cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hidakos žemė
Hidaka (日高国; Hidaka no kuni) – trumpai egzistavusi Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Hidakos subprefektūra.
Kinijos Liaudies Respublikos himnas
Kinijos Liaudies Respublikos himnas (kinų kalba: 义勇军进行曲; tradiciniais rašmenimis: 義勇軍進行曲; pinyin: Yìyǒngjūn Jìnxíngqǔ) – nacionalinis Kinijos himnas, įskaitant ir šalies administracinius vienetus – Honkongą ir Makao, vadinamas Savanorių maršu.
Istorija
1982 m. Savanorių maršas tapo oficialiu himnu Kinijos Liaudies Respublikoje. Tiek Honkongas, buvusi Britų imperijos dalis, kuri 1997 m. atiteko KLR, tiek Makao, buvusi Portugalijos imperijos dalis, kuri 1999 m. atiteko KLR, priėmė himną kaip oficialųjį perleidimo metais. 2004 m. įtrauktas į KLR konstituciją.
Tekstas
Himno žodžių autorius – žinomas poetas ir dramaturgas Tian Hanas (Tian Han 田汉), muzika Nie Er (聂耳).
Vakarų vėtra
Vakarų vėtra – antihitlerinės orientacijos lietuviškos minties laikraštis, ėjęs 1934–1938 m. Kaune.
Istorija
Leido J. Macelis, V. Venclovas. Ėjo dukart per mėnesį. Spausdino L. Gurevičiaus, S. Joselevičiaus, Kuznickio ir Beilio spaustuvės Kaune. Nuo 1938 m. spalio 29 d. vietoje laikraščio „Vakarų vėtra“ pradėta leisti „Vėliava“.
Rašė vidaus ir užsienio politikos klausimais, aiškino nacionalsocializmo ideologijos tikslus ir politinius siekius, svarstė Klaipėdos krašto situaciją.
Bendradarbiavo Petras Kupčiūnas, Juozas Purickis ir kt.
Redagavo Jurgis Macelis, Pranas Mainelis, Pranas Virakas.
Uša Mala
Uša Mala  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 21 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 64 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas įkurtas XVI a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.1827 m. kaime buvo 13 namų ir 83 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 8 namai ir 54 gyventojai.
Masaja
Masaja  – miestas vakarų Nikaragvoje, 30 km į pietryčius nuo Managvos, rytinėje Masajos ugnikalnio papėdėje. Departamento centras. Pro miestą eina Managvos–Granados plentas ir geležinkelis. Maisto, tabako, odos, tekstilės, baldų gamybos pramonė. Prekyba žemės ūkio produkcija. Amatai (prekyba rankdarbiais, tekstilės, keramikos dirbiniais). Mieste išlikęs kolonijinis architektūros paveldas: XVI a. barokinės Šv. Jeronimo iš Šv. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčios, centrinė aikštė, keletas vėlesnių bažnyčių Taip pat yra XIX a. geležinkelio stotis, senasis turgus, XX a. pr. Kojotepės tvirtovė.
Istorija
Masaja kūrėsi nuo XVI a., prie svarbaus Granados–Leono kelio. Oficialiai įkurta 1819 m. (kaip Muy Noble y Leal Villa Fiel de San Fernando de Masaya), o miesto statusą gavo 1839 m.
Valsčius (laikraštis)
Valsčius – Šakių rajono laikraštis, einantis nuo 1992 m. balandžio 1 d. Šakiuose, Kęstučio g. 8.
Istorija
UAB „Dimstis“ leidžia dukart per savaitę. Tiražas 1993 m. – 700 egz., 1997 m. – 3300 egz.
Rašo apie rajono ekonominį, visuomeninį bei kultūrinį gyvenimą, spausdina Lietuvos ir rajono naujienas.
Vaclovas Petras Rževuskis
Vaclovas Petras Rževuskis (, 1706 m. spalio 29 d., Rozdolis – 1779 m. spalio 27 d.; Selecas) – Lenkijos valstybinis ir karinis veikėjas. Karūnos lauko etmonas (1752–1773 m.) ir Karūnos didysis etmonas (1773 m.), Krokuvos kaštelionas (1778–1779 m.), Krokuvos vaivada (1762–1778 m.), Podolės vaivada (1736–1750, 1756–1762 m.), raštininkas ir ATR seimo maršalka Varšuvoje 1736 metais. Podgorecko pilies valdytojas.
Biografija
Lenkijos kilmingos magnatų Rževuskių giminės atstovas, herbo „Kšivda“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono Stanislovo Mateušo Rževuskio (1662–1728) ir Liudvikos Kunickaitės jaunesnysis sūnus.
Vaclovas Rževuskis surinko didelę kolekciją vertingų paveikslų ir senovinių ginklų, pervežė vertingiausius iš Olesko į Podgorecko pilį. Įkūrė tipografiją ir teatrą Podgorcuose, pastatė prie pilies bažnyčią.
1732 metais Vaclovas Petras Rževuskis gavo Karūnos lauko raštininko pareigybę. 1733 metais palaikė Stanislovo Leščinskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1734 metais buvo išrinktas konfederatų seimų maršalka Cholmo žemėje. Po Augusto III pergalės buvo priverstas emigruoti į užsienį.
1735 metais Vaclovas Petras Rževuskis Augusto III buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu. Augusto III valdymo metu buvo karaliaus dvaro frakcijos ankstesnės Respublikos tvarkos išsaugojimo šalininkų nariu. 1737 metais buvo išrinktas Karūnos Tribumolo maršalka Liubline. 1736–1750, 1756–1762 metais – Podolės vaivada. 1752 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Cholmščinos. 1752 metais Vaclovas Petras Rževuskis gavo Karūnos lauko etmono buožę, o 1762 metais buvo paskirtas Krokuvos vaivada. Buvo vienas iš lyderių konservatyvios magnatų grupuotės, pasisakančios prieš ATR valstybinės tvarkos reformavimą. 1764 metais pasirašė manifestą, Varšuvoje, konvokacinio seimo metu, kuriame pripažino Rusijos armijos buvimą neteisėtu. 1767 metais tapo vienu iš Radomo konfederacijos sukūrimo organizatorių.
Nuo 1773 metų balandžio iki lapkričio buvo Karūnos didžiuoju etmonu. Už priešinimąsi Rusijos pasiuntinio Nikolajaus Repnino politikai Repnino seimo metu buvo areštuotas ir 5 metam ištremtas į Kalugą. Kalugoje rašė atgailos psalmes. 1778 metais gavo Krokuvos kašteliono pareigybę.
Paskutinius metus pragyveno kaip vienuolis-kapucinas. Mirė Selece 1779 m. spalio 27 d. Palaidotas Kumovo Majoracko kaimo kapinėse.
Šeima
1732 metų birželį Vaclovas Petras Rževuskis vedė kunigaikštytę Aną Liubomirskaitę (1714–1763), Černigovo vaivados, kunigaikščio Juozapo Liubomirskio (1676–1732) ir Terezos Mnišek (1690–1746) dukterį.
=== Vaikai ===
Henrikas Grigonis
Henrikas Grigonis (1889 m. gegužės 20 d. Paberžėje, Rusijos imperija – 1955 m. lapkričio 4 d. Minske, Baltarusijos TSR) – teatro ir kino aktorius, komediantas.
Biografija
thumb|left||150px|Aktoriaus kapas Minsko karininkų kapinėse Gimė 1889 m. gegužės 20 d. Paberžėje. 1908 m. pradėjo aktoriaus karjerą, vaidino Valdivostoke ir Chabarovske, kur buvo paimtas tarnauti į carinės kariuomenės laivyną. 1918 m. pradėjo vaidinti dramose ir komedijose Minske. Nuo 1920 m. vaidino Janko Kupalos baltarusių teatre. 1941 m. tapo Baltarusijos TSR liaudies artistu. Mirė 1955 m. lapkričio 4 d. Minske.
Kūryba
Filmografija
1. SK Prostějov
Prostejovo SK – Čekijos futbolo klubas iš Prostejovo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1904 m.
Mikrokreditas
Mikrokreditas – labai nedidelis kreditas, kuris suteikiamas bedarbiams, smulkiems verslininkams bei žemiau skurdo ribos gyvenantiems žmonėms, kuriems bankai neteikia kreditų.
Kaip ir mikrodraudimas bei mikrotaupymai sudaro mikrofinansų sistemos paslaugą. Mikrokreditus teikiančių subjektų tikslai nėra vien tik verslo veikla; mikrokreditais siekiama padėti kredito gavėjui padėti jo ekonominėje veikloje.
1976 m. Bangladeše Muhammad Yunus inicijavo mikrokreditų programą, kurios dėka 1983 m. jai plėtoti buvo įsteigtas Grameen Bank bankas.
1995 m. Pasaulio bankas įkūrė „Konsultacinę pagalbos vargšams grupę“ (Consultative Group to Assist the Poor; CGAP), kurios tikslas – sutelkti 200 mln. JAV dolerių mikrokreditams.
Matagalpos departamentas
Geografija
Vakarinė departamento pusė kalnuota, rytuose paviršius leidžiasi į lygumą. Plyti savanos, miškai, kavos plantacijos.
Mikrokreditas
Programos plėtra buvo aptarta 1997 m. Microcredit Summit metu.
Matagalpos departamentas
Administracinis suskirstymas
Matagalpos departamentas administraciškai padalintas į 13 savivaldybių:
Mikrokreditas
Mikrokreditų institutai
Visame pasaulyje priskaičiuojama per 70 000 mikrofinansavimo institutų (MFI).
Baltoji krapė
Baltoji krapė (Pomoxis annularis) – ausytųjų ešerių (Centrarchidae) šeimos žuvis.
Nugarinis pelekas yra su 6 spygliais. Kūnas iki 53 cm ilgio. Svoris iki 2,35 kg. Išgyvena iki 10 metų.
Pirmenybę teikia lėtai tekančiam vandeniui. Gyvena mažų upelių ar didelių ežerų užutekiuose drumstame vandenyje. Ikrus deda ant augalų ar įrengtuose lizdeliuose sekliame vandenyje.
Vaiduokliavoriai
Vaiduokliavoriai (Zoridae) – vorų (Araneae) šeima.
Uša Vielka
Uša Vielka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 23 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 65 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 19 namų ir 149 gyventojai. 1907 m. kaime pastatyta mūrinė neogotikinė koplyčia. 1921 m. kaime buvo 24 namai ir 142 gyventojai, iš kurių 5 rusai.
Rokiškio rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
Rokiškio rajono savivaldybės taryba – Rokiškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.
Teisinis pagrindas
Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Libijos kultūra
thumb|Zliteno mozaika thumb|[[Tobrukas|Tobruko nacionalinis muziejus]] thumb|Archeologijos muziejus Libijos kultūra – Libijos, valstybės Šiaurės Afrikoje, prie Viduržemio jūros, kultūra.
Kultūra
Libijos gyventojų kultūra labai artima kitoms arabų šalių kultūroms didelę įtaką daro religija. Gyventojai didžiuojasi arabišku identitetu. Nors išlikę dar daug liaudies kultūros bruožų (tradicinė muzika, apranga, šventės), ypač dykumose, berberų bendruomenėse, bet pakrantės regionas jau nemažai paveiktas vakarietiškos kultūros.
Knygų leidyba
Per metus Libijoje išleidžiama apie 100 pavadinimų knygų. Svarbiausios leidyklos „Ad Dar al Arabia Lilkitab“ įkurta 1973 m., „Ghouma Publishing“, įkurta 1993 m.
Žiniasklaida
Iki nepriklausomybės paskelbimo 1951 m. šalyje platinti laikraščiai italų ir anglų kalbomis. Vienas pirmųjų leidinių arabų kalba – dienraštis „Tarablus al Gharb“, įkurtas 1943 m. Nuo 1959 m. ėjo sekmadieninis laikraštis anglų kalba „Tripoli Mirror“, nuo 1960 m. – dienraštis italų kalba „Giornale di Tripoli“; jie buvo skirti Libijoje dirbantiems užsieniečiams.
2005 m. ėjo 2 dienraščiai („Aš Šams“ ir „Az Zahj al Akhbar“), apie 20 savaitraščių ir žurnalų. Nuo 1969 m. naujienų agentūra LANĄ leidžia dvisavaitinį laikraštį „Al Fadžr al Džadid“. Visi svarbiausi laikraščiai ir žurnalai leidžiami Tripolyje.
Svarbiausi žurnalai:
Elektroninė žiniasklaida
Radijas veikia nuo 1957 m., televizija – nuo 1968 m. Veikia valstybinė radijo stotis „Libyan Broadcasting Corporation“, įkurta 1968 m. ir „Voice of Africa“, įkurta 1973 m., valstybinė televizijos bendrovė „Libyan Broadcasting TV“, įkurta 1957 m.
Kazimieras Karolis Bialozoras
Kazimieras Karolis Bialozoras (g. apie 1608 m. – m. 1680 m.) – Bialozorų šeimos atstovas. Žymus karo su švedais 1648–1661 m. vadas, Seimo deputatas, Upytės pavieto maršalka (1657 m.), Vitebsko kaštelionas (1662 m.). Minsko vaivada (1669 m.).
Biografija
Upytės pakamario Gabrieliaus Bialozoro sūnus, Mstislavlio kašteliono Stanislovo brolis.
Valstybės tarnyba
Novamlinsko seniūnas nuo 1628 metų, Upytės pastalininkas 1650−1657, Upytės maršalka 1657−1664, Vitebsko kaštelionas 1664−1667, Minsko vaivada 1667−1680; pasiuntinys į 1648 ir 1661 metų seimus, LDK Tribunolo deputatas 1666−1667.
1649−1651 metais kariavo Jonušo Radvilos vėliavoje su kazokais, 1658 metais Mykolo Kaziero Paco pulke s u švedais netoli Mituvos.
Šeima
Vedė Kateriną Rajecką, su kuria turėjo sūnus: Kristupą Kazimierą, Karolį, Jurgį, Danielių.
Jo sūnus Kristupas Kazimieras tapo Lietuvos didžiuoju vėliavininku.
Liudvikas Rėza
Martynas Liudvikas Gediminas Rėza (1776 m. sausio 9 d. Karvaičiuose, Kuršių nerija – 1840 m. rugpjūčio 30 d. Karaliaučiuje) – kuršininkas, prūsų lietuvių (lietuvninkų) visuomenės veikėjas, lituanistas, teologas, tautosakininkas, Karaliaučiaus universiteto profesorius.
Biografija
Gimė pajūrio sargo šeimoje. Krikšto vardas – Martynas Liudvikas Rėza, vokiečių kalba parašytuose darbuose pasirašinėjo Ludwig Rhesa vardu. Manydamas, kad kunigaikštis Gediminas buvo kuršis, prie savo vardo pridėjo Gedimino vardą, ir tapo – Liudvikas Gediminas Rėza.
Baigęs universitetą, keletą metų privačiai mokytojavo, 1800–1816 m. buvo kariuomenės pamokslininkas Karaliaučiaus įgulose. Napoleono karų metu dalyvavo Prūsijos kariuomenės žygiuose, pabuvojo daugelyje Europos valstybių. Kartu intensyviai dirbo mokslinį darbą. 1807 m. suteiktas teologijos daktaro laipsnis už mokslo darbą „Apie šventųjų knygų moralės aiškinimus pagal Kantą“.
1809 m. paskirtas Karaliaučiaus universiteto lietuvių kalbos Seminaro inspektoriumi, privatdocento teisėmis pradėjo dėstyti Rytų kalbas, kai kurias teologijos disciplinas. 1816 m. atsisakė kariuomenės pamokslininko pareigų ir atsidėjo akademiniam bei moksliniam darbui. 1819 m. suteiktas filosofijos daktaro laipsnis. 1819 m. paskirtas ordinariniu teologijos profesoriumi ir bažnytinės konsistorijos tarėju. 1828 m. paskirtas Karaliaučiaus universiteto teologijos profesoriumi bei Teologijos fakulteto dekanu. 1829 m. išrinktas Prūsijos provincijos Konsistorijos ir mokyklų kolegijos patarėju ir garbės nariu.
L. Rėza mirė 1840 m. rugpjūčio 30 d Karaliaučiuje. Jam pageidaujant buvo pastatytas studentų bendrabutis iš paliktų lėšų, nes pats nebuvo vedęs. Jo gyventojai gaudavo ir nemokamą išlaikymą. Palaidotas prie Brandenburgo vartų buvusiuose Knypavos kapinėse, kurios po Antrojo pasaulinio karo neišliko.
Kūryba
thumb|200px|Liudviko Rėzos surinktų ir Francišeko Čelakovskio išleistų lietuvių liaudies dainų rinkinys Būdamas kunigu, intensyviai rūpinosi religine literatūra. Parengė trečiąjį (1816 m.) ir ketvirtąjį (1824 m.) lietuviškosios Biblijos leidimą, išleido (vokiškai) „Lietuviškosios Biblijos istoriją“ („Geschichte der litthauischen Bibel“, 1816 m.), „Filologines kritines pastabas dėl lietuviškosios Biblijos“ („Philologisch-kritische Anmerkungen zur litthauischen Bibel“, 2 d., 1816 m. ir 1824 m.). 1843 m. rinkinys buvo išspausdintas antrą kartą. Trečiasis leidimas, parengtas Mykolo Biržiškos, išėjo 1935 m., 1958 m. ketvirtas (kol kas naujausias).
1809 ir 1825 m. išleido 2 eilėraščių rinkinius vokiečių kalba, pavadintus „Prutena oder Preussische Volkslieder“, kuriuose gausu Lietuvos istorijos, tautosakos, mitologijos motyvų.
1818 m. savo lėšomis pirmasis išleido Kristijono Donelaičio poemą „Metai“, parašė įvadinį straipsnį. 1824 m. kartu su savo verstomis Ezopo pasakėčiomis paskelbė ir šešias išlikusias Donelaičio pasakėčias. 1825 m. kartu su devyniais talkininkais sudarė pirmąjį lietuvių liaudies dainų rinkinį „Dainos, oder Littauische Volkslieder“, kurį sudaro 85 lietuvių liaudies dainos su vertimais į vokiečių kalbą, 7 dainų melodijos, komentarai ir straipsnis „Lietuvių liaudies dainų tyrinėjimai“.
Proplanetinis diskas
thumb|right|320px|Dailininko įsivaizduojamo proplanetinio disko piešinys. right|thumb|250px|Proplanetinis diskas [[Didysis Oriono ūkas|Oriono ūke.]] right|250px|thumb|Proplanetinis diskas [[HH-30 Tauro žvaigždyne, už 450 šviesmečių. Iš polinių rajonų trykšta čiurkšlės.]] Proplanetinis diskas – tankus dujų ir dulkių debesis, besisukantis apie naujai susiformavusią žvaigždę. Iš esmės tai yra akrecinis diskas.
Proplanetinio disko evoliucija
Proplanetiniai diskai, kaip ir jų centre esančios žvaigždės, susiformuoja iš molekulinio debesies (iš vieno molekulinio debesies susidaro daug žvaigždžių). Kai dalis šio debesies medžiagos pasiekia kritinį tankį, jis pradeda trauktis veikiamas savo paties gravitacijos. Dėl judesio kiekio momento tvermės dėsnio, debesiui traukiantis, jo sukimosi greitis didėja, debesis plokštėja, kol įgauna disko formą. Disko centre formuojasi prožvaigždė – temperatūra ir slėgis didėja, kol pasidaro pakankamas prasidėti termobranduolinėms reakcijoms. Taip disko centrinėje dalyje susiformuoja žvaigždė, apie kurią sukasi medžiagos diskas. Šis medžiagos diskas bėgant laikui išnyksta. Taip atsitikti gali dėl kelių priežasčių. Dalis medžiagos iš vidinės disko dalies, gali kristi į žvaigždę (akrecija). Kita medžiagos dalis, veikiant stipriam žvaigždės vėjui, gali būti nupūsta į tarpžvaigždinę erdvę. Taip pat manoma, kad iš dalies disko medžiagos gali susiformuoti planetos.
Proplanetinių diskų stebėjimai
Yra žinoma, kad proplanetiniai diskai egzistuoja apie Lyros Vegą, Tapytojo Betą bei kai kurias kitas žvaigždes. Proplanetiniai diskai būdingi Tauro T tipo žvaigždėms.
Proplanetiniai diskai ir planetiškieji ūkai
Proplanetinių diskų nereikia painioti su planetiškaisiais ūkais, kurie yra raudonųjų milžinių paskutinių evoliucijos stadijų liekanos.
Juodažeimiai
Juodažeimiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Joniškio.
Štefan Füle
Štefanas Fiulė (g. 1962 m. gegužės 24 d. Sokolove, Čekija) – Čekijos ir ES politikas, Europos Komisijos narys, atsakingas už plėtrą ir geros kaimynystės politiką (nuo 2010 m. vasario mėn.).
Biografija
1980–1981 m. mokėsi Karolio universiteto filosofijos fakultete, 1981–1986 m. – Maskvos tarptautinių santykių institute (МГИМО).
Baigęs studijas dirbo Čekoslovakijos URM Jungtinių Tautų (JT) departamente, 1990–1995 m. dirbo Čekoslovakijos (vėliau – Čekijos) atstovybėje JT. 1995–1996 m. vadovavo Čekijos URM JT, o 1996–1998 m. – saugumo politikos departamentams.
1998–2001 m. buvo Čekijos ambasadorius Lietuvoje, 2003–2005 m. – Jungtinėje Karalystėje, 2005–2009 m. – Čekijos nuolatinis atstovas prie NATO.
2001–2002 m. dirbo gynybos viceministru, 2009 m. gegužės–lapkričio mėn. – Europos reikalų ministru.
2010 m. vasario 9 d. kaip Čekijos atstovas paskirtas antrosios J.M.Baroso komisijos nariu, yra atsakingas už plėtrą ir geros kaimynystės politiką.
Laisvai kalba anglų ir rusų kalbomis. 2002 m. apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžiumi.
Latvių kalba
Latvių kalba (latv. latviešu valoda) – baltų kalbų grupei priklausanti indoeuropiečių šeimos kalba, kilusi iš baltų prokalbės.
Imperatorius Leonas I Didysis
Leonas I Didysis (, dar žinomas kaip Magnus Thrax – Leonas Trakietis, apie 400 m. Trakija – 474 m. vasario 3 d.) – Rytų Romos imperatorius 457-474 m. Leono dinastijos pradininkas.
Latvių kalba
Iš trijų didžiųjų baltų kalbų – lietuvių, latvių ir prūsų – pati moderniausia, t. y. labiausiai nuo baltų prokalbės nutolusi kalba. Taip atsitiko dėl didelės finų kalbų įtakos šiaurės baltų (kuršių, žiemgalių, sėlių ir latgalių) kalboms, kurių areale nuo XIV a. pradėjo formuotis latvių kalba. Spėjama, kad ji formavosi latgalių (letų) kalbos pagrindu, jiems išplitus po Pietų Livoniją. Pirmieji rašytiniai paminklai siekia XVI a. Dabartinėje lotynų raidynu grįstoje latvių abėcėlėje yra 33 raidės.
Kirtis fiksuotas pirmajame skiemenyje. Skiriamas balsių ilgumas, kiekvienas dvibalsis arba ilgasis balsis gali turėti vieną iš trijų priegaidžių. Morfologiškai latvių kalba yra fleksinė. Sintaksė pasižymi palyginti laisva žodžių tvarka, pagrindinė tvarka sakinyje yra SVO (veiksnys – tarinys – papildinys). Žodyno daugumą sudaro veldiniai, tarp skolinių vyrauja germanizmai (amats 'pareigos; amatas', brilles 'akiniai', dienests 'tarnyba', kleita 'suknelė', krogs 'smuklė', stunda 'valanda; pamoka', zāģis 'pjūklas', ziepes 'muilas'), į kuriuos įeina ir švedų kalbos leksika (nagla 'vinis', pipars 'pipiras', siļķe 'silkė', skola 'mokykla', skurstenis 'dūmtraukis', tabaka 'tabakas', ūtrupe 'varžytynės'), slavizmai (baznīca 'bažnyčia', cilvēks 'žmogus', soma 'rankinė', kāposti 'kopūstai', slava 'šlovė, garbė', siers 'sūris') ir finiška leksika (allaž 'dažniausiai, visada', kaija 'kiras', kukainis 'vabzdys', ķepa 'letena', launags 'pavakariai', liedags 'paplūdimys', loms 'sugautos žuvys, valkšna', maksa 'mokestis', nūja 'lazda', puika 'berniukas', puķe 'gėlė', sēne 'grybas', tērauds 'plienas', vajag 'reikia').
Imperatorius Leonas I Didysis
Šeima
Leonas ir Verina turėjo tris vaikus. Jų vyresnioji duktė Ariadna gimė iki imperatoriaus Makriano mirties. Jaunesnioji Ariadnos sesuo Leontija buvo susižadėjusi su Julijum Patriciju, Asparo sūnumi, bet jų sužadėtuvės buvo anuliuotos po Asparo nužudymo 471 metais. Po to Leontija buvo ištekinta už Markiano, imperatoriaus Antemijaus sūnaus.
Latvių kalba
Arealas ir kalbos vartotojų skaičius
300px|thumb|right|Žmonių dalis, latvių kalbą šeimoje vartojanti kaip pagrindinę (2011) thumb|left|Jaunuolis kalba latviškai 2011 m. surašymo duomenimis, latvių kalbą kaip gimtąją vartojo 1 164 894 žmonės, kas sudaro apie 56,3 % Latvijos gyventojų ir 62,1 % savo kalbą nurodžiusiųjų (įtraukiant latgalių tarmės vartotojus, nors ši tarmė kartais laikoma atskira kalba); latvių kalbą geriau ar prasčiau moka dauguma šalyje gyvenančių rusakalbių, taip pat nedidelis kiekis latvių emigrantų ir jų palikuonių kitose pasaulio šalyse (JAV – 16 035, Airijoje, Anglijoje, Kanadoje, Brazilijoje, Rusijoje (2010 m. 22 079 kalbos vartotojų ), Baltarusijoje (2009 m. duomenimis, iš 1549 etninių latvių 386 latvių kalbą nurodė kaip gimtąją, bet tik 9 ją vartojo namuose ), Naujoje Zelandijoje, Australijoje, Vokietijoje ir kitur). Maždaug 0,5 milijono Latvijos gyventojų latvių kalbą moka kaip antrąją.
Tarmės
thumb|300px|Latvių kalbos tarmės
Tradiciškai išskiriamos trys pagrindinės latvių kalbos tarmės: aukštaičių, arba latgaliečių (augšzemnieku dialekts), vidurinioji (vidus dialekts) ir lyviškoji (lībiskais dialekts).
Latvių aukštaičių tarmė labai skiriasi nuo viduriniosios ir lyviškosios tarmių (todėl, priešinant su aukštaičių tarme, šios dar vadinamos latvių žemaičių tarmėmis). Aukštaičių tarmė paplitusi Latgaloje, Vidžemės rytuose ir Augšžemėje. Aukštaičių tarmę sudaro rytų (giliosios) ir vakarų (negiliosios) patarmės. Abi grupės taip pat skirstomos į sėliškąsias ir latgališkąsias patarmes. Latgališkos giliosios patarmės kartais laikomos atskira – latgalių – kalba.
Vidurinioji tarmė skirstoma į Vidžemės (centrinė Vidžemė), Žiemgalos (centrinė Žiemgala) ir Kuršo (pietinis Kuršas) patarmes. Šios tarmės Kuršo patarmės yra archajiškesnės – kuršiškose skoliniuose ir vietovardžiuose išlikę mišriųjų dvibalsių an, en, in, un, įvairesnės veiksmažodžio formos ir kt. Jelgavos apylinkių viduriniosios tarmės žiemgališkąja patarme grįsta bendrinė kalba.
Alternatyvioje klasifikacijoje A. Gateris teikia tokį skirstymą:
Istorija
thumb|250px|right|[[Baltai|Baltų genčių paplitimas XII a. pabaigoje – XIII a. pradžioje]] Drauge su lietuvių, prūsų, jotvingių ir kitomis baltų kalbomis, latvių kalba kilusi iš baltų prokalbės. Manoma, kad latvių ir lietuvių kalbų skirtumų ėmė rastis apie I mūsų eros amžių, o V – VII a. šiedvi kalbos galutinai atsiskyrė. V – VI a. latvių protėviai ėmė veržtis į šiaurę ir užėmė žemes, iki tol gyventas Baltijos finų genčių, todėl pradėjo sąveikauti su Baltijos finų kalbomis bei rytų slavų tarmėmis.
thumb|right|250px|[[Livonija|Livonijos konfederacija 1260 m.]]
Pradžioje letai buvo tik viena iš rytų baltų genčių. Drauge su jais dabartinę Latviją buvo apgyvendinę žiemgaliai, sėliai ir kuršiai, taip pat – Baltijos finų tauta lyviai. Ilgainiui visas šias tautas letai asimiliavo, o asimiliuotų tautų kalbos paliko pėdsakų latvių tarmėse.
XII – XIII a. dabartinių Latvijos ir Estijos žemes užkariavo Kalavijuočių ordinas. Valdančiuoju sluoksniu tapo vokiečiai, latviškai kalbėjo kaimų gyventojai. Padėtį pakeitė reformacija, kai dvasininkija ėmė rodyti dėmesį latvių kalbai.
Platinos moneta
thumb|right|200px|1834 m. [[Rusijos imperija|Rusijos imperijos platinos moneta]] thumb|right|200px|JAV platinos kaupiamoji moneta Amerikos platinos erelis (American Platinum Eagle)
Latvių kalba
Istorija
Be to, katalikiškoji Latgala dėl istorinių aplinkybių turi savo rašto tradiciją (tad dar ir dėl to dalis kalbininkų šio regiono tarmę linkę laikyti atskira baltų kalba). Pirmoji latgalietiška knyga „Evangelia Toto Anno…“ išėjo 1753 m. Vilniuje (Latgala nuo 1561 m. priklausė LDK, nuo 1569 m. iki 1772 m. – Abiejų Tautų Respublikai). Raštai latgaliečių tarme jau iš pat pradžių buvo leidžiami tik antikva ir didesnių reformų neturėjo iki mūsų dienų. XIX a. viduryje po Lenkijos ir Lietuvos sukilimų caro valdžia buvo uždraudusi raštą lotyniškais rašmenimis ne tik Lietuvoje, bet ir Vitebsko gubernijoje, kuriai tada priklausė etnografinė Latgala. Spaudos draudimas čia galiojo 1865–1904 m.
Platinos moneta
Platinos moneta – iš platinos nukalta moneta.
Latvių kalba
Istorija
Pirmoji knyga latvių kalba, katekizmas, buvo išleista 1525 m., tačiau iki mūsų laikų ji neišliko. Pirmasis išlikęs tekstas priskiriamas 1550 m. – tai ištrauka, randama S. Miunsterio knygoje „Cosmographia“. Pirmoji išlikusi knyga – 1585 m. jėzuitų kunigo E. Tolgsdorfo verstas ir Vilniuje išleistas P. Kanizijaus katalikų katekizmas, pavadintas ''Kriscige pammacischen no thems Papreksche Galwe gabblems Christites macibes. Prexskan thems nemacigems vud iounems bernems (dabartine rašyba – Kristīgā pamācīšana no tiem papriekš galvas gabaliem Kristītās mācības. Priekš tiem nemācītiem un jauniem bērniem'').
Platinos moneta
Platinos monetos gali būti naudojamos (a) kaip įprastinės apyvartinės monetos ir (b) kaip kaupiamosios monetos (vertybių kaupimo priemonė). Pagal standartą ISO 4217 platinos simbolis yra XPT.
Latvių kalba
Istorija
Nuo antrosios XVI a. pusės atsirado mokyklų, kuriose mokoma latvių kalba, o XVII a. tokių mokyklų jau buvo tiek miestuose, tiek ir kaimuose. P. Dinis pabrėžia, kad mokyklos suvaidino išskirtinį vaidmenį susidarant tautinei latvių savimonei. 1685–1694 m. vokiečių kunigas J. E. Gliukas į latvių kalbą išvertė Bibliją.
Platinos moneta
Apyvartinės platinos monetos
Pirmosios pasaulyje platininės monetos buvo pradėtos kaldinti Rusijos imperijoje. Platinos pinigai buvo pradėti kaldinti todėl, kad 1819 m. buvo atrastas ir imtas naudoti Nižnij Tagilo platinos rūdynas, kurio savininkai pirkliai Demidovai caro dvare sėkmingai suagitavo pradėti platininių monetų kaldinimą.
Latvių kalba
Istorija
1822 m. K. F. Vatsonas įsteigė pirmąjį laikraštį latvių kalba Latweeschu Awises (dabartine rašyba – Latviešu Avīzes) „Latvių laikraštis“. 1856 m. savo veiklą pradėjo vadinamieji jaunalatviai, visoje šalyje steigę būrelius, kurių tikslas buvo žadinti tautinę savimonę. Šio sąjūdžio vedlys buvo K. Valdemaras, kiti aktyvūs veikėjai − J. Alunanas, K. Baronas, Auseklis, J. Baras, A. Leitanas. Nuo 1856 m. jaunalatviai pradėjo leisti laikraštį Mahjas Weesis (dabartine rašyba − Mājas Viesis) „Namų svečias“, o nuo 1862 m. – Peterburgas awises (dabartine rašyba – Pēterburgas Avīzes) „Peterburgo laikraščiai“, kurio leidyba, beje, 1865 m. buvo uždrausta, nes jame buvo spausdinami straipsniai apie latvių valstiečių teisę į žemę.
Platinos moneta
Apyvartinės platinos monetos
Jos cirkuliavo apyvartoje 1828–1845 m., tačiau nebuvo populiarios – platina priminė mažiau vertingus metalus. Iš platinos kaldinti monetas buvo gerokai sunkiau, negu iš sidabro ar aukso, kurie yra žymiai kalesni.
Latvių kalba
Istorija
Bendrinei latvių kalbai susidaryti buvo svarbu tai, jog, prasidėjus urbanizacijai, į miestus, kurie iki tol buvo perdėm vokiški, iš kaimų plūstelėjo latvių banga. 1879 m. raštingumas Vidžemės gubernijoje pasiekė 77,7 % (greta 27% vidurkio Rusijos imperijoje).
Platinos moneta
Apyvartinės platinos monetos
Rusijos platinos monetos buvo 3, 6 ir 12 rublių vertės. Tokie nominalai buvo parinkti todėl, kad tuo metu platina buvo 12 kartų brangesnė už sidabrą. 3 platinos rubliai svėrė kaip 25 sidabro kapeikos, 6 rubliai – kaip 50 kapeikų, o 12 rublių – kaip 1 sidabro rublis.
Latvių kalba
Istorija
Jaunalatviai aktyviai gausino bendrinės kalbos leksiką. Tai buvo daroma tokiais būdais: imami žodžiai iš tarmių (tarm. krasa 'liūtis' > b. k. krasa 'trumpas lietus'); skolinamasi iš kitų baltų kalbų ( 'kūnas' > ķermenis 'kūnas', > kareivis 't. p.'); kuriami naujadarai (zināt 'žinoti' > zinātne 'mokslas', nākt 'ateiti' > nākotne 'ateitis'); įsivedami tarptautiniai žodžiai. Kai Latvija tapo nepriklausoma valstybe, bendrinės kalbos unifikavimas buvo tęsiamas. Mokyklose buvo įvestos vieningos normos, padaugėjo kalbos tyrimų.
Platinos moneta
Apyvartinės platinos monetos
Nustojus kaldinti platinines monetas Rusijoje prasidėjo platinos perprodukcija. Platiną ėmė pardavinėti tarptautinėje rinkoje, dėl ko iki 1890 m. platinos kainos kelis kartus sumažėjo. Tai sukėlė daug nuostolių pačiai Rusijai.
Latvių kalba
Istorija
Po to, kai Baltijos šalis okupavo Sovietų Sąjunga, Latvijoje staigiai išaugo rusų skaičius: XX a. 4-ajame dešimtmetyje jie sudarė apie 12 %, 1959 m. jų padaugėjo iki 26,6 %, o 1970 m. − jau iki 29,8 %. Drauge išaugo rusų kalbos įtaka latvių kalbai. Vis daugiau latvių tapo dvikalbiais (mokančiais ir rusų kalbą). Rusiškai mokėjo daugiau vyrų nei moterų, tai susiję su privalomąja karine tarnyba sovietų kariuomenėje. Rusų kalba buvo labiau vartojama miestuose ir tuose rajonuose, į kuriuos po karo daugiausia privažiavo rusakalbių. Rusų kalba išstūmė latvių kalbą administravimo sferoje, rusiškai buvo leidžiamos gamybinės instrukcijos, rusų kalba aktyviai vartota žiniasklaidoje ir švietime. Dėl viso to į latvių kalbą plūdo rusiški skoliniai ir vertiniai. 1958 m. gruodžio 12 d. buvo patvirtintas naujas Sovietų Sąjungos įstatymas „Dėl mokyklos susiejimo su gyvenimu ir dėl tolesnės liaudies švietimo sistemos plėtotės TSRS“, kuris rusiškose mokyklose atšaukė būtinybę mokytis sąjunginių ir autonominių respublikų tautinių kalbų. 1959 m. birželį Latvijos TSR buvo priimtas potvarkis, kad valstybės tarnautojai privalo mokytis latvių kalbos ir laikyti egzaminus. Už šį potvarkį 1959 m. vasarą Latvijos partinė vadovybė patyrė valymus.
Platinos moneta
Kaupimo platininės monetos
Žinomiausios platininės kaupiamosios monetos yra:
Latvių kalba
Rašyba
300px|thumb|right|Latviškos klaviatūros išsidėstymas
Pradžioje latviškai buvo rašoma vokiečių kalbos pavyzdžiu, buvo naudojamas gotiškas šriftas. 1908 m. K. Miulenbacho vadovaujama komisija sudarė, o 1919 m. oficialiai patvirtino antikvos šriftu grįstą ir diakritiniais ženklais papildytą abėcėlę. 1946 m. iš abėcėlės buvo pašalinta raidė ŗ, reiškusi /rʲ/ (minkštąjį r), kuri bendrinėje kalboje ir daugumoje tarmių sutapo su /r/. Nuo 1957 m. vietoj dviraidžio junginio ch garsui /x/ žymėti imta vartoti raidė h, taip pat iš abėcėlės buvo pašalinta raidė ō. 200px|thumb|right|1936 m. 20 latų kupiūra, kurioje parašyta raidė ō
Platinos moneta
TSRS ir Rusijos monetos
Tarybų Sąjunga, o vėliau – Rusija kaldino 25, 50 ir 150 rublių nominalo platinos monetas. Šiuo metu Rusija platininių monetų nekala.
Latvių kalba
Rašyba
Dabartinėje abėcėlėje yra 33 raidės:
Platinos moneta
TSRS ir Rusijos monetos
Nuo 1992 m. Rusijoje buvo išleista 16 skirtingų platinos monetų, kurių nominalai buvo 25 rubliai (1/10 uncijos), 50 rublių (1/4 uncijos) ir 150 rublių (1/2 uncijos).
Monetos buvo kaldintos serijose „Švietimo epocha. XVIII a.“ (Эпоха просвещения. XVIII век), „Olimpinis Rusijos amžius“ (Олимпийский век России), „Rusijos baletas“ (Русский балет), Geografijos serija, Istorijos serija.
Latvių kalba
Rašyba
Raidės q, w, x, y į abėcėlę neįeina.
Platinos moneta
Kinijos monetos
1987 m. Kinija kaldino proof kokybės 100 juanių vertės monetas iš 99,95 % grynio platinos, kuriose buvo 1 Trojos uncija platinos.
Latvių kalba
Rašyba
Raidė o savuose žodžiuose, senuose skoliniuose, daugumoje vietovardžių, taip pat dalyje pavardžių, tariama kaip dvibalsis u̯ɐ (liet. k. rašyboje uo). Kaip balsiai ɔ arba ɔː ji tariama naujuosiuose skoliniuose, kai kuriuose vietovardžiuose ir pavardėse. Tam tikruose žodžiuose, pavyzdžiui, citrons 'citrina' ir balkons 'balkonas' pastebėtas tarimo ɔː ir u̯ɐ svyravimas.
Platinos moneta
Platinos monetos vaidmenų žaidimuose
Įsivaizduojamos platinos monetos naudojamos kai kuriuose vaidmenų žaidimuose, pvz., Dungeons & Dragons (D&D) ar „Kariai ir magai“. D&D žaidime platinos monetos žymimo pp (platinum pieces), „Kariuose ir Maguose“ – pm (platinos monetos). Šiuose žaidimuose viena platinos moneta prilyginta 5 aukso monetoms (1 pm = 5 am).
Latvių kalba
Rašyba
Balsių ilgumas nurodomas brūkšneliu (garumzīme).
Užsienio kalbų vardai ir pavardės grafiškai (ir morfologiškai) adaptuojami: John Kennedy > Džons Kenedijs, Jennifer Aniston > Dženifera Anistone.
Bendraujant internete, rašant trumpąsias žinutes ir kitais atvejais, kai rašantysis neturi latviškos klaviatūros, pasitelkiami trys pagrindiniai būdai latviškiems garsams perteikti. Pirmuoju atveju, diakritiniai ženklai tiesiog praleidžiami: šī brīnišķīgā mūzika 'ši nuostabi muzika' > si briniskiga muzika. Antruoju atveju, visi diakritiniai ženklai keičiami apostrofu: s’i' bri’nis’k’i’ga' mu’zika. Trečiuoju atveju, balsių ilgumas perteikiamas dvigubinant raides, varnelė keičiama h, o sedilė – j: shii briinishkjiigaa muuzika.
Latgalietiškoji abėcėlė turi keletą raidžių, kurių nėra latvių bendrinės kalbos abėcėlėje, kai kurios raidės tariamos kitaip:
Fonetika
Pagrindiniai latvių bendrinės kalbos fonetikos skirtumai nuo lietuvių bendrinės kalbos yra šie:
Naujovės
Esama naujovių, būdingų abiem kalbom – tiek lietuvių, tiek latvių:
Archaizmai
Latvių kalba yra išsaugojusi tokių archaizmų:
Balsiai ir dvibalsiai
Dabartinėje latvių kalboje balsiai /ɔ/ ir /ɔː/ sutinkami tik skoliniuose. Balsių /ɛ/ ir /æ/ skirtumas rašte niekaip neatspindimas, abi fonemos žymimos raide e (atitinkamai ilgieji variantai /ɛː/ ir /æː/ perteikiami ta pačia raide ē).
Dvibalsiai /ɪ̯ɐ/ (rašte ie) ir /u̯ɐ/ (rašte o) yra dvi atskiros fonemos. Kiti latvių kalbos dvibalsiai – /au̯/, /aɪ̯/, /eɪ̯/ ir /uɪ̯/ – fonologiniu atžvilgiu yra dvifonemiai junginiai.
Balsių ilgumas turi skiriamąją reikšmę: mele 'melagė' – mēle 'liežuvis', pile 'lašas' – pīle 'antis'. Ilgieji balsiai maždaug du su puse karto ilgesni už trumpuosius.
Priebalsiai
Latvių kalbos priebalsių sistema:
Liežuvio užpakalinis /ŋ/ yra padėtinis /n/ variantas prieš gomurinius priebalsius k ir g. Priebalsis /v/ po balsio žodžio gale arba prieš priebalsį tariamas kaip /w/: tēvs [tæːws] 'tėvas'. Anksčiau turėtas ir minkštasis priebalsis /rʲ/ (rašte ŗ), bet šiuo metu jį galima išgirsti tik vyresniosios kartos kalboje (daugiausia Kurše), o pati raidė nebevartojama.
Priebalsiai /f/ ir /x/ (rašte h) sutinkami tik skoliniuose.
Junginiuose duslusis + skardusis arba skardusis + duslusis antrasis priebalsis visada asimiliuoja pirmąjį: gads [gats] 'metai', labs [laps] 'geras', atbilde [adbilde] 'atsakymas'. Žodžio gale junginiai -ds ir -ts tariami kaip c, o -šs ir -žs – kaip š.
Prozodija
Latvių kalboje beveik visada kirčiuojamas pirmasis skiemuo. Išimtį sudaro kai kurie sudurtiniai žodžiai, pavyzdžiui, neigiamieji prieveiksmiai ir įvardžiai (nekas 'niekas', nekad 'niekada', nekur 'niekur'), aukščiausiojo laipsnio prieveiksmiai ir būdvardžiai su priešdėliu vis- (vislabākais 'geriausias', vismaz 'bent jau'), dūriniai su dėmenimis jeb- (jebkurš 'bet kuris', jebkad 'bet kada', jebkur 'bet kur'), ik- (ikkatrs 'kiekvienas', ikreiz 'kas kartą'), pus- (pusotra 'pusantro') ir kai kurie paskiri žodžiai (labdien 'laba diena', labrīt 'labas rytas', varbūt 'galbūt'). Šiuose žodžiuose kirčiuojama antrame skiemenyje nuo žodžio pradžios. Kartais kirtis gali kristi net į trečią nuo pradžios skiemenį (neparko 'jokiu būdu'). Be to, išimtims priklauso kai kurie skoliniai.
Drauge su kirčiu latvių kalboje turima priegaidžių sistema. Priegaidės tariamos dvibalsiuose arba ilguosiuose balsiuose. Priegaidžių sistemos tarmėse nevienodos. Bendrinė kalba grįsta vidurine tarme, kurioje skiriamos trys priegaidės: tęstinė (stieptā intonācija), krintančioji (krītošā intonācija) ir laužtinė (lauztā intonācija). Tęstinei priegaidei, tariant balsį ar dvibalsį, būdinga lygi intonacija, krintančiajai – aukšta, į skiemens pabaigą žemėjanti, intonacija, laužtinė priegaidė lūžta į dvi dalis (kyla ir staigiai krinta). Rašte priegaidės nežymimos, o mokslinėje literatūroje naudojami tokie simboliai: ͂ tęstinei priegaidei, ` – krintančiajai, ˆ – laužtinei. Nuo priegaidžių gali priklausyti žodžių reikšmė (nors minimaliųjų porų yra nedaug): tã 'ta' – tà 'to' – tâ 'taip'. Dabartinėje bendrinėje latvių kalboje matoma tendencija pereiti prie dviejų priegaidžių sistemos, skiriančios tik tęstinę ir netęstinę intonacijas.
Šiais laikais trijų priegaidžių sistema būdinga tik vidurinei tarmei. Lyviškojoje tarmėje krintančioji priegaidė sutapo su laužtine, latvių aukštaičių tarmėje – tęstinė su krintančiąja:
Latvių kalbos priegaidžių atitikmenys lietuvių kalboje tokie:
K. Būgos manymu, lietuvių kalbos prozodija buvo pertvarkyta po XII a.
Morfologija
Latvių kalboje skiriama dešimt kalbos dalių: daiktavardis, būdvardis, skaitvardis, įvardis, prieveiksmis, veiksmažodis, prielinksnis, jungtukas, dalelytė, jaustukas.
Linksniuojamieji žodžiai turi septynis linksnius: vardininką, kilmininką, naudininką, galininką, įnagininką, vietininką ir šauksmininką.
Naujovės
Latvių kalba pasižymi tokiomis morfologijos naujovėmis:
Archaizmai
Latvių kalboje, palyginti su lietuvių, yra tokių morfologijos archaizmų:
Daiktavardis
Latvių kalboje yra 6 linksniuotės.
I–III linksniuočių daiktavardžiai yra vyriškosios giminės, IV–VI linksniuočių daiktavardžiai – moteriškosios. I linksniuotės daiktavardžių vienaskaitos vardininkas baigiasi galūnėmis -s ir -š, II linksniuotės – -is, III linksniuotės – -us, IV linksniuotės – -a, V linksniuotės – -e, VI linksniuotės – -s. Kai kuriose II, V, VI linksniuočių formose vyksta priebalsių kaita. Be to, II linksniuotei priklauso buvę priebalsinių kamienų daiktavardžiai akmens 'akmuo', asmens 'ašmuo', rudens 'ruduo', ūdens 'vanduo', zibens 'žaibas', mēness 'mėnuo, mėnulis', kurie vienaskaitos vardininke ir kilmininke nuo kitų šios linksniuotės žodžių skiriasi galūne -s. Anksčiau III linksniuotei priklausė trys moteriškosios giminės daiktavardžiai ragus 'rogės', dzirnus 'malūnas', pelus 'pelai' (visi – daugiskaitiniai), tačiau dabartinėje latvių kalboje juos išstūmė IV linksniuotės vediniai ragavas, dzirnavas, pelavas. VI linksniuotei priklauso ir vienas daugiskaitinis vyriškosios giminės daiktavardis ļaudis 'žmonės'. III ir VI linksniuotės šiais laikais nebeproduktyvios.
Daiktavardžių linksniavimo pavyzdžiai (draugs 'draugas', brālis 'brolis', tirgus 'turgus', māsa 'sesuo', meitene 'mergaitė', sirds 'širdis'): Pastabos:
Kaip minėta, įnagininko vaidmenį atlieka prielinksnis ar 'su' vienaskaitoje su galininku ir daugiskaitoje su naudininku: griezt maizi ar nazi 'pjauti duoną peiliu', griezt maizi ar nažiem 'pjauti duoną peiliais'. Kartais prielinksnis ar gali būti praleidžiamas: vīrs sirmu bārdu 'vyras žila barzda', pamainīties vietām 'pasikeisti vietomis'. Įnagininkas išlikęs pasenusiose įvardžių formose manim 'manimi', tevim 'tavimi', sevim 'savimi', senųjų raštų ir tarmių formose ubagis (-is < *-ais) 'elgetomis (ubagais)', darbis 'darbais', taip pat – prieveiksmiuose retumis 'retkarčiais', vietumis 'vietomis', (būt) vienis prātis 'būti tos pačios nuomonės, sutikti su nuomone' (pažodžiui '(būti) vienais protais') ir kt.
Senuosiuose latvių raštuose taip pat sutinkama iliatyvo formų: iekšan 'vidun', āran 'laukan', krustan sists 'prikaltas prie kryžiaus' (pažodžiui 'kryžiun muštas'), cietuman 'kalėjiman'. Prieveiksmiuose išlikę aliatyvo pėdsakų: mājup 'namo(p)', kalnup 'kalno link (kalnop)', lejup 'žemyn'.
Būdvardis
Būdvardžiai gali būti paprastieji ir įvardžiuotiniai. Prie būdvardžio priaugę įvardžiai jis 't. p.', jī 'ji' (bendrinėje latvių kalboje savarankiškai nevartojami, išlikę tik įvardžiuotinėse formose) vėliau kai kuriuose linksniuose nukrito, tačiau nuo trumpėjimo spėjo apsaugoti būdvardžio galūnes.
Įvardžiuotiniai būdvardžiai vartojami kalbant apie žinomus, pažįstamus, apibrėžtus dalykus. Pavyzdžiui, latvių (kaip ir lietuvių) junginį su įvardžiuotiniu būdvardžiu mazā meitene 'mažoji mergaitė' germanų kalbose atitinka junginiai su žymimaisiais artikeliais:, , , den lille piken.
Kai kurių būdvardžių, pavyzdžiui, galvenais 'pagrindinis', pēdējais 'paskutinis' vartojamos tik įvardžiuotinės formos.
Paprastieji būdvardžiai linksniuojami kaip I (vyr. g.) ir IV (mot. g.) linksniuočių daiktavardžiai. Įvardžiuotiniai būdvardžiai linksniuojami savitai.
Linksniavimo pavyzdys (liels 'didelis'):
Aukštesnysis laipsnis (tiek paprastųjų, tiek įvardžiuotinių būdvardžių) sudaromas su priesaga -āk-: labs 'geras' > labāks 'geresnis', labāka 'geresnė'; labais > labākais, labākā. Aukščiausiasis laipsnis sudaromas prie aukštesniojo laipsnio būdvardžio pridedant priešdėlį vis-: vislabāks, vislabāka, vislabākais, vislabākā. Be to, aukščiausiojo laipsnio reikšme gali būti vartojami įvardžio pats 't. p.', pati 't. p.' ir aukštesniojo laipsnio įvardžiuotinių formų junginiai: pats labākais 'pats geriausias', pati labākā 'pati geriausia'.
Skaitvardis
Skaitvardžiai nuo vieno iki dvidešimt vieno:
Skaitvardžiai nuo trisdešimt iki milijono:
Įvardis
Asmeninių (pirmojo ir antrojo asmenų) ir sangrąžinio įvardžių linksniavimas:
Trečiojo asmens asmeninių įvardžių linksniavimas:
Parodomųjų įvardžių linksniavimas:
Veiksmažodis
Latvių kalbos veiksmažodžiui būdingos tokios kategorijos: nuosaka, laikas, asmuo, skaičius ir rūšis (linksniuojamosioms veiksmažodžio formoms dar ir giminė bei linksnis). Latvių kalboje veikslas – ne visavertė gramatinė kategorija, o tipinė, funkcinė – semantinė skirtis. Veikslo priešprieša neaprėpia visų latvių kalbos veiksmažodžių.
Kiekvienas veiksmažodis turi tris kamienus: bendraties, esamojo ir būtojo laikų. Neretai bendraties ir būtojo laiko kamienai sutampa.
Asmenuotės
Veiksmažodžiai (išskyrus netaisyklinguosius būt 'būti', dot 'duoti' ir iet 'eiti') paprastai skirstomi į tris asmenuotes:
Nors I asmenuotė palyginti gausi, dabartinėje latvių kalboje ji nebėra produktyvi.
Laikai
Išskiriami šeši laikai: esamasis paprastasis, esamasis atliktinis, būtasis paprastasis, būtasis atliktinis, būsimasis paprastasis ir būsimasis atliktinis. Esamasis atliktinis laikas reiškia laiką, kurio rezultatas trunka ir šiuo metu. Būtasis atliktinis laikas vartojamas kalbant apie veiksmą, kuris įvyko seniau negu kitas veiksmas. Būsimasis atliktinis laikas reiškia veiksmą, kuris baigsis iki kito būsimo veiksmo.
Būsimasis paprastasis laikas sudaromas iš bendraties kamieno, pridėjus priesagą -s- (I vns. asmenyje – -š- < *-sj-) ir ypatingas galūnes.
I asmenuotės veiksmažodžių nest 'nešti' ir pirkt 'pirkti' asmenavimas paprastuosiuose (vientisiniuose) laikuose:
Veiksmažodžio nest esamasis laikas tarimas su plačiuoju [æ] šaknyje, o būtasis laikas – su siauruoju [ɛ] šaknyje.
III asmenuotės veiksmažodžių gribēt 'norėti' ir lasīt 'skaityti' asmenavimas vientisiniuose laikuose:
Netaisyklingųjų veiksmažodžių būt 'būti', dot 'duoti' ir iet 'eiti' asmenavimas vientisiniuose laikuose:
Nuosakos
Latvių kalboje yra keturios nuosakos: tiesioginė (īstenības izteiksme), tariamoji (vēlējuma izteiksme / kondicionālis), liepiamoji (pavēles izteiksme) ir netiesioginė, arba atpasakojamoji (atstāstījuma izteiksme). Kartais kaip atskira nuosaka išskiriamas debityvas – reikiamybės nuosaka (debitīvs / vajadzības izteiksme).
Liepiamosios nuosakos II vienaskaitos asmens forma tokia pati, kaip tiesioginės nuosakos: nes 'neši / nešk', esi 'esi / būk'. Daugiskaitos II asmens forma sudaroma iš esamojo laiko kamieno, pasitelkiant galūnę -iet (-ieties su sangrąžiniais veiksmažodžiais): nesiet 'neškite', esiet 'būkite', mazgājieties 'mazgokitės'. Liepiamosios nuosakos daugiskaitos I asmuo toks pats, kaip tiesioginės nuosakos būsimojo laiko: nesīsim 'nešime / neškime', būsim 'būsime / būkime', mazgāsimies 'mazgosimės / mazgokimės'. III asmens liepiamoji nuosaka sudaroma su dalelyte lai 'tegu' ir tiesioginės nuosakos esamojo laiko III asmeniu: lai nes 'tegu neša', lai mazgājas 'tegu mazgojasi'.
Tariamosios nuosakos skiriami esamasis ir būtasis laikai. Esamojo laiko tariamoji nuosaka turi vienodą visų asmenų ir skaičių formą, ji sudaroma iš bendraties kamieno su priesaga -tu (-tos sangrąžiniams veiksmažodžiams): būtu 'būčiau / būtum / būtų / būtume / būtumėte', mazgātos 'mazgočiausi / mazgotumeisi / mazgotųsi / mazgotumės / mazgotumėtės'. Būtojo laiko tariamoji nuosaka sudaroma iš esamojo laiko tariamosios nuosakos formos būtu ir veikiamosios rūšies būtojo laiko dalyvio: būtu runājis 'būčiau / būtum / būtų kalbėjęs', būtu runājusi 'būčiau / būtum / būtų kalbėjusi', būtu runājuši 'būtume / būtumėte / būtų kalbėję', būtu runājušas 'būtume / būtumėte / būtų kalbėjusios'.
Rūšys
Latvių kalboje skiriamos dvi rūšys: veikiamoji ir neveikiamoji. Visų šešių laikų neveikiamosios rūšies formos sudaromos pagal formulę jungtis + neveikiamosios rūšies būtojo laiko dalyvis. Paprastuosiuose laikuose kaip jungtis vartojamas veiksmažodis tikt 'tapti', o atliktiniuose – būt 'būti'.
Kaitomieji dalyviai
Latvių kalboje yra keturios kaitomųjų dalyvių formos: esamojo ir būtojo laikų, veikiamosios ir neveikiamosios rūšies. Kaip ir būdvardžiai, dalyviai gali būti paprastieji ir įvardžiuotiniai; be to, esama ir sangrąžinių dalyvių, tačiau dėl nepilnos paradigmos jie labai retai vartojami. Dalyviai linksniuojami kaip būdvardžiai.
Esamojo laiko veikiamieji dalyviai sudaromi iš esamojo laiko kamieno su priesaga -oš- ir giminę rodančiomis galūnėmis: ziedēt 'žydėti' > ziedošs 'žydintis' (įvardžiuotinė forma ziedošais), ziedoša 'žydinti' (įvardžiuotinė forma ziedošā).
Būtojo laiko veikiamieji dalyviai sudaromi iš būtojo laiko kamieno su priesaga -uš-. Tačiau vyriškosios giminės paprastosios formos vardininke šios priesagos nėra, o moteriškosios giminės paprastosios formos vardininke yra priesaga -us-: pieaugt 'išaugti' > pieaudzis 'išaugęs' (kilmininkas – pieauguša), pieaugusi 'išaugusi' (kilmininkas – pieaugušas).
Sudarant neveikiamosios rūšies esamojo laiko dalyvius, vartojama priesaga -am- (su I ir II asmenuotėmis) / -ām- (su III asmenuotės veiksmažodžiais): lasīt 'skaityti' > lasāms 'skaitomas' (įvardžiuotinė forma lasāmais), lasāma 'skaitoma' (įvardžiuotinė forma lasāmā). Neveikiamosios rūšies būtojo laiko dalyviai sudaromi iš bendraties kamieno su priesaga -t- ir giminę žyminčiomis galūnėmis: lasīts 'skaitytas' (įvardžiuotinė forma lasītais), lasīta 'skaityta' (įvardžiuotinė forma lasītā).