cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ylakių gimnazija
Mokiniai
1920–1929 m. Ylakių progimnaziją baigė Stanislava, Anastazija ir Juzė Vaitkutės, Juzefa Kontenytė, Aleksandra Malūkaitė, Birutė Vindašiūtė, Domicėlė Butkutė, Petrė Būtaitė, Aldona Sruogytė, Liudmila Alikaitė, Kazimiera Taujenytė, Pranas Lepa, Jonas Švedas, Benediktas Bičkus, Petras Januta, Zenonas Malūkas, Liudas Mažonas, Antanas Mickus, Vytautas Narkus, Stasys Norvilas, Adomas Vaitilavičius, Tadas Znotinas, Tadas Batakis, J. Stripinis, Malinauskas, Rudavičius.
Mokyklą vienais penketais baigė: 1978 m. Antanas Norkus, 1980 m. Zina Kandaraitė, Jolanta Šalčiūtė, 1981 m. pirmasis aukso medalis įteiktas Laimai Bružaitei, 1982 m. Romas Piekys, 1983 m. Zita Budinavičiūtė, 1985 m. Juozas Jankus.
Nove Sipniai
Nove Sipniai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grodzisko valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Grodzisko, apie 25 km į šiaurės vakarus nuo Semiatičės ir apie 64 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
AÉL Lemesós
Limasolio „AEL“ ( – Limasolio atletų sąjunga) – Kipro futbolo klubas iš Limasolio.
Istorija
Klubo ištakos siekia.
Sudėtis
Atnaujinta: 2020 m. vasario 17 d.
Virtukų mūšis
Virtukų mūšis – kautynės, įvykusios 1945 m. liepos 22 d. Virtukų miške tarp Lietuvos partizanų Žebenkšties rinktinės ir jų stovyklą apsupusių NKVD karių. miniatiūra|220px|left|Atminimo kryžius [[Paraseinys|Paraseinyje, Vedecko ąžuolyne ]]
Pasiruošimas
Žebenkšties rinktinę NKGB sekė nuo 1945 m. gegužės. Tų pačių metų vasarą rinktinė persikėlė iš Bedančių miško į Virtukų pušyną ir įsikūrė stovykloje su žiediniu apkasu, bunkeriais ir ugnies taškais. Į partizanų gretas NKGB pavyko infiltruoti agentą slapyvardžiu Vytulis, kuris susekė rinktinės štabo vietą. Mūšio dieną, 1945 m. liepos 22 d., NKGB operatyvininkai Raseinių apskrityje suėmė 24 žmonių grupę, įtariamą bendradarbiavimu su LLA ir partizanais.
Eiga
Mūšis prasidėjo apie 10 val. NKVD pajėgoms apsupus partizanų stovyklą Virtukų miške. Partizanams pritrūkus amunicijos pradėtas atsitraukimas. Atsitraukimą pridengė Liolių būrys, vadovaujamas Liudo Jankausko. Mūšis baigėsi apie 13 val.
Pasekmės
Po mūšio partizanai atsitraukė nuo Dubysos į arčiau Šiaulių esančius miškus. Žuvusiųjų palaikai užkasti Paraseinyje, Vedecko ąžuolyne, netoli Vedecko sodyboje įsikūrusios NKVD būstinės.
Atminimas
Minint 50-ąsias kautynių metines, 1995 m., partizanų palaidojimo vietoje Paraseinyje pastatytas ir pašventintas memorialas laisvės kovų aukoms atminti.
Vytautas Vičiulis
Vytautas Vičiulis (1951 m. spalio 16 d. Skuodo rajonas – 1989 m. kovo 3 d. Klaipėdoje) – Lietuvos restauratorius ir tautodailininkas, susideginęs dėl politinių priežasčių. Protestuodamas prieš sovietų įvykdytą Baltijos šalių okupaciją, apsipylė benzinu ir susidegino 1989 m. naktį iš kovo 2-osios į trečiąją prie Lenino paminklo Klaipėdoje. Sunkiai apdegęs, jis mirė ligoninėje kovo 3 d. 21 val. Ant jo kūno buvo rasta Lietuvos vėliavos likučių. Atsisveikinimo laiško ar testamento jis nepaliko.
Aivaras Tušas
Biografija
1994 m. baigė Ukmergės rajono Taujėnų vidurinę mokyklą, 1998 m. Kauno technologijos universitete įgijo mechanikos inžinerijos mokslo bakalauro laipsnį. 2001–2003 m. studijavo Londono akademijoje. 2008–2009 m. jis dirbo Jungtinėje Karalystėje veikiančios įmonės „Recycling Clothes Company Ltd“ logistikos vadovu, 2009–2012 m. įmonės „Ader United Ltd“ direktoriumi. Nuo 2013 m. sausio iki spalio buvo LR socialinės apsaugos ir darbo ministerijos viceministras.
Tikrieji ibiai
Tikrieji ibiai (Threskiornis) – irklakojinių paukščių (Pelecaniformes) būrio, ibinių (Threskiornithidae) šeimos, ibių (Threskiornithinae) pošeimio paukščių gentis.
Kūnas iki 75 cm ilgio. Plunksnų apdaras baltas. Galva plika, juoda. Kaklas ir kojos juodos spalvos. Snapas storas ir lenktas. Abi lytys panašios. Jauniklių snapas šviesesnis.
Veisiasi kolonijomis. Lizdą suka ant medžių ar krūmų stuobrių. Deda 2-4 kiaušinius.
Paplitę pietų Azijoje, Australijoje, Afrikoje, Madagaskare ir Seišelų salose. Minta žuvimis, varlėmis ir vabzdžiais.
Rūšys
5 išlikę rūšys, 1 išnykusi istoriniais laikais :
Jevgenijus Novikovas
Jevgenijus Novikovas (1990 m. rugsėjo 19 d. Maskva, Tarybų Sąjunga) – rusų ralio lenktynininkas. 2006 m. Rusijos ralio čempionato nugalėtojas. 2009 m. Pasaulio ralio čempionate atstovavo Citroën Junior Team komandai.
1998–2004
1998 m. Novikovas pirmą kartą išbandė savo jėgas autosporte, mini bagių klasėje. Nuo 2000 m. dalyvavo kartingų lenktynėse. 2001 m. tapo Rusijos kartingų čempionato (mini klasėje) nugalėtoju, o 2003 ir 2004 m. tapo KF2 klasės Rusijos kartingų čempionu. 2003 m. šturmanavo keliose automobilių ralio varžybose tėvui – Maksimui Novikovui. 2004 m. dalyvavo tarptautinėse karingų lenktynėse Belgijoje, Portugalijoje, Italijoje.
2005
2005 m. Rusijos Formula RUS čempionate užėmė 3-čią vietą. Dalyvavo Italijos ir Prancūzijos kartingų čempionatuose.
2006
Sezono pabaigoje Jevgenijus Novikovas tapo Rusijos ralio taurės čempionu. Taip pat dalyvavo Rusijos ralio čempionate, kuriame užėmė 8-tąją vietą. Užsienyje tęsė kartigų varžybas.
2007
Rusijos ralio čempionate Novikovas iškovojo 4 pergales, surinko 80 taškų ir gale sezono užėmė 2-ąją vietą. Taip pat dalyvavo Estijos ralio čempionate, kuriame iškovojo 2-ąją vietą.
2007 m. pabaigoje, Jevgenijus Novikovas debiutavo Pasaulio ralio čempionate (WRC). Kartu su šturmanu Alesėjum Aksakovu ir automobiliu Subaru Impreza WRX STi dalyvavo Velso ralyje, bet finišuoti nesugebėjo.
2008
2008 m. Jevgenijus Novikovas dalyvavo šešiuose Gamyklinių automobilių pasaulio ralio čempionato etapuose, kurie vyksta lygiagrečiai Pasaulio ralio čempionatui. Pirmus tris etapus Novikovas važiavo su rusu Dmitrijum Čiumaku, likusius tris su šturmanu iš Australijos – Deilu Mosketu. Keturios lenktynės baigėsi pasitraukimu. Sėkmingu tapo Japonijos ralis, kuriame tvirtai lyderiavo ir tik paskutiniame greičio ruože, dėl važiuoklės gedimo užleido pirmąją vieta ir tapo antras. Bendrojoje sezono įskaitoje jis užėmė 13 vietą. Visas lenktynes, išskyrus pirmąsias, važiavo Mitsubishi Lancer Evolution IX automobiliu, o pirmąjį Argentinos ralį važiavo Subaru Impreza WRX STi automobiliu.
2009
thumb|200px|J. Novikovas 2009 m. Kipro ralyje 2009 m. Novikovas pasirašė dalyvavimo Pasaulio ralio čempionate kontraktą su Citroën Junior Team – gamyklinės Citroën komandos jaunimo projektu. Sardinijos ralyje užėmė penktąją vietą ir tapo pirmuoju rusu istorijoje, kuris Pasaulio ralio čempionate surinko taškų. Be to tapo pačiu jauniausiu Pasaulio čempionato istorijoje lenktynininku, kuris parodė geriausią greitį viename iš etapų.
2010
2010 m. Novikovas nedalyvavo Pasaulio ralio čempionate. Lapkritį jis paskelbė, apie automobilių lenktynininko karjeros pabaigą.
2011
2011 m. sausio pabaigoje paskelbta, kad Novikovas dalyvaus 2011 m. Pasaulio ralio čempionate, kuriame pilotuos Ford Fiesta RS WRC.
Sezoną Jevgenijus pradėjo Meksikos ralyje, kuriame iškart rodė gerus rezultatus. Po 12-ojo greičio ruožo jis buvo penktas bedroje įskaitoje, nusileisdamas tik gamyklinių komandoų pilotams. Skirtingai nei likę dalyviai, Jevgenijus šiomis trasomis važiavo pirmą kartą, todėl jos buvo visiškai nepažystamos. Bet dėl mechaninių gedimų nebaigė šio etapo, nestartavęs 13-ame greičio ruože.
Dmitrijus Mendelejevas
Dmitrijus Mendelejevas (rus. Дми́трий Ива́нович Менделе́ев, 1834 m. vasario 8 d. – 1907 m. vasario 2 d.) – rusų chemikas, žinomas savo sukurta periodine elementų lentele.
Mendelejevas 1869 m. sukūrė cheminių elementų lentelės versiją, kurioje 69 elementai surikiuoti pagal atominę masę ir valentingumą, taip pat numatytos vietos dar neatrastiems aštuoniems elementams. Neatrastiesiems cheminiam elementams Mendelejevas suteikė simbolinius pavadinimus kurie atspindėjo jų panašumus su esamais elementais pagal nuspėtas jų chemines savybes (ekasilicis, ekaaluminis ir ekaboras). 1871 sukūrė patobulintą versiją, kuri jau panaši į dabar naudojamą cheminių elementų periodinę lentelę.
Taip pat Mendelejevo garbei pavadintas ir 101-asis lentelės elementas – Mendelevis.
Ankstyvieji metai
Dmitrijus Mendelejevas gimė Tobolske netoli Lietuvos tremtinių (Sibire), gimnazijos direktoriaus Ivano Pavlovičiaus Mendelejevo ir Marijos Dmitrijevnos Mendelejevos gausioje šeimoje. Jo senelis buvo Pavelas Maksimovičius Sokolovas, Rusijos stačiatikių bažnyčios kunigas Tverės gubernijoje. Mendelejevas, kartu su savo broliais ir seserimis, gavo naujus šeimos vardus lankydamas dvasinę seminariją. Jis buvo auginamas kaip stačiatikis.
Manoma, kad Mendelejevas buvo jauniausias iš 10, 13, 14 ar 17 brolių ir seserų (tikslus skaičius skiriasi šaltiniuose ir yra istorinis ginčas). Jo tėvas buvo dailės, politikos ir filosofijos mokytojas. Būdamas trylikos jis lankė gimnaziją Tobolske.
1849 m. Mendelejevo motina išsivežė jį per visą Rusijos valstybę iš Sibiro į Maskvą, su tikslu, kad jis gautų aukštąjį išsilavinimą. Maskvos universitetas jo nepriėmė. Mama ir sūnus pabandė Sankt Peterburge, tėvo alma mater universitete. Mendelejevo šeima persikėlė į Sankt Peterburgą, kur jis 1850 m. įstojo į Pagrindinį pedagoginį institutą. Po baigimo jis susirgo tuberkulioze, kas jį privertė 1855 m. išvykti į Krymo šiaurinę Juodosios jūros pakrantę. Ten jis tapo mokslų magistru ir pasveikęs grįžo į Sankt Peterburgą 1857 m.
Vėlyvieji metai
Tarp 1859 m. ir 1861 m. jis dirbo su skysčių kapiliarumu ir su spektroskopu Heidelberge. Baigiantis 1861 m. rugsėjui jis parašė savo pirmąją knygą apie spektroskopą. 1862 m. balandžio 4 d. jis susižadėjo su Feozva Nikitična Leščeva ir jie susituokė 1862 m. balandžio 27 d. Sankt Peterburge. Mendelejevas tapo profesoriumi Sankt Peterburgo Technologijų institute ir Sankt Peterburgo universitete atitinkamai 1864 m. ir 1865 m. 1865 m. jis tapo mokslų daktaru apgynęs disertaciją „Apie vandens jungimąsi su alkoholiu“.
Aukštmiškė
Aukštmiškė – buvęs kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kražių.
Padvarionys (Šalčininkai)
Padvarionys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės vakaruose, 3 km į rytus nuo Eišiškių. Seniūnaitijos centras. Per kaimą teka Verseka – čia ji užtvenkta, sudarytas Padvarionių tvenkinys. Keliai į Mateikonis, Gornostajiškes, Dimitrus.
Istorija
Sovietmečiu kaimas priklausė „Lenino priesakų“ kolūkiui. 1986 m. gretimame Gornostajiškių kaime pastatytas paminklinis akmuo Stanislovui Rapolioniui.
Samo valstybė
Samo valstybė – seniausia žinoma slavų valstybė. Gyvavo 623–658 m. Moravijoje, Čekijoje, Lužicoje ir Panonijoje.
Paskutiniais VI a. dešimtmečiais slavai, gyvenę Panonijos lygumoje ir aplink, pateko Avarų chanato priklausomybėn. Į daugybę genčių susiskaldę slavai negalėjo pasipriešinti avarams, kol tie buvo Bizantijos sąjungininkai. Tačiau, kai avarai pradėjo išpuolius prieš Bizantiją, Bizantijos imperatoriai tapo slavų sąjungininkais. VII a. trečiojo dešimtmečio viduryje kilo slavų sukilimas prieš avarus, kurį inspiravo Bizantija. Tuo metu pasižymėjo frankų pirklys Samo (arba Samonas). Iš avarų išsilaisvinę slavai paskelbė jį savo valdovu. Samo iš susiskaldžiusių genčių, besiremiančių primityviomis politinės organizacijos formomis (karinė demokratija) ėmė kurti gentis sujungusią valstybę.
Samo valstybės centras buvo Moravija, tačiau valstybės sienos 623-658 m. buvo labai išplėstos, pietuose siekė Austriją, šiaurėje – Šprė upę, rytuose vidurio Oderį, o vakaruose Zalę. 629–639 m. slavų valstybė kariavo su frankų karaliumi Dagobertu I ir dukart atrėmė jo žygius, 631 m. vyko Vogastisburgo mūšis. Po Samo mirties 658 m. valstybė iširo ir vėl sugrįžo avarų priklausomybėn.
Apie pirmosios slavų valstybės susidarymą ir jos karus su Dagobertu I pasakojama Fredegaro kronikoje, parašytoje apie 660 m. anoniminio frankų kronikininko.
Re Samo
Rampologija
Rampologija ( – pasturgalis, užpakalis + – mokslas) – asmens charakterio, praeities ir ateities įvykių pranašavimas pagal jo užpakalio ir sėdmenų formą. Terminą įvedė JAV astrologė Jackie Stallone, aktoriaus Sylvester Stallone motina.
Pasak rampologijos praktikuotojų, šis metodas buvo žinomas ir plačiai naudojamas dar senovės Babilone, Indijoje, Graikijoje ir Romoje. Taip pat jų teigimu, senovės romėnai užpakalio atspaudus naudojo panašiai, kaip dabar grafologijoje naudojami rašysenos pavyzdžiai: nustatyti žmogaus gabumams, potencialiems talentams ir perspektyvoms. Jokių mokslinių įrodymų šiems teiginiams patvirtinti nėra žinoma.
Rampologijoje kairysis sėdmuo atspindi žmogaus praeitį, o dešinysis – ateitį. Taip pat, kairysis susijęs su kairiuoju smegenų pusrutuliu, o dešinysis – su dešiniuoju.
Rampologija neturi jokio mokslinio pagrindo, o jos efektyvumas niekada nėra tirtas moksliškai. Kadangi ji remiasi selektyviu mąstymu, Barnumo efektu ir panašiai, yra priskiriama pseudomokslams.
Poncijus Pilotas
thumb|300px|Kristus prieš Pilotą, Mihály Munkácsy pvs. 1881 Poncijus Pilotas  – romėnų Judėjos provincijos prefektas (prokuratorius, vietininkas) nuo 26 iki 36 mūsų eros metų.
Biografijos faktai iki paskyrimo į Judėją ir po to nėra žinomi. Pilotas minimas kaip gana nuožmus valdytojas, kuris vėliau buvo grąžintas į Romą už pernelyg griežtą elgesį su žydais.
Šiais laikais Poncijus Pilotas labiausiai žinomas kaip žmogus, kuris, pasak krikščionių mokymo, vadovavo Jėzaus teismui. Visose keturiose evangelijose minima, kad pats Pilotas nebuvo labai nusiteikęs skirti Jėzui mirties bausmę ir padarė tai nenoriai, spaudžiamas minios ir žydų vyresnybės. Biblijoje minima scena, kur Pilotas iš anksto nusiplauna rankas, demonstratyviai parodydamas, kad nėra atsakingas už būsimą Jėzaus nukryžiavimą. Tačiau esama nuomonių, jog Pilotas turėjo pakankamai valdžios ir panorėjęs galėjo minios bei fariziejų spaudimo nepaisyti, tad nuostata nesikišti buvo ne priverstinis, o sąmoningas jo sprendimas.
Crichtonsaurus
Crichtonsaurus – dinozaurų gentis, pavadinta garsaus rašytojo Michael Crichton, parašiusio mokslinės fantastikos romaną „Juros periodo parkas“, vardu. Crichtonsaurus buvo Thyreophora (šarvuotasis dinozauras) iš paukščiadubenių dinozaurų būrio, gyveno vėlyvajame Kreidos periode. Crichtonsaurus bohlini rūšies fosilijas 2002 m. Beipiao mieste, Kinijos Liaoningo provincijoje, atrado ir aprašė Dong Zhiming. Antros rūšies, Crichtonsaurus benxiensis, kaukolę ir dalį skeleto 2007 m. vėlyvojo Kreidos periodo uolienose toje pačioje teritorijoje atrado Lü Junchang su kolegomis.
Išvaizda
Crichtonsaurus buvo vidutinio dydžio dinozauras, ilgis siekė 3 metrus. Apatinis žandikaulis – plonas ir be išorinių ornamentų. Dantys maži, tipiškos ankilozaurų formos.
Vardas
Kinijos mokslų akademijos Stuburinių gyvūnų paleontologijos ir paleoantropologijos instituto mokslininkai Crichtonsaurus bohlini pavadino rašytojo Michael Crichton ir švedų paleontologo Birger Bohlin garbei. M. Crichton buvo gerai parduodamų romanų „Juros periodo parkas“, „Dingęs pasaulis“, „Andromedos štamas“ ir kt. autorius. Tuo tarpu B. Bohlin žinomas ne tik už savo indėlį darbuose apie dinozaurus ir kitus priešistorinius gyvūnus: jis buvo grupės, nustačiusios Pekino žmogaus (Homo erectus pekinensis) egzistavimą, narys.
Arpadai
Arpadai (Árpád) – X–XIII amžių Vengrijos valdovų dinastija. Dinastijos pradininkas Arpadas atvedė vengrų gentis į Dunojaus vidurupio lygumą. Dinastijos valdymo laikotarpiu Vengrija priėmė krikščionybę, tapo karalyste, sustiprėjo, o Belos III valdymo laikotarpiu pasiekė didžiausią galią. Po 1301 m. Vengriją pradėjo valdyti Anžu dinastija.
Arpadų dinastijos valdovai
Kunigaikščiai:
Karaliai
Pupiniai (reikšmės)
Žodis pupiniai reiškia::
Stanislovas Šriūbėnas
Stanislovas Šriūbėnas (g. 1944 m. spalio 9 d. Molykuose, Ignalinos rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis veikėjas, Lietuvos aplinkos viceministras.
Biografija
1970 m. pradėjo dirbti Statybos ministerijoje. 1975–1980 m. mokėsi Vilniaus inžineriniame statybos institute. 1987–1992 m. dirbo Statybos ministerijos specializuotoje komplektavimo valdyboje vyriausiuoju inžinieriumi, 1992–1996 m. – generaliniu direktoriumi. 1997–2001 m. dirbo Vilniaus senamiesčio restauravimo direkcijos direktoriaus pavaduotoju. 2000 m. dirbo Vilniaus kapitalinės statybos direktoriaus pavaduotoju.
2011–2012 m. LR AM viceministras.
2000–2007 m. ir 2008–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2009–2010 m. Vilniaus miesto vicemeras.
Žmona Alma. Dukra Rasa, VGTU verslo vadybos absolventė.
Suleimanas Didysis
Suleimanas Didysis (dar vadinamas Suleimanu I, Suleimanu Puikiuoju, Kanuniu; 1494 m. lapkričio 6 d. Trabzone – 1566 m. rugsėjo 5–6 d. Sigetvare, Vengrijoje) – dešimtasis Osmanų imperijos sultonas, valdęs 1520–1566 m.
Valdymas
Sultonu tapo būdamas 24-erių metų. Tęsė savo tėvo Selimo I pradėtus užkariavimus. 1521 m. užėmė Belgradą, 1522 m. Rodo salą. 1524 m. turkų laivynas iš Raudonosios jūros išvarė portugalus.
1526 m. Suleimanas išsiuntė šimtatūkstantinę armiją prieš Vengriją. Mohačo mūšyje vengrai buvo sutriuškinti, žuvo jų karalius Liudvikas II. Vengrija ir jos sostinė Buda buvo užimta, tūkstančiai vengrų tapo turkų vergais. 1527–1528 m. turkai užkariavo Bosniją, Hercegoviną, Slavoniją, Transilvanijos valdovas Jonas Zapojajis pripažino save Suleimano vasalu. Vėliau tęsėsi ilgi Osmanų imperijos karai su galingos Habsburgų dinastijos valdoma Austrijos imperija. 1529 m. Suleimanas nesėkmingai bandė užimti Vieną. Vėliau austrai sudarė su turkais taiką ir mokėjo 30 tūkst. dukatų per metus duoklę.
1533 m. Suleimano vadovaujami osmanai pradėjo didelį karą su Iranu. Turkai užėmė šalies sostinę Tebrizą, vėliau Bagdadą, visą Iraką, Basrą (1546 m.), Persų įlankos pakrantes (Bahreiną, Chuzistaną). 1533 m. Chairas ad Dinas Barbarosa Suleimano buvo paskirtas vyriausiuoju osmanų laivyno kapitonu ir 1534 m. užėmė Tunisą, tačiau jau po metų jį susigrąžino ispanai, taip atskirdami turkų valdas Šiaurės Afrikoje. 1536 m. sultonas sudarė slaptą sąjungą su prancūzų karaliumi Pranciškumi I, kariavusiu su Ispanija, ir įgijo galimybes naudotis prancūzų uostais. Tai buvo pirmoji galingų krikščioniškos ir musulmoniškos valstybių koalicija. Alžyriečių laivynas pradėjo siaubti Viduržemio jūros pakrantes, pradėjo karą su Venecija, užėmė salas Egėjo jūroje. 1538 m. Suleimanui suteiktas kalifo statusas.
1538 m. turkai surengė grandiozinį jūrų žygį į pietų Arabiją ir Indiją. Jie užėmė svarbų Adeno uostą, vėliau pasiekė Gudžarato pakrantes ir apsupo portugalų koloniją Diju. Su vietinių indų musulmonų pagalba turkai sėkmingai šturmavo miestą, tačiau pasklidęs gandas apie atvykstančią portugalų eskadrą puolimą sustabdė. Buvo pasiekta taika ir turkai atsitraukė. 1540 m. sudaryta taika su Venecija: turkams patvirtintos teisės į jų užgrobtas salas, be to, venecijiečiai sumokėjo 30 tūkst. dukatų kontribuciją. 1540 m. Suleimanas vėl pradėjo karą su Austrija, užėmė Budą, Estergomą, Višegradą, Nogradą, Hatvaną. 1547 m. sudaryta Adrianopolio taika, austrai vėl turėjo mokėti turkams duoklę, Transilvanija, Valachija ir Moldova tapo vasalinėmis osmanų valstybėmis.
Pasiekęs taiką vakaruose, Suleimanas toliau tęsė užkariavimus rytuose – 1548 m. vėl užėmė prarastą Tebrizą, Isfahaną, 1552 m. – Jerevaną, 1554 m. – Nachičevanę. 1555 m. sudaryta Amasijos taika – Iranas turkams pripažino Iraką, Kurdistaną, Imeretiją, tačiau atgavo užimtas Irano žemes ir dalį Užkaukazės.
Prancūzai dėl kitų Europos valstybių spaudimo buvo priversti nutraukti sąjungą su Suleimanu, tačiau ir toliau kovoje prieš ispanus ir austrus veikė drauge. 1541 m. alžyriečiai atrėmė ispanų antpuolį, padėjo prancūzams užimti Nicą ir Korsiką. Turkų laivynas tęsė kovą su portugalais Indijos vandenyne, 1552–1554 m. jiems pavyko užimti Maskato tvirtovę, tačiau vėliau ją prarado.
1551–1562 m. ir 1566–1568 m. turkai vėl kariavo su Austrija, tačiau didesnių teritorinių pakeitimų neįvyko. 1555–1557 m. sultonas organizavo žygį į Afriką, užėmė Sudaną, Etiopijos uostą Masavą, 1559 m. – Eritrėją. Prieš Suleimano mirtį Osmanų imperija buvo didžiausia ir galingiausia visų laikų musulmonų valstybė. Pačios imperijos viduje vyko grandiozinės statybos, pastatyta daug mečečių, tiltų, tvirtovių, išvystyta gerai funkcionuojanti ir prižiūrima biurokratija.
1565 m. turkai nesėkmingai bandė užimti joanitų ginamą Maltą. 1566 m. eilinio karo su Austrija metu, Sigetvaro mūšio paskutinėmis dienomis 72-iejų metų sultonas mirė (greičiausiai sava mirtimi). Palaidotas Suleimano mečetės mauzoliejuje Stambule drauge su savo pagrindine žmona Hiurem Sultan.
Ethnikós Astéras GAO
Kesarianio „Ethnikós Astéras“ – Graikijos futbolo klubas iš Atėnų priemiesčio Kesarianio.
Pranašas (filmas)
Pranašas  – 2007 m. JAV mokslinės fantastikos filmas, paremtas Philip K. Dick knyga „Auksinis žmogus“. Filme pagrindinį „pranašo“ vaidmenį atliko Nicolas Cage.
Ethnikós Astéras GAO
Istorija
Klubo ištakos siekia 1927 m.
Savo laiku žaidė elito divizione, bet vėliau sekė kritimas į mėgėjišką lygmenį.
Maurice Maeterlinck
Morisas Meterlinkas (, pilnas vardas:, 1862 m. rugpjūčio 29 d. Gentas, Belgija – 1949 m. gegužės 6 d.) – belgų poetas, dramaturgas. Rašė prancūziškai. Už dramos kūrinius 1911 m. suteikta Nobelio premija.
Gyvenimas
Didžiąją dalį gyvenimo M. Meterlinkas praleido Prancūzijoje, į kurią persikėlė iš Belgijos dar 1896 m. Nusipirko didžiulę Orlamondo pilį netoli Nicos. 1940 m. nenorėdamas gyventi okupuotoje šalyje, jis išvyko į JAV ir praleido ten septynerius metus, tačiau Orlamondą laikė savo nuolatine buveine.
Kūryba
1889 m. M. Meterlinkas išleido simbolistinių eilėraščių rinkinį „Šiltnamiai“, vėliau dar dvi poezijos knygas: „12 dainų“ (1896) ir „15 dainų“ (1900).
1891 m. jis gavo pirmąjį apdovanojimą – Belgijos premiją – už pjesę „Septynios princesės“, tačiau jos atsisakė. Jo simbolistinėse pjesėse „Kunigaikštytė Melena“ (1889), „Nekviestoji viešnia“ ir „Aklieji“ (abi 1890), „Pelėjas ir Melisandra“ (1892) jaučiamas pesimizmas, nerimo atmosfera, jų herojai – likimo aukos.
Jo kūrybos viršūne yra laikoma pjesė-filosofinė pasaka „Žydroji paukštė“ (parašyta 1905 m., pirmąsyk pastatyta 1908 m.), pasakojanti apie amžinąją žmogaus laimės ir būties pažinimo simbolio – žydrosios paukštės – paiešką. Pjesė moko tikėti svajonėmis, ieškoti amžinosios palaimos ir, kaip dauguma simbolinio meno, diegia teisingą pasaulėžiūrą. Pjesė buvo ir lieka plačiai statoma visame pasaulyje. Be to, kaip ir kai kurios kitos pjesės, iš teatro buvo perkeltos į kiną ir televiziją.
Be dramų, M. Meterlinkas parašė nemažai esė. Ypač didelį dėmesį kritikai skyrė jo natūrfilosofiniams esė: „Bičių gyvenimas“ (1901 m.), „Gėlių išmintis (1907 m.), „Termitų gyvenimas“ (1926 m.), „Skruzdžių gyvenimas (1930 m.).
