cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skirmišeriai
Skirmišeriai – pėstininkai ar kavaleristai, kurie būdami netoliese priešo apšaudo jį trikdomąja ugnimi. Dažnai tai būdavo specializuota kariuomenės rūšis.
Senovė
Antikos laikais ir viduramžiais skirmišeriai būdavo ginkluoti lankais, akstimis ar svaidyklėmis, kartais turėdavo lengvus skydus. Būdami lengvieji pėstininkai, ginkluoti tik lengvais ginklais ir minimaliai šarvuoti, jie bėgdavo pagrindinės kovos rikiuotės priekyje ir apšaudydavo priešą strėlėmis, svaidyklių akmenimis ar kulkomis arba apmėtydavo akstimis, po to atsitraukdavo už pagrindinės kovos linijos.
Skirmišerių atakos tikslas būdavo: Trūkstant kavalerijos skirmišerius naudodavo priešui apsupti.
Pasibaigus pirmajai skirmišerių atakai skirmišeriai dalyvaudavo pagrindiniame mūšyje apšaudydami priešo rikiuotę, kartais dalyvaudavo ir kirstynėse, naudodavo savo trumpus kalavijus ar durklus. Retkarčiais juos panaudodavo kaip šaudmenų nešiotojus.
Dėl judrumo skirmišeriai būdavo naudojami kaip žvalgybiniai daliniai, ypač miškingose ar miestų vietovėse. Prasidėjus parako epochai skirmišerių linijos buvo panaudojamos priešininko gynybos linijai išsiaiškinti (žvalgybai mūšiu).
Klasikinėje Graikijoje skirmišeriai turėjo žemą statusą. Pavyzdžiui, Herodotas Platėjos mūšio (479 m. pr. m. e.) aprašyme mini, kad už Spartą kovėsi 35 tūkstančiai lengvai ginkluotų helotų ir 5 tūkstančius hoplitų, bet kautynių aprašyme helotų išvis nemini. Dažnai graikų istorikai juos visiškai ignoruodavo. Pasiruošti kovai lengvuoju pėstininku kainuodavo žymiai pigiau, negu hoplitu su visa ginkluote. Neretai lengvieji pėstininkai į kautynes eidavo ginkluoti vien akmenimis. Tad žemas skirmišerių statusas atspindėdavo žemą skurdžiųjų visuomenės sluoksnių, iš kurių verbuodavo skirmišerius, statusą.
AS Dragons
Kinšasos „Amicale Sportive Dragons“, o trumpai AS Dragons/Bilima – Kongo Demokratinės Respublikos futbolo klubas, įsikūręs Kinšasoje.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 1986 m. Daugkartiniai šalies čempionai. Atstovavo Kongo DR Afrikos taurių turnyruose.
Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje, bet 2018–2019 m. tuometinėje Superlygoje liko 15 vietoje ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Pasiekimai
Šalies čempionais tapo 4 kartus. 5 kartus iškovojo šalies futbolo taurę.
Aukščiausia lyga
Futbolo taurė
Volodymyras Zelenskis
2019 m. Ukrainos prezidento rinkimų antrajame ture didele persvara nugalėjo Petro Porošenką, surinkęs 73 proc. balsų.
Kožuchovičių valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas prie Chislavičių valsčiaus.
Volodymyras Zelenskis
Biografija
2003 m. V. Zelenskis vedė Oleną Kijaško (g. 1978), kuri Kryvyj Rihe baigė architektūros studijas, dirbo šeimos šou versle. 2004 m. gimė dukra Saša, o 2013 m. - sūnus Kirilas.
2022 m. gruodžio 6 d. Lietuvos Respublikos Seimas V. Zelenskiui skyrė Laisvės premiją.
Lamėstas (ežeras)
2014 m. atliktame ežero ichtiologiniame ištyrime nustatyta, kad žuvų ištekliai yra gausūs, ypač lynų.
Vandenvardis siejamas su žodžiais lamas, lamatas ('gabalas, luistas'), nors galima sąsaja ir su žodžiu loma ('slėnis, klonis').
Stara Rozedranka
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1922 m. birželio 17 d. įkurta Stara Rozedrankos Švč. Jėzaus Širdies parapija. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
NK Čakovec
Čakoveco NK – Kroatijos futbolo klubas iš Čakoveco.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1920 m. Nuo 2000–2001 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
Joje išbuvo du sezonus, o po to prasidėjo kritimas į žemesnius divizionus, o 2011 m. paskelbta apie klubo likvidavimą.
Volodymyras Zelenskis
Kūryba
Vėliau įkurta „Studija Kvartalas-95“, o vienu jos savininkų ir autorių buvo V.Zelenskis. Studija kūrė sėkmės susilaukusius TV projektus: parodijų programa „Vakaro kvartalas“ (2005), humoro šou „Prajuokink komiką“ (2011), laida „Juoko lyga“ (2014), sukurta KVN pavyzdžiu, serialas „Svotai“ (2008) ir jo tęsiniai, tapę sėkmingiausiu ukrainietišku televizijos projektu. Studija filmavo ir pilno metražo filmus. Ypač sėkmingas buvo komiškas serialas „Liaudies tarnas“ (2015–2019), kuriame V. Zelenskis vaidino Ukrainos prezidentą.
Shane Lavery
Šeinas Frensis Leiveris (g. 1998 m. gruodžio 8 d.) – šiaurės airių futbolininkas, Šiaurės Airijos rinktinės puolėjas.
Karjera
Gimė Adžadžlone, Šiaurės Airijoje. Futbolo paslapčių mokėsi Oxford Sunnyside, Portadown FC, Glenavon FC jaunimo ekipose; 2015–2019 m. Everton FC.
Klubinė karjera
2017 m. pasirašė sutartį su Everton FC, tačiau debiutas pagrindinėje komandoje neįvyko.
Falkirk FC
2019 m. buvo paskolintas Falkirk FC (Škotija).
Linfield FC
2019 m. pasirašė vienerių metų sutartį su Šiaurės Airijos Linfield FC.
Blackpool FC
2021 m. liepos 1 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Blackpool FC.
Kunigiškiai (Pajevonys)
Kunigiškiai – buvęs kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, Jevonio ir Ėglupio santakoje, dabar pietrytinė Pajevonio kaimo dalis. Kaimo teritorijoje buvo Pajevonio piliakalnis.
Istorija
Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė, veikė lentpjūvė, medelynas.
2019 m. pasaulio BMX čempionatas
2019 m. pasaulio BMX čempionatas – 24-asis geriausių pasaulio BMX dviračių sporto čempionatas, kuris vyks liepos 23 d. – liepos 28 d. Belgijos mieste Hesdenas-Zolderis.
Laukinis
Laukinis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 5 km į pietus nuo Tauragnų. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,44 km, plotis – iki 0,29 km. Altitudė 195,4 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Ežerą supa miškas, tik šiaurvakarinėje pakrantėje plyti pievos. Pietuose išteka Gulbės (Laukinės) upelis link Vyžintos upės.
Stažinka (Palenkės vaivadija)
Stažinka – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Asinaukos valsčius
Asinaukos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Asinauka.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas prie Šamavos valsčiaus.
NK Pomorac
Kostrenos „Pomorac“ – Kroatijos futbolo klubas iš Kostrenos. Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
Ispanijos ir Lietuvos santykiai
Ispanijos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Ispanijos ir Lietuvos.
Nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugpjūčio 27 d. Diplomatiniai santykiai atkurti 1991 m. spalio 7 d.
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 392 Ispanijos piliečiai. Tuo tarpu 2011 surašymo duomenimis Ispanijoje gyveno 12 400 lietuvių, 2022 m - 28 543 Lietuvos piliečiai. Nuo 2001 m. veikia Ispanijos lietuvių bendruomenė.
Abi šalys yra ES, eurozonos, NATO, EBPO, kitų tarptautinių organizacijų narės.
Madride nuo 1995 m. veikia Lietuvos Respublikos ambasada. Atstovauja nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Lyra Puišytė-Jara. Taip pat veikia konsulatas Valensijoje ir garbės konsulatai Albasetėje (Kastilijos-La Mančos ir Mursijos regionams), Bilbao (Baskijai), La Korunjoje (Galisijai), Kosta Adejėje (Tenerifei ir visoms Kanarų saloms), Santandere (Kantabrijai). Tuo tarpu Vilniuje nuo 2004 m. gruodžio veikia Ispanijos ambasada. Atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Chosė Marija Roblesas Fraga.
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Ispanijos Karalyste grupė (dabartinė pirmininkė – Gintarė Skaistė (TS-LKD)).
Pