cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jurga Ivanauskaitė
Vėlyvoji kūryba
2000 m. pasirodė romanas „Sapnų nublokšti“. 2000–2002 m. keliavo į Egiptą, Italiją, Peru. Apmąstymai, gimę šių kelionių metu, įprasminti 2003 m. išleistoje esė knygoje „Kelionių alchemija“. Tais pačiais metais pasirodė romanas „Placebas“. 2004 m. buvo itin sėkmingi – išleista pirmoji poezijos rinktinė „Šokis dykumoje“, pasaka vaikams „Kaip Marsis Žemėje laimės ieškojo“ bei trilogija „Tibeto mandala“. 2004–2006 m. – Kultūros ministerijos stipendininkė. 2005 m. išleista interviu rinktinė „Švelnūs tardymai“ bei paskutinis romanas „Miegančių drugelių tvirtovė“. Tų pačių metų pabaigoje Jurgai Ivanauskaitei buvo diagnozuota vėlyvosios stadijos sarkoma. 2006 m. gydėsi Lietuvoje ir Švedijoje. 2007 m. pasirodė antroji eilėraščių knyga „Odė džiaugsmui“.
2005 m. Jurga Ivanauskaitė tapo Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureate. Premija skirta „už atvirumą pasauliui bei jo kultūrinei įvairovei (knyga „Tibeto mandala“, 2004) ir kintančių vertybių pojūtį romanuose“.
Bendradarbiavo „Sąjūdžio žiniose“, „Sietyne“, „Ievoje“, „Atgimime“ ir „Šiaurės Atėnuose“. Jurgos Ivanauskaitės knygų yra išversta į anglų, latvių, lenkų, rusų, vokiečių, estų, kroatų, švedų, čekų, italų, slovėnų kalbas.
Mirė 2007 m. vasario 17 dieną. Palaidota Vilniaus Antakalnio kapinėse, Menininkų kalnelyje.
987 m.
987 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Jurga Ivanauskaitė
Vertimai
thumb|180px|Romano „Ragana ir lietus“ leidimas slovėnų k.
Daniūnai (reikšmės)
Daniūnai yra:
Pakistano administracinis suskirstymas
thumb|500px|right|Pakistano administracinis suskirstymas Pakistanas suskirstytas į 4 provincijas, 1 Islamabado federacinę teritoriją, 1 federaciškai valdomą genčių žemęir 2 Pakistano Kašmyro autonomines respublikas.
Patė
Administravimas
Salos yra administruojamos kaip Kenijos Pakrantės provincijos Lamu rajono dalis. Šiuo metu didžiausias salos miestas ir jos administracinis centras yra Faza. Be jo yra maža gyvenvietė Pate (senoji salos sostinė) ir Siju. Visos šios gyvenvietės yra turėję ilgą istoriją.
Istorija
Pate - viena iš ilgiausią istoriją turėjusių Afrikos salų ir vienas svarbesnių Svahilių civilizacijos centrų. Jos istorija yra užfiksuota Pate kronikoje. Čia pasakojama, kad svarbiausias istorinis salos miestas - Pate buvo įkurtas VIII a. pabėgėlių iš Omano. 1204 m. jis atkurtas iš naujo Omano Nabhani giminės atstovų. Miestas tapo svarbiu prekybos centru Indijos vandenyno prekyboje, čia susiformavo miestas-valstybė, valdoma sultonų, tituluojamų mfalme. Vietinis svahilių etninis pogrupis, kaip ir visame Lamu salyne, yra amu, ir kalba kiamu dialektu.
XVIII a. Pate sala su Pate miestu kaip sostine patyrė didžiausią istorijoje suklestėjimą. Tapus musulmoniškos Omano imperijos vasalu, mieste suklestėjo amatai, menas. Jame buvo statomi vieni gražiausių svahilių architektūros pavyzdžių, čia garsėjo auksakalystės dirbiniai, tekstilė, išgarsėjo vietinis svahilių muzikos instrumentas siwa. Mieste klestėjo ir svahilių literatūra.
1813 m. Pate bandė įsigalėti visame Lamu salyne, tačiau patyrė nesėkmingą mūšį, kuris nulėmė salos nuosmukį ir gretimo Lamu iškilimą. XIX a. miestą užvaldė Zanzibaro sultonatas. Įdomu, kad 1843 m. Siju gyvenvietės šeichas atsiskyrė nuo Zanzibaro, ir šiam nepavyko jo prijungti naujai. 1858 m. nusilpusios Pate sultonas su didele dalimi gyventojų išsikėlė į žemyną, kur įkūrė Vitu sultonatą. 1892 m. pačiame Pate mieste gyveno tik 300 gyventojų.
1896 m. jis atiteko Britų imperijai, kaip Kenijos kolonijos dalis Džubalandas. 1925 m. Džubalandas kartu su Kismaju perėjo Italijai, ir miestas tapo Italijos Somalio dalimi.
Betliejaus muchafaza
Betliejaus muchafaza  – Palestinos muchafaza, esanti Vakarų Kranto pietinėje dalyje. Administracinis centras – Betliejus.
Rytuose ribojasi su Negyvąja jūra.
Administracinis suskirstymas
Muchafazos sudėtyje yra 10 savivaldybių, 58 kaimai, 3 pabėgėlių stovyklos.
Daniūnai
Daniūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Ramygalos ir 4 km į pietvakarius nuo Vadoklių. Seniūnaitijos centras. Kuršelės upelyje (Upytės upės baseinas) įrengtas Daniūnų tvenkinys. Veikia parduotuvė, biblioteka, kultūros centras.
Istorija
1923 m. įkurta pradžios mokykla, 1956 m. biblioteka, 1957 m. – kultūros namai. 1950–1992 m. kolūkio centrinė gyvenvietė.
Gyventojai
thumb|left|250px|Daniūnų centras thumb|left|250px|Apleista parduotuvė
Skiržemė
Skiržeme vadinami du kaimai:
Mauricijaus vyrų futbolo rinktinė
Mauricijaus vyrų futbolo rinktinė – Mauricijui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Mauricijaus futbolo asociacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 1 žemyno čempionate.
Jalovas (ežeras)
Jalovo ežeras – ežeras Augustavo girioje, Sūduvos aukštumoje šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Naujinės valsčiuje. Ežeras yra 129,8 m aukštyje virš jūros lygio. Per mažą upokšnį jungiasi su Rospudos upe. Pavasariais, kai patvinsta Rospudos upė, galima stebėti retą reiškinį, kai upės vanduo kelia ir ežero vandens lygį. Netoli ežero yra Augustavo girios šventoji vieta.
Andris Ērglis
Andris Ērglis (Andris Ėrglis, g. 1983 m. sausio 16 d. Aizputėje, Latvijoje) – latvių dainininkas ir muzikantas.
Biografija
Gimė Aizputėje, bet, būdamas 15 metų, persikėlė į Liepoją. Baigė Emilio Melngailio Liepojos muzikos kolegiją, kuriame įgijo mušamųjų instrumentų specialybę. Trejus metus grojo Liepojos simfoniniame orkestre. 2001 m. kartu su Janiu Strazdu įkūrė poproko grupę „Berm“, kurioje buvo iki 2006 metų. Kartu su grupe „Berm“ 2003 m. užėmė I vietą festivalyje Liepājas Dzintars.
2006 m., po grupės „Berm“ iširimo, kartu su Janiu Strazdu, Liepojos simfoninio orkestro muzikantu Aivaru Meijeru bei buvusiu grupių „Līvi“ ir „Fomins & Kleins“ gitaristu Tomasu Kleinu įkūrė grupę „Cacao“. Grupėje „Cacao“ Ėrglis yra ir solistas, ir būgnininkas. 2007 m. Ėrglis tapo vienu iš šešių projekto „Bonaparti.lv“ narių, kuris su daina „Questa Notte“ Eurovizijos dainų konkurse atstovavo Latvijai.
Vienu populiariausių latvių dainininku Andris Ėrglis tapo 2007 m. vasarą, kai užėmė II vietą tarptautiniame dainų konkurse „Naujoji banga“. Po šio pasiekimo smarkiai padidėjo tiek Andrio Ėrglio, tiek grupės „Cacao“ pasiekimai. Rugsėjį buvo išleistas grupės albumas „Ripoja akmens“, o albumo titulinė daina tapo žymiausia grupės daina. Daina „Ripoja akmens“ nugalėjo 2007 m. apklausoje Muzikālā banka ir Latvijos Muzikos lygoje, pasiekė I vietą Latvijas Spice, taip pat gavo Metų apdovanojimą kaip didžiausias 2007 m. radijo hitas.
2007 m. pabaigoje Andris Ėrglis nusprendė užsiimti solo karjera. Rudenį jis tapo televizijos LNT šou „Divas zvaigznes“ II vietos laimėtoju. 2008 m. pradžioje su daina „Broken Lullaby“ Ėrglis užėmė III vietą Latvijos Eurovizijos nacionalinėje atrankoje. Kovo mėn. išleistas pirmasis Andrio Ėrglio solo albumas „Sirdspuksti“, po kurio balandžio 12 d. surengtas pirmasis jo solo koncertas. Albumas mažiau nei per du mėnesius pasiekė platininio statusą, kuris skiriamas pardavus 10 000 kopijų. Pirmasis albumo singlas „Pa paralēli“, kurį Ėrglis atlieka su dainininke Kristina Zacharova, gegužę pasiekė I vietą „Latvijas Spice“.
Vedęs, augina dukrą ir sūnų. Dirba mokytoju Aizputės muzikos mokykloje.
Skirvainiai
miniatiūra|220px|left|Pakelės kryžius su data „2012“
Istorija
1591 m. minimas Skirvainių dvaras.
Dainių apylinkė (Kaišiadorys)
Dainių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žiežmarių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žiežmarių rajonui. 1954 m. prijungta Kairiškių apylinkė ir dalis Balcariškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Dainių apylinkė prijungta prie Kalvių apylinkės.
Adara
Adara (Didžiojo Šuns Epsilon, ε CMa) – 1,50 ryškio B2 spektrinės klasės šviesi Didžiojo Šuns žvaigždyno milžinė. Nuotolis nuo Saulės – 430 šviesmečių.
Gerd Kanter
Kanter asmeninis rekordas yra 73,38 m. Tai 3 pasiekimas pasaulyje po Virgilijaus Aleknos ir Jürgen Schult.
Tekselis (kompiuterinė grafika)
Kompiuterinėje grafikoje tekselis (iš 'tekstūra' + element 'elementas') – pagrindinis tekstūros erdvės elementas. Tekselių matrica reprezentuoja tekstūrą, kaip kad pikselių matrica reprezentuoja paveikslėlį.
Tekstūruojant 3D paviršių, t. y. atliekant tekstūrų atvaizdavimo procesą, tekseliai dedami į atitinkamas pikselių vietas. Šiandieniniuose kompiuteriuose šiuos veiksmus atlieka vaizdo plokštės.
Kai tekselių matrica nėra vientisa, naudojamas tekstūrų filtravimas.
Nunatakas
thumb|right|350px|Nunatakai Grenlandijoje Nunatakas (iš inut. – nunataq) – iš ledyno kyšanti uola, kalva, kalnagūbris, kuris nėra padengtas ledu.
Nunatakai būdingi kontinentų ledynų pakraščiuose. Šiuose kalvose ar iškyšuliuose galima aptikti augančius augalus, ar kitas gyvybės formas.
Osumas
Osumas  – upė pietų Albanijoje, viena iš Semanį sudarančių upių. Prasideda Korčės apygardoje, 1050 m aukštyje, prie Vithuko kaimo. Teka vakarų kryptimi siauru slėniu. Netoli Čorovodės sudaro 26 km ilgio kanjoną. Kučovės apylinkėse susilieja su Devolu ir sudaro Semanį.
Miestai prie Osumo: Čorovodė, Poličanis, Beratas, Urė Vajgurorė.
thumb|left|200px|Osumo kanjonas
VVV-Venlo
Venlo VVV – Nyderlandų futbolo klubas iš Venlo.
Stadionas
„De Koel“ stadione namų rungtynes žaidžia VVV-Venlo vyrų ir moterų ekipos. Stadiono talpa 8 tūkst. žiūrovų, o 1,5 tūkst. vietų stovimos. Stadionas atidarytas 1972 m.
Istorija
Mėgėjų klubas įkurtas 1903 m., 1954 m. klubas susijungė su Venlo SC ir sudarė naują klubą „Sportclub VVV'03“. 1959 m. laimėjo šalies taurę, 1961 m. užėmė 3 vietą šalies aukščiausiojoje lygoje, vėliau klubas iškrito iš aukščiausios lygos ir iki 1994 m. keletą kartų pakildavo ir iškrisdavo. Nuo 1994 iki 2007 m. žaidė antrojoje lygoje (Eerste Divisie) ir tik 2007 m. po atkrintamųjų varžybų grįžo į Eredivisie.
Grioveliakaplė voverė
Paplitusios Centrinėje Amerikoje (Panamoje, Kosta Rikoje).
Stanaičiai (reikšmės)
Stanaičiais vadinami kaimai:
988 m.
988 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Starkai
Starkais vadinami kaimai:
Ranka
thumb|260px|right|Ranka thumb|260px|right|Rankos raumenys: 1. [[Didysis krūtinės raumuo, 2. Įstrižinis raumuo, 4. Deltinis raumuo, 10. Dvigalvis žasto raumuo, 11. Snapinis žasto raumuo, 12 Trigalvis žasto raumuo]] Ranka – viršutinės galūnės laisvoji dalis. Prie liemens ji prisitvirtina pečių lanko kaulais, sąnariais ir raumenimis. Ranka susideda iš:
Išskėstų rankų ilgis ir rankos ilgis apsprendžia žmogaus konstitucinius požymius, svarbus kai kurių ligų, susijusių su augimo sutrikimais, nustatymui. Pasitaiko įvairios rankų vystymosi ydos. Maždaug apie 50 proc. lūžių priskiriama rankoms. Rankų kaulai dažniau lūžta vyrams nei moterims.
Žasto kaulai
Žastas (lot. brachium) – tai rankos dalis tarp peties ir alkūnės. Žastą sudaro ilgasis kaulas – žastikaulis (lot. humerus), kuris peties sąnariu prisijungęs prie mentės, o alkūnės sąnariu susijungęs su dilbiu. Žastikaulis sudarytas iš kūno (corpus humeri) ir dviejų galų – proksimalinio ir distalinio. Proksimalinis galas užsibaigia žastikaulio galva (caput humeri), o distalinis – suplokštėja ir baigiasi krumpliu (condylus humeri).
Dilbio kaulai
Dilbis (lot. antebrachium) – rankos dalis, esanti tarp žasto ir plaštakos. Sudaro du kaulai: alkūnkaulis (ulna) ir stipinkaulis (radius).
Stipinkaulis (lot. radius) – viršutinių galūnių kaulas, priskiriamas ilgųjų kaulų grupei. Į alkūnkaulio vidinę pusę yra atkreiptas stipinkaulio kūno aštrusis kraštas. Proksimalinis (artimesnis) galas baigiasi stipinkaulio galva, kuri yra taisyklingos ritinio formos. Galvos gale yra sąnarinė duobutė. Distalinis, arba tolimasis, galas yra labai praplatėjęs ir stambus. Jo apačioje yra ovalo formos riešinis sąnarinis paviršius, o vidiniame krašte – alkūninė įlanka.
Tai vienas iš dažniausių kaulų lūžių (10-15% visų lūžimų). Pagyvenusiom moterim pasitaiko 2-3 kartus dažniau nei vyrams. Tipinio lūžimo linija paprastai eina 2-3 cm nuo proksimalinio stipinkaulio galo. thumb|268x268px|Rankos kaulai ir jungtys lietuvių ir lotynų kalbaAlkūnkaulis (lot. Ulna) – vienas iš dviejų dilbio kaulų. Priglaudus delnus prie šlaunų, dilbio kaulai būna susikryžiavę, o atsukus delnus į priekį, jie išsidėsto lygiagrečiai. Tada alkūnkaulis yra vidinėje (medialinėje) dilbio pusėje. Kaip ir visų ilgųjų kaulų, jo vidurinė dalis vadinama kūnu, corpus ulnae, kuris pereina į masyvesnį artimąjį galą, extremitas proximalis, ir laibesnį tolimąjį galą, extremitas distalis.
Plaštakos kaulai
Plaštaka – ranka nuo riešo, delnas su pirštais.
Riešakauliai (lot. ossa carpi, s. ossa carpalia) – trumpieji kaulai, išsidėstę dviem eilėmis – proksimaline ir distaline. Proksimalinėje eilėje, pradedant nuo nykščio pusės, guli laivelis (os scaphoideum), mėnulis (os lunatum), trikampis (os triquetrum), o nuo pastarojo šiek tiek į delno pusę yra žirnios (os pisiforme). Distalinę eilę ta pačia seka sudaro didysis daugiakampis (os trapezium), mažasis daugiakampis (os trapezoideum), galvinis kaulas (os capitatum), ir kablinis kaulas (os hamatum). Visi riešakauliai sudaryti iš akytosios medžiagos, dengiamos plono standžios medžiagos sluoksnio.
Delnakauliai (lot. ossa metacarpi, s. ossa metacarpalia). Penki (I–V) maži ilgieji kaulai delnakauliai sudaro kietąjį plaštakos vidurinės dalies, delno, metacarpus, pagrindą. Jų dydis ir forma šiek tiek įvairuoja, tačiau visi turi po 3 dalis: delnakaulio pamatą (basis ossis metacarpi) kūną (corpus ossis metacarpi) ir galvą (caput ossis metacarpi). Masyvesnis pamatas turi sąnarinius paviršius jungtis vienam su kitu ir su distaline riešakaulių eile, galva baigiasi sąnariniu lauku susinerti su pamatiniu pirštakauliu, o kūnas yra truputį išlinkęs į plaštakos nugaros pusę.
Rankos pirštakauliai (lot. ossa digitorum manus, s. phalanges): rankos nykštys (pollex), sunertas iš dviejų, o visi kiti pirštai – iš trijų pirštakaulių. Tai nedideli ilgieji kaulai, skirstomi į artimiuosius, arba proksimalinius, pirštakaulius (phalanx proximalis), vidurinius (phalanx media) ir tolimuosius, arba distalinius, pirštakaulius (phalanx distalis). Pirštakauliai skirstomi i tris dalis – pamatą (basis phalangis) kūną (corpus phalangis) ir galvą (caput phalangis).
Amerikos balsas
thumb|Stoties logotipas Amerikos balsas (, VOA) – JAV radijo stotis, veikianti nuo 1942 m. vasario 24 d. Antrojo pasaulinio karo metu buvo transliuojamos laidos 27 kalbomis.
Lietuviškos transliacijos
53-ejus metus (1951–2004 m.) transliavo programą ir lietuvių kalba. Radijo laidos lietuvių kalba pradėtos rengti 1951 m. vasario 16 d. iš Niujorko. Jas transliavo Kazys Grinius ir Povilas Julius Labanauskas. Laikinai joms vadovavo Juozas Bronius Laučka, nuo 1951 m. rugpjūčio 2 d. tas pareigas perėmė Konstantinas Rudaminas Jurgėla. Iš pradžių lietuviškai programai skirta 15 min., 1952 m. gegužės 15 d. lietuvių padalinys ėmė transliuoti ir 15 min. laidas iš Europos, ten dirbo K. Grinius ir J. B. Laučka.
Ilgą laiką redakcijai vadovavo Romas Sakadolskis, nuo 1995 m. – Linas Rimkus. Lietuviškas laidas rengė Jurgis Bradūnas, A. Černeekis, Vytautas Dambrava, Leonardas Dambriūnas, Konstantinas Jurgėla, Romas Kasparas, Alfonsas Petrutis, Jolanta Raslavičiūtė, Antanas Vaičiulaitis, Virginija Vengrienė, Rimantas Kanapienis ir kiti.
„Amerikos balso“ programa buvo svarbus informacijos šaltinis už geležinės uždangos atsidūrusiai Lietuvai, prisidėjo ir prie šalies demokratizavimo procesų. Sovietmečiu buvo daromi įvairūs trukdžiai, kad Lietuva negalėtų girdėti „Amerikos balso“.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę „Amerikos balso“ laidos buvo retransliuojamos per Lietuvos radijo pirmąją programą (30 min.) ir per radijo stotį M-1 plius (10 min.).
Pasibaigus Šaltajam karui JAV Kongreso sprendimu buvo nutrauktas finansavimas laidoms kai kuriomis Rytų Europos kalbomis. Paskutinė „Amerikos balso“ laida lietuvių kalba transliuota 2004 m. vasario 27 d.
Voice of America šiandien
Šiuo metu JAV finansuojama Voice of America transliuoja naujienų, šviečiamąsias ir kultūros laidas apytiksliai 155 milijonams klausytojų. Be kitų, transliuojamos laidos specialiąja anglų kalba jos besimokantiems.
Naujoji norvegų kalba
Naujoji norvegų kalba, arba niunoškas (nynorsk) – vienas iš dviejų norvegų kalbos standartų (kartu su bokmål). Šios kalbos bendrinę formą XIX a. sukūrė kalbininkas Ivaras Osenas.
Naujoji norvegų kalba sukurta kaip alternatyva bokmål standartui, kuris pasižymi didele daniškų skolinių gausa. Osenas, kurdamas naująją kalbą, rėmėsi tomis norvegų tarmėmis, kurios yra išlaikiusios daugiausia senosios skandinavų kalbos bruožų ir mažiau paveiktos danų ar švedų kalbų. Ir nors nynorsk suteiktas valstybinės kalbos statusas, ją vartoja mažuma norvegų. Kiekviena Norvegijos savivaldybė vietiniais referendumais yra pasirinkusi, kokį norvegų kalbos variantą vartoti. 26 % šalies savivaldybių vartoja naująją norvegų kalbą (dauguma jų yra kalnuotose, kaimiškose pietvakarių Norvegijos vietovėse). Miorės ir Rumsdalio apskrities Sunmiorės krašte visos savivaldybės pasirinkusios nynorsk.
Naujoji norvegų kalba turi 3 gimines (vyriškąją, moteriškąją ir bevardę), priešingai nei 2 gimines turinti bokmål. Taip pat yra keletas kitų gramatinių, rašybos ir tarimo skirtumų.
