cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Angolos istorija
Kolonijinė Angola
1885 m., per Berlyno konferenciją, buvo nustatytos Portugalijos Vakarų Afrikos šiaurinės ribos, kurios ir tapo dabartinės Angolos teritorija. Konferencijos metu Portugalijos Vakarų Afrikai atiteko ne tik mbundu ir ovimbundu gyvenamos sritys, bet ir, panaikinus Kongo imperiją, pietinės jos teritorijos su istorine sostine. Portugalija prisijungė ir Kakongo, Ngojo valstybėles, kurios vėliau tapo Kabindos eksklavu.
Rytinės sienos buvo nustatytos 1891 m., sutartimi su Britanija, kuri užgrobė Barotselandą. Tokiu būdu Portugalija užvaldė toliau žemyne buvusias čokvių, nganguela etninių grupių sritis, dalį istorinės Lundos karalystės. Nustačius pietines sienas su Vokietijos Pietvakarių Afrika, Angolai atiteko dykumingos teritorijos pietuose, apgyvendintos hererų ir bušmenų.
Portugalai pradėjo šalies ekonomikos vystymą, buvo tiesiami geležinkeliai, keliai. Tačiau pagrindinis turtas kaupėsi pajūrio miestuose ir atvykėlių portugalų rankose, tuo tarpu didelė dalis vietos gyventojų liko diskriminuojami, ir jų gyvenimas negerėjo.
Nepriklausomybės ir pilietinis karai
Portugalijos kolonijoje stiprėjant diskriminacijai, taip pat centralizacijai iš Portugalijos pusės (kolonija 1951 m. buvo pradėta administruoti kaip viena iš Portugalijos provincijų), prasidėjo vietinių tautų judėjimai, kurie 1961 m. išaugo į Angolos nepriklausomybės karą. Karą inspiravo ir tai, kad tuo metu kitos bakongų sritys tapo nepriklausomos nuo Belgijos ir Prancūzijos.
1975 m., įvykus perversmui pačioje Portugalijoje, Angola gavo nepriklausomybę, tačiau kai jau buvo žinoma, jog Portugalijos valdymo organai ir kariuomenė paliks Angolos teritoriją ir perduos valdžią nacionalistinėms grupėms, prasidėjo masinis civilių Portugalijos piliečių išvykimas. Nepriklausomybės karo metu susiformavusios etninės-politinės grupuotės nesutarė tarpusavyje ir pradėjo naują - Angolos pilietinį karą (1975 - 2002).
Šis karas tapo Šaltojo karo dalimi, kadangi atskiros politinės grupuotės buvo remiamos dviejų pasaulio supergalybių. MPLA šalininkus rėmė Sovietų Sąjunga, Kuba ir Mozambikas, o FNLA buvo remiamas Jungtinių Amerikos Valstijų, Kinijos Liaudies Respublikos ir Mobutu vyriausybės Zaire. Jungtinės Amerikos Valstijos, Pietų Afrikos Respublika ir keletas kitų Afrikos valstybių taip pat rėmė Jonas Savimbi vadovaujamą UNITA. thumb|150px|MPLA lyderis ir šalies prezidentas [[José Eduardo dos Santos]] Angolos pilietinis karas vienas didžiausių ir kruviniausių šaltojo karo konfliktų kilo iškart po nepriklausomybės suteikimo ir truko 27 metus nuniokodamas ekonomiką, socialinę santvarką ir žlugdydamas naujai gavusios nepriklausomybę šalies stabilumą. Dėl valdžios tarpusavyje kovojant trims didelėms ir dar kelioms mažesnėms grupuotėms žuvo daugiau kaip 500 000 žmonių. Milijonai Angolos pabėgėlių buvo priversti išvykti iš šalies arba persikraustyti į kitus regionus Angoloje.
Pokarinis laikotarpis
2002 metais karą laimėjo MPLA, kuomet buvo nužudytas UNITA lyderis Jonas Savimbi. Dabar - tai vyraujanti politinė jėga Angoloje, nors visos konflikto pusės yra aktyvios politiškai.
Karą pabaigus prasidėjo šalies atstatymo darbai, pabėgėlių grąžinimas. 2006 m. baigtas ilgai trukęs Kabindos konfliktas. 2008 m. šalyje įvyko visuotiniai rinkimai, kurie stebėtojų įvertinti kaip turėję daug pažeidimų ir politinės laisvė suvaržymų. Po rinkimų MPLA išliko vadovaujančia partija Angoloje.
Homo Eroticus
Homo eroticus – 1971 m. Italijoje sukurta komedija.
Turinys
Mikelė Kanarita priverstas sprukti iš Sicilijos į Bergamą nuo įtūžusių vyrų, su kurių žmonomis ar draugėmis jis turėjo trumpalaikius romanus. Pagal dėdės rekomendaciją jis susiranda šio pažįstamą Tano Fičerą, kurio padedamas įsidarbina tarnu turtingoje Lampuganių šeimoje. netrukus pasklinda gandas, kad Mikelė yra neeilinių seksualinių sugebėjimų, nes turi neįprastą „defektą“ – tris kiaušides. Netrukus jis tampa šeimininkės Koko, o vėliau – ir jos draugių meilužiu. Ilgainiui Mikelė įgauna vis daugiau pasitikėjimo savimi, jis palieka Lampuganius ir persikelia pas Koko draugę, turtingą verslininkę Karlą, kuri patiki jam vienos iš savo įmonių valdymą. Tačiau net ir gavęs galimybę įsilieti į aukštuomenę, Mikelė negali liautis lakstyti paskui kitas moteris. Sužinojusi apie neištikimybę, Karla jį išveja iš namų, tačiau čia jo nesėkmės tik prasideda: sekso metu miršta kilminga meilužė Agnesnė, o Tano Fičera pradeda jo medžioklę, sužinojęs, kad Mikelė permiegojo ir su jo dukra...
Duška
Duška – 2007 m. sukurta komiška drama.
Eduardo Aranda
(g. 1985 m. sausio 28 d.) – Paragvajaus futbolininkas, rungtyniavęs Paragvajaus rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2012–2015 m.
Hilma af Klint
thumb|200px| Hilma af Klint apie 1895 metus Hilma af Klint (1862–1944) – Švedijos tapytoja, viena pirmųjų moderniojo meno Švedijos dailininkių. Viena abstrakčiosios dailės pionierių.
Biografija
Hilma af Klint gimė 1862 m. spalio 26 d. Stokholme jūrininkų giminėje, buvo ketvirta iš penkių šeimos vaikų. Jos tėvas Viktoras af Klintas buvo jūrų kapitonas, admirolas. Hilma mokėsi Stokholmo technikos mokykloje ir privačiai pas portretų tapytoją Kerstin Cardon. 1882−1887 m. mokėsi Karališkojoje Stokholmo dailės akademijoje. Po to dirbo profesionaliai, tapė portretus ir peizažus. Nuo 1879 m. pradėjo domėtis spiritualizmu, apsilankė seansuose, galbūt pastūmėta savo jaunesnės sesers mirties ir ankstyvo sąlyčio su teosofija protestantiškoje šeimoje. 1896 m. įkūrė spiritualistinę penkių moterų menininkių grupę „Penki“. Jos užsiėmė spiritizmo seansais, kurių metu, pasak jų, kontaktavo su aukštesnėmis būtybėmis iš anapusinio, kito išmatavimo pasaulio. Ši patirtis pakeitė Hilmos af Klint tapybą, ji pradėjo naudoti automatinį rašymą ir išvystė automatinio-intuityvio piešimo metodą. 1900−01 m. ji dirbo piešėja veterinarijos institutui, piešė augalus ir gyvūnus.
