cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cizalpinė Galija
Cizalpinė Galija istoriškai dar buvo dalinama į Cizpadaninę Galiją (Galiją šiapus Po – ) su centru Mutinoje (Modena), užkariautą iki Antrojo pūnų karo ir Transpadaninę Galiją (Galiją anapus Po ) su centru Mediolane, prijungtą prie Cizalpinės Galijos pusamžiu vėliau.
Po Sąjungininkų karo Cizpadaninė Galija gavo Romos pilietybę, o Transpadaninė Galija – Lotynų teisę.
73 pr. m. e. prie Mutinos Spartako kariuomenė sumušė Cizalpinės Galijos prokonsulo Gajaus Kasijaus Longino legionus.
58 pr. m. e. prokonsulo pareigas Cizalpinėje Galijoje gavo Julijus Cezaris. Jis išnaudojo šią provinciją kaip placdarmą karui prieš Transalpinę Galiją. 49 pr. m. e. Cezaris su savo legionais peržengė Rubikoną ir užėmė Arminą (Riminį), pradėdamas pilietinį karą.
43-42 pr. m. e. imperatorius Augustas vykdydamas Italizacijos programą įtraukė Cizalpinę Galiją į Italijos sudėtį.
Nyderlandų notariato akademinė draugija
Nyderlandų notariato akademinė draugija (, BNS) - skėtinė organizacija, vienijanti šešias notariato studentų asociacijas Nyderlanduose. BNS buvo įkurta 1965 m. gegužės 21 d. Utrechte. BNS yra Karališkosios notarų asociacijos, profesinės asociacijos (Koninklijke Notariële Beroepsorganisatie) (KNB), narė. Valdybą sudaro trys nariai. Vadovauja prezidentas. Finansus tvarko iždininkas (valdybos narys). Einamuosius reikalus tvarko sekretorius.
Pagrindinis BNS tikslas - skatinti ryšius ir bendradarbiavimą tarp įvairių notaro studentų asociacijų Nyderlanduose.
Nariai
BNS sudaro 6 organizacijos:
Šie 6 universitetai turi notariato teisės studijų programas. Tilburge, Roterdame ir Mastrichte yra teisės studijos, tačiau dar nėra atitinkamos specializacijos (notarieel recht).
Felicijonas Lelis
thumb|Felicijonas Lelis
Felicijonas Lelis (Lialis, 1870 m. sausio 13 d. Pumpėnai – 1949 m. liepos 17 d. Velžys, palaidotas Panevėžyje) – Lietuvos visuomenės veikėjas, kunigas.
Biografija
1892 m. baigė Kauno kunigų seminariją, mokydamasis priklausė slaptai Šv. Kazimiero draugijai. 1892–1894 m. Kauno Šv. Trejybės bažnyčios vikaras. 1894 m. Kauno tvirtovės Rusijos karinės įgulos katalikų kareivių kapelionas. Su kareiviais dalyvavo kunigo E. Barausko laidotuvėse, dėl to apkaltintas politiniu nusižengimu ir 1894–1897 m. buvo uždarytas Kretingos vienuolyne. Kun. K. Pakalniškio paragintas 1896 m. įsteigė mėnesinį žurnalą „Tėvynės sargas“, 1897 m. perdavė jo redagavimą J. Tumui-Vaižgantui. Dirbdamas Kupiškio parapijoje suorganizavo platų knygnešių tinklą, mokė jaunimą rašto, rengė lietuviškus vaidinimus. 1901 m. perkeltas į Saudininkų (dab. Maironiai) filiją. Nuo 1904 m. kunigavo Antašavos, Budrių, Alizavos filijose, nuo 1925 m. Papilio, Velykių klebonas, vėliau – Krekenavos altaristas. Bendradarbiavo lietuvių periodinėje spaudoje. Jo pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.
Palaidotas Panevėžio Kristaus Karaliaus Katedros kapinėse.
Juodoji geltonausė kakadu
Juodoji geltonausė kakadu (Calyptorhynchus funereus) – kakadu (Cacatuidae) šeimos papūga.
Išvaizda
Kūnas 56-66 cm ilgio. Vyraujanti plunksnų dangos spalva – tamsiai ruda, plunksnų galai balti. Ausies srityje yra geltona dėmė. Uodega ir pauodegis su išilgine geltona juosta.
Paplitimas
Paplitusi Rytų ir Pietryčių Australijoje.
Gyvenimo būdas
Minta įvairių medžių sėklomis, vabzdžių lervomis.
Aukštutinė Luara
Departamentą sudaro 3 apskritys, 19 kantonų, 21 municipalinis susivienijimas ir 257 komunos.
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais Langedoko Overno, Žėvodano ir Forezo provincijose.
Geografija
Aukštutinės Luaros departamentas ribojasi su Luaros, Ardešo, Lozero, Kantalio, bei Piui de Domo departamentais.
Klimatas
Klimatas griežtai kontinentinis su nedidele Atlanto įtaka.
Politika
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Žanas Buajė ir Adrienas Guteironas, Atstovų rūmuose – Loranas Vokiezas ir Žanas Proriolis. Generalinę tarybą sudaro 35 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Coffea magnistipula
Coffea magnistipula – raudinių (Rubiaceae) šeimai priklausanti viena iš endeminių kavamedžio (Coffea) rūšių. Tai visžalis krūmas, augantis Vakarų Afrikos drėgnųjų tropikų miškų zonoje – Pietų Kamerūno plynaukštėje ir Gabono Čailu kalnuose.
Augalo mokslinis pavadinimas siejamas su jam būdingomis didelėmis lapų ataugomis, ant kurių kaupiasi lietaus vanduo, įvairios atliekos. Taip pat ši rūšis išsiskiria kitiems kavamedžiams nebūdinga adventyvine šaknų sistema.
XX amžius (laikraštis)
miniatiūra|„XX amžius“ (1936 m. 1-asis numeris) XX amžius – katalikiškos orientacijos dienraštis, ėjęs 1936–1940 m. Kaune vietoj valdžios sustabdyto „Rytas“.
Istorija
Įkūrė ir leido jaunųjų katalikų kultūrininkų grupė. Dienraščio idėjinius principus suformulavo Stasys Šalkauskis, pavadinimą pasiūlė Stasys Yla. Tiražas iki 40 000 egz.
Nušvietė svarbiausius šalies ir pasaulio įvykius, ryškindamas antisovietinę poziciją, svarstė politikos, ekonomikos, prekybos klausimus, nagrinėjo kultūros, švietimo, sveikatos apsaugos problemas, informavo apie socialinę šalies gyventojų padėtį, kritikavo tautininkų vykdomą politiką.
Saulėlydis (knyga)
Saulėlydis  – Stephenie Meyer romantinis romanas paaugliams apie vampyrus. Knyga išleista 2005 m. spalio 5 d.
Tai pirmoji „Saulėlydžio“ sagos dalis, kurioje pasakojama apie pagrindinę knygos veikėją – septyniolikmetę Izabelą „Belą“ Svan, kuri atsikraustė iš Fynikso (Arizona) į Forksą ir įsimylėjo vampyrą Edvardą Kaleną bei patyrė daug kraują stingdančių nuotykių. Kitos šios serijos knygos: „Jaunatis“, „Užtemimas“ , „Brėkštanti aušra“ ir nebaigta rašyti „Vidurnakčio saulė“. Pirmos dvi 2008 m. išleistos ir Lietuvoje. Taip pat pagal šią knygą buvo sukurtas ir filmas, kurio pasaulinė premjera buvo 2008 m. lapkričio 17 d., Lietuvoje – 2008 m. gruodžio 5 d.
