cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saab JAS 39 Gripen
Konstrukcija ir gamyba
Orlaivis pagamintas pagal 1979 m. Švedijos KOP paskelbtą universalaus kovinio lėktuvo, galinčio vykdyti keleto tipų misijas, specifikaciją JAS (šved. ett jakt-, attack- och spaningsflygplan - Jakt (naikintuvas, oro mūšiai), Attack (žemės paviršiaus taikinių ataka iš oro), Spaning (žvalgyba)).
Saab pasiūlė lengvą, vienmotorį, vienvietį, aerodinamiškai nestabilų vidursparnį lėktuvą, sukonstruotą pagal aerodinaminę schema „antis“.
Lėktuvo gamybai Švedijos privačios ir valstybinės įmonės - Saab-Scania, LM Ericsson, Svenska Radioaktiebolaget, Volvo Flygmotor ir Försvarets Fabriksverk (Švedijos kariuomenės pramonės padalinys) 1980 mn. įkūrė bendrą korporaciją Industrigruppen JAS (IG JAS, "JAS Pramonės grupė").
Pirmasis JAG 39 skrydis įvyko 1988 m.; pirmasis serijinis orlaivis buvo pristatytas 1993 m. Į ginkluotę lėktuvas priimtas 1996. 2003 m. pradėtas eksploatuoti modernizuotas variantas. 2019 m. pradėta gaminti atnaujinta modifikacija.
Eksploataciniai kaštai
Gynybos analitikai pativrtina gamintojo teiginius, jog JAS 39, lyginant su analogiškais kitų gamintojų produktais, pasižymi vienais mažiausių eksploatacinių kaštų (skrydžio valandos kaina).
Varkalai
Varkalai arba Dvinskojė (, nuo 1938 m. birželio 3 d. Roloffseck, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kubanovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1947–2008 m. Krasnogorskojės apylinkės kaimas.
Loreta Stonienė
Biografija
Baigė A. Vienuolio vidurinę mokyklą bei Vaikų muzikos mokyklos fortepijono klasę. 1988 m. baigė Vilniaus universitetą, biologijos specialybę, 2006 m. VU suteiktas biomedicinos mokslų daktaro laipsnis (daktaro disertacijos tema „ŽIV užsikrėtusių nuteistųjų vidinė darna, streso įveika ir gyvenimo kokybė”).
1988 m. Anykščių Antano Baranausko vidurinės mokyklos chemijos mokytoja, 1995 m. Anykščių Antano Vienuolio vidurinės mokyklos vyr. biologijos mokytoja, 1998–2009 m. Lietuvos AIDS centro švietimo skyriaus vedėja.
1993–1998 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys. 1995–1997 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narė, Etikos, kultūros ir švietimo komiteto pirmininkė, pakomitečio Anykščių miesto vizijai kurti vadovė.
2006 m. Anykščių A. Vienuolio gimnazijos bendruomenės išrinkta į Garbės galeriją (10 sėkmingiausių mokyklos abiturientų sąrašą).
Buvo Anykščių Šv. Mato bažnyčios choro narė. Sūnus Liudas, dukra Ugnė.
Balys Žygelis
Biografija
Žmona Leokadija Belvertaitė-Žygelienė. 1908 m. Sankt Peterburge įgijo mokytojo teises. 1910 m. vasarą lankė Peterburgo universiteto pedagoginius kursus.
Papilės mokyklos, 1909–1910 m. Linkuvos dviklasės mokyklos, nuo 1911 m. Kriukų mokyklos mokytojas. 1914–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. Peterburgo lietuvių seimo narys. 1918 m. sausio – gegužės mėn. dirbo lietuvių organizacijose Mogiliovo gubernijoje. Tų pačių metų vasarą grįžo į Lietuvą.
Nuo 1918 m. rugsėjo 1 d. pradėjo pedagoginį darbą Joniškyje. Jo pastangomis Joniškyje atidaryta dviklasė valsčiaus mokykla. 1919–1920 m. Joniškio keturklasės vidurinės mokyklos steigėjas ir vedėjas, jo pastangomis mokykla tapo progimnazija. Kooperatiniais pagrindais Joniškyje įkūrė knygyną. 1918 m. Joniškio valsčiaus tarybos narys, paskirtas švietimo skyriaus vadovu. Joniškio apylinkėse organizavo pasipriešinimą bermontininkams, keletą kartų jų suimtas. thumb|150px|left|B. Žygelis su žmona apie 1910 m. thumb|150px|left|B. Žygelis ir [[Mikas Petrauskas]] 1920 m. liepos 6 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas. Valstiečių liaudininkų sąjungos centro komiteto narys.
1921–1933 m. Lietuvos mokytojų profesinės sąjungos pirmininkas, 1926–1940 m. šios sąjungos įkurtos kooperatinės bendrovės „Spaudos Fondo“ pirmininkas ir direktorius. Didžiausias jo nuopelnas – Lietuviškosios enciklopedijos leidimo suorganizavimas.
Midnight Memories
Midnight Memories – trečiasis studijinis britų–airių grupės „One Direction“ albumas, išleistas 2013 m. lapkričio 25 d. Albumas susilaukė nevienodų kritikų nuomonių, taip pat debiutavo pirmojoje JAV „Billboard 200“ reitingo vietoje, kurioje išbuvo savaitę. Albumas tapo geriausiai parduodamu 2013 m. albumu, kadangi buvo parduota virš keturių milijonų kopijų visame pasaulyje.
Dyvinutė
Dyvinutė (Mirabilis) – dyvinutinių (Nyctaginaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso žolės.
Auga Amerikos žemyne.
Rūšys
ir kt.
Nuorodos
オシロイバナ Akşamsefası
Gegužinė (Molėtai)
Gegužinė – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Alantos.
Pliupų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kėdainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Tiskūnų apylinkės.
Suvalkai
Suválkai  – miestas ir miestas-apskritis Lenkijos šiaurės rytuose, Palenkės vaivadijoje, netoli sienos su Lietuva ir Baltarusija. 69,3 tūkst. gyventojų (2008 m.). Išsidėstęs prie Juodosios Ančios upės.
Geografija
Miestas įsikūręs Sūduvos aukštumoje, Suvalkijos etnografiniame regione netoli Lietuvos, Baltarusijos ir Rusijos (Karaliaučiaus krašto). Per miestą eina Via Baltica kelias ir Rail Baltica geležinkelio trasa. Pasienyje su Lietuva driekiasi vadinamasis Suvalkų koridorius.
Klimatas
Miesto klimatas yra vienas šalčiausių Lenkijoje. Žiemos būna ilgos ir šaltos, vasaros trumpos ir karštos.
Miesto dalys
Miestas yra suskirstytas į atskiras gyvenvietes, kurios beveik neturi jokio savarankiškumo. Gyvenvietės netolygiai pasiskirsčiusios ploto ir gyventojų tankumo atžvilgiu.
Istorija
Pirmieji krašto gyventojai – jotvingiai. XIII a. kraštas sunyko dėl dažnų kryžiuočių puldinėjimų. Pavadinimas sako, kad šioje vietoje kryžiuočiai rengdavo pastovį – suwalk. XIII a. minimas kaimas, o XVII a. bažnytkaimis, kuriame gyveno vienuoliai (1682–1690 m.). 1710 m. gavo miesto teises.
