cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eikščių apylinkė
Eikščių apylinkė (arba Aikščių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Čekiškės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Čekiškės apylinkės.
Oskaras už geriausią metų animacinį filmą
Istorija
Didžiąją dalį „Oskarų“ apdovanojimų istorijos Akademija priešinosi idėjai reguliariai apdovanoti animacinius filmus, nes manė, kad jų tiesiog buvo sukurta per mažai, kad būtų pateisinamas toks svarstymas. Vietoj to Akademija kartais skirdavo specialius „Oskarus“ už išskirtinius kūrinius, dažniausiai „Walt Disney Pictures“, pavyzdžiui, 1938 m. už „Snieguolę ir septynis nykštukus“, o 1988 m. – „Oskaro“ apdovanojimą už ypatingus pasiekimus, suteiktą gyvam veiksmo ir animaciniam filmui „Kas pakišo triušį Rodžerį“ ir 1995 m. „Žaislų istorija“. Tiesą sakant, iki apdovanojimo įsteigimo tik vienas animacinis filmas buvo nominuotas geriausiam filmui: 1991 m. „Gražuolė ir pabaisa“, taip pat „Disney“ kūrinys.
Iki 2001 m. „Disney“ animacinių filmų rinkoje atsiradus nuolatiniams konkurentams, tokiems kaip „DreamWorks Animation“ (įkurta buvusio „Disney“ vadovo Jeffrey Katzenberg), kasmet išleidžiamų filmų skaičius išaugo tiek, kad Akademija turėjo persvarstyti šį klausimą. Pirmą kartą „Oskaras“ už geriausią animacinį filmą buvo įteiktas 2002 m. kovo 24 d. vykusioje 74-ojoje „Oskarų“ apdovanojimų ceremonijoje. Akademija įtraukė taisyklę, kad apdovanojimas nebus teikiamas tais metais, kai kino teatruose pradedami rodyti mažiau nei aštuoni tinkami filmai. Šios taisyklės ji atsisakė 2019 m. balandžio 23 d., kad balsavimas už animacinius filmus būtų priimtinesnis. Animacijos pramonės atstovai ir gerbėjai išreiškė viltį, kad šio apdovanojimo prestižas ir dėl to padidėjęs kasų pelnas paskatins didinti animacinių filmų gamybą.
Rumšai (Rokiškis)
Rumšai – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Buniuškių.
Kalakutiniai grifai
Kalakutiniai grifai (Cathartes) – Naujojo pasaulio grifų (Cathartiformes) būrio, amerikinių grifų (Cathartidae) šeimos plėšriųjų paukščių gentis.
thumb|left|200px|[[Paprastasis kalakutinis grifas (Cathartes aura) lesantis negyvą vakarinį kirą (Larus occidentalis)]] thumb|left|200px|[[Mažasis kalakutinis grifas (Cathartes burrovianus)]]
Bendras apibūdinimas
Tarp kalakutinių grifų priešingų lyčių lytinis dimorfizmas nepasireiškia – tai yra patinai ir patelės atrodo beveik identiški. Jų plunksninis apdaras gana panašus, nes dominuoja tamsios plunksnos. Mažojo ir dydžiojo kalakutinių grifų plunksnos juodos, o paprastojo kalakutinio grifo plunksnos daugiausia rusvai juodos, bet sparno plasnuojamosios plunksnos sparno apačioje atrodo sidabriškai pilkos. Kalakutinių grifų galvos mažos, plikos, ryškios odos spalvos. Paprastojo kalakutinio grifo galva ryškiai raudona, o mažojo ir dydžiojo kalakutinių grifų galvos geltonos arba oranžinės spalvos. Visos rūšys turi puikiai išsivysčiusią uoslę, kas nėra dažna paukščių rūšims. Paprastasis kalakutinis grifas yra stambiausia genties rūšis, sveria iki 2,41 kg, smulkiausi – mažieji kalakutiniai grifai, sveriantys iki 1,55 kg.
Visos genties rūšys paplitusios abiejų Amerikos žemynų dažniausiai miškinguose regionuose. Plačiausiai išplytę yra paprastieji kalakutiniai grifai, kurių arealas nuo pietinės Kanados tęsiasi iki Pietų Amerikos žemyno piečiausio taško.
Kalakutiniai grifai yra monogamai. Lizdų nekrauna, o kiaušinius deda uolų atbrailose, ant žemės, medžio įduboje ar ertmėje ir panašiai. Dažniausiai deda du kiaušinius, bet dėtyje gali būti nuo 1 iki 3 kiaušinių. Visos rūšys dažniausiai minta dvėseliena, bet mažasis kalakutinis grifas pelkynuose medžioja ir gyvą grobį.
Rūšys ir porūšiai
Iki 1964 m. mažasis kalakutinis grifas ir didysis kalakutinis grifas buvo laikomi viena rūšimi. 2021 m. pradžios duomenimis, tarptautinė ornitologų sąjunga išskiria 3 rūšis ir 8 porūšius, bet BirdLife International nepripažysta kaip atskirų porūšių C. a. meridionalis ir C. a. falklandicus. Yra viena išnykusi rūšis žinoma iš kvartero periodo fosilijų:
Butidaungas
Butidaungas (MY ဘူးသီးတောင်မြို့ (bu:si:taung)) – miestas vakarų Mianmare, Rachinų valstijoje, Maju upės pakrantėje, 25 km nuo Maungdo. Su juo jungia kelias (su tuneliu per Maju kalnus).
Rohinjų kalba
Rohinjų kalba (Ruáingga, ) – indoeuropiečių kalba, priklausanti indoarijų kalbų grupei, bengalų–asamų pogrupiui. Vartojama rohinjų tautybės žmonių, gyvenančių daugiausia šiaurės vakarų Mianmare (Rachinų valstija) bei kaimyninėse Bangladešo vietose (Čitagongo srityje). Kalbančiųjų skaičius – apie 1,8 mln. žmonių.
Butidaungas
2014 m. 93 % miesto gyventojų sudarė musulmonai rohinjai.
Seššiū Tojas
Seššiū Tojas (, dar žinomas kaip Oda Tojas, Tojas, Unkoku ir Bikeisajis (1420 – 1506 m. rugpjūčio 26 d.) – iškiliausias japonų tušo tapybos meistras, gyvenęs Muromačio laikotarpiu. Gimė samurajų Odų (小田) šeimoje. Nors tapo dzenbudistų rindzai sektos vienuoliu, dar būdamas jauno amžiaus pademonstravo savo talentą vaizduojamiesiems menams. Yra laikomas vienu geriausių Muromačio laikotarpio japonų menininkų. Seššiū mokėsi pas Tenšio Šiūbuną ir jam didžiulį įspūdį paliko kinų songų dinastijos peizažo tapymo technika, davusi pradžią ir jo paties savitam stiliui. 1468–1469 m. Seššiū išvyko į mingų valdomą Kiniją, kur buvo pripažintas išskirtiniu menininku. Grįžęs į Japoniją įsikūrė studiją, kurioje subūrė daug mokinių pasekėjų. Seššiū Tojo tapybos mokykla vadinama Unkoku-rin. Nors yra išlikę daug darbų su Seššiū parašu ar antspaudu, tik dėl keleto autorystės nekyla abejonių. Vieni žymiausių – ritinėliai „Ketverių metų laikų peizažas“ (四季山水図), „Huike, aukojantis savo ranką Bodhidharmai“ (慧可断臂図).