Po 1906 m. Hilma af Klint sukūrė 193 abstrakčių paveikslų seriją bendru pavadinimu „Paveikslai šventyklai“. Juos pradėti kurti ir atskleisti žmogaus nemirtinguosius aspektus esą buvo patarta asmens iš anapusinio pasaulio. Hilma esą tebuvusi tik tarpininkė tarp kito pasaulio jėgų ir tapybos paviršiaus. Pirmieji šie paveikslai buvo sukurti 5 metais anksčiau nei V. Kandinskio pirmuoju abstrakčiu kūriniu Vakarų dailėje paskelbta akvarelė. 1908 m. Hilma susitiko su filosofu Rudolf Steiner, kuris patarė nerodyti paveikslų dar 50 metų. Hilma nustojo tapyti, kūrybą pratęsė 1912 m. Ji 1921−1930 m. viešėdavo Dornache Šveicarijoje, lankė Rudolf Steiner paskaitas, ypač domėjosi teosofija ir antroposofija. Hilma af Klint mirė 1944 m. spalio 21 d. Djursholme prie Stokholmo. Ji buvo beturtė, nevedusi ir kūrybinį palikimą (daugiau nei 1000 kūrinių ir 125 užrašų) perleido pusbroliui Erikui su įpareigojimu 20 metų po jos mirties neeksponuoti.
Ji žudė ekstazėje
Ji žudė ekstazėje – 1971 m. režisieriaus Jesus Franco sukurtas eksploatacinis siaubo filmas, vienas geriausiai žinomų ir vertinamų jo darbų.
Turinys
Daktaras Džonsonas slapta nuo kolegų eksperimentavo su žmogaus embrionais, tačiau ši jo paslaptis netruko išaiškėti. Iš keturių kompetentingų kolegų sudaryta komisija uždraudė jam toliau verstis profesine veikla ir Džonsonas, negalėdamas pakelti tokio sprendimo, pasirinko savižudybę. Jo žmona, nedvejodama nusprendžia atkeršyti: pradžioje jos vyrą teisusius daktarus suvilioti, o paskui nužudyti...
Billy Celeski
(g. 1985 m. liepos 14 d.) – Australijos futbolininkas, rungtyniavęs Australijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2009 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1917–1918 m.
Šveicarijos futbolo varžybos 1917–1918 m.
Venera Viktriks
Venera Viktriks  – viena iš žymiausių italų skulptoriaus klasicisto A. Kanovos (1757−1822) skulptūrų, esanti Borgezės galerijoje Romoje. Tai Napoleono sesers Paulinos Borgezės skulptūrinis portretas.
Apie skulptūrą
1804 m. A. Kanova Romoje buvo užsakytas sukurti Napoleono sesers Paulinos Bonapart Borgezės (1780−1825) skulptūrą. Užsakovu buvo jos vyras princas Kamilas Borgezė. Paulina Bonapart, tuomet našlė, atvyko į Romą 1803 m. ir buvo apvesdinta su galingos Romos Borgezių giminės atstovu. A. Kanova pasiūlė pavaizduoti ją kaip romėnų medžioklės deivę Dianą, tačiau tai būtų buvę šiek tiek ironiška, nes Paulina buvo pagarsėjusi intrigomis ir neištikimybe. Paulinos noru A. Kanova ją pavaizdavo Venera, laikančią rankoje auksinį obuolį, kaip aliuziją į Pario teismo mitą. Aplinkinių paklausta, kaip jautėsi pozuodama su tiek mažai drabužių, į tai Paulina atsakydavo replikomis: „kambaryje buvo labai karštas židinys, taigi aš nesušalau“ arba „kiekvienas drabužis turi nukristi prieš Kanovą“. Tikėtina, kad A. Kanova eskizus kūrė salone Borgezių rūmuose, o paruošiamąjį modelį sukūrė savo studijoje, kur jį užbaigtą 1804 m. liepą matė Paulinos brolis Liusjenas. Galutinės skulptūros nukalimas užtruko iki 1808 m.
Skulptūra neįprasta A. Kanovai tuo, kad modeliuota ne pagal antikinius pavyzdžius, o jos ištakos labiau sietinos su venecijietiškos dailės pavyzdžiais, pavyzdžiui, Ticiano paveikslu „Venera ir liutnistas“. Čiužinys, ant kurio guli Venera, yra iš kitos marmuro rūšies nei figūra ir pavaizduotas labiau natūralistine virtuoziška maniera, labiau būdinga Berninio barokiškai skulptūrai. Dėl jos neįprastumo (imperatoriaus Napoleono sesuo vaizduojama nuoga), skulptūrą princas Kamilas Borgezė laikė uždarą nuo visuomenės, tačiau apie ją buvo sužinota ir ji iššaukė daugiausiai neigiamas reakcijas, kaip ir bendras Paulinos elgesys Romoje. Napoleonas jai rašė: „Man buvo skaudu išgirsti, kad jūs neturite tinkamo takto prisiderinant prie Romos miesto moralės ir papročių; kad jūs leidžiatės save išstatyti vietinių pajuokai… Mylėkite vyrą ir jo šeimą, būkite gera ir prisitaikykite prie miesto dorovės supratimo“.
Pra (Gana)
Pra  – upė Ganoje. Prasideda Kvahu plynaukštėje, netoli Mpraeso. Teka 240 km į pietus, derlingais kakavos laukais, kitais dirbamaisiais plotais, Akanų žemumos miškais. Įteka į Gvinėjos įlanką, į rytus nuo Sekondžio-Takoradžio.
Upėje gausu sraunumų, didžioji upės dalis nėra laivuojama net kanojomis.
XIX a. Pra upė sudarė pasienio ribą tarp Ašanti valstybės ir Britų Aukso kranto. XX a. pr. upe link šalies pakrantės ekstensyviai plukdyta mediena, skirta eksportui. Dabar mediena gabenama keliais ir geležinkeliais. Šiaurinėje upės dalyje tebeieškoma aukso panaudojant metalinį gyvsidabrį, dėl ko kai kuriose upės vietose padidėjo užterštumo lygis.
Pagrindiniai intakai: Ofinas, Anumas ir Birimas. Birimo upės slėnyje gausu deimantų.
Upės baseino teritorijoje įsikūręs Akim Odos miestas.
Neapolio nacionalinis archeologijos muziejus
Neapolio nacionalinis archeologijos muziejus  – muziejus Neapolyje, pietų Italijoje. Muziejuje laikoma gausi archeologinių radinių kolekcija iš Pompėjos, Stabijų ir Herkulaniumo. Tarp kolekcijų yra aukščiausios kokybės meno gaminių iš Senovės Graikijos, Senovės Romos ir Renesanso laikotarpių. Šis muziejus laikomas vienu svarbiausių archeologijos muziejų šalyje ir visame pasaulyje.
2016 m. muziejų aplankė 452 038 lankytojai.
Kolekcijos
Didelę dalį muziejaus kolekcijų sudaro senovės Graikijos ir Romos archeologiniai radiniai. Visų meno dirbinių ir radinių pagrindas yra Farnezės kolekcija. Joje yra įvairūs brangakmeniai, skulptūros ir kiti radiniai. Vienas žinomiausių muziejuje laikomų eksponatų yra Herkulaniumo papirusas, išlikęs po Vezuvijaus išsiveržimo.
Muziejuje yra gausu žinomų marmurinių skulptūrų:
Muziejaus mozaikų kolekciją sudaro radiniai Pompėjoje ir Vezuvijaus apylinkėse. Kolekcijoje yra Aleksandro mozaika, datuojama 100 m. pr. m. e. Šiame kūrinyje vaizduojamas Aleksandro Didžiojo mūšis su Darijumi III.
Šiame muziejuje yra apie 2 500 Senovės Egipto radinių ir mumijų. Pagal šį skaičių muziejus atsilieka tik nuo Turino, Florencijos ir Bolonijos muziejų. Beveik visą kolekciją sudaro dviejų žmonių privačios kolekcijos – XVIII a. Stefano Borgios ir XIX a. pradžios Picchianti.
Paslapties kambarys (Gabbinete) – Burbonų dinastijos duotas pavadinimas privatiems kambariams, kuriuose šiuo metu eksponuojami erotikos ir sekso meno dirbiniai, daugiausiai rasti Pompėjoje ir Herkulaniume. Tarp dirbinių gausu statulų, freskų ir kasdieninių daiktų, papuoštų erotikos simboliais. Po 1848 m. revoliucijos monarchai įsakė visas šias kolekcijas sunaikinti. 1860 m., miestą užėmus Garibaldžiui, jis įsakė kolekciją atidaryti ir padaryti ją prieinamą visuomenei. Kolekcijos prieinamumo ribojimas visada buvo paslapties kambario bruožas. Italijos karalystės laikotarpiu cenzūra populiarėjo, o savo piką pasiekė fašizmo laikais. Situacija sušvelninta 1971 m., o visiškai prieinama visuomenei kolekcija tapo 2000 m. Nuo to laiko visi norintys gali lankyti šią muziejaus ekspoziciją, o vaikai iki 14 m. tai gali daryti lydimi suagusiųjų.
Geriausias pasiūlymas (filmas)
Geriausias pasiūlymas – 2013 m. sukurtas filmas.
Turinys
Viengungis Virdžilas Oldmanas vadovauja prestižiniam aukcionui, o namuose turi sukaupęs didžiulę vertingą moterų portretų kolekciją. Vieną dieną jis gauna paslaptingos moters kvietimą įkainoti jos šeimos brangenybes. Moteris, Kler Ibetson, jau daug metų neišeina iš savo namų ir nesirodo aplinkiniams; ji netrukus suintriguoja Virdžilą labiau negu jos paveikslai. Pastarasis, niekada nemokėjęs elgtis su moterimis, kreipiasi patarimo į pažįstamą automechaniką Robertą ir palaipsniui įgyja Kler pasitikėjimą. Vis daugiau praleisdamas laiko su Kler, jis padeda šiai įveikti jos baimes, pasirodyti viešumoje bei parodo savo brangiąją kolekciją. Po keleto dienų Kler dingsta, taip pat ir Robertas bei visi paveikslai. Virdžilas supranta buvęs apgautas, tačiau negali kreiptis į policiją.
Kakamega Homeboyz FC
Haumbojzų futbolo klubas arba Kakamegos „Haumbojz“, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Kakamega Homeboyz Football Club, o trumpai Homeboyz FC – profesionalus Kenijos futbolo klubas, įsikūręs Kakamegoje. Rungtyniauja geltonos spalvos marškinėliais su žalios spalvos žymenimis. Įvairiais metais gali skirtis aprangų dizainas, net atsirasdavo žali vertikalūs dryžiai. Svetur gali žaisti baltos spalvos aprangomis su raudonais žymenimis.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 2010 m. Pirmą kartą į elito divizioną pateko 2013 m., bet užėmė 15 vietą ir iškrito į žemesnį divizioną.
Nuo 2016 m. vėl dalyvavo Premjer lygos kovose.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Buchungu stadione, kuris talpina 10 tūkst. žiūrovų.
Perpignan Canet FC
Perpinjano „Canet“ – Prancūzijos futbolo klubas iš Perpinjano.
Vitalijus Mitrofanovas
Vitalijus Mitrofanovas (g. 1971 m. gegužės 1 d. Ramučiuose, Akmenės rajone) – inžinierius, teisininkas, Lietuvos ir Akmenės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1988 m. baigė Naujosios Akmenės 1-ąją vidurinę mokyklą. 1993 m. su pagyrimu baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. 1993–1996 m. individualios įmonės savininkas, 1995–1999 m. AB „Naujasis kalcitas“ autotransporto mechanikas, 1999–2006 m. AB „Naujasis kalcitas“ autotransporto tarnybos vadovas, 1996 m. įkūrė visuomeninę organizaciją futbolo klubą „Akmenė“.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Akmenės rajono skyriaus narys. Nuo 2006 m. Lietuvos socialdemokratų partijos tarybos narys. 2007–2023 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2007 m. – Šiaulių regiono plėtros tarybos narys. Nuo 2008 m. Akmenės rajono savivaldybės meras. Nuo 2009 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys. Nuo 2011 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Akmenės skyriaus pirmininkas.
2016 m. savaitraščio „Veidas“ surengtuose Lietuvos savivaldybių merų rinkimuose užėmė I vietą.
Lešnikai (Sokulkos apskritis)
Lešnikai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suchovolios valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Suchovolios, apie 34 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 56 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Tala (muzika)
Tala ( – 'plaštaka', 'delnas', 'paviršius', 'suplojimas delnais' ) – indų klasikinės muzikos terminas, nurodantis ritmikos sistemą; periodiškai pasikartojantis ritmo ciklas. Apytiksliai atitinka metrą Vakarų muzikoje, usulą turkų muzikoje. Tala gali būti atliekama bet kokiu mušamuoju instrumentu, tačiau Indijoje populiariausi yra tabla (Hindustani) ir mridanga (Kartanatka).
Karnatakos (Pietų Indijos klasikinėje) muzikoje išskiriamos 35 galimos talos, tačiau praktikoje tik nedaugeliui iš šių talų yra sukurtos kompozicijos. Populiariausia tala yra Adi tala, ja sukurta dauguma kričių.
Hindusthani (Šiaurės Indijos klasikinėje) muzikoje dažniausiai naudojamos šios talos:
Hornas (Nyderlandai)
Hornas  – miestas ir savivaldybė Nyderlandų šiaurės vakaruose, Šiaurės Olandijos provincijoje. Tai didžiausias Vakarų Fryzijos miestas ir tradicinė regiono sostinė. Nutolęs 20 kilometrų atstumu į rytus nuo Alkmaro ir 35 kilometrų į šiaurę nuo Amsterdamo. Savivaldybėje gyvena daugiau nei 73 000 gyventojų, o jos plotas – 20,38 km², todėl ji yra trečia tankiausiai apgyvendinta Šiaurės Olandijos savivaldybė po Harlemo ir Amsterdamo. Be Horno miesto, savivaldybė apima dar keletą kaimelių.
Istorija
Iki XI a. teritorija priklausė Fryzijai, o 1357 m. Hornas įgijo miesto teises. Suklestėjo Nyderlandų aukso amžiuje. Šiuo laikotarpiu Hornas tapo klestinčiu uostamiesčių, kuriame buvo vieneri iš šešių Olandijos Rytų Indijos bendrovės (VOC) rūmų. Tačiau XVIII amžiaus pabaigoje Hornui tapo vis sunkiau konkuruoti su netoliese esančiu Amsterdamu. Galiausiai jis prarado savo uostamiesčio funkciją ir tapo regioniniu prekybos centru, daugiausia aptarnaujančiu mažesnius Vakarų Fryzijos kaimus. thumb|left|235px|Horno prieplauka
Šiais laikais Hornas – miestas su moderniais gyvenamaisiais rajonais ir istoriniu miesto centru, kuris dėl savo artumo Amsterdamui kartais laikomas metropolinės zonos dalimi.
Horno kyšulys ir Horno salos buvo pavadinti šio miesto vardu.
Pastatai, kultūra, paminklai
Kiti lankytini objektai: Park Theatre Schouwburg Het Park ir Jan Pieterszoon Coen (1587–1629), Nyderlandų Rytų Indijos kompanijos generalinio gubernatoriaus, statula.
Morgai (Sokulkos apskritis)
Morgai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suchovolios valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į rytus nuo Suchovolios, apie 27 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 51 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Quenten Martinus
(g. 1991 m. kovo 7 d.) – Kiurasao futbolininkas, rungtyniavęs Kiurasao rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2014–2015 m.
Nguyễn Công Phượng
Ngujenas Kongfuongas (g. 1995 m. sausio 21 d.) – Vietnamo futbolininkas, rungtyniavęs Vietnamo rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2015 m.
Mito HollyHock
„Mito HollyHock“ – Japonijos futbolo klubas iš Mito miesto, esančio Ibarakio prefektūroje.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1990 m., kai buvo įkurtas Prima Aseno FC.
FC Mito buvo įkurtas 1994 m., kai abu klubai susijungė, buvo sudaryta jungtinė komanda, bet klubas didelių laimėjimų neiškovojo.
Nuo 2000 m. rungtyniavo J2 lygoje.
Sezonai: J–League
Šaltiniai:
Sudėtis
Atnaujinta; 2019 m. rugsėjo 7 d.
Laurų vainikas
thumb|200px|Stilizuotas lauro vainiko atvaizdas. Lauro vainikas – vainikas, nupintas iš lauro (kilniojo lauramedžio Laurus nobilis) šakelių nuo antikos laikų šlovės, pergalės ar taikos simbolis. Senoviniai lauro vainikai būdavo pasagos formos, dabar jie dažnai vaizduojami kaip uždaras žiedas.
Laurų vainiko kaip simbolio istorija
Romoje karo vadams triumfatoriams uždėdavo lauro šakelių vainiką, nugalėtojų laivus irgi puošdavo laurais. Iškilmingomis progomis lauro vainikais puošdavosi visi žmonės. Aukodami žyniai irgi užsidėdavo lauro vainikus.
Lauras buvo pašvęstas graikų dievui Apolonui. Pitijos žaidynių (vykusių kas ketveri metai Apolono šventykloje Delfuose) nugalėtojus apdovanodavo lauro vainikais. Taip pat būdavo apdovanojami ir Apolono „numylėtiniai“ poetai (Apolonas buvo laikomas poezijos globėju). Iš šio papročio atsirado ir žodis laureatas ( 'vainikuotas laurais').
Viduramžių klasikinėje heraldikoje lauro vainikas buvo beveik nenaudojamas. Po 1789 m. Didžiosios Prancūzijos revoliucijos lauras tapo populiaria emblema Prancūzijoje – lauro vainikas tapo Prancūzijos respublikos herbo dalimi, klasicizmo laikų mene lauro vainikas tapo pagrindine šlovės emblema. Lauro vainikai pasirodė Napoleono ir jo maršalų portretuose, karvedžių ir valstybės veikėjų antkapiuose. Lauro vainikas kaip simbolis imtas plačiai naudoti ne tik Prancūzijoje, bet ir Rusijoje, Anglijoje, Lotynų Amerikoje.
Lauro vainikas akademinėje srityje
Kai kuriose šalyse lauro vainikas yra magistro laipsnio simbolis. Universitetuose vainikus įteikia naujai išleistiems magistrams iškilmingoje ceremonijoje.
Lauro šakelė
Lauro šakelė turi tą pačią prasmę kaip ir lauro vainikas.
Lauro vainikas Sovietų Sąjungoje
Lauro vainikai ir lauro šakelės dažni sovietiniuose medaliuose ir apdovanojimų ženkleliuose, gautuose už sėkmingą dalyvavimą mokslininkų, artistų, muzikantų, rašytojų konkursuose.
Laurų vainikai herbuose
Laurų vainikai, laurų šakelės vaizduojami daugelio valstybių herbuose (pvz., Prancūzijos, Salvadoro, Graikijos, Kubos, Meksikos, San Marino, Urugvajaus ir kitų).
Dalyje herbų labai panašūs vainikai yra ne lauro šakelių lapų, o alyvmedžio šakelių vainikai. Atskirti galima pagal tai, kad lauramedžio vainikai paprastai turi ne tik lapus, bet ir uogas, kurios gali būti raudonos spalvos. Urugvajaus herbe pavaiduotos abiejų rūšių šakelės – lauramedžio šakelės su raudonomis uogomis ir alyvmedžio – su tamsiomis. Brazilijos herbe – šakelės su raudonomis uogomis yra kavamedžio, o ne lauramedžio.
Andra Simniškytė
Andra Simniškytė-Strimaitienė (g. 1971 m. birželio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos archeologė, redaktorė.
Biografija
1989 m. baigė Vilniaus 22-ąją vidurinę mokyklą. 2004 m. apsigynė disertaciją „Kultūrinė dinamika Sėlos regione I–XIII a.“, humanitarinių mokslų daktarė.
1994–1997 m. Lietuvos istorijos instituto Archeologijos skyriaus laborantė, 1997–2006 m. jaunesnioji mokslo darbuotoja. Nuo 2006 m. mokslo darbuotoja. 2008–2010 m. žurnalo „Lietuvos archeologija“ atsakingoji redaktorė. Nuo 2009 m. Vilniaus universiteto lektorė.
Lietuvos archeologijos draugijos narė.
Valentinas Tamulis
Valentinas Tamulis (g. 1964 m. rugsėjo 27 d. Serbinuose, Kėdainių rajone) – Lietuvos ir Kėdainių rajono savivaldybės ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1974 m. baigė Serbinų kaimo pradinę mokyklą, 1979 m. – Labūnavos aštuonmetę mokyklą. 1983 m. baigė Lančiūnavos tarybinį ūkį – technikumą ir įgijo zootechniko specialybę. 2009 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitetą ir įgijo agronomo specialybę.
1983–1987 m. dirbo Kėdainių rajono Meironiškio kolūkyje fermos vedėju, vėliau iki 1992 m. – Kėdainių rajono „Aušros“ kolūkio vyriausiuoju zootechniku. 1992–1996 m. Kėdainių rajono Beinaičių žemės ūkio bendrovės specialistas, atsakingas už gyvulininkystės sritį, paskui iki 1997 m. – žemės ūkio bendrovės vadovo pavaduotojas ir bendrovės vadovas.
1997–2016 m. buvo Kėdainių rajono Pelėdnagių seniūnijos seniūnas. Nuo 2016 iki 2019 m. – Kėdainių miesto seniūnas. Buvo Lietuvos seniūnų asociacijos narys, atstovavo Kėdainių rajono seniūnams. Nuo 2019 m. Kėdainių rajono savivaldybės meras. 2019 m. savivaldos rinkimuose dalyvavo su visuomeniniu rinkimų komitetu „Valentino Tamulio komanda – mūsų krašto sėkmei“, o 2022 m. prisijungė prie Lietuvos socialdemokratų partijos.
1993 m. Vilniaus zoninis turnyras
1993 m. Vilniaus zoninis turnyras – tai FIDE atrankos varžybos į Pasaulio šachmatų čempionato tarpzoninį turnyrą. Geriausiai varžybose pasirodęs dalyvis įgyja teisę žaisti tolesniame varžybų etape - 1993 m. Bylio tarpzoniniame šachmatų turnyre.
Dalyvių atranka
Turnyre dalyvavo šachmatininkai iš Baltijos šalių: keturi Estijos, penki Latvijos bei penki Lietuvos žaidėjai.
Turnyro lentelė
Pastaba. FIDE titulai, federacijos - pagal 1993 m. PR - Bergerio koeficientas.
Rezultatai
Turnyrui pasibaigus, lentelės priekyje buvo du dalyviai: V. Mališauskas ir L. Olis. surinkę po 9 taškus iš 13 galimų. Nugalėtoju, dėl aukštesnių papildomų rodiklių, buvo pripažintas lietuvis, Vidmantas Mališauskas, kuris ir pateko į Bylio tarpzoninį turnyrą. o estui - Lembitui Oliui atiteko antroji vieta.
Nuorodos
[https://www.mark-weeks.com/chess/zonals/1993-96.htm 1993-1996 m. pasaulio šachmatų čempionato zoniniai turnyrai (C16). 1.7a Vilnius 1993-03]
Birštono mineraliniai vandenys
Prekiniai ženklai
Geriausiai žinomi įmonės prekiniai ženklai – tai šaltinių „Vytautas“, „Birutė“ ir „Akvilė“ vanduo.
Vytautas – aukštos mineralizacijos natūralus mineralinis vanduo, išpilstomas į butelius nuo 1924 metų Birštone.
Birutė – vidutinės mineralizacijos natūralus mineralinis vanduo, išpilstomas į butelius nuo 1924 metų Birštone.
Akvilė – 0 nitratų turintis bei natūraliai šarminis vanduo (pH – 8,0).
Parodos
2014 metais 2015 metais
Nu (tauta)
Nu – viena iš 56 pripažintų etninių grupių Kinijos Liaudies Respublikoje. Daugiausia koncentruojasi Junano provincijos vakariniame pakraštyje. Priskiriama kačinų tautoms, todėl yra kultūriškai gimininga derungams, dzingpo, lisu.
Teritorija ir įvairovė
Nu tautos tradicinė teritorija yra giliame tarpeklyje Salvino upės aukštupyje, kur iki dabar koncentruojasi 90 % šios etninės grupės atstovų. Kadangi kiniškai Salvinas vadinama Nudziangu, pats tautos pavadinimas, sukurtas XX a. II pusėje, ir kilo nuo šios upės pavadinimo. Ši teritorija administraciškai apima Gongšano, Fugongo ir Lanpingo apygardas Nudziango prefektūroje (Junano provincija). Nu diaspora negausiai gyvena ir Veisi apygardoje (Dičingo tibetiečių autonominėje prefektūra) bei Zaju prefektūroje Tibeto autonominiame regione, daugiausia ties Junano provincijos ir Tibeto siena.
Didysis Nudziango tarpeklis, kur gyvena didžioji dalis nu atstovų yra apsuptas aukštų kalnų, kurie vietomis siekia net 3000 metrų virš jūros lygio. Vietovei būdingi tankūs pušų ir eglių miškai, kurie dengia kalnų papėdes ir kuriuose gyvena tigrai, leopardai, lokiai, elniai, didieji vanagai ir fazanai. Vietovė turtinga mineralais ir vertingomis medicininėmis vaistažolėmis.
Nu yra daugiau politiškai sukonstruota tauta, ir bendros tapatybės neturi. Jai dirbtinai priskiriami 3 atskiri etnosai, kalbantys skirtingomis kalbomis ir turintys skirtingas tapatybes, kurios vienija teritorinis panašumas: Lingvistiškai nusu ir zauzou vartoja giminingas nusu kalbas, o anongai savo kalba artimesni derungams.
Kilmė ir istorija
thumb|Nu atvaizdavimas kinų mene Istoriniai šaltiniai rodo, jog nu tauta yra Luluman, gyvenusių tose vietovėse Juan dinastijos laikotarpiu ir žmonių, kurie gyveno Gingšano provincijoje ankstyvaisiai amžiais palikuonys. Šios dvi grupės tarpusavyje maišėsi, tuokėsi ir taip galiausiai susiformavo nauja gentis – „Nu“.
VIII a. vietovė, kurioje gyveno „Nu“ žmonės perėjo Nanzhao ir Dali kunigaikštysčių jurisdikcijai, kurios turėjo mokėti duoklę Tang (618–907) karalystei. Per Juan ir Ming dinastijų laikotarpį vietovė tapo Naxi vadovo Lijiange jusrisdikcija. Nuo XVII a. valdovus sudarydavo įvairiausi Tibeto ir Bai vadovai bei Tibeto vienuoliai. Šie vadovai užgrobė „Nu“ žmonių žemes ir daugybę jų paėmė į vergovę. Nuo XIX a.vidurio į vietovę įsiveržė Britų kolonistai, užkariavę Mjanmarą ir užgrobė Nujiang upės slėnį. Juos sekė ir amerikiečiai, prancūzai bei vokiečiai. Visa tai iššaukė vietinių nepasitenkinimą mažumų teisėmis. 1907 metais šioje vietovėje gyvenusios mažumos susibūrė ir sukėlė maištą prieš įsibrovusius prancūzų misionierius.
Apranga
Ši etninė grupė savo apdarams daugiausiai naudoja liną. Moterys tradiciškai dėvi linines arba medvilnines tunikas ilgomis rankovėmis, susegamomis kairėje pusėje ir ilgus sijonus. Jaunos panelės tunikas dažnai papuošia prijuostėmis. Moterys mėgsta puoštis kaklo papuošalais su spalvotais plastino karoliukais bei dideliais variniais auskarais kurie kartais siekia net pečius.
Vyrai taip pat dėvi linines tunikas ilgomis rankovėmis ir šortus. Beveik kiekvienas vyras taip pat nešioja koralų grandinėlę ant kairiosios ausies ir nešiojasi didelį peilį, pakabintą ant kairios liemens pusės. Kuomet vyrai išeina, jie dažnai su savimi pasiima ir lanką su strėlėmis. Vyrai ant galvos dėvi juodus turbanus ir išlaiko plaukų ilgį ties ausų linija.
Gyvenimo būdas
Nu žmonės savo namus statosi iš bambuko arba medinių lentų, kur nors šalia kalnų. Namai dažniausiai yra dviejų aukštų – žemutiniame aukšte yra daržinė, kur laikomos maisto atsargos, o aukštesniajame aukšte yra visi gyvenamieji kambariai. Antrajame aukšte dažnai būna vidiniai ir išoriniai kambariai. Vidiniai kambariai naudojami kaip miegamieji, o išoriniai, esantys lauke, naudojami virtuvei ir svetainei.
Nors daugumoje „Nu“ šeimų propaguoajma monogamija, tačiau kartais keli sveiki vyrai ir namų valdovai turėdavo po kelias žmonas. Po santuokos vyras turėjo išsikraustyti iš šeimos namų ir sukurti naujus namus. Jauniausiasis sūnus likdavo gyventi su tėvais ir paveldėdavo visą turtą. Moterys turėjo gana žemą socialinį statusą, turėjo rūpintis namais, dirbdavo laukuose ir neturėjo jokių teisių.
Religija ir kultūra
Nu žmonės švenčia gėlių festivalį, kuris daugiausiai yra itin mėgiamas Gongšano vietovėje, Junano provincijoje gyvenančių nu žmonių. Pagal kinų mėnulio kalendorių, šis gėlių festivalis prasideda kovo 15 d. ir tęsiasi tris dienas. Gėlių festivalis yra paremtas legenda, jog „Nu upė“ senais laikais dažnai patvindavo. Viena „Nu“ gentainė, vardu A-Rong, įkvėpta voro tinklo, sukūrė virvinį tiltą, kuriuo žmonės galėjo pereiti upę. Pavergtas A-Rong grožio, Hou genties vadas nuolat mėgino ją priversti už jo tekėti, tačiau A-Rong nesutiko. Neiškentusi mergina pabėgo į kalnus, kur pavirto akmenine statula. Jai pagerbti, nu žmonės kiekvienais metais švenčia gėlių festivalį.
Kitas garsus festivalis, švenčiamas nu žmonių yra taip vadinamas Dzidzilamu festivalis, vykstantis pavasarį ir tęsiasi apie 15d ienų nuo mėnulio kalendoriaus gruodžio galo iki sausio pradžios. Šis festivalis daugiausiai švenčiamas nu žmonių, gyvenančių Bidziango, Fugongo, Gongšano, Lanpingo ir Veisi apygardose Junano provincijoje. Šio festivalio išvakarėse skerdžiamos kiaulės, gaminami minkšti ryžių koldūnai, gaminamas vynas ir gražinami kiemai.
„Nu“ žmonės gerai įvaldę muzikinio instrumento „Dabian“ valdymo meną. Kuomet „Nu“ jaunuolis nori sužavėti merginą, jis jai groja šiuo instrumentu, o mergina privalo apsipsręsti per tą laiką, kol vaikinas jai groja. Per grojimą jie išreiškia savo mintis, jausmus ir apsisprendimą tapti mylimaisiais. Sakoma, kad sužavėjimo periodu, tiek mergina tiek vaikinas vienas kitam teištaria vos kelis žodžius, nes visa kitą jie pajaučia per muziką.
Naujausi laikai
Nacionalinis Kinijos liberalizavimas į nu žemes atėjo apie 1950 metus. Tuomet vietinės valdžios davė nemokamus grūdų, įvairių sėklių pasėlius nu žmonėms, kad šie greičiau atstatytų savo ūkį ir skatintų produkciją toje vietovėje. 1954 metais buvo įkurta Nudziang Lisu autonominė prefektūra, kurios jurisdikcijoje ir atsidūrė Bidziango, Fugongo, Gongšano, Lušujo ir Lanpingo provincijos. 1956 m. spalio 1 d. buvo sukurtos Gongšan Drung ir Nu autonominės apygardos.
Socialinės reformos skirtingose nu vietovėse taip pat buvo įgyvendintos skirtingu metu. Pavyzdžiui, labiausiai išsivysčiusioje Lanpingo apygardoje jau 1956 metais buvo įvesta žemės reforma. Bidziango, Fugongo ir Gongšano apygardose, kur vis dar vyravo primityvusis komunalizmas vyriausybė adaptavo besiplečiančios gamybos politiką ir palaipsniui išnaikino primityvią tvarką.
Apie XX a. vidurį vos 20 nu žmonių buvo gavę pradinį išsilavinimą. Dabar beveik visuose nu kaimeliuose ir miesteliuose yra pradinės bei vidurinės mokyklos. Dauguma nu vaikų šiomis dienomis lanko mokyklą.
Nu vietovėse taip pat įkurtos keturios ligoninės, klinikų centrai bei visuomenės sveikatos centrai, kurie labai padėjo kontroliuoti dizenterijos, šiltinės, choleros ir kitų ligų protrūkius.
Ausma Miškinienė
Ausma Miškinienė (g. 1986 m. gegužės 1 d. Lazdijuose) – Lietuvos ir Lazdijų rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
2009 m. Kauno technologijos universiteto Cheminės inžinerijos fakultete įgijo cheminės inžinerijos magistro kvalifikacinį laipsnį. 2011 m. Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Veterinarijos fakultete įgijo visuomenės sveikatos bakalauro kvalifikacinį laipsnį. Dirbti pradėjo dar studijuodama universitete. Nuo 2006 m. rugsėjo mėn. iki 2008 m. kovo mėn. dirbo UAB „Aibės logistika“ apskaitininke.
Įgijusi magistro kvalifikacinį laipsnį, nuo 2011 m. balandžio mėn. pradėjo dirbti Žemės ūkio ministerijoje: iki 2017 m. kovo mėn. dirbo Kokybės politikos skyriaus vyriausiąja specialiste, nuo 2017 m. kovo mėn. iki 2018 m. gegužės mėn. – Agroaplinkosaugos ir ekologinio ūkininkavimo skyriaus vedėja, nuo 2018 m. gegužės mėn. iki 2019 m. buvo žemės ūkio viceministrė, atsakinga už žemės ūkio gamybos ir maisto pramonės sritį.
Nuo 2019 m. Lazdijų rajono savivaldybės merė.
2022–2023 m. Demokratų sąjungos „Vardan Lietuvos“ Lazdijų skyriaus pirmininkė.
Donald Judd
Donaldas Džadas (1928–1994) – XX a. JAV skulptorius−minimalistas.
Biografija
Donaldas Džadas gimė 1928 m. birželio 3 d. Ekselsior Springse, JAV Misūrio valstijoje. 1948 m. jis užsiregistravo Niujorko Meno studentų lygoje, tačiau jau po kelių mėnesių persikėlė mokytis į Viljamo ir Merės koledžą Viljamsburge Virdžinijoje. 1949 m. D. Džadas grįžo į Niujorką, studijavo filosofiją Kolumbijos universitete ir lankė tapybos užsiėmimus Meno studentų lygoje. D. Džadas atliko karinę tarnybą Korėjoje karo metu dizaino ir konstrukcijos skyriuje. 1957 m. įvyko pirmoji jo personalinė paroda, jis pradėjo studijuoti istoriją tame pačiame Kolumbijos universitete. 1959 m. D. Džadas pradėjo rašyti straipsnius „Art News“, 1960 m. − „Arts Magazine“ žurnale iki 1965 m., kai pradėjo rašyti reviu į „Art International“. Tuo metu jis vietoj tapybos pradėjo dirbti su skulptūra, susidomėjo architektūra. D. Džadas naudojo betono, plieno, medžio plokščių formas, kuriomis kurdavo tuščiavidures, į dėžes panašias konstrukcijas. 1963 m. įvyko jo antroji personalinė paroda Niujorke, 1962−1964 m. jis dirbo instruktoriumi Bruklino meno ir mokslo institute. 1966 m. Leo Castelli galerija pradėjo seriją D. Džado parodų ir jis užėmė atvažiuojančio menininko postą Dartmauto koledže Niu Hempšire.
1968 m. įvyko pirmoji D. Džado kūrybos retrospektyvinė paroda, kurią suorganizavo Vitni muziejus. 1972 m. skulptorius persikraustė į Marfos miestelį Teksaso valstijoje. 1980 m. jis pirmą kartą dalyvavo Venecijos bienalėje ir 1982 m. − „Documenta“ parodoje Kaselyje. 1984 m. menininkas pradėjo kurti baldų dizainą pramoninei gamybai. 1986 m. savo sodyboje Marfoje atidarė galeriją, kurioje eksponavo savo ir kitų menininkų kūrinių. 1987 m. įvyko didelė jo paroda Van Abės muziejuje Eindhovene, kuri vėliau pademonstruota Diuseldorfe, Paryžiuje, Barselonoje ir Turine. 1988 m. Vitni muziejus suorganizavo kilnojamąją parodą po JAV. 1992 m. D. Džadas buvo išrinktas Stokholmo karališkosios dailės akademijos nariu Švedijoje. Jis buvo publikavęs straipsnių, ginančių minimalistinę skulptūrą, kurių rinkiniai išleisti 1975 ir 1987 metais. Pats skulptorius nemėgo vartoti žodžio minimalizmas, o savo kūrinių vadinti skulptūromis. Donaldas Džadas mirė 1994 m. vasario 12 d. Niujorke. Daug jo skulptūrų yra Marfos miestelyje Teksase, kurias valdo skulptoriaus įsteigtas fondas.
Novė Stojlas
Novė Stojlas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suchovolios valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietryčius nuo Suchovolios, apie 26 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 47 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Maurice Ronet
Morisas Ronė (, 1927 m. balandžio 13d. – 1983 m. kovo 14 d.) buvo prancūzų aktorius ir režisierius.
Biografija
Morisas gimė Nicoje ir buvo vienintelis teatro aktorių Emile Robinet bei Paule Du Breuil vaikas. Pirmieji debiutiniai jo vaidmenys buvo teatre kartu su tėvais. Vėliau jis išvyko į Paryžių, kur 1944 m. įstojo į konservatoriją. Kine debiutavo 1949 m. filme „Rendez-vous de juilet“, kur atliko specialiai jam sukurtą vaidmenį.
XX a. 6 dešimtmetyje jis tapo paklausiu aktoriumi ir per savo karjerą sukūrė daugiau kaip 100 vaidmenų įvairaus žanro filmuose, vaidino pas garsiausius to meto režisierius: Roger Vadim, Claude Chabrol, Terence Young, Jacques Deray.
Jis taip pat režisavo 2 filmus („Le voleur de Tibidabo“ 1965 m. ir „Bartleby“ 1976 m.), kuriems pats parašė scenarijus. Morisas išleido 2 knygas: „L‘ile des dragons“ (1973 m.) ir „Le metier de comedien“ (1977 m.).
Aktorius ilgus metus gyveno Bonė ir į Paryžių atvykdavo tik filmuotis. Jis mirė 1983 m. nuo vėžio, eidamas 56 metus.
Šeima
1950–56 m. buvo vedęs aktorę ir scenaristę Maria Pacôme.
Nuo 1977 m. iki savo mirties gyveno kartu su aktore Josephine Chaplin (garsaus komiko Charlie Chaplin dukra), su kuria 1980 m. susilaukė sūnaus Julieno.
Susan George
Suzana Džordž (tikrasis vardas Susan George; g. 1950 m. liepos 26 d. Londonas) – britų kino ir televizijos aktorė.
Namdarų piliakalnis
Namdarų piliakalnis – piliakalnis Kurše, Skrundos savivaldybės teritorijoje, Nykracės valsčius, Latvija, 2,5 km į pietryčius nuo Dzeldos prie buvusio Namdarų kaimo. Pasiekiamas keliu link Nykracės.
Susan George
right|thumb|170px|Kadras iš filmo
Namdarų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas trikampyje, kurį sudaro Škervelio, jo intako Dzeldos upės ir Krasuvalko upelio santakoje, kurią iš vakarų saugojo pelkės. Saugomas valstybės, VKPAI Nr. 1244.
Gazélec FCO Ajaccio
Ajačo „Gazélec“ – Prancūzijos futbolo klubas iš Ajačo.
Istorija
Pateko į 2015–2016 m. Ligue 1 pirmenybes, tačiau liko 19 vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Tanas
Tanas  – upė Ganoje ir Dramblio Kaulo Krante. Prasideda ties Tekimano miestu. Teka 400 km pietų kryptimi, įteka į Ehajaus tvenkinį Ganoje, paskiau į Tendo tvenkinį ir galiausiai pasiekusi Abio tvenkinį Dramblio Kaulo Krante, įteka į Atlanto vandenyną. Paskutinius keletą kilometrų upė sudaro sieną tarp Ganos ir Dramblio Kaulo Kranto. Laivuojama iki 95 km nuo jos žiočių.
Vargingų vietinių tikėjimas byloja, kad Taakora, aukščiausias iš akanų dievų žemėje, gyvena ties upės ištakomis.
Okopai (Palenkės vaivadija)
Okopai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suchovolios valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaime yra kunigo Jerzy Popiełuszko biografinis muziejus.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Tanas
Manoma, kad miškuose tarp upės ir Ehajaus tvenkinio gyvena Piliocolobus badius waldronae primatų porūšis, kuriam gresia išnykimas. Šią teritoriją „Unilever“ planuoja paversti alyvpalmių plantacijomis.
KK Lūšis
Šilalės „Lūšis“ – mėgėjų krepšinio klubas iš Šilalės, rungtyniaujantis NKL (Nacionalinėje krepšinio lygoje). Įkurtas 2008 m.
Klubo pavadinimai
2013–2017 m. Šilalės „Lūšis“. 2013 m. šiuo pavadinimu debiutavo RKL lygoje.
Adomas Kadmonas
Adomas Kadmonas – absoliutus, dvasinis žmogus judaizmo mistinėje tradicijoje, pirmojo žmogaus idėja, kurioje slypi pasaulio būties galimybės, dvasinio ir materialaus pasaulio provaizdis. Vardas reiškia „pirmapradį Adomą“, pirmąjį žmogų.
Ypač paplitusi ši mitologema buvo XIII–XVIII a. kabalistinėje mistikoje. Daugiausia prie Adomo Kadmono idėjos plėtotės prisidėjo rabinas Izaokas Lurija ir jo pasekėjai. Anot I. Lurijos, dieviškoji šviesa sefirų pavidalu pasklidusi tuštumoje, o iš šių sefirų švytėjimo suformuotas Adomas Kadmonas – pirmasis, „kosminis״ žmogus. Adomas Kadmonas suprantamas kaip ontologiškai būtina grandis tarp jokiomis savybėmis neapibūdinamo ir neapibrėžiamo Dievo beribiškumo ir jo sukurtų pavidalų įvairovės.
Teigiama, kad Adomo Kadmono idėja turėjo įtakos rusų visuotinybės filosofijos vystymuisi.
Azerbaidžano Respublikos Nacionalinis olimpinis komitetas
Azerbaidžano Respublikos Nacionalinis olimpinis komitetas – nacionalinis olimpinis komitetas, atstovaujantis Azerbaidžanui Tarptautiniame olimpiniame komitete. Nacionalinis olimpinis komitetas buvo suformuotas 1992 m. Tarptautinis olimpinis komitetas Azerbaidžano nacionalinį komitetą pilnateisiu nariu įteisino 1993 m. Nuo 1997 m. postui vadovauja šalies prezidentas Ilhamas Alijevas.
Teemu Tainio
Temu Mikaelis Tainio (Teemu Mikael Tainio; g. 1979 m. lapkričio 27 d.) – buvęs Suomijos futbolininkas, atraminis saugas.
Baigęs profesionalaus futbolininko karjerą ėmėsi trenerio veiklos.
Karjera
1997 m. išvyko į Prancūziją. 1997–2005 m. rungtyniavo AJ Auxerre.
2005–2008 m. atstovavo Tottenham Hotspur FC.
2008–2010 m. priklausė Sunderland AFC. 2009–2010 m. sezone nuomos pagrindais atsidūrė Birmingham City FC.
2010–2011 m. sezone rungtyniavo Nyderlanduose, kur atstovavo AFC Ajax.
2011–2012 m. priklausė New York Red Bulls, o karjerą baigė 2013−2014 m. rungtyniaudamas HJK Helsinki.
Trenerio karjera
2018 m. sezone tapo FC Haka vyriausiojo trenerio Keith Armstrong asistentu.
Nuo 2019 m. sausio mėn. dirbo FC Haka vyr. treneriu.
Karjera rinktinėje
Kitados atstovavo Suomijos nacionalinei rinktinei. Debiutavo 1998 m. vasario 5 d. rungtynėse prieš Kiprą.
Šios rungtynės baigėsi lygiosiomis 1:1.
Kiaunorių ąžuolas
miniatiūra|250px|right|Kiaunorių ąžuolas prie bažnyčios šventoriaus
Kiaunorių ąžuolas – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Kelmės rajone, Kiaunoriuose. Paskelbtas valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 1968 m.
Kiaunorių ąžuolas ošia gyvenvietėje, netoli kelio, priešais Kiaunorių Šv. Juozapo bažnyčią. Medis aptvertas, pastatyta informacinė lenta.
Duomenys
Kiaunoriuose augančio ąžuolo aukštis – 17,5 m, jo kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 4.4 m, medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.).
Teičių rezervatas
Teičių rezervatas  – draustinis rytų Latvijoje. Apima Maduonos, Varaklianų ir Jekabpilio savivaldybes.
Rezervatas buvo įkurtas 1982 m., siekiant apsaugoti to paties pavadinimo pelkyną, vieną didžiausių šalyje bei Baltijos valstybėse. Draustinio plotas – 19 779 ha, iš kurio 13 681 ha užima Teičių pelkynas, taip pat yra 18 nedidelių ežerėlių bei kelios salos. Miškai užima 3729 ha rezervato ploto. Teičių rezervatas sudaro vieną didžiausių ekosistemų Baltijos valstybėse. Nuo 2004 m. ES Natura 2000 dalis. Rezervatas yra padalintas į dvi dalis: lankytina (nuo birželio 1 d. iki spalio 31 d.) bei ribotą priėjimą (mokslo tikslais). Rezervate yra stebėjimo bokštas, esantis Jekabpilio savivaldybėje.
Draustinyje žydi 38 saugomos augalų rūšys įskaitant ir paparčius bei 24 rūšys samanų. Veisiasi gyvūnai bei bestuburiai. Svarbi vieta migruojantiems bei perintiems paukščiams, tokiems kaip gervės ir žąsys.
XVII a. Siksalos saloje bėgdami nuo religinio persekiojimo apsigyveno sentikiai. Yra išlikęs kaimas.
Vyna
thumb|260px|Rudros vyna thumb|200px|Sarasvatė su Sarasvatės vyna thumb|260px|Vičitra vyna
Vyna  – Pietų Azijos styginis muzikinis instrumentas (chordofonas), ilgakaklė liutnia. Naudojamas daugiausia Indijos klasikinėje muzikoje. Žodis „vyna“ minimas dar Rigvedoje, juo vadinti įvairūs indų muzikiniai instrumentai, daugiausia įvairūs styginiai.
Vyną sudaro du rezonatoriai – vienas didelis, kitas mažas arba abu vienodi, priklausomai nuo vynos rūšies. Rezonatorius jungia kaklelis, kuriuo eina 4 pagrindinės (melodinės) ir 3 pagalbinės (akompanuojančios) stygos. Dalis vynų turi dalmenis, dalis – ne. Instrumentai gaminami iš tašytos medienos (tikmedžio, indenio), rezonatoriai – iš moliūgų. Stygos tvirtinasi specialiomis kabėmis. Garsas minkštas, turi daug atspalvių.
Pagrindinės vynos:
Tradiciškai vynomis atliekama klasikinė, religinė muzika (dhrupadas). Vyna grojanti vaizduojama deivė Sarasvatė.
Žymūs atlikėjai: Sundaram Balachander, Vishwa Mohan Bhatt, Asad Ali Khan, E. Gayathri, Inayat Khan, Chitti Babu, Veenai Dhanammal, Zia Mohiuddin Dagar, Gopal Krishan ir kt.
BK Häcken FF
BK Häcken FF (SV Bollklubben Häcken Fotbollsförening) – Švedijos futbolo klubas iš Geteborgo. Šis straipsnis apie Švedijos moterų futbolo ekipą, kuri rungtyniauja moterų futbolo varžybose.
Kopparbergs Landvetter IF
2000 m. pakito klubo pavadinimas – tapo Kopparbergs Landvetter IF.
Kopparbergs/Göteborg Fotboll Club
thumb|right|250px|Kopparbergs-Göteborg Fotboll Club logotipas Nuo 2005 m. žinomas Kopparbergs/Göteborg Fotboll Club pavadinimu. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
BK Häcken FF
2021 m. tapo Bollklubben Häcken sistemos dalimi. Nuo to laiko žinomas BK Häcken FF pavadinimu.
Apranga
thumb|right|250px|[[2014 m. rugpjūtis]]
Sudėtis
Atnaujinta; 2022 m. balandžio 7 d.
Žinomesnės žaidėjos
thumbr|right|250px|Manon Melis
Stadionas
Bravida Arena – futbolo stadionas Geteborgo mieste, Švedijoje.
Ostruvekas (Suchovolos valsčius)
Ostruvekas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suchovolios valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Mbanza Kongas
Mbanza Kongas  – miestas šiaurės vakarų Angoloje, netoli Kongo Demokratinės Respublikos sienos, ant Mongo stalkalnio, greta Luezio upės. Zairo provincijos administracinis centras. 67,6 tūkst. gyventojų. Yra oro uostas. Eina Nzeto-Bambos plentas.
Arūnas Strazdas
Arūnas Strazdas (g. 1960 m. sausio 4 d. Svėdasai, Anykščių rajonas) – Lietuvos archeologas, paminklosaugininkas.