M. Meterlinko kūryba įvertinta visame pasaulyje. 1903 m. antrą kartą buvo apdovanotas Belgijos premija, 1911 m. buvo paskirta Nobelio premija – pirmas ir vienintelis belgų rašytojas, gavęs šią premiją. 1920 m. buvo išrinktas Prancūzijos akademijos nariu. Tačiau, kadangi akademiku galėjo tapti tik Prancūzijos pilietis, rašytojas nenorėdamas netekti Belgijos pilietybės, atsisakė šio vardo. Tais pačiais metais jis buvo apdovanotas Leopoldo ordino didžiuoju kryžiumi, 1932 m. rašytojui buvo suteiktas grafo titulas, 1939 m. Portugalija jį pagerbė Šv. Jokūbo kardo ordinu.
Dramaturgija
M. Meterlinko teatras remiasi tam tikra filosofija, priešinga pozityvizmui. Jis tiki visomis paslaptimis, kurios nesipriešina modernių laikų žmogaus protui, ir sako, kad pažįstama sritis yra be galo maža. Jo teigimu, pradėję veikti, mąstyti, mes ją paliekame, pasijuntame esą tarsi kokioje naktyje. Dramaturgo vaidmuo kasdieniniame gyvenime buvo parodyti tas neapčiuopiamas jėgas.
Daug vietos savo dramose jis skyrė tylai. Daugeliui jo pjesių būdinga paslaptinga pasakos atmosfera, veikėjai kalba trumpomis, bet reikšmingomis frazėmis.
Kūrybos vertinimas
Matydamas gyvenimo dramatizmą ramybės ir išorinio neveiklumo būsenoje, M. Meterlinkas sukuria "statiškojo teatro” teoriją kurios principai pratęsiami Samuelio Beketo ir Ingmaro Bergmano kūryboje. Tokiose pjesėse nėra tradicinio siužeto ar psichologiškai motyvuotų charakterių; jų personažai įkūnija tam tikrą pasaulėjautą ar dvasinę būseną. Čia veiksmo impulsas glūdi ne vidiniuose personažų konfliktuose, o grėsmingoje fatališkoje jėgoje, paralyžiuojančioje žmogaus valią ir verčiančioje jį pajusti savo bejėgiškumą.
Palaipsniui dramaturgas atsisako “žmogaus-marionetės” ir dramose pradeda vaizduoti nebe žmogaus ir likimo, o asmenybės dvasinių pradų kovą. Taip pat parodydamas neribotas pažinimo galimybes, neigia žmogaus bejėgiškumą prieš būties paslaptis.
Šaltiniai
M. Meterlinko išmintis Wikiquote
Žymiausi pasaulio rašytojai ir jų kūriniai
„Visuotinė literatūra: trumpas literatūros kursas“. Aut. Aldona Mackevičienė, Vilnius 1998 m.
„Visuotinė lietuvių enciklopedija“, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, Vilnius, 2008 m.
Autoriaus biografija rasyk.lt
Kruonio dvaras
Kruonio dvaras – dvaras, buvęs Kruonyje. Dabar tik išlikę rūmų raudonų plytų griuvėsiai prie mokyklos.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Dvarvietė prie [[Kruonio gimnazija|Kruonio gimnazijos]] XV a. tai buvo LDK dvaras, stovėjęs dabartinėje piliavietėje. XVI a. pabaigoje – XVII a. pradžioje Teodoras Bogdanas Oginskis pasistatė mūrinius renesansinius dvaro rūmus. XIX a. pradžioje Prancūzijos kariuomenė smarkiai apgriovė Oginskių dvaro rūmus, po to jie sunyko.
Aukštmiškis
Aukštmiškis – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Naudvario.
Muang Hiranas
Muang Hiran  – istorinis regionas ir istorinė karalystė Pietryčių Azijoje, dabartinio Tailando šiaurinėje dalyje. Jo pagrindiniai miestai koncentravosi netoli dabartinės Tailando ir Mianmaro sienos, nedidelių Mekongo intakų (kaip, pvz., Kok, Ing upių) slėniuose. Tai buvo Vieng Preuksa, Ngoenjangas, vėliau – Čiang Rajus. Pagrindinė etninė regiono grupė buvo šiaurės tajai (tai yuan).
Geografija
Regionas sutampa su Mekongo baseino aukštupiu. Tai – kalnuotas kraštas, vagojamas siaurų upių slėnių. Regionas šiaurėje ribojosi su Šanų kalnynu, šiaurės rytuose – su Čiang Hungu (dab. rytų Mianmaras ir pietų Junanis), rytuose – su Muang Sua (dab. šiaurės Laosas). Pietuose perėjo į derlingas Tailando žemumas.
Istorija
Seniausieji regiono gyventojai sukūrė ankstyvąją Jonoko karalystę, į kurią VI–VII a. migravo tajų gentys. 545 m. Jonoko sostinė Naknakornas buvo sunaikinta žemės drebėjimo. Legenda teigia, kad vietos tajai susirinko vietovėje, pavadintoje Vieng preuksa (dab. Mae Sai), ir pavertė ją naujos karalystės sostine. Iš pradžių joje buvo renkama monarchija, bet po 638 m. čia įsitvirtino paveldima valdovų dinastija. Jos pirmasis valdovas Lavačakradžas buvo priverstinai pasodintas į sostą su pietinės Hirano kaimynės Lavo pagalba. Lavačakradžas sostinę pervardino Hiran, ir visa jo karalystė tapo žinoma kaip Hirano karalystė.
Devintasis dinastijos atstovas Laokiangas IX a. viduryje pastatė naują sostinę šiek tiek piečiau ir pavadino ją Ngoenjangu (dab. Čiang Saenas). Dėl to visa karalystė tapo žinoma, kaip Ngoenjango karalystė. Ši karalystė bandė išplėsti savo hegemoniją kituose tajų gyvenamuose regionuose – pirmiausia Muang Sua vakaruose, o jos armijos pasiekė ir Muang Thaengą. Tačiau netrukus ji pati buvo priversta mokėti duoklę šiaurinei kaimynei Čiang Hungui.
Be to, pietuose labai sustiprėjo Haripundžajos valstybė, iš kurios Ngoenjango tajai pamažu perėmė aukštesnius kultūrinius pasiekimus – theravados budizmą, meno principus, šventes. Iš Haripundžajoje vartoto monų rašto išsivystė šiaurinių tajų raštas tai thamas. Ilgainiui Ngoenjangas tapo svarbiu tarpininku perduodant kultūrinius pasiekimus į kitas tajų valstybes.
Pradedant XI a. tajai iš Ngoenjango plito pietų ir šiaurės kryptimis, kolonizuodami dideles teritorijas. Pietinių tajų migracijų metu apgyvendintos derlingos Tailando žemumos, įkurtos Fajao, Sukhotajaus, Ajutajos karalystės. Šiaurinių migracijų metu tajai (šanai) įkūrė daug smulkių kalnų karalysčių Šanų kalnyne ir netgi pasiekė Asamą, kur įkūrė Ahomo karalystę.
1253 m. Mongolų imperijai užėmus Čiang Hungą, keitėsi galios balansas regione, ir Ngoenjangas vėl turėjo galimybę politiškai suklestėti. 16-asis Ngoenjango valdovas Mengrajus suvienijo šalį, pastatė naują sostinę Čiang Rajuje, ir 1262 m. titulavosi naujos valstybės Lan Na karaliumi. Jis žinomas kaip didelis užkariautojas, kuris sunaikino Haripundžajos karalystę. Tai leido ilgainiui perkelti karalystės sostinę gerokai piečiau, į daug derlingesnes lygumų sritis, kur pastatyta nauja sostinė Čiangmajus. Dėl to senieji tajų kultūriniai centrai ir Hirano regionas pamažu prarado reikšmę.
XVI–XVIII a. regioną siaubė gretimo Mianmaro armijos. XIX a. pradžioje regione valdžią susigrąžino Čiangmajaus karalystė, kuri savo ruožtu buvo Tailando karalystės vasalė. Taip regionas įjungtas į Tailando sudėtį.
Lyginamoji kalbotyra
Lyginamoji kalbotyra (arba lyginamoji filologija) – kalbotyros mokslo atšaka, nagrinėjanti kalbų tarpusavio ryšius. Šios mokslo šakos pagrindinė veiklos sritis yra kalbų grupavimas į giminingų kalbų grupes ir šeimas, prokalbių atkūrimas, istorinės kalbų kaitos fiksavimas, žodžių etimologijos nustatymas. Taikomas lyginamasis, filologinis, vidinės rekonstrukcijos ir kiti metodai.
Kalbų panašumų pastebėta dar antikoje. Renesanso epochoje, daugiausia remiantis panašiai tariamais ir tos pačios ar artimos reikšmės žodžiais, buvo teigiama, kad naujosios kalbos yra kilusios iš lotynų, graikų ar kitų senųjų kalbų. Lyginamosios kalbotyros pradininku laikomas XVIII a. britų mokslininkas Viljamas Džonsas, pastebėjęs ir pagrindęs sanskrito ir klasikinių bei šiuolaikinių Europos kalbų panašumus. Šis mokslas suklestėjo XIX a., kuomet padėti pagrindai šiuolaikinei kalbų klasifikacijai. Francas Bopas pirmasis pradėjo nuodugnų indoeuropietiškų šaknų ir fleksijų lyginimą ir moksliškai pagrindė Džonso teoriją apie bendrą šių kalbų giminystę. Danų kalbininkas Rasmusas Raskas pabrėžė, kad lyginant kalbas svarbiausia yra ne leksika, o morfologija, nes žodžių daryba, priešingai nei žodžiai, nebūna pasiskolinta. Jis pagrindė germanų kalbų giminystę. Rusų mokslininkas Aleksandras Vostokovas atkreipė dėmesį, kad kalbų ryšiams tirti būtina nagrinėti mirusias kalbas, kadangi jos išsaugojusios daug svarbių prokalbės elementų. Viena svarbiausių lyginamosios kalbotyros asmenybių buvo Fernandas Sosiūras, kuris kalbotyrą susiejo su semiotika. Augustas Šleicheris bandė atkurti indoeuropiečių prokalbę.
Klasikiniai lyginamosios kalbotyros metodai remiasi itin atsargiu morfemų lyginimu, atsižvelgiant į balsiokaitos, fonetinio pakitimo aspektus, pastebint reguliarius pokyčius. Taikomi ir labiau kontroversiški metodai, lyginant ne morfemas, o leksemas, t. y., jei keliose kalbose yra panašiai skambantis ir panašią reikšmę turintis žodis, preziumuojama, kad tos kalbos giminingos (masinio palyginimo metodas). Šio metodo rezultatai neretai būna klaidingi, tačiau jis gali būti naudingas pirminiam kalbų palyginimui. Nekritiškas lyginamosios kalbotyros taikymas priskiriamas pseudomokslui – paviršutiniškais kalbų palyginimais bandomos pagrįsti įvairios istorinės hipotezės, nacionalistinės ar religinės teorijos.
Dehidratacija
Terminas dehidratacija vartojamas keliose srityse:
Kanalo gatvė (Niujorko metropoliteno stotelė)
Kanalo gatvė  yra Niujorko metropoliteno stotelių kompleksas, esantis Manhatano kinų kvartale. Stotele dalinasi IRT Leksingtono prospektas, BMT Nasau gatvės bei BMT Brodvėjaus metropoliteno linijos. Kompleksą aptarnauja maršrutai:
Požezini Mendlė
Požezini Mendlė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grodzisko valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Grodzisko, apie 22 km į šiaurės vakarus nuo Semiatičės ir apie 65 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kanalo gatvė (Niujorko metropoliteno stotelė)
Kompleksas susideda iš keturių kadaise atskiromis buvusių stotelių, kurios yra sujungtos požeminiais koridoriais. Trys iš keturių stotelių yra išsidėsčiusios statmenai po Kanalo gatve, kirsdamos Brodvėjų (BMT Brodvėjaus linijos platformos), Lafajetės gatvę (IRT Leksingtono prospekto linijos platformos) bei Centro gatvę (BMT Nasau gatvės linijos platformos). Ketvirtosios BMT Brodvėjaus, Manhatano tilto linijos platforma eina lygiagrečiai su Kanalo gatve.
Kompleksas buvo pilnai renovuotas tarp 1999 ir 2004 metų. Brodvėjaus stotelė buvo restauruota taip kaip atrodė anksčiau, ji buvo papuošta naujomis mozaikomis su kiniškais simboliais, kuriose atspindėjo tai, jog stotelė yra kinų kvartale. Simboliai, esantys ant raudonų sienų, reiškia „pinigus“ ir „laimę“, o lentelė su užrašu „Kanalo gatvė“ yra su ideogramomis, ant kurių parašyta "China" ir "Town".
Kanalo gatvės komplekso stotelių gyliai:
IRT Leksingtono prospekto linijos platformos
Kanalo gatvė, IRT Leksingtono prospekto linijos dalyje, turi keturias bėgių linas bei dvi šonines platformas. Dėl 1940-ųjų ir 1950-ųjų metų platformų ilginimo darbų, stotelė yra sudaryta iš dviejų skirsnių. Senoji stotelės dalis yra papuošta mozaikomis, naujesnioji 1950-ųjų metų dalis yra papuošta žalios spalvos plytelėmis. Stotelėje yra IND tipo Kanalo gatvę nurodančių užrašų, pakabinti nauji šviestuvai, neoriginali lentelė su stotelės pavadinimu bei "C" raidės mozaikos ant sienų.
BMT Brodvėjaus linijos platformos
Kanalo gatvė, BRT Brodvėjaus linijos dalyje, turi keturias bėgių linas bei dvi šonines platformas.
Rimantė Šalaševičiūtė
Rimantė Šalaševičiūtė (g. 1954 m. vasario 10 d. Varniuose, Telšių rajonas) – Lietuvos teisininkė, politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1960–1971 m. mokėsi Varnių vidurinėje mokykloje. 1971–1976 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete.
1990–1995 m. Vilniaus miesto tarybos sekretoriato konsultantė-sekretorė. 1995–2003 m. LR Seimo kontrolieriaus patarėja, 2003–2005 m. LR Seimo kontrolierė. 2005–2010 m. Vaiko teisių apsaugos kontrolierė. 2005–2013 m. Europos ombudsmenų instituto valdybos narė. 2008–2013 m. Lietuvos nacionalinės UNICEF valdybos narė. 2009 m. išrinkta Europos vaiko teisių gynėjų tinklo (ENOC) pirmininke. 2010–2012 m. Vilniaus pedagoginio universiteto lektorė. Nuo 2012 m. Seimo narė. 2014–2016 m. Algirdo Butkevičiaus Vyriausybėje – LR sveikatos apsaugos ministrė.
Nuo 2001 m. LSDP narė, LSDP tarybos, LSDP Vilniaus miesto Tarybos ir Prezidiumo narė, Vilniaus miesto Fabijoniškių skyriaus tarybos narė, Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos tarybos narė. 2017 m. lapkritį, prieš pašalinimo iš LSDP klausimo svarstymą, pati kartu su kitais 7 partijos nariais pasitraukė iš partijos.
Veikla
2016 m. vasario mėn. atsistatydino iš sveikatos apsaugos ministrės pareigų po prisipažinimo davus kyšį.
Sonia Gaskell
Sonija Gaskel, Sara Gaskelytė (1904 m. balandžio 14 d. Vilkaviškyje, Rusijos imperija – 1974 m. liepos 9 d. Paryžiuje, Prancūzija) – Lietuvos žydų kilmės Olandijos baleto šokėja ir choreografė.
Biografija
Gimė 1904 m. balandžio 14 d. Vilkaviškyje. Tėvas Solomonas Gaskelis buvo grūdų prekybininkas, motina Ana Karnovska. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą su šeima išvyko į Charkovą, kur pradėjo mokytis šokti baleto. Pasibaigus karui vėl grįžo į Vilkaviškį, tačiau 1921 m. gelbėdamasi nuo žydų pogromų, išvyko į Palestiną. 1922 m. Palestinoje susituokė su matematiku Abraham Goldenson. 1925 m. su vyru persikėlė gyventi į Paryžių, kur toliau mokėsi šokti baletą ir papildomai šokdavo naktiniuose klubuose ir kabaretuose. 1927–1929 m. šoko Ballets Russes šokių trupėje, kur taip pat dirbo choreografe. 1939 m. išsiskyrė su pirmuoju vyru ir susituokė su olandų architektu Philipp Heinrich Bauchhenss (1894–1948), su kuriuo išvyko gyventi į Amsterdamą.
Amsterdame dirbo šokių mokytoja. Antrojo pasaulinio karo metu slapstėsi nuo nacių, tačiau tuo pačiu metu slapta dirbdavo šokių mokytoja. Po karo dirbo Ballet Recital ir Ballet Studio '45 šokių studijose. 1961 m. Amsterdame subūrė Olandijos nacionalinio baleto trupę, kuri tapo dabartinio nacionalinio šios šalies baleto pagrindu ir kuriai ji vadovavo iki 1968 m. Taip pat ji buvo Olandijos baleto akademijos įkūrėja Hagos mieste. Viena iš jos mokinių buvo garsi aktorė Audrey Hepburn. Baigusi dirbti dalyvavo TV laidose bei UNESCO organizacijos veikloje.
Mirė nuo kepenų vėžio 1974 m. liepos 9 d. Paryžiuje. Jos pageidavimu palaikai buvo kremuoti, pervežti į Amsterdamą ir išbarstyti. 2009 m. Amsterdamo žydų istorijos muziejus ir Olandijos nacionalinis baletas įkūrė muziejuje jos gyvenimo ir kūrybos ekspoziciją. Jos vardu yra įsteigtas prizas už pasiekimus choreografijoje.
Orkestruotė
thumb|right|230px|Orkestro [[partitūra, su atskirų instrumentų partijomis.]] Orkestruotė – muzikos kūrinio rašymas orkestrui (plačiąja prasme – bet kokiam ansambliui), partitūroje atskirai nurodant kiekvieno instrumento partijas. Taip pat orkestruote vadinama veikla, kai jau esamas kūrinys užrašomas taip, kad jį galėtų atlikti orkestras.
Orkestruotė pradėta praktikuoti Europoje XVII a. pradžioje. Taip kompozitoriai galėdavo tiksliau nurodyti, kokiais instrumentais jų kūrinys turi būti atliekamas ir koks turi būti kiekvieno iš jų vaidmuo. Lig tol buvo paplitusi praktika instrumentų derinį pasirinkti patiems atlikėjams pagal turimas galimybes. Orkestruotė ypač vystėsi XIX a., tobulėjant muzikos instrumentų technologijoms ir augant paties simfoninio orkestro sudėčiai. XX ir XXI a. orkestruotė naudojama kuriant filmų garso takelius. Dėl laiko trūkumo tai neretai atlieka ne pats kompozitorius, o atskirai šioje srityje dirbantis specialistas, pritaikantis kūrinį orkestro atlikimui.
Pupiniai (Telšiai)
Pupiniai – kaimas Telšių rajono savivaldybės pietuose, 2 km į vakarus nuo Janapolės, netoli plento. Yra Pupinių senkapis.
Kovinė parama
Kovinė parama, kovinis aprūpinimas  – pagrindiniams koviniams vienetams teikiama parama ugnimi ir operatyvinė pagalba. Skiriama hidrometeorologinė, inžinerinė, radiacinė, cheminė ir biologinė, ryšių, topogeodezinė ir kt. parama.
Naudojant angliškus terminus kovinė parama gali būti supainiota su užnugario parama  dėl panašių terminų. Užnugario parama tenkina kariuomenės materialinius, transporto, buitinius ir kt. poreikius ir taip palaiko kariuomenės kovinę parengtį. Užnugario parama yra logistinė parama – tiekimas, techninis aptarnavimas, gabenimas, gydymas ir higienos užtikrinimas ir kt.
Rusiškas atitinkamas terminas – kovinis aprūpinimas.
Kariniai vienetai paramos požiūriu skirstomi į:
Kovinė parama JAV kariuomenėje
JAV armijoje kovinę paramą užtikrina:
Slovėnijos vyrų futbolo rinktinė
Slovėnijos vyrų futbolo rinktinė – Slovėnijai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Slovėnijos futbolo asociacija. Rinktinė dalyvavo 2 pasaulio čempionatuose, 1 žemyno čempionate.
Aleksandruvka (reikšmės)
Aleksandruvka vadinamos šios gyvenvietės:
Julie ir Julia
Julie ir Julia  – 2009 m. JAV romantinė drama, sukurta režisierės Nora’os Ephron. Filmas vaizduoja garsios amerikiečių virėjos Julia’os Child ankstyvuosius kulinarinės karjeros metus. Jos istorija susipina su Julie Powell gyvenimu, kai ji nusprendžia pagaminti visus 524 Julia’os Child receptus per vienerius metus.
Rašydama scenarijų Nora Ephron adaptavo dvi knygas: Julia’os Child autobiografiją „My Life in France“ ir Julie Powell memuarus „Julie & Julia: 365 Days, 524 Recipes, 1 Tiny Apartment Kitchen“.
Siužetas
2002 m. Julie Powell (akt. Amy Adams) nusprendžia pagaminti kiekvieną receptą iš 1961 m. Julia’os Child knygos Mastering the Art of French Cooking. Apie savo patirtį ir išgyvenimus ji pasakoja susikurtame tinklaraštyje. Į jos istoriją įsipina Julia’os Child (akt. Meryl Streep) istorija, kuomet ši XX a. šeštąjį dešimtmetį praleido Paryžiuje atrasdama maisto gaminimo meną.
Emotional
Emotional yra 4-asis austrų dainininko Falco albumas, išleistas 1986 m., pakilęs į 1-ąją Austrijos ir Vokietijos topo vietą, kitose šalyse – į Top-10.
Albumo kūryba
Kaip ir prie praeito, labai sėkmingo albumo „Falco 3“, taip ir prie šio Falco vėl dirbo su olandų prodiuserių duetu – broliais Robu ir Ferdi Bollandais. Taip pat prie albumo kūrybos prisidėjo ir daugybė kviestinių olandų muzikantų: Lex Bolderdijk, Jan Hollestelle, Lisa Boray, „Ton op’t Hof“, Gerbrand Westveen, Harray Mooten, Jurre Haanstra, todėl muzikine prasme šis Falco darbas laikomas pačiu „turtingiausiu“. Jame ne tik gausu instrumentų, bet ir įvairaus žanro kūrinių – soul, jazz, rock, pop, netgi tango ritmų, be to, Falco ryškiai atskleidė ne tik savo asmeninę, emocionaliąją pusę, bet ir įdainavo stipriai politizuotų kūrinių. Ryškiausias jų – „Cowboyz And Indianz“, kuriame paminėtas Michailas Gorbačiovas, Raudonoji aikštė, Baltieji rūmai ir kt., o priedainyje galima išgirsti palyginimą: „Rusija ir JAV – tai šiandienos kaubojai ir indėnai“.
Kūrinys „The Sound Of Musik“ (Muzikos garsai, pastaba: „sound“ – angl., „musik“ – vok.) sukėlė skandalą, nes Falco jame paminėjo tuometinį Austrijos prezidentą Kurtą Waldheimą, kuris vėliau nešlovingai pagarsėjo su „Valdhaimo afera“. Šioje dainoje taip pat minima daugybė garsių dainininkų: James Brown, Luciano Pavarotti, Bob Dylan, Otis Redding, John Lennon, Paul McCartney.
Albume galima rasti garsiosios Falco dainos „Jeanny“, kuri 1985 m. buvo sukėlusi daug šurmulio, tęsinį – „Coming Home (Jeanny Part 2, One Year Later)“. Joje dainuojama, kaip herojus po 1-erų metų, kuriuos praleido psichiatrinėje ligoninėje (ką buvo galima numanyti iš „Jeanny“ videoklipo), grįžta pas merginą vardu Jeanny, tačiau jos jau neberanda.
Taip pat šiame albume įrašyta ir dar viena poliglotiška Falco daina – „Les Nouveaux Riches“, kurioje persipina tiek vokiški, tiek angliški, tiek ir prancūziški žodžiai.
Singlai
Buvo išleisti singlai „The Sound Of Musik“, „Coming Home“ bei „Emotional“.
Žymesni pasiekimai:
„Coming Home (Jeanny Part 2)“ – Nr.1 Vokietijoje ir Švedijoje.
„The Sound Of Musik“ – Nr.4 Vokietijoje, Austrijoje ir Ispanijoje. Jo videoklipo keliuose kadruose nusifilmavo ir tuometinis Vienos burmistras Helmutas Zilkas.
„Emotional“ – Nr.8 Austrijoje.
Kiti faktai
Albumas, pasirodęs 1986 m. spalio mėn., kritikų buvo tiesiog išliaupsintas. Jie gyrė Falco už įtaigiai atskleistą jausmingąją savo pusę.
Štai kaip britų muzikos kritikas Ian Cranna paanalizavo šį albumą:
„Pamėginkite įsivaizduoti šio vaikino minčių eigą. Albume dainuojama apie naujuosius buržua („Les Nouveaux Riches“) ir fantazuojama apie pasimatymą su žymia aktore Kathleen Turner („The Kiss Of Kathleen Turner“). Taip pat čia rasite pašnekesį apie planetos ateitį, gresiant ekologinei krizei, kuris vyksta su nežinomu asmeniu Brazilijoje, blogai susijungus telefono tinklams. Prie viso to – pasakojimas apie karo metu pasižymėjusį fotografą Robert Cappa, kuris, nepaisydamas virš galvos švilpiančių kulkų, fiksuodavo šiurpą keliančius vaizdus („Kamikaze Cappa“). O desertui – daina „Crime Time“, tapusi pagrindine muzikine kriminalinės TV apžvalgos „Crimewatch“ tema – kūrinys, įrašytas beveik vien tik vokiečių kalba, pritariant džiazo bigbendui. Ir visa tai NUOSTABIAI MELODINGA. Tikriausiai šis vyrukas – ligonis, tačiau aš jį vadinu genijumi. Taškas.“
Su tomis pačiomis dainomis buvo išleisti du skirtingi albumų variantai. Ant Europos rinkai skirto albumo viršelio matyti Falco veidas. JAV albumo viršelis skiriasi: jame vaizduojamas kadras iš Falco videoklipo „Emotional“ su didelėmis raidėmis FALCO, kurios vizualiai primena vardą ELVIS, 1968 m. panaudotą televizijos filmo „Elvis“ apie dainininką Elvis Presley fone.
Kadangi ant albumo buvo parašyti tik du žodžiai – viršuje – „Emotional“, apačioje – „Falco“, albumo pavadinimą buvo galima suprasti ir kaip „Jausmingasis Falco“. Tačiau vėliau Falco pasakys: ''„Pavadinti albumą „Emotional“ buvo klaida. Falco nėra jausmingas – tai jo gerbėjai turi tapti jausmingais, besiklausydami jo dainų“.''
Šį albumą dainininkas paskyrė tais metais gimusiai jo dukrai Katharinai Biancai (kuri vėliau išaiškėjo nesanti tikroji jo dukra).
Po albumo išleidimo Falco išvyko į pasaulinį koncertinį turą „Emotional“, kuris buvo labai sėkmingas.
Kruonio herbas
Aprašas
Laukas sidabrinio žaibo pavidalo kaspinu perskeltas iš kairės, dešinysis viršutinis laukas raudonas, kairysis apatinis – juodas.
Vytautas Laurušas
Vytautas Laurušas (1930 m. gegužės 8 d. Šiauliuose – 2019 m. balandžio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, pedagogas, partinis veikėjas.
Kruonio herbas
Simbolika
Žaibas – elektros energijos simbolis, kadangi vietovė visoje Lietuvoje žinoma kaip Kruonio hidroakumuliacinės elektrinės įsikūrimo vieta.
Istorija
Herbas patvirtintas 2007 m. gegužės 9 d. LR prezidento dekretu.
Vytautas Laurušas
Biografija
Brolis Ignas Laurušas.
Červeteris
Červeteris  – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje.
Vytautas Laurušas
Biografija
1941–1949 m. mokėsi Šiaulių J. Janonio vidurinėje mokykloje, vėliau Šiaulių muzikos mokykloje. 1956 m. baigė LSSR konservatorijos profesoriaus Juliaus Juzeliūno kompozicijos klasę.
Červeteris
Banditačijos nekropolis
Žymiausias Červeterio turistinis objektas yra Banditačijos nekropolis, įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą kartu su Tarkvinijos nekropoliu. Jo plotas yra 400 ha, iš kurių 10 ha yra lankomi. Čia yra apie 1000 kapų, daugelis jų charakteringuose kauburiuose. Tai didžiausias nekropolis Viduržemio jūros regione. Nekropolio pavadinimas kilo nuo žemvaldžių žemės nuomos (bando) žemdirbiams.
Kapų amžius yra IX–III a. pr. m. e. Seniausi yra duobės, į kurias supilti velionio pelenai. Iš etruskų laikų yra du kapų tipai: kauburiai ir vadinamieji „kauliukai“, kvadratiniai kapai, sustatyti eilėmis palei „kelius“. Lankomoje teritorijoje yra du tokie keliai: Via dei Monti Ceriti ir Via dei Monti della Tolfa (VI a. pr. m. e.).
Vytautas Laurušas
Biografija
Nuo 1957 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys. 1963–1975 m. LSSR operos ir baleto teatro direktorius, meno vadovas. 1971–1989 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos valdybos pirmininkas. 1983–1994 m. LSSR konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija) rektorius, 1985 m. profesorius. 1994–2003 m. Lietuvos muzikos akademijos Kompozicijos katedros profesorius. 1996–2003 m. ir 2004–2009 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos Muzikos fondo pirmininkas.
Červeteris
Banditačijos nekropolis
Kauburiai yra apskritos struktūros. Tai tufo uolienoje iškaltos velionio namų rekonstrukcijos su koridoriais, centrine sale ir keliais kambariais. Žinios apie etruskų gyvensena labai priklauso nuo tokių kapų dekoro. Žymiausias iš tokių kapų yra Tomba dei Rilievi (III a. pr. m. e.), priklausęs Matunui.
Iškasti radiniai yra Naciuonaliniame etruskų muziejuje Romoje, Vatikano muziejuje ir kituose. Dauguma puodų yra Červeterio muziejuje.