cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bubių piliakalnis
Istorija
Dubysos pilis rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą minima 1348 m. vasario mėnesį, kai Vokiečių ordino Livonijos magistras Gosvinas iš Gerikės Šiaulių žemėje užėmė 4 pilis. Neišlikusios Baltramiejus Hionekės „Naujosios eiliuotosios Livonijos kronikos“ (1315–1348 m.) duomenis atpasakojantis Johanas Reneris pažymėjo, kad pultoji Dubysos pilis „buvo stipriausia pilis šioje Lietuvos vietoje“ (Dobisen, dat was dat vasteste slott in Littouwen disses ordes). Kaip rašė Hermanas Vartbergė, 1358 m. sausio 24 d. Livonijos magistras Gosvinas vėl įsiveržė į Lietuvą ir „sugriovė tik ką pastatytą Dubysos pilį Šiaulių žemėje; ir čia žuvo 100 sielų tų laukinių žmonių. Ir du ordino broliai, būtent Johanas Hanė ir Klavenbekė, buvo negyvi numesti nuo sienos“.
Fortifikacija
Dubysos pilis buvo viena iš Šiaurės Lietuvos fortifikacinės sistemos grandžių. Už 5 km į šiaurės vakarus stovėjo Sauginių pilis, 15 km į šiaurės rytus – Šiaulių pilis, už 25 km – Kulių pilis ant Jurgaičių piliakalnio, dabar geriau žinomo kaip Kryžių kalnas, 12 km į pietryčius – Bauskės pilis ant Normančių piliakalnio, už 23 km į pietus – Burbaičių piliakalnis, už 23 km į pietvakarius – Pažvarkulio piliakalnis, 7 km į vakarus – galbūt, pagrindinė Bulionių pilis ant kol kas netyrinėto Girninkų kalno, o 18 km į vakarus – Biržės pilis ant Kalniškių piliakalnio, už 36 km į vakarus – Šatrija.
Medinė pilis stovėjo piliakalnyje, kuris įrengtas Dubysos kairiojo kranto aukštumos kyšulyje. Iš šiaurės, vakarų ir pietų piliakalnį supo Dubysos slėnis, be to, iš vakarų piliakalnį saugojo ir padubysio pelkės. Piliakalnio šlaitai statūs, apie 10–14 m aukščio. Piliakalnio aikštelė keturkampė, ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, apie 80 m ilgio ir 35 m pločio. Jos pietrytiniame gale, kur, manoma, stovėjo pilies kuoras ir vartai, supiltas 35 m ilgio, 4,5 m aukščio, 18 m pločio pylimas, kurio išorinis 10 m aukščio šlaitas leidžiasi į 26 m pločio, 5 m gylio griovį, skiriantį piliakalnį nuo aukštumos. Aikštelės šiaurės vakarų gale supiltas 0,8 m aukščio, 13 m pločio pylimas.
Pilis buvo aptverta 5–6 m aukščio statinių rastų siena, sutvirtinta akmenimis. Prie sienos iš vidinės pusės buvo pakyla pilies gynėjams.
Tyrinėjimai
Piliakalnį 1902–1906, 1909 ir 1911 m. tyrinėjo archeologas Liudvikas Kšivickis. Aptiktas iki 1 m storio kultūrinis sluoksnis, kuriame išskirti du horizontai. Apatiniame horizonte buvo pelenų ir akmenų grindinys, viršutiniame – perdegusio molio tinko, žiestos keramikos. Aikštelės pakraštyje aptikta pora židinių. Kultūriniame sluoksnyje rasti geležiniai peiliai, pjautuvų ir dalgių fragmentai, kalavijo skersinis, sagtys, smeigtukas, raktas, susukta viela, pentinai, ietigaliai, arbaletiniai strėlių antgaliai; žalvariniai žiedai, apkalai, pasaginė ir apskrita segės, kabučiai, iš jų vienas su grandinėle, žvangučiai, įvijos; kabutis iš danties, kaulinė švilpynė, šukos, apkalų dalys; molinis pasvaras, akmeninių galąstuvų gabalai, įvairių geležinių ir žalvarinių dirbinių fragmentų, gyvūlių kaulų. Radiniai datuojami I tūkstantmečio viduriu – XIV a., jie gali būti saugomi Sankt Peterburgo Ermitaže kartu su kitais L. Kšivickio kasinėjimų radiniais. Kultūriniame sluoksnyje rasta ir XI a.–XIV a. daiktų: lanko ir arbaleto strėlių geležinių antgalių, peilių, raktų, šiferinių verpstelių, apdegusio molio gabalų, suanglėjusių kviečių, miežių, rugių, sorų. Aikštelė ir šiaurinis šlaitas apardyti 1944 m. apkasų, rytinėje papėdėje, griovyje ir šalia jo buvo iškastos dvi bunkerių duobės.
Gyvenvietė
Šiaurinėje, vakarinėje ir pietinėje papėdėse, 6 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Jos teritorija 1993 m. nustatyta gręžiniais, tyrinėta 1997 ir 1999 m. Joje aptiktas iki 1 m storio I tūkstantmčio vidurio – XIV a. kultūrinis sluoksnis su pastato liekanomis, žalvariniais kabučiais, kauline adatine, grublėta, lygia ir žiesta keramika, gyvulių kaulais, molio tinku. Nuo piliakalnio apie 1 km į šiaurės rytus yra Jakštaičių-Meškių kapinynas, tyrinėtas 1973–1974 ir 1982 m.
Grūstė (Skuodas)
Grūstė – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 6 km nuo Pašilės.
College Green
thumb|upright 1.5 College Green (Faiche an Choláiste airiškai), anksčiau vadinta Hoggen Green – trijų pusių aikštė Dublino centre. Jos šiaurinėje pusėje yra Airijos Bankas, kuris iki 1800 m. buvo Airijos parlamentu. Rytinėje pusėje yra Trinity College Dublin – Dublino universiteto kolegija. Pietinėje aikštės pusėje yra Dame gatvė, įsiliejanti į gatvę iš rytų.
Maryla Rodowicz
Maryla Rodowicz (g. 1945 m. gruodžio 8 d. Zieliona Guroje, Lenkijoje) – Lenkijos pop, poprock, folkrock muzikos atlikėja.
College Green
Aikštėje XIX a. stovėjo trys skulptūros. Pirmoji – Henry Grattan – vieno iš senojo parlamento lyderių. Toliau yra paminklas patriotui politikui Thomas Davis. Trečia figūra Anglijos karaliui Viljamui III buvo respublikonų nuversta 1930 m.
Maryla Rodowicz
Pasiekimai
Per visą savo muzikinę karjerą dainininkė išleido 35 muzikos albumus. Žinomiausi – „Maryla Rodowiczowa“ (1972 m.), „Niebieska Maryla“ (2000 m.) bei kt.
Populiariausiomis šios atlikėjos dainomis tapo „Niech żyje bal”, „Gaj”, „Kolorowe jarmarki”, „Kasa sex” ir kt. Maryla Rodowicz yra daugelio muzikinių konkursų bei festivalių nugalėtoja.
Kuronys
Kuronys – kaimas rytinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Šėtos, prie ribos su Ukmergės rajonu, netoli Obels santakos su Rudekšna ir Arvystu. Ateina keliukas iš Runeikių. Yra kaimo kapinės, paminklas kunigui Adomui Jakštui.
thumb|left|245px|Paminklas Adomui Jakštui thumb|left|245px|Kuronių kaimo kapai
Leopard Cat FC
„Tatung Football Club“, o trumpiau „Tatung“– Taivano futbolo klubas iš Taipėjaus.
Tatung FC
Klubas įkurtas 1969 m. Įkūrus Premjer lygą, net tris kartus tapo čempionais (2017, 2018, 2019 m.)
Leopard Cat FC
2022 m. pradžioje įvyko re-brendingas ir klubas pasikeitė pavadinimą. Nuo 2022 m. sezono žinomas Leopard Cat Football Club pavadinimu.
Abchazų kalba
Abchazų kalba (аҧсуа бызшǝа, аҧсшǝа) paplitusi Abchazijoje ir Turkijoje, taip pat Artimuosiuose Rytuose (Jordanija, Sirija, Irakas), Rusijoje. Ja kalba abchazai. Tai valstybinė Abchazijos kalba (nuo 1995; kartu su rusų kalba pagal Abchazijos konstituciją, arba kartu su gruzinų kalba pagal Gruzijos konstituciją).
Kaltanėnai
Kaltanėnai – miestelis Švenčionių rajono savivaldybės šiauriniame pakraštyje, 10 km į šiaurę nuo Švenčionėlių. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Miestelis yra kelių ir  sankryžoje. Pro Kaltanėnus nutiestas Utenos–Švenčionėlių geležinkelis. Veikia biblioteka, paštas (LT-18028), turizmo ir pramogų centras „Prie Žeimenos“, Kaltanėnų ugdymo ir turizmo centras (buvusi pagrindinė mokykla).
thumb|left|Kaltanėnai žiemą
Etimologija
Manoma, kad miestelio pavadinimas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo ežero vardo Kaltanis, pridėjus priesagą -ėnai.
Geografija
Kaltanėnai įsikūrę Žeimenio paežerėje, ties ta vieta, kur iš jo išteka Žeimena, abipus Žeimenos upės. Miestelis įeina į Aukštaitijos nacionalinio parko ribas. Greta miestelio yra Kaltanėnų kaimas.
Istorija
thumb|300px|left|Kaltanėnai pavaizduoti [[1613 m. LDK žemėlapis|1613 m. LDK žemėlapyje (fragmentas)]]
Prie Kaltanėnų, Degutinės miške, yra 6 pilkapiai, kurių sampilai 10–18 m skersmens, 0,6–1,5 m aukščio, jų forma būdinga IX a.–XII a.
XIX a. 2-ojoje pusėje Kaltanėnai garsėjo galvijų ir arklių turgumi. Draudžiamosios lietuviškos spaudos platinimą Kaltanėnuose organizavo kun. J. Burba (mirė ir palaidotas Kaltanėnuose), knygnešius rėmė ir slaptą lietuvių mokyklą įkūrė K. Baužys. XIX a. Kaltanėnai buvo miestelis Švenčionių apskrities Labanoro valsčiuje.
1895–1899 m. nutiestas siaurasis geležinkelis Pastovys–Adutiškis–Švenčionys–Švenčionėliai–Utena–Panevėžys, įrengta Kaltanėnų geležinkelio stotis. 1905 m. vyko anticarinės demonstracijos. 1920–1939 m. Kaltanėnai priklausė Lenkijai. Jos valdžia 1922 m. uždarė „Ryto“ draugijos mokyklą, varžė lietuvių kunigų veiklą. 1922 m. gyventojai lietuviai boikotavo Vidurinės Lietuvos seimo, 1928 m. – Lenkijos seimo rinkimus. Nuo 1936 m. lietuvių kultūros veiklą plėtojo „Ryto“ draugijos, Šv. Kazimiero draugijos skyriai. 1940 m. įsteigta biblioteka, ambulatorija.
Po II pasaulinio karo) apylinkėse veikė Vytauto apygardos Tigro rinktinės partizanai. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
2012 m. vasario 20 d. patvirtintas Kaltanėnų herbas.
Architektūra
Miestelio dalis tarp ežero ir upės užsibaigia aikšte. Senoji miestelio aikštė – urbanistikos paminklas.
Kaltanėnų linijinio plano miestelio senoji dalis Žeimenos upės dešiniajame krante susiklostė XVI a. – XX a. ketvirto dešimtmečio pabaigoje. Neogotikinėje vienbokštėje Švč. Mergelės Marijos Angeliškosios bažnyčioje, pastatytoje 1909 m., (archit. Antonas Filipovičius-Dubovnikas) yra du vertingi vėlyvojo baroko altoriai (abu XVIII a., manoma, perkelti iš 1740–1767 m. statytos bažnyčios).
Išliko XIX a. įkurto parko fragmentų. 2004 m. pastatytas Kryžius Kaltanėnų valsčius kovotojams, čia palaidoti keli Lietuvos partizanai. Nudžiūvęs Kaltanėnų ąžuolas – sunykęs gamtos paminklas.
Gyventojai
1738 m. miestelyje gyveno 18, 1795 m. – 24 šeimos.
Etnokultūra
Kaltanėnai – įdomi vietovė liaudies kultūros požiūriu. Šių apylinkių liaudies kūryba seniai domimasi. Apylinkių tautosaką tyrinėjo švietėjas Jonas Burba (1853–1915; palaidotas Kaltanėnų kapinėse). Tarmę tyrinėjo žymus kalbininkas ir etnografas, Vytauto Didžiojo universiteto profesorius Eduardas Volteris (1856–1941). 1928 m. šiose apylinkėse dirbo suomių tautosakininkas prof. Viljas Mansika (1884–1947). Etnografai, tautosakininkai atranda čia turtingą kūrybos patirtį: darbų išmanymą, liaudies žodinės kūrybos.
Jurgis Chodkevičius (1515)
Jurgis Chodkevičius (balt.  Юрый Аляксандравіч Хадкевіч, lenk. Jerzy Chodkiewicz, 1515 (kitur – 1524) m. Trakuose – 1569 m. birželio 6 d. Trakuose) – Aleksandro sūnus, Grifo su kalaviju herbo rusėnų kilmės LDK didikas, Chodkevičių šeimos Supraslio šakos pradininkas.
Biografija
Gimė LDK valstybės veikėjo Aleksandro Chodkevičiaus ir Vasilisos Holovščinskaitės Chodkevičienės šeimoje, Chodkevičių giminės Bychovo šakos pradininko Jeronimo Chodkevičiaus ir Berestavicos šakos pradininko Grigaliaus Chodkevičiaus jaunesnysis brolis, įkūręs giminės Supraslio šaką.
LDK rūmininkas, 1554-1555 m. – stalininkas, 1555 m. – LDK didysis raikytojas, 1556 m. – Bielsko seniūnas, 1566 m. – Trakų kaštelionas, 1568 m. – Punsko seniūnas, Ašmenos seniūnas.
Su broliais Jeronimu ir Grigaliumi bei sūnėnu Jonu sudarė politinį-ekonominį bloką, kuris oponavo Radviloms, tačiau iškilus pavojui, abi giminės vieningai ginė LDK politinius interesus. Liublino unijos priešininkas.
Palaidotas Supraslės bazilijonų vienuolyne.
Šeima
Apie 1555 m. Trakuose vedė Eugeniją Hornostajūtę, kuri mirė 1557 m. Antrąkart 1558 m. vedė kunigaikštytę Sofija Olelkaitytę-Slucką.
Vaikai:
Kašučių senovės gyvenvietė
Tyrimai
1988 m. atrado ir tyrinėjo Ignas Jablonskis, kuris 48 m² plote aptiko I-II a. pastatų pėdsakus su židiniais.
Literatūra
Julius Kanarskas. Archeologiniai Igno Jablonskio tyrinėjimai. Kretinga, 2001, p. 21.
Miltligė
250px|right|thumb|Miltligė Miltligė − augalų liga. Miltlige serga žolės ir sumedėję augalai.
Miltligę sukelia milteninių šeimos valkčiagrybio (Sphaerotheca), miltenio (Erysiphe), miltės (Podosphaera), pelenio (Microsphaera) ir miltgrybio (Uncinula) genčių grybai.
Būdingi miltligės požymiai − baltos, pilkšvos arba rusvos, lyg miltuotos arba į veltinį panašios apnašos (dažnai jose matyti lyg juodi taškeliai − vaisiakūniai) ant lapų, ūglių, vaisių.
Miltligė smarkiausiai plinta sausomis karštomis vasaromis ant tankiai augančių, gausiai azoto trąšomis patręštų augalų. Sergantys augalų organai blogai asimiliuoja, kartais deformuojasi, nudžiūsta. Labai nukenčia miltlige apniktų vaisių kokybė; pažeisti ūgliai nespėja sumedėti, nušąla.
Miltligės vystymąsi ir plitimą stabdo augalų liekanų naikinimas, ligotų augalų ūglių išpjaustymas ir sudeginimas, augalų purškimas vario neturinčiais fungicidais, azoto kiekio normavimas tręšiant.
InterTV
right|250px|thumb|„Inter“ kanalo [[logotipas]] „Inter“  – nacionalinis ukrainiečių televizijos kanalas, transliuojantis nuo 1996 m. spalio 20 d. Būstinė įsikūrusi Kijeve. Transliuojamų serialų ir televizijos laidų kalba – ukrainiečių ir rusų. 2012 m. duomenimis, „Inter“ kanalas visais atžvilgiais pirmavo pagal tikslines žiūrovų auditorijas.
Kanalas priklauso holdingo grupei „U.A. Inter Media Group“, kuri priklauso Dmitrijui Firtašui. Grupei taip pat priklauso televizijos kanalai „Inter+“, „Enter-film“, „K1“, „K2“, „NTN“, „Zoom“, „Piksel tv“.
Brevikių ežeras
Brevikių ežeras – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 6 km į pietvakarius nuo Gadūnavo, Buožėnų geomorfologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,23 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 166,8 m. Vakarinis krantas žemas, užpelkėjęs – plyti ~ 8 ha pelkė su viduryje telkšančiu beužankančiu 0,4 ha ežeriuku, per kurį prateka upelis iš Brevikių ežero į Eidintaičių II tvenkinį. Rytinis krantas aukštas. Ežerą supa Kalniškių miškas. Kiek atokiau įsikūręs Eidintaičių kaimas.
Podedvužės valsčius
Podedvužės valsčius  – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Parčevo apskrityje. Centras – Podedvužė. Ribojasi su Dembovo Klodos, Jablono, Sosnuvkos, Virikų ir Višnicės valsčiais.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Administracinis suskirstymas
Antopolis, Bojarai, Grabuvka, Holovnas, Kaniukai, Mostai, Necelinas, Nove Mostai, Opolė, Piechai, Podedvužė, Rusilai, Zališčė.
Gružtai
Gružtai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Tirylių.
Purvėnų tvenkinys
Purvėnų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone bei Gudijoje, Varanavo rajone, 5 km į vakarus nuo Eišiškių, 1 km į pietus nuo Purvėnų. Sudarytas užtvenkus Prūdelio upę (Versekos intakas) 2,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,6 km, plotis – iki 0,65 km. Altitudė 147,5 m. Krantai daugiausia neaukšti, apaugę pavieniais krūmais. Tvenkinio pietvakarinis galas užpelkėjęs. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, krūmynai, miškeliai (Baltarusijos pusėje). Išilgai tvenkinio viduriu eina Lietuvos – Baltarusijos siena. Lietuvos teritorijoje yra ~ 38,2 ha tvenkinio.
Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 149,2 m, ilgis 392 m, plotis 4,5 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 10,1 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1991 m.
Prie tvenkinio yra Prūdelio, Mangėliškių (Lietuva), Jančių (Gudija) kaimai.
Ulitų kalba
Ulitų kalba – mikroneziečių kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama Uličio atole ir kaimyninėse salose. Ulitų kalba yra viena iš 6 oficialių Mikronezijos Federacinių Valstijų kalbų. Šia kalba šneka maždaug 3000 žmonių, bet tik 700 jų gyvena Uličio atole.
Kamčija
Kamčija (bulg.  Камчия) − upė šiaurės rytų Bulgarijoje. Įteka į Juodąją jūrą už 25 km į pietus nuo Varnos. left|thumb|Video 2008 Kamčija prasideda rytinėje Stara Planinos dalyje. Upė susidaro iš dviejų intakų − Ludo Kamčijos (Луда Камчия) ir Goliamo Kamčijos (Голяма Камчия).
Antikoje Kamčija buvo vadinama Panisoso upe (Panisos), vėliau slavai ją pavadino Ticha (Ticha).
Brinkliškių ežeras
Brinkliškių ežeras arba Brinkliškis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Utenos rajone, apie 9,5 km į pietryčius nuo Daugailių. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,27 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 174,3 m. Krantai žemi, rytuose pelkėti, daug kur apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti pievos. Šiaurėje išteka upelis link Ilgio ežero (Ligajos upės baseinas). Šalia įsikūręs Brinkliškių kaimas.
Bebrikiai
Bebrikiai – kaimas rytinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Šėtos gyvenvietės. Kaimas išsibarstęs prie Obels upės ir jos intako Arvysto, tarp kelio ir Kuronių kaimo.
1834 m.
1834 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Aiseno provincija
Aiseno provincija  – viena iš keturių provincijų, sudarančių Aiseno regioną, esantį pietų Čilėje. Administracinis centras – Puerto Aisenas.
Geografija
Provincija ribojasi su Palenos provincija ir Čilojės provincija šiaurėje, Kojhaikės provincija ir Cheneral Kareros provincija rytuose, Kapitan Prato provincija pietuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas.
Administracinis suskirstymas
Provinciją sudaro 3 komunos:
Pievinė akišveitė
Pievinė akišveitė (Euphrasia rostkoviana) – džioveklinių (Orobanchaceae) šeimos, akišveičių (Euphrasia) genties vienmetis parazitinis augalas. Paplitęs Europoje, Centrinėje Azijoje, Šiaurės Amerikoje.
Aukštis iki 30 cm. Lapai priešiniai, padengti plaukeliais. Žiedai susitelkę stiebo viršūnėje, balti su geltonu viduriu, žydi birželio - spalio mėnesiais. Auga pievose, kirtimuose, aikštelėse, dirvonuose, sausuose šlaituose bei pakelėse.
Liaudies medicinoje pievinė akišveitė naudojama akių ligoms gydyti.
Račiai (Šiauliai)
Istorija
Prie kaimo yra Račių kapinynas, vadinamas Milžinkapiu, Užkapiais (kultūros paminklo MC kodas 6711).
LDK laikais kaimo žemės priklausė Šiaulių ekonomijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1897 m. – Gruzdžių valsčiaus Meškuičių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiaus, Račių seniūnijos centras. Nuo 1932 m. – Valdomų seniūnijos, nuo 1950 m. – Šiaulių rajono Gruzdžių apylinkės kaimas.
1950–1991 m. kaimo žemė priklausė Gruzdžių apylinkės kolūkiui „Tarybinė žemė“.
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime buvo 27 ūkiai.
Krokuvos Stanislavo Stašico kalnakasybos ir metalurgijos akademija
Pirmosios mintys apie kalnakasybos inžinierius ruošiančią aukštąją mokyklą atsirado 1912 m., tačiau jas įgyvendinti pavyko tik atkūrus Lenkijos nepriklausomybę. Oficialiai akademija buvo įsteigta 1919 m. balandžio 8 d., tų pačių metų spalį pradėjusi savo pirmuosius mokslo metus. II pasaulinio karo metu universiteto pastatą užėmė Generalgubernijos valdžia, net 22 profesoriai ir docentai, Sonderaktion Krakau akcijos metu, buvo išvežti į Zachzenhauzeno koncentracijos stovyklą. Aukštoji mokykla nusileido į pogrindį. Karui pasibaigus, kurį laiką Kalnakasybos akademija buvo vienintele technikos aukštąja mokykla Lenkijoje, padėjusi atsirasti kitiems technikos universitetams. Dabartinis pavadinimas pradėtas naudoti nuo 1947 m.
Taurijos Chersonesas
Taurijos Chersonesas  – senovės graikų įkurtas miestas-valstybė dabartinėje Sevastopolio (Ukraina) pietvakarinėje dalyje.
Pirmieji tyrinėjimai pradėti XIX a. Chersoneso teritorijoje įkurtas nacionalinis draustinis „Taurijos Chersonesas“. Vienas iš Septynių Ukrainos stebuklų. 2013 m. įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Įkurtas 422–421 m. pr. m. e. graikų išeivių iš Heraklėjos, kaip Graikijos miestas šiauriniame Juodosios jūros pakrantėje. Tapo svarbiu mainų, prekybos bei politiniu centru.
IV–II a. pr. m. e. Taurijos Chersonesas buvo demokratinė valstybė – turėjo savo pinigus; pagrindinė žmonių veikla – vynuogystė bei prekyba.
I a. pr. m. e. įėjo į Bosforo karalystės, vėliau į Romos imperijos sudėtį.
IV a. užkariautas Bizantijos imperijos.
XIV a. miestas apleistas.
VI pasaulio futbolo čempionato atranka
VI pasaulio futbolo čempionato atrankos varžybos vyko nuo 1956 m. rugsėjo 30 iki 1958 m. vasario 5 dienos. Užsiregistravo 55 rinktinės. FIFA nusprendė, kad nuo šiol nė viena rinktinė nepateks į finalinį turnyrą nesužaidusi bent 1 atrankos rungtynių (išskyrus čempionus ir šeimininkus), atrankos turnyrai vyks žemynų principu ir už juos bus atsakingos žemynų konferederacijos. Čempionai ir šeimininkai pateko į pirmenybes be atrankos varžybų.
6 grupė
Papildomos rungtynės:
10 grupė
Venesuela atsisakė žaisti.
1 pogrupis
Honkongas (kitais duomenimis Taivanas) pasitraukė be kovos.
Papildomos rungtynės:
Indonezija paskelbta nugalėtoja dėl geresnio įvarčių skirtumo.
2 pogrupis
Izraelis laimėjo be kovos, atsisakius žaisti Turkijai.
3 pogrupis
Egiptas laimėjo prieš Kiprą be kovos, kadangi pastarojo žaidėjai negavo vizų iš britų valdžios.
III etapas
Sudanui atsisakius, Izraelis laimėjo be kovos.
Visos regiono rinktinės atsisakė žaisti su Izraeliu, todėl jam buvo skirta žaisti tarpžemynines rungtynes su burtų keliu parinkta Europos komanda.
Prieangis (anatomija)
thumb|240px|right|Ausies prieangis Prieangis – ovalios formos siaura (5 mm ilgio ir 3 mm pločio) ertmė, centrinio kaulinio labirinto dalis, esanti vidinėje ausyje. Į šoną nuo prieangio yra būgninė ertmė, prieš jį sraigė, o užpakalyje – pusratiniai kanalai.
Prieangio sandara
Šoninėje prieangio sienoje yra prieangio langelis, uždengtas kilpos pamato ir jos žiedinio raiščio. Priekyje vidinės prieangio sienos matyti sferinė kišenė talpinanti  prieangio labirinto apvalųjį maišelį. Už kišenės eina vertikali kaulinė prieangio skiauterė, kurios priekinis galas vadinamas prieangio piramide. Žemiau skiauterės, ties perėjimu į apatinę prieangio sieną, matyti nedidelis trikampis įdubimas - sraiginė kišenė. Virš skiauterės yra elipsinė kišenė talpinanti pailgąjį  (prieangio labirinto) maišelį. Vidinė prieangio siena yra perforuota mažomis akytųjų dėmelių skylutėmis, kuriomis eina pusiausvyros nervo skaidulos. Elipsinės kišenės apačioje yra prieangio vandentiekio latako jungiančio prieangį su kaukolės ertme, atvara. Prieangio užpakalyje penkiomis angomis atsiveria pusratiniai kanalai; prieangio priekyje – sraigės prieangio laiptas.
Prieangio sienelėje yra dvi angos: ovalusis ir apvalusis langeliai, aptraukti elastinga plėvele – membrana, labai svarbia garsinių virpesių perdavimo mechanizmui.
Prieangio labirintas
Prieangio labirintui priklauso du maišeliai – pailgasis ir apvalusis, esantys prieangyje, trys plėviniai pusratiniai latakai, išsidėstę kauliniuose pusratiniuose kanaluose, ir endolimfinis latakas su maišeliu. Prieangio labirintas yra plėvelinio labirinto dalis, esančio kauliniame labirinte.
Pailgasis maišelis
Pailgasis maišelis yra prieangio elipsinėje kišenėje ir iš dalies žemiau jos. Užpakalyje į jį penkiomis ataugomis atsiveria pusratiniai latakai: nuo priekinės sienos atskiria pailgojo ir apvaliojo maišelių latakas nuo kurio atsišakoja endolimfinis latakas.
Apvalusis maišelis
Apvalusis maišelis mažesnis už pailgąjį ir yra prieangio sferinėje kišenėje ties sraigės prieangio laipto pradžia. Apvalusis ir pailgasis maišeliai susisiekia netiesiogiai per Y formos lataką. Nuo užpakalinės apvaliojo maišelio sienos atsišakoja endolimfinis latakas ir susijungia su pailgojo ir apvaliojo maišelių lataku, eina prieangio vandentiekiu, ir baigiasi aklu endolimfiniu maišeliu, smilkinkaulio piramidės užpakaliniame paviršiuje, kur sąveikauja su kietuoju smegenų dangalu. Nuo apvaliojo maišelio apačios trumpas jungiantysis latakas nusileidžia žemyn ir atsiveria į sraigės lataką.
Prieangio labirinto anatominis aprašymas
Pailgojo maišelio šoninėje sienoje yra ovalus, horizontaliai pasuktas, 2 x 3 mm dydžio sustorėjimas - pailgojo maišelio balkšvoji dėmė. Apvaliojo maišelio  vidinėje sienoje yra atitinkamas sustorėjimas apvaliojo maišelio balkšvoji dėmė, tik pasukta vertikaliai. Šios dvi dėmės yra statmenos viena kitai. Be to, kiekvienoje plėvinėje ampulėje yra skersinis keteros pavidalo sustorėjimas - ampulės skiauterės. Balkšvosios dėmės ir ampulės skiauterės yra specializuotos prieangio labirinto vietos, kuriose išsidėstę receptorinės ląstelės, sukeliančios pusiausvyros jutimą, todėl inervuotos pusiausvyrosnervo skaidulomis.
Pailgojo ir apvaliojo maišelių ir pusratinių latakų, plonos, permatomos sienos išklotos viensluoksniu plokščiuoju epiteliu. Balkšvosiose dėmelėse ir ampulių skiauterėse jungiamojo audinio sluoksnis storėja, o epitelis keičiasi į specializuotą pusiausvyros jutimo epitelį. Jis ir balkšvosiose dėmėse, ir ampulių skiauterėse sudarytas iš atraminių ląstelių ir receptorinių plaukuotųjų ląstelių.
Virš balkšvųjų dėmių šios medžiagos sluoksnis yra plokščias ir vadinamas statokonijų membrana, dėl gausių ant jos paviršiaus gulinčių kristalų, vadinamų statokonijomis. statokonijos, sudarytos iš kalcito (kalcio karbonatas) ir proteinų, suteikia statokonijų membranai neskaidrią baltą išvaizdą ir padidina jos masę. Statokonijų membrana sunkesnė už endolimfą, todėl žmogui keičiant kūno paėtį, ji pasislenka plaukuotųjų ląstelių link, o jų kinocilija sulenkiama. Tai leidžia suvokti linijinį pagreitį.
Kaulinis labirintas
Kaulinis labirintas,  - anatominė struktūra, sudaryta iš prieangio, pusratinių kanalų ir sraigės. Šio labinto ilgis apie 2 cm, o ilgoji ašis atitinka smilkinkaulio piramidės ilgąją ašį.
Plėvelinis labirintas
Plėvinis labirintas ( atitinka kaulinio labirinto kontūrus, tik yra mažesnių matmenų. Dėl šios priežasties tarp kaulinio ir plėvinio labirintų yra tarpas, pilnas skysčio - perilimfos, o patį labirintą pripildo endolimfa. Plėvinis labirintas skirstomas į:
Daugiau informacijos rasite straipsniuose:
John Romero
thumb|200px|right|John Romero Džonas Romeras (John Romero; g. 1967 m. spalio 28 d. Kolorade, JAV) – kompiuterinių žaidimų kūrėjas, programuotojas ir vienas iš „id Software“ įkūrėjų. Žinomiausi jo vadovaujamų komandų sukurti žaidimai yra „Doom“, „Wolfenstein 3D“ ir „Quake“. John Romero darbai buvo viena iš pirmojo asmens šaudyklių masinio išpopuliarėjimo priežasčių. Taip pat, jis pirmasis panaudojo dabar nuo kompiuterinių žaidimų neatsiejamą terminą deathmatch.
Nobelio ekonomikos premija
Premija teikiama nuo 1969 metų.
Premija ekonomikos srityje nebuvo Alfredo Nobelio testamento dalis, tačiau 1969 metais Nobelio Fondas, gavęs Švedijos Banko paramą, įtraukė ir šį apdovanojimą šalia penkių, jau seniai teikiamų apdovanojimų sąrašo.
Apdovanojimo nugalėtojas paskelbiamas iš anksčiau atrinktų nominantų. Jis paskelbiamas po Apdovanojimo Komiteto, Akademijos socialinių mokslų tarybos pasirinkimų bei visos Akademijos slapto balsavimo. Laureatas paskelbiamas kiekvieną spalį, o apdovanojimas įteikiamas Stokholme gruodžio 10 dieną.
Laureato nustatymo tvarka
Kandidatų bei laureatų atrinkimu yra atsakingas Ekonomikos Premijos Komitetas. Kiekvienais metais mokslininkams, Nobelio Akademijos nariams įvairių universitetų profesoriams daugybėje pasaulio šalių išsiunčiama tūkstančiai laiškų su prašymais nurodyti pretendentus Ekonomikos premijai gauti. Laiškai siunčiami:
Speciali ekspertų komanda ir laureatų atrinkimo komitetas, išnagrinėję susidariusį sąrašą, Akademijai pateikia rekomendacijas. Savo ruožtu Akademija balsuoja dėl lemiamo laureatų sąrašo. Rezultatai skelbiami iš karto po balsavimo kiekvienų metų spalio viduryje.
Istorija
Ekonomikos Premija nebuvo originaliojo Alfredo Nobelio testamento teksto dalimi, tačiau 1968 metais trijų šimtų metų jubiliejų šventęs Švedijos Bankas nutarė inicijuoti naujos premijos atsiradimą. Premija, oficialiai pavadinta The Central Bank of Sweden Prize in Economic Sciences in Memory of Alfred Nobel, pirmą kartą įteikta 1969 metais.
Čikagos mokykla
Nuo 1969 metų, kai jungtinė (dviem asmenims) premija buvo įtekta Norvegijos ir Nyderlandų ekonomistams Ragnarui Frischui ir Janui Tinbergenui, premiją daugiausiai laimėjo JAV ekonomistai, kurių daugumą sudarė Čikagos mokyklos atstovai. Tačiau ją yra laimėjęs ir daugeliui Čikagos mokyklos teiginių oponuojantis Jozefas Stiglicas.
Principai
Premijos įteikimo principai, taisyklės ir eiga yra nustatyti pagal kitas jau daugelį metų gyvavusias originalias Nobelio premijas, – t. y. fizikos, chemijos, fiziologijos ir medicinos, literatūros bei taikos. Premija skiriama ne „išsiskiriantiems asmenims“, o asmenims dėl jų išsiskiriančių pasiekimų tam tikrose srityse. Statutas nustato, kad „premija kasmet bus skiriama asmeniui už darbus ekonomikos mokslui pagal nuostatas, išreikštas Alfredo Nobelio 1895 metų lapkričio 27 dienos testamente“.
Paukščių gripas
thumb|right|300px|Paukščių gripo paplitimas: tamsiai raudona – serga žmonės, raudona – serga paukščiai Paukščių gripas – pavojinga vištų, kalakutų, ančių, žąsų ir kitų naminių paukščių liga, kuria sukelia virusas H5N1. Šis virusas pavojingas ir kitiems gyvūnams bei žmonėms. Patys pavojingiausi yra paukščių gripo labai patogeniški H5 ir H7 potipiai. Užsikrėtusiems paukščiams gydymo nėra. Nuo paukščių gripo gaišta 100 proc. paukščių. Ligos perdavimas vyksta tiesioginio kontakto būdu su sergančių paukščių išskyromis, fekalijomis ir plunksnomis.
Prevencija ir kontrolė
Europos sąjungos valstybėse sudaryta paukščių gripo profilaktikos strategija. Lietuvos Respublikos Valstybinė maisto ir veterinarjos tarnyba savo veiklą koordinuoja su ES ir kitomis valstybėmis. 2006 m. vasario 20 d. išleistas LR Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos direktoriaus įsakymas Nr. B1-139 „Dėl naminių paukščių laikymo“, kuriuo nurodoma naminių paukščių laiktytojams nuo 2006 m. vasario 20 d. laikyti naminius paukščius (vištas, antis, žąsis, kalakutus ir kitus namuose laikomus paukščius) uždarose patalpose ir jų neišleisti į lauką iki 2006 m. gegužės 20 dienos. Šis įsakymas išleistas ir saugumo priemonių imtasi siekiant apsaugoti nuo galimo labai patogeniško paukščių gripo plitimo Lietuvos teritorijoje.
Gyventojai privalo:
Aistis Mickevičius
Aistis Mickevičius (g. 1976 m. gegužės 1 d. Vilniuje) – aktorius, radijo laidų ir renginių vedėjas, TV projektų dalyvis, kvapų ir vizualinis menininkas, parfumeris, nišinės autorinės parfumerijos prekinio ženklo kūrėjas.
Šeima
Sesuo Agnė Mickevičiūtė-Butienė, sporto trenerė. Tėvai – Arūnas ir Galina Mickevičiai.
Biografija
Gimė Vilniuje, čia baigė vidurinę mokyklą.
Lietuvos teatro ir muzikos akademijoje baigė aktoriaus meistriškumo studijas (kurso vadovė Dalia Tamulevičiūtė).
Kaip laisvai samdomas aktorius vaidino Lietuvos Nacionaliniame dramos teatre. , Valstybiniame Jaunimo, Oskaro Koršunovo, Valstybiniame Vilniaus Mažajame, "Domino" teatruose. Jis taip pat rašo renginių, reklamų ir TV laidų scenarijus (TV3), veda renginius. Ilgus metus Aistis Mickevičius garsino animacinius ir meninius filmus (LNK).
2005 - 2014 metais dirbo radijo stotyje M-1. Iš pradžių su kolega Mindaugu Stasiuliu vedė vakarinę laidą jaunimui "Čia mano pyyp...", kur ėmė kalbėti įvairių personažų lūpomis. Taip atsirado dizaineris Žužu, suvalkietis Ramūnas ir pensininkas Vydas , dažnai pasirodęs kartu su Saulėnu (Mindaugas Stasiulis) kaip parodijų grupė „Čiulpuonėliai“. Nuo 2009 metų kovo iki 2014 metų kovo kartu su Mindaugu Stasiuliu vedė rytinę programą „M-1 ryto šou".
Aistis Mickevičius yra dalyvavęs daugybėje televizijos projektų.
Taip pat Aistis Mickevičius yra žinomas kita savo veikla. Jis vizualinis ir kvapų menininkas, dalyvauja įvairiuose projektuose, rengia parodas.
2011 metais įregistravo ir pristatė savo nišinės autorinės parfumerijos prekinį ženklą "FUMparFUM". 2021 m. šis prekinis ženklas iš Lietuvos pirmą kartą buvo pristatytas tarptautinėje meninės parfumerijos parodoje "Pitti Fragranze" Florencijoje, o 2022 m. - tarptautinėje Milano "Esxence" parodoje.
2016 metais Aistis Mickevičius išleido pirmąją lietuvišką knygą apie parfumeriją - "Kvepalai" (leidykla "Obuolys"). 2021 metais pasirodė antrasis, papildytas, šios knygos leidimas.
2017 m. Žinių Radijo eteryje vedė pokalbių laidą "Ačiū, kad pakvietėte".
2021 m. išleido poezijos ir karikatūrinės grafikos knygą "Būtasis laikas" (leidykla "Obuolys").
2022 m. įkūrė mobilią olfaktorinio ir vizualinio meno galeriją FUM ART, kuri savo projektus pristato įvairiose skirtingose vietose ir erdvėse.
Stačioji akišveitė
Stačioji akišveitė (Euphrasia stricta) – džioveklinių (Orobanchaceae) šeimos, akišveičių (Euphrasia) genties vienmetis parazitinis augalas.
Padvarionių tvenkinys
Padvarionių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 3 km į rytus nuo Eišiškių. Piečiau tvenkinio nutiestas kelias. Sudarytas užtvenkus Versekos upę (Merkio intakas) 38,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės rytų-pietvakarių-pietryčių kryptimi – 2,7 km, plotis – iki 0,4 km. Altitudė 153 m. Krantai žemi, vietomis užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, krūmynai, pietvakarių krantas prieina prie buvusio Gornostajiškių dvaro sodybos.
Stačioji akišveitė
Aukštis iki 30 cm.
Padvarionių tvenkinys
Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 155 m, ilgis 800 m, plotis 3 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 8,9 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1976 m.
Prie tvenkinio yra Padvarionių, Gornostajiškių kaimai.
Šaltiniai
thumb|left|500px|Tvenkinio vaizdas
Riekstukalnas
Riekstukalnas  – kaimas Latvijoje, Kekavos savivaldybėje, 5 km nuo valsčiaus centro Balduonės, apie 35 km nuo Rygos. Kaimą supa vaizdingos kalvos, netoliese karstinėje įgriuvoje telkšo Lilijų ežeras. thumb|left|250px|Astronomijos observatorija Riekstukalne yra du garsūs objektai. Nuo 1959 m. čia 80 m aukštyje virš jūros lygio yra įsikūrusi Latvijos universitetui priklausanti Balduonės astronomijos observatorija (56.77306°N, 24.40417°W), kurioje veikia didžiausia Baltijos šalyse Šmidto kamera (1966 m. Carl Zeiss, D = 1.2/0.8 м, F = 2.4 м). Kaimas žinomas ir kaip žiemos sporto pramogų vieta – įrengtos kalnų slidinėjimo trasos.
Kalnų slidinėjimas
Riekstukalne įsikūręs vienas iš maždaug 30 Latvijos kalnų slidinėjimo centrų. Šiame centre: Slidinėjimo trasos:
Slidinėjimo centro adresas: „Riekstukalns – 3“, Baldones pagasts, Baldones novads, LV-2125. +37128777888.
Pucko įlanka
thumb|left|225px|Paplūdimys Pucko įlankoje
Įlankos vidutinis gylis svyruoja nuo 2 m iki 6 m, didžiausias gylis 55 m. Plotas siekia 364 km². Nuo Revos kyšulio žemyninėje šalies dalyje iki Helo nerijos viduryje esančios Kužnicos per įlanką nusidriekęs siauras smėlio seklumos ruožas. Įlankoje laivuojama tik nedideliais žvejybiniais laiveliais ir jachtomis, kurie turi laikytis griežtų gilesnių maršrutų. Vietomis žiemą įlanka užšąla.
Skautų aidas
Skautų aidas – Lietuvos skautų žurnalas, einantis nuo 1923 m. kovo 15 d.
1923–1940 m.
Pakeitė žurnalą „Skautas“, ėjusį 1922–1923 m. 1923 m. kovo 15 d. – 1924 m. spalio mėn. mėnesinis skautų literatūros laikraštis leistas Šiauliuose, Turgaus g. 12, vėliau redakcija įsikūrė Šiaulių gimnazijoje. Pirmasis numeris spausdintas Biržų spaustuvėje, kitus spausdino „Titnago“ spaustuvė Bažnyčios g. 1.
Nuo 1924 m. lapkričio mėn. Nr. 9 (17) iki 1940 m. birželio 12 d. mėnesinis skautų laikraštis leistas Kaune, Daugirdo g. 2-3, vėliau Kęstučio g. 63-1, Laisvės al. 20, Nepriklausomybės aikštė 4. Iš pradžių nereguliariai leido Lietuvos skautų asociacija, nuo 1931 m. kas dvi savaites – Lietuvos skautų sąjunga. Spausdino „Vilniaus spaustuvė“. Leido priedus: 1932–1935 m. – žurnalo „Skautų vadas“, 1934–1935 m. – žurnalą „Skautų aidas mūsų mažiesiems“, 1936–1940 m. – žurnalą „Skautybė“.
Užsienyje
Lietuvių skautų sąjungos organas atkurtas Antano Krauso iniciatyva 1946 m. Detmolde, Vokietijoje, iš viso išėjo 31 numeris. 1950 m. perkeltas į Kanadą, nuo 1970 m. leidžiamas Čikagoje. Išeina kas mėnesį.
Pucko įlanka
Pagrindiniai uostai prie įlankos yra Puckas, Jastarnija, Helis ir Vladislavovas.
Skautų aidas
Lietuvoje
Žurnalas visiems Lietuvos skautams ir būsimiems skautams Lietuvos atkurtas 1990 m.; buvo leidžiamas Klaipėdoje kaip Lietuvos skautų sąjungos mėnraštis jaunimui. 1992–1993 m. nebuvo leidžiamas. Nuo 1994 m. ėjo Vilniuje 4 kartus per metus. Steigėja ir leidėja UAB „Karma“, Lietuvos skautijos pirmija. Tiražas 1990 m. – 19 000 egz., 1995 m. – 2000 egz.
Redaktoriai
Lietuvoje:
Gubariai
Gubariai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Imbrado.
Voleajų kalba
Voleajų kalba – pagrindinė Voleai ir aplinkinių mažesnių salų, esančių Mikronezijos Federacinių Valstijų Japo valstijoje, kalba. Voleajų kalba priklauso trukų kalbų pogrupiui, o artimiausiai jai yra Satawalese kalba, su kuria ji labiausiai abipusiai suprantama. Voleajų kalba padalyta į du dialektus: voleajų bendrinis ir lamotrekų. Šia kalba šneka maždaug 1700 žmonių.
Voleajų kalba turi savo rašto sistemą, skiemenų abėcėlė dalinai įtakota lotyniškų raidžių. thumb|left|Voleajų kalbos raštas
Samba
Samba – Brazilijos šokio ir muzikos stilius. Sambos kilmės šaknys yra atkeliavę iš Afrikos ir Europos. Žodis kilęs iš portugalų veiksmažodžio sambar, kuris reiškia „šokti į ritmą“. Tai visame pasaulyje pripažintas Brazilijos karnavalo, liaudies šokių ir pačios Brazilijos simbolis. Samba laikoma viena iš populiariausių Brazilijos kultūrų raiškų, ji tapo Brazilijos nacionalinės tapatybės simboliu.
Nors samba egzistuoja visoje šalyje – ypač Bahijos, Maranjano, Minas Žeraiso ir San Paulo valstijose – įtraukdama įvairius populiarius ritmus ir šokių formas, kilusius iš regioninės batuque, muzikos tipus ir susijusias šokio formas iš Žaliojo Kyšulio, samba yra neabejotinai Rio de Žaneiro muzikinė raiška. Čia ji gimė ir išsivystė tarp XIX amžiaus pabaigos ir XX amžiaus pirmųjų dešimtmečių. Būtent Rio de Žaneire buvę vergai, atvykę iš Bahijos regiono, pradėjo praktikuoti sambą, įtraukdami daugybę kitų žanrų, kurie buvo populiarūs mieste (pavyzdžiui, polka, maxixe, lundu, xote ir pan.). Taigi susiformavo visiškai unikalūs Carioca urbana samba (Samba mokykla) ir carnavalesco (Carnaval mokyklos direktorius). Iš tikrųjų, samba mokyklos yra labai didelės organizacijos, vienijančios iki 5000 žmonių, kurie kasmet konkuruoja teminiuose karnavaluose.
1910 m. buvo išleista keletas dainų, pavadintų samba, įrašų, tačiau pastarieji nesusilaukė didelio populiarumo, tačiau 1917 m. buvo išleistas diskas Pelo Telefone („telefonu“), kuris yra laikomas pirmuoju samba disku. Šį diską išleido Ernesto dos Santos, geriau žinomas kaip Donga, kartu su bendraautoriais. Nuo to momento samba pradėjo plisti visoje šalyje, iš pradžių ji buvo susieta su karnavalu, o tada išsikovojo vietą muzikos rinkoje. Buvo daug kompozitorių kaip Heitora dos Prazeres, João da Bahia, Pixinguinha ir Sinhô, tačiau šių kompozitorių sambos buvo amaxixados (iš maxixe Mix), žinomos kaip sambos-maxixes.
Šiuolaikinės sambos kontūrai išryškėjo tik 1920-ųjų pabaigoje, dėka grupės kompozitorių novatoriškumo. Nuo to laiko minimi žymūs vardai samboje, kaip, pavyzdžiui, Ismael Silva, Cartola, Ary Barroso, Noel Rosa, Ataulfo Alves, Wilson, Batista, Geraldo Pereira, Ze Keti, Candeia, Ciro Monteiro, Nelsonas Cavaquinho, Elton Medeiros, Paulinho da Viola, Martinho da Vila ir daugelis kitų.
Kadangi samba yra įtvirtinta kaip miestietiška ir moderni išraiška, ji buvo pradėta transliuoti radijo stotyse, pradėjo skleistis po Rio de Žaneiro pietų rajoną. Iš pradžių į sambą buvo žvelgiama su išankstiniu neigiamu nusistatymu, bet ji sugebėjo užkariauti ir viduriniąją visuomenės klasę. Nemažai įtakos samba davė kitoms muzikos formoms, kaip, pavyzdžiui, samba-canção, partido alto, samba-enredo, samba de gafieira, samba de breque, bossa nova, samba-rock, pagode, ir daugeliui kitų. 2007-aisiais IPHAN Samba tapo Brazilijos kultūros paveldu.
Moderni samba, atsiradusi XX amžiaus pradžioje, pasižymi 2/4 tempu ir įvairiomis variacijomis, taip pat sąmoningu chorų galimybių išnaudojimu. Tradiciškai, samba atliekama styginiais instrumentais (cavaquinho ir įvairių kitų rūšių gitaromis) bei įvairiais mušamaisiais instrumentais, pavyzdžiui, tamburinu. Dėl madingo Amerikos orkestro įtakos nuo Antrojo pasaulinio karo ir dėl kultūrinio poveikio JAV muzikai po karo buvo pradėti naudoti trombonai ir trimitai, o štai dėl choro įtakos buvo pradėti naudoti fleitos ir klarnetai.
Sambos Nacionalinė diena švenčiama gruodžio 2 d.
Surišimas (šachmatai)
Surišimas (arba įkaitas, belaisvis) – situacija žaidžiant šachmatais, kai figūra priversta likti savo vietoje, kadangi pajudėjusi iš vietos atidengtų vertingesnę figūrą. Dažniausiai figūra dengia karalių arba valdovę, bokštą.
Diagramoje – juodųjų žirgas negali pajudėti, kadangi yra baltųjų rikio „surištas“ („įkaitas“). Tai – absoliutus surišimas, nes taisyklės neleidžia pajudinti žirgo, kadangi karaliui grėstų šachas.
Tik figūros, judančios neribotą langelių skaičių gali atlikti surišimo veiksmus, tad karalius, žirgas ir pėstininkas negali to padaryti. Bet kuri figūra gali būti surišta (tapti „įkaitu“), išskyrus karalių.
Chevrolet Lumina APV
Chevrolet Lumina APV buvo minivenas, kurį Chevrolet gamino nuo 1990 iki 1996 metų. Lumina APV yra labai panaši į Pontiac Trans Sport ir Oldsmobile Silhouette.
thumb|240px|left|1994 m. Chevrolet Lumina APV
Budrių ežeras
Budrių ežeras – ežeras vidurio Lietuvoje, Anykščių rajone, apie 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Kavarsko. Ežero ilgis iš vakarų į rytus - 0,49 km, plotis - iki 0,2 km. Altitudė 93,3 m. Yra plaukiojančių salų. Krantai žemi, pelkėti. Ežeras telkšo ~ 13 ha dydžio Budrių pelkės rytinėje dalyje. Rytinė pakrantė apaugusi krūmynais, o šiaurinėje ir pietinėje pakrantėse plyti dirbami laukai. Rytuose išteka upelis link Pienionių tvenkinio (Pienios baseinas). Iš pietinės Budrių pelkės dalies išteka Armukšnos upė (Mūšios intakas). Pietinėje pakrantėje įsikūręs Budrių kaimas, šiaurinėje - Šovenių kaimas.
Kunigo prel. Stanislovo Kiškio knygoje „Iš Kavarsko praeities“ yra aprašoma Budrių ežero legenda: „1580 metais, kai buvo įvykdytas mirties nuosprendis Kavarsko ir daugelio kitų dvarų valdytojui, išdavikui Gregorijui Astikui, jo žmona, susikrovusi auksą ir brangenybes, bėgo iš Kavarsko dvaro, pasikinkiusi į karietą ketvertą žirgų. Buvo žiemos metas ir ponia su visu turtu ir žirgais įlūžusi ir paskendusi Budrių ežere... Daug kartų buvo bandyta išleisti ežero vandenį – auksui iškelti. Ne vieną kartą tam reikalui buvo kasamas gilus griovys, bet po nakties vis rasdavę jį užverstą didžiuliu akmeniu. Tai neabejotinai pikto velnio darbas. Taip iki dabar ponia gyvenanti ežero dugne, ir prigulus ant kranto, esant tykiam orui, galima aiškiai girdėti žirgų žvengimą ir karietos ratų duslų dundėjimą...“
Aplinka
Objekto aplinka – jo išorėje esančių, jį supančių, sąlygojančių ir darančių įtaką aplinkybių, jėgų ir objektų visuma.
Aplinka gali reikšti:
Rimvydas Šalčius
Rimvydas Šalčius (g. 1985 m. sausio 31 d. Kaune) – Lietuvos plaukikas, olimpietis, plaukimo treneris.
Jeruzalas
thumb|250px|Jeruzalo [[bažnyčia (pastatyta 1798 m).]] Jeruzalas (lenk. Jeruzal) – kaimas vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, Skernevicų apskrityje, Kovesas valsčiuje, prie Chojnatkas upės. 1975 – 1998 metais vietovė priklausė Skernevicų vaivadijai.
Rimvydas Šalčius
Biografija
Gimė 1985 m. sausio 30 d. Kaune. 2003 m. Europos jaunimo plaukimo čempionate iškovojo aukso medalį 100 m distancijoje plaukimo peteliške rungtyje. Dalyvavo 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kur užėmė 35 vietą. Dalyvavo ir 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kur liko 34 vietoje.
Jeruzalas
Jeruzalas gyvena 240 gyventojai (2005).
Privatizacija
Privatizacija (taip pat – denacionalizacija) – turto perdavimas iš visuomeninės arba valstybinės nuosavybės privačiai nuosavybei, taip pat turto valdymo perleidimas privačioms įmonėms. Priešingas procesas vadinamas nacionalizacija.
Privatizacijos sąvoka pradėta naudoti 1948 m. ir buvo išpopuliarinta žurnalo „The Economist“ XX a. devintajame dešimtmetyje.
Privatizacija paprastai siejama su pramonės ar paslaugų įmonėmis, tačiau gali būti taikoma bet kokiam turtui, pvz., žemei, keliams ir kt. Nuo XX a. pabaigos kai kuriose šalyse privatizacijos objektais tampa ir tokios valstybės anksčiau teiktos paslaugos kaip sveikatos apsauga, švietimas ir municipalinės paslaugos.
Du galimi privatizacijos keliai
Įvairiose šalyse buvo svarstomi du socialistinės santvarkos keitimo kapitalistine keliai: „šoko terapija“ ir laipsniškas keitimas.
„Šoko terapijos“ šalininkai buvo įsitikinę, jog ekonomika vystysis tuo sėkmingiau, kuo greičiau bus sukurta kapitalistinei valstybei būdinga rinka. Jie manė, jog privatizuoti reikia kuo greičiau ir nesiejant to su kapitalistinei valstybei būdingų teisinių bei finansinių institucijų kūrimu. Buvo manoma, jog atsiradus poreikiui šios institucijos susiformuos savaime.
Laipsniško kelio šalininkai nerimavo, jog be kapitalistinės valstybės institucinių struktūrų, kurios gali atsirasti tik laipsniškai, privatizacija gali, užuot paskatinusi gerovės kūrimą, sukelti ekonomikos nuosmukį. Jie įtarė, jog sparti privatizacija gali sutelkti vertybes nedaugelio žmonių rankose, jiems vėliau šia galia įtakojant besiformuojančių institucijų kūrimąsi taip, jog jų įtaka ir turtas būtų ir toliau išsaugoti.
Bolechivas
Bolechivas  – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Ivano Frankivsko srityje, Karpatų papėdėje, prie Sukilės upės. Stotis prie Lvovo–Černivcių geležinkelio, taip pat praeina plentas. Baldų, maisto pramonė. Yra 1863 m. statyta rotušė, buvusi sinagoga, Šv. Paraskevės (1891 m.) unitų bažnyčia, Šv. Onos, Šv. moterų, miros nešėjų, cerkvės, Šv. Marijos Išaukštinimo katalikų bažnyčia, XIX a. druskos virykla, gyvenamieji pastatai.
Istorija
Bolechivas šaltiniuose minimas nuo 1371 m. Čia 1546 m. pastatyta pirmoji druskos virykla. 1603 m. suteikta Magdeburgo teisė, miestas tapo svarbia Lenkijos tvirtove. 1772 m. atiteko Austrijai, jo reikšmė sumenko.
Privatizacija
Du galimi privatizacijos keliai
1990 metų pradžioje daugelis ekonomistų skelbė darbus, siūlančius jų nuomone optimalius santvarkos pakeitimo kelius. Tuo metu daugelis jų pateikdavo išvadas, skatinančias kuo greitesnę liberalizaciją ir privatizaciją. Tačiau tuo pat metu Lenkija ir Slovėnija, kurios abi laikėsi laipsniško kelio strategijos, keitėsi daug sėkmingiau nei pasirinkusios šoko terapiją. Kai kuriais atvejais jos netgi pažengė toliau liberalizacijos bei privatizacijos keliu. Šiuo metu galima palyginti abiem keliais ėjusias šalis kurios viena lėčiau, kita greičiau, bet jau privatizavo didžiąją dalį valstybinių įmonių. Šie nauji duomenys rodo, jog šoko terapijos kelias buvo mažiau sėkmingas.
Ekonomikos nuosmukis privatizacijos metu neretai aiškinamas ankstesnių ekonominių ryšių su buvusia Tarybų Sąjunga nutrūkimu. Nutrūkę ryšiai ir būtinybė rasti naujas rinkas yra svarbi posocialistinių šalių problema, tačiau nėra akivaizdžios sąsajos tarp ryšių glaudumo ir šalies ekonominės padėties po privatizacijos. Pavyzdžiui, buvusi Jugoslavija buvo tiek geografiškai, tiek ir ekonomiškai daug geriau integruota į Vakarų Europą, tačiau santvarkos kaita ten pavyko daug prasčiau nei daugelyje kitų Rytų Europos ar net ir buvusios Tarybų Sąjungos šalių.