Romanika
thumb|190px|Romaninė Šv. Andriaus bažnyčia, [[Krokuva]]
Romanika – viduramžių architektūros ir dailės stilius, plitęs XI–XII a. (kai kur ir XIII a.) po Karolingų renesanso. Formuotis pradeda Prancūzijoje.
Romanika – pirmoji po antikos tikra Vakarų meno epocha. Nepaisant regioninių skirtumų, romanika laikoma pirmuoju universaliu, beveik visoje Europoje pasireiškusiu stiliumi. XIX a. istorizmo epochoje Europoje ir JAV formavosi neoromaninis stilius, įkvėptas romaninės architektūros formų.
Istorija
John Beckwith knygoje „Ankstyvasis viduramžių menas“ teigiama, jog romaninis stilius atsirado XI a. Vokietijoje, Liumburge prie Hartano. Kaip dėkingumo ženklą už imperatoriaus sostą benediktinų abatijai Konradas II 1025 m. pradėjo statydinti didžiulę benediktinų abatiją, kuri iki 1042 m. buvo užbaigta. Liumburgo abatijos bažnyčia buvo reikšminga ne tik savo dydžiu, bet ir konstrukcija. Abatijos bažnyčia buvo kryžiško plano trinavė koloninė bazilika su choru ir transeptu. Iš transepto sparnų buvo išsikišusios apsidės, nuo transepto kryžmos kampų kilo aštuonkampis, o šonuose – apvalūs bokštai.
Dėl klajoklių, saracėnų bei normanų, siaubusių Europą iki pat XI a. pradžios, antpuolių išliko mažai Karolingų ir Otonų laikų architektūrinių paminklų. Dėl to, kad suniokota daugybė pastatų, šiandien yra sunku tiksliai nustatyti kada ir kur gimė romaninis stilius.
Romaninis stilius buvo paplitęs Vakarų ir Centrinėje Europoje, kai kuriose Rytų Europos ir Artimųjų Rytų šalyse. Stiliaus paplitimą skatino vienuolynų (benediktinų, cistersų) kultūra. Šis stilius labiausiai išsiplėtojo Prancūzijoje (ypač Burgundijoje), Vokietijoje ir Italijoje (ypač Lombardijoje).
XI–XII a. galutinai susiformuoja romaninės architektūros tektonika, plastika, bendri stiliaus bruožai.
Svarbiausi bažnyčios elementai ir romaninės architektūros mokyklos
thumb|right|200px| [[Kompostelos Santjago katedra]] thumb|right|120px| Kompostelos Santjago katedros planas Bažnyčios galios sustiprėjimas sąlygojo sakralinio meno vienovę, o šiam menui priklauso didžiuma romaninių kūrinių. Išsiplėtojo bažnyčių ir vienuolynų architektūra. Sakralinėje architektūroje vyravo lotyniškojo kryžiaus plano bazilikos, dengtos cilindriniais arba kryžminiais skliautais, paremtais kontraforsais sutvirtintomis sienomis bei kolonomis ar pilioriais. Bažnyčių fasaduose komponuoti 1 arba 3 portalai, 1 arba 2 bokštai; dar 2 bokštai kartais statyti transepto galuose. Centrinis bokštas (rečiau kupolas) mūrytas transepto ir navų sankirtoje. Presbiteriją juosė 3, 5 arba 7 apsidžių vainikas; apsidės statytos ir prie transepte įrengtų koplyčių. Vidaus erdvė išilgai dalinta navomis ir skaidyta į travėjas; statyti apėjimai (deambulatorijus, empora ir kt).
XI a. architektūrą galima būtų įvardyti kaip akmens technikos bandymą, o XII a. – mūrų ir skliautų įsigalėjimas. Architektūra pasiekia aukštesnį lygį, tiksli stereometrija, anatomija organinė. Įvairuoja skliautų tipai. Kolonas keičia stambūs keturkampiai arba kryžminiai pilioriai, arkos dažnai kelių aukštų. Ant šoninių navų dažnai statomos tribūnų arkados, o ant šių – triforijus. Fasado organizacija – tektoninė.
Visi romaninio pastato elementai priklauso organinei sistemai. Visos plano dalys gražiai dera tarpusavyje. Romaniniame architektūriniame stiliuje harmoniją randa konstrukcija, technika bei plastika. Romaninė architektūra užlieja krikščioniškasias Europos valstybes, tačiau atskiruose kontinentuose susiformuoja naujos architektūros mokyklos.
Damačizna
Damačizna – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Ūtos.
Romanika
Svarbiausi bažnyčios elementai ir romaninės architektūros mokyklos
Pietų-Vakarų Europos svarbiausios mokyklos:
47 m. pr. m. e.
'''47 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Romanika
Svarbiausi bažnyčios elementai ir romaninės architektūros mokyklos
Pietų-Vakarų Europos mokyklų architektai energingai ieškojo naujos konstruktyvios galios, statydami daug įvairiausių pastatų tipų, tuo tarpu Europos šiaurės bei germanų kraštai pasiliko ištikimi senoms tradicijoms.
San Migelis (Azorai)
San Migelis − sala Atlanto vandenyne, Azorų salyne; priklauso Portugalijai. Administracinis centras − Ponta Delgada.
San Migelis yra didžiausia Azorų salyno sala. Salos plotas 759 km². Gyventojų − 140 000 (2003). Sala yra išilginės formos; jos ilgis 64 km, o plotis 8−14 km. Aukščiausias salos taškas − Piko da Varos kalnas (1105 m).
San Migelio sala dar vadinama „žaliąja sala“, nes turi gražų žaliuojančių miškų kraštovaizdį. Taip pat saloje yra keli įspūdingo grožio ežerai: Lagoa do Fogo, Lagoa das Sete Cidades, Lagoa de Santiago.
1427 m. San Migelio salą atrado Gonsalas Velju Kabralis (Gonçalo Velho Cabral).
San Migelio saloje yra tarptautinis oro uostas, kurį aptarnauja vietinė aviakompanija SATA.
Turistai San Migelyje gali panerti į terminių šaltinių vandenį, trykštantį iš pačių žemės gelmių. Arba paskanauti skanių patiekalų, iškeptų natūraliose požeminėse krosnyse.
Petras Leliušas
Petras Leliušas (mirė po 1452 m.) – LDK didikas.
Biografija
Pirmąkart minimas 1433 m. kaip Trakų vaivada.
Kilmė neaiški. Apie palikuonis duomenų taip pat nėra. Viename dokumente minimas brolis Kremus. Galbūt giminystės ryšiai siejo su Načkumi Ginvilaičiu, kuris Horodlėje gavo Dolivos herbą.
Nuoroda į jo tėvoniją yra donacija Ščiutino (Lydos pavietas) bažnyčiai. XV a. vidyryje gavo žmonių netoliese esančioje Otsrinoje. Valdų turėjo ir tarp Mozyriaus bei Bobruisko esančiuose Zubrevičiuose.
Valstybės tarnyba
1433–1440 m. – Trakų vaivada. 1450–1452 m. – Gardino seniūnas.
1436 m. vyko pasiuntiniu pas Ordino magistrą.
1442 m. dotavo jo Ščiutino kaimo bažnyčią.
Šaltiniai
Rimvydas Petrauskas "Lietuvos Diduomenė XIV a. Pabaigoje – XV a. " 257 psl.
Itapekuru
Itapekuru arba Itapikuru  – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Maranjauno valstijoje. Prasideda Šapada Diamantinos plynaukštėje, Itapikuru aukštumose (300 m aukštyje). Aukštupyje teka į šiaurės rytus per Brazilijos plokščiakalnį, vidurupyje pasuka į šiaurės vakarus, vinguriuoja lygumomis. Įteka į Atlanto vandenyno San Žozė įlanką ties Rosarijumi. Šalia įlankos žiočių įsikūręs San Luiso didmiestis.
Didžiausi intakai: Balzeirosas, Pirapemasas (dešinieji), Alperkatasas, Piritoro (kairieji).
thumb|left|235px|Itapekuru krioklys
Kolonijiniais laikais vadinta San Žeronimo upe.
Aleksandras Hagentornas
Aleksandras Hagentornas (1872 m. birželio 21 d. Spaskas, Riazanės gubernija – 1946 m. gegužės 3 d. Kemptenas, Bavarija) – Lietuvos gydytojas, medicinos daktaras.
Jonas Viktoras Kalvanas
Biografija
Tėvas Jonas Kalvanas vyresnysis. 1968–1974 m. studijavo Kauno medicinos institute, 1976–1978 m. – Omsko medicinos institute. 1974–1978 m. dirbo Omsko, 1978–1983 m. Šilalės ligoninėje. 1983 m. išrinktas Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios konsistorijos prezidiumo nariu, 1995 m. – pirmininku. 1984–1989 m. studijavo Rygos evangelikų teologijos seminarijoje. 1984 m. ordinuotas kunigu diakonu, 1990 m. – kunigu su sidabriniu kryžiumi. Dirbo Lauksargių, Sartininkų, Batakių, Skaudvilės ir Tauragės parapijose. 1990 m. išrinktas vyskupo augziliaru, 1995 m. – vyskupu. Nuo 1989 m. vadovavo atkuriant Kauno, Marijampolės, Joniškio, Radviliškio, Kėdainių, Biržų ir kitas evangelikų liuteronų parapijas. 1990 m. atstovavo Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčiai Pasaulinės liuteronų federacijos asamblėjoje Kuritiboje (Brazilija). Joje jo ir kitų Baltijos šalių atstovų rūpesčiu buvo priimta rezoliucija dėl Baltijos tautų kovos už laisvę. 1995 m. išrinktas Lietuvos ekumeninės bažnyčių tarybos prezidentu. Dalyvavo (kartu su kitais) steigiant Klaipėdos universiteto teologijos katedrą, skaitė paskaitas. Rūpinosi kunigų švietimu, vaikų ir jaunimo krikščionišku ugdymu. Pasirašė 1996 m. Porvoo deklaraciją, vienijančią Skandinavijos, Baltijos šalių evangelikus liuteronus ir Didžiosios Britanijos bei Airijos anglikonus, bendrystės sutartį su JAV evangelikų liuteronų bažnyčios Misūrio sinodu. Rūpinosi religinių knygų leidyba. Nuo 1995 m. žurnalo „Lietuvos evangelikų kelias“ redaktorius.
Aleksandras Hagentornas
Biografija
1896 m. baigė Dorpato universitetą. 1901 m. medicinos daktaras.
1904-1914 m. Kauno miesto ligoninės direktorius, kartu ir Gailestingųjų seserų bendruomenės gydytojas – konsultantas. Per Pirmąjį pasaulinį karą dirbo dvejose Kauno ligoninėse, vėliau kurį laiką vadovavo Vilniaus Raudonojo Kryžiaus ligoninei. 1919 m. grįžo dirbti į Kauną. 1921-1922 m. dėstė Aukštuosiuose kursuose. Nuo 1922 m. vertėsi privačia praktika, įkūrė nedidelę ligoninę. 1926-1939 m. Vytauto Didžiojo universiteto (iki 1930 m. Lietuvos universiteto) Chirurgijos katedros ir klinikos vedėjas; nuo 1926 m. profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Paskelbė mokslinių veikalų apie skrandžio vėžį, galūnių lūžius.
Lahoiskas
Lahòiskas (arba Logoiskas, ) – miestas vidurio Baltarusijoje, 36 km į šiaurę-šiaurės rytus nuo Minsko; rajono centras. Per miestą eina respublikinė automagistralė M3 (Minskas-Vitebskas). Apylinkėse aptiktas Lahoisko krateris.
Istorija
Gyvenvietė žinoma nuo XI a. Likę dvi XI–XIII a. senovinės gyvenvietės. 1505 m. gyvenvietę sudegino totoriai. Miestas pradėjo augti, kai 1567 m. Bazilis Tiškevičius čia įkūrė Lahoisko ordinaciją ir jame įsikūrė viena gausiausių Tiškevičių giminės šakų. XIX a. Tiškevičiai dvaro vietoje ant upės kranto pasistatė rūmus, kurie sugriauti Antrojo pasaulinio karo metais. Pagrindinė peizažinio parko alėja nuo rūmų vedė į pagrindinę miestelio gatvę ir baigėsi turgaus aikšte. XIX a. Lahoiskas buvo miestelis ir dvarvietė, Barysavo apskrities Lahoisko valsčiaus centras.
Tautinis romanas
Tautinis romanas – 1974 m. Italijoje sukurtas filmas.
Lahoiskas
Istorija
1938 m. gavo miesto tipo gyvenvietės, 1998 m. – miesto teises.
Tautinis romanas
Siužetas
50-metis Džulijus susituokia su 17-mete Vinčenzina, vėliau jiedu susilaukia sūnaus. Vienos demonstracijos metu jis susipažįsta su jaunu policininku Džiovaniu. Kai po kurio laiko Džulijus išvyksta į komandiruotę, jis regi sapną, kuriame užklumpa Džiovanį kartu su Vinčenzina. Vėliau jam pavyksta išgirsti pokalbį tarp žmonos ir Džiovanio, iš kurio supranta, kad žmona yra įsimylėjusi policininką, nors ir atstumia jį.
Įkvėptas to, kad jo varžovas buvo atstumtas, Džulijus nusprendžia apie viską išklausinėti žmoną. Ši prisipažįsta buvusi neištikima, tačiau pasirinkusi likti su vyru. Nors ir pavyduliaudamas, Džulijus sugeba su tuo susitaikyti.
Po kurio laiko Džulijus gauna anoniminį laišką, kuriame tvirtinama, kad jo žmona turi meilužį-policininką ir kad aplinkiniams tai vieša paslaptis. Jis pradeda įtarti, kad apie tai žino visi šeimos draugai ir išveja žmoną iš namų. Vėliau Džulijus vyksta į namus pas Džiovanį, kuris prisipažįsta parašęs laišką tam, kad išardytų judviejų šeimą. Vinčenzina, kuri tuo metu yra gretimame kambaryje ir girdi judviejų pokalbį, pabėga su vaiku nuo abiejų vyrų.
Praeina keletas metų. Džiovanis, gavęs paskyrimą į kitą miestą, ten sukuria šeimą. Vinčenzina tampa savarankiška moterimo, tačiau jai nesiseka santykiai su vyrais. Džulijus išeina į pensiją ir kas antrą savaitgalį gali matytis su savo sūnumi…
Moščena
thumb|left|250px|Moščenos cerkvė
Pranas Sližys
Vargonininko ir chorvedžio Petro Sližio sūnus.
Biografija
Motina buvo garsi kaimo dainininkė ir giesmininkė. Visi Sližių vaikai buvo muzikalūs, o trys – Pranas, Stasys ir Bronius tapo muzikais profesionalais.
Pirmasis Prano mokytojas buvo tėvas, mokęs sūnų muzikos rašto ir vargonuoti. Vėliau vargonuoti mokėsi pas Naumiesčio vargonininką H. Žilinską.
1933 m. savarankiškai pradėjo vargonininkauti Leliūnų (Utenos raj.) parapijoje. Čia suorganizavo apie 60 dalyvių mišrųjį chorą, kurį išmokė sudėtingesnių mišių ir giesmių. Choro giedojimą ir vargonų skambėjimą yra pagyręs Panevėžio vyskupas Kazimieras Paltarokas.
1934 m. Kaune lankė Konrado Kavecko vadovaujamus vargonininkų – chorvedzių kursus.
1937–1941 m. vargonininkavimą ir kompoziciją studijavo Kauno konservatorijoje. Jo dėstytojai buvo žymūs to meto muzikai: Jonas Žukas, Nikodemas Martinonis, Jonas Bendorius, Algirdas Kačanauskas, Juozas Gruodis, Vincas Bacevičius. Studijuodamas dvejus metus buvo „Kauno audinių“ choro chormeisteris, dainavo vyrų kvartete kartu su Stepu Graužiniu, Juliu Duršlioku, Petru Visockiu ir kameriniame chore.
1939–1945 m. mokytojavo Ukmergės mokytojų seminarijoje ir gimnazijoje, vadovavo moksleivių chorams, vargonininkavo Šv. Petro ir Povilo bažnyčioje.
Atvykęs į Vilnių, 1945–1948 m. buvo universiteto studentų choro chormeisteris, 1946–1947 m. – Arkikatedros bazilikos vargonininkas, 1948 m. baigė Vilniaus konservatorijos Konrado Kavecko vargonų klasę.
1948–1975 m. – Vilniaus valstybinio universiteto akademinio mišriojo choro meno vadovas ir dirigentas. Chore tada dainuodavo daugiau kaip 200 merginų ir vaikinų, paruoštas didelis ir įvairus kūrinių repertuaras, surengta apie 600 koncertų Lietuvos miestuose ir miesteliuose, dainuota Latvijoje, Estijoje, Baltarusijoje, Ukrainoje, Rusijoje, Lenkijoje ir Čekoslovakijoje, dalyvauta respublikinėse ir Baltijos respublikų studentų dainų šventėse „Gaudeamus", konkursuose laimėta pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Gražia tradicija tapo jubiliejiniai choro koncertai, kuriems dirigentas parengdavo ir absolventų chorą. 1960 m. studentų chorui buvo suteiktas nusipelniusio kolektyvo vardas.
Pranas Sližys tuo laiku mokytojavo ir vadovavo chorams Vilniaus miesto mokyklose. Vienuolika metų dirbo Salomėjos Nėries vidurinėje mokykloje, ten vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių merginų chorams, kuriuos lankydavo iki 200 moksleivių. Merginų choras 1946, 1950 ir 1955 m. respublikinių dainų švenčių konkursuose pelnė antrąsias vietas. 1956–1960 m. vadovavo kultūros – švietimo technikumo merginų chorui; 1957 m. I respublikiniame jaunimo festivalyje – konkurse choras pelnė laureato vardą, o 1959 m. Vilniaus miesto chorų apžiūroje pripažintas geriausiu sostinės meno kolektyvu. 1960 m. respublikinės dainų šventės chorų konkurse merginos laimėjo antrąją vietą.
1948–1952 m. dirbdamas Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje, pirmasis suorganizavo vaikų chorą, nuo 1962 m. kurį laiką dėstė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje. 1961–1965 m. dirigentas vadovavo Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos vyrų chorui „Elektronika", kuris irgi savo skambesiu patraukdavo sostinės chorinės muzikos mėgėjus. 1966–1975 m. buvo Vilniaus universiteto Estetinio lavinimo katedros vedėjas, nuo 1971 m. – docentas. Išėjęs į pensiją, 1977–1983 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Vilniaus Šv. Petro ir Povilo bažnyčioje. 1989 m. įkūrė Vilniaus Arkikatedros bazilikos didįjį mišrųjį chorą ir iki 1992 m. jam vadovavo.
Pranas Sližys pasižymėjo visuomeniniame muzikiniame darbe. Buvo 1956, 1958, 1967 ir 1968 m. Baltijos respublikų studentų dainų švenčių „Gaudeamus" Tartu, Rygoje ir Vilniuje dirigentas (jis iškėlė idėją rengti tokias šventes), Vilniaus miesto ir 1960, 1963, 1965, 1970 m. respublikinių dainų švenčių dirigentas, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas, dainų švenčių rengimo komisijų narys, meno mėgėjų kolektyvų konsultantas. 1955 m. dirigentui suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas.
Pranas Sližys žinomas ir kaip kompozitorius. Sukūrė ir harmonizavo nemaža dainų chorams, parašė giesmių ir mišių. Dainos „Gegelė“ ir „Gimtinės beržai“, taip pat giesmė „O Kristau“ yra premijuotos. 1995 m. išleista jo kūrinių rinktinė „Mišios, giesmės, dainos". 1995 m. gruodžio 17 d. Vilniaus Arkikatedroje Bazilikoje surengtas P. Sližio religinės muzikos kūrinių koncertas, skirtas dirigento gimimo 80-mečio garbei. Maestro apdovanotas Gedimino V laipsnio ordinu, jam suteiktas Lietuvos kompozitorių sąjungos garbės nario vardas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Dvidešimt centų
thumb|250px|right|„Dvidešimt kapeikų“ Dvidešimt centų, Dvidešimt kapeikų – bulvarinis laikraštis, leistas 1990–1994 m. Kaune.
Tensiomiografija
Tensiomiografija (TMG) - tyrimo metodas, nustatantis griaučių raumenų susitraukimo savybes. Tensiomiografija vertina raumens mechaninį atsaką į elektrinį stimulą. Dažniausiai ji atliekama naudojant TMG S1 sistemą. Tensiomiografijos tyrimo instrumentas sudarytas iš elektrinio stimuliatoriaus, duomenų apdorojimo prietaiso, mechaninio sensoriaus, tripodo su pritaikomu stovu ir elektrodų, kurie veikia su pritaikyta programine įranga, kuri gali būti įdiegta asmeniniame kompiuteryje.
Procedūra
Tensiomiografijos tyrimas sudarytas iš 4 žingsnių:
Tensiomiografijos įrašymas
Specifinė tensiomiografijos 1 kHz dažnio programinė įranga gauna tensiomiografijos signalus. Du stipriausi atsakai įrašomi ir iš jų skaičiuojamas vidurkis. Stipri stimuliacija reikalinga tam, kad būtų išgauta maksimali raumens deformacijos amplitudė, vadinama Dm.
TMG metodo išrašas yra susitraukimo laikas, išreikštas standartiniais parametrais:
Tensiomiografijos pritaikymas
Tensiomiografija yra nesudėtingo ir išorinio naudojimo metodas, skirtas nustatyti raumens susitraukimo savybes naudojant judesio sensorių. Jis nustato raumens susitraukimą ir žemo dažnio pašalinius virpesius aktyviose raumens skaidulose, vykstančius per trumpus raumens sutraukimus. Tensiomiografija buvo sukurta medicinos profesionalams, tačiau bėgant nuo medicinos, per sporto mediciną šie tyrimai atrado tikrąją savo vietą ir dabar yra naudojami profesionalių sportininkų programoms sudaryti ir efektyvesnėms potrauminėms reabilitacijoms, traumų prevencijai. Dėl savo išorinio veikimo principo, tensiomiografija leidžia tirti raumenį efektyviai, greitai ir be jokio diskomforto, o žmogus, tiriantis savo raumenis, gali nesirūpinti dėl savo įprastos rutinos, nes viso kūno raumenų tyrimas užtrunka apie pusvalandį.
Tensiomiografija buvo sukurta reabilitacijos proceso optimizavimui. Be medicinos, tensiomiografija naudojama kariuomenėse, veterinarijoje ir labiausiai paplitusi tarp profesionalių sportininkų, ypač tų, kuriems reikia sprogstamosios jėgos.
Medicina
Po traumos tensiomiografija gali būti naudojama pažeisto raumens talpai nustatyti, išmatuojant atskiras raumens galvas. Palyginus duomenis su kitos pusės nepažeistu raumeniu, galima stebėti ankstyvąją raumens reabilitaciją. Tyrimo rezultatai leidžia stebėti raumens talpos atsistatymą, taigi, pagal šiuos duomenis galima taikyti efektyviausius reabilitacijos pratimus. Reabilitacijos metu atletai gali būti tiriami norint sukurti geriausiai tinkančią reabilitacijos programą greitesniam atsistatymui.
Tyrimai
Nuo pirmo TMG pristatymo 1990-aisiais, daugiau nei 80 mokslinių straipsnių aprašė tensiomiografijos naudojimą ir tikslus: raumens sudėties apskaičiavimas, raumenų atrofijos įvertinimas, prisitaikymo prie įvairių patologijų matavimas, raumens reakcijos į tam tikras treniruotes matavimas, raumens nuovargio nustatymas ir įvertinimas.
Tensiomiografija buvo naudota raumens pasikeitimo diagnozėms, dalinio raumens nuovargio diagnozėms ir raumens skaidulų tipo tyrimams.
Tarptautinė tensiomiografijos bendruomenė (ISOT)
ISOT padeda plėstis tensiomiografijai ir jungia tensiomiografijos vartotojus visame pasaulyje, siekiant padėti visais su tyrimais susijusiais klausimais, keistis duomenimis ir pastebėjimais. ISOT buvo suformuota kongreso Romoje metu, 2014 m. Spalio 24.
Tensiomiografija Lietuvoje
Tensiomiografiją Lietuvoje atlieka profesionalus fizinio rengimo treneris – Tomaž Brinec.
Oficiali Tensiomiografijos svetainė
Daugiau informacijos apie tensiomiografiją galima rasti oficialioje TMG svetainėje.
Privatus detektyvas Magnumas
Privatus detektyvas Magnumas – JAV kriminalinės dramos televizijos serialas apie privatų detektyvą Tomą Magnumą (Thomas Magnum, vaid. Tom Selleck), rodytas 1980–1988 m. CBS televizijoje. Buvo sukurti 8 sezonai ir 162 serijos. Serialas rodytas ir Lietuvoje, XX a. 9-ojo dešimtmečio pabaigoje, per TV3 televiziją.
Apdovanojimai
Serialas yra pelnęs du Auksinių gaublių apdovanojimus. Tomas Selleckas 1984 m. laimėjo Emmy apdovanojimą už Magnumo personažo sukūrimą. Po 3 metų šį apdovanojimą gavo Johnas Hillermanas. 1981 m. Glenas A. Larsonas ir Donaldas P. Bellisario gavo Edgar apdovanojimą už geriausią sezono seriją.
Serialo atgimimas (nuo 2018 m.)
2017 m. spalį JAV televizijos kompanija CBS paskelbė apie planus atgaivinti „Privatų detektyvą Magnumą“. Pirmoji atsinaujinusio serialo sezono serija JAV pasirodė 2018 m. rugsėjo 24 d., o 2019 m. sausį buvo paskelbta apie antrąjį sezoną. 2020 m. gegužę CBS šį serialą atnaujino trečiajam sezonui.
Kaip ir senasis 9-tojo dešimtmečio serialas, taip ir ši „Privataus detektyvo Magnumo“ versija pasakoja apie buvusį privatų detektyvą Thomasą Magnumą. Jį šiame seriale vaidina Jay Hernandezas, kuris seriale atlieka ir pasakotojo funkciją už kadro.
Bukaučiškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Gudžių apylinkės, Dvarčėnų apylinkės, dalies Rokančių apylinkės, dalies Vėžionių apylinkės ir dalies Pavarėnio apylinkės. 1959 m. gruodžio 7 d. Bukaučiškių apylinkė prijungta prie Daugų apylinkės ir Pavarėnio apylinkės.
Vriezija
Vriezija (Vriesea) – bromelijinių (Bromeliaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinta olandų botaniko Willem Hendrik de Vriese (1806–1862) garbei. Lapų skrotelėse sukaupia nemažai vandens. Mėgsta rūgštoka dirvožemį.
Sarajevo universitetas
Sarajevo universitetas – pirmasis universitetas Bosnijoje ir Hercegovinoje. Įkurtas Sarajeve 1531 m. kaip islamiškos teisės koledžas. 1940 m. gruodžio 2 d. gavo universiteto vardą. Europos universitetų asociacijos narys.
Sudėtis
Sarajevo universitetas|300px|thumb Universitetą sudaro 26 fakultetai, akademijos ir koledžai:
Vriezija
Vriezijos paplitusios JAV pietinėje dalyje, Centrinėje ir Pietų Amerikoje, Karibų salose. Auga ant medžių šakų arba uolų.
Butnano savivaldybė
Butnano savivaldybė  – Libijos administracinis vienetas šalies šiaurės rytuose. Centras – Tubrukas. Rytinė siena ribojas su Egiptu. Kaimyninės savivaldybės: šiaurės vakaruose – Darnos savivaldybė ir Kubos savivaldybė, Vahato savivaldybė vakaruose ir Kufros savivaldybė pietuose.
Didžiają dalį savivaldybės, kaip ir visos Libijos, užima dykumos. 84 proc. gyventojų gyvena Tubruke.
II pasaulinio karo metu visas regionas, o ypač sostinė buvo strategiškai svarbi vieta.
Hamadriadės
Graikų mitologijoje hamadriadės – driadės nimfos, gyvenusios medžiuose, gimdavusios ir mirdavusios kartu su medžiu. Todėl dievai bausdavo mirtinguosius, kurie žalodavo medžius. Minima istorija, kai Erisichtonas įsakė nukirsti ąžuolą šventoje Demetros giraitėje. Iš sužeisto medžio pasruvo kraujas, o lapai išblyško. Ąžuole gyvenanti nimfa prieš mirtį atkeršijo šventvagiui, pasmerkdama jį kentėti nuolatinį alkį. thumb|300px|left|Panas ir hamadriadė, mozaika iš [[Pompėja|Pompėjos]]
Hamadriadės
Aštuonios driadės buvo Oksilo („Nekaltas miškas“) ir Hamadrijos („Kartu su medžiu“) dukterys. Jų tėvai taip pat galėjo būti medžių dvasios.
Kiekviena jų simbolizavo konkrečius medžius:
1731 m.
1731 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Laikrodžio kalibras
Laikrodžio kalibras – tam tikras skaičius, apibūdinantis laikrodžio matmenis ir mechanizmą. Laikrodininkystėje kalibro terminas yra senesnis nei ginklų gamyboje. Pirmieji vienas ar du kalibro skaitmenys paprastai apibūdina būtent laikrodžio kalibrą – mechanizmo skersmenį. Tolesni skaitmenys – apibūdina mechanizmo ypatumus.
Apvalių laikrodžių kalibras paprastai yra pamato, prie kurio montuojamas mechanizmas, skersmuo. Neapvalaus laikrodžio kalibras – skersmuo skritulio, kuris išeitų neapvalų pamatą transformavus į to paties ploto skritulį. Viso laikrodžio skersmuo gali būti gerokai didesnis už to pamato skersmenį, todėl kalibro skaičius pirkėjui mažai ką reiškia.
TSRS laikrodžių kalibrai buvo išreikšti milimetrais. Standartiniai buvo 16, 18, 20, 22, 24, 26, 30, 34, 36 ir 40 mm kalibrai, nors galėjo būti ir išimčių. Pvz., laikrodis 3133 „Šturmaniškas“ (Штурманские) turėjo 31 mm pamatą. Šveicarijoje laikrodžių kalibras paprastai išreiškiamas linijomis (1 linija – 2.2558291 mm ). Nors, pvz., šveicariškas laikrodis Patek Philippe 16-250 yra 16,3 mm skersmens.
Daugelio kompanijų laikrodžių kalibras paprastai mažai susijęs su pamato skersmeniu, daugiau yra skaitmeninis laikrodžio modelio ar modelių serijos ženklas.
Antaniškė I
Antaniškė I – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Dūkšto, prie Girelės miško, greta geležinkelio ruožo Dūkštas–Turmantas.
Etimologija
Kaimo pavadinimas – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo vardo Antanas.
Georg Leibbrandt
thumb|200px|Georg Leibbrandt
Georg Leibbrandt (1899 m. rugsėjo 5 d. Torosove, šalia Odesos, Zebrikovo rajone, carinėje Rusijoje – 1982 m. birželio 16 d. Bonoje, Vakarų Vokietijoje) – nacių partijos politikas ir mokslininkas.
1927 m. jam suteiktas daktaro laipsnį. Tyrė Juodosios jūros pakrantės vokiečių telkinių istoriją.
Raudonajai armijai okupavus Lietuvą, po keturių dienų, 1940 m. birželio 20 d., Georg Leibbrandt ir Kazys Škirpa susitiko „Eden“ viešbutyje Berlyne. Jų pokalbio dėka išsivystė sukarintas, antisovietinis, antisemitinis Lietuvių aktyvistų frontas. Buvęs Lietuvos NKVD kontržvalgybos viršininkas Aleksandras Slavinas tvirtina, jog vokiečiams rūpėjo, kad Lietuvių aktyvistų frontas numatytame kare prieš Sovietų Sąjungą kaip „Sondergruppe A“ kenktų sovietams. Toliau ryšiams su Kaziu Škirpa vadovavo Peter Kleist.
1941 m. balandžio 11 d. Alfredas Rosenbergas nubrėžė numatytos Okupuotų rytų kraštų ministerijos struktūrą, kurioje Leibbrandtą paskyrė vadovauti "kitataučių brangenybių" (Fremde Volkstümer) departamentui. Rosenbergas tarp visų nacių vadovų pasižymėjo meno kūrinių grobimu.
1941 m. gegužės 29 d. pasitarime rengiančiame propagandą numatytam karui su Sovietų Sąjunga pristatė „propagandos politines gaires“: „Žinoma, visi gyventojai sveikins faktą, kad aišku žydus laikom pagrindiniais kaltininkais. Žydų klausimas gali būti didele dalimi išspręstas leidžiant gyventojams laisvai veikti kurį laiką po to kai užvaldysime kraštą. … Žodžiu, greičiausiai patartina iš pradžių palikti gyventojams jiems patiems savo sąskaitas suvesti su žydais bolševikais engėjais, ir po to surinkus išsamesnių žinių susitvarkyti su likusiais engėjais.“
1941 m. liepos mėn. Alfredas Rosenbergas paskyrė jį Okupuotų rytų kraštų ministerijos politikos skyriaus vadovu. Dirbo ryšininku su ukrainiečių, kaukaziečių, rusų ir kitų kraštų išeivijomis. Kreipėsi į Reichskomisarą Hinrich Lohse, kad jis paaiškintų, kokiu pagrindu draudė išžudyti Liepojoje likusius žydus. 1941 m. spalio mėn. dalyvavo pasitarime su Reinhardu Heydrichu kaip išžudyti visus žydus.
1942 m. sausio mėn. 20 d. vienas iš 15 asmenų dalyvavusių Vansė konferencijoje ir joje aptariusių  Europos žydų išžudymą. Kartu su Alfred Meyer atstovavo Okupuotų rytų kraštų ministeriją.
1943 m. dėl nežinomų priežasčių paliko ministeriją ir įstojo į Vokietijos laivyną.
Sąjungininkų įkalintas nuo 1945 m. iki 1949 m. gegužės mėn. 1950 m. sausio mėn. Nuremburgo teismas jį apkaltino žydų išžudymu, tačiau 1950 m. rugpjūčio mėn. 10 d. nutraukė bylą ir jį paleido.
Po karo gyveno JAV, tyrė Rusijos vokiečių istoriją.
Degučių metraštis
Degučių metraštis, Chronografas, arba Kuršo ir Lietuvos metraštis,  – XIX a. vidurio Lietuvos rusų sentikių istoriografijos paminklas.
Istorija
Literatūroje metraštis buvo žinomas nuo 1933 m., kai paplito nuorašais, surastas 1973 m. Degučiuose (Zarasų rajono savivaldybė). Archeografinės ekspedicijos dalyviai įsigijo jį iš Zarasų sentikių bendruomenės choro vadovo. Saugomas Rusijos mokslų akademijos Rusų literatūros institute (Puškino namuose) Sankt Peterburge. Metraštis imtas vadinti tiesiog Degučių metraščiu.
Metraštis
Vertingiausia dalis paties sudarytojo, Degučių sentikių vienuolyno 1841–1853 m. vyresniojo Vasilijaus Ivanovičiaus (Joanovičiaus) Zolotovo (1786–1860 m.) matytų ar iš liudytojų girdėtų įvykių aprašymai – Rusijos caro Aleksandro I trumpas sustojimas Degučiuose, valdžios pastangos palenkti sentikius į stačiatikybę, konkrečios žinios apie bendruomenės gyvenimą. Metraštis visais atžvilgiais orientuotas i Rusiją, atspindi Degučių ir apylinkių sentikių bendruomenės, vadinamosios fedosejevininkų atšakos uždarumą. Jame nėra žinių apie krašto politinio, visuomeninio gyvenimo įvykius, apie sentikių kitataučius kaimynus.
Valkšnumas
Valkšnumas – kietojo kūno savybė lėtai plastiškai deformuotis nuo pastovios apkrovos arba įtempimų. Deformacija yra tuo didesnė, kuo didesnė apkrova, aukštesnė temperatūra, ilgesnė apkrovos trukmė. Medžiagų valkšnumas ypač reikšmingas konstrukcijų elementuose, veikiamuose aukštos temperatūros ir didelių apkrovų, pvz., turbinų, reaktyvinių variklių ir raketų mentėse. Kai kurių (ypač polimerinių) medžiagų valkšnumas pastebimas normalioje ir net neigiamoje temperatūroje (pvz., kadmio -269 °C).
Valkšnumas pastebėtas prieš kelis šimtus metų, tačiau nuoseklūs jo tyrimai pradėti tik XX a. pr.; ypač suintensyvėjo XX a. vid., pradėjus gaminti didelio našumo energetinius agregatus. Lietuvoje kai kurie valkšnumo klausimai tiriami Kauno technologijos universitete ir Vilniaus Gedimino technikos universitete.
Valkšnumo kreivė
thumb|Valkšnumo kreivė Valkšnumą apibūdina vadinamoji valkšnumo kreivė, kuri rodo, kaip kinta deformacija (ε) per laiką (t), kai temperatūra ir apkrova (įtempimai) pastovūs. Kreivėje skiriami trys ruožai, atitinkantys skirtingas valkšnumo stadijas: AB – nestacionaraus valkšnumo ruožas (stiprėjimo stadija), BC – stacionaraus valkšnumo ruožas (pastovi deformacija), CD – greitėjančio valkšnumo ruožas (irimo stadija). A rodo pradinės deformacijos didumą, taškas D – suirimo momentą. Tokia valkšnumo kreivė būdinga daugeliui medžiagų (metalams, polimerams, betonui, puslaidininkiams), nors šių medžiagų struktūriniai pakitimai dėl valkšnumo yra skirtingi.
Valkšnumo teorijos
Valkšnumo teorijos yra kontinuumo mechanikos dalis. Tiria funkcinį ryšį tarp įtempimų (σ), valkšnumo deformacijos (εp) ir jų išvestinių laiko (t) atžvilgiu. Valkšnumo teorijos kūrėju laikomas Liudvigas Eduardas Bolcmanas (Austrija). 1874 m. jis sukūrė linijinę valkšnumo teoriją, tinkančia izotropinėms medžiagoms. Veliau valkšnumo teorijas kūrė ir jas naudojo praktiniams skaičiavimams V. Voltera (Italija), C. R. Sioderbergas (Švedija), A. Nadajus.
Šis ryšys reiškiamas formule:
Rasti universalią šių parametrų priklausomybę, tinkančią visoms medžiagoms, sunku, todėl naudojamos kelios riboto pritaikymo valkšnumo teorijos. Jos patikrintos eksperimentais, ir jų analitinė išraiška palyginti nesudėtinga.
Tiriant metalus, dažniausiai naudojamasi tekėjimo teorija. Ji ypač tinka, kai įtempimai kinta lėtai ir monotoniškai.
Stiprėjimo teorija tiksliau atspindi valkšnumo eigą; ja naudojamasi, kai įtempimai dideli arba greitai kinta.
Hybrid Theory
Dažnai viso pasaulio gerbėjų vadinamas geriausiu Linkin Park'ų kada nors išleistu albumu „Hybrid Theory“ yra rinkinys šiurkščių ir aštrių dainų žodžių, kurie liejasi pritariant dunksinčioms gitaroms ir trankiems būgnams.
Kareivis su drugelio sparnais ant albumo viršelio puikiai apibūdina albumą, kaip minkštų melodingų balsų ir sunkios, agresyvios muzkos derinį.
One Step Closer
„One Step Closer“ - nu metal stiliaus grupės Linkin Park daina, tapusi singlu. Ji yra antra pagal numerį albumo Hybrid Theory (2000) sąraše. Šis singlas išėjo 2001 m. Tai buvo pirmasis Linkin Park debiutinis singlas.
Dar populiarumą lemia ir tai kad su šia daina buvo sukurta keletas miksų, kurie tarsi „prikelia dainą“. Pirmasis „One Step Closer“ miksas buvo albume Reanimation (2002), pavadintas „1Stp Klosr“, ją kartu dainavo The Humble Brothers ir Korn pagrindinis dainininkas, Jonathan Davis. Kitas miksas buvo atliktas albume, Collision Course (2004) tai buvo sujungtos ir surepuotos dainos „One Step Closer“ „Points of Authority“ ir Jay-Z „99 Problems“.
„One Step Closer“ dainoje, Mike Shinoda vietoje repo kartu su Chester Bennington choru „rėkia“ priedainį „One Step Closer to the edge, and i'm about a break.“
Laužai
Laužai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Raseinių, prie kelio ir Gintaro upelio. Yra koplytstulpis sankryžoje. miniatiūra|220px|left|[[Koplytstulpis kryžkelėje su data „1998“]]
Hybrid Theory
One Step Closer
Dažniausiai šita daina būdavo užbaigiami koncertai.
Vaizdo klipas
Šį klipą režisavo Joseph Hahn (kaip ir daugumą Linkin Park klipų). Tada Linkin Park bosistas David Farrell buvo išvykęs, todėl filmavimo metu bosine gitara grojo Scott Koziol. Pagrindinė klipo mintis taip pat atėjo į galvą Joseph Hahn.
Video klipas buvo filmuotas Los Andželo 63-iame apleistame požeminiame metro tunelyje, kuris yra netoli V.A. ligoninės.
Dainos
Crawling
„Crawling“ - Grammy apdovanojimus laimėjusi daina. Ji pagal sąrašus yra penkta 2000 m. Linkin Park debiutiniame albume „Hybrid Theory“. Singlas išleistas 2001 m., greitai po „One Step Closer“ premjeros. Taip pat ši daina laimėjo „Grammy for Best Hard Rock Performance, 2002“.
Dauguma albumo „Hybrid Theory“ dainų buvo pagamintos iš demonstracinių versijų, ši taip pat, nors skirtumas tarp demonstracinės ir galutinės nedidelis. Po Crawling ypatingai greitai išėjo kitas singlas „Papercut“.
Iš „One Step Closer“ buvo padarytas miksas, kuris buvo pavadintas „Krwlng“ bei pateko į „Reanimation“ albumą.
Vaizdo klipas
Šį klipą režisavo Brothers Strause. Šiame vaizdo klipe buvo mergina, jos vardas Katelyn Rosaasen. Šį klipą buvo kurti gana sunku, nes jame reikėjo panaudoti įvairių efektų.
Dainos
Papercut
„Papercut“ - trečiasis Linkin Park grupės singlas. Jis išleistas labai greitai po singlo „Crawling“. Pati daina pagal numerį albume „Hybrid Theory“ pirma.
Ši daina, kaip ir dauguma dainų, esančių „Hybrid Theory“ albume, yra itin populiari. Su ja irgi sukurta keletas miksų. Vienas jų vadinosi „Ppr:Kut“, ir buvo albume „Reanimation“, kuris specialiai sukurtas miksams. Kitas miksas buvo sukurtas kartu su reperiu Jay-Z. Tai buvo Linkin Park ir Jay-Z dainų miksas „Big Pimpin Papercut“.
Dainoje panašiai po lygiai tiek roko, tiek repo. Taip pat beveik visuose koncertuose galima išgirsti šią dainą.
Vaizdo klipas
Šį klipą režisavo Mr. Hahn. Filmavimas vyko vadinamame vaiduoklių name. Tame kambaryje, kuriame jie filmavosi, kabėjo paveikslas su kūdikiu, kuris simbolizuoja „Xero“ grupę. Taip anksčiau vadinosi Linkin Park. Taip pat šiame klipe yra įdomus efektas su Rob Bourdon akimis. Tiesa pats Rob Bourdon tame klipe pasirodo mažai, nors dainoje iš tikrųjų reikia daug mušti būgnų.
Klipe pagrindinis gitaristas Brad Delson groja akustine gitara (iš tikrųjų groja elektrine). O bosistas David Farrell groja akustine-bosine (iš tikrųjų tikra bosine gitara).
Dainos
In The End
„In The End“ - Linkin Park grupės daina. Tai paskutinis singlas iš debiutinio albumo „Hybrid Theory“. Pagal numerį ši daina yra aštunta albume. Tai truputį švelnesnė daina, nei kitos esančios „Hybrid Theory“ albume. Joje derinamas repas su roku.
Ši daina - iš tų, kurios labai išpopuliarino Linkin Park. Joje itin gražiai derinasi Mike Shinoda repas su nuostabiu Chester Bennington balsu. Su šia daina buvo sukurti keletas miksų - „Enth E ND“ (Reanimation) ir „Izzo In The End“ (Collision Course). Šis singlas išleistas šiek tiek vėliau, nei kiti. Kiti „Hybrid Theory“ albumo singlai išleisti pavasarį, o šis jau rudenį.
Nors tai paskutinis debiutinio Linkin Park albumo singlas, buvo sukurtas klipas dar vienai dainai - „Cure For The Itch“, kuri nėra singlas. Tai ne visos dainos klipas, o tik gabaliukas, klipą galima pavadinti Joseph Hahn „žaidimu“.
Vaizdo klipas
Vienas geriausiai pasisekusių klipų yra būtent „In The End“. Jį režisavo Joseph Hahn kartu su Nathan Cox. Klipas 2002 m. laimėjo „Geriausio roko muzikos vaizdo klipo“ MTV apdovanojimuose. Nors iš tikro dainos pradžioje Mike Shinoda groja pianinu, klipe tai nebuvo nufilmuota. Koncertuose Mike Shinoda taip pat negroja pianinu, pianino garsams išgauti Joseph Hahn naudoja specialų emuliatorių.
Dainos
Šios dainos išėjo 2 CD diskai.
1 Diskas:
48 m. pr. m. e.
'''48 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Mesa Verdės nacionalinis parkas
Mesa Verdė − nacionalinis parkas JAV, Kolorado valstijos pietvakariuose.
Parko pavadinimas kilęs iš to paties plynaukštės pavadinimo, juosiančios šią vietovę, kuris išvertus iš ispanų kalbos reiškia „Žalias stalas“, nes plynaukštę dengia spygliuočių miškai.
Kasmet parką aplanko daugiau kaip 700 000 lankytojų.
1978 m. Mesa Verdės nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Hizam al Achdaro savivaldybė
Hizam al Achdaro savivaldybė  – buvęs Libijos administracinis vienetas šiaurės rytinėje šalies dalyje. Centras – Abdžaras. Savivaldybė prieina prie Viduržemio jūros, ribojasi su kitomis savivaldybėmis: Bengazio savivaldybė – šiaurės vakaruose, Mardžo savivaldybė – rytuose, Vahato savivaldybė – pietryčiuose, Adždabijos savivaldybė – pietvakariuose.
2007 m. prijungta prie Mardžo savivaldybės.
Girvainių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Laukuvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Varnių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Laumenų apylinkės.
Damazava
Damazava – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 1,5 km į pietryčius nuo Beižionių, prie kelio. Šalia miškelis, telkšo Gaštautiškių ežeras.
Limija
Limija arba Lima  − upė Portugalijoje ir Ispanijoje.
Limijos ištakos prasideda nuo Talarino kalno, 975 m aukštyje, Orensės provincijoje, prie Paradinos kaimo. Jos ilgis 108 km ir ji įteka į Atlanto vandenyną prie Viana do Kastelo miesto. Portugalijoje upė prateka 67 km.
Upė turi kelis didelius intakus:
Albinas Klizas
Albinas Klizas (1939 m. gegužės 30 d. Paliepiuose, Alytaus rajonas – 2023 m. vasario 8 d. ) – pedagogas, lituanistas, rašytojas, Lietuvos ir Klaipėdos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1963 m. Vilniaus valstybinį pedagoginiame institute baigė lietuvių kalbą ir logopediją.
1999 m. Klaipėdos apskrities viršininko administracijos Socialinių reikalų ir švietimo departamento Švietimo skyriaus vedėjas, Lietuvos švietimo tarybos narys, nuo 2001 m. Gargždų Kranto vidurinės mokyklos mokytojas ekspertas. Laikraščio „Klaipėda“ redakcijos bendradarbis.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos rajono skyriaus narys, skyriaus prezidiumo narys.
2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys. Švietimo, kultūros ir sporto komiteto pirmininkas.
Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos narys. Sutuoktinė Elena, duktė Jūratė ir Živilė.
Marso laukas
Marso laukas – geografinis apibrėžimas, reiškiantis:
Laužai (reikšmės)
Laužais vadinami kaimai:
Augustavo Šv. Bartalomiejaus bažnyčia
'''Augustavo Šv. Bartalomiejaus bažnyčia''' – bažnyčia, egzistavusi Augustavo mieste 1845–1905 metais.
Dar XVI a. pabaigoje šioje vietoje stovėjo medinė bažnyčia. Sprendimas statyti mūrinę bažnyčią buvo priimtas 1836 metais. Statyboms leidimas duotas 1837 metais. 1839 m. statybų vadovu tapo Józef Foks. 1842 m. šalia medinės bažnyčios griuvėsių prasidėjo naujos mūrinės bažnyčios statybos. Statybos užbaigtos 1845 metais. Bažnyčios vidaus sutvarkymas vyko dar dvejus metus. 1862 m. pastatyti du bokštai. Bažnyčia buvo pašventinta 1847 m. liepos 12 dieną. 1905 metais dėl mažo tikinčiųjų skaičiaus bažnyčia buvo nugriauta.
Bažnyčia buvo klasicistinio stiliaus. Bažnyčios aukštis buvo 29 m, plotis 13 m, o aukštis 9 metrai. Bažnyčios frontonas rėmėsi ant keturių kolonų. Bažnyčios grindys buvo iš pušų medienos, stovėjo trys altoriai.
Vietoje šios bažnyčios 1906–1911 m. buvo pastatyta Augustavo Šv. Jėzaus širdies bazilika.
Meteora (albumas)
Meteora - grupės Linkin Park albumas, išleistas 2003 metais.