cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Japonologija
Lietuvoje japonologija dėstoma Vilniaus universiteto Orientalistikos centre bei Vytauto Didžiojo universiteto Azijos studijų centre. Žinomi Lietuvos japonologai – Dalia Švambarytė (VU), Violeta Davėnaitė (VU), Aurelijus Zykas (buvęs VDU dėstytojas, dabartinis Lietuvos ambasadorius Japonijoje), kiti. Pirmuoju lietuviu japonologu laikomas Steponas Kairys, 1906 m. išleidęs pirmąsias publikacijas lietuvių kalba apie Japoniją.
Žymūs kitų šalių japonologai – Rut Benedikt, Donaldas Kynas, Pranciškus Ksaveras ir kiti.
Žuvinto palios
Žuvinto palios (arba tiesiog Palios) – prie Žuvinto ežero esanti pelkė, Žuvinto biosferos rezervato sudėtinė dalis. Pelkė yra Alytaus rajone, 7 km į šiaurės vakarus nuo Simno. Pelkės plotas 68,5 km² (su Žuvinto ežeru).
Um el Buagis
Um el Buagis  – miestas šiaurės rytų Alžyre; vilajos centras. 100,8 tūkst. gyventojų (2007). Yra berberų mauzoliejus
Žuvinto palios
Šiaurės vakaruose moreninis gūbrys skiria pelkę nuo Amalvo palios. Žuvinto pelkės rytuose yra Žuvinto ežeras; per pelkę ir ežerą teka Dovinė, pelkės pietiniu pakraščiu į Žuvinto ežerą teka Kiaulyčia. Dovinė dalija pelkę į dvi dalis, kurių viduryje yra aukštapelkės (6,5 m aukščiau Žuvinto ežero lygio). Pakraščiuose – žemapelkė. Durpių klodo didžiausias storis 8,1 m.
Um el Buagis
Prancūzų kolonizacijos laikotarpiu vadinosi Canrobert, vėliau Sidi R’Ghis, o prieš gaunant šaliai nepriklausomybę suteiktas dabartinis pavadinimas.
Rygos autobusų fabrikas
thumb|250px|RAF logotipas manoma nuo RAF-251 Rygos autobusų fabrikas (RAF; ) – viena iš didžiausių buvusios SSRS mikroautobusų gamyklų, jos produkcija buvo eksportuojama į daug besivystančių valstybių.
Iš pradžių veikė Rygoje (1954-1975), po to pastačius naujus korpusus Jelgavoje, gamykla perkelta į ten (1975-1998). thumb|250px|RAF mikroatobusų logotipas
Dituva
Dituva – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Priekulės, Minijos dešiniajame krante. Seniūnaitijos centras. Veikia Dituvos pagrindinė mokykla, biblioteka. Į rytus eina kelias ir Klaipėdos–Pagėgių geležinkelis, yra Dituvos geležinkelio stotelė. Piečiau prasideda Priekulės aplinkkelis. Prie Minijos pakrantės kabo „beždžionių tiltas“.
Kolektyviniai sodai (sodų bendrija „Dituva“), pati didžiausia kolektyvinių sodų bendrija vakarų Lietuvoje (Dercekliai), 17 km į pietus nuo Klaipėdos. Plečiasi nausėdijos, Dituvos kolektyviniai sodai perauga į Klaipėdos priemiestį.
Etimologija
Dituva yra vandenvardinis vietovardis, kildinamas nuo Ditupės upelio, kuris seniau irgi, matyt, vadintas Dituva.
Istorija
Kaimas įkurtas prieš XVI a. 1736 m. įkurta mokykla veikia iki šiol. 1785 m. minimas kaip mišrus kaimas su 8 sodybomis, nuo 1903 m. Dituva buvo valsčiaus centras. Kaimo branduolys buvo įsikūręs prie Klaipėdos–Šilutės kelio, šalia Minijos. XIX a. kaimas augo į pietvakarius, prie geležinkelio.
Romualdas Jalbžykovskis
Biografija
R. Jalbžykovskis, 1908 m. tapęs Seinų kunigų seminarijos vicerektoriumi, stengėsi padidinti lenkų klierikų skaičių.
1926 m. birželio 24 d. R. Jalbžykovskis buvo paskirtas Vilniaus arkivyskupu.
Arkivyskupo R. Jalbžykovskio apaštališkas darbas Vilniuje baigėsi 1945 m., kai įvykus Lietuvos okupacijai sovietinė valdžia paliepė jam išvykti į Lenkiją. Anksčiau, vokiečių okupacijos metais, arkivyskupas kentėjo gestapo persekiojimus. Priverstas išvykti iš sovietų okupuotos Lietuvos, R. Jalbžykovskis apsistojo Balstogėje, kur gyveno iki pat mirties 1955 m. birželio 19 d. Seinų muziejaus globėju pasirinktas arkivyskupas R. Jalbžykovskis.
Mokykla (1997 albumas)
Albume boso gitara groja 1985 m. grupę palikęs jos ankstyvasis narys Darius Tarasevičius, o dainuoja ne tik Andrius Mamontovas, bet ir kiti grupės nariai.
Profesionaliai Foje vėliau įrašė tik keturias šiame albume esančias dainas – „Liūdesys“, „O, mano saule“, „Muzika“, „Kibernetiniai žaislai“ (visi įrašai įtraukti į rinkinį Kitoks pasaulis).
Daina „Aš bėgu gaudyti drugelių“ buvo atlikta įrašant albumą Tikras garsas.
„Šis albumas labiau skirtas kolekcininkams ir prisiekusiems fanams, nei didžiajai klausytojų auditorijai“, pastebima oficialiame Foje tinklalapyje.
Kristupas Sabolius
Kristupas Sabolius (g. 1979 m. liepos 20 d. Vilniuje) – Lietuvos filosofas, rašytojas, vertėjas, kino scenaristas, Vilniaus universiteto Filosofijos instituto profesorius ir Masačusetso technologijų instituto (MIT) afilijuotas mokslininkas.
Biografija
1997–2003 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete studijavo klasikinę filologiją ir įgijo magistro laipsnį. 2008 m. tame pačiame universitete Filosofijos fakultete apgynė disertaciją „Vaizduotės samprata fenomenologinėje filosofijoje“. Nuo 2008 m. Vilniaus universitete dėsto ontologijos, estetikos, vizualumo ir filosofijos, ikonologijos ir vaizdo teorijų, šiuolaikinių vaizduotės teorijų ir šiuolaikinių meno filosofijos problemų kursus. Nuo 2014–2019 m. yra Vilniaus universiteto Filosofijos fakulteto docentas, 2018 m. tapo Masačusetso technologijų instituto afilijuotuoju mokslininku, nuo 2019 m. – Vilniaus universiteto profesorius.
Vaizduotė ir įsivaizduojamybė
Pirmoji, 2012 m. išleista, Kristupo Saboliaus monografija vaizduotės tema – „Įnirtingas miegas. Vaizduotė ir fenomenologija“. Tai sistemingas veikalas apie vaizduotės filosofiją, nepamirštant įvaizdžio bei vaizdų plotmės. Greta šių trijų esminių „Įnirtingo miego“ dedamųjų išryškėja vizualiųjų Vakarų filosofijos pamatų analize, autoriui pereinant ir prie naujausių postmodernios kultūros fenomenų.
2013 m. Kristupas Sabolius išleido knygą „Įsivaizduojamybė“ Joje filosofas mėgina įtvirtinti lietuviško mąstymo tradicijoje perskyrą tarp vaizduotės ir įsivaizduojamybės. Anglakalbėje tradicijoje ši perskyra atitiktų santykį tarp „imagination“ ir „imaginary“. Jeigu vaizduotė suprastina kaip individualus subjekto sugebėjimas, tai įsivaizduojamybė yra veikiau kultūrinę, socialinę ar net ontologinę plotmę apimanti sąvoka. Pasitelkus analogiją, įsivaizduojamybės ir vaizdo santykį būtų galima suprasti kaip kalbos kaip sistemos ir paskiro žodžio ryšį. Iš pirmo žvilgsnio, nors įsivaizduojamybės plotmės reiškiniai formuojami sociokultūrinėje terpėje, jie įtakoja individualius įsivaizdavimo procesus, o kartu sukuria ir suvokimo schemas. Todėl įsivaizduojamybė Saboliaus mąstyme interpretuojama kaip neišvengiama prieiga prie realybės, ją atveriantis ir kuriantis faktorius.
„Įsivaizduojamybė yra bandymas permąstyti vaizduotės problemą atsietai nuo vidujybės ir išorybės perskyros. Sankirtoje tarp technologijos, meno ir filosofijos ši knyga iškelia klausimą apie pilkąsias zonas, kuriose neįmanomos griežtos ontologinės skirtys. Šiame kontekste ir meno kūrinys suprantamas kaip įvykis, kurio virtualioji plotmė išlieka tiek pat reali, kiek ir aktualioji.
Sumišimas, buvimas „tarp“, įstrigimas nevisavertėje būtyje, kurią reikia išspręsti nebūtimi, yra mąstymo apie įsivaizduojamybę išeities pozicija. Ja remiantis vaizduotė atsiskleidžia ne kaip būties imitatorė ir kopijuotoja, bet kaip egzistavimą atrandantis ir įgyvendinantis veiksnys. Būtent tuomet tarpinė sritis, kurios negalime suvokti, kai tikrovę redukuojame į griežtą parmenidišką perskyrą tarp Būties ir Niekio, atskleidžia savo protėjišką pirmapradiškumą ir galią.“.
Viena esminių įsivaizduojamybės plotmę apibrėžiančių temų yra laisvės ir kontrolės dialektika. Populiarios kultūros vaizdiniai įtvirtina tam tikrą įsivaizdavimo formatą, o kartu ir tikrovės suvokimo modelius, kurie apriboja individualios sąmonės akiratį. Todėl žmogus įsivaizduoja tik tai, kas jam buvo įdiegta. Tačiau plėtodamas radikalios įsivaizduojamybės idėją, Sabolius tiria įvairias menines praktikas kaip išsilaisvinimo technikas, kurias kultivuojant peržengiamas įtvirtintas antropocentristinis modelis.
Tęsdamas vaizduotės tyrinėjimus 2018 m. pats sudarė ir išleido kolektyvinę monografiją „Materija ir vaizduotė. Hibridinė kūryba tarp meno ir mokslo“. Kristupas Sabolius, paties rašytame knygos įvade, kad „ši monografija yra vienas iš mėginimų ieškoti hibridinės vaizduotės sąveikos taškų“. Monografiją sudarančios skirtingų autorių rašytos dalys įvairiai aspektais analizuoja materijos, kaip hibridinės kūrybos, klausimą.
Veikla švietimo srityje
Kristupas Sabolius aktyviai reiškiasi švietime. Jis yra Vilniaus universiteto profesorius, afilijuotas mokslininkas Masačusetso technologijų institute. 2018 m. kartu su Tomu Ramanausku įkūrė „Kūrybingumo mokyklos“ edukacinę platformą vyresniųjų klasių moksleiviams. Prisidėjo prie 2019 m. startavusio Britų tarybos ir „Meno avilio“ kurto projekto. „[https://www.didelimaziekranai.lt/ Dideli maži ekranai. Medijų raštingumas Lietuvos mokyklose]“. Jame filosofas su mokiniais kalbėjo apie tai, kaip vaizduotė veikia medijų požiūriu, mėgindamas išryškinti tarpininkaujančią jos prigimtį. Kristupas Sabolius nuolat dalyvauja įvairiose konferencijose, renginiuose, skaito paskaitas. Jo paties teigimu, dėstytojo ir mokytojo veikla yra būtina jam pačiam: „aš pradėjau mokyti, nes norėjau mokytis.“. Kristupas Sabolius mokymą įvardina kaip visas jo veiklas jungiančią sritį. Filosofas ir pedagogas dažnai akcentuoja vaizduotės ir kūrybiškumo svarbą mokymosi procese, kritikuoja per didelį orientuojamasi į rezultatus ir įvertinimą ugdymo procese, pasisako už „fenomenais grįstas mokymąsi“, kai žmogus analizuoja reiškinius, o ne mokosi teoremų
Kūrybinė veikla
Anot paties Kristupo Saboliaus, jis nenori nepanirti tik į teorinę vaizduotės plotmę, todėl užsiima ir vaizduotės praktika, kūryba. Kristupas Sabolius rašo scenarijus filmams, yra išleidęs romaną „Bloga knyga“. Kartu Su Tomu Ramanausku sukūrė knygą „Žmogus, kuris žinojo viską“ – savotišką „antikoučingo“ manifestą ir kūrybiškumo horizontą praplečiančių pavyzdžių rinkinį. Šie ir daugelis kitų K. Saboliaus darbų yra nuoseklaus jo gilinimosi į žmogaus vaizduotės veikimą ir kūrybos praktinį pritaikymą rezultatas.
Žemytė
Žemytė – kaimas vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, prie kelio, 2 km į pietus nuo Lenkimų. Seniūnaitijos centras. Veikia malūnas, kapinės.
Geografija
Kaimo žemės plyti į vakarus nuo Margininkų miško. Ribojasi su Pakalniškių, Palegijos ir Juodeikių kaimais. Nuo Lenkimų jį skiria Kuksinės miškas. Kaimo rytiniu pakraščiu teka Plaušmirkio upelis (Šventosios kairysis intakas).
Istorija
Kaimas pirmą kartą paminėtas 1568 m. Kartu su Margininkais sudarė vieną Ldk Žygimanto Augusto Telšių valsčiaus teritorinį žemės vienetą, kuris pietuose ribojosi su Juodeikiais, šiaurėje – Lenkimais, rytuose – Veriškių miško apyrube. XVII–XVIII a. priklausė Užvenčio seniūnų Vainų Salantų dvarui.
1750 m. buvo 12 kiemų, 1846 m. – 13 dūmų, 1923 m. – 28 ūkiai.
XIX a. Žemytė, Juodeikiai, Margininkai, Ledžiai ir Žalgiriai sudarė Margininkų seniūniją, kuri priklausė Mosėdžio valsčiui.
XVII a. tinkinčiųjų dvasiniu gyvenimu rūpinosi Salantų, nuo XVII a. pab. – Skuodo, nuo 1844 m. – Lenkimų parapijos kunigai.
1944–1951 m. apylinkės miškuose veikė Kardo rinktinės partizanai.
1947–1965 m. kaimas buvo Žemytės kolūkio centrinė gyvenvietė ir gamybinis centras.
Kalniškiai (Šimkaičiai)
Kalniškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Vadžgirio. Pro kaimą teka Šaltuona.
Krakės (Skuodas)
Krakės – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Mosėdžio, prie Bartuvos ir kelio. Seniūnaitijos centras.
612 m.
612 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Kovas
Mirtys
Kovas
Koimbra
Koimbra  – miestas vidurio Portugalijoje, Vidurio Portugalijos regione, prie Mondego upės. Apskrities centras. Su priemiesčiais ~430 tūkst. Tai trečia pagal dydį metropolinė zona šalyje po Lisabonos ir Porto.
Mieste veikia vienas seniausių Europoje Koimbros universitetas, įkurtas 1290 m. Miestas nuo senovės vystosi kaip mokslinis, medicininis, prekybinis centras. Veikia keletas valstybinės reikšmės ligonių, elektronikos, aukštųjų technologijų centrų. Taip pat vystoma tekstilės, keramikos, maisto, vynininkystės pramonė. Yra pusiaukelėje tarp Porto iki Lisabonos, prie šiuos miestus jungiančio greitkelio.
Istorija
Koimbros teritorija minima nuo romėnų laikų kaip Aeminium. Vėlyvuoju antikiniu laikotarpiu miestas tapo arkivyskupijos centru, kai germanų gentys nusiaubė anksčiau juo buvusį Konimbrigos miestą. Nuo jo ir kilo Koimbros pavadinimas. Valdant vizigotams miestas vadintas Emínio. 711 m. Koimbrą užėmė maurai ir pavertė ją svarbiu prekybiniu centru. 1064 m. Leono karalius Fernandas I miestą atkariavo. Pradžioje tapo Koimbros grafystės centru, vėliau inkorporuota į Portugalijos grafystę. Pirmasis Portugalijos karalius Afonsas I pasirinko Koimbrą kaip savo karalystės sostine. Tuomet pastatyta katedra, Santjago bažnyčia, Santa Kruzo vienuolynas. 1255 m. sostinė perkelta į Lisaboną.
Miestas apjuostas gynybine siena, pastatytas gotikinis Santa Klara a Velja vienuolynas. Atradimų amžiaus metu Koimbra suklestėjo kaip menų, kultūros centras. XIX a. pr. Koimbrą užėmė prancūzai, miestas patyrė nuosmukį.
Sportas
Pagrindinis miesto stadionas – Estádio Cidade de Coimbra. Jame vyko 2004 m. Europos futbolo čempionato varžybos.
Čelniukų akmuo
Akmuo
Akmuo 0,7 m aukščio, 0,75–1,35 m pločio ir 1,75 m ilgio. Jo viršuje – 10 x 26–28 cm dydžio ir 3 cm gylio įduba, vadinama velnio pėda. Manoma, kad Čelniukų akmuo minimas Kukutėlių kaimo ir Erzvėto dvaro 1622 m. dovanojimo Tverečiaus vienuolynui dokumente.
Apie akmenį gausu pasakojimų. Pasak vieno jų, medyje sėdėjęs velnias trenkus Perkūnui šoko žemyn, pataikė ant akmens ir įspaudęs jame pėdą prapuolė skradžiai žemę. Tikėta, kad akmens gabalėliai turi gydomųjų savybių. Akmens ir jo aplinkos žvalgomuosius tyrimus 1975 m. atliko Istorijos instituto, 1976 m. – Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.
Nijolė Meškauskaitė
Nijolė Meškauskaitė (1943 m. gegužės 6 d. Šeimatis, Tauragnų valsčius – 1990 m. balandžio 19 d. Vilnius) – Lietuvos grafikė.
Kūryba
Daugiausia kūrė linoraižinio, litografijos ir oforto technika. Sukūrė grafikos ciklų – „Dainuojančios kopos“ 1971 m., „Tauragnų krašto žmonės“ 1972 m., „Fantazija kosmine tema“ 1974 m., „Liaudies pasakos“, S. Nėries poezijos motyvais, abu 1986 m., „Neringos legenda“, „Skiriama lietuvių liaudies rašytojams“, abu 1987 m., „Palikti namai“ 1988 m., estampų – „Pranciškus Smuglevičius ir Jonas Rustemas“ 1979 m., „Adomas Mickevičius su mūza“ 1983 m., „Gegužės rytas“ 1984 m., „Atsisveikinimas“, „Tolima artima. I, II“, abu 1987 m., ekslibrisų – „Algis Čiurinskas“, „S. L.“, abu 1969 m., piešinių ciklą „Renesanso poetams“ 1987 m.
Iliustravo knygas Vincas Mykolaitis-Putinas. „Būties valanda“, 1966 m., Adomas Mickevičius. „Meilės sonetai“, 1977 m. ir kitas. Kūrybai būdinga emocionalumas, dramatiškumas, metaforiškumas, ekspresyvus, deformuotas piešinys, laužytos formos, diagonaliosios kompozicijos, kuriose ryšku juodų dėmių ir virpančių raizgių plonų linijų kontrastas. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Vincė Jonuškaitė
Vincė Jonuškaitė-Zaunienė, Leskaitienė (g. 1901 m. sausio 22 d. Senasis Subačius, Panevėžio apskr. – m. 1997 m. gegužės 18 d. Santa Barbara, Kalifornijos valstija; 1997 m. rugpjūčio 15 d. perlaidota Kaune) – Lietuvos dainininkė (mecosopranas).
Biografija
D. Zauniaus žmona. 1915 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui Lietuvoje pasitraukė į Voronežą, lankė muzikos mokyklą, kur dainuoti mokė latvių solistė Elza Zubitė, dalyvavo lietuvių pabėgėlių renginiuose. 1918 m. grįžusi į Lietuvą baigė mokytojų kursus, mokytojavo, dirbo Žemės ūkio ministerijoje Kaune, įstojo į Kauno muzikos mokyklos fortepijono klasę, vaidino, dainavo „Vilkolakio“ spektakliuose. 1919 m. dainavo Vaidilutės partiją – M. Petrausko operoje „Birutė“. 1920–1923 m. dainavimo mokėsi Berlyno aukštojoje muzikos mokykloje pas A. Fišerį ir privačiai pas O. Marini. 1923–1925 m. studijavo Romoje pas E. Feiringą, 1926 m. ir 1928 m. tobulinosi Milane pas M. Samarką ir V. Belecą. 1925–1944 m. Valstybės teatro solistė. Sukūrė 47 vaidmenis. Jos Karmen – vienas ryškiausių Lietuvos teatro istorijoje.
Dainavo Buenos Airių teatro „Colon“, Prahos „Narodni Divadlo“, Talino „Estonia“, Rygos nacionalinėje operoje, Paryžiaus „Opéra Comique“ ir kituose teatruose. Kaip kamerinė dainininkė koncertavo Berlyne, Varšuvoje, Vienoje, Maskvoje, Londone, Kopenhagoje. Atgaivino ir įtvirtino Lietuvoje kamerinio vokalinio koncerto tradiciją. Repertuarą sudarė klasikų ir XX a. kompozitorių kūriniai. Surengė lietuvių kompozitorių ir liaudies dainų koncertų su paaiškinimais Lietuvoje, 1925 m. Romoje, 1931 m. Stokholme, 1934 m. Paryžiuje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Nuo 1948 m. gyveno JAV. Koncertavo Čikagoje, Toronte, skaitė paskaitas apie lietuvių liaudies dainas, dalyvavo visuomeninėje veikloje.
