cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Registrų centras
Istorija
2001 m. perėjo Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijai, o 2003 m., iš Lietuvos statistikos departamento perėmus Įmonių rejestrą, įstaiga pervadinta į Registrų centrą.
2008 m. prijungtas Teisinės informacijos centras, 2015 m. – Gyventojų registro tarnyba. Iš šios institucijos perimtas Gyventojų registras. 2016 m. prijungta Centrinė hipotekos įstaiga, iš šios įstaigos perimti jos administruoti registrai.
2017 m. perėjo Susisiekimo ministerijai, o 2019 m. – Ekonomikos ir inovacijų ministerijai.
Perlamas
Pérlamas – kaimas vakarų Baltarusijoje, Gardino srities Gardino rajone. Priklauso Ašiužos apylinkei. Išsidėstęs 20 km į šiaurę nuo Gardino, dešiniajame Nemuno krante, beveik priešais Varviškę. Kiek toliau į šiaurę į Nemuną plukdo savo vandenis Augustavo kanalas, įteka Juodoji Ančia. Gyvenvietė nyksta, išlikę tik keli gyvenamieji namai. 10 gyventojų (2009 m. duomenys).
Istorija
XIV a. lietuviai čia buvo pastatę medinė pilį, kurią kryžiuočių kronikininkas Vygandas Marburgietis vadino Perla. 1378 m. Balgos komtūras Teodorikas Eltneris su kariauna ją buvo užpuolęs ir papilį sudeginęs. Vėliau pilis sunyko ir šiandieną jos buvimo vieta nėra nustatyta. Egzistuoja nuomonė, kad tai galėtų būti Nemuno sala, esanti priešais Perlamą, bet hipotezę patvirtinantys archeologiniai tyrimai iki šiol nėra atlikti.
ATR laikais kaimas buvo Trakų vaivadijos Gardino apskrities seniūnijos centru. Perlamą kartu su Ašiužos dvaru valdė žinomi didikai: Ivanas Glinskis, Palenkės vaivada Jonas Kascevičius ir kt. Sutinkamai su Respublikos Seimo 1662, 1670, 1672, 1679 metų nutarimais apylinkėse leista kurtis pabėgeliams iš Smolensko ir Starodubo žemių.
XV a. pab. – XVI a. pr. buvo pradėta kolonizuoti išnaikintų jotvingių gyvenama teritorija, Perlamo dvarui paskirti milžiniški miškų masyvai. Nuo dvaro maždaug 30–50 km pločio miškais apaugusi juosta tęsėsi iki pat valstybinės siena su Kryžiuočių ordinu, per Perlamo girią nusidriekė svarbus kelias iš Gardino į Malborką. Šiaurėje Perlamo giria ribojosi su Merkinės giria, pietuose – su Perstūnio giria. Miškų plotams įsisavinti reikėjo daug pastangų, į kolonizuojamas vietas persikėlė nemažai perlamiečių.
Po Trečiojo ATR padalijimo Perlamas įėjo į Rusijos imperiją, priklausė Gardino gubernijai. Tarpukaryje atsidūrė Lenkijoje: Balstogės vaivadijos Gardino apskrities Ašiužos valsčiuje. Nuo 1939 m., išskyrus Antrąjį pasaulinį karą, – Baltarusijos TSR sudėtyje.
Dar XVIII a. ant Nemuno kranto stovėjo katalikų koplyčia, kurią vėliau upė paplovė. 1742 m. jau aukštesnėje vietoje pastatyta nauja, ji sudegė per Pirmąjį pasaulinį karą 1915 m. Tarpukariu kaime buvo įsikūrę keli vienuoliai kapucinai, kurių rūpesčiu pastatyta nauja medinė koplyčia. 1956 m. vienuoliai išvyko gyventi į Lenkiją, 1970 m. vietinės valdžios nurodymu koplyčia išardyta – iš jos gretimame Soničių kaime buvo suręsta mokykla. 1990 m. tikintieji pastatė naują šventovę, ją aptarnauja iš Ašiužos Šv. Petro ir Povilo bažnyčios atvykstantys kunigai.
Būdviečio valsčius
Būdviečio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje, pasienyje su Lenkija. Centras – Būdvietis.
Istorija
Gyvavo XX a. tarpukariu.
Gyvenvietės
1923 m. surašytos gyvenvietės:
Lynenas
Lynenas  – miestelis vakarų Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje.
Istorija
Gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1088 m. Lina. „Lina“ reiškia vietą ant kalno ar kalvos.
Iki savivaldybių reformos 1975 m. Lynenas priklausė Tecklenburgo rajonui.
Sudaryta partnerystės sutartis su Lietuvos miestu Kelme. Lynene veikia Partnerystės su Kelme sąjunga.
Lukna (ežeras)
Prie rytinių Luknos ežero krantų įsikūręs Apatiškių kaimas, prie vakarinių – Aluonos, prie šiaurinio – Vištelionių, kaimai. Rytinėje pakrantėje veikia kaimo turizmo sodyba.
Tamara Karsavina
Tamara Karsavina (, 1885 m. kovo 9 d. Sankt Peterburgas – 1978 m. gegužės 26 d. Bekonsfildas, Bekingemšyro grafystė) – rusų baleto artistė.
Biografija
Tėvas baleto artistas Platonas Karsavinas, brolis filosofas Levas Karsavinas. 1902 m. baigė Sankt Peterburgo Teatro mokyklą. 1902–1918 m. šoko Sankt Peterburgo Marijos teatre, nuo 1909 m. primabalerina. Nuo 1918 m. gyveno Londone. 1909–1929 m. šoko S. Diagilevo trupės „Rusų baletas“ spektakliuose, atliko pagrindinius vaidmenis M. Fokino neoromantiniuose baletuose, sukūrė vaidmenų klasikiniuose baletuose. 1929–1931 m. šoko Londono trupėje Ballet Rambert. 1930–1955 m. Karališkosios šokio akademijos Londone viceprezidentė.
Vaidmenys
thumb|left|Tamara Karsavina Petruškos vaidmenyje
Flamur Tairi
Fliamūras (Flamuras) Tairis (,, g. 1990 m. lapkričio 24 d.) – albanų kilmės Šiaurės Makedonijos futbolininkas, saugas.
Karjera
2007–2009 m. atstovavo FK Makedonija Skopje, o 2009–2010 m. rungtyniavo Kičevo „Napredok“, 2010 m. trumpai priklausė FK Vëllazërimi 77.
2010–2013 metais atstovavo KF Teuta Durrës (Albanija).
Rungtyniavo Makedonijos klubuose KF Gostivar, KF Renova, vėl grįžo į KF Gostivar.
2015–2016 m. atstovavo KF Bylis (Albanija).
O 2017 m. perėjo į FC Struga (Šiaurės Makedonija). Tuo metu ekipa rungtyniavo Antroje lygoje. 2018–2019 m. sezone tapo Antros lygos nugalėtojais vakarų zonoje ir pateko į aukščiausią šalies divizioną. Nuo 2019–2020 m. žaidė Pirmoje lygoje, o 2022–2023 m. sezone tapo Pirmos lygos čempionu.
Rinktinės
Kitados atstovavo Makedonijos U-21 rinktinei. 2008 m. rugsėjo 9 d. debiutavo rungtynėse prieš Norvegiją, kurios baigėsi nulinėmis lygiosiomis (0:0). Žaidėjui tuo metu buvo 17 metų.
Namibia Premier Football League
Namibia Premier Football League arba Namibijos Premier futbolo lyga – Namibijos aukščiausia futbolo lyga, įkurta 2020 m. Organizuoja Namibijos futbolo asociacija.
Istorija
Ankstesniais metais organizuota Namibia Premier League (NPL), dar žinoma Debmarine Namibia Premiership pavadinimu, bet dėl kilusių problemų 2020 m. gruodžio mėn. buvo įkurta nauja lyga. Planuota, kad inauguraciniu taps 2021 m. sezonas, turėjo dalyvauti dvylika ekipų, bet dėl pandemijos ir nesutarimų Namibijos futbolo bendruomenėje čempionatas nevyko. Nurimus aistroms, organizuotas 2022–2023 m. Namibijos Premier futbolo lygos sezonas. Jame dalyvavo šešiolika ekipų.
Formatas
Sezonas prasideda rudenį ir baigiasi kitų metų pavasarį. Daugiausiai taškų surinkusi ekipa iškovoja čempionų titulą.
2022–2023 m. sezonas
2022–2023 m. sezone Premjer lygoje rungtyniavo 16 ekipų.
2021 m. sezonas
2021 m. ekipos, turėjusios žaisti Namibijos Premjer futbolo lygos pirmame turnyre.
Voluinės vaivadija (1921–1939)
Voluinės vaivadija – viena iš 16 Antrosios Lenkijos Respublikos vaivadijų. Centras — Luckas.
Istorija
Vaivadija įkurta 1921 m. vasario 19 d. iš dalies buvusios Vilniaus gubernijos. 1930 m. gruodžio 16 d. prijungta Sarnų apskritis.
Jeronimas Adamas Poninskis
Jeronimas Adamas Poninskis (1630–1702) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Vschovo taurininkas (nuo 1676), Rogozno (1692–1697) ir Gniezno kaštelionas (1697–1702), Vshovos ir Kopanicko seniūnas.
Poninskių giminės pradininkas, vėliau gavęs ATR kunigaikščio titulą.
Biografija
Lenkijos bajorų Poninskių giminės atstovas, herbo „Lodzia“ savininkas. Aleksandro Poninskio sūnus nuo antros santuokos su Ana Zakrževska.
1692–1697 m. Jeronimas Adamas Poninskis ėjo Rogozno kašteliono pareigas, o 1697–1702 m. buvo Gniezno kaštelionas.
Šeima ir vaikai
Vedė Terezę Chociševską, dvaro žemių Vitkovice valdytoją, su kuria susilaukė penkių vaikų:
Bad Iburgas
Bad Iburgas  – miestelis vakarų Vokietijoje, Žemutinės Saksonijos žemėje.
Istorija
Gyvenvietė pirmą kartą paminėta 753 m. Vietovė tapo svarbia, kai vyskupas Benno I (1052–1067) čia pastatė pilį. O jo įpėdinis Benno II iš Osnabriuko (1068–1088) pastatydino dar vieną pilį. Apie 1100 m., kai Osnabriuke kilo gaisras, į Bad Iburgą persikėlė vyskupas.
Ernestas Augustas (Brunšviko-Liuneburgo elektorius) čia pastatydino barokinio stiliaus rezidenciją ir joje apsigyveno su šeima 1673 m.
1910 m. netoli miesto sudužo cepelinas LZ7 Deutschland. Ši nelaimė pritraukė viso pasaulio dėmesį.
Sudaryta partnerystės sutartis su Lietuvos miestu Pagėgiais.
2021 m. pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo slalomo čempionatas
2021 m. pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo slalomo čempionatas – tarptautinės baidarių ir kanojų irklavimo federacijos organizuojamas geriausių pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo slalomo sportininkų čempionatas, kuris vyko rugsėjo 22 d. – rugsėjo 26 d. Slovakijoje.
Iš čempionato programos pašalintos mišrių porų varžybos, bet įtrauktos ekstremalaus irklavimo rungtys.
Mongolų invazijos į Japoniją
Mongolų invazijos į Japoniją – 1274 m. ir 1281 m. vykusios mongolų invazijos į Japoniją, kurių ėmėsi Juanų dinastijos Chubilajus, siekdamas užkariauti Japonijos salyną po to, kai Korėjos karalystė Gorijo tapo mongolų vasalinė valstybė. Galiausiai nesėkmingi bandymai įsiveržti yra svarbūs makroistoriniu požiūriu, nes jie apribojo mongolų ekspansiją ir Japonijos istorijoje yra valstybę lemiantys įvykiai. Įsiveržimai minimi daugelyje grožinės literatūros kūrinių ir yra pirmieji įvykiai, kuriems apibūdinti plačiai vartojamas žodis kamikadzė („dieviškasis vėjas“), kilęs iš dviejų taifūnų, su kuriais susidūrė Juano laivynai.
Šie įsiveržimai buvo vienas pirmųjų kariavimo su paraku atvejų už Kinijos ribų. Viena svarbiausių technologinių naujovių karo metu buvo sprogstamųjų, rankomis mėtomų bombų naudojimas.
BC Kauno Žalgiris 2018 - 2019 sezonas
Komandos sudėtis 2018-2019 metų sezono metu
Iš viso per 2018 - 2019 m. sezoną Žalgirio marškinėlius apsivilko 17 žaidėjų.
Išvykę žaidėjai:
Sezono metu Žalgiryje sužaidė 17 žaidėjų. Tačiau jo eigoje Donatas Sabeckis (LTU) buvo paskolintas Liudvigsburgo „MHP Riesen“ komandai, o su Derrick Walton Jr (USA) buvo atsisveikinta abipusiu susitarimu. Pastarieji krepšininkai negaudavo daug žaidybinio laiko ir nepritapo prie komandos sistemos.
Apie turnyrą
Krepšinio renginys, gyvuojantis nuo 2016 metų, jo žiūrovams suteikia ne tik galimybę mėgautis krepšinio rungtynėmis, bet ir tampa didžiausio krepšinio šou reginio liudininkais, vyksta snaiperio ir „Oro karaliaus“ konkursai, o pertraukų metu groja žinomi Lietuvos atlikėjai. Turnyras pavadintas vienintelio Lietuvos karaliaus Mindaugo vardu.
„Žalgirio“ pasirodymas turnyre
Ketvirtasis turnyras 2019 m. „Kidy Tour“ Karaliaus Mindaugo taurės turnyras sugrįžo į Vilnių. Siemens Arenoje vykęs finalas, kuriame Dainiaus Adomaičio Vilniaus „Rytas“ įtemptoje kovoje nugalėjo Šarūno Jasikevičiaus Kauno „Žalgirio“ krepšininkus rezultatu (70-67) (11:13 24:17 16:13 16:27). „Žalgiriui“ per 29 minutes 15 taškų įmetė Marius Grigonis (3/6 dvitaškiai, 1/1 tritaškiai, 6/6 baudos), 11 Aaron White ir Leo Westermann, 10 Artūras Milaknis, 8 Paulius Jankūnas. „Rytą“ į pergalę vedė ir naudingiausiu finalo žaidėju buvo pripažintas Arciomas Parachouskis, per 31 minutę pelnęs 14 taškų (6/11 dvitaškiai, 0/1 tritaškiai, 2/3 baudos), sugriebęs 11 kamuolių ir užfiksavęs 21 balo naudingumą.
Kelias trofėjaus link
„Žalgiris“ sužaidė 36 rungtynes ir pralaimėjo 4 iš jų. Su tokiu rezultatu užėmė pirmąją vietą lentelėje. Ketvirtfinalyje žaliai balti įveikė Alytaus „Dzūkiją“ rezultatu (89:70) ir (62:81). Pusfinalyje laimėjo abejas rungtynes prieš Panevėžio „Lietkabelį“ (78-58) ir (63-84) ir tiesiai nukeliavo į finalą.