Po trečiojo Lietuvos-Lenkijos valstybės padalijimo 1796 m. atiteko Prūsijai. 1804 m. Suvalkai sugrąžinti Napoleono įkurtai Varšuvos kunigaikštystei. 1815 m. atiteko Rusijos imperijai, buvo autonominės Lenkijos karalystės Augustavo vaivadijos (1815–1837 m.), Augustavo gubernijos (1837–1915 m.) centras, 1897 m. dislokuotas rusų garnizonas. 1869 m. buvo sukurtas Suvalkų miesto herbas. Istorinis etninės Lietuvos miestas, lietuvių kultūros centras XIX a., nuo kurio pavadinimo visa Lietuvos Užnemunė sinonimiškai vadinama Suvalkija, o jos gyventojai suvalkiečiais. XIX a. čia buvo Suvalkų gubernijos ir Suvalkų apskrities centras.
thumb|left|200px|Teritorija priskirta Lietuvai pagal [[Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartis|1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį]]
1919–1920 m. – Lietuvos Respublikos sudėtyje. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį miestas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1920 m. spalio 7 d. Suvalkuose pasirašyta Lietuvos taikos sutartis su Lenkija, kuri pripažino Vilniaus kraštą Lietuvai. Sulaužiusi Suvalkų sutartį lenkų kariuomenė okupavo Suvalkus, Seinus, Gibus ir kitus lietuviškus miestelius, kol buvo sustabdyta lietuvių kariuomenės. 1920–1939 m. Suvalkai buvo tarpukario Lenkijoje.
Po Antrojo pasaulinio karo, Potsdamo konferencijos nutarimu patvirtinus Lenkijos rytų ir vakarų sienas, Suvalkai liko Lenkijos valstybės sudėtyje. 1979 m. – 35 000 gyv.
Ekonomika
thumb|Suvalkų mineralinių vandenų būstinė
Pagrindinė pramonė – maisto apdirbimas, pjautinė mediena, tekstilė ir audiniai, statybinės medžiagos. Nemažai miesto įmonių eksportuoja savo produkciją į įvairias Europos šalis, gauna ISO prekybos pažymėjimus, gauna vietinius ir tarptautinius apdovanojimus už vykdomą veiklą. Didžiausios miesto įmonės yra ANIMEX paukštynas, Sudowia pieno produktų pramonės įmonė, Lactopol pieno miltelių gamintojai, Sido&Partner kavos prekyba ir tiekimas, MALOW metalinių baldų gamintojai, Forte baldų gamintojai, Atlas-Wigry statybinių medžiagų tiekėjai, Kruszbet betono gamintojai ir tiekėjai, AQUAEL mineralinio vandens gamintojas, MISPOL mėsos konservų gamintojai. Šalia miesto yra Suvalkų vėjo malūnų parkas.
Prekyba
thumb|Biedronkos prekybos tinklo parduotuvė Suvalkuose
Pagrindiniai miesto prekybos centrai ir parduotuvės įsikūrusios ''ul. Noniewicza ir Pasaż Grande-Synthe'' gatvėse. Mieste yra du turgūs: ''ul. 1 Maja (Gegužės 1-osios) ir ul. Bakałarzewska'' (Bakalariavos) gatvėse. Pirmasis miesto prekybos centras buvo TIP, šiuo metu vadinasi Biedronka. XX a. 10 dešimtmetyje mieste buvo įžymi Eden laikrodžių parduotuvė. Mieste veikia Tesco, OBI, Stokrotka, Lidl ir Carrefour prekybos centrai. Mieste yra 13 prekybos centrų. Didžiausi prekybos centrai yra DH Wigry ir DH Alfa, dar vadinamas Pasaż Handlowy Arkadia. 2010 m. gegužės 26 d. mieste atidarytas Suwałki Plaza prekybos centras.
Keliai
Miestą kerta Via Baltica 25px|E67 kelias ir per dieną šiuo keliu pravažiuoja apie 4,500 transporto priemonių. Dėl didelio neigiamo poveikio miesto gyventojų sveikatai ir aplinkai nutiestas Suvalkų aplinkkelis. Per miestą taip pat eina vaivadijos kelias Nr.25px|DW652, vaivadijos kelias Nr.25px|DW653 ir vaivadijos kelias Nr.25px|DW655
Jonas Mackevičius
Jonas Mackevičius:
Iberai
thumb|right|250px|Elkso ponia, padaryta iberų.
Iberai – žmonės, minimi graikų ir romėnų šaltiniuose, gyvenę Iberų pusiasalio rytiniuose ir pietiniuose krantuose bent nuo VI a. pr. m. e. Tai airenosai, andosinai, ausetanai, bastetanai, bastulai, bergistanai, kastelanai, cesetanai, ceretanai, kontestanai, edetanai, elisicesai, jacetanai, ilerkavonai, ilergetai, indigetai, lacetanai, lajetanai, oretanai, sedetanai, sordonai, svesetanai ir turdetanai (yra abejonių ar visos gentys susijusios lingvistiniu požiūriu). Graikų ir romėnų šaltiniai nurodo skirtingas genčių buvimo vietas ir skirtingus genčių sąrašus.
Suvalkai
Geležinkelis
thumb|220px|[[Suvalkų geležinkelio stotis]]
Iberai
Senovėje iberai turėjo du apibrėžimus: visi Iberijos pusiasalio gyventojai ir vietiniai rytinės pusiasalio dalies gyventojai, kurie nuo VI a. pr. m. e. patyrė stiprią graikų ir finikiečių įtaką.
Iberų kalba
Iberų kalba, kaip ir kitos Senovės Ispanijos kalbos, išnyko I–II a., kai jas pakeitė lotynų kalba. Iberų kalba tikriausiai buvo izoliuota. Manoma, kad ji nepriklausė indoeuropiečių kalboms (nors 1978 m. studija parodė panašumus su italikų kalbomis. ) Nors mėginta rasti ryšių su daugybe kalbų, trūksta įrodymų. Ginčytinas ryšys net su baskų kalba.
Suvalkai
Geležinkelis
Mieste yra Suvalkų geležinkelio stotis per kurią eina Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija, Mockavos-Suvalkų geležinkelio linija ir Alėckos-Suvalkų geležinkelio linija. Per miestą eis planuojama Rail Baltica geležinkelio linija.
Autobusai
Iš miesto autobusai tiesioginiais maršrutais važiuoja į Varšuvą, Balstogę, Olštyną, Gdanską, Luką, Krokuvą, Liubliną, Lomžą, Lėcių, Alėcką, Augustavą, Geldapę, Grajevą ir Seinus.
Viešasis transportas
Mieste yra 325 km ilgio autobusų maršrutų linijos, kuriose važinėja 34 autobusai. Iš viso mieste yra 234 stotelės, 18 maršrutų. Autobusai važinėja 4:10-23:00 laiku. Per metus miesto viešuoju transportu pasinaudoja 3,938,000 keleiviai.
Gyventojai
Pagal 2010 m. duomenis mieste gyveno 70,694 gyventojai:
Tautinė sudėtis
thumb|right|250px|[[Suvalkų miesto rotušė]]
Lietuviai
Baranove, netoli Suvalkų, gimė lietuvių poetas Juozas Naruševičius (1890–1940). Suvalkų mieste gimė dirigentas ir pianistas Aleksandras Kučiūnas (1914–2002), Andrius Matulevičius (1897–1959) – Kauno medicinos instituto docentas; mirė lietuvių poetas Jonas Užupis (1848–1917); palaidotas varpininkas ir knygnešys Juozas Kaukas (1862–1895), už šnipinėjimą Lietuvos naudai nuteistas mirti Petras Dapkus, Lietuvos partizanai Jurgis Krikščiūnas-Rimvydas ir Vytautas Prabulis-Žaibas. Pastariesiems partizanams atminti kapinėse įmūryta paminklinė lenta. Grįžęs iš Sibiro tremties, 1872 m. Suvalkuose gyveno 1863 m. sukilimo dalyvis Jokūbas Geištoras. Miesto kalėjime kalėjo žinomos Lietuvos asmenybės: Zigmas Angarietis, Vincas Mickevičius-Kapsukas, Leonas Prūseika, Motiejus Simonaitis, Pijus Grigaitis, Juozas Rimša, Kostas Cibulskas. XIX a. pab. – XX a. pr. mieste turėjo savo dirbtuves garsus bažnyčių meistras Adomas Karalius, kilęs iš Šakių parapijos Briedžių kaimo. Dirbtuvėse buvo pagaminti Bagotosios Šv. Antano Paduviečio, Birštono Šv. Antano Paduviečio ir kitų bažnyčių altoriai. Iki perkeliant dirbtuves į Marijampolę Adomas Karalius darbavosi kartu su žinomu skulptoriumi Antanu Aleksandravičiumi. Iki I pasaulinio karo mieste veikė Suvalkų lietuvių draugija Vienybė.
Kultūra
thumb|220px|Ul. Chłodna gatvės pėsčiųjų alėja thumb|220px|Tado Kosciuškos gatvė prie gegužės 3 d. Konstitucijos parko
Daugiausiai miesto kultūrinių renginių organizuoja miesto regioninis kultūros centras ir jaunimo kultūros namai. Yra regioninis muziejus, kuriame yra religinių eksponatų iš XVI a.-XVII a. Suvalkų miesto dienos yra švenčiamos kiekvienų metų gegužės 26 ir 28 dienomis. Mieste pavasariais vyksta tautinių šokių festivaliai. Taip pat vyksta Suvalkų Bliuzo festivaliai. Mieste kiekvienų metų rugsėjo mėnesį po atviru dangumi vyksta Teatr-Akcje festivalis. Kas kelerius metus mieste rengiamas tarptautinis šokių festivalis Žrudliska (Šaltinėlis). 2004 m. gruodžio 22 d. buvo sukurtas Suvalkų miesto himnas.
Kino teatrai
Neveikiantys kino teatrai:
Miesto paminklai
thumb|220px|[[Saulės laikrodis gegužės 3 d. Konstitucijos parke]]
Iki 1956 m. mieste stovėjo klasicistinio archtektūros stiliaus Suvalkų Didžioji sinagoga.
Gatvės, parkai, skverai ir kitos miesto lankytinos vietos
220px|thumb|Gegužės 3 d. Konstitucijos parkas thumb|220px|[[Tado Kosciuškos gatvė Suvalkuose]]
Protestantų parapijos
Taip pat mieste yra budistų ir judaistų bendruomenių parapijos ir šventovės.
Švietimas
thumb|220px|Trečiosios vidurinės mokyklos pastatas thumb|right|Suvalkų 3 vidurinė mokykla thumb|right||Marii Konopnickiej licėjus
Mieste veikia 9 vaikų darželiai, 11 pradinių mokyklų, 7 gimnazijos, 10 vidurinių mokyklų, 3 licėjai iš kurių įžymiausias Suvalkų Marijos Konopnickos licėjus (I Liceum Ogólnokształcące im. Marii Konopnickiej). Taip pat yra valstybinė muzikos mokykla.
{|
Aukštesniosios mokyklos
Mieste yra valstybinės ir privačios aukštesniosios mokyklos:
Sportas
2007 m. Parku Konstytucji 3 maja aikštėje atidaryta sezoninė po atviru dangumi išliejama ledo čiuožykla. Mieste taip pat yra dar keli futbolo, krepšinio ir tinklinio klubai. 2007 m. mieste įkurtas Bokserska OSiR bokso klubas. Taip pat yra 4800 vietų turintis Suvalkų miesto stadionas. Nuo 1989 m. mieste vasario 3-5 dienomis kas kelerius metus vyksta Lenkijos badmintono čempionato finalinis etapas. Finalai mieste vyko 1989, 1990, 1991, 1996, 1999, 2001, 2009 m.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Suvalkai yra užmezgę partnerystės ryšius:
Kolonija Dzencioli Dalšė
Kolonija Dzencioli Dalšė  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Apytalaukio apylinkė
Apytalaukio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kėdainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Tiskūnų apylinkės.
Romanešitas
Romanešitas (pagal vietovę ; ) – mineralas (Ba,H2O)2(Mn+4,Mn+3)5O10, pirminis sandas minerale psilomelane, kuris yra mineralų mišinys. Dauguma psilomelanų nėra grynas romanešitas, tad šie terminai nėra sinonimai.
Romanešitas pasižymi monoklinine kristalų struktūra, jo kietis 6,0-6,5 (Moso skalė), tankis 4,7-5,0.
Asocijuojasi su tokiais mineralais kaip: hematitas, baritas, piroliuzitas, kvarcas, ir kiti mangano oksido mineralais. Aptinkamas Prancūzijoje, Vokietijoje, Anglijoje, Brazilijoje, įvairiose JAV valstijose (pvz., Arizona, Virginija, Mičiganas).
Sinoniminiai pavadinimai –,.
Tuvalu herbas
thumb|200px|Tuvalu herbas
Tuvalu herbas – Tuvalu valstybės Okeanijoje oficialus valstybinis simbolis. Sukurtas 1976 m., buvo vaizduojamas ant ankstesnių Tuvalu vėliavų (taip pat yra dabartinės valstybinės vėliavos versijos dalis).
Herbą sudaro skydas, kuriame mėlyname fone pavaizduotas tradicinis polineziečių namas ir vandenyno bangos. Geltonas skydo apipavidalinimas dekoruotas aštuoniomis kriauklėmis ir bananų lapais. Žemiau skydo yra transparantas su šalies motto: Tuvalu mo te Atua („Tuvalu Visagaliui“).
thumb|left|200px|Herbas ant Tuvalu vėliavos valstybinės versijos
Lipliūnų apylinkė
Lipliūnų apylinkė sovietmečiu buvo:
Ido
Ido – dirbtinė kalba, kurią iš esperanto kalbos XX amžiaus pradžioje sukūrė Louis de Beaufront. Faktiškai tai yra pertvarkyta ir supaprastinta esperanto kalba.
1907 m. spalio mėnesį šią kalbą tarptautinis mokslininkų ir lingvistų komitetas išrinko kaip geriausią iš įvairių senų ir naujų universalios kalbos variantų. Ši kalba buvo plačiai aptarinėjama tarp 1908 ir 1914 m. leistame specialiame leidinyje Progreso.
Badžalo kalnagūbris
Badžalo kalnagūbris  – kalnagūbris Rusijoje, Chabarovsko krašte, Amūro ir Amgūnės tarpupyje, į rytus nuo Burėjos kalnagūbrio. Ilgis – 220 km, aukštis iki 2512 m (Uluno k.). Sudarytas iš skalūnų, smiltainio ir vulkaninių uolienų. Būdingas vidutinkalnių reljefas.
Pašlaitėse auga maumedžių miškai, šlaituose – kėnių ir eglių taiga bei krūmų ir kerpių tundra.
Tenacious D
„Tenacious D“ – amerikiečių roko grupė, sukurta 1994 m. Los Andžele, Kalifornijoje. Pagrindiniai nariai – Jack Black (pagrindinis vokalistas, gitaristas) ir Kyle Gass (pagrindinis gitaristas, vokalistas). Studijinių albumų įrašymuose ir taip pat gyvuose pasirodymuose dalyvauja ir keletas kitų narių, kaip kad gitaristas John Konesky, bosistas John Spiker bei grupės „Bad Religion“ būgnininkas Brooks Wackerman. Grupės kūrinių tekstuose pagrinde vyrauja satyros, absurdo ir komedijos elementai, neretai pasitaiko ir vulgarumo. Dainose kolektyvas aptaria savo esminį muzikinį ar seksualinį meistriškumą, draugystę ir marihuanos vartojimą pasakojamuoju stiliumi, kurį muzikos kritikai prilygina roko operai.
Oranžinis lėkščiagrybis
Oranžinis lėkščiagrybis (Aleuria aurantia) – ausūniečių (Pezizales) eilės, pironeminių (Pyronemataceae) šeimos grybas. Auga Šiaurės Amerikoje, Europoje, Patagonijoje.
Tenacious D
Grupė išpopuliarėjo 1999 m. to paties pavadinimo kaip ir grupė televizijos seriale. 2001 m. išleido debiutinį „Tenacious D“ albumą, pirmasis singlas „Tribute“ pateko tarp 10 geriausių daugelyje muzikos topų. 2006 m. duetas vaidino jų pačių prodiusuotame muzikiniame filme „Tenacious D in The Pick of Destiny“, kuriam parašė ir garso takelį. Po filmo sėkmės grupė ėmė rengti koncertinius turus.
Oranžinis lėkščiagrybis
Neturi koto, 2-10 cm pločio. Savo ryškiai oranžine spalva ir įgaubtu apoteciu šis grybas primena ant žemės išbarstytas apelsino žieveles, iš kur ir gavo savo anglišką pavadinimą. Grybui tapus tamsiai oranžiniam nuo prisilietimo išleidžia sporas.
Augimo vieta – gryno molio arba suslėgtas dirvožemis.
Bukantau
Bukantau  – žemakalnis atlikuonis–kalvagūbris vidurio Uzbekistane, Kyzylkumų dykumos šiaurėje, Navojo vilajete. Aukštis iki 764 m (Irliro k.). Sudarytas iš kristalinių skalūnų, klinčių, granito. Papėdėje yra šaltinių. Būdinga dykumų augmenija.
Kybartų rajonas
Kybartų rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietvakariuose, prie Karaliaučiaus srities sienos. Centras – Kybartai.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Kalvarijos apskrities 2 apylinkių ir Vilkaviškio apskrities 17 apylinkių. 1950–1953 m. rajonas priklausė Kauno sričiai. 1959 m. gruodžio 7 d. rajonas panaikintas:
Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Leninietis“.
Pranas Žeimys
Pranas Žeimys:
Mūsų tautosaka
„Mūsų tautosaka“ – Lietuvos tautosakos mokslo ir etnografijos tęstinis neperiodinis leidinys, ėjęs 1930–1935 m. Kaune.
Leidinys
„Mūsų tautosaką“ leido prie Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas Humanitarinių mokslų fakulteto įsteigta Tautosakos komisija, redagavo Vincas Krėvė-Mickevičius. Spausdino akcinės bendrovės „Spindulys“ spaustuvė Kaune. Išleista 10 t., paskutinis išėjo 1937 m., datuotas 1935 m. Vietoje jo leistas žurnalas „Tautosakos darbai“.
„Mūsų tautosaka“ paskelbė surinktos tautosakos, duomenų apie rinkėjus, mokslinių tyrinėjimų, studijų, kurias atliko Juozas Baldžius, Jonas Balys, Vaclovas Biržiška, Balys Sruoga, Jurgis Elisonas, Mikalojus Katkus, Juozas Mickevičius, Vincas Mykolaitis-Putinas, Adolfas Sabaliauskas, Juozas Petrulis, Petras Vaičiūnas ir kiti tyrinėtojai.
Varzina
Varzina  – upė šiaurės rytų Rusijoje, Murmansko srities šiaurėje. Išteka iš Jeno ežero. Teka į šiaurės rytus, slenkstėta, prateka giliu tarpekliu. Įteka į Barenco jūrą.
Didžiausi intakai: Puchtalkvajus ir Penka. Upė minta lietaus ir sniego tirpsmo vandeniu. Pakrantės negyvenamos, seniau ties žiotimis buvo Varzino gyvenvietė.
Mitiaras
thumb|right|250px|Aitutaki vaizdas iš kosmoso Mitiaras – Ramiajame vandenyne esanti vulkaninė sala, priklausanti pietinei Kuko salų grupei. Turi apie 350 gyventojų (1975 m.). Nuo šios salos iki Rarotongos – 263 km, iki Maukės – 59 km.
Margasis tinamas
Margasis tinamas (Crypturellus variegatus) – tinaminių (Tinamidae) šeimos paukštis. Kūnas 28-31 cm ilgio. Masė: patino – apie 370 g, patelės – 350-420 g. Paplitęs Pietų Amerikoje: Brazilijoje, Peru, Kolumbijoje, Venesueloje tropikų ir subtropikų miškuose. Gyvena iki 1300 m aukštyje virš jūros lygio.
Mitiaras
Geografija
thumb|left|180px|Salos žemėlapis Atolo plotas 22,25 km², užapvalinto stačiakampio formos. Vandenyno dugnas – 4500 m gylyje. Pakrantę supantys rifai iškilę 6-9 m, jų juosta yra 400-800 m pločio. Salos vidurinė dalis plokščia, pelkėta, yra du gėlavandeniai ežerai – vieninteliai Kuko salose. Kelios gyvenvietės: Taurangi, Atai/Arai, Auta, Mangarei, Takaue.
Istorija
Salą atrado misionierius Džonas Viljamsas 1823 m., tuo metu saloje gyveno apie 100 žmonių. Dar iki europiečių pasirodymo salos gyventojai kentėjo nuo karingai nusiteikusių kaimyninių genčių iš Atiu salos (už 50 km). 1840 m. salą vėl atakavo priešai. 1888 m. virš salos iškelta Britų imperijos vėliava.
Margasis tinamas
Rūšis įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą.
Takaši Fukuniši
(g. 1976 m. rugsėjo 1 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1999–2006 m., su ja dalyvavo 2002 m. ir 2006 m. pasaulio futbolo čempionate.
Vitas Luckus
Vitas Luckus (1943 m. gegužės 29 d. Kaunas – 1987 m. kovo 16 d. Vilnius, palaidotas Nemėžyje) – Lietuvos fotografas.
Vitas Luckus – konceptualiosios fotografijos pradininkas Lietuvoje. Pradėjęs nuo reportažinės fotografijos, kūrėjas pasiliko jai ištikimas ir meniniuose ieškojimuose. Daugelyje jo ciklų, siekiančių vien konceptualaus tikslo, medžiaga paimta iš paties gyvenimo, o jų herojai: valstiečiai, miesto vaikai, atsitiktiniai gatvės praeiviai.
Tad ir šio fotografijos meistro žymė pasiliko visur: reportaže, portrete, siurrealistinėje fotografijoje. Priklausydamas Lietuvos fotografijos mokyklos kūrėjų kartai, jis sugebėjo organiškai sujungti du visiškai priešingus pradus: tikroviškiausią dokumentą ir drąsiausią išmonę.
Biografija
Gimė Kaune. 1953 – 1957 m. Kauno vidurinėje meno mokykloje mokėsi tapybos. Vėliau studijavo Kauno politechnikos instituto Vilniaus fakultete. Fotografuoti pradėjo 1956 m., o nuo 1959 m. pradėjo dalyvauti meninės fotografijos parodose. 1967 m. įsidarbino fotografu "Lietkoopsąjungoje", dirbo žurnaluose "Banga", "Tarybinė moteris" (1969 – 1972), "Švyturys" (1972 – 1976), kūrė reklamos užsakymus "Inturistui". 1963 m. įstojo į Kauno fotografų klubą, buvo jo pirmininku. Nuo 1970 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys. Vaikai – Indrė (1965 – 1972, iš pirmosios santuokos su Valentina Urniežiūte), Marija (1984 – 1984, iš antros santuokos su Tatjana Luckiene) ir įvaikinta dukra Kotryna (g. 1984). Ne santuokose – Inga Filipovič (g. 1977) ir Simonas Štuopys (g. 1982).
1987 m. kovo 16 d. tragiškai žuvo Vilniuje, buitinio konflikto metu nudūręs žurnalistą Bronių Krakauską. Iššoko iš ketvirto aukšto.
2014 m. sukurtas dokumentinis biografinis filmas „Meistras ir Tatjana“ apie V. Luckų.
Kūryba
Fotografijos konceptualios, būdinga meninio ir dokumentinio vaizdo jungtis, žmogaus būties prasmės įžvalgos. Kūryba pasižymėjo profesionalumu, originalumu, mąstymo gilumu. Oficialiųjų meno vertintojų bei kultūros ideologų buvo ignoruojamas. Dar sovietmečio pabaigoje Luckaus fotografijų pomirtinėje parodoje buvo teigiama, kad ciklas "Požiūris į senovinę fotografiją" yra vienas įdomiausių bei originaliausių darbų ne tik buvusioje SSRS, bet ir užsienyje. Ciklas buvo kurtas laboratorijoje, montuojant po dvi labai skirtingas senovines nuotraukas ir akcentuojant archetipinius simbolius, ženklus, įvaizdžius ar jų derinius. Taip buvo sukuriami visai kiti, šiuolaikiški ryšiai ar asociacijos. Laiko deformuoti praeities vaizdai kaip vaiduokliai susipina su kasdieniais vaizdiniais arba tarpusavyje, sudarydami magiškosios realybės įspūdį. Tai tragiškas, kupinas destrukcijos ir kančios pasaulis.
Individualios parodos: Fotografijų ciklai:
Leidiniai:
Genujos respublika
Genujos respublika (it. Repubblica di Genova, ligūrų kalba Repúbrica de Zêna) buvo nepriklausoma valstybė Ligūrijoje, Šiaurės Italijoje 1005-1797 m., kol į ją įsiveržė Napoleono armija. Ją pakeitė Ligūrijos respublika, kurią 1805 m. aneksavo Prancūzijos imperija. Respublika buvo trumpam atkurta 1814 m. po Napoleono pralaimėjimo, bet netrukus ji buvo prijungta prie Sardinijos karalystės.
Dabar Genuja yra Ligūrijos, šiaurės vakarų Italijos regiono, sostinė.
Geografija
left|250px|thumb|Genujos respublika ir jos kolonijos (Codex Latinus Parisinus, [[1395 m.)]]
Kai Genujos respublika buvo įkurta XI a. pradžioje, ją sudarė miestas ir jo apylinkės. Didėjant prekybai augo respublikos teritorijos. 1015 m. visa Ligūrija priklausė Genujos respublikai. Po Pirmojo kryžiaus žygio 1098 m. Genuja gavo žemių Sirijoje. Daugumą jų atkariavo Saladinas. 1261 m. Izmiras tapo Genujos kolonija. 1255 m. Genuja įkūrė koloniją Kafoje, Kryme. Po kelerių metų Genuja įkūrė Soldajos, Čerko ir Cembalo kolonijas. 1275 m. Bizantijos imperija atidavė Genujai Chijo ir Samo salas. 1316-1332 m. Genuja įkūrė La Tanos ir Samsuno kolonijas Juodojoje jūroje. 1355 m. Genuja gavo Lesbą. XIV a. pabaigoje Genuja įkūrė Samastrį Juodojojo jūroje ir gavo Kiprą. Tuo laikotarpiu Genujai priklausė ketvirtadalis Konstantinopolio ir Trebizondas, Trebizondo imperijos sostinė. Daugumą Genujos teritorijų užėmė Osmanų imperija XV a.
Tuo pačiu metu Genujos respublika buvo valdoma didžiosios Italijos Karalystės ribose, tačiau tačiau dėl gyvavimo viduramžiais jie neišliko iki šiol.
FC Sopron
Šoprono FC – Vengrijos futbolo klubas iš Šoprono.
Trijų Kryžių paminklas
miniatiūra|alt=Trijų Kryžių paminklas iš oro thumb|160px|Trijų Kryžių paminklas thumb|160px|Trijų kryžių kalno paminklo dešinioji pusė thumb|160px|Lietuvių garbės sargyba, 1939 m. Fotografijos autorius [[Izidorius Girčys]]
Trys Kryžiai – paminklas Vilniaus mieste, ant Kreivojo kalno (aukštis nuo papėdės 64-65 m ir 75-76 m virš Vilnelės lygio). Priklauso Vilniaus pilių valstybiniam kultūriniam rezervatui. Pastatytas pagal Antano Vivulskio projektą, paminklą sudaro sujungti trys balti gelžbetoniniai kryžiai.
Istorija
Trijų Kryžių kalnas atmintinas tuo, kad čia kankinių mirtimi mirė septyni pranciškonai, kuriuos pagonys, didžiajam kunigaikščiui Algirdui nesant mieste, pririšo prie kryžių ir nuo šio kalno numetė upėn sakydami: „Plaukite sau su tuo stabu, kurį liepiate garbinti“. Nuo tada kalnas gavo Trijų Kryžių vardą, nes šiam įvykiui atminti buvo pastatyti trys kryžiai, kurie iki šiol vis atnaujinami.
Tačiau mokslininkas Ignas Danilevičius rašo, kad šie kryžiai, daugelio miestų pavyzdžiu, pastatyti Magdeburgo teisių suteikimo Vilniui proga.
Pirmojo pasaulinio karo metu Vilniaus šviesuomenės iniciatyva, Rusijos valdžiai draudžiant, paminklui surinkti pinigai. 1916 m. liepos – rugpjūčio mėnesiais padaryti klojiniai, išlietas paminklas ir atlikta jo apdaila. 1950 m. gegužės 30 d. sovietinės valdžios įsakymu paminklas susprogdintas.
Architektūra
Ant plataus išlenkto postamento pusračiu išdėstyti trys vienodos formos kryžiai, priekinis jų pakeltas aukščiau. Juosta išryškintas kryžių kontūras, kryžmų centrai pažymėti kryžiaus vinis simbolizuojančiais iškilimais. Ant postamento pagrindo matomas dedikacinis įrašas.
Istorinė vertė
Monumentas laikomas tautinės tapatybės ir pasipriešinimo okupacijai simboliu.
Šalia Trijų Kryžių Kalno yra Gedimino kapo kalnas, kuriame palaidotas kunigaikštis Gediminas; Bekešo kalnas, kuriame palaidotas Lietuvos ir Lenkijos valstybės karo vadas Kasparas Bekešas; Stalo kalnas, pavadinimą gavęs dėl savo formos.
Zavoločė
Zavoločė, Dvinos žemė , Vepsija – istorinė sritis dabartinėje Rusijoje – Vologdos ir Archangelsko srityse, kuriose gyveno vadinamieji Zavoločės čiudai (vepsų gentys).
Geografija
Pavadinimas kilęs iš  'už pervalkų', čia  'sausumos kelias, jungiantis du vandens telkinius, kuriuo pervilkdavo laivus ir jų krovinius'. Zavoločė buvo už pervalkų, kurie jungė Onegos ežerą su gretimais ežerais, pirmiausia Baltuoju ežeru. Ši geografinė riba atskyrė regioną nuo vakariau buvusios Karelijos. Į rytus nuo jo, Pečioros baseine buvo Pečioros žemė, o į pietryčius – Permės žemė. Pietuose regionas siekėsi su Volgos aukštupiu.
Istorija
Anksčiausias regiono apibrėžimas apėmė tik nedidelę teritoriją į rytus nuo Baltojo ežero ir jį su Onega jungusios upės. Čia buvo vienas seniausių miestų – Beloozero, kurį, pasak legendos įkūrė ir valdė Riuriko giminaitis Sineus. Finougrų žemėse plito slavų kultūra ir kėlėsi kolonistai iš Naugardo respublikos.
Nuo XI a. pabaigos regiono apibrėžimas plėtėsi, nes kolonistai pamažu apgyvendino Onegos ir Šiaurės Dvinos baseinus. Jis buvo administruojamas kaip Zavoločės valsčius. Kolonistų migracijos į Zavoločę ir vietinių vepsų asimiliacija dar labiau paspartėjo, kuomet Rusią nusiaubė mongolai. Bėgdami nuo jų, slavai masiškai apgyvendino šį atokų šiaurinį kraštą. Panašiu metu jis buvo apgyvendinamas ir iš jūrinės pusės – čia kėlėsi pomorai, tyrinėję Baltosios jūros pakrantes.
Turtingas regionas masino augančią Maskvos didžiąją kunigaikštystę, kuri siekė paveržti regioną iš Naugardo. Pradedant Ivanu Kalita, Maskvai pavyko užimti piečiausius regiono miestus, pirmiausia Belozerą. Vėliau, 1397 m., vietos gyventojai patys pasiprašė prijungiami prie Maskvos. Tačiau jau kitais metais Naugardas sumušė Maskvą ir susigrąžino žemę į savo valdžią. Dvina išbuvo Naugardo respublikos sudėtyje iki 1478 m., kai pats Naugardas buvo prijungtas prie Maskvos.
Ratiklė
Ratiklė (Pisonia) – dyvinutinių (Nyctaginaceae) šeimos augalų gentis.
Rūšys
ir kt.
Lipliūnų apylinkė (Kėdainiai)
Lipliūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Josvainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Tubių apylinkės.
Gelgudiškiai
Gelgudiškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Užkalnių, šiauriau ir magistralės.
Kolonija Kamienčikovska
Kolonija Kamienčikovska  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Borussia-Park
Borussia-Park yra futbolo stadionas Menchengladbache, Vokietijoje. Atidarytas 2004 m. liepos 30 d. Jame namų rungtynes žaidžia Borussia VfL Mönchengladbach.
Borussia-Park turi 54 067 vietas, iš kurių 16 145 stovimos. Tarptautinėms varžyboms stovimos vietos yra pakeičiamos į 46 249 laikinai sėdimas. Naujojo stadiono statybos darbai kainavo 85 milijonus eurų. Jis susideda iš VIP vietų, fanų parduotuvės, baro ir kt.
C-5 Galaxy
thumb|300px|C-5 1970 birželį Lockheed C-5 Galaxy – karinis didžiatūris transportinis lėktuvas, sukurtas XX a. septinto dešimtmečio pradžioje JAV karinėms oro pajėgoms ir naudojamas iki šių laikų.
Reikalavimai
Septintojo dešimtmečio pradžioje JAV oro pajėgos užsakė naujoviško strateginio tolimojo veikimo transportinio lėktuvo projektinę studiją. Siekta pakeisti pasenusį Douglas C-133 Cargomaster ir patobulinti esamą, tačiau per mažą Lockheed C-141 Starlifter. Planuota užsakyti iki 200 lėktuvų. Techniniai tuo metu vadinto CX-HLS (Cargo Experimental-Heavy Logistics System) projekto reikalavimai iš pradžių buvo labai aukšti:
Gamyba
thumb|left|200px|Du TF39 varikliai ant vieno sparno
1965 m. rugpjūtį General Electric kompanijai pasiūlyta sukurti variklius. Kadangi buvo planuotas bendras svoris 350 t ir keturi varikliai, kiekviena turbina turėjo išvystyti tuomet rekordišką 180 kN galią. 1965 m. spalį Lockheed kompanijai, kuri jau buvo sukūrusi C-141, buvo užsakyta pagaminti 115 lėktuvų, kuriuos oro pajėgos pavadino C-5A Galaxy. Konkurse dalyvavo ir Douglas bei Boeing kompanijos, ir nors Boeing pasiūlymas vertinimo komisijos buvo įvertinantas kaip techniškai tobulesnis, Gynybos ministerija, vadovaujama Robert McNamara pasirinko Lockheed pasiūlymą, nes kainos prasme jis buvo geresnis.
Problemos
thumb|300px|Milžiniškas Galaxy krovinio skyrius Nuo pat pradžių projektas susidūrė su savikainos ir techninėmis problemomis. JAV spaudoje buvo teigiama, kad lėktuvo poreikis sukurtas dirbtinai, tam kad aeorokosminei pramonei duoti mokesčių mokėtojų pinigais finansuojamus milijardinius užsakymus, kurie naudingi tik politikams ir kariškiams. Visa tai išsivystė į didžiausią užsakymų JAV karinei pramonei skandalą.
Ambicingų reikalavimų įgyvendinimas pareikalavo tokių aukštų gamybos išlaidų, kad vieno Galaxy vieneto kaina nuolat augo – nuo pasiūlytų 16,5 mln. iki 60 mln. JAV dolerių už vienetą. Dėl to 1969 m. JAV oro pajėgos sumažino užsakymą nuo 115 iki 81 lėktuvo.
Galiausiai pirmųjų lėktuvų bandymai parodė, kad C-5 neatitiko jam keltų reikalavimų – ypač skrydžio atstumo esant pilnam pakrovimui. Paaiškėjo, kad sparno keliamosios struktūros dalys pagamintos per silpnos. Tai drastiškai paveikė pakrovimo ir skrydžio nuotolio charakteristikas bei privertė atlikti ilgą ir brangią modernizavimo programą, kurios metu sparnai buvo sukonstruoti iš naujo ir iki 1987 m. pakeisti visiems 80 C-5A.
Devintojo dešimtmečio pradžioje JAV vyriausybė nusprendė įtraukti į JAV prezidento R. Reigano ginklavimose programą dar 50 naujų lėktuvų. Pagal šį užsakymą Lockheed pradėjo gaminti patobulintą modelį C-5B. Pirmasis naujojo modelio lėktuvo skrydis atliktas 1985 m. rugsėjo 10 d., visas užsakymas atliktas nuo 1986 m. sausio iki 1989 m. balandžio.
Dėl šių aplinkybių Galaxy lėktuvams prigijo pravardė FRED, Fantastic Ridiculous Economic Disaster akronimas (lietuviškai verčiant maždaug „fantastiškai juokinga ekonominė katastrofa“). Oro pajėgų kariškiai lėktuvus mieliau vadino Fat Albert („storasis Albertas“).
Technika, dizainas
thumb|300px|C-5 Galaxy
Lėktuvo sparnai montuojami ant fiuzeliažo viršaus. Tai suteikia tokių privalumų:
Siekiant palengvinti lėktuvo pakrovimą ir iškrovimą važiuoklės hidraulikos pagalba visą lėktuvą galima nuleisti žemyn. Tam, kad oro uostuose su nesutvirtintu gruntu būtų sumažintas lėktuvo slėgis į žemės paviršių, visas svoris dalinamas į 28 ratus, iš jų 4 priekyje. Pagrindinė važiuoklė remiasi keturiomis atramomis ant kurių 2+4 principu sumontuota po 6 ratus.
Panaudojimas ir perspektyvos
Iš viso pagamintas 131 C-5 tipo lėktuvas, iš kurių iki šiol 6 sunaikinti per nelaimingus atsitikimus (žr. lentelę žemiau). Jie naudojami Air Mobility Command (AMC), Air National Guard (ANG) ir Air Force Reserve Command (AFRC) misijose.
Atlikus įrangos modernizavimą ir pastačius naujus variklius Galaxy panaudojimas artimiausiais metais tik išaugs. Rekonstrukcija turi padidinti Galaxy patikimumą ir gyvavimo trukmę, dėl to jie turės svarbų vaidmenį JAV karinių pajėgų strateginio oro transporto sistemoje. Pirmiausia 59 lėktuvams, vykdant Avionics Modernization Program (C-5 AMP) nuo 2004 m. spalio bus pastatyta nauja elektronika. Po to lėktuvai praeis Reliability Enhancement and Re – engining Program (C-5 RERP), kurios metu bus atnaujintos Lockheed Martin lėktuvo elektronikos ir kuro sistemos.
Nuostoliai
Šie Galaxy lėktuvai buvo prarasti dėl aviakatastrofų ir nelaimingų atsitikimų:
Aldona Lučinskienė
Aldona Lučinskienė (1923 m. spalio 20 d. Kaimynėliai, Musninkų valsčius – 2016 m. liepos 23 d. Vilnius) – Lietuvos botanikė, biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968 m. biologijos mokslų kandidatė.
1954–1975 m. Vilniaus universiteto botanikos sodo vedėja, 1967–1992 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1991 m. docentė.
Armijos policija (Portugalija)
thumb|right|250px|Armijos policijos garbės sargyba JAV gynybos sekretoriaus Donaldo Rumsfeldo vizito metu. thumb|right|250px|Armijos policijos automobilis Armijos policija (, taip pat ) – Portugalijos armijos karo policija. Ji priskirta kavalerijai. Armijos policijos pajėgų organizavimas ir apmokymas priskirtas 2-ajam lanserių pulkui. 1953-1976 m. ji buvo vadinta 'karo policija'.
Aldona Lučinskienė
Mokslinė veikla
Jos rūpesčiu Vilniaus universiteto botanikos sode sukauptos gausios vaistinių augalų, sistematikos, dendrologijos, gėlininkystės, daržininkystės, pomologijos, grūdinių ir techninių augalų kolekcijos. Svarbiausia mokslinio darbo kryptis – P-indolilacto rūgšties poveikis dekoratyvinių krūmų auginių šaknijimuisi. Introdukavo apie 40 rūšių dekoratyvinių augalų.
Armijos policija (Portugalija)
Karo policininkai dėvi juodas beretes.
Armijos policijos daliniai:
Mandinkų kalba
Mandinkų kalba – mandžių kalbų šeimos kalba, vartojama Malyje, Senegale, Gambijoje, Gvinėjoje, Dramblio Kaulo Krante, Burkina Fase, Siera Leonėje, Liberijoje, Bisau Gvinėjoje, ir Čade. Skiriamos bambarų, diulų, malinkių tarmės (kartais laikomos kalbomis). Būdinga ilgieji ir nosiniai balsiai, atvirų ir uždarų balsių poros. Vartojami lotyniški rašmenys.
Ortografija
Lotynų abėcėlė ir arabiška abėcėle pagrįsta rašyba yra plačiai naudojamos Mandinkų kalboje; ankstesnis yra oficialus, bet pastarasis yra plačiau panaudotas ir vyresnis. Be to, pan-Mandžių rašymo sistema, N’Ko abėcėlė, išrasta 1949 m., yra dažnai naudojama Šiaurės rytų Gvinėjoje, ir besiribojančiose bendruomenėse Dramblio Kaulo Krante ir Malyje.
Arabiškas raštas nenaudoja jokių papildomų raidžių (išskyrus, retai, papildoma balsės žymė e), bet kai kurios iš raidžių yra tariamos kitaip nei arabų kalba.
Lotynų ir arabiškos priebalsės atitinka:
Raidės, išryškintos kursyvu, nėra normaliai naudojami čiabuvių mandinkų kalbos žodžiuose mandinkų. ه (h) gali taip pat būti panaudotas, kad parodytų paskutinį balsinį sustojimą, kuris nėra pažymėtas lotynų rašte. Raide ŋ lotynų rašte yra dažnai nurodoma su balsės ženklais arabiškame rašte; žr. žemiau.
Balsės atitinka (diakritiniai ženklai yra padėti virš ar po priebalse arabų rašte):
Skorpenžuvės
Skorpenžuvės (Scorpaeniformes) – kaulinių žuvų (Osteichthyes) būrys. Šių žuvų plaukimo pūslė uždara. Pelekuose yra kietų spyglių. Pilviniai pelekai tarp krūtininių. Galvos skeleto kaulai dygliuoti.
Lietuvoje aptinkamos šios skorpenžuvės:
Omsko sritis
Omsko sritis (rus. О́мская о́бласть) – sritis pietų Rusijoje, Vakarų Sibire, Sibiro federalinėje apygardoje, prie sienos su Kazachstanu.
Geografija
Omsko sritis užima Vakarų Sibiro lygumos (100−140 m aukščio) pietinę dalį; Išimo lygumos rytinę dalį ir Barabos žemumos vakarinį pakraštį.
Didžiausios srities upės: Irtyšius, Išimas, Omė, Tara. Daug ežerų; pietuose jie daugiausia druskingi.
Administracinis suskirstymas
Omsko sritis suskirstyta į 32 rajonus:
Miestai
Didžiausi miestai (tūkst. gyv., 2005 m.):
Palisandramedis
Palisandramedis (Jacaranda) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus, bignonijinių (Bignoniaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso krūmai ir medžiai. Daugumos rūšių žiedai mėlyni.
thumb|right|260px|1975 metais [[Rodezijos Respublika|Rodezijos Respublikos Solsberio miesto (dabar Hararė, Zimbabvė) gatvėje žydintys mėlynieji palisandramedžiai (Jacaranda mimosifolia)]]
Savaime paplitę neotropikuose, tai Pietų Amerikos žemynas, Centrinė Amerika, pietinė Meksika, Vest Indijos salos. Plačiai introdukuotos kituose Žemės šilto klimato regionuose, įskaitant Pietų Afriką, Australijos žemyną, Naująją Zelandiją, Indijos subkontinentą, Izraelį, JAV ir Europos pietinius regionus. Miestuose sodinami kaip dekoratyviniai medžiai.
Rūšys
Gentyje išskiriamos 48 rūšys :
Vilkaviškis
Vilkaviškis – miestas pietvakarių Lietuvoje, Marijampolės apskrityje, 23 km į šiaurės vakarus nuo Marijampolės. Vilkaviškio rajono savivaldybės centras, Vilkaviškio miesto seniūnija, yra apylinkių seniūnijos, vadinamos Šeimenos seniūnija, centras. Mieste yra Vilkaviškio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo katedra (pastatyta 1881 m. prie vietos, kur Šeimenon įteka Vilkauja), Vilkaviškio Šv. Kryžiaus bažnyčia, Vilkaviškio krašto muziejus, kultūros centras, paštas (LT-70001), savivaldybė, rajono ligoninė, Marijampolės miškų urėdijos Vilkaviškio girininkijos būstinė.
thumb|left|[[Vincas Kudirka|Vinco Kudirkos paminklas]]
Etimologija
Liaudies etimologija mena legendą, kad pati upė Vilkauja vardą gavusi nuo pelkėto miško, kadaise augusio jos krantuose – tame miškė veisęsi daug vilkų.
Geografija
thumb|left|[[Vilkaviškio geležinkelio stotis]]
Vilkaviškis įsikūręs tarp Šeimenos ir Vilkaujos upių santakos. Vakaruose už miesto telkšo Paežerių ežeras. Yra dvi stotys:
Atstumai nuo kitų Lietuvos miestų keliais į Vilkaviškį: Alytus – 84 km, Kaunas – 73 km, Klaipėda – 224 km, Marijampolė – 23 km, Mažeikiai – 259 km, Palanga – 240 km, Panevėžys – 178 km, Šiauliai – 190 km, Tauragė – 114 km, Telšiai – 211 km, Utena – 209 km, Vilnius – 161 km.
Istorija
Iki viduramžių pabaigos miesto apylinkės įėjo į jotvingių genties gyvenamos teritorijos ribas. Gyvenvietė kaip Prienų (Birštono) girios kaimelis XVI a. pradžioje įsikūrė prie Kauno-Prūsijos kelio. 1545 m. karalienė Bona Sforza skyrė stataus miško dalį žydų sinagogai statyti, o 1561 m. karalienė viename rašte, minėdama Paširvinčio (Alvito) parapijos ribas, kalba ir apie Vilkaviškį. Prienų seniūnas Steponas Pacas 1620 m. jame pastatydino pirmąją Vilkaviškio bažnyčią. 1660 m. Jonas Kazimieras suteikė Magdeburgo teises. 1623 m. balandžio 20 d. Zigmanto III Vazos konfirmacinėje privilegijoje sakoma, kad Vilkaviškio bažnyčią pastatė LDK raštininkas, Prienų ir Birštono valdytojas, Birštono girios administratorius Steponas Pacas su žmona Ona Rudaminaite netoli Prūsijos sienos prie kaimelio, vardu Vilkaviškis, kad plistų katalikų tikėjimas, nes ten dar buvo laikomasi pagoniškų papročių. Bažnyčios išlaikymui valdovas paskyrė Šelmų (Szelmy) kaimą su 10 valakų žemės, taip pat Mekšrinio ežerą, patvirtino sklypus bažnyčiai ir klebonijai, taip pat kasmet po 6 grašius iš kiekvienos sodybos. 1791 m. gruodžio 9 d. Stanislovas Augustas atnaujino miesto teises ir patvirtino herbą. 1812 m. birželio 21 d. Vilkaviškį užėmė Napoleono armija, birželio 21 d. Napoleonas Vilkaviškyje paskelbė atsišaukimą, kuriame pirmą kartą Rusiją pavadino priešu, t. y. faktiškai paskelbė karą (B. Dundulis).
Seniūnijos perleidimas
1633 m. birželio 18 d. Vladislovas IV leido Steponui Pacui perleisti Vilkaviškio seniūniją sūnui Kristupui (nors tada jis buvo 12 metų). 1655 m. spalio 13 d. Vilkaviškio girininkiją iš Magnuso de la Gardie visam laikui gavo Jonas Mieženskis (Mierzenski), Jonušo ir Boguslavo Radvilų šalininkas.
Kristupas Pacas buvo Jono Kazimiero šalininkas. 1656 m. rugpjūčio 16 d. tapo pakancleriu, 1658 m. kovo 2 d. kancleriu, buvo vienas iš taikos traktato, Olivoje pasirašyto su švedais 1660 m. gegužės 3 d., kūrėjų. Galimas daiktas, kad pasibaigus karui su švedais, norėdamas greičiau atkurti po karo sunykusį miestelį, Kristupas Pacas 1660 m. iš valdovo Jono Kazimiero išrūpino Magdeburgo teisių privilegiją.
1674 m. Vilkaviškio administratoriumi tapo Steponas Pranciškus Medekša. 1680 m. spalio 14 d. S. P. Medekša buvo įvestas į 4 namus Vilkaviškyje, pirktus iš įvairių asmenų. 1684 m. sausio 17 d. Vilkaviškio magistratas sutiko nesikišti į S. P. Medekšos sklypą Virbalio gatvėje. 1685 m. sausio 11 d. Jonas III Sobieskis, tarpininkaujant Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kancleriui ir Vilkaviškio seniūnui Kristupui Pacui, patvirtino 4 namus su sklypais Kauno žemės teismo pateisėjui S. P. Medekšai ir juos išlaisvino nuo kariuomenės apsistojimo. Juose jam buvo leista laikyti neapmokestinamas smukles ir bravorus, statyboms ir kurui naudotis Vilkaviškio giria.
Žydai
thumb|Vilkaviškio žydų sinagoga
1679 m. balandžio 7 d. Jonas III Sobieskis, Ponų Tarybai tarpininkaujant ir Vilkaviškio žydų vardu prašant atstovams Markui Hercikovičiui ir Bernotui Jakubovičiui, žydams išdavė privilegiją, kurioje sakoma, kad naujai apgyvendinamame (vadinasi, Vilkaviškiui neseniai buvo suteiktos miesto teisės) Kauno pavieto Vilkaviškio mieste, įkurtame Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kanclerio Kristupo Paco jo tuo metu valdomoje Vilkaviškio seniūnijoje, yra apsigyvenę nemažai žydų, kurie vadovaujasi 1645 m. gruodžio 31 d. Vladislovo IV privilegija visiems LDK žydams bei Jono Kazimiero 1648 m. vasario 17 d. karūnavimo seime patvirtinta privilegija.
XIX–XX a.
XIX a. – XX a. miesto turgaus aikštė buvo apstatyta gausiausio Vilkaviškio miesto gyventojų sluoksnio – žydų (prekybininkų, amatininkų, bankininkų, pačių veikliausių miestiečių) – gyvenamaisiais namais, parduotuvėmis, šventyklomis, netoli aikštės stovėjo viena seniausių ir gražiausių Lietuvoje medinių sinagogų, statyta daugiau kaip prieš 400 metų. 1861 m. nutiestas geležinkelis Kaunas–Virbalis. XIX a. Vilkaviškyje kasmet vykdavo 5 dideli prekymečiai. Tuo metu miestas buvo apskrities centras Suvalkų gubernijoje.
1932 m. Vilkaviškiui suteiktos II eilės, 1935 m. – I eilės miesto teisės.