Atminimas
Vincės Jonuškaitės vardu pavadintas Kupiškio rajono Subačiaus gimnazijos skyrius.
Petras Radzevičius (1894)
Petras Radzevičius (1894 m. birželio 28 d. Degučiai, Šunskų valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1959 m. liepos 21 d. Kaunas) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje, dirbo komitete nukentėjusiems nuo karo šelpti. Nuo 1918 m. dirbo Kauno miesto valdyboje. Nuo 1919 m. dalyvavo Lietuvos darbo federacijos (LDF) veikloje, vienas iš LDF steigėjų, kurį laiką jos pirmininkas ir frakcijos seime vadovas.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo ir 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.
Pasibaigus III seimo kadencijai buvo išvykęs į užsienį, Šveicarijoje ir Prancūzijoje studijavo teisę, ekonomiką.
Klinikinis tyrimas
Klinikinis tyrimas – tai epidemiologinis tyrimas, kuriuo siekiama nustatyti kokios nors intervencijos (gydymo, programos, vaistų ir pan.) poveikį, vienai grupei taikant vienokią intervencijos programą, o kitai – kitokią (arba išvis jokios). Didžiausią tyrimo validumą turi klinikiniai atsitiktinių imčių tyrimai.
Juodžolė
Juodžolė (Actaea) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų gentis.
Augalas daugiametis, 70 cm aukščio, su tvirtu šakniastiebiu. Stiebas vienas, šakotas, viršūnėje truputį plaukuotas. Lapai dideli, kotuoti, dažniausiai dukart trilapiai. Žiedai balti arba gelsvai balti, sukrauti kekėse. Vaisiai – uogos, iš pradžių žali, vėliau juodi, blizgantys.
Lietuvoje nėra dažnas. Auga lapuočių ir mišriuose miškuose, rečiau eglynuose bei krūmuose. Žydi gegužės-birželio mėn.
Visos augalo dalys nuodingos. Uogų bei šaknų nuoviras anksčiau buvo vartojamas rašalo gamyboje ir vilnoms dažyti juoda spalva. Iš jaunų lapelių ir šakučių gaunami raudoni dažai vilnai dažyti.
Lietuvoje auga viena rūšis – varpotoji juodžolė (Actaea spicata).
thumb|left|210px|Varpotosios juodžolės vaisiai – uogos
Liūdesys
thumb|„Sužeistas angelas“ ([[Hugo Simberg paveikslas, 1903 m.)]] Liūdesys – nuotaika (emocija), pasireiškianti nepasisekimo, nepalankios padėties, praradimo jausmu. Liūdintys žmonės dažnai būna nekalbūs, neenergingi, linkę laikytis nuošalėje. Liūdesys laikomas laimės priešingybe, ir panašus arba tapatinamas su sielvartu, melancholija, širdgėla. Filosofas Benedict de Spinoza liūdesį yra apibūdinęs kaip „asmens persikėlimą iš didelės tobulybės į mažesnę“ (laisvas vertimas).
Liūdesys yra laikina būsena, tuo tarpu ilgai besitęsiantis liūdesys su sumažėjusiu gebėjimu užsiimti kasdiene veikla gali reikšti klinikinę depresiją.
Gintautas Lukošaitis
thumb|left|Antrieji valdovų rūmai, Liepkalnis, [[Laisvučiai]] thumb|left|Fontanas „Saulės diskai“, arba „Centukai“ Šiaulių centre Gintautas Lukošaitis (g. 1970 m. Kurtuvėnuose) – Lietuvos skulptorius, patriotinių akcijų organizatorius.
Biografija
Tėvas – skulptorius Vitalijus Lukošaitis, brolis – šiuolaikinio meno kūrėjas Mindaugas Lukošaitis. 1983–1990 m. mokėsi M. K. Čiurlionio menų mokykloje, 1996 m. baigė Lietuvos dailės akademiją.
2004 m. su broliu dalyvavo San Paulo bienalėje (Brazilija).
Baravykai (Joniškis)
Baravykai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Pavirčiuvės.
Pečiakurka
Pečiakurka – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Imbrado, tuoj į vakarus nuo Ilgio ežero. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,32 km, plotis – iki 0,29 km. Altitudė 151,2 m. Šiaurinis ir pietrytinis krantai aukšti, kiti – žemi, pietvakariuose pelkėti. Krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Iš vakarų ir šiaurės supa Sviriškių miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, krūmynai. Ežerą iš rytų į vakarus prateka prateka Č-2 upelis, tekantis tarp Ilgio ir Čičirio. Ežere yra storas sapropelio sluoksnis (vidutinis 5,1 m, storiausias iki 9 m).
Prie upelio, jungiančio Pečiakurką su Ilgiu, yra piligrimų lankoma Šv. Mergelės Marijos apsireiškimo vieta, pastatyta Kvintiškių koplyčia.
613 m.
613 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kalnai (Radviliškis)
Kalnai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 3 km į pietus Šiaulėnų.
Gurai (Palenkės vaivadija)
Gurai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Augustavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Augustavo ir 77 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Efedrinas
1917 metais japonų mokslininkai paskelbė, kad pastarasis junginys yra simpatomimetikas (junginys, savo veikimu panašus į adrenaliną); taip pat efedrinas buvo įvertintas ir kaip potencialus medikamentas. Koncentruotas efedrinas bei sintetiniu būdu gautas efedrinas sėkmingai taikytas prieš astmos priepuolių simptomus, tačiau kaip gydymo priemonė laikomas pasenusiu, ir jį išstūmė geresni vaistai. Tebėra naudojamas hipotonijos atvejais bei kaip antrasis pasirinkimas narkolepsijos atveju.
Efedrinas susiaurina kraujagysles, padidina arterinį kraujospūdį, išplečia bronchus ir vyzdžius, slopina žarnų peristaltiką, padidina gliukozės kiekį kraujyje, vartojamas (tabletėmis, injekcijomis, lašais) sergant sloga (mažina nosies gleivinės paburkimą), kraujospūdžiui didinti. Efedrinas bei pseudoefedrinas taip pat naudojamas kaip atropino pakaitalas vyzdžiams išplėsti.
Pirmą kartą efedriną išskyrė Tokijo universiteto profesorius Nagajosi Nagai 1887 metais.
Efedrinas nėra pavojingas sveikatai, tačiau tik tada, kai jis yra vartojamas griežtomis dozėmis, ir prižiūrimas gydytojų
Efedrinas yra stimuliantas (tiesiogiai veikia centrinę nervų sistemą, sujaudindamas galvos ir stuburo smegenis, stimuliuoja širdies darbą ir paspartina medžiagų apykaitą). Savo poveikio mechanizmu panašus į amfetaminus. Terapiniais tikslais jis vartojamas ilgalaikėms alerginėms reakcijoms, astmai gydyti, sumažėjusiam kraujo spaudimui dėl nugaros anestezijos padidinti, atrioventrikuliarinei blokadai gydyti. Šiandien efedrinas ir jo analogai vartojami nosies paburkimui sumažinti ir kvėpavimui pagerinti. Sporte yra žinomi keli atvejai, kai sportininkai, kurie nežinojo, kad efedrinas yra uždraustas, arba nežinojo, kad vaisto sudėtyje buvo efedrino ar panašaus preparato, buvo diskvalifikuoti dėl efedrino vartojimo.