Juodosios gleivėtagalvinės
Juodosios gleivėtagalvinės (Melamphaidae) – gelminių beriksų (Stephanoberyciformes) būrio žuvų šeima. Tai 2,5-12 cm dydžio žuvys, paplitusios pasauliniame vandenyne, išskyrus Arktis ir Antarktidą bei Viduržemio jūrą.
Šeimoje 5 gentys ir apie 37 rūšys.
Tilžės keleivis
thumb|200px|1885 metų Nr. 1 Tilžės keleivis – konservatyvios pakraipos Mažosios Lietuvos laikraštis lietuvių kalba tautinei Prūsijos lietuvių mažumai. Iš lietuviškų laikraščių Prūsijoje ėjo ilgiausiai (1883–1924 m.).
Pozicija lietuvių atžvilgiu
„Tilžės keleivį“ leido Julius Reilenderis, 1883–1886 m. Adomas Einoras, spausdino Reilenderių spaustuvė. 1885-1894 m. leistos „Tilžės keleivio kalendros“, 1886–1910 m. priedas „Keleivio draugas“.
Laikraštis bandė laviruoti tarp lojalumo Prūsijos valdžiai bei tautiškumo. Antai valstybinės vokiečių kalbos įvedimą kaip vienintelės Prūsijoje redakcija aiškino taip: „Vokietijos imperija „rubežiuose suvienijančią“ vokiečių kalbą įvedė ne dėl mažlietuvių išnaikinimo, o dėl imperijos stiprybės, dėl kovos prieš katalikus lenkus, prancūzus, čekus, kurie norėdami savo kalba mokyklose mokyti, sustiprintų Katalikų Bažnyčios galią ir susilpnintų imperiją.“
UEFA taurė 2002–2003 m.
UEFA taurė 2002-2003 m. – 32-asis UEFA taurės turnyras (45-asis įskaitant ir Mugių taurę). Prasidėjo 2002 m. vasarą. Taurę laimėjo klubas, 2003 m. gegužės 21 d. finale nugalėjęs  klubą.
Stragnai
Stragnais vadinami kaimai Klaipėdos rajone:
Kukoriškiai (Kretinga)
Kukoriškiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Dupulčių. Yra Kukoriškių senosios kapinės–Markapiai (XVIII a.–XX a. pr.).
Devolas
Miestai prie Devolo: Bilištis, Malikas, Gramšis, Gostimė.
Šarmas
Tirpūs šarmai gaunami šarminiams metalams reaguojant su vandeniu – susidaro šarmas ir išsiskiria vandenilio dujos: 2Li(k) + 2H2O –> 2LiOH(aq) + H2(d) arba aktyvių metalų chlorų elektrolizės būdu. Neskyla aukštoje temperatūroje, ardo daugelį organinių medžiagų, reaguoja su riebalais.
Netirpūs šarmai gaunami druskai reaguojant su tirpiu šarmu – susidaro netirpus šarmas ir druska su tokiu pačiu metalu, kaip bazėje.
Tirpūs šarmai reaguoja su rūgštiniais oksidais (SO2, NO2, CO2 ir pan.). Susidaro vanduo ir druska, sudėtinė medžiaga, kurioje metalo jonai susijungę su rūgšties liekana. Šarmai reaguoja su rūgštimis ir jas neutralizuoja (išsiskiria šiluma). Susidaro druska ir vanduo. Taip pat šarmai reaguoja ir su tirpiomis druskomis, jeigu susidaro netirpi druska.
Netirpūs šarmai reaguoja su rūgštimis – susidaro druska ir vanduo. Kaitinami skyla į metalo oksidą ir vandenį. Nereaguoja su druskomis, daugeliu organinių medžiagų, rūgštiniais oksidais.
Šarmo pavadinimo kilmė greičiausiai susijusi su senovinėmis kosmetinėmis priemonėmis, kadangi šarmai seniau buvo vartojami vietoj muilo ar šampūno.
Jagėlonių apylinkė
Jagėlonių apylinkė (arba Jegelonių apylinkė, Jagelonių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Semeliškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vievio rajonui. 1954 m. prijungta dalis Žikaronių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Jagėlonių apylinkė prijungta prie Kietaviškių apylinkės.
Paleogenas
Paleogenas – kainozojaus eros Žemės vystymosi periodas, prasidėjęs prieš 65,5 mln. m. ir baigęsis prieš 23,05 mln. m.  Po paleogeno eina neogenas. Tarptautinis žymėjimas Pg. Paleogeną 1866 m. išskyrė vokiečių geologas K. Naumanas.
Paleogenas prasidėjo masiniu gyvybės išmirimu, kurio priežastis, kaip mano daugelis mokslininkų, meteorito nukritimas Jukatano pusiasalyje. Šią hipotezę patvirtina faktas, kad paleogeno ir kreidos sandūroje esančiuose sluoksniuose ypač gausu iridžio – elemento, kuris paprastai neaptinkamas didelėmis koncentracijomis, išskyrus meteoritinę medžiagą. Masinio gyvybės išmirimo metu išmirė didieji dinozaurai ir paleogeno pradžioje ėmė sparčiai vystytis paukščiai. Per šiuos 42 mln. metų labiausiai išsiskiria žinduolių klasės evoliucija nuo paprastų formų į daug sudėtingesnes. Kreidos periode buvusios nedidelės žinduolių rūšys išsivystė į dominuojančius sausumoje gyvūnus. Paleogeno pabaigoje didžiausiais sausumos žinduoliais tapo straubliniai.
Paleogeną sudaro trys epochos:
Anksčiau paleogenas laikytas senesniąja terciaro dalimi.
Paleogeografija
Geografinės sąlygos paleogene palaipsniui darėsi panašios į šiuolaikines. Reljefas buvo mažai kontrastingas, vyko aktyvūs denudaciniai kontinentų procesai. Šį teiginį patvirtina didelės dūlėjimo plutos, randamos platformuose. Klimatas paleogene buvo šiltas dėl palyginti žemo reljefo ir didelių jūros transgresijų. Šios dvi sąlygos leido šiltoms ir drėgnoms oro masėms pasiekti didelius ir nutolusius nuo okeanų sausumos plotus. Paleogene išskiriamos šios klimatinės zonos:
Oligoceno laikotarpyje stebimas klimato pašaltėjimas. Šioje epochoje prasidėjo Antarktidos ledyno augimas.
Sibiro trapai
Sibiro trapai - milžiniškas magminių efuzinių, daugiausia bazaltinių, uolienų masyvas, esantis Sibire. Trapai susiformavo permo pabaigoje, triaso pradžioje, prieš maždaug 250-251 mln. metų. Šio masyvo susiformavimas siejamas su masiniu rūšių išnykimu permo-triaso sandūroje. Sibiro trapų susiformavimas yra vienas iš didžiausių vulkaninių įvykių Žemės istorijoje per paskutinius 500 mln. metų. Žodis trapai kilo iš švediško žodžio trappa 'laiptai'. Laiptų pavidalo reljefas yra būdingas Sibiro trapams.
Geografija
Dabar Sibiro trapų bazaltinė lava dengia apie 2 mln. km², tačiau anksčiau, tik susiformavusi, galėjo dengti iki 7 mln. km². Skaičiuojama, kad galėjo išsilieti nuo 1 iki 4 mln. km³ bazaltinės lavos. Sibiro trapai dengia teritorija nuo 50 iki 75 laipsnių šiaurės platumos ir nuo 60 iki 120 laipsnių rytų ilgumos.
Susiformavimas
Sibiro trapai susiformavo dėl ypatingai didelio mantijos pliumo, kuris yra tam tikro Žemės branduolio vėsimo mechanizmo dalis. taip pat neatmetama ir kita - susidūrimo su asteroidu teorija, nors šios teorijos šalininkų mažai.
Sibiro trapai susiformavo per milijoną ar daugiau metų, išsiveržus lavai iš daugybės angų. Tufo ir kitų piroklastinių uolienų buvimas rodo, kad būta sprogiminių išsiveržimų per arba prieš bazaltinės lavos ištekėjimą. Riolito uolienos buvimas taip pat patvirtina sprogstamuosius išsiveržimus.
Sibiro trapuose, netoli Norilsko susiformavo vienas didžiausių nikelio-vario-paladžio telkinių pasaulyje.
Siamo dvyniai
thumb|right|200px|Čangas ir Engas Bankeriai Siamo dvyniai (kitaip suaugę dvyniai) - monozigotiniai dvyniai, kurių kūnai susijungė vystantis gimdoje. Tai retas fenomenas, kuris pasitaiko nuo 1 iš 50000 iki 1 iš 100000 gimimų, yra labiau paplitęs pietvakarių Azijoje ir Afrikoje. Maždaug pusė jų gimsta neišnešioti, o kiek mažesnė dalis turi stiprius apsigimimus, dėl kurių negali gyventi. Išgyvena tik apie 25% siamo dvynių. Tokių dvynių moterų ir vyrų proporcija sudaro 3:1. .
Siamo dvynių atsiradimas aiškinamas dvejomis priešingomis teorijomis. Senesnė ir labiau pripažinta teorija yra skilimo, pagal kurią apvaisinta kiaušialąstė dalinai pasidalija. Antroji teorija yra jungimosi, t. y. apvaisinta kiaušialąstė visiškai pasidalija, bet kamieninės ląstelės randa tokias pat ląsteles kitame embrione ir susijungia. Siamo dvyniai dalijasi tuo pačiu chorionu, placenta, amniono maišu.
Garsiausia suaugusių dvynių pora buvo Čangas ir Engas Bankeriai (1811 - 1874 m.). Broliai gimė Siame, kaip anksčiau buvo vadinamas Tailandas. Jie daug metų dirbo P. T. Barnum'o cirke ir žiūrovams būdavo pristatomi kaip Siamo dvyniai.Čangas ir Engas buvo sujungti odos ruožu, kremzlėmis bei dalijosi kepenimis. Dėl jų garsumo pavadinimas Siamo dvyniai paplito ir tapo sinonimu pavadinti suaugusiems dvyniams.
Suaugusių dvynių tipai
Yra ir retesnių suaugimo atvejų :
Atskyrimas
Operacija atskirti suaugusius dvynius gali būti labai paprasta ir labai sudėtinga, tai priklauso nuo to, kuri vieta suaugusi, ir kokiais vidaus organais dalijamasi. Dauguma atvejų operacija pasibaigia vieno arba ir abiejų dvynių mirtimis, ypač, jei jie susijungę galva. Tai sukelia ginčų dėl medicinos etikos: ar galima operuoti rizikuojant žmogaus gyvybe, kai neatskirti dvyniai gyventų.
989 m.
989 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Stumbriškis
Stumbriškiu vadinami kaimai:
Artas
Artūras Pitkauskas (sceninis vardas Artas; g. 1985 m. spalio 23 d. Kaune) – Lietuvos popmuzikos atlikėjas, pramogų verslo atstovas, kurio pirmas singlas „Mūsų norai" išleistas 2003 m.
Sėkmingiausias atlikėjo kūrinys 2005 m. hitas "All I know", su šia daina dainininkas užkopė į topų viršūnes ne tik lietuviškose radijo stotyse, "All I know" buvo grojama Lenkijoje, Latvijoje, Nyderlanduose bei kitose Europos šalyse. Vėlesni singlai, tokie kaip "Losing you", "Wonder who loves you" nebesulaukė tokio pasisekimo, tačiau buvo taip pat gerai vertinami.
Hebrono muchafaza
Hebrono muchafaza  – Palestinos muchafaza, esanti Vakarų Kranto pietinėje dalyje. Administracinis centras – Hebronas.
Tai didžiausia Palestinos muchafaza. Rytuose ribojasi su Negyvąja jūra. Didžiąją dalį užima Judėjos kalvos, pietuose pereina į Negevo dykumą.
Administracinis suskirstymas
Muchafazos sudėtyje yra 5 miestai, 13 savivaldybių, 32 kaimai, 2 pabėgėlių stovyklos bei >100 beduinų gyvenviečių.
Nekontaktuojančios tautos
Nekontaktuojančios tautos – tautos, kurios savo pasirinkimu ar dėl kitų aplinkybių nekontaktuoja su išoriniu pasauliu ir šiuolaikine civilizacija. Šiuo metu dar yra pasaulyje tautų, kurios niekad nekontaktavo su šiuolaikine civilizacija, o su kai kuriomis tautomis kontaktavimas sudėtingas arba pavojingas. Daugelis tokių tautų yra saugomos motyvuojant, kad jos nesugebės pasipriešinti naujoms ligoms (kadangi neturi imuniteto nuo nežinomų ligų), greitai bus asimiliuotos.
Bevek visos šių dienų nekontaktuojančios tautos gyvena sunkiai prieinamose džiunglių srityse. Tokių tautų yra Azijoje, Australijoje, Pietų Amerikoje, Naujojoje Gvinėjoje.
Burundukai
Burundukai (Tamias) – voverinių (Sciuridae) šeimos graužikų gentis. Beveik visos rūšys gyvena tik Amerikoje.
Gentyje 23-24 rūšys:
Eldaras Riazanovas
Eldaras Aleksandrovičius Riazanovas (, 1927 m. lapkričio 18 d. Samaroje –  2015 m. lapkričio 30 d. Maskvoje) – rusų kino režisierius, scenaristas, dramaturgas, aktorius, poetas, dainų tekstų autorius.
Gyveno ir dirbo Maskvoje.
Biografija
Eldaras Riazanovas gimė 1927 m. lapkričio 18 d. Samaroje, Rusijoje. Tėvas – Aleksandras Riazanovas, mama – Sofija Riazanova. Žmona – Ema Abaidulina, žurnalistė. Dukra – Olga Riazanova, baigė Maskvos valstybinį M. Lomonosovo universitetą, filologė, kinotyrininkė. Anūkas – Dmitrijus Trojanovskis.
Eldaras Riazanovas nuo vaikystės mėgo skaityti, ruošėsi tapti rašytoju, svajojo apie tolimas keliones. Po dešimtmetės mokyklos baigimo net išsiuntė laišką su prašymu priimti į Odesos jūreivystės mokyklą, tačiau dėl vykstančio karo atsakymo nesulaukė.
Visiškai atsitiktinai E. Riazanovas tapo Visasąjunginio valstybinio kinematografijos instituto (ВГИК) studentu (G. Kozincevo kursas). Tuo metu G. Kozincevas jau buvo pasaulinio garso režisierius. Tarp pedagogų buvo ir Sergejus Eizenšteinas, kuris ir „išskyrė“ iš kitų studentų tarpo jaunąjį E. Riazanovą.
1950 m. E. Riazanovas baigė institutą, diplominiam darbui kartu su kurso drauge Z. Fomina sukūręs dokumentinį filmą „Jie mokosi Maskvoje“. Jaunieji režisieriai gavo diplomą su pagyrimu. Penkerius metus E. Riazanovas kūrė dokumentinius filmus, siužetus kino žurnalams „Pionierija“, „Tarybinis sportas“, „Dienos naujienos“ ir kt.
E. Riazanovo filmai
1955 m. E. Riazanovas tapo kino studijos „Mosfilm“ režisieriumi ir kartu su S. Gurovu sukūrė pirmąjį tarybinį plačiaekranį filmą – reviu Pavasario balsai, kuriame buvo ir vaidybinių epizodų. O po metų žymiausias tarybinis komedijų autorius, „Mosfilmo“ kino studijos vadovas I. Pyrjevas (И. А. Пырьев) tiesiog privertė E. Riazanovą kurti kino komediją. I. Pyrjevo nuojauta pasiteisino – filmas „Karnavalo naktis“ (Карнавальная ночь, 1956 m.) turėjo didžiulį pasisekimą. Žymusis Igoris Iljinskis (Игорь Владимирович Ильинский) suvaidino šiame filme vieną geriausių savo vaidmenų – biurokratą Ogurcovą, o pagrindinio vaidmens atlikėja, tada dar jauna aktorė Liudmila Gurčenko (Людмила Гурченко) tapo kino žvaigžde. Kompozitoriaus A. Lepino dainos iš šio filmo iki šiol plačiai atliekamos.
Per keletą vėlesnių metų E. Riazanovas įrodė savo, kaip komedijų autoriaus, įvairiapusiškumą. Jis sukūrė lyrinę komediją „Mergina be adreso“ (Девушка без адреса; 1957), herojinę komediją „Husarų baladė“ (Гусарская баллада, 1962), buitinę komediją „Duokite skundų knygą“ (Дайте жалобную книгу; 1964), ekscentrinę komediją „Nepaprasti italų nuotykiai Rusijoje“ (Невероятные приключения итальянцев в России; 1974). 1961 m. jis sukūrė dvi satyrines kino juostas „Kaip kūrė Robinzoną“ bei „Žmogus iš niekur“ (Человек ниоткуда). Pastarajame filme, kuris buvo beveik nerodomas dėl cenzūros draudimų, sėkmingai debiutavo Sergejus Jurskis (Сергей Юрский) bei Anatolijus Papanovas (Анатолий Папанов). A. Papanovas, tuo metu jau žinomas teatro aktorius, šiame filme turėjo keturis vaidmenis, taip paneigdamas skleidžiamus mitus, kad yra „nekinogeniškas“.
Kuriant filmą „Husarų baladė“ režisieriui E. Riazanovui vėl labai padėjo I. Pyrjevas, gavęs leidimą filmavimui bei įkalbėjęs vaidinti poručiko Rževskio vaidmenį Jurijų Jakovlevą (Ю. В. Яковлев). Pačiam režisieriui teko ilgai įrodinėti kino sistemos vadovams, kad geriausias kandidatas M. Kutuzovo vaidmens atlikimui- I. Iljinskis, bei kad šiuo filmu visiškai neiškreipiama Rusijos istorija, o ji tiesiog romantizuojama. A. Gladkovo pjesę „Senų senovėje“ (Давным-давно), pagal kurią buvo sukurtas filmas, E. Riazanovas sutrumpino, bet sukūrė keletą papildomų eiliuotų epizodų, kurie organiškai įsiliejo į kūrinį.
6-ajame dešimtmetyje susiklostė E. Riazanovo kūrybinių bendraminčių kolektyvas – scenaristas Emilis Braginskis (Эмиль Брагинский), kompozitorius Andrejus Petrovas (Андрей Петров), operatorius Vladimiras Nachabcevas (Владимир Нахабцев), aktoriai Jurijus Jakovlevas, Andrejus Mironovas (Андрей Миронов), Jevgenijus Jevstignejevas (Евгений Евстигнеев), Valentina Talyzina (Валентина Талызина), vėliau – Lija Achedžakova (Лия Ахеджакова), Olegas Basilašvilis (Олег Басилашвили), Andrejus Miagkovas (Андрей Мягков), Valentinas Gaftas (Валентин Гафт), Georgijus Burkovas (Георгий Бурков), Svetlana Nemoliajeva (Светлана Немоляева).
Neabejotinai viena geriausių E. Riazanovo komedijų – „Saugokis automobilio“ (Берегись автомобиля; 1966). Nepaisant to, kad filmo pagrindas – anekdotinė istorija apie kilnų mašinų vagį, jame gerai parodytos gyvenimiškosios kolizijos, charakteriai ir dialogai. Šiame filme puikius vaidmenis atliko puikūs aktoriai Inokentijus Smoktunovskis (Иннокентий Смоктуновский), J. Jevstignejevas, A. Papanovas, A. Mironovas, Olegas Jefremovas (Олег Ефремов), Olga Aroseva (Ольга Аросева), Galina Volček (Галина Волчек) ir kiti. Visa tai ir puiki A. Petrovo muzika neleidžia filmui pasenti.
Plačiausią žiūrovų auditoriją turėjo vėlesni E. Riazanovo filmai: „Sėkmės zigzagas“ (Зигзаг удачи; 1968), „Seniai – plėšikai“ (Старики-разбойники; 1972), „Likimo ironija, arba po pirties“ (Ирония судьбы, или с легким паром!; 1975, telefilmas), „Tarnybinis romanas“ (Служебный роман, 1977), „Stotis dviem“ (Вокзал для двоих; 1982).
E. Riazanovo filmams būdingas ekstravagantiškas siužetas, žiūrovo įtraukimas į realią buitinę aplinką, neįprasta tikroviškumo ir tariamumo sintezė. Skiriamasis režisieriaus bruožas – linksmų ir liūdnų, juokingų ir graudžių linijų persipynimas. Jo mėgstamiausias žanras – tragikomedija. Beveik visuose filmuose skamba muzika ir eilės.
Tam tikra E. Riazanovo kūrybos riba – filmai „Garažas“ (Гараж; 1979) bei „Užtarkite vargšą husarą“ (1980, telefilmas), aštriai kritiški tarybinės tikrovės atžvilgiu.
E. Riazanovas – kinematografinės krypties autorius, „paleidęs į gyvenimą“ daugelį jaunų aktorių, naujai atskleidęs jau žinomus aktorius. Jį mėgsta ir kinematografininkai, ir žiūrovai. Jis pasireiškė taip pat kaip dramaturgas, rašytojas. Jis buvo daugelio savo filmų scenarijaus bendraautoris, parašė keletą pjesių, knygų.
Kita veikla
1979–1985 m. E. Riazanovas buvo populiarios TV laidos „Kinopanorama“ vedėju. Be to, jis sukūrė virš 200 autorinių televizijos programų.
2002 m. E. Riazanovas tapo Rusijos kino meno akademijos „Nika“ (НИКА) prezidentu.
2005 m. sausio 23 d. atidarytas „E. Riazanovo kino klubas“ – kaip tarybinio laikotarpio komedijos centras. Trijose salėse, kurių didžiausia turi virš 500 vietų, rodomi filmai, spektakliai, vyksta kūrybiniai vakarai ir susitikimai.
E. Riazanovas dėstė Aukštuosiuose režisierių ir scenaristų kursuose (jo mokiniai – režisieriai J. Maminas, E. Cymbalas, I. Fridbergas ir kt.).
Geri vyrukai
Geri vyrukai  – 1990-ųjų amerikiečių draminis filmas, kurio režisierius Martinas Skorsezė. Filmas yra paremtas neišgalvota knyga Wiseguy, kurią parašė Nicholas Pillegi. Filmas pasakoja apie trijų gangsterių pakilimą ir kritimą, kuris tesėsi tris dešimtmečius.
Jonas Karčiauskas (1921)
Jonas Karčiauskas (1921 m. spalio 16 d. Kuršėnų valsčiuje, Padvarninkuose – 2005 m. Punske Lenkijoje) – Lietuvos ir Lenkijos lietuvių mokytojas, poetas, „Aušros“ žurnalo redaktorius.
Biografija
Baigė Šiaulių mokytojų seminariją, vėliau – Šiaulių pedagoginį institutą. Dirbo Papilės progimnazijos, vėliau Tryškių progimnazijos vedėju. 1958 m. su šeima persikėlė į Lenkiją ir mokytojavo Punsko pradžios mokykloje, vėliau Punsko licėjuje dėstė lietuvių kalbą bei fizinį lavinimą. Nuo 1972 m. liepos mėnesio dvejus metus redagavo Lenkijos lietuvių dvisavaitinį žurnalą „Aušrą“. Vėliau dirbo režisieriumi Punsko lietuvių kultūros namų Klojimo teatre, rinko tautosaką ir ugdė jaunuosius literatus. Rašė eiles, kurias spausdino Lenkijos lietuvių spaudoje. Kūryba skelbta ir poezijos rinkiniuose „Būki mums motina“, „Balsai iš toli“, „Lietuvių kurybos antologijoje“. Dalyvaudavo „Poezijos pavasario“ renginiuose.
Rūda
thumb|180px|Geležies rūda thumb|180px|Mangano rūda thumb|180px|Švino rūda thumb|180px|Aukso rūda
Rūda – gamtinė mineralinė žaliava, iš kurios technologiškai įmanoma ir pelninga išgauti metalus ar kitą vertingą medžiagą.
Šakapilvinės
Šakapilvinės (Gibberichthyidae) – gelminių beriksų (Stephanoberyciformes) būrio žuvų šeima, kurioje 1 gentis ir 2 rūšys. Paplitusios tropikinėje vakarų Atlanto vandenyno dalyje, vakarų Indijos ir vakarų bei pietvakarių Ramiajame vandenyne. Kūnas – iki 12 cm ilgio. Gyvena 400-1000 m gylyje.
Rūda
Terminas dažniausiai taikomas metalų gavybai (senesnis, istorinis apibrėžimas), tačiau kartais naudojamas ir nemetalinėms naudingosioms iškasenoms, pvz., asbestui, sierai ir kt. Dažniausiai rūdos būna sulfidų, oksidų ar silikatų klasės mineralai.
Šiaurės Latvijos žemuma
Šiaurės Latvijos žemuma arba Talavos žemuma - lyguma Latvijos šiaurėje, netoli Estijos. Ją sudaro Burtniekų, Sedos, Trapenės lygumos ir Trikatos pakilumas. Į rytus nuo Valmieros yra aukščiausia žemumos kalva - Mėlynasis kalnas (127 m).
Flash Gordon (albumas)
Dainų sąrašas
Pirma pusė
Antra pusė
Kuksinė
Kuksinė – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Lenkimų, Latvijos pasienyje, Šventosios upės pakrantėje.
Trepanacija
thumb|250px|1525 m. graviūros, vaizduojančios trepanaciją thumb|250px|Trepanuota geležies amžiaus žmogaus kaukolė
Trepanacija – skylės gyvo žmogaus ar kito gyvūno kaukolėje pragręžimas, atliekamas gydant ar ruošiant gyvūną eksperimentui.
Anksčiau ir dabar trepanacija naudojama medicinoje, kai po galvos traumų tenka pašalinti smegenis spaudžiančias kaulų nuolaužas ar susidariusį krešulį, išoperuoti smegenų auglį ar susidariusį pūlinį.
Senovėje buvo tikima, kad per angą kaukolėje išeina ligą sukėlusios piktosios dvasios. Europoje ir JAV saviveiklinė trepanacija yra uždrausta dėl kraujo užkrėtimo, smegenų sužalojimų ir infekcijos rizikos. Ji gali pasibaigti meningitu ir mirtimi.
Istorija
Trepanuotos kaukolės randamos dar iš neolito laikotarpio. Prancūzijoje rasta tokia kaukolė datuojama maždaug 5000 m. pr. m. e. Peru ir Bolivijoje rasta viso apie tūkstantį trepanuotų kaukolių, kurių amžius svyruoja nuo 500 m. pr. m. e. iki pat XVI a. Šiuo metu seniausia žinoma trepanuota kaukolė aptikta Zawi Chemi Shanidar vietovėje dabartiniame Irake, datuojama 9000 m. pr. m. e. Per žmonijos istoriją, trepanacijos praktika buvo vykdoma visame pasaulyje, aptikti pavyzdžiai Lotynų Amerikoje, Europoje, Azijoje, Artimuosiuose Rytuose, Ramiojo vandenyno pakrančių regionuose; manoma, kad skirtingose pasaulio dalyse trepanacijos praktika buvo išvystyta nepriklausomai.
Specialius nurodymus, kaip daryti trepanaciją, yra aprašęs Hipokratas.
Per istoriją buvo taikomi keli trepanacijos metodai: kaukolės gremžimas, įpjovimas, gręžimas, prieš tai atitraukus skalpo odą. Nėra tiksliai žinoma, kiek buvo taikoma anestezija, neatmetant ir skirtingų kultūrų skirtingo skausmo suvokimo. Spėjama, kad Peru buvo naudojami kokainmedžio lapai, Europoje ir Artimuosiuose rytuose – mandragora, opijus, alkoholis. Gydymo nuo galvos traumų atvejais, tikėtina pacientai būdavo netekę sąmonės, dėl ko anestezija nebuvo būtina. Skausminga tik galvos odos atitraukimo procedūra, nes pačioje kaukolėje nėra nervų.
Dabartis
Nemedicininė trepanacija neduoda jokios naudos sveikatai ir yra tik žalinga, kai kur atliekama iki dabar. Ši praktika plačiai paplitusi kai kuriose Afrikos gentyse, tačiau sutinkama ir vakarietiškose valstybėse, kaip įvairių kultų, Naujojo Amžiaus tikėjimų ar pavienių mistinių praktikų dalis. Kai kas net teigia, kad trepanacijas reikia daryti ir sveikiems žmonėms, taip pagerinant jų smegenų veiklą ir ryšį su dvasiniu pasauliu.
Vienas iš žinomų šiuolaikinių trepanacijos atvejų yra medicinos mokyklą baigusio, tačiau praktiškai šioje srityje nedirbusio Bart Huges sau pačiam atlikta operacija. 1965, po kelerius metus trukusių eksperimentų su LSD, marihuana ir kitais narkotikais, Huges sumanė, kad pasiekti nušvitimą galima prasidūrus skylę galvoje. Jis naudojo elektrinį gražtą, skalpelį ir poodinę adatą vietiniam nuskausminimui. Operacija užtruko 45 minutes.
Viena iš Bart Huges pasekėjų, Amanda Fielding iš Oksfordo (Anglija), filmavusi, kaip pati sau trepanuoja kaukolę, bandė kandidatuoti į parlamentą. 1978 metais rinkiminėje kampanijoje pabrėžė, kad trepanaciją padarys įprasta ir nemokama medicinine praktika. Surinkusi 40 balsų, į parlamentą nepateko.
Jos teigimu, per skylę galvoje smegenis pasiekia daugiau deguonies, todėl gerėja jų veikla. Pačios teigimu, dabar ji niekada neserga, turi daugiau energijos ir yra veiklesnė. Taip pat teigia, kad trepanuoti žmonės rečiau serga neurozėmis ir depresija, priklausomybe narkotikams ar alkoholiui, tačiau mokslininkų nuomone tai tėra placebo efektas.
Mesjė 22
thumb|200px|Mesjė 22 spiečius Mesjė 22 (M22, NGC 6656) – kamuolinis spiečius, esantis Šaulio žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs apytikriai 10 000 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 5,1.
Šį kamuolinį spiečių 1665 m. rugpjūtį, danguje beieškodamas Saturno planetos, aptiko vokietis astronomas mėgėjas Abraham Ihle. Tai vienas pirmųjų atrastų kamuolinių spiečių.
Mesjė 22 esama dviejų žvaigždinės masės juodųjų bedugnių bei šešių planetos dydžio objektų, neskriejančių apie žvaigždes. Be to, Mesjė 22 spiečiuje yra planetiškasis ūkas (vienas iš keturių tokių spiečių).
Ypač palankiomis sąlygomis Mesjė 22 įmanoma įžiūrėti plika akimi. Teigiama, kad palankiausias metas stebėti šį spiečių yra rugpjūtį.
Beračio apskritis
Beračio apskritis  – viena iš 12 Albanijos apskričių. Apskritį sudaro Beračio, Kučovės, Skrapario apygardos ir administracinis centras – Beratis. Tai vienintelė šalies apskritis, nesirbojanti nei su užsienio šalimis, nei su jūra.
Lomas
Lomas  – miestas Montanos srityje, šiaurės vakarų Bulgarijoje, prie pasienio su Rumunija. Dunojaus dešiniajame krante, netoli Lomo estuarijos. Lomo savivaldybės administracinis centras. Nutolęs 162 km į šiaurę nuo Sofijos, 56 km į pietryčius nuo Vidino, 50 km į šiaurę nuo Montanos ir 42 km į vakarus nuo Kozlodujaus. Antras (po Rusės) svarbiausių šalies uostu. 24 369 gyventojai (2014 m. duomenys).
Istorija
Miestas įkurtas trakų, kaip Artanes. Romėnai gyvenvietę vadino Almus.
1879–1882 m. Jonas Basanavičius buvo Lom Palankos ligoninės direktorius ir apygardos gydytojas.
Mesjė 23
thumb|250px|M23 M23 (Mesjė 23, NGC 6494) - padrikasis spiečius, esantis Šaulio žvaigždyne. Šis spiečius dar žymimas Mesjė numeriu NGC 6494. Iki šio spiečiaus yra 4500 šviesmečių. Jo regimasis ryškis – 6.0
Maldyvų demografija
thumb|right|350px|Maldyvų gyventojų kitimo grafikas, 1961–2003 m.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Maldyvų demografiją.
Gyventojų skaičius: 394 451 (2012 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: -0,127 % (2012 m. apsk.)
Gimstamumas: 15,2 gimimų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
Mirtingumas: 3,76 mirčių/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
990 m.
990 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Maldyvų demografija
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -12,64 migrantų/1000 gyv. (2012 m. apsk.)
990 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Maldyvų demografija
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 40 % (2010 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: 4,2 % (2010 m. apsk.)
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 26,46 mirusiųjų/1000 gimimų (2012 m. apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
'''15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:'''
The Elder Scrolls
thumb|300px|„Bethesda Softworks“ logotipas skirtas 10 metų jubiliejui The Elder Scrolls (TES) – veiksmo nuotykių RPG kompiuterinių žaidimų serija, kurią kuria „Bethesda Softworks“. Šią seriją sudaro 5 pamatinės dalys: „Arena“, „Daggerfall“, „Morrowind“, „Oblivion“ ir „Skyrim“. Naujausia dalis „Skyrim“ buvo išleista 2011 m. Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360, PlayStation 4, Xbox One ir Nintendo Switch konsolėms.
Istorija
Pirmąjį „The Elder Scrolls“ serijos žaidimą „Bethesda Softworks“ kompanija pradėjo kurti jau 1992 m., kompanijos darbuotojus stipriai įkvėpė „Ultima Underworld“ ir „Dungeons & Dragons“ RPG žaidimai. Iki serijos atsiradimo, „Bethesda Softworks“ kūrė tik sportinio pobūdžio kompiuterinius žaidimus, tačiau norėdami išleisti siužetinį, laisvo stiliaus žaidimą, jie 1994 m. sukūrė „The Elder Scrolls: Arena“. Visų kitų serijos žaidimų protėvis buvo adaptuotas tik DOS operacinei sistemai.
Antrasis „The Elder Scrolls“ žaidimas buvo išleistas 1996 m. ir vadinosi „The Elder Scrolls II: Daggerfall“. Šiam žaidimui kūrėjai bandė sukurti kuo tikroviškesnį pasaulį, kuris būtų net Anglijos dydžio. Savo planus jie įgyvendino, bet žaidimas buvo gausus klaidų ir labai aukšti sistemos reikalavimai trukdė žaidėjui mėgautis žaidimu. Nors „Daggerfall“ ir turėjo blogą reputaciją, jis vis tiek buvo gerai perkamas.
Trečiasis pagrindinis serijos žaidimas „The Elder Scrolls III: Morrowind“ buvo išleistas 2002 m., skirtas Xbox ir PC platformoms. Ši dalis taip pat turėjo aukštus sistemos reikalavimus, laisvą žaidimo stilių ir didelį pasaulį. 2002–2003 m. „Morrowind“ žaidimui buvo sukurti du papildymai: „The Elder Scrolls III: Tribunal“ ir „The Elder Scrolls III: Bloodmoon“. „The Elder Scrolls III: Morrowind“ buvo nenuilstančiai populiarus tarp kompiuterinių žaidimų mėgėjų ir kritikų, 2005 m. buvo parduoti net 4 mln. žaidimo egzempliorių. Ketvirtoji „The Elder Scrolls“ dalis buvo „The Elder Scrolls IV: Oblivion“, išleista 2006 m. PC ir Xbox 360, 2007 m. ir PS3 platformoms. Žaidimas pasižymėjo nauja siužetine linija, pagerintu grafikos varikliu ir naujais aukštais sistemos reikalavimais. 2006–2007 m. „Oblivion“ žaidimui buvo sukurti du papildymai: „The Elder Scrolls IV: Knights of the Nine“ ir „The Elder Scrolls IV: Shivering Isles“.
Kiti susiję žaidimai
The Elder Scrolls žaidimo pasaulio pagrindu sukurti žaidimai, kurie nėra serijos dalis:
Struktūra
„The Elder Scrolls“ serija žinoma dėl savo detalumo ir realizmo, vardų, datų ir vietų vientisos struktūros. Jos pasaulyje yra įvairios rasės, kultūros ir religijos, išlaikoma nuosekli istoriškumo struktūra. Visi žaidimai vyksta Tamriel žemyne, kuris yra didžiausias pasaulio žemynas, kuris padalintas į devynias provincijas. Kai kuriose serijos dalyse veiksmas vyksta deadra princų valdomose karalystėse kaip kad „The Elder Scrolls Legends: Battlespire“ ir „The Elder Scrolls IV: Shivering Isles“. Yra žinoma, kad be Tamriel yra ir kitų Nirn planetoje žemynų, tačiau juose žaidimo veiksmas nevyko.
Devynios Tamriel provincijos ir jų rasių gimtinės
Kiekviena iš dešimties rasių turi savo gimtąją provinciją, tačiau jų atstovų sutinkama ir kitose provincijose, kur jie sudaro mažumas.
The Elder Scrolls Construction Set
The Elder Scrolls Construction Set (TESCS) – speciali programa, kuri skirta redaguoti failams ir kurti naujus „The Elder Scrolls III“ ir „The Elder Scrolls IV“ žaidimams ir jų papildymams.
Vangininkai
Vangininkai arba Lesnojus (, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pograničnojės kaimo gyvenvietės teritorija.