cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ukrainos demokratinių reformų aljansas
Ukrainos demokratinių reformų aljansas – Ukrainos politinė partija, įkurta 2010 m. balandžio 24 d. Savo veikloje vadovaujasi proeuropietiškumo ir liberalizmo ideologijomis.
Ukrainos demokratinių reformų aljansas turi „partijos stebėtojos“ statusą Europos liaudies partijoje.
Partija turi 41 vietą Ukrainos Aukščiausioje Radoje (pagal 2012 m. rinkimus).
Kesongas
Kesongas (hangul: 개성시 handža: 開城市 translit.: Kaesŏng arba Gaeseong) – miestas Šiaurės Korėjos pietvakariuose. Iki 2003 m. turėjo ypatingojo miesto statusą (dabar priklauso Hvanhė Pukto provincijai). 145 tūkst. gyventojų (2000 m.). Transporto mazgas. Ženšenio auginimo ir apdirbimo centras. Tekstilės, maisto, mašinų, elektronikos pramonė. X-XIV a. buvo Korėjos karalystės sostine. Yra XI ir XVI a. pagodos.
2013 m. Kesongo istoriniai paminklai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Bučas Kesidis ir Sandensas Kidas
Bučas Kesidis ir Sandensas Kidas – 1969 m. sukurtas vesternas, vienas populiariausių ir pelningiausių šio žanro filmų Holivudo istorijoje. Jo garbei pavadintas nuo 1985 m. rengiamas nepriklausomų kino kūrėjų festivalis („Sundance Film Festival“).
Nicolaas Debrot
Nicolaas (Cola) Debrot (g. 1902 m. gegužės 4 d. – m. 1981 m. gruodžio 3 d. Amsterdamas) – rašytojas, advokatas, medicinos daktaras ir politikas, dirbęs Kiurasao, olandų-antiliečių literatūros pradininkas.
Geriausiai žinomas yra jo debiutas „Mijn zuster de negerin“ („Mano sesuo negrė“, 1935 m.). Cola Debrot taip pat buvo aktyviu politiku. Jis buvo pirmuoju Nyderlandų Antilų gubernatoriumi, kuris gimė vienoje iš salų. Gubernatoriaus pareigas ėjo nuo 1962 m. iki 1970 m.
4 tūkstantmetis pr. m. e.
Ketvirtasis tūkstantmetis prieš mūsų erą prasidėjo 4000-aisiais pr. m. e. ir baigėsi 3001-aisiais metais pr. m. e.
Vinilinė plokštelė
Didžiąją XX a. dalį vinilinės plokštelės buvo pagrindinė terpė, naudojama muzikos atkūrimui, pakeitusios fonografo cilindrus. Vėlyvajame 8-ajame dešimtmetyje skaitmeninės laikmenos įgijo didesnę rinkos dalį ir 1991 m. išstūmė vinilines plokšteles. Tačiau, jos tebėra leidžiamos ir XXI amžiuje. Apie 2008 m. plokštelės atgavo populiarumą, buvo parduota apie 2,9 mln. vnt. tais metais, ir tai didžiausias pardavimų skaičius nuo 1998 m. Jas dažniausiai naudoja įvairūs didžėjai ar kolekcionieriai.
4 tūkstantmetis pr. m. e.
Kiti laikotarpiai
Tūkstantmečiai: 5 tūkstantmetis pr. m. e. – '''4 tūkstantmetis pr. m. e.''' – 3 tūkstantmetis pr. m. e.
Bob Bryan
Robertas Čarlzas „Bobas“ Brajanas  – profesionalus JAV tenisininkas. Profesionalo karjerą pradėjo 1998 m. Jis laimėjo 18 Didžiojo kirčio teniso turnyrų ir kartu su broliu dvyniu Maiku Brajanu 1-ąją ATP dvejetų reitingo vietą išlaikė 299 savaites. Per savo karjerą Bobas iškovojo 82 ATP titulus, o 2012 Londono olimpinėse žaidynėse iškovojo aukso medalį.
4 tūkstantmetis pr. m. e.
Kiti laikotarpiai
Šimtmečiai: XXXI amžius pr. m. e. – XXXII amžius pr. m. e. – XXXIII amžius pr. m. e. – XXXIV amžius pr. m. e. – XXXV amžius pr. m. e. – XXXVI amžius pr. m. e. – XXXVII amžius pr. m. e. – XXXVIII amžius pr. m. e. – XXXIX amžius pr. m. e. – XL amžius pr. m. e.
Bob Bryan
Biografija
Bobas gimė 1978 m. balandžio 29 d. Kamarilo mieste, Kalifornijoje. Turi brolį dvynį Maiką. Brolių mama, Keitė Brajan, yra karjerą baigusi profesionali tenisininkė, o tėtis Veinas Brajanas – teisininkas, muzikantas ir teniso treneris.
Bobas baigė „Rio Mesa“ vidurinę mokyklą Oksnarde, Kalifornijoje, o vėliau studijavo Stanfordo universitete.
Žinių bazė
Yra dvi pagrindinės žinių bazių kategorijos: Žinių bazę skirta mašinoms ir žinių bazė skirta žmogui. Mašininė žinių bazė naudojama siekiant automatizuoti dedukcinį protavimą. Jas sudaro duomenų rinkiniai, dažniausiai taisyklių pavidalo. Taisyklės aprašo žinias siekiant loginio suderinamumo. Gali būti naudojami loginiai operatoriai: konjunkcija, disjunkcija, papildymas ir neigimas, kuriais sukuriama žinių bazė iš menkiausių detalių. Galiausiai naudojama tradicinė dedukcija atlikti daryti išvadas žinių bazėje. Žmogui skirta žinių bazė sukurtos tam, kad žmonės galėtų gauti ir naudoti žinias, pirmiausiai apmokymo tikslais. Žinių bazėje duomenis turi būti nuolatos atnaujinami, ji turi turėti gerą išgavimo sistemą (paieškos mechanizmą), struktūrizuotą turinį ir klasifikuotą struktūrą.
Laikmečio dvasia. Filmas
'''Laikmečio dvasia. Filmas' (Zeitgeist, the Movie'') – 2007 m. dokumentinis filmas, sukurtas Peter Joseph. Filme atskleidžiamos sąmokslo teorijos apie Jėzaus mitą, rugsėjo 11 įvykius ir JAV federalinį rezervo banką. Filmas išplatintas per Google Video ir susilaukė plataus visuomenės susidomėjimo.
Siužetas
Filmo įžangą sudaro budizmo mokytojo Chögyam Trungpa kalba apie dvasingumą, vėliau rodomi karo vaizdai, ištraukos iš įvairių kalbų.
Pirmojoje dalyje „Didžiausia, kada nors papasakota istorija“ (The Greatest Story Ever Told) teigiama, kad krikščionybė yra religija, neturinti jokio istorinio pagrindo ir pagrįsta tik mitu. Jėzus lyginamas su egiptiečių dievu Horu, taip pat kitais dievais: Krišna, Mitra, Dionisu, Ačiu. Šių dievybių gyvenimo aprašyme tiegiama esant itin daug sutapimų, dauguma jų – astronominės kilmės. Jėzus lyginamas su pagonišku Saulės simboliu, o kryžius – su Zodiako ratu. Kalėdos, trys karaliai, nukryžiavimas, nekaltoji mergelė – visa tai tik astronominiai reiškiniai, susiję su Saule.
Antrojoje dalyje „Viso pasaulio pakopa“ (All the World’s a Stage) pasakojama apie rugsėjo 11 sąmokslo teoriją (Patrioto aktas). Teigiama, kad rugsėjo 11 įvykiai tai pretekstas JAV valdžiai terorizmą paskelbti priešu ir to dėka padidinti žmonių kontrolę bei organizuoti karus. Kaip įrodymai buvo pateikiami faktai, kad JAV buvo informuota apie galimą terorizmą, kad JAV gynybinis skydas nepadarė nieko, kai lėktuvai buvo užgrobti, kad dangoraižių griūtis buvo kontroliuojama (t. y. sukelta iš vidaus) taip pat mįslingos detalės apie įsirėžimą į Pentagoną ir Reiso 77 sudužimą.
Trečiojoje dalyje „Nekreipk dėmesio į žmones už užuolaidų“ (Don’t Mind the Men Behind the Curtain) pasakojama, kaip JAV centrinis bankas ir įtakingi bankininkai valdo JAV. Teigiama, kad laivo RMS Lusitania nuskendimas, Perl Harboro ataka ir Tonkino įlankos incidentas buvo tyčia suplanuoti kaip pretekstas JAV pradėti I, II pasaulinius bei Vietnamo karą ir iš to gauti didelės finansinės naudos. Taip pat sakoma, kad finansinės korporacijos suinteresuotos ekonominių sąjungų (NAFTA, ES, Afrikos sąjungos ir kt.) susidarymu ir jungimusi, idant jos galėtų finansiškai valdyti pasaulį.
Pabaigoje teigiama, kad valdžia siekia atpratinti žmones mąstyti (kaip pavyzdys rodomas JAV edukacinio lygio nuosmukis), o pasiduoti televizijos, pramogų malonumams, tikėti propaganda ir būti lengvai kontroliuojamiems. JAV valdžios veiksmai lyginami su Trečiuoju Reichu. Teigiama, kad dokumentų elektronizacija skirta galimybei kontroliuoti žmones.
Palydos grupė
thumb|right|250px|H.M.S. „Starling“ (kapitonas F. J. Walker) iš 2-osios palydos grupės thumb|right|250px|Palydos grupės B7 miniinnkai [[Londonderis|Londonderio uoste (Šiaurės Airija) (1943 m. lapkritis)]] Palydos grupė, eskortinė grupė – eskortinių laivų kovinė grupė, sudaranti laivų konvojaus palydą, Karališkajame D. Britanijos laivyne Antrojo pasaulinio karo metais. Palydos grupės buvo britų taktinė naujovė kare su vokiečių povandeniniais laivais, naudojusiais „vilkų gaujų“ taktiką.
Palydos grupę sudarydavo kelių tipų karo laivai, veikiantys kaip nuolatinė grupė kovai su povandeniniais laivais. Grupės sudėties pastovumas leisdavo laivų kapitonams nušlifuoti tarpusavio sąveiką. Tokios grupės buvo plačiai naudojamos Atlanto vandenyno karo teatre ir pasirodė esančios efektyvi konvojų apsaugos priemonė. Grupės būdavo gerai apmokytos kovos su povandeniniais laivais taktikos, todėl jų veiksmai dažnai būdavo sėkmingi. Pvz., 1941 m. buvo dešimties dienų tarpsnis, kai tokios grupės paskandino 4 vokiečių povandeninius laivus, o juose žuvo 3 aukščiausios klasės povandeninių laivų kapitonai.
Situacija
Prasidėjus mūšiui dėl Atlanto pirmus metus už britų konvojų apsaugą atsakė Vakarinių prieigų vadovybė, kurios štabas pradžioje buvo Plimute, o pralaimėjus Prancūzijai – Liverpulyje.
Vakarinių prieigų vadovybė vadovavo daugybei eskortinių laivų, kurių daugelis buvę pasenę minininkai, eskortiniai šliupai, minų traleriai, o vėliau – ir korvetės. Palydos iš šių laivų lydėdavo prekinius laivus, gabenusius krovinius į D. Britaniją ir iš jos. Tų laivų buvo nepakankamai daug, daugelio jų veikimo nuotolis buvo per menkas, kad palydos galėtų lydėti prekinius laivus per visą Atlantą. Todėl jie lydėdavo konvojus iki susitikimo taškų, kurie buvo už vakarinių prieigų, kur jų turėjo nebepasiekti vokiečių povandeniniai laivai.
Pradžioje palydas sudarydavo konkrečiai kiekvienam konvojui. Laivai į palydos užduotis išplaukdavo, kai atsilaisvindavo nuo kitų užduočių, į susitikimo vietas atplaukdavo po vieną ar nedidelėmis grupelėmis. Palydos vadu tapdavo vyriausią laipsnį turintis palydos laivų kapitonas. Prisijungus dar vienam laivui su vyresniu kapitonu palydos vadas neretai pasikeisdavo. Taktinis veiksmų suderinimas būdavo atliekamas susirinkus grupei, komandos būdavo perduodamos šviesiniais semaforais. Grupę sudarančių laivų įgulos būdavo nepratusios veikti kartu, jos neturėdavo bendros taktikos, veiklos plano tipiškoms situacijoms.
Dėl šių trūkumų britų laivai patirdavo didelių nuostolių. Pvz., 1940 m. spalio mėn. konvojų HX 79 nusiaubė penkių povandeninių laivų „vilkų gauja“. Nors konvojų lydėjo 11 karo laivų, konvojus prarado 12 krovininių laivų, o povandeniniai laivai nenukentėjo.
Po šios nelaimės Vakarinių prieigų vyriausiais vadas įsakė sudaryti nuolatines palydos grupes, ir 1941 m. pradžioje jau buvo suformuotos pirmosios 8 palydos grupės.
Palydos grupių istorija
1941 m. pradžioje Vakarinių prieigų vadovybė turėjo 8 palydos grupes. Jas paprastai sudarydavo 6-8 laivai, kuriems vadovaudavo Karališkojo laivyno karininkas, paprastai komanderis ar komanderis leitenantas. Grupių laivai, veikdami kartu ir turėdami vieną vadą, sukurdavo grupinę taktiką ir sustyguodavo bendrus veiksmus. Dėl gero tarpusavio supratimo veiklos koordinavimui pakakdavo trumpų komandų, laivai veikdavo suderintai net ir tada, kai nematydavo vienas kito. Vėliau individualiai kurti taktiniai sprendimai buvo standartizuoti, jų išmokė visų Vakarinių prieigų vadovybės palydos grupių vadus.
Tokio grupinės veiklos suderintumo nepasiekė vokiečių povandeniniai laivai. Informaciją gavę vokiečių povandeniniai laivai susirinkdavo į „vilkų gaujas“ laukdami artėjančio konvojaus, tačiau po to kiekvienas jų veikdavo individualiai, nesistengdami koordinuoti savo veiksmų. Buvo atvejų, kai povandeniniai laivai užstodavo vienas kitam kelią, net susidurdavo. Todėl santykinai nedidelės, bet gerai „susižaidusios“ palydų grupės neretai gebėdavo atremti gerokai didesnių povandeninių laivų grupių atakas, ir jų saugomi konvojai atvykdavo į paskirties tašką laiku ir visi.
Pvz., 1942 m. lapkričio mėn. iš 33 prekinių laivų sudarytą konvojų ON 144, kurio palydos grupę sudarė 5 korvetės, atakavo 10 povandeninių laivų grupė. Eskortas tris dienas atrėminėjo povandeninių laivų „gaujos“ atakas. Konvojus prarado 5 laivus ir vieną palydos korvetę, likę laivai atvyko sėkmingai. Konvojui atvykus palydos vadas buvo pasveikintas už tai, kad užkirto kelią galimai katastrofai. Skirtumas su konvojaus HX 79 likimu akivaizdus.
Ukmergės rajono savivaldybės taryba
miniatiūra|Ukmergės rajono savivaldybės tarybos frakcijos 2019-2023 m. kadencijoje: {{legend|#2407FF|Darbo partijos frakcija: 6}} {{legend|#F10914|Lietuvos socialdemokratų partijos frakcija: 4 }} {{legend|#9F0202|„Tavo ukmergė“ frakcija: 5 }} {{legend|#30B61E|Valstiečių ir žaliųjų frakcija: 4 }} {{legend|#3C8A7E|Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionių demokratų frakcija: 6 }} Ukmergės rajono savivaldybės taryba – Ukmergės rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Vyriausiasis Lietuvos Tribunolas
Istorija
thumb|300px|left|LDK vyriausiojo tribunolo rūmai ir Pilies vartai, [[1835 m.]] thumb|110px|Tribunolo antspaudas, 18 a. 1579–1580 m. Varšuvos seime nuspręsta steigti Vyriausiąjį Lietuvos tribunolą; veiklos projektą pateikė LDK atstovai. Priimtas Vyriausiojo Lietuvos Tribunolo įstatymas, kurį 1581 m. kovo 1 d. pasirašė Steponas Batoras.
Tribunolas 1581–1599 m. posėdžiavo Vilniuje kas dvejus metus po 5 mėnesius. Nuo 1600 m. posėdžiaudavo paeiliui Minske (lietuviškoji sesija) ir Naugarduke (rusiškoji sesija). Nuo 1775 m. rusiškoji sesija vykdavo Gardine.
Įsteigus Tribunolą, bajorų įtaka Lietuvoje dar labiau išaugo.
Taip pat skaitykite
Lietuvos tribunolo maršalkos
Juozas Dumša
Juozas Dumša (1881 m. vasario 12 d. Paežeriuose, Šeduvos valsčius – 1936 m. liepos 28 d. Kiržače, Vladimiro sritis) – lietuvių ir latvių revoliucinis veikėjas.
Biografija
1898 m. išvykęs į Rygą, dirbo fabrike. 1905–1907 m. Latvijos socialdemokratų darbininkų partijos veikėjas, vienas iš lietuviškų laikraščių „Pirmyn“ (1905 m.), „Vilnis“ (1913–1914 m.) leidėjų Rygoje. 1909 m. kalintas. 1910 m. vienas iš „Giedros“ lietuvių darbininkų draugijos steigėjų. 1911–1913 m. už revoliucinę veiklą ištremtas į Rusiją, grįžęs vėl dirbo Rygoje. 1970 m. Biržuose buvo rasti jo atsiminimai apie kelią tremtin.
1915–1918 m. gyveno Petrograde, laikė lietuvių bolševikų pogrindinę spaustuvę. 1917 m. Spalio perversmo dalyvis. 1918 m. pasiųstas į Lietuvą, vadovavo komunistų pogrindžiui Šiaulių, Raseinių ir Telšių apskrityse. 1919 m. sausio 1 d. – kovo 12 d. bolševikų invazijos metu buvo Šiaulių miesto Vykdomojo komiteto pirmininkas ir karo komisaras.
Pabėgus bolševikams, suimtas, 1921 m. iškeistas į Rusijoje kalėjusius lietuvius. Dirbo tarnautoju, darbininku Maskvoje, Tuloje, Kiržace. 1929 m. represuotas, sėdėjo kalėjimuose, dirbo Stalino „komjaunimo“ statybose. 1965 m. reabilituotas.
Merthyr Tydfil FC
Merter Tidvilio FC – Velso futbolo klubas iš Merter Tidvilio. 3 kartus laimėjo, nors žaidžia Anglijos sistemoje.
Anoetos stadionas
Estadio Anoeta yra įvairios paskirties stadionas San Sebastiane, Ispanijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Jame namų rungtynes žaidžia Real Sociedad futbolo klubas. Stadionas atidarytas 1993 m. rugpjūčio 13 d. Talpina 32 076 žiūrovus.
2004 m. tuometinis klubo prezidentas José Luis Astiazarán pradėjo įgyvendinti projektą Gipuzkoarena, kurį planuota užbaigti 2007 m. Buvo pasiūlyta stadiono vietų skaičių padidinti iki 42 000. Tai reiškė bėgimo takelių pašalinimą. Projekte taip pat buvo numatyta pastatyti viešbutį bei parduotuves. Miesto taryba atmetė šį pasiūlymą.
2007 m. Badiola, kandidatuodamas į klubo prezidentus, pasiūlė nusipirkti Estadio Anoeta stadioną iš miesto, bet ir šis pasiūlymas buvo atmestas.
Laterano Šv. Jono bazilika
thumb|left|Bazilikos titulas thumb|250px|Šventojo Jono bazilika Laterane thumb|Laterano bazilikos centrinė nava thumb|Popiežiaus sostas bazilikos apsidėje '''Laterano Šv. Jono bazilika''' (, oficialus pavadinimas, Švenčiausiojo Išganytojo archibazilika) – aukščiausia pagal rangą Romos katalikų bažnyčia, visų Romos ir pasaulio bažnyčių motina, kurioje stovi popiežiaus sostas.
Istorija
Antikinės Romos laikais Laterane buvo didelis dvaras, kurį paveldėjęs pirmasis krikščionių imperatorius Konstantinas Didysis padovanojo krikščionių Bažnyčiai ir greta 324 m. pastatė pirmąją Romoje baziliką. Tuometinis popiežius Šventasis Silvestras I, krikštijęs imperatorių, ją paskyrė Išganytojui Kristui. Bazilikos globėjas buvo Šv. Jonas Krikštytojas, nuo XII a. apaštalas Jonas.
Iš tų laikų Laterano dvaro rūmų, kuriuose iki Avinjono nelaisvės gyveno visi popiežiai, išlikusi yra tik baptisterija. Klaidingai manoma, kad ji pastatyta toje vietoje, kur buvo pakrikštytas imperatorius. Popiežius Sikstas III baptisteriją perstatė, vėliau ji kelis kartus restauruota.
Be to, kairiojoje aikštės pusėje yra „Šventieji laiptai“, įrengti Sancta Sanctorum koplyčioje. Šiais laiptais, kaip manoma, Jėzus lipo pas Pontijų Pilotą. Šiuos laiptus į Romą atgabenusi imperatoriaus motina Šv. Elena. Nuo viduramžių jų 28 pakopomis lipama tik keliais. Laiptų viršuje yra „Šventų Švenčiausia“ (Sancta Sanctorum) koplyčia, kurioje melstis viduramžiais galėjo tik popiežius. Sancta Sanctorum pavyzdžiu pastatyta Tytuvėnų Kristaus laiptų koplyčia.
Bazilika, kurioje įvyko visi penki Laterano susirinkimai, bėgant amžiams buvo kelis kartus sugriauta ir vėl atstatyta. Labiausiai ji nukentėjo, kai popiežiai buvo pasitraukę į Avinjoną. Ji du kartus degė, todėl iš buvusios jos didybės nieko neliko. Sugrįžę iš Avinjono popiežiai apsistojo Vatikane, o popiežius Sikstas V liepė nugriauti ir Laterano bazilikos likučius. Jos vietoje buvo nuspręsta pastatyti dar didesnę ir gražesnę šventovę. darbo ėmėsi architektai Domenikas Fontana ir Frančeskas Borominis. Tačiau darbai užsitęsė. Įspūdingas fasadas, kurio autorius Aleksandras Galilėjus, iškilo tik 1735 m. užbaigdamas svarbiausios katalikų bažnyčios atnaujinimą. Iš antikinės ir viduramžių bazilikos išliko tik granito kolonos, kurias Borominis apgaubė piliastrais. Popiežius Aleksandras VII baziliką papuošė bronzinėmis durimis, kurios buvo išimtos iš Romos Forume stovėjusios Kurijos pastato.
Architektūra
Simetriškas bazilikos interjeras suskirstytas į penkias navas. Centrinę navą puošia Muratorio freskos, lubas dekoravo Bulanžė ir Vikas di Rafaelis. Navos šonuose - apaštalų skuptūros. Po centrinės navos grindimis išliko imperatoriaus Konstantino rūmų liekanos.
Transepto centre stovi 1367 m. pastatytas popiežiaus altorius, kurį gaubia keturiomis kolonomis besiremiantis baldakimas.
Stasys Digrys
thumb|260px|[[LSDP|Lietuvos socialdemokratų partijos frakcija Steigiamajame Seime. Iš kairės: Jurgis Daukšys, Vladas Požela, Pranas Šemiotas, Jeronimas Plečkaitis, Steponas Kairys, Vladas Sirutavičius, Antanas Purėnas, Jonas Pakalka, Kazys Lekeckas, Vincas Čepinskis, Stasys Digrys, Bronislovas Cirtautas.]] Stasys Digrys (1886 m. gruodžio 27 d. Bažavalėje, Ariogalos valsčius, Kėdainių apskritis – 1959 m. gruodžio 15 d. Vienoje) – Lietuvos ekonomistas, bankininkas, politinis veikėjas.
Biografija
Mažažemio valstiečio sūnus. Baigęs Ariogalos pradžios mokyklą, dėl lėšų stygiaus toliau privačiai pradėjo mokytis tik sulaikęs 18 metų. Trumpai dirbo Orenburgo vaistinėje. Tėvų raginamas stojo į Kauno dvasinę seminariją, bet neišlaikė egzaminų. 1905 m. įstojo į Lietuvos socialdemokratų partiją ir dalyvavo revoliuciniame sąjūdyje. 1906–1907 m. už tai kalintas Kauno kalėjime. 1909 m. baigė Kauno prekybos mokyklą, 1910–1914 m. studijavo Petrapilio politechnikos instituto Ekonomikos fakultete.
1915–1917 m. Petrapilyje dirbo Rusijos valstybiniame banke ir dalyvavo lietuvių organizacijų veikloje. 1917 m. – LSDP Petrapilio kuopos narys, jos daugumai nusprendus prisidėti prie bolševikų, iš kuopos išstojo ir organizavo naują LSDP skyrių. Dalyvavo Petrapilio lietuvių seime ir dirbo Rusijos lietuvių taryboje, tvarkė lietuvių grįžimo į Lietuvą reikalus. Bolševikams uždarius atstovybę 1918–1919 m. kalintas. 1919 m. grįžęs į Lietuvą, organizavo ir steigė valstybines taupomąsias kasas, jų pirmasis direktorius. Vienas iš Aukštųjų kursų steigėjų, valstybinio banko istorijos dėstytojas.
1920 m. vienas iš draudimo bendrovės „Lietuva“ steigėjų ir pirmasis jos valdybos pirmininkas. Jo pastangomis organizuotas Kooperacijos bankas, iki 1924 m. gegužės mėn. jo direktorius.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė LSDP frakcijai, vienas aktyviausių kalbėtojų, vienas iš lito įvedimo įstatymo autorių. Pasibaigus seimo nario kadencijai, politikoje nedalyvavo. 1924 m. pašalintas iš LSDP. Keletą kartų rinktas Kauno savivaldybės tarybos nariu.
Tolimesnį gyvenimą susiejo su profesine ekonomikos, bankininkystės, draudimo veikla. 1922–1940 m. Lietuvos banko tarybos narys, jos sekretorius. Kartu direktoriavo Tarptautiniame banke. Priklausė Ekonominių studijų, Kauno komercijos mokslams skleisti, Kauno namų savininkų, Prekybos mašinomis ir jų dalimis draugijoms.
1944 m. pasitraukė į Austriją. Vienoje kasmet organizuodavo Vasario 16-osios minėjimą.
Čondžinas
Čondžinas (hangul: 청진시 handža: 淸津市 translit.: Ch'ŏngjin) – miestas Šiaurės Korėjos šiaurės rytuose, neužšąlantis uostas prie Japonijos jūros. Hamgion Pukto regiono centras. Kurį laiką turėjo ypatingojo miesto statusą. 327 tūkst. gyventojų (2006 m., trečias pagal dydį šalies miestas). Transporto mazgas (yra oro uostas). Juodosios metalurgijos, laivų, mašinų, įrengimų, tekstilės (tarp jų šilko), chemijos, statybinių medžiagų pramonė. Žvejyba.
Antalina
Antalina – kaimas šiaurės vakarinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Surdegio, 7 km į vakarus nuo Viešintų. Išlikę Antalinos dvaro rūmai ir 2 ha parkas.
Etimologija
XVIII–XIX a. sandūroje šiose vietose dvarą valdė Jonas Durasevičius, kuris vietovę pavadino savo žmonos Otilijos garbei Otilijanovu. Ilgainiui vietovardis sulietuvėjo ir tapo Antalina  – tai dvarininkinis vietovardis.
Istorija
XVIII a. sandūroje įsikūrė Antalinos dvaras. 1920 m. įkurta Antalinos pradinė mokykla.
Friulio marka
Friulio marka – IX-X a. Karolingų pasienio marka, skirta kovai su slavais ir avarais. Suformuota iš lombardų Friulio hercogijos.
Karolis Didysis, 774 m. užkariavęs karaliaus Deziderijaus valdytą Lombardų karalystę, leido lombardų hercogui Hrodgaudui Friuliečiui toliau valdyti Friulį. Pagal „Frankų karalystės analus“ Hrodgaudas dvejais metais vėliau sukilo ir pasiskelbė lombardų karaliumi. Tada Karolis Didysis skubiai įsiveržė į Italiją ir sutriuškino hercogo pajėgas, o jį patį nuvertė nuo posto ir nužudė. Autonomiška lombardų hercogija buvo panaikinta ir įjungta į Frankų imperiją, nors Karolio Didžiojo paskirti Hrodgaudo paveldėtojai toliau turėjo Friulio hercogų titulą. Prie ankstesnės lombardų hercogijos jis prijungė Panoniją. Naujasis darinys tapo integralia Karolingų imperijos dalimi ir apsauga nuo avarų bei kroatų.
828 m. iš paskutinio Friulio hercogo Baldriko (Baldric) imperatorius Liudvikas I Reichstage Achene atėmė hercogo titulą, nes jis nesugebėjo apginti Panonijos sienos nuo Bulgarijos chano Omurtago kariuomenės. Hercogija buvo padalinta į 4 grafijas, kurios 846 m. buvo suburtos kaip Vidurio Frankų karalystės, kurią valdė Liudviko vyriausias sūnus imperatorius Lotaras I, dalis. Jis suteikė Friulį savo svainiui Eberhardui Friuliečiui iš Unruochingų giminės kartu su hercogo (dux) titulu, nor jo palikuoniai toliau turėjo markgrafo (marchio; margrave) titulą.
Eberhardo sūnus Berengaras, buvęs Friulio markgrafu nuo 874 m., 887 m., po Karolis III Storasis nuvertimo, buvo išrinktas Italijos karaliumi. Po jo išrinkimo prasidėjo ilgametis varžymasis dėl Italijos sosto. Berengaras buvo davęs vasalo priesaiką Rytų Frankijos karaliui Arnulfui Karintiečiui, tačiau 889 m. iš jo karūną perėmė hercogas Gvidas III Spoletietis, kurią atsiimti jam pavyko tik 905 m. Bet ir tada Berengaro atrama liko Friulis. Friulyje Berengaro atstovas buvo jo patarėjas Valfredas (Walfred). 924 m., Berengarui mirus, jo šalininkai karaliumi išrinko Hugą Arlietį.
Karalius Hugas nepaskyrė naujo markgrafo ir markos sostas liko tuščias. Friulio marka liko Italijos frankų karalystės padaliniu iki sostą užėmė Berengaras II, uzurpavęs sostą po Hugo sūnaus karaliaus Lotaro II mirties 950 m. Pakviestas Lotaro našlės Adelaidės Burgundės Vokietijos karalius Otonas Didysis pasinaudojo proga užkariauti Italiją, nuversti Berengarą II ir vesti Adelaidę. Konfliktas buvo užgesintas 952 m. Augsburgo reichstage, kuris leido Berengarui II išlaikyti karaliaus titulą liekant Vokietijos vasalu. Bet už tai jis turėjo perduoti Friulį kaip Veronos marką Otono I broliui Bavarijos hercogui Henrikui I. 962 m. vasario 2 d. Otonas buvo Romoje karūnuotas kaip Šventosios Romos imperijos imperatorius. Karalius Berengaras II buvo nuverstas ir suimtas, o metais vėliau ištremtas. Buvusi jo Italijos karalystė tapo Šventosios Romos imperijos dalimi.
Veronos marką Karintijos hercogai valdė nuo 976 m. iki 1151 m. 1077 m. karalius Henrikas IV Akvilėjos patriarchams padovanojo Friulio teritoriją į rytus nuo Taljamento upės.
Betaškis stepinis dirvinukas
Betaškis stepinis dirvinukas (Noctua comes) – pelėdgalvių (Noctuidae) šeimos drugys. Lietuvoje labai retas, rastas Akmenės, Ignalinos, Klaipėdos, Kretingos ir Trakų raj. Suaugėliai skraido liepos – rugpjūčio mėn. Vikšrai gyvena ant rūgštynių, slyvų, gudobelių, gluosnių ir kt. augalų.
Himenolepidozė
Himenolepidòzė – kirmėlinė liga, kurią sukelia mažasis kaspinuotis Hymenolepis nana, retai – žiurkinis kaspinuotis Himenolepis diminuta.
Paplitusi įvairiose šalyse; Lietuvoje pasitaiko retai.
Vokietijos Imperijos Teismas
thumb|200px|Teismo rūmai. Leipcigas thumb|200px|Rūmai 1900 m.
Imperijos Teismas (Reichsgericht) - aukščiausiasis Vokietijos imperijos baudžiamųjų ir civilinių bylų teismas. Teismo rūmų pastatas pradėtas statyti 1888 m., baigtas - 1895 (architektas - Ludwig Hoffmann). 2002 m. jame įsikūrė Vokietijos Federacijos Administracinis Teismas (Bundesverwaltungsgericht).
Matelėnai (Inturkė)
Matelėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Ūtos.
Daktaras (reikšmės)
Daktaras taip pat yra pavardė:
The Doctor
Gaubeliai
Gaubeliai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Telšių.
Egaleo FC
Egaleo FC, dar žinomas Egalėjo PAE pavadinimu – Graikijos futbolo klubas iš Atėnų priemiesčio Egalėjo. Kituose šaltiniuose minimas AO Aigaleo pavadinimu.
Istorija
„Egaleo“ klubas buvo įkurtas 1931 m.
Žaidė UEFA taurės turnyre 2004–2005 m. klubas pateko į grupių etapus (nugalėjo Gençlerbirliği iš Turkijos, bendru rezultatu 2–1). Kovojo vienoje grupėje su FK Partizan, SS Lazio, Middlesbrough FC ir Villarreal CF. Grupėje sunkiai sekėsi ir kovos baigėsi iškovojus vos vieną tašką.
Po apmaudžių 2006–2007 m. „Egaleo“ klubas buvo nukritęs į antrą pakopą. Kitais metais buvo dar vienas iškritimas, o ekipa atsidūrė trečioje pakopoje.
2009 m. rugpjūčio mėn. įvyko „Egaleo“ ir „Ilisiakos F.C.“ susijungimas. Pirkimą įgyvendino „Egaleo“ savininkas Thomas Mitropoulos. Naujasis klubas, užėmęs „Ilisiakos“ vietą, buvo pavadintas Egaleo A.O.
2009–2010 m. sezono pabaigoje Graikijos valstybės institucijoms paskelbus susijungimą neteisėtu, „Egaleo FC“ buvo iškritęs į „Delta Ethniki“.
2022–2023 m. rungtyniavo Antrojoje Superlygoje.
Slaptasis Hario Frigo karas
Slaptasis Hario Frigo karas – 1968 m. sukurta karinė komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorius Paul Newman.
Turinys
Antrasis pasaulinis karas. Penketas Sąjungininkų kariuomenės generolų, besimaudydami pirtyje, patenka į Italijos nacių rankas. Generolai laikomi suimti grafienės Montefiorės viloje, tačiau negali iš jos pabėgti, nes visi yra vieno laipsnio ir nei vienas nenori būti pavaldus kitam. Galiausiai, siekiant padėti generolams pabėgti, jiems į pagalbą siunčiamas Haris Frigas – pabėgimų meistras. Tam, kad patektų į grafienės vilą, jis priverstas apsimesti generolu, tačiau tai padaryti kur kas sunkiau, nei pabėgti iš kalėjimo...
Irano branduolinė programa
Irano atominė programa pradėta dar 1959 m. Dėl Islamo revoliucijos ir Irano-Irako karo darbai nutrūko. Iki šiol nėra nei vieno pradėjusio veikti atominės elektrinės branduolinio reaktoriaus, tik keli tyrimams naudojami reaktoriai. Iranui jau kuris laikas priekaištaujama, kad atominė programa skirta branduoliniam ginklui sukurti, nors oficialiai Iranas teigia, kad siekiama branduolinę energiją panaudoti tik taikiems tikslams.
Istorija
Nors Iranui priklauso pasaulyje didžiausi fosilinio kuro ištekliai (nafta ir gamtinės dujos kartu paėmus), jau septintajame XX a. dešimtmetyje pradėta galvoti apie jų ribotumą. Tuometinis šachas Mohamadaas Reza Pehlavis priėjo išvadą, kad nafta yra per brangi, kad ją deginti siekiant gauti energiją.
Tokia Irano nuostata tiko ir JAV, kurios buvo didžiausiu naftos importuotoju ir branduolinių technologijų eksportuotoju. Taip su amerikiečių pagalba buvo padėtas pagrindas Irano atominei programai. 1967 m. iš JAV buvo pristatytas 5 megavatų galios tiriamasis reaktorius, kuris paleistas Irano atominės energijos organizacijos Teherano branduolinių tyrimų centre.
Planuota iki 2000 m. pastatyti 23 branduolinius reaktorius. Aštuntajame dešimtmetyje buvo sudaryta daug papildomų susitarimų. 1976 m. Iranui buvo net pasiūlyta iš JAV nusipirkti ir eksploatuoti plutonio perdirbimo įrangą. Taip Iranas būtų galėjęs vykdyti visą branduolinės energijos panaudojimo ir perdirbimo ciklą. Į šalies valdžią atėjus Mahmudui Ahmadinedžadui pastatyta Bušehro atominė elektrinė, planuojama sodrinti uraną. Tam ėmė pasipriešintis dauguma pasaulio valstybių ir organizacijų, ypač ES ir JAV.
Ivanovka (Meškmiškis)
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. Nuo 1874 m. Meškmiškio valsčiaus centras. 1947–2008 m. Tiulenino apylinkės kaimas, Ivanovkos vardu sujungti Golchauzenas, Mažasis Meškmiškis, Naujasis Meškmiškis ir Imbervaldė.
Liesėnų piliakalnis
thumb|250px|left|Liesėnų piliakalnis nuo kelio pusės.Liesėnų piliakalnis su gyvenviete, Bendriai, Videniškiai – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24046) Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Liesėnų kaime, Videniškių seniūnija. Pasiekiamas plentu neprivažiavus Videniškių, yra 100 m į kairę pietuose nuo plento.
Piliakalnis
thumb|250px|left|Liesėnų piliakalnis iš arčiau.Piliakalnis, tai masyvi stačiašlaitė kalva. Šlaitai statūs ir aukšti – 10-16 m aukščio, tik pietinis šlaitas 5 m aukščio. Šioje pusėje piliakalnis pereina į gretimas aukštumas. Aikštelė apvali, 41 m skersmens. Jos pietiniame krašte yra 0,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kuris išskleistas ariant. Pietinėje pašlaitėje iškastas 7 m pločio griovys, kurio išorinis 1 m aukščio šlaitas kyla į antrą 30 m ilgio, 1 m aukščio, 15 m pločio pylimą.
Piliakalnis buvo ariamas, dabar dirvonuoja.
Gyvenvietė
Vakarinėje ir šiaurinėje papėdėse, 0,5 ha plote, 30 m pločio juostoje yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, lygios ir grublėtos keramikos, šlako.
Tyrimai
1969 m. ir 1978 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba, 1970 m. – Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 36300 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 948000 m². Išmatavimai: 230 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir 180 m pločio.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Šventybrastis
Šventybrastis – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės šiaurėje, kairiajame Nevėžio krante, šalia kelio Vilainiai–Krekenava. Per kaimą teka Nevėžio intakas – Brasta. Seniūnaitijos centras. Yra Šventybrasčio Kristaus Atsimainymo bažnyčia (pastatyta 1744 m.), medicinos punktas, biblioteka, medžiotojų klubas. Yra dailės paminklų (koplytstulpis ir kt.).
Šventybrastyje yra 1863 m. Sukilėlių slėnis ir kapinės, taip pat Č. Milošo senelių kapas. Nuo bažnyčios Nevėžio šlaitu besileidžiantys laiptai veda prie Nepriklausomybės paminklo, kurį 1937 m. sukūrė skulptorius Kostas Rameika. 1989 m. pavasarį žmonės paminklą atkasė, restauravo ir vėl pastatė toje pačioje vietoje. Apylinkėse įkurtas Šventybrasčio kraštovaizdžio draustinis. Toliau rytuose dunkso Šventybrasčio miškas.
Šventybrastyje yra paminklas Lietuvos savanoriams, kilusiems iš šio krašto, jų būrio vadas Povilas Lukšys – pirmasis Lietuvos savanoris, 1919 m. vasario 9 d. žuvęs už Lietuvos nepriklausomybę.
thumb|left|150px|Nepriklausomybės paminklas
Etimologija
Pasakojama, kad kalnelyje, ant kurios dabar stovi medinė bažnyčia, buvo pagonių šventvietė, ten degusi amžinoji ugnis, t. y. ši vieta nuo seno buvusi šventų apeigų objektas. Kadangi netoliese teka Brastos upelis, tai gyvenvietė pavadinta Šventybrasčiu.
Istorija
Šalia kaimo augantys Šventybrasčio ąžuolai – botaninis gamtos paveldo objektas. Jie auga Nevėžio pakrantėje, prie Brastos upelio. Kalbama, kad ten, kur dabar stovi Šventybrasčio bažnyčia, buvusi senovės lietuvių apeigų vieta, apaugusi ąžuolais. Šiandien teišlikę keturi. Medžių aukštis 21–24 m, skersmenys 1,2–1,8 m. 1960 m. ąžuolai paskelbti gamtos, nuo 1987 m. laikomi respublikinės reikšmės paminklais.
Senovėje kaimas priklausė Mlečkoms, bet XVI a. atiteko Zavišų giminei.
Mitochondrija
thumb|right|300px|Gyvūninės mitochondrijos sandara Mitochondrija ( – siūlas, chondros – grūdelis) – dvimembranis organoidas, randamas protistų, augalų, gyvūnų ir grybų ląstelėse. Būna apvalios arba lazdeliškos, kartais siūliškos formos. Jų forma priklauso nuo terpės osmosinio slėgio, deguonies kiekio, įvairių dirgiklių poveikio ir kt. Ląstelei degeneruojant, mitochondrijos sulimpa, trūkstant deguonies didėja, badaujant mažėja. Matmenys nuo 0,5x0,5x1,0 iki 1,0x1,0x5,0 μm. Ląstelėje mitochondrijų yra 150–1500, stambių pirmuonių ląstelėse – net iki 500 000. Jų kiekis yra susijęs su ląstelės funkciniu aktyvumu. Jų nėra kai kuriuose parazitiniuose pirmuonyse, subrendusiuose žinduolių eritrocituose.
Mitochondrijų sandara
Mitochondrijų sienelė sudaryta iš dviejų membranų (kiekvienos storis 7-10 nanometrų, tarp kurių yra perimitochondrinė ertmė. Mitochondrijų vidus užpildytas matriksu. miniatiūra|righr|265px|Mitochondrijos ląstelėje
Vidinę membraną sudaro daug įlinkių, vadinamų kristomis. Šie membraniniai įlinkimai padidina jos paviršiaus plotą. Išorinėje membranoje yra daug cholesterolio, fosfolipidų. Ji pralaidi neorganiniams jonams ir palyginti stambioms molekulėms, kaip amino rūgštims, ATP, sacharozei, tarpiniams kvėpavimo produktams. Išorinėje membranoje išsidėstę fermentai dalyvauja fosfolipidų apykaitoje ir riebalų rūgščių aktyvacijoje.
Vidinėje membranoje, kurioje daug kristų, yra 25 proc. lipidų ir 75 proc. baltymų, bet čia yra mažai cholesterolio, o iš fosfolipidų yra daug lecitino ir kt. Vidinė membrana mažiau pralaidi, ir pro ją gali difunduoti tik nedidelės molekulės. Todėl joje yra transportinių baltymų, kurie perneša tokias medžiagas, kaip gliukozė, tarpiniai kvėpavimo produktai, amino rūgštys ir kt.
Mitochondrijos turi savo nepriklausomą genų rinkinį, saugomą joje esančioje žiedinėje DNR. Jose yra ir atskira sistema šiems genams transkribuoti bei transliuoti (RNR polimerazės, transportinės RNR, ribosomos ir pan). Tuo jos primena ląstelės viduje gyvenančią kitą ląstelę – simbiontą. Manoma, kad tokia buvo jų kilmė. Dabartinės mitochondrijos daugelį reikalingų baltymų gauna iš ląstelės – šeimininko per importo sistemą ir savarankiškai gyventi nebegali. Mitochondrijų genetinis kodas iš esmės toks pats kaip ir ląstelės branduolio genų, tačiau kai kada vienas ar keli kodonai gali ir skirtis.
Iš matrikso pusės ant vidinės membranos ir kristų yra grybo pavidalo membranos ATPazės. Jos yra su 7-9 nanometrų skersmens apvalia galvute ir 4 nanometrų ilgio kojele. Jos reikalingos ATP gamybai.
Importo sistema
Branduolyje koduojami ir už mitochondrijos ribų sintetinami baltymai turi specifinę lyderinę seką, kurią ląstelės transporto sistemos atpažįsta, nukreipdamos baltymą nešiklį į mitochondriją.
Slovakija
Slovakija, oficialiai Slovakijos Respublika  – valstybė Centrinėje Europoje. Ribojasi su Čekija šiaurės vakaruose, Lenkija – šiaurėje, Ukraina – rytuose, Vengrija – pietuose bei Austrija – pietvakariuose. Sostinė ir didžiausias miestas yra Bratislava, o antras pagal dydį miestas – Košicė.
Istorija
thumb|left|Romėniškas užrašas ant [[Trenčynas|Trenčyno piliakalnio, datuojamas apie 178 m.]] Nuo maždaug 450 m. pr. m. e. dabartinės Slovakijos teritorijoje apsigyveno keltai, kurie dabartinių Bratislavos ir Havranoko miestų vietose buvo įkūrę savo įtvirtintas gyvenvietes. Pirmieji rašto naudojimo pavyzdžiai yra sidabrinės monetos su keltų karalių vardais. Mūsų eros pradžioje dabartinės Slovakijos teritorija buvo užimta romėnų, kurie pastatė nemažai gynybinių postų aplinkui bei šiauriau nuo Dunojaus.
Slavai dabartinėje Slovakijos teritorijoje apsigyveno V-ame amžiuje. VII a. Slovakija tapo Samo imperijos centrine dalimi, vėliau Slovakijos teritorijoje buvo Nitros kunigaikštystė. IX a. Slovakijoje egzistavo Didžiosios Moravijos valstybė, kuri suklestėjo karaliaus Svatopluko laikais.
Po Didžiosios Moravijos iširimo X amžiuje dabartinės Slovakijos teritoriją po truputį prisijungė Vengrija. Dauguma Slovakijos teritorijų buvo integruotos į Vengrijos karalystę iki XII a., šiaurės rytų kraštai – apie XIV a. Šalis patyrė daug nuostolių per mongolų-totorių įsiveržimus XIII a. viduryje bei po to sekusį badmetį. Šaliai atsigavus, Vengrijos karalius Motiejus Korvinas 1465 m. įkūrė pirmąjį universitetą Bratislavoje, tačiau šis buvo uždarytas 1490-aisiais, po karaliaus mirties.
thumb|left|300 px|[[Bratislavos pilis, pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėta prieš pat Didžiosios Moravijos žlugimą]] XVI a. pradžioje, Osmanų imperijai pradėjus ekspansiją į Vengriją ir okupavus Budos miestą, karalystės sostinė 1536 m. buvo perkelta į Presburgo (dabartinė Bratislava) miestą. Turkams XVII a. pasitraukus iš Vengrijos karalystės, Slovakijos reikšmė šaliai tolydžio mažėjo, kol 1848-aisiais Vengrijos karalystės sostine tapo Budapeštas.
Raganosiniai
Raganosiniai (Rhinocerotidae) – neporakanopių (Perissodactyla) – žinduolių šeima. Tai tvirtos sandaros, labai stambūs žinduoliai. Priekinės ir užpakalinės kojos tripirštės. Ant snukio yra 1 arba 2 vienas už kito išsidėstę epidermio kilmės ragai. Visur saugomi.
Seniausias žinomas raganosis Hyrachyus gyveno eoceno laikotarpiu ir buvo šuns dydžio. Iš jo išsivystė didžiausias visų laikų sausumos žinduolis – Baluchitherium. Vėlesni raganosiai, pvz., gauruotasis raganosis, buvo jau dabartinių raganosių dydžio.
Pasaulyje 4 gentys ir 5 rūšys:
Slovakija
Istorija
thumb|200px|right|Proginė 50 [[Slovakijos krona|Slovakijos kronų moneta su fašistinės Slovakijos lyderio Jozefo Tiso atvaizdu (1944 m.)]] Po Miuncheno sutarties ir spaudimo iš Trečiojo Reicho pusės, 1939 m. Slovakija atsiskyrė nuo Čekoslovakijos ir pasivadino Pirmąja Slovakijos Respublika. Šaliai vadovavo monsinjoras Jozefas Tiso. Anti-fašistinis pasipriešinimas 1944 m. surengė Slovakijos nacionalinį sukilimą, kurį Vokietija žiauriai numalšino ir pavertė į partizaninį karą.
Po Antrojo pasaulinio karo 1945 m. Čekoslovakija buvo atkurta ir pateko Tarybų Sąjungos ir jos įkurtos Varšuvos sutarties organizacijos įtakon. Jozefas Tiso buvo pakartas 1947 m. už bendradarbiavimą su naciais.
Septintajame XX a. dešimtmetyje Čekoslovakijoje prasidėjo liberalizacijos procesas, vadovaujamas Aleksandro Dubčeko. „Prahos pavasaris“ baigėsi kruvina valstybės okupacija 1968 m.
Po komunistų valdymo Čekoslovakijoje žlugimo 1989 m. ir taikios Aksominės revoliucijos Čekoslovakija 1993 m. sausio 1 d. vėl buvo padalinta į dvi valstybes – Čekiją ir Slovakiją. 2004 m. kovą Slovakija įstojo į NATO, o gegužės 1 d., kartu su Lietuva bei dar aštuoniomis valstybėmis – į Europos Sąjungą.
Politinė sistema
Slovakijos valstybės vadovas yra prezidentas, renkamas tiesioginiuose rinkimuose penkerių metų kadencijai. Didžioji dalis vykdomosios valdžios įgaliojimų suteikta vyriausybės vadovui, premjerministrui, kuris paprastai yra parlamento daugumos arba daugumos koalicijos lyderis ir skiriamas prezidento. Kabineto nariai skiriami prezidento pagal premjerministro teikimą.
Aukščiausia įstatymų leidžiamosios valdžios institucija yra Nacionalinė Slovakijos Respublikos Taryba (Národná rada Slovenskej republiky). Delegatai renkami 4-rių metų kadencijai pagal proporcinę rinkimų sistemą. Parlamentas gali atstatydinti prezidentą, jei už tai balsuoja trys penktosios deputatų. Prezidentas gali paleisti parlamentą, jei jis triskart per vieną mėnesį po rinkimų nepatvirtina vyriausybės programos.
Aukščiausios teisminės valdžios institucija – Konstitucinis Teismas (Ústavný súd), kuris nagrinėja konstitucinius klausimus. 13 šio teismo narių skiria prezidentas pagal parlamento pateiktas kandidatūras.
Administracinis suskirstymas
thumb|250px|Slovakijos kraštai
Kraštai skirstomi į 79 apylinkes (vns. okres, gali būti verčiamos kaip apskritys).
Geografija
right|thumb|200px|[[Gerlacho viršūnė|Gerlachovský štít (2655 m) – aukščiausia Slovakijos viršukalnė]]
Slovakija yra pietinėje vidurio Europos dalyje. Ankstesni tyrimai rodė, kad kalnų viršūnėje Krahulė (centrinėje Slovakijoje, netoli istorinio miesto Kremnica) yra geografinis Europos centras, bet velesni tyrimai parodė, kad Europos geografinis centras yra Lietuvoje. Vietovės reljefas labai skirtingas: nuo 95 m virš jūros lygio Rytų Slovakijos žemumoje (Streda nad Bodrogom) iki 2 655 m virš jūros lygio Aukštuosiuose Tatruose (Gerlacho viršūnė). Slovakijos kraštovaizdyje dominuoja kalnai. Karpatų kalnai išsidėstę per visą šiaurinę šalies dalį. Tarp jų yra ir aukščiausios Tatrų viršūnės, kurios yra populiarūs slidinėjimo kurortai ir pasižymi nuostabiais ežerais ir slėniais. Pietryčiuose ir pietvakariuose (palei Dunojų) yra žemumos. Be Dunojaus didžiausios Slovakijos upės yra Vahas ir Hronas.
Slovakijos klimatas yra vidutinis, su santykinai vėsiomis vasaromis ir šaltomis, debesuotomis ir drėgnomis žiemomis.
Gyventojai
thumb|300px|Gyventojų skaičiaus kitimas 1993–2003 m., [[Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacija|MŽŪO (2005)]] Slovakijos respublikoje gyvena 5 367 790 gyventojų (1996 m.), iš jų 51,3 proc. sudaro moterys. Vidutinis moterų gyvenimo amžius – 77, vyrų – 68 metai. 1995 m. Slovakijoje registruotos 2 865 gyvenamosios vietovės, iš jų – 136 miestai. Vidutiniškai vienai gyvenamajai vietovei tenka 1 874 gyventojai. Vidutinis gyventojų tankumas 109 žm./km². Slovakija pagal gyventojų tankumą užima beveik dvidešimtą vietą Europoje.
Daugiausia – slovakų (85,7 %), vengrų (10,6 %), čigonų (1,5 %), čekų (1 %). Esama ir kitų tautybių gyventojų: rusų, ukrainiečių, vokiečių, lenkų, žydų. Daugelis etninių grupių gyvena palyginti kompaktiškai ir šiek tiek izoliuotos nuo kitų, tačiau „ribos“ vis labiau nyksta.
Miestai:
Kultūra
left|thumb|Slovakų Velykų symboliai Slovakijos kultūros raida atspindi turtingas šalies liaudies kūrybos tradicijas ir papildo bendrąsias Europos kultūros kryptis. Amžių poveikis, kultūros represijos ir užsienio vyriausybių įtaka aiškiai atsispindi Slovakijos mene, literatūroje ir muzikoje.
Slovakijoje yra 12 valstybinių mokslinių bibliotekų, 473 bibliotekos prijungtos prie universitetų ir aukštojo mokslo institucijų, 2600 viešųjų bibliotekų. Universiteto Bibliotekoje Bratislavoje (įkurta 1919 m.) yra daugiau nei 2 mln. tomų ir ji yra svarbiausia šalies biblioteka. Slovakijos Nacionalinėje Bibliotekoje (įkurta 1863 m.), kuri yra Martine, sukaupta medžiaga apie krašto kultūrą.
Slovakijoje yra virš 50 muziejų. Slovakijos Nacionaliniame Muziejuje (įkurtas 1893 m.), esančiame Bratislavoje, eksponuojamos šalies istorijos, archeologijos ir muzikologijos ekspozicijos. Tai yra pats žinomiausias krašto muziejus. Slovakijos Nacionalinė Galerija buvo įkurta 1948 metais ir yra Bratislavoje, Slovakijos Tautinio Pakilimo Muziejus įkurtas 1955 metais Banska Bistricoje, Rytų Slovakijos muziejus įkurtas 1872 metais ir yra Košicėje. right|200px|thumb|Manufaktūriniai dirbiniai
Slovakijos architektūros stebuklams priklauso gotiška šv. Džeimso bažnyčia Levocoje ir didingi renesanso statiniai Bardejove.
Tradiciniai slovakų liaudies instrumentai yra fujara (2 m ilgio fleita), gajdy (dūdmaišis) ir konkovka (šaiži piemenų dūdelė). Rytų Slovakijoje senovinės liaudies tradicijos vis dar tebevaidina svarbų vaidmenį kaimo gyvenime.
Slovakų kompozitoriai: Ján Levoslav Bella, Alexander Moyzes, Eugen Suchoň, Ján Cikker, Ilja Zeljenka, Vladimír Godár, Peter Machajdík.
Nuorodos
Bendros nuorodos:
Žemėlapiai:
Kultūra:
Siesta
thumb|right|300px| „Jauna moteris siestos metu“ (Hamakas, aut. [[Gustave Courbet, 1844 m.)]] Siesta – ispaniškas pavadinimas popietiniam miegui, dažnai po vidurdienio valgio, ypač karšto klimato šalyse. Pavadinimas (isp.) kilęs nuo – šešta valanda, skaičiuojant nuo aušros sutampa su vidurdieniu.
Pirminė siestos sąvoka reiškė tiesiog vidurdienio pertrauką, skirtą praleisti su draugais ir šeima, nebūtinai miegui. Siesta praktikuojama Portugalijoje, Ispanijoje, Lotynų Amerikos šalyse, Filipinuose, taip pat gana paplitęs įprotis Kinijoje (vadinama xiuxi arba wushui), Indijoje, Italijoje (vadinama reposo), Graikijoje, Viduriniuose Rytuose ir Šiaurės Afrikoje. Kai kuriose šalyse įstaigų ir kompanijų darbo laikas yra atitinkamai su kelių valandų pertrauka, kurių metu gyvenvietėse gatvės ištuštėja.
Popiečio miegas praktikuojamas ir kitose tropinių bei subtropinių regionų šalyse, nes vidurdienį aukštos temperatūros sumažina žmonių aktyvumą bei produktyvumą.