cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abu Musa
Istorija
1980 m. JAE dėl salos kreipėsi į JTO. Tais pačiais metais Sadamas Huseinas ėmė teisinti Irano-Irako karą, skelbdamas, kad vienas karo tikslų yra išlaisvinti Abu Musą, Didesnįjį ir Mažesnįjį Tunbus. 1992 m. Iranas išvarė saloje buvusiose mokykloje, klinikoje ir elektrinėje, kuriuos išlaikė JAE, dirbusius užsienio darbuotojus.
Abaris (mitologija)
Graikų mitologijoje Abario (gr. Αβάρις) vardu vadinami trys personažai:
Natalija Murnikovienė
Natalija Murnikovienė-Duchovič (g. 1969 m. birželio 21 d. Klaipėda) – Lietuvos sportininkė kultūristė. 1995 m. pirmoji Lietuvoje tapo Tarptautinės kultūristų federacijos (IFBB) profesionale.
Sodviečiai
Sodviečiai arba Pervomaiskojė (, nuo 1938 m. birželio 3 d. Altkrug, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalininskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Radau (savaitraštis)
Radau, reklama ir informacija visai Lietuvai – nemokamas spalvotas informacinis-reklaminis savaitraštis, ėjęs nuo 1996 m. rugpjūčio 30 d. iki 2004 m. Vilniuje.
Istorija
Leido UAB „Radau“. Tiražas 30 000 egz.
Redagavo redkolegija: M. Ruzgys, Gediminas Ruzgys, Petras Dabulevičius.
Pasiekai (Kėdainiai)
Pasiekai – buvęs kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Vikaičių, Serbentynės miške.
Istorija
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Vikaičių kaimo.
San Fransisko piranija
San Fransisko piranija (Pygocentrus piraya) – mažųjų lašišakarpių (Characidae) šeimos akvariuminė žuvis. Tai viena iš didžiausių ir agresyviausių piranijų. Kūnas iki 50 cm ilgio.
Paplitusi Amazonijoje, San Fransisko upės baseine (Brazilija).
Viktor Pfeifer
Viktor Pfeifer (g. 1987 m. gegužės 16 d.) – Austrijos dailiojo čiuožimo sportininkas. Penkių aukso ir dviejų sidabro nacionalinių medalių savininkas. 2006 m. ir 2010 m. atstovavo Austriją žiemos olimpinėse žaidynėse.
San Migel de Velaskas
San Migel de Velaskas arba tiesiog San Migelis – miestelis rytų Bolivijoje, Santa Kruso departamente, Chosė Migelio de Velasko provincijoje; savivaldybės centras. Stovi iš medžio ir plaušplyčių statyta Šv. Mykolo bažnyčia, kuri yra viena iš į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtrauktų jėzuitų misijų rytų Bolivijoje.
Lietuvos sporto universitetas
Lietuvos sporto universitetas (LSU) – valstybinė universitetinė aukštoji mokykla, turinti sporto, fizinio ugdymo, reabilitacijos (kineziterapijos) ir sveikatinimo mokslų kryptį.
Istorija
thumb|Lietuvos sporto universiteto centriniai rūmai LSU ištakos – 1934 m. spalio 10 d. prezidento dekretu įsteigti Aukštieji kūno kultūros kursai. Šių kursų Statuto 27 skirsnyje rašoma: „Klausytojai, išėję kursų programą, išlaikę nustatytus egzaminus ir atlikę kariuomenėje 3 mėnesių stažą, gauna diplomą, kuris suteikia aukštojo mokslo teises“. Pirmuoju kursų vadovu tapo Vytautas Augustaitis (1904–1958). Kursai truko dvejus metus. Pirmąją laidą, išėjusią 1936 m., baigė 42 studentai. 1938 m. kursai uždaryti.
1945 m. lapkričio 3 d. įsteigtas Sovietų Lietuvos valstybinis kūno kultūros institutas (LVKKI) kaip savarankiška aukštoji mokykla. Institutas įsikūrė buvusių Kūno kultūros rūmų bazėje, jam buvo paskirtas stadionas su pagrindine ir pagalbine futbolo aikštėmis, sporto halė, teniso ir krepšinio aikštynas. 1948 m. išleista pirmoji LVKKI laida – 30 kūno kultūros specialistų. 1999 m. gegužės 8 d. LR Seimo nutarimu institutas tapo Lietuvos kūno kultūros akademija.
Per visus veiklos metus universitetas parengė apie 16 000 kūno kultūros mokytojų, įvairių sporto šakų aukštos kvalifikacijos trenerių, kineziterapijos specialistų, turizmo ir sporto vadybininkų ir kt. Daug žymių mokslininkų, pasaulyje garsių trenerių ir visuomenės veikėjų baigė universitetą. Nemažai LSU auklėtinių tapo olimpinių žaidynių nugalėtojais, pasaulio ir Europos čempionatų čempionais bei prizininkais, tarp jų boksininkas Algirdas Šocikas, krepšininkai Modestas Paulauskas, Valdemaras Chomičius, Rimas Kurtinaitis, lengvaatletis Virgilijus Alekna ir kt.
Lietuvos sporto universitete studijuoja apie 2500 studentų, dirba apie 130 mokslo darbuotojų. Universitete veikia 2 fakultetai, 4 katedros, buvusių laboratorijų/centrų pagrindu įsteigtas „Sporto mokslo ir inovacijų institutas“. thumb|right|250px|Naujasis LSU logotipas 2012 m. rugsėjo 12 d. LR Seimo švietimo, mokslo ir kultūros komitetas vienbalsiai pritarė Lietuvos kūno kultūros akademijos pavadinimo keitimui. Aukštoji mokykla pervadinta į Lietuvos sporto universitetą.
Rektorė profesorė daktarė Diana Rėklaitienė
Studijos
thumb|LSU absolventai LSU vykdomos trijų pakopų studijos: bakalauro, magistrantūros ir doktorantūros.
Bakalauro studijų programos: Magistrantūros studijų programos:
Doktorantūros studijos:
Kiekvienais metais Lietuvos sporto universiteto studentai turi galimybę vykti studijuoti ir tobulintis į vieną iš 80-ies Europos universitetų, su kuriais pasirašytos bendradarbiavimo sutartys.
Mokslas
Universiteto laboratorijose nuolat testuojami Lietuvos sportininkai, teikiamos moksliškai pagrįstos rekomendacijos jų treniruotės procesui gerinti. Moksliniai tyrimai ir eksperimentinės plėtros darbai atliekami keturiose universiteto katedrose, Sporto mokslo ir inovacijų institute, Europos krepšinio tyrimų centre. Juose dirba apie šimtas mokslo daktarų. Universiteto mokslininkai, susibūrę į 20 mokslininkų grupių, tyrimus atlieka šiose strateginėse universiteto tyrimų kryptyse: thumb|LSU moksliniai tyrimai Atliekant tyrimus, publikuojant jų rezultatus, rengiant mokslininkus glaudžiai bendradarbiaujama ne tik su Lietuvos (universitetas yra konsorciumo su Vilniaus universitetu narys), bet ir Europos universitetais bei mokslininkais. Ypač glaudūs ryšiai užmegzti su Škotijos Aberdyno universitetu, Anglijos Vusterio universitetu, Švedijos Karolio institutu, su sporto mokslo pasaulyje pripažintais autoritetais prof. dr. H. Westerblad (Švedijos Karolio institutas), prof. dr. A. Rutten (Erlangeno-Niunbergo universiteto sporto mokslo institutas), prof. B. Saltin (Kopenhagos universitetas) ir kt.
LSU moksliniai žurnalai:
LSU garbės daktarai: LSU garbės profesoriai:
Sporto mokslo ir inovacijų institutas
thumb|LSU [[Vežimėlių krepšinis|vežimėlių krepšinio rinktinė]] Sporto mokslo ir inovacijų institutas – Lietuvos sporto universiteto akademinis padalinys, organizuojantis ir vykdantis sporto bei sveikatinimo mokslinius tyrimus ir eksperimentinę (socialinę, kultūrinę) plėtrą, suteikiantis mokslinę bazę Universiteto studentų studijoms ir mokslininkams rengti, dėstytojų mokslinei kvalifikacijai kelti.
Institutas įsteigtas padėti įgyvendinti Lietuvos sporto universiteto misiją, kryptingai inicijuoti ir vystyti inovacinius sporto ir sveikatinimo mokslinius tyrimus, stiprinti Lietuvos sporto universiteto mokslinę veiklą, skleisti Instituto mokslinės veiklos rezultatus visuomenei, siekiant panaudoti juos visuomenės sporto, sveikatą stiprinančio fizinio aktyvumo skatinimo ir sveikos gyvensenos principų diegimo problemų sprendimui.
Struktūra
Universitete veikia šie padaliniai:
4 katedros - Sveikatinimo ir reabilitacijos, Treniravimo mokslo, Fizinio ir socialinio ugdymo, Sporto ir turizmo vadybos;
4 departamentai -  Žmogiškųjų išteklių ir strateginio valdymo, Žinių ir inovacijų, Studijų, Mokslo ir doktorantūros;
5 skyriai - Ekonomikos ir finansų, Komunikacijos ir rinkodaros, Tarptautinių ryšių, Vidaus audito, Informacinių technologijų;
2 centrai - Infrastruktūros ir paslaugų, Sporto ir laisvalaikio;
2 institutai - Sporto mokslo ir inovacijų, Nacionalinis sveikatinimo;
Biblioteka;
Studentų atstovybė.
Sporto veikla
thumb|LSU vaikinų futbolo rinktinė Visada Lietuvos sporto universitetas ir sportas buvo neatskiriami, universitete yra kultivuojamos beveik visos olimpinės sporto šakos, kurios yra įtrauktos į olimpinių žaidynių programą.
LSU yra sudarytos šios sporto šakų komandos:
Individualiai gali sportuoti:
LSU studentai gali rinktis įvairias aktyvaus laisvalaikio formas – nemokamai lankyti baseiną, šokių pratybas, treniruoklių salę ar prisijungti prie tautinių šokių ansamblio „Rasa“. Studentų gyvenimą taip pat praturtina universitete vykstantys įvairūs sporto ir kultūros renginiai.
Moralės norma
Moralinės normos – elgesio taisyklės, nusistovėjusios visuomenėje pagal jos žmonių požiūrį į gėrį ir blogį, teisingumą, pareigą, garbę. Tai kultūros sandaros elementas, stabilizuojantis visuomeninę sistemą, susiformavęs keičiant tradicijas ir kategoriškumus, atitinkantis konkrečios kultūros ir laikmečio moralės supratimą.
Filosofija
Marija Osovska propagavo ir išskyrė septynis aspektus:
Mičigano universitetas
thumb|260px|Biomedicinos centras Mičigano universitetas (, UM) – JAV universitetas Anarbore, seniausias Mičigano valstijos ir vienas garsiausių JAV universitetų. 41 040 studentų, 6240 dėstytojų (2008 m.).
Istorija
Mičigano universitetas įsteigtas 1817 m. Detroite. 1837 m. perkeltas į Anarborą. Vienas pirmųjų JAV universitetų, kuriame nuo 1870 m. galėjo studijuoti moterys.
Struktūra
Universitetas leidžia „Michigan Quarterly Review“, „Research News“, „Astronomical Notices“, „University of Michigan Papers on Paleontology“, „Michigan Telecommunications and Technology Law Review“ ir kitus leidinius.
Asmenybės
Mičigano universiteto 7 mokslininkai yra gavę Nobelio premiją.
Universitete studijavo Haičio diktatorius Fransua Diuvaljė, JAV prezidentas Džeraldas Fordas, dramaturgas Arturas Mileris
Lietuviai
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę su Mičigano universitetu bendradarbiauja Kauno technologijos universitetas, Šiaulių universitetas, Vytauto Didžiojo universitetas, Lietuvos mokslo taryba
Linas Bieliauskas, Antanas Grina, Romualdas Kriaučiūnas, Juozas Mockaitis
Jonas Genys, Romas Kilikauskas, Arvydas Kliorė, Jonas Kuprionis,
Abramonienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Abramonaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Abramonas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Satarečius
Etimologija
XVI a. minimas Šventupis, slaviškai imtas rašyti Sventoreč. Vėliau imtas vartoti Satarečius.
Istorija
Kaimas pradedamas minėti nuo 1663 m. Užpalių dvaro valdų inventoriuje. 1765 m. Ukmergės apskrities seniūnijų inventoriuje nurodyta, kad tuomet čia buvo Pranciškaus Kaunelio ir Pranciškaus Milašausko ūkiai. 1920 m. kaimas išskirstytas viensėdžiais. 1950–1969 m. veikė pradinė mokykla. Po karo į Sibirą ištremtos seserys Gudelytės ir Salomėjos Masiulienės šeima. Kaime gimė ir augo Lietuvos kariuomenės savanoris Jonas Masiulis (1893–1947), kurį laiką pas giminaičius gyveno Pranas Sagadinas (1883–1909 03 23), Tartu universiteto veterinarijos fakulteto studentas, 1905 m. revoliucinių įvykių Užpalių krašte dalyvis, nusižudęs Amerikoje, Bafalo mieste. 1958 m. perdengiant Sagadinų trobos stogą buvo rastos 1905 m. revoliucinės vėliavos, kurios perduotos Lietuvos revoliucijos muziejui.
Gyventojai
1819 m. buvo 5 sodybos (63 gyventojai), kaimui priklausė 10 valakų ir 12 margų žemės. 1923 m. – 7 sodybos (74 gyv.). 1942 m. – 15 šeimų (72 gyv.), 1959 m. – 49 gyv., 1927 m. – 27 gyv., 1984 m. – 5 gyv., 2001 m. – 1 (Rimanto Ragausko ūkis).
TB Tvøroyri
Tvioroirio TB – seniausias Farerų futbolo klubas, įkurtas Tvioroiryje.
Istorija
Klubas įkurtas 1892 m. gegužės 13 d. Kitados rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Septynis kartus tapo šalies čempionais.
2017 m. aukščiausioje lygoje dalyvavo jungtinė trijų klubų komanda, kuri taip ir vadinosi: TB/FC Suðuroy/Royn. Tai buvo trijų klubų jungtinė komanda TB Tvøroyri/FC Suðuroy/BF Royn.
2019 m. šis bendradarbiavimas baigėsi, ir TB Tvøroyri išsaugojo vietą elito divizione, o kitų klubų komandos rungtyniavo žemesniųjų divizionų kovose.
Sezonai
Šaltiniai:
Vaistinė šunlielė
Turi vaistinių savybių ir vartojama nuo kosulio ir gerklės ligų. Tai nemalonaus kvapo žolė, todėl neretai kišama į pelių ar žiurkių urvus išvaikyti šiuos graužikus. Stiebas stačias, viršūnėje šakotas, apaugęs plaukeliais. Lapai iš abiejų pusių plaukuoti. Žiedai sukrauti suktukuose, kurie sutelkti stiebo viršūnėje į šluotelės pavidalo žiedynus. Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Auga bergždynuose, pakelėse, palaukėse, smėlynuose.
thumb|left|210px|Vaistinė šunlielė (Cynoglossum officinale)
Teisės norma
Teisės norma – kompetentingų asmenų (fizinių arba juridinių), organizacijų (pvz., valstybės, Bažnyčios, tarptautinės organizacijos) arba jų įgaliotų institucijų (pvz., valstybėje – parlamento) priimta, sankcionuota, formaliai apibrėžta privaloma taisyklė, kurios vykdymas garantuojamas santykio dalyvių poveikio mechanizmais (išoriniais arba vidiniais). Teisės norma yra socialinė norma, todėl teisė veikia kartu su kitais visuomenės reguliatoriais kaip religija, moralė, dorovė, etika ir kitais.
Teisės normas gali priimti ne tik valstybė, savivaldybė, bet ir pavieniai asmenys – tiek organizacijos kaip juridiniai asmenys – reglamentuoti vidaus santykius, išleidžiant tokius teisės aktus kaip nuostatai, įstatai), tiek ir atskiri individai. Pvz., darbdaviu gali būti fizinis asmuo; savo darbuotojams jis gali nustatyti darbo vidaus taisykles, tvarką, patvirtinti tai oficialiai kaip darbuotojams privalomas normas (taisykles); jei jos atitinka valstybės teisę, jomis gali būti remiamasi netgi valstybinėse institucijose (pvz., teisme).
Rūšys
Pagal teisės normų atliekamas funkcijas:
Pagal vaidmenį:
Pagal reguliuojamų visuomeninių santykių apimtį:
Pagal normų skyrimo subjektus:
Pagal veikimo laiką:
Pagal normos išreikštą skatinimą arba rekomendaciją:
Požymiai
Teisės normų požymiai yra skirstomi į formaliuosius ir turininguosius.
Turiningieji požymiai
Turiningieji požymiai išreiškia teisės normų vertybinius tikslus (Laisvė, lygybė, teisingumas ir t. t.). Formalieji požymiai žymi tą formą, kurią turi įgauti turiningieji, kad galėtų funkcionuoti praktiškai.
Struktūra
Nepaisant to, kad pati teisės norma savo struktūra nėra vienalytė. Ji sudaryta iš atskirų dalių, sudarančių bendrą normos sistemą. Taigi teisės normą sudaro šios trys dalys:
Administracinės teisės normos gali būti skirstomos atsižvelgiant į skirtingus pagrindus ar kriterijus. Teisinėje literatūroje dažniausiai jos grupuojamos:
Be nurodytų rūšių, administracinės teisės normos dar gali būti skatinamosios ir rekomendacinės. Skatinamose normose numatytos skatinamosios priemonės subjektams. Rekomendacinėse normose subjektams siūloma atlikti tam tikrus veiksmus. Jos nėra privalomos ir iš esmės taikomos nepavaldiems subjektams.
ISBN
thumb|[[Brūkšninis kodas su ISBN dalių paaiškinimais]] ISBN (International Standard Book Number, iš angl. k. „tarptautinio standarto knygos numeris“) – unikalus knygos, skirtos naudoti komerciniais tikslais, numeris. ISBN sistema sukurta Jungtinėje Karalystėje 1966 metais knygų ir kanceliarinių prekių pardavėjų „W. H. Smith“. Tada ši sistema vadinosi „Standard Book Numbering“ (SBN) ir toks pavadinimas buvo vartotas iki 1974 m. 1970 metais šis standartas buvo adaptuotas kaip tarptautinis.
Palenkės Radzynio apskritis
Palenkės Radzynio apskritis  – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Palenkės Radzino mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Palenkės Bialos apskritimi, pietryčiuose su Parčevo apskritimi, pietuose su Liubartuvo ir šiaurės vakaruose su Lukuvo apskritimi. Apskrityje yra 8 valsčiai.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 8 valsčiai:
Istorija
X a. pabaigoje šias žemes užėmė Kijevo Rusia. Žlugus Kijevo Rusios valstybei šios žemės atiteko Haličo-Volynės kunigaikštystei, kuriai žlungant XIII–XIV a. dėl šių žemių kovojo LDK, Lenkijos karalystė ir kryžiuočiai. XIV a. pabaigoje šiaurės rytines apskrities žemes užėmė Lietuvos Didžioji kunigaikštystė ir prijungė prie Trakų vaivadijos, kur 1566 m. buvo įkurta Bresto vaivadija, egzistavusi iki 1795 metų.
Gluobiai
Gluobiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kudirkos Naumiesčio, prie kelio.
Palenkės Radzynio apskritis
Istorija
Nuo 1795 m. iki 1809 m. šios žemės priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijai. 1809–1816 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui.
1816–1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai. 1837–1844 m. priklausė Palenkės gubernijai, kuri 1844 m. prijungta prie Liublino gubernijos. 1867 m. šios žemės prijungtos prie naujai sukurtos Sedlcų gubernijos, kurios jai priklausė iki 1912 metų. 1912–1915 m. priklausė Chelmo gubernijai.
1915–1919 m. priklausė Oberostui. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Liublino vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho Generalgubernijai.
1945–1975 m. priklausė Lenkijos Liaudies Respublikos Liublino vaivadijai. 1975–1998 m. priklausė Palenkės Bialos ir Liublino vaivadijoms.
Gyventojai
Pagal 2010 m. gruodžio 31 d. surašymo duomenis:
Dalyvis (gramatika)
Yra dvi pagrindinės dalyvių rūšys – veikiamieji ir neveikiamieji. Be jų, dar galimi reikiamybės dalyviai.
Veikiamieji dalyviai
Veikiamieji dalyviai reiškia daikto ypatybę, kylančią iš jo paties veiksmo (pvz., rašąs mokinys, plaukianti gulbė). Turi 4 laikus.
Neveikiamieji dalyviai
Reiškia daikto ypatybę, kylančią iš kito veikėjo veiksmo. Turi tris laikus:
Reikiamybės dalyviai
Reikiamybės dalyviai nurodo ypatybę, kylančią iš reikiamo atlikti veiksmo. Daromi iš bendraties kamieno, pridedant -tinas, -tina (skaitytinas, rašytina).
Abderas
Abderas graikų mitologijoje – Hermio sūnus, Heraklio draugas. Mirė sudraskytas Diomedo žirgų, Heraklis jo garbei Trakijoje įkūrė miestą Abderą. (Plačiau žr. Diomedo žirgai)
Josemičio krioklys
thumb|230px|Josemičio krioklys
Josemičio krioklys – krioklys Jungtinėse Valstijose, Kalifornijoje, Josemičio nacionaliniame parke, krenta į Josemičio slėnį. Krioklį sudaro triguba Josemičio upokšnio kaskada, krintamti per 3 uolas. Bendras krioklio aukštis – 727 arba 739 m (aukščiausias krioklys Š. Amerikoje; aukščiausia kaskada – Aukštutinis Josemičio krioklys (436 arba 440 m).
Slovakijos prezidentas
thumb|right|300px|[[Grasalkovičių rūmai Bratislavoje – Slovakijos prezidento rezidencija]] thumb|left|160px|Slovakijos prezidento štandartas thumb|left|160px|Valstybės prezidento [[Jozef Tiso štandartas, 1939 m.]] Slovakijos prezidentas – šalies vadovas Slovakijoje.
Istorija
Pirmą kartą Slovakijos prezidento institucija buvo įsteigta Pirmojoje Slovakijos respublikoje, kurios vieninteliu prezidentu II Pasaulinio karo metais buvo Jozef Tiso. Institucija atgimė po Čekoslovakijos skilimo 1993 m. Pagal šalies konstituciją, prezidentas išrenkamas visuotiniuose rinkimuose penkeriems metams pagal dviejų turų sistemą. Pergalei būtina gauti 50% balsų. Šalies prezidento rezidencija įsikūrusi 1760 m. statytuose Grasalkovičių rūmuose sostinėje Bratislavoje.
Stasys Murza
Stasys Murza (g. 1946 m. gruodžio 25 d. Žuvininkai prie Šiaulių – 2011 m. spalio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos karo lakūnas, nepriklausomos Lietuvos karinės aviacijos kūrėjas, dimisijos pulkininkas.
Slovakijos prezidentas
Laikinieji prezidentai
Premjerai ir parlamento vadovai, laikinai ėję Slovakijos prezidento pareigas:
Stasys Murza
Biografija
1968 m. baigė TSRS Černigovo aukštąją karo lakūnų mokyklą (Ukraina), 1977 m. – Jurijaus Gagarino karo aviacijos akademiją (Moninas, Maskvos sritis). Tarnavo Charkovo, Černigovo, Vorošilovgrado aukštųjų karo lakūnų mokyklų aviacijos daliniuose: 1968–1971 m. lakūnas instruktorius, 1971–1972 m. aviacijos grandies vadas, 1972–1974 m. – eskadrilės vado pavaduotojas, 1977–1979 m. – vadas, 1979–1983 m. mokomojo pulko vado pavaduotojas, 1983–1986 m. – vadas; 1983 m. pulkininkas. 1986–1992 m. Černigovo aukštosios karo lakūnų mokyklos skrydžių metodikos skyriaus viršininkas.
1992 m. Krašto apsaugos ministerijos aviacinės tarnybos kovinės parengties skyriaus vadovas, vėliau iki 2000 m. Lietuvos karinių oro pajėgų vado pirmasis pavaduotojas. 1993 m. pirmojo rango karo lakūnas, pulkininkas. 2000–2001 m. Lietuvos aviacijos muziejaus direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2001 m. Lietuvos aeroklubo prezidentas ir Tarptautinės aeronautikos federacijos viceprezidentas.
Teisiniai santykiai
Teisiniai santykiai – visuomeniniai santykiai, kuriems suteiktas privalomos teisių ir pareigų vienovės pavidalas. Santykiai, reguliuojami Teisės normomis. Tai socialiniai, socializuoti tarpusavio santykiai, kurių dalyvius saisto viešosios organizacijos (pvz., valstybės) ginamos abipusės teisės, pareigos, jų visuma ir pusiausvyra. Teisinis santykis – visuomeninio santykio ir teisės normos vienovė.
Požymiai
Vienas svarbiausių – normatyvumas, kadangi teisiniai santykiai atsiranda ir funkcionuoja tik teisės normos pagrindu. Be to teisiniai santykiai yra teisės normų įgyvendinimo forma; teisės norma – tam tikras idėjinis norminis teisinio santykio modelis. Teisės normos nesukuria teisinių santykių, o tik suteikia jiems teisinę formą ir vertybinę kryptį. Valstybė remdamasi teisės normomis negali savavališkai keisti socialinių santykių pobūdžio ar juos savo nuožiūra sukurti, neatsižvelgiant į jomis įgyvendinamų žmogaus teisų specifiką. Teisės norma ir teisinis santykis yra sudedamosios teisinio reguliavimo mechanizmo dalys.
Atsiradimo, buvimo prielaidos
Tik būdamos kartu šios prielaidos sudaro pagrindą atsirasti ir funkcionuoti teisiniam santykiui.
Rūšys
Pagal subjektus:
Pagal subjektų skaičių:
Vynpalmė
Vynpalmė (Oenocarpus) – palmių (Arecaceae) gentis, priklausanti Arecoideae pošeimiui. Ją sudaro 9 rūšys, paplitusios Centrinėje Amerikoje, Pietų Amerikos šiaurinėje dalyje bei Trinidade. Medžių lapai plunksniški, dalis rūšių veda valgomus vaisius (plačiausiai vartojami Oenocarpus bacaba vaisiai).
Čireliai
Čireliai – kaimas centrinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurę nuo Kėdainių miesto, prie Sirutiškio–Daškonių kelio. Šiauriniu kaimo pakraščiu teka Kruostas, rytuose – Baltupis, vakaruose – Vensutis.
Istorija
XX a. pr. Čireliai dar vadinti Sipavičiais (Sipowicze), čia buvo Sipavičių giminės dvaras.
Avey Ağstafa FK
Avey Ağstafa – Azerbaidžano futbolo klubas iš Agstafos.
Istorija
Klubas įkurtas 1990 m. Žaidė aukščiausioje lygoje, galiausiai, buvo išformuotas 1993 m.
Elias James Corey
Elijas Džeimsas Koris (, g. 1928 m. liepos 12 d. Methuene, Masačusetsae) – JAV chemikas, Nobelio chemijos premijos laureatas.
Biografija
1948 m. baigė Masačūsetso technologijos institutą, 1951 m. daktaras. 1951–1959 m. dėstė Ilinojaus universitete Urbanoje, nuo 1959 m. Harvardo universitete. Nuo 1968 m. profesorius.
Susintetino daug gamtinių junginių, t. p. kai kuriuos prostaglandinus, ginkgolidą B (ginkmedžio aktyvioji cheminė medžiaga). Pirmasis pradėjo taikyti retrosintezę sudėtingos struktūros junginiams sintetinti. Vienas kompiuterinės sintezės pradininkų.
1990 m. Nobelio chemijos premija.
Misūrio universitetas
Misūrio universitetas arba Misūrio–Kolumbijos universitetas – JAV universitetas Kolumbijoje, Misūrio valstija. Pirmasis valstybinis Misūrio valstijos ir vienas garsiausių JAV valstybės universitetų. Daugiau kaip 28 000 studentų, 4000 dėstytojų (2008 m.).
Istorija
thumb|Gaisras universiteto pastate 1892 metais Misūrio universitetas įkurtas 1839 m. Nuo 1871 m. universitete galėjo studijuoti moterys. Nuo 2008 m. su Misūrio universitetu bendradarbiauja Vytauto Didžiojo universitetas.
Ričardas Murnikovas
Ričardas Murnikovas (g. 1967 m. rugpjūčio 10 d. Klaipėda) – Lietuvos sportininkas Kultūristas Treneris.
Biografija
1985 m. baigė Klaipėdos 18 profesinę technikos mokyklą.
1989 m. vede Natalija Duchovič - Murnikoviene
1999 m. išsiskyrė Natalija Murnikoviene
Vilniaus Seserų Nazaretiečių gimnazija
Vilniaus Seserų Nazaretiečių gimnazija, dar žinoma kitu vardu – A. V. Čarnovskos gimnazija ; – Romos katalikų viduriniojo mokslo įstaiga Vilniuje, veikusi 1915–1939.
Istorija
Gimnazija buvo įkurta vietoje prieš Pirmąjį pasaulinį karą veikusios nazaretiečių globotos audėjų mokyklos 1904–1915 m. 1915 m. joe mokėsi 110 mergaičių, po dvejų metų – jau 219. 1938 m. mokyklą lankė 299 mergaitės, o joje mokė 30 mokytojų.
Gimnazijoje mokėsi daugiausia iš turtingų šeimų kilusios mokinės, pirmiausia žemės savininkų dukros. Prie mokyklo veikė internatas. Mokyklą baigė astronomė Wilhelmina Iwanowska, dailininkė Barbara Houwalt ir geografė ir geologė Ludmiła Roszko. 1928-1929 m. joje mokėsi Zofia Abramowiczówna.
666 (skaičius)
Paminėtas Naujojo Testamento paskutiniosios knygos, vadinamos Apokalipse, tryliktame skyriuje kaip Žvėries skaičius (Apr 13:18). Dėl to tradiciškai siejamas su Šėtonu ir Antikristu.
miniatiūra|kairėje|Skaičius 666 yra dažnai siejamas su šėtonu.
666 yra 36 pirmųjų natūrinių skaičių suma (1 + 2 + 3… + 34 + 35 + 36 = 666).
Pavainikis
Pavainikis (pasenusi sąvoka) – ne santuokoje gimęs vaikas.
Anksčiau daugelyje šalių pavainikiai turėjo mažiau teisių, negu santuokoje gimę vaikai. Dažnai tokie vaikai (nesvarbu, maži ar jau suaugę žmonės) būdavo vadinami įvairiais pažeminančiais žodžiais.
Aristokratų pavainikiai
Aristokratų pavainikiai paprastai irgi turėdavo mažesnes teises. Nesant teisėtų sūnų arba jiems mirus, pavainikiai neretai tapdavo pilnateisiais titulų paveldėtojais. Ne viena aristokratų giminė save kildina iš vieno ar kito karaliaus pavainikių palikuonių. Tačiau tai labai priklausė nuo šalies ir epochos. Kai kuriuose kraštuose pavainikio statusas dažnai labiau priklausė nuo to, ar tėvas pripažino jį savo sūnumi.
Poliarinė orbita
thumb|200px|Poliarinės orbitos animacija Poliarinė orbita – tokia orbita, kurioje esantis dirbtinis palydovas kiekvienu apsisukimu praskrieja virš arba netoli abiejų astronominio objekto ašigalių. Tokios orbitos plokštumos posvyris pusiaujo atžvilgiu lygus arba artimas 90°. Išskyrus specifinius poliarinės geosinchroninės orbitos atvejus, poliarinėje orbitoje judantis palydovas virš pusiaujo praskrieja kaskart ties skirtinga ilguma.
Poliarinės orbitos dažnai naudojamos palydovams, renkantiems duomenis kartografijai, Žemės stebėjimo palydovams, žvalgybos palydovams, taip pat kai kuriems orų palydovams. Poliarinės orbitos trūkumas, kad nei vienas planetos regionas negali būti stebimas nuolatos.
Dažnai poliariniai palydovai būna ir „su saule sinchroninėse“ (sun – synchronous) orbitose, t. y. kur palydovas virš bet kurio Žemės paviršiaus taško kaskart praskrieja tuo pačiu saulės laiku. Tokia orbita įgalina stebėti objekto pokyčius per laiko tarpą. Tokiam efektui pasiekti, orbita turi būti kiek įmanoma trumpesnė (žemesnė), tačiau kelių šimtų kilometrų aukščio orbitos santykinai greitai sunyksta dėl atmosferos traukos. Paprastai naudojamas orbitos aukštis apie 1000 km, orbitinis periodas apie 100 minučių, nuokrypis nuo ašigalių apie 8°.
Tanezruftas
Tanezruftas  – viena iš atokiausių, rečiausiai gyvenamų Sacharos dykumos dalių, esanti šalia Alžyro, Nigerio ir Malio šalių sienų.
Gluškabūdė
Gluškabūdė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 4 km nuo Purviniškės.
Tanezruftas
Geografiniai ypatumai
Tanezrufto kalvose gausu tarpeklių, kai kurių iš jų gylis siekia 500 m. Teritorije daug akivaizdžių įrodymų, bylojančių apie čia seniau vykusią vandens eroziją (kuomet Sacharos dykumos klimatas buvo drėgnesnis; dabartinis metinis kritulių kiekis mažesnis nei 8 cm). Šiuo metu aplinką formuoja vėjo erozija, keliose vietose vykstanti greičiau dėl augalijos, kuri ją sulėtintų, trūkumo.
Apytalaukio šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
'''Apytalaukio šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Apytalaukio kaime, 5 km į šiaure nuo Kėdainių, prie Nevėžio ir jo kairiojo intako Alkupio santakos. Barokinė, turi renesanso bruožų.
Bažnyčios rūsiuose ir kapinėse palaidoti Apytalaukio savininkų Šiukštų ir Zabielų palikuonys.
Istorija
Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1635 m., fundatorius – grafas Petras Šiukšta. Inventoriuje nurodyta 1642 m. veikianti medinė bažnyčia ir statoma mūrinė. Ji 1674–1677 m. dar nebuvo pastatyta. Karališkasis rotmistras Kazimieras Zaviša su žmona Kristina Mlečkaite XVII a. pabaigoje įrengė altariją. Bažnyčioje pamaldas XVIII a. laikydavo Kėdainių misijos jėzuitai. XVIII a. veikė parapinė mokykla. Bažnyčios inventoriuje 1807 m. minimi 7 registrų vargonėliai; 2 būgnai, 2 voltornos ir 2 dūdos.
1851 m. gautas leidimas pristatyti bokštą. Klebonas V. Mockus ir dvarininkas Titas Šniukšta 1902–1919 m. atstatė mūrinę bažnyčią. Parapijai priklausė Lančiūnavos ir Šventybrasčio filijos. Apytalaukyje klebonavęs Vincentas Rimkevičius (mirė 1934 m.) padėjo knygnešiams, rėmė „Tėvynės sargą". Už tai caro valdžios persekiotas ir baustas.
Architektūra
Bažnyčia barokinė, turi ir renesanso bruožų, lotyniško kryžiaus plano, su dideliu bokštu. Vidų dengia cilindriniai skliautai.
Žemės valanda
thumb|150px|Akcijos logotipas Žemės valanda – pasaulinė akcija, vykstanti kovo 28 - 29 d., kuomet gyventojai ir įvairios organizacijos valandai laiko išjungia visą gyvybiškai nebūtiną apšvietimą. Vyksta nuo 20 iki 21 val. vietiniu laiku. Akcijos tikslas – bent trumpam sumažinti Žemės taršą ir atkreipti visuomenės dėmesį į ekologines problemas.
Akcijos organizatoriai Pasaulio laukinės gyvūnijos fondas ir dienraštis The Sydney Morning Herald. Pirmoji Žemės valanda vyko 2007 m. kovo 31 d. Sidnėjuje. Tuomet akcijoje dalyvavo ~2 mln. gyventojų ir virš 2000 įstaigų, išjungtas Sinėjaus operos ir baleto teatro, tilto ir daugelio kitų objektų apšvietimas. Akcijos metu elektros vartojimas sumažėjo tarp 2,1 % ir 10,2 %.
2008 m. Žemės valanda tapo tarptautine akcija, kadangi prie Sidnėjaus prisidėjo ne tik kiti Australijos, bet ir viso pasaulio miestai (tokie kaip Londonas, Dublinas, Bankokas, Manila, Majamis, Kopenhaga, Delis, Tel Avivas, Monrealis, Kvebekas, Dubajus, Čikaga, San Fransiskas ir kt.). Kitų miestų gyventojai ir įmonės taip pat skatinami prisijungti prie akcijos.
Diudelanžas
Diudelanžas – Liuksemburgo miestas, esantis šalies pietuose, prie sienos su Prancūzija. Pramonės, ypač plieno centras. Ant Šv. Jono kalno išlikusios viduramžių pilies liekanos.
Istorija
Miestas išaugo apie 1900 m. iš 3 kaimų.
Šermukšninė plūksna
Šermukšninė plūksna (Diatenopteryx sorbifolia) – sapindinių (Sapindaceae) šeimos medžių rūšis. Paplitusi Peru, Paragvajaus, Brazilijos, Argentinos, Bolivijos, Gajanos selvose, 100–1800 m aukštyje virš jūros lygio.
Žydi rugsėjo – lapkričio mėnesiais, vaisius bradina nuo lapkričio iki sausio. Auga pirminiuose miškuose, derlingoje dirvoje, individai išsidėstę nereguliariai.
Privalovas (Mangarbis)
Privalovas (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Svobodos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Mangarbs prūsiškos kilmės. 1785 m. minimas Mangarben kaimas. 1275 m. minimas Mangarbių kalnas, prie kurio komtūras Heinrichas fon Šionbergas nugalėjo prūsus. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas, 1938 m. liepos 16 d. prijungtas prie Norkyčių. 1947–2008 m. Berežkovskojės apylinkės kaimas.
Margapalmė
Margapalmė (Oncosperma) – palmių (Arecaceae) gentis, priklausanti Arecoideae pošeimiui. Ją sudaro 5 rūšys, paplitusios Pietryčių Azijoje ir Šri Lankoje. Lapai plunksniški, kamienai ilgi, laibi.
Rugienos (Šilalė)
Rugienos – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Ilgočio upelio kairiajame krante apie 5 km į rytus nuo Pajūrio. Aukščiausias kaimo taškas 100,3 m.
Euro grupė
Euro grupė – neformalus Europos Sąjungos organas, įsteigtas siekiant sudaryti sąlygas intensyvesniam ekonomikos augimui ES bei plėtoti glaudesnį ekonominės politikos koordinavimą euro zonoje, kuriam vadovauja pirmininkas (nuo 2020 m. liepos 13 d. – Airijos finansų ministras Paskalis Donohju. ). Euro grupei priklauso visos euro zonos valstybės narės, atstovaujamos savo finansų ministrų. Susitikimuose taip pat dalyvauja ES ekonomikos ir pinigų reikalų komisaras, Europos centrinio banko (ECB) vadovas bei Euro grupės darbo grupės pirmininkas, vadovaujantis parengiamiesiems darbams. Euro grupės pagrindinės funkcijos yra užtikrinti geresnį ekonomikos politikos koordinavimą, stebėti euro zonos šalių biudžeto ir finansų politiką ir atstovauti eurui tarptautiniuose pinigų forumuose.
Veiklos principai
Vadovavimo Euro grupei tvarka bei neformalių jos susitikimų kompetencija (tik Euro grupės narės turi balso teisę sprendžiant su euro valiuta susijusius klausimus) pirmą kartą nustatytos Lisabonos sutartyje. Joje nurodoma, jog Euro grupės pirmininkas renkamas 2,5 m. kadencijai (pirmasis pirmininkas – Žanas Klodas Junkeris – vadovavo Euro grupei nuo 2005 iki 2013 m. ). Pirmininką balsų dauguma renka valstybių narių, kurių valiuta yra euras, ministrai. Euro grupės susitikimai paprastai vyksta Europos Sąjungos ekonomikos ir finansų ministrų tarybos (ECOFIN) posėdžių išvakarėse, taip pat ir prieš kas dvejus metus vykstančius ekonomikos ir finansų ministrų bei Europos centrinio banko valdytojų neformalius susitikimus. Euro grupė pati nėra sprendimų priėmimo organas, tačiau jos pirmininkas be balso teisės dalyvauja ECB Vykdomosios Tarybos posėdžiuose, atstovauja euro zonos ekonomikos ir finansų ministrams G-8 susitikimuose, Tarptautiniame valiutos fonde ir Pasaulio banke.
Nuorodos
Oficialus Euro grupės interneto puslapis
Ludmiła Roszko
Liudmila Roško (, 1913 m. birželio 15 d. Novosvitliwce, Ukraina – 2000 m. gruodžio 19 d. Torunė) – lenkų geologė ir geomorfologė. Kurį laiką gyveno ir dirbo Vilniuje.
Tėvai
Tėvas – Vasilijus Porfirovičius Rožkovas (🇷🇺), g. 1877 m., kilęs iš Lugansko apylinkių, stačiatikis, žemakilmis, dvasinės seminarijos absolventas, o vėliau baigė Jurjevo universiteto fizikos skyrių. Dirbdamas Smolensko moterų gimnazijoje matematiko mokytoju, mokė Jadvygą Domanską, kilusios iš patriotiškai nusiteikusios lenkų giminės, turinčios aristokratiškų šaknų, katalikę. Kleis metus gyveno Murome, Rusijoje, kur tėvas dirbo mokytoju.
Biografija
1917 m. kilo revoliucija ir tėvui, vienam iš baltagvardiečių lyderių, teko bėgti, o motina neteko turto. Kartu su dviem dukterimis, Liudmila ir Valerija, atvyko į Vilnių, kur apsigyveno pas brolį.
Antrojo pasaulinio karo metu dirbo mokytoja VI Vilniaus mergaičių gimnazijoje, o 1941–1944 m. pasiraukė į pogrindinę pedagoginę veiklą. Tuo metu ji buvo viena iš šešių studenčių, vadinamojo „Vilniaus šešetuko“, kurios globojamos kunigo M. Sopočko, rengdavo religinį mokymą. Nuo 1944 iki 1945 m. dirbo Geologijos institute.
Po karo
Po karo su Stepono Batoro universiteto darbuotojų grupe persikėlė į Torunę, kur 1945 m. spalio 1 d. buvo priimta asistente universiteto Fizinės geografijos skyriuje. 1951 m. gavo geografijo sdaktarės laipsnį už darbą apie Mozūrijos ežeryno morenų sudėtį. 1955 m. tapo docente.
Toliau buvo atsidavusi religinei veiklai. Už tai buvo nuteista (1962 m.) dvejiems metams kalėjimo, tačiau bausmė sustabdyta.
Liudmilai Roško buvo uždrausta toliau dėstyti, atimtas tarnybinis butas, įšaldyta karjera, draudžiama išvykti į užsienį, asistentų neskyrimas, siekta sumažinti mokslinį laipsnį. Trys kreipimai suteikti profesoriaus vardą dėl politinių priežasčių liko nepatenkinti.
Senkoniai (Kėdainiai)
Senkoniai – buvęs kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Miegėnų. Pro kaimą teka Nykis, sudarytas nedidelis tvenkinys. Yra senosios kaimo kapinaitės, o Nykio pakrantėje auga Nykio vinkšna.
Istorija
thumb|left|250px|Tvenkinys Nykio upėje ties Senkoniais
999 (skaičius)
999 – didžiausias triženkis skaičius.
Didžiojoje Britanijoje, Airijos Respublikoje, Honkonge, Singapūre, Malaizijoje, Jungtiniuose Arabų Emiratuose, Lenkijoje bei kai kuriose kitose šalyse pagalbos telefonas yra 999.
Devyniolikto amžiaus aštuntame dešimtmetyje Londone gyvavo muzikos grupė, pasivadinusi „999“.
miniatiūra|999 – Vokietijos magistralės kelio numeris|kairėje
Tony Tebby
Tony Tebby – Jungtinės Karalystės programuotojas, labiausiai žinomas dėl suprojektuotos Qdos operacinės sistemos, kuri buvo diegiama į Sinclair QL asmeninius kompiuterius. Tuo metu, devinto dešimtmečio pradžioje, jis dirbo inžinieriumi „Sinclair Research“ kompanijoje. Jis paliko „Sinclair Research“ kompaniją 1984 metais, protestuodamas dėl skuboto QL kompiuterio išleidimo, ir suformavo „QJUMP“ kompaniją, kuri specializavosi programinės įrangos ir įrankių kūrime QL kompiuteriui.
Prieš įsidarbindamas „Sinclair Research“ kompanijoje, jis dirbo „Philips“ tyrimų centre Redhilo mieste Sario grafystėje su realaus laiko vaizdo apdorojimu, naudojant elektroninę aparatinę įrangą.
Tarp programinės įrangos, sukurtos „QJUMP“ kompanijos, buvo SuperToolkit II, rinkinys praplėtimų Qdos operacinei sistemai ir SuperBASIC programavimo kalbai, Qdos standžiojo diskelio tvarkyklė, kuri tapo de facto standartu įvairioms QL skirtoms trečių šalių standžiojo diskelio sąsajoms, ir QJUMP Pointer Environment, kuri praplėtė primityvią langų valdymo sistemą į artimesnę grafinei vartotojo sąsajai. Tebby taip pat gavo užsakymą parašyti Qdos tipo operacinę sistemą Atari ST kompiuteriui, kuri buvo pavadinta SMS2 (Small Multitasking System 2).
Nuo tada jis dar sukūrė Stella operacinę sistemą, skirtą įterptinėms sistemos, paremtomis Motorola 68000 ir ColdFire šeimos procesoriais.
Bermechas
Bermechas (, tobų k. Teuco, ) – upė Pietų Amerikoje; Paragvajaus dešinysis intakas.
Prasideda Bolivijoje, Tarichos departamente, Šv. Viktorijos kalnagūbryje (Anduose), susiliejus San Fransisko ir Grande de Tarichos upėms. Teka daugiausia į pietryčius per Gran Čaką Argentinos teritorija, įteka į Paragvajų šalia Puerto Bermecho miestelio (Čako prov.), netoli Paragvajaus santakos su Parana.
Vidurupis (čia Bermechas teka savo buvusio intako Teuko vaga) laivuojamas. Žemupyje išsišakoja į daug pratakų, kurių dauguma sausuoju laikotarpiu išdžiūsta.
Gineitai
Gineitai – kaimas centrinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurę nuo Kėdainių, apie 2,5 km nuo Tiskūnų, prie kelio į Šventybrastį. Išsidėstęs Nevėžio upės kairiajame krante („Isos slėnyje“).
thumb|left|250px|Įvažiavimas į [[Juozas Urbšys|J. Urbšio tėvoniją Gineitų šiauriname pakraštyje]]
Istorija
Gineitai seniau priklausė Siručiams (Sirutiškio dvarui).
Vincas Markevičius
Vincas Jonas Markevičius (1866 m. lapkričio 27 d. Giluišiuose, Seivų valsčiuje – 1938 m. vasario 21 d. Sangrūda, Punsko valsčius (Lietuva)) – ūkininkas, vienas žymiausių Lietuvos knygnešių.
Biografija
Augo stambių ūkininkų šeimoje, buvo vienturtis sūnus ir nuo mažens pratinamas valdyti ūkį. Knygnešiauti pradėjo būdamas 30 metų, spaudą Prūsijoje imdavo iš J. Lapino ir O. Mauderodės spaustuvių Tilžėje. Turėjo per kelią nelanksčią koją, todėl knygų pernešimui per sieną samdydavo nešikus, o po to uždraustą literatūrą gabendavo vežimu. Su žandarais palaikydavo draugiškus santykius, kratos jo namuose buvo daromos paviršutiniškai. Įkliuvęs atsipirkdavo kyšiais, nors vieną kartą ir tas nepadėjo – buvo nuteistas ir dvejiems metams ištremtas į Alytų.
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą savo sodyboje atidarė privačią mokyklą (mokytojavo Viktoras Vailokaitis). Po lietuvių – lenkų karinio konflikto 1918–1929 m. ir atsiradusios valstybinės sienos, iš turėtų 50 ha 43 liko Lietuvoje, o septyni – Lenkijoje. Iki gyvenimo pabaigos vertėsi žemės ūkiu.
Atminimo įamžinimas
Jo vardas Kauno Karo muziejaus sodelyje amžiams įrašytas į Knygnešių sienelę. 2005 m. sausio 14 d. gimtajame Giluišių kaime atidengtas paminklinis akmuo su atminimo plokšte (skulptorius Kazimieras Duoba).
Ruslanas ir Liudmila
''Šis straipsnis apie poemą. Apie operą skaitykite: Ruslanas ir Liudmila (opera)''
Ruslanas ir Liudmila (rus. Руслан и Людмила) – Aleksandro Puškino epinė poema-pasaka, parašyta 1818–1820 m. ir išspausdinta 1820 m. Vertimas į lietuvių kalbą pirmą kartą pasirodė 1952 m., tačiau vertėjas nebuvo nurodytas, po trejų metų išleistas Kosto Kubilinsko vertimas.
Turinys ir struktūra
Poemą sudaro dedikacija (посвящение), šešios dainos (песни) ir epilogas (эпилог). Pagrindiniai lyriniai herojai – Kijevo kunigaikščio Vladimiro dukra Liudmila ir karžygys Ruslanas. Liudmilą pagrobia burtininkas Černomoras, Ruslanas leidžiasi jos ieškotis. Poemos siužetu paremta Michailo Glinkos opera Ruslanas ir Liudmila.
Haličo-Voluinės karai
thumb|right|250px|Lenkijos karalystė 1333-1370 m.
Haličo-Voluinės karai, Galicijos-Volynės karai – nuo 1340 m. iki 1392 m. trukę karai Haličo-Volynės kunigaikštystėje. Karai prasidėjo 1340 m., kai buvo nunuodytas kunigaikštis Jurgis II Boleslavas ir LDK su Lenkijos karalyste pradėjo pretenduoti į kunigaikštystės žemes. Po karų pabaigos 1392 m. LDK atiteko Voluinė, o Lenkijai – Galicija.
Prieš karą
1322 m. mūšyje žuvus kunigaikščiams broliams Andrėjui ir Levui bei nepalikus jokių įpėdinių kunigaikštystė liko be kunigaikščių. LDK kunigaikščio Gedimino ir Lenkijos karaliaus Vladislavo sutarimu kunigaikščiu buvo paskirtas 14 metų Jurgis II Boleslavas. Boleslavas buvo apvesdintas su Gedimino dukra Eufemija. 1340 m. balandį kunigaikštis buvo nunuodytas vietinių bajorų, kurie įžvelgė per didelę kunigaikščio priklausomybę nuo Lenkijos ir Bohemijos karalysčių.
Pirmasis etapas
Beveik iškart po kunigaikščio nunuodijimo, Lenkijos karalius Kazimieras III Didysis pasiuntė kariuomenę į kunigaikštystę, siekiant apsaugoti lenkų prekybininkus ir katalikus nuo galimų susidorojimų Lvovo mieste. 1340 m. birželį Kazimieras III atvyko su dar didesne kariuomene ir pradėjo derybas su vietinių bajorų vadu Dmitrijumi Dedko. Derybų metu Lenkijos karalius pažadėjo apsaugą vietiniams bajorams. 1340–1341 m. žiemą į kunigaikštystę įsiveržė Aukso orda ir iš jos puolė Lenkiją bei užėmė Liubliną. Ši ataka susilpnino lenkų pozicijas kunigaikštystėje. 1342 m. žiemą Boleslavo žmona Eufemija buvo išvežta į Varšuvą. Tais pačiais metais kilo nedidelis konfliktas dėl kunigaikštystės žemių tarp LDK ir Lenkijos karalystės, bet buvo greitai išspręstas priskiriant Haličo kunigaikštystę Kazimierui III, o Voluinės kunigaikštystę Liubartui.
Antrasis etapas
Po 1348 m. lietuvių pralaimėjimo kryžiuočiams Strėvos mūšyje, Liubartas prarado visas turėtas teritorijas, išskyrus rytinę Voluinės dalį su Lucko miestu. Visas šias žemes užėmė Lenkijos karalius Kazimieras III ir jo sąjungininkas Vengrijos karalius Lajosas I Didysis, kuriam šios žemės buvo pažadėtos, jeigu Kazimieras III mirs nesulaukęs įpėdinių. Liubarto broliai Kęstutis ir Algirdas keletą kartų surengė karinius išpuolius prieš Lenkiją, siekdami atsiimti rytų Voluinę, tačiau tai jiems nepavyko. 1351 m. pavasarį Lajosas I paėme Liubartą į nelaisvę, bet jau vasarą paleido po derybų su Kęstučiu. 1352 m. lietuviai surengė dar porą karinių išpuolių, po kurių buvo sudarytos paliaubos, pagal kurias ne tik Voluinė ir Podolė vėl grįžo Liubartui, tačiau jam buvo priskirti ir Belzo bei Chelmo miestai. 1353 m. Liubartas dar kartą puolė lenkus. Kazimieras III atsakė žygiu, kurį paskelbė, kaip kovą prieš pagonis lietuvius ir gavo popiežiaus Inocento VI palaiminimą, tačiau šis žygis nebuvo sėkmingas.
1366 m. Kazimieras III sudarė karinę sąjungą prieš Liubartą su Mazovijos kunigaikščiu Semovitu III bei Liubarto sūnėnais Narimanto sūnum Jurgiu ir Karijoto sūnumis Jurgiu ir Aleksandru. Algirdui kariaujant rytuose su rusais, o Kęstučiui kariaujant vakaruose su vokiečiais, Liubartui teko gintis be jų pagalbos ir tai lėmė, kad jis buvo nugalėtas. 1366 m. rudenį buvo pasirašyta sutartis, pagal kurią Liubartui liko rytinė Voluinė su Lucku. Liubartas tapo priklausomas nuo lenkų. Kazimieras apdovanojo savo sąjungininkus suteikdamas Karijoto sūnui Jurgiui Chelmą, Aleksandrui Voluinės Vladimirą ir Narimanto sūnui Jurgiui Belzą.
Trečiasis etapas
1370 m. mirus Kazimierui III, Liubartas tuo pasinaudodamas atsiėmė visą Voluinę, o Haličas atiteko vengrams, kurie šį valdė iki 1387 m. Karas vėl atsinaujino 1376 m., kai Liubartas, Kęstutis ir Jurgis iš Belzo užpuolė Sandomiežą ir Tarnuvą, taip pat beveik pasiekdami Krokuvą. Po Vengrijos karaliaus Lajoso I atsakomojo puolimo ir Liubarto sūnų paėmimo į nelaisvę, Liubartas tapo priklausomas nuo Vengrijos. 1378 m. Lajosas I prijungė Haličo kunigaikštystę prie Vengrijos karalystės. 1382 m. mirus Lajosui I, Liubartas užpuolė vengrų kontroliuojamas pilis Kremenece ir Peremislyje, bet į didelį karą nesivėlė. Tuo metu Lietuvoje, Lenkijoje ir Vengrijoje vyko kovos dėl valdžios. Lenkai karaliene išrinko vengrę Jadvygą ir pakvietė Jogailą tapti jos vyru. 1385 m. buvo pasirašyta Krėvos sutartis, pagal kurią LDK ir Lenkija tapo vieno valdovo valdomomis valstybėmis. 1387 m. Jadvyga prijungė Haličo kunigaikštystę prie Lenkijos karalystės. Liubartas mirė apie 1384 m., o jo įpėdiniu tapo jo sūnus Fedoras, kurio valdžią pradėjo riboti Jogaila. Po Lietuvos pilietinio karo 1381–1384 m. Jogaila norėdamas susitaikyti su Vytautu pasiūlė jam Lucką ir Voluinės Vladimirą. Bet Vytautui buvo svarbiau įsigalėti LDK ir jis pradėjo kitą Lietuvos pilietinį karą 1389–1392 m. Pilietinis karas baigėsi Astravos sutartimi, kurioje taip pat buvo nuspręstas Haličo ir Voluinės kunigaikštystės likimas: Voluinė atiteko LDK, o Haličas Lenkijos karalystei.
Radio bangos
Istorija
Leistas vietoje žurnalo „Bangos“. Leido ir redagavo Vytautas Valys. Spausdino Spindulio spaustuvė, „Žaibo“ spaustuvė Kaune. Išėjo 41 numeris.
Informavo apie Lietuvos radijo veiklą, skelbė programas, pasakojo apie kitų šalių radijo patirtį, rašė radiotechnikos klausimais.
Bendradarbiavo Petras Babickas, Petras Biržys, Pranas Daunys, P. Kavaliauskas, P. Medekša, Pranas Navikas, L. Saurusaitis ir kt.
Vaiskūnai (Utena)
Vaiskūnai  – kaimas Utenos rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 10 km į šiaurės rytus nuo Užpalių. Tai atokus Utenos rajono šiaurės rytinės dalies kaimas, esantis sandūroje su Zarasų rajonu, dalimi savo teritorijos jau kuris laikas ir priklausantis šiam rajonui (Vaiskūnai (Zarasai)). Kaimas šiaurinėje pusėje ribojasi su Antadavainės kaimu, rytinėje dalyje siejasi Kairionimis, pietryčiuose su Bikūnais. Pietuose jungiasi su nedideliu kaimu Stasiškėmis, o vakaruose su Likančiais. Kaimas daugiau nei kilometrą nutolęs nuo pagrindinio vieškelio, jungiančio Užpalius su Dusetomis.