5-10 °C. Per metus iškrenta 200–500 mm kritulių. Žiema vietomis trunka net iki 10 mėnesių. Amžinasis įšalas. Augalų vegetacija pietinėje Čiukotkoje trunka 80-100 dienų. Vyrauja tundros, arktinės dykumos.
Vandenys
Svarbiausios upės – Anadyris, Velikaja. Daug pelkių. Yra unikalus Elgygytgyno ežeras, kuriame mokslininkai tyrinėja buvusias Žemės klimatines sąlygas.
Administracinis suskirstymas
Čiukotka padalinta į 6 rajonus:
Čiukotkoje yra:
Ūkis
Čiukotkoje yra nemaži naftos, gamtinių dujų, anglių, aukso, volframo, alavo telkiniai. Žvejyba. Elnininkystė. Yra Bilibino atominė elektrinė.
Gyventojai
2006 m. Čiukčių autonominėje apygardoje gyveno 50,5 tūkst. gyventojų. Iš jų miestuose – 66,3 %. Tautinė sudėtis (2002 m.):
Turizmas
Visoje Čiukotkoje galioja pasienio režimas. Tai reiškia, kad užsieniečiams, norintiems atvykti į Čiukotką, reikia gauti leidimą iš Rusijos Federalinės saugumo tarnybos (FSB).
Papagajo pusiasalis
thumb|250px|Vienas iš daugelio Papagajo paplūdimių
Papagajo pusiasalis ( – „papūgų pusiasalis“) – pusiasalis Kosta Rikos šiaurės vakaruose, Gvanakastės provincijoje, išsikišęs į Ramųjį vandenyną, iš pietų skalaujamas Papagajo įlankos. Pusiasalis pasižymi laukinės gamtos plotais, balto smėlio paplūdimiais, didele bioįvairove. Įsteigtas Santa Rosos nacionalinis parkas. Gausu prabangių viešbučių, poilsio centrų, vilų, golfo aikščių.
Al-Naft SC
„Al-Naft SC“ – Irako futbolo klubas iš Bagdado.
Istorija
Klubas įkurtas 1979 m. Žaidė Premjer lygoje.
Nabuiliai
Nabuiliai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kairiškių.
Pavelas Bogdanovičius
Pavelas Bogdanovičius (1946 m. rugsėjo 12 d. Vilnius – 2017 m. rugpjūčio 10 d. Klaipėda) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius.
Biografija
1958 – 1964 m. mokėsi Vilniaus 8-ojoje vidurinėje mokykloje. Dalyvavo matematikos ir fizikos olimpiadose, buvo jų prizininkas. Vidurinę mokyklą baigė aukso medaliu ir tais pačiais metais įstojo į Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. Studijuodamas pradėjo mokslinį darbą prof. Adolfo Jucio vadovaujamoje grupėje. VU baigė 1969 m. su pagyrimu. Buvo paskirtas dirbti į Mokslų akademijos Fizikos ir matematikos institutą, 1970 m. įstojo į aspirantūrą (mokslinis vadovas prof. Adolfas Jucys). 1973 m. Vilniaus universitete apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar mokslų daktaro) disertaciją „Įprastinio ir apibendrinto Hartrio ir Foko metodo taikymo klausimu“. Po to aktyviai dirbo plėtodamas atomo banginių funkcijų teoriją, ją realizavo universaliose programose ir taikė aukšto tikslumo spektrų charakteristikoms gauti, eksperimentiniams spektrams interpretuoti. Tie rezultatai buvo apibendrinti habilituoto daktaro disertacijoje „Atomų skaičiavimo metodų išvystymas, matematinės įrangos sukūrimas ir jų taikymas atomų ir jonų diskretinių būsenų spektroskopinėms charakteristikoms tirti“, kurią 1989 m. apgynė TSRS MA Spektroskopijos institute. 1968–1977 m. dirbo Fizikos ir matematikos, 1977–1990 m. Fizikos, 1990–2017 m. Teorinės fizikos ir astronomijos institute vyresniuoju moksliniu bendradarbiu (1975–1990), vadovaujančiu mokslo darbuotoju (1990–1992), vyriausiuoju mokslo darbuotoju (1992–2017), vadovavo grupei. Buvo Lietuvos fizikų draugijos ir Lietuvos astronomų sąjungos narys, Lietuvos fizikų draugijos valdybos narys, Tarptautinės astronomų sąjungos narys.
Mokslinė veikla
Išplėtojo transformuotųjų radialiųjų orbitalių metodą, pasiūlė pataisinių konfigūracijų atrankos būdą, dalinio matricų diagonalizavimo algoritmus ir tuo remdamasis realizavo efektyvų konfigūracijų superpozicijos metodą. Jis pasiūlė kvazireliatyvistines Hartrio ir Foko lygtis, suderinamas su Breito ir Paulio artiniu. Tuo remiantis, buvo sukurtas universalių programų kompleksas, kurį jis ir jo bendradarbiai taikė šuolių tikimybėms ir gyvavimo trukmėms teoriškai tirti, astrofizikai svarbių daugiakrūvių jonų spektrinėms charakteristikoms nagrinėti. Dirbo mokslinį darbą Lavalio (Kanada) ir Lundo (Švedija) universitetuose. Dalyvavo vienuolikoje mokslo projektų, tarp jų – visuotinės dotacijos projektuose „Atominių duomenų bazės astrofizikinei, technologinei ir laboratorinei plazmai modeliuoti sukūrimas ir pildymas“ ir „Volframo jonų plazmos spektrų tyrimas“. Daugelio elementų atomų teoriniai duomenys leido sukurti atominių parametrų duomenų bazę ADAMANT, kuri naudojama aukštos temperatūros (termobranduolinės ir astrofizikinės) ir žemos temperatūros (planetiniai ūkai ir spektroskopinė diagnostika) plazmai modeliuoti. Mokslo rezultatai paskelbti 155 straipsniuose, tarp jų 64 straipsniuose, kurie įtraukti į tarptautinę duomenų bazę Web of Science. Dauguma darbų atlikta bendradarbiaujant su JAV, Jungtinės Karalystės, Ukrainos, Kanados, Švedijos ir kitų šalių mokslininkais. Vadovavo 7 mokslų daktaro disertacijų rengimui, nors ne visų jų buvo oficialus vadovas.
Pedagoginė veikla
Daugelį metų labai aktyviai prisidėjo prie fizikai gabių moksleivių ugdymo. Buvo vienas iš jaunųjų fizikų olimpiadų Lietuvoje organizatorių, sudarydavo joms užduotis; vėliau kartu su bendraautoriais parengė „Olimpiadinį fizikos uždavinyną“. 1993–2015 m. su pertraukomis ruošė Tarptautinei fizikos olimpiadai Lietuvos komandą, buvo jos vadovas. 1994–2003 m. dėstė kvantinę mechaniką Vilniaus pedagoginiame universitete; profesorius (1999).
GM A platforma (RWD)
GM A platforma – automobilinė platforma skirta galiniais ratais varomiems vidutinės klasės automobiliams. Platforma buvo gaminama tarp 1964 ir 1981 metų, ją 1982 metams pakeitė GM G platforma.
Automobiliai
Automobiliai naudoję platformą:
Varaderas
Varaderas  – kurortinis miestas, tarptautinis turistinis centras Kuboje, Atlanto vandenyno pakrantėje, Matansaso provincijoje. Įsikūręs Hikakoso pusiasalyje, tarp Kardenaso įlankos ir Floridos sąsiaurio, 140 km į rytus nuo Havanos. Ateina Via Blanca plentas, yra Juan Gualberto Gómez oro uostas. Vystomas turizmas, per metus apsilanko virš 1 mln. turistų (iš JAV, Kanados, Europos šalių). Turistus traukia balto smėlio paplūdimiai, jūra, greta esantis Sabanos-Kamagvėjaus salynas su daugybe smulkių smėlio salelių, koralų rifų. Įsteigtas Hikakoso kyšulio gamtos parkas.
Istorija
Varaderas įkurtas 1887 m., ilgą laiką buvo druskos kasykla.
Nadiejiškis
Nadiejiškis – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Ragelių.
Minamikavačio apskritis
Minamikavačis - apskritis Osakos prefektūroje, Japonijoje.
2008 m. apskrityje gyveno 38 tūkst. gyventojų.
Regentas
Regentas (iš 'valdantis') – asmuo, kuris atlieka valstybės vadovo funkcijas, kol oficialusis jos monarchas yra nepilnametis, sunkiai serga ar yra išvykęs.
Kartais regentas yra išrenkamas, kai karalystėje yra tarpuvaldis (interregnum) – kai karališkoji linija išmirusi, o naujas karalius dar neišrinktas. Pvz., carui Nikolajui II (kuris buvo ir Suomijos didysis kunigaikštis) atsisakius sosto, Suomijos Didžiosios kunigaikštystės sostas buvo tuščias. Pagal 1772 m. konstituciją Suomijos parlamentas paskyrė regentą, kuris valdė, kol po dvejų metų Suomija buvo paskelbta respublika. 1918 m. vasario – gruodžio mėn. regentu buvo Peras Svinhufvudas (Pehr Evind Svinhufvud), o 1918 m. gruodį – 1919 m. regentu buvo generolas Karlas Manerheimas. Tokia pat situacija susidarė ir Vengrijoje, po Pirmojo pasaulinio karo sosto atsisakius Austrijos imperatoriui.
Abiejų Tautų Respublikoje (1569–1795 m.) karalius buvo renkamas, o tai dažnai lėmė ilgus tarpuvaldžius. Tuo laikotarpiu regentu būdavo Lenkijos primas, vadintas interex.
Nicolás Lodeiro
Marselas Nikolasas Lodeiro Benitesas (Marcelo Nicolás Lodeiro Benítez; 1989 m. kovo 21 d.) – Urugvajaus futbolininkas, saugas.
Pradėjo treniruotis gimtojo Paisandu miestelio klube Barrio Obrero. Vėliau žaidė sostinės klubo Nacional jaunimo komandoje, o 2007 m. priimtas į profesionalią komandą. Nepaisant itin jauno amžiaus Lodeiro greitai tapo svarbiu ir rezultatyviu klubo žaidėju. 2010 m. pasirašė 2 metų sutartį su Ajax klubu.
Lodeiro buvo labai svarbus Urugvajaus jaunimo rinktinės narys. Nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2009 m., atkrentamosiose varžybose prieš Kosta Riką. Lodeiro buvo paimtas į 2010 m. pasaulio čempionatą, tačiau jo debiutas buvo itin nesėkmingas – pirmosiose varžybose su Prancūzija Lodeiro pasirodė po keitimo antrajame kėlinyje ir keleto minučių bėgyje gavo 2 geltonas korteles bei buvo priverstas palikti aikštę.
Al-Kahrabaa FC
„Al-Kahrabaa FC“ – Irako futbolo klubas iš Bagdado.
Istorija
Klubas įkurtas 2001 m. Žaidė Premjer lygoje.
Nadpaliai
Nadpaliai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 3 km nuo Igliaukos.
Tempiskė
Tempiskė  – upė Kosta Rikos šiaurės vakaruose, Gvanakastės provincijoje. Prasideda Gvanakastės Kordiljeroje, Orosi ugnikalnio papėdėje, 900 m aukštyje. Aukštupyje vadinama Tempiskitu (Tempisquito). Teka daugiausia pietų kryptimi, tektonine dubuma, ir skiria Nikojos pusiasalį nuo žemyno. Nuo aplinkinių kalnų – Nikojos aukštumų ir Gvanakastės Kordiljeros – į Tempiskę suteka daug intakų. Įteka į Ramiojo vandenyno Nikojos įlanką, sudaro 3 km pločio estuariją.
Didžiausi intakai: Koloradas, Liberija, Saltas, Bebederas, Bolsonas, Kebrada Honda, Čarkas, San Larasas, Garsonas ir Piedrasas.
Upės baseinas pasižymi neliestos gamtos plotais, bioįvairove. Svarbiausia saugoma teritorija – Palo Verdės nacionalinis parkas. 2002 m. per upę nutiestas Kosta Rikos–Taivano draugystės tiltas, sujungęs žemyną su Nikojos pusiasaliu.
Ikikolumbiniais laikais upė vietinių gyventojų čorotegų vadinta Sabandi (Sabandí, Sapancí). Pavadinimas Tempiskė kildinamas iš actekų kalbos žodžio templixqui ir reiškia „upės krantų sargas“.
San Rafaelio lagūnos nacionalinis parkas
San Rafaelio lagūnos nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija Čilėje, Aiseno regione, šalies pietuose. Parkas pavadintas San Rafaelio lagūnos, kuri susidarė tirpstant San Rafaelio ledynui, vardu. Vienas didžiausių parko lankomų objektų yra 16 km ilgio fjordas.
Parko teritorijoje yra vienos didžiausių Patagonijos kalnyno viršukalnių.
XIX pasaulio futbolo čempionatas - C grupė
XIX pasaulio futbolo čempionato C grupės rungtynės.
Nadūnai
Nadūnai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Mukulių.
Judah Friedlander
Judah Friedlander (g. 1969 m. kovo 16 d. Gaitersburge, Merilande, Jungtinėse Valstijose) – amerikiečių aktorius, komikas. Geriausiai žinomas iš NBC situacijų komedijos „30 Rock“, kurioje jis vaidino vieną iš pagrindinių serialo personažų Frenką Rositaną. Komedijoje vaidino visus septynis sezonus nuo 2006 iki 2013 m.
Žinomas dėl savo apsileidimo, išskirtinės išvaizdos – netvarkingų plaukų, dažnai per didelių akinių, marškinėlių su užrašais (dažniausiai – „World Champion“), sunkvežimio vairuotojo tipo kepurių. Aktorius atlieka įvairiausius personažus humoro klubuose.
Zadetkio sala
Zadetkio sala (, kitaip dar ) – sala Andamanų jūroje, pietiniame Mjeiko salyno gale, priklausanti Mianmarui.
Salos ilgis – apie 35 km, o plotas – apie 176 km². Ji yra didžiausia pietinės salyno grupės sala. Joje yra dvi ryškios viršūnės: Sala yra kalvota, beveik ištisai apaugusi miškais. Ji yra 2,5 km piečiau nuo Hastingso salos. Salos šiaurinis krantas kartu yra ir pietinis Hastingso uosto krantas. Šiame uoste yra Mianmaro karinio laivyno bazė.
Į vakarus ir pietpietvakarius (SSW) nuo Zadetkio salos driekiasi Aladino salos (Alladin Islands), kurių didžiausia yra Than Kyunas (Than Kyun).
Bernardo O'Higinso nacionalinis parkas
Bernardo O’Higinso nacionalinis parkas  – didžiausia saugoma gamtos teritorija Čilėje, Aiseno ir Magelano ir Čilės Antarktidos regionuose, šalies pietuose. Parkui vardas duotas nuo vieno pirmųjų nepriklausomos Čilės vadovų Bernardo O’Higinso.
Rytuose parkas ribojasi su Ledynų ir Tores del Painės nacionaliniais parkais, tuo tarpu šiaurėje yra San Rafaelio lagūnos nacionalinis parkas.
Anksčiausiai šioje teritorijoje apsigyveno alakalufai.
2007 m. dėl klimato kaitos išseko vieno ledyne buvusio ežero vanduo. Parko teritorijoje yra didžioji dalis Pietų Patagonijos ledo kepurės ledyno.
Šiame parke gyvena Andų kondorai, jūros ūdros, jūriniai kormoranai ir kt.
Minosvaidis
thumb|160px|Šveicariškas 81 mm minosvaidis ir jo šaudmenys thumb|160px|Kareivis užtaiso JAV 60 mm minosvaidį M224, sveriantį 21,11 kg.
Minosvaidis  – lengvi, paprastai lygiavamzdžiai pabūklai, šaudantys stačia trajektorija specialiais plunksnomis stabilizuotais sviediniais (minosvaidžio minos), paprastai užtaisomi įleidžiant minas pro vamzdžio žiotis. Minosvaidžiai – vieninteliai pro žiotis užtaisomi šių laikų pabūklai.
Vamzdžio pakilimo kampas 45–85°. Tačiau kai kurie gali šaudyti beveik horizontaliai, pvz., rusiško automatinio minosvaidžio „Vasiliok“ pakilimo kampas šaudant nuo -1° iki +85°.
Minosvaidžiai pagal kalibrą paprastai skirstomi į lengvuosius minosvaidžius (iki 60 mm), vidutinius minosvaidžius (60–120 mm) ir sunkiuosius minosvaidžius (>120 mm);
Minosvaidžiai priskiriami lengvajai artilerijai. Minosvaidžių pirmtakai buvo mortyros (angliškai irgi vadinamos mortar), dar nuo XIV a. žinomi artilerijos pabūklai. Pirmieji minosvaidžiai sukurti ir Rusijos kariuomenės naudoti 1904–1905 m. Rusijos-Japonijos kare. Juos plačiai ėmė naudoti Pirmajame pasauliniame kare kaip ginklą, labai tinkamą apkasų karui.
Minosvaidžio sandara
Vidutinį minosvaidį sudaro:
Sunkieji minosvaidžiai turi dar važiuoklę, sudarytą iš rėmo su lingėmis ir ratais. Toks minosvaidis gali būti stumiamas rankomis ar velkamas prikabinus prie automobilio ar šarvuočio. Leidžiamas minosvaidžio vilkimo greitis asfaltuotu keliu – iki 60 km/val., vieškeliu – iki 45 km/val., lauko keliais ir be kelių – kaip greitai važiuoja vilkikas.
Minų tipai
Minosvaidžių minos būna: thumb|left|100px|120 mm minosvaidžio mina su papildomais sviedžiamaisiais užtaisais.
Šaudymas
Minosvaidis pastatomas ant grunto, jo vamzdis nukreipiamas į taikinio pusę. Vamzdžio pakreipimo kampas (derinant su papildomo sviedžiamojo užtaiso buvimu) lemia nuotolį, kiek lėks mina.
Mobilumas
thumb|160px|Izraelio savaeigis 160 mm minosvaidis Makmat Mažo kalibro minosvaidžius nesunkiai paneša vienas žmogus. Pvz., 1941 m. TSRS Raudonoji Armija ginkluotėje turėjo 37 mm minosvaidį – kastuvą, kuris svėrė 1,5 kg (tiesa, jo efektyvumas buvo labai menkas). 50 mm minosvaidžiai paprastai sveria apie 9-14 kg.
Vidutinio kalibro (pvz., 81 mm) minosvaidžiai, sveriantys 50-60 kg, dažnai išardomi į tris dalis (plokštė, vamzdis, stovas), kurias perneša trys minosvaidininkai.
Šiais laikais vidutiniai ar stambaus kalibro minosvaidžiai dažnai įtaisomi šarvuotuosiuose transporteriuose, kurie perveža tiek kovai parengtą minosvaidį, tiek minų atsargą (pvz., TSRS-Rusijos savaeigis minosvaidis 2S4 Tiulpan ('Tulpė') ). Šarvuočiui tereikia sustoti, atidaryti liuką ir susiorientuoti, kur taikinys. Kai kurie stambaus kalibro minosvaidžiai turi ratinį lafetą (tai ypač būdinga TSRS, dabar – Rusijos stambaus kalibro minosvaidžiams).
Minosvaidžiai Lietuvos kariuomenėje
250px|miniatiūra|dešinėje|Bulgarų gamybos minosvaidis 2B11 Lietuvos kariuomenėje Tarpukario Lietuvos kariuomenės ginkluotėje buvo 81 mm švedų ir suomių gamybos minosvaidžiai. Švediško 81,4 mm „Stokes-Brandt m/29“ minosvaidžio kovinė masė buvo 60 kg, minos masė – 3,5 kg, pradinis minos greitis 190 m/s, didžiausias šaudymo nuotolis 2,9 km, šaudymo sparta 15–18 šūvių/min. (šis minosvaidis tebėra Švedijos kariuomenės ginkluotėje).
2006 m. Lietuvos kariuomenė turėjo :
Taip pat Lietuvos kariuomenėje naudojami M-60 (Bulgarija), M-19 (JAV) ir LM 60 (Lenkija) 60 mm lengvieji minosvaidžiai.
II Kauno fortas
II Kauno fortas – Kauno tvirtovės dalis Julijanavoje (patenkama iš Pilviškių g.). Pastatytas 1887–1888 m., rekonstruotas 1893–1898 m. ir 1908 m. Kultūros vertybių registre – nuo 2002 m., unikalus kodas –.
Forto teritorijoje šikšnosparniams apsaugoti įsteigtas Julijanavos teriologinis draustinis.
Aprašymas
Fortas griežtos simetrinės struktūros, orientuotas į pietvakarius. Intensyviai urbanizuotas, nuo gamtinio karkaso atskirtas tankiai apstatytais gyvenviečių sodybinio tipo pastatais. Neblogai išlikęs forto perimetras, pavienių topolių eilės, gerai matosi forto simetriška penkiakampės formos konfigūracija, turėjusi labai didelę įtaką gyvenamųjų rajonų planinės struktūros susidarymui. Matomi modernizavimo pėdsakai (betoniniai bokšteliai). Susideda iš kazematinės dalies, centrinės ir šoninių poternų, turi kampinius ir užnugario kaponierius, kontreskarpinę sieną, glasį, apjuostas gynybiniu grioviu.
Reljefas nėra išraiškingas, iš dalies pažeistas, ant forto pylimų želdinių beveik nėra. Urbanizuotoje aplinkoje II forto teritorija turi miesto parko ar sodo funkciją.
Istorija
thumb|left|II fortas [[1915 m.]]
Per Pirmąjį pasaulinį karą, kaip ir I bei III fortai, Antrasis fortas buvo intensyviai apšaudomas. Antrojo forto prieigos ir visa teritorija iki šių dienų gali būti užteršta artilerijos šaudmenimis, likusiais po tvirtovės šturmo.
Marijonas Bogdevičius
Marijonas Bogdevičius (g. 1958 m. sausio 2 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1976 m. baigė Vilniaus 15-ąją vidurinę mokyklą. 1981 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1988 m. technikos mokslų kandidatas, 2000 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1981–1983 m. Vilniaus staklių instituto (ENIMS) inžinierius. Nuo 1983 m. VISI (nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, nuo 1995 m. Transporto technologinių įrenginių katedros vedėjas. Nuo 1991 m. docentas, nuo 2001 m. profesorius.
Nuo 1999 m. Tarptautinės Noosferos Akademijos prie UNESCO akademikas, nuo 2004 m. Tarptautinės informatizavimo akademijos akademikas, nuo 2005 m. Tarptautinės virtualios akademijos akademikas.
2016 m. Lietuvos mokslo akademija už mokslo darbą " Dinaminių ir hidrodinaminių procesų, vykstančių transporto technologinėse sistemose, tyrimai" suteikė Kazimiero Simonavičiaus (mechanika) premijos laureato vardą.
2021 m. balandžio mėn. 13 d. išrinktas Lietuvos Mokslų Akademijos tikruoju nariu.
Mokslinė veikla
22 išradimų iš transporto technologinių įrenginių ir procesų bendraautoris. 1999 ir 2017 m. 6 LR patentai.
Arenalio ežeras
Arenalio ežeras  – tvenkinys Kosta Rikos šiaurėje, didžiausias šalies vandens telkinys. Telkšo Alachuelos ir Gvanakastės provincijose, kalnuose, netoli Arenalio ugnikalnio ir Monteverdės rūko miško. Ilgis 30 km, plotis iki 5 km. Vidutinis gylis – 30–60 m (vandens lygis svyruoja priklausomai nuo metų laiko).
Arenalio ežeras sudarytas 1979 m. Buvo iškeldinti Arenalio ir Tonadoros miestai. Vanduo naudojamas hidroenergijos gamybai, rekreacijai.
