cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dabikinės dvaro parkas
Augalija
Arčiau rūmų – kelios didžiosios pocūgės, sibirinis kėnis ir raudonasis ąžuolas. Iš egzotinių medžių paminėtini šie: raudonlapis (aukštis – 23 m, skersmuo – 70 cm) ir paprastasis (aukštis – 25 m, skersmuo – 92 cm) bukai, melsvoji pocūgė, paprastieji kaštonai, didžialapės liepos, baltosios tuopos.
Turoslės geležinkelio stotelė
Turošlo geležinkelio stotelė - geležinkelio stotelė Turošlo kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Kolno apskrityje. Stotis atidaryta 1915 m. balandžio 1 dieną. Panaikinta 1973 m. balandžio 1 dieną. Tai nebenaudojama stotelė per kurią ėjo Mišineco-Kolno geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Celoškos geležinkelio stoties yra 1,3 km ir iki Tžcinskių Kurpiovskių geležinkelio stotelės 4,5 km.
Deksteris (TV serialas)
Deksteris – amerikiečių draminis televizijos serialas, kurio autorius James Manos jaunesnysis. Serialo premjera įvyko 2006 m. spalio 1 d. Showtime kanale. Pirmas serialo sezonas didžiąja dalimi buvo paremtas iš Pietų Floridos kilusio rašytojo Jeff Lindsay romano „Darkly Dreaming Dexter“ motyvais. Tuo tarpu vėlesnių sezonų siužeto plotmė rutuliojasi nepriklausomai nuo romanų serijos. Veiksmas klostosi aplink fiktyviame Majamio metropoliteno policijos departamente dirbantį kraujo dėmių ekspertą Deksterį Morganą, kuris, be kita ko, dar yra ir serijinis žudikas.
Septintas sezonas eteryje pasirodė 2012 m. rugsėjo 30 d. Pasak statistikos, premjerą stebėjo virš 3 mln. žiūrovų. Vykdančioji prodiuserė Sara Colleton patvirtino, kad 8 sezonas, pasirodysiantis 2013 m., bus paskutinis. Serialas oficialiai pasibaigė 2013 m. rugsėjo 22 d.
Veikėjai
Pagrindinis televizijos serialo „Deksteris“ herojus yra Deksteris Morganas, kriminalistikos ekspertas, kurio specializacija – kraujo dėmės. Jis turi merginą Ritą, mielai bendrauja su kolegomis, palaiko puikius santykius su seserimi Debra, jauna policijos pareigūne, neseniai perkelta dirbti į Žmogžudysčių skyrių.
Siužetas
Deksterį Morganą, trejų metų našlaitį su kraupia paslaptimi, įsivaikina policijos pareigūnas. Jis pastebi Deksterio polinkį žudyti, tad nukreipia jo siaubingą aistrą konstruktyvia linkme – žudyti tuos žiaurius nusikaltėlius, kurie išvengė teisingumo.
Deksteris nežudo atsitiktinių aukų, o tik tas, kurių kalte neabejoja. Jis mano, kad toks kraujo troškimas kyla iš jo vaikystės, mat vaikas matė, kaip nužudė jo motiną. Suvaidindamas netikras emocijas, Deksteris išlieka nepastebėtas. Tik seržantas Džeimsas Douksas įsitikinęs, kad Deksteris kažką slepia. Kiekvienoje serijoje Deksteris vis daugiau sužino apie save ir savo likimą.
Mauser HSc
{{Infolentelė Šaunamasis ginklas pagaminta >334 000 vnt. Mauser 8 šov. (7,65×17 mm SR) }}
Mauser HSc (HSc iš 'užsitaisančio gaiduko pistoletas, C (trečias) variantas') – Vokietijos gamybos 7,65 mm kalibro savitaisis pistoletas, naudotas Vokietijoje Antrojo pasaulinio karo metais ir po jo. Gaidukas pusiau atviras, nuleidimo mechanizmas dvigubo veikimo, dėtuvė vienaeilė, spyruoklė eina apie vamzdį.
Karui pasibaigus šie pistoletai 1945–46 m. buvo gaminami Prancūzijos okupacinėje zonoje. Kitas gamybos laikotarpis buvo 1968–1977 m.
Kaip karinis ir policijos ginklas HSc varžėsi su to meto kitais vokiškais pistoletais Walther PPK ir PP bei Sauer 38H. Mauser HSc pradžioje buvo kurtas kaip civilinis komercinis pistoletas, bet pradžioje jų partiją nupirko Vokietijos karinis laivynas (Kriegsmarine), o po to – armija (Heer) bei policija. Liuftvafės ir SS naudoti HSc pistoletai buvo perimti iš Vokietijos armijos bei policijos atsargų.
Imti gaminti 1940 m. pabaigoje, pirmojo serijos pistoleto numeris buvo 700 001, nes gamintojas šiuos pistoletus laikė pistoleto Mauser Model 1934, kur kas sudėtingesnio gaminti pistoleto, variantu. Pirmieji HSc turėjo kruopščiai padarytus medinius rankenos šonelius, puikiai poliruoti ir numėlinti. Pirmieji 1350 vienetų buvo pagaminti civilinei rinkai. Juose šonelius tvirtinęs varžtas buvo žemai, todėl juos vadina Low Grip Screw ('žemas rankenos varžtas') variantu. Pusę šio varianto pistoletų nupirko Vokietijos karinis laivynas. Dabar šios serijos pistoletai labai reti. Pradedant 701345 numeriu rankenos varžtai buvo paslinkti aukštyn, į labiau centrinę vietą.
1941 m. pradžioje Vokietijos armija užsakė pradinę 3000 pistoletų HSc partiją (pradedant numeriu 701 345 ir baigiant 712 000; numeracija su tarpais) Šie pistoletai buvo pažymėti apžiūros štampu Erelis/655, kuriuo dėdavo įspaudą ant nuleistuko lankelio užpakalinės dalies kairio šono. Gamyklos šaudymo patikros žymė Erelis/N buvo įspaudžiamas lankelio užpakalinės dalies dešiniajame šone bei apgaubo priekyje dešinėje. Karo metu armija, policija ir karinis laivynas užsakinėjo vis naujas HSc partijas. Iš visų pagamintų 252 tūkst. pistoletų beveik 24% pateko į komercinę rinką.
Antroji armijos užsakyta 5000 pistoletų partija turėjo numerius nuo 712 000 iki 745 000. Jie turėjo žymes Eagle/655 WaA ('Armijos priimta') kairėjo lankelio pusėje bei Erelis/N dešinėje. Šios serijos pistoletai irgi turėjo puikios kokybės apdailą.
Trečioji armijos serija iš 4 tūkst. pistoletų turėjo numerius nuo 745 000 iki 790 000. Jie kairėje turėjo žymes Erelis/135, o dešinėje dvi žymes Erelis/N. Šių pistoletų kokybė jau buvo prastesnė.
Ketvirtoji serija (31 tūkst. pistoletų) turėjo numerius nuo 790 000 iki 886 000. Jie turėjo priėmimo žymes Erelis/135 bei Erelis/N kaip ir anksčiau. Pistoletai pradedant numeriu 855 000 kairėje apgaubo pusėje turi žymę iš trijų linijų bei vėliavos. Šių pistoletų poliruotė grubesnė, paviršius padengtas kariniu „blausiu mėliu“.
Paskutinė serija iš 32 tūkst. pistoletų (numeriai nuo 886 000 iki 952 000) turi kairėje apgaubo pusėje trijų linijų žymę bei priėmimo žymes Erelis/WaA135 bei Erelis/N. Pradedant 940 000 numeriu kai kurie pistoletai turėjo juodo plastiko šonelius. Paskutiniai pistoletai su numeriais nuo 949 500 iki 952 000 turėjo fosfatuotą Mauzerio apdailą. Apdailos spalva skyrėsi nuo tamsiai pilkos iki beveik žalios. Šie fosfatuoti pistoletai dabar labai reti, todėl juos labai vertina ginklų kolekcininkai.
Kariškiai, kuriems asmeniniai ginklai nepriklausė, dažnai Mauser HSc pistoletus pirkdavo privačiai. Tokie HSc pistoletai iš civilinės rinkos, bet naudoti kariškių, tapo dalimi trofėjų, kuriuos kartu su kariniais dėklais parsigabeno sąjungininkų kariškiai.
1940–1945 m. pagaminti Mauser HSc pistoletai buvo paskirstyti taip: Viso: 251 988 (100,0%)
Mauser HSc pistoletai, gaminti Prancūzijai 1945-46 m. turėjo priėmimo žymę RW. Daugelis jų pateko į Prancūzijos pajėgas, kariavusias Pirmajame Indokinijos kare.
Šių pistoletų gamyba civilinei rinkai buvo atnaujinta Mauser gamykloje Oberndorfe 1968–1977 m. Dalis jų atiteko kai kuriems Vokietijos policijos padaliniams, dalis buvo pardavinėjama JAV rinkoje. Šie pistoletai turėjo tiek nikeliuotą, tiek mėlintą apdailą.
Šie pistoletai yra 7,65 mm (.32 ACP) kalibro, tačiau daugelis 1968–1977 m. gamintų Mauser HSc yra 9 mm kalibro, naudoja 9 mm Kurz (.380 ACP) šovinius.
Mischa Barton
thumb|right|Mischa Barton Mischa Anne Marsden Barton (g. 1986 m. sausio 24 d.) – Didžiojoje Britanijoje gimusi Amerikos aktorė ir modelis. Geriausiai žinoma dėl savo Marissos Cooper vaidmens draminiame seriale „Po Kalifornijos saule“ (The O.C.).
Asmeninis gyvenimas
Gimė Hammersmithe (Londonas, Anglija), airės fotografės ir anglo biržos maklerio šeimoje. Nors ketverių metų amžiaus persikėlė į Niujorką, JAV pilietybę gavo tik 2006 m. Su Didžiąja Britanija ją tebesieja Londone advokate dirbanti vyresnioji sesuo Zoe. Tuo tarpu jaunėlė Hania šiuo metu studijuoja Los Andželo universitete. 2004 m. baigusi Manheteno privačią elitinę mokyklą, 2006 m. pabaigoje ėmė lankyti Karališkąją dramos meno akademiją.
Karjera
Pirmą kartą Mischa vaidino būdama 9 metų, viename iš Niujorko teatrų (Off Broadway). Ji suvaidino dar keliose pjesėse, kol sulaukė debiutinio vaidmens kino filme „Laukiniai šunys“, kuris laimėjo keletą festivalinių apdovanojimų. Nuo to laiko aktorė reguliariai pasirodo įvairiuose filmuose, pvz.: „Šeštajame pojūtyje“, „Noting Hile“ ar „Dingę ir kliedintys“. Taip pat ji vis pasirodo televizijos reklamose, ypač po to, kai prisijungė prie ilgamečio draugo Ivano Barto modelių agentūros „IMG Models“.
Televizijoje Barton taip pat ne naujokė – 1996 m. suvaidino jauną Lilly Montgomery seriale „Visi mano vaikai“, vėliau – TV filme „Šuniukai“, pasakojančiame šiuolaikinę Boni ir Klaido interpretaciją. Toliau Mischa serialuose vaidindavo kaip kviestinė žvaigždė, dalyvavo filmuojant Enrique Iglesio muzikinį Addicted klipą.
2003 m. FOX kanale pasirodė serialas „The O.C.“, kuris staigiai išpopuliarėjęs, žvaigžde padarė ir Barton. Iš serialo aktorė pasitraukė 3-io sezono pabaigoje, kai serialo reitingai krito ir 2007 m. pradžioje filmavimas buvo nutrauktas.
Mischa Barton reklamuoja Calvin Klein, Bebe Stores, Aéropostale, Monsoon Accessorize, Dooney & Bourke, JC (Jeans and Clothes), Morgan de Toi, Jaspal ir Neutrogena produktus.
Raimundas Martinėlis
Raimundas Martinėlis (g. 1964 m. gegužės 25 d. Rokiškio rajonas) – Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1988 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas otolaringologas, 2004 m. baigė Kauno medicinos universitetą, Sveikatos vadybos magistras.
1989–2016 m. VĮ Rokiškio ligoninės gydytojas, 2001–2016 m. šios ligoninės direktorius, vyriausiasis gydytojas. Nuo 2021 m. Kupiškio pirminės asmens sveikatos priežiūros centro direktorius.
2000–2004 m., 2007 m. ir 2011 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
2016–2020 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys.
Salatas
Salat (, kitaip Salāh) – musulmonų malda, kurią visi musulmonai privalo atlikti penkis kartus per parą, atsisukę į Mekos pusę.
Raimundas Martinėlis
Biografija
1995–2004 m. Lietuvos centro sąjungos, 2005–2016 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
Salatas
thumb|left|250px|Musulomonai atlieka salatą mečetėje Bangladeše
Raimundas Martinėlis
Biografija
Rotary klubo narys. Sutuoktinė Galina, vaikai Mindaugas, Margarita.
Salatas
Salat maldos tikslai:
Hirokazu Koreeda
Hirokazu Koreeda (, g. 1962 m. birželio 6 d.) – japonų kino režisierius, prodiuseris, scenaristas.
Koreeda planavo būti rašytoju, tačiau baigęs Vasedos universitetą pradėjo dirbti režisieriaus asistentu ir įsitraukė į filmų kūrimą.
Kongo Demokratinės Respublikos herbas
Kongo Demokratinės Respublikos herbas pasikeitė keletą kartų nuo 1997 m. Dabartinis herbas buvo pasiūlytas 2006 m., jis vaizduoja leopardo galvą, apsuptą dramblio ilties kairėje ir ieties dešinėje. Žemiau yra parašyti trys žodžiai, sudarantys nacionalinį devizą: Justice, Paix, Travail. Šis herbo variantas buvo priimtas 2006 m. vasario 18 d. Kongo Demokratinės Respublikos prezidento Žozefo Kabilos.
Herbas detaliai aprašomas 2005 metų konstitucijos 1 skyriaus 1 straipsnyje.
Emblema, kuri buvo pristatyta 2003 m., vaizdavo tris susikabinusias rankas, apsuptas kukurūzų vainiko. Viršuje yra pavaizduota liūto galva, o apačioje užrašytas devizas: Démocratie, Justice, Unité.
1999 metų Kongo Demokratinės Respublikos herbas sudarytas iš šviesiai mėlyno skydo. Viduryje skydo yra geltona žvaigždė, virš kurios yra šešios mažesnės žvaigždės. Šis herbas buvo pristatytas kartu su vėliava.
Dar senesnis herbas, galiojęs nuo 1971–1997 m., kai ši tauta buvo žinoma kaip Zairas, vaizdavo leopardo galvą, žemiau buvo dvi sukryžiuotos ietys, iš šonų šakelė ir dramblio iltis. Žodžiai Paix, Justice, Travail buvo parašyti ant baltų juostų po sukryžiuotomis ietimis. Šis devizas oficialiai buvo pristatytas 1964 m. rugpjūčio 1 d..
James Mayer de Rothschild
thumb|Jakob Rothschild Jakob Mayer Rothschild (vėliau – James de Rothschild; 1792 m. gegužės 15 d. Frankfurte, Vokietija – 1868 m. lapkričio 15 d. Paryžius, Prancūzija) – prancūzų bankininkas, Rotšildų (Rothschild) šeimos atstovas.
Biografija
Jakobas buvo jauniausias Mayer Amschel Rothschild (gimė 1744 m. vasario 23 d.) sūnus. Priešingai nei jo broliai, Jakobas užsienio kalbų ir literatūros namuose mokė privatus mokytojas.
1811 m. Jakob Rothschild brolio Nathan vardu kaip jo įgaliotinis išvyko į Paryžių, kur dalyvavo aukso kontrabandos į Angliją gabenime ir finansavimo britų kariuomenę, vadovaujamą Arthuro Wellingtono. Nuo 1814 metų Rothschildas nuolat gyveno Paryžiuje, kur 1817 m. įkūrė banko NM de Rothschild Frères filialą.
1824 m. liepos 11 d. Rotšildas Frankfurte prie Maino vedė Betty Salomon de Rothschild, savo brolio Salomon Rothschild dukrą.
Palikuonys
James de Rothschild vaikai (iš santuokos, sudarytos su Betty):
Roški Lešnė
Roški Lešnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į rytus nuo Sokolų, apie 19 km į šiaurės rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 31 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Roški Lešnės geležinkelio stotelė.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 10 namų ir 70 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 14 namų ir 62 gyventojai, iš kurių 34 vyrai ir 28 moterys.
Atomoksetinas
thumb|Atomoksetino cheminė struktūra Atomoksetinas (C17H21NO) – selektyvus noradrenalino reabsorbcijos inhibitorius, kuriuo gydomas vaikų, paauglių ir suaugusiųjų aktyvumo ir dėmesio sutrikimas. Lietuvos vaistinėse parduodamas kaip receptinis vaistas, pavadinimu Strattera. Vaisto patentas ir rinkodaros teisės priklauso JAV registruotai pasaulinei farmacijos kompanijai „Eli Lilly and Company“.
Tiesioginis gydymo poveikis paprastai pasireiškia po 2–4 savaičių. Dažniausiai pasitaikantys šalutiniai reiškiniai (daugiau nei 10 iš 100 tiriamųjų) buvo pykinimas, burnos džiūvimas, apetito praradimas ir skausmas viršutinėje pilvo dalyje, nemiga, nuovargis, galvos skausmas, taip pat padidėjusi savižudybės rizika. Lietuvoje atomoksetinas įvardijamas naujausiu pirmo pasirinkimo vaistu ADS gydyti tuo atveju, jei atsisakoma psichostimuliuojančių preparatų. Nors atomoksetinas sukelia mažiau nepageidaujamų reiškinių nei psichostimuliuojantys vaistai, įrodyta, kad jis gali būti ir mažiau veiksmingas. Atomoksetinas ypač tinka tais atvejais, kai kartu su ADS pasireiškia nerimo, depresijos simptomai, tikai, piktnaudžiaujama psichotropinėmis medžiagomis.
Maldaknygė
Maldaknygė – maldų knyga, skirta pasauliečiams.
Maldaknygių pradžia siejama su vėlyvaisiais viduramžiais. Maldų tekstai – vienas ankstyviausių ir pamatinių bažnytinės literatūros žanrų. Viduramžių maldaknygės buvo rankraštinės, kai kurios, skirtos aukštiems asmenims, puošniai iliuminuotos.
Trys lietuviškos ranka įrašytos maldos 1503 Strasburge išleistoje kn. Tractatus sacerdotalis yra vieni iš seniausių lietuviškų tekstų, datuojamų XVI a. pradžia. XVI a. pradžioje pasirodė pirmos spausdintos maldaknygės, vadinamos įvairiais pavadinimais, dažnai hortulus arba šio lotyniško žodžio vertimu darželis, pvz., populiari XIX a. liet. liuteronų maldaknygė Rojaus darželis (1807), išversta iš vokiečių k. (Paradiesgärtlein, 1612). Tam tikros rūšies katalikiškų maldų rinkiniai taip pat buvo vadinami įvairiai (pvz., Marijai skirtos maldos – rožančius).
Pirmos spausdintos lietuviškos maldaknygės buvo paruoštos Martyno Mažvydo ir publikuotos jo raštuose. Pirmoji katalikų maldaknygė Lietuvoje parengta Jurgio Kasakauskio – Rožančius švenčiausios Marijos panos (1681). Katalikiškos maldos daugiausia verstos iš lenkų k. XVII a. ėmė atsirasti ir smulkesnės, įvairių katalikiškų brolijų maldaknygės, buvo išleista pirmoji evangelikų reformatų lietuviška maldaknygė, parengta S. Minvydo ir Jono Božimovskio vyresniojo (Maldos krikščioniškos), išspausdinta kartu su kitomis knygomis bendru Knygos nobožnystės krikščioniškos pavadinimu 1653, vėliau kartota. XVIII – XIX a. evangelikų reformatų maldaknyges pildė ir redagavo Mykolas Ceraskis ir Samuelis Nerlichas.
Lietuviškų maldų kūrimo ir vertimo istorijoje išskirtinai svarbi yra Danieliaus Kleino maldaknygė Naujos maldų knygelės, kuri pirmą kartą buvo išleista sykiu su jo giesmynu 1666. Maldaknygė daugiausia sudaryta iš originalių, paties Kleino sukurtų maldų, kurioms nemažą įtaką darė žymaus vokiečių barokinių maldų autoriaus J. Arndto maldų poetika ir struktūra. Įvairių redaktorių vis papildoma ir redaguojama Kleino maldaknygė buvo leidžiama iki pat XX a.
Nuorodos
Literatūros enciklopedija
Vakarinis Bugas
thumb|right|300px|Upė prie Nuro miesto Lenkijoje thumb|right|300px|Narevo ir Vakarinio Bugo upių santaka Vakarinis Bugas arba Bugas  – upė vidurio Europoje, Narevo upės kairysis intakas. Priklauso Vyslos upės baseinui. Ištakos Podolės aukštumoje Ukrainoje, Lvovo srityje, netoli Zoločevo miesto esančio Verchobužo kaimo apylinkėse, 310 m aukštyje virš jūros lygio. Iš 772 km apie 336 km teka per pasienio liniją tarp Lenkijos, Baltarusijos ir Ukrainos. Laivuojama 315 km nuo žiočių. Dniepro-Bugo kanalu sujungta su Dniepro baseinu. 1993 m. Lenkijoje įkurtas Bugo kraštovaizdžio parkas, o 1994 m. Palenkės Bugo kanjono kraštovaizdžio parkas.
Tekmė
Teka į šiaurę Vakarų Polesės geografinio regiono Bresto Polesės mezoreljefe, vėliau teka Pietinės Palenkės žemumos, Palenkės Bugo kanjone ir galiausiai Vidurio Mazovijos, Bugo žemupio slėniu. Sudaro Lenkijos-Ukrainos valstybinę sieną, vėliau – Baltarusijos-Lenkijos valstybinę sieną.
Už Bresto miesto suka į vakarus ir teka per Lenkiją. Įteka į Narevo upės Zegžinsko tvenkinį. Dėl upės žiočių ilgą laiką vyko diskusijos: ties Bugo-Narevo-Vyslos santaka yra susidaręs painus protakų ir meandrų labirintas. Kadangi Bugas ilgesnis už Narevą, laikyta, kad jis yra pagrindinis Vyslos intakas. Tačiau Narevas kur kas vandeningesnis. 1962 m. įrengus Zegžinsko tvenkinį Narevas laikomas pagrindine upe, o Bugas – intaku. Kai kuriuose šaltiniuose vengiant šios dviprasmybės Vyslos intaku įvardijama bendra upė – Bugonarevas.
Gyvenvietės prie upės
Prie upės yra įsikūrę šie miestai ir didesnės gyvenvietės:
Stirniškiai (Kupiškis)
Stirniškiai (arba Stirniškis) – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, piečiau nuo Terpeikių, dešiniajame Lėvens krante, prie kelio. Stūkso Stirniškių piliakalnis. Kaimo dalis vadinama Paulianka, joje yra buvusio Pauliankos dvaro ūkiniai pastatai, žvyro telkinys, atsiveria Pauliankos atodanga (arba Stirniškių atodanga).
Paprastoji naktižiedė
Paprastoji naktižiedė, arba girgždukas (Silene vulgaris) – gvazdikinių (Caryophyllaceae) šeimos naktižiedžių (Silene) genties augalas. Savaime paplitęs vidutinių platumų Europoje, Azijoje ir Šiaurės Afrikoje, taip pat ir Lietuvoje. Natūralizuotas Šiaurės Amerikoje, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje.
Ekologija
thumb|left|250px|A – Paprastoji naktižiedė, B – [[Nusvirusioji naktižiedė]] Auga dirvonuose, pūdymuose, pievose, laukuose ir daržuose, dykvietėse, pakelėse, krūmuose ir šviesiuose miškuose, nerūgščiuose dirvožemiuose.
Gana paplitusi laukų piktžolė. Žiedus apdulkina naktiniai drugiai.
Biologija
Tai daugiametis, 20-60 cm aukščio augalas. Turi šakotą šaknį, kuri gali siekti daugiau nei 10 cm gylį. Stiebas status ar kylantis, melsvai žalias, viršutinėje dalyje šakotas. Lapai lancetiški ar pailgai kiaušiniški, lygūs, melsvai žali, 4-10 cm ilgio ir 1-2 cm pločio, smailiaviršūniai, išsidėstę poromis vienas prieš kitą. Apatiniai lapai su kotais, o stiebo – bekočiai.
Žiedynas skėstašakis, dvistypis. Žiedai kvapūs, turi nektaro. Taurelė išsipūtusi, žalsva, turi 20 blyškiai žalsvų gyslų, suspausta pukšėdama sprogsta. Vainikėlis 2-3 cm skersmens. Vainiklapių penki, apie 1,5 pločio, balti, rečiau rusvi, iki 1/2-1/3 įskelti. Kuokelių dešimt.
Pražysta birželio mėnesį, žydi per visą vasarą ir rugsėjį. Žiedai prasiskleidžia pavakary. Vaisius – apvali, gelsva, 8-9 mm ilgio, su šešiais stačiais dantukais dėžutė. Sėklos pilkšvos, apie 1,5 mm skersmens, plokščios, inkstiškos, grubios, išlieka gyvybingos iki penkerių metų. Dauginasi sėklomis ir šakojantis šaknims.
Naudojimas
Šaknyse yra saponinų, jomis galima plauti vilnonius ir riebaluotus drabužius. Kai kur valgomi jauni išvirti ūgliai, tinka salotoms ir sriuboms. Sausose ganyklose naudinga žolė, nes nuganyta gerai atželia ir nebijo sausros. Gyvulių ėdama drauge su kitomis žolėmis. Kartais nurodoma, kad girgždukas skatina laktaciją. Labai tinkamas pašaras laukinei faunai.
Pietų Alpės
thumb|350px|right|Kuko kalnas – aukščiausias Pietų Alpių kalnas Pietų Alpės – kalnai Naujosios Zelandijos Pietų saloje. Pietų Alpės yra visos kalnų grandinės pavadinimas, nors kai kurios kalnyno atkarpos turi savo, unikalius pavadinimus. Pavadinimas suteiktas kapitono Kuko 1770 m. kovo 23 d., bet pirmasis šiuos kalnus pastebėjo Abelis Tasmanas 1642 m.
Kuko kalnas arba Aoraki yra aukščiausia kalnyno viršūnė. Jos aukštis siekia 3754 m. Kalnyne yra keli nacionaliniai parkai: Vestlando nacionalinis parkas, Aspiringo kalno nacionalinis parkas, Kuko kalno nacionalinis parkas. Pietų Alpėse yra daugiau kaip 360 ledynų, didžiausias ledynas – Tasmano.
Pietų Alpės yra tektoninių plokščių sandūroje. Alpių lūžis susidaręs prieš 25-30 mln. metų skiria Indijos-Australijos plokštę nuo Ramiojo vandenyno plokštės. Ramiojo vandenyno plokštė nyra po Indijos-Australijos plokšte. Tuo būdu vyksta subdukcijos procesas, lydimas vulkanizmo ir žemės drebėjimų. Kalnai sparčiai nekyla nes tuo pat metu ir panašiu greičiu yra eroduojami.
Jonas Viesulas
Jonas Viesulas (g. 1952 m. liepos 10 d. Mažeikiuose) – buvęs Lietuvos šachmatų sporto veikėjas, Lietuvos šachmatų federacijos (LŠF) prezidentas (2011-2012 m.).
Biografija
1975 metais Leningrado kalnakasybos institute baigė studijas. Inžinierius-mechanikas. UAB "Kauno elektrinė" projekto administratorius.
Nuo 2011 metų birželio 4 dienos LŠF Tarybos narys; LŠF prezidentas, juo tapo kaip Kauno šachmatų federacijos iškeltas kandidatas (rinkimuose laimėjo prieš ligi tol šias pareigas ėjusį Joną Sidabrą). Tik pradėjęs veiklą, surado Lietuvos vyrų šachmatų rinktinei lėšų, kad kartu su šachmatininkėmis moterimis jie galėtų vykti į Europos komandinį čempionatą Porto Kare Graikijoje. Siekė sugrąžinti Dagnė Čiukšytę į Lietuvą. Pasak LŠF Tarybos, vadovaudamas federacijai, neteikė informacijos apie sudarytus sandorius ir federacijos lėšų panaudojimą, dėl to buvo neįmanoma patikrinti ir kontroliuoti prezidento pasirašomų sutarčių ir jo naudojamų LŠF lėšų teisėtumo ir pagrįstumo. 2012 metų kovo 25 dieną LŠF narių visuotinis susirinkimas pareiškė nepasitikėjimą Viesului už šiurkščius pažeidimus. Viesulas buvo atšauktas iš LŠF vadovo pareigų.
Išsiskyręs. Dukros Akvilė ir Lina.
Nybelungai, 1 dalis - Zygfrydas
Nybelungai, 1 dalis – Zygfrydas  – 1966 m. sukurtas bendras Vakarų Vokietijos ir Jugoslavijos fantastinis nuotykių filmas pagal epinę poemą Nybelungų giesmė.
1967 m. pasirodė šio filmo tęsinys.
Apdovanojimai
1968 m. filmas buvo apdovanotas „Golden Screen“ apdovanojimu.
Prano Mašioto pradinė mokykla
Prano Mašioto pradinė mokykla - rašytojo Prano Mašioto (1863-1940) vardo pradinė mokykla Lietuvoje:
Juozas Mažeika
Juozas Mažeika:
Faktas
Faktas ( – kas atlikta ) – informacija apie realų pasaulį, tai, kas iš tiesų egzistuoja, tai kas patikrinta, yra tiesa, iš tiesų įvyko.
Faktai naudojami kaip argumentas ginče (istoriniai, moksliniai faktai). Moksliniai faktai grindžiami eksperimentų ar stebėjimų duomenimis. Įvairių šaltinių pateikiami faktai gali būti taip pat ir abejotini ar akivaizdžiai klaidingi.
Usūrinis rudasis lokys
Usūrinis rudasis lokys (Ursus arctos lasiotus) – rudojo lokio (Ursus arctos) porūšis, gyvenantis Usūrio krašte, Amūro srityje, Sachaline, į šiaurės vakarus iki Šantarų salų, Iturupe, šiaurryčių Kinijoje, Korėjos pusiasalyje, Hokaide ir Kunašire.
Kartais vadinamas juoduoju grizliu.
Voveraitės
Voveraitės (Cantharellus) – voveraitinių (cantharellaceae) šeimos grybų gentis.
Usūrinis rudasis lokys
Išvaizda
Usūrinis rudasis lokys yra labai panašus į kamčiatkinį rudąjį lokį, nors jo kaukolė pailgesnė, kakta mažiau iškila, nosies kaulai kiek ilgesni, kailis šiek tiek tamsesnis (pasitaiko visiškai juodų individų, kuriuos kažkada laikė rudųjų lokių ir himalajinių lokių hibridais).
Suaugusių patinų kaukolių vidutinis ilgis 38,7 cm, vidutinis plotis – 23,5 cm. Kai kurie individai užauga stambesni už kamčiatkinio porūšio individus – 1931 m. Sergejaus Ognevo išmatuota didžiausia kaukolė buvo tik šiek tiek mažesnė už didžiausią tuo metu žinomą aliaskinio lokio kaukolę.
Elgsena ir biologija
Sichote Alinyje usūriniai rudieji lokiai irštvas daugiausia įsirengia kalvų šlaituose iškastose olose, nors retkarčiais jie guolius įsitaiso uoliniuose dariniuose ar įsirengia antžeminius guolius.
Su himalajinisi lokiais susiduria retai, nes mėgsta gyventi didesniame aukštyje ir statesniuose šlaituose, negu mėgsta himalajiniai lokiai. Retkarčiais atakuoja mažesnius himalajinius lokius.
Mitybos įpročiai
Viduriniame Sachaline pavasarį rudieji lokiai minta pernykštėmis bruknėmis, skruzdėlėmis, jūros išmestu ėdesiu, o pavasario pabaigoje ima misti aukštųjų žolių šakniastiebiais ir ūgliais. Pietinėje salos dalyje jie daugiausia minta jūros išmestu ėdesiu, vabzdžiais ir klevų ūgliais. Sichote Alinyje pavasarį jie minta pernykštėmis gilėmis, mandžiūriniais riešutais, korėjinio kedro riešutais. Stingant maisto jie minta lervomis, medienoje gyvenančiomis skruzdėlėmis ir lelijų svogūnėliais. Ankstyvą vasarą jie lupa kėnių žievę ir minta brazdu ir sula.
Jie taip pat ėda sausmedžių, amūrinio vynmedžio, gudobelių vaisius, kukmedžio „uogas“. Pietų Sachaline vasarinis jų maistas būna serbentai ir aronijos. Rugpjūčio mėnesį viduriniame Sachaline 28 % usūrinių lokių maisto sudaro žuvis.
Hokaide rudieji lokiai minta daugiausia smulkiais ir stambiais žinduoliais, žuvimi, paukščiais ir vabzdžiais.
Santykiai su tigrais
Usūrinius ruduosius lokius kartais medžioja amūriniai tigrai. Usūrinių lokių dalis tigrų mityboje yra 1-1,5 % dieninio jų davinio.
Usūrinius tigrus paprastai atakuoja dažniau, negu mažesnius himalajinius lokius, nes jie laikosi atviroje vietovėje ir nesugeba laipioti po medžius. Lokius medžiodami tigra atsistoja pavėjinėje išgriuvusio medžio ar uolos pusėje ir laukia, kol pro šalį eis lokys. Sulaukęs tigras šoka ant praeinančio lokio, letenomis sugriebia galvą ir perkanda nugarkaulį. Taip nužudęs lokį tigras pirmiausia nuėda lokio riebalus nugaros, užpakalinių kojų srityse. Tigrai dažniau puola lokius tada, kai sumažėja kanopinių, kurie yra pagrindinis jų grobis. Nors tigrai gali sėkmingai medžioti lokius, būna atvejų, kai rudieji lokiai, kaudamiesi dėl grobio ar besigindami, sėkmingai nukauna jaunus tigrus.
Kai kurie rudieji lokiai naudojasi tigrais, atimdami jų grobį, nes ginčuose dėl grobio paprastai dominuoja.
Aplinkosauginė padėtis
Heilongdziange gyvena apie 500–1500 usūrinių rudųjų lokių, jie pripažinti pažeidžiama rūšimi. Nelegalūs medžioklė ir gaudymas dėl brangiai kainuojančių jų kūno dalių prisideda prie lokių skaičiaus mažėjimo.
Žinoma, kad Hokaide yra penkios regioninės usūrinio rudojo lokio populiacijos. Mažos ir izoliuotos Vakarų Isikario (Western Ishikari) populiacijos lokiai yra įtraukti į Japonijos Raudonąją knygą kaip nykstanti rūšis. |Manoma, kad Vakarų Isikaryje gyvena 90-152 rudieji lokiai, o Teshio-Mashike kalnuose – 84-135 lokiai. Jų buveines smarkiai apribojo žmonių veikla, ypač miškininkystė ir kelių tiesyba.
Rusijoje usūriniai rudieji lokiai laikomi medžiojamais žvėrimis, nors juos medžioja ne taip intensyviai kaip eurazinius ruduosius lokius.
Žmonių užpuolimai
Sankebetsu incidentas su ruduoju lokiu, nutikęs 1915 m. gruodžio mėnesį Sankei gyvenvietėje Sankebetsu rajone, laikomas sunkiausiu konfliktu su lokiais, jo metu septyni žmonės žuvo, o trys buvo sužaloti. Kaltininkas buvo 340 kg masės rudasis lokys, kuris užpuolė Tomamae kaimą, o naktį, kai pirmojo užuolimo aukos jau buvo pašarvotos, kaimą vėl užpuolė. Šis incidentas labai dažnai minimas Japonijos žiniasklaidoje, manoma, kad dėl šio įvykio japonai lokius ėmė laikyti žmogėdromis.
Voveraitės
Auga pušynuose, eglynuose nuo birželio iki spalio, kartais ir iki lapkričio mėnesio, beveik nekirmija.
Voveraičių biologija ir ekologija, kaip ir baravykų, menkai ištyrinėta.
Lietuvos Šiaurės Rytuose, Kapčiamiesčio apylinkėse, randama ir baltos spalvos voveraičių. Tai valgomosios voveraitės atmaina. Jos yra stambesnės, mėsingesnės.
Išvaizda ir savybės
Voveraitės kepurėlė 3–7 arba 10–15 cm skersmens, piltuvėlio formos, rusva–geltona. Lakšteliai siauri ir aukšti, nuaugtiniai. Kotas suaugęs su kepurėle, link pagrindo smailėjantis. Trama gelsva, tampri, malonaus kvapo ir skonio.
Vršičiaus perėja
thumb|250px|Kelias per Vršičiaus perėją
Vršičiaus perėja  – kalnų perėja, esanti Julijos Alpėse, šiaurės vakarų Slovėnijoje. Perėja yra 1611 m aukštyje – tai aukščiausia perėja ne tik Slovėnijoje, bet ir visose Rytų Alpėse.
Perėja atidaryta 1915 m. Pastatyta austrų (jų paimtų rusų karo belaisvių) I pasaulinio karo metais ir buvo skirta tiekti produkciją kariams prie Sočos upės. Po karo, ties šia perėja buvo Italijos ir Jugoslavijos riba, o po 1945 m. Šiaurinė Gorenska tapo Jugoslavijos dalimi.
Vršičiaus perėja eina kelias, jungiantis Kranska Gorą (šalia Austrijos sienos) ir Bovecą (netoli Italijos sienos).
Cemnų Konto draustinis
Cemnų Konto draustinis – draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Kolno apskrityje, Turošlo valsčiuje. Draustinio plotas 126 ha. Draustinis įkurtas 1984 metais Kurpių girioje. Draustinyje saugomos įvairios spygliuočių medžių rūšys ir kiti augalai: samanūnai, pataisas varinčius, mėlynės ir bruknės.
Roški Sončkai
Roški Sončkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 5 namai ir 31 gyventojas. 1921 m. kaime buvo 6 namai ir 42 gyventojai, iš kurių 20 vyrų ir 22 moterys.
Dragonia
Dragonia (kroat. ir ) – upė Istrijos pusiasalyje, Slovėnijos ir Kroatijos teritorijose. Prasideda Šavrinio aukštumose, teka į vakarus praktiškai negyvenamomis, flišu padengtomis teritorijomis. Vaga smarkiai meandruoja. Upė įteka į Adrijos jūrą, Pirano įlanką.
Intakai: Rokava, Drnica (dešinieji), Pogania (kairysis).
Dragonia yra nevandeninga, vasarą vietomis nusenka.
Dėl Dragonios žemupio susidarė konfliktas tarp Slovėnijos ir Kroatijos: Kroatija skelbia, kad upe eina abiejų šalių siena, o Slovėnija reiškia pretenzijas į siaurą pietinės pakrantės ruožą.
Prano Mašioto mokykla
Prano Mašioto mokykla - rašytojo Prano Mašioto (1863-1940) vardo mokykla Lietuvoje:
Linas Sesickas
Linas Sesickas (g. Lietuvoje) – teisininkas, advokatas, verslo teisės advokatų kontoros GLIMSTEDT Lietuvos biuro partneris (vienas iš vadovų), visuomenės veikėjas.
Biografija
1989 m. baigė Jaunųjų korespondentų universitetą. 1989–1991 metais studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Menų fakultete. 1993 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Filosofijos fakulteto filosofijos bakalauro studijas, 1995 m. – VU Tarptautinių santykių ir politinių mokslų institutą, tarptautinių santykių magistras, 1995 m. baigė VU Filosofijos fakulteto filosofijos magistro studijas. 1996-1999 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1998 m. – Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto (EF) Tarptautinio verslo mokyklą (tarptautinio verslo magistras),
1993 m. baigė Gotterburgo universiteto Tarpkultūrinės komunikacijos mokymo programą, Gotteburgas (Švedija), 1994 metais stažavosi Hulio universiteto Politinių mokslų fakultete (Didžioji Britanija), 1994 m. baigė Briuselio Atviro universiteto mokymo programą „Europos Sąjungos išoriniai santykiai“, Briuselis (Belgija), 1995 m. Kanados žmogaus teisių fondo Žmogaus teisių mokymo programą, Monrealis (Kanada), 1996 m. – Danijos žmogaus teisių centro Žmogaus teisių mokymo programą, Kopenhaga (Danija).
1994 m. LR užsienio reikalų ministerijos Vakarų Europos šalių skyriaus tarnautojas. 1995 m. Lietuvos žmogaus teisių centro direktoriaus pavaduotojas. 1995-2000 metais Jungtinių Tautų vystymo programos atstovybės Lietuvoje programų koordinatorius (rengė ir įgyvendino institucijų steigimo ir jų gebėjimų stiprinimo projektus). 2000–2001 m. Lietuvos advokatų tarybos vykdantysis sekretorius. 2001-2007 m. advokatų kontoros „Bernotas ir Dominas Glimstedt“ advokatas, 2007-2010 m. advokatų kontoros „Baranauskas, Sesickas, Stukas ir partneriai | APEX LEGAL“ vadovaujantysis partneris.
Su savo teisininkų grupe dirba verslo sprendimų ir įmonių finansavimo praktikos grupėje, besispecializuojančioje įmonių skolų valdymo, paskolų refinansavimo, įmonių teisės, statybų ir nekilnojamojo turto teisės, įmonių restruktūrizavimo, bankroto teisės srityse, taip pat azartinių lošimų teisinio reguliavimo, viešųjų pirkimų teisės, koncesijų teisės, akcininkų ginčų sprendimo, telekomunikacijų, elektroninių ryšių teisės srityse.
1995 m. dirbo Jungtinių Tautų vystymo programoje su demokratinių institucijų steigimo ir stiprinimo projektais (Seimo kontrolierių įstaigos institucinių gebėjimų stiprinimo projektas, Teisėjų mokymo centro steigimo projektas, Lietuvos žmogaus teisių centro steigimo projektas ir t. t.). 1996–2000 m. Jungtinių Tautų Vyriausiojo pabėgėlių komisaro atstovas Lietuvoje; Pilietinių iniciatyvų centro steigėjas narys. Transparency International Lietuvos skyriaus steigėjas narys; Nevyriausybinių organizacijų informacijos ir paramos centro valdybos narys; 1999–2001 m. Atviros Lietuvos fondo Teisės programos teisės patarėjas. Atviros Visuomenės instituto Teisingumo Iniciatyvos instituto skyriaus Budapešte Nemokamos teisinės pagalbos projekto teisės patarėjas Lietuvoje, dirbantis su viešųjų advokatų kontorų Vilniuje ir Šiauliuose steigimo bei institucinių gebėjimų stiprinimo projektais.
Lietuvos advokatūros, Lietuvos teisininkų draugijos narys.
Vedęs. Dukros Augustė, Joana, Patricija, Paulina.
Moka anglų, rusų kalbas.
Vertinimas
Linas Sesickas visuomenėje vertinamas nevienareikšmiškai. Advokatas minimas neteisėtų statybų bylose, institucijų ir politikų bauginimo pareiškimuose, yra konstatuota, kad pažeidė lobistinės veikos įstatymą.
Didžialapė kartuolė
Didžialapė kartuolė (, sin. A. macrophylla) – kartuolinių šeimos augalas, iki 10 m aukščio vešli liana. Natūraliai paplitusi Šiaurės Amerikoje, nuo Ontarijo Kanadoje iki Alabamos JAV.
Paprastai turi keletą stiebų. Lapai pražanginiai, paprasti, ištisiniai, plačiai kiaušiniški ar ovalūs, neretai beveik apskriti, 20–30 cm ilgio ir beveik tokio pat pločio, trumpai nusmailėję arba buki. Lapų viršus šiek tiek plaukuotas arba beveik plikas, apačia apaugusi prigludusiais plaukeliais. Lapkotis 10–15 cm ilgio. Žiedai lapų pažastyse.
Žydi birželio mėnesį, sėklų dėžutės subręsta rugpjūtį–rugsėjį. Mėgsta purų derlingą dirvožemį ir dalinį pavėsį, nors gerai auga ir įsaulyje. Gana jautri sausroms.
Juodakaklė palamedėja
Juodakaklė palamedėja (Chauna chavaria) – palamedėjų šeimos paukštis.
Žvynagalvinės
Žvynagalvinės (Eleotridae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima.
Juodakaklė palamedėja
Paplitusi šiaurės Kolumbijoje ir šiaurės Venesueloje.
Žvynagalvinės
Šeimoje yra apie 35 gentys ir 150 rūšių.
Gedimino mokykla
Gedimino mokykla – kunigaikščio Gedimino vardo mokykla Lietuvoje:
Nervų rezginys
thumb|right|250px Nervų rezginys  – nervų tinklas, kuriame atskiri nervai jungiasi tarpusavyje, apsikeičia įvairios rūšies skaidulomis, ir vėl išsiskirsto į atskirus nervus. Nugarinių nervų priekinės stambesniosios šakos sudaro: Nugarinių nervų užpakalinės šakutės nueina į stuburą supančius raumenis, odą, poodį, fascijas. Iš šių rezginių prasideda periferiniai nervai, kurie į įnervuojamas sritis eina greta kraujagyslių.
Krūtininės dalies nugariniai nervai rezginių nesudaro: priekinės jų šakos eina lanku po šonkauliais, todėl vadinamos tarpšonkauliniais nervais. Jie įnervuoja nugaros, krūtinės ląstos sienos, pilvo sienos raumenis. Kaklinis rezginys yra giliai kakle. Jo juntamosios šakos įnervuoja ausies kaušelio, pakaušio, krūtinės ląstos odą ir odą virš raktikaulio ir kaklo apačioje. Stambiausias nervas iš kaklinio rezginio – diafragminis nervas (motorinis) – įnervuoja diafragmą, paspaudus ar padirginus šį nervą, žmogus žagsi.
Petinis rezginys turi trumpąsias (įnervuoja krūtinės ląstos šono ir priekio raumenis, peties lanko raumenis ir odą) ir ilgąsias šakas (įnervuoja žasto, dilbio ir plaštakos raumenis ir odą).
Juosmeninis kryžmens rezginys, gulintis stuburo šonuose, skirstomas į: Juosmeninio rezginio šakos įnervuoja juosmens, pilvo sienos raumenis ir odą, lyties organų odą, šlaunies priekinės ir vidinės grupės raumenis ir odą virš jų, klubo sąnarį.
Kryžmeninis rezginys guli ant mažojo dubens užpakalinių raumenų. Jo trumposios šakos įnervuoja dubens raumenis ir odą, o ilgosios šakos – šlaunies užpakalinius, visus blauzdos ir pėdos raumenis bei virš jų esančią odą. Iš šio rezginio išeina pats ilgiausias ir stambiausias kūno nervas – sėdimasis nervas. Kai kurios jo skaidulos nuo nugaros smegenų tęsiasi iki pat pėdos.
Uodeginis rezginys įnervuoja tarpvietės raumenis.
Kai pažeidžiamas rezginys arba stuburo dalis, iš kurios šis rezginys išeina, sutrinka atitinkamų sričių veikla, pradeda skaudėti.
Lietuva (Čikaga)
„Lietuva“ – liberalios krypties JAV lietuvių laikraštis, ėjęs nuo 1892 m. gruodžio 6 d. iki 1920 m. gegužės 8 d. Čikagoje.
Istorija
1892–1893 m. leido S. Ragaišis (Rokošas) vietoje lenkų laikraščio „Reforma“, 1893 m. – Vincas Žaliauskas, Pranas Zacharevičius, S. Lelešius, nuo 1893 m. Nr. 17 iki 1917 m. – Antanas Olšauskas.
Pirmasis „Lietuvos“ numeris išėjo 1892 m. gruodžio 6 d. Iki 1918 m. savaitraštis, 1918–1920 m. dienraštis. Leido priedus „Amerikos Lietuva“ 1914–1915 m., ir kt.), proginius leidinius.
Redakcijoje 1909–1917 m. dirbo Bronius Kazys Balutis, Kleopas Jurgelionis, Antanas Lalis, Konstantinas Norkus, Antanas Rakauskas ir kt. Redaguojant J. Adomaičiui-Šernui, vyravo pasaulietinės, demokratinės, tolerancijos idėjos.
Bonistika
Istorija
Manoma, kad žmonės kolekcionavo popierinius pinigus nuo tada, kai jie atsirado. Tačiau sistematiškai popierinius pinigus pradėta kolekcionuot 1940 m., bet lemiamas lūžis įvyko 1970 m., kai bonistika kolekcionierių buvo pripažinta kaip atskira sritis.
Tuo pačiu metu kelios išsivysčiusios šalys, tokios kaip JAV, Vokietija ir Prancūzija pradėjo publikuoti savo nacionalinius popierinių pinigų katalogus.
Ypatybės
Žmonės kolekcionuoja popierinius pinigus pagal skirtingus požymius:
Voldemaras Chlebinskas
Voldemaras Chlebinskas (1951 m. lapkričio 5 d. Šiauliuose) – Lietuvos baleto artistas.
Biografija
1971 m. baigė Vilniaus m. K. Čiurlionio meno mokyklą. Nuo 1971 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas. Šoko televizijos filmuose – baletuose. Vaidmenys charakteriniai, ekspresyvūs, gausu improvizacijos. Su Lietuvos operos ir baleto teatro baleto trupe gastroliavo daugiau kaip 26 šalyse.
Škotijos futbolo varžybos 1909–1910 m.
Škotijos futbolo varžybos 1909–1910 m.
Alfredo Stroessner
thumb|180px|Generolas A. Stresneris
Alfredas Stresneris (, dar užrašomas kaip Strössner arba Strößner, g. 1912 m. lapkričio 3 d. Enkarnasjone – m. 2006 m. rugpjūčio 16 d. Brazilijoje) – Paragvajaus generolas ir šalies diktatorius (1954–1989 m.). Jo diktatūra laikoma viena ilgausių XX a., nusileidžianti tik Fideliui Kastro.
Biografija
Alfredo Stresnerio tėvas buvo vokiečių imigrantas Hugo Strößner iš Hofo (Bavarija), o motina Heriberta Matiauda – vietinė paragvajietė, augusi pasiturinčioje šeimoje. Alfredo 1929 m. įstojo į šalies armiją, o 1931 m. tapo leitenantu. Čiako karo metu (1932–1935 m.) buvo įtrauktas į artilerijos kadetus, kovojo Bokerono mūšyje. Po karo gavo brigadininko laipsnį, o 1948 m. tapo jauniausiu Pietų Amerikoje generolu.
Stresneris priešinosi prezidento Federico Chávez planams apginkluoti nacionalinę policiją ir 1954 m. gegužės 4 d. suorganizavo valstybės perversmą. Po jo kelis mėnesius valdė laikinasis prezidentas Tomás Romero Pereira, o rugpjūčio 15 d. Stresneris paskirtas šalies vadovu. Oficialiai perrinktas 8 kartus – 1958, 1963, 1968, 1973, 1978, 1983 ir 1988 m. Alfredas Stresneris valdė Paragvajų 35 metus.
Netrukus po valdžios paėmimo naujasis prezidentas paskelbė nepaprastąją padėtį ir suspendavo konstitucines laisves. Ši padėtis būdavo atnaujinama kas 90 dienų iki pat jo valdymo pabaigos, išskyrus rinkimų laikotarpius. Prezidentas tokius savo veiksmus motyvavo komunizmo grėsme.
Kaip Colorado partijos lyderis Alfredas Stresneris valdė visą šalies politinį gyvenimą. Nors po 1962 m. leista kitų partijų veikla (nuo 1942 m. visos partijos išskyrus Colorado buvo uždraustos), šalis išliko vienpartine valstybe, su visišku Colorado dominavimu. Rinkimai buvo klastojami, o opozicija persekiojama.
Stresneris savo valdymo laikotarpiu lankėsi Japonijoje pas imperatorių Hirohito, JAV – pas prezidentą Lyndon B. Johnson, Prancūzijoje pas prezidentą Charles de Gaulle, taip pat Vakarų Vokietijoje, PAR.
Prezidentas taip pat konfrontavo su katalikų bažnyčia – 1972 m. policijai nusiaubus Asunsjono universitetą arkivyskupas Ismael Rolón Silvero ekskomunikavo vidaus reikalų ministrą ir policijos vadą bei kaip protesto ženklą uždraudė šventas mišias. 1988 m. Paragvajų aplankė popiežius Jonas Paulius II, bet tuomet Stresnerio diktatūra jau buvo nusilpusi.
Valdant prezidentui Stresneriui šalis išgyveno ekonominį pakilimą, kas leido režimui išlaikyti valdančią padėtį. Buvo pastatyta didžiausia pasaulyje Itaipu hidroelektrinė, o vėliau ir Jasiretos hidroelektrinė. Dėl jų daugiau nei 80 tūkst. paragvajiečių buvo priversti išsikraustyti iš savo namų. Aštuntajame dešimtmetyje šalies ekonominis augimas buvo didžiausias Lotynų Amerikoje. Klsetėjo kontrabanda ir korupcija. Prezidentas didelę biudžeto dalį skyrė diktatūros išlaikymui: 1963 m. 33 % biudžeto teko armijai ir policijai, 15 % švietimui ir 2 % viešajai veiklai. Buvo sutvarkytas kelių tinklas, kariškiams suteiktos lengvatinės žemės įsigijimo sąlygos.
Paragvajuje Stresnerio režimas vertinamas nevienareikšmiškai: vieni kaltina prezidentą už žmonių teisių pažeidimus, antidemokratinį valdymą ir aukštą korupciją, tuo tarpu jo šalininkai pažymi šalies ekonominę gerovę jo valdymo metu.
Marijampolės šv. Jono Pauliaus II bažnyčia
'''Marijampolės šv. Jono Pauliaus II bažnyčia''' – katalikų bažnyčia Marijampolės savivaldybėje, Mokolų kaime (Šunskų sen.), šalia J. Ambrazevičiaus-Brazaičio gatvės, skiriančios nuo miestui priklausančio Mokolų mikrorajono.
Koplyčia
miniatiūra|220px|left|Koplyčios interjeras
Parapijai laikinuosius maldos namus padovanojo Vokietijos katalikai iš Lastrupo miestelio (Žemutinė Saksonija). Dovanojama koplyčia Vokietijoje tikinčiųjų poreikius tenkino vos porą metų. Netoli vietos katalikų bendruomenė buvo sumaniusi įkurti dvasinį centrą. Kartu su kitais pastatais 2007 m. buvo pastatyta ir pašventinta koplyčia. Tačiau nepasiteisinus lūkesčiams centro veiklą teko pristabdyti, o koplyčią perduoti šv. Juozapo fondui. Šis jau keletą metų sprendė, kam ją panaudoti. Šv. Juozapo fondo narys yra Vokietijoje gyvenantis Marijampolės garbės pilietis Clemensas Rottinghausas. Jam ir kilo mintis koplyčią padovanoti kuriai nors Lietuvos katalikų parapijų. Nuspręsta padovanoti koplyčią Marijampolės šv. Jono Pauliaus II parapijai. Fondo atstovų sprendimui pritarė ir vietos vyskupas.
Visa koplyčia buvo išardyta ir parvežta į Lietuvą: sienų karkasas su stogu, suolai, altorius, paveikslai, vidiniai langai, vidaus apdaila, balkono atramos, laiptai, zakristijų baldai. 2013 m. J. Ambrazevičiaus-Brazaičio gatvėje išlieti pamatai. 2014 m. gegužės mėnesį parapijiečiai jau buvo susirinkę Gegužinėms pamaldoms. 2014 m. spalio 21 d. koplyčia iškilmingai pašventinta. Ji tarnaus bendruomenei tol, kol bus statoma bažnyčia.
Vokiečių dovanota medinė koplyčia nedidelė, bendras jos plotas - apie 100 m². Koplyčioje sutelpa apie 150 žmonių. Karkasinės koplyčios sienos apkaltos ąžuolinėmis lentomis, stogas dengtas čerpėmis.
Merginos gyvenimas (filmas)
Merginos gyvenimas – 2003 m. JAV sukurta drama, kurioje rodomas kasdienis pornografiniuose filmuose vaidinančios merginos gyvenimas.
Turinys
Mūn – pornografinių filmų aktorė, gyvenanti kartu su Parkinsono liga sergančiu tėvu Popsu. Kartą jos draugė Džesė suorganizuoja aklą pasimatymą su vaikinu vardu Kipas. Jis palieka Mūn gerą įspūdį, tačiau žinia kuo mergina verčiasi, jį gerokai šokiruoja. Vis dėlto po keleto pasimatymų jis siūlo būti su ja, jeigu Mūn ryšis pasitraukti iš pornografijos.
Po to, kai Džesė kreipiasi į Mūn pagalbos prašydama „patikrinti“ ar jai pasipiršęs vaikinas bus jai ištikimas, mergina nusprendžia, kad tai gali būti jos verslo idėja. Tuo pat metu ji sužino, kad vienas iš kolegų aktorių yra ŽIV nešiotojas ir galėjo užkrėsti kitas partneres. Baimė, Kipo draugystė, nuolatinias rūpestis dėl tėvo sveikatos ir susidūrimas su agresyviu automobilių pardavėju Teriu, kurį ji bando „patikrinti“, vis labiau skatina Mūn apsispręsti dėl tolesnio savo gyvenimo...
Skverbai
Skverbai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Subačiaus, prie kelio. Į Paulianką iš Skverbų eina šimtamečių beržų alėja. Kaimas išsidėstęs prie Viešintos žiočių, jai įtekant į Lėvenį. Yra kaimo turizmo sodyba „Pakalnės sodyba“.
Gyventojai
thumb|180px|left|Kryžius Skverbuose
Janko Kersnik
thumb|right|Janko Kersnik
Janko Kersnikas (slovėn. Janko Kersnik, 1852 m. rugsėjo 4 d. Brdo pri Lukovici, Slovėnija – 1897 m. liepos 28 d. Liubliana) – slovėnų rašytojas ir politikas.
Biografija
Janko Kersnikas gimė bajoriškos kilmės šeimoje ir vaikystę praleido Brdo pri Lukovici miestelyje, tėvo pilyje. Gimnaziją lankė Liublianoje, tačiau septintoje klasėje buvo priverstas ją baigti dėl tautinių įsitikinimų ir buvo priverstas mokytis namuose, kur su mokytojo Frano Leveco dėka susidomėjo slovėnų literatūra. Vėliau metus jis studijavo teisę Vienoje, po to mokslus tęsė Grace, kur ir įgijo teisinį išsilavinimą. Grįžęs į Liublianą, atliko praktiką prokuratūroje. 1878 metais jis persikėlė į gimtąjį miestelį ir, išlaikęs egzaminą notaro vietai užimti, dirbo notaru iki pat savo mirties. 1883 metais Kersnikas pirmą kartą buvo išrinktas provincijos susirinkimo deputatu, vėliau tapo vieno iš „Valstiečių draugijos“ skyrių prezidentu, o po dvejų metų tapo Lukovicos miestelio meru. 1889 metais Kersnikas ir vėl buvo išrinktas provincijos susirinkimo deputatu. 1897 metais, susirgęs tuberkulioze, rašytojas mirė.