cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juchnovecas
Juchnovecas  – bažnytkaimis Lenkijos šiaurės rytuose, 11 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. 1764–1788 m. pastatyta Juchnoveco Dievo Motinos Šeimos Karalienės šventovė, įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. Piečiau bažnytkaimio yra du kaimai, anksčiau sudarę bendrą gyvenvietę – Aukštasis Juchnovecas ir Žemasis Juchnovecas.
Istorija
1547 m. lapkričio 12 d. Lietuvos didysis iždininkas Stanislovas Zachareševičius įkūrė Juchnoveco Švč. Trejybės parapiją ir finansavo bažnyčios statybas. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė LDK.
XIX a. buvo Balstogės apskrities Juchnoveco valsčius.
Sunkusis bombonešis
thumb|right|Sunkusis bombonešis „B-29 Superfortress“ (1942 m.) Sunkusis bombonešis – didelio veikimo spindulio stambus bombonešis, pritaikytas gabenti didelį bombų krovinį.
Pagal naują strateginės ginkluotės mažinimo sutartį „New START“ sunkiaisiais bombonešiais vadina bombonešius, kurie:
Istorija
Pavadinimas sunkusis bombonešis buvo naudojamas dar prieš Antrąjį pasaulinį karą. Tuo metu buvo skiriami dar ir lengvieji bei vidutiniai bombonešiai. Šis klasifikavimas ėmė prarasti prasmę apie Antrojo pasaulinio karo vidurį, kai, didėjant aviacinių variklių galingumui, ėmė keistis lėktuvų galimybės. Naikintuvai ėmė gabenti iki 900 kg bombų, lengvuosius bombonešius imta naudoti kaip vidutinius.
Antrojo pasaulinio karo laikų bombonešiai išsiskyrė galinga gynybine ginkluote, skirta gintis nuo žymiai greitesnių naikintuvų. Britų sunkieji bombonešiai dažnai turėjo tris bokštelius su 8 kulkosvaidžiais. JAV sunkieji bombonešiai, pritaikyti skraidyti rikiuote, turėjo iki 10 kulkosvaidžių ir patrankų, kuriais buvo ginkluoti elektros variklių sukiojami bokšteliai ar rankomis sukiojamos turelės. Kulkosvaidžiai ir patrankos įrengti taip, kad bombonešius pridengtų iš visų pusių – sunkieji bombonešiai paprastai turi uodegos bokštelius, šonines šaudomąsias angas (portas su 12,7 mm kalibro kulkosvaidžiu), viršutinius ir apatinius bokštelius, sukiojamus varikliais. Visa ši kulkosvaidžių gausa sunkiųjų bombonešių grupėms leidžia apsiginti ir be naikintuvų palydos.
Amerikiečiai bombonešiuose „B-17“ ir „B-24“ naudojo „Sperry“ rutulinius bokštelius, kurie buvo efektyvi gynybinė sistema, besisukiojusi horizontaliai 360° kampu ir vertikaliai – 90° kampu, ginkluota pora „M2 Browning“ kulkosvaidžių, efektyvių 900 m spinduliu. Karo pabaigoje imti naudoti bombonešiai „B-29 Superfortress“ turėjo po keturis nuotolinio valdymo bokštelius, kiekvienas ginkluotas pora kulkosvaidžių. Bokštelių kulkosvaidžiai buvo valdomi naudojant taikymo sistemą su analoginiu kompiuteriu. Tik galiniame bokštelyje sėdėjo uodegos šaulys.
Po Antrojo pasaulinio karo sunkiaisiais bombonešiais vadino kai kuriuos bombonešius skirtus strateginėms misijoms, bet tokius bombonešius greitai ėmė vadinti strateginiais bombonešiais, o mažesnius bombonešius, su mažesniu veikimo nuotoliu arba mažesniu bombų krovinio geba ėmė vadinti taktiniais bombonešiais. Strateginius sunkiuosius bombonešius „nuvertino“ atsiradusios tarpkontinentinės balistinės raketos, irgi skirtos strateginiams uždaviniams spręsti. Imtos naudoti didelio taiklumo aviacinės bombos padidino bombų smūgio efektyvumą, tad lėktuvams nebereikėjo didelio bombų krovinio. Tačiau išliko tokie didelės galios bombonešiai kaip „B-52 Stratofortress“ (iki 31,5 t bombų) ir „B-2 Spirit“ (iki 23 t bombų), naudojami prireikus vienu skrydžiu nugabenti dešimtis tonų bombų.
Akindžiai
thumb|Akindžių vadas nugali vengrų riterį right|thumb|1396 m. Nikopolio mūšis. Fone joja akindžiai
Jų paskirtis būdavo demoralizuoti priešo kariuomenę, sutrikdyti ir sukrėsti jo kareivius. Priešą apšaudydavo iš lankų, užpulti kirstynių ginklais jie atsitraukdavo atsišaudydami. Nesunkiai aplenkdavo sunkiąją kavaleriją, nes būdavo lengvai ginkluoti ir jų žirgai buvo atrenkami pagal eiklumą, ne pagal jėgą. Prireikus kaudavosi kardais.
Dėl judrumo akindžius naudojo žvalgybai, kaip avangardo dalinius vietiniams gyventojams terorizuoti, kol neatėjo pagrindinės osmanų pajėgos.
Akindžiams vadovaudavo vadai iš tam tikrų giminių, geriausiai žinomos - Malkoçoğlu, Turhanlı ir Mihalli.
Taip pat akindžiai
„Akindžiais“ pavadintos Turkijos kompanijos FNSS gaminamos vikšrinės kovos mašinos:
Čiočys
Pavardė Čiočỹs greičiausiai pravardinė, kilusi iš žodžio čiočỹs „žioplys, nenaudėlis“.
Turelė
thumb|right|300px|[[turelė|Turelinis kulkosvaidžio ŠKAS variantas]] Skiriamos:
Turelės naudojamos lėktuvuose, tankuose, šarvuočiuose ir karo laivuose maždaug nuo 1910 m.
Jaunoji karta
Jaunoji karta – žurnalas, ėjęs 1928 m. rugsėjo 15 d. – 1940 m. birželio 14 d. Kaune.
Istorija
Bendradarbiavo Vytautas Andrašiūnas, Vytautas Augustinas, Liudas Gira, Valentinas Gustainis, Aleksandras Merkelis, Jonas Motiejaitis, Alfredas Šlikas, Izidorius Tamošaitis, Juozas Tumas-Vaižgantas, Petras Vaičiūnas, Vydūnas ir kt.
Didieji Būdežeriai
Didieji Būdežeriai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vilkaviškio, į vakarus prie kelio, o rytuose.
Žemaitijos pienas
„Žemaitijos pienas“ – Lietuvos pieno pramonės bendrovė, trečias pagal dydį šalies pieno perdirbimo koncernas (po „Pieno žvaigždžių“ ir „Rokiškio sūrio“). „Žemaitijos pieno“ akcijos kotiruojamos Vilniaus vertybinių popierių biržos Einamajame prekybos sąraše.
2006 m. vasario 8 d. duomenimis, pieno perdirbimo įmonės vadovui Algirdui Pažemeckui priklausė 40,74 proc. „Žemaitijos pieno“ akcijų, tarp didžiausių pieno perdirbimo įmonės akcininkų buvo Ona Šunokienė (5,87 proc.) ir Skandinavijos SEB klientai (11,29 proc.).
