cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sofijos soboras (Trabzonas)
Pirmojo pasaulinio karo metu, Trabzoną užėmus rusų armijai, soboras buvo naudojamas kaip ligoninė ir sandėlis. Po karo vėl buvo naudojamas kaip mečetė. 1958 m. Edinburgo universiteto pastangomis, Sofijos soboras buvo restauruotas ir 1964 m. jame įrengtas muziejus.
Sofijos soboras – svarbus Bizantijos architektūros paminklas su charakteringu centriniu kupolu ir keturiomis kolonų arkomis, kurios laiko kupolą ir perdangą. Soboras buvo pastatytas pagal Konstantinopolio Sofijos soborą, tik mažesnis. Trabzono soboras yra kryžiaus formos: 22 m ilgio, 11,6 m pločio ir 11,6 m aukščio. Vidaus ir išorės sienas puošia XIII a. pabaigos freskos, kuriose pavaizduotos Naujojo Testamento scenos. Soboro grindis puošia įvairiaspalvė marmurinė mozaika.
Žagarių ežerėlis
Žagarių ežerėlis – ežeras Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Leipalingio, Stračiūnų kaimo šiauriniame pakraštyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,22 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 130,4 m. Kranto linija vingiuota, per vidurį yra susiaurėjimas. Ežeras labai užžėlęs vandens augalija. Krantai apaugę medžiais. Aplinkui plyti krūmynais apaugusios pievos. Rytuose atiteka upeliukas iš Tabalio ežero.
Ežeras nenutekantis, priklauso Avirės baseinui. Pietine pakrante eina kelias.
Mėlynė
Mėlynė (Vaccinium myrtillus) – erikinių (Ericaceae) šeimos vasaržalis puskrūmis su šliaužiančiu požeminiu stiebu, labai išsišakojusiomis, kylančiomis žaliomis aštriai keturbriaunėmis šakomis. thumb|200px|left|Požymiai thumb|Mėlynių krūmas anksti pavasarį
Melgunovo pilkapis
Melgunovo pilkapis, Litojaus pilkapis – pilkapis prie Kropivnyckio (Ukraina), datuojamas VI a. pr. m. e.
Mėlynė
Apibūdinimas
Pavieniai rutuliški žiedai išauga ant trumpų kotelių. Taurelė priaugusi prie mezginės, vos įžiūrima. Vainikėlis rausvas, suaugtinis, pūstas, išlikusi viršūninė anga su trumpomis, bukomis skiautėmis. Mėlynė pražysta gegužės pradžioje, intensyviausias žydėjimas iki birželio vidurio, vėliau iki rudens galima rasti pavienių žiedų. Vaisiai – rutuliškos, tamsiai mėlynos, su apnaša uogos, 8-12 mm skersmens. Lietuvoje jos prinoksta liepos pradžioje ir laikosi iki rugsėjo.
Melgunovo pilkapis
Tyrimai
Pilkapį aptiko ir 1763 m. ištyrė generolas A. Melgunovas. Mirusieji palaidoti sudeginti, įkapės (vadinamasis Melgunovo lobis) buvo 1,8 m gylyje karste, apdėtame akmenimis. Rastas geležinis kalavijas auksinėmis makštimis, kurios skitų ir urartų stiliumi papuoštos fantastinių gyvūnų atvaizdais, strėlių antgalių, auksinių diademų, erelius vaizduojančių figūrų, kaspinas su beždžionių ir ibisų figūromis, sidabrinių urartų stiliaus sosto kojelių. Manoma, pilkapyje palaidoti turtingo skitų vado, galbūt dalyvavusio žygiuose į Aziją, palaikai.
Mėlynė
Paplitimas pasaulyje
Mėlynės savaime paplitusios beveik visoje Europoje (išskyrus tolimus pietus, pietryčius ir tolimus šiaurės rytus) ir Vakarų Sibire. Europos pietinėse dalyse auga iki 2 km aukštyje.
Melgunovo pilkapis
Tyrimai
Melgunovo pilkapis yra vienas seniausių Juodosios jūros šiaurinės pakrantės skitų paminklų. Radinius saugo Ermitažas, Sankt Peterburgas.
Mėlynė
Paplitimas ir augavietės Lietuvoje
Mėlynės dažnos visoje Lietuvoje, ypač Aukštaitijos ir Dzūkijos miškuose. Tai miškų augalas. Auga nelabai ūksminguose, vidutinio drėgnumo, drėgnokuose, drėgnuose ir pelkėtuose pušynuose, eglynuose, rečiau beržynuose, kartais ir kimininėse pelkėse, aukštesnėse vietose. Mėlyniniai pušynai (Pinetum myrtillosum), vadinamieji skaistšiliai, ir retesni mėlyniniai eglynai (Piceetum myrtillosum) sudaro apie 25 proc. viso Lietuvos miškų ploto. Mėgsta rūgščius, puveningus dirvožemius. Anot dendrologo Mindaugo Navasičio vadovėlyje „Dendrologija“ pateiktų skaičių, Lietuvoje yra apie 18 tūkst. hektarų mėlynynų. Monografijoje „Lietuvos dendroflora“, besiremiančioje 2001 m. Lietuvos miškų ūkio statistikos duomenimis, rašoma, kad Lietuvoje yra daugiau kaip 64 tūkst. hektarų mėlynynų.
Be tipinio mėlynės varieteto (Vaccinium myrtillus var. myrtillus), šalyje randami dar 4 varietetai:
Nauda
Mėlynės turi įtakos dirvodarai – gamina rūgštų humusą, skatina jaurėjimą. Mėlynių sąžalynuose slapstosi ir minta kai kurie miško paukščiai ir gyvūnai, juose rasta apie du šimtus rūšių įvairių vabzdžių, daugiausia naudingų. Uogų sultimis galima dažyti vyną. Žieduose yra nektaro. Visa žolė turi gydomųjų medžiagų, ypač vertingos uogos. Jose randama įvairių, žmogaus organizmui naudingų medžiagų. Uogose yra angliavandenių, organinių rūgščių, vitaminų (ypač P), glikozidų, regėjimą sutemoje skatinančių medžiagų. Mėlynėse yra 3,5-7% cukraus, 1% laisvųjų organinių rūgščių (citrinos, obuolių, gintaro, pieno, oksalo), pektinų, truputis baltymų ir mirtilino (mirtilinas panašiai veikia organizmą kaip insulinas), todėl mėlynės tinkamos vartoti sergantiems cukralige, o uogų kisielius – sergantiems skrandžio ligomis. Iš jų gaminama uogienė, džemas, kisielius, kompotas.
Sinonimai
Kiti mėlynių pavadinimai vartoti ar vartojami Lietuvoje: mėlynuogė, nemuogė, šilojėliai, treškė.
Lotyniški mėlynių sinonimai :
Hermono kalnas
Hermono kalnas yra Antilibano kalnuose, Sirijos ir Golano aukštumų (oficialiai Libano, faktiškai Izraelio) pasienyje. Aukštis – 2814 m virš jūros lygio. Tai aukščiausias Sirijos ir Izraelio taškas. Slidinėjimo bazės. Regionas intensyviai kontroliuojamas Izraelio karinių oro pajėgų. Hermono kalnas – svarbus objektas Biblijoje.
Mentuhotepas IV
thumb|right|220px| Mentuhotepas IV (dešinėje) teikia dovanas dievui Minui. K. R. Lepsijaus piešinys pagal piešinius Vadi Hamamate Mentuhotepas IV (Nebtavirė) – paskutinis vienuolikotosios Egipto dinastijos faraonas. Manoma, kad valdė 7 metus, apie 1992−1985 m. pr. m. e. arba 1945−1938 m. pr. m. e. Žinomas pagal kelis įrašus Vadi Hamamate (Wadi Hammamat) netoli Raudonosios jūros ir iš karališkųjų monumentų. Vaza su jo vardu rasta Lište.
Zanzibaro vyrų futbolo rinktinė
Zanzibaro vyrų futbolo rinktinė – Zanzibarui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Zanzibaro futbolo asociacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
Nepriklauso FIFA, bet yra CAF konfederacijos narė. Rungtyniauja tik draugiškas bei NF-Board komandų varžybas.
Piliakalnių piliakalnis
Piliakalnių piliakalnis stūkso:
Juozas Naruševičius
Juozas Naruševičius (g. 1890 m. rugsėjo 22 d. Baranove, Suvalkų gubernija – m. 1940 m. lapkričio 17 d. Tautkaičiuose, Marijampolės apskritis) – lietuvių poetas, ūkininkas ir valdininkas.
Kretingos dvaras
Kretingos dvaras – dvaras, esantis Kretingos miesto šiaurinėje dalyje. Ilgą laiką jį valdė grafai Tiškevičiai. Dabar čia yra Kretingos muziejus, Žiemos sodas (buvusi oranžerija), didelis parkas. Išlikusi dvaro alaus darykla (pastatyta 1838 m.).
Juozas Naruševičius
Biografija
Kilęs iš valstiečių šeimos, pats taip pat vertėsi ūkininkavimu. Mokėsi Liubavo pradinėje mokykloje, taip pat savarankiškai. Mokė kaimo vaikus, dirbo „Žiburio“, „Žagrės“ draugijose, 1920–27 m. buvo Šunskų valsčiaus sekretoriumi. Kūrė eilėraščius, kuriuos spausdino JAV lietuvių laikraščiuose.
Kretingos dvaras
Istorija
thumb|left|Kretingos dvare – [[Kretingos muziejus]] thumb|left|Dvaro rūmai XIX a. thumb|left|Dvaro pastatai 2010 m. Apie 1862 m. iš grafo Dmitrijaus Zubovo Kretingos dvarą išsinuomojo Juozapas Tiškevičius, kurį 1875 m. nusipirko ir į Kretingą perkėlė šeimos rezidenciją. Juozapas Tiškevičius iš pagrindų pertvarkė Zubovų statytus Kretingos dvaro rūmus. Juose įrengta puošni baltoji pokylių salė, raudonoji muzikos ir žalioji salės, darbo kabinetas, valgomieji salonai, Tiškevičių giminės atstovų portretų galerija, rūmų koplyčia, kurioje galima buvo pasigėrėti įspūdingu paveikslu „Keturi evangelistai“ (dailininkas Valentinas de Bulone), nežinomo italų menininko nutapyta „Madona“, ant lentų Italijoje tapytomis Kryžiaus kelio stotimis, nežinomo autoriaus darbo paveikslu „Kristus prie stulpo“. Prie rūmų pristatyta stiklinė oranžerija – Žiemos sodas, kuriame augo egzotiškų kraštų augalai, uolomis krito krioklys, vingiavo upeliukai, kuriuose nardė dekoratyvinės žuvelės.
Atnaujintas vaismedžių sodas ir parkas, kuriame augo iš įvairių pasaulio šalių atvežti medžiai ir krūmai. Mažalapių liepų alėjos 2 m aukštyje buvo karpomos ir sudarydavo ištisinį arkos formos tunelį. Alėjų susikirtimo vietose įrengtos apvalios, gerai apšviestos aikštelės, kuriose stovėjo altanos ir skulptūros. Parke buvo įrengti ornamentinio stiliaus rožynai ir gėlynai su fontanais ir skulptūromis. Dar vienas fontanas tryško iš skulptūros priešais rūmus. Rytų pusėje sodą juosė kaštonų alėja, o nuo gatvės skyrė akmenų ir plytų mūro siena. Sode buvo auginami fazanai ir vynuoginės sraigės. Parke buvo iškasti trys kaskadiniai tvenkiniai. Sode buvo leidžiama lankytis Kretingos miestelėnams ir apylinkių valstiečiams.
1891 m. mirus Juozapui Tiškevičiui Kretingos dvarą paveldėjo jo sūnus Aleksandras Tiškevičius, kuris su šeima jame apsigyveno baigęs karinę tarnybą. Jis puoselėjo tėvo suformuotą dvaro sodybą; teko rekonstruoti per gaisrą nukentėjusią vakarinę dvaro dalį. Buvo pertvarkytas žiemos sodas, kuris išlaikė savo grožį ir nenustojo traukęs kretingiškių ir miesto svečių dėmesio.
Kretingos dvare Pirmojo pasaulinio karo metais šeimininkavo kaizerio kareiviai. Jie nuniokojo parką, sukėlė gaisrą, kurio metu sudegė rūmų vakarinis korpusas, nukentėjo koplyčia ir žiemos sodas. Grįžęs į Kretingą, grafas rūmus remontavo – pašalino vakarinio korpuso griuvėsius, apgriuvusią rytinio korpuso verandą ir balkoną, susiaurino laiptus. Didesniems sodybos statybos ir tvarkymo darbams labai trūko lėšų, nes dvaro pajamos po žemės reformos labai sumažėjo.
Visi Aleksandro sūnūs buvo apsigyvenę Lenkijoje, todėl jo sūnus Kazimieras Justinas Tiškevičius liko vienintelis teisėtas dvaro savininkas ir paveldėtojas. Įsigijęs agronomo išsilavinimą padėjo tėvui tvarkyti dvaro žemes, atstatė karo metu sunaikintus pastatus, atkūrė žiemos ir vasaros sodus. Rekonstrukcijos darbams reikėjo daug lėšų, todėl ėmėsi verslo. Dvare atidarė saldainių, medaus ir sirupo dirbtuvę „Šatrija“, kurios produkcija prekiavo miesto centre to paties pavadinimo krautuvėje. Dalį dvaro pastatų išnuomojo kitiems verslininkams.
1940 m. liepos mėn. okupacinė Rusijos pasienio kariuomenė iškeldino grafų Tiškevičių šeimą iš dvaro. Pastate apgyvendinti kareiviai, dvaro žiemos sodas buvo sunaikintas, jo vietoje įkurta valgykla, meno vertybės taip pat nesaugotos. 1941 m. praėjus Antrojo pasaulinio karo frontui Aleksandras Tiškevičius grįžo į Kretingą, po kurio laiko jam pavyko atgauti savo dvarą.
Po Antrojo pasaulinio karo parkas ilgai neprižiūrėtas. 1958 m. jis paskelbtas valstybės saugojamu paminklu, bet vis tiek buvo niokojamas (išnyko gėlynai, iškirsti medžiai). Nuo 1992 m. parką tvarko Kretingos muziejus, čia auga 23 savaiminių augalų rūšys, 67 introdukuotų medžių ir krūmų rūšys, apie 900 m² gėlynų. Šiuo metu dvaro parkas yra daugiaplanis. Jį sudaro želdynai, pastatai, tvenkiniai, astronominis kalendorius.
Nėrius Pečiūra
Biografija
Mokėsi Vilniaus 23-oje vidurinėje mokykloje. Nuo 1984 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete. 1993–1995 m. redagavo laikraštį „Ne vien rock ir pop“. 1995–1997 m. savaitraščio, nuo 1996 m. žurnalo „Muzikos lietus“ redaktorius. Dirba direktoriumi VšĮ „Kultūros kryptys“.
Televizinė veikla
1993–1995 m. „BTV“ laidos „Laiminga ranka“ vedėjas. Režisavo Maris Martinsons ir Liutauras Kontrimas. 1994–1996 m. „BTV“ laidos „10 geriausių“ redaktorius. Režisavo Maris Martinsons. 1997 m. „Tele-3“ laidos „Muzikos lietus“ redaktorius ir vedėjas. Režisavo Maris Martinsons. 1998–2001 m. “TV3“ laidos „Padainuokime“ muzikos redaktorius. Prodiusavo ir režisavo Maris Martinsons. 2002–2004 m. „LNK“ laidų vykdantysis prodiuseris – „Nacionalinė muzikos lyga“, „Orbita“, „ZbTV“. Prodiusavo ir režisavo Ričardas Rickevičius, vedė Algis Ramanauskas, Rimas Šapauskas ir kiti vedėjai. 2004–2010 m. „TV3" „Penktadienio muzikos šou“ režisierius. Prodiusavo Saulius Basijokas. Laidas vedė Edmundas Kučinskas, Violeta Riaubiškytė, Vilius Tarasovas, Viktorija Perminaitė, Mia. 2006–2009 m. „TV3" laidos “Puikusis šou” režisierius. Prodiusavo Saulius Bartkus. Laidą vedė aktoriai Vytautas Šapranauskas, Arūnas Sakalauskas, Violeta Mičiulienė, Ieva Stasiulevičiūtė, Karolis Sakalauskas, Vitalijus Cololo, Džiugas Siaurusaitis, Raimondas Šilanskas.
Šaltiniai
„ref“www.mintis.eu Mindaugas Peleckis „Lietuvos rokas: ištakos ir raida“ ISBN 978-5-417-01030-9 https://www.mintis.eu/biografijos-atsiminimai/44-lietuvos-rokas-istakos-ir-raida.html
„ref>>www.komentaras.lt Dokumentinis muzikinis filmas “Lietuva – tai jėga” – daugiau nei valanda svaiginančio laisvės troškimo! http://komentaras.lt/dokumentinis-muzikinis-filmas-lietuva-tai-jega-daugiau-nei-valanda-svaiginancio-laisves-troskimo/comment-page-1/<<ref“
„ref>>www.15min.lt Pankroko gimimas sovietinėje Lietuvoje: naujos muzikos srovės formavimasis ar anarchistinis chaosas? https://www.15min.lt/kultura/naujiena/muzika/pankroko-gimimas-sovietineje-lietuvoje-naujos-muzikos-sroves-formavimasis-ar-anarchistinis-chaosas-284-683655/<<ref“
„ref>>www.15minlr Nėrius Pečiūra Kaune pristatys naują muzikinį dokumentinį filmą https://www.15min.lt/kultura/naujiena/vizualieji-menai/nerius-peciura-kaune-pristatys-nauja-muzikini-dokumentini-filma-929-1094686/<<ref“
Sandefjordas
Sandefjordas – miestas pietų Norvegijoje. Savivaldybės centras. Uostas, oro uostas. Išvystyta maisto pramonė.
Barteliai (Lazdijai)
Barteliai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Barčių. Rytuose telkšo ežeras Veprynas.
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Leipalingio valsčių, Veisiejų parapiją.
Thamfathajo nacionalinis parkas
Thamfathajo nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Lampango provincijoje. Parkas įkurtas 1991 m. kovo 4 d.
Vieta
Parkas užima 1 214,00 km² plotą ir apima Mueango (Mueang), Čaehomo (Chae Hom) ir Ngao (Ngao) apylinkes, 70 km į šiaurės rytus nuo provincijos centro Lampango.
Flora ir fauna
Parke gyvena: gaūras, Himalajinis lokys, Indinis zambaras, Indijos muntjakas, šernas, juodakaklis kiškis (Lepus nigricollis), palminis musangas ir kt., sutinkama daugiau paukščių, roplių.
Jonas Bendorius
Jonas Bendorius (1889 m. rugpjūčio 15 d. Skaisčių k., Liubavo valsč., Marijampolės apskr. – 1954 m. birželio 27 d. Palangoje) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas, kompozitorius.
Biografija
1899 m. baigęs pradžios mokyklą, iki 1903 m. privačiai mokėsi muzikos, pradėjo vargonininkauti Vištytyje (Vilkaviškio raj.). Savarankiškai mokėsi ir, išlaikęs egzaminus iš gimnazijos kurso, 1907–1912 m. Varšuvos muzikos institute pas M. Surzinskį mokėsi vargonuoti ir vedė Varšuvos lietuvių draugijos chorą. Pakviestas iš Varšuvos, 1910 m. liepos 17 d. kartu su Albinu Iešmantu Marijampolėje pastatė Miko Petrausko operą „Birutė“.
1912–1920 m. dirbo Marijampolėje: vargonininkavo, mokytojavo „Žiburio“ gimnazijoje, dėstė mokytojų kursuose, kartu su A. Iešmantu ir M. Gustaičiu įkūrė muzikos, literatūros ir dramos draugiją „Gabija“ ir buvo jos pirmininkas (1913–1920 m.). Vadovavo bažnytiniam ir „Gabijos“ mišriesiems chorams, rengė vakaras – koncertus.
1920–1924 m. gilino muzikos teorijos ir kompozicijos žinias Leipcigo konservatorijoje pas pedagogus S. Krehlį ir P. Graenerį. Parašė mokslinę studiją „Uvertiūros formos išsirutuliojimas istorijos šviesoje“.
Nuo 1924 m. dėstė teorines disciplinas ir vadovavo vargonų klasei Kauno muzikos mokykloje, nuo 1933 m. – Kauno konservatorijoje, 1935–1940 m. buvo konservatorijos inspektorius, dažnai pavaduodavo direktorių, 1937 m. pelnė vyresniojo mokytojo titulą. Taip pat dėstė Elenos Laumenskienės liaudies konservatorijoje ir vargonininkų kursuose, aktyviai dalyvavo Lietuvos muzikos ir chorvedžių draugijos veikloje, buvo „Dainos“ ir „Lietuvos kanklininkų“ draugijų pirmininkas.
1940 m. kartu su Konradu Kavecku įsteigė Vilniaus muzikos mokyklą ir iki 1945 m. jai vadovavo. 1945–1949 m. buvo Vilniaus konservatorijos direktorius, nuo 1948 m. – profesorius; kartu buvo ir Muzikos teorijos kompozicijos katedros vedėjas, 1949–1954 m. – konservatorijos teorinių disciplinų dėstytojas, 1945–1948 m. – Lietuvos kompozitorių sąjungos organizacinio komiteto pirmininkas (išrinktas ir sąjungos pirmininku). 1945 m. suteiktas nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas. 1948 m. išrinktas Vilniaus miesto liaudies deputatų tarybos deputatu. Buvo dainų švenčių organizacinių komitetų narys.
Bartasiškis
Bartasiškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Geidžiūnų.
Virgilijus Juodakis
Virgilijus Juodakis (g. 1934 m. gegužės 12 d. Šilutėje) – žurnalistas, fotografas, pirmasis Lietuvos fotografijos istorikas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1941–1947 m. su tėvais gyveno tremtyje Komijoje. 1954 m. baigė Kauno 1-ąją berniukų vidurinę mokyklą ir Juozo Gruodžio muzikos mokyklą, įgydamas muzikos mokytojo ir orkestro artisto specialybes. 1954–1957 m. LSSR konservatorijoje studijavo violončelę. 1957–1958 m. politinis kalinys, kalėjo Mordovijoje. 1958–1959 m. grojo violončele Vilniaus filharmonijos orkestre. 1959–1963 m. Gamtos apsaugos komiteto fotografas ir kino operatorius, fotografavo laukinius žvėris bei paukščius, gamtos paminklus. 1963–1965 m. Vilniaus televizijos teleoperatorius. 1964 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistiką.
Nuo 1961 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 1969 m. dalyvavo kuriant Lietuvos fotografijos meno draugiją, jos organizacinio komiteto narys. Jam ir Antanui Diliui bendradarbiaujant, 1973 m. Šiauliuose įkurtas visuomeninis Fotografijos meno draugijos fotografijos muziejus. Nuo 1982 m. Europos fotografijos istorijos asociacijos narys. Tarptautinė meninės fotografijos federacija (FIAP) suteikė visuomenininko garbės vardą (ESFIAP). Parašė mokslinių straipsnių apie fotožurnalistikos raidą, jos žanrus, daugiaaspektę analizę ir kūrybinių konkursų specifiką.
Strømsgodset IF
Drameno „Strømsgodset“ – Norvegijos futbolo klubas iš Drameno.
San Filipo stadionas
Stadio Comunale San Filippo – futbolo stadionas Mesinoje, Italijoje. Stadionas talpina 40 200 žiūrovus. Jame namų rungtynes žaidžia FC Messina Peloro.
Istorija
Stadionas atidarytas 2004 m. rugpjūčio 17 d. Atidarymo dieną vyko futbolo varžybos tarp Messina Peloro ir Juventus FC klubų. Svečiai laimėjo rungtynes rezultatu 0–1. Vienintelį rungtynių įvartį pelnė Emerson Ferreira da Rosa. Pirmosios oficialios varžybos įvyko po savaitės, rugpjūčio 22 d., Italijos futbolo taurėje tarp Messina ir Acireale Calcio. Šeimininkai laimėjo rungtynes 4–0.
Veisenšteinas
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Čechovo apylinkės kaimas.
Nijolė Puronaitė-Benotienė
Nijolė Puronaitė-Benotienė (g. 1958 m. birželio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos chorvedė ir pedagogė.
Biografija
1976 m. baigė Vilniaus 3-ąją vaikų muzikos mokyklą (R. Narsčiaus akordeono klasę), 1980 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų choro dirigavimo dėst. Antano Alseikos klasę. Kaišiadorių kultūros namuose vadovavo mišriajam ir moterų chorams, kurie gerai pasirodydavo rajoninėse meno mėgėjų apžiūrose.
Peliniai
Peliniai (Muridae) – graužikų (Rodentia) šeima. Snukutis smailus. Ausys didelės. Uodegos ilgis sudaro ne mažiau kaip 70 % kūno ilgio. Uodega apaugusi raginiais žvynais ir retais, tarp jų įsiterpusiais plaukais. Žvynai ant uodegos išsidėstę žiedais. Kojos penkiapirštės, bet užpakalinių kojų I pirštas žymiai trumpesnis už kitus, o priekinių beveik išnykęs.
Lietuvoje paplitusių rūšių kailiukas švelnus, pilkas arba pilkai rusvas Dantų 16. Kandžiai nedideli, suspausti iš šonų. Krūminiai dantys su šaknimis, kramtomajame paviršiuje neaštrūs gumburai, išsidėstę trimis skersinėmis eilėmis. Senų žvėrelių, kai gumburėliai nudyla, dantų paviršiuje susidaro skersinės triskiautės raukšlės.
Paplitusios visuose žemynuose, išskyrus šiauriausias sritis. Kai kurios rūšys kosmopolitai, žmogaus įnamiai. Gyvena urveliuose, įvairiuose plyšiuose po akmenimis, pūvančiais rąstais, kelmais ir kt. Veiklios įvairiu paros laiku. Žiemą neužmiega.
Gedikai
Gedikai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Švėkšnos; pietiniu pakraščiu teka Ašvos upė (Veiviržo intakas); šiauriniu pakraščiu eina Švėkšnos – Kvėdarnos kelias, už jo – Medžioklės miškas. Stūkso Gedikų piliakalnis, senosios kaimo kapinės; netoli piliakalnio, Ašvos krante, rasta VII–VIII a. žalvarinė laiptelinė segė.
Ribojasi su Kančaičių, Žąsyčių, Jurkaičių, Pempiškių, Šiaudėnų II, Vilkėno III, Vilkų Kampo ir Vilkėno II kaimais.
Istorija
Kaimas minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 7 šeimos. Nuo 1820 m. priklausė Vilkėno dvarui. 1880–1882 metais, vykstant Vilkėno dvaro žemių atribojimui, kaimo gyventojai kovojo dėl savo naudojamų plotų išsaugojimo. Pokaryje rezistencinėje kovoje dalyvavo Petras Lomsargis, Eduardas Tarvydas (žuvo 1952 m. kovo 12 d. Stirpeikose) ir kt. Sovietmečiu Gedikuose buvo pradinė mokykla, kurioje daug metų išdirbo mokytoja Janina Pleikytė-Raibienė.
Chrysler PT Cruiser
Chrysler PT Cruiser yra „retro“ stiliaus kompaktinės klasės automobilis, kurį nuo 2001 metų gamina Chrysler.
Chrysler PT Cruiser pakliuvio į žurnalo Car and Driver 10 geriausių automobilių 2001 metams sąrašą, bei tapo Šiaurės Amerikos metų automobiliu. 250px|thumb|left|Chrysler PT Cruiser kabrioletas
Protas
Protas – sugebėjimas mokytis ir išmokti, susivokti naujose situacijose, atskleisti reiškinių ryšius. Jis apima įvairius žmogaus intelekto, sąmonės bei pasąmonės pažinimo vyksmo aspektus, kylančius smegenyse (mintis, suvokimas, emocijos, jausmai, valia, atmintis, pažinimas, vaizduotė), tai aukščiausias pažintinės veiklos laipsnis; mąstomoji, protaujamoji galia; sąmoningo, išmintingo veikimo pagrindas. Protas atsiskleidžia subjektyviai – sąmonės tėkmės pavidalu. Sąvoka dažnai minima norint apibūdinti mąstymo procesą.
Bottle Pop
„Bottle Pop“ – singlas iš Jungtinių Amerikos Valstijų merginų Pop/R&B grupės Pussycat Dolls antrojo studijinio albumo Doll Domination. Kai kuriuose regionuose tai buvo antrasis albumo singlas, kituose ketvirtasis. Albumo versija įrašyta kartu su Snoop Dogg, kuris jau yra bendradarbiavęs su Dolls prie hito "Buttons". Tačiau, kai kur singlas išleistas be Snoop repavimo, be to ši versija yra vaizdo klipe. Singlo išleidimą patvirtino grupės narės Melody Thornton ir Kimberly Wyatt per 2008 m. Kiss FM Jingle Ball.
Dainos informacija
Daina turėjo išeiti kaip trečiasis pasaulinis singlas, tačiau dėl "I Hate This Part" didėjančio populiarumo, "Bottle Pop" liko ketvirtas. Singlą išleido pirmiausiai Okeanijoje. Jungtinėje Karalystėje singlas nebuvo išleistas, dėl to, kad "Whatcha Think About That" susilaukė netikėtos sėkmės. Vėliau vėl norėta jį išleisti pasauliniu mastu, tačiau grupė tada išleidinėjo naują albumo versiją Doll Domination 2.0, kurio reklaminiu singlu tapo "Jai Ho! (You Are My Destiny)". Dėl šios priežasties "Bottle Pop" nebuvo išleistas.
Nicole Scherzinger yra šios dainos bendraautorė ir viena iš prodiuserių. Ji taip pat atlieka pagrindines ir pritariamąsias vokalo partijas.
Dar prieš pasirodant "Bottle Pop" singlui, daina debiutavo #88 pozicijoje Canadian Hot 100 tope. JAV daina tapo šokių muzikos hitas, tapdamas penktuoju The Dolls #1 vietos singlu Billboard' tope Hot Dance Club Play.
Kylantis Naujosios Zelandijos reperis Devolo įrašė šios dainos remiksą, kuris tapo oficiali singlo versija Australazijos regionui.
Tie ARIA ir RIANZ topuose daina pasiekė septynioliktąją vietą.
Vaizdo klipas
thumb|200px|left|Pussycat Dolls vaizdo klipe. Klipo režisierius yra Thomas Kloss, ir šis video buvo nufilmuotas 2009 m. sausį. Klipo premjera buvo sausio 31 d. per RAGE. Singlo versijoje, kaip ir vaizdo klipe Snoop Dogg vokalus pakeitė Scherzinger dainavimas.
2009 m. vasario 10 d. klipas buvo išleistas per iTunes, ir pasiekė top 5-tuką JAV, Australijoje, Naujoje Zelandijoje, ir Prancūzijoje.
Klipe grupės narės įsilaužia naktį į teatrą ir atlieka dainą teatro scenoje. Klipe pirmą kartą pasirodo kiti šokėjai. Tai yra šokėjai iš Dolls koncertinio turo. Taip pat video klipe merginos pasipuošia specialu makiažu. Klipas baigiasi merginoms suplakant šampano butelius, iš kurių pasipila konfeti.
Singlo turinys
Australijai skirtas Singlas
Vokietijai skirtas Singlas
Remiksų Reklaminis CD
Reklaminis CD
JK skirtas CD
Bartasiūniškis
Bartasiūniškis – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Čiobiškio.
Sarpsborgas
Sarpsborgas – miestas pietryčių Norvegijoje, šalia Fredrikstado. Savivaldybės centras. Išvystyta gėrimų pramonė.
Vardas
Skandinavų laikais šis miestas buvo vadinamas Borg (liet. pilis).
Istorija
Miestas buvo įkurtas Borgo pavadinimu vikingų karaliaus Olav Haraldsson 1016 metais. Miestas buvo sudegintas Švedijos okupantų 1567 m. ir sugriautas per Septynerių metų Šiaurės karą. Atstatytas miestelis nugrimzdo į upę 1702 kartu su purvo nuošliauža. Borg vėl buvo atkurtas ir susikūrė kaip atskiras miestas 1839, jis buvo atskirtas nuo Tune ir tapo atskira savivaldybe. Gyventojų skaičius nuolat auga, o 2005 metų vasarą jis pasiekė 50 000 gyventojų.
Niihau
thumb|right|250px|Niihau sala Niihau – aštuntoji pagal plotą ir mažiausia apgyvendinta Havajų salyno sala. Nuo artimiausios, Kauai, salos ją skiria 28 km pločio Kaulahaki sąsiauris, o už vieno kilometro į šiaurę iškilusi nedidelė Lehua salelė. Saloje telkšo vienintelis gamtinės kilmės Havajų ežeras Halulu.
Istorija
Iki XVIII a. pabaigos salą valdė du konkuruojantys klanai, kol po mūšių įsitvirtino vadas Kaeo. 1795 m. karalius Kamehameha, suvienijęs Havajus, mėgino užkariauti salą, bet antpuoliai buvo nesėkmingi, kol galop 1812 m. puolimui buvo suruoštas didelis laivynas, ir vadas Kaumualii nutarė nusileisti, kad būtų išvengta didelių skerdynių. Po Kamehamehos mirties 1819 m. Niihau mėgino atgauti nepriklausomybę, tačiau Kamehamehos našlė Kaahumanu pagrobė Kaumualii ir prievarta jį apsivedė.
1864 m. salą iš Kamehamehos už 10 000 USD įsigijo Elizabet Sinkler (Elizabeth Sinclair, vėliau Sinclair-Robinson). 1915 m. Obris Robinsonas (Aubrey Robinson) uždraudė lankytis saloje be leidimo. Sala iki šiol iš esmės yra uždara, į ją įleidžiami tik salos savininkų giminaičiai, JAV karinio jūrų laivyno atstovai (bet nuolatinio personalo nėra), valstybės tarnautojai ir kviestiniai svečiai. Turistų lankymasis ribojamas.
Geografija
Niihau sala ištįsusi iš pietvakarių į šiaurės rytus, 30 km ilgio. Ją sudaro lava, išsiliejusi iš šoninės ugnikalnio, suformavusio Kaui salą, angos. Manoma, kad salos amžius ~4,9 mln. metų (Kauai 5,1 mln. m.).
Sala palyginti sausa, nes Kauai užstoja kelią lietaus debesims, o nedidelis Niihau aukštis yra nepakankamas, kad sudarytų kliūtis debesims (panaši meteorologinė situacija ir Kahoolavės saloje, kurią „užstoja“ Maui sala). Čia pasitaiko ilgalaikių sausrų, pirmąją iš jų užfiksavo jau kapitonas Džeimsas Kukas 1792 m. Didelių sausrų metu Niihau gyventojai keldavosi į Kauai, kartu gabendamiesi ir gyvulius.
Ekonomika
Niihau paplūdimiuose renkamos pupu kriauklės, iš jų gaminami juvelyriniai dirbiniai. Kitos ekonominės veiklos rūšys – žvejyba, avininkystė, medžio anglies degimas ir bitininkystė. Iki 1999 m. veikusi galvijų ranča uždaryta kaip nuostolinga.
Gyventojai
Dauguma salos gyventojų, kalbančių havajiečių kalba, gyvena Puuvai gyvenvietėje. Niihau yra vienintelė Havajų sala, kurioje havajiečių kalba yra vyraujanti.
Auksinis raitelis
thumb|right|260px|Paminklas Augustui II [[Dresdenas|Dresdene]] Auksinis raitelis  – natūralaus dydžio statula, vaizduojanti Saksonijos kurfiurstą Frydrichą Augustą I ir Lenkijos karalių bei Lietuvos didįjį kunigaikštį Augustą II, sėdintį ant Lipicanų veislės eržilo Romos imperatorių maniera ir apsirengusį antikiniais romėnų šarvais.
Paminklas pastatytas Dresdeno senamiestyje Vokietijoje. Žirgas nukreiptas rytų link, taip pabrėžiant Augusto II aktyvų dalyvavimą Abiejų Tautų Respublikos valdyme. Paminklas padengtas plonu aukso sluoksniu: tuo tikslu jis buvo auksuotas amalgamavimo metodu, o 1956 m. – plakiruotas.
thumb|left|100px|Skulptūros pjedestale pavaizduoti [[Saksonija|Saksonijos, Lietuvos ir Lenkijos herbai]]
Istorija
1732–1734 m. varinį Saksonijos valdovą, dar vadinamą ir Stipriuoju, kartu su žirgu išliejo dresdenietis menų kalvis Liudvikas Vydemanas (Ludwig Wiedemann) ir 1735–1736 m. pagal dvaro skulptoriaus Žano Žozefo Vinašo (Jean Joseph Vinache) projektą įkalė statulą į dviejų milimetrų storio vario lakštą. Viduje tvirtinamos geležinės atramos. 1735 m. rugpjūčio 12 d. padėtas kertinis akmuo architekto Zacharijo Longelunės (Zacharias Longuelune) suprojektuotam statulos pagrindui, tačiau jis liko iki galo nebaigtas. Paminklas iškilmingai buvo atidengtas 1736 m. lapkričio 26 d.
1884 m. jis buvo pirmąkart restauruotas. Darbams vadovavęs Konstantinas Lipsius (Konstantin Lipsius) galutinai pabaigė postamento apiforminimą papildydamas cokolį lotyniškais užrašais.
Antrojo pasaulinio karo metais skulptūra buvo demontuota ir paslėpta Pilnico pilyje. Tik 1953 m. skulptorius Valteris Flemingas ją vėl atkūrė, o 1956 m., švenčiant miesto 750-ties metų jubiliejų, Augustas Stiprusis buvo vėl užkeltas ant pjedestalo Neustädter Markt aikštėje. 2001–2003 m. skulptūra buvo trečią kartą restauruota.
Auksinis raitelis yra vadinamas miesto simboliu. Sumažinta jo kopija apdovanojami Drezdeno filmų festivalių nugalėtojai, raitelis figūruoja miesto įmonių logotipuose ir kt.
Bartnikai (Augustavas)
Bartnikai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės rytus nuo Liepinės, 37 km į rytus nuo Augustavo ir 78 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Dolinčanai
Dolinčanai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Mažoji seksta
Mažoji seksta – mažesnysis iš dviejų dažniausiai pasitaikančių muzikinių intervalų, apimančių šešis diatoninės gamos laipsnius. Kitas toks intervalas yra didžioji seksta. Sutrumpintai mažoji seksta yra žymima m6. Priešingas jai intervalas yra didžioji tercija, be to, mažoji seksta yra harmoniškai ekvivalenti didžiajai kvintai.
Kartu su priešingaisiais intervalais (tercijomis), sekstos yra laikomos vienais iš įdomiausių ir dinamiškiausių muzikinių intervalų.
Šiaurinio Krašto emyratas
Al Hudu aš Šamalija, Šiaurės Krašto emyratas – Saudo Arabijos emyratas šiaurėje šalies dalyje, ribojasi su Iraku. Emyrato sostinė – Araras.
Plotas – 127 000 km², gyventojų – 237 100 (1999).
Mizanscena
Mizanscena  – teatro ar kino veiksmo erdvės organizavimo, dizaino, vizualinio pateikimo visuma. Iš esmės, mise-en-scène reiškia „vaizdavimo tema“ ar „istorijos pasakojimas“ pasitelkiant vizualines menines priemones. Tai apima siužeto linijos vaizdavimą, kinematografiją, scenos išdėstymą ir režisūrą. Iš esmės tai yra aktorių ar kitų objektų pozicija bei jų judėjimas erdvėje ribotame laike visa tai organizuojant teatro scenoje arba kino kadre. Tai yra erdvinių veiksnių organizavimas pasakojant istoriją žiūrovui. Jeigu terminas scena nusako daugiau literatūrinį scenos pobūdį, mizanscena nusako jos realizaciją erdvėje. Pagal John Gibbs, mizanscena yra kadro turinys bei būdai ir priemonės, kaip tas turinys yra suorganizuotas. Mizanscena yra apibūdinama kaip vienas esminių aspektų vertinant ir analizuojant filmą, nors ją apibrėžti ir nustatyti tikslius vertinimo kriterijus yra itin sunku.
Sąvokos apibrėžimas kino studijose
Mizanscena kine visada susijusi su kino kameros padėtimi bei jos santykiu su aplinka, personažais. Tai apima viską, kas yra išdėstyta ir kaip sudėliota prieš kamerą: kompozicija, filmavimo aikštelė, rekvizitai, aktoriai, kostiumai ir apšvietimas. Nuo mizanscenos, kinematografijos bei montažo procesų priklauso, kiek įtikinamas ir tikroviškas filmas atrodys žiūrovams. Įvairūs dizaino elementai padeda išreikšti filmo viziją kuriant laiko ir erdvės pojūtį, perteikti nuotaiką, gali nurodyti netgi veikėjų emocinę būseną. Mizanscena taip pat apima kompoziciją – aktorių ir objektų padėtį bei judėjimą kadre. Šias su dizainu susijusias sritis bei kitus filmų gamybos procesus numato ir jiems vadovauja režisierius. Dėl to prancūziškų filmų titruose režisierius yra įvardijamas kaip metteur en scène ('scenos statytojas').
Vienas svarbiausių žmonių, dirbančių kartu su režisieriumi, yra filmo (gamybos) dailininkas. Kartu jie glaudžiai dirba, tam kad visos mizanscenos detalės būtų paruoštos likus pakankamai daug laiko iki prasidedant filmo gamybai. Filmo dailininkas yra atsakingas už bendrą filmo išvaizdą. Jis vadovauja skirtingiems padaliniams, kurie koordinuoja skirtingas filmavimo vietas, rekvizitus, kostiumus ir kitus su vizualiniu pateikimu susijusius darbus.
Garsus prancūzų kino kritikas ir teoretikas Andre Bazin mizansceną apibrėžia kaip filmo vaizdą, išgaunamą filmavimo vietoje, o ne montuojant. Toks ganėtinai siauras požiūris į mizansceną būdingas ne visiems kritikams. Kai kuriems mizanscena apima viską, kas susiję su regimaisiais pojūčiais. Ji apima vaizdą, kurį lemia tiek filmavimo aikštelės išdėstymas, tiek kino kameros funkcijos. Dar kiti kritikai, pavyzdžiui, amerikietis Andrew Sarris teigia, jog mizanscena nurodo į mistines reikšmes, susijusias su filmo emociniu tonu, ji pabrėžia kadro turinį: „Jei montažas yra filmo pasaulio fragmentavimas, mizanscena perteikia to pasaulio visumą. Tačiau perdėtas montažo naudojimas gali iškraipyti norimas perteikti filmo reikšmes, <…> per daug dėmesio mizanscenai sukelia nuobodulį.“
Terminas mizanscena kartais apibūdina stilių, kai visų pirma informacija apie filmo sceną yra perduodama viename plane, dažnai papildoma ar palydima kameros judėjimo. Dviejuose moksliniuose pranešimuose – Briano Hendersono esė „Ilgas dublis” ir Lutzo Bachero magistro moksliniame darbe „Kilnojama mizanscena” diskutuojamas mizanscenos panaudojimas ilgo ir bendro (visą filmo sceną apimančio) plano scenose. Tačiau nei vienas jų nesieja mizanscenos reikšmės su tuo, kaip šis terminas buvo iš pat pradžių apibrėžtas 1960 metais kritiko Fereydoun Hoveyda įtakingame prancūzų žurnale apie kiną „Cahiers de Cinéma“: „Filme svarbu tvarka, kompozicija, harmonija, aktorių ir objektų išdėstymas bei judėjimas kadre, momento užfiksavimas. Mizanscena yra niekas kitas, kaip individuali kiekvieno režisieriaus technika, kurią jis išranda, kad pasiektų norimą filmo kokybę ir perteiktų jo idėją.“ Toks pastarojo meto apribotas sąvokos reikšmės perfrazavimas sulygina ją su oner arba kai vienas kadras apima visą sceną.
Vokiečių kine antrajame ir trečiajame XX a. dešimtmečiuose pastebimas tono, prasmės ir naratyvo perteikimas mizanscena. Roberto Wiene siaubo klasika „Daktaro Kaligario kabinetas“ (, 1918) padėjo Vokietijos kino pramonei tapti didžiausia Holivudo konkurente. Šio filmo herojaus vidinę būseną vaizdžiai atkartoja ir parodo filmavimo aikštelės dizainas ir veikėjų bei objektų išdėstymas. Kaip dera ekspresionistų filmams. Filme „Daktaro Kaligario kabinetas“ juntamas stresas, beprotybė ir siaubas. Prancūzų kritikai netgi sukūrė apibrėžimą „kaligarizmas“ tokio stiliaus filmams apibūdinti, tačiau dažniau naudojamas yra terminas vokiškasis ekspresionizmas. Šie filmai pasižymi ekstremaliomis filmavimo aikštelėmis, dekoracijomis, vaidyba, apšvietimu ir neįprastais kameros judėjimo kampais.
Dėl glaudaus ryšio su filmo planų objektų išdėstymu terminas mizanscena taip pat kartais naudojamas tarp profesionalių scenaristų identifikuoti aprašomąsias pastraipas tarp dialogų.
Taip pat mizanscenos sąvoka kartais naudojama fotografijos analizei.
Mizanscenos elementai
thumb|left|210px|Prancūzų fotografo Constant Puyo sukurta mizanscena
Vienas svarbiausių sprendimų, kurį privalo priimti vyriausiasis filmo dailininkas ir režisierius – nuspręsti kur geriau filmuoti tam tikrą filmo sceną – realioje ar tam specialiai sukurtoje aplinkoje. Pagrindinis pasirinkimą lemiantis skirtumas tas, kad filmuojant scenoje reikia atsižvelgti į dekoracijų ir butaforijų panaudojimą. Vis dėlto, filmavimas scenoje yra finansiškai daug efektyvesnis ir būtent dėlto populiaresnis nei filmavimas realioje aplinkoje.
Sekli erdvė. Erdvės iliuzija sukuriama tuomet, kai vaizdai įgauna trimatį vaizdą arba turi formas, kurios dengia viena kitą. Jei erdvinė iliuzija yra minimali arba kontroliuojama, stengiantis neatverti per didelės gilumos – sukuriama sekli erdvė.
Gili erdvė. Gili erdvė yra mizanscenos dalis, išdėstant reikšmingus aktorius ir butaforiją skirtingose paveikslo plokštumose. Gili erdvė filme naudojama tuomet, kai reikšmingi paveikslo elementai yra nevienodai nutolę nuo kameros. Vieni matomi iš arti, kiti – tolumoje.
Aktorių, dekoracijų ir erdvės išdėstymas kadre. Vienas svarbiausių komponentų kadro kompozicijoje tai – išlaikyti simetrišką balansą. Tai reiškia tolygų apšvietimo, spalvų, objektų ar personažų paskirstymą epizode. Nesubalansuota kompozicija, gali būti naudojama norint pabrėžti tam tikrus kadro elementus, kuriems anot režisieriaus turi būti teikiamas ypatingas dėmesys. Nors tai ir gali atrodyti neįprasta, tačiau tokios kompozicijos panaudojimas puikiai veikia, nes dažniausiai auditorijų dėmesį kompozicijoje patraukia būtent nesubalansuoti elementai.
Mizanscena Lietuvos kontekste
200px|right|thumb|[[Jonas Mekas]] Mizanscenos raida lietuviškuose filmuose turi tiesioginį ryšį su kino Lietuvoje istorija. Jau 1896–1941 m. (pirmuoju Lietuvos kino istorijos laikotarpiu) buvo kreipiamas dėmesys į tai, kaip aktorius perteikia emocijas, todėl buvo pradėtos kurti kino aktorių rengimo bendrovės, pirmoji – „Lietfilm“. Taip pat pradėjo veikti filmų gamybos bendrovė „Akis“, o dar vėliau pasirodė pirmasis pilnametražis filmas „Onytė ir Jonelis“ arba „Nelįsk, kur nereikia“.
Kitokia mizanscena pasireiškė 1941–1989 m. sovietiniu laikotarpiu. Dėl politinių aplinkybių filmuose vyravo karinė, revoliucinė tematika. Vėliau labiau svarbus tapo socialinis, psichologinis aspektas, poetinė pasaulėjauta, dramaturginė įtampa. Buvo bandyta perkurti liaudiškų vaidinimų dvasią, vaizduojant karikatūriškus herojus su ryškiu teatriniu grimu. Kostiumai, erdvė, filmavimo aikštės išdėstymas labiausiai pabrėžė kaimo gyvenimo subtilybes.
Nuo nepriklausomos Lietuvos kino laikotarpio pradžios iki šių dienų Lietuvos režisierių kuriamų filmų technika, stilistika, mizanscenos detalės smarkiai pasikeitė. Dėl itin išpopuliarėjusių komercinių užsienio filmų įtakos, lietuviškas kinas taip pat pradėjo įgauti vis daugiau vakarietiško akcento.
Šiandien mizanscena daugiau priklauso nuo režisieriaus idėjinio sumanymo ir kompetencijos nei nuo laikmečio – scenografija, dizainas, aktorių kostiumai ir jų pateikimas „prieš kamerą“ tiek patobulėję, kad dingsta laiko suvokimas. Nėra vyraujančios bendros nuostatos, kokia mizanscena yra ar turėtų būti lietuviškuose kino filmuose. Vieniems būdinga dinamiška kadrų kaita, aktorių kostiumų pompastika, ryški laiko traktuotė, kompozicijos įvairovė („Tadas Blinda. Pradžia”), kitiems – statiškų, buitinių vaizdų visuma ar net fragmentiškas stilius, kameros fokusavimo eksperimentai, šuoliai laike ir erdvėje (Jono Meko kūryba).
Kūdrinis tilvikas
Kūdrinis tilvikas (Tringa stagnatilis) – tilvikinių (Scolopacidae) šeimos paukštis. Truputį didesnis už tikutį (Tringa glareola), su labai ilgom plonom gelsvai – žalsvom kojom, kurios lekiant išsikiša už uodegos. Snapas ilgas, tiesus. Kakta, gurklys, krūtinė ir apatinė kūno dalis akinančiai balta.
Žiemoti lekia į Indiją ir Afriką. Migracijos metu galima jį pastebėti ir vidurio Europoje.
Lietuvoje retai sutinkamas, paskutinį kartą ornitologų pastebėtas 2006 balandžio 22-29 d.
Minta vabzdžiais, jų lervom ir panašiu maistu.
Marijona Fergizienė
Marijona Fergizienė (g. 1940 m. balandžio 30 d. Katkūnuose) – Lietuvos pedagogė.
Biografija
1958 m. baigė Joniškėlio vidurinę mokyklą, 1960 m. – Klaipėdos pedagoginę mokyklą, įgijo pradinių klasių mokytojos specialybę. 1964–1969 m. neakivaizdžiai studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, įgijo pradinio mokymo pedagogikos ir metodikos išsilavinimą.
1960–1963 m. dirbo Laiškalnio pradinės mokyklos mokytoja. 1963–1965 m. buvo Šaltinių aštuonmetės mokyklos pradinių klasių mokytoja. 1965–1979 m. dirbo Lietuvos vidaus reikalų ministerijos Nepilnamečių reikalų inspekcijos inspektore. 1985–1990 m. Šiaulių pradinės mokyklos mokytoja, 1990–1995 m. – Piktagalio pradinės mokyklos mokytoja. 1995–2000 m. dirbo Eitminiškių pradinės mokyklos mokytoja.
NUTS:IT
NUTS: IT – Italijos suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistema.
NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūra – Europos Sąjungos unifikuota teritorijų skirstymo į regionus sistema, patvirtinta 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
NUTS 1 lygmenyje Italija suskirstyta į 5 regionų grupes. NUTS 2 lygmenyje šalis skirstoma į 20 regionų. NUTS 3 lygmenį atitinka provincijos, jos į smulkesnius administracinius vienetus toliau klasifikuojamos pagal Bendrijos Vietinių administracinių vienetų sistemą LAU.
The Red Hot Chili Peppers (albumas)
„The Red Hot Chili Peppers“ – debiutinis to paties pavadinimo Kalifornijos roko grupės albumas, išleistas 1984-aisiais. Šis albumas neretai laikomas silpniausiu „Red Hot Chili Peppers“ darbu, tvirtinama, jog jam trūksta to „sprogstamojo užtaiso“, dėl kurio į įspūdingus grupės koncertus plūsta žmonės. „The Red Hot Chili Peppers“ komerciniu požiūriu buvo visiškas fiasko ir netgi neatkreipė roko muzikos kritikų dėmesio. Netgi dabar grupės debiutinis darbas vis dar yra mažiausiai žinomas (o tuo pačiu ir pats nepopuliariausias) iš visų „Red Hot Chili Peppers“ albumų.
Kaip prodiuseris buvo pasamdytas „Gang of Four“ gitaristas Andy Gillas.
Dar prieš pradedant įrašinėti albumą, prasidėjo problemos. Kai „Red Hot Chili Peppers“ derėjosi dėl sutarties su „EMI“, gitaristas Hillelis Slovakas ir būgnininkas Jackas Ironsas jau buvo spėję sukurti grupę „What is This?“ ir pasirašyti kontraktą su „MCA“. „Red Hot Chili Peppers“ buvo liepta surasti laikinai pavaduojančius muzikantus. Prie grupės prisijungė gitaristas Jackas Shermanas ir būgnininkas Cliffas Martinezas.
Tai reiškė, jog grupė pradedant įrašinėti tiesiog negalėjo būti tokia vieninga, kaip norėjosi, be to, iškilo nemažai nesutarimų tarp muzikantų ir prodiuserio. Viso to rezultatas – albumas, nė iš tolo neprimenantis ankstyvųjų gyvų pasirodymų.
Kai kurios dainos buvo sukurtos kartu su Ironsu ir Slovaku, kitos – su Shermanu ir Martinezu. Akivaizdūs skirtumai tarp kūrinių neabejotinai prideda sumaišties viso albumo nuotaikai.
Shadows Collide with People
„Shadows Collide with People“ – ketvirtasis solinis John Frusciante albumas, išleistas 2004 m. vasario 24 d. Albumas buvo parašytas „By The Way“ įrašinėjimo metu ir yra laikomas labiausiai publikai prieinamu albumu, kuriame persipina gitarinis alternatyvus rokas, folko baladės bei elektronika. Frusciante teigia, kad tai yra jo brangiausias albumas, kainavęs maždaug 150 tūkst. JAV dolerių.
Frusciante taip pat leidžia nemokamai atsisiųsti šio albumo akustinę versiją bei demo versiją. Demo versijos dainose būgnais groja Josh Klinghoffer.
Dainos
Visas dainas parašė John Frusciante, išskyrus tas, kur išskirta
Teisės
Žodis „teisės“ gali reikšti:
Mažoji septima
Mažoji septima – mažesnysis iš dviejų dažniausiai pasitaikančių muzikinių intervalų, apimančių septynis diatoninės gamos laipsnius. Kitas toks intervalas yra didžioji septima. Mažoji septima yra sutrumpintai žymima m7 ir yra priešingas intervalas sekundai. Dažniausiai mažoji septima yra prijungiama prie dominantinio trigarsio tam, kad būtų suformuotas svarbus vakarietiškoje muzikoje dominantinis septakordas.
Racionaliojoje intonacijoje mažąją septimą atitinka dažnių santykis, lygus 16:9, tuo tarpu lygiojoje temperacijoje mažoji septima atitinka dešimties pustonių intervalą ir yra 0.23 % aukštesnė už racionaliąją.
Mažoji septima yra disonansas.
Liten septim
Lugos regionas
Lugos regionas  – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies šiaurės vakarinėje dalyje. Administracinis centras – Luga.
Dulkovščizna
Dulkovščizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į rytus nuo Liepinės, 36 km į rytus nuo Augustavo ir 74 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Bartašiškės
Bartašiškės – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Tirylių.
Vilniaus astrofotometrinė sistema
Vilniaus astrofotometrinė sistema (arba tiesiog Vilniaus fotometrinė sistema) – vidutinio pločio septynspalvė astrofotometrinė sistema (UPXYZVS), sukurta 1963 vadovaujant Lietuvos astronomui Vytautui Straižiui. Ši sistema optimizuota žvaigždžių klasifikacijai stebint iš Žemės (t. y. atsižvelgiant į atmosferos pralaidumą). Pasirinkta vidutinio pločio juostų (filtrų) sistema, nes norėta matuoti ir silpnesnes žvaigždes (kuo sistemos filtrai siauresni, tuo tiksliau galima klasifikuoti žvaigždes, tačiau tuomet nukenčia skvarbumas – nebegalime matuoti silpnų žvaigždžių).