Galimi žalingi poveikiai:
1994 m. dėl efedrino kaip dopingo vartojimo iš pasaulio futbolo čempionato buvo pašalintas legendinis futbolininkas Diego Maradona. Bet tai nevienintelis atvejis, kai dėl dopingo pašalintas žaidėjas iš pasaulio futbolo pirmenybių. 1974 m. namo buvo išsiųstas Haičio atstovas Jeanas Josephas, o 1978 m. – škotas Willie Johnstonas.
Ain Usera
Ain Usera – miestas Alžyro šiaurėje, Dželfos vilajoje. 118,7 tūkst. gyventojų (2007). Miesto augimą sąlygojo 1993 m. pradėjusi veikti atominė jėgainė.
Gren Klaipėda termofikacinė elektrinė
„Gren Klaipėda“ – termofikacinė jėgainė, veikianti Klaipėdos LEZ. Pirmoji tokia jėgainė Baltijos šalyse.
Istorija
UAB „Fortum Klaipėda“ įkurta 2007 m. lapkričio 21 d. Tuomet pagrindinė UAB „Fortum Klaipėda“ akcininkė buvo UAB „Fortum Heat Lietuva“, valdžiusi 95 % akcijų. Likusios akcijos priklausė AB „Klaipėdos energija“.
2011 m. kovo mėnesį pradėti jėgainės statybos darbai. Jėgainei pastatyti prireikė apie 1,2 milijono darbo valandų. 2013 m. pradėta jėgainės eksploatacija. Jėgainę atidarė Lietuvos prezidentė Dalia Grybauskaitė ir Suomijos prezidentas Sauli Niinistö.
Nuo 2021 m. liepos 5 d. „Fortum“ šilumos ir vėsinimo paslaugų verslo padalinys Baltijos šalyse, kurį įsigijo privataus kapitalo investicijų bendrovė „Partners Group“, savo veiklą tęsia kaip Šiaurės Europos žaliosios energetikos bendrovė „Gren“.
Techniniai duomenys
Jėgainė degina 3 rūšių kurą – iš viso 260 tūkst. tonų per metus, iki pusės šio kiekio sudarys išrūšiuotos komunalinės šiukšlės. Termofikacinė jėgainė šilumą parduoda „Klaipėdos energijai“ ir tiekia į Klaipėdos miesto centralizuotą šilumos tiekimo sistemą. Elektros energija tiekiama į Lietuvos elektros energijos tinklus. Jėgainės elektrinė galia – 20 MW, šiluminė – 50 MW ir papildomi 13 MW, kurie bus gaunami iš išeinančių dūmų žiemos laikotarpiu panaudojant kondensatorių. Jėgainė per metus pagamina apie 140 GWh elektros energijos ir apie 400 GWh šilumos energijos. Kasmetinis eksploatacijos valandų skaičius sudarys 8000 valandų.
85 MW ardyninio tipo katilo įranga generuoja 47 bar slėgio bei 400 °C temperatūros garą, sumontuota garo turbina su generatoriumi ir šilumokaičiais bei dūmų valymo sistema. Jėgainės pajėgumai sudaro 40 % viso Klaipėdos miestui reikalingo šilumos kiekio.
Blanka Vlašić
Blanka Vlašić (g. 1983 m. lapkričio 8 d. Splite, Jugoslavijoje) – Kroatijos lengvosios atletikos sportininkė, kuri specializuojasi šuolio į aukštį rungtyje. Šalies atvirto stadiono ir uždarų patalpų nacionalinių rekordų savininkė. Kroatijos olimpinės rinktinės narė ir daugkartinė pasaulio čempionė.
Biografija
Blanka Vlašić gimė Splite, sportininkų šeimoje. Jos mama domėjosi krepšiniu ir slidinėjimo lenktynėmis, o jos tėvas Joško Vlašić buvo tarptautinio lygio lengvaatletis dešimtkovininkas, kuris pasiekė šalies nacionalinį rekordą. Būtent jis jai padėjo įsitvirtinti lengvojoje atletikoje ir tapo jos treneriu. Blanka vaikystėje praktikavosi sprinto rungtyse, bet augdama nusprendė, kad šuolio į aukštį rungtis jai labiau tinka dėl aukšto ūgio ir plonos talijos. Dar būdama visai jauna ji pradėjo vykdyti IAAF pasaulinius normatyvus ir penkiolikos metų pasiekė 1,80 m asmeninį rekordą. Po metų jos asmeninis rekordas jau siekė 1,93 m. 1999 m. sportininkė debiutavo pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionate ir liko 8 vietoje. Jau po metų, dar būdama nepilnametė, sportininkė atstovavo savo šaliai 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Atkrentamajame raunde ji įveikė 1,92 m aukštį, bet į finalą nepateko. 2001 m. sportininkė debiutavo pasaulio čempionate. Vlašić puikiai pasirodė pirmame raunde ir pateko į finalą, kur su 1,94 m rezultatu liko šeštoje vietoje. 2002 m. Miunchene, Vokietijoje vykusiame Europos čempionate sportininkė padarė savo debiutą ne uždarų patalpų varžybose. Finale su 1,89 m rezultatu ji liko penktoje vietoje. Po metų įvykusiame pasaulio uždarų patalpų čempionate jai pritrūko iki prizinių vietų ir liko ketvirta. 2003 m. Pasaulio čempionate sportininkė vėl gi pateko į finalą, bet šįkart galutinėje rikiuotėje buvo laipteliu žemiau ir tenkinosi septinta vieta su 1,95 m rezultatu. 2004 m. pasaulio uždarų patalpų čempionate Vlašić pelnė savo pirmąjį stambiausių varžybų medalį. Įveikusi 1,97 m aukštį ji pelnė bronzos medalį. Tais pačiai metais vykusios olimpinėse žaidynėse Blankai vėl nepasisekė patekti į geriausiųjų dešimtuką ir finale ji liko 11 vietoje. Po metų Helsinkyje įvykusiame pasaulio čempionate sportininkė patyrė fiasko. Iššokusi 1,88 m aukštį jai nepavyko jo pagerinti ir į finalinį etapą ji nepateko. 2006 m. Maskvoje įvyko vienuoliktasis uždarų patalpų pasaulio čempionatas. Jame Vlašić atsigriebė už praeitų dviejų sezonų nesėkmes ir stambiausiose varžybose pirmą kartą pademonstravo 2,00 m aukštį. Sportininkė pelnė sidabrinį medalį. 2006 m. Europos čempionate Blanka nepradžiugino savo gerbėjų pirmuoju Europos čempionatų medaliu ir liko ketvirtoje vietoje. Osakoje vykusiame 2007 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate sportininkė įveikė 2,05 m aukštį ir pelnė aukso medalį. Tais pačiai metais sportininkė taip pat laimėjo IAAF pasaulio finalo varžybas ir galiausiai už puikius pasiekimus pelnė Europos metų lengvaatletės apdovanojimą. Po metų Blanka pelnė dar du svarbaus rango medalius: aukso medalį uždarų patalpų pasaulio pirmenybėse ir pirmąjį sidabro medalį 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. 2009 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate sportininkė parvežė jau antrąjį savo aukso medalį į šalį. 2010 m. Pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate Vlašić šuolio į aukštį sektoriuje įveikė 2,00 m aukštį ir pelnė aukso medalį. Tais pačiais metais sportininkė dar kartą pelnė geriausios Europos lengvaatletės titulą.
Aerodinaminis vamzdis
miniatiūra|Aerodinaminis vamzdis, kuriame yra lėktuvo modelis ([[NASA)]] Aerodinaminis vamzdis – prietaisas naudojamas tirti ir matuoti objektų aerodinamines savybes.
Cilindriškasis elniavabalis
Cilindriškasis elniavabalis (Sinodendron cylindricum) – elniavabalių (Lucanidae) šeimos vabalas.
Aerodinaminis vamzdis
Dažniausiai aerodinaminiai vamzdžiai naudojami lėktuvų ir automobilių savybių tyrimams. Automobilių atveju siekiama nustatyti kokia forma turi mažiausią oro pasipriešinimą, o tiriant lėktuvų savybes svarbios ir kitos savybės, pvz., keliamosios plokštumos profilis, stabilumas, valdymas ir kt.
Taip pat, aerodinaminiame vamzdyje gali būti tiriama teršalų sklidimas aplinkoje, ieškoma efektyviausios sportininko pozicijos ir aukštų pastatų aerodinaminės savybės. Pastaruoju atveju svarbu nustatyti ar pastatas audros atveju išlaiko vėjo spaudimą ir nepradeda svyruoti.
Cilindriškasis elniavabalis
Išvaizda, gyvenimo būdas
Kūnas 12 - 16 mm ilgio, cilindro formos, blizgus juodas. Antsparniai su išliginėm vagutėm. Patinėliai ant galvos turi ragą, kuris pas pateles daug mažesnis ir bukas.
Aerodinaminis vamzdis
Aerodinaminiame vamzdyje dažniausiai naudojami tiriamų objektų modeliai. Tai sukelia tam tikrų keblumų: modelis turi būti tiksli objekto kopija, turi būti pakankamas oro greitis, oro tekėjimo režimas turi atitikti režimą natūroje. Modelis neturi užimti daugiau kaip 10 % aerodinaminio vamzdžio skerspjūvio ploto, kuriame atliekami matavimai, tačiau mažinant modelį didėja matavimų paklaidos, todėl automobilių, lėktuvų bandymams skirtų aerodinaminių vamzdžių matavimo skerspjūvis siekia dešimtis m² ploto, o ventiliatorių galia 100 tūkst. kW. Tokias savybes turinčius aerodinaminius vamzdžius gali pasistatyti tik turtingos firmos ar tarptautinės organizacijos. Kosminių tyrimų aerodinaminiai vamzdžiai turi sukurti atitinkamą oro slėgį ir temperatūrą (iki -160°).
Cilindriškasis elniavabalis
Paplitimas
Aptinkamas Europoje nuo Ispanijos iki Vakarų Sibiro.
Aerodinaminis vamzdis
Aerodinaminiai vamzdžiai gali būti atviri ir uždari.
Cilindriškasis elniavabalis
Paplitimas
Lietuvoje gyvena lapuočių ir mišriuose miškuose.
Aerodinaminis vamzdis
Maži mokomieji aerodinaminiai vamzdžiai yra kiekvienoje didesnėje aviacijos specialistų ruošimo mokykloje.
Česlovas Meškauskas
Česlovas Meškauskas (g. 1932 m. gegužės 9 d. Diktariškiuose, Šiaulėnų valsčius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
Baigė Šiaulėnų vidurinę mokyklą. 1961 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1967 m. biologijos mokslų kandidatas.
1961–1979 m. dirbo Gyvulininkystės institute, 1972–1979 m. Gyvulių kraujo grupių laboratorijos vedėjas. 1963 m. stažavo Čekoslovakijos genetikos institute. 1979–1999 m. dirbo Paukštininkystės bandymų stotyje; 1979–1992 m. Imunologijos laboratorijos vedėjas, 1992–1999 direktorius.
Mokslinių tyrimų sritis – gyvulių ir paukščių genetika ir selekcija. Paskelbė apie 80 mokslinių straipsnių.
614 m.
614 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kardinolas prefektas
Kardinolas prefektas  – bet kurios Romos kurijos kongregacijos vadovo titulas. Nuo XVI a. Romos kongregacijų prefektai visada yra kardinolai, išimtys labai retos. Kardinolo prefekto titulą turi ir Apaštališkosios signatūros aukščiausiojo tribunolo vadovas, jei jis yra kardinolas. Jei toks vadovas nėra kardinolas, tai jis vadinamas ne prefektu, o proprefektu (t. y., einantis pareigas).
Kardinolas prefektas atsakingas už visus reikalus jo kurijinės kompetencijos srityje ir už savo veiksmus. Kardinolui prefektui valdyti jo dikasteriją (vieną iš kurijos įstaigų) padeda sekretorius, visada turinti titulinio arkivyskupo ar titulinio vyskupo rangą.
Apaštališkosios penitenciarijos vadovas vadinasi kardinolas penitenciarijus.
Skandinavijos bronzos amžius
Skandinavijos bronzos amžius – bronzos amžiaus archeologinė kultūra, egzistavusi Skandinavijos šalyse XVII-VI a. pr. m. e.
Arealas ir raida
Skandinavijos bronzos amžius išsivystė iš vėlyvojo neolito indoeuropietiškos Virvelinės keramikos kultūros ir buvo paplitęs visoje Danijoje, pietinėje Švedijoje ir Norvegijos pakrantėse. Oskaras Montelijus siūlė dalinti šį laikotarpį į vėlyvąjį ir ankstyvąjį, išskirdamas iš viso 6 laikotarpius: I (1700-1500 m. pr. m. e.); II	(1500-1300 m. pr. m. e.); III	(1300-1100 m. pr. m. e.); IV	(1100-900 m. pr. m. e.); V	(900-700 m. pr. m. e.); VI	(700-500 m. pr. m. e.).
Bronzos amžių pakeitė Skandinavijos geležies amžius.
Kultūra
Šiame laikotarpyje kultūros areale buvo būdingas nuosaikus, šiltas klimatas, toks, koks dabar būdingas šiaurės Prancūzijai ar vidurio Vokietijai. Dėl to kurį laiką Skandinavijoje net buvo auginamos vynuogės. Būdingas didelis gyventojų tankumas, išvystyta žemdirbystė. Tiesa, 850-760 m. pr. m. e. ir VII a. pr. m. e. viduryje būdingi klimato atšalimo laikotarpiai.
Nors bronzos amžius Skandinaviją pasiekė vėliausiai Europoje, vietos gyventojai išvystė aukšto lygio kultūrą. Būdingiausi radiniai - vilnos ir medienos dirbiniai, taip pat aukšto meninio lygio bronzos bei aukso dirbiniai. Metalus Skandinavijos gyventojai įveždavo iš žemyninės Europos.
Kapavietės pilkapių tipo, paplitę laivo formos kapavietės. Tai liudija apie jūros ir laivininkystės svarbą bronzos amžiaus skandinavų gyvenime. Gausūs petroglifai, kuriuose vaizduojamas to meto žmonių gyvenimas, atspindimi papročiai, ritualai. Juose vaizduojami laivai, žmonės. Paplitęs dvynių motyvas, tikriausiai buvo garbinama deivė-motina, dievo Toro pirmtakas (vaizduojamas kaip būtybė su kūju), dievų Odino ar Tiuro pirmtakai.
Gorno ulusas
Gorno ulusas  – ulusas centrinėje Jakutijoje. Administracinis centras – Berdigestiachas.
Geografija
Teritorija yra centrinėje Jakutijoje. Didžiąją jos dalį užima Lenos plynaukštė, o šiaurėje – Jakutijos Vidurio lyguma. Svarbiausios upės – Sitė, Sinia (Lenos intakai).
Gyvenvietės
Pagrindinės uluso gyvenvietės:
Raimundas Mažuolis
Raimundas Mažuolis (g. 1972 m. kovo 9 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Tarybų Sąjungos nacionalinių plaukimo rinktinių narys, olimpinis medalininkas ir nacionalinis Lietuvos rekordininkas.
Mažuolis tapo pirmuoju nepriklausomos Lietuvos plaukiku pelniusiu medalius pasaulio ir Europos čempionatuose. Dalyvavo trijose olimpiadose. 1992 m. ir 1996 m. buvo Lietuvos vėliavos vėliavnešys vasaros olimpinėse žaidynėse.
Okazionalizmas
Okazionalìzmas ( 'proga') - naujadaras, paprastai padarytas remiantis kalbos žodžių darybos dėsniais, tačiau bendrinei kalbai nebūdingas, pavartotas tik tam tikrame kontekste. Okazionalizmų dažniausia pasitaiko vaikų arba suaugusių žmonių, kurie nepakankamai gerai įvaldę svetimą kalbinę sandarą, kalboje. Tokie naujadarai gali būti kuriami ir specialiai, paprastai humoro sumetimais. Jų pasitaiko ir grožinėje literatūroje (ypač poezijoje).
Pagal kalbos dėsnius sukurti okazionalizmai gali tapti bendriniais žodžiais, tačiau to retai prireikia – dažniausia jų reikšme vartojami kiti žodžiai ar žodžių junginiai. Šio tipo naujadarai kuriami vadovaujantis kalbai būdingais žodžių kūrimo modeliais, kurie bendrinėje kalboje taikomi ne visoms žodžių formoms ar kalbos dalims:
Baltakaktis aštriasnapis parulidas
Baltakaktis aštriasnapis parulidas (Conirostrum albifrons) – tanagrinių (Thraupidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti aštriasnapių parulidų (Conirostrum) genčiai.
Okazionalizmas
jei imti –> imlus, irzti –> irzlus, šokti –> šoklus, tuomet duoti –> duoklus (dosnus), verkti –> verklus (kas daug verkia);
Baltakaktis aštriasnapis parulidas
Jie aptinkami Bolivijoje, Kolumbijoje, Ekvadore ir Venesueloje.
Okazionalizmas
jei lipti –> lipšnus, tuomet bučiuoti –> bučnus (kas meiliai/daug bučiuoja).
Keletas pavyzdžių iš poezijos: „Sukūriau vieną dievą – padievavo – nepatiko“ (A. Žukauskas); „Bet kam tas graudis?“ (A. Miškinis).
Vaikų kalbos pavyzdys: (einant pro saldainių fabriką) „Mamyte, kas čia taip smarkiai saldainiuoja?“
Baravykai (Zarasai)
Baravykai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Mukulių.
Toleikiškiai
Toleikiškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 1 km į šiaurės rytus Šiaulėnų.
Dailidžių-Ardiškio pilkapynai
Dailidžių-Ardiškio pilkapynai – du pilkapynai ir vienas pilkapis Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, Musninkų seniūnijoje, tarp Dailidžių vienkiemio ir Ardiškio kaimo, Dailidžių miške, Neries dešiniajame krante, abipus kelio Pigonys – Pakalniškiai.
Pilkapynai
Pirmasis pilkapynas yra į pietus nuo kelio, 2,4 km į pietryčius nuo Ridikupės ir Neries santakos, 0,15 km į šiaurės rytus nuo Neries dešiniojo kranto, Kernavės girininkijos, 76 miško kvartalo viduryje, Ukmergės miškų urėdija. Jame yra 9 pilkapiai. Sampilai 6–8 m skersmens ir 0,3-0,7 m aukščio, dalis sulėkštėję, kai kurie apardyti ariant. Būdingi 1 tūkstantmečio antrai pusei – 2 tūkstantmečio pradžiai.
Antrasis pilkapynas yra į šiaurę nuo kelio, 2,1 km į šiaurės vakarus nuo Praustuvės ir Neries santakos, 0,2 km į šiaurės rytus nuo Neries dešiniojo kranto, 12 kvartalo pietvakarių dalyje. Jį sudaro 2 pilkapiai. Karaliaus kapu vadinamo pilkapio sampilas apie 20 m skersmens ir apie 1,5 m aukščio, kito – 10 m skersmens ir 1 m aukščio. Pilkapių sampilai buvo apjuosti grioviais (išliko jų liekanų), jų forma būdinga IX–XII a.
Pilkapis yra į šiaurę nuo kelio, 0,2 km į šiaurės rytus nuo Neries dešiniojo kranto, 76 kvartalo pietryčių dalyje, apardytas. Jo sampilas 10 m skersmens ir 0,5 m aukščio, būdingas IX–XII a.
Tyrimai
Pilkapynus 1921 m. aprašė Petras Tarasenka, 1976 m. ir 1983 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Manoma, kad tai buvo vienas pilkapynas, išsidėstęs siaura juosta Neries dešiniojo kranto viršutinėje terasoje, apie 0,2-0,3 km nuo upės. Radinių yra Kernavės archeologijos ir istorijos muziejuje. Į pietryčius nuo Dailidžių-Ardiškio pilkapyno yra Dailidžių pilkapynas.
Skrebotiškio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia
left|200px|thumb|Skrebotiškio bažnyčia iš šiaurės vakarų pusės right|200px|thumb|Skrebotiškio bažnyčios varpinė
Istorija
Bažnyčią norėta įrengti prieš Pirmąjį pasaulinį karą. Į Skrebotiškį 1918 m. atsiųstas kunigas Adomas Kačkus. Senas mūrinis grūdų sandėlis pertvarkytas į bažnyčią. Juozapas Žagrakalys jai 1922 m. dovanojo 15 ha žemės Kildiškių kaime.
1925 m. ši žemė pakeista į kitą, esančią netoli šventoriaus. Šventorius 1924–1925 m. apmūrytas. Jame 1935 m. pastatyta medinė varpinė. 1938 m. išdažytas bažnyčios vidus.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano (31,2 × 11,3 m), žema, vienabokštė, su 2 šoniniais bokšteliais. Vidus 3 navų. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė.
center|800px|Skrebotiškio bažnyčia iš vakarų pusės
Japoninis pipirkrienis
Japoninis pipirkrienis (taip pat žinomas kaip vasabi nuo ) – bastutinių šeimos augalas, kurio šaknys, o kartais ir lapai, naudojami kaip pagardas japonų virtuvėje. Savaime auga drėgnose kalnų upių pakrantėse Japonijoje, tačiau auginamas ir pramoniniu būdu tiek Japonijoje, tiek ir kitose augalui tinkamo klimato šalyse. Japoninio pipirkrienio skonis artimas krienams – Vakarų šalyse šis augalas kartais vadinamas „japoniniu krienu“, o pačioje Japonijoje krienai vadinami „vakarietišku vasabi“.
Japoninio pipirkrienio šaknys prieš naudojimą smulkiai sutarkuojamos ir gauta masė patiekiama kartu su suši ar kitais patiekalais kaip aštrus pagardas. Panašiai kaip krienai, šviežias sutarkuotas vasabi laikui bėgant išsikvepia ir praranda skonines savybes. Parduotuvėse taip pat galima įsigyti konservuotos vasabi pastos arba džiovinto vasabi miltelių, kuriuos užpylus vandeniu gaunamas vasabi pagardas.
FC Etzella
Etelbriuko „Etzella“ – Liuksemburgo futbolo klubas iš Etelbriuko.
Istorija
Nuo 1940 m., kai nacistinė Vokietija okupavo Liuksemburgą, pervadintas it tapo Fußballverein Ettelbrück.
Nuo 1944 m. vėl vadinosi senuoju pavadinimu – Football Club Etzella Ettelbruck.
Ilgą laiką rungtyniavo žemesniųjų pakopų pirmenybėse.
Į aukščiausią šalies lygą pirmą kartą pateko 1971 m.
Pilypavo dekanatas
Parapijos
Dekanate yra 6 parapijos:
Kazys Ėringis
Kazys Ėringis (iki 1981 m. Eringis, 1921 m. balandžio 16 d. Švaininkai, Panevėžio apskritis – 2006 m. lapkričio 21 d. Vilnius) – Lietuvos ekologas, visuomenės veikėjas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1927–1931 m. mokėsi Švaininkų pradžios mokykloje, 1937–1939 m. Joniškėlio aukštesniojoje žemės ūkio mokykloje. 1940–1944 m. ūkininkavo tėvų ūkyje. 1944 m. mobilizuotas į sovietinę armiją.
1945–1946 m. mokėsi Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje. 1946–1948 m. mokėsi Belvederio žemės ūkio technikume. 1948–1953 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete. 1957 m. biologijos mokslų kandidatas, 1967 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
1953–1958 m. dirbo Žemdirbystės institute, 1958–1981 m. Botanikos institute, 1974–1981 m. Kraštovaizdžio ekologijos laboratorijos vadovas. 1967 m. instituto mokslo tarybos suteiktas profesoriaus vardas SSRS Aukščiausiosios atestacijos komisijos nepatvirtintas dėl politinių priežasčių.
1981 m. Ukrainos mokslų akademijos laivu „Akademik Vernadskij“ keliaudamas į XIII tarptautinį botanikų kongresą Australijoje, JAV ambasadoje Seišelių salose pasiprašė politinio prieglobsčio. 1981 m. rugsėjo 2 d. gavęs politinį prieglobstį atvyko į JAV. 1983 m. gavo nuolatinį leidimą gyventi JAV. 1981–1992 m. Čikagos lituanistikos pedagoginio instituto lektorius. 1992 m. grįžęs į Lietuvą, lapkričio 23 d. vėl priimtas į Botanikos instituto Kraštovaizdžio ekologijos laboratoriją vyr. moksliniu darbuotoju; nuo 1995 m. instituto konsultantas.
Nuo 1976 m. Tarptautinės geografų sąjungos narys. Gyvendamas JAV buvo VLIK Komisijos sovietų padarytiems Lietuvai nuostoliams skaičiuoti ir kitų komisijų narys. 1993–1997 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos tarybos, 1996–1997 m. valdybos narys. Vienas popiežiaus Leono XIII paramos fondo steigėjų ir valdybos pirmininkas, Jungtinių Tautų Lietuvos asociacijos Ekologijos komisijos narys. Mokėjo rusų, anglų, vokiečių, lenkų kalbas. 2002 m. apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi.
Žmona medicinos profesorė Elena Moncevičiūtė-Eringienė.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia sritis – kraštovaizdžio apsauga, gamtovaizdžių formavimas ir vertinimas. Paskelbė daugiau kaip 100 straipsnių biologijos, gamtosaugos temomis.
615 m.
615 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Lapkritis
Paul Allen
Polas Gardneris Alenas (1953 m. sausio 21 d. – 2018 m. spalio 15 d.) – amerikiečių verslininkas ir filantropas, labiausiai žinomas kaip „Microsoft“ korporacijos bendraįkūrėjas. Jis buvo 48 turtingiausias asmuo pasaulyje, valdantis 15 mlrd. JAV dolerių vertės turtą (2012 m. kovo mėn. duomenys). Jis taip pat buvo investicijų bendrovės „Vulcan Inc.“, atsakingos už jo finansinę ir labdaringą veiklą, įkūrėjas ir valdybos pirmininkas. Alenui taip pat priklausė multimilijardinės vertės akcijų paketas, kurį sudaro įvairių technologijų, žiniasklaidos ir kt. įmonių akcijos bei nekilnojamas turtas.
Alenui priklausė amerikietiško futbolo komanda Sietlo „Seahawks“, žaidžianti NFL, ir krepšinio komanda Portlendo „Trail Blazers“ (NBA). Be to, jam priklausė 42 JAV patentai.
Grabava (Augustavo valsčius)
Grabava – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Augustavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurės vakarus nuo Augustavo ir 90 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Paul Allen
Biografija
Polas Alenas gimė Sietle (Vašingtono valstija) vieno iš Vašingtono universiteto bibliotekų direktorių Keneto Samuelio Aleno (Kenneth Samuel Allen) ir Ednos Faje Gardner Alen (Edna Faye Garner Allen) šeimoje. Lankė privačią Leiksaido mokyklą, kur susipažino su trejais metais jaunesniu Bilu Geitsu, kuris taip pat žavėjosi kompiuteriais. Mokykloje jiedu naudojosi „Teletype“ korporacijos terminalu savo programavimo įgūdžiams daugiaprogramėse kompiuterinėse sistemose išugdyti. Baigęs mokyklą, Alenas įstojo į Vašingtono valstijos universitetą, tačiau po dvejų metų metė studijas tam, kad įsidarbintų Bostone įsikūrusioje „Honeywell“ įmonėje. Šitaip jis atsidūrė netoliese nuo Harvardo universitete besimokančio Bilo Geitso ir vėliau įkalbėjo jį mesti studijas tam, kad įkurtų „Microsoft“.
Grabava (Augustavo valsčius)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Paul Allen
Biografija
Mirė 2018 m. spalio 15 d. nuo kraujo vėžio (Ne Hodžkino limfomos).
„Microsoft“
Kartu su B. Geitsu Alenas 1975 m. įkūrė „Microsoft“ ir pradėjo prekybą programavimo kalbos BASIC interpretatoriais. Kaip rašoma 1995 m. žurnalo „Fortune“ leidime, Alenas sugalvojo „Micro-Soft“ pavadinimą. 1980 m., po prisižadėjimo „IBM“ pristatyti DOS operacinę sistemą, skirtą Intel 8088 pagrindu sukurtiems IBM PC kompiuteriams, kurios jie dar nebuvo sukūrę, Alenas greitai sudarė palankų sandorį su „Seattle Computer Products“ ir nupirko jų QDOS sistemą, sukurtą Timo Patersono (Tim Paterson). Šis sandoris leido išsaugoti kontraktą su „IBM“ ir pristatyti DOS sistemą, kuri galop buvo panaudota „IBM“ kompiuterių serijoje. Taip pat šis sandoris buvo kertinis taškas įmonės istorijoje, atnešęs finansinę sėkmę.