cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Barbara Dex apdovanojimai
2001 m. Barbara Dex apdovanojimas
2001 metais Barbara Dex apdovanojimą laimėjo Lenkijos atstovas Andrzej Piaseczny. Konkurse pasirodė su dirbtiniu kailiu, kuris nukrito per jo pasirodymą. Už tai gavo Barbara Dex 2001 apdovanojimą.
2002 m. Barbara Dex apdovanojimas
2002 m. Graikijai atstovavo Michalis Rakintzis su daina „S.A.G.A.P.O.“. Dainininkas buvo apsirengęs juodu kostiumu, už kurį konkurso gerbėjai jį apdovanojo kaip blogiausiai apsirengusį konkurso atlikėją.
2003 m. Barbara Dex apdovanojimas
Barbara Dex apdovanojimo apklausoje iš 66 balsavusių, dauguma žmonių balsavo už duetą T.A.T.u., kurios 48-ajame Eurovizijos dainų konkurse atstovavo Rusijai su daina „Ne ver', ne boysia“. Dainininkės vilkėjo džinsus, o ant baltų marškinėlių buvo išspausdintas skaičius 1. Antrąją vietą skyrė Slovėnijos dainininkei Karmen Stavec, trečioji vieta atiteko duetui Jemini iš Jungtinės Karalystės.
2004 m. Barbara Dex apdovanojimas
Sanda Ladosi atstovavo Rumunijai 49-ajame Eurovizijos dainų konkurse su daina „I Admit“. Už blogiausiai apsirengusius atlikėjus apklausoje balsavo 190 gerbėjų. 64 žmonės manė, kad Ladosi nusipelno Barbara Dex 2004 apdovanojimo.
2005 m. Barbara Dex apdovanojimas
Martin Vučić 50-ajame „Eurovizijos“ dainų konkurse atstovavo Makedonijai su daina „Make my day“. Pasirodyme jis vilkėjo šviesius džinsus, marškinėlius ir rožinę striukę. Dėl tokio apsirengimo jis buvo apdovanotas Barbara Dex apdovanojimu.
2006 m. Barbara Dex apdovanojimas
Portugalų merginų grupė Nonstop dalyvavo 51-ajame „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „Coisas De Nada“. Laimėtojos surinko 196 iš 906 balsų. Antrąją vietą užėmė Suomijos grupė Lordi, trečią vietą užėmė Islandijos dainininkė Silvia Night.
2007 m. Barbara Dex apdovanojimas
Ukrainos atstovas Verka Serdiučka dalyvavo 2007 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Dancing Lasha Tumbai“. Konkurse užėmė antrąją vietą su 235 balais. Jis buvo apsirengęs blizgiu kostiumu ir skrybėle su žvaigžde. 297 žmonės iš 1995 balsavusiųjų gerbėjų tikėjo, kad toks kostiumas turėtų pelnyti 2007 m. Barbara Dex apdovanojimą. 14 taškų mažiau už nugalėtoją surinko Marija Šerifović. Trečioji vieta atiteko Moldovos dainininkei Natalia Barbu.
2008 m. Barbara Dex apdovanojimas
Metalo kostiumas ir skrybėlė su antena – Andoros atstovė Gisela laimėjo šį apdovanojimą. Dainininkė gavo 104 iš 393 balsų nuo Eurovizijos gerbėjų. Dėl šio įvaizdžio Gisela gavo „MayaBee“ pravardę. Už Belgijos grupę Ištar balsavo 30 žmonių. Rodolfo Chikilicuatre iš Ispanijos surinko 23 balsus ir užėmė trečiąją vietą. Danija, San Marinas, Serbija ir Šveicarija nesurinko jokių balsų.
Kraštų apylinkė (Anykščiai)
Kraštų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurės rytuose.
Barbara Dex apdovanojimai
2009 m. Barbara Dex apdovanojimas
Vengrijos atstovas Zoli Ádok 2009 m. Eurovizijos dainų konkurso antrame pusfinalyje užėmė 15 vietą su 16 taškų. Šio konkurso dėka jis laimėjo Barbara Dex prizą už blogiausią sceninį kostiumą. Jis vilkėjo storas žalias kelnes ir prigludusius marškinėlius. Jis surinko 199 balsus 1295 balsavusiųjų. Antroji vieta atiteko grupei Gipsy.cz iš Čekijos (159 balsai), o trečioji vieta – bulgarų dainininkui Krasimir Awramow (140 balsų).
Kraštų apylinkė (Anykščiai)
Istorija
Apylinkė įkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Aulelių apylinkės ir Kunigiškių apylinkės. 1971 m. kovo 12 d. Kraštų apylinkė prijungta prie Svėdasų apylinkės.
Barbara Dex apdovanojimai
2010 m. Barbara Dex apdovanojimas
Milanas Stankovičius iš Serbijos Eurovizijos finale užėmė 13 vietą su daina „Ovo je Balkan“. Pasirodyme jis vilkėjo baltus marškinėlius ir kelnes, mėlyną striukę su daug blizgučių ant jo dešiniojo peties. Jis su 138 balsais laimėjo šį apdovanojimą. 28 taškais mažiau surinko Moldovos grupė Sun Stroke Project ir Olia Tira, o trečioji vieta su 109 taškais atiteko Piotrui Naličiui iš Rusijos.
2011 m. Barbara Dex apdovanojimas
2011 metais Barbara Dex apdovanojimą gavo Gruzijos grupė Eldrine. Iš 810 balsų, 133 žmonės balsavo už šią grupę. Dainininkė Sophio Toroshelidze vilkėjo juodą suknelę su žaliu diferentu. Dainininkė per interviu prisipažino, kad norėjo pateikti gruzinų kultūrą. Antrą vietą su 81 balsu užėmė duetas Jedward iš Airijos, trečią vietą – Moldovos grupė Zdob şi Zdub (66 balsai).
2012 m. Barbara Dex apdovanojimas
Albanijos dainininkė Rona Nishliu dalyvavo 57-ajame Eurovizijos dainų konkurse su daina „Suus“ ir finale užėmė penktąją vietą. Iki balsavimo pabaigos ji buvo įvertinta kaip blogiausiai apsirengusi atlikėja. Jos juodai mėlyna suknelė ir šukuosena, panaši į riestainį, surinko 829 iš 2851 galiojančių balsų. Antroji vieta atiteko duetui Jedward iš Airijos (551 balsas). Sofi Marinova Bulgarijos su 232 balsais užėmė trečiąją vietą.
2013 m. Barbara Dex apdovanojimas
2013 m. Barbara Dex apdovanojimo laimėtojas buvo paskelbtas gegužės 26 dieną. Šį apdovanojimą laimėjo grupė Moje 3 iš Serbijos. Jos surinko 967 balsus iš 2747 balsavusiųjų. Cezar iš Rumunijos užėmė antrąją vietą (544 balsai), Izraelio atstovė Moran Mazor užėmė trečią vietą (296 balsai).
Barzdžiai (Telšiai)
Barzdžiai – buvęs kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Janapolės, prie pat Lingėnų, netoli Biržulio pelkių.
Semiramidė
thumb|Semiramidė pavaizduota kaip amazonė ([[XVIII amžius|XVIII a. iliustracija)]] Semiramidė, Šamuramata − legendinė Asirijos karalienė, identifikuojama kaip karaliaus Šamšiadado V babiloniete žmona Šamuramat , Adadnirario III motina; 810 – 806 m. pr. m. e., jam esant nepilnamečiu, buvo regentė. Apie jos asmenybę buvo sukurta daug legendų. Diodoras Sikulas, Justinas ir kiti istorikai pateikia legendas remdamiesi Ktesijumi iš Knido, kuris aprašė Semiramidę ir jos santykius su Ninu. thumb|left|200px|Piemuo randa kūdikį Semiramidę, iš E. Wallcousins paveikslo.
Semiramidė daugiausia kariavo Medijoje. Asirijoje ji buvo vadinama Šamuramata. Pasak legendos, ji Babilone įrengusi kabančiuosius Semiramidės sodus. Jie yra laikomi vienu iš septynių pasaulio stebuklų.
Semiramidė armėnų legendose
Pagal legendą Semiramidė išgirdo apie armėnų karaliaus Aros grožį ir pradėjo jo geisti. Ji paprašė Aros vesti ją, bet šis atsisakė. Tai išgirdus ji išžygiavo su Asirijos armija į Armėniją. Mūšis vyko Ararato slėnyje ir Ara buvo nužudytas. Kad išvengtų tolimesnio karo, Semiramidė meldė dievų prikelti Arą iš mirusiųjų. Ji, turėdama burtininkės reputaciją, taip pat mėgino nesėkmingai pati jį prikelti. Kai priartėjo armėnų kariai, norintys atkeršyti už savo valdovą, ji aprengė vieną savo meilužį kaip Arą ir paskleidė gandus, kad Ara prisikėlė iš mirusiųjų. Tokiu būdu baigėsi karas. Yra daug legendos pabaigos versijų, bet nė vienoje Ara nėra prikeliamas iš mirusiųjų.
Nuorodos
Semiramidė – Babilono karalienė
Peteno baseinas
Peteno baseinas – regionas Mezoamerikoje, šiaurės rytų Gvatemaloje, iš dalies sutampa su Peteno departamentu. Rytuose remiasi į Majų kalnus, pietuose į Kordiljeras, vakarinė riba eina Usumasintos upe, šiaurinė riba nėra aiški. Pagrindinės upės – Usumasinta, San Pedras, Belizas. Centrinėje dalyje telkšo karstinių ežerų grupė (didžiausi ežerai – Peten Ica, Jaša).
Ikiklasikiniu ir klasikiniu Mezoamerikos laikotarpiu Peteno baseinas buvo majų civilizacijos klestėjimo vieta. Pagrindinis majų centras – Tikalis. Regione išsivystė majų raštas bei klasikinė majų architektūra.
Alytaus express
Alytaus express – skelbimų ir reklamos savaitraštis, leistas 1990–1993 m. Alytuje.
Ziginšoras
Istorija
Miestą 1645 m. įkūrė portugalai. 1992 m. čia lankėsi popiežius Jonas Paulius II.
Alytaus express
Leidinys
Spausdino įvairaus pobūdžio informaciją, reklamas, skelbimus. Tiražas 1990 m. – 4000 egz., 1993 m. – 2200 egz.
Redaktorius L. Stadalnykas.
Ptaškai
Ptaškai  – kaimas Lenkijos rytuose, Mordų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Liutkūnai (Jonava)
Liutkūnai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 14 km į šiaurę nuo Jonavos, prie kelio.
Čilento krantas
Čilento krantas – Italijos kranto ruožas pietinėje Salerno provincijos dalyje ties Čilentu. Jis yra Salerno ir Polikastro įlankose, prasideda Capaccio-Paestum komuna šiaurės vakaruose ir baigiasi Saprio komuna pietryčiuose.
Mėlynoji vėliava
Čilento krantas visoje Kampanijoje garsėja kaip turintis geriausios kokybės paplūdimių vandenį ir žinomas kaip vienas iš kelių pakrantės ruožų, turinčių daugiausia Mėlynosios vėliavos paplūdimių Italijos Tirėnų jūros pakrantėse. . Daug kranto vietovių yra įvertintos Italijos aplinkosauginės organizacijos Legambiente „Burėmis“ (nuo 1 iki 5).
Lietuvinė monažolė
Lietuvinė monažolė (Glyceria lithuanica) – miglinių (Poaceae) šeimos augalų rūšis. Paplitusi Eurazijoje.
Tai daugiametis, 60-150 cm aukščio žolinis augalas. Lapai platūs, linijiški, šiurkštūs, 30 cm ilgio, 0,4-0,9 cm pločio. Žiedynas – 15–30 cm ilgio šluotelė su daugybe varpučių. Žydi birželio – rugpjūčio mėnesiais.
Auga pelkėtuose miškuose, pamiškėse, upelių pakrantėse. Sutinkama Kinijoje, Korėjoje, Japonijoje, Rusijoje, Kaukaze, Vidurio ir Šiaurės Europoje. Lietuvoje reta, įtraukta į Raudonąją knygą. Rūšį XIX a. pab. aprašė ir kaip Glyceria lithuanica įvardijo baltarusių botanikas Stanislovas Batys Gorskis.
Marius Kundrotas
Marius Kundrotas (g. 1978 m. balandžio 4 d.) – politologas, publicistas, visuomenės ir politikos veikėjas.
1997 m., besimokydamas Vilniaus universitete, įsijungė į Lietuvių tautinio jaunimo sąjungą „Jaunalietuviai“ ir Lietuvių Nacionalinę Partiją „Jaunoji Lietuva“. 1998 m. išrinktas Lietuvių tautinio jaunimo sąjungos „Jaunalietuviai“ vadovu. 2001 m., jaunalietuviams, jauniesiems nacionaldemokratams ir tautinei organizacijai „Jaunoji karta“ susijungus į Lietuvių tautinio jaunimo lygą, tapo jos vadovu. 2002 m. įsijungė į Lietuvių tautininkų sąjungą (LTS), iki jos prisijungimo prie Tėvynės sąjungos, kuriam priešinosi, buvo LTS Tarybos narys.
2008 m. pavasarį užleido Lietuvių tautinio jaunimo lygos vadovo postą Juliui Pankai. 2008 m. liepos 20 d. įvairių tautinių organizacijų atstovams įsteigus Lietuvių tautinį centrą (LTC), išrinktas jo pirmininku.
2006 m. baigė politikos mokslų magistrantūrą.
2009 m. išleido monografiją „Tauta amžių kelyje: tautinės pasaulėžiūros gairės ir tautinis judėjimas Lietuvoje“ (Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla).
2011 m. – vienas iš Tautininkų sąjungos atkūrėjų, išrinktas jos Tarybos nariu, 2013 m. – vicepirmininku ideologijai.
Belgrado Crvena Zvezda (krepšinio klubas)
Belgrado „Crvena Zvezda“ ('Raudonoji žvaigždė') – Serbijos krepšinio klubas iš Belgrado, rungtyniaujantis Serbijos čempionate, Adrijos lygoje bei „Eurolygoje“.
Istorija
Krepšinio komanda įkurta 1945 m. kaip vienas iš daugelio „Crvena Zvezda“ sporto klubo padalinių. Tuoj po susikūrimo, komanda 10 kartų iš eilės laimėjo Jugoslavijos lygą. 1974 m. „Crvena zvezda“ laimėjo tuo metu prestižiškiausią Europos turnyrą – Saportos taurę. Kitais metais komanda Europos taurių taurėje užėmė 2 vietą, finale laimėti nepavyko ir 1984 m. Koračo taurėje. „Crvena Zvezda“ labai ilgą laiką negalėjo laimėti ir Jugoslavijos čempionato (šalies lygą vėl laimėjo tik 1993 m., kai po Jugoslavijos subyrėjimo pasitraukė lig tol dominavę Kroatijos ir Slovėnijos klubai).
Į tarptautinius turnyrus Belgrado klubas grįžu 2006 m., o „Eurolygoje“ vėl blykstelėjo 2014–2015 m., kai vedama Bobano Marjanovičiaus pasiekė „Top 16“ etapą. Tą patį sezoną „Crvena zvezda“ iškovojo „Trigubą karūną“ – laimėjo Adrijos čempionate, Serbijos lygoje ir Serbijos taurėje.
Treneriai
Žymesni treneriai:
Raimundas Banionis
Raimundas Banionis (g. 1957 m. gegužės 13 d. Panevėžyje) – lietuvių kino, televizijos ir teatro režisierius.
Jurgio Baltrušaičio lietuvių ir rusų bendradarbiavimo labdaros ir paramos fondo steigėjas, valdybos narys.
Biografija
1980 m. baigė Sąjunginį valstybinį kinematografijos institutą Maskvoje. Už diplominį darbą – 30 min. vaidybinį filmą „Greitis – mano dievas“ – gavo pagrindinį prizą SVKI festivalyje.
1980–1989 m. Lietuvos kino studijos režisierius-statytojas. Nuo 1989 m. UAB „LITNEK“ režisierius, taip pat pagal sutartis dirba teatre, televizijoje ir kitur.
Gruzijos ginkluotosios pajėgos
thumb|right|Gruzijos ginkluotųjų pajėgų vėliava thumb|right|Gruzijos ginkluotųjų pajėgų emblema Gruzijos karinės pajėgos (gruz. საქართველოს შეიარაღებული ძალები, sak'art'velos sheiaraghebuli dzalebi) – Gruzijos ginkluotosios pajėgos.
Raimundas Banionis
Kūryba
Vaidybiniai filmai:
Dokumentiniai filmai:
Gruzijos ginkluotosios pajėgos
Gruzijos ginkluotosios pajėgos veikia remdamosios Gruzijos konstitucija, Gruzijos Gynybos ir nacionalinės karinės strategijos įstatymu bei tarptautinėmis sutartimis, kurias Gruzija yra pasirašiusi.
Raimundas Banionis
Kūryba
Teatras:
1086 m.
1086 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gruzijos ginkluotosios pajėgos
Gruzijos ginkluotosioms pajėgoms vadovauja Gynybos ministerija. Dabartinis gynybos ministras yra Vasilijus Sikharulidzė, generalinio štabo viršininkas – brigados generolas Devi Chankotadzė
Istorija
1994 m. kovo 23 d. Gruzija buvo viena pirmųjų buvusių TSRS sąjunginių respublikų, kuri prisijungė prie NATO Partnerystės taikos labui iniciatyvos.
2002 m. gegužės mėn. – 2004 m. gegužės mėn. ~2600 Gruzijos karių, tarp jų štabų karininkai, 5 taktiniai daliniai, buvo treniruojami JAV Specialiųjų jėgų ir jūros pėstininkų. Panaši kita programa prasidėjo 2005 m. sausio mėn.
Gruzijos kontingentai dalyvavo Kosove, dabar dalyvauja Irake ir Afganistane.
Gruzijos ginkluotosios pajėgos intensyviai reformuojamos, kad atitiktų NATO reikalavimus ir kad Gruzija galėtų tapti NATO nare. Reformuota kariuomenė turėtų padėti išspręsti konfliktus su nepriklausomybės siekiančiomis Abchazija ir Pietų Osetija.
Gruzijos ginkluotųjų pajėgų struktūra
GGP sudaro:
Šiuo metu GGP tarnauja 32 650 žmonių: Gruzijos parlamentas planuoja padidinti GGP, kad 2010 m. pabaigoje GGP tarnautų 75 000 žmonių. Ketinama suformuoti 5-ąją ir 6-ąją brigadas. Rezervą turės sudaryti 120 000 žmonių.
Gruzijos sausumos pajėgos
Sausumos pajėgos sudaro didžiausią GGP dalį. Jos atsako už teritorijos gynybą, paremia Pasienio policiją saugant sienas ir civilines struktūras kovojant su teroristine veikla. taip pat siunčia dalinius į NATO organizuojamas operacijas.
Sausumos kariuomenė organizuota į pėstininkų brigadas, kitos kariuomenės rūšys (artilerija ir kt.) organizuota į batalionus.
Sausumos pajėgose tarnauja 21 739 žmonės:
Gruzijos karinės oro pajėgos
thumb|right|150px|Gruzijos KOP emblema ([[rondelis (emblematika)|rondelis)]] thumb|right|250px|Gruzijos KOP Su-25 Gruzijos karines oro pajėgas sudaro aviacija ir oro gynyba. Užduotis – užtikrinti Gruzijos oro erdvės saugumą.
Karinių oro pajėgų ginkluotė
Lėktuvai Sraigtasparniai Oro gynybos technika
Gruzijos karinis jūrų laivynas
thumb|right|Gruzijos karinio jūrų laivyno vėliava
2007 m. laivyne tarnavo 710 žmonių.
Gruzijos specialiosios pajėgos
Tiksli GSP sandara ir karių kiekis nėra žinomi. Jos suformuotos iš buvusios Tarybinės Armijos specnazo brigados, kuri bazavosi Kodžorio gyvenvietėje. Į jas įėjo ir dalis karių iš išformuoto Gruzijos VRM specialiosios paskirties dalinio „Gulua“. GSP kariai yra labiausiai kvalifikuoti Gruzijos ginkluotųjų pajėgų kariai. Jų skiriamasis bruožas yra žalios beretės.
Gruzijos nacionalinė gvardija
Gruzijos nacionalinė gvardija įkurta 1990 m. gruodžio 20 d., tada ją sudarė savanoriai. Ji buvo pirmoji nepriklausomos Gruzijos Ginkluotųjų pajėgų formuotė. Nacionalinė gvardija dalyvavo konfliktuose Gruzijos teritorijoje (pvz., Abchazijoje).
Radzikuv Velkai
Radzikuv Velkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Mordų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietus nuo Mordų, apie 18 km į rytus nuo Sedlcų ir apie 104 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos.
Montefeltrai
thumb|200px|Montefeltrų herbas thumb|Federico III da Montefeltro portretas, tapytas [[Piero della Francesca]] Montefeltrai – Italijos kilmingųjų giminė, valdžiusi Urbiną ir Riminį.
Giminės valdymas prasidėjo 1226 m., kai Buonconte I da Montefeltro ir jo brolį Taddeo imperatorius Frydrichas II padarė Urbino grafais. Jie ir jų palikuonys buvo gibelinų lyderiais Markėje ir Romanijoje.
Gvido įpėdinis Federico I da Montefeltro (1296–1322), praplėtė savo valdas užimdamas miestus Ozimą, Faną, Rekanatį, Gubijų, Spoletą ir Asyžių, kurie priklausė Šventajam sostui. Jis buvo nužudytas po to, kai įvedė aukštus mokesčius, ir Urbinas buvo prijungtas prie Popiežiaus valstybės. 1323 m. Frederico sūnus Nolfo da Montefeltro (1323–1359) buvo paskelbtas Urbino valdovu. 1355 m., kai popiežiaus legatas kardinolas Albornoz keliavo po Italijos atstatinėdamas popiežiaus valdžią, Urbino grafystė vėl tapo pavaldžia Šventajam sostui. Nolfo sūnus Federico II da Montefeltro liko be valdžios, tačiau jo sūnus Antonio II da Montefeltro (1377–1403) pasinaudojo proga prasidėjus sukilimui prieš Šventąjį sostą Markėje ir Umbrijoje 1375 m. ir atstatė savo valdžią Urbino grafystėje.
Nuorodos
Šiame straipsnyje panaudota medžiaga iš dabar laisvai naudojamos publikacijos: redagavo Charles Herbermann. (1913). „Archdiocese of Urbino“. Catholic Encyclopedia. Robert Appleton Company.
Miliai (Šilalė)
Miliai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Kaltinėnų, 1 km į šiaurę nuo Milaičių.
Margininkų apylinkė (Kėdainiai)
Margininkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Hidraulinis ardymas
Hidraulinis uolienų ardymas (kitaip hidraulinis skaldymas, hidraulinis plėšymas) – gelmių išteklių tyrimo ir naudojimo būdas, kai gręžinyje, dirbtinai sukėlus didelį slėgį, uolienų storymėje atveriami plyšiai ir į juos įspaudžiamas vandens, smėlio ar dirbtinių kietų dalelių ir cheminių medžiagų mišinys, siekiant padidinti uolienų storymės laidumą ir produktyvumą.
Kęstutis Kemzūra
Kęstutis Kemzūra (g. 1970 m. balandžio 20 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas ir treneris.
Kanikati
Kanikati – Italijos miestas Sicilijoje, Agridžento provincijoje. Miestas yra 25 km į rytus nuo Agridžento, 90 km į pietryčius nuo Palermo.
Kęstutis Kemzūra
2008 m. gruodžio mėn. pabaigoje tapo Latvijos vyrų krepšinio rinktinės vyr. treneriu. 2009 m. spalio mėn. viduryje pasiūlyta sutartį pratęsti, tačiau K. Kemzūra iki nustatytos datos nedavė atsakymo. 2009 m. lapkričio 5 d. patvirtintas Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės vyr. treneriu. Šiame poste dirbo iki 2012 m. spalio 1 d.
2009 m. gruodžio pabaigoje pasirašė vienerių metų sutartį su Krasnodaro „Lokomotiv“ klubu. 2013 m. birželio mėnesį pasirašė sutartį su Nymburko „ČEZ“ klubu. 2016 gruodžio 26 d. tapo Stambulo „Daruššafaka“ ekipos trenerio asistentas.
Kanikati
Istorija
Kanikačio apylinkėse žmonės gyveno prieš romėnų laikus. Miesto pavadinimas kilo iš arabų Handaq-attin ir reiškia „molio kanalą“. Normanams užimant Siciliją vietinį musulmonų didiką apgulė ir nugalėjo Salvatore Palmeri (1087 m.) Rodžerio I pasekėjas. Už nuopelnus Palmeris iš grafo gavo kardą ir Kanikačio feodą, jis išplėtė arabų tvirtovę, padarė ją pilimi su bokštu.
Po normanų valdė Štaufenai, Angevinai ir Aragonas. 1448 m. bevaikis Antonio Palmieri paliko Kanikatį sūnėnui Andrea De Crescenzio, kuris iš karaliaus Jono II gavo Licentia populandi, leidimą išplėsti feodo ribas ir gyventojų skaičių. Tuo metu Kanikatyje gyveno 1000-1500 žmonių. Andrea De Crescenzio įpėdinis buvo jo sūnus Giovanni, kuris neturėjo sūnų ir paliko feodą uošviui Francesco Calogero Bonanno 1507 m.
Valdant Bonanams miestas išaugo ir pasipuošė. Jų valdžia nusmuko XVIII a. pabaigoje, 1819 m. paskutinis Bonanas atidavė miestą baronui Gabriele Chiaramonte Bordonaro. Po 1848 m. ir 1859-1861 m. maištų ir Italijos suvienijimo mieste atsirado bankai, malūnai, išsiplėtė prekyba. Per visą XX a. pagrindinis pajamų šaltinis mieste buvo žemės ūkis, ypač vynuogės.
1943 m. mieste įvyko Kanikačio skerdynės, kai amerikiečių kariai nužudė keletą italų civilių.
Hidraulinis ardymas
Hidraulinio ardymo naudojimas
Hidraulinis ardymas padidina uolienų laidumą ir tuo pačiu gręžinio produktyvumą. Iš natūraliai laidžių uolienų (tradicinių telkinių) naftą ar dujas galima išgauti ir be hidraulinio ardymo, bet čia šis metodas taikomas skatinti angliavandenilių pritekėjimą, padidinti sluoksnio produktyvumą. Išsklaidytieji angliavandeniliai yra nelaidžiose uolienose, tad jų žvalgybai ir gavybai būtinas hidraulinio ardymo metodas. Tie plyšiai gali būti atverti tik tiksliai parinktame uolienų sluoksnio intervale. Aukštas pumpuojamo mišinio slėgis per į gręžinį įleistus specialius vamzdžius veikia parinktą uolienų storymę, ir uolienų sluoksnis supleišėja. Uolienoms suardyti naudojamas vanduo maišomas su smėliu, kad smėlis neleistų plyšiams susiglausti. Iš cheminių medžiagų pagrindinė yra gelis – vandens tirštikis – primenantis kisielių, jame smėlis plūduriuoja, nesėda į dugną. Kitos cheminės medžiagos skirtos pagerinti gelio slydimą, padidinti klampumą, stabdyti molio mineralų brinkimą, reguliuoti gėlinės medžiagos gyvavimo trukmę. Pumpuojamas į sluoksnį skystis turi būti tirštas tiek laiko, per kurį padaromas plyšys ir į jį įpumpuojamas smėlis. Vėliau jis šias savybes turi prarasti, nes kitaip nuimant slėgį sluoksnyje, smėlis sugrįš kartu su grįžtamuoju skysčiu.
Skalūnų dujų pramonė
Būdas išlaisvinti dujinius angliavandenilius iš skalūninės uolienos atrastas XIX a. pabaigoje, hidraulinio ardymo technika buvo sukurta 1947 metais. Sukūrus hidraulinio ardymo technologiją (angl. fracturing, fracking), JAV 2002–2003 metais prasidėjo komercinė dujų gavyba, išaugusi iki skalūnų dujų revoliucijos JAV.
Europos Parlamentas nusprendė, jog hidraulinio ardymo uždraudimas nėra ES kompetencija ir valstybės narės šį klausimą sprendžia savarankiškai. Šiuo metu penkios valstybės narės yra paskelbusios moratoriumą arba draudimą hidrauliniam ardymui: Prancūzija, Nyderlandai, Liuksemburgas, Čekija ir Bulgarija. Rumunija, savo ruožtu, sustabdė anksčiau paskelbtą moratoriumą.
Pajiešmeniai
Pajiešmeniai (arba Pajiešmenė) – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Krinčino, prie Jiešmens upės. Seniūnaitijos centras. Yra pagrindinė mokykla (su ikimokyklinio ugdymo skyriumi), biblioteka, medicinos punktas. Išlikę Pajiešmenės dvaro rūmai (statyti 1895 m.), oficina, ūkiniai pastatai, Pajiešmenių geležinkelio stotelė.
Yra molio telkinys. Ant Jiešmens kaime sudarytas Pajiešmenių tvenkinys. Iš šiaurės rytų prieina Pajiešmenių miškas. Šalia kaimo šakojasi keliai ir.
miniatiūra|left|Riboženklis kelyje
Istorija
LTSR metais Pajiešmeniai buvo Naradavos sodininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Seniau pro kaimą ėjo Gubernijos–Biržų siaurasis geležinkelis, buvo Pajiešmenių geležinkelio stotelė.
Burgplacas
Burgplacas − kalva Liuksemburgo šiaurinėje dalyje, Dykircho apygardoje, Klervo kantone, Truavjeržo (Troisvierges) komunoje.
Burgplacas yra antras pagal aukštį šalies taškas (559 m aukščio). Jis yra 1 metru žemesnis už Knaifą. Burgplacas dažnai klaidingai laikomas Liuksemburgo aukščiausiu tašku (jo viršūnėje pakabinta net lentelė, pažyminti, kad tai aukščiausias taškas).
Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius
Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius – tryliktas pagal svarbą Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami asmenys už ypatingus nuopelnus garsinant Lietuvos vardą, puoselėjant ir plėtojant tarpvalstybinius santykius, už humanitarinę pagalbą Lietuvai, už ypatingus nuopelnus valstybės tarnyboje, kultūros, mokslo ir švietimo, verslo ir gamybos, sveikatos ir socialinės apsaugos, karybos, sporto, ūkio bei kitose srityse. Ordino garbės ženkle veiklos sritis žymima kryžių ir juostą (kaspiną ar kaspinėlį) jungiančiame vainike tam tikrą sritį atitinkančiu simboliu. Šiuo ordinu gali būti apdovanojami ir užsienio valstybių piliečiai.
Istorija
Ordinas „Už nuopelnus Lietuvai“ įsteigtas 2002 m. birželio 18 d. Valstybės apdovanojimų įstatymu Nr. IX-957.
Aprašas
Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius
Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius nešiojamas ant 40 mm pločio kaklo kaspino, kuris rišamas ant kaklo. Vyrai šio laipsnio kryžių nešioja taip: ordino kaspinas rišamas po marškinių apykakle, o pats kryžius kabo tiesiai po kaklaraiščio mazgu. Moterys ordino kryžių nešioja ant to paties pločio kaspino kokardos, prisegtos kairėje krūtinės pusėje (tam tikrais atvejais moterys šio laipsnio kryžių gali nešioti ir ant kaklo).
Akvamarinas
thumb|Akvamarinas thumb|Nušlifuotas akvamarinas Akvamarinas ( – 'jūros vanduo'; Be3Al2Si6O18) – ciklosilikatų grupės mineralas, melsva ar žalsva berilo atmaina.
Savybės
Kietumas 7,5-8,0. Kristalo struktūra – heksagonalinė. Lūžio rodiklis – 1,57-1,58.
Spalvos
Žydra, mėlyna, žaliai - mėlyna (priklauso nuo titano ir geležies priemaišų).
Mėlyna spalva gali būti išgauta šviesiai žalią berilą pakaitinus iki 400 °C. Akvamarinas naudojamas kaip brangakmenis, dažnai painiojamas su žydru topazu. Priešingai nuo smaragdo, akvamarinas dažniausiai būna be defektų.
Priežiūra
Saugoti nuo aštrių cheminių medžiagų (pvz., plaukų dažų, ploviklių) ir smūgių. Ilgai nelaikyti saulėkaitoje.
Radavietės
1910 metais Brazilijoje rastas 110 kg mineralas.
Kanas (Prancūzija)
Yra universitetas, elektronikos, hidrologijos mokslinio tyrimo institutai, didžiausias Prancūzijoje plazmos greitintuvas, Normandijos muziejus, vaizduojamojo meno muziejus, pašto ir ryšių muziejus, Šv. Jurgio bažnyčia (XII–XV a.; tvirtovės vietoje), vienuolynas. Stovi Normandijos kunigaikščio Vilhelmo I Užkariautojo pilis (XI a. ir XIV–XV a., rekonstruota 1961 m.).
Istorija
XI a. Vilhelmas Užkariautojas Kaną pavertė savo kunigaikštystės sostine, o 1060 m. įsakė pastatyti tvirtovę. 1346 m. Kanas nusiaubtas anglų, 1417–1950 m. jų valdomas. XVII a. pab. Kanas buvo svarbus protestantizmo centras. Per 1789–99 m. Prancūzijos revoliuciją žirondistų judėjimo centras. Per II pasaulinį karą trys ketvirtadaliai miesto sugriauta. 1956–2015 m. Kanas buvo Žemutinės Normandijos administracinio regiono centras.
Misaičiai (Šilalė)
Misaičiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Kaltinėnų, prie.
Šeimyniškėliai
Šeimyniškėliai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Anykščių, kairiajame Šventosios krante, prie Elmės ir Variaus žiočių, Anykščių regioniniame parke. Prie Šventosios įkurtas paplūdimys. Pro kaimą eina kelias, atsišakoja. Pietiniu pakraščiu eina plentas. Prie jo stūkso didingas Šeimyniškėlių piliakalnis (kai kurie istorikai mano, kad čia stovėjusi legendinė Vorutos pilis, priklausiusi karaliui Mindaugui), įkurtas Šeimyniškėlių kraštovaizdžio istorinis draustinis.
Istorija
thumb|left|250px|Šeimyniškėlių piliakalnis
Šeimyniškėliai (Siemieniszkiele) minimi Ukmergės apskrities seniūnijų 1765 m. inventoriuose, tuo metu priklausė Lietuvos Didžiajam Kunigaikščiui.
1923 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius. 1949 m. rugpjūčio 12 d. kaimas buvo įjungtas į kolūkį „Voruta“, vėliau iki 1974 m. priklausė J. Biliūno kolūkiui, 1974–1992 m. – Elmininkų bandymų stoties eksperimentiniam ūkiui.
Nuo XX a. 8-ojo dešimtmečio kaimo teritorijoje pradėjo kurtis sodų bendrijos, ilgainiui tapusios Anykščių priemiesčių zona. 2006 m. dalis kaimo perduota Anykščių miestui.
Alytaus sąjūdis
thumb|right|180px Alytaus sąjūdis – Alytaus Sąjūdžio laikraštis, ėjęs 1988–1989 m.
Istorija
Leido Lietuvos sąjūdžio Alytaus rajono Taryba. Išėjo 47 numeriai. Tiražas 1988 m. – 1650 egz., 1989 m. – 5000 egz.
AW II
„AW II“ – antrasis studijinis grupės Ataxia albumas, išleistas 2007 m. gegužės 29 d. „Record Collection“ leidykloje. Albume esančios dainos įrašytos tuo pačiu metu kaip ir pirmajame – „Automatic Writing“. Grupėje gitara groja John Frusciante, būgnais Josh Klinghoffer ir bosine gitara Joe Lally.
Kuršių pilkapynas
Kuršių pilkapynas – pilkapynas Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kuršių kaimo (Tytuvėnų seniūnija), Giliaus ežero rytiniame krante.
Tyrimai
Kuršių pilkapynas dar vadinamas Milžinkapiais, Kačmilžiais. XIX a. pab. pilkapyne dar buvo 14 pilkapių, vieną jų 1887 m. ištyrė Tadas Daugirdas. Pilkapio sampilas buvo 10–11 m skersmens, 1 m aukščio, su akmenų vainiku. Rasta žalvarinių papuošalų (karolių, antkaklė, segė, apyrankė, įvijinio žiedo gabalas), geležinis įmovinis kirvis ir sidabrinė profiliuota romėniška I a.–II a. segė, vienas ankstyviausių sidabrinių radinių Lietuvoje.
Per 1967 m. žvalgomuosius archeologinius tyrimus Istorijos instituto archeologai aptiko tik 3 apardytus II a.–IV a. datuojamus pilkapius, jų sampilai nuarti. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus.
Alytaus naujienos
Alytaus naujienos – Alytaus miesto ir apskrities laikraštis, einantis nuo 1945 m. vasario 21 d. Alytuje, Dariaus ir Girėno g. 4, LT-62137 Alytus.
Istorija
Iki 1950 m. buvo Alytaus apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Alytaus rajono bei miesto komitetų ir LDT leidinys, 1990–1995 m. – nepriklausomas miesto ir rajono laikraštis, nuo 1995 m. – apskrities laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Alytaus naujienos laikraščio redakcija“. Bendrovė leidžia ir laikraštį „Druskininkų naujienos“.
1945–1946 m. ėjo kartą per savaitę, 1948–1949 m. – triskart, 1950 m. – dukart-triskart, nuo 1962 m. – triskart, 1990–1993 m. – keturis kartus, nuo 1994 m. – penkis kartus per savaitę.
Iki 1950 m. gruodžio vadinosi „Tarybinė Dzūkija“, 1950–1988 m. – „Komunistinis rytojus“, nuo 1989 m. – „Alytaus naujienos“. Tiražas 1945 m. – 8000 egz., 1987 m. – 23 300 egz., 1997 m. – 6300 egz. Leidžiamas antradieniais, trečiadieniais, ketvirtadieniais, penktadieniais ir šeštadieniais nuo 8 iki 24 puslapių. Redakcijoje dirba 26 darbuotojai.
Danijos juodmargiai galvijai
Nors dabartinės karvės yra stambesnės, pieningesnės, su gerai išvystytais tešmenimis, tačiau jų skerdenų kokybė prastesnė, negu 1965 m. Danijos juodmargių galvijų. Lietuvoje veisiami Danijos juodmargiai galvijai taip pat patiria vis didėjančią Holšteinų – fryzų įtaką, todėl ateityje šios veislės turėtų susilieti. Pagal produktyvumą šios veislės galvijai užima trečią vietą visų Lietuvoje veisiamų juodmargių tarpe. 2005-2006 m. iš Danijos juodmargių karvių primelžta 6824 kg 4,37 % riebumo ir 3,46 % baltymingumo pieno. 2007 m. birželio 1 d. Danijos juodmargių skaičius Lietuvoje buvo 675.
Graikijos futbolo varžybos 1927–1928 m.
Graikijos futbolo varžybos 1927–1928 m.
Apsikeitimo sandoris
Apsikeitimo sandoris  – išvestinis finansinis instrumentas, kurio pagalba pora finansų rinkos dalyvių susitaria apsikeisti pinigų, palūkanų normų, kredito rizikos, žaliavų ar akcijų srautais.
Dželaletdinas
Dželaletdinas (,, 1380−1412) − Aukso ordos chanas (1411−1412); vienas įtakingiausių Tochtamyšo sūnų.
Po to, kai Aukso ordoje valdžią užgrobė Edigėjus, Dželaletdinas pabėgo į Maskvą, o vėliau atvyko į Lietuvą pas Vytautą. Vytautas suteikė prieglobstį Dželaletdinui ir įkurdino jį su visa svita Trakuose.
Dželaletdinas kovojo Vytauto pusėje Žalgirio mūšyje.
1411 m. Dželaletdinas kartu su savo broliais įsiveržė į Aukso ordą ir nusiaubė ordos ulusus. Nesugebėdamas pasipriešinti, Edigėjus pabėgo į Chorezmą. Tokiu būdu Dželaletdinas paėmė valdžią Aukso ordoje.
Juozas Blažys (1897)
Juozas Blažys (1897 m. ? ? Vosgučių k., Pandėlio valsč., Rokiškio apskr. – 1956 m. balandžio 17 d. Detroite, JAV, palaidotas Grand Rapidse, MI Šv. Petro kapinėse) – vargonininkas, chorvedys.
Dželaletdinas
Tačiau valdė Dželaletdinas trumpai: pasak metraščių, 1412 m. Dželaletdinas buvo nužudytas savo brolio Kerim Berdėjaus.
Juozas Blažys (1897)
Biografija
Giedoti ir vargonuoti išmoko Rudolfo Lymano (Liehmann) vargonininkų mokykloje Rokiškyje.
Pirmojo pasaulinio karo metais atvyko į JAV ir netrukus pradėjo vargonininkauti Bentone, IL, paskui Nekalto Prasidėjimo lietuvių parapijoje East St. Louise, IL, bei Šv. Petro ir Povilo parapijoje Vestvilyje, IL. 1922–1925 m. vargonininkavo Šv. Antano lietuvių parapijoje Detroite. Iš vargonininko pareigų pasitraukęs, apie metus dainavo ir vaidino pagarsėjusioje „Dzimdzi drimdzi“ trupėje. Kurį laiką vadovavo nedideliam (16–18 dalyvių), bet skambiam Lietuvos Vyčių Glee klubo vyrų chorui.
Nuo 1931 m. iki mirties vargonininkavo ir vadovavo mišriajam chorui (25 dalyviai) Šv. Antano lietuvių parapijoje Detroite. Jo vadovaujami chorai giedodavo bažnyčiose, dalyvaudavo koncertuose ir kituose tautiniuose renginiuose.
Nuo 1934 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, rėmė žurnalą „Muzikos žinios“.
Svilonių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Karmėlavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilijampolės rajonui. 1954 m. prijungta Mikainių apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Svilonių apylinkė prijungta prie Užusalių apylinkės.
Liuksemburgo plynaukštė
thumb|right|250px|Liuksemburgas iš kosmoso Liuksemburgo plynaukštė − plynaukštė Liuksemburgo pietuose, Gutlando regione.
Plynaukštė susidarė ankstyvajame Juros periode iš smiltainio. Plynaukštė tankiai apgyvendinta − čia gyvena daugiau kaip 170 000 žmonių.
Per plynaukštę teka Alzeto upė, o kitų upių (Baltasis Erncas, Juodasis Erncas, Mameris ir Siūras) plynaukštėje prasideda jų ištakos. Vidutinis plynaukštės aukštis 300−400 m. Čia auga daug miškų ir yra derlingiausios žemės visame Liuksemburge. Tačiau žemės ūkis nėra dominuojanti ekonomikos šaka šiame regione. Ekonomikos pagrindą sudaro administravimas, finansinės paslaugos, telekomunikacijos ir lengvoji pramonė.
Plynaukštėje išsidėstę šie miestai:
Homo floresiensis
thumb|Homo floresiensis kaukolė Homo floresiensis – galima rūšis, priklausanti Homo genčiai, kuri išsiskiria mažu kūnu bei mažomis smegenimis ir išlikimu iki palyginti nesenų laikų. Homo floresiensis egzistavimas šiuo metu yra karštų mokslinių diskusijų tema. Dalis mokslininkų teigia, kad rasti kaulai priklausė išsigimusiems ar tam tikrų ligų paveiktiems individams, kiti ginčijasi, kad tai yra nauja rūšis.
Radiniai
Buvo rasta nedaug šiai tariamai rūšiai priklausančių kaulų, visi Floreso saloje, iš kurios kilo ir rūšies pavadinimas. Iš viso buvo rasti devynių individų kaulai ir visi jie yra miniatiūriniai. Manoma, kad Homo floresiensis vidutiniškai buvo apie 1 metro ūgio ir svėrė apie 25 kilogramus. Svarbiausias radinys yra kaukolė LB1.
Oloje taip pat buvo gausu gan sudėtingų akmeninių įrankių, kurie, manoma, tiktų 1 metro ūgio žmonėms. Taip pat yra ženklų, kad jie naudojo ugnį maistui kepti ir gal net kalbėjo. Bet, pagal dabartinį supratimą, būtybės su tokiomis mažomis smegenimis negalėjo būti pakankamai protingos, kad galėtų gaminti tokius įrankius ir tuo labiau mokėti kalbėti. Rastos kaukolės savininko smegenys buvo apie 380 cm³ dydžio, o modernaus žmogaus smegenų dydis svyruoja nuo 1 310 iki 1 475 cm³. Iš kitos pusės, Homo floresiensis smegenų dalis, kuri siejama su savimone, yra maždaug tokio pat dydžio kaip ir modernių žmonių.
Manoma, kad Homo floresiensis rūšis išnyko daugiausia prieš 12 000 metų. Iki šių atradimų manyta, kad ilgiausiai išgyvenusi ne šiuolaikinių žmonių rūšis buvo neandartaliečiai, kurie išnyko maždaug prieš 24 000 metų. Spėjama, kad Homo floresiensis išnykimą lėmė ugnikalnio išsiveržimas.
Orvydiškė
Orvydiškė (seniau Arvydiškė) – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Kaltinėnų, 1 km į rytus nuo kairiojo Akmenos kranto.
Archangelskas
miniatiūra|250px|Archangelskas XIX a. pabaigoje Archangelskas – miestas Rusijoje, prie Š. Dvinos žiočių, atsiverančių į Baltąją jūrą, už 1133 km į šiaurę nuo Maskvos; srities centras. 351 488 gyventojų (2017).
Istorija
XII a. čia stovėjo Mykolo arkangelo vienuolynas. 1573 m. Ivanas Rūstusis siekdamas jūrų prekybos su Anglija čia įkūrė medinę tvirtovę, o miestas pavadintas Новый Холмогорский. 1574 m. gavo miesto teises. Iki 1613 m. buvo žinomas kaip Novocholmogorai, po to Архангельский, o ilgainiui ir Архангельск. Tai pirmasis uostas Rusijoje, jame buvo nemažai užsieniečių. 1667 m. miestas beveik visas sudegė, bet buvo atstatytas. Petras I čia pastatė laivų statyklą, įsteigė admiralitetą. 1708 m. įkurta Archangelsko gubernija. Nors po 1722 m. didelė dalis prekybos su Europa perėjo link Nevos, tačiau Archangelskas išliko kaip svarbus laivų statybos, prekybos žuvimi ir mediena centras. XVIII a. antroje pusėje vėl ėmė augti. 1762 m. jam suteiktos tokios pačios prekybos teisės kaip ir Peterburgui prie Nevos.
XIX amžiuje iš Archangelsko vykdavo daug jūrų tyrinėtojų ekspedicijų. 1918 m. pirmoje pusėje mieste veikė vienas pirmųjų Sovietų Rusijoje lagerių, vėliau Archangelsko apylinkėse jų įsteigta daug. Pilietinio karo metu buvo išsilaipinusios Antantės pajėgos, 1918–1919 m. Antantės kariuomenės bazė. 1929–1936 m. krašto, nuo 1936 m. srities centras. Per Antrąjį pasaulinį karą svarbus karinis uostas. Po karo Archangelske buvo du kalėjimai ir kalinių persiuntimo punktas.
Ekonomika
Archangelskas – pirmasis Rusijos jūrų ir upių uostas, geležinkelio mazgas, yra oro uostas. Išvystyta chemijos, medienos, mašinų, laivybos, statybinių medžiagų, lengvoji, maisto pramonė, medžio apdirbimo įrangos gamyba. Apdirbami deimantai. Perdirbami jūrų dumbliai. Dailieji amatai: medžio, kaulo drožinėjimas.
Kultūra, švietimas
Archangelske yra valstybinė medicinos akademija, technikos universitetas, Šiaurės vadybos akademija, M. Lomonosovo universitetas. Veikia dramos, lėlių, jaunimo teatrai, cirkas, filharmonija, muziejai (kraštotyros, jūrų, dailės menų). Švč. Trejybės cerkvė (1745 m.), paminklai M. Lomonosovui ir Petrui I, admiraliteto pastatas (1820 m.) ir kapinės, kuriose palaidoti žymūs rusų jūrininkai.
Lietuviai
Per Pirmąjį pasaulinį karą Archangelske buvo lietuvių karo pabėgėlių. Veikė Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti skyrius. 1941 m. Archangelsko kalėjime buvo 11 politinių kalinių iš Lietuvos. 1946 m. vasario mėn. į Archangelską atvežta apie 30 lietuvių jaunuolių, kurie kalinti nepilnamečių kolonijoje kartu su 1200 kriminalinių nusikaltėlių. Jie dirbo gamykloje „Konvejer“, liejo minas. 1948 m. kai kurie buvo išvežti į tolimas Baltosios jūros salas plukdyti rąstų.
Archangelske gimė ir koncertinę veiklą pradėjo garsus Lietuvos džiazo muzikantas Vladimiras Tarasovas.
Magistras
Magistro laipsnis Europoje liudija apie įgytą ne tik akademinę, bet ir tam tikrą mokslinę kvalifikaciją, todėl jį turintiems asmenims yra suteikiama teisė stoti į doktorantūrą. Licenciato laipsnis prilyginamas magistrui, yra laikomas lygiaverčiu magistrui.
Magistrantūra yra asmens profesinei ir mokslinei kvalifikacijai kelti skirtos antrosios pakopos nuosekliosios universitetinės studijos. Asmeniui, išėjusiam magistrantūros studijų programą, suteikiamas magistro kvalifikacinis laipsnis (MA, Master of Arts; MSc, Master of Science). Magistro laipsnį turintis asmuo yra magistras ar magistrė. Jis turi teisę greta savo pavardės nurodyti įgytą laipsnį (paprastai santrumpą, pvz., LL.M., MBA ir kt.).
Stasys Kazlauskas-Oželis
Stasys Kazlauskas (1901 m. rugpjūčio 20 d. Vilniuje – 1964 m. rugsėjo 7 d. Vilniuje; lietuviškai save vadino Oželiu ir pasirašinėjo Prarajos slapyvardžiu)  – Lietuvos agronomas, esperantininkas, žurnalistas, skautijos veikėjas.
Biografija
Stasys Kazlauskas gimė 1901 m. rugpjūčio 20 d. Vilniuje. Tėvas Pranas Kazlauskas buvo Vilniaus Gaono gatvės batsiuvys. Motina Antanina mirė, kai Stasiui Kazlauskui buvo keli mėnesiai. Kaimynystėje gyvenusi kilminga ir turtinga dvarininkė Pinionžkova ėmė globoti Stasį Kazlauską ir skatino siekti išsilavinimo. Jai padedant Stasys baigė Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją, gavo užsienio kalbų pagrindus, vėliau užsienio kalbų mokėsi savarankiškai. Gerai mokėjo vokiečių, rusų, lenkų, ukrainiečių, baltarusių, čekų, esperanto, anglų, prancūzų kalbas, grojo pianinu. Antano Žmuidzinavičiaus paskatintas ir mokomas tapė paveikslus. Vėliau dėl geros meninės nuojautos buvo pakviestas pareikšti savo nuomonę, svarstant nepriklausomos Lietuvos valstybės vėliavos apipavidalinimą. Esperantininku tapo 1912 m., aktyviai propagavo šią kalbą Darbėnuose, Laukžemėje (1927 m.) ir kt. vietovėse, organizavo jos mokymo kursus. miniatiūra|left|Stasio Kazlausko tėvas Pranas Kazlauskas ir jo šeima. Stasys Kazlauskas (su Vyčio kryžiaus ordinu) sėdi dešinėje, šalia sėdi jo žmona Eugenija ir dukra Milda. 1918 metais Antano Žmuidzinavičiaus paskatintas išėjo savanoriu į besikuriančią nepriklausomos Lietuvos kariuomenę, kovoti su generolo Želigovskio armija. Už tai buvo apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordinu (žr. giminės nuotrauką).
Sunkiai išgyveno Vilniaus krašto okupaciją, o vėliau, apie 1930 m., keliaudamas po Europą ir Ameriką pasakojo apie okupacinę veiklą, sunkią Vilniaus krašto padėtį ir tuometinę lietuvių priespaudą.
1927 m. baigė agronomijos mokslus Čekoslovakijoje. Dirbo agronomu, ūkvedžiu Kretingos, Ukmergės, Tauragės, Rokiškio apskričių dvaruose, dalyvavo Lietuvos skautijos veikloje. 1934 metais, dirbdamas agronomu Klabinių kaimo (Utenos rajonas) dvare vedė Eugeniją Armalaitę, ten gimė ir jų dukra Milda. Po Antrojo pasaulinio karo Stasys Kazlauskas grįžo į Vilnių, dirbo agronomu Verkių ūkyje, tvarkė prof. Adomo Hrebnickio eksperimentinį sodą, vadintą Rojaus sodu, kuriame buvo surinkta didžiausia Lietuvos sodininkystės istorijoje vaismedžių kolekcija.
1945 m. grįžo į Vilnių, dirbo „Valstiečių laikraščio“ ir „Mūsų sodų“ redakcijose, agronomu Verkių |tarybiniame ūkyje. Daug prisidėjo 1957 m. atgaivinant Lietuvos esperantininkų veiklą.
Bičiuliavosi su esperantininku, antropologu Antanu Poška, Antanu Jonynu, Pranu Rimkumi, bendravo su Vydūnu.
Mirė 1964 m. rugsėjo 7 d., palaidotas Saulės kapinės, Antakalnyje.
Sutuoktinė Eugenija Armalaitė-Kazlauskienė (1908–1996) mokytoja, Ignoto Armalo ir bajorės Onos Belskytės duktė.
Dukra Milda Kazlauskaitė-Šalaševičienė (1934–2017) chemikė-inžinierė, racionalizatorė 3-čios Gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos Cheminės laboratorijos vadovė.
Sliepšiškio apylinkė
Sliepšiškio apylinkė (arba Sliepšiškių apylinkė, Slepšiškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurės rytuose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Svėdasų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Anykščių rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Svėdasų apylinkės.
Auksaviršė skujagalvė
Auksaviršė skujagalvė (Pholiota aurivella) – skujagalvių (Pholiota) genties grybų rūšis.
Būdingi požymiai: geltoname fone rudai žvynuota, gliti kepurėlė, trama nekarti, gelsva.
Auga grupelėmis, parkuose, miškuose, pakelėse, skveruose ant lapuočių, net soduose ant obelų pažeistose medžių vietose. Valgoma, menkavertė. Dažna.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 244
Koršenruhas
Koršenruhas arba Ladyginas (, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, nuo 2004 m. balandžio 29 d. Laduškino miesto apygardos kaimas Aistmarių krante.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities Brandenburgo valsčiaus dvaras. 1896 m. dvarą įsigijo Julius Steputaitis (Julius Steputat). 1930 m. dvaro teritorijoje įrengtas aerodromas ir sklandymo mokykla. 1933 m. rugpjūčio 3–4 d. Karaliaučiaus universiteto studentas Kurtas Šmitas sklandytuvu „Grunau Baby I“ ore išsilaikė 36 valandas ir 36 minutes bei pasiekė naują pasaulio rekordą.
1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Hailigenbailio rajono, 1946 m. rugsėjo 7 d. – 1962 m. gruodžio 12 d. Laduškino rajono, nuo 1962 m. gruodžio 12 d. Bagrationovsko rajono Laduškino miesto apylinkės, nuo 1997 m. Bagrationovsko rajono Laduškino miesto apygardos kaimas, nuo 2004 m. balandžio 29 d. Laduškino miesto apygardos kaimas.
Vindžiūnai
Šaltiniai
thumb|240px|left|Pakelės kryžius
Orlios valsčius
Orlios valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Bielsko apskrityje. Centras – Orlia. Ribojasi su Bielsko, Bockų, Čyžų, Dubičės Cerkevnės ir Kleščelių valsčiais.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 159,68 km², iš kurių: Valsčius sudaro 11,53 % Bielsko apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:
Pagal 2002 m. duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1120,86 zlotai.
Ąžuolija
Ąžuolija vadinami kaimai:
Pančala
thumb|270px|right|Pančala – didelė [[Vedų civilizacija|vedinio laikotarpio valstybė]] thumb|270px|right|Šešiolika mahadžanapadų. Pančala – viena iš jų. Pančala buvo viena iš šešiolikos regionų – valstybių (mahadžanapadų) senovės Indijoje, taip pat viena seniausių indoarijų valstybių Indijos istorijoje. Ji buvo Indijos šiaurėje, į rytus nuo Kuru, prie Gango ir Džamunos upių (dabartinė Utar Pradešo valstija). Valstybė buvo sudaryta iš dviejų dalių: Šiaurinės Pančalos sostinė buvo Čhatravati, o Pietinės – Kampilija.
Istorija ir kultūra
Pančala – vienas seniausių indoarijų politinių židinių, atsiradęs apie XII a. pr. m. e. Čia paplito geležies naudojimas ir buvo surinktos dauguma vedų. Ši valstybė dažnai minima Mahabharatoje, iš čia buvo kilusi princesė Draupadė.
Nuo VII a. pr. m. e. valstybė silpo ir mažėjo. Pamažu buvo pereita prie respublikinės santvarkos, ir nominalūs valdovai tituluoti rajashabdopajivin.
Naujamiesčio valsčius
Naujamiesčio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje, į vakarus nuo Panevėžio. Centras – Naujamiestis.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje Kauno gubernijoje. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujiems Berčiūnų valsčiui ir Sidabravo valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Panevėžio rajonui (7 apylinkės).
Radzikuv Očkai
Radzikuv Očkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Mordų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Į šiaurę nuo kaimo teka Liveco upė.
Graikijos futbolo varžybos 1928–1929 m.
Graikijos futbolo varžybos 1928–1929 m.
1928–1929 m.
Finalinis turnyras nevyko, išaiškinti tik regioniniai čempionai:
Bužinskas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bužinskienė (ištekėjusi moteris) ir Bužinskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys: