cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Europos ekonominė bendrija
Veikla
1981 m. Graikija tapo dešimtąja Bendrijos nare. 1984 m. birželio 25−26 d. Fontenblo susirinkusi Europos viršūnių taryba pasiekė kompromisą ir baigė kone dešimtmetį trukusį ginčą tarp Didžiosios Britanijos ir kitų Europos Bendrijos valstybių dėl jos įnašo į Bendrijos biudžetą dydžio. 1985 m. birželio 14 d. Europos Bendrijos Komisija paskelbė Baltąją knygą, skirtą vidaus rinkos sukūrimui, kurioje numatytos vidaus rinkoje išliekančių fizinių, techninių ir fiskalinių suvaržymų pašalinimo iki 1992 m. pabaigos priemonės.
1985 m. – iniciatyvos „Europos kultūros sostinė“ atsiradimas. 1986 m. į EEB įstojo Ispanija ir Portugalija. Pasirašomas Suvestinis Europos aktas, kuriuo pataisomos steigiamosios sutartys ir numatoma iki 1993 m. sausio 1 d. sukurti bendrąją rinką. 1987 m. liepos 1 d. pradėjo veikti Europos Bendrijų Taryba.
1989 m. lapkričio 9 d. „griuvo“ Berlyno siena, 1990 m. spalio 3 d. EEB narės – Vokietijos Federacinės Respublikos dalimi tapo Vokietijos Demokratinė respublika. 1989 m. gruodžio 8−9 d. Strasbūre susirinkusi Europos Vadovų Taryba nutarė surengti naują tarpvyriausybinę konferenciją, kurioje būtų pasirengta įgyvendinti ekonominę ir pinigų sąjungą.
1992 m. – Europos ekonominės erdvės (EEE) įkūrimas. EEE suvienijo 12 Europos Bendrijos šalių ir 6 Europos laisvosios prekybos asociacijos (ELPA) valstybes: Austriją, Suomiją, Islandiją, Lichtenšteiną, Norvegiją ir Švediją. 1992 m. vasario 7 d. Mastrichte dvylika Europos Bendrijos valstybių – Airija, Belgija, Danija, Didžioji Britanija, Graikija, Ispanija, Italija, Liuksemburgas, Nyderlandai, Portugalija, Prancūzija, Vokietija – pasirašė Europos Sąjungos sutartį. 1992 m. birželio 2 d. Danijos piliečiai referendume nepritarė Europos Sąjungos (Mastrichto) sutarčiai.
1993 m. lapkričio 1 d., įsigaliojus Mastrichto sutarčiai, Europos ekonominė bendrija buvo pavadinta Europos Bendrija, greta jos buvo įkurta Europos Sąjunga. 2009 m. gruodžio 1 d., įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, Europos Bendrija buvo panaikinta.
Teisinis pagrindas
Svarbiausios EEB sutartys buvo:
EEB teisės aktus sudarė:
Joana Mureikienė
Joana Mureikienė-Ulinauskaitė (g. 1928 m. rugpjūčio 15 d. Zapyškis) – Lietuvos pasipriešinimo tarybiniam okupaciniam režimui dalyvė, politinė kalinė, gydytoja pediatrė, rašytoja.
Vilniaus šv. Eufrosinijos Polockietės cerkvė
'''Vilniaus Šv. Eufrosinijos Polockietės cerkvė''' stovi Vilniuje.
Pavadinta šventosios Eufrosinijos Polockietės (Евфросиния Полоцкая) vardu,
Istorija
Cerkvė yra stačiatikių kapinėse, kurios įkurtos 1795 m. Vilniui tapus Vilniaus gubernijos centru. 1838 m. daugiausia pirklio T. Zaicevo lėšomis pastatyta dabartinė cerkvė, finikiečių šventyklos stiliumi. T. Zaicevas netrukus mirė ir palaidotas cerkvės kapinėse. Jo palaidojimo vietoje pastatyta koplyčia.
1896 m. atliktas kapitalinis remontas, pastatyta nauja varpinė. Cerkvė įgavo dabartinį pavidalą. 1914 m. pastatyta Šv. Tichono Zadonskio koplyčia. I pasaulinio karo metu šventyklos išvogtos. Mišios atnaujintos 1919 metais. TSRS valdžia parapiją įregistravo 1946 m., joje buvo 300 tikinčiųjų. 1960 m. valdžia uždarė koplyčią ir ją pavertė sandėliu.
Pulavų apskritis
Pulavų apskritis  – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Pulavų mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Rikų, rytuose su Liubartuvo ir Liublino, pietuose su Liublino Opolės, vakaruose su Zvoleno ir šiaurės vakaruose su Kozenicės apskritimi. Apskrityje yra 11 valsčių.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 11 valsčių:
Adomonytė
Adomonytė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Adomonienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Adomonis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Joana Mureikienė
Biografija
Vyras filosofas Juozas Mureika. Mokydamasi Kauno mergaičių „Aušros“ gimnazijoje buvo nelegalios organizacijos narė, Didžiosios Kovos apygardos partizanų ryšininkė. 1946 m. MVD karinio tribunolo Kaune nuteista 10 m. kalėti, kalinta Vorkutos, Irkutsko, Norilsko lageriuose; 1953 m. dalyvavo Norilsko politinių kalinių sukilime, buvo sužeista. 1954 m. grįžo į Lietuvą, dirbo medicinos sesele Prienų ligoninėje. 1971 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. Dirbo Vilniaus 1-osios vaikų poliklinikos vaikų gydytoja. Lietuvoje prasidėjus atgimimui ir po 1990 m. dalyvavo politinių kalinių organizacijos Norilsko vyčiai veikloje.
Adomynas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Adomynienė (ištekėjusi moteris) ir Adomynaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Olimpik Tirane
Olimpik Tiranë pavadinimu yra žaidę:
Petras Alfredas Gužas
Petras Alfredas Gužas (1933 m. rugsėjo 21 d. Rokiškio apskrityje – 2013 m. birželio mėn.) – tapytojas, Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Biografija
1967 m. tapo Lietuvos liaudies meno draugijos nariu. 1967–1977 m. studijavo dailės pedagogiką Lietuvos valstybiniame dailės institute.
1971 m. pradėjo dalyvauti parodose. Nuo 1992 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Palaidotas Lėbartų kapinėse.
Agintas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Agintienė (ištekėjusi moteris) ir Agintaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kylio įlanka
thumb|right|260px|Kylio uostas
Kylio įlanka  – įlanka Baltijos jūros pietvakariuose. Pietuose ir vakaruose ribojasi su Vokietijos Šlėzvigo-Holšteino žeme, pietryčiuose – su Fehmarno sala, šiaurėje – su Danijos Also, Erės, ir Langelando salomis. Rytuose Fehmarno sąsiauriu jungiasi su Meklenburgo įlanka, šiaurėje Didžiojo Belto sąsiauris ir Mažojo Belto sąsiauris jungia įlanką su Kategato sąsiauriu.
Kylio įlanka jungiasi su Flensburgo fjordu, Šlei, Ekenfordo įlankomis ir Kylio fjordu. Kylio kanalas jungia Kylio fjordą su Šiaurės jūra.
Įlankos gylis 10–20 m. Vandens lygis pučiant stipriems vėjams gali pakilti 3,2 m.
Latvija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
Latvija vaikų Eurovizijos dainų konkurse debiutavo 2003 m. Po metų užėmė paskutinę vietą.
Aštuonūsiai gružliai
Aštuonūsiai gružliai (Gobiobotia) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Mikalojus Leonas Solomereckis
Mikalojus Leonas Solomereckis (? – 1626) – Smolensko kaštelionas 1623–1626/1627 metais, Pinsko pakamaris 1608 metais, kunigaikštis.
Išpažino stačiatikybę.
Šeima
Žmona − Regina (Raina) Hoiska
Vaikai:
Locha
Locha – miestas pietų Ekvadore, Kuksibambos slėnyje, prie Samoros upės; Lochos provincijos centras. Plentai į Kuenką, Samorą, Vilkabambą, Suljaną. Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba, aptarnavimu.
Locha laikoma Ekvadoro muzikos sostine: gausu muzikos, salsos klubų, centrinėje aikštėje vyksta miesto kolektyvų pasirodymai. Yra išlikę senoviniai miesto vartai, 1838 m. pastatyta katedra, Šv. Pranciškaus, Šv. Sebastijono, Šv. Dominyko bažnyčios (pastatytos XVI-XVII a., atstatytos XIX a.), paminklai Ekvadoro didvyriams. Veikia keli muziejai, 2 universitetai.
Istorija
Gyvenvietę 1548 m. įkūrė Alonso de Mercadillo ir pavadino gimtojo miesto Ispanijoje vardu. Lochą kelis kartus nuniokojo žemės drebėjimai, todėl ji buvo perkelta 35 km toliau. XIX a. Locha tapo pirmuoju Ekvadoro miestu, kuriame buvo įvesta elektra (iš gretimos hidroelektrinės).
Mikronezijos Federacinių Valstijų himnas
Patriots of Micronesia („Mikronezijos patriotai“, dar žinomas kaip Across all Micronesia) – Mikronezijos Federacinių Valstijų valstybinis himnas. Patvirtintas 1991 m. Pakeitė Preamble, himną, naudotą nuo nepriklausomybės paskelbimo 1979 m. Melodija panaudota vokiečių studentų daina „Ich hab' mich ergeben“ (kuri taip pat buvo vienu iš neoficialių Vakarų Vokietijos himnu 1949–1952 m.). Eilės taip pat apytiksliai remiasi šios dainos vertimu.
Amazonės lyguma
220px|thumb|right|Amazonės lyguma Marse
Amazonės lyguma – Marso šiaurės pusrutulio lyguma, esanti į vakarus nuo Olimpo kalno tarp 150–170° vakarų ilgumos ir 5–35° šiaurės platumos, iš vakarų ribojasi su Eliziejaus plokštikalne. Didžiausias matmuo – apie 2800 km.
Mažeikių krašto enciklopedija
Mažeikių krašto enciklopedija (MKE) – internetinė enciklopedija, skirta aprašyti Mažeikių rajono gamtą, kultūrą, lankytinus objektus, istoriją, įstaigas ir pan.
Enciklopedijos devizas – „Išsamiausia ir teisingiausia enciklopedija apie Mažeikių kraštą“. Projektas startavo 2006 m. gruodžio 31 d. (pirmasis straipsnis Venta). Ši elektroninė enciklopedija naudoja mediawiki programinę įrangą, todėl ją gali kurti visi norintys, tačiau, skirtingai nuo Vikipedijos, turinys skelbiamas ne pagal laisvąją licenciją. Tai reiškia, kad prisidedantys dalyviai praranda teisę savo sukurtus straipsnius naudoti kur nors kitur, taip pat ir autorines savo sukurtų straipsnių teises. Taip pat tai reiškia, jog MKE turinys negali būti keliamas nei iš, nei į Lietuviškąją Vikpediją, nes tokios sąlygos nesuderinamos nei su CC-BY-SA, nei su GFDL licencija.
MKE autorius Algirdas Vilkas už enciklopedijos sukūrimą yra pelnęs „Naujojo knygnešio“ apdovanojimą.
Vario Juostos provincija
thumb|right|250px|Vario juostos provincijos apskritys Vario Juostos provincija  – provincija vidurio Zambijoje, ribojasi su Kongo DR. Administracinis centras – Ndola.
Geografija
Provincija apima Afrikos varingąją sritį, priklausančią Zambijai. Likusi šios srities dalis priklauso Kongo DR (Katangos provincija). Čia yra vieni didžiausių vario telkinių pasaulyje. Taip pat kasamas kobaltas, alavas, įvairūs kiti mineralai. Pagrindinė upė – Kafuė. Veikia Čimfunišio laukinių gyvūnų prieglauda.
Svarbiausi miestai: Kitvė, Ndola, Čingola, Mufulira, Luanšija, Kalulušis, Čililabombvė.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 10 apskričių:
Matthew Parr
Matthew Parr (g. 1990 m. kovo 1 d. Niukasle prie Taino) – Jungtinės Karalystės dailiojo čiuožimo sportininkas. Dviejų nacionalinių aukso medalių savininkas. 2009 m. sportininkas turėjo kelialapį į pasaulio čempionatą, bet vietoj jo šaliai atstovavo Elliot Hilton.
Meklenburgo įlanka
thumb|250px|Meklenburgo įlankos panorama Meklenburgo įlanka − įlanka Baltijos jūros pietvakariuose.
Meklenburgo įlankos ilgis 80 km, žiočių plotis ~ 50 km, didžiausias gylis 27 m. Pietuose įlanka ribojasi su Vokietija, šiaurėje − su Danijos Lolando, Falsterio ir Mono salomis. Šiaurės vakaruose Fehmarno sąsiauriu jungiasi su Kylio įlanka. Pietvakariuose ji šakojasi į dvi dalis − Vismaro įlanką ir Liubeko įlanką.
Svarbiausi uostai: Liubekas, Vismaras, Rostokas.
Marso kronikos
Marso kronikos – JAV rašytojo Rėjaus Bredberio mokslinės fantastikos apsakymų rinkinys, išleistas 1950 m. Pasakoja Marso kolonizavimo istoriją 1999–2026 m.
Kūrinyje galima įžvelgti amerikietiškos civilizacijos kritiką, jos savęs pervertinimą, kitų kultūrų nepaisymą.
1980 m. JAV ir Jungtinėje Karalystėje buvo rodomas mini serialas tuo pačiu pavadinimu.
IDW Publishing
IDW Publishing arba Idea and Design Works, LLC – JAV akcinė bendrovė (Limited Liability Company), leidžianti komiksus. Bendrovė įkurta 1999 m.
Pirmasis populiarus bendrovės leistas komiksas buvo „30 Days of Night“. 2011 m. bendrovė buvo trečia didžiausia komiksų leidėja JAV.
Lodianas
200px|miniatiūra|dešinėje|Lodiano vieta Škotijoje Lodianas ( /ˈloʊ.ði.ən/; ; arch.) – istorinė Škotijos sritis Škotijos žemumoje (Pietryčių Škotija), esanti tarp pietinio Forto fjordo kranto ir Lamermjūro kalvų.
Pagrindinis miestas yra Škotijos sostinė Edinburgas. Kiti svarbūs miestai yra Livingstonas, Batgitas (Bathgate), Linlitgou (Linlithgow), Pietų Kvinsferis (South Queensferry), Hadingtonas (Haddington), Tranentas (Tranent), Nort Berikas (North Berwick), Musselburgh, Dalkitas (Dalkeith), Bonnyrigg ir Danbaras (Dunbar).
Istoriškai Lodianu vadino provinciją, kuri apėmė dabartinį Lodianą ir Bordersą. VII a. šią teritoriją ėmė valdyti anglų Bernicija, vėliau šiauriausia karalystės Nortumbrijos dalis. Tai truko neilgai, nes anglų valdžia Lodiane sparčiai nusilpo po Dun Nechtain mūšio, kuriame anglai pralaimėjo piktams. Tai, kad Lodianas buvo kita šalis nei Nortumbrija rodo ir išlikęs jo britiškas (viena iš keltų kalbų) pavadinimas, kurį naudojo net Anglijos metraštininkai. 1018 m. Lodianą prisijungė Škotijos karalystė.
Vėliau Lodianas buvo padalintas į 3 grafystes – Rytų Lodianas, Vidurinis Lodianas ir Vakarų Lodianas.
Etimologija
Pavadinimas, manoma, kilęs iš britų žodžio *Lugudūniānā '(dievo) Lugo forto šalis'. Pirmas žinomas jo paminėjimas užfiksuotas Gododino šalies ankstyvojoje valų literatūroje.
Fort Viljamas
Fort Viljamas  – antras pagal dydį miestas Škotijos Hailande. Laipiojimas ir kopimas į kalnus yra pagrindinis turistų traukos centras dėl šalia esančių kalnų, tokių kaip Ben Nevis ir Glen Coe pietuose. Taip pat žinomas dėl kalnų dviračių takų.
Lodianas
Etimologija
Populiari legenda, kad kraštas pavadintas pagal karalių Lotą, kuris Artūro legendose buvo Lodiano karalius.
Fort Viljamas
Miestas išaugo aštuonioliktame amžiuje, kaip gyvenvietė šalia forto. Fortas buvo pavadintas Fort Viljamas pagal Oranžinį Viljemą. Gyvenvietė vadinta Maryburgh pagal jo žmonos vardą. Vėliau gyvenvietė buvo pervadinta į Gordonsburgh, dar vėliau Duncansburgh.
Lodianas
Lodianas valdant anglams
Pradžioje Lodianas buvo apgyvendintas anglų ir sudarė dalį Bernicijos karalystės, kuri driekėsi piečiau, užimdama šiaurinę dabartinio Nortumberlando. Daug vietovardžių Lodianuose ir Borderse rodo, kad regione nuo VI a. anglų kalba regione jau buvo tvirtai prigijusi. Vėliau Bernicija susijungė su Deira ir sudarė Nortumbrijos karalystę.
León Felipe
Leonas Felipė ( – slapyvardis, tikroji pavardė Felipė Kaminas Galisia de la Rosa,, 1884 m. balandžio 11 d. Tabara, Samoros provincija – 1968 m. rugsėjo 17 d. Meksikas) – ispanų poetas, dramaturgas.
Lodianas
Lodianas valdant anglams
Informacijos apie to meto Lodiano istorija turima mažai. Po to, kai skandinavai apsigyveno būsimojo Jorkšyro teritorijoje, Nortumbrijos teritorija buvo padalinta į du gabalus. Neaišku, kiek skandinavų įtaka paveikė anglų plitimą šiauriau Tiso upės. Bernicija toliau egzistavo kaip atskira teritorija, kartais minima, kad ją valdė karalius, likusiais atvejais – eldormanas (erlas). Bernicija tuo metu atitolo nuo kitų anglų teritorijų dėl savo ryšių su kitomis krikščionių karalystėmis dabartinės Škotijos teritorijoje. Manoma kad jos ryšiai su piečiau buvusiomis vikingų (skandinavų) valdytomis teritorijomis buvo menki. Metraštininkas Roger of Wendover rašė, kad Anglijos karalius Edgaras Taikusis 873 m. škotų karaliui suteikė titulą Laudian, su sąlyga, kad šis atvyks į jo dvarą, kai anglų karalius ar jo įpėdiniai bus karūnuojami. Viduramžių istorikai paprastai pripažįsta, kad tai buvo momentas, nuo kada Lodianas perėjo škotų valdžion.
Uralas (upė)
Uralas, Žajikas ), iki 1775 m. Jaikas  – upė Pietų Urale, Rusijoje (Baškortostane, Čeliabinsko sr., Orenburgo sr.) ir Kazachstane (V. Kazachstano ir Atyrau sr.). Prasideda šiaurės rytų Baškortostane, Uraltau kalnagūbryje. Teka Uralo kalnais iki Orsko į pietus, toliau pasuka į vakarus, nuo Uralsko vėl teka į pietus. Įteka į Kaspijos jūrą žemiau Atyrau. Žemupyje išsišakoja į dvi atšakas: Jaicą ir Zolotojų. Vaga labai vingiuota, gausu meandrų.
León Felipe
Biografija
thumb|left|150px|Paminklas Leonui Felipei Tabaroje Studijavo farmaciją, dirbo vaistinėse Ispanijoje, 1919–1922 m. ligoninių administratorius Pusiaujo Gvinėjoje. 1922 m. išvyko į Meksiką. Dirbo Verakruso bibliotekoje. Prasidėjus 1936–1939 m. Ispanijos pilietiniam karui grįžo į Ispaniją, kur kovėsi respublikonų pusėje. 1938 m. pasitraukė į Meksiką.
Uralas (upė)
Didžiausi intakai: Didysis Kumakas, Orė, Ilekas, Utva (kairieji), Tanalykas, Sakmara, Kušumas (dešinieji).
Net 80 % metinio Uralo nuotekio nuteka pavasarinio potvynio metu. Tuo metu upė išplatėja iki 10 km, o žiotyse – keliasdešimt kilometrų. Aukštupyje užšalusi lapkričio-balandžio mėnesiais, vidurupyje ir žemupyje – nuo lapkričio pabaigos iki kovo pradžios. Įrengtas hidroelektrinių kompleksas. Žvejyba (eršketai, sevriugos, silkės, ešeriai).
Prie Uralo upės įsikūrę šie miestai: Verchneuralskas, Magnitogorskas, Orskas, Novotroickas, Orenburgas (Rusija), Oralas, Čiapajevas, Atyrau (Kazachstanas).
Uralo upė dažnai laikoma Azijos – Europos geografine riba.
Pavadinimas
II a. pr. m. e. Ptolemėjus upę įvardino kaip *Daiks. Šis pavadinimas laikomas iranėniškos kilmės, vėliau jį perėmė tiurkų tautos ir savo fonetikoje pakeitė Žajyk arba Jajyk. Rusai taip pat naudojo šį pavadinimą iki 1775 m., kai Jekaterinos II nurodymu pervadintas Uralu (dėl baškirų ir kazachų sukilimo). Šis pavadinimas paimtas nuo Uralo kalnų.
Echalas
thumb|right|250px|Echalas [[Trakų kenesa|Trakų kenesoje]] Echalas – kenesos ir sefardų sinagogos altoriaus stalčius, kuriame laikomi rodalai, ar atskiros medinės skrynios, kuriose saugomi Toros ritiniai.
Echalas, vienas iš svarbiausių karaitų maldos salės elementų, stovi pagrindinėje salėje prie sienos, esančios į Šventąją Žemę, o Europoje prie sienos į rytus.
León Felipe
Kūryba
Ankstyvojoje poezijoje (rinkinys „Keliauninko eilės ir maldos“) gausu religinių motyvų. Poezijos rinkiniuose „Pasitraukusio ispano rauda“,, „Laimėsi šviesą“, „Paskutinė žinia“, „Elnias“, „Rosinantas“ vyrauja humanistinė, socialinė tematika, tragiškos intonacijos. Parašė pjesių („Makbetas, arba Svajos žudikas“, „Trubadūras“). Kūrybai būdingas iškilmingas tonas, laisvės tema.
Echalas
Echalo apipavidalinimas priklauso nuo valstybės, kurioje jis buvo pagamintas, taip pat nuo prižiūrėtojo.
León Felipe
Kūryba
Eilėraščių lietuvių vertimų paskelbta knygoje „XX a. Vakarų poetai“, 1969 m.
2003 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
'''2003 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai''' – Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai, vykę 2002 m. gruodžio 22 d. (sekmadienį). Iš viso rinkiminių apylinkių buvo 2015. Aktyvumas – 49,23 %.
Lodianas
Lodianas valdant anglams
Vilhelmas I Užkariautojas buvo įsiveržęs į Lodianą ir persikėlęs per Forto upę, bet Lodiano neaneksavo. Tuo metu „Anglosaksų kronikose“ Lodianas vadintas Loðen ar Loþen. Apie 1091 m. „Anglosaksų kronikose“ aprašyta, kaip škotų karalius Malkolmas III „su savo kariuomene iš Škotijos įžengė į Lodianą“, o valdant Škotijos karaliui Dovydui I Lodiane gyvenę žmonės buvo vadinti karaliaus „angliškaisiais“ pavaldiniais.
Pavadinimas Laudonia nuo 1578 m. vartotas vyskupo Leslie Škotijos žemėlapyje. 1654 m. John Blaeu žemėlapyje ši teritorija užrašyta kaip Louthiana.
Fokoliarai
Fokoliarai – krikščionių judėjimas, kilęs 1943 m. Triente, Šiaurės Italijoje.
Lodianas
Kalba
Pasitraukus romėnams Lodiane vyravo gyventojai, kalbėję britų kalba (, kuri paprastai vadinama kambrų kalba ir kuri buvo labai artima valų kalbai. Valų tradicijoje Lodianas yra dalis  ('Senoji Šiaurė'). Tuos laikus primena tokie vietovardžiai kaip Lothian, Tranent, Linlithgow ir Penicuik.
Fokoliarai
Atsiradimas
Antrojo pasaulinio karo metu dvidešimtmetė Chiara Lubich (g. 1920), įkvepta Evangelijos žodžių: „Nėra didesnės meilės, kaip gyvybę už draugus atiduoti“ ir „Tai mano įsakymas, kad vienas kitą mylėtumėte, kaip aš jus mylėjau“ (Jn 15,12-13), ėmė skleisti idėją: „Viską nugali meilė. Viską. Bet kokį skausmą, bet kokį praradimą“. Su draugėmis sudarė paktą, kuriuo viena kitai pareiškė: „Esu pasiruošusi už tave atiduoti gyvybę“. Tai tapo gimstančio judėjimo didžiąja chartija.
Lodianas
Kalba
Lodianas buvo vienas iš kelių žemyninės Škotijos regionų, kur škotų gėlų kalba niekada nevyravo, tačiau jame yra keletas gėliškos kilmės vietovardžių. Pvz., Dalry, Currie, Balerno ir Cockenzie. Teigiama, kad jie atsirado dėl „laikinos okupacijos... [ir] gėliškai kalbėjusių žemvaldžių aristokratų bei jų šalininkų buvimo apie 150-200 metų“.
Einant laikui dėl įvairių veiksnių Lodiano ir Nortumbrijos kalba, t. y. šiaurinė vidurinės anglų kalbos atmaina, žinoma kaip Inglis (ankstyvoji škotų kalba ), ėmė išstumti gėlų kalbą kaip Žemutinės Škotijos kalbą. Po kurio laiko ši kalba imta vadinti Scottis ('škotų kalba'). Šis terminas anksčiau reiškė gėlų kalbą, kurią angliakalbiai vėliau ėmė vadinti Erse ('airių kalba'). Šis pavadinimas dabar laikomas paniekinančiu. Šiuolaikinių Lodianų dialektai kartais laikomi dalimi centrinės škotų kalbos.
Fokoliarai
Atsiradimas
Oficialus vėliau Bažnyčios patvirtintas judėjimo pavadinimas yra Opera di Maria 'Marijos Veikimas'.
Šorcė
Šorcė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Tšcianės valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Tžcianų, apie 14 km į pietvakarius nuo Monkų ir apie 39 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Fokoliarai
Atsiradimas
Judėjimo specifinis bruožas - vienybės siekis, kuris ir nulemia jo dvasią, tikslus bei struktūrą.
Paplitimas
Fokoliarų judėjimas šiuo metu gyvuoja 182 tautose 5 kontinentuose. Judėjimas apima maždaug 5000 fokoliarų, tarp pasišventusiųjų, gyvenančių santuokoje ir kunigų, 140 000 tikrųjų narių bei daugiau nei 5 milijonai jaunų ir senų, dvasininkų ir pasauliečių, katalikų ir kitų konfesijų krikščionių.
Fokoliarų judėjimas Lietuvoje
7-ajame dešimtmetyje vis dažniau vokiečių šeimos ir fokoliarai trumpam vykdavo į Lietuvą, ir atvirkščiai. Nuo 1985 m. fokoliarai iš VDR bei Čekoslovakijos pradėjo lankytis reguliariai, susitikinėti su besidominčiais žmonėmis. Dėl komunistinio režimo fokoliaro susitikimai dažnai būdavo pridengiami folkloro uždanga.
1990 m. buvo surengtas atviras susitikimas suaugusiesiems, jaunimui ir vaikams, kuriame dalyvavo apie 85 žmones.
1991 ir 1992 m. Vilniuje atsirado moterų ir vyrų fokoliarų.
Vulkanas (Italija)
Vulkanas  – maža vulkaninė sala Tirėnų jūroje 25 km į šiaurę nuo Sicilijos salos. Sala užima 21 kvadratinio kilometro plotą, iškyla iki 501 m aukščio ir susideda iš kelių vulkaninių kraterių. Vienas iš šių kraterių priklauso vienam iš keturių ugnikalnių Italijoje (kiti trys – Vezuvijus, Etna ir Strombolis).
Kuomet žlugo Burbonų dinastija 1860 m. šiaurinę salos dalį nusipirko britas J. Stevensonas ir pastatė joje vilą. Savo dalyje jis augino vynuoges ir iš jų gamino vyną. Britas gyveno saloje iki paskutinio Vulkano ugnikalnio išsiveržimo 1888 m. Šis išsiveržimas truko dvejus metus ir J. Stevensonas pardavęs visą savo turtą vietiniams išvyko iš salos. Iki šiol ši vila dar stovi ir yra gerame stovyje.
Vulkano dujų nuotėkiams išmatuoti yra įrengtos specialios sistemos.
2021 m. lapkritį 150 salos gyventojų buvo evakuoti iš uosto dėl suaktyvėjusio kraterio bei išmetamų dujų pavojaus.
Bildviečiai
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1564 m. minimi Bildawety. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Prigorodnojės apylinkės kaimas.
Bahreino įlanka
thumb|250px|Bahreino įlanka Bahreino įlanka – nedidelė įlanka Persijos įlankoje, rytinėje Saudo Arabijos pakrantėje, atskirta Kataro pusiasalio. Ji supa Bahreino salas. Per vakarinę Bahreino įlankos dalį eina Karaliaus Fahdo tiltas, kuris jungia Saudo Arabiją su Bahreinu.
Bioįvairovė
Bahreino įlankos Havaro salos, kurios yra Kataro pakrantėje, nuo 1997 m. yra saugomos Ramsaro konvencijos. Salose gyvena Sokotros kormoranai. Pagrindinėje Havaro saloje gyvena mažos baltojo orikso ir džeirano bandos.
Bahreino įlankos vandenų temperatūra prie krantų būna nuo 14 iki 35°C, vandens druskingumas (10%) yra didesnis lyginant su kitais Persijos įlankos vandenimis. Įlankoje ties Bahreinu yra jūrų žolių, koralinių rifų, dumblių ir mangrovių krūmynų. Šios vietovės yra prieglobstis bestuburiams, žuvų jaunikliams ir diugoniams.
Skaistgirys
Skaistgirys – miestelis Joniškio rajono savivaldybėje, prie kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi molinė Skaistgirio Šv. Jurgio bažnyčia (nuo 1827 m.), yra parkas, vasaros estrada, kurioje vyksta seniūnijos šventės. Veikia Skaistgirio gimnazija, vaistinė, paštas (LT-84025), poliklinika, kultūros namai, parkas, viešoji biblioteka, vaikų darželis. Įrengtas Skaistgirio parkas.
miniatiūra|left|Skaistgirio seniūnija, biblioteka ir kitos įstaigos miniatiūra|left|Akmuo prie Skaistgirio parko
Etimologija
Miestelio vardas kilęs nuo žodžių skaisti („šviesi, graži, ryški“) + giria („didelis miškas“). Skaistgirio pavadinimas vieniems siejasi su buvusia pagonių šventviete, kitiems, ypač vietos gyventojams, reiškia senovėje čia buvusi skaistų (gražų) mišką. Pasakojama, kad vardas kilęs nuo gražaus pušyno, augusio dabartinės bažnyčios vietoje ir vadinto Skaisčia giria. Iki 1930 m. oficiali forma buvo Skaisgirys, vėliau – Skaisgiris, o XX a. 2-ojoje pusėje nusistovėjo Skaistgirys.
Geografija
Vakariniame miestelio pakraštyje teka Vilkijos upelis. Yra Vilkijos hidrografinis draustinis.
Skaistgiryje 1963 m. įkurtas pirmasis Lietuvoje 10 ha miestelio parkas, jame amfiteatras – vasaros estrada. Parkas vadinamas jo įkūrėjo buvusio kolūkio pirmininko Jono Viliūno vardu. Gilios aplinkos grožio puoselėjimo tradicijos; 1965 m. skaistgiriečiai pirmieji Respublikoje apdovanoti už tvarkingą ir gražią aplinką.
Miestelis garsėja dolomitais (yra dolomito telkinys, Skaistgirio dolomito karjeras), Uolyno kalnu, švaraus vandens karjeru.
Istorija
Sovietmečiu buvo „Pergalės“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Tai buvo pirmoji kaimo tipo gyvenvietė Lietuvoje, tvarkyta pagal rajoninio išplanavimo schemą. 1965 m. jai suteiktas geriausiai tvarkomos gyvenvietės titulas (konkursą surengė „Tiesos“ dienraštis). Pastatyti kolūkio kultūros namai, įrengtas visuomeninis muziejus.
Tirpi kava
Tirpi kava – nealkoholinis gėrimas, gaunamas iš kavos ekstrakto.
Šis gėrimas daugiau naudojamas, kaip pigus, greitai pagaminamas tradicinės kavos pakaitalas. Dažnai tokia kava reklamuojama, kaip „natūrali“, tačiau nei skoniu bei kvapu neprilygsta iš kavos pupelių gaminamai kavai. Miltelių kokybė priklauso nuo kavos, iš kurios gaminamas ekstraktas, rūšies.
Skaistgirys
Istorija
2005 m. patvirtintas Skaistgirio herbas.
Gyventojai
Apie Skaistgirį yra įdomi vakarų aukštaičių šiauliškių šnekta, kurioje sumišę priebalsiai š, ž, č, dž ir s, z, c, dz. Didžiojoje šnektos dalyje visai nėra š, ž, č, dž. Taip, tariama ązuols („ąžuolas“), pradze („pradžia“), bet krūmš („krūmas“), lažda („lazda“).
Tirpi kava
Istorija
Tirpią kavą 1890 m. išrado Naujosios Zelandijos mokslininkas David Strand von Invercargill. Dažnai sumaišoma, kad tirpią kavą išrado japonų mokslininkas Satori Kato, dirbęs Čikagoje 1901 m. Jungtinės Karalystės mokslinis žurnalas „New Scientist“ tvirtina, kad tirpi kava buvo pagaminta užsakius armijai.
1938 m. pasirodė pirma tikrai plačiai vartojama tirpios kavos rūšis – Nescafe, kaip bendras firmos Nestle ir Brazilijos vyriausybės rezultatas. Produktas greitai tapo populiarus JAV, o po Antrojo pasaulinio karo paplito visame pasaulyje.
Gamyba
Įvairių technologinių procesų pagalba kava suliesinama ir tampa milteliais ar granulėmis. Ją sumaišius su karštu vandeniu gaunamas gėrimas, pagal skonį artimas natūraliai kavai. Kai kuriose tirpios kavos rūšyse be savos dehidratacijos dar vykdoma ir dekavanizacija – sumažinamas kofeino kiekis.
Taip pat žinoma, kad yra mažiausiai viena kavos rūšis, kuri parduodama kaip koncentruotas tirpalas.
Pranašumai
Tirpi kava pranašesnė už natūralią, tuo, jog ji daug paprasčiau ir greičiau ruošiama, taip pat dėl jos ilgo saugojimo laiko (dėl garavimo natūrali kava greitai praranda aromatą).
Trūkumai
Tirpios kavos, ypač pigių rūšių, skonis žymiai skiriasi nuo natūralios.
Milteliai sugeria drėgmę ir pašalinius kvapus, nuo to pablogėja gėrimo skonis, todėl tirpi kava turi būti laikoma sandariai uždengta.
Vartojimas
Sausos kavos paprastai imama 40-60 g (6-8 arbatiniai arba 2-3 valgomieji šaukštai) vienam litrui vandens, t. y. kava sudaro 4-6 % vandens. Galima įdėti druskos, tačiau ne daugiau kaip porą kristalėlių į litrą vandens ir tik į tą kavą, kuri geriama su pienu arba grietinėle – į juodą tirpią kavą jos visai nededama.
Gėrimo savybės priklauso nuo virimo būdo, kurių yra labai daug. Ilgai arba keletą kartų virusi kava skaidosi ir išskiria kofeiną, taniną, dažančias medžiagas, netenka kvapo, pablogėja jos skonis. Nerekomenduojama gerti tokios kavos, nes ji gadina apetitą, žaloja sveikatą.
Vilamuvka
Vilamuvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Tšcianės valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurę nuo Tžcianų, apie 12 km į vakarus nuo Monkų ir apie 49 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Revai
Revai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Likiškėlių. Dzirmiškių girininkija (Alytaus miškų urėdija).
Istorija
1941 m. užėjus karui ties kaimu vyko įnirtingos kovos tarp sovietų ir vokiečių. 40-mečio proga kaime buvo atidengta skulptūrinė kompozicija (liaudies meistras V. Krušna ir architektas A. Mainelis).
Balingrado Dievo Apvaizdos bažnyčia
Balingrado Dievo Apvaizdos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Balingrado kaime, 12 km į pietus nuo Pabradės, Neries dešiniajame krante. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.
Parapijoje yra Punžionių koplyčia.
Istorija
Punžonių dvaro savininkai Ignas Balinskis ir Elžbieta Balinskienė 1827 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią. Ji buvo Karkažiškių parapijos filija. Vietovę, vadintą Bageliškėmis, dvarininkai pavadino Balingradu.
XIX a. viduryje Balingrado apylinkėmis ir bažnyčia domėjosi grafo Konstantino Tiškevičiaus mokslinė ekspedicija. Savo veikale K. Tiškevičius pateikia informacijos apie bažnyčioje buvusią paveikslų kolekciją, skrupulingai ir nuosekliai aprašė bažnyčios paveikslus, kurie grafui paliko teigiamą įspūdį. Paminėtas senas italų mokyklos tapytas šv. Sebastijano paveikslas, taip pat bažnyčioje, choruose, nedidelis paveikslėlis, puiki gero originalo kopija, vaizduojantis rašantį Matą evangelistą. Abipus didžiojo altoriaus buvo du nedideli Peterburgo mokyklos paveikslai, o didžiajame altoriuje – nemažas paveikslas, kuriame nupieštas natūralaus dydžio šv. Ignotas.
Rusijos valdžia bažnyčią 1870 m. uždarė. Po carinės valdžios įsakymo uždaryti bažnyčią, buvo stengtasi kuo greičiau sugriauti ir parduoti ją statybinėms medžiagoms. Kaimo gyventojai to padaryti neleido, bet tuometinis Punžonių valdytojas Maciejus Stabrovskis gyventojų norų nepaisė. Savo reikmėms jis panaudojo bažnyčios duris, o iš geležinių kryžių pasigamino noragus žemei arti. Legenda byloja, kad už tokį poelgį dvarininkas susilaukė bausmės. Darbų metu perkūnas nutrenkė darbininką, kuris arė žemę iš bažnyčios kryžių pasigamintais noragais. Pats M. Stabrovskis susirgo silpnaprotyste ir mirė didelėse kančiose.
Lenkams okupavus Vilniaus kraštą, padėtis Balingrade šiek tiek pasikeitė. Atsirado galimybė atstatyti Dievo Apvaizdos bažnyčią. 1927 m. Petras Strabovskis (M. Strabovskio sūnus) iš Punžonių ėmėsi bažnyčios remonto darbų. Savo lėšomis jis atstatė bažnyčią ir išskyrė jai 14 ha. žemės. 1928 m. įkurta parapija. Suremontuotą bažnyčią 1928 m. rugsėjo 30 d. konsekravo arkivyskupas Romualdas Jalbžikovskis.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, vienanavė, be apsidės. Bažnyčios rūsyje palaidotas jos fundatorius Ignas Balinskis. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Tarpinis ėjimas
Tarpinis ėjimas arba intermezzo (. zwischen – tarp, Zug – ėjimas) - situacija šachmatuose, kai žaidėjas (1) atlieka grėsmingą ėjimą, tačiau jo varžovas (2) užuot saugojęsis, atlieka dar grėsmingesnį ėjimą, po kurio dažnai įsitvirtina jo (2) pranašumas.
Pavyzdys – juodieji eina:
1. … Bxh4
tikėdamiesi, kad baltieji eis '''2. Vxh4', bet baltieji atlieka intermezzo'' (zwischenzug):
2. Vd8+
po to seka 2. … Kh7
4. Vxg3
Taukeliai
Taukeliai – kaimas Utenos rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Daugailių. Senosiose kapinėse yra Taukelių koplyčia.
Tarpinis ėjimas
Baltieji laimi bokštą.
Taukeliai
Gyventojai
miniatiūra|250px|left|Ūkio pastatai miniatiūra|250px|left|Senosios kapinės
Lukoševičius
Lukoševičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Lukoševičienė (ištekėjusi moteris) ir Lukoševičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šerinė kalnarūtė
Šerinė kalnarūtė (Asplenium trichomanes) – kalnarūtinių (Aspleniaceaee) šeimos kalnarūtės (Asplenium) genties augalas. Labiausiai paplitęs Europos ir Šiaurės Amerikos kalnuotose vietovėse (lygumose retas), kitur randamos tik nedidelio arealo dalys. thumb|left|210px|Šerinė kalnarūtė miniatiūra|250px|left
Biologija
Augalas daugiametis, visžalis, 10–20 cm, su šakniastiebiu. Lapai 3–25 cm ilgio, plunksniški. Dauginasi sporomis (birželio–rugpjūčio mėnesiais) bei vegetatyviniu būdu (šakniastiebiais). Įsikuria ant uolingų substratų ar šlaitų.
Populiacija Lietuvoje
Rūšis 1981 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Šerinė kalnarūtė – kalnų augalas, o kalnų Lietuvoje nėra, todėl augalas dažniausiai įsikuria ant senų tvorų, kurias statant naudotos kalkės. Dažniausiai tai – kapinių, kulto statinių, senosios miestelių tvoros.
Ši rūšis pirmą kartą aptikta Lietuvoje 1941 m. Vilniaus apylinkėse, Verkių (Kalvarijų) miške, ant apirusios kapinių tvoros. Ji čia augo iki 1957 m., vėliau neberasta. Iki pat XX a. pabaigos buvo žinoma vienintelė gyvybinga šerinės kalnarūtės augavietė – Žibikai (Akmenės raj.), ant akmeninės kapinių tvoros. XX a. paskutiniajame dešimtmetyje gerokai suaktyvėjus biologinės įvairovės tyrimams, į juos įsitraukus didesniam skaičiui tyrėjų, buvo rastos dar 4 naujos šerinės kalnarūtės augavietės. Šiuo metu jos dar žinomos Balkasodyje (Alytaus raj.), Daujėnuose (Pasvalio raj.), Saldutiškyje (Utenos raj.), Traupyje (Anykščių raj.), kur augalas pavaizduotas Traupio herbe, įamžintas stogastulpyje prie kapinių tvoros.
Vudsijiniai
Vudsijiniai (Woodsiaceae) – šertvūnų (Polypodiophyta) skyriaus šertvainių (Polypodiopsida) klasės augalų šeima. Priklauso sporinių induočių grupei.
Lietuvoje auga šios rūšys:
Matsalu įlanka
thumb|right|250px|Matsalu įlanka Matsalu įlanka  – įlanka Baltijos jūroje, vakarinėje Estijos pakrantėje. Plotas – 67 km², ilgis – 18 km, plotis – 4-6 km, vidutinis gylis – 1,5 m. Į ją įteka Kasario upė. Įlanka yra Matsalu nacionalinio parko dalis.
Aižinas
Aižinas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Aižinienė (ištekėjusi moteris) ir Aižinaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Hokaido žemės
1869 m., Hokaidas buvo padalintas į 11 žemių ir 86 apskritis, tačiau jau 1882 m. žemės buvo panaikintos, o jas pakeitė Hakodatės, Saporo ir Nemuro prefektūros, kurios laikui bėgant buvo sujungtos į vieną Hokaido prefektūrą.
Ošimos žemė
Ošima (渡島国, -no kuni) - dabartinė pietinė Ošimos ir Hijamos subprefektūrų dalis. Ošimoje buvo 7 apskritys, iš kurių 1881 m. beliko šešios.
Širihešio žemė
Širihešis (後志国). Dabar tai Širibešio subprefektūros (neskaitant Abutos apskrities) ir šiaurinė Hijamos dalis. Širihešyje buvo 17 apskričių.
Ifurio žemė
Ifuris (胆振国). Dabartinėmis dienomis, tai sudarytų Iburio subprefektūra, Jamakošio apskritis, esanti Ošimoje, Abuta Širibešyje, Čitosės ir Enivos miestai bei Kamikavos subprefektūroje esantis Šimukapu kaimas. Ifuryje buvo 8 apskritys.
Išikario žemė
Išikaris (石狩国). Dabartinėmis dienomis, tai sudarytų Išikario subprefektūra, nneskaitant jai priklausančių Čitosės ir Enivos miestų, Soračio subprefektūra ir pietinė Kamikavos subprefektūros pusė. Išikaryje buvo 9 apskritys.
Tešio žemė
Tešis (天塩国). Dabar tai Rumojaus subprefektūra ir šiaurinė Kamikavos subprefektūros dalis. Tešyje buvo 6 apskritys.
Kitamio žemė
Kitamis (北見国). Šiomis dienomis, tai sudarytų Sojos ir Abaširio subprefektūros, neskaitant pastarajai priklausančios Abaširio apskrities. Kitamyje buvo 8 apskritys.
Hidakos žemė
Hidaka (日高国). Šiomis dienomis, tai Hidakos subprefektūra. Hidakoje buvo 7 apskritys.
Tokačio žemė
Tokačis (十勝国). Šiomis dienomis, tai Tokačio subprefektūra. Tokačyje buvo taip pat 7 apskritys.
Kuširo žemė
Kuširas (釧路国). Šiomis dienomis, tai Kuširo subprefektūra ir dalis Abaširio subprefektūros. Kušire buvo taip pat 7 apskritys.
Nemuro žemė
Nemuro (根室国). Dabartinėmis dienomis, tai pagrindinė Nemuro subprefektūros dalis, Habomajaus uolos ir Šikotano sala. Nemure buvo 5 apskritys.
Čišimos žemė
Čišima (千島国). Šiomis dienomis, tai sudarytų Kunaširio ir Etorofu salos, prie kurių paskui buvo prijungtos dalis Kurilų salų. Čišimoje buvo 9 apskritys.
Fulų kalba
Fulų kalba (Fulfulde, Pulaar, Pular) – Vakarų Afrikos kalba. Turi apie 25 daiktavardžio klases.
Dialektai
Fulų kalba turi šiuos dialektus (kartais laikomi savarankiškomis kalbomis):
Abėcėlė
Fulų alfabetas paremta lotynų abėcėle. Fulų abėcėlę sudaro 37 raidės:
a, aa, b, mb, ɓ, c, d, nd, ɗ, e, ee, f, g, ng, h, i, ii, j, nj, k, l, m, n, ŋ, ny (ñ arba ɲ), o, oo, p, r, s, t, u, uu, w, y, ƴ
Priebalsių mutacija
Dar viena fulų kalbos ypatybė yra priebalsių mutavimas.
Štai viena schema:
Končedarja
Končedarja ( – 'povų upė', ) – upė vakarų Kinijoje, Sindziange. Išteka iš Bagraškiolio ežero, telkšančio Tian Šanio prieškalnėse, maitinamo Kaidu upės. Pradžioje teka šių kalnų rytiniais pakraščiais, ties Geležinių vartų perėja kerta kalnus, vėliau teka pro Tarimo lygumą. Žemupyje skaidosi į daugybę atšakų, protakų, nuolat keičia vagą. Įteka tai į Tarimo upę, tai į Lobnoro ežerą, kurio lygis labai priklauso nuo Končedarjos.
Prie upės įsikūrę Korlos, Tašidiano miestai.
Nijolė Murelė
Biografija
1957–1959 m. baigė bibliotekininkystę Vilniaus kultūros ir švietimo technikume, 1970 m. – Lietuvos dailės institutą. 1960–1969 m. stažavo I. Grabario vardo Maskvos centrinėse restauravimo dirbtuvėse, 1975 m. – Varšuvos dailės kūrinių restauravimo centre. 1974 m. aukščiausios kategorijos restauratorė.
1960–2001 m. Lietuvos dailės muziejus P. Gudyno restauravimo centro restauratorė. Restauravo apie 1000 senosios ir šiuolaikinės dailės kūrinių: M. K. Čiurlionio pastelių iš ciklo „Laidotuvių simfonija“, „Fantazija“, J. Kamarausko, A. Galdiko, J. Vienožinskio piešinių. Išleido albumų: „Juozas Mikėnas“, su J. Umbrasu, 1983 m.
Lietuvos mokslo taryba
miniatiūra|Buveinė
– valstybinė įstaiga, patarianti Seimui ir Vyriausybei mokslo, studijų ir eksperimentinės plėtros politikos klausimais, plėtojanti programinį konkursinį mokslinių tyrimų finansavimą.
Istorija
1991 m. įsteigė Seimas.
2003 m. Taryba tapo Vyriausybės teikimu Seimo įsteigta valstybės įstaiga, pasikeitė jos formavimas. Mokslo ir studijų institucijos atrenka mokslininkus, atstovaujančius 5 mokslo sritis. Atrinktieji mokslininkai kiekvienoje mokslo srityje išrenka po 3 kandidatus į Tarybos narius. Vyriausybė, 15 mokslininkų ir 17 kitų institucijų pasiūlytų kandidatų, jų tarpe Tarybos pirmininką ir pavaduotoją teikia tvirtinti Seimui. Taryba sudarė 6 nuolatinės komisijos: Mokslo strategijos ir valdymo, Mokslo prioritetų ir vertinimo, Mokslininkų kvalifikacijų, Studijų, Finansavimo, Verslo, mokslo ir studijų bendradarbiavimo.
Struktūra
Veikia 2007 m. Lietuvos Respublikos Seimo nutarimo „Dėl Lietuvos mokslo tarybos nuostatų patvirtinimo“ pagrindu. Nuo 2007 m. Lietuvos mokslo tarybą sudaro 29 nariai, renkami 5 m. kadencijai, galimos ne daugiau kaip 2 kadencijos iš eilės. Lietuvos mokslo tarybos sudėtį vyriausybės teikimu tvirtina Seimas. Yra Humanitarinių ir socialinių mokslų bei Gamtos ir technikos mokslų komitetai. Po 10 kiekvieno komiteto narių renka Švietimo ir mokslo ministerija iš mokslo ir studijų institucijų pasiūlytų mokslininkų. Valdybą sudaro Lietuvos mokslo tarybos pirmininkas ir jo pavaduotojai – komitetų pirmininkai, Lietuvos mokslo tarybos mokslinis sekretorius, ministro pirmininko patarėjas, Seimo Švietimo, mokslo ir kultūros komiteto, Švietimo ir mokslo, Finansų ministerijų, Lietuvos mokslų akademijos atstovai. Lietuvos mokslo tarybos administracija įgyvendina Tarybos sprendimus dėl programinio konkursinio mokslinių tyrimų finansavimo.
Veikla
Tikslai: skatinti aukštojo mokslo, mokslinių tyrimų ir jų rezultatų veiksmingumą, gerinti mokslinių tyrimų kokybę ir plėtrą, didinti mokslo poveikį valstybės plėtrai, ugdyti mokslo ir studijų poreikį. Lietuvos mokslo taryba teikia Seimui, vyriausybei, mokslo ir studijų institucijoms siūlymus dėl mokslo ir studijų sistemos tobulinimo, analizuoja padėtį mokslo ir studijų institucijose, mokslininkų, kitų tyrėjų, studentų siūlymus mokslo ir studijų veiklos klausimais, teikia išvadas dėl mokslo ir studijų sistemą reglamentuojančių teisės aktų ir tarptautinių sutarčių projektų. Rengia, teikia ir vertina siūlymus dėl Lietuvos Respublikos mokslo ir studijų sistemos plėtros strategijos, mokslo finansavimo, mokslinių tyrimų prioritetų ir jų įgyvendinimo. Analizuoja mokslo laipsnių teikimo praktiką, vertina mokslo leidinių kokybę, dalyvauja vertinant mokslo ir studijų institucijų mokslinę veiklą. Rengia ir skelbia analitines studijas įvairiais mokslo ir studijų sistemos aspektais.
Nuo 2007 m. Lietuvos mokslo taryba įgyvendina Europos Sąjungos struktūrinės paramos programas, skirtas tyrėjų kompetencijai ugdyti ir mokslo bei verslo bendradarbiavimui plėtoti (moksl. kompetencijos centrų plėtotės ir finansavimo, nacionalinio ir tarptautinio lygio tyrėjų gebėjimų ugdymo programos). Lietuvos mokslo taryba įgaliota vertinti Lietuvoje vykdomą mokslinę veiklą ir teikti siūlymus dėl šios veiklos plėtojimo, programinio ir konkursinio finansavimo tobulinimo, lėšų naudojimo veiksmingumo, mokslo ir studijų infrastruktūros objektų funkcionavimo užtikrinimo, laboratorinės ir eksperimentinės bazės stiprinimo.
Vieni svarbiausių yra Tarybos siūlymai dėl Lietuvos aukštojo mokslo ir mokslo kvalifikacijų bei laipsnių teikimo sistemos pertvarkymo iš sovietinės į vakarietišką, doktorantų rengimo tobulinimo, programinio konkursinio mokslinių tyrimų finansavimo ir Lietuvos valstybės mokslo ir studijų fondo steigimo, valstybinių ir nacionalinių mokslo programų rengimo ir įgyvendinimo tvarkos, aukštųjų mokyklų ir mokslo institutų kvalifikacinių reikalavimų, mokslo ir studijų institucijų steigimo kriterijų ir tvarkos, mokslo ir studijų sistemą reglamentuojančių teisės aktų projektų, mokslo ir studijų sistemos plėtros strategijos ir struktūrinės reformos.
Lietuvos mokslo taryba bendradarbiauja su visų ES valstybių panašias funkcijas vykdančiomis institucijomis, Europos mokslo taryba, Šiaurės šalių mokslinių tyrimų tarybomis.
Revai (Prienai)
Revai – buvęs kaimas Prienų rajono savivaldybėje, netoli Kunigiškių.
Istorija
Panaikintas 1968 m.
Lenkija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
Lenkija vaikų Eurovizijos dainų konkurse - Lenkija konkurse dalyvavo 2003-2004 m., grįžo po 12 metų pertraukos 2016 m. Nuo sugrįžimo Lenkija dalyvavo kiekvienuose 2016-2021 m.
Lenkija daugiausiai buvo 2018 ir 2019 m. (abu nugalėtojai), o daugiausiai taškų surinko 2019 m. (278 tšk.), 2021 m. (218 tšk.) ir vėliau 2018 m. (215 tšk.). Trigubas podiumas: 2018 ir 2019 (1 vieta), 2021 (2 vieta).
Aižinienė
Aižinienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Aižinaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Aižinas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Driežlieliniai
Driežlieliniai (Ophioglossaceae) – driežlielainių (Ophioglossopsida) klasės driežlieliečių (Ophioglossales) eilės augalų šeima.
Lietuvoje auga šios rūšys:
Driežlieliniai
Bergheimas
Bergheimas  – miestas Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. Jis yra 20 km į vakarus nuo Kelno.
Istorija
50 m. pr. m. e. Bergheime įsikūrė romėnai. Per miestą ėjo Via Belgica kelias. Vėliau frankai valdė regioną. Viduramžiais Bergheimas gavo miesto statusą. XIX–XX a. miestas greitai augo, nes jo pramonė buvo paremta rusvaja anglimi.
Domžale (krepšinio klubas)
Domžale (pilnas pavadinimas: Košarkarski Klub Helios Domžale) – Slovėnijos čempionate ir Adrijos lygoje žaidžiantis klubas, įsikūręs Domžalėje.
Klubui sėkmingiausi buvo 2007-ieji metai. Ekipa tapo šalies čempione bei laimėjo Slovėnijos krepšinio taurę.
Aizinbudas
Aizinbudas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Aizinbudienė (ištekėjusi moteris) ir Aizinbudaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kauno klinikinė ligoninė
Kauno klinikinė ligoninė (KKL) – Kaune veikusi gydymo įstaiga. I padalinys buvo įsikūręs Centro seniūnijoje, šalia Laisvės alėjos ir Nepriklausomybės aikštės, II – Šilainių seniūnijoje. Dabar jos patalpose veikia dalis Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Kauno ligoninės skyrių. thumb|Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninė
Ligoninės atidarymas
Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninė atidaryta 1908 m. lapkričio 29 d., minint Gailestingųjų seserų bendruomenės veiklos dešimtmetį. Tuometinio Kauno gubernatoriaus žmona Sofija Veriovkina, vadovavusi Raudonojo Kryžiaus draugijos Moterų komitetui bei globojusi Gailestingųjų seserų bendruomenę, pasistengė gauti iš vietinių draugijos skyrių lėšų ligoninės Kaune įkūrimui. Panaudojus dotaciją ir banko paskolą bei dalį pačios draugijos lėšų, už 90 tūkst. rublių ligoninei buvo nupirktas sklypas su statiniais tuometinio Nikolajaus prospekto (dab. Laisvės alėja) ir Soboro aikštės (Nepriklausomybės a.) kampe.
Naujose patalpose įsikūrė Gailestingųjų seserų bendruomenė ir jos ambulatorija, 30 lovų ligoninės stacionare veikė chirurginis, ginekologinis ir vidaus ligų skyriai, silpnaregių globos akių ligoninė ir vaistinė. Ligoninėje tuo metu jau buvo elektra ir vandentiekis. Čia dirbo žinomi, puikų išsilavinimą Europos ir Rusijos universitetuose įgiję bei nemenką patirtį turintys medikai. Pirmuoju ligoninės vadovu tapo ilgametis Gailestingųjų seserų bendruomenės gydytojas, medicinos daktaras Isakas Feingergas.
1910 m. bendroje palatoje besigydantis ligonis už vieną parą turėjo mokėti 1,2 rub., atskiroje palatoje – 2,5 rub. Iš 470 ligonių čia gydėsi 250 katalikų, 128 pravoslavai, 29 liuteronai ir po keletą kitų tikėjimų žmonių. Daugiausia medikų pagalbos prireikė valstiečiams, jų buvo gydyta 224, miestelėnų – 128, bajorų – 118. Gerokai daugiau medicinos pagalba būdavo teikiama moterims. Be to, ligoninės pastate kasdien, išskyrus sekmadienius, pacientus nemokamai konsultuodavo Raudonojo Kryžiaus draugijos etatiniai ir neetatiniai gydytojai.