Kauno „Žalgirio“ biudžetas
Iš viso klubas surinko 10,7 mln. eurų, 400 tūkst. daugiau, nei praeitame sezone. Atidavęs visas skolas klubas gali jaustis finansiškai laisviau. „Žalgiris“ prieš sezoną numatė, kad iš rėmėjų gaus 3 mln. eurų, savivaldybė skirs 2 mln. eurų, iš TV teisių ir sportinių premijų tikimasi 1,2 mln. eurų, bilietų pardavimas sudarys – 2,9 mln. eurų, iš žaidėjų perleidimo, kontraktų išpirkimo bei kitų pajamų – 1 mln. eurų, o 0,6 mln. eurų – likutis iš praėjusio sezono. Žaidėjų algoms padengti bus skiriama 7,4 mln. eurų, kitoms komandos išlaidoms – 1,9 mln. eurų, o administracinėms išlaidoms – 1,4 mln. eurų.
Tvistringenas
Tvistringenas  – miestas vakarų Vokietijoje, Žemutinės Saksonijos žemėje. Po miestą teka Delmės upė.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas rašytiniuose šaltiniuose 1250 m. Kelyje tarp Vėzerio ir Bremeno iš pradžių būta kelto, o vėliau buvo pastatytas tiltas per Delmę.
Kai Vokietijoje išplito reformacija, miestas išliko katalikiškas. 1964 m. gyvenvietei suteiktas miesto statusas.
Bendradarbiaujama su Lietuvos miestu Kaišiadorimis.
Šventežerio valsčius
Šventežerio valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Šventežeris.
Istorija
Valsčius minimas nuo 1645 m. Carmečiu atkurtas XIX a. pradžioje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Lazdijų rajonui (6 apylinkės) ir Veisiejų rajonui (1 apylinkė).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 4426 žmonės:
Maltos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Maltos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Pereinamosios rungtynės
Santa Lucia dėl išlikimo kovojo su trečią vietą 2022-2023 m. Maltese Challenge League užėmusia Żejtun Corinthians.
2022–2023 m. Maltos futbolo taurė (FA Trophy)
🏆  Birkirkara finale nugalėjo varžovus rezultatu 2:0 ir iškovojo šalies futbolo taurę. -
Kenaužiai
Kenaužiai arba Birkenfeldė – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 22 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 26 km į pietryčius nuo Lazdynų, 2 km nuo Šešupės ir Lietuvos sienos.
Stanislavas Ožarovskis
Stanislavas Ožarovskis (g. 1767, m. 1837 m. spalio 2 d.), Lenkijos kariškis, Kosciuškos sukilimo dalyvis.
Biografija
Paskutinio Karūnos didžiojo etmono Petro Ožarovskio ir Elžbietos Pacaitės, Pinsko seniūno Petro duktės sūnus. Karūnos taurininko Jurgio ir generolo-majoro Kajetono brolis. Kavalerijos generolo Adamo ir Kamedulos misijonieriaus Viktoro įbrolis. Vedęs nebuvo, palikuonių neturėjo.
Kovojo sukilimo metu kaip pėstininkų regimento vadas.
Palaidotas Bžoze, Radomo paviete.
Seksburga
Seksburga  – karaliaus Kenvalo žmona, „Anglosaksiškos kronikos“ tvirtinimu, valdė kartu su vyru paskutinius dvejus jo valdymo metus ir dar metus po jo mirties 674 metais. Jos nereikėtų painioti su Seksburga Elsiete, Rytų karaliaus Anos dukra.
Ryhimekis
Istorija
Miestui pradžią davė geležinkelis. Iš pradžių buvo įkurta stotis, o ilgainiui aplinkui ją išaugo gyvenvietė.
Seksburga
Biografija
Seksburga buvo Kenvalo antroji žmona. Pirmąkart Kenvalas buvo vedęs Pendos seserį. Seksburgos ir Kenvalo vestuvių data nežinoma. Taip pat nėra žinoma faktų apie jų vaikus, nors yra galimybė, kad jie jų turėjo, o Seksburga valdė vieno iš jų vardu. Panaši praktika egzistavo Frankų imperijoje, kur karalienės Brungilda ir Fredegonga valdė sūnų ir anūkų vardu. 675 metais Seksburga jau buvo nuversta nuo sosto, kadangi, kaip teigiama kronikose, tuo metu vakarų saksai, vadovaujami Eskvino, pradėjo karinius veiksmus prieš Vulcherą.
Ryhimekis
Istorija
1960 m. Ryhimekiui suteiktas miesto statusas. „Riihimäki Glass“ kompanija veikė nuo 1910 iki 1990 metų.
1999 m. pasirašyta bendradarbiavimo sutartis su Jonavos miestu.
Kvichelmas
Biografija
thumb|left|150px|Britanija 600 metais Kvichelmas dalyvavo britų sutriuškinime prie Benduno 614 metais ir mūšyje prieš Pendą prie Sairensesterio 628 metais. Beda taip pat pasakoja apie nevykusį bandymą 626 metais pašalinti Edviną, Deiros karalių, pasiuntus pas jį samdomą žudiką. Kaip atsaką, Edvinas surengė baudžiamąją ekspediciją, ir tikėtina, kad kuriam laikui pavergė sau vakarų saksus. 636 metais Kvichelmas priėmė krikštą nuo episkopo Birino, bet tais pačiais metais mirė.
Aleksandra Sošenko
Biografija
2009 m. pasaulio jaunių treko čempionate pelnė bronzos medalį moterų skračo rungtyje. 2010 m. ir 2011 m. Lietuvos čempionato bronzos medalininkė moterų laiko intervalo rungtyje. 2011 m. Universiadoje kartu su Lietuvos komanda iškovojo aukso medalį komandinio laiko intervalo rungtyje, o individualioje masinio starto rungtyje liko 6-a. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate Sošenko užėmė 22-ą vietą laiko intervalo rungtyje. 2009–2011 m. priklausė Lietuvos nacionalinei treko komandinio persekiojimo rinktinei. 2012 m. pasaulio čempionato masinio starto rungtyje distancijos nebaigė, laiko intervalo rungtyje liko 39-a.
Kinburno pusiasalis
thumb|250px|Pusiasalio žemėlapis
Kinburno pusiasalis, Kinburno nerija  – pusiasalis, esantis pietų Ukrainoje, Chersono ir Mykolajivo srityse. Išsikiša į Juodąją jūrą, iš šiaurės supamas Dniepro-Bugo, iš pietų – Jahorlyko limanų. Ilgis apie 40 km, plotis iki 10 km. Vakaruose užsibaigia smėlio nerija, kuri ir yra tikroji Kinburno nerija.
Paviršius lygus, žemas, daug druskingų ežerų, druskožemių. Dalis pusiasalio paskelbta rezervatu, čia peri baltosios gervės, gulbės.
Pusiasalyje gyvena ~1200 gyventojų (gyvenvietės: Vasylivka, Pokrovka, Pokrovskė, Heroiskė). XV a. osmanai pusiasalyje pastatė Kinburno tvirtovę.
Albatros L 58
„Albatros L 58“ – XX a. trečiajame dešimteyje Berlyno primiestyje Johanistalyje įsikūrusios įmonės „Albatros Flugzeugwerke“ sukurtas aukštasparnis vienmotoris penkiavietis – šešiavietis keleivinis lėktuvas, naudotas ir Vokietijos-SSRS aviakompanijos „Deruluft" vykdytuose skrydžiuose per Lietuvą (Berlynas-Karaliaučius-Kaunas-Maskva).
Istorija
Pasibaigus Pirmajam pasauliniam karui ir jame dalyvavusioms valstybėms ratifikavus Versalio sutartį, Vokietijos imperijos aviacija buvo išskaidyta; skrydžiai, iš pradžių juos visai uždraudus, buvo atnaujinti tik civilinio transporto. Nedrąsus aviacijos rinkos atgimimas naujai įkurtoje Veimaro Respublikoje paskatino kurti naujus modelius, sukurtus pakeisti į keleivinius perdarytus karinius orlaivius bei taip išgyventi ekonominę sektoriaus krizę.
Trečiojo dešimtmečio pradžioje Sąjunginkų aeronautikos kontrolės komisija (pranc. Commission Aéronautique Inter-Alliée) leido Vokietijoje pradėti civilinių orlaivių gamybą. Netrukus po šio leidimo paskelbimo Vokietijos aviakompanija „Deutsche Luftreederei“ užsakė „Albatros Flugzeugwerke“ sukurti lengvąjį 5-6 vietų keleivinį orlaivį. Šio užskaymo rezultatas – aukštasparnis vieo piloto valdomas „Albatros L 58". Jo konstrukcija rėmėsi nerealizuotu projektu „Albatros L 57".
Pirmasis L 58 prototipo skrydis įvyko 1923 m. Vėliau buvo sukurta patobulintas modelis L 58a, varomas „Rolls Royce Eagle VIII" varikliu.
1926 m. L 58 pagrindu „Albatros" sukūrė keleivnį biplaną L 73.
Konstrukcija
L 58 buvo daugiausiai medinės konstrukcijos, konsolinis aukštasparnis monoplanas su 2,80 × 1,15 × 1,60 m dydžio uždaru salonu penkiems–šešiems keleiviams. Orlaivį varė vienas variklis „Maybach Mb IVa", sukęs dvimentį medinį fiksuoto žingsnio propelerį.
Piloto darbo vieta buvo įrengta priešais sparnus atviroje kabinoje. Orlaivio važiuoklė buvo fiksuota, pagrindinę šasi sudarė du ratai, uodegos gale buvo pačiūža.
Eksploatacija
Iš viso buvo pagaminti 9 šio lėktuvo vienetai. Visas šias mašinas iš pradžių įsigijo Vokietijos aviakompanija „Deutsche Luftreederei" ir jos įpėdinė „Deutscher Aero Lloyd". Keletų jų vėliau perėmė 1926 m. įkurta „Deutsche Luft Hansa“. Du lėktuvai buvo parduoti Sovietų Sąjungos ir Vokietijos aviakompanijai „Deruluft".
Paskutinis Vokietijoje eksploatuotas L 58 egzempliorius, D-576 Wolkensegler, sudužo netoli Eseno 1928 m. birželio 5 d.
Tryškys
Tryškys – upė Žemaitijoje, Telšių rajono rytinėje dalyje; Virvytės dešinysis intakas (Ventos baseinas).
Prasideda netoliese Tauragėnų kaimo. Iš pradžių teka daugiausia į šiaurės rytus, priartėjęs prie Tryškių – į šiaurės vakarus. Ties Tryškiais įteka į Virvytę 32,5 km nuo jos žiočių. Upelis davė vardą Tryškių miesteliui.
Evermore
Evermore – devintasis amerikiečių atlikėjos ir dainų autorės Taylor Swift studijinis albumas, išleistas 2020 m. gruodžio 11 d., praėjus kiek mažiau, nei penkiems mėnesiams nuo ankstesniojo jos darbo „Folklore“. Albumo skambesys tęsia ankstesniame darbe girdėtą indie folk ir alternatyviojo roko mišinį.
Tryškys
Gyvenvietės prie Tryškio: Tauragėnai, Juodeikiai, Staurylai, Stakminiai, Tryškiai.
Evermore
Albumas susilaukė didžiulio kritikų pripažinimo bei buvo komerciškai sėkmingas visame pasaulyje. JAV per pirmąją savaitę parduota 329 tūkstančiai kopijų ir albumas debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, iš viso ten išbūnant keturias savaites ir tampant aštuntuoju atlikėjos įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. Jungtinėje Karalystėje albumas taip pat pasiekė pirmąją reitingo vietą, o Lietuvoje – penktąją. 2022 m. spalio mėnesio duomenimis, JAV parduota per milijoną kopijų ir albumas tapęs platininiu.
2022 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose albumas nominuotas metų albumo kategorijoje.
Kūrybinė grupė
Muzikantai
Technical
Dizainas
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1928–1929 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 1928–1929 m.
1928–1929 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Samuel Barber
Biografija
Samuelis Barberis gimė 1910 m. kovo 9 d. Vest Česteryje, Pensilvanijos valstijoje. Nuo šešerių jis grojo violončele ir bandė rašyti muzikines kompozicijas. Savo tikslą tapti kompozitoriumi atskleidė laiške motinai būdamas devynerių. Jis buvo tėvų pasiųstas mokytis pianino ir būdamas vienuolikos grojo vargonais vietos bažnyčioje. S. Barberis taip pat turėjo stiprų balsą ir rašė kūrinėlius vokaliniam atlikimui. Jį rėmė dėdė kompozitorius Sidnis Houmeris ir S. Barberis nuo 1924 m. mokėsi Kurčio muzikos institute Filadelfijoje. Mokslai užtruko 10 metų. Vadovaujant profesoriui Rosario Scalero, S. Barberis studijavo teoriją, orkestruotę, kontrapunktą, analizavo reikšmingiausius klasikinės muzikos kūrinius. Mokslo metais sukūrė gerai žinomas dainas „The Daisies“, „Bessie Bobtail“, „With rue my heart is laden“, kurios publikuotos 1936 m. kaip kompozitoriaus opusas Nr. 2.
Nuo 1928 m. S. Barberis daug keliavo, lankėsi Europoje. Italijoje sukurta sonata smuikui (neišlikusi) jam laimėjo pirmąjį apdovanojimą iš Kolumbijos universiteto. Grįžęs iš kelionių kompozitorius sudarė pirmąjį savo opusą iš sonatos smuikui ir serenados styginių kvartetui. Jo draugu tapo bendramokslis italas Džian Karlas Menotis, su kuriuo S. Barberis bendradarbiavo beveik visą savo gyvenimą. 1930 m. S. Barberis užbaigė savo pirmąjį koncertą pianinui (neišlikęs). Jį išgarsino 1931 m. uvertiūra „Mokykla skandalui“ (The School for Scandal). 1932 m. vasarą jis sukūrė „Sonatą violončelei“, kurią dedikavo mokytojui Rosario Scalero. Tai buvo paskutinis S. Barberio kūrinys, sukurtas prižiūrint R. Scalero.
1935 m. Niujorko filharmonijos orkestro dirigentas Verneris Jansenas organizavo S. Barberio kūrinių koncertą, kuris buvo transliuotas „NBC“ radijo programoje. S. Barberis pats dalyvavo atlikime, grojo ir dainavo. Kurį laiką jis dainavo baritonu „NBC“ radijo programoms. 1935 m. jis laimėjo „Romos prizą“ ir stipendiją dvejų metų mokslams Amerikiečių akademijoje Romoje. Tuo metu S. Barberis sukūrė vienos dalies simfoniją (op. Nr. 9), muziką šešiems Dž. Džoiso eilėraščiams ir „Styginių kvartetą h moll “ (op. Nr. 11). Pastarojo antroji dalis „Adadžio styginiams“ tapo neabejotinai populiariausiu ir geriausiai žinomu S. Barberio kūriniu. Kūrinio premjera plačiajai publikai įvyko 1938 m. lapkričio 5 d. per „NBC“ radiją, jį atliko „NBC“ simfoninis orkestras diriguojant vienam garsiausių dirigentų A. Toskaniniui. 1939−1942 m. S. Barberis dėstė kompoziciją Kurčio institute. 1942 m. paruošė „Antrąją esė orkestrui“ (op. Nr. 15). Jis buvo pašauktas į karinę tarnybą (vyko Antrasis pasaulinis karas), atliko karinius apmokymus, parašė kūrinių armijai (Commando March, 1943). 1946 m. sukūrė baletą „Medėja“ (op. Nr. 23, originaliu pavadinimu „Gyvatės širdis“), kurį atliko Martos Grehem trupė Kolumbijos universitete. 1947 m. jis sukūrė „Knoksvilis: 1915 m. vasara“ (op. Nr. 24) soprano Eleanor Steber užsakymu. Kitu pažymėtinu kūriniu tapo 1949 m. sukurta „Sonata fortepijonui“ e moll (op. Nr. 26), kurią atliko Vladimir Horowitz.
Antrojoje gyvenimo pusėje S. Barberis buvo plačiai pripažintas kompozitorius, beveik visi jo kūriniai buvo parašyti žymių atlikėjų ar institucijų užsakymais. Jis mokėsi tapti dirigentu, bet šios ambicijos buvo trumpalaikės. 1958 m. jis buvo apdovanotas Pulicerio premija už operą „Vanesa“ (Vanessa) ir 1963 m. − antrą kartą už „Koncertą pianinui“. 1966 m. Metropoliteno operos teatro sezono atidarymui S. Barberis paruošė operą „Antonijus ir Kleopatra“. Po 1966 m. kompozitorius kovojo su alkoholizmu ir depresija. Jis gyveno Santa Katarinoje Italijoje ir Niujorke JAV. 1976 m. apdovanotas Aukso medaliu už muziką iš Amerikos akademijos ir Menų ir literatūros instituto. 1978 m. ir iki gyvenimo pabaigos S. Barberis buvo gydomas nuo vėžio, nuo kurio mirė 1981 m. sausio 23 d. Niujorke. Palaidotas gimtajame Vest Česteryje.
Kinelis
Kinelis  – miestas Rusijoje, Samaros srityje, 41 km į rytus nuo Samaros, netoli Didžiojo Kinelio ir Samaros upių santakos. Rajono centras. Geležinkelių mazgas (linijos į Samarą, Ufą, Orenburgą). Tekstilės, baldų, siuvimo, statybinių medžiagų, maisto pramonė. Apylinkėse vystomas žemės ūkis. Veikia Samaros žemės ūkio akademija.
Istorija
Kinelio gyvenvietė įkurta 1837 m., 1877 m. ją pasiekė geležinkelis. Miesto teisės suteiktos 1944 m.
Monkey Business
„Monkey Business“ yra ketvirtasis studijinis albumas, 2005 m. birželį išleistas amerikiečių hiphopo grupės „Black Eyed Peas“.
Albumas debiutavo antroje vietoje U.S. Billboard 200, per savaitę buvo parduota daugiau nei 295 000 albumo kopijų. Vėliau JAV jis buvo atestuotas keturis kartus platininiu, buvo parduota daugiau nei 4,2 milijonų albumo kopijų. Kanadoje albumas buvo atestuotas 6 kartus platininiu, buvo parduota daugiau nei 600 000 kopijų.
Albumas pelnė grupei 4 „Grammy“ nominacijas, iš kurių dvejas laimėjo. Pasak IFPI, Europoje buvo parduota daigiau nei 2 milijonai albumo kopijų. Iš viso albumas parduotas 10 milijonų tiražu pasaulyje, ir tai yra kol kas sėkmingiausias BEP albumas.
Albumo priėmimas
Kritikai albumą „Monkey Business“ įvertino vidutiniškai. Metacritic, kuri iš 100 kritikų atsiliepimų sukuria vieną, albumą vertino 48 taškais (iš 100).
Pavyzdžiai
ir dainų „Ae Naujawan Sab Kuchh Yahan“ ir „Yeh Mera Dil Yaar Ka Diwana“ elementų, atlikėjas Asha Bhosle.
Sri Pahang FC
„Sri Pahang Football Club“ – Malaizijos futbolo klubas iš Kuatano.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1959 m. 2020 m. sukurtas naujas klubas, kuris licencijavosi ir pateko į šalies Superlygą.
2021 m. žaidė šalies Superlygoje ir užėmė dešimtą vietą.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Jean-Honoré Fragonard
Žanas Onorė Fragonaras (, 1732 m. balandžio 5 − 1806 m. rugpjūčio 22 d.) – XVIII a. prancūzų tapytojas, grafikas, vienas iš žymiausių rokoko dailininkų.
Biografija
Žanas Onorė Fragonaras gimė 1728 m. spalio 30 d. Grase, Provanse. 1738 m. su šeima persikėlė į Paryžių. Iš pradžių Fragonaras ėmė dailės pamokas pas Šardeną, po to mokėsi pas Fransua Bušė. 1752 m. Fragonaras už paveikslą „Jeroboamo auka stabams“ laimėjo Prancūzijos meno akademijos Romos prizą, skiriamą jauniems dailininkams. Mokėsi karališkojoje mokykloje (École Royale des Elèves Protégés) istorijos ir klasikinės kultūros. 1756 m. su siuntimu nuvyko į Romą, kur mokėsi Prancūzijos akademijos padalinyje. 1759 m. baigus mokymosi laikotarpiui jis sutiko turtingą rėmėją ir dailininką-mėgėją Jean-Claude Richard de Saint-Non, su kurio pagalba išbuvo Italijoje iki 1761 m. Tuo metu Italijoje dirbusių dailininkų Hubert Robert (1733–1808) ir Claude Joseph Vernet pavyzdžio paskatintas tapė peizažus plenere. Lankėsi Neapolyje, Venecijoje, Tivolyje, studijavo senųjų meistrų darbus. Pradėjo tapyti žanrines scenas, kuriose paprastai vaizdavo šilkiniuose audekluose paskendusias, apie meilę svajojančias merginas.
1761 m. Fragonaras grįžo į Paryžių, kur susirado rinką savo žanriniams paveikslams ir XVIII a. Olandijos peizažistų paveiktiems peizažams. Paveikslo „Koresas ir Kalirojė“, kurį įsigijo Liudvikas XV, didelė sėkmė galėjo nulemti, kad Fragonaras taptų vienu pelningų ir didelių matmenų istorinio ir mitologinio žanro paveikslų tapytojų, bet dailininkas atmetinėjo oficialius karaliaus rūmų užsakymus ir verčiau dirbo privatiems užsakovams. Nuo 1767 m. nebeeksponavo oficialiame Paryžiaus Salone. Jo darbai pasižymėjo svajokliška nuotaika, fantazija. Paveikslų herojai dažnai dėvi puošnius senovinius ispaniškus, rubensiškus rūbus, taip sustiprinant mistiškumo ir intymumo šydą paveiksluose. Fragonaro kūryba apibūdinama polinkiu į hedonizmą. Po 1767 m. Fragonaras labiau susitelkė į peizažus, įtakotus Jakobo van Reisdalio. 1769 m. vedė Marie-Anne Gérard iš gimtojo Graso miesto.
Svarbiausiais Fragonaro darbais Paryžiuje laikoma 4 paveikslų serija „Meilės seka“, kuriuos užsakė madam Diu Bari, Liudviko XV meilužė, Luvesjeno piliai. Juose vaizduojami įsimylėjėliai įvairiose santykių fazėse, apsupti mistinių sodų peizažų. Ši paveikslų serija madam Diu Bari buvo atmesta ir labai nuvylė dailininką. Paveikslai buvo grąžinti, o priimti klasicistiniai Joseph-Marie Vien paveikslai. Panašią seriją užsakė Madeleine Guimard, kuri irgi buvo priimta nepalankiai. 1772−73 m. Fragonaras keliavo po Nyderlandus, buvo įtakotas Rembranto ir Franso Halso portretinio meno. 1773−74 m. jis antrą kartą keliavo po Italiją būdamas turtingo dvaro generolo palydovu. Grįžo į Prancūziją per Vieną, Prahą ir Vokietiją. Grįžęs įsimylėjo žmonos keturiolikmetę seserį Margaritą, kuri vėliau su juo gyveno, tapo mokine ir savarankiška dailininke. 1780 m. jam gimė sūnus Evaristas, kurį jis dažnai vaizdavo vėlesnėse savo paveikslų scenose. Vėlesnei kūrybai būdinga Žano Žako Ruso moralinės filosofijos požiūrio įtaka, romantiškų romanų siužetų ir vaikų gyvenimo scenos. Apie 1785 m. Fragonaro kūryboje pradėjo pasireikšti klasicizmo tendencijos.
1789 m. Fragonaras pasitraukė nuo Prancūzijos Didžiosios revoliucijos į Grasą. 1791 m. grįžo į Paryžių, kur Žakas Lui Davidas parūpino jam postą revoliucinėje Muziejų komisijoje. Šį postą Fragonaras prarado 1797 m. ir paskutinius metus praleido beveik užmirštas, tapė mažai. Žanas Onorė Fragonaras mirė 1806 m. rugpjūčio 22 d. Paryžiuje. Palaidotas Monmartro kapinėse. Jis paliko apie 550 paveikslų, 35 ofortus. Susidomėjimas dailininko kūryba pradėjo kilti po 1850 m. Stilistiškai jis dažnai gretinamas su Žanu Antuanu Vato. Vienu iš jo būdingiausių ir žinomiausių paveikslų įvardijamos „Supynės“.
Veisiejų valsčius
Veisiejų valsčius (arba Veisėjų valsčius,, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Veisiejai.
Istorija
Valsčius buvo įkurtas XIX a. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Veisiejų rajonui (7 apylinkės).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 5039 žmonės:
Chionė (Borėjo duktė)
Chionė（🇬🇷) – graikų mitologijos veikėja, Borėjo ir Oreitijos dukra, Kleopatros, Zeto ir Kalaiso (Boreidų) sesuo. Nuo Poseidono pagimdė Eumolpą. Kad tai nuslėptų, gimusį berniuką Chionė įmetė jūron, tačiau Poseidonas sūnų išgelbėjo ir pergabeno į Etiopiją.
Janas Kruševskis
Janas Kruševskis (m. apie 1790 m.) – Belzo vėliavininkas 1762-1788, Belzo stalininkas 1752-1762, Belzo taurininkas 1744-1752, Vasilkuvo seniūnas.
Mykolas Kazimieras Volminskis
Mykolas Kazimieras Volminskis (m. 1672 m.) – Upytės žemės teisėjas 1666-1672, Upytės pateisėjas 1664-1666, Upytės paseniūnis 1647-1652, Upytės miesto teisėjas 1643-1647, Upytės iždininkas 1641-1664.
1655 metų spalio 20 d. Kėdainių uniją.
Karkila
Karkila  – miestas pietų Suomijoje. Ūsimos regionui priklausantis miestas yra apie 69 km į šiaurės vakarus nuo šalies sostinės Helsinkio.
Istorija
Miesto teisės suteiktos 1977 m.
2008 m. bendradarbiavimo sutartis pasirašyta su Lietuvos miestu Prienais.
Vilniaus vaivadija
Vilniaus vaivadija – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Abiejų Tautų Respublikoje ir XX a. Lenkijos Respublikoje. Vaivadijai priklausė dabartinės Baltarusijos, Lenkijos ir Lietuvos žemės. Centras – Vilnius.
Raudonasis 2G
Raudonasis 2G – sintetinis raudonas azo dažas. Tirpus vandenyje, šiek tiek tirpus etanolyje. Paprastai sutinkamas kaip 8-acetamido-1-hidroksi-2-fenilazonaftaleno-3,6 disulfonato dinatrio druska.
Maistiniai dažai
ES raudonasis 2G buvo naudojamas kaip maisto dažiklis (E numeris E128). Tačiau, buvo leidžiamas naudoti tik pusryčių dešrelėse, kurių minimalus grūdinis kiekis yra 6%, ir mėsainių mėsai, kurių mažiausias daržovių ir/arba grūdų kiekis yra 4%.
2007 m. liepos 5 d. EFSA pareiškus susirūpinimą dėl E128 tinkamumo vartoti, Europos Komisija (EK) parengė projektą, skirtą sustabdyti E128 naudojimui maisto dažams. Pasiūlytas veiksmų planas 2007 m. liepos 20 d. buvo vienbalsiai patvirtintas Europos Sąjungos valstybių narių posėdyje. EK reglamentas Nr. 884/2007, uždraudžiantis raudonojo 2G naudojimą maisto dažymui, 2007 m. liepos 27 d. buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Raudonasis 2G taip pat yra draudžiamas Australijoje, Kanadoje, Japonijoje, Norvegijoje, ir Malaizijoje. 2007 m. liepos mėnesį dažo naudojimas uždraustas Izraelyje.
Raudonasis 2G yra silpnai veikiamas sieros dioksido (E220) ir natrio metabisulfito (E223) balinimo efekto. Žarnyne raudonasis 2G gali būti verčiamas į toksišką junginį aniliną, tad galimas daiktas, kad raudonasis 2G galiausiai trikdyti kraujo hemoglobino veiklą, taip pat sukelti vėžį.
Kiti dažai
Raudonasis 2G taip pat naudojamas audinių ir popieriaus dažymui, taip pat rašalo gamybai.
Histologija
Raudonasis 2G taip pat gali būti naudojamas dažymui histologijoje.
Pavojus sveikatai
Raudonasis G yra vienas iš dažų, kuriuos Hiperaktyvių vaikų paramos grupė rekomenduoja pašalinti iš vaikams skirtų maisto produktų.
2007 m. liepos mėn. EFSA paskelbė E128 kaip galimą kancerogeninę medžiagą, kadangi ji organizme virsta į aniliną.
Nepriklausoma tyrėjų grupė The Food Commission paskelbė, jog jau 1980 m. buvo įtariama, kad raudonasis 2G yra kancerogeninė medžiaga.
Jurijus Otkupščikovas
Jurijus Otkùpščikovas (, 1924 m. rugpjūčio 29 d. Kazanė, Tarybų Rusija – 2010 m. rugsėjo 25 d. Sankt Peterburgas, Rusija) – Rusijos filologas, kalbininkas, filologijos mokslų daktaras, Sankt Peterburgo valstybinio universiteto filologijos fakulteto profesorius.
Biografija
Po karo įstojo į Kazanės universiteto filologijos fakultetą, jį baigė 1950 m. Tada įstojo į Leningrado universiteto klasikinės filologijos katedros aspirantūrą. 1953 m. birželį apgynė kandidato disertaciją ir pradėjo dėstyti Leningrado universiteto filologijos fakultete. 1967 m., apgynęs monografinę disertaciją „Iš indoeuropiečių žodžių darybos istorijos“, įgijo daktaro laipsnį.
J. Otkupščikovas – etimologinės analizės, indoeuropeistikos, baltistikos, slavistikos ir klasikinių kalbų specialistas. Parašė straipsnių iš baltų kalbų leksikos, tyrė baltų ir slavų kalbų santykius, dvikalbystę. Svarbi J. Otkupščikovo studija apie baltiškus Okos baseino vandenvardžius. Gerai mokėdamas lietuvių kalbą recenzavo lituanistikos veikalų. Nuo 1971 iki 1992 m. jis vadovavo klasikinės filologijos katedrai. Daugiau kaip 50 metų dėstė Sankt Peterburgo universiteto filologijos fakultete. J. Otkupščikovas rėmė Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdį.
Veikalai
J. Otkupščikovas – daugiau kaip 200 mokslinių publikacijų autorius. Knyga „Ikigraikiškasis substratas“ 1970 m. gavo Universitetinę premiją. Iš kitų darbų minėtini: mokslo populiarinimo knyga „Žodžio ištakų link“, straipsnių rinkiniai „Opera philologica minora“, „Etimologijos metmenys“, monografijos „Kãrų kalbos užrašai Afrikoje“ ir „Faisto diskas: iššifravimo problemos“.
Senoji graikų kalba
J. Otkupščikovas teigė, kad: „…graikų kalba genetiškai artima grupei giminingų paleobalkanų kalbų, kurių vartotojai gyveno Balkanų pusiasalio šiaurės rytų dalyje… Vėliau kãrų, frygų ir trakų protėviai keletu bangų ir skirtingu laiku slinko į Balkanų pusiasalio pietus ir …indoeuropietizavo neindoeuropietišką kultūrą, pasiskolindami didelį kiekį neindoeuropietiškos leksikos. Tačiau pagrindinė frygų ir trakų masė slinko ne į pietus, o į pietryčius – į Mažąją Aziją (armėnų pramintu keliu)… Graikai patraukė į pietus iš dalies kartu su paleobalkanų gentimis, bet daugiausia – sekdami joms iš paskos.“
Juozapas Sapiega
Kunigaikštis Juozapas Sapiega (1737 m. birželis – 1792 m. sausio 10 d. Liachovičiuose) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, husarų pulkininkas (1758–1774), Lietuvos didysis raikytojas (1766–1784), Baro konfederacijos generalinis regimentas Lietuvoje, Baro konfederacijos maršalka nuo Valkavisko pavieto.
Biografija
thumb|left|150px|Juozapas Sapiega vaikystėje Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Mstislavlio vaivados Ignoto Sapiegos (iki 1721–1758) ir Anos Krasickos (1707–1751) antrasis sūnus. Turėjo brolius Joną, Pranciškų, Ksaverą ir Kajetoną Mykolą.
1752-1758 mokėsi Varšuvos pijarų kolegijoje. 1758 metais gavo husarų pulkininko titulą, tais pačiais metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. Nuo 1763 metais buvo Lietuvos didžiojo etmono Mykolo Kazimiero Radvilos Žuvelės partijos šalininkas. 1764 m. gegužės 7 d. pasirašė po manifestu, pasisakęs prieš Rusijos armijos atvykimą į ATR teritoriją. 1766 metais įtakojant savo uošviui, kunigaikščiui Aleksndrui Juozapui Jablonovskiui, gavo Lietuvos didžiojo raikytojo pareigybę.
LKL 2019–2020 m. sezonas
Lietuvos krepšinio lygos 2019–2020 metų sezonas – 27-as lygos (Betsafe-LKL) sezonas, kuriame varžosi 10 pajėgiausių Lietuvos krepšinio klubų. Čempionatas dėl COVID-19 pandemijos buvo nutrauktas jo nebaigus, čempionais paskelbtas Kauno „Žalgiris“.
Juozapas Sapiega
Biografija
1771 m. lapkritį tarp Lietuvos didžiojo raikytojo Juozapo Sapiegos ir Lietuvos didžiojo etmono Mykolo Kazimiero Oginskio įvyko ginčas dėl vadovavimo praktiškai neegzistuojančiai Ldk konfederatų armijai. Ginčo rezultate abu jie buvo pripažinti Lietuvos konfederatų vadovais, o faktiškai LDK konfederatų įgulom vadovavo Simonas Kosakovskis. 1772 m. kovo 13 d. bandė prasiveržti į apgultą karaliaus Vavelio pilį, bet negalėjo nieko padaryti.
Po Baro konfederacijos pralaimėjimo (1772) Juozapas Sapiega kartu su savo žmona Teofile išvažiavo į Prancūziją. Vėlesniais metais sutuoktiniai gyveno Strasburge ir Paryžiuje. Dalį turto Lenkijoje jiems pavyko išgelbėti ir perduoti savo sūnui Aleksandrui Antonijui Sapiegai. 1774 metais Juozapas Sapiega husarų pulkininko titulą pardavė savo giminaičiui Kazimierui Nestorui Sapiegai.
LKL 2019–2020 m. sezonas
Turnyro formatas
Finalo rungtynės bus žaidžiamos tarp dviejų pusfinalių nugalėtojų, serija truks iki 3 pergalių (t. y. gali prireikti ir 5 rungtynių nugalėtojo išaiškinimui). Rungtynių serija dėl 3-osios vietos vyks taip pat iki 3 pergalių.
Juozapas Sapiega
Biografija
1777 metais Juozapas Sapiega grįžo į tėvynę, o jo žmona buvo pasilikusi Prancūzijoje. 1784 metais, kad sumokėtų skolas, pardavė Lietuvos didžiojo raikytojo pareigybę.
LKL 2019–2020 m. sezonas
Dalyvaujantys klubai
Lietuvos krepšinio lygos valdyba iš pradžių buvo nusprendusi „Nevėžio“ klubui nesuteikti LKL licencijos ir lygoje teisę varžytis turėjo 9 komandos. Tačiau vėliau atsisakius NKL rungtyniaujančiam „Jonavos“ klubui persikelti į LKL ir „Nevėžiui“ suradus naujus investuotojus, šis klubas buvo sugrąžintas atgal. Žemiau lentelėje nurodyti klubai, kurie rungtyniauja LKL šį sezoną, taip pat arenos, kuriose vyks rungtynės.
Juozapas Sapiega
Biografija
1792 m. sausio 10 d. Juozapas Sapiega mirė Liachovičiuose.
Šeima
150px|thumb|Juozapo Sapiegos žmona Teofilė Javblonovskaitė 1766 metais Juozapas Sapiega vedė kunigaikštytę Teofilę Javblonovskaitę (1743–1816), Naugarduko vaivados Juozapo Aleksndro Jablonovskio (1711–1777) ir Karolinos Terezės Radvilaitės dukterį (1707–1765). Vaikai:
LKL 2019–2020 m. sezonas
COVID-19
2020 m. kovo 13 d. LKL valdyba nusprendė dėl koronaviruso sukeltos COVID-19 grėsmės, nutraukti čempionatą. Galutinė turnyrinė rikiuotė nustatyta pagal rezultatus po 24-ojo turo. Tai reiškė, kad čempionu buvo paskelbtas Kauno „Žalgiris“.
Katažina Sosna
Katažina Sosna (g. 1990 m. lapkričio 30 d.) – Lietuvos dviratininkė.
Biografija
2010 m. Panevėžyje tapo Lietuvos moterų plento čempione. Tais pačiais metais sportininkė iškovojo bronzą Europos iki 23 metų plento čempionate. Pasaulio suaugusiųjų čempionate Sosna nebaigė masinio starto lenktynių, o laiko intervalo rungtyje liko 23-ia. 2011 m. Europos iki 23 metų plento čempionate iškovojo antrąją bronzą. Pasaulio čempionato atskiro starto laiko intervalo rungtyje liko 37-a. 2012 m. Šiauliuose vykusiame Lietuvos čempionate Sosna pelnė sidabrą ir bronzą. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate dviratininkė užėmė 56-ą vietą plento lenktynėse ir 34 vietą laiko intervalo lenktynėse. 2013 m. pasaulio čempionate nebaigė masinio starto lenktynių, laiko intervalo rungtyje liko 32-a.
Nuo 2010 m. atstovauja Italijos klubui Vaiano.
2016 m. laimėjo bronzos medalį Europos kalnų dviračių maratono čempionate.
Kartą Amerikoje
{{Infobox filmas }}
Kartą Amerikoje – 1984 m. epinis kriminalinis filmas. Paskutinis režisieriaus Sergio Leone filmas. Juosta laikoma vienu geriausiu filmų apie gangsterius pavyzdžiu ir patenka tarp 100 geriausių visų laikų filmų pagal IMDB svetainės duomenis.
Kartu su filmais „Sauja dinamito“ ir „Kartą Laukiniuose Vakaruose“ juosta sudaro vadinamąją režisieriaus amerikietiškąją trilogiją. Dėl šios Leone netgi atsisakė galimybės režisuoti filmą „Krikštatėvis“.
Siužetas
Filme pasakojama Niujorko žydų kvartalo draugų istorija, prasidedanti XX amžiaus 3 dešimtmetyje ir pasibaigianti 7 dešimtmečio gale. Filmo eiga nėra chronologinė, dabarties įvykiai keičiasi su praeities atsiminimais.
Ketvertas draugų suburia gaują, kuri užsiima smulkiais nusikaltimais, tačiau nori paskiekti kur kas daugiau. Pagrindiniai organizatoriai yra Makaronas ir Maksas, abu įsimylėję merginą vardu Deborą.
Jie sugalvoja kaip padėti kontrabandininkams iš upės iškelti nuskandintą krovinį, tačiau po kurio laiko atsiduria skersai kelio gangsteriui Bagsiui. Po kelių susidūrimų Makaronas nuduria Bagsį peilių, taip pat ir juos bandžiusį išskirti policininką, dėl ko atsiduria kalėjime.
Praeina 10 metų, Makaronas išeina į laisvę. Šalyje veikia sausasis įstatymas ir Maksas vadovauja alkoholio kontrabandai. Jie tampa įtakingi, į juos pagalos kreipiasi politikai, o gauja vis labiau klesti. Sausasis įstatymas atšaukiamas ir, ieškodamas naujos veiklos sferos, Maksas nusprendžia apiplėšti banką. Bandydamas apsaugoti draugus nuo tokios savižudiškos idėjos, Makaronas praneša apie planuojamą pervežti alkoholio kontrabandą policijai ir kitą dieną laikraštyje perskaito, kad jo draugai žuvo. Netrukus jo pradeda ieškoti kiti gangsteriai ir jis sėda į pirmą pasitaikiusį autobusą, kad dingtų iš miesto.
Praeina 35 metai ir Makaronas grįžta į Niujorką. Čia jis sužino, kad Maksas ir kad jis yra jo naujausios „užduoties“ užsakovas...
Pagrindiniai aktoriai
Kadangi pasiruošimo filmo kūrimui darbai vyko beveik dešimtmetį, galimi vaidmenų atlikėjai nuolat keitėsi: 1975 m. Makso vaidmuo buvo numatytas prancūzų aktoriams Gérard Depardieu (Maksas jaunystėje) ir Jean Gabin (suaugęs Maksas) – Depardieu netgi buvo pasiryžęs išmokti anglų kalbą su Bruklino akcentu. Vėliau kandidatais į šį vaidmenį buvo tokie aktoriai kaip Dustin Hoffman, Jon Voight, Harvey Keitel, John Makovich ir James Belushi.
Pagrindinio gangsterio, pravarde Makaronas, vaidmuo turėjo atitekti Richard Dreyfuss (jaunystėje) ir James Cagney (suaugęs Makaronas). 1980 m. Makarono vaidmuo jau buvo numanomas skirti Tom Berenger ir Paul Newman.
1981 m. aktorei Brook Shields buvo pasiūlytas Deboros vaidmuo, tačiau kadangi filmavimas buvo nukeltas, vaidmuo vėliau atiteko Elizabeth McGowern. Jennifer Connelly, suvaidinusiai Deborą jaunystėje, tai buvo debiutinis vaidmuo kine.
Joe Pesci buvo tarp kandidatų vaidinti Maksą, tačiau vėliau gavo mažesnį vaidmenį, daugiausia dėl savo draugystės su De Niro.
Claudia Cardinale, vaidinusi Leone filme „Kartą Laukiniuose Vakaruose“, norėjo šiame filme atlikti Kerol vaidmenį, tačiau režisierius nusprendė, kad ji neatrodo kaip tikra niujorkietė.
Kūrimas
Filmo pagrindas yra buvusio gangsterio ir policijos informatoriaus Harry Grey atsiminimų knyga „The Hoods“, kurią Leone perskaitė dar 7 dešimtmetyje. Filmuodamas juostą „Kartą Laukiniuose Vakaruose“, jis ėmė ieškoti galimybių susitikti su knygos autoriumi. Kadangi pastarajam patiko Leone filmai, jiedu susitiko keletą kartų ir Leone bandė perprasti buvusio gangsterio požiūrį į to laikotarpio Ameriką.
Juosta buvo filmuojama 1982 m. birželį – 1983 m. balandį Niujorke. Tai buvo pirmas Leone filmas po beveik 14 metų pertraukos.
Baigus darbą, režisierius turėjo daugiau kaip 8 valandas filmuotos medžiagos. Sutrumpines ją iki 6 valandų, Leone norėjo filmą išleisti 2 dalių po 3 valandas trukmės kiekvieną, tačiau kino kompanija ir prodiuseriai atsisakė tokios idėjos, baimndamiesi, kad gali pasikartoti finansinė Bernardo Bertolucci epo „1900“ nesėkmė. Leone buvo priverstas sutrumpinti filmą iki 269 minučių, tačiau 1984 m. Kanų kino festivaliui ir platinimui Europoje juosta buvo dar kartą sutrumpinta iki 229 minučių.
Filmo debiutas įvyko Kanuose ir sulaukė 15 minučių trukusių ovacijų.
JAV demonstruota versija buvo vos 139 minučių trukmės – be režisieriaus žinios ji buvo permontuota, perdarant filmą taip, kad veiksmas vyktų nuoseklia eiga, o ne atsiminimų forma, kaip originale. Filmas per pirmą savaitgalį surinko 2,4 milijono dolerių, viso – 5,3 milijono ir buvo didelė finansinė nesėkmė. Juosta drastiškai skyrėsi nuo Europoje rodomos versijos ir sulaukė įvairių vertinimų. Kuomet JAV tapo prieinama pilna filmo versija, tiek kritikai, tiek žiūrovai iš naujo įvertino filmo vertę ir kokybę: pvz., kritikas Gene Siskel filmo originalą pavadino geriausiu 1984 metų filmu, o sutrumpintą versiją – blogiausiu metų filmu.
Muzika
Muziką filmui sukūrė Ennio Morricone. Kadangi filmavimo darbai tęsėsi ilgą laiką, kompozitorius savo darbą baigė anksčiau negu buvo nufilmuotos kai kurios scenos. Kompozicija „Deborah Theme“ buvo parašyta kitam filmui, tačiau liko nepanaudota ir Leone ją pritaikė šiai juostai.
1984 m. buvo išleistas garso takelio albumas, o 1995 m. pasirodė pakartotina versija su anksčiau neskelbtais 4 kūriniais. Kai kurios filmo kompozijos yra vieni geriausiai žinomi kompozitoriaus kūriniai kino filmams.
Lietuvos ir Naujosios Zelandijos santykiai
Diplomatiniai santykiai atkurti 1992 m. sausio 10 d. Tarpukariu diplomatiniai santykiai buvo užmegzti po 1928 metų.