Varangalas
Istorija
Varangalas senovėje (~XI–XIII a.) buvo Kakatijos dinastijos sostinė.
Al-Najaf FC
Nadžafo (al-Nadžafo) futbolo klubas, o angliškuose šaltiniuose „Al-Najaf FC“ – Irako futbolo klubas iš Nadžafo.
Istorija
Klubas įkurtas 1961 m. Žaidė Premjer lygoje.
Compact Disco
Compact Disco – Vengrijos elektroninio roko grupė. Grupė atstovavo Vengrijai Eurovizijoje 2012 metais Azerbaidžane.
Nagurka
Nagurka vadinami kaimai:
Šiupiniai (Darkiemio apskritis)
Šiupiniai arba Zelionojė (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Wiesenbrunn, nuo 1946 m. Зелёное) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Jurgaičių valsčiaus kaimas. Priklausė Balėtų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo apylinkės teritorija.
Trempai
Trempai arba Novostrojevas (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Новостроево) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės centras.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1510 m. minimas kaimas Trimpen, 1550 m. – riterių dvaras, kuriame pastatyta bažnyčia. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Trempų valsčiaus ir parapijos centras. 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungti Heidekrugas (Heydekrug, 1905 m. buvo 23 gyventojai ), Naujieji Trempai (Neu Trempen, 1905 m. buvo 92, 1910 m. 136 gyventojai ), Trempų dvaras (Gut Trempen, 1905 m. buvo 7 gyventojai ) ir Žiemgaliai (Semgallen, 1905 m. buvo 80, 1910 m. 86 gyventojai ). 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo apylinkės (Новостроевский cовет) centras.
Gyventojai
Parapijoje 1912 m. buvo 4000 gyeventojų.
Apylinkė
Novostrojevo apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Paldiskis
Paldiskis – miestas Estijos šiaurės vakaruose, Suomijos įlankos pakrantėje, Pakri pusiasalyje, 45 km į vakarus nuo Talino. Yra nedidelis žvejybinis ir transportinis uostas, priklausantis valstybinei įmonei Talino uostas.
Istorija
thumb|left|200px|Sovietmečio karinių pastatų griuvėsiai Paldiskyje (buv. „Pentagonas“)
XVII a. buvo nedidelė švedų gyvenvietė. XVIII a. tapo carinės Rusijos jūrų uostu. 1783 m. gavo miesto statusą. Sovietmečiu, 1962 m. Paldiskis tapo sovietų jūrų laivyno atominių povandeninių laivų įgulų mokymo baze. Iki pat 1994 m. kol pasitraukė Rusijos armija, Paldiskis buvo uždaras miestas. 2002 m. mieste filmuotas garsus filmas „Lilija amžinai“.
Pavadinimo kilmė
Iš pradžių tai buvo švedų gyvenvietė Rågervik. XVIII a. ji tapo Rusijos karine jūrų baze ir 1762 m. buvo pavadinta Балтийский Порт („Baltijos uostas“). 1933 m. miestas pavadintas Paldiski kaip suestinta žodžio baltijskij forma.
Krajevo Borovė
Krajevo Borovė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zambruvo valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Nagėnai
Nagėnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Rimšės.
Carlos Batres
Karlosas Albertas Batresas Gonsalesas (Carlos Alberto Batres González; 1968 m. balandžio 2 d. Gvatemaloje) – tarptautinės kategorijos Gvatemalos futbolo teisėjas.
Oficialioms FIFA varžyboms teisėjauja nuo 1996 m. (pirmos varžybos – Panama-Kanada). Teisėjavo 3 pasaulio futbolo čempionatuose (2002, 2006 ir 2010 m.), pasaulio klubų taurės finale, Olimpinėse žaidynėse.
Arnos Valė
Arnos Valė  – miestelis Sent Vinsento salos pietuose, Sent Vinsente ir Grenadinuose. Įsikūręs į pietryčius nuo Kingstauno. Šalies pagrindis oro uostas – E. T. Joshua oro uostas yra Arnos Valėje, kurioje yra oro bendrovės „Mustique Airways“ būstinė. Tai viena iš pirmųjų vietų, kurias aplanko turistai, šalyje. Mieste yra futbolo ir kriketo stadionas Arnos Valė sporto kompleksas.
Kino industrija
Nors išlaidos, išleistos statant filmus, beveik iš karto leidžia filmų gamybai susikoncentruoti po autoritetingų gamybos kompanijų globa, prieinamos filmų gamybos įrangos pažanga, ir plėsti galimybes įgyti investicinį kapitalą ne iš kino pramonės, leido vystytis nepriklausomai filmų gamybai.
Šiuolaikinė kino industrija
Pagrindiniai filmų gamybos verslo centrai yra įsikūrę Jungtinėse Valstijose, Indijoje, Nigerijoje ir Honkonge. Europoje, Prancūzija, Italija, Jungtinė Karalystė ir Vokietija yra tos šalys, kurios pirmauja filmų gamyboje.
Filmai neretai filmuojami vietovėse, esančiose tolimiau nuo pagrindinių gamybos centrų. Dėl darbo bei infrastruktūros išlaidų, dauguma filmų gaminami kitose šalyse nei toje, kurioje yra įsikūrusi įmonė, mokanti už filmą. Pavyzdžiui, dauguma Amerikos ir Indijos filmų yra filmuojami Kanadoje, Jungtinėje Karalystėje, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje arba Rytų Europos šalyse.
Jungtinės Amerikos Valstijos
Jungtinės Valstijos yra viena iš seniausių šalių kino pramonėje (ir didžiausia pagal gaunamas pajamas), o Holivudas yra svarbiausias JAV kino pramonės centras. Tačiau keturios iš šešių didžiųjų kino studijų priklauso Rytų pakrantės kompanijoms. Tik „The Walt Disney Company“, kuriai priklauso „Walt Disney Pictures“, „Touchstone Pictures“, „Hollywood Pictures“, „Lucasfilm Limited“, „Pixar Animation Studios“ ir Marvel Studios, įsikūrusi Pietų Kalifornijoje. Tuo tarpu „Sony Pictures Entertainment“ yra įsikūrusi Kalver Sityje, Kalifornijoje, jos pagrindinė bendrovė, „Sony Corporation“, įsikūrusi Tokijuje, Japonijoje. Niujorkas, Luiziana, Džordžija, Šiaurės Karolina, Florida ir Kalifornija laikomi produktyviausiais kino pramonės regionais.
Indija
thumb|right|Scena iš „[[Raja Harishchandra“ (1913 m.) – laikomas pirmuoju ilgametražiu Indijos kino filmu.]] Indija yra didžiausia filmų gamintoja pasaulyje. 2009 m. Indijoje viso buvo pagaminta 2961 filmas ant celiulioidinės juostos, iš jų net 1288 buvo pilnametražiai filmai. Indijos kino industrija yra daugiakalbė ir didžiausia pasaulyje pagal bilietų pardavimus ir pagamintų filmų skaičių bei antra pagal dydį, pagal gautas pajamas. Industriją daugiausia remia milžiniška filmus mėgstanti Indijos publika, taip pat Indijos filmai įgauna vis didesnį populiarumą visame pasaulyje, ypač šalyse, kuriose didelis skaičius indų emigrantų. Didžiausia kino pramonė Indijoje yra hindi kino pramonė, daugiausia sutelkta Mumbajuje, ir paprastai įvardijama kaip „Bolivudas“, žodžių Bombėjus ir Holivudas mišinys, kuris pagamina apie 20 % Indijos filmų. Kitos didžiausios kino pramonės šakos yra telugu kinas, tamilų kinas ir malajalių kinas, kurie yra įsikūrę Čenajuje, Haidarabade, Bengalūre ir Kočyje, paprastai vadinamos kaip „Tollywood“, „Kollywood“ ir „Mollywood“. Likusi didžioji dalis yra išsibarsčiusi šiaurės, vakarų ir pietų Indijoje (Karnataka, Pandžabas, Bengalija, Maharaštra, Orisa). Tačiau yra keletas mažesnių regioninių centrų Indijos kino pramonėje, išdėstytų pagal regionines kalbas valstijose, kuriose tomis kalbomis yra kalbama. Indijos filmai pripildyti miuziklais, veiksmu, romantika, komedija ir vis daugiau specialiaisiais efektais.
Honkongas
thumb|right|200px|„Zhuangzi shi qi“ (莊子試妻) (1913 m.) laikomas pirmuoju Honkongo vaidybiniu filmu Honkongas yra kino gamybos centras kinų kalba kalbančiame pasaulyje (įskaitant kinų diasporą visame pasaulyje) ir Rytų Aziją. Ištisus dešimtmečius Honkongas buvo trečia pagal dydį kino industrija pasaulyje (po Indijos ir Holivudo) ir antras pagal dydį filmų eksportuotojas. Nepaisant pramonės krizės, prasidėjusios XX a. 10-ojo dešimtmečio viduryje ir Honkongo grįžimo Kinijos valdžion 1997 metų liepą, Honkongo filmai išlaikė daug skiriamosios tapatybės ir toliau vaidino svarbų vaidmenį pasaulio kino tarpsnyje. Skirtingai nei daugelis kino pramonių, Honkongo kinas beveik negaudavo tiesioginės paramos iš vyriausybės, tik per subsidijas ar iš importo kvotų surinktų pajamų. Honkongo kinas visada buvo visiškai komercinis, sutelkiantis dėmesį į miniai malonius žanrus, pavyzdžiui, komedijos ir veiksmo, ir labai priklausomas nuo formulių, tęsinių ir perdirbinių. Kaip būdinga komerciniams kinams, jo centre vyrauja išvystyta žvaigždžių sistema, kuri šiuo atveju taip pat yra labai susieta su pop muzikos industrija.