Istorija
Susikūrė 1993 m. privatizavus 1984–86 m. pastatytą sūrio fabriką. 1995 m. įsigijo AB „Klaipėdos pienas“, o 1997 m. AB „Šilutės Rambynas“. Abi bendrovės buvo visiškai integruotos į koncerną.
Baby Doll
„Baby Doll“ yra antrasis singlas iš amerikiečių Pop/R&B merginų grupės „Girlicious“ debiutinio albumo „Girlicious“. Daina buvo pirma kartą buvo atlikta televizijos laidos „Live @ Much“ metu 2008 m. rugpjūčio 8 d. Tai paskutinis „Girlicious“ singlas su Tiffanie Anderson.
Istorija
1:30 minutės ištrauka dainos „Baby Doll“ buvo išleistą į internetą 2008 m. rugpjūčio 1 d. Natalie Mejia patvirtino, jog tai trečiasis grupės singlas. Kanadoje singlas buvo išleistas lapkritį internetinėje parduotuvėje „iTunes“.
Singlas įžengė į Canadian Hot 100 topą #75 pozicijoje. Ir vėliau pasiekė tik #55 vietą. „Baby Doll“ klipas pasiekė #4 vietą „MuchMusic Countdown“ laidoje. Po Tiffanie išėjimo Natalie dainuoja jos partiją.
Vaizdo klipas
Chrystina Sayers patvirtino, jog „Girlicious“ dainos vazido klipą nufilmavo JAV 2008 m. spalio 6 d.
Klipas nufilmuotas Los Andžele. Vaizdo klipo premjera įvyko „Much Music“ kanalu. Klipo režisierius yra Matt Mcdermitt, o klipo choreografai yra Robin Antin ir Mikey Minden. Klipe merginos prie žalio kadilako dainuoja apsirengusios metalines sukneles. Vėliau rodoma vakarėlio scena su šokėjais. Klipas pasibaigia „Girlicious“ vakarėlio scenoje krentant pinigais.
2008 m. lapkričio 20 d. klipas buvo išleistas per iTunes, nors singlas buvo išleistas tik Kanadoje.
Sesuo (reikšmės)
Sesuo (sinonimai: sesė, seselė) gali reikšti:
Premier lyga (Jamaika)
Jamaikos Premjer lyga (Premiere League) – Jamaikos aukščiausioji futbolo lyga; įkurta 1973 m.
Formatas
Paskutines dvi vietas užėmusios komandos iškrenta į antrąją Jamaikos futbolo lygą, o jų vietas užima du aukščiausias vietas užėmę antrosios Jamaikos futbolo lygos klubai.
Pandžširo provincija
Pandžširo provincija  – provincija Afganistano šiaurės rytinėje dalyje. Tai 33-a pagal plotą ir 33-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Bazarakas.
Sudaryta 2004 m., atskyrus dalį Parvano provincijos.
Geografija
Yra Hindukušo kalnuose, aplink strategiškai svarbų Pandžširo slėnį. Juo teka Kabulo intakas Pandžširas. Slėnyje įrengtas pirmasis šalyje vėjo jėgainių kompleksas.
Gyventojai
Apie trečdalis provincijos gyventojų yra klajokliai puštūnai (kočiai, daugiausia ghilzajų klano). Tarp sėslių gyventojų dominuoja tadžikai, taip pat yra hazarų, pašajų, nuristaniečių. Praktiškai visi gyventojai yra musulmonai sunitai (tik hazarai šiitai).
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Pandžširo rajonai
Provincija padalinta į 5 rajonus.
Svarbiausios gyvenvietės:
Būdviečiai (Kėdainiai)
Būdviečiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės pietuose, Kauno rajono paribyje, beveik 4 km į pietus nuo Skaistgirių, Bajėnų miško apsuptyje, Aluonos upės pakrantėje. Patenka į Aluonos hidrografinį draustinį. Kaimas pasiekiamas miško keliuku, atsišakojančiu nuo plento.
Barguzino rezervatas
Apie 15 tūkst. ha rezervato teritorijos sudaro Baikalo ežero akvatorija. Kitą dalį sudaro taiga apaugę kalnagūbrio šlaitai. Į sudėtį įeina Losių ir Karasų ežerai. Teritorijoje sutinkami briedžiai, muskusinės kabargos, rudieji lokiai, baltieji kiškiai, kirstukai, švilpikai, sabalai (apie 20-30 individų) ir kt. (iš viso 41 žinduolių rūšis). Taip pat yra juodųjų gandrų, kurtinių, Baikalo akvatorijoje – Baikalo omulių, sykų, eršketų, taimenių, lenokų ir kt.; yra nerpų gulyklos. Trykšta mineralinės versmės.
Barguzino rezervatas 1996 m. įtrauktas į UNESCO biosferos rezervatų sąrašą. Istoriškai rezervato administracija buvo Davšos kaime, bet dabar perkelta į Nižneangarską.
thumb|left|250px|Rezervato 50-mečiui skirta TSRS pašto ženklų serija
Čereliai (Kėdainiai)
Čereliai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Okainių, prie Šumeros upės ir jos intako Ringos. Keliai į Paežerius, Vaiškonius, Liolius.
Kirkilų ežeras
Kirkilų ežeras – ežeras šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Biržų.
Drąseikių ežeras
left|120px
Drąseikių ežeras – ežeras šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, apie 7 km į vakarus nuo Parovėjos, Drąseikių kaimo pietiniame pakraštyje. Ežero ilgis – 0,17 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 47,5 m. Krantai užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmynais, į pietryčius plyti pelkė su užankančiais ežeriukais. Ežeras nenutekantis, priklauso Apaščios upės baseinui.
Kirkilų ežeras
Karstiniai ežerėliai yra jauniausi Europoje, susiformavę karstinių procesų metu. Daugiausiai jų yra Kirkilų ir Drąseikių kaimuose ir jų apylinkėse. Tai nuo 30 iki 100 m ploto vandens telkiniai. Vidutinis jų gylis – nuo 0,8 iki 4,5 m. Karstiniai ežerėliai telkšo nebūtinai vienoje smegduobėje, o dažnai apjungia kelias smegduobes ar net jų grupes. Viena smegduobė gali pakartotinai įgriūti net kelis kartus, o įgriuvus gretimų smegduobių pertvaroms, susidaro sudėtingo kontūro karstiniai ežerai.
Kirkilų kaimo šiaurvakariniame pakraštyje telkšo labiausiai išsiskiriantis visame karstiniame ežeryne Kirkilų (Ilgasis arba Upėgalis) ežeras, susidaręs iš vandens prisipildžiusių ir apsijungusių ne mažiau kaip 30 skirtingo amžiaus ir dydžio smegduobių (ežero prieigose taip pat gausu pavienių apvandenintų, užpelkėjusių ir sausų smegduobių). Tai maždaug nuo 3,9 iki 6,0 ha ploto ežeringas labirintas, kurio labai vingiuota, su kyšuliais daugiau kaip 2,5 km ilgio kranto linija.
left|thumb|300x300px|Kirkilų ežero informacinė lenta
Pavasario polaidžių metu ir po liūčių vanduo žymiai pakyla ir apsemia pusiasalius, taip susidaro daugiau salų. Šio labai sudėtingos formos ežero didžiausias ilgis apie 600 m, plotis 300 m, didžiausias gylis siekia 6-7 m. Nuo Kirkilų ežero piečiausios atšakos 1926 m. iškastas melioracijos griovys (įtakojęs naujų smegduobių susidarymą šio kanalo trasoje) jungia jį su pietvakariuose už 3 kilometrų plytinčiu Užubalių durpynu. iš Kirkilų ežero šiaurinio galo išteka melioruotas upelis Šilinėlis, kuris už 1 kilometro prateka per Jonavos (Šilinio) 3,5 ha ploto ežerėlį ir dar už 1,2 km pasiekia Apaščios upę. Šilinėlio upeliu iš Kirkilų ežero nuteka vandens perteklius, o esant aukštesnei patvankai Apaščioje, potvynio vanduo paplūsta upeliu aukštupio link ir per tą patį Šilinio ežerą pasiekia Kirkilų ežerą, pakelia jame vandens lygį, kuris paprastai laikosi 44,3 m absoliutiniame aukštyje (vandens lygio svyravimo amplitudė siekia 2,4 m).
Karstiniuose ežerėliuose vyksta įvairūs biologiniai procesai. Tik šiuose ežerėliuose randamos plika akimi matomos įvairių sieros bakterijų kolonijos. Juose taip pat auga įvairūs vandens augalai: maurabragiai (Chara), nertys (Ceratophyllum demersum), plūdenos (Lemna), meldai (Schoenoplectus). Senesnių karstinių ežerėlių pakrantės apaugusios medžiais. Vasaros metu, nukritus vandens lygiui, jų pakraščiuose formuojasi smilgų bendrijos. centre|thumb|800x800px|Kirkilų ežerėliai nuo apžvalgos bokšto
Taufa'ahau Tupou V
Biografija
Jis buvo vyriausias buvusio karaliaus Tāufaʻāhau Tupou IV sūnus. Buvo karūnuotas princu jau 1966 m. gegužės 4 d. Įprastiniame ankstyvajame gyvenime jis buvo geriau žinomas kaip Tupouto.
Būdamas princu jis padarė didelį įspūdį Tongos politikams, tad nuo 1979 iki 1988 m. ėjo užsienio reikalų ministro pareigas.
Asmeninis gyvenimas
Karalius nebuvo vedęs ir neturėjo vaikų, kurie būtų oficialūs titulo pasekėjai. Tačiau jis turėjo dukterį ʻIlima Lei Tohi, kuri gimusi ne santuokoje, o jos dėka karalius jau buvo tapęs seneliu. Tačiau pagal Tongos konstituciją jo duktė neturi teisės perimti sosto.
Tupou V karūnuotas karaliumi 2006 m. rugsėjo 11 d. ir tapo 23-iuoju Tongos karalystės valdovu.
Kleosinas
Kleosinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurę nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 5 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Pirmą kartą kaimas paminėtas 1905 metais. Anksčiau kaimas buvo Ignatki Osiedle palivarko dalis. Kaime gyvena 43,8% viso Juchnovec Košcelnių valsčiaus gyventojų. 2002 m. liepos 22 d. įkurta Kleosino Teresos Kūdikėlio Jėzaus parapija. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW678.
Degsnys
Istorija
Degsnius (Degsnėnus) 1889 m. kartu su Jotaučių dvaru bei Kastulyne Utenos valsčiuje turėjo trys dvarininko kataliko Povilo Kozielos-Poklevskip sūnūs: Steponas, Tomas ir Adomas. Tuomet kaimas priklausė Sudeikių parapijai.
Lentinė (Kelmė)
Lentinė – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Karklėnų.
Leonardavas
Leonardavu vadinami kaimai:
Bobų vasara
thumb|250px|Bobų vasaros diena.
Bobų vasara – rugsėjo pabaigoje ir spalio pradžioje kas keleri metai pasitaikantis orų atšilimas, susijęs su tuo metu į Lietuvą iš pietų atklystančiu anticiklonu. Oras sušyla iki +20 °C, rytais gausi rasa arba šerkšnas. Tuo metu naktį dirva atšąla dar nedaug, o dieną dirva ir oras įšyla, bet ne per daugiausia.
Bobų vasaros reiškinys būdingas daugeliui šiaurinio pusrutulio šalių, kai nusistovi rudeninis anticiklonas. Bobų vasara paprastai būna po atšalimo, jos metu kartais sužydi vasarą paprastai žydintys augalai. Vienas būdingų bobų vasaros požymių – skraidantys voratinkliai.
Rusijoje bobų vasara (pagal Brokhauzo ir Efrono žodyną) – tais sausas giedras ruduo rugpjūčio pabaigoje ar rugsėjo pradžioje, kai ore skraido voratinkliai.
Pavadinimai
Vienas iš populiarių aiškinimų, kodėl šis metas vadinamas bobų vasara – tai paskutinės metų dienos, kada senos moterys gali pasišildyti saulėkaitoje. Tačiau tautosakininkai ir filologai aiškina, kad bobų vasara susijusi ne su bobomis, o su bobais – taip liaudiškai buvo vadinami didoki vorai, rudenėjančiose pievose mezgantys besiplaikstančius voratinklius.
Susidarymas
Pirmoje rugsėjo pusėje, meteorologiniu atžvilgiu, bobų vasaros reiškinio negali būti, todėl atėjęs sausų ir šiltų orų laikotarpis laikomas tiesiog vasaros sezono užsitęsimu. Taip pat bobų vasara negalima ir antroje kalendorinio rudens pusėje. Tuo laikotarpiu mūsų regioną pasiekęs Azorų anticiklono gūbrys su šilta oro mase, dėl jau sąlyginai šalto žemės paviršiaus, suformuoja oro temperatūros inversinį sluoksnį, kuriame formuojasi sluoksniniai debesys. Taigi, stebėtojui ant žemės orai būna nebe šilti ir saulėti, o vėsūs ir debesuoti (tačiau be žymesnių kritulių).
Kartais pasitaiko metų, kai rudenį užplūsta šiltų ir gražių orų laikotarpis, tačiau atmosferos cirkuliacija nebūna tipinė ir, meteorologiniu atžvilgiu, bobų vasaros reiškinio konstatuoti negalima. Tokio pobūdžio orų atšilimas dažniausiai būna susijęs ne su Azorų anticiklono gūbriu, o su Šiaurės Rytų Europoje susiformavusiu galingu anticiklonu.
Daugelyje užsienio šalių bobų vasara laikomas bet koks ramių, saulėtų ir šiltų orų laikotarpis atėjęs rudenį iš karto po pirmųjų stiprių šalnų arba vėsių ir darganotų orų laikotarpio.
Laikas ir trukmė
Pagal daugiamečius rodiklius išskirti, kada dažniausiai pasitaiko bobų vasara, nėra lengva, kadangi skirtingais metais orų sąlygos būna nevienodos. Įprastai bobų vasara ateina po atvėsimo ir pirmųjų rudens šalnų. Tačiau atskirais metais ji būna ne tuo pačiu metu, gali trukti 1–2 dienas ar net 2–3 savaites. Be to, ji gali būti ne kiekvienais metais. Remiantis 1991–2020 m. laikotarpio duomenimis, dažniausiai bobų vasara Lietuvoje pasitaiko rugsėjo 18 – spalio 10 d., o pati didžiausia tokio reiškinio tikimybė būna rugsėjo trečiąjį dešimtadienį.
Centrinėje Rusijoje bobų vasara prasideda apie rugsėjo 14 d. Kai kur Europoje ir Šiaurės Amerikoje ji prasideda vėliau, rugsėjo pabaigoje ar pirmoje spalio pusėje.
Subačiaus miškai
Subačiaus miškai – miškų masyvas šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, 1,5 km į rytus nuo Subačiaus. Priklauso Kupiškio miškų urėdijos Girėnų girininkijai. Apima 23,2 km² plotą. Masyvą sudaro Subačiaus (Žvirblionių), Alejos, Varškių–Navikų miškai.
Paviršius daugiausia lygus, vietomis banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai ir priemoliai, aukštutinio ir žemutinio tipo durpžemiai. Masyvo pietryčiuose telkšo Alejos ežeras, nemažai pelkių (Alejos, Klimbalės, Adolinavos). Miškais teka Viešintos intakas Kumponas, prasideda Lėvens intakas Gorpys.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 25 % medynų, pusamžiai medžiai 53 %, pribręstantys 9 %, brandūs 13 %.
Subačiaus miškuose gan gausiai gyvena stambieji kanopiniai žvėrys (briedžiai, stirnos, šernai). Navikų miško 52 kvartale įsteigtas Alejos telmologinis draustinis (spanguolynas).
Šiauriniu miško pakraščiu eina Panevėžio–Daugpilio geležinkelis. Miškuose ir greta įsikūrę: Girėnai, Žvirblionys, Rudiškiai, Kumponiškis, Kukauka, Tylučiai, Pagranda, Erškėtynė, Masilioniškis, Pasubatė, Paryžė.
Pakutuvėnų paminklas rezistentams
Pakutuvėnų paminklas Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Daugvaišo kuopos partizanams ir rėmajams atminti yra pietrytinėje Plungės rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Pakutuvėnuose (Šateikių seniūnija), 3,63 km į pietryčius nuo magistralinio kelio ir Aleksandravo Minijos gatvės sankryžos, kelio Pakutuvėnai–Mamiai–Baltmiškiai kairėje pusėje.
Paminklas
Paminklas stovi pakelėje, dirbamo lauko pakraštyje. Jis dviejų tarpsnių, tamsiai pilkos spalvos, stambaus grūdėtumo granito. Postamentas žemas, gulsčio stačiakampio pavidalo, šlifuotas. Virš jo kyla statmena, netaisyklingos formos, link viršaus siaurėjanti paminklinė plokštė, kurios priekinė pusė šlifuota, o šonai ir nugarinė pusė – grubiai tašyti.
Plokštės priekinėje pusėje iškaltas lotyniškas kryžius ir memorialinis užrašas: „ČIA BUVO K. JONUŠO / SODYBA // UŽ 120 m. BUVO / VYTAUTO GRIGALAUSKO / SODYBA // UŽ MIŠKO 1 km STOVI / ATMINIMO ŽENKLAS / 1946.10.01 ŽUVUSIEMS / KARDO RINKTINĖS / PARTIZANAMS // UŽ JŲ RĖMIMĄ KALĖJO: / KOSTAS DRUNGILAS / JUOZAS IR STASYS / VASILIAUSKAI / IŠ MAŽIAVŲ K., / ALBINAS LUBYS IŠ MAŽIAVŲ K. // A. G.“ Kryžius ir užrašas paryškinti baltais emulsiniais dažais.
Paminklo aukštis – 1,93 m, plotis – 89 cm, storis – 41 cm.
Istorija
1946 m. spalio 1 d. MVD vidaus kariuomenės 354-ojo šaulių pulko kareiviai ir MVD Kretingos apskrities skyriaus stribai ties Kartenos ir Kulių valsčių sandūra esančiuose Pakutuvėnų ir Mažiavų kaimuose vykdė baudžiamąją operaciją, ieškodami partizanų. Jos metu Kulių valsčiaus Mažiavų kaimo ūkininko Kosto Drungilo sodyboje jie apsupo 6 Kardo rinktinės Daugvaišo (Kulių) kuopos partizanus, iš kurių 4 (Jurgis Burba, Pijus Juzikis, Danielius Petrauskas, Vladas Šipalis) žuvo. Partizanai broliai Juozapas ir Stanislovas Vasiliauskiai iš Mažiavų kaimo, sodybos savininkas Kostas Drungilas, o taip pat partizanų rėmėjas Albinas Lubys iš Pakutuvėnų kaimo buvo suimti, kalinti ir išvežti į lagerius.
Glaušiai
Glaušiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, Obels kairiajame krante, priešais Pašėtę. Likę sodybvietės.
Davša
Davša  – gyvenvietė Rusijoje, Buriatijoje, Severobaikalsko rajone, Baikalo ežero (Davšos užutėkio) pakrantėje, prie Davšos upės žiočių. Iš rytų apsupta Barguzino kalnagūbrio. Yra prieplauka, lėktuvų pakilimo takas. Veikia meteorologinė stotis, gamtos muziejus. Trykšta mineralinės versmės. Iki 1999 m. Davšoje buvo Barguzino draustinio administracija.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1948 m., perkėlus rezervato administraciją iš Sosnovkos užutėkio į evenkų stovyklavietę. Pavadinimas evenkų kalba reiškia „pievą“.
9 tūkstantmetis pr. m. e.
Devintasis tūkstantmetis prieš mūsų erą prasidėjo 9000-aisiais pr. m. e. ir baigėsi 8001-aisiais metais pr. m. e.
Kiti laikotarpiai
Tūkstantmečiai: 10 tūkstantmetis pr. m. e. – '''9 tūkstantmetis pr. m. e.''' – 8 tūkstantmetis pr. m. e.
Ščeglovka (Britanija)
Ščeglovka (,, nuo 1914 m. Groß Brittanien, nuo 1928 m. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities valstybinis dvaras. 1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės kaimas.
Liepājas Metalurgs
Liepojos „Metalurgs“ – Latvijos futbolo ir ledo ritulio klubas:
Miesto automobilis
thumb|right|250px|[[2011 m. Europos rinkos lyderis tarp miesto automobilių Fiat Panda]] Miesto automobilis – mažas automobilis, visų pirma skirtas naudoti miestų teritorijose.
Liepājas Metalurgs
SK Liepājas Metalurgs
Miesto automobilis
Euro NCAP organizacija miesto automobilius vadina superminiais.
Pirmieji maži automobiliai (Austin 7, Fiat 500 ir kt.) buvo sukurti XX a. viduryje, tačiau jie nebuvo vadinami miesto automobiliais. Po II pasaulinio karo gamintojai pristatė mikroautomobilius – miesto automobilių pradininkus. Tai buvo Bond Minicar, AC Petite, Isetta ir panašūs modeliai. Dažniausiai tai būdavo dviviečiai trimis ratais varomi automobiliai.
Bėgant laikui Europos rinkos pajamos didėjo, tad buvo sukurti didesni miestams skirti automobiliai. Vienas pirmųjų tapo 1957 m. Fiat 500. Kiek vėliau British Motor Corporation sukūrė Mini. Netrukus miesto automobiliai didėjo, juos gamino beveik visi automobilių gamintojai. Vieninteliai Fiat modeliai 500 ir 126 dar sugebėjo siūlyti iki 3 m ilgio keturviečius automobilius. Vėliau tokie modeliai kaip Peugeot 104, Citroën LNA ir Fiat Panda nustatė miesto automobilių ribas ties 3,3 m ilgiu.
Miesto automobilių bumas prasidėjo nuo 1980 m. Tuo metu išpopuliarėjo didesni miesto automobiliai. Tokie pavyzdžiai galėtų būti Hyundai Atos ir Chevrolet Spark.
Nuo 2000 m. tokie automobiliai vėl pradėjo mažėti – Tata Nano ir Toyota iQ modelių ilgis siekia 3 m.
NADP
Nikotinamido adenino dinukleotido fosfatas (NADP) – oksidacijos – redukcijos procesuose dalyvaujantis kofermentas. Junginys turi oksiduotą (NADP+) ir redukuotą (NADPH) formas. Ląstelė redukuoja NADP+ ir H+ iki NADPH panaudodama du elektronus iš kokio nors didelio energijos šaltinio (pavyzdžiui, NADP+ užsibaigia fotosintezės elektronų transporto grandinės). Susidaręs NADPH gali būti panaudotas ląstelės vykdomose redukcijos reakcijose. Pavyzdžiui, Kalvino cikle fotosintezės metu per tarpines grandis taip redukuojama oro anglies dvideginio anglis:
NADP parūpina redukcinę galią daugeliui anabolinių reakcijų, būtinų visų svarbesnių ląstelėms komponentų biosintezei. Ši sistema egzistuoja visuose gyvuose organizmuose. Daugelis pramonei reikšmingų biosintezės produktų yra sudėtingi antriniai metabolitai, kurių sintezei NADP ne vien šiaip reikalingas, bet ir dažnai būna limituojantis faktorius.
NADP kiek tai panašus į trumpą RNR, ir jo erdvinė struktūra tokia jog, atrodo, kažkada tai buvo ilgesnės RNR sekos 5' galo fragmentas. Tai gali būti sumenkusi praeities ribozimo liekana.
Kitas panašus kofermentas yra NAD. Jis skiriasi tik tuo, kad neturi fosforo rūgšties liekanos. Ši liekana gali būti pridedama NAD+ kinazės ir nuskeliama NADP+ fosfotazės.
Gedūnai
Gedūnai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Jurgelionių.
Serbentinis stiklasparnis
Serbentinis stiklasparnis (Synanthedon tipuliformis) – stiklasparnių (Sesiidae) šeimos drugys.
Pažeidžia juoduosius ir raudonuosius serbentus. Serbentinis stiklasparnis vystosi dvejus metus. Vikšrai žiemoja pažeistų šakučių viduje. Vikšrai – 20-25 mm ilgio, balsvos spalvos, ruda galva. Antraisiais vystymosi metais, gegužės mėn., vikšrai virsta lėliukėmis. Lėliukės – 10 mm ilgio, rudos spalvos, pilvelio galas apsuptas spygliukų vainiku. Iš lėliukių birželio mėn. išsirita drugeliai. Jie smulkūs, išskleistais sparnais – 20-30 mm pločio, melsvai juodos spalvos. Priekinių sparnų vidurinė skersinė juostelė melsvai juoda, pakraštinė – rusvai gelsva, blizganti. Pilvelis plonas, su trim šviesiai geltonais žiedais. Pilvelio gale yra juodas šepetėlis. Išsiritę drugeliai maitinasi žydinčių augalų nektaru, rasa. Patelės deda kiaušinėlius į serbentų šakučių įtrūkimus ir apie pumpurus. Patelė padeda apie 50 kiaušinėlių. Išsiritę vikšrai įsigraužia į serbento šakutę ir minta ūglių šerdimi, lįsdami vis žemyn iki šakutės pagrindo. Pažeistos šakutės vysta ir nudžiūsta.
Kovos priemonės
Saugoti serbentų žievę nuo mechaninių pažeidimų. Pavasarį išpjaustyti ir sudeginti pažeistas šakas (pjaunama prie pat žemės, nepaliekant kelmų).
Po žydėjimo augalus 3-4 kartus purkšti tabako nuoviru.
Pietų siongnu
Pietų siongnu  – klajoklių šiongnu atšaka ir jų sukurtas ankstyvasis valstybinis darinys, pripažinęs Kinijos valdžią ir egzistavęs 48-304 m. Jo teritorijos didžioji dalis buvo dabartinėje Kinijos Vidinėje Mongolijoje ir Šansi provincijoje, bet taip pat apėmė dalį Gansu, Ningsia ir Šensi provincijų.
IV a. Pietų siongnu dalyvavo sunaikinant Dzin dinastijos Kinijos imperiją, ir yra laikomi vienais iš "penkių barbarų", viešpatavusiais Šiaurės Kinijoje iki VI a. pabaigos.
Istorija
Pietų siongnu kaip atskiras valstybinis vienetas susiformavo po Siongnu imperijos žlugimo šanju Huduerši (18-48) laikais. Dalis imperijos atiteko Kinijos imperijai ir buvo pavadinta Pietų siongnu, tuo tarpu Šiauriniai šiongnu iki 89 m. išlaikė nepriklausomybę, o vėliau pralaimėję sianbams ir Kinijai, pradėjo migracijas į vakarus. Tokiu būdu Pietų siongnu nuo II a. buvo įsprausti tarp dviejų galybių - Kinijos imperijos pietuose ir sianbų konfederacijos šiaurėje. Dažniausiai jie pripažino Kinijos vasalitetą, nors trumpais laikotarpiais juos valdė ir sianbai.
Siognu iš dalies išlaikė klajoklinį gyvenimo būdą, gyvulinkystę kaip pagrindinį ekonomikos šaltinį. Todėl vyko nuolatiniai nesutarimai su regione gyvenančia sėslia kinų populiacija. Tai ne kartą inspiravo pietų siongnu sukilimus. Vienas didžiausių įvyko 94 m., valdant šanju Anguo. Jis baigėsi Anguo pralaimėjimu ir Kinijai palankaus valdovo Tingdu Šidžu pasodinimu į sostą.
Kraštas buvo priskiriamas administracinei Bing provincijai, ir šalyje vyko sparti sinizacija, kuri veikė siongnu kultūrą ir silpnino jų tapatybę. Nuo 143 m. šanju prarao realią galią, ir jau buvo tik nominaliai skiriami iš Kinijos. II a. pabaigoje siongnu buvo įtraukti į Rytų Han dinastijos žlugimą. Šalyje vykstant suirutei, Kinijos imperatorius liepė atsiųsti karinius dalinius, tačiau siongnu atsisakė tai padaryti ir 188 m. nužudė Kinijai palankų šanju Čengčiu. Jo sūnus Čidži Šidžu bandė ieškoti prieglobsčio Kinijos sostinėje Čangane, tačiau pagalbos nesulaukęs, įsitvirtino Pingjange, iš kur valdė visi vėlesni šanju. Žlungant Han dinastijai, 216 m. šiaurės Kinijos karvedys Cao Cao naujai užtikrino valdžią tarp pietų siongnu, prijungdamas juos prie savo Cao Vei karalystės. Jis padalino siongnu į penkias dalis: kairiąją, dešiniąją, šiaurės, pietų ir centro. Šanju išlaikė tiesioginę valdžią tik vakarinėje dalyje. Čia jie pakeitė savo pavardę į kinišką Liu. 304 m. Liu Juanas vėl suvienijo siongnu gentis ir sukūrė Han Džao karalystę, kuri nukariavo visą Šiaurinę Kiniją ir čia pradėjo "barbarų" viešpatavimą. Ši data Kinijos istoriografijoje yra laikoma Šešiolikos karalysčių laikotarpio pradžia.
Valdovai
Kaip ir ankstesnėje Siongnu imperijoje, Pietų siongnu buvo valdomi valdovo, tituluojamo šanju, kuris atstovavo Luandi klanui. Po 216 m. Luandi pakeitė savo klano pavadinimą į kinišką pavardę Liu ir titulavosi Didžiaisiais šanju. Nepaisant to, šie šanju turėjo realią valdžią tik vakarinėje Pietų siongnu dalyje, Dziujuano vietovėje.
Lynyrd Skynyrd
Lynyrd Skynyrd yra amerikiečių roko grupė. Grupė buvo geriausiai žinoma XX amžiaus 8 dešimtmetyje su tuometiniu grupės lyderiu, vokalistu, bei dainų tekstų autoriumi Ronnie Van Zant, kuris su dar keliais grupės nariai žuvo nukritus lėktuvui 1977 metais. Garsiausios grupės dainos Free Bird ir Sweet Home Alabama yra gerai žinomos ir iki šių dienų.
Iš pradžių grupė buvo įkurta pavadinimu My Backyard 1964 metais. Ją įkūrė paaugliai draugai Ronnie Van Zant (Vokalas), Allen Collins (Gitara), Gary Rossington (Gitara), Larry Junstrom (Bosinė gitara) ir Bob Burns (Būgnai). Jiems įtaką darė tokios grupės kaip Free, The Yardbirds ir The Beatles. Per ateinančius metus grupė buvo pakeitusi savo pavadinimą į The Noble Five ir One Percent. 1970 metais grupės galutiniu pavadinimu tapo Lynyrd Skynyrd. 2006 metų kovo 13 dieną grupė buvo priimta į Rokenrolo šlovės muziejų.
Leonardavas (Lazdijai)
Leonardavas – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Lazdijų.
Zapyškis
Zapyškis – miestelis Kauno rajono savivaldybėje, prie kelio, kairiajame Nemuno krante. Miestelyje prie pat Nemuno stovi senoji Senoji Zapyškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1578 m.; nuo XX a. pradžios religinėms reikmėms nebenaudojama; vasarą vyksta Pažaislio muzikos festivalio koncertai). Veikia paštas (LT-53083), biblioteka (nuo 1940 m.), kultūros centras, kelios parduotuvės, senosios kapinės (rytiniame pakraštyje, su Zapyškio senųjų kapinių koplyčia, ir vakariniame pakraštyje), prieplauka, degalinė, duonos kepykla. Zapyškio pagrindinė mokykla yra gretimame Kluoniškių kaime, Zapyškio medelynas (jame yra nedidelis zoologijos sodas) – Dievogaloje. Miestelyje stovi Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas, su užrašu „Atkovotos Lietuvos sukaktuvėms 1918–1928“. Tai iš lauko akmenų sumūryta piramidė. Paminklo statybą 1929 m. inicijavo Zapyškio šaulių būrio vadas J. Žitinevičius. 1960 m. paminklas nugriautas, 1989 m. atstatytas.
Etimologija
Gyvenvietė iš pradžių vadinta Panemune, Panemuniais, vėliau Tarpupiu. 1566 m. nuo Sapiegų, valdžiusių miestelį, pavardės kilo ir pamažu įsigalėjo pavadinimai Sapiegų miestelis, Sapiegiškės ir Sapiegiškis ar net Zapiežiškis, o dar vėliau – Zapyškis (dvarininkinis vietovardis).
Geografija
Miestelis išsidėstęs apačioje prie Nemuno. Pietuose, ant šlaito esanti gyvenvietė yra Dievogala, o pietvakariuose – Kluoniškiai. Abi pastarosios gyvenvietės kartais irgi priskiriamos Zapyškiui (Kluoniškiuose yra Zapyškio bažnyčia, mokykla, seniūnija), tačiau miestelis yra tik žemutinėje terasoje.
Per senąsias Zapyškio kapines, pro koplyčią, tekėjo į Nemuną Dievogalos Švento Jono upelis, kuris vėliau, supylus naują kelio pylimą, – išsiliejo lankose. Tikėta, kad upelio vanduo turi gydomųjų savybių.
Istorija
Zapyškis minimas XVI a. pradžios, kai Ldk Aleksandras šias žemes padovanojo savo sekretoriui Jonui Sapiegai. Zapyškio dvaras įkurtas XVI a., priklausė Sapiegoms, XVI a. pabaigoje pastatyta žymi ankstyvosios gotikos bažnyčia, išlikusi iki dabar. Pro Zapyškį ėjo svarbus Kauno–Virbalio prekybos ir pašto traktas (neteko reikšmės XIX a.). 1655 m. rugsėjo 1 d. miestelį sudegino rusų kariuomenė. 1677 m. Zapyškyje atidaryta parapijos mokykla.
1795 m. Zapyškis atiteko Prūsijai, 1808 m. buvo Varšuvos kunigaikštystėje (netekęs prekybinių ir ūkinių ryšių su Kaunu ir kitais miestais apnyko – 1800 m. buvo 1 gatvė, 20 amatininkų), nuo 1815 m. priklausė Rusijai. 1825–1847 m. Zapyškis turėjo miesto teises. 1865 m. įkurta valdinė pradžios mokykla. 1870 m. rugpjūčio 28 d. Zapyškis neteko miesto teisių. Draudžiamąją lietuvišką spaudą apylinkėse platino Motiejus Eimaitis. XIX a. Zapyškis buvo kaimas ir palivarkas Marijampolės apskrities Aleksoto valsčiuje.
XX a. iki pastatant Kauno HE miestelis ne kartą kentėjo nuo potvynių – 1934, 1946, 1951, 1958 m. Iš dalies tai lėmė, kad gyvenvietė persikėlė į viršutinę terasą. Tarpukariu Zapyškis buvo valsčiaus centras – veikė lentpjūvė, malūnas, vaistinė, kooperatyvas, lietuvių ir žydų mokyklos, šaulių namai (pastatyti 1935 m.). Pokariu aplink veikė Zapyškio būrio, vėliau Žalgirio rinktinės partizanai.
2005 m. patvirtintas Zapyškio herbas. 2017 m. vasario 22 d. daliai Zapyškio suteiktas kurortinės teritorijos statusas.
Šv. Juozapo parapija (Dominika)
'''Šv. Juozapo parapija'''  – Dominikos Sandraugos administracinis vienetas. Yra salos vakarinėje dalyje, Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras ir didžiausia gyvenvietė yra Sent Džozefas.
Parapijos teritorija teka Laju upė.
Lietuvos terminų bankas
Lietuvos Respublikos terminų bankas - Lietuvos valstybės informacinė sistema, kurioje sukaupta nustatyta tvarka sutvarkytų ir internete pateiktų aprobuotų, teiktinų lietuvių kalbos terminų straipsnių rinkinių ir neteiktinų terminų visuma. Terminai aprobuoti VLKK.
Lietuvos Respublikos terminų banko paskirtis – užtikrinti nuoseklų sunormintų lietuvių kalbos terminų vartojimą, ypač teisės aktuose. Prie banko gali prisijungti ir jo informacija nemokamai naudotis Lietuvoje, bet ir užsienyje dirbantys įvairių sričių specialistai.
Terminų banko tvarkytojai yra:
Terminų bankas buvo sukurtas, o dabar pildomas, tvarkomas ir naudojamas, finansuojamas remiantis specialiu įstatymu (Lietuvos Respublikos terminų banko įstatymas ).
Rūta Bakševičienė
Rūta Bakševičienė (g. 1969 m. birželio 15 d.) – teisininkė, teisėtyrininkė teoretikė-sociologė, Vilniaus universiteto (VU) docentė.
Biografija
Nuo 1994 m. rugsėjo mėn. VU Teisės fakulteto Valstybės ir teisės teorijos ir istorijos katedros, nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. iki šiol – Viešosios teisės katedros asistentė, lektorė, docentė. Nuo 1995 m. spalio iki 1995 m. gruodžio mėn. Lietuvos Respublikos Seimo Sveikatos, socialinių reikalų ir darbo komiteto patarėja, nuo 1995 m. gruodžio mėn. LRS Valstybės ir teisės komiteto patarėja, nuo 1999 m. rugsėjo Vyriausiosios administracinių ginčų komisijos narė. Pretendentė į Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjų vietą.
Išsiskyrusi. Turi dvi dukras.
Daubarai (Kėdainiai)
Daubarai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Skaistgirių, prie Kampų II–Pernaravos kelio. Pro kaimą teka Aluonos intakas Kriausupys.
thumb|left|260px|Daubarai prie kelio į Pernaravą
Parvano provincija
Parvano provincija  – provincija Afganistano šiaurės rytinėje dalyje. Tai 27-a pagal plotą ir 20-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Čarikaras.
Geografija
Provincija įsikūrusi Hindukušo kalnuose, pietiniame kalnagūbrio šlaite, pereinančiame į Šomali plynaukštę. Parvane yra dalis strategiškai svarbios Salango perėjos. Rytuose teritorija pereina į Pandžširo slėnį.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Parvano rajonai
Provincija padalinta į 9 rajonus.
Svarbiausios gyvenvietės:
Matorų kalba
Matorų kalba – išmirusi Uralo kalbų grupės kalba, priklausanti pietų samodų kalbų grupei, kuriai priklauso ir kamasinų, selkupų kalbos. Matorų kalba kalbėjo dalis Sajanų samodų, gyvenusių šiaurės Sajanuose, arčiau Mongolijos šiaurinės sienos. Jie gyveno plačiai išsibarstę, nuo Minusinsko pagal Jenisiejų iki Baikalo
Kalba žinoma daugiausia iš XVIII–XIX a. pr. keliautojų užrašų. Jau XVII a. pradžioje matorų kalba kalbėjo tik keli šimtai žmonių. Pagal Matijo Kastreno duomenis paskutinis matorų kalbą mokėjęs žmogus mirė 1839 m.
Kojranai
Kojranai  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Lapkričio 5
Lapkričio 5 yra 309-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 310-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 56 dienos.
Vardadieniai
Audangas – Elzė – Elžbieta – Florijonas – Gedvydė
Kalio cianidas
thumb|right|250px|Kalio cianidas
Tai vienas stipriausių neorganinių nuodų. Suvartojus kalio cianido, iškart paralyžuojama žmogaus centrinė nervų sistema, jis miršta.
Gamyba
KCN yra gaminamas pridedant į vandenilio cianidą 50 proc. kalio hidroksido vandeninio tirpalo, po to seka tirpalo išgarinimas vakuume: arba pridedant formamidą su kalio hidroksidu:
Apie 50.000 tonų kalio cianido yra pagaminama kasmet.
Toksiškumas
Cianidas yra stiprus ląstelinio kvėpavimo slopiklis, jis veikia mitochondrijų citochromo c oksidazę – blokuoja oksidacinį fosforilinimą. Tai sutrukdo kūnui iš oksiduojamo maisto pasigaminti naudingos energijos.
Mirtina kalio cianido dozė yra 200–300 mg.
Darbo vietoje yra neutralizuojamas geležies sulfato Fe2SO4 tirpalu arba oksiduojamas chlorkalkėmis.
Žalgiriai (reikšmės)
Žalgiriais yra vadinami kaimai:
Buvę kaimai:
Griniškiai
Istorija
XX a. pr. buvo Griniškių dvaras.
Krikščionis demokratas
thumb|right|180px|Pirmasis numeris, 1927 m. Krikščionis Demokratas – Lietuvos krikščionių demokratų žurnalas, leistas 1927–1929 m. Kaune.
Istorija
Leidėjas Lietuvos krikščionių demokratų partijos Centro komitetas. Spausdino A. Bako, Žaibo spaustuvės Kaune. Išėjo 12 numerių.
Rašė apie partijos uždavinius, informavo apie Lietuvos vidaus ir užsienio poliuką, svarstė socialinius klausimus. Bendradarbiavo Leonas Bistras, Valdemaras Černeckis, Magdalena Draugelytė-Galdikienė, Juozas Grušas, Petras Kuraitis, M. Marčiulaitis, Mečislovas Reinys, A. Pakalniškis.
Redaktorius – kunigas Mykolas Krupavičius.
Balstogės apskritis (1807–1939)
Balstogės apskritis  – viena iš Rusijos imperijos, Gardino gubernijos ir Balstogės srities apskričių 1807–1915 m., viena iš Oberosto Balstogės-Gardino srities apskričių 1915–1919 m. ir viena iš Balstogės vaivadijos apskričių 1919–1939 metais. Visą šį laikotarpį apskrities ribos beveik nepasikeitė. Apskrities centras buvo Balstogės miestas. Iki I pasaulinio karo apskritis ribojosi su Gardino gubernijos Bielsko, Gardino, Sokulkos, Valkavisko apskritimis, Suvalkų gubernijos Augustavo apskritimi ir Lomžos gubernijos Ščučino, Kolno, Lomžos ir Mazovijos Vysokio apskritimis.
Istorija
Po Tilžės taikos, 1807 m. visa apskrities teritorija, iki taikos pasirašymo priklausiusi Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos, Balstogės departamentui, atiteko Rusijos imperijai ir buvo prijungta prie naujai sudarytos Balstogės srities. 1842 m. panaikinus Balstogės sritį apskritis buvo prijungta prie Gardino gubernijos. 1915 m. apskritį užėmė Vokietijos imperija ir prijungė prie Oberosto Balstogės-Gardino srities. 1919 m. apskritis tapo II Lenkijos Respublikos Balstogės vaivadijos dalimi. 1939 m. apskritį okupavo Tarybų Sąjunga ir priskyrė ją Baltarusijos TSR, kur apskritis buvo padalinta į kelis atskirus rajonus.
Administracinis suskirstymas
1913 m. apskrityje buvo 12 valsčių:
XX a. tarpukariu įvairiu metu apskričiai priklausė 15 valsčių:
Gyventojai
Pagal 1897 m. surašymo duomenis, apskrityje gyveno 206 615 gyventojų. Balstogės mieste gyveno 66 032 žmonės, 3 436 Goniondze, 3 864 Knišine ir 1 599 Suraže.
Merginų butas
Merginų butas – 1963 m. sukurta romantinė kriminalinė komedija.
Taygi
Taygi, taigi – išnykusi Uralo kalbų šeimos pietų samodų grupės kalba, kuria, manoma, dar kalbėjo XIX a. Pietų Sibire.
Kartais laikoma matorų kalbos dialektu, bet ISO 639-3 turi kodą ymt (Mator-Taygi-Karagas), o enciklopedijos Britannica 1984 m. leidime laikoma kalba.
Nuorodos
Taygi language
Baldukas
Baldukas  – ežeras Gudijoje, Minsko srityje, Medilo rajone, Balduko ežeryne. Susidaręs moreninėje įduboje, telkšo 167 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis 2,05 km, plotis iki 0,7 km. Kranto linija nelabai vingiuota, jos ilgis 5 km. Duburio šlaitai statūs (25–30 m), ežeras gan gilus (39,7 m).
Ežeras nelabai pratakus. Šiaurėje protaka jungiasi su Baldučycos ežeru, pietuose – su Stračia.
Dėl siauro atabrado vandens augalija negausi. Tik lėkštesniuose pietryčių šlaituose nendrynų juosta išsiplečia iki 50–80 m. Balduke gyvena lydekos, karšiai, ešeriai, kuojos, aukšlės.
Balduko ežeras patenka į Naručio nacionalinį parką.
Vabalninko seniūnija
Istorija
Senoji Vabalninko seniūnija minima XVIII a.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurta 10 seniūnaitijų:
Magelano sąsiauris
thumbnail|270px|right|Magelano sąsiauris thumbnail|270px|right|Magelano sąsiauris leidžiantis saulei Magelano sąsiauris – sąsiauris tarp Pietų Amerikos žemyno ir Ugnies Žemės salyno. Sąsiauris jungia Atlantą su Ramiuoju vandenynu.
1520 m. sąsiaurį atrado ir pirmasis jį perplaukė F. Magelanas. Nuo 1843 m. kovo 23 d. sąsiauris ir aplinkinė teritorija priklauso Čilei.
Sąsiaurio ilgis yra apie 550 km, mažiausias plotis 3,3 km, didžiausias gylis 1170 m, mažiausias gylis farvateryje 31 m. Sąsiauryje daug povandeninių uolų, seklumų; pučia stiprūs vakarų vėjai. Potvynių srovių greitis siekia iki 25 km/h.
Iki 1914, kai buvo užbaigta Panamos kanalo statyba, Magelano sąsiauris praktiškai buvo vienintelis saugus kelias iš Atlanto patekti į Ramujį vandenyną. Vis dėlto šis kelias laikomas nelabai patogiu dėl atšiauraus klimato ir sąsiaurio siaurumo.
Anykščių geležinkelio tiltas
Anykščių stoties geležinkelio tiltas – geležinkelio tiltas Anykščiuose per Šventosios upę, Aukštaitijos siaurojo geležinkelio atkarpoje Panevėžys – Rubikiai. Tiltas pastatytas 1936–1937 m., yra reikšmingas inžinerinis ir kraštovaizdžio objektas, 1996 m. įtrauktas į Kultūros  vertybių registrą. miniatiūra|200px|left|Ant tilto miniatiūra|200px|left|Tilto santvaros fragmentas
Tiltas yra šalia Anykščių geležinkelio stoties. Iki šių dienų, be siauruko tilto, beveik nepakitęs išliko visas stoties kompleksas: vandens bokštas, vandens kolonėlė, pagrindinis stoties pastatas, pakhauzas (prekių sandėlis), gyvenamieji namai, akmenimis grįsta prekių aikštė, bėgiai, iešmai. Priešingame, kairiajame Šventosios krante yra buvusi dvarvietė.
Istorija
Vietoj seno medinio tilto 1936 m. pastatytas plieninis kniedytų sijų tiltas, nuo kurio atsiveria miškų ir miesto bokštų vaizdai. Daliai tilto sumontuoti panaudotos nuo Merkio upės išmontuoto tilto santvaros. Kadangi Merkio upe ėjo Lietuvos-Lenkijos demarkacinė linija, viena dalis tilto atiteko Lenkijai, kita – Lietuvai. Tiltas per Antrąjį pasaulinį karą buvo susprogdintas, atstatytas pokaryje.
Techniniai duomenys
Tiltas vienkelis, su 2 žemių pylimais abipus Šventosios upės ŠV-PR kryptimi, su ŠR pėsčiųjų dalimi ir laiptais, yra 96 m ilgio, 4,5 m pločio, 12 m aukščio. Statinio tūrinė erdvinė kompozicija sudaryta iš plieno kniedytų santvarų, 3 angų. Gelžbetonines atramas laiko poliniai pamatai. Bėgių kelio mediniai pabėgiai su medinėmis tvirtinimo sijomis.
Lietuvos mokykla
thumb|Lietuvos mokykla, 1922 m. Lietuvos mokykla – Lietuvos mėnesinis pedagogikos žurnalas, leistas 1917–1940 m. Kaune. Leidėjas: 1918 m. Pranas Dovydaitis, 1919–1940 m. Lietuvių katalikų mokytojų sąjunga.
Istorija
1917 m. laikraštį įsteigė Pranas Dovydaitis. Jis buvo leidžiamas atskirais sąsiuviniais, kad vėliau būtų galima susegti į knygą. Laikraštis rašė įvairiomis pedagoginėmis temomis, mokyklų gyvenimo klausimais, apie teorinius ir praktinius pedagogikos principus, mokymo metodiką, mokslo ir literatūros naujienas, skelbė Švietimo ministerijos dokumentus, rašė lietuvių kalbos ir rašybos, kultūros, istorijos, estetikos ir kt. klausimais. 1925–1927 m. leido priedą „Mūsų kalba“, skirtą kalbotyros, lietuvių kalbos rašybos, žodyno, kalbos kultūros klausimams. Spausdino „Šviesos“ spaustuvė.
Nors vyravo krikščioniškos-katalikiškos pasaulėžiūros kryptis, laikraštyje bendradarbiavo skirtingų pažiūrų garsiausi prieškario Lietuvos pedagogai bei kultūros veikėjai: Vytautas Pranas Bičiūnas, Mykolas Biržiška, Kazys Bizauskas, Stasys Dabušis, Jonas Grinius, Adomas Dambrauskas-Jakštas, Petras Klimas, Pranas Mašiotas, Stasys Matulaitis, Stasys Šalkauskis, Antanas Šerkšnas, Tomas Ferdinandas Žilinskas ir kiti. Laikraštis suvaidino didžiulį vaidmenį kuriant mokslinę pedagogiką Lietuvoje.
Leonardavas (Panevėžys)
Leonardavas – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Krekenavos, dešiniajame Nevėžio krante.
Etimologija
Spėjama, kad vietovardis kilo nuo dvaro savininko Leonardo Bitauto (dvarininkinis vietovardis), kuriam dvaras priklausė 1881 m.
Šv. Luko parapija (Dominika)
'''Šv. Luko parapija'''  – Dominikos Sandraugos administracinis vienetas. Yra salos pietvakarinėje dalyje, Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras ir vienintelė gyvenvietė yra Puant Mišelis.
Šv. Luko parapija yra mažiausia ir mažiausiai gyventojų turinti Dominikos parapija.
Karno ciklas
Kiekviena termodinamikos sistema egzistuoja tam tikroje būsenoje (padėtyje). Kai sistema pereina per skirtingas arba tas pačias serijų padėtis ir galiausiai sugrįžta į savo pradinę padėtį, sakoma, jog įvyko termodinaminis ciklas. Vykstant šio ciklo procesui, sistema gali atlikti darbą jos aplinkoje, tuo būdu veikianti kaip šiluminis variklis. Karno ciklas yra ypatingas termodinaminis ciklas, pasiūlytas 1824 m. Nikolo Leonardo Sadi Karno ir išplėstas Benoito Pauliaus Emile Klapeirono 1830 ir 1840 m. Sistema, praeinanti Karno ciklą, tokiu atveju yra (spėjamas) Karno šiluminis variklis.
Šv. Luko parapija (Dominika)
thumb|left|250px|Sufriero įlanka netoli Puant Mišelio
Karno ciklas
Šiluminis variklis veikia perduodant energiją iš šiltos srities į vėsų erdvės sritį ir proceso metu paverčiant dalį tos energijos į mechaninį darbą. Šis ciklas taip pat gali būti pakeistas priešingai. Sistema gali būti veikiama išorinės jėgos, o proceso metu ji gali perduoti šilumos energiją iš vėsesnės sistemos į šiltesnę sistemą, tuo būdu veikianti kaip šiluminis siurblys geriau nei šiluminis variklis.
Karno ciklas yra veiksmingiausias ciklas, galintis paversti duodamą šilumos energijos kiekį į darbą arba priešingai, duodamo darbo kiekio naudojimui šaldymo tikslais.
Karno ciklas
Karno ciklas veikiantis kaip šiluminis variklis susideda iš šių etapų: