cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Strokes
„Is This It“ (2001–2002)
The Strokes išleido savo debiutinį albumą „Is This It“ Jungtinėse Amerikos Valstijose 2001 m. spalį. Albumą prodiusavo Gordonas Rafaelis, kuris taip pat prodiusavo ir jų sekantį albumą „Room On Fire“. RCA delsė išleisti albumą Šiaurės Amerikoje nes buvo susirūpinta dėl albumo viršelio ir dainų žodžių. Didžiojoje Britanijoje išleistame albumo viršelyje vaizduojama juodos ir baltos spalvų nuotrauka su pirštine dėvinčia ranka ant nuogų moters sėdmenų (tuometinės fotografo Kolino Leino antrosios pusės), o Šiaurės Amerikos versijoje ši nuotrauka buvo pakeista „Big European Bubble Chamber“ dalelių susidūrimų nuotrauka. RCA pakeitė „New York City Cops“ dainą su „When It Started“, nes pirmoji daina turėjo potecialiai provokuojančių žodžių po Rugsėjo 11 išpuolių. Daina „New York City Cops“ – kurioje yra žodžiai „New York City Cops, they ain’t too smart“ – gavo dvyliktą vietą „New York“ žurnalo „Ultimate New York Playlist“ sąraše 2010 m. kovo 1 d. Nepaisant jo uždelsto išleidimo (ir galimo kontroversiškumo), „Is This It“ sulaukė puikaus įvertinimo, keturių žvaigždžių įvertinimo iš žurnalo „Rolling Stone“ ir 9.1 įvertinimo iš „Pitchfork Media“. Šis albumas pateko į daugelio kritikų top-10 sąrašą, „Entertainment Weekly“ ir „Time“ tituluotas geriausiu metų albumu, ir straipsnyje apie artėjančius vasaros koncertus „NME“ skatino skaitytojus nueiti į the Strokes koncertus, nes jie atlikinėjo „geriausias visų laikų pop-dainas“. Nors kritikai teigė jog CBGB Stalwarts Television stipriai įtakojo šios grupės dainas, Kasablankasas ir kiti grupės nariai sakė jog jie nėra girdėję šios grupės, ir teigė jog The Velvet Underground buvo jų įkvėpimo šaltinis.
Po „Is This It“ išleidimo grupė pradėjo pasaulinį turą – įskaitant Japoniją, Australiją, Naująją Zelandiją, Europą ir Šiaurės Ameriką (the Strokes ne kartą apšildė Rolling Stones per savo Šiaurės Amerikos turo dalį). Jų pačių kūrybos trumpametražinis dokumentinis filmas „In Transit“ buvo nufilmuotas per jų vasaros turą Europoje. 2002 m. rugpjūtį antrą kartą koncertavo Carling Weekend festivalyje, dažnai grojo Niujorko Radio City Music Hall kartu su The White Stripes. Džekas Vaitas pasirodė kartu su the Strokes ant scenos ir atliko dainos „New York City Cops“ gitaros solo. Tuo metu grupė taip pat pasirodė kaip muzikiniai svečiai ne viename vakaro pokalbių šou. „Is This It“ turi keletą singlų ir muzikinių video klipų, kuriuos visus režisavo Romanas Kapola.
„Is This It“ paliko ilgai išlikusį įspūdį tiek fanams tiek kritikams. 2009 m. NME titulavo „Is This It“ kaip geriausią dešimtmečio albumą. Albumas gavo antrą vietą panašiame „Rolling Stone“ sąraše (tame pačiame leidinyje buvusiame „100 best songs of 00’s“ sąraše vietas 59 ir 16 gavo „Is This It“ albumo dainos „Hard To Explain“ ir „Last Nite“). 2011 metų Sausio mėnesį „Rolling Stone“ atliko apklausą tarp savo „Facebook“ fanų kad išsiaiškintų jų nuomone geriausius visų laikų debiutinius albumus. „Is This It“ gavo dešimtą vietą. Iki 2010 m. „Is This It“ buvo parduotas didesniu nei 3,5 mln. tiražu visame pasaulyje.
„Room on Fire“ (2003–2004)
Grupė pradėjo įrašinėti savo sekantį albumą 2002 m. kartu su prodiuseriu Nigeliu Godrichu (geriausiai žinomas dėl savo darbų su Radiohead), tačiau vėliau jį pakeitė „Is This It“ prodiuseris Gordonas Rafaelis. Godricho darbai taip ir nebuvo paviešinti. 2003 m. rugpjūtį, Japonijos turo metu, grupė atliko keletą būsimų dainų: „Reptilia“, „Meet Me In The Bathroom“, „The Way It Is“, „Between Love & Hate“ (prieš tai pavadinimu „Ze Newie“) ir „12:51“ (prieš tai pavadinimu „Supernova“). Grupė taip pat atliko Paulo Ankos „My Way“ su japoniškais žodžiais. The Strokes išleido savo antrą albumą „Room On Fire“ 2003 m. spalį. Jis sulaukė kritikų pagyrų, tačiau nesulaukė didelės komercinės sėkmės. Albumas vis dar turėjo autentišką the Strokes garsą, tačiau galima išgirsti ir The Cars, Bobo Marlio ir Blondie įtakos. The Strokes dar kartą pateko ant žurnalo „Spin“ viršelio, kiekvienas grupės narys turėjo atskirą viršelį. Grupė taip pat pirmą kartą pateko ant žurnalo „Rolling Stone“ viršelio. Pirmas „Room On Fire“ singlas buvo „12:51“, kuriame galima išgirsti panašius į klavišinių instrumentų Valensio gitaros garsus. Muzikinį video klipą režisavo Romanas Kopola, kuris įkvėpimo šiam vaizdo įrašui sėmėsi iš 1980 m. filmo „Tronas“.
2003 m. lapkritį the Strokes pasirodė „Late Night With Conan O’Brien“ ir atliko „Reptilia“, „What Ever Happened“, „Under Control“ ir „I Can’t Win“. Per 2003–2004 m. „Room On Fire“ turą grupė grojo kartu su Kings Of Leon ir Regina Spektor. Turo metu the Strokes ir Spektor įrašė „Modern Girls & Old Fashion Men“ dainą. Taip pat, turo metu the Strokes atliko the Clash dainą „Clampdown“.
2004 m. gale the Strokes pranešė jog turi planų išleisti gyvai įrašytą albumą. „Live In London EP“ buvo planuojama išleisti 2004 m. spalį, tačiau ši idėja buvo atmesta dėl įrašymo problemų.
Muzikos stilius
Ši grupė yra priskiriama indie roko, garažinio roko atgimimo ir postpanko atgimimo muzikos žanrams.
Džulianas Kasablankasas yra minėjęs jog „The Velvet Underground“ grupės vokalistas Lu Ridas padarė didelę įtaką „The Strokes“ vokalisto dainų rašymo ir dainavimo stiliams. Taip pat jis yra paminėjęs, jog atlikėjas Bobas Marlis ir grupės „Nirvana“ bei „Pearl Jam“ jam suteikė daug įkvėpimo rašant dainas. Jis teigė, kad kurti muziką pradėjo išgirdęs „Pearl Jam“ grupės dainą „Yellow Ledbetter“.
„The Strokes“ debiutinis albumas „Is This It“ NME buvo įvardintas kaip geriausias metų albumas.
„The Strokes“ yra laikomi tokiais pat įtakingais savo laikmečio muzikai, kiek „The Velvet Underground“ ir „The Ramones“ buvo laikomi savosioms.
Ši grupė 2002 m. žurnalo „Spin“ buvo įvardinta kaip metų grupė ir turėjo įtakos tokių grupių kaip „The Killers“, „Arctic Monkeys“ ir „Franz Ferdinand“ kūrybai.
Josip Tadić
Josipas Tadičius (g. 1987 m. rugpjūčio 22 d.) – Kroatijos futbolininkas, krašto puolėjas.
Lietuvoje atstovavo „Sūduvos“ ir „Žalgirio“ klubams.
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo gimtojoje Kroatijoje. Vėliau žaidė Vokietijoje, Prancūzijoje, Kipre, Lenkijoje, Turkijoje.
FK Sūduva
2017 m. pasirašė sutartį su FK Sūduva. 2017 pasižymėjo šešiais įvarčiais per devynerias rungtynes.
2018 m. už marijampoliečius sužaidė 14 rungtynių ir pasižymėjo šešiais įvarčiais.
Tačiau 2018 m. birželio mėnesį buvo pavogtas kroato automobilis ir jis paliko klubą, neva, pasijuto nesaugus.
Greičių karjeras
Tvenkinys nenutekantis, priklauso Nemuno baseinui.
Josip Tadić
Kitchee SC
Po to persikėlė į Honkongą ir atstovavo Kitchee SC nuo 2018 m. vasaros.
FK Sūduva
2019 m. birželį pranešta, kad žaidėjas sugrįžta į FK Sūduva. 2020 m. rugsėjo 27 d. žaidėjas rungtynėse prieš FK Riteriai pasižymėjo „pokeriu“ (keturiais pelnytais įvarčiais). šios rungtynės baigėsi marijampoliečių pergale 7:1. Po šių rungtynių Josipas rezultatyviausių snaiperių sąraše pasivijo Hugo Videmont. Abu savo sąskaitoje turėjo po 10 tikslių smūgių.
FK Žalgiris
2021 m. tapo FK Žalgiris nariu.
2021 m. birželio 15 d. LFF taurės aštuntfinalio rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą“ pasižymėjo pelnydamas du įvarčius ir padėjo Vilniaus „Žalgiriui“ nugalėti varžovus rezultatu 3:0.
2021 m. rugpjūčio 9 d. A lygos rungtynėse prieš Gargždų „Bangą“ pelnė pirmą rungtynių įvartį. Šios rungtynės buvo išskirtinės tuo, kad vyr. treneris Vladimiras Čeburinas startinėje sudėtyje nerado vietos lietuviams. Rungtynes pradėjo vien legionieriai. O galutinis rungtynių rezultatas 3:0 žalgiriečių naudai.
2021 m. spalio 27 d. rungtynėse prieš FK Sūduva pelnė įvartį ir svariai prisidėjo prie pergalės rezultatu 3:2. Žalgiriečiai turnyrinėje lentelėje pakilo į pirmą vietą ir aplenkė marijampoliečius.
2022 m. gruodžio mėn. tapo aišku, kad nebeatstovaus FK Žalgiris.
Grįžimas į Kroatiją
2023 m. sausio mėn. tapo žinoma, kad atstovaus Zagrebo „Jarun“.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Pileriškiai
Pileriškiai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Kriukų.
Makujai
Makujai (sav. makua, wamakua, makwa) – Afrikos tauta, priklausanti bantams. Gyvena Rytų Afrikoje: Tanzanijos bei Malavio pasienio srityse, vidurio Mozambike (į pietus nuo Lužendos upės, iki Zambezės žemupio). Be to, paskirai gyvena Zimbabvėje ir PAR. Populiacija apie 9 mln. žmonių. Makujams labai giminingi lomviai (vakarų makujai), ngulai (rytų makujai), čuabai. Kalba makujų kalba, priskiriama bantų kalbų šakai. Dauguma tikinčiųjų išlaikę prigimtinį tikėjimą, kiti – musulmonai (sunitai), krikščionys (daugiausia katalikai).
Tradiciniai verslai – pasėlinė-lydiminė žemdirbystė (ankštiniai, bananai, manijokai, sorgai, ryžiai), gyvulininkystė (ožkos, paukščiai), žvejyba, medžioklė. Dabar daugiausia dirba samdomą darbą plantacijose, rūdynuose, miestuose. Taip pat verčiasi prekyba, amatais. Išvystę medžio drožybą, rafijos palmių pluošto pynimą.
Makujai skirstėsi į gentines-giminines matrilateratines grupes. Būdinga didžioji šeima. Santuoka matrilokalinė. Visuomenės sanklodos pagrindas – kaimo bendruomenė.
Makujų būstas apskrito plano, stogas kūgiškas, dengiamas iš šieno arba palmių lapų. Ūkiniai pastatai renčiami iš vytelių ir apglaistomi moliu. Pajūrio srityse būdingi stačiakampiai namai dvišlaičiu stogu. Dalis gyvena miestuose. Rengiasi kaip suahiliai, o kaimuose moterys įsisuka į vientisą vienspalvį audeklą, dengiantį juosmenį iki kelių. Vyrų rūbas iš dviejų dalių (juosmens ir krūtinės).
Makujų virtuvėje vyrauja košės su daržovių padažais, žuvis.
Tradicinėje tikyboje svarbus dvasių, protėvių kultas, magija, rengiami lietaus iššaukimo šokiai. Tradicinė tikyba labiausiai išlikusi vidiniuose Mozambiko rajonuose.
Jungtinių Valstijų Žuvų ir Laukinės gamtos tarnyba
Jungtinių Amerikos Valstijų žuvų ir laukinės gamtos tarnyba – Jungtinių Valstijų vidaus reikalų departamento padalinys, tvarkantis reikalus susijusius su laukine gamta ir jos saugojimu.
Gilūtas (Švenčionių r., Kaltanėnų sen.)
left|120px
Gilūtas – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Aukštaitijos nacionaliniame parke, 3 km į vakarus nuo Kaltanėnų. Ežero forma netaisyklinga. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,82 km, plotis iki 0,62 km. Altitudė 138,1 m. Giliausia vieta siekia 7,8 m. Kranto linija vingiuota, jos ilgis siekia 2,78 km. Krantai daugiausia lėkšti, pelkėti. Iš vakarų ir pietryčių prieina Žeimenos ir Kuklių miškai. Į šiaurės rytus plyti Kūrinių pelkė. Atabradas siauras, padengtas smėliu, žvyru, durpėmis, apaugęs nendrių, meldų, švendrų sąžalynais. Dugną dengia molingas sapropelis, o vakaruose – dumblas. Gilūto ežeru iš vakarų į rytus prateka Žeimenos intakas Kiauna, pietuose iš Liedžio ežero įteka Liedelė.
Prie šiaurinio ežero kranto įsikūręs Pagilūtės kaimas.
Smukučių tvenkinys
Smukučių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Jurbarko rajone, Jurbarko mieste, 2,5 km į šiaurės vakarus nuo miesto centro. Sudarytas užtvenkus Mituvos upę (Nemuno intakas) 6,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės-pietų-šiaurės vakarų kryptimi – 1,85 km, plotis – iki 0,045 km. Tvenkinys siauras ir ilgas, beveik neišsiliejantis iš upės vagos. Altitudė 15,5 m. Krantai daugiausia aukšti, apaugę mišku (tvenkinį supa Smukučių šilelis). Priešsroviui iškart telkšo Jurbarkų tvenkinys. Į šiaurę įsikūrusi sodininkų bendrija, į rytus – Jurbarkų gyvenvietė.
Kazimieras Oleka
Kazimieras Oleka (1880 m. kovo 4 d. Žardeliuose, Barzdų valsčius – 1971 m. gruodžio 13 d. Miunchene, Vokietija) – Lietuvos teisininkas, vidaus reikalų ministras, Pirmojo ir Antrojo Seimų narys, Lietuvos centrinio valstybinio archyvo pirmasis direktorius.
Biografija
Baigė pradinę mokyklą Pilviškiuose, vėliau mokėsi Marijampolės gimnazijoje, Seinų kunigų seminarijoje, Liepojos gimnazijoje, Tartu universitete. Dar būdamas studentu, 1905 m. dalyvavo Didžiajame Vilniaus Seime, suformavusiame Lietuvos reikalavimą turėti autonomiją Rusijos imperijos sudėtyje. 1907 m. baigęs Maskvos universiteto Teisės fakultetą, dirbo Kauno apygardos teisme teismo nariu ir dėstė lotynų kalbą „Saulės“ progimnazijoje. Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Maskvą.
1923–1926 m. Žemės ūkio ministerijos juriskonsultas, tuo pat metu dirbo advokatūroje. Kauno „Paramos“ kooperatyvo valdybos pirmininkas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kur ir mirė. Jo asmeninis archyvas saugomas Vokietijos Lietuvių kultūros archyve Hiutenfelde.
Gailiūnėliai
Gailiūnėliai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Blauzdžiūnų, pasienyje su Latvija.
Želėdžio valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje, 1867 m. jame buvo 1247 dirbantys žmonės. 1870 m. prijungtas prie Aleksandravo valsčiaus.
Biržų rajono savivaldybės Jurgio Bielinio viešoji biblioteka
Biržų rajono savivaldybės Jurgio Bielinio viešoji biblioteka – pagrindinė Biržų rajono savivaldybės biblioteka. Įsikūrusi Biržuose, J. Radvilos g. 3, Biržų pilies pastate.
Istorija
1924 m. Biržų inteligentams kilo mintis įsteigti Biržuose viešąją biblioteką. Ji buvo įkurta 1930 m. vasario 1 d. Biržuose kaip Valstybės centrinio knygyno Biržų skyrius. 1933 m. knygynas turėjo 4000 tomų spaudinių. 1936 m. Valstybės centralinio knygyno Biržų skyrius pavadintas viešąja biblioteka. II pasaulinio karo metais ir pokariu viešoji biblioteka kurį laiką neveikė, iš fondų pašalinta ir sunaikinta daug knygų. 1950 m. viešoji biblioteka tapo rajonine biblioteka. 1959 m. išleista bibliotekos istorijos knygelė. 1977 m. centralizavus Biržų rajono bibliotekų tinklą, rajoninė biblioteka pavadinta centrine biblioteka. 1987 m. biblioteka perkelta į naujai atstatytus Biržų tvirtovės rūmus.
Padaliniai
Bibliotekoje 2022 m. vasarį buvo 20 padalinių.
2004 m. Biržų rajono savivaldybės Tarybos sprendimu uždaryti Būginių, Geidžiūnų, Gulbinų, Kilučių, Klausučių, Mieliūnų, Smilgių ir Suosto kaimo filialai. Vėliau uždaryti Drąseikių, Tamošiūnų II padaliniai. 2020 m. panaikinti Ančiškių, Anglininkų, Pučiakalnės, Ramongalių, Rinkuškių, Šukionių kaimo padaliniai.
Sudžou skaitmenys
Sudžou skaitmenys – Kinijoje naudota skaičiavimo ir skaičių užrašymo sistema. Vėliau pakeista į arabiškus skaitmenis.
Sudžou skaitmenys buvo pakeisti į arabiškus komerciniais tikslais. Honkonge tokie skaitmenys išliko iki XX a. pradžios. Šiuo metu oficialiai sudžou skaitmenys nebenaudojami.
Simboliais
1, 2 ir 3 turi du žymėjimo simbolius.
Kamariškių dvaras
Kamariškių buvusi dvaro sodyba išlikusi Kamariškių kaime, Suvieko seniūnijoje, Zarasų rajone, apie 2,3 km į šiaurės rytus nuo Samanių kaimo, į pietus nuo Kamariškio ežero. Sodybvietėje stūkso apgriuvę rūmų pastatai (šiuo metu pradedami atstatinėti), keli dvaro laikotarpio akmens mūro ūkiniai pastatai, pastebimi buvusio parko, sodų, tvenkinių fragmentai. miniatiūra|250px|left|Akmens mūro ūkio pastatai šalia dvaro rūmų
Istorija
Dvarvietė minima nuo Kuršo laikotarpio ir priklausė jos teritorijai. Nuo XVI a. pabaigos iki XVIII a. dvarą valdė fon Berkenų šeima. Nuo XVIII a. vidurio iki maždaug 1815 m. Kamariškio palivarkas priklausė Suvieko dvarininkui Ukmergės pavieto kardininkui (lenk. miecznik) Kazimierui Zarankai bei jo žmonai Dominikai. XIX a. pradžioje Suvieko dvarą už savininkų įsiskolinimus eksdivizinis teismas išdalino kreditoriams. Maždaug 1815-1817 m. dvarą įsigijo Vilkmergės pavieto vėliavininkas, tiltininkas, Upytės rotmistras ir Anykščių teisėjas Antanas Kušelevskis (1770-?) su žmona Zofia Szreder (1780-?), kilusia iš Livonijos (tuo metu taip pat valdė Pienianki vadintą dvarą ir kelias valdas prie Anykščių). XIX a. viduryje Kamariškes paveldėjo jo sūnus Liucijanas, kuris dvarą išlaikė iki 1858 m. Tuo metu, iki maždaug 1847 m. Liucijano giminaičiai Kušelevskiai valdė Mantagailiškio dvarą (Biržų rajone). 1858 m. Kamariškių dvarą su 1030 dešimtinių žemės įsigijo iš Sederės (vok. Schödern) dvaro Kuršo guberijoje kilęs baronas Lotaras Reingoldas fon Brinkenas (1827-1910) su žmona Irena fon Engelhardt (1831-1906). Yra žinoma, kad tuomet dvaras buvo išnuomotas ir jį valdė nuomininkas, savininkai gyveno Rygoje. Dvare gimė jų sūnus Anatolijus (1864-1933), todėl matyt savininkai dvare kartas nuo karto lankydavosi. Nuo maždaug 1882 iki 1901 m. dvarą valdė Viktoras Adolfas Krauzė. V.A. Krauzei priklausantis dvaras plėtėsi, buvo perstatomas ir atnaujinamas. Tačiau gana greitai Krauzė smarkiai prasiskolino, todėl dvarą ir kitas jam priklausiusias žemes 1887 m. jis įkeitė Vilniaus žemės bankui, tačiau pats jame ir toliau gyveno - 1892 m. jis minimas dar dvaro savininku, o 1896 m. Vilniaus Žemės banko dokumentuose minima, kad Krauzė sutinka atsisakyti nuosavybės teisių. 1901 m. dvarą, su ~80 ha žemės įsigijo iš Mintaujos kilęs Kolegijos asesorius Heinrichas Wilhelmas fon Richteris (Heinrich Berndt Wilhelm von Richter, 1856 - 1936). Jam priklausė 80 ha žemės, Kamariškio ežeras, gretimas miškas. Dvaras ir ūkis buvo pavyzdingai tvarkomi. Į dvarvietę vedė pasodintų ąžuolų alėja (šiuo metu sunykusi). Be dvaro sodybos, buvo du sodai, trys tvenkiniai, tvartai, daržinė, arklidės, kalvė. Dvare veikė saldainių fabrikas. Vėliau Kamariškių dvarą valdė Richterio sūnus Nikolajus, kuris 1944 m. su žmona Marija emigravo į Vokietiją.
Sovietmečiu dvaro sodyba ir jo žemės buvo nacionalizuoti, tapo „Tautų draugystės“ tarybinio ūkio nuosavybe. Jį panaikinus, dvaro statinių niekas neprižiūrėjo. 1992 m. nustatyta buvusio dvaro teritorija, kuri užima 8,6 ha (Zarasų rajono valdybos 1992 m. rugsėjo 14 d. potvarkis Nr. 277a). Po privatizacijos, neprižiūrimus mūro pastatus veikė gamtos sąlygos, be to, jie buvo nusiaubti. Ūkiniais pastatais kurį laiką dar naudojosi šalia gyvenę kaimo žmonės, įsikūrę dvarvietėje pastatytame mūriniame daugiabutyje name (šiuo metu ištuštėjęs).
Suodai
Suodai – buvęs viensėdis Joniškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Kriukų, pasienyje su Latvija.
Jaroslavas Cechanovičius
Jaroslavas Cechanovičius (g. 1949 m. gegužės 20 d. Vievyje) – Lietuvos kompozitorius, dirigentas, pedagogas, gitaristas, trombonininkas.
Biografija
Nuo 1959 m. mokėsi Vievio muzikos mokykloje smuiko klasėje, nuo 1961 m. – Vilniaus M. K. Čiurlionio menų mokykloje. Lietuvos valstybinės konservatorijos Liaudies muzikos instrumentų katedros pučiamųjų instrumentų skyriaus dėstytojo S. Paliuko trombono specialybės klasę baigė 1973 m.
Kaip atlikėjas koncertavo ir dalyvavo garso įrašuose su Lietuvos bei užsienio orkestrais: Lietuvos nacionalinės filharmonijos simfoniniu orkestru, Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro simfoniniu orkestru, Lietuvos kameriniu orkestru, Lietuvos valstybiniu simfoniniu orkestru, Lietuvos valstybiniu pučiamųjų instrumentų orkestru „Trimitas“ ir kt.
Lietuvos muzikų sąjungos narys.
Kūryba
Sukūrė >200 pramoginės bei džiazo muzikos kūrinių (dainos, instrumentinės pjesės, dainos vaikams, muzika spektakliams „Alisa veidrodžių karalystėje”, „Sniego karalienė”, „Lietuviškoji fantazija“ bigbendui ir kt.). Beveik visi kūriniai įrašyti Lietuvos radijuje ir saugomi jo fonduose.
J. Cechanovičiaus kūrinius atlieka žinomi šalies atlikėjai, jie įtraukiami į Lietuvos dainų švenčių repertuarus. Jo sukurtą Himną Jonui Pauliui II 2008 m. įrašė ir atliko Lenkijos Radijo orkestras, choras bei solistė Magdalena Wojnarowska. 1992 m. sukurta daina „Lietuva – dainų šalis” tapo „Dainų dainelės” himnu. 2004 m. Dainų šventėje atlikta J. Cechanovičiaus daina „Tėvynė“. 2009 m. Dainų šventės repertuare yra akordeonų orkestrui sukurtas kūrinys „Mums linksma”. "Lietuviškojoje fantazijoje" solistas - Petras Vyšniauskas (sopraninis saksofonas).
J. Cechanovičiaus dainoms žodžius kūria R. Skučaitė, J. Jakštas, J. Liniauskas, D. Teišerskytė, B. Dačiulis, S. Žlibinas ir kt.
2014 m. sukūrė „Requem“ laisvės gynėjams. Kūrinys parašytas solistui, chorams ir simfoniniam orkestrui (tekstas – D. Teišerskytė).
Leidyba
Daina „Lietuva – dainų šalis” įtraukta į Lietuvos jaunimo dainų šventės (Vilnius 93) jaunių chorų repertuarą (leidinį išspausdino Lietuvos liaudies kultūros centras 1992 m.). Leidykla „Vaga” išleido kūrinių vaikams rinkinį „Vyrai ir klavyrai” (1998 m.). Lietuvos muzikos draugija išleido dainų vaikų chorams rinkinį „Septynios dainos vaikams” (1998 m.). 2005 m. leidykla „Kronta” išleido J. Cechanovičiaus kūrybos džiazo etiudų ir pjesių gitarai rinkinį „Eskizai ir paveikslai”. Kūrinių atlikimo specifika komentuojama lietuvių bei anglų kalbomis.
2006 m. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija išleido rinkinį „Dainos vaikams”, kuriame išspausdintos ir dvi J. Cechanovičiaus sukurtos dainos „Mėlyno šilo muzika” ir „Gabijos darželis”. 2007 m. Lietuvos respublikos Švietimo ir Mokslo ministerija ir Nacionalinė M. K. Čiurlionio menų mokykla išleido dainų rinkinį „Garsų mozaika“. Jame išspausdintos dainos „Rožė“ ir „Garsų mozaika“.
2009 m. Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla išleido J. Cechanovičiaus pjesių džiazo orkestrui rinkinį „Trys pjesės bigbandui”. 2009 m. Lietuvos respublikos Švietimo ir Mokslo ministerija ir Nacionalinė M. K. Čiurlionio menų mokykla išleido dainų rinkinį „Stiklo ženklai“, kuriame yra J. Cechanovičiaus daina „Neraudok motule“ bei dainų rinkinį „Lašeliukai“, kuriame yra išspausdintos J. Cechanovičiaus dainos „Utis – tutis“ ir „Senelis“.
2009 m. Lietuvos respublikos Švietimo ir Mokslo ministerija ir Nacionalinė M. K. Čiurlionio menų mokykla išleido dainų rinkinį „Nuskambėjo keliai“. Jame yra trys J. Cechanovičiaus dainos – „Balta varna“, „Vaiduoklio dainelė“ ir „Mažasis vaiduoklis“. 2011 metais išleido CD „Sapno žmogus“ (40 džiazo kūrinių), 2012 metais – „Pamiršti namai“ (18 dainų), 2014 metais „Meilės valsas“ (41 daina).
Pedagoginė veikla
1968–1969 m. B. Dvariono muzikos mokykloje trombono specialybės dėstytojas, 1975–2005 m. – Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje dėstė trombono, gitaros bei dirigavimo specialybes. 1979–1983 m. dirbo LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetų Džiazo katedros gitaros ir aranžavimo dalykų dėstytoju. 2002–2011 m. LMTA Džiazo katedros pedagogas – docentas. Turėdamas ilgametę lengvosios muzikos orkestro vadovo, atlikėjo ir džiazo kūrinių bei populiariosios muzikos kūrėjo patirtį, savo studentams dėstė gitarą (specialybė), aranžuotę, ansamblinį grojimą bei vadovavo studentų bigbendui.
Nuo 2010 m. – Vilniaus Karoliniškių muzikos mokyklos gitaros specialybės mokytojas.
Buvę absolventai aktyviai dalyvauja Lietuvos kultūriniame gyvenime. Vieni reiškiasi kaip atlikėjai, kiti pasirinko pedagogo kelią. Žinomesni atlikėjai – J. Milašius, V. Volkovas, T. Varnagiris, A. Globys, A. Dunis, A. Čuchoncevas, D. Didžiulis. E. Rubins, J. Martinkėnas.
Dainius Junevičius
thumb|Dainius Junevičius Dainius Junevičius (g. 1958 m. liepos 28 d. Kaune) – lietuvių diplomatas.
Biografija
1976 m. baigė Kauno 12-ąją vidurinę mokyklą, 1981 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. 1985–1988 m. neakivaizdžiai studijavo Lietuvos Mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto aspirantūroje.
1994–1997 m. – Kultūros ir meno instituto Kultūros istorijos skyriaus mokslo darbuotojas. 1995–1997 – Lenkijos banko „Kredyt Bank S.A.“ atstovybės Vilniuje direktorius.
1997–2001 m. – URM generalinis inspektorius. 2001–2006 m. – Lietuvos ambasadorius Graikijos Respublikoje (2002–2006 m. – taip pat ir Bulgarijos Respublikai, Rumunijai bei Albanijos Respublikai).
2006–2008 m. – buvo URM Informacijos ir viešųjų ryšių departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams, 2008–2010 m. – Lietuvos Specialiosios misijos Afganistano Islamo Respublikai vadovas, ambasadorius ypatingiems pavedimams. .
Nuo 2010 m. spalio 5 d. – Lietuvos ambasadorius Egipto Arabų Respublikoje bei Katarui, Jungtiniams Arabų Emyratams, Kuveitui, Jordanijai, Saudo Arabijai, Libanui bei Lietuvos pasiuntinys Arabų Lygoje. Iš šių pareigų atšauktas nuo 2015 m. rugpjūčio 5 d..
Publikavo straipsnių Lietuvos fotografijos istorijos temomis. .
Žmona – Asta Dirmaitė-Junevičienė, buvusi Lietuvos nacionalinės UNESCO komisijos generalinė sekretorė.
F1 2019
F1 2019 – „Codemasters“ žaidimas, paremtas Formulės 1 lenktynėmis (2019 m. sezonu). Tai yra vienuolikta šio žanro „Codemasters“ dalis. Pirmą kartą žaidimas išleistas dar neįpusėjus tikram Formulės 1 sezonui – 2019 m. birželio 28 d.
Codemasters teigimu, ši versija buvo kuriama beveik dvejus metus ir bus „vienas ambicingiausių kūrinių Formulės 1 žaidimų istorijoje“.
Galimybės žaidime
Vienoje iš žaidimo versijų Legends Edition bus galimybė dalyvauti Formulės 1 čempionų Alain Prost ir Ayrton Senna dvikovose trasose.
Daugelio žaidėjų režime žaidėjai turės galimybę pakeisti savo automobilių išdažymą (įskaitant ir netikrų rėmėjų logotipus).
Pirmą kartą šio žaidimo istorijoje karjeros režime žaidėjas pradės savo karjerą žemesniame Formulės 2 čempionate ir kils karjeros laiptais iki Formulės 1.
Pirmą kartą šio žaidimo serijoje pilotai sezono eigoje ar jam pasibaigus galės keisti komandas.
Gajaniečiai
Gajaniečiai (arba afrogajaniečiai) – Gajanos kreolai, viena iš pagrindinių dviejų Gajanos tautų (kiti – Gajanos indai). Populiacija >500 tūkst. žmonių, iš jų ~360–400 tūkst. gyvena Gajanoje, likę – išeivijoje JAV, Jungtinėje Karalystėje, Kanadoje. Kalba kreoline anglų kalbos atmaina (Gajanos kreolų kalba). Dauguma tikinčiųjų – krikščionys protestantai (daugiausia anglikonai, taip pat presbiterijonai, metodistai ir kt.), taip pat yra katalikų, būdingos sinkretinės afrikietiškos tikybos (rastafariai, obeah ir kt.).
Gajaniečiai kreolai yra afrikiečių vergų, atgabentų darbams plantacijose XVII—XVIII a. palikuonys.
Gyvena daugiausia miestuose (šalies šiaurėje), dirba pramonės įmonėse, boksito kasyklose, dalis – ūkininkai, samdomi darbininkai.
Kaimiškose vietovėse statėsi namus iš medinių griaučių, sienas rentė iš vytelių, apteptų moliu ir mėšlu; stogas iš šiaudų ir palmių lapų. Vėliau paplito mediniai namai ant polių (sienos iš lentų, stogas – iš gofruotos geležies).
Gajaniečiai kultūriškai labai artimi Karibų salų tautoms, todėl Gajana priskiriama prie Karibų šalių (nors nėra prie pačios jūros). Jie išlaikę daug afrikietiškos kultūros bruožų – virtuvę, šeimyninius santykius, liaudies meną. Tradiciniai kreoliniai šokiai – kumfo, koromanti, kongo (dabar nunykę). Kaimiškose vietovėse paplitęs sinkretinis raganavimas (obija). Tradicinės šventės – karnavalai. Būdingas kalipso muzikos stilius.
Raguviškių kapinynas
Raguviškių kapinynas (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas –, senas registro kodas – A64, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. IP2470A) – kapinynas Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, Raguviškių kaime (Žalgirio seniūnija), 0,85 km į šiaurę nuo kelio , 0,4 km į vakarus nuo Minijos dešiniojo kranto, N. Dariūtės gatvės dešinėje pusėje.
Kapinynas
Įrengtas Minijos slėnio terasos pakilumoje, esančioje kelio Raguviškiai-Rubuliai (Nijolės Dariūtės gatvės) dešinėje pusėje. Didesnioji pakilumos dalis sunaikinta kasant duobes bulviarūsiams, tranšėjas silosui ir runkeliams saugoti, statant sodybos pastatus. Išlikusios dalies pakraščiai apaugę medžiais ir krūmais. Kultūros vertybės anotacinio ženklo nėra. Teritorijos plotas 0,53 ha.
0,2 km į šiaurę yra Raguviškių II kapinynas–senosios kaimo kapinės, vadinamos Maro kapeliais, o 2 km į šiaurės rytus, kitapus Minijos stūkso Mišučių piliakalnis.
Tyrimai
Šioje terasos pakilumoje nuo seno vykdant žemės judinimo darbus buvo randama archeologinių senienų, dalis kurių apie 1930 m. pateko į kunigo Konstantino Kuprio-Kuprevičiaus kolekciją.
1948 m. žvalgė Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas (tyrimų vadovas Pranas Kulikauskas), o 1992 m. teritorijos ribas nustatė Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro ir Valstybinio žemėtvarkos instituto ekspedicija (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).
1996 m. tyrinėjo Povilas Tebelškis (Kultūros paveldo centras). Ištirtas 70 m² plotas, kuriame rasta įkapių iš suardytų X–XIII a. kapų. Dalis atsitiktinių radinių ir tyrimų metu aptikti radiniai saugomi Kretingos muziejuje.
1992 m. kapinynas paskelbtas naujai išaiškinamu istorijos ir kultūros paminklu (IP2470A), o 1996 m. įrašytas į kultūros vertybių registrą (A64).
Manoma, kad kapinynas priklausė senovės kuršių bendruomenei, įsirengusiai Mišučių piliakalnį.
Michael Anaba
Maiklas Anaba (g. 1993 m. gruodžio 5 d.) – Ganos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje.
Karjera
Karjerą pradėjo gimtinėje. Vėliau išvyko į Ispaniją.
2013 m. pasirašė ilgalaikę sutartį su „Elche“. Rungtyniavo klubo B komandoje, spėjo debiutuoti pagrindinėje ekipoje.
Vėliau atstovavo trečiosios Ispanijos lygos klubams – „Alcoyano“, „Eldense“ ir „Ontinyent“.
2017 m. persikėlė į Urugvajaus stipriausios lygos „Sud America“ klubą.
2019 m. rungtyniavo Švedijoje „Eskilstuna“ klube, kurį tuo metu treniravo lietuvis Saulius Širmelis.
2020–2021 m. sezone rungtyniavo Kuveito stipriausios lygos „Al-Jahra“ klube.
FK Kauno Žalgiris
2022 m. liepos mėn. pasirašė sutartį su Kauno Žalgiriu. Sutartis galios iki 2023 m. pabaigos.
2022 m. sezonas
Oficialus naujoko prisistatymas įvyko 2022 m. liepos 14 d. Marijampolėje 2022–2023 m. Konferencijų lygos rungtynėse prieš „Ružomberok“ (iš Slovakijos). Atsakomosiose rungtynėse įvarčių nebuvo pasiekta ir jos baigėsi nulinėmis lygiosios. Slovakai įveikė lietuvius bendru dviejų rungtynių rezultatu 2-0 ir pateko į kitą 2022–2023 m. Konferencijų lygos etapą. Lietuvos klubo europinis pasirodymas baigėsi.
2022 m. liepos 23 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš „Panevėžio“ klubą.
2023 m. birželio 28 d. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka klubą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Segona Divisió
Andorran Segona Divisió, o trumpiau Segona Divisió – antros pakopos futbolo pirmenybės Andorojoje, antra pagal rangą lyga šalyje. Lliga Biosphere vadinama dėl rėmimo sutarčių.
Dalyviai
2018–2019 m. dalyvavo 11 klubų, tačiau vienas sezono metu pasitraukė iš pirmenybių.
Girėliškių valsčius
Girėliškių valsčius (, nuo 1932 m. Amtsbezirk Jägerswalde) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Girėliškiuose.
Istorija
Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms“ iš 8 kaimo bendruomenių ir 2 dvaro apygardų. 1928 m. Girėliškių dvaro apygarda sujungta su Grumbkaukaičių valsčiaus Baužų (Bauszen) ir Laugalių kaimais į naują Jėgersvaldės kaimo bendruomenę, o Žardelių dvaro apygarda prijungta prie Kiaušių kaimo bendruomenės. 1939 m. Skroblynai prijungti prie Lindikų valsčiaus Jokšų kaimo bendruomenės. 1939–1945 m. Girėliškių valsčių sudarė 8 kaimo bendruomenės: Didžiųjų Aukštučių, Dūdų, Girėliškių (Jėgėrsvaldės), Kiaušių, Kišų, Martinkų, Račių ir Varnakalnių.
Valsčius buvo rytinėje apskrities dalyje. Valsčiaus teritorija šiaurės vakaruose siekė Šorelių girią, pietryčiuose – Didžiosios Plynės pelkę. Valsčiuje prasidėjo Įsruties upė, tekėjo Ežerupė. Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Kiaušiai (254 gyv.) ir Girėliškiai (248 gyv.).
Svirai
Svirai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Kriukų.
Vieškalniai
Vieškalniai (, 1936–1938 m. Weschkallen, nuo 1938 m. Forsthusen, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 21 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 10 km į rytus nuo Lazdynų, 2 km nuo Lietuvos sienos, Vieškalnių girios viduryje.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Vieškalnių kaimo bendruomenė 1927/1936 m. Apie 1556 m. minimas Weschkalwe kaimas, atsiskyręs nuo senesnio Jotijos (Jathia) kaimo. 1580 m. minimas Weßkallenn pavadinimu. Kaimo pavadinimas pavardinės kilmės (Vieškalnys, Vieškalvys). 1785 m. Vieškalniai buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 3 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1821 m. – 3 sodybų kaimas su 19 gyventojų. 1854 m. Vieškalniuose buvo 3 gyvenamieji pastatai ir 30 gyventojų.
Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Vieškalnių valsčiaus centras. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Vieškalniuose buvo 2 sodybos, 11 gyventojų, iš jų – 6 lietuviai (55 %). 1929 m. prie kaimo prijungtos Dargužių (Försterei Darguszen, 9 gyv. 1905 m.) ir Naujųjų Vieškalnių (Neu Weszkallen, 6 gyv. 1905 m.) girininkijų sodybos. Abi sodybos stovėjo kiek atokiau nuo kaimo – už 2–3 km, prie Mažųjų ir Didžiųjų Dargužių kaimų.
Vytautas Naudužas
Vytautas Naudužas (g. 1955 m. rugsėjo 14 d. Šiauliuose) – lietuvių ekonomistas, diplomatas.
Vieškalniai
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko, užaugo mišku. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Vytautas Naudužas
Biografija
1973 m. baigė Šiaulių 10-ąją vidurinę mokyklą, 1973–1978 m. studijavo Maskvos M.Lomonosovo universitete (ekonomikos spec.), 1980–1984 m. – šio universiteto aspirantūroje. Socialinių mokslų daktaras (ekonomika, 1984 m.). Virš 100 publikacijų ekonomikos temomis autorius.
Air China
Air China Ltd. – trečia pagal dydį oro linijų bendrovė Kinijoje.
Vytautas Naudužas
Biografija
1978–1991 m. dėstė ekonomiką Vilniaus Pedagoginiame institute. 1992 m. pradėjo dirbti Lietuvos Užsienio reikalų ministerijos Vakarų Europos skyriuje. 1992–1998 m. – Lietuvos ambasados Prancūzijoje ekonomikos patarėjas, 1995–1998 m. – Lietuvos Respublikos atstovas Ekonominio bendradarbiavimo ir vystymo organizacijoje (OECD) Paryžiuje.
1998–2002 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Švedijos Karalystėje. 2002–2004 m. – Ministro Pirmininko patarėjas. 2004–2006 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Turkijos Respublikoje.
Balinamalardas
Balinamalardas – gyvenvietė vakarinėje Šiaurės Airijoje, Fermanos grafystėje.
Vytautas Naudužas
Biografija
2006–2008 m. – Ūkio viceministras. 2009 – 2010 m. – URM Eksporto ir investicijų skatinimo departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams, vėliau - URM Ekonominio saugumo politikos departamento ambasadorius energetikos ir transporto politikos klausimams.
2014 m. gegužės 21 d. Prezidentė Dalia Grybauskaitė paskyrė V.Naudužą Lietuvos nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi Kazachstano Respublikoje. , nuo 2015 m. birželio 29 d. - kartu ir ambasadoriumi Kirgizijai bei Tadžikistanui.
Balinamalardas
Gyventojai
2001 m. gyveno 1340 žmonės. Iš jų:
Milekiai
Milekiai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Kalnelio.
Užupiai (Joniškis)
Užupiai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Joniškio.
Georges Niang
Žoržas Niangas (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Klivlando „Cavaliers“ komandoje. Jis žaidė koledžo krepšinį Ajovos valstybiniame universitete.
Indianos „Pacers“ (2016–2017 m.)
2016 m. NBA naujokų biržoje Niangą 50-uoju šaukimu pasirinko Indianos „Pacers“. Jis prisijungė prie komandos 2016 m. NBA vasaros lygoje, kur jo žaidimą pagyrė Larry Bird. 2016 m. liepos 11 d. su „Pacers“ pasirašė sutartį. Naujoko sezoną jis ne kartą žaidė NBA G lygos ekipoje Fort Veino „Mad Ants“. 2017 m. liepos 14 d. „Pacers“ jo atsisakė.
Santa Kruzo „Warriors“ (2017–2018 m.)
2017 m. rugpjūčio 16 d. Niangas pasirašė trumpalaikę sutartį su „Golden State Warriors“. 2017 m. spalio 14 d. „Warriors“ atsisakė jo paslaugų, tačiau Niangas prisijungė prie jų G lygos filialo Santa Kruzo „Warriors“.
Jutos „Jazz“ (2018–2021 m.)
2018 m. sausio 14 d. žaidėjas pasirašė dvipusę sutartį su Jutos „Jazz“ ir užėmė vietą, kurią anksčiau užėmė buvęs koledžo komandos draugas Naz Mitrou-Long. Visą likusį sezoną jis dalijosi žaidimo laiką tarp „Jazz“ ir jų NBA G lygos filialo Solt Leik Sičio „Stars“.
2018 m. liepos 13 d. Niangas su „Jazz“ pasirašė standartinę sutartį.
Klivlando „Cavaliers“ (2023–dabar)
2023 m. liepos 6 d. Niangas pasirašė sutartį su Klivlando „Cavaliers“.
Jeremy Irons
Džeremis Džonas Aironsas (, g. 1948 m. rugsėjo 19 d. Kauzas, Vaito sala, Anglija) – Jungtinės Karalystės teatro ir kino aktorius. Vienas iš „Trigubos aktorystės karūnos“ aktorių – laimėti visi trys – Oskaro, Tony, Emmy apdovanojimai.
Jaunystė
alt=|kairėje|miniatiūra|200px|J. Irons 2011 m. Džeremis gimė uostamiestyje Kauze, Vaito saloje, pietinėje Didžiosios Britanijos pakrantėje. Aktoriaus motina Barbara Brereton buvo namų šeimininkė, o tėvas Paulas Dugan – mokesčių inspektorius. Jis turi vyresnįjį brolį Kristoforą ir seserį Felicity. Džeremis mokėsi vietinėje privačioje Little Appley mokykloje.
Būdamas 13 metų jis tęsė savo mokslus Šerbono mokykloje Dorsete, kurioje jodinėjimas žirgais tapo mėgstamiausia sporto šaka. Sherbone grojo būgnais roko grupėje, kurios pavadinimas buvo „The Four Pillars of Wisdom". Prieš pasirinkdamas aktoriaus karjerą, Džeremis svarstė pasirinkti veterinaro profesiją.
Karjeros pradžia
Baigęs mokslus, negalėjo studijuoti universitete dėl prastų rezultatų. Prieš tapdamas aktoriumi, Džeremis Aironsas dirbo įvairius darbus – buvo namų tvarkytojas, sodininkas bei scenos darbuotojas. Pietų Londono parapijoje lankė sergančiuosius ir pagyvenusius parapijiečius, grojo bažnyčios vargonais ir vadovavo jaunimo klubui. Jis papildomai užsidirbdavo pinigų, grodamas gitara prie Londono kino teatrų. Vėliau dvejus metus mokėsi aktorystės meno Bristol Old Vic teatro mokykloje, kurioje prisijungė prie teatro grupės ir taip pradėjo savo aktoriaus karjerą. Bristolio teatre įgijo aktorystės patirties, vaidindamas nuo Šekspyro iki šiuolaikinių dramų. Už teatro mokyklą sumokėjo jo tėtis, tačiau pragyvenimui jis užsidirbdavo pirkdamas paveikslus ir juos pardavinėdamas.
Teatras
Pirmasis jo garsus karjeros žingsnis buvo 1971 m. Roundhouso ir Wyndhamo teatruose Londone, kuriuose vaidino muzikle „Godspell”. Vėliau jis sėkmingai tęsė savo karjerą West End teatre. Per kelerus kitus metus jis pasirodė daugelyje pjesių „Much Ado About Nothing“, „The Winter’s Tale“, „The Caretaker“ ir „The Taiming of the Shrew“. Aironsas dirbo tris kartus su „Royal Shakespeare Company“ 1976, 1986–1987 ir 2010 m. 1984 m. jis debiutavo Brodvėjaus teatruose su pjese „The Real Thing” ir už vaidmenį buvo apdovanotas Tony apdovanojimu su Glennu Close.
Jis nevaidino teatruose daugiau nei 18 metų. Tik 2006 m. grįžo į teatro sceną ir pasirodė Sándor Márai romano „Žvakės sudega iki galo“ spektaklyje. 2008 m. pirmą kartą pasirodė Londono nacionaliniame teatre. Jis atliko pagrindinį vaidmenį pjesėje „Never So Good“, kurioje buvo atskleidžiama britų ministro pirmininko Haroldo Macmillian gyvenimas ir karjera. Tai buvo paskutinis jo pasirodymas Londono scenoje. 2009 m. pasirodė Brodvėjuje ir vaidino Dievą „The Mystery Plays“ pjeseje Glosterio ir Vorčesterio katedrose. Taip pat, grįžo į Bristol Old Vic teatrą, kad suvaidintų Džeimsą Tyrone „Long Day‘s Journey into night“ spektaklyje.
Kinas
Pirmasis Aironso debiutas kine buvo filme „Nijinsky“ (1980 m.), kurį režisavo Herbertas Rossas. Jis filmavosi tiek Europoje, tiek Jungtinėse Amerikos Valstijose. Džeremis Aironsas yra toks aktorius, kuris gali vaidinti tiek filmo piktadarį, tiek herojų. Jis sulaukė didelės sėkmės filme „Misija“ (1986 m.), kuriame jis vaidino su Robert De Niro ir už vaidmenį buvo nominuotas Auksinio gaublio apdovanojimuose. 10-jame XX a. dešimtmetyje Aironso karjera buvo įvairi. Mažiau pripažintas ir įvertintas vaidmuo filme „Waterland“, kuriame jis vaidino su savo žmona Sinéad Cusack. Svarbiausi Džeremio Aironso XX amžiaus kino vaidmenys: Čarlzas ir Maiklas („Prancūzų leitananto moteris“, 1981 m., scenarijus pagal J. Fowlesą, režisierius K. Reiszas), 1986 m., režisierius R. Joffé), Clausas von Bülowas („Likimo nepakeisi“ 1990 m., pagal A. M. Dershowitzą, režisierius B. Schroederis), Franzas Kafka („Kafka“, 1991 m., režisierius S. Soderberghas), Estebanas („Dvasių namai“ 1993 m., pagal I. Allende, režisierius B. Augustas).
Džeremis Aironsas vaidino fantastiniame nuotykių filme „Laiko mašina“, kurį režisavo Simonas Wells ir Gore Verbinski. Taip pat, 2004 m. jis pasirodė Severo Sneipo vaidmenyje „Comic Relief“ Hario Poterio parodijoje. 2008 m. jis vaidino Vlamirą Korchnoi su Jennifer Lawrence įtempto siužeto veiksmo trileryje „Raudonasis žvirblis". Patys žinomiausi XIX amžiaus Džeremio Aironso kino vaidmenys yra The Old Man („Žodžiai“, [2012 m.), Randalas Bragas („Apalūza“, 2008 m.), Rikkin („Žudikų brolija", 2016 m.) ir Alfredas („Betmenas prieš Supermeną: teisingumo aušra“, 2016 m.).
Televizija
Džeremis Aironsas daug kartų yra pasirodęs televizijos dramose. 70-aisiais vaidino serialuose „Notorious Woman“, „Love for Lydia“, „Langrishe, Go Down“. Jis pelnė pirmąjį savo Auksinio gaublio apdovanojimą už vaidmenį televizijos seriale „Brideshead Revisited” (1981 m.). 2005 m. Džeremis pasirodė istorinėje miniseriale „Elizabeth I” ir už vaidmenį pelnė Auksinio gaublio bei Emmy apdovanojimus kaip geriausias antro plano aktorius. 2011–2013 m. jis vaidino istorinės – fantastinės dramos televizijos seriale „Bordžijos“. 2019 m. jis grįžo į televizijos ekranus HBO kanale, vaidindamas herojų seriale „Stebėtojų lyga". alt=|miniatiūra|Kilcoe pilis, Korko grafystėje, Airijoje
Asmeninis gyvenimas
1969 m. Džeremis susituokė su Džiulija Hallam, bet judviejų keliai išsiskyrė tais pačiais metais. Tuomet jis „Godspell“ miuzikle sutiko airių aktorę Sinead Cusack ir 1978 m. susituokė. Su ja sukūrė šeimą ir susilaukė dviejų sūnų Maksimiliano ir Samuelio. Maksimilianas yra žymus ir talentingas aktorius, o Samuelis – fotografas.
1998 m. jis nusipirko Kilcoe pilį, Korko grafystėje, Airijoje, kurią restauravo už 1 mln. svarų sterlingų. Taip pat turi dar tris namus Dubline, Kauze ir Oksfordšyre.
Stanislavas Slupeckis
Stanislavas Slupeckis (m. 1576 m.) – Liublino kaštelionas 1568–1575 m.
Pasirašė Varšuvos konfederaciją 1537 m.
Pastovių valsčius
Pastovių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Pastovys.
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1927 m. balandžio 1 d. prijungta dalis Jasevos valsčiaus ir dalis Kabilninko valsčiaus, o dalis Pastovių valsčiaus priskirta Lučiojaus valsčiui ir Varapajevos valsčiui.
Gajanos indai
Gajanos indai – iš Indijos kilę Gajanos gyventojai. Jie sudaro apie 40 % Gajanos gyventojų ir yra viena iš dviejų pagrindinių šalies tautų (su gajaniečiais kreolais). Populiacija – >400 tūkst. žmonių. Be gyvenančių Gajanoje dar yra išeivių JAV, Jungtinėje Karalystėje, Barbadose, Kanadoje, Trinidade ir Tobage bei kitur. Šneka daugiausia kreoline anglų kalbos atmaina (Gajanos kreolų kalba), taip pat hindustani (hindi-urdu), kitomis indų kalbomis. Dauguma tikinčiųjų – hinduistai, apie penktadalis – musulmonai, yra krikščionių (daugiausia protestantų).
Į Gajaną indai gabenti 1838–1917 m. darbams plantacijose, nes 1834 m. britams panaikinus vergiją ėmė trūkti darbininkų. Indai pradžioje gabenti iš Kalkutos apylinkių – Bengalijos, Čhota Nagpuro, vėliau – daugiausia iš Biharo ir Utar Pradešo. Dalis darbininkų užverbuota ir iš tamilų bei telugų. Daug indų buvo suviliojami keliauti apgaulės būdu, o patekę į Britų Gvianą dažnai dirbdavo vergiškomis sąlygomis. Indų moterys dažnai tapdavo vietos kolonijinių administratorių (baltųjų, kinų) žmonomis ar sugulovėmis.
Gajanos indai susitelkę Gajanos pakrantės srityje, daugiau kaimiškose vietovėse. Miestuose jie sudaro didžiumą inteligentijos ir prekeivių. Gajanos indai gana mažai persimaišė su kitomis Gajanos tautomis, išsaugojo savo tradicinę kultūrą, nors materialine kultūra (būstai, apranga) supanašėjo su afrogajaniečiais.
Nazmi Gripshi
Nazmis Gripšis (Nazmi Gripshi; g. 1997 m. liepos 5 d.) – Albanijos futbolininkas, atakuojančio plano saugas, puolėjas. Kitados atstovavo Albanijos jaunimo rinktinėms.
Karjera
Žaidė įvairiuose Balkanų šalių klubuose.
Teuta Durrës
Gripshi atvyko į Teuta Durrës jaunimo akademiją. Iį pradžių rungtyniavo jaunimo ekipose.
Gilužis (Molėtų r., Balninkų sen.)
Gilužis – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, Balninkų seniūnijoje, 8 km į pietus nuo Alantos. Ilgis vakarų-rytų-pietryčių kryptimi 1,27 km, plotis iki 0,39 km. Altitudė 139 m. Giliausia vieta siekia 20,4 m. Ežeras rininės kilmės. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 3,25 km. Krantai statūs, aukšti. Pietinėje pakrantėje auga miškelis, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Vakaruose išteka upelis link Saločio ežero. Gilužis priklauso Virintos upės intako Alantos baseinui.
Šiaurinėje ežero pakrantėje įsikūręs etnografinis Gilužių kaimas, pietinėje - Narušiškio kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba. Šiaurine pakrante eina kelias.
Nazmi Gripshi
Teuta Durrës
Pirmąjį įvartį įmušė 2015 m. rugsėjo 19 d., klubas iškovojo pergalę 3:1 prieš Tërbuni Pukë.
Skënderbeu Korçë
2017 m. sausio 29 d. Gripshi persikėlė į kitą Skënderbeu Korçë už 60 000 eurų išpirką. Po dviejų dienų jis buvo pristatytas ir pasirašė ketverių metų sutartį.
KF Ballkani
2021–2022 m. sezone jo atstovaujamas KF Ballkani tapo šalies čempionais. Klubas pateko į 2022–2023 m. Čempionų lygą. Burtai lėmė, kad Terandės „Ballkani“ varžovais tapo Lietuvos čempionai FK Žalgiris. Pirmosios rungtynės buvo žaidžiamos išvykoje liepos 5 d., atsakomosios – po savaitės įvyko Vilniuje. Kosove rungtynės baigėsi lygiosiomis 1:1. Kosoviečiai pirmavo 1:0, po Nazmi Gripshi smūgio (15 min.), bet vėliau (25 min.) žalgiriečiai po Oliver Buff įvarčio išlygino rezultatą.
Petras Zaviša
Petras Zaviša (m. 1815 m.) – Kauno žemės teisėjas 1782–1794 m., Kauno taurininkas 1779–1782 m., Kauno kardininkas 1775–1779 m.
Nuo 1793 m. antros pusės buvo Kasciuškos sukilimo pasiruošimo Lietuvos sąmokslo narys. Sukilimo metu 1794 metais buvo pulkininko Stefano Grabovskio būrio narys, buvo paimtas į nelaisvę Lubano mūšyje. Buvo ištremtas į Kazanę, grįžo imperatoriumi tapus Pavelui I.
Vandalinas Šukevičius
Vandalinas Šukevičius (,, g. 1852 m. gruodžio 10 d. – 1919 m. gruodžio 1 d.) – lenkų-baltarusių archeologas, etnografas.
Gimė dvarininkų šeimoje Nočioje. Tėvas – advokatas. Privačiai mokėsi Vilniuje ir Varšuvoje. Nuo 1883 m. ėmėsi tyrinėti archeologinius paminklus dabartinėje pietryčių Lietuvoje ir šiaurės vakarų Baltarusijoje. 1899–1907 m. suorganizavo nelegalų senienų ir kraštotyros mėgėjų būrelį, jam vadovavo. Nuo 1901 m. Lenkijos mokslų ir menų akademijos narys korespondentas, nuo 1914 m. – Lenkijos kraštotyros draugijos garbės narys.