Indonezija
Didžiausios kino studijos Pietryčių Azijoje buvo tyliai atidarytos 2011 metų lapkričio 5 dieną, 10 hektarų žemės plote Nongsoje, Batamo saloje, Indonezijoje. „Infinite Frameworks“ (IFW) yra Singapūre įsikūrusi bendrovė (netoli Batamo salos), į kurią tarptautiniams klientams nesunku kreiptis dėl sandorio, valdoma konsorciumo, kurio 90 procentų akcijų priklauso Indonezijos verslininkui ir filmų gamintojui Mike Wiluan.
Egiptas
Egipto kinas klesti Vidurio Rytuose, kur yra dažnai laikomas „Rytų Holivudu“. Nuo 1976 m. Kaire vyksta kasmetinis Kairo tarptautinis kino festivalis (CIFF), kurį akredituoja Tarptautinė filmų kūrėjų asociacijos federacija. Dauguma šiandienos Egipto filmų ir televizijos serialų yra gaminami Egyptian Media Production City komplekse, kuriame yra įrengta naujausia įranga filmavimui, lauko ir vidaus studijose. Jis apima apie 64 aukštųjų technologijų studijas. Cenzūra, kuri anksčiau buvo kliūtis į saviraiškos laisvę, sumažėjo pastebimai. Egipto kinas patyrė nepaprastą pasikeitimą tabu atžvilgiu. Jis pradėjo drąsiai spręsti klausimus, pradedant nuo seksualinių klausimų iki gausios valdžios kritikos.
Nigerija
Nigeriją į šiuolaikinio kino filmų gamybą atvedė filmas, žinomas kaip „Gyvenimas vergovėje“ (Living in Bondage), kuriame vaidino Kenneth Okonwo, Kanayo O. Kanayo, BOB Manuel Udokwu, Francis Agu Ngozi Nwosu, Nnena Nwabueze ir t. t. Šis filmas, kuris pateko į rinką 1992 metais, buvo labai svarbus posūkis Nigerijos kino pramonėje ir pranašaujantis šiuolaikinių filmų gamybos tendenciją Nigerijoje. Šalies kino sostinė buvo Lagosas. Tačiau bėgant metams, įvyko perėjimas iš Lagoso prie Enugu, rytinėje šalies dalyje. Sakoma, kad šis pokytis yra iškovotas Pete Edochie, ryšių pramonės veterano, kuris pasuko link aktoriaus karjeros ir tapo vienu iš sėkmingiausių aktorių Nigerijoje.
Lietuva
Kinas Lietuvoje buvo rodomas nuo XIX amžiaus pabaigos, kuriamas – nuo XX amžiaus pradžios. Į Lietuvą kinas atkeliavo 1897 m., kai Vilniuje įvyko pirmasis viešas kino seansas. Pirmieji kino teatrai atsirado 1905 m. Daugiausia rodomi užsienio komerciniai filmai, tačiau vis populiarėja nekomercinis kinas. Daug žiūrovų sulaukia festivaliai „Kino pavasaris“, „Tinklai“. Lietuvišką kiną pastaraisiais metais populiarino festivalis „Trispalvis kinas“. 2005 metais rengiamas pirmasis komercinio lietuviško kino festivalis – konkursas „AXX“. Lietuvos kino istoriją galimą sąlyginai padalyti į tris nelygius laikotarpius: pirmąjį (1896–1941 m.), sovietinį (1941–1989 m.) ir naujausią (nuo 1990 m.) Pirmąjį laikotarpį ženklina nacionaliniam kinui nepalankios istorinės sąlygos ir naivūs entuziastų bandymai žengti pirmuosius žingsnius. Antrasis laikotarpis – profesionalaus nacionalinio kino pamatų kūrimas ir tolesnė raida suvaržytos laisvės sąlygomis. Pagaliau trečiasis, kol kas pats trumpiausias, bet daugiausia vilčių teikiantis laikotarpis – tai filmų kūrėjų bandymas tapti pasaulinio kino konteksto dalimi neprarandant savojo identiteto. Pirmasis garsinis filmas buvo Henriko Kačinsko režisuotas „Storulio sapnas“ (1938 m.) Šio marionečių filmo premjera įvyko 1938 m. lapkričio 24 d. „Metropolitene“ (lėles pagamino Stasys Ušinskas). Lietuvoje filmas sutiktas entuziastingai, o JAV animacinių filmų bendrovė „Dalcompany“ ne tik nupirko „Storulio sapną“, bet ir užsakė S. Ušinskiui naują filmą pagal Hanso Kristiano Anderseno pasaką „Lakštingala“. Šį darbą atlikti sutrukdė Antrasis pasaulinis karas.