Arietė iš nykštukų šalies
Arietė iš nykštukų šalies  – 2010 m. japonų animacinis fantastinis filmas, kurio režisierius Hiromasa Yonebayashi. Scenarijų filmui parašė Hayao Miyazaki ir Keiko Niwa. Filmas remiasi anglų knygų vaikams rašytojos Mary Norton kūrinio „The Borrowers“ motyvais. Filme pasakojama apie tai, kaip mažyčiai žmogučiai paslapčia gyvena tipiškame žmonių gyvenamame name, skolindamiesi jų pragyvenimui būtinų daiktų. Filmas sukurtas studijoje „Studio Ghibli“.
Rohinjų kalba
Rohinjų kalba paprastai buvo užrašoma arabišku raštu – tiek arabiškais ženklais, tiek pasiskolintais iš urdu kalbos. Taip pat XIX a. naudota tyčia rohinjų kalbai sukurta arabų rašto atmaina – hanifi. Taip pat sukurta lotyniška rohinjų abėcėlė.
Butidaungas
Istorija
2010–2011 m. miestą nuniokojo Maju upės potvynis. 2016–2017 m. Butidaunge vyko susirėmimai tarp rohinjų sukilėlių ir Mianmaro policijos. Daug rohinjų iš miesto ir apylinkių pasitraukė.
Seššiū Tojas
Kūriniuose ryškus dzen estetikai būdingas požiūris į būties procesų nenutrūkstamumą, intymus santykis su nuolat besikeičiančiu gamtos grožiu. Svarbiausia – perteikti erdvės bekraštybę, meistriškai naudojant tuščių plotų emocinis poveikis.
Rohinjų kalba
Rohinjų kalba artima bengalų kalbos Čitagongo tarmei. Raštingumas šia kalba labai mažas. Priklausomai nuo vietovės (slėnio) kalba įvairuoja, bet jų tarpusavio suprantamumas nežinomas.
Dėl to, kad rohinjai musulmonai, kalboje gausu arabiškų ir persiškų skolinių, taip pat skolinių iš aplinkinių neindoeuropietiškų kalbų.
Kalbai būdinga žodžių tvarka – SOV (veiksnys – papildinys – tarinys). Daiktavardžių vienaskaita ir daugiskaita reiškiama artikeliais. Veiksmažodžių kaitymas panašus į kitų šiuolaikinių indoarijų kalbų – turi 3 asmenis, 2 skaičius, sudėtingą laikų sistemą.
Arietė iš nykštukų šalies
Siužetas
Pasakojama apie mažyčių žmogučių šeimyną, paslapčia gyvenančią tipiškame kitos šeimos name. Jie skolinasi įprasčiausius dalykus, kad susikurtų savo jaukius namus. Kaip ir visi maži žmogučiai, Arietė, atkakli 14-metė, slepiasi, nesirodo niekam akyse, išskyrus tuos rizikingus atvejus, kai reikia išlįsti iš po grindų ir „pasiskolinti“ šiek tiek menkų atsargų, tokių kaip cukraus gabalėlių iš savo šeimininkų žmonių. Bet pagyventi į tuos namus atvykęs dvylikametis žmonių berniukas Šo vieną naktį aptinka paslaptingąją namiškę. Tarp jų užsimezga graži draugystė. Tačiau, jei kas tai pastebėtų, Arietės šeima būtų išginti iš namų, ir jiems grėstų didelis pavojus.
Atsiliepimai
Filmas „Arietė iš nykštukų šalies“ susilaukė itin gerų įvertinimų, daugiausia pagyrų teko piešimo stiliui ir muzikai. Tinklalapiai Rotten Tomatoes ir Metacritic atitinkamai filmą įvertino 94 % ir 80 balų iš 100.
„Arietė iš nykštukų šalies“ taip pat tapo pelningiausiu 2010 m. Japonijos filmu, surinkusiu apie 9,25 mlrd. jenų pajamų, o pasauliniu mastu – per 145 mln. JAV dolerių. 34-uoiuose Japonijos kino akademijos apdovanojimuose filmui atiteko metų animacijos apdovanojimas.
Ieva Zarankaitė
Ieva Zarankaitė (g. 1994 m. lapkričio 23 d.) – Lietuvos lengvaatletė, kuri specializuojasi disko ir rutulio metimuose, nacionalinė čempionė.
Seššiū Tojas
Tapytojo darbai
thumb|300px|[[Amanohašidatė|Amanohašidatės panorama (tapyta apie 1502–1505 m.), Kioto nacionalinis muziejus]] Yra išlikę daug darbų su Seššiū parašu, vardu ar antspaudu, tačiau tik dėl keleto autorystės nekyla abejonių. Tuo tarpu dauguma pasirašytų paveikslų yra Seššiū mokinių atliktos kopijos arba jų pačių darbai. Taip pat žinoma, kad tapytojas Hasegava Tohaku naudojo Seššiū vardą dėl meninių priežasčių. Labiausiai Seššiū meninės tradicijos paveikti tapytojai vadinami Unkoku-rin mokyklos sekėjais.
Vienas svarbiausių išlikusių šio meistro darbų – vadinamieji pailgi ritinėliai su nutapytu peizažu – 15 m ilgio ritiniai, kuriuose vaizduojami keturi metų laikai. Kūriniuose juntama didžiulė songų dinastijos kinų tapybos, ypač Sia Gujo, įtaka. Kita vertus, Seššiū stilius išsiskiria tuo, kad jame aiškesnis kontrastas tarp šviesos ir šešėlių, linijos storesnės ir sunkesnės, plokštesnis erdvės įspūdis. Prieš pat mirtį Seššiū tapytas paveikslas „Amanohašidatės panorama“ išsiskiria kitoniškumu, nes kinų tradicijos poveikis minimalus.
Kitas žymūs autoriaus darbas – „Huike, aukojantis savo ranką Bodhidharmai“, nutapytas 1496 metais ir įrašytas į Japonijos nacionalinių vertybių sąrašą.
Stieprai
Stieprais vadinami kaimai:
Reimano žemėlapiai
Reimano žemėlapiai (oficialiai Vokietijos ir kaimyninių šalių geografinis specialusis atlasas, ) – vokiečių topografinių žemėlapių serija, išleista 1806 m. masteliu 1 : 200 000. Žemėlapiai sudaryti XVIII–XIX a. vadovaujant prūsų kartografui Daniel Gottlob Reymann (1759–1837). Žemėlapiai buvo tokie populiarūs, kad buvo perleidžiami iki 1908 m.
Aprašymas
1778 m. D. G. Reimanas pradėjo karo tarnybą Prūsijos kariuomenėje, o 1788 m. buvo paskirtas Prūsijos karaliaus žemėlapių administracijos inspektoriumi. 1806 m. išėjo pirmieji serijos žemėlapiai, 1836 m. jau buvo išleista 142 žemėlapiai. Iš viso buvo išleisti 526 žemėlapiai, sudaryti maždaug iki XIX a. vidurio.
Ąžuolynė (Rokiškis)
Ąžuolynė – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Antanašės.
Ligue Professionnelle 1
Ligue Professionnelle 1 arba Pirmoji profesionali futbolo lyga – Alžyro futbolo čempionatas, kuris buvo įkurtas 1962 m. po šalies nepriklausomybės paskelbimo.
Isaac Merritt Singer
Aizakas Meritas Zingeris (, 1811 m. spalio 27 d. – 1875 m. liepos 23 d.) – JAV išradėjas, verslininkas ir aktorius. Atliko reikšmingus patobulinimus siuvamosios mašinos dizaine ir įkūrė „Singer“ siuvimo mašinų kompaniją, tapusią viena pirmųjų JAV tarpvalstybinių verslo kompanijų.
Ligue Professionnelle 1
Istorija
Čempionatai vyko ir tuo metu, kai šalį valdė Prancūzija. Paskelbus nepriklausomybę, nuo 1962 m. vyksta Alžyro futbolo čempionatai.
Isaac Merritt Singer
Nors būta išradėjų (Volteris Hantas ar Elijas Hau), anksčiau užpatentavusių siuvamąsias mašinas Zingerio patobulintas dizainas suteikė mašinai praktiškumo ir pritaikomumo namų ūkiams bei galimybe pirkti lizingo būdu. 1851–1863 m. buvo savo įkurtos bendrovės prezidentas. 1863 m. iš verslo pasitraukė ir išvyko gyventi į Didžiąją Britaniją.
Ligue Professionnelle 1
Istorija
Aukščiausias divizionas vadinamas Ligue Professionnelle 1. Nuo 2010 m. vyksta dabartiniu formatu.
Komandos
Čempionatuose dalyvauja 16 komandų.
Kilovos apylinkė
Kilovos apylinkė (arba Kiluvos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Senovės Graikijos dailė
Senovės Graikijos dailė - graikų kultūros dalis. Šis antikinis menas suteikė pamatą vystytis tolimesnėms meno rūšims. Senovės Graikijoje pradėjo rastis naujos vaizdavimo technikos, motyvai ir modeliai. Pasaulyje šio meto daile yra žavimasi, bene žymiausios pasaulio skulptūros yra kilusios is Senovės Graikijos. Senovės Gaikijos dailę galime klasifikuoti pagal graikų istorijos laikotarpius.
Kilovos apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Čekiškės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Čekiškės apylinkės ir Daugeliškių apylinkės.
Senovės Graikijos dailė
Archajinės Graikijos dailė
Šio laikotarpio Senovės Graikijos menas buvo gana grubus ir primityvus. Keramikiniai dirbiniai daugiausia buvo dekoruojami geometriniais ornamentais. Žmones vaizduojančios scenos taip pat būdavo įpinamos į geometrinį piešinį. Kadangi šio meto tapybos darbai nėra išlikę, tik iš keramikos dirbinių galime spręsti, kokios tapybos technikos vyravo tuo metu. Šiuo laikotarpiu buvo pradėtos kalti akmens skulptūros pagal egiptiečių ir asirų sukurtus modelius. Archajinio laikotarpio menininkai šiuose savo darbuose siekė savito tobulumo. Jie griežtai vadovavosi jau sukurtomis taisyklėmis.
Helenizmas
Daugelis žymiausių antikinių kūrinių buvo skurti būtent šiuo laikotarpiu. Pavyzdžiui, „Belvederio Apolonas“ iki šių dienų yra laikomas tobulo vyro modeliu. Taip pat labiausiai žinoma Veneros skulptūra „Milo Venera“. Šių skulptūrų paprastumas ir aiškumas žavi žiūrovą.
Stibiriškė
Stibiriškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Lupikų.
Degsnės (Rokiškis)
Degsnės – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Kriaunų.
Juodoji komedija
Juodoji komedija – komedija, kurioje gretinami liguisti ar baisūs elementai su komiškomis situacijomis, pabrėžiant gyvenimo beprasmiškumą, tuštumą. Juodojoje komedijoje dažnai pasitelkiamas farsas ir primityvus humoras norint perteikti mintį, jog žmonės yra bejėgės likimo ir savo asmeninių ypatybių aukos.
Stieprai (Panevėžys)
Stieprai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, netoli Vadoklių.
Juodoji komedija
Juodosios komedijos pirmtakai – Aristofanas (V a. pr. m. e.), Fransua Rablė romane „Gargantiua ir Pantagriuelis“ (1532), Džonatanas Sviftas romane „Guliverio kelionės“ (1726) ir Volteras apsakyme „Kandidas“ (1759).
Rūdgirių telmologinis draustinis
Rūdgirių telmologinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Prienų rajone, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Prienų, Mačiūnų miške šalia Mačiūnų kaimo; apima Rūdgirių pelkę. Įsteigtas 2010 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti vertingą aukštapelkės raistą, kuriame yra saugomų rūšių. Teritorija taip pat priklauso Natura 2000 saugomų buveinių tinklui. Randama reta vabzdžių rūšis – niūriaspalvis auksavabalis.
Galilėjaus inkvizicija
Galilėjaus inkvizicija – 1610–1633 m. Romoje vykęs inkvizicinis procesas prieš mokslininką fiziką ir astronomą Galilėjų dėl pritarimo Koperniko heliocentrizmo teorijai.
Priešistorė
1610 m. kovo 13 d. lotynų kalba Venecijos respublikoje buvo išspausdintas Galilėjaus nedidelės apimties mokslo darbas, pavadinimu italų kalba Sidereus Nuncius, skirtas astronomijai.
Šiame moksliniame darbe aprašyti atradimai buvo padaryti nauju 1609 m. Galilėjaus įsigytu Nyderlanduose išrastu ir patobulintu teleskopu. Galilėjus aprašė savo atrastus Mėnulio kalnus, Jupiterio palydovus – mėnulius, Veneros fazių kaitą, Saulės dėmes, tai, ko nebuvo galima nustatyti Paukščių take primityvesniais teleskopais.
Šia moksline apžvalga Galilėjus patvirtino Mikalojaus Koperniko heliocentrinę teoriją, kuri išspausdinta 1543 m. Niurnberge (Vokietija) Hanso Peterleino spaustuvėje, kaip knyga, pavadinimu „Apie dangaus sferų sukimąsi“ (De revolutionibus orbium coelestium). Kopernikas paneigė egzistavusią teoriją, kad Žemė yra Visatos centras.
Iš pradžių palankiai vertinusi Koperniko mokslą, po Džordano Bruno interpretacijų Romos katalikų bažnyčia ėmė teigti, jog Koperniko teiginiai prieštarauja Psalmyno tekstams, Ekleziasto knygai, taip pat Senojo Testamento šeštajai Jozuės knygai, kuriuose buvo aiškiai pasakyta, kad Žemė yra nejudanti, o Saulė sukasi aplink ją.
Galilėjaus veikale Sidereus Nuncius pateikti moksliniai teiginiai apie Veneros fazių kaitą, o tai rodė, jog ši planeta sukasi aplink Saulę. Be to, Jupiterio mėnulių orbitos aplink šią didžiąją planetą paneigė iki tol egzistavusį geocentrinį Ptolemėjaus sukurtą pasaulio modelį, pagal kurį Žemė yra nejudantis Visatos centras arba taškas, aplink kurį skrieja dangaus kūnai ir ta pati Saulė. Ši pasaulio samprata arba Ptolemėjaus geocentrizmo teorija buvo oficialiai pripažinta Romos katalikų bažnyčios.
Reakcija į Galilėjaus atradimus
Jėzuitų astronomai skeptiškai žvelgė į Galilėjaus naujus mokslo atradimus, pripažįstant ir tai, jog jie kelerius metus prieš Galilėjaus tyrimus ir po jo paskelbto pirmo mokslinio veikalo dar neturėjo patobulintų teleskopų tam, kad patvirtinti ar paneigti mokslininko teiginius.
1611 m. Galilėjus aplankė Jėzuitų Grigaliaus universitetą Romoje. Jėzuitas, dėstytojas Kristoforas Grienbergeris (Christoph (Christophorus) Grienberger) lyg ir simpatizavo Galilėjaus idėjoms, tačiau vyriausiasis Jėzuitų ordino tėvas Klaudijus Akvaviva (Claudio Acquaviva) griežtai įsakė palaikyti Aristotelio mokslą.
Vokiečių kilmės jėzuitų matematikas ir astronomas Kristoforas Klavijus (Christopher Clavius), žinomiausias to meto astronomas, niekada nepripažino Galilėjaus teiginių apie Mėnulio kalnus.
Savo ruožtu Galilėjus jausdamas visuomenės spaudimą, vokiečių astronomui, matematikui ir astrologui Johanesui Kepleriui laiške rašė, kad dauguma filosofų, kurie neigė jo atradimus ir teorijas, net nesiteikė prieiti prie jo teleskopo ir pažvelgti į dangų:
Dalis geocentristų, kurie vis dėlto palaikė Galilėjaus pasaulio modelį, sukūrė alternatyvą Ptolemėjaus teorijai. Ją, vėliau pavadintą Tycho sistema, paskelbė danų astronomas Tychas Brahė (1546–1601).
Pats Galilėjus tuo metu įsitraukdavo į mokslininkų debatus, maždaug tokio pobūdžio pavadinimais kaip Archimedas prieš Aristotelį, kurie nebuvo draugiški ir Galilėjus kartais oponentams išreikšdavo savo požiūrį netgi sarkastiškai, kas nebuvo įprasta to meto akademiniuose sluoksniuose. Tuo jis įgijo nemažą būrį priešų, pvz., žiūr. La legha del Pippione.
Katalikų bažnyčios reakcija
1616 m. Romos katalikų bažnyčia Mikalojaus Koperniko teoriją apie heliocentrizmą formaliai pripažino kaip eretinę ir šią knygą įtraukė į draudžiamų knygų sąrašą. Galilėjus buvo apkaltintas viešu Mikalojaus Koperniko teorijos palaikymu.
1615 m. Romos inkvizicinis tribunolas gavo skundą prieš Galilėjų ir užvedė bylą. Galilėjus buvo kaltinamas erezijomis. Sunerimęs Galilėjus išvyko į Romą, kaip rašė laiške draugui, atskleisti melą.
Katalikų bažnyčios poziciją paaiškino įtakingo kardinolo Roberto Pranciškaus Romulo Belarmino (Roberto Francesco Romolo Bellarmino) laiškas, išsiųstas 1615 m. balandžio 12 d. teologui Pauliui Antonijui Foskariniui (Paolo Antonio Foscarini), kuris buvo Mikalojaus Koperniko šalininkas. Kardinolas paaiškino, kad bažnyčia neprieštarauja kopernizmui kaip patogios matematinės technikos interpretavimui, bet šios teorijos kaip realybės atitikmens priėmimas reikštų pripažinimą, kad ankstesnis tradicinis Biblijos teksto aiškinimas buvo klaidingas. Ir tai savo ruožtu sumenkintų bažnyčios autoritetą.
Norėdami priimti sprendimą dėl bylos, inkvizitoriai privalėjo turėti aiškų, oficialų Galilėjaus teorijos vertinimą. 1616 m. vasario 19 d. pagal inkvizicijos teismo paklausimą savo teiginius pateikė taip vadinami ekspertai.
Buvo pateiktos dvi hipotezės. Pirmoji, jog Saulė yra Visatos centras, ir antroji, jog Žemė nėra Visatos centras, ji juda. Šios dvi hipotezės ekspertų buvo paneigtos, pateikiant išvadas. Į pirmąją hipotezę ekspertai atsakė, jog „Visuotinai laikoma, jog šis teiginys absurdiškas iš filosofijos pozicijų ir netgi eretiškas, kadangi jis prieštarauja Šventajam raštui, taip pat visuotiniam bažnyčios mokymui“, ir į antrąją hipotezę, jog: „Visuotinai laikoma, kad tai klaidingas teiginys ir dargi rodantis tikėjimo spragas“.
Gričiupis (upė)
thumb
Galilėjaus inkvizicija
Katalikų bažnyčios reakcija
Kardinolas Robertas Pranciškus Romulas Belarminas vasario 26 d. pagal popiežiaus Pauliaus V pavedimą paskelbė Galilėjui apie draudimą „ginti ir aiškinti“ geocentrizmo idėjas (paliekant galimybę naudotis Mikalojaus Koperniko teorija matematiniuose skaičiavimuose).
Gričiupis (upė)
Gričiupis – upelis Kauno miesto rytinėje dalyje, Gričiupio mikrorajone. Dešinysis Girstupio intakas.
Išteka po žeme ties Kauno technikos kolegija ir teka iš vakarų į rytus, vėliau teka pietryčių kryptimi. Atsiveria KTU studentų miestelyje, kur išilgai upelio įrengtas Gričiupio parkas. Piečiau parko, už Gričiupio gatvės upelis yra kanalizuotas ir ties 5-ąja nuotekų siurbline įteka į Girstupio upelį.
Lipliūnų dvaras
Lipliūnų dvaras – dvaras Lietuvoje, Kėdainių rajone, Lipliūnų kaime.
Gričiupis (upė)
Upelis stipriai užterštas, daugiausia fekalijomis.
Galilėjaus inkvizicija
Katalikų bažnyčios reakcija
Taigi, 1615 m. kovo 5 d. Romos kurijos arba kongregacijos (Sacrum Congregatio) dekretu Europoje buvo uždrausta knygų leidyba, kuriose heliocentrizmas buvo laikomas kaip pasaulio modelį paaiškinanti mokslinė teorija. Dėl šio dekreto Mikalojaus Koperniko knyga „Apie dangaus sferų sukimąsi“ išsilaikė draudžiamų knygų sąraše iki 1835 metų.
Lipliūnų dvaras
Istorija
Montvilų giminei priklausęs Lipliūnų dvaras žinomas nuo XVIII a. 1822 m. paminėta ir A. Montvilai priklausanti Lipliūnų dvarvietė su dvaro rūmu. 1869 m. dvaras atiteko Žebrauskų giminei – Alinai Žebrausienei ir jos dukterims Adelei ir Marijai.
Galilėjaus inkvizicija
Katalikų bažnyčios reakcija
Galilėjus grįžo į Florenciją ir ėmė svarstyti, kaip oficialiai, nepažeidžiant draudimo, toliau ginti jam priimtiną mokslinę koncepciją. Jis nusprendė parašyti ir publikuoti veikalą, kuriame būtų pristatyti įvairūs požiūriai apie Visatos struktūrą. Jis rinko medžiagą ir laukė tinkamo momento.
Galilėjaus „Dialogai“
1623 m. mirė popiežius Grigalius XV, kuris nuo 1621 m. buvo popiežiaus Pauliaus V įpėdinis. Naujasis pasaulio katalikų tikinčiųjų vadovas pasivadino Urbonu VIII. Jis buvo kardinolas Motiejus Barberinis (Matteo Barberini), ilgametis Galilėjaus pažįstamas ir gerbėjas.
Lipliūnų dvaras
Istorija
thumb|left|210px|Rūmai 2021 m. thumb|left|210px|Ūkvedžio namas
Galilėjaus inkvizicija
Galilėjaus „Dialogai“
1632 m. Galilėjus išleido knygą „Dialogai apie dvi pasaulio sistemas“ (Dialogo sopra i due massimi sistemi del mondo). Šioje knygoje buvo lyginamos Mikalojaus Koperniko heliocentrinė ir tradicinė Klaudijaus Ptolemėjaus Visatos teorijos.
Knygą naujasis pontifikas iš pradžių sutiko su ovacijomis.
Lipliūnų dvaras
Istorija
1892 m. dvaro valdą sudarė 342,8 ha žemės, stovėjo 10 pastatų, rūmai buvo mūriniai, dengtas gontais. Taip pat sodyboje augo vaismedžių sodas, buvo iškasti 3 nedideli tvenkiniai. Marijos ir Levo Zberšauskų duktė Alina Zberšauskaitė, baigusi farmacijos studijas Estijoje, grįžo į Lietuvą, 1921 m. ištekėjo už Lietuvos karininko Česlovo Christausko (1895–1944 m.). 1922 m. dvaras nuosavybės teise atiteko jai. Tuo metu valdomas dvaro žemės plotas buvo 82 ha. 1941 m. dvaras nacionalizuotas, o Č. Christauskas ištremtas. Tarybiniais laikais Lipliūnų dvare veikė pradinė mokykla. 1992 m. rūmai grąžinti šeimininkams.
Galilėjaus inkvizicija
Galilėjaus „Dialogai“
Knygos įžangoje Galilėjus sukritikavo dekretą dėl knygų draudimo. Žinodamas tokią pirminę palankią popiežiaus reakciją, Galilėjus neapgalvotai knygos 30 egzempliorių išsiuntė įtakingiems Romos dvasininkams. Netrukus prasidėjo jo konfliktai su jėzuitais.
Dauguma Galilėjaus biografų sutinka, kad Simplicio, kaip knygos, vieno iš dialogų personažo vaidmenyje popiežius Urbonas VIII atpažino save (iš ankstesnių pokalbių su Galilėjumi) ir palaikė tai asmeniniu įžeidimu.
Lipliūnų dvaras
Architektūra
Likę du dvaro pastatai – 1836 m. statyti mūriniai dvaro rūmai su balkonu, paremtu 4 dorėninėmis kolonomis ir mezoninu ir raudonų plytų mūro 1 aukšto ūkvedžių namas. Taip pat likę parko fragmentai su tuopų alėja, buvęs tvenkinėlis, fontanas, akmenų grindinio ruožas.
Galilėjaus inkvizicija
Galilėjaus „Dialogai“
Yra versijų, jog tuo metu popiežiaus Urbono VIII pozicijos nebuvo stiprios, todėl reikėjo kažkokio proceso, kas sustiprintų jo prestižą. Turėtas omenyje ir aljanso sukūrimas su protestantiškąja Švedija prieš katalikiškųjų Austrijos ir Ispanijos bloką.
Per kelis mėnesius Galilėjaus „Dialogai“ buvo uždrausti ir ši knyga pašalinta iš pardavimų. Popiežius Urbonas VIII įsakė įsteigti specialią tyrimo komisiją, apsvarstyti knygoje išdėstytų teiginių tikrumui.
Antroji inkvizicija prieš Galilėjų
Galilėjus buvo iškviestas į Romą. Pradžioje mokslininkas atsisakė kelionės dėl sveikatos ir maro epidemijos. Visgi vėliau Galilėjus po primygtinų reikalavimų paliko karantino zoną ir išvyko į Romą. Galilėjus buvo apklaustas tik prabėgus dviem mėnesiams po atvykimo. Tyrimas truko nuo balandžio 12 iki birželio 21 d.
Prieš jo „Dialogų“ knygos teiginius liudijo kolegijos nariai, jėzuitas Melchior Inchofer, popiežiaus paskirtas kardinolas Agostino Oreggi bei Zaccaria Pasqualigo. Ši kolegija griežtai pasisakė prieš Galilėjaus knygą, teigė, jog joje palaikomos Mikalojaus Koperniko idėjos.
Proceso metu Galilėjus buvo areštuotas, kalėjime praleido 18 dienų. Atsižvelgiant į mokslininko sveikatą ir amžių, kaip jo įkalinimo vienutė buvo pasirinktas ir įrengtas vienas Inkvizicinio tribunolo kabinetų. Nepadėjo net jo seno bičiulio ir mokinio, Toskanos hercogo Ferdinando (Fernando) II de Mediči įtaka.
1633 m. birželio 22 d. Galilėjus Romos inkvizicinio tribunolo buvo pripažintas kaltu ir jam buvo paskelbtas nuosprendis.
Galilėjus buvo pripažintas kaltu melagingo, eretinio ir neteisingo Šventojo rašto mokymo skleidimu apie Žemės sukimąsi. Galilėjus buvo nuteistas įkalinimo kalėjime bausme laikotarpiui, kurį turėjo nustatyti popiežius.
Gaideliškių apylinkė
Gaideliškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Rusijos teatro meno institutas
Rusijos teatro meno institutas – GITIS  – didžiausia ir seniausia Rusijos teatrinio meno mokykla, įsikūrusi Maskvoje.
Institute dėstomos įvairios teatro meno profesijos (vaidyba, baletas ir k.t.). Suteikiamas tradicinis universitetinis išsilavinimas menų bei humanitarinėse srityse. Studijuoja apie 1500 studentų iš įvairių šalių.
Įtaka Lietuvos teatrui
Per Lietuvos tarybinę okupaciją tuometinis A. Lunačiarskio valstybinis teatro meno institutas parengė nemažai Lietuvos teatro režisierių ir aktorių, vėliau tapusių pedagogais.
Zauniškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vilkijos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Daugeliškių apylinkės.
Dragiškis
Dragiškis – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Obelių.
Skriaudžių geomorfologinis draustinis
Skriaudžių geomorfologinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Prienų rajone, prie pietinio Skriaudžių pakraščio, ties kelių ir  sankirta. Įsteigtas 1992 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti Veiverių moreninio gūbrio fragmentą. Teritorija taip pat priklauso Natura 2000 saugomų buveinių tinklui: saugomos šienaujamos mezofitų pievos, rūšių turtingi smilgynai, pelkėti lapuočių miškai.
Stygariai
Stygariai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Luokės.
Septikas
thumb|Septiko skerspjūvis Septikas (🇬🇷 – 'pūdantis') – požeminis kelių sekcijų rezervuaras, skirtas buitinių nuotekų mechaniniam ir anaerobiniam valymui. Darbinis tūris 3 – 6 m³. Septikai pradėti naudoti 1860 m. Prancūzijoje.
Konstrukcija
Septikas – tai uždara apvalios formos arba stačiakampė talpa, nelaidi vandeniui. Gaminamas iš gelžbetonio (surenkamų elementų arba monolitiniai), stiklaplasčio, plastiko. Septikai būna vienos, dviejų kamerų, trijų kamerų. Dviejų, trijų ir keturių kamerų septikai vadinami daugiakameriniais septikais. Nuotekų pratekėjimo rezervuaro kameros ir ištekėjimo iš jo vamzdžiai yra įrengti taip, kad iš lengvesniųjų priemaišų susidariusi paviršinė pluta negali patekti iš vienos septiko kameros (skyriaus) į kitą ir negali su nuotekomis ištekėti iš rezervuaro.
Septiko veikimas
Septikuose sulaikomos stambios, nusėdančios ir plūduriuojančios priemaišos. Septikų turinys pagal organinių teršalų kiekį ir bakteriologinį užterštumą yra labai koncentruotas teršalas, turi stiprų nemalonų kvapą, jame yra stambių priemaišų, cheminių medžiagų. Septike vyksta nuotekų skaidymasis ir formuojasi trys būdingi sluoksniai: Nuotekų išbuvimo septike trukmė 1-3 paros. Esant didesnei nuotekų išbuvimo septike trukmei (3 paros) yra geresnis nuotekų išvalymo efektyvumas: skendinčiųjų medžiagų (SM) iki 45 %, septynių parų biocheminio deguonies suvartojimo (BDS7) iki 35 %, tačiau ištirpusi organinių teršalų dalis ir biogeninės medžiagos (azotas, fosforas) nešalinamos. Toks išvalymo efektyvumas yra nepakankamas valytų nuotekų išleidimui į gamtinę aplinką, todėl po septiko reikalingos kitos nuotekų valymo grandys, kuriose valomos nuotekos bus išvalytos iki leistinų reikšmių. Septikuose išvalytas nuotekas draudžiama išleisti į aplinką.
Septiko priežiūra
Septikų įrengimui reikalingi valdžios institucijų leidimai. Septikų veikimui užtikrinti nereikalinga elektros energija, todėl priežiūros išlaidos yra nedidelės. Periodiškai, atidarius septiko landų dangčius, dumblas ir paviršinė pluta yra išsiurbiami ir išvežami autocisternomis tolesniam apdorojimui. Negalima išsiurbti viso septikų turinio. Šalinant septikų turinį dažniausiai išsiurbiamas visų sluoksnių mišinys, paliekant 20-30 procentų ant dugno esančių nuosėdų, tolimesniam puvimo procesui užtikrinti.
Padarbai II
Padarbai II – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Gergždelių.
Clube Oriental de Lisboa
Clube Oriental de Lisboa – Portugalijos futbolo klubas iš Lisabonos.
Istorija
Klubas įkurtas 1946 m., kai susijungė trys klubai. (Grupo Desportivo Os Fósforos, Marvilense Futebol Clube ir Chelas Futebol Clube).
Pastaraisiais dešimtmečiais žaidė trečios arba ketvirtos pakopos pirmenybėse.
2014/2015 m. pateko į antros pakopos pirmenybes. Jose užėmė 15 vietą.
2015/2016 m. žaidė antros pakopos pirmenybėse, bet liko 23 vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Namų rungtynes žaidžia „Campo Engenheiro Carlos Salema“ stadione, kuris talpina 8 500 žiūrovų.
Galinės
Galinės – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Pakriaunių, prie pat sienos su Latvija.
Valmantiškių apylinkė
Valmantiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vilkijos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Daugeliškių apylinkės.
Havajinė varna
Havajinė varna (Corvus hawaiiensis) – varninių (Corvidae) šeimos, varnų (Corvus) genties paukštis. Havajuose šie paukščiai vadinami „alala“. left|thumb|220px|Havajinė varna žolėje right|thumb|250px|Savaime gyvenusios laisvėje havajinės varnos nuo 2002 m. yra išnykusios
Paplitimas
Endeminė ir labai reta Havajų salyne esančios Havajų salos rūšis. Remiantis 2016 m. duomenimis, tai pati rečiausia varninių šeimos rūšis. Jos pradėjo nykti nuo 1890 m., kada vaisius ir kavą auginantys ūkininkai ėmė jas naikinti. 1978 m. gamtoje buvo likę apie 50–150 individų, o 1992 m. buvo išlikę 11 ar 12 šių paukščių. Paskutinis gamtoje paukštis buvo matytas 2002 m. birželio mėnesį. 2014 m. nelaisvėje laikomų ir veisiamų paukščių populiaciją sudarė 115 individų. Kada susiklostys palankios aplinkybės, yra planuojama havajines varnas reintrodukuoti į jų buvusią ankstesnę gyvenamą aplinką.
Gyvenamas biotopas
Sėslios. Gyvena sausuose miškuose, Mauna Loa ir Hualalai 900–1850 metrų aukščio ugnikalnių nuokalnėse.
Išvaizda
Havajinė varna yra vidutinio dydžio, su palyginti gana didele galva ir vidutinio ilgio kojomis. Jos 48–52 cm kūno ilgio, įskaitant uodegą. Patinėliai sveria apie 555 g, patelės apie 485 g. Havajinė varna pasižymi pilkšvai juodu plunksnų apdaru, bei rudu sparnų atspalviu. Pagurklis turi tamsiai pilkus pūkelių pagrindus. Paukščio kojos ir snapas yra juodi.
Havajinių varnų intelektas
Šios rūšies varnos pasižymi ypatingais sugebėjimais pačios gamintis primityvius „įrankius“ ir jais pasinaudoti ieškant maisto ar jį išsikrapštyti iš sunkiai pasiekiamų plyšių bei atlikti kitus įvairius testus. Tokiais ypatingais sugebėjimais pasižymi ir joms labai artimos Naujosios Kaledonijos varnos.
Elgesys
Lizdą sukasi nuo kovo pradžios iki birželio pradžios. Deda 1–5 žalsvai mėlynus kiaušinius, bet dažniausiai užaugina du, rečiau vieną jauniklį.
Mityba
Minta tiek augaliniu, tiek gyvuliniu maistu.
Amžius
Laisvėje išgyvena apie 7,3 metų, ilgiausiai iki 18 metų, o nelaisvėje laikomos gyvena iki 25 metų.
Los Močisas
Los Močisas  – miestas šiaurės vakarų Meksikoje, Sinaloa valstijoje, Kalifornijos įlankos pakrantėje, į šiaurės vakarus nuo Kuljakano. Per miestą eina Panamerikos plentas (ruožas Meksikas–Nogalesas), plentas ir geležinkelis į Topolobampo uostą, geležinkelis į Čihuahuą, oro uostas. Svarbus žemės ūkio (drėkinamuose laukuose auginami javai, cukranendrės, medvilnė, ryžiai, pomidorai, gėlės) ir gyvulininkystės regiono centras. Vystomas turizmas, žiemos sportas.
Istorija
1893 m. Los Močisą kaip socialistinę utopiją įkūrė amerikiečiai, vedami Alberto Kimsio Oveno (Albert Kimsey Owen). XIX a. pab. įkurtas stambus cukranendrių ūkis ir cukraus fabrikas. 1903 m. miestas pripažintas oficialiai. 1925 m. tapo savivaldybės centru.
Bajorėlių koplyčia
Bajorėlių koplyčia – koplyčia, esanti Bajorėlių kaimo senosiose katalikų kapinėse, Zarasų rajone, Salako seniūnijoje, prie kelio, apie 7 km į pietvakarius nuo Salako. Koplyčia yra Zarasų rajono vietinės reikšmės dailės paminklas (1990 m. gruodžio 21 d. potvarkis Nr. 285). miniatiūra|220px|left|Koplyčios viduje (vaizdas pro langą) miniatiūra|220px|left|Koplyčią supa kapinės
Ištuštėjusio kaimo kapinės yra 42x26 m dydžio, aptvertos laisvai sudėtų lauko riedulių tvora, apaugusios medžiais. Kapinės įsikūrusios ant kalvelės, įsiterpusios tarp žvyrkelio ir miško, tvarkomos, jose dar 1991 m. palaidotas žmogus. Kapinių viduryje stovinti koplyčia prižiūrėta, kvadratinio plano 3x3 m, medinė. Buvo tvarkoma 1990 m. (uždengta skardiniu stogu).
Pastatas pakeltas ant aukštų pamatų, įrengti betoniniai laiptai su priengio aikštele. Keturšlaitį stogą vainikuoja kaltinis kryžius. Nedidelėje koplyčios erdvėje įrengtas altorėlis, pakabinti šventųjų paveikslai, kampe išsitenka tradicinių formų klausykla. Prijungta elektra.
Istorija
Koplyčią 1936 m. lankė muziejininkų ekspedicija po Rytų Lietuvą, užrašiusi:
Malcolm McLaren
Malcolmas McLarenas (, tikrasis vardas ; g. 1946 m. sausio 22 d. – 2010 m. balandžio 8 d.) – atlikėjas, impresarijus, leidėjas, tačiau labiausiai žinomas kaip buvęs britų pankroko grupės „Sex Pistols“ vadybininkas.
Jaunystė
McLaren’as yra iš taip vadinamos „karo vaikų“ kartos, gimė Londono priemiestyje, paauglio dezertyro Pete ir Emmi (mergaut. Isaacs) McLaren šeimoje. Tėvas paliko šeimą kai Malcolm’ui tebuvo 2 metai ir jį užaugino senelė Rose Corre Isaacs, kadaise turtingos deimantų prekeivių, portugalų žydų kilmės šeimos duktė. Kai jam suėjo šešeri, jo motina pakartotinai ištekėjo už Martin Levi, dirbusio tekstilės apdirbimo pramonėje, Londone.
Martinas Levi turėjo nuosavą įmonę ir lėšų pragyvenimui jiems netrūko, tačiau Malcolm’as niekada nerado bendros kalbos su savo patėviu ir dar būdamas paaugliu paliko namus. Pakeitęs galybę profesijų (tarp jų ir vyno degustatoriaus) jis tęsė bandymus studijuoti keliuose meno koledžuose, kol apie 1971 m. buvo iš jų išmestas. Būtent tuo metu jis pradėjo reikštis kaip mados dizaineris, o šiuos įgūdžius panaudojo ir vėliau, tapęs madingų rūbų parduotuvės savininku.
1960-ųjų pabaigoje McLaren’as susidomėjo situacionizmu, viena iš marksizmo pagimdytų kairuoliškų anarchistinių ideologijų, kviečiančia provokatoriškiems ir absurdiškiems veiksmams, siekiant reformuoti socialinę santvarką. 1968 m. McLaren’as nesėkmingai mėgino patekti į Paryžių, kad sudalyvautų ten vykstančiame maište.
The New York Dolls ir SEX
1971 metais McLaren’as, kartu su savo partnere, dizainere Vivienne Westwood Londone, Kings Roud’o 430, atidarė madingų rūbų parduotuvę „Let It Rock“, vėliau pervadintą į „SEX“, dar vėliau – „Too Fast To Live, Too Young To Die“ ir „Seditionaries“. Čia jie prekiavo „Teddy Boys“ subkultūros stiliaus rūbais, taip pat ir savos kūrybos drabužiais. Kaip paaiškėjo „Let It Rock“ buvo sėkmingas projektas, bet McLaren’o nepasitenkinimas parduotuvės stiliumi ir problemomis su „Teddy Boys“ berniukais, kurie buvo pagrindiniai klientai, vis augo.
Su Vivienne Westwood McLaren’as turi sūnų Joseph Ferdinand Corré, kuris dar žinomas kaip apatinių rūbų kolekcijos „Agent Provocateur“ bendraautoris. Vivienne Westwood iki šiol yra parduotuvės Kings Roud’e savininkė.
Dar 1972 m., būdamas Niujorke vykstančioje mados mugėje, McLaren’as pirmą kartą susitiko su amerikiečių proto punk grupe „The New York Dolls“. Tais pačiais metais jis pervadino savo parduotuvę į „Too Fast To Live Too Young To Die“ ir ėmė rūpintis „The New York Dolls“ sceniniais rūbais. Maždaug nuo 1974 metų jis netgi tapo šios grupės vadybininku. 1975 metais McLaren’o sukurti raudoni odiniai kostiumai su sovietinės simbolikos elementais (kūjis ir pjautuvas) buvo sugalvoti kaip būdas išprovokuoti didesnį populiarumą, bet šis sumanymas nepavyko ir grupė neilgai trukus iširo. Vėliau buvę „The New York Dolls“ nariai nepagarbiai atsiliepdavo apie McLaren’o darbą. Tačiau dirbdamas su „The New York Dolls“ taip pat susipažino su „Neon Boys“, vėliau tapusiais „Television“ ir laikomais vienais iš New wave muzikos stiliaus išradėjų.
1975 m. balandžio mėn. McLaren’as grįžo į Angliją, pervadino savo parduotuvę į „SEX“ ir ėmė prekiauti S&M (sado-mazo) stiliaus rūbais.
Sex Pistols
Maždaug 1974 m. grupė „The Strand“, vėliau tapusi „Sex Pistols“ pakvietė McLaren’ą prisidėti prie grupės ir padėti jai pasiekti populiarumo. Grupės įkūrėjai Steve Jones ir Paul Cook buvo nuolatiniai McLaren’o parduotuvės lankytojai. Vėliau apie 1975 metus Malcolm’o padėjėjas Bernie Rhodes, neilgai trukus tapęs „The Clash“ vadybininku, supažindino McLaren’ą su John Lydon (sceninis vardas Johnny Rotten, kuris tuo metu vaikščiojo trumpai kirptais žaliai dažytais plaukais, apiplyšusiais rūbais ir su užrašu I hate (liet. nekenčiu) ant „Pink Floyd“ reklaminių marškinėlių. Jo išvaizda ir pasaulėžiūra padarė didelį įspūdį McLaren’ui ir Rotten’as buvo pakviestas perklausai, kaip galimas naujas vokalistas. Rotten’as buvo priimtas, o grupė pervadinta į „Sex Pistols“, kaip pareiškė Malcolm’as, jis norėjo, kad pavadinimas skambėtų kaip „jauni seksualūs žmogžudžiai“
Pirmasis „Sex Pistols“ singlas „Anarchy in the U.K.“ buvo išleistas „EMI“ 1976 m. lapkričio mėn. O tų pačių metų gruodžio 1-ąją įvyko pagarsėjęs incidentas, kai Steve Jones iškeikė televizijos vedantįjį tiesioginio eterio metu ėmusį interviu iš grupės. „EMI“ nutraukė kontraktą su grupe, o pastaroji išgarsėjo visoje šalyje.
1977 m. gegužės mėn., karalienės Elžbietos II sidabrinio jubiliejaus proga, grupė išleido prieštaringai įvertintą, antrąjį savo singlą „God Save the Queen“. McLaren’as suorganizavo singlo pristatymą plaukiant laivu Temzės upe, šalia parlamento rūmų. Laivą apsupo policiją ir McLaren’as buvo areštuotas, tačiau tai tik padėjo grupei pritraukti dar didesnį publikos dėmesį.
1977 m. spalio mėn. grupė išleido albumą „Never Mind the Bollocks, Here's the Sex Pistols“, o 1978 m. sausį išvyko į nelabai sėkmingą turnė po Jungtines Valstijas. Šio turo metu išaiškėjo įvairūs tarpusavio nesutarimai, įtakoję grupės iširimą. Kiti grupės nariai (labiausiai John Lydon) kaltino McLaren’ą savivale ir siekiu pasipelnyti. Lydon’as dėl to atsisakė filmuotis filme „The Great Rock'n'Roll Swindle“, kuriame McLaren’as atskleidė savo požiūrį į „Sex Pistols“ istoriją ir iširimą. Devintajame dešimtmetyje Lydon’as ir McLaren’as ilgai bylinėjosi dėl „Sex Pistols“ autorinių teisių, 1987 m. procesas baigėsi Lydon’o pergale. 2000 m. buvo sukurtas dar vienas filmas „The Filth and the Fury“, kuriame likę gyvi „Sex Pistols“ nariai išsakė kitos pusės nuomonę apie grupės istoriją.
Solo karjera
1983 metais McLaren’as išleido albumą „Duck Rock“, kuriame persipina Afrikos, Pietų Amerikos muzikos ir hiphopo motyvai. Šis albumas turėjo įtakos hiphopo muzikos populiarinimui Jungtinėje Karalystėje. Du albumo singlai „Buffalo Gals“ ir „Double Dutch“ pasiekė UK Top 10. Vėliau McLaren’as sutelkė savo dėmesį į elektroninės muzikos ir operos sintezę. 1984 m. išleido singlą „Madame Butterfly“, kuriame skamba sintezatorių muzikos lydimas deklamavimas. Singlas pasiekė 13-ą Didžiosios Britanijos ir 16-ą vietą Australijos populiariausių dainų sąrašuose. Po bendro darbo su Mclaren’u, kuriant albumą „Fans“ prodiuseris Stephen Hague išgarsėjo ir tapo labai pageidaujamu pop techno žanro atlikėjų tarpe.
1989 m. McLaren’as išleido funk / disco / vogue stilių įtakotą albumą „Waltz Darling“, į kurį įtraukė kai kuriuos savo ankstesnio albumo elementus, t. y. deklamavimas, styginių instrumentų ir elektroninės muzikos sintezė, be to praturtino kompozicijas tokių žinomų muzikantų kaip Bootsy Collins ir Jeff Beck dalyvavimu. Albumas buvo orientuotas į JAV rinką, bet tokie singlai kaip „Waltz Darling“ ir „Something’s Jumpin' in Your Shirt“ pasiekė Europos radijo top-20.
1992 m. McLaren’as bendradarbiavo kuriant dainą „Carry On Columbus“ meniniam to paties pavadinimo filmui. 1994 m. įrašė koncepcinį albumą „Paris“ su tokiomis prancūzų žvaigždėmis kaip Catherine Deneuve ir Françoise Hardy.
1998 m. McLaren’as kartu su hiphopo atlikėjais Rakim, KRS-One, De La Soul ir prodiuseriu Henri Scars Struck išleido albumą „Buffalo Gals Back 2 Skool“, kuriame įrašytos naujos albumo „Duck Rock“ dainų versijos. Tais pačiais metais jis įkūrė grupę „Jungk“, tačiau šis projektas nebuvo sėkmingas. Taip pat įrašė singlą „The Bell Song“ 1997 ir 1998 m. įvairiai remiksuotą ir išleistą 12 colių EP albumu.
McLaren’o daina „About Her“, sukurta „The Zombies“ dainos „She’s Not There“ pagrindu, tapo plačiai žinoma po to, kai buvo panaudota Quentin Tarantino filme „Kill Bill: Vol. 2“. 2005 m. McLaren’ui iškeltas ieškinys dėl plagijavimo kuriant šią dainą, tačiau Anžero (Prancūzija) teismas nutraukė bylą.
Soliniai McLaren’o darbai, ypač iš albumo „Duck Rock“, taip pat buvo nekartą atliekami kitų. 1999 m. grupės „Dope Smugglaz“ atliekama „Double Dutch“ pasiekė UK top 20. 1997 m. Mariah Carey dainoje „Honey“ ir „Honey (Remix Bad Boy)“ naudojama ištrauka iš „Hey DJ (Buffalo Girls)“. 2002 m. Eminem’as išleido dainą „Without Me“, su „Buffalo Gals“ ištraukomis. 2007 m. McLaren’o daina „World’s Famous“ buvo panaudota R&B dainininkės Amerie jos dainoje „Some Like It“.
2006 m. Paul Gorman išleido knygą „The Look: Adventures In Rock & Pop Fashion“, kuriai įžangą ir pastabas pateikė McLarenas. Knyga platinama kartu su kompaktine plokštele, kurioje įrašyta daina „Deux“ iš albumo „Paris Remixes“.
Kiti projektai
Nuo pat aštuoniasdešimtųjų pagal komiksų autoriaus Alan’o Moore scenarijų McLaren’as bandė sukurti filmą „Fashion Beast“. 1986 m. jis bandė įgyvendinti šį projektą Niujorke, kur kurį laiką gavo finansavimą iš imresarijaus ir prodiuserio Robert’o Boykin’o. Kompanija „Avenue Pictures“ paprašė scenaristo Steve Means’o perrašyti Alan’o Moore scenarijų ir reikalai pajudėjo, tačiau vėliau pašlijus Robert’o Boykin’o sveikatai procesai sulėtėjo, o 1988 m. Boykin’ui mirus, ir visai sustojo. Filmas taip ir nebuvo pabaigtas, tačiau McLaren’as buvo kviečiamas dalyvauti kitų filmų ir TV projektų realizavime. Vienas iš tokių buvo „The Ghosts of Oxford Street“ 1991 m. sukurtas kompanijos „Channel 4“ užsakymu. Tai muzikinė istorija apie Londono Oksfordo gatvę, McLaren’o režisuota ir atpasakota, panaudojant „The Happy Mondays“, Tom Jones, Rebel MC, Kirsty MacColl, John Altman ir Sinéad O'Connor muziką.
1985 m. McLaren’as bandė suartėti su „Red Hot Chili Peppers“, tuo metu tik ką pradėjusios savo karjerą, siekdamas tapti jų vadybininku. Išklausęs trumpą gyvą grupės koncertą, kaip prisimena Anthony Kiedis, McLaren’as nebuvo sužavėtas ir pasiūlė jiems groti klasikinį „nuogą“ pankroką, išlaikant akcentuotą Kiedis vokalą. Nors Kiedis ir buvo patenkintas atsiliepimu, tačiau kartu su kitais „Red Hot Chili Peppers“ nariais atmetė Mclaren’o pasiūlymą. Anthony prisimena apie įvykį: „Tai buvo lyg burtininkas iš Ozo šalies, ir viskas ką jis sakė pernelyg absurdiška, kad rimtai į tai pažiūrėtume“.
2000 m. buvo girdėti spekuliacijų, kad McLarenas gali būti išrinktas Londono meru, tačiau galų gale tai nebuvo kaip nors įgyvendinama. Tais pačiais metais Vokietijoje surengtoje parodoje „Casino of Authenticity and Karaoke“ buvo demonstruojami kai kurie autobiografiniai McLaren’o darbai, apie tai jis taip pat kalbėjo viename iš savo interviu .
2003 m. McLaren’as paskelbė straipsnį „8-Bit Punk“, ginantį 8 bitų muzikos stilių. Jis taip pat dalyvavo populiarios mašinimos „This Spartan Life“ kūrime ir aptarime.
McLaren’as buvo vienas iš 2006 m. Kanų kino festivalyje pristatyto filmo „Fast Food Nation“ prodiuserių. 2006 m. „BBC Radio 2“ eteryje McLaren’as pristatė seriją dokumentinių muzikinių pasakojimų pavadinimu „Malcolm McLaren’s Musical Map of London“. 2007 m. ši serija buvo tęsiama pavadinimu „Malcolm McLaren’s Life and Times in L.A.“.
2008 m. visuomeninė Niujorko menininkų grupė „Creative Time“ pristatė devynių (iš dvidešimt vieno) McLareno video instaliacijų iš serijos „Shallow, A Series of Musical Paintings“ premjerą per MTV HD ekranus Niujorko Times skvere. Pirmą kartą ir visa ši serija buvo pademonstruota parodoje „Art 39“, Bazelyje.
Sielvarto siena
thumb|250px|
Sielvarto siena – monumentas Maskvos mieste, skirtas stalinizmo aukoms atminti. Pastatytas pagal architekto Andrejaus ir skulptoriaus Georgijaus Frangulianų projektą.