cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karvelių fotografija
Po Antrojo pasaulinio karo
1980 m. Rolfas Oberlėnderis pagamino keletą aukštos kokybės J. Noibronerio panoraminio fotoaparato replikų. 1999 m. vieną iš jų įsigijo Vevėje esantis šveicarų fotografijos muziejus.
Dabar šiuolaikiškos technologijos leidžia panaudoti vaizdo kameras. 2004 m. BBC televizijos kanalo laidoje „Animal Camera“ Stivas Leonardas pristatė efektingą filmą, nufilmuotą miniatiūrinėmis kameromis, pritvirtintomis ant erelių, sakalų ir vanagų. Kamerų signalas buvo perduodamas į netoliese esantį imtuvą. Kameros svoris buvo apie 28 g. 2009 m. mokslininkai miniatiūrinius fotoaparatus tvirtino ant albatrosų. Lūpdažio dydžio fotoaparatas fotografavo kas 30 sekundžių. Šiais laikais mokslininkai ir gyvūnų mylėtojai taip pat tvirtina kameras ant gyvūnų, tokių kaip katės ir šunys.
1928 m. žiemos olimpinės žaidynės
Dalyviai
Į Žaidynes iš 25 valstybių atvyko 464 sportininkai:
Kailahunas
Kailahunas  – miestas Rytų provincijoje, Siera Leonėje. Kailahunas yra svarbus didelis regiono verslo ir prekybos centras, tai vienas iš didžiausių miestų Rytų provincijoje. 1985 m. vykusio gyventojų surašymo metu mieste gyveno 9 054 žmonės, o 2013 m. šis skaičius išaugo iki 18 411. Daugiausia gyventojų mendų tautybės.
Kailahune, kaip ir viso šalyje, labiausiai paplitęs sportas – futbolas. Miestas turi keletą futbolo klubų, žaidžiančių žemesniosiose Siera Leonės lygose.
1928 m. žiemos olimpinės žaidynės
Dalyviai
Argentina, Estija, Vokietija, Japonija, Lietuva, Liuksemburgas, Meksika, Nyderlandai ir Rumunija Žiemos olimpiadoje dalyvavo pirmąkart.
Dėkšniai
Dėkšniai – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 15 km nuo Tamošiūnų I.
1928 m. žiemos olimpinės žaidynės
Sportininkų rezultatai
Žaidynių didvyriais tapo norvegas Johan Grøttumsbråten (šiaurės discipinos) ir suomis Clas Thunberg (greitasis čiuožimas) – abu laimėjo po du aukso medalius. Baltijos šalių atstovų geriausi pasiekimai buvo kuklesni: Estijos čiuožikai Christfried Burmeister užėmė 15–tą vietą 500 m distancijoje, o Aleksander Mitt 500 m distancijoje buvo 22, latvių slidininkas Alberts Rumba 1500 m distancijoje užėmė 14 vietą. Lietuvai žiemos olimpinėse žaidynėse atstovavo tik vienas atletas – čiuožikas Kęstutis Bulota, jo rezultatai:
Pabradės apylinkė
Pabradės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Padubingių apylinkės ir dalies Klačiūnų apylinkės.
Radivoje Manić
(g. 1972 m. sausio 16 d.) – buvęs Serbijos futbolininkas, rungtyniavęs Serbijos rinktinėje.
Kerenas
Lankytinos vietos
Kerene yra XIX a. egiptiečių tvirtovė Tigu, Šv. Marijos koplyčia, įrengta baobabo medyje, Sajedo Bakrio mauzoliejus, sena mečetė, geležinkelio stotis, britų ir italų karių kapinės. Netoliese yra senovinis Debre Sinos vienuolynas.
Radivoje Manić
Nacionalinėje komandoje žaidė 1997 m.
Kerenas
Istorija
Miestas išaugo nutiesus Eritrėjos geležinkelį.
Dūdiškiai (Biržai)
Dūdiškiai – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Smaltiškių.
Greitasis atakos kateris
thumb|200px|Skjold klasės kateris (Norvegija), išvystantis iki 60 mazgų greitį. right|thumb|200px|Gepard klasės greitasis atakos kateris (Vokietija) right|thumb|200px|Hamina klasės raketinis kateris (Suomija) Greitasis atakos kateris  – kateris (100–400 tonų vandentalpos karo laivas), skirtas puolamosioms užduotims vykyti, paprastai galintis išvystyti iki 40 mazgų greitį, paprastai ginkluotas priešlaivinėmis raketomis ir/ar torpedomis. T.y., torpediniai ir raketiniai kateriai yra greitieji atakos kateriai.
Dėl mažo dydžio greitieji atakos kateriai labiausiai tinka veikti pakrantės vandenyse, kai jūra yra palyginti rami. Pvz., tokius laivus naudoja Azijoje ir Europoje veikiantys laivynai, tačiau jie retai naudojami Atlanto ar Ramiajame vandenynuose.
Istorija
Atsiradus vidaus degimo varikliams XIX a. pabaigoje atsirado galimybė statyti mažus greitus karo laivus. Pionierėmis šioje srityje tapo Italija ir D. Britanija. Pradžioje tokie kateriai buvo ginkluoti mažo kalibro patrankomis ir neseniai išrastomis torpedomis. Viena sėkmingų torpedinių katerių atakų buvo Austrijos-Vengrijos linijinio laivo SMS Szent István, atakuoto italų MAS 15 katerių, nuskandinimas 1918 m.
Po Antrojo pasaulinio karo šio tipo laivų naudojimas JAV ir D. Britanijos karo laivynuose pastoviai mažėjo, nors TSRS turėjo daug torpedinių ir patrankinių katerių. Po 1960 m. ėmus naudoti priešlaivines raketas atsirado raketiniai kateriai (pradžioje tai buvo TSRS gamybos laivai), kurie atnaujino susidomėjimą greitaisiais atakos kateriais. V. Europoje juos statė Prancūzija (ji daug jų eksportuodavo) ir Vokietija.
1991 m. vykusiame Pirmajame Persijos įlankos kare išaiškėjo vienas iš greitųjų atakos katerių trūkumų – grupę tokių Irako katerių sunaikino D. Britanijos sraigtasparniai Lynx, ginkluoti Sea Skua raketomis. Tokie kateriai praktiškai neturi oro gynybos sistemų. Tiesa, Vokietijos gamybos Gepard klasės kateriai turi tokias oro gynybos priemones kaip „tranų“ ir atšvaitų leidimo įrenginiai bei RIM-116 zenitinės raketos, tad turi gerą oro gynybą. Suomijos Hamina klasės raketiniai kateriai turi po 8 Umkhonto raketas vertikalaus leidimo įtaisuose, kurios gali numušti artėjančias raketas ir lėktuvus iki 12 km nuotolio. Be to, jie ginkluoti Bofors 57 Mk3 universaliomis patrankomis.
Pastaraisiais metais greitieji atakos kateriai vis dažniau aprūpinami zenitinėmis raketomis, todėl darosi didesni, jų vandentalpa ima siekti 800 tonų. Didžiausi tokie laivai gali nešti sraigtasparnį.
Alisa Veidrodžio karalystėje
Alisa Veidrodžio karalystėje  – anglų rašytojo Čarlio Dodžsono (žinomo Liuiso Kerolio slapyvardžiu) 1871 m. išleista apysaka, „Alisos Stebuklų šalyje“ tęsinys. Kaip ir pirmtakas, šis kūrinys laikomas vaikų literatūros bei nonsenso literatūros klasika.
Kaip ir ankstesnę knygą, Kerolis šią sukūrė Lidelio dukterims. Šįsyk pasakojimai gimė bemokant mergaites žaisti šachmatais.
Siužetas
Kūrinyje gausu žodžių žaismo, to meto viktorijietiškos kultūros parodijų. Kadangi tai Veidrodžio karalystė – joje galioja atvirkščia logika.
Kambija
Istorija
Prieš britams ir portugalams atvykstant į Siera Leonę, medžiotojas Pa Kambi įsikūrė upės krantuose, kur yra dabartinė Kambija. Klajokliai iš gretimų regionų užtiko Pa Kambi klestintį dėl savo amato, todėl nusprendė apsigyventi šalia, jo vardu pavadindami vietovę Kambija.
Alisa stebuklų šalyje
Alisa stebuklų šalyje ( arba Alice in Wonderland) – anglų rašytojo Čarlio Dodžsono (žinomo Liuiso Kerolio slapyvardžiu) 1865 m. išleistas romanas, dabar laikomas vaikų literatūros bei nonsenso literatūros klasika. Ši knyga padarė didelę įtaką fantastinės ir vaikų literatūros raidai, susilaukė daugybės adaptacijų.
Siužetas
Kūrinį sudaro 12 pasakojimų. Knygos pagrindinė veikėja – septynerių metų mergaitė Alisa, sėdėdama su seserimi ant upės kranto, pastebi baltą triušį ir nuseka jį iki olos. Įlindusi iš paskos į olą, Alisa atsiduria stebuklų šalyje. Ten mergaitė stebuklingu būdu įgyja galimybę keisti savo kūno proporcijas bei susiduria su keistais šios šalies gyventojais.
Kūrinyje gausu žodžių žaismo, to meto viktoriškos kultūros parodijų.
Sukūrimo aplinkybės
Oksfordo koledžo matematikos dėstytojas Čarlzas Liutvidžas Dodžsonas 1862 m. vasarą valtele irstėsi su koledžo rektoriaus Lidelio dukterimis – Alisa, Edita ir Lorina. Į kompaniją įsijungė ir matematikas Robinsonas Dakvortas. Beplaukiojant Temzės upe, Dodžsonas ėmė sekti pasakas, kurių pagrindinę veikėją padarė Alisą Lidel. Šmaikščios istorijos, kurias Dodžsonas kūrė parodijuodamas tuometę mergaičių studijuojamą mokyklinę literatūrą bei pašiepdamas įvairius pažįstamus asmenis, labai sužavėjo klausytojas. Paragintas Dakvorto, Dodžsonas surašė pasakas į sąsiuvinį.
Knyga išvesta į daugelį didesnių pasaulio kalbų, susilaukė daugybės adaptacijų – vaidybinių, animacinių filmų, teatro pastatymų. Kūrinio herojai tapo plačiai pasaulyje atpažįstamais archetipais.
Paželsviai
thumb|left|250px|Paželsvių kaimo sodyba ir Buktos miškas tolumoje
Dekemharė
Istorija
Italų valdymo metais siekta Dekemharę paversti pramoniniu ir transporto centru. Čia atsikėlę kolonistai pradėjo veisti vynuogynus, vaismedžių plantacijas, gamintas vynas, atidaryta kepykla. Pastatyta daug europietiškų pastatų – kino teatras, administracija, kirpyklos, parduotuvės, kavinės. Miestas smarkiai nukentėjo per Eritrėjos nepriklausomybės karą.
Wellkid lyga
Lietuvos vaikų futbolo čempionatas „Wellkid lyga“ – Lietuvos futbolo varžybos, skirtos nuo U-9 iki U-13 amžiaus grupių vaikams.
Istorija ir lygos formatas
2018 metais „Wellkid lyga“ pakeitė ligtol buvusį LVJFA Lietuvos vaikų futbolo čempionatą formatą. Generalinio rėmėjo „Wellkid“ indėlis leido reorganizuoti vaikų varžybas, jas vykdant keturių regionų principu, kurias kuravo regionų koordinatoriai. Čempionatą vainikavo finalinis etapas, kuriame rungėsi keturių amžiaus grupių (U-10 ir U-11 žaidė 7×7 formatu, o U-12 ir U-13 žaidė 9×9 formatu) po aštuonias stipriausias komandas.
Debiutiniame sezone užsiregistravo 214 komandos, varžybos vyko sistema „pavasaris-ruduo“. Finalinis etapas buvo surengtas Marijampolės futbolo manieže spalio 20–21 ir 27–28 dienomis. Lietuvos čempionų titulus iškovojo SM „Tauras“-FK „Kauno Žalgiris“ U-10, FA „Šiauliai“ U-11, Klaipėdos FSM-FK „Atlantas“ U-12, FA „Šiauliai“ U-13 komandos.
Nuo 2019 metų jaunimo futbolo varžybų vykdymą perėmė Lietuvos futbolo federacija. „Wellkid lyga“ čempionato pagrindine naujove tapo rezultatų nefiksavimas, federacijai siekiant akcentuoti individualaus ugdymo proceso svarbą vaikų futbole, o ne trumpalaikių komandinių rezultatų angažavimą.
Bronius Suduikis
Biografija
Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Vilniuje, vargonavo Šv.Mikalojaus bažnyčioje ir vadovavo lietuvių našlaičių prieglaudos chorui. Buvo aktyvus Lietuvių mokytojų sąjungos narys, renkamas į jos valdybą. Pokaryje dirbo mokytoju Vilniaus lietuvių „Ryto“ mokykloje.
Wellkid lyga
Istorija ir lygos formatas
Sezono priedėliu tapo šventinis „Wellkid lygos“ turnyras Marijampolėje spalio 19, 26 ir 27 dienomis, kuriame dalyvavo 32 komandos – po 8 keturiose amžiaus grupėse.
Bronius Suduikis
Biografija
1932 m. lenkų administracija „Ryto“ mokyklą uždarė. Anuo metu šalyje vyko švietimo reforma – dalį pedagoginio krūvio gimnazijos turėjo perduoti pradinėms mokykloms. Tuo pasinaudojo Br. Suduikis ir įkūrė šešiametę pradinę mokyklą, faktiškai pagal progimnazijos programą ruošusią būsimuosius moksleivius Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijai. Oficialiai ji buvo vadinama ''Valdiška mokykla Nr. 41'' ir pradžioje registruota Algirdo g., o vėliau įsikūrė prie Tauro kalno. Licenzija buvo suteikiama tik vieneriems metams, todėl kasmet reikėdavo ieškoti kitų patalpų ir registruotis iš naujo.
Wellkid lyga
Istorija ir lygos formatas
„Wellkid lyga“ formatą nuo 2020 metų nuspręsta reformuoti pagal belgiškos RSC Anderlecht jaunimo ugdymo programos bei naujosios LFF Techninės strategijos gaires. Čempionatą sudarys U-9, U-10 (žaidžiama 5×5 formatu), U-11, U-12, U-13 (žaidžiama 8×8 formatu) amžiaus divizionai. Pagal komandų pajėgumą, išskaidyti „PRO“ ir Apskričių lygmenys, kuriems bus taikomi skirtingi reikalavimai, pokyčiai numatyti dėl rungtynių trukmės, infrastruktūros ir komandų personalo reikalavimų.
