cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antanas Radzevičius
Biografija
1905 m. atvykęs į JAV, iš pradžių vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Elizabethe, NJ, o vėliau Newarke, NJ. Vadovavo Šv. Cecilijos ir Vyčių 29-osios kuopos chorui, suorganizavo orkestrėlį. Su chorais statė Miko Petrausko operetes ir W. R. Herberto dramos veikalus, nemažai koncertavo, dalyvavo tautiniuose renginiuose. Dirbdamas muzikos žinias gilino pas M. Petrauską ir Damroch Music Academy New York. Kartu mokėsi ir statyti vargonus Will Harrison Organ Co, Bloamfielde, NY, ir American Master Organ Co, Lakeview, NY.
Juozas Gudavičius (1926)
miniatiūra|Juozas Gudavičius Juozas Gudavičius ( 1926 m. gruodžio 15 d. Martyniškis, Veprių valsčius – 2008 m. rugpjūčio 1 d. Klaipėda, palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse) – Lietuvos šokėjas, baletmeisteris, pedagogas.
Biografija
Šokti Juozas Gudavičius pradėjo 1940 m. Vilniaus III gimnazijos šokių kolektyve. 1946–1967 m. su pertrauka Valstybinio dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ šokėjas ir baletmeisteris. 1950–1957 m. vadovavo Vilniaus universiteto studentų dainų ir šokių ansamblio šokių grupei. 1961 m. baigė Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. 1961–1969 m. Vilniaus meno mokyklos, (nuo 1965 m. Vilniaus Čiurlionio menų mokykla) dėstytojas. 1965 m. Kauno muzikinio teatro vyr. baletmeisteris. 1967–1971 m. Vilniaus pedagoginio instituto Choreografijos katedros, 1971–1975 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos fakultetų dėstytojas, Choreografijos katedros vedėjas. 1975–1995 m. Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų dėstytojas, 1975–1990 m. Choreografijos katedros vedėjas. 1967–1988 m. ir 1992–1995 m. vadovavo studentų ansambliui „Vėtrungė“. Nuo 1995 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas. Nuo 1982 m. profesorius.
Kūryba
Dainų švenčių vyriausiasis baletmeisteris: 1960–1990 m. Respublikinių dainų švenčių (1985 m. ir meno vadovas), 1964–1977 m. Respublikinių moksleivių dainų ir šokių švenčių baletmeisteris ir režisierius), 1971–1991 m. Baltijos šalių studentų dainų ir šokių švenčių „Gaudeamus“, 1994, m. 1998 m., 2003 m. Pasaulio lietuvių dainų švenčių baletmeisteris.
Lietuvos operos ir baleto teatre pastatė baletų. Scenai pritaikė ir dainų šventėms sukūrė per trisdešimt lietuvių tautinių šokių („Klumpakojis“ 1951 m., „Rezginėlė“ 1955 m., „Skepetinė“ 1963 m., „Viliotinis“ 1968 m., „Polka op – op“ 1987 m.), sukūrė šokių rinkinius („Supyniau pynimą“ 1964 m., „Taikos kanklės“ 1968 m., „Sūkurėlis“ 1989 m.). Su ansambliais gastroliavo Europoje, JAV, Madagaskare.
Antanas Radzevičius
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Čiuineliai
Čiuineliai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Micaičių.
Johann Jakob Bachofen
Johanas Jakobas Bachofenas (1815 m. gruodžio 22 d. Bazelis – 1887 m. lapkričio 25 d. Bazelyje, Šveicarija) – šveicarų teisininkas, teisės istorikas, senovės tyrinėtojas, šiuolaikinių Matriarchato teorijų pagrindėjas.
Biografija
Kilo iš turtingos šeimos. Studijavo Bazelyje, Berlyne (pedagogai August Boeckh, Karl Ferdinand Ranke bei Friedrich Carl von Savigny ir Gėtingene. Bazelyje apgynė disertaciją (tema ) ir toliau studijavo Paryžiuje, Londone ir Kembridže. Nuo 1841 m. Romėnų teisės katedros vedėjas Bazelyje. 1844 m. išrinktas į Apeliacinį teismą Bazelyje. 1845 m. pasitraukė iš viešojo gyvenimo.
Dziangmenas
Dziangmenas  – miestas pietryčių Kinijoje, Guangdongo provincijoje, prie Perlų upės deltos, patenka į Guangdžou–Šendženo konurbaciją. Turi prefektūros statusą. Mašinų gamybos, chemijos, popieriaus, cukraus pramonė, laivų remontas. Yra prekybinis jūrų uostas.
Nelson Piquet
264px|thumb|right|Nelson Piquet JAV Grand Prix metu [[1991 m.]]
Nelsonas Pikė (g. 1952 m. rugpjūčio 17 d., Rio de Žaneire, Brazilijoje) – brazilų „Formulės 1“ lenktynininkas, triskart tapęs pasaulio čempionu.
Karjera
Nelsonas Piquet gimė 1952 m. rugpjūčio 17 Rio de Žaneire. Tėvas, Estasio Souto Maior, žinomas gydytojas Brazilijoje, dešimt metų dirbo parlamente ir sveikatos apsaugos ministerijoje, turėjo savo teniso kortą ir tikėjosi jog sūnus pasirinks tenisininko karjerą.
Mokėsi Kalifornijoje. Dalyvavo Brazilijos kartingų čempionate kartu su draugu Aleks Dias Ribeira. Antrą sezoną iškovojo Brazilijos čempiono titulą 155 kubinių centimetrų klasėje.
1972 m. laimėjo Volkswagen serijos lenktynes su Kamber VW komanda. 1973 m. – seriją Sport-2000 su tuo pačiu lenktynių automobiliu. Braziliškoje Formula Super V 1974 ir 1975 metais lydėjo technikos gedimai. Tuo pačiu metu dalyvavo ir Formula Atlantic. 1976 m. iškovojęs šešias pergales, Nelsonas Piquet užsitikrino Nacionalinio čempiono titulą. Tolimesnis kelias vedė į Europą. 1977-78 metų sezonus praleido F3. 1977 m. iškovojo 3 prizinę vietą, o 1978 m. Anglijoje – tapo F3 čempionu.
Karjera Formulėje 1
1978 m. buvo pakviestas išbandyti F1 bolidą. Po bandymų serijos jis debiutavo Vokietijos Grand Prix. Su Bernie Ecclestone pagalba buvo pakviestas atstovauti Brabham-Alfa komandai, kurioje jau važiavo Niki Lauda.
Brabham
1979 m. Brabham komandai buvo sunkus. Dažnai gesdavo technika. Iš 15 etapų tik trijuose Nelsonui Piquet pavyko pasiekti finišą. Jis užėmė tik 15-tą vietą ir pelnė 3 taškus. Nors komanda sezonui besibaigiant ir pakeitė Alfa-Romeo variklį į Ford-Cosworth, bet pirmieji metai pilotui buvo nesėkmingi.
1980 m. Piquet taip pat dalyvavo BMW organizuotoje serijoje Procar. Čia buvo lenktyniaujama vienodais automobiliais su vidutinio galingumo varikliais. Juos vairavo buvusios ir esamos Formulė 1 žvaigzdės.
Prieš 1981 metų sezoną brazilas jau buvo pretendentų gretose. Sezonas prasidėjo nevykusiai. laimėta tik 3-ji vieta Long Beach (JAV GP), vėliau technikos problemos sugadino lenktynes Brazilijoje. Trečiajame etape viskas susiklostė palankiai. Nelsonas laimėjo lenktynes Argentinoje Buenos-Airėse, vėliau Imoloje.
Lemiama sezono kova įvyko Las Vegas trasoje, kurią laimėjo Nelson Piquet ir tapo pimą kartą F1 pasaulio čempionu.
1982 metų sezonas buvo žymiai sunkesnis. Tuo metu bolidų varikliai buvo pradėti gaminti su turbinomis. Konstruktoriai kankinosi su nors ir galingu, tačiau daug kuro sunaudojančiu varikliu. Pirmasis toks variklis, kurį BMW paruošė Brabham komandai, debiutavo gegužės 9-ąją Belgijos GP. Šiam modeliui teko visa našta – reikėjo paruošti naujovišką pakabą pagal „turbo“ charakteristikas. Apie variklio patikimumą galima spręsti pagal Prancūzijos GP, kurio metu komanda pakeite net 8 variklius. Ši sezoną Nelson Piquet nepakartojo praėjusių metų rezultato. Brazilas užėmė tik 11 vietą pilotų įskaitoje.
1983 metų sezonui buvo paruoštas Brabham BT51 bolidas. Piquet laimėjo Brazilijoje, Italijoje ir Didžiojoje Britanije. Rezultatas – antrasis čempiono titulas. Alain Prost Renault atsiliko tik dviem taškais.
1985 m. Brabham BT54 turėjo daug sunkumų su Pirelli padangomis, kurios nusileido GoodYear gaminiams. Piquet laimėjo Prancūzijoje ir užėmė 2-ąją vietą Monza trasoje. Tai buvo nesėkmingi metai. Jau rugpjūtį Nelson pasirašė sutartį su Frank Williams ir Williams komanda.
Williams
1987 m. Nelson Piquet 3-jį kartą tampa F1 pasaulio čempionu. Jam pavyko laimėti tris etapus. Tapęs čempionu Piquet pareiškė, kad Formulė 1 yra visiškai korumpuotas organizmas ir, kad FIA ir kiti bosai jau išanksto yra nusprendę čempionų titulo likimą.
Karjeros pabaiga
1988 m. ir 1989 metai praleisti Lotus komandoje Nelsonui buvo nesėkmingi. Perėjimas į Benetton komandą leido vėl pajusti laimėjimo skonį.
Karjera Indy
1991 m. baigęs karjerą Formulėje 1 nusprendė pabandyti jėgas Indy serijoje. Per bandymus Indianapolyje pateko į didelę avariją, kurioje susilaužė kojas. Išsigydęs traumas Piquet nemetė autosporto, dalyvavo įvairiose lenktynėse.
1997 m. Piquet grįžo į lenktynes, į F3 seriją kaip nuosavos komandos vadovas.
Daugų Vlado Mirono gimnazija
miniatiūra|265px|right
Daugų Vlado Mirono gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytaus raj., Dauguose, V. Mirono g. 2, vykdanti pradinio, pagrindinio ir vidurinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190244044. 2007 m. kovo 29 d. Alytaus rajono savivaldybės tarybos priimtu sprendimu mokykla pavadinta Lietuvos Nepriklausomybės Akto signataro Vlado Mirono vardu.
Istorija
Istorijos šaltiniuose Daugų parapinė mokykla paminėta 1777 m., ją tais metais lankė 12 vaikų. Iki 1944 m. Dauguose buvo tik pradinė mokykla, kuri tais metais perorganizuota į progimnaziją, 1947 m. į gimnaziją, o 1949 m. tapo vidurine mokykla. 2011 m. vasario 10 d. mokyklai vėl suteiktas gimnazijos statusas.
Žymūs mokiniai
Per 60 gyvavimo metų išleista 1731 abiturientas, iš jų aukso medaliais baigė 6, sidabro - 28, su pagyrimu - 10 mokinių. Iš jų žymesnieji:
Diaspora (albumas)
Diaspora – debiutinis arabų kilmės Belgijos dainininkės Natacha Atlas albumas. Išleistas 1995 m. Nyderlandų topuose pasiekė 66 vietą.
Albumas turi 3 singlus: Leysh Nat' Arak, Yalla Chant ir Dub Yalil (malda Alachui).
Čiuiniai
Čiuiniais vadinami kaimai:
Kazys Daukša
Biografija
1964 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1990 m. medicinos mokslų daktaras.
Dirbo Kretingos centrinėje ligoninėje, Vidaus ligų skyriaus vedėjas. Nuo 1986 m. Kauno medicinos instituto (1989–1998 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, docentas, nuo 1993 m. profesorius, nuo 1992 m. Patologinės anatomijos klinikos vadovas. Paskelbė su bendraautoriais apie 100 mokslinių darbų.
Pažėrų apylinkė
Pažėrų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Veiverių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. prijungtos Dievogalos apylinkė, Girininkų I apylinkė ir Poderiškių apylinkė. 1961 m. liepos 25 d. Pažėrų apylinkė prijungta prie Girininkų II apylinkės ir Jurginiškių apylinkės.
Kobra 11
Kobra 11 – nuo 1996 m. kuriamas ir rodomas Vokietijos televizijos serialas apie dviejų Berlyno-Kelno greitkelių policininkų komandą. Naujausias 25 sezonas pasirodė 2020 m. Serialas rodomas daugelyje Europos šalių, tarp jų ir Lietuvoje.
Stanislovas Kalanta
Stanislovas Kalanta (g. 1944 m. vasario 21 d. Griciūnuose, Daugų valsčius) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1968 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1974 m. apgynė disertaciją „Netiesiniai standžių-plastiškų cilindrinių kevalų skaičiavimo uždaviniai“, technikos mokslų kandidatas, 2004 m. atliko habilitaciją.
Nuo 1973 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (dab. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) Statybos fakulteto Statybinės mechanikos katedros dėstytojas, nuo 1980 m. docentas, nuo 2002 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausia sritis – tamprių ir tamprių plastiškųjų konstrukcijų analizė ir optimizacija, baigtinių elementų metodas. Parengė mokomųjų kompiuterinių programų lenkiamoms plokštėms ir sferiniams kevalams skaičiuoti, tiesiniams optimizacijos uždaviniams spręsti.
Tuamotu-Gambjė salos
Tuamotu-Gambjė salos ( arba Archipels des Tuamotu et des Gambier) – politinis ir geografinis darinys Prancūzijos Polinezijoje. Geografiškai sudarytas iš geografiškai ir kultūriškai artimų Tuamotu ir Gambjė salynų. Sudaro vieną iš 5 Prancūzijos Polinezijos geografinių padalinių. Tuamotu-Gambjė padalinį sudaro 17 komunų, iš kurių 16 yra Tuamotu salose.
Petras Dargis (1907)
Petras Dargis (g. 1907 m. birželio 6 d. Šiauliuose – 1962 m. gegužės 29 d. Kaune) – Lietuvos operos dainininkas.
Biografija
Mokėsi Šiaulių gimnazijoje, Klaipėdos muzikos mokykloje. Nuo 1930 m. Kauno Valstybės teatro choro artistas, 1944-1948 m. teatro solistas. 1948-1959 m. Kauno muzikinio teatro solistas.
Pžechodai (Balstogės apskritis)
Pžechodai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į vakarus nuo Grudeko ir apie 21 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Ploskos upė. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW686. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Gedučių dvaras
Gedučių dvaras – dvaras Gedučiuose, dab. Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, Guostagalio seniūnijoje, netoli kelio. Pagarsėjęs kaip dvaras, kuriame gyveno, mokėsi, dirbo pirmasis Lietuvos fizikochemikas Teodoras Grotusas (1785–1822).
Istorija
miniatiūra|250px|left|Kelio ženklu pažymėta Teodoro Grotuso gimtinė Likęs dvaro pastatas, kaip manoma, galėjo būti garsioji T. Grotuso laboratorija. Dabar jau mirusios savininkės, Žeimelyje gyvenusios mokytojos Teodoros Gumbelevičiūtės–Misevičienės teigimu, kumetynas (dabar likę tik apie pusę pastato), galėjo būti statytas apie 1750 m. Upytės pavieto dūmų surašymo knygose dvaras paminėtas 1775 m. (1 dūmas) su jam priklaususiais Butniūnų (16 dūmų) ir Javydonių (16 dūmų) kaimais.
T. Grotusas šiame dvare tragiškai ir mirė. Pasakojama, kad palaidojo jį dvaro laidojimo rūsyje. Vėliau mokslininko palaikai buvo perkelti kitur, kapas taip ir liko nežinomas. Nėra aiškus ir dingusio archyvo bei Gedučiuose buvusios mokslinės laboratorijos bent kokie pėdsakai. T. Grotuso testamentas turėjo ir labai pažeidžiamą vietą: jam nepriklausė Gedučių dvaras, nes gyva buvo tikroji dvaro savininkė, jo motina Elisabeth Eleonora fon Grothus (1755–1831). Gedučių dvaras buvo jos kraitinė dovana, ir jame jautėsi jos tvirta ranka. Pagal T. Grotuso paskutinę valią, iš dėkingumo Gedučių šeimynykščiams buvo nurodyta skirti kasmetines 300 sidabro rublių išmokas dvaro išlaikymui, vietos bažnyčios žemės mokesčiams, rekrutų prievolei. Tai buvo labai nebūdinga to laikmečio dvarininkų ir baudžiauninkų santykiams, 1831 m. ir vėliau privedusiems prie valstiečių sukilimų. Žmonės žinojo „gerąjį“ jaunąjį poną Grotusą ir po jo valdžiusį „blogą“ senąjį – dvarą nupirkusį generolą Tornow. Buvo padaryta viskas, kad ilgainiui net pats T. Grotuso kapas būtų pamirštas. Mokslininkas buvo paskelbtas psichiniu ligoniu, palikimo dokumentai anuliuoti.
Gedučių „blogasis“ ponas – tai rusų armijos generolas leitenantas, Napoleono karų dalyvis Ferdinandas (Fiodoras) Tornau (1785–1850), kuris išėjęs į atsargą grįžo į tėviškę ir čia iš (tuo metu jau mirusio) mokslininko T. Grotuso motinos nusipirko Gedučių dvarą. Savo karinės karjeros pabaigoje jis pasižymėjo malšinant lenkų-lietuvių 1830-1831 m. sukilimą, prie Vilniaus vadovavo sumušant lenkų ulonų pulką. Ferdinandas buvo vedęs savo pusseserę Lisetę Osten-Saken. Archyvuose yra patvirtintų faktų, kad F. Tornau žiauriai engė savo valstiečius ir dėlto net pateko į teismą. 1839 m. pranešime carui rašyta, kad „baronas Tornau žiauriai elgiasi su valstiečiais, juos prikausto prie girnapusių, versdamas malti miltus. Taip buvo laikoma viena moteris. Valstietis Adamovičius buvo sukaustytas už tai, kad elgetavo, kitas valstietis pasikorė. Dėl barono Tornau poelgių vykdomas tyrimas, o pas jį rastos grandinės valstiečiams kankinti sunaikintos“. Caro prierašas: „Apie eigą pranešti“. Šaltiniai teigė, kad baronas žuvęs dvikovoje su kaimynu dvarininku, nes medžioklėje nušovęs ano pono varovą. F. Tornau nekrologe atsiradęs įtartinas įrašas – „mirė nuo senų žaizdų“. Palaidotas Gedučiuose vadinamajame „generolo kape“.
Po F. Tornau mirties Gedučių dvarą valdė Jaunsaulės (pietų Bauskės apskr.) baronas Kaškulis. Dvare jis negyveno, atvykdavo čia tik pamedžioti. Vėliau, kaip pasakojama, dvarą pralošęs kortomis.
Apie 1892 m. Gedučius valdė Plonėno baronas Povilas Hahnas. Jis dvarą perstatė, sumažino, o po kelių dešimtmečių jis buvo paverstas malūnu. Dar iki I Pasaulinio karo tai buvo garo malūnas. 1923 m. Gedučiuose buvo 1 ūkis ir 125 gyventojai. Dvare buvo 513 ha žemės, kuri 1924 m. išparceliuota vykdant žemės reformą.
1925 m. Gedučių dvaro centrą nupirko knygnešio Simono Gumbelevičiaus sūnūs: ūkininkas Antanas ir mokytojas Povilas.
Gedučių dvaras buvo išdalintas naujakuriams. 1929 m. Gedučiuose gyveno sklypininkų Jono Grybės, Petro Grybės, Juozapo Jasiūno, Jurgio Vitulio, Simono Šlekonio, Jono Josvilo, Juozapo Pocevičiaus, Juozapo Rimkevičiaus, Jurgio Juškos, Petro Juškos, Juozapo Čepo, Petro Vaičiūno, Juozapo Šereikos, Jurgio Strumilos, Jono Bluzmos, Adomo Mikašio, Aleksandro Vanago, Povilo Šopio, Jono Bažadragio, Prano Ožalo, Juozapo Juknos, Karolio Kontauto šeimos.
Paskutiniai dvaro su aplinkiniu 1,7 ha sklypu paveldėtojai ir savininkai yra vilnietė pedagogė Marija Čiurlienė ir Kriukų ūkininkas Tomas Rudys.
Būklė
miniatiūra|250px|right|2014 m. Per daugelį metų Gedučių dvaras sunyko, o likę pastatai sugriuvo arba buvo nugriauti ir perstatyti. Su T. Grotuso gyvenimu betarpiškai susijęs pastatas jau daugelį metų negyvenamas. Gedučių dvaro pastatų išsidėstymą galima atsekti pagal tose pat vietose vėlesniais laikais, po mokslininko valdžiusių dvarininkų iniciatyva, perstatytus pastatus. Iki šių dienų yra išlikęs vienintelis buvusio dvaro pastatas – kumetynas. Tačiau tikėtina, kad kumetynu jis tapo vėlesnių dvarininkų valdymo laikotarpiu. Dauguma mokslininkų, apžiūrėjusių šį pastatą neabejoja, kad pastatas „per daug geras“ kumetynui, netgi žinant, kad T. Grotusas buvo ypač humaniškas savo baudžiauninkams. Turint omenyje, kad pagrindinis Gedučių dvaro pastatas buvo medinis, manoma, kad būtent išlikusiame mūriniame pastate galėjo būti mokslininko laboratorija. Juk mokslininko tyrimų pobūdis buvo susijęs su sprogiomis ir degiomis medžiagomis: elektrolizė, fotochemija, dujų degimo ir panašūs eksperimentai.
Europos rekonstrukcijos ir plėtros bankas
Europos rekonstrukcijos ir plėtros bankas (ERPB, ) – tarptautinis bankas, įsteigtas 1990 m., siekiant paskatinti ir paspartinti ekonomines reformas Vidurio ir Rytų Europos valstybėse, Rytų bloko (nuo 1989 m.), NVS valstybių veiklą, privatų sektorių pereinant nuo planinės ekonomikos prie laisvosios rinkos. Būstinė yra Londone, Jungtinėje Karalystėje. Šiuo metu vykdo veiklą plačiau nei geografinė Rytų Europa.
Gedučių dvaras
Būklė
Likęs pastatas labai platus, durų angos įrengtos tik galuose. Per visą ilgį driekiasi koridorius. Neįprastai įrengti dūmtraukiai: jie iš abiejų pusių nuožulniai kyla į viršų, paskui susijungia, o viršuje baigiasi pro stogo kraigą išvestais dviem kaminais. Tokia dūmtraukių sistema Lietuvoje nebuvo paplitusi. Vidinėse erdvėse matyti koklinių krosnių liekanos, taip pat į sienas įkomponuotos neaukštos apvalios kolonos – į viršų siaurėjantys piliastrai, tuomet populiarūs architektūriniai puošybos elementai.
Europos rekonstrukcijos ir plėtros bankas
ERPB ir Lietuva
2005 m. Lietuvos nacionalinė M. Mažvydo biblioteka tapo Europos rekonstrukcijos ir plėtros banko (ERPB) depozitine biblioteka. ERPB serijiniai leidiniai yra LNB Bendrojoje skaitykloje.
Gedučių dvaras
Būklė
Nuo dvarvietės vedusi liepų alėja link Grotusų giminės kapavietės prie miško neišlikusi. Aplink laidojimo rūsį apskritimu sumūryta neaukšta minkšto akmens – dolomito uolienos – skeveldrų siena su plačiais vartais. Ilgai buvusi atvira rūsio anga neseniai užmūryta šiuolaikinėmis baltomis plytomis, siekiant apsaugoti vietą nuo įsilaužėlių. Netoliese auga Grotuso ąžuolas, po kuriuo, spėjama, mėgdavo ilsėtis pats T. Grotusas. Kapavietę nuo didingo medžio skiria plentas, vedantis iš Žeimelio į Pasvalį.
Prie buvusio dvaro tvenkinio, 1985 m. minint mokslininko 200 metų gimimo sukaktį, buvo atidengtas paminklinis akmuo su T. Grotuso bareljefu. Metalinė plokštė su reljefiniu mokslininko atvaizdu neišlikusi. Giminaičiai iš Vokietijos turi jos kopiją, kurią laikinai užkabina ant šio akmens per savo susibūrimus tolimo protėvio gimtinėje.
Buvusio dvarininko atminimu rūpinasi 1994 m. Mokslų akademijoje įsteigtas Teodoro Grotuso fondas. Vienintelis išlikęs dvaro pastatas pažymėtas kelio nuoroda. Statinys (buvęs kumetynas) avarinės būklės. Gedučių dvaro namo vietoje, vadinto pilimi, įrengta lentpjūvė.
2003 m. Gedučių dvarvietėje atlikti archeologiniai žvalgomieji tyrimai, vadovaujami archeologo Rimvydo Laužiko. Šių tyrimų tikslas buvo rasti Teodoro Grothusso mokslinės laboratorijos liekanas. Visgi, tyrimų metu šio tikslo pasiekti nepavyko. Tačiau tiriant buvo aptikti nenustatytos paskirties pastato pamatai, siejami su Gedučių dvarviete, kuriuos archeologas hipotetiškai datavo XIX a.
Dapšių piliakalnis
Dapšių piliakalnis ir gyvenvietė (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A768KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR607) – piliakalnis, vadinamas Alkos kalnu ir archeologinė gyvenvietė Mažeikių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Dapšių kaimo, Dubulio ir Gūžės santakoje su Varduva. Upių santaką dabar užliejęs Varduvos tvenkinys. Pasiekiamas keliu Ukrinai – Kugiai už Nurupio pavažiavus šiaurės rytų kryptimi lauko keliuku į kairę iki galo, yra priekyje.
Piliakalnis
Piliakalnį iš trijų pusių juosia upelių slėniai, smarkiai nuplovę jo šlaitus. 100 m ilgio ir 15 m aukščio kyšulio šiaurės rytų dalyje yra 42 x 11 m dydžio aikštelė, kurios pietvakarių pakraštys sutvirtintas apie 1,8 m aukščio ir ties pagrindu 14 m pločio pylimu bei apie 1 m gylio ir 2 m pločio (viršuje) grioviu. Už šio griovio supiltas antras 0,2 m aukščio nuo griovio, 5 m pločio pylimas, kurio 0,4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į antrą 7 m pločio, 0,3 m gylio griovį. Už šio griovio prasideda erozijos labai apgadintas priešpilio šlaitas. Piliakalnio šiaurės rytų šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 4 m pločio terasa.
Priešpilio aikštelė trikampė, orientuota šiaurės rytų – pietvaarių kryptimi, 35 x 25 m dydžio. Jos pietvakarių krašte supiltas 1 m aukščio, 9,5 m pločio pylimas, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas leidžiasi į 2 m pločio griovį, iš jo likusi terasa. Už jo supiltas antras 2 m pločio pylimas (nuskleistas), kurio išorinis šlaitas – 1 m aukščio. Piliakalnio ir priešpilio šlaitai statūs, 14­-15 m aukščio.
Didžiąją piliakalnio aikštelės dalį nuplovė Gūžė, priešpilio pusę – Varduva. Piliakalnis ir priešpilis apardytas XIX a.-XX a. pradžioje čia įrengtų kapinaičių. Piliakalnio šiaurinio šlaito terasoje, maždaug 8 m. žemiau buvo kapinaitės, o jose nedidelė medinė koplytėlė. XX a. pradžioje kapinaitės buvo ir piliakalnio aikštelėje, kur tebestovi akmeninis antkapis su 1908 m. data.
Tyrimai
1948 m. ir 1966 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Užtvenkus Varduvą, užliejamoje zonoje atsidūrusio piliakalnio archeologinius tyrimus 1974 m. atliko Lietuvos istorijos instituto archeologai, vadovas Vytautas Daugudis.
Ištyrus 431 m² plotą ir atlikus piliakalnio ištisinį ir priešpilio išilginį pjūvį, rasta I tūkstantmečio pr. m. e. II pusės stulpinės konstrukcijos pastato dalis su 4 m pločio gyvenamąja patalpa ir atviru židiniu, lipdytų brūkšniuotu paviršiumi puodų šukių ir gyvulių kaulų, vėlyvesnių laikotarpių – lipdytos brūkšniuotu, lygiu ir grublėtu paviršiumi keramikos, molinių svarelių, žalvarinių papuošalų, geležinis kirvis. Pylimuose aptikta medinių įtvirtinimų liekanų, akmeninių grindinių.
Pylimo viršūnėje pastebėta smulkių degėsių – buvusių medinių įtvirtinimų pėdsakai. Pylimas supiltas iš tamsiai pilkos spalvos žemės, maišytos su moliu. Apie 0,4 m žemiau pylimo viršūnės jo išorinėje pusėje paliktas 0,7 m pločio, ir 5x10x7 – 15x10x20 cm dydžio akmenų grindinėlis. Galimas dalykas, kad šie akmenys naudoti ant pylimo stovėjusios medinės gynybinės sienos išorinės pusės sutvirtinimui. Panašus, iki 0,8 m pločio akmenų grindinys juosė ir pylimo vidinę papėdę, apie 0,7 m žemiau jo viršūnės. Greičiausiai šis grindinys yra vidinės pylimo pusės sutvirtinimo liekana. Pastebėta, kad I tūkstantmečio viduryje ir antrojoje pusėje pylimas tvirtintas bei taisytas apie 10 kartų. Piliakalnis naudotas iki XIII a.
