cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pesčių tvenkinys
Pesčių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kretingos rajone, 2,5 km į pietvakarius nuo Salantų. Sudarytas užtvenkus Pestupio upę (Salanto intakas) 1,9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,55 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 44,4 m. Krantai neaukšti. Tvenkinio šiaurvakarinis galas užpelkėjęs. Žemiau užtvankos prasideda Salantų regioninis parkas. Vakarinėje pakrantėje telkšo keletas mažų karjerų tvenkinukų. Šiaurinėje pakrantėje plyti dirbami laukai, pietvakarinėje – pievos. Šalia tvenkinio įsikūrę Pesčių ir Klecininkų kaimai.
Nepaprastas Gumuliuko pasaulis
Nepaprastas Gumuliuko pasaulis (angl. The Amazing World of Gumball) – amerikiečių–britų animacinė situacijų komedija, kurią sukūrė prancūzų–anglų animatorius Benas Bokletas (Ben Bocquelet) kanalui „Cartoon Network“. Animacinis serialas yra apie Vatersonų šeimoje augančius du netikrus brolius – mėlyną katiną, dvylikametį Gumuliuką, bei įsūnytą auksinę žuvelę, dešimtmetį Darviną, kurie mokosi fiktyvaus Elmoro miesto vidurinėje mokykloje, Kalifornijoje. Šiedu visuomet atsiduria kokio nors įdomaus nuotykio dėmesio centre, kurio metu bendrauja tiek su miestelio gyventojais, tiek savo likusiais šeimos nariais – sesute Anais, mama Nikole bei tėčiu Ričardu.
Kai kurie serialo personažai yra paimti iš ankstesnių Bokleto atmestų idėjų, kurios buvo skirtos kitiems komerciniams darbams, susijusiems su „šeimyninių laidų ir mokyklinių laidų“ derinimo premisa – tuo itin domėjosi „Cartoon Network“. Laidą prodiusavo „Cartoon Network Studios Europe“ drauge su „Boulder Media“ (Airija; 1 sezonas) bei „Studio Soi“ (Vokietija; 2–6 sezonai).
Vilsono teorema
Vilsono teorema – skaičių teorijos teorema, teigianti, kad natūralusis skaičius p>1 yra pirminis tada ir tik tada, kai (p-1)!+1 be liekanos dalosi iš p.
Tai dar kartais užrašoma
Tiesa, ši teorema turi daugiau teorinę vertę, nes panaudojant mažąją Ferma teoremą praktiškai galima greičiau patikrinti ar skaičius yra pirminis.
Istorija
Pirmasis šią teoremą suformulavo arabų mokslininkas Abu Ali al-Hasan ibn al-Haytham (apie 1000 mūsų eros metus), o 18 amžiuje ją nepriklausomai atrado Džonas Vilsonas (John Wilson), Edvardo Varingo (Edward Waring) studentas. Nors Edvardas Varingas paskelbė apie tą teoremą 1770 metais, nei jis, nei jo studentas nesugebėjo jos įrodyti. Tai padarė 1771 metais Lagranžas. Yra tam tikrų įrodymų, kad Leibnicas ją žinojo beveik šimtmečiu anksčiau, tačiau jos nepublikavo, nes nesugebėjo įrodyti.
Pavyzdžiai
Lentelėje pateikiamos n vertės nuo 2 iki 30, (n − 1)!, ir liekana, kai (n − 1)! dalomas iš n. (Matematikoje liekana kai m dalomas iš n yra užrašoma m mod n.) Eilučių fono spalva mėlyna yra pirminiams skaičiams n ir geltona sudėtiniams skaičiams.
Povisas Vadogas
Povisas Vadogas, arba Žemutinis Povisas, arba Šiaurinis Povisas  – maža viduramžių Velso kunigaikštystė, užimanti šiaurinę Poviso dalį 1160–1277 metais. Ji susikūrė 1160 metais, Povisą padalijus tarp Madogo ap Meredido paveldėtojų.
Povisas Vadogas sudarė sąjungą su Gvinedu kovai prieš Angliją. Tačiau po velsiečių pralaimėjimo 1284 metų kare Grifidas Jaunesnysis neteko kunigaikščio titulo ir buvo priverstas pripažinti Anglijos karaliaus siuzerenitetą. Gavo atleidimą, o jo paveldėtojais tapo marklordais ir valdė Glindivrdą ir Kinlait-Ovainą.
Aleksandras Ritichas
Aleksandras Ritichas (g. 1831 m. – m. po 1914 m.) – Rusijos kariuomenės generolas letenantas, etnografas, kartografas.
Biografija
Kilęs iš Baltijos vokiečių. Studijavo Nikolajaus inžinerinėje akademijoje ir Rusijos kariuomenės Generalinio štabo akademijoje. Būdamas Generalinbio štabo pulkininku, 1862–1864 m. globojo stačiatikių cerkvių statybas Minsko gubernijoje, atidarė apie 30 liaudies mokyklų. Rusų–turkų karo metu buvo atsakingas už sužeistų ir ligonių transportavimą iš karinių susidurimų zonos, vėliau vadovavo brigadai, divizijai. 1894 m. išėjo į dimisiją turėdamas generolo leitenanto laipsnį.
Aleksandras Ritichas užaugino du vaikus: dukterį Olgą (1861–? m.) ir sūnų Aleksandrą (1868–1930 m.) – Rusijos valstybės veikėją.
Žemėlapiai
Išleido daugybę kruopščiai paruoštų ir kokybiškai išleistų veikalų apie Rusijos ir kaimyninių šalių gyventojus. Su Lietuva sietini keletas jo leidinių: „Europinės Rusijos etnografinis žemėlapis“, „Vakarų Rusijos krašto religijų žemėlapis“, „Lenkijos Karalystės ir Pabaltijo etnografinė medžiaga“ ir „Rusijos prekybinė veikla ir laivyninkystė Baltijos jūroje“.
„Europinės Rusijos etnografiniame žemėlapyje“ žemėlapyje mažais taškeliais parodyti kiekvieno Lietuvos miestelio gyventojai: lietuviai, žydai, lenkai, rusai, vokiečiai ir totoriai. Šiaurėje lietuvių kalbinė riba sutampa su dabartine Lietuvos-Latvijos valstybine siena, tik Aknysta su lietuviais gyventojais liko Latvijos teritorijoje. Rytuose ir pietuose lietuvių kalbos pasienio punktais pateikti: Apsas, Vydžiai, Adutiškis, Lentupis, Paberžė, Kernavė, Rykantai, Rūdiškės, Jašiūnai, Dieveniškės, Žirmūnai, Rodūnė, Berštai, Kapčiamiestis, Lazdijai, Punskas, Kalvarija, Vištyčio ežeras. Vilnius parodytas tautiškai mišriai apgyvendintas. Taip smulkiai Lietuvos gyventojų tautinė sudėtis dar nebuvo vaizduojama. Nepaisant išvardytų privalumų, žinomas Lietuvos geografas Kazys Pakštas žemėlapį apibūdino kaip netikslų.
Bibliografija
thumb|240px|Žemėlapis knygoje „Slavų pasaulis“ (1985 m.) Lietuva, skirtingai nei Latvija ir Estija, priskirta slavų gyvenamai teritorijai
Tetervinai (Šalčininkai)
Tetervinai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 į šiaurės rytus km nuo Pabarės, Šalčios kairiajame krante, Šalčios–Tetėnų miškuose. Miško keliai į Pabarę, Anskonis, Nevainionis, Papiškes.
Albanijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Albanijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Vestvudo kapinės
300px|thumb|right|Vestvudo kapinių šiaurės rytinė dalis Vestvudo kapinės ( 'Brolių Pirsų Vestvud Vilidžo memorialinis parkas ir laidojimo namai') – kapinės ir laidojimo namai JAV, Los Andžele, Vestvud Vilidžo rajone adresu 1218 Glendon Avenue, įėjimas į kapines – iš  Glendon Avenue.
Kaip Saulėlydžio kapinės (Sunset Cemetery), įkurtos 1905 m., tačiau jose laidojama nuo XIX a. 9-ojo dešimtmečio. 1926 m. pavadinimas buvo oficialiai pakeistas į Vestvudo memorialinį parką, o vėliau vėl pervadintas į Brolių Pirsų Vestvud Vilidžo memorialinį parką ir laidojimo namus.
Nors čia ilsisi kai kurios garsiausios pramogų verslo asmenybės, kapinėse yra daugybė neįžymių žmonių kapų. Pavyzdžiui, kai 1962 m. mirė Merlina Monro, Džo Dimadžijas, atsakingas už laidotuvių organizavimą, pasirinko Vestvudo kapines ne dėl jų įžymybių, o todėl, kad tai buvo jos motinos draugės Greisės Godard (Grace Goddard) ir Godard tetos Anos Lover (Ana Lower) poilsio vieta, jiedvi abi Merlina Monro rūpinosi vaikystėje.
Rūdaičių tvenkinys
Rūdaičių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kretingos rajone, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kretingos, Rūdaičių gyvenvietės centre. Sudarytas užtvenkus Ž-8 upelį (Žibos intakas) 0,68 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,59 km, plotis – iki 0,21 km. Yra keletas salų (3 didžiausios: 0,17 ha, 0,06 ha ir 0,03 ha). Altitudė 14,5 m. Krantai neaukšti. Salos ir krantai daugiausia apaugę medžiais. Rytinėje pakrantėje įkurtas kaimo parkas. Pietine pakrante nutiestas kelias.
Tvenkinys įrengtas 1972 m.
Never Surrender
Never Surrender – norvegų aggrotech grupės „Combichrist“ EP, išleistas 2010 m. Įrašant kūrinius taip pat dalyvavo Krisas Korneris iš „IAMX“ ir Sebastianas Komoras iš naujojo projekto „MELT“.
FK Pardubice
FK Pardubice – Čekijos futbolo klubas iš Pardubicių.
Istorija
Klubas įkurtas 2008 m., kai TJ Tesla klubas susijungė su kitais klubais.
Kitados rungtyniavo žemesniuose divizionuose. 2008–2009 m. rungtyniavo ketvirtos pakopos divizione.
Nuo 2012–2013 m. sezono žaidė Antroje lygoje (antra pakopa). 2019–2020 m. tapo Antros lygos nugalėtojais ir pateko į aukščiausią divizioną.
Nuo 2020–2021 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Debiutiniame sezone užėmė septintą vietą, o 2021–2022 m. liko vienuolikti.
Kėdainių Dotnuvos gatvės kapinės
Kėdainių Dotnuvos gatvės kapinės – senosios Kėdainių miesto kapinės. Yra vakarinėje miesto pusėje, Dotnuvos gatvės gale (senasis kelias į Dotnuvą), ant kairiojo Smilgos upės slėnio šlaito (virš vandenvietės), prie Kėdainių aerodromo pakraščio.
Kapinės senos, apsodintos tujomis, užima 20 000 m² plotą. Centrinėje dalyje yra gotikinių bruožų koplyčia. Daugiau kaip 150 m² plotą užimantis statinys pastatytas XIX a. dvarininko Marijono Čapskio rūpesčiu. Taip pat yra kelios senos, apgriuvusios XIX a. pab. koplytėlės-kapavietės su lenkų tautybės asmenų palaikais. Dauguma dabartinių kapų XX a. vidurio-antrosios pusės. Yra karių kapai, jiems skirtas paminklas. Pirmojo žuvusio Lietuvos savanorio Povilo Lukšio kapas. Dabar kapinės nebesiplečia.
thumb|left|250px|Karių kapai thumb|left|200px|XIX a. kapas–koplytėlė
Ministras (filmas)
Ministras – 2016 m. Italijoje sukurta komedija.
Turinys
Verslininko Franko reikalai paskutiniu metu klojasi prastai ir, gelbėdamas situaciją, jis nusprendžia į svečius pasikviesti ministrą, tikėdamasis tokiu būdu laimėti valstybinį užsakymą. Savo padėjėjui Mikelei jis liepia parūpinti eskorto merginą, kuri vėliau linksmintų ministrą, tačiau nutinka nelaimė – merginą partrenkia automobilis. Mikelė skambina pažįstamam suteneriui ir šis atsiunčia kitą merginą, kuri pasirodo esanti azijietė, šokėja ir neteikia eskorto paslaugų. Iš nevilties ir norėdamas įtikti svečiui, Franko pradeda įkalbinėti savo žmoną Ritą, vėliau – juodaodę tarnaitę Esmeraldą, kad šios užimtų svečią, kol galiausiai ministras atsiduria lovoje su trimis iš karto... Anksti ryte Rita praneša vyrui, kad su ministru dėl visko sutarta, tačiau nuo šiol verslo reikalus tvarkys ji ir Franko jai nebereikalingas. Kol trys moterys planuoja ateitį, o Franko atrodo palūžęs, paaiškėja, kad ministrui po nakties linksmybių neatlaikė širdis...
Käpylän Pallo
Käpylän Pallo arba trumpiau vadinamas KäPa – Suomijos futbolo klubas iš Helsinkio, Kiapiulios rajono.
Istorija
Klubas įkurtas 1956 m., nuo 1959 m. žaidė tuometinėje Aluesarja (ketvirtoji pakopa). 1963 m. pasitraukė iš čempionato. Šešerius metus nerungtyniavo jokioje lygoje.
Nuo 1969 m. vėl žaidė tuometinėje Aluesarja (ketvirtoji pakopa). 1979 m. pateko į tuometinį II Divisioona (III pakopa), tačiau liko dešimtoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Nuo 1980 m. rungtyniavo	III Divisioona (IV pakopa). 1982 m. savo grupėje tapo nugalėtojais ir pateko į aukštesnį lygmenį.
Nuo 1990 m. sezono žaidė III Divisioona (IV pakopa). 1993 m. ši lyga pavadinta Kolmonen. 1994 m. liko dešimtoje vietoje ir buvo perkelti į žemesnį divizioną.
1995 m. sezoną paleido Nelonen (V pakopa). Tapo savo grupės nugalėtojais ir buvo perkelti į aukštesnį divizioną.
1996 m. Kolmonen (IV pakopa) savo grupėje buvo antri ir pateko į aukštesnę pakopą.
Nuo 1997 m. rungtyniavo Kakkonen (III pakopa). 2007 m. savo grupėje tapo nugalėtojais ir buvo perkelti į aukštesnį divizioną.
2008 m. debiutavo Ykkönen (antra pakopa), tačiau liko keturioliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Nuo 2009 m. sezono žaidė Kakkonen (III pakopa), o 2011 m. liko vienuoliktoje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2012 m. sezoną praleido Kolmonen (IV pakopa). Savo grupėje tapo nugalėtojais ir vėl buvo perkelti aukštesnę pakopą.
Nuo 2013 m. rungtyniavo Kakkonen (III pakopa). 2019 m. Kakkonen B grupėje liko vienuoliktoje vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2020 m. futbolo čempionatas buvo nutrauktas dėl pandemijos grėsmių. Ekipa buvo sužaidusi vos penkerias rungtynes ir savo grupėje užėmė antrą vietą.
2021 m. vėl rungtyniavo Kakkonen (III pakopa). A grupėje iš dvylikos dalyvių užėmė septintą vietą.
2022 m. rungtyniavo Kakkonen (III pakopa) ir A grupėje iš dvylikos dalyvių užėmė antrą vietą po 22 turų. Keturios geriausios ekipos tarpusavyje sužaidė papildomą ratą. Käpylän Pallo tapo A grupės nugalėtojais ir iškopė į aukštesnę pakopą.
2023 m. vėl rungtyniavo Ykkönen (antra pakopa).
Struktūra
Käpylän Pallo sistemoje dvi vyrų ekipos, vyrų veteranų komanda, dvi moterų ekipos. Dirbama su vaikais ir jaunimu.
Klubo simbolika
Klubo spalvos – juoda ir balta.
Sudėtis
Atnaujinta: 2023 m. rugpjūčio 6 d.
Salantų tvenkinys
left|120px
Salantų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kretingos rajone, Salantų miesto šiauriniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Salanto upę (Minijos intakas) 20,9 km nuo jos žiočių.
Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,62 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 40,5 m. Krantai aukšti, daugiausia apaugę medžiais. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Kadagyno kaimas. Vakarine pakrante nutiestas kelias.
Istorija
Užtvanka, kuri užtvenkė Salantos upę buvo pastatyta 1993 m.
Laima Štrimaitytė
Biografija
Baigė Kazlų Rūdos vidurinę mokyklą, Vilniaus kultūros mokyklą (tuometinį Vilniaus kultūros švietimo technikumą), 1971 m. (neakivaizdžiai) – Maskvos Lunačiarskio teatrinio meno institutą.
Nuo 1965 m. – Jaunimo teatro aktorė. Pirmasis vaidmuo – Džiuljeta Šekspyro tragedijoje „Romeo ir Džiuljeta“. Ji sukūrė Laurą T. Viljamso „Stikliniame žvėryne“, Juliją V. Tendriakovo „Naktis po išleistuvių“, Elzę J. Švarco „Drakone“, Ireną Meškutę S. Šaltenio „Škac mirtie, visados škac“, Ramelienę G. Kanovičiaus, S. Šaltenio „Katė už durų“, Mari K. Higinso, Ž. K. Karjero „Harolde ir Modėj“, Julija J. Marcinkevičiaus „Daukante“, Angelę S. Šaltenio „Duokiškyje“. Daug jos sukurtų vaidmenų – vaikai.
Televizijoje įgarsino ir dubliavo daug multiplikacinių ir meninių filmų.
Vyras – Gintas Žilys, Kauno valstybinio muzikinio teatro vadovas, sūnus Lukas Žilys (1972–2005) – buv. aktorius, kelių teatrų technikos direktorius.
Kėdainių centrinis parkas
thumb|250px|Parko takelis
Kėdainių centrinis parkas – pagrindinis Kėdainių miesto parkas. Yra į šiaurę nuo senamiesčio, abipus Nevėžio intako Dotnuvėlės. Parke upėje suformuotas nedidelis (5 ha) tvenkinys. Jame yra dvi salelės, su sausuma sujungtos liepteliais. Parke yra estrada, kurioje vyksta įvairūs renginiai (Agurkų šventė, miesto gimtadienis, koncertai). Šiauriniame parko gale stovi minaretas. Iš rytų parką juosia geležinkelis, iš vakarų – aerodromo įrengimai.
Kėdainių centrinis parkas yra liekana kadaise buvusio Radvilų dvaro parko.
Pamušalas
Pamušalas – tekstilės gaminys, įsiūtas į vidinę siuvinio (kartais kitokio gaminio) pusę kaip vidinis sluoksnis. Pamušalai dažniausiai būna audekliniai, kailiniai, rečiau kitokie. Pamušalai dažniausiai būna drabužiuose, kepurėse, krepšiuose, portfeliuose ir pan.
Pamušalų funkcijos:
Pamušalai paprastai būna vientisos spalvos, suderintos su drabužio pagrindine spalva. Kartais naudojami kontrastingi lygiaspalviai ar raštuoti pamušalai. Pvz., dizainerė Madelaine Vionnet sukūrė drabužių ansamblį, kur palto pamušalo audeklas buvo toks pat, kaip ir suknelės, dėvimos po šiuo paltu. Ši idėja būdinga ir Chanel kostiumėliams, kur dažnai pamušalas ir palaidinukė iš to paties audeklo.
Drabužių siuvime, tiek namudiniame, tiek pramoniniame gatavų drabužių, pamušalai paprasta pasiuvami atskirai, o po to įsiuvami į išorinę drabužio dalį. Aukštosios mados siuvime drabužio rankovėms ir liemens daliai pamušalai įsiuvami atskirai, o tik paskui šios dalys sujungiamos į gatavą drabužį.
Albanijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Albanijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Šukės tvenkinys
Šukės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kretingos rajone, 8 km į pietryčius nuo Darbėnų, Šukės gyvenvietės rytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Šukupio upę (Akmenos intakas) 7,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,27 km, plotis – iki 0,1 km. Yra 6 a sala. Altitudė 42,9 m. Krantai žemi, apaugę medžiais, rytinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Aplinkui plyti dirbami laukai.
Guadalupe Victoria
Gvadalupė Viktorija (,  – )  – Meksikos generolas ir pirmasis Meksikos prezidentas.
Gvadalupė kovojo už nepriklausomybę nuo Ispanijos imperijos per Meksikos nepriklausomybės karą. Po Pirmosios Meksikos imperijos žlugimo buvo Aukščiausiosios vykdomosios valdžios narys. Priėmus 1824 m. Konstituciją, buvo išrinktas pirmuoju Meksikos prezidentu.
Jis mirė 1843 m., būdamas 56 metų, nuo epilepsijos Perotės mieste, kur buvo gydomas.
Tetervinė (Švenčionys)
Tetervinė – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Labanoro, Labanoro girioje, netoli Peršokšnos upelio ir Didžiojo Siaurio ežero. Ateina keliukas iš Mozūriškės.
SC Portos de Bissau
Bisau „Portos“ arba tiesiog „Portos“ – Bisau Gvinėjos futbolo klubas iš Bisau, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Namų rungtynes žaidžia Lino Korėjos vardo stadione, talpinančiame 5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
1987 m. įkurtas klubas. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. 1993 m. tapo šalies čempionais.
Tetervinė (Telšiai)
Tetervinė – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Upynos.
Rąžė
Rąžė – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje. Prasideda Klaipėdos rajone, prie Lankučių, į šiaurės vakarus nuo Kretingalės. Teka į šiaurės vakarus per Kretingos rajoną, toliau per Palangą. Įteka į Baltijos jūrą į pietus nuo Naglio kalno. Visa vaga sureguliuota. Pastatyta keletas tiltų, tarp jų – Josifo Brodskio tiltas Palangoje.
Etimologija
Upėvardis laikomas kuršiškos kilmės (*Ranžė, jį paliudija vietinis tarimas Rôžė, Rôužė). Vietovardis siejamas su („nedidelis laukų upelis, skardis, pakilumų virtinė miške, baloje“) bei su rąžytis, rąžus, taip pat ręžtis („įtempti jėgas“). Jo reikšmė aiškesnė palyginus su („kreipti, tiesti“),  („rąžosi, išsitiesia“).
Juodupėnai (Vilkaviškis)
Juodupėnai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, prie kelio.
Šveicarijos futbolo varžybos 2019–2020 m.
Finalo rungtynės
-
Aleksandras Jonušas
Aleksandras Jonušas (1935 m. spalio 27 d. – 2018 m. sausio 3 d.) – Lietuvos lakūnas, sklandytojas.
Biografija
Sklandyti A. Jonušas pradėjo 1951 m. 1958 m. buvo vienas iš Pociūnų aerodromo įkūrėjų, o nuo 1963 m. iki 1986 m. vadovavo Kauno aviacijos sporto klubui. Jam vadovaujant buvo išvystyta Pociūnų aerodromo infrastruktūra, Pociūnai tapo pagrindiniu Lietuvos sklandymo centru. A. Jonušo iniciatyva Kaune buvo įkurtas akrobatinio skraidymo klubas, gauta reikiama aviacijos technika. Išugdė įžymių aviacijos sportininkų, tapusių SSRS čempionais ir rinktinės nariais, dalyvavusiais Europos ir pasaulio čempionatuose. Vienu metu A. Jonušas buvo Kubos sklandymo rinktinės vyr. treneriu. 1986–1992 m. jis vadovavo Prienų eksperimentinei sportinės aviacijos gamyklai, kuri buvo pagrindinė SSRS sklandytuvų gamykla, gaminusi rekordinius sklandytuvus, kuriais skraidė SSRS, Anglijos, Austrijos, Argentinos, Bulgarijos, Ispanijos, Čekijos, JAV, N. Zelandijos Portugalijos, PAR, Vokietijos ir kitų valstybių geriausieji sklandytojai. LAK-12 sklandytuvų buvo pagaminta ir parduota per 230 vienetų. Atgimimo laikotarpiu A. Jonušas buvo vienas iš aktyviausių Lietuvos aeroklubo atkūrimo veikėjų, dalyvavusių Lietuvos nepriklausomybės atkūrime ir įtvirtinime.
Titvydiškės tvenkinys
Titvydiškės tvenkinys arba Senosios Įpilties tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kretingos rajone, 11 km į šiaurę nuo Darbėnų, Senosios Įpilties kaimo vakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Įpilties upę (Šventosios intakas) 1,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės-pietų-vakarų kryptimi – 0,59 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 18,8 m. Šiaurinis krantas aukštas, apaugęs medžiais, stūkso Įpilties piliakalnis, plyti dirbami laukai.
Kahuiljai
Kahuiljai (ang. ir, sav. ʔívil̃uqaletem, Ivilyuqaletem) – indėnų tauta, gyvenanti Jungtinėse Amerikos Valstijose, pietų Kalifornijoje. Populiacija – 800 žmonių (kilmės – apie 4200). Kahuiljų kalbą (Ivilyuat), priklausančią jutų-actekų kalbų šeimai, dabar moka nedaugelis; dauguma kalba ispaniškai bei angliškai. Dauguma tikinčiųjų – Romos katalikai, yra protestantų, prigimtinės tikybos tęsėjų. Nuo 1774 m. susidūrė su ispanais, bet gyvendami atokiose dykynėse, buvo mažai paveikti atėjūnų. XIX a. kahuiljai įsivėlė į JAV–Meksikos karą, į jų žemes ėmė keltis amerikiečiai. 1863 m. beveik pusė populiacijos išmirė nuo raupų epidemijos.
Tradicinė kahuiljų kultūra panaši į kitų Kalifornijos indėnų. Vertėsi daugiausia rankiojimu ir medžiokle, taip pat augino kukurūzus, moliūgus, melionus, ankštines kultūras. Buvo išplėtoję krepšių pynimą, apeiginių rūbų ir galvos dangalų iš paukščių plunksnų gamybą. Lipdydavo keramikos dirbinius, dažnai juos puošdavo raštais. Prekiaudavo su kaimyninėmis tautomis.
Tradiciniai vyrų drabužis – strėnraištis, moterų – sijonas iš karnų, odų ar nendrių. Avėdavo sandalus iš augalinių pluoštų arba odos, vilkėdavo apdangalus iš susiūtų triušių kailiukų. Būstai būdavo dengti žagarais, statydavosi atskirus apeiginius namus. Kahuiljai skirstėsi į patrilinijines egzogamines „laukinių kačių“ ir „kojotų“ brolijas, bei patrilinijines gimines, sudarytas iš 3–10 giminių grandinių. Vyriausioji giminės grandinė valdydavo apeiginį namą ir jo šventuosius rykus, o giminės grandinės vadas (paveldimas titulas) tapdavo ir visos genties vadu bei vyriausiuoju kunigu. Taip pat svarbią visuomeninę padėtį užėmė šamanai. Kauhiljų naujavedžiai keldavosi į vyro namus.
Nuo 1877 m. kahuiljai buvo perkelti į rezervacijas. Dabar dirba žemės ūkyje, samdomus darbus pramonėje ir paslaugų bare. Išlaikę tradicinės kultūros bruožų (gimininius santykius, švenčių valgius, mirusiųjų atminimo apeigas ir kt.). Poroje rezervacijų tebestovi apeiginiai namai, Morongo rezervacijoje veikia etnografinis muziejus, Toreso-Martineso – istorinė bendruomenė.
Kahuiljų rezervacijos yra pietų Kalifornijoje, Riversaido apygardoje (Agva Kaljentės, Augustino, Kabasono, Kahuiljų, Morongo, Ramonos, Santa Rosos, Toreso-Martineso dykumos kahuiljų – pastaroji – ir Imperialo apygardoje), San Diego apygardoje (Kojotų Kahuiljų ir Kupenjų).
Thekla Reuten
Thekla Reuten (g. 1975 m. rugsėjo 16 d. Busumas) – Nyderlandų aktorė.
Gimė olando ir italės šeimoje, mokėsi Amsterdame.
Moka 5 kalbas (olandų, vokiečių, anglų, prancūzų ir italų), todėl dažnai vaidina užsienio režisierių filmuose.
Ginutis Voveris
Ginutis Dainius Voveris (g. 1944 m. vasario 26 d. Kaišiadoryse) – lietuvių diplomatas, ambasadorius.
Biografija
1961–1968 m. mokėsi Kauno Politechnikos Instituto Vilniaus fakultete. 1969–1991 m. dirbo ekonominės informacijos apdorojimo sistemų, tinklų projektavimo ir eksploatacijos inžinieriumi įvairiose Lietuvos įmonėse.
1991–1992 m. buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Azijos šalių skyriaus I sekretorius, 1992–1993 m. – šio skyriaus vedėjas, 1993–1995 m. -Azijos, Afrikos ir Okeanijos šalių skyriaus vedėjas.
1995–1997 m. dirbo patarėju, laikinuoju reikalų patikėtiniu Lietuvos ambasadoje Kinijoje. 1997–2001 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Kinijos Liaudies Respublikoje.
2001–2006 m. buvo Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Singapūro Respublikai, Indonezijos Respublikai, Tailando Karalystei ir Malaizijai, 2001–2002 m. – ir ambasadorius Korėjos Respublikai.
2001–2003 m. dirbo ambasadoriumi ypatingiems pavedimams URM patarėjų grupėje, 2003–2006 m. – Amerikos, Azijos, Afrikos, Okeanijos departamente, laikinai ėjo šio departamento direktoriaus pareigas.
2006–2010 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Egipto Arabų Respublikoje, Jordanijos Hašemitų Karalystei, Sirijos Arabų Respublikai, Libano Respublikai, Kuveito Valstybei (2007–2010 m. – taip pat ir ambasadorius Saudo Arabijos Karalystei).
Girinis siūlaūsis
Girinis siūlaūsis (Meconema thalassinum) – žiogų (Tettigoniidae) šeimos vabzdys. Natūraliai gyvena Europoje, paplito Amerikoje. Lietuvoje retas.
Ginutis Voveris
Biografija
G. Voveris turi Nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus rangą (2006 m.). .
Girinis siūlaūsis
Žiogas žalias, ant nugaros turi neryškią rudą juostą, nedidelis. Suaugėlis siekia vos 20 mm ilgio, įskaitant patelės trumpą, kardo pavidalo kiaušdėtę, tačiau antenos (ūsai) gali siekti iki 40 mm. Sparnai vidutinio ilgio, šiek tiek išsikiša už užpakalinių šlaunų viršūnės. Gali skristi trumpus atstumus. Gyvena medžiuose, krūmuose. Patelės kiaušinius deda po vieną, po medžių žieve. Patinėliai skleidžia garsus užpakalinėmis kojomis greitai mušdami per lapus, dėl to dar vadinami būgnijančiais žiogais.
Šiuos žiogus parazituoja kirmėlės Spinochordodes tellinii. Užsikrėtę žiogai jaučia potraukį vandeniui, nes kirmėlės turi užbaigti vystymosi ciklą vandenyje.
Andrius Puzina
Andrius Puzina (? – 1701) – LDK valstybinis veikėjas.
Biografija
Upytė žemės maršalkos Jeronimo Puzinos ir Esteros Skrobič sūnus.
Buvo Upytės vaiskiu, pakamariu, seniūnu, Minsko kaštelionu nuo 1697 metų. Pasiuntinys į 1678 metų seimą.
Šeima
Vedė Efrosiniją Chžantovską, turėjo sūnus Kristupą Dominyką, Steponą, Juozapą, Jeronimą, Mykolą, Antaną Mykolą ir tris nežinomų vardų dukteris: viena tapo vienuole, kita ištekėjo už Bialozorų giminės atstovo, trečia – už Andriaus Kazimiero Gelgaudo.
„Lietuvos ryto“ spaustuvė
„Lietuvos ryto“ spaustuvė – spaustuvė, veikianti nuo 1994 m.
Istorija
Spaustuvė įkurta 1994 m. Skaidiškėse. Turi ofsetinės spaudos ir žurnalų spausdinimo mašinas. 2008 m. pastatyta nauja spaustuvė Vievyje.
Spausdina leidinius „Lietuvos rytas“, „Ūkininko patarėjas“, „Akistata“, „Šeimininkė“, „Verslo žinios“, „Flintas“, taip pat spausdino „Kalba Vilnius“, „Kviečiu prie stalo“, „Turizmas“.
Direktoriai – P. Lunys, Nerijus Baura.
Tetervinė (Varėna)
Tetervinė  – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 10 km į pietvakarius nuo Merkinės, 2 km į šiaurę nuo Liškiavos. Pietiniu pakraščiu eina kelias. Telkšo Cecervinės balos.
Virtualus universiteto miestelis
Virtualus universiteto miestelis – mokymo(si) ir mokslo tyrimams skirtos aplinkos, kurią padeda sukurti naujosios mokymo(si) ir komunikavimo technologijos, metafora. D. Rutkauskienė pažymi, kad dažnai sąvokos virtualus universitetas, virtualus universiteto miestelis ir virtualūs kursai yra painiojamos ir šiomis sąvokomis bandoma apibrėžti tuos pačius dalykus, nors iš esmės tai yra visai skirtingi dalykai.
Inguna Butane
Inguna Butane (g. 1986 m. vasario 24 d.) – Latvijos modelis.
Karjerą pradėjo po Latvijoje vykusioje modelių paieškos konkurso, kuriame laimėjo ir pasirašė kontraktą su Women Management.
Šiuo metu Butane yra Escada ir Bottega Veneta reklaminis veidas.
Dalyvavo Victoria’s Secret madų šou 2005, 2007 ir 2008 metais.
Baku veloparkas
Istorija
2018 m. Baku veloparke vyko 2018 m. pasaulio BMX čempionatas.
Albanijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Albanijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Komandų rikiuotė
Silpnųjų grupė:
Teterviškiai
Teterviškiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pakruojo.
Akropolis (Šeškinė)
Akropolis – prekybos ir pramogų centras Šeškinėje (Vilnius).
Atidarytas 2002 m. balandį. Statyba truko 9 mėnesius, kainavo 190 mln. litų. Pastatymo metu plotas buvo 54 tūkst. kv. metrų. Priklauso Akropolis Group (prieš tai – Vilniaus prekyba). Statymą finansavo „Hansa-LTB“ ir komplekse įsikūrę partneriai.
Architektai Gediminas Jurevičius ir Algimantas Nasvytis, interjero dizaineris – Unko Kunnap (Estija).
2004 m. Vilniaus „Akropolis“ išplėstas, tapo didžiausiu tokio pobūdžio objektu Baltijos šalyse. Po rekonstrukcijos plotas siekia beveik 110000 m². Veikia 243 parduotuvės, per 2013 m. apsilankė 15 mln. žmonių.
2019 m. buvo atnaujinta 13 tūkst. bendrųjų erdvių ir 36 tūkst. prekybinio ploto. Taip pat padidinus Maxima XXX lentynų kiekį ir prekių pasirinkimą - buvo pakeista į Maxima XXXX - pirmąją tokio tipo parduotuvę. Visas atnaujinimo projektas buvo pavadintas „Akropolis persirengia“, į kurį buvo investuota daugiau nei 14 mln. eurų.
Harry Cohn
Haris Konas (, 1891 m. liepos 23 d. Niujorkas, JAV – 1958 m. vasario 27 d. Finiksas, JAV) – amerikiečių kino prodiuseris, kino kompanijos „Columbia Pictures Corporation“ įkūrėjas ir prezidentas.
Biografija
H. Konas gimė žydų darbininkų šeimoje Niujorke. Jo tėvas buvo kilęs iš Vokietijos, o motina – iš Rusijos imperijos. H. Konas anksti metė mokyklą ir dirbo įvairius darbus, pavyzdžiui, jis dirbo choristu, kailių pardavėju, baseinų prižiūrėtoju, ekspeditoriumi, tramvajaus konduktoriumi ir kt. Be to, jis pasirodė vodevilyje su Hariu Rubiu. Vėliau įsidarbino kino kompanijoje „Universal Pictures“, kur tuo metu jau dirbo jo brolis Džekas Konas. 1919 m. broliai Konai su Džo Brandtu įkūrė kino kompaniją „CBC Film Sales Corporation“. Inicialai CBC reiškė Cohn, Brandt ir Cohn. „CBC Film Sales Corporation“ buvo žinoma dėl mažo biudžeto, prastos kokybės produkcijos. H. Konas rūpinosi gamyba Holivude, o jo brolis Džekas tvarkė finansus Niujorke. Dž. Brandtui pardavus trečiąją bendrovės dalį H. Konui, kompanija buvo pervadinta į „Columbia Pictures Corporation“, o H. Konas iš esmės tapo kompanijos prezidentu.
„Columbia Pictures“ ir toliau kūrė žemos kokybės filmus, kol 1934 m. gavo „Oskarą“ už filmą „Tai nutiko vieną naktį“ („It Happened One Night“). Nuo tol „Columbia Pictures“ ėmė klestėti. Tais pačiais metais H. Konas į savo kino kompaniją pasikvietė vodevilio ir komedijos grupę „The Three Stooges“ ir su ja sudarė sutartį iki 1957 m.
H. Konas buvo žinomas dėl savo autokratiško ir bauginančio vadovavimo stiliaus. Kadangi jis buvo ir „Columbia Pictures“ viršininkas, ir pagrindinis prodiuseris, jo rankose buvo sutelkta visa valdžia. Kompanijos darbuotojai H. Koną apibūdino kaip „tironą policinėje valstybėje“. H. Konas iš moterų kino žvaigždžių reikalaudavo seksualiai atsiduoti, kad jos galėtų vaidinti jo filmuose. Teigiama, kad kino magnato Džeko Volco (Jack Woltz) personažas filme „Krikštatėvis“ (1972) sukurtas pagal Harį Koną.
1958 m. vasarį Finikso viešbutyje „Arizona Biltmore Hotel“ iškart po vakarienės H. Konas patyrė širdies smūgį ir mirė greitosios pagalbos automobilyje pakeliui į Šventojo Juozapo ligoninę. Palaidotas Holivudo kapinėse.
Jonas Božimovskis
Jonas Božimovskis (1610 m. spalio 11 d. Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje – 1673 m. sausio 8 d. Kėdainiuose) – Lietuvos evangelikų reformatų kunigas, lietuvių raštijos darbuotojas.
Šalmuotoji patarška
Šalmuotoji patarška (Numida meleagris) – vištinių paukščių (Galliformes) būrio, patarškinių (Numididae) šeimos, vienintelė tikrųjų patarškų (Numida) gentyje paukščių rūšis.
Jonas Božimovskis
thumb|left|150px|Lietuviškos knygos „Nobaʒniſtes Krikśćionißkos” („Nobažnystės krikščioniškos”) viršelis, 1653 m. Kartu su Steponu Jaugeliu-Telega, Samueliu Minvydu ir Samueliu Tamošausku parengė spaudai „Knygą nobažnystės krikščioniškos“ (1653 m., kontrafakcinis leidimas 1684 m.).
Šalmuotoji patarška
Iš šalmuotųjų patarškų per ilgą domestikavimo laiką kilo naminės patarškos (Numida meleagris domestica), iš kurių yra išveista nemažai veislių.
Paplitimas
Plačiai ir natūraliai paplitusios Afrikos žemyne, daugiausiai į pietus nuo Sacharos.
Plačiai introdukuotos pasaulyje:
Afrikos žemyne – PAR pietvakariuose, Kabo Verdėje, San Tomė ir Prinsipėje, Komoruose, Madagaskare, Mauricijuje.
Azijos žemyne – Bahreine, Jemene.
Europos žemyne – Ispanijoje, Portugalijoje.
Šiaurės Amerikos žemyne – JAV, Kuboje, Dominikos Respublikoje, Puerto Rike, JAV Mergelių salose, Sent Kitse ir Nevyje, Antigvoje ir Barbudoje.
Tuzų tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1982 m.
Šalmuotoji patarška
Paplitimas
Australijos žemyne ir Naujojoje Zelandijoje.
Buveinė
Šalmuotosios patarškos gyvena pačiose įvairiausiose buveinėse – tai gali būti savanos, krūmynai, miškai ir jų pakraščiai, pusdykumės ir net žemės ūkio pasėlių laukų.
Elgsena
Ne veisimosi sezono metu gyvena maždaug 25 paukščių būriais, kartais iki 100, o daugiausia užregistruota būryje iki 200 paukščių. Kad išvengtų ant žemės jų tykančių plėšrūnų, naktį praleidžia tupėdamos medžiuose. Jeigu joms gręsia pavojus, jos pirmiau bėga, nei skrenda, o skrenda nedidelį atstumą, maždaug 100 m, kuomet negali išvengti pavojaus bėgdamos. Tarp patinų dominavimas išsprendžiamas ištvermingumo būdu – patinai vienas kitą persekioja ant žemės, o nugalėtoju tampa pats ištvermingiausias patinas.
Šalmuotosios patarškos dažnai praktikuoja vidinį paukščių parazitizmą, tai yra kuomet viena patelė deda kiaušinius į svetimą tos pačios rūšies lizdą ir palieka kiaušinius, kad juos perėtų kita patelė. Tokiu būdu viename lizde buvo užfiksuota daugiau kaip 40 padėtų kiaušinių.
Mityba
Jos turi stiprius nagus ir maisto ieško puriame dirvožemyje, panašiai kaip naminės vištos (Gallus gallus domesticus). Jų mitybą sudaro įvairus gyvūninis ir augalinis maistas. Ne veisimosi sezono metu šalmuotosios patarškos maitinasi kukurūzais, sėklomis, ypač žemės ūkio piktžolių sėklomis, taip pat įvairiomis žemės ūkio kultūrų atliekomis. Veisimosi sezono metu daugiau kaip 80 % jų raciono gali sudaryti bestuburiai (Invertebrata), ypač nariuotakojai (Arthropoda), pavyzdžiui, vabalai (Coleoptera).
Veisimasis
Yra monogamės. Patinai agresyviai kovoja dėl teisės poruotis su patele. Vasarą, veisimosi sezono metu atskiros poros gyvena savo atskirose teritorijose. Peri ant žemės – lizdus slepia tankioje savanos ar miško pakraščio žolėje. Deda 7-12 kiaušinių, kuriuos apie 23 dienas peri patelės, o patinai saugo lizdą. Išsiritę jaunikliai tuoj pat gali palikti lizdą ir savarankiškai maitintis. Jauniklius prižiūri abu tėvai. Po savaitės jaunikliai jau geba skraidyti nedidelius atstumus.
Išvaizda
Šalmuotųjų patarškų kūno ilgis apie 63 cm, atstumas tarp išskleistų abiejų sparnų galų 95-100 cm, svoris 1,135-1,823 kg.
Galva maža ir be plunksnų. Kūnas apvalokos formos, kurio plunksnos tamsiai pilkos su baltais taškeliais.
Amžius
Laukinėje gamtoje jie gali išgyventi iki 12 metų.
Porūšiai
Tarptautinė ornitologų sąjunga pasaulio paukščių klasifikacijos 12.1 versijoje ir Handbook of the Birds of the World (Pasaulio paukščių vadovas) 2022 m. internetinėje versijoje – išskiriami 9 šalmuotųjų patarškų rūšies porūšiai:
Teterviniai
Teterviniai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Salako.
Šalmuotoji patarška
Daroma žala
Šalmuotosios patarškos gali kelti rūpesčių ūkininkams, nes daug sulesa besiformuojančių žemės ūkio kultūrų daigų.
Albanijos futbolo varžybos 1988–1989 m.
Albanijos futbolo varžybos 1988–1989 m.
Komandų rikiuotė
Silpnųjų grupė:
Nužudyk mane vėl
Nužudyk mane vėl – 1989 m. JAV sukurtas trileris.
Turinys
Vincas ir jo mergina Fej apiplėšia du mafijos atstovus ir pagroba lagaminėlį su didele suma pinigų. Vėliau jiedu susipyksta ir Fej, apsvaiginusi draugą, pabėga su visais pinigais. Mieste ji randa prasiskolinusį privatų detektyvą Džeką Endrių, kurį nusamdo inscenizuoti jos žmogžudystę. Gavęs pusę sumos avansu, jis atlieka užduotį, tačiau Fej dingsta nesumokėjusi pinigų. Endriu tampa įtariamuoju žmogžudystėje, kurios nebuvo, jį pradeda persekioti Vincas. Las Vege jis randa Fej ir dabar jiedu priversti bėgti ir nuo Vinco, ir nuo mafijos...
Mantas Šeštokas
Universiados, pasaulio bei Europos čempionatų dalyvis. Nacionalinis 4x100 m bėgimo čempionas, daugkartinis Lietuvos čempionas bei rekordininkas įvairaus amžiaus grupėse.
2017 m. pasiektas ir suteiktas sporto meistro vardas.
Tetervos
Tetervos – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Degučių.
San Marino futbolo varžybos 2019–2020 m.
San Marino futbolo varžybos 2019–2020 m.
2019–2020 m. Campionato Sammarinese di Calcio
Tai buvo 35–asis.
Dalyviai
15 dalyvių. Nėra iškritimų iš pirmenybių, todėl dalyvauja tos pačios 15 komandų, kaip ir ankstesnį sezoną. Jos padalintos į dvi grupes: „A“ ir „B“.
Joanne Whalley
Joanne Whalley (g. 1961 m. rugpjūčio 25 d. Salfordas) – Didžiosios Britanijos aktorė.
Biografija
Karerą pradėjusi nuo 12 metų, ji daugiausia vaidino televizijoje, o kine sukūrė beveik 30 vaidmenų. Vieni pirmųjų jos pasirodymų buvo filmuose „Pink Floyd The Wall“ ir „Birth of the Beatles“. Jaunystėje Joanne dalyvavo muzikos grupių „the Slowguns“ ir „Cindy & The Saffrons“ veikloje. 1988 m., filmuojant juostą „Vilou“, ji susipažino su aktoriumi Val Kilmer, už kurio netrukus ištekėjo ir persikėlė gyventi į JAV.
Santuoka truko iki 1996 m.
Žadeikių tvenkinys (Kretinga)
Žadeikių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kretingos rajone, 4 km į vakarus nuo Kartenos. Sudarytas užtvenkus M-8 upelį (Minijos intakas) 2,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,02 km, plotis – iki 0,6 km. Altitudė 48,5 m. Krantai aukštoki, plačiai apaugę medžiais. Vakarinėje pakrantėje stūkso Aukštkalvių miškas. Į šiaurę ir į pietus plyti dirbami laukai. Į rytus įsikūręs Žadeikių kaimas, į pietus - dalis Rubulių kaimo.
Albanijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
Albanijos futbolo varžybos 1989–1990 m.
Darius Milhaud
Darijus Mijo (, 1892 m. rugsėjo 4 d., Marselis – 1974 m. birželio 22 d., Ženeva) – XX a. Prancūzijos kompozitorius, kūręs politoninę muziką.
Biografija
1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniui karui dėl sveikatos D. Mijo nebuvo paimtas į kariuomenę. 1915 m. fronte žuvo jo vaikystės draugas Leo Latilis, kas labai paveikė D. Mijo. 1916 m. jis trumpai dirbo užsienio reikalų ministerijoje ir, kai P. Klodelis buvo paskirtas ministru Brazilijai ir pasiūlė jam propagandos atašė postą, D. Mijo sutiko išvykti. 1917 m. per Lisaboną jis išvyko į Braziliją. Brazilijoje D. Mijo keliavo, pabuvojo tropikų miškuose, kurių garsų motyvų vėliau įterpė į savo muziką. Jis organizavo koncertus ir kitus renginius Raudonojo Kryžiaus naudai. Susipažino su Brazilijos vietine muzikine kultūra, kas vėliau atsispindėjo jo muzikoje. 1918 m. lapkritį išvykęs iš Brazilijos per Vakarų Indijas ir Niujorką 1919 m. vasarį D. Mijo grįžo į Paryžių.
Paryžiuje D. Mijo atnaujino senas profesines pažintis ir įgijo naujų. Jis priklausė progresyvių Prancūzijos kompozitorių grupei Les Six („Šešetas“). Tarp jo draugų buvo Fransis Pulenkas, Erikas Sati, Žanas Kokto. 1920 m. jis lankėsi Londone ir 1921 m. – Vienoje. Taip dar labiau praplėtė pažinčių ratą. Patyrė džiazo muzikos įtaką. 1921 ir 1922 m. jis dirigavo A. Šionbergo dramos „Mėnulio Pjero“ premjerą Paryžiuje. 1922 ir 1927 m. koncertavo JAV, 1926 m. − TSRS. Jo pianino rečitaliai, daugiausiai savų kūrinių, buvo sėkmingi. 1920−24 m. jis reguliariai publikavo muzikos kritikos straipsnius žurnale Courrier musical. 1925 m. vedė pusseserę Madlen. Dešimtmečio pabaigoje D. Mijo užtvirtino savo vardą tarp pirmaujančių to meto Europos kompozitorių su sėkmingu savo įvairiažanrės operos „Kristupas Kolumbas“ pastatymu 1930 m. Berlyne. Per sekančius dešimt metų D. Mijo kūrė muziką kino filmams, sukūrė koncertus „Skaramušas“ ( Scaramouche), „Provansališka siuita“ (Suite provençale). 1933−37 m. publikavo muzikos kritiką žurnale Le jour  ir retkarčiais kitur. Tuo metu jam vis labiau pasireiškė reumatinio artrito priepuoliai, dėl kurių nuo 1948 m. kompozitorius jau nebegalėjo pajudėti iš neįgaliojo vežimėlio.
Prasidėjus Antrajam pasauliniui karui dėl žydiškos kilmės iškilus pavojui būti represuotam D. Mijo 1940 m. emigravo į JAV. Jis priėmė pasiūlymą mokyti Milso koledže Ouklande. Taip pat mokė kitur. 1947 m. jis trumpam grįžo į Prancūziją, kur tapo Paryžiaus konservatorijos profesoriumi. Postą Ouklande jis paliko tik 1971 m., dėl ko daug keliavo tarp abiejų šalių, vedė koncertus. Jis kūrė iki pat savo mirties 1974 m. birželio 22 d. Ženevoje. Palaidotas Šv. Pjero kapinėse Provanso Ekse. Tikriausiai žinomiausiu jo kūriniu yra muzika baletui „Pasaulio sukūrimas“ (1923 m.). 1949 m. D. Mijo parašė savo gyvenimo memuarus „Užrašai be muzikos“.
Klemen Pisk
Klemen Pisķ (g. 1973 m. liepos 31 d. Kranj, Slovėnija) – slovėnų poetas, rašytojas, vertėjas ir muzikantas.
Biografija
Kaip poetas, slovėnų literatūrinėje scenoje pasirodė su pirmuoju poezijos rinkiniu „Labas vakaras“ (1998), toliau sekė „Visoko in nagubano prapočelo“ (Aukšta ir susiraukšlėjusi pirmapradė priežastis 2000) ir „Mojster v spovednici“ (Meistras klausykloje, 2002).
Aplinkos apsaugos departamentas
Aplinkos apsaugos departamentas prie Aplinkos ministerijos – valstybinė įstaiga, užtikrinanti teisėtumą ir teisėtvarką aplinkos apsaugos ir gamtos išteklių naudojimo srityje.
Klemen Pisk
Biografija
Novelė „Džizo” (Džizas) buvo išversta į lietuvių kalbą (vertėja Laima Masytė) ir pasirodė trumposios slovėnų prozos antologijoje „Auksas kišenėje“ (Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2009). Novelė „Vilnius“ 2009 metais buvo publikuota Amerikos literatūros žurnale „Fiction Fix“ ir gavo redakcijos premiją (novelė buvo paskui publikuota žurnale „Lituanus“.
2012 metų liepą jis pasirodė čekų leidyklos „Větrné mlýny“ organizuotame festivalyje „Měsíc autorského čtení“ (Autorių skaitymo mėnuo), kuris vyko 4 miestuose – Brno, Košice, Ostravoje ir Vroclave. 2014 m. suomių kultūros asociacija „Nouren Voiman Liitto“ jį išrinko vilos „Sarkia“ svečiu Sysmä mieste. Jo literatūros darbai buvo išversti į daugelį užsienio kalbų ir publikuoti daugiau negu 20 užsienio literatūros žurnalų (Manuskripte, Lichtungen, Lituanus, Tvar, Arkadia, Fiction Fix etc). Išverstos knygos buvo išleistos Lenkijoje, Slovakijoje, Čekijoje ir Jungtinėse Amerikos Valstijose.
Aplinkos apsaugos departamentas
Veikla
Pagrindinės Departamento veiklos sritys:
Klemen Pisk
Biografija
Autorius verčia iš lietuvių ir lenkų kalbų. 2003 m. pavasarį jam paskirta kultūros studijų instituto stipendiją Varšuvoje, kaip literatūros vertėjui iš lenkų kalbos. Nuo 2006-tųjų iki 2009-tųjų jis gyveno Vilniuje, kur jis tobulino lietuvių kalbos žinias. 2009-taisiais dalyvavo Antrajame pasaulio lenkų literatūros vertėjų kongrese. Vertėjas dalyvavo ir keturiuose lietuvių literatūros vertėjams skirtuose seminaruose, Nidoje (2008), Biržuose (2011), Druskininkuose (2013) ir Kėdainiuose (2015). 2012 m. lapkričio ir gruodžio mėnesį dalyvavo Lietuvių literatūros vertėjų rezidencijų programoje Vilniuje. 2015 m. spalį jam paskirtas Lietuvių kultūros instituto apdovanojimas už nuopelnus garsinant lietuvių literatūrą pasaulyje.
Aplinkos apsaugos departamentas
Istorija
Įkurtas 2018 m., apjungus regioninius aplinkos apsaugos departamentus (RAAD), tam kad būtų skaidresnė ir vienodesnė Lietuvos aplinkos apsaugos valstybinė kontrolė.
Klemen Pisk
Biografija
Kaip dainininkas, gitaristas ir grupės „Žabjak trio“ dainų autorius, išleido dvi CD: „Doktor Pisķa počasni sving“ (Daktaras švilpiniuoja lėtą svingą, 2001) ir „Aristokrat“ (Aristokratas, 2004).
== Bibliografija ==
Tetirvynė
Tetirvynė – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Raubonių.
Ladino kalba
Ladino kalba (Ladino) arba žydų-ispanų kalba (judeo-español/גֿודֿיאו-איספאנייול/Ђудео-Еспањол; t. p. Dzhudezmo, Djudeo Spañol, حاكيتيا/Hakitia, Español sefardita ir kt.) – romanų kalba (indoeuropiečių kalbų šeima), kuri susidarė žydų sefardų bendruomenėje senosios ispanų kalbos pagrindu. Seniau ladino plačiai vartota sefardų, gyvenusių Osmanų imperijoje (Balkanuose, Turkijoje, Artimuosiuose Rytuose, Šiaurės Afrikoje), taip pat Prancūzijoje, Italijoje, Nyderlanduose, Maroke, Jungtinėje Karalystėje. Dabar kalbėtojų skaičius gerokai sumažėjęs – dauguma jos vartotojų dabar gyvena Izraelyje (sefardų palikuonys, ~100 tūkst.), ženkli bendruomenė (~10 tūkst. žmonių) yra Turkijoje (daugiausia Stambule).
thumb|left|200px|[[Salonikai|Salonikų laikraštis Avanti, leistas ladino kalba]]
Seniausi ladino tekstai buvo hebrajų tekstų vertimai, skirti neraštingiems serfardams. Pirmas toks žinomas tekstas yra 1510 m. Stambule išleistos gyvulių apeiginio skerdimo taisyklės Dinim de shehitah i bedikah. Vėliau įvairūs sefardų rabinai šia kalba skelbė savo veikalus. Nuo XIX a. antrosios pusės iki XX a. pr. Osmanų imperijoje išleista daug pasaulietinės ladino literatūros – daugiausia spaudos, verstinių romanų, nuotykinių istorijų, taip pat pjesių, poezijos. 2001 m. išleistas ir anglų kalbą išverstas sefardų folkloras, anekdotai. 2012 m. Mošė Haelionas į ladino išvertė graikų „Odisėją“.
Ladino kalbos pagrindą sudaro ispanų kalba – jos pietinės, andalūziškos tarmės (būdingas ella tarimas kaip eya ir seseo – vienodas s ir c tarimas). Priešingai nei dabartinėje ispanų kalboje, j tariama kaip š arba dž. Taip pat g prieš i ir e virsta ne ch, o ž, išsaugotas pirminis z tarimas, aiškiai daromas skirtumas tarp garsų b ir v. Ladino kalba išlaikiusi senesnių žodžių lyčių, dažnai artimesnių portugalų kalbai. Religinėje, instituciniame žodyne išlaikyti hebrajiški, aramėjiški žodžiai.
Iki XIX a. ladino užrašymui (ypač religiniams tekstams) naudotas hebrajų raštas (raši rašysena). Vėliau vietos bendruomenės savo reikmėms pritaikė vietinių kalbų rašmenis (turkų, serbų kirilicą). Dabar plačiausiai naudojamas fonetinis užrašymas lotynų raštu. Ispanakalbėse šalyse ladino dažnai užrašoma pagal dabartines ispanų kalbos rašybos taisykles.
Kikapai
Pradžioje kikapai gyveno įprastose algonkinų žemėse dabartinio Viskonsino valstijos plote. XVIII a., spaudžiami baltųjų kolonizatorių, patraukė prie Misūrio upės. XIX a. dalis tautos persikėlė į Indėnų teritoriją (Oklahomą). 1850 m. likusieji kikapai sudarė sutartį su Meksikos valdžia ir, mainais už šiaurinių sienų apsaugą nuo komančių ir lipanų antpuolių, gavo žemes į pietus nuo Rio Grandės. XIX a. pab. jiems sudaryta rezervacija. Dabartiniai kikapai gana gerai išlaikę tradicinę kultūrą, kuri artimesnė Šiaurės rytų indėnų kultūroms nei Aridoamerikos kultūrai.
Tradicinis žieminis būstas – apskritas kūgiškas vigvamas su 2 atraminiais stulpais, dengtas šiaudiniais dembliais; vasarinis namas – mažesnis vigvamas iš virbų, nendrių ir šiaudų, su priestatu virtuvei. Gyvenvietė padriko išdėstymo, apima virš 60 namų. Moterys vilki marškinius ilgomis rankovėmis bei ilgus suraukytus sijonus, mokasinus, šiaudines skrybėles, karolius, auskarus, žiedus, kabučius; vyrai – paprastai meksikietiškus rūbus, bet apeigų metu – tradicinius strėnraiščius, storas zomšines kojines, mokasinus, plunksninį galvos dangalą, spalvotą medvilninę striukę su ilgais siūlių atbrizgais. Kikapų tradicinė šeima didžioji ir mažoji. Santuoka pradžioje parilokalinė, vėliau jaunavedžiai kuriasi atskirai. Pasitaiko daugpatystės atvejų. Bendruomenei vadovauja vadas ir senolių taryba. Kaimai pagal paprotį skirstomi į „baltąją“ ir „juodąją“ puses (senųjų brolijų liekana). Yra „šventųjų mazgų“ apeiginių globėjų draugijos.
Pagrindinės dabartinės kikapų gyvenamosios vietos:
Françoise Dorléac
Fransuaza Dorleak (1942 m. kovo 21 d. – 1967 m. birželio 26 d.) – prancūzų aktorė. Ji buvo vyresnioji Catherine Deneuve sesuo, su kuria kartu vaidino muzikinėje komedijoje „Les Demoiselles de Rochefort" (1967) ir dar keliuose filmuose.