Bronius Suduikis
Biografija
Į mokyklą priimdavo pats jos vedėjas Bronius Suduikis, prieš tai asmeniškai patikrinęs stojančiojo žinias. Kartu jis buvo ir reikliu matematikos mokytoju, propagavęs triženklių skaičių sudėties–atimties veiksmus atlikinėti mintinai. Nors pradžioje tarp Vilniaus lietuvių buvo abejonių dėl tokios mokyklos tikslingumo, vėliau ji išpopuliarėjo ir mokinių skaičius augo.
Tolomesnis Br.Suduikio likimas nežinomas.
San Džasinto mūšis
San Džasinto mūšis – 1836 m. balandžio 21 d. įvykęs mūšis tarp teksasiečių ir Meksikos respublikos pajėgų, netoli La Portės, Teksaso (dab. Hariso apygarda), prie San Džasinto upės.
Mūšis buvo laimėtas užtikrintai – generolo Semo Hiustono vadovaujamos teksasiečių pajėgos vos per 18 minučių trukusią kovą įveikė Meksikos armijos generolo Antonijo Lopezo de Santa Ana vadovaujamą kariuomenę. San Džasinto mūšis tapo buvo lemiamu Teksaso revoliucijoje, po kurio buvo įkurta Teksaso respublika. Po šio karo generolas Semas Hiustonas pradėtas laikyti teksasiečių tautiniu didvyriu ir tapo antruoju Teksaso respublikos prezidentu (1836–1838; 1841–1844 m.).
Milas (upė)
Milas  – upė Vakarų Afrikoje, Gvinėjoje, Nigerio dešinysis intakas. Prasideda kalnuose netoli Beilos, Nzerekorės provincijoje. Upė teka į šiaurę, susilieja su Nigeriu ties Niandankoru, į pietus nuo Sigirio.
Svarbiausi miestai prie Milo – Keruanas ir Kankanas.
Milas vandeningiausias būna rugpjūčio–spalio mėnesiais, o labiausiai nusenka tarp sausio ir birželio.
Prieškolonijinė Batų imperija buvo įkurta XVII a. Milo upės slėnyje. Kolonijų laikotarpiu upė buvo laivuojama, kadangi ja iš Kankano į Nigerio upę buvo galima plukdyti didelę grimzlę turinčias valtis.
Dunėprai
Dunėprai – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Medeikių.
Biržuvėnų Laumės pėda
Biržuvėnų Laumės pėda – mitologinė šaltiniuota griova rytinėje Telšių rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Biržuvėnuose (Luokės seniūnija), 4,5 km į vakarus nuo Luokės, 0,35 km į šiaurės rytus nuo Biržuvėnų dvaro sodybos, miške, Virvyčios kairiajme krante.
thumb|left|300px|Laumės pėda iš pietvakarių pusės
Vieta
Tai natūrali griova, atsiradusi šaltiniui plaunant aukštumos šlaitą. Savo forma ji primena žmogaus pėdos atspaudą, kuris pailgas šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, apie 36 × 20 m dydžio. Šiaurės vakarinėje dalyje sunkiasi nedidelis šaltinis, tekantis į apie 20 × 20 m dydžio tvenkinį, iškastą į rytus nuo griovos.
Griovos rytiniame pakraštyje auga aukšta, sena dvikamienė pušis, laikoma šventu medžiu. Prie jos kamieno kabo medinis kryželis su lieto metalo Nukryžiuotojo figūrėle bei vienkamarė, atvira iš priekio, stačiakampė stačiasienė lentinė koplytėlė dvišlaičiu stogeliu, kurioje yra medinė, polichromuota Rūpintojėlio skulptūra.
Teritorijos plotas – 0,05 ha.
Istorija
Šią vietą gerbė ir globojo Biržuvėnų dvaro savininkai Gorskiai. XX a. pradžioje tvarkydami dvaro parką, nuo rūmų iki Laumės pėdos jie pasodino medžių alėją. Šalia Laumės pėdos buvusioje klampioje vietoje iškasė nedidelį tvenkinį, kurio vandenį naudojo maistui gaminti. Esą, tuo metu buvo suskaldytas prie šaltinio stūksojęs akmuo.
Prie Šventosios pušies, augančios šalia Laumės pėdos, nuo seno renkamasi apsižadėti, prašyti užtarimo ir sveikatos.
Jukono–Kojukuko apskaitinė apyrubė
Jukono–Kojukuko apskaitinė apyrubė  – apskaitinė apyrubė Jungtinėse Valstijose, Aliaskoje. Patenka į didžiąją Aliaskos dalį apimančią neorganizuotą savivaldybę (Unorganized Borough), tad nepatenka į jokią apygardą ar kokį kitą administracinį vienetą ir neturi atskiros administracijos, o išskirta tik geografiniais-klasifikaciniais tikslais.
Jukono–Kojukuko apskaitinė apyrubė yra didesnė už bet kokią JAV apygardą ir dydžiu prilygsta Montanos valstijai (todėl, tam tikra prasme, yra didžiausias antro lygio JAV administracinis vienetas). Be to, tai rečiausiai apgyvendinta JAV teritorija ir viena rečiausiai gyvenamų visame pasaulyje.
Teritorija daugiausia kalnuota (iškilusios Kordiljeros), gausiai išvagota upių (Jukonas, Kojukukas, Porkjupainas). Didelė dalis teritorijos patenka į saugomas teritorijas (Arkties nacionalinis laukinės gamtos draustinis, Novitnos nacionalinis laukinės gamtos draustinis, Kanučio nacionalinis laukinės gamtos draustinis, Jukono plynių nacionalinis laukinės gamtos draustinis, Inoko nacionalinis laukinės gamtos draustinis ir kt.).
2020 m. 77 % gyventojų buvo indėnai ir kiti čiabuviai (daugiausia atabaskai – kučinai, kojukonai; taip pat jupikai, iniupiatai), beveik 26 % – baltieji, 0,9 % – azijiečiai. Didžiausios gyvenvietės – Fort Jukonas (428, 2020 m.), Galina (472), Nenana (358), Huslija (304), Makgratas (301), Tanana (246), Nulato (239), Greilingas (210),
Budimir Vujačić
(g. 1964 m. sausio 4 d.) – buvęs Serbijos futbolininkas, rungtyniavęs Serbijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1989–1996 m.
Boleslovas Martinėlis
Boleslovas Martinėlis,, (1895 m. rugsėjo 13 d. dab. Zarasų raj. Avyžių kaime – 1955 m. rugsėjo 28 d. Bradforde, Didžioji Britanija) – Romos katalikų kunigas, Lenkijos kariuomenės kapitonas ir kapelionas.
Biografija
Mokėsi Vilniaus realinėje mokykloje, vėliau – kursuose prie Mokytojų instituto. 1913 m. gavo brandos atestatą, po metų stojo mokytis Vilniaus kunigų seminarijon. Prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas sutrukdė mokslams, todėl seminariją baigė ir vysk. Jurgio Matulaičio kunigu įšventintas tik 1920 m. Siunčiamas vikaru į Stakliškes, po metų – į Vyšniavą. Dirbdamas bažnytinį darbą Baltarusijoje jis kartu dar mokė tikybos trijose apylinkės mokyklose. 1926 m. paskirtas lietuviškos Varanavo Šv. Apaštalų Simono ir Judo (Tado) bažnyčios klebonu. 1933 m. patvirtintas Dūkštų Šv. Onos bažnyčios administratoriumi, nuo 1938 m. – Krėvos Švč. Mergelės Marijos bažnyčios klebonu. 1939 m. paskirtas Geranainių Šv. Mikalojaus Vyskupo bažnyčios klebonu. Tais pačiais metais sovietinių organų suimtas, po kiek laiko išvežtas į TSRS gilumą.
Prasidėjo Antrasis pasaulinis karas, Sovietų Sąjungos teritorijoje kūrėsi gen. Vladislovo Anderso vadovaujama lenkų armija. B. Martinėlis, kaip buvęs Lenkijos pilietis, stojo savanoriu į šią kariuomenę. 1941 m. pabaigoje tapo 19 Pėstininkų pulko kapelionu, 1942 m. kartu su lenkų kariuomene išvyko į Iraną. Vėliau tarnavo Vilniaus Penktosios brigados kapelionu Irano ir Libano teritorijose. Pasibaigus karui, kartu su kitais lenkų kariškiais persikėlė į Didžiąją Britaniją. 1948–1952 m. dirbo pastoracinį darbą tarp lenkų imigrantų Čenstakavo Dievo Motinos parapijoje Bradforde. Jis buvo šios parapijos įkūrėjas ir pirmasis klebonas.
Ogbomošas
Ogbomošas  – miestas pietvakarių Nigerijoje, Ojo valstijoje. Pro miestą eina Lagoso–Niamėjaus plentas. Dauguma gyventojų – jorubai. Prekyba kakavos pupelėmis, aliejinių palmių vaisiais, jamsu. Namudinė audinių gamyba. Veikia avalynės fabrikas. Yra centrinė miesto mečetė.
Dvaržiškiai
Dvaržiškiai – buvęs viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Geidžiūnų.
Sarių apylinkė
Sarių apylinkė (1965–1975 m. Šutų apylinkė, iki 1965 m. Zalavo apylinkė, Zulovo apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Zalavo vardu. 1949 m. buvo Pabradės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Pabradės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Daumilų apylinkės, dalis Pavoverės apylinkės ir dalis Katelnykų apylinkės, 1963 m. – Juzinos apylinkė. 1965 m. sausio 14 d. perkeltas apylinkės centras į Šutus ir atitinkamai pakeistas jos pavadinimas iš Zalavo į Šutų, o 1975 m. gruodžio 24 d. vėl perkeltas apylinkės centras – šįkart į Sarius, atitinkamai pakeičiant ir jos pavadinimą.
Mierčių apylinkė
Mierčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žaliosios valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naumiesčio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Arminų apylinkės.
Dodô
(g. 1974 m. gegužės 2 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1997 m.
Pažemys (Zarasai)
Pažemys – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Degučių, prie kelio. Šiauriau kaimo telkšo ežeras Didysai Pažemėlis, auga saugoma Pažemio pušis.
Szeged-Csanád Grosics Akadémia
Szeged-Csanád Grosics Akadémia, arba trumpiau Szeged-Csanád GA, o iki 2019 m. Szeged 2011 FC – Vengrijos futbolo klubas iš Segedo.
Istorija
Klubas įkurtas 2011 m. Tuo metu vadinosi Szeged 2011 FC.
Szeged-Csanád Grosics Akadémia pavadinimu žinomas nuo 2019 m.
2022–2023 m. sezone Antroje lygoje užėmė ketvirtą vietą.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia „Grosics Akadémia Centerpálya“ stadione (Diuloje).
Romualdas Kazlauskas (1934)
Romualdas Kazlauskas (1934 m. liepos 20 d. Vilkaviškis – 2018 m. rugsėjo 18 d. Panevėžys) – buvęs Lietuvos futbolo sporto treneris, futbolininkas, rinktinės puolėjas.
Romualdas Kazlauskas laikomas vienu labiausiai Panevėžio futbolui nusipelniusių žmonių.
Mirė 2018 m. rugsėjo 18 d. Panevėžyje. Pelenai išbarstyti virš Lėno ežero, kuriame mėgo žvejoti.
Bobių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žaliosios valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naumiesčio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Arminų apylinkės.
Dzerkalynė
Dzerkalynė – buvęs viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Smaltiškių.
Seklinas
Seklinas – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4 km į vakarus nuo Pabradės, Kregžlės miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,3 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 139,7 m. Krantai aukštoki, sausi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos intako Mečankos baseinui.
Į rytus už 0,12 km telkšo didesnis Velniuko ežeras.
Force India VJM03
Force India VJM03 – Formulės 1 automobilis naudojamas Force India ekipos 2010 m. sezone. Jis buvo pristatytas 2010 m. vasario 9 d. internetu.
== VJM03 techninė pusė ==
Pažemys (Švenčionys)
Pažemys – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Labanoro, Labanoro girioje, vakariniame Pažemio ežero krante. apylinkėse telkšo Baltas, Rudesėlis, Salaičiai. Praeina Antaliedės–Aukštasalės keliukas. Įsteigtas Pažemio kraštovaizdžio draustinis.
miniatiūra|240px|left|Riboženklis
Fábio Júnior
Fabijus Žunioras Pereira (g. 1977 m. lapkričio 20 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1998–1999 m.
Pažemiškis
Pažemiškis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Dūkštelių.
Ferma (Biržai)
Ferma – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Smilgių.
Sūdavos apylinkė
Sūdavos apylinkė (arba Sūduvos apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žaliosios valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naumiesčio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Arminų apylinkės.
Siaurys
left|120px
Siaurys – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 6,5 km į šiaurės vakarus nuo Švenčionėlių, Baranavos miške. Ežeras ilgas ir siauras – ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 1,05 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 143,1 m. Krantai ištisai apaugę medžiais, aukšti. Šiaurėje išteka upelis link Luknelės intako Paluknos upelio (Žeimenos upės baseinas).
Strūnaičio apylinkė
Strūnaičio apylinkė (arba Strunaičio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos rytuose, pasienyje su Baltarusija.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Strūnaičio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Milių apylinkės ir dalis Peršaukštės apylinkės, 1963 m. – Vidutinės apylinkė ir Ropiškių apylinkė.
Oniča
Oniča  – miestas pietų Nigerijoje, Anambros valstijoje, prie Nigerio žemupio, priešais Asabą. Aglomeracijoje gyvena 7,64 mln. gyventojų (2016 m.) 1965 km² plote. Transporto mazgas. Pagrindinis šalyje upinis uostas. Svarbus prekybinis centras (aliejinių palmių vaisiai, jamsas, manijokai). Spaudžiamas palmių aliejus, vystoma tekstilės, alaus pramonė.
Dauguma Oničos gyventojų – igbai. Yra katalikų arkikatedra-bazilika, 1965 m. pastatytas tiltas per Nigerį.
Istorija
Oniča buvo vienas iš Igbolando miestų-valstybių. XIX a. tapo svarbiu britų prekybos tašku, 1857 m. įsteigta nuolatinė prekybos palmių aliejumi stotis. 1900 m. įjungta į britų protektoriatą. Miestas pateko į 1967 m. pasiskelbusią Biafrą ir smarkiai nukentėjo dėl Nigerijos pilietinio karo.
Kulka kaktoje
Kulka kaktoje – 1968 m. Italijoje sukurtas vesternas.
Ileša
Ileša  – miestas pietvakarių Nigerijoje, Osuno valstijoje. Prekybos ir amatų centras. Perdirbamos kakavos pupelės, spaudžiamas palmių aliejus.
Lietuvos ir Šventojo Sosto santykiai
Lietuvos–Šventojo Sosto santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Šventojo Sosto (Vatikano).
Kulka kaktoje
Turinys
Vienišas klajūnas Bilis užklysta į atokų vienuolyną, kur netrukus pasirodo ir sunkiai sužeistas raitelis. Šiam mirus, vienuoliai jį palaidoja, tačiau tą patį vakarą atvyksta šį persekiojantys 3 kaubojai. Jie iškasa karstą ir, apieškoję kūną, randa ant kortos nupieštą žemėlapį. Iš jų kalbų aiškėja, kad egzistuoja ant 3 kortų nupieštas žemėlapis, kuriame pažymėtas generolo Mangujos ir jo bendrų paslėptas lobis.
Tuo metu Bilis iš pasalų trijulę nušauna ir, pasiėmęs kortą, leidžiasi ieškoti kitų dėlionės dalių. Pirmiausia jam reikia rasti generolą, kuris taip pat turi vieną žemėlapio dalį...
Lietuvos ir Šventojo Sosto santykiai
1919 m. paskirtas pirmasis atkurtos Lietuvos atstovas prie Apaštalų Sosto, o pats Apaštalų Sostas Lietuvą de jure pripažino 1922 m. lapkričio 10 d. 1927 m. buvo pasirašytas Lietuvos ir Apaštalų Sosto konkordatas.
Dar kartą Šventasis Sostas atkurtos Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugpjūčio 30 d., o diplomatiniai santykiai atkurti 1991 m. rugsėjo 30 d.
Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Lietuvos Respublikos Ambasadoje prie Šventojo Sosto Romoje, o Vatikanui – apaštališkasis nuncijus, reziduojantis apaštalinėje nunciatūroje Vilniuje.
Pasirašytos dvišalės sutartys: sutartis dėl santykių tarp Katalikų Bažnyčios ir Valstybės teisinių aspektų (2001 m.), sutartis dėl kariuomenėje tarnaujančių katalikų sielovados (2000 m.), sutartis dėl bendradarbiavimo švietimo ir kultūros srityje (2000 m.) ir sutartis dėl kvalifikacijų, susijusių su aukštuoju mokslu, pripažinimo (2012 m.)
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Šventuoju Sostu grupė (dabartinė pirmininkė – Vilija Aleknaitė Abramikienė (TS-LKD).
Pirmieji kontaktai ankstyvuoju laikotarpiu ir LDK laikais
Santykiai tarp Lietuvos ir Šventojo Sosto pirmaisiais LDK egzistavimo šimtmečiais buvo sudėtingi. Dar nuo XIII a. su popiežių palaiminimu buvo rengiami kryžiaus žygiai į Lietuvą. Tik 1403 m., prašomas Jogailos ir Vytauto, popiežius Bonifacas IX išleido bulę, draudžiančią kryžiuočiams puldinėti Lietuvą.
Vilniaus vyskupija įsteigta Lietuvos krikšto metu 1387 m. vasario 17 d. ir po metų patvirtinta popiežiaus Urbono VI.
Santykiai ATR laikais
Pirmasis apaštališkasis nuncijus po Liublino unijos buvo Vinčenzas Lauras. Žemiau pateikiami visi iki 1795 m. paskirti Šventojo Sosto nuncijai:
1586 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas Jurgis Radvila tapo pirmuoju lietuviu kardinolu.
Santykiai po Abiejų Tautų Respublikos padalijimų
1795 m. Vilniaus vyskupija panaikinta, daliai jos teritorijos atitenkus Rusijai, daliai – Prūsijai). 1798 m. atkurta kaip Mogiliovo arkivyskupijai, tuo tarpu Knišino, Augustavo, Alytaus ir Simno dekanatai priskirti naujai įsteigtai Vygrių vyskupijai, Radaškonių ir Babruisko dekanatai ir dalis Polocko bei Minsko dekanatų – Minsko vyskupijai. 1849 m. Kauno, Panevėžio, Utenos, Ukmergės, Obelių, Zarasų, Kuršo ir Žiemgalos dekanatai priskirti Žemaičių vyskupijai, Naugarduko dekanatas – Minsko vyskupijai, o Vilniaus vyskupijai grąžinti Radaškonių, Sokolkos, Bielsko dekanatai ir dalis Polocko dekanato. 1869 m. prie Vilniaus arkivyskupijos be Apaštalų Sosto leidimo prijungta Minsko vyskupija. 1882 m. Katalikų Bažnyčia patvirtino Vilniaus vyskupijos pavaldumą Mogiliovo arkivyskupijai. Rusijos imperijos valdžia uždraudė vyskupijai palaikyti ryšius su Apaštalų Sostu.
Santykiai 1918–1940 m.
Nors Lietuvoje daugumą gyventojų sudarė katalikai, o valstybinė religija buvo katalikų, santykiai su Vatikanu per visą tarpukarį nebuvo šilti. Dar 1919 m. buvo paskirtas pirmasis atkurtos Lietuvos atstovas prie Apaštalų Sosto. Juo tapo kunigas Jurgis Narjauskas. Apaštalų Sostas Lietuvą de jure pripažino 1922 m. lapkričio 10 d., tačiau nebuvo linkęs steigti atskiros prefektūros Lietuvai (Lietuva dalinosi prefektūrą su Lenkija, o su pastarąja tuo metu nebuvo užmegzta diplomatinių santykių). 1923 m. pradėtos derybos tarp Lietuvos ir Apaštališkojo sosto. 1925 m., po Apaštališkojo Sosto konkordato su Lenkija, kuriuo Lenkijai pripažintas Vilnius, buvo iškulti apaštališkojo vizitatoriaus Antonijaus Zekini langai.
1926 m. balandžio 4 d., per šv. Velykas, Pijus XI paskelbė bulę Lithuanorum Gente, pagal kurią buvo įkurta savarankiška Kauno arkivyskupija su keturiomis vyskupijomis: Telšių, Kaišiadorių, Panevėžio ir Vilkaviškio. Tokiu būdu Lietuvos bažnytinė organizacija tapo tiesiogiai subordinuojama Romos Kurijai.
Nauja diplomatinė krizė susiklostė, kuomet socialisto liaudininko Mykolo Sleževičiaus sudaryta vyriausybė atsisakė pripažinti Lietuvos bažnytinę provinciją be Vilniaus ir neįsileido į Lietuvą naujo popiežiaus internuncijaus, arkivyskupo Lorenco Skiopos. Santykiai ėmė taisytis po 1926 m. perversmo į valdžią atėjus tautininkams ir (laikinai) krikdemams. Dar 1927 m. sausį naujosios vyriausybės iniciatyva Jurgis Matulaitis ėmėsi rengti konkordato projektą, kurio pabaigti nespėjo. Lietuvos ir Vatikano konkordatą 1927 m. rugsėjo 27 d. Vatikane pasirašė Pijus XI ir Lietuvą atstovavęs profesorius Augustinas Voldemaras. Vis dėlto, pasirašius konkordatą, santykiai toliau buvo šalti dėl naujos vyriausybės religinės politikos, pasižymėjusios kai kurių religinių organizacijų, ypač Katalikų veikimo centro, veiklos varžymu. Lietuva nuolat sulaukdavo aštrios kritikos iš nuncijaus Rikardo Bartolonio. Konfliktai tarp Vatikano pasiuntinio Lietuvoje ir valdžios lėmė pirmojo išsiuntimą iš Lietuvos, paskelbimą persona non grata 1931 m. pavasarį. Apaštališkasis nuncijus tebuvo paskirtas 1940 m. vasario mėnesį.
Ileša
Istorija
Seniau Ileša (Idžeša) buvo vienas iš Jorubalando miestų-valstybių. Iki 1991 m. miestas priklausė Ojo valstijai.
Pušys Sesės (Zarasų r.)
Pušys Sesės – sunykęs botaninis gamtos paveldo objektas Zarasų rajone, Dusetų girininkijos Česnaviškio miške, 1 km į šiaurės vakarus nuo kelio ties Melnyčinės kaimu. 2019 m. kovo mėn. duomenimis, iš dviejų pušų išlikęs vienos nudžiūvusios pušies kamieno stuobrys bei šalia stovintis medinis ženklas–nuoroda.
Istorija
Dvi pušys stovėjo atskirai viena nuo kitos per ~2,5 m, jų kamienai savo forma priminė „H“ raidę - buvo sujungti horizontalia šaka. Išlikusiame kamiene ~3,5 m aukštyje matyti buvusio „skersinio“ prisijungimo vieta.
Pušis Seses saugomomis buvo paskelbęs Gamtos apsaugos komitetas prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos.
Lietuvos ir Šventojo Sosto santykiai
Santykiai 1918–1940 m.
Per visą tarpukario laikotarpį Lietuva neturėjo nė vieno kardinolo.
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
Nors po sovietinės agresijos, Paleckio marionetinės Lietuvos vyriausybės sprendimu, 1940 m. birželio pabaigoje buvo nutrauktas konkordatas su Vatikanu ir uždaryta nunciatūra, Lietuvos atstovo vardas nebuvo išbrauktas iš akredituotų prie Šventojo Sosto diplomatinių atstovų sąrašo. JAV prezidento specialusis atstovas prie Šventojo Sosto Myronas C. Tayloras ataskaitoje prezidentui apie 1942 m. rugsėjo 12–spalio 14 d. apsilankymą Vatikane ir Didžiojoje Britanijoje rašė, jog tuometis Šventojo Sosto valstybės sekretorius išreiškė Šventojo Sosto nuogąstavimus dėl galimos Lietuvos sovietinės reokupacijos, buvo įteiktas buvusio Lietuvos užsienio reikalų ministro Stasio Lozoraičio laiškas.
Vyskupo Petro Bučio ir Lietuvos ministro prie Šventojo Sosto Stasio Girdvainio iniciatyva, Vatikano radijas 1940 m. lapkričio mėnesį pradėjo transliuoti laidas lietuvių kalba iš pradžių du kartus, vėliau – keturis kartus per savaitę, kol transliacijos nutrūko 1941 m. 1946 m. transliacijos buvo atnaujintos. Įkūrus pogrindinę Lietuvos katalikų bažnyčios kroniką, jos tekstai taip pat būdavo skaitomi per Vatikano radiją.
Popiežiumi išrinkus Joną Paulių II iš Vatikano pontifiko pasigirsdavo daugiau kritinių komentarų SSRS adresu. Istorikai pripažįsta Jono Pauliaus II vaidmenį kovojant su Lenkijos komunistiniu režimu, taigi ir su TSRS, kuriai buvo pavaldus režimas. Lenkijoje užgimus Solidarumo judėjimui ne kartą reiškė jam palaikymą, o SSRS komunistų partijos generaliniam sekretoriui Leonidui Brežnevui buvo nusiuntęs laišką, kuriame raginama nesikišti į kitų valstybių (Lenkijos) vidaus reikalus. Kardinolo Audrio Juozo Bačkio teigimu, savo 1980 m. kalboje UNESCO popiežius užsiminė, kad Europoje yra tautų, kurios turi didelį istorinį ir kultūrinį suverenumą, bet neturi politinio, turėdamas omenyje Lenkiją ir Baltijos šalis.
Lietuvoje prasidėjus Atgimimui 1988 m. gegužės 29 d. tuometės Lietuvos vyskupų konferencijos pirmininkas Vincentas Sladkevičius Jono Pauliaus II pakeltas kardinolu, kuris šiose pareigose išbuvo iki mirties 2000 m.
Santykiai po 1991 m.
thumb|[[Jonas Paulius II laiko šv. Mišias Kryžių kalne vizito Lietuvoje metu.]] Šventasis Sostas atkurtos Lietuvos nepriklausomybę de jure pripažino 1991 m. rugpjūčio 30 d., o diplomatiniai santykiai atkurti 1991 m. rugsėjo 30 d.
1993 m. rugsėjo 4-rugsėjo 8 dienomis vyko Jono Pauliaus II vizitas Lietuvoje. Tai buvo pirmasis kartas, kai Lietuvoje lankėsi popiežius. Popiežius lankėsi Vilniuje, kur susitiko su šalies vadovais, Lietuvos vyskupais ir kardinolu Vincentu Sladkevičiumi, Lietuvos kultūros ir mokslo darbuotojais, Lietuvos lenkų bendruomenės atstovais. Jonas Paulius II aukojo šv. Mišias Kauno santakoje, kryžių kalne, Šiluvoje, meldėsi prie Aušros vartų, Antakalnio kapinėse aplankė Sausio 13-osios ir Medininkų aukų kapus, Kauno S. Dariaus ir S. Girėno stadione susitiko su jaunimu. Pamokslus sakė lietuviškai.
2018 m. rugsėjo 22-25 dienomis Lietuvoje lankėsi ir Popiežius Pranciškus. Vizito metu jis susitiko su prezidente Dalia Grybauskaite, aplankė Aušros vartus, sustojo prie palaimintojo Kun. Mykolo Sapočkos hospiso, kur laimino sunkiai sergančius ligonius, susitiko su jaunimu Katedros aikštėje. Antrąją vizito dieną pradėjęs šv. Mišiomis Kauno Santakoje, vėliau Kauno arkikatedroje bendravo su kunigais ir vienuoliais. Grįžęs į Vilnių meldėsi buvusio Vilniaus geto vietoje, tuomet aplankė Okupacijų ir laisvės kovų muziejų buvusiuose KGB rūmuose.
2001 m. kardinolu pakeltas Audrys Bačkis, 2019 m. – Sigitas Tamkevičius. Tokiu būdu Lietuva turi du kardinolus, daugiausiai per visą šalies istoriją.
Kurcumų ežeras
Kurcumų ežeras  – ežerėlis Lietuvoje, Zarasų rajone ir Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Zarasų. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,1 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 124,5 m. ~ 0,35 ha ežero yra Lietuvoje ir tiek pat Latvijoje. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantės kalvotos, plyti pievos, Latvijos pusėje auga miškas. Į pietus nuo ežero įsikūręs Liaudiškių kaimas. Rytuose iš ežero išteka upeliukas link Laukeso ežero (Laukesos upės baseinas).
Lietuvos ir Šventojo Sosto santykiai
Santykiai po 1991 m.
Dauguma Lietuvos vadovų po 1990 m. yra susitikę su popiežiais – Vytautas Landsbergis, Algirdas Brazauskas, Valdas Adamkus, Dalia Grybauskaitė (septynis kartus ), Gitanas Nausėda.
Lietuvos ordinų kavalieriai Vatikano piliečiai
Keturi Vatikano piliečiai yra apdovanoti Lietuvos valstybiniais apdovanojimais.
Kęstutis Kaunas
Kęstutis Kaunas (1942 m. balandžio 19 d. – 2021 m. balandžio 30 d. ) – Lietuvos šachmatų treneris, šachmatininkas, tarptautinis meistras (nuo 1995 m.), Kauno šachmatų klubo „Milsa” narys, komandos „Margiris-2“ vadovas.
Biografija
Treniravo Abramas Šulmanas (1902-1977). Šiuo metu Kęstutis Kaunas dalyvauja senjorų turnyruose. ~2008-2011 metais Kauno „Jaunalietuvių sporto organizacijos" mokyklos treneris. Mokytojas metodininkas. Kauno „Varpo“ gimnazijos komandos (Julius Garnelis, Domantas Klimčiauskas, Brigita Laurušaitė, Miglė Lepeškaitė) treneris. Ji tapo Lietuvos mokinių olimpinio festivalio Šachmatų finalinių varžybų nugalėtoja (2009 m.).
Lietuvos čempionatai
1962 m. pradėjęs 8-ąją vieta, Kęstutis Kaunas 21 kartą žaidė Lietuvos šachmatų čempionatuose. Geriausi pasiekimai: vienas sidabro (1980) ir du bronzos (1968, 1971) medaliai, viena ketvirtoji vieta (1995), viena penktoji (1982) ir penkios septintosios (1970, 1976, 1983, 1988 ir 1990).
Agadeso regionas
Agadeso regionas  – administracinė teritorija šiaurės Nigeryje, užima daugiau nei pusę šalies ploto. Administracinis centras – Agadesas.
Agadeso regionas – vienas didžiausių ir vienas rečiausiai gyvenamų Afrikos ir pasaulio administracinių vienetų. Jis ribojasi su Maliu, Alžyru, Libija ir Čadu. Didžiąją dalį teritorijos užima Sacharos dykuma, įskaitant Tenerės smėlynų plotus su Bilmos ergu. Centrinėje dalyje iškilę Ayro kalnai, o šiaurėje – Džado plynaukštė. Didelę dalį ploto sudaro Ayro ir Tenerės nacionalinis gamtos rezervatas (pasaulio paveldo objektas).
2012 m. regione gyveno vos 2,8 % Nigerio gyventojų. Daugiausia tai buvo klajokliai ar pusiau klajojantys žmonės: tuaregai (60,1 %), hausai (24,4 %), zarmai (5 %), kanuriai (4,7 %), arabai (beduinai), fulbiai, tubai. Verčiamasi transsacharine prekyba, urano gavyba (Arlitas), datulių auginimu, anksčiau plėtotas turizmas.
XV–XIX a. didelė dalis dabartinio regiono pateko į Agadeso sultonatą, o nuo XX a. pr. buvo valdomas prancūzų. Vietiniai tuaregai kėlė sukilimus tiek prieš kolonistų, tiek prieš Nigerio valdžią. Nuo XXI a. regione suaktyvėjo islamistų veikla.
Administracinis suskirstymas
Agadeso regionas padalintas į 3 departamentus ir 1 komuną:
Vytautas Šlapikas
Vytautas Šlapikas (g. 1973 m. balandžio 30 d. Ukmergėje) – Lietuvos šachmatininkas, tarptautinis meistras, 1996 m. Lietuvos vyrų šachmatų čempionas.
Biografija
Augo ir mokėsi Ukmergėje. Baigė Aleksandro Stulginskio universitetą, žemės ūkio ekonomistas.
Kauno miesto savivaldybės Kultūros ir švietimo skyriaus tarnautojas, vėliau Ukmergės sporto mokyklos šachmatų treneris, AB „Lietuvos draudimas“ Ukmergės skyriaus draudimo konsultantas. Nuo 2013 metų gegužės 1 d. bedarbis.
Priklauso ir varžybose atstovauja Ukmergės šachmatų klubui „Juodasis Rikis“, vienas geriausių klubo žaidėjų. Laimėjo kelis greitųjų šachmatų turnyrus. Yra organizavęs vaikų ir jaunimo šachmatų turnyrus, buvo varžybų vyr. teisėju. Žaidžia ir korespondenciniais šachmatais (reitinguojamas nuo 2003 m.).
Našlys. Žmona Asta Šlapikienė (mirė 2014 m.), Kėdainių rajono Šėtos gimnazijos dailės bei darbų mokytoja. Turi 2 vaikus. 2014 m. sausio 13 d. savo namuose, Ukmergėje, būdamas nepakaltinamumo būsenoje, itin žiauriai nužudė savo sutuoktinę. 2014 metų spalį Vilniaus apygardos teismas skyrė stacionarų stebėjimą griežto stebėjimo sąlygomis Rokiškio psichiatrinėje ligoninėje.
Manitas
Manitolis, manitas, E421 – saldiklis, natūralus angliavandenis alkoholis, esantis daugelyje augalų (spygliuočiuose, jūros dumbliuose, grybuose. Pramoniniu būdu išgaunamas iš gliukozės (dekstrozės). Priskiriamas tūringiesiems saldikliams.
Dalinai karbohidruotas alkoholis yra cheminis apibrėžimas, manitolio sudėtyje alkoholio (etanolio) nėra.
Maisto priedas
Europos Sąjungos E numerių sąraše esantis E421 kaip saldiklis, tešlos kildiklis, lipnumą reguliuojanti medžiaga.
Pažėrai (Prienai)
Pažėrai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Veiverių.
Manitas
Vartojimas
Manitolis vartojamas kaip mažo kaloringumo saldiklis, ypač produktuose, skirtuose diabetu sergantiems žmonėms. Taip pat kaip tešlos kildiklis daugeliui duonos ir konditerijos gaminių.
Rekomenduojama paros norma iki 160 mg/kg kūno svorio. Per didelė dozė gali sukelti stiprų viduriavimą, gali pūsti vidurius, todėl neleidžiama vartoti vaikams, žmonėms, jautriems aspirinui. Taip pat gali stimuliuoti astmos priepuolius bei pabloginti inkstų funkciją.
Poveikis
Manitolis didžia dalimi organizmo absorbuojamas ir panaudojamas medžiagų apykaitos procesuose kaip ir gliukozė. Likusi dalis fermentuojama storojoje žarnoje. Fermentacijos metu išsiskiria dujos, kurios gali sukelti dujų kaupimąsi ir pūtimą. Netoleruojantiems jo žmonėms gali paleisti vidurius. Pašalinis poveikis atsiranda vienu metu suvartojus 25-30 gramų, ši dozė žymiai didesnė nei įprastai naudojama maiste.
Sergantiems cukralige gaminami produktai su šiuo cukraus pakaitalu gali sukelti viduriavimą ir vidurių putimą. Dažnai dedamas į kramtomąją gumą.
Baltrušių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Barzdų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naumiesčio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Barzdų apylinkės.
Lapušninkas
Lapušninkas – ežerėlis Lietuvoje, Zarasų rajone, 7 km į šiaurės vakarus nuo Suvieko. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,13 km, plotis – iki 0,065 km. Altitudė 129 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmais. Ežerą supa Bugų šilelis. Šiaurės rytuose įteka upelis iš Pakalnio ežero, šiaurės vakaruose išteka upelis link Katrelkos ežero (Kumpuolės upės baseinas).
Friedrichshafen G.III
Friedrichshafen G.III (gamyklinis pavadinimas FF.45) buvo "G" tipo vidutinis bombonešis, kurį suprojektavo ir gamino Volkietijos Imperijos įmonė „Flugzeugbau Friedrichshafen“. Pirmojo pasaulinio karo metais juos naudojo Vokietijos imperijos karinės oro pajėgos taktinėms ir ribotoms strateginėms bombardavimo operacijoms. Pasibaigus karui nemažai „Friedrichshafen“ bombonešių buvo pertvarkyti į transportinius orlaivius, keletas - į keleivinius lėktuvus. Vieną arba du šio tipo orlaivius naudojo ir Lietuvos karo aviacija.
Kategoria Femra
Albanijos moterų futbolo lyga arba Kampionati Kombëtar i Futbollit Femra, o sutrumpintai Kategoria Femra – aukščiausias moterų Albanijos futbolo lygos divizionas.
Friedrichshafen G.III
Sukūrimas
Friedrichshafen G.IIIa buvo medinės konstrukcijos biplanas. Sparnai su mediniais lonžeronais, tarpusavyje sujungti spyriais ir plieninėmis atatampomis. Tik centrinė sparnus jungianti dalis turėjo iš plieno vamzdelių suvirintą lonžeroną. Priekinė sparnų briauna aptraukta klijuote, likusioji — nitrolaku impregnuota drobe. Liemens priekinė dalis — taip pat klijuote, už pilotų kabinų — drobe. Vairai suvirinti iš plonų vamzdelių, aptraukti drobe. Pagrindiniai važiuoklės ratai — su plieniniais spyruokliniais amortizatoriais. Uodegoje įtaisytas amortizuojantis ramstis. Kai kurie Friedrichshafen G. III a buvo su priekyje įtaisytu ratu.
Kategoria Femra
Formatas
Visos komandos tarpusavyje sužaidžia po dvejas rungtynes. Daugiausiai taškų surinkusi ekipa tampa čempione.
Friedrichshafen G.III
Sukūrimas
Pagrindu 1917 m. pradžioje sukurtam G.III buvo nuo 1916 m. gamintas mažesnis ir lėtesnis Friedrichshafen modelis G.II. Nors vizualiai panašus į G.II, G.III buvo ilgesnis ir turėjo ilgesnius sparnus. Dėl to tarp sparnų esančių spyrių skaičių teko padidinti iki trijų porų kiekvienoje fiuzeliažo pusėje. G.III eksploatacijos patirtis atskleidė kapotavimo (vertimosi per nosį tupiant) tendenciją, keliančią mirtiną pavojų nosyje esančiai įgulai ir pilotui. Friedrichshafen inžinieriai šią problemą išsprendė po priekinio šaulio vieta sumontuodami papildomą važiuoklės ratą.
Kategoria Femra
Formatas
Čempionės patenka į UEFA moterų čempionų lygos turnyrą.
Istorija
Nuo 2010–2011 m. tris sezonus šalies futbole dominavo KS Ada.
Friedrichshafen G.III
Sukūrimas
Į G.III buvo montuojami šešių cilindrų 190 kW (260 AG) galios vidaus degimo varikliai Mercedes D.IVa.
Kategoria Femra
Istorija
Nuo 2013–2014 m. sezono šalies futbole dominavo KS Vllaznia. Šis klubas devynis kartus iškovojo čempionių titulą.
Friedrichshafen G.III
Sukūrimas
Didesnė variklių galia leido padidinti keliamąją galią, dėl ko orlaivis galėjo pakelti iki 1000 kg bombų, nors tai smarkiai sumažino skrydžio nuotolį. Praktikoje bombų krovinys retai kada viršydavo 600 kg. Bombas buvo galima gabenti ir orlaivio viduje, tačiau dauguma jų buvo montuojamos ant nuimamų išorinių laikiklių. Dažniausiai naudotos supaprastintos P.u.W. bombos, taip buvo naudojama specializuota amunicija, pavyzdžiui, oro minos.
Kategoria Femra
Dalyvių skaičius
2021–2022 m. sezone rungtyniavo dešimt ekipos.
Friedrichshafen G.III
Sukūrimas
Gamybos metu buvo sukurti du G.III variantai: G.IIIa ir G.IIIb.
Variantai
alt=|miniatiūra|271x271px|Friedrichshafen G.IIIa, po karo eksponuotas Jungtinėje Karalystėje G.III gamybos užsakymus vykdė „Friedrichshafen“ (709 orlaivių), „Daimler“ (75 orlaiviai) ir „Hanseatische Flugzeug Werke“ (280 orlaivių). Dauguma šių užsakymų buvo įvykdyti iki karo pabaigos.
Šiame variante buvo montuojamas dėžės formos dvejų uodegos stabilizatorių blokas, pagerinęs orlaivio valdomumą skrendant vienu varikliu. Kita modifikacija numatė trečią 7,92 mm kulkosvaidį, skirtą kovoti su britų naktiniais naikintuvais. Pastarieji mėgdavo atakuoti vokiečių bombonešius iš apatinės pussferės, naudodamiesi tuo, kad bombonešio įgulai buvo sunku juos pastebėti, o bombonešio siluetas buvo gerai matomas naktiniame danguje. Šis kulkosvaidis buvo montuojamas šalia galinio kulkosvaidžio ant grindyse tvirtinamo stumdomo vamzdinio rėmo. Iš jo buvo šaudoma žemyn per mažą nuožulnų tunelį, išpjautą galinio fiuzeliažo apačioje. Paskutiniais karo metais G.IIIa gamyboje pakeitė G.III.
miniatiūra|Sudužęs Friedrichshafen G.III, 1918 m. Vokietijos pavasario kampanija, 1918 m. kovas-liepa.Karo pabaigoje G.IIIa buvo toliau modifikuotas perprojektuojant galinio kulkosvaidžio vietą, kuri atviru praėjimu buvo sujungta su piloto kabina.
Friedrichshafen G.IIIa licenciją įsigijo Austrijos ir Vengrijos aviacijos koncernas (Luftfahrttruppe) „Oesterreichische Flugzeugfabrik“ AG (Oeffag), tačiau projektas buvo nutrauktas dėl prieš planuotą gamybos pradžią pasibaigusio Pirmojo pasaulinio karo.
Pasibaigus Pirmajam pasauliniam karui, Vokietijos vyriausybė ir bent viena komercinė oro linijų bendrovė „Deutsche Luft-Reederei“ (DLR) Friedrichshafen G.III serijos orlaivius naudojo gabenti paštui, svarbiems kroviniams ir atsitiktiniams keleiviams įvairiomis kryptimis, įskaitant tolimus skrydžius į Ukrainą.
Šiuo tikslu standartinis bombonešis, paprastai G.IIIa arba G.IIIb, buvo modifikuojamas, išmontuojant ginkluotę ir vietoje galinio kulkosvaidžio lizdo sumontuojant krovinių skyrių. Kai kuriuose DLR orlaiviuose vietoje galinio kulkosvaidžio buvo įrengiamas įstiklintas keleivių salonas. Versalio sutartimi sąjungininkai uždraudė naudoti visus šiuos lėktuvus.