Tyrimais nustatyta, kad pirmiau priešpilis buvo mažesnis, tik 25 m ilgio. Jis iš išorės buvo apsaugotas pylimo, kuris rekonstruojant priešpilį buvo nukastas, o priešpilio aikštelė praplėsta į išorę dar 10 m, kur supiltas naujas 1 m aukščio, 3 m pločio pylimas, už kurio iškastas 0,5 m gylio, 1 m pločio griovys. Priešpilio pylimas buvo rekonstruotas 3 ar 4 kartus. Vėliausio pylimo viršuje stovėjo 2,5-­3 m pločio dviguba medinė gynybinė siena, sudaryta iš įkastų stulpų, prilaikomų gulsčių 15-­20 cm skersmens rąstų. Priešpilyje rastas geležinis plačiaašmenis kirvis, žalvarinė segė, akmeninis galąstuvas, žiestos keramikos.
Gyvenvietė
Piliakalnio pietinėje ir pietvakarių papėdėje 1,5 ha plote yra I tūkstantmečio vidurio – XIII a. papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1974 m. Joje ištirta 147 m² plotas, rasta medinės gynybinės užtvaros liekanų, lipdytos ir žiestos keramikos, geležinių peilių, akmeninių galąstuvų, molio tinko, gyvulių kaulų. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Baltieji vaikinai
Baltieji vaikinai – XVIII a. vid. – XIX a. vid. veikusios slaptosios airių organizacijos, taikiusios agrarinį terorą (padegimus, žudymus ir kt.) prieš dvarininkus, dvaro prievaizdus, policiją ir kt. Pirmą kartą baltaisiais vaikinais pavadinti 1861 m. Kovai su jais Anglijos parlamentas 1775-1831 m. priėmė daug griežtų įstatymų (Whiteboy Acts). XIX a. 7-ame dešimtmetyje jų vietą užėmė fenianai.
Dzianghano lyguma
Dzianghano lyguma  – lyguma rytinėje Kinijos dalyje, daugiausia Hubėjuje, Jangdzės žemupio ir jos intako Hanšujaus baseine. Apima ~100 000 km² teritoriją. Gausu ežerų (didžiausias – Duntinhu) ir pelkių. Teritorija daugiausia išdirbta (auginami ryžiai, kviečiai, kukurūzai, medvilnė). Svarbiausias miestas – Uhanas.
Žuvų miltai
thumb|right|250px|Žuvų miltų gamykla Bressay miestelyje ([[Šetlandai, Škotija)]] Žuvų miltai  – baltyminis pašarų priedas, gaminamas džiovinant ir malant žuvis bei žuvies (taip pat – jūrų žinduolių, vėžiagyvių) perdirbimo produktus.
Žuvų miltai daugiausia naudojami gaminant pašarus žuvims, taip pat kiaulėms, paukščiams ir kitiems žemės ūkio gyvūnams.
Žaliava
Žuvų miltai gali būti gaminami praktiškai iš bet kurių jūros gyvūnų, nors paprastai gaminami iš smulkių jūrinių žuvų, turinčių daug kaulų ir riebalų, todėl prastai tinkančių žmonių maistui. Žuvų miltams gaudomas žuvis vadina ('pramoninėmis'). Taip pat žuvų miltus gamina iš žvejojant pagautų šalutinių žuvų (ne tos rūšies, kurias siekė pagauti; ) bei maistui pagautų žuvų atliekų (viduriai, galvos ir pan.).
Riebalingos žuvys paprastai spaudžiamos presu, kad sumažinti jose riebalų kiekį.
Miltų gamybai naudojamos žuvų rūšys
Žuvų miltų gamybai parenkamos rūšys su tam tikrais požymiais: Skirtingų šalių žvejai gaudo skirtingas pašarines žuvis :
Technologija
thumb|right|Žuvies miltų fabrikas Vestfilde ([[Vakarų Lodianas, Škotija)]] Žuvų miltų gamybą iš žuvų bei žuvų atliekų sudaro šios operacijos – šiluminis apdorojimas, spaudimas, džiovinimas ir malimas. Kitokia žaliava neturi būti naudojama. Gaminant žuvų miltus turi būti pašalinta dauguma vandens ir dalis riebalų. Iš 4–5 tonų žuvies gaunama tona žuvų miltų.
Yra keli būdai žuvų miltams iš žalios žuvies gaminti. Paprasčiausias būdas – leisti žuviai išdžiūti atvirame ore, po to sumalti. Taip miltai gaminami kai kuriose pasaulio šalyse, kur nėra žuvų miltų gamyklų. Tokiu būdu pagaminti žuvų miltai būna prastos kokybės.
Šiandien visi pramoninės gamybos žuvų miltai gaminami atliekant šias operacijas :
Maistinė sudėtis
Gyvūnų maiste turi būti tam tikras kiekis baltymų, kurių mitybinė vertė priklauso nuo baltymų aminorūgščių sudėties ir virškinamumo. Žuvų miltai dėl aminorūgštinės sudėties yra labai patrauklus baltyminis priedas. Kokybiški žuvų miltai turi 60–72 masės % baltymų. Tipiškame žuvų pašare būna 32–45 % baltymų. Žuvų miltai yra pageidautinas žuvų pašaro ingredientas, kadangi jis turi junginių, kurie žuvų pašarą daro noriau ėdamą. Toks pašaras sparčiau suėdamas, trumpiau būna vandenyje, todėl mažesni maisto medžiagų nuostoliai. Manoma, kad žuvų miltuose esanti glutamo rūgštis ir yra viena tokių medžiagų, kurios didina ėdamumą.
Žuvų riebalai taip pat lengvai visų gyvūnų virškinami, todėl yra geras būtinųjų polinesočiųjų riebalų rūgščių, tiek omega-3, tiek omega-6, šaltinis. Dažniausios omega-3 riebalų rūgštys žuvų miltuose yra linoleno rūgštis, dokozaheksaeno (DHA) ir eikozapentaeno (EPA) rūgštys. Nepakeičiamosios riebalų rūgštys yra būtinos normaliam mailiaus vystymuisi, žuvų augimui ir dauginimuisi. Jos yra svarbios normaliam žuvų odos, nervų sistemos formavimuisi, regos aštrumui, imuninės sistemos veikimui bei mažina reakciją į stresą.
Geras žuvų miltų riebalų virškinamumas reiškia jų energinį efektyvumą. Jei pašaro riebalai teikia nepakankamai energijos, tuomet žuvys ar krevetės energijos išgavimui skaldo aminorūgštis, kas brangiau kainuoja ir didina nuodingo amoniako išsiskyrimą.
Gamyba pasaulyje
Metinė žuvų miltų gamyba viršija 5 mln. t miltų per metus. Stambiausi pasaulyje žuvų miltų gamintojai yra Peru, Čilė, Tailandas.
Pirmą vietą šio produkto pasaulinėje rinkoje užima Peru, ši valstybė eksportuoja virš 1 mln. t žuvų miltų per metus.
Strut
Strut – 10-tas studijinis Lenny Kravitz albumas. Jis buvo išleistas 2014 m. rugsėjo 23 d. Tai buvo pirmasis albumas, kurį atlikėjas išleido su savo asmenine leidybos kompanija „Roxie Records“.
Dainų sąrašas
Deluxe papildomos dainos
13. „Lift Me Out of My Head“ 5:15
iTunes papildomos dainos
Viršužiglio apylinkė
Viršužiglio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Strut
Dainų sąrašas
13. „Sweet Gitchey Rose“ 4:48
Viršužiglio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Aukštosios Panemunės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. prijungta Kampiškių II apylinkė. 1961 m. liepos 25 d. Viršužiglio apylinkė prijungta prie Taurakiemio apylinkės.
Strut
Dainų sąrašas
14. „Can’t Stop Thinkin' 'bout You“ 3:43
Verslo administravimo magistras
Verslo administravimo magistras  – kvalifikacinis laipsnis, suteikiamas, baigus podiplomines vadybos studijas.
Magistrantūra ir MBA
MBA ir magistro studijos gali esmingai skirtis. MBA gali būti tik profesinė kvalifikacija, liudijanti apie praktines žinias, o ne akademinis laipsnis ar vardas. Magistrantūra – plačios teorinės studijos, kurias baigus, suteikiamas akademinis laipsnis, kurį įgijus suteikiama teisė stoti į doktorantūrą. Magistro studijoms baigti yra būtinas magistro darbas. MBA kvalifikacijos atveju tai ne visada būtina. Magistrantūros studijos – antrosios pakopos studijos (bakalauro – pirmosios), MBA – specialiosios profesinės studijos.
MBA studijos taip pat dažnai skirstomos į:
Specialūs programos reikalavimai, pvz., aukštasis išsilavinimas (bakalauro, specialisto, magistro ir prilygintas jiems diplomas).
Studijų kaina
Studijų kaina skiriasi. Magistro studijos Vilniaus universiteto Tarptautinio verslo mokykloje atsieis 12.000 Lt per 1,5 metų, 27.600 Lt – mokslai ISM, apie 39.500 Lt reikia mokėti BMI. Europoje EMBA kaina svyruoja apie 140.000 Lt už visas studijas. Dvejų metų MBA programa elitinėje Harvardo verslo mokykloje kainuoja 230.000 Lt, IE verslo mokykloje Madride 13 mėnesių IMBA programa – 200.000 Lt, panašiai ir Londono verslo mokykloje.
Karjera
Tyrimai rodo, kad baigusieji prestižinę INSEAD verslo mokyklą Prancūzijoje ir pradėjusieji dirbti finansų srityje po trejų metų vidutiniškai uždirba 280.000 Lt per metus (priešmokestinė suma). Tie, kurie pasirenka konsultacijų verslą ir gamybą, gauna kiek mažiau – 250.000 Lt.
Lietuvoje
Lietuvoje dabar vadovams skirtą, o pasaulyje neoficialiai „lengvuoju MBA“ vadinamą EMBA siūlo jau du VU TVM konkurentai: Baltijos vadybos institutas ir ISM Vadybos ir ekonomikos universitetas.
Vertinimai
MBA pasaulyje laikomas universaliausiu verslo išsilavinimu ir viena geriausių investicijų į didesnio uždarbio perspektyvas. Todėl rinkoje programą stengiasi pasiūlyti daugelis verslo mokyklų, o darbdaviams absolventus tenka rinktis ir vertinti pagal mokyklos reputaciją, atsižvelgti į programos akreditaciją federacijoje ar vertinti programas pagal mokyklos partnerių vardus.
Bet ne visi tokias programas vertina teigiamai. Pavyzdžiui, Henris Mintsbergas yra kritiškai atsiliepęs apie Verslo administravimo magistro studijas, kurios, jo teigimu, „paruošia žmones vadovauti niekam“, neparengia vadovų, galinčių gerai klausytis kitų.
Tvirtinamasis įrašas
Tvirtinamasis įrašas - įrašas, kurį (tvirtinamuose dokumentuose) įrašo pareigūnas (pvz., konsulinis) ar įgaliotas asmuo (pvz., notaras), taip nors (pa)tvirtindamas.
Notariatas
Pvz., notaro tvirtinamuose dokumentuose notaras parašo tvirtinamąjį įrašą, pasirašo ir uždeda savo antspaudą. .
Italijos futbolo varžybos 1964–1965 m.
Italijos futbolo varžybos 1964–1965 m.
Džinas (gėrimas)
thumb|180px|Džinas su [[tonikas|toniku]]
Džinas ( -> -> oland. jenever 'kadagys') – distiliuotas alkoholinis gėrimas su kadagio uogomis.
Gamyba
Gaminamas distiliuojant grūdų spiritą ir kadagio uogas, kurios suteikia specifinį gėrimo kvapą.
Šalia kadagio kartais pridedami ir kiti prieskoniai: citrina, anyžius, cinamonas.
Vartojimas
Paprastai džinas - sausas gėrimas, dėl to grynas geriamas retai.
Dažniausiai jis naudojamas kokteiliams gaminti. Tinka maišyti su vermutu, toniku, sodos vandeniu, spanguolių morsu ir apelsinų, citrinų, greifrutų bei laimo sultimis.
Rasa Serra
Rasa Serra (tikr. Rasa Veretenčevienė, g. 1975 m. gegužės 9 d. Alytuje) – Lietuvos folkloro, džiazo ir įvairių kitų stilių dainininkė.
Dziaodžou įlanka
miniatiūra|Dziaodžou įlanka Dziaodžou įlanka arba Dziaodžouvanas  – Geltonosios jūros įlanka, įsiterpusi į rytinę Kinijos pakrantę, į pietinę Šandongo pusiasalio dalį. Užima 362 km² teritoriją, ilgis 32 km, plotis iki 27 km (siauriausioje vietoje – 6 km). Gylis siekia 12 m. Dėl dirbtinio pakrančių plėtimo, įlankos plotas mažėja. Svarbiausias uostamiestis – Čingdao.
Rasa Serra
Biografija
Jaunystėje dalyvavo muzikiniuose ir šokių kolektyvuose, būreliuose. Vėliau, Juozo Gruodžio konservatorijoje mokėsi grojimo akordeonu. 1996 m. Klaipėdos universitete pradėjo studijuoti folklorinę muziką. Pas Steponą Janušką studijavo džiazą, nuo 1997 m. dalyvavo Klaipėdos universiteto Menų fakulteto Liaudies muzikos katedros studentų folkloro ansamblyje (su juo dalyvavo koncertuose Lietuvos muzikos akademijoje ir Kauno filharmonijoje).
Rasa Serra dalyvauja įvairiuose, daugiausia folkloro ir džiazo, muzikiniuose projektuose, dainų šventėse. Bendradarbiavo su įvairiais atlikėjais (Donis, Exem, Saulium Petreikiu ir kt.) atlikdama pagrindines vokalines ar pritariamojo vokalo partijas. Nuo 2004 m. vokalinės grupės „Cappella’A“ narė. Rasa Serra kaip atlikėja dalyvavo Dzūkijos Sostinės šventėje (2009 m.), Lietuvos Tūkstantmečio Dainų šventėje (2009 m.), Lietuvos Dainų šventėse (visose nuo 2007 m.).
2010 m. „Enigma“ projekto dvidešimtmečio konkurse su daina „Oi giria giria“ užėmė 4 vietą ir prisidėjo kuriant dainą MMX (The Social Song).
2012 m. Rasa Serra dalyvavo neolimpinių sporto šakų pasaulinių sporto žaidynių „TAFISA World Sport for All Games“ atidarymo ceremonijoje. Dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose „Vilniaus dienos Gdanske“ (2013 m.), „Parbėg laivelis“ (2014 m.), „Gdansko kultūros dienos Vilniuje” (2014 m.), muzikos festivaliuose „Kilkim žaibu“, „Mėnuo Juodaragis“, etnografiniuose renginiuose, Šiaurės Amerikos lietuvių dainų šventėje Čikagoje (2015 m.) bei surengė kitus pasirodymus JAV su S. Petreikiu. Nuo 2015 m. pradėjo koncertuoti su dainų ir šokių ansambliu „Lietuva“.
Muzika
Atliko vokalines partijas šiuose alblumuose:
Estrogenai
Estrogenai ( 'aistra' + genos 'kilmė') – tai moteriškieji lytiniai hormonai (estradiolis, estriolis, folikulinas), kuriuos gamina folikulai kiaušidėse, placenta, o nedideliais kiekiais – antinksčių žievė bei sėklidės. Estrogenai lemia antrinių lytinių požymių atsiradimą, paruošia moters dauginimosi sistemą nėštumui, užtikrina kiaušialąstės išėjimą į lytinius takus, šitaip suteikiant jos apvaisinimo galimybę po ovuliacijos, taip pat jie sąlygoja struktūrinius pokyčius lytinės sistemos audiniuose (makšties gleivinės epitelio proliferaciją, tinkamos pH palaikymą, gimdos hipertrofiją ir ritmingus susitraukimus), pieno liaukų formavimąsi, poodinio riebalų sluoksnio pasiskirstymą, lytinio potraukio atsiradimą.
Estrogenai kartu su progesteronu atsakingi už nėštumo palaikymą ir gimdymą. Kaip ir androgenai, jie turi daug įtakos bendrai medžiagų apykaitai organizme. Tiek pas moterį, tiek ir pas vyrą estrogenai reguliuoja hipofizės gonadotropinę funkciją. Moters organizme estrogenai gaminasi nedideliais kiekiais iki pat lytinės brandos, tačiau paskui kiaušidės šių hormonų gaminti ima žymiai daugiau. Estrogenų patekimas į kraują sąlygoja gimdos, kiaušintakių ir makšties vystymąsi. Prasidėjus lytinei brandai, pirmasis požymis, kad estrogenų ima gamintis daugiau, yra pieno liaukų formavimasis. Pernelyg didelis estrogenų kiekis lemia ankstyvą moters lytinį subrendimą bei vyro feminizaciją (moteriškų požymių pasireiškimą).
FK Tekstilʹŝik Kamyšin
Kamyšino „Tekstilʹŝik“ – Rusijos futbolo klubas iš Kamyšino.
Šaltupės–Pivonijos miškai
thumb|250px|Pivonijos mišką kertantis kelias KK231
Šaltupės–Pivonijos miškai – miškų masyvas vidurio Lietuvoje, Ukmergės rajone, į pietus nuo Ukmergės, driekiasi pagal kairįjį Šventosios krantą. Priklauso Ukmergės miškų urėdijai, Pašilės girininkijai. Apima 27,0 km² plotą.
Monteras
Monteras  – Bolivijos miestas, esantis Santa Kruso departamente, 50 km į šiaurę nuo Santa Kruso. Pagrindinė pramonės šaka – žemės ūkis, parduodama medvilnė, kukurūzai ir ryžiai.
Geografija ir klimatas
Monteras iškilęs maždaug 300 metrų virš jūros lygio, o vidutinė oro temperatūra – +23°C.
Šaltupės–Pivonijos miškai
Šaltupės–Pivonijos miškų masyvą sudaro Šaltupės, Bugenėlių, Lobų (Lokės), Pivonijos, Vytinėlės miškai. Būdingas banguotas, vietomis kalvotas paviršius. Vyrauja jauriniai silpnai nujaurėję smėliai bei velėniniai jauriniai priesmėliai. Miškais teka Šventosios intakai – Žirnaja, Sugeda, Galba, Gniuža, Moliupis, Vajų upelis. miniatiūra|200px|left|[[Pivonijos miško holokausto vieta|Žydų atminimo paminklas]] miniatiūra|200px|left|Pašilės girininkijos stendas
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 30 % medynų, pusamžiai medžiai 45 %, pribręstantys 14 %, brandūs 11 %.
Šaltupės–Pivonijos miškuose gyvena šernai, briedžiai, stirnos, kiškiai, kiaunės, lapės, voverės, barsukai, bebrai, ūdros, ondatros, jerubės, slankos, vandens ir plėšrieji paukščiai. Miškuose yra paminklų: Šaltupės miške (67 kvartale) – Moko akmuo, Pivonijos miške (50 kvartale) – Vaitkuškio piliakalnis ir (35 kvartale) – II pasaulinio karo aukų kapai. Miške esanti Šventosios pakrantė patenka į Šventosios ichtiologinį draustinį, Šaltupės miškas siekia Žuvintės kraštovaizdžio draustinį.
Miškus kerta keliai, , pakraščiu eina greitkelis. Prie miškų įsikūrusios gyvenvietės: Ukmergė, Antakalnis I, Varinė, Burtkaimis, Bugeniai, Kopūstėliai, Smilgiai, Sukiniai.
1954 m. pasaulio šachmatų čempionatas
'''1954 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' – pasaulio šachmatų čempionato trimečio ciklo (1951–1954 m.) varžybos. Jų paskutiniame etape tarp M. Botviniko ir V. Smyslovo buvo žaidžiamas 24 partijų mačas dėl pasaulio čempiono vardo. Jis vyko 1954 m. kovo 16–gegužės 13 d. Maskvoje. Pretendentas turėjo surinkti daugumą taškų. Esant rezultatui 12 : 12 pasaulio čempionas išsaugo titulą. Mačas pasibaigė lygiosiomis 12 : 12 (+7 -7 =10). Michailas Botvinikas išlaikė pasaulio čempiono titulą.
Pretendento atranka
Tai antras pasaulio šachmatų čempionatas, kai pretendentas buvo atrenkamas pagal FIDE nustatytą tvarką.
Zoniniai turnyrai
1951 m. pirmą kartą pavyko pravesti visus numatytus zoninius turnyrus. Po aštuonių 2-ojo pasaulio čempionato ciklo šachmatų turnyrų į 1952 m. Stokholmo tarpzoninį turnyrą pateko geriausiai pasirodę dalyviai: iš 1-os zonos – S. Gligoričius, 🇩🇪 V. Uncikeris,  A. Matanovičius,  L. Prinsas, 🇬🇧 H. Golombekas; iš 2-os – (J. Geleris, T. Petrosianas, J. Averbachas ir M. Taimanovas); iš 3-os 🇨🇿 L. Pachmanas, 🇭🇺 Sabo, 🇭🇺 G. Barca, 🇸🇪 G. Štolcas, 🇨🇿 J. Foltis; iš 4-os – 🇺🇸 L. Evansas; iš – 5-os – 🇨🇦 P. Vaitonis; iš – 6-os – 🇨🇴 L. Sančesas; iš – 7-os – 🇦🇷 E. Eliskazesas, 🇦🇷 J. Bolbočanas; iš – 8-os – 🇳🇿 R. Veidas.
Tarpzoninis turnyras
Į 1952 m. Stokholmo tarpzoninį turnyrą buvo priimti: aštuoniuose 1951 m. FIDE zoniniuose turnyruose geriausiai pasirodę šachmatininkai. Iš FIDE atsarginių sąrašo į turnyrą buvo įtrauktas H. Pilnikas (neatvykus JAV šachmatininkui) ir Štalbergas (vietoj mirusio J. Folčio). Dalyvavo 21 dalyvis iš 14 šalių (pradžioje – 22, bet po 2-jo rato dėl ligos iš turnyro pasitraukė Chulijo Bolbočanas, Argentina).
1952 m. Stokholmo tarpzoniniame turnyre pirmąją vietą iškovojo A. Kotovas – 16½ taško; 2-3 vietas pasidalijo T. Petrosianas ir M. Taimanovas – po 13½; 4-as buvo J. Geleris – 13; 5-as – J. Averbachas – 12½, kuris pagal geresnius papildomus rodiklius, aplenkė : S. Gligoričių, L. Sabo, G. Štalbergą. Penki geriausiai pasirodę šachmatininkai pateko į 1953 m. Kandidatų turnyrą.
Kandidatų turnyras
Į 1953 m. Kandidatų turnyrą buvo priimti (pagal FIDE nuostatus): penki prizininkai iš praėjusio kandidatų turnyro Budapešte ir penki Stokholmo 1952 m. tarpzoninio turnyro nugalėtojai. Po K. turnyro Budapešte FIDE pripažino, kad S. Reševskis ir M. Euvė nedalyvavo dėl pateisinamų priežasčių ir suteikė jiems teisę dalyvauti 1953 m. Kandidatų turnyre. Maksas Euvė (Olandija), Vasilijus Smyslovas, Paulius Keresas (SSRS) ir Samuelis Reševskis (JAV) priimti į turnyrą, kaip 1948 m. pasaulio šachmatų čempionato dalyviai. Deividas Bronšteinas ir Isaakas Boleslavskis priimti kaip 1950 m. kandidatų turnyro nugalėtojai.
Be 1952 m. Stokholmo tarpzoniniame turnyre geriausiai pasirodžiusių dalyvių: Aleksandro Kotovo, Tigrano Petrosiano, Marko Taimanovo, Jefimo Gelerio ir Jurijaus Averbacho, FIDE įjungė dar žaidėjus, kurie 1952 m. Stokholmo tarpzoniniame turnyre, surinko tiek pat taškų kaip ir Jurijus Averbachas bei pasidalijo su juo 5–8 vietas. Tai: Svetozaras Gligoričius (Jugoslavija), Gideonas Štalbergas (Švedija), Laslo Sabo (Vengrija). Organizatorių asmeniškai pakviesti buvo: Samuelis Reševskis (JAV) ir M. Euvė.
Varžybos vyko, Noihauzene ir Ciuriche. 1953 rugpjūčio 28-spalio 24.
V. Smyslovas, laimėjo kandidatų turnyrą. Jis į vedančiųjų pasaulio šachmatininkų gretas įsiveržė po 2-ojo pasaulinio karo: 1946 m. Groningene buvo 3-ias, žaidė 1948 m. pasaulio čempionato mače-turnyre, bet 1950 m. dar nebuvo pasiekęs savo aukštumų, todėl 1950 m. kandidatų turnyre užėmė 3-ąją vietą, bet tai užtikrino jam vietą 1953 m. Kandidatų turnyre, kuriame žaidė to laikotarpio stipriausieji. Čia jam atėjo sėkmė: pralaimėjęs tik vieną partiją, jis dviem taškais (surinkęs 18 taškų iš 28) aplenkė D. Bronšteiną, P. Keresą bei S. Reševskį ir užėmė pirmąją vietą. Tai suteikė jam galimybę žaisti mačą dėl pasaulio čempiono vardo su M. Botviniku.
Čempionas
Po 1951 m. mačo M. Botvinikas pripažino, kad jis beveik prarado pranašumą prieš varžovus ir dabar yra „pirmas tarp lygių“. Jis suprato, kad rizikuoja beviltiškai atsilikti ir vėl grįžo į šachmatų gyvenimą. Dalyvavo dviejuose SSRS šachmatų čempionatuose iš eilės. 1951 m., surinkęs 10 taškų iš 17 (trys pralaimėjimai, tame tarpe P. Keresui), jis užėmė tik 5-ąją vietą. 1952 m. jau geriau: pasidalijo su M. Taimanovu pirmąją vietą, o po to laimėjęs papildomą mačą su juo, laimėjo 6-ą aukso medalį čempionate. Tiesa, tais pačiais metais, žaisdamas Budapešte, praleido į priekį P. Keresą ir J. Gelerį ir pasidalijo 3-5 vietas.
Prognozės prieš mačą
Po svarbios M. Botviniko pergalės 1952 m. SSRS čempionate, kur V. Smyslovas atsilikęs 3 taškais užėmė tik 7-9 vietas, klausimų, kas mačo favoritas nekilo. M. Botvinikas pastoviai turnyruose lenkdavo V. Smyslovą, o iki 1949 m. SSRS čempionato nei karto jam nepralaimėjo ir pagal rezultatyvias partijas pirmavo 7 : 0. Tad M. Botvinikui pretendentas buvo parankus varžovas ir jis su malonumu ruošėsi būsimam mačui su juo.
Mačo eiga
M. Botvinikas iš karto išsiveržė į priekį  – iš 4-ių pirmųjų partijų laimėjo tris. V. Smyslovas buvo sutrikęs, prarado savo žaidimą ir dvasios pusiausvyrą, o čempionas, kartas nuo karto, vis laimėdavo, išnaudodamas smulkmenas.
Atrodė, kad po tokio starto pakilti nebegalima. Bet pretendentas, po keleto sunkiai pasiektų lygiųjų, staiga pradėjo triuškinti čempioną. Žaisdamas tiksliai laimėjo 7-osios partijos pabaigą, o po to, kai atsilaikė sunkiai besiklostančioje jam 8-oje partijoje, pasiekė tris pergales iš eilės. M. Botvinikui to dar nebuvo buvę. Čempionas pralaimėjo tokiose padėtyse, kuriose pats „gaudydavo“ pretendentą. Ir čia paaiškėjo, kad V. Smyslovas jose orientuojasi nė kiek blogiau už savo grėsmingąjį varžovą. Ypač jam pavyko 9-oji partija, kur pretendentas visai sunaikino prancūziškosios gynybos įtvirtinimus ir paaukojęs valdovę užbaigė partiją. M. Botvinikui teko stabdyti laikrodį jau 26-jame ėjime ir ilgam atsisakyti mėgstamojo debiuto. Po 11-os partijos V. Smyslovas pirmą kartą išėjo į priekį (6 : 5).
Vėliau po mačo M. Botvinikas rašė:
„ Po trijų pralaimėjimų iš eilės, man grįžo kovinė dvasia. Be to į pagalbą atėjo … mano varžovas! Jei per pirmąsias 11 partijų jis žaidė labai atsargiai (gal būt, išskyrus 4-ąją), tai po trijų pergalių iš eilės, matyt nusprendė, kad laikas keisti kovos taktiką ir pereiti prie ryžtingų veiksmų. Tai buvo didelė psichologinė klaida, kuri palengvino mano užduotį: antai 12-oje abipusiai aštrioje partijoje V. Smyslovas iki pat galo siekė iniciatyvos, o tai leido man pasiekti svarbią pergalę…“
M. Botvinikas šią partiją laikė savo geriausia mače sužaista partija. Po jos jis laimėjo ir 13-ąją. 14-ojoje vėl vyko apsikeitimas smūgiais, efektingai laimėjęs ją, pretendentas vėl išėjo į priekį. Bet M. Botvinikas manė, kad būtent ši partija, turėjo įtakos persilaužimui mače ir apie ją rašė:
„Ši pergalė klaidingai sutvirtino jo įsitikinimą rizikingo žaidimo teisingumu!“
Sukaupęs visą valią, čempionas sutriuškino varžovą 15-oje ir 16-oje partijose ir galutinai perėmė į savo rankas iniciatyvą. Rezultatas tapo 9:7 jo naudai. Sekančios trys partijos po atkaklios kovos baigėsi lygiosiomis. Pradedant 20-ąja M. Botvinikas aiškiai buvo pavargęs – tad pabaigoje V. Smyslovas atsilošė dvi partijas ir išlygino mačo rezultatą.
Paskutinėje 24-ojoje partijoje V. Smyslovui, norint tapti čempionu, būtinai reikėjo pergalės. Bet jis, išeikvojęs visas moralines jėgas, pats 22-ėjime pasiūlė lygiąsias. Mačas baigėsi lygiosiomis 12 : 12. M. Botvinikas išliko pasaulio šachmatų čempionu.
Kaišiadorių apylinkė
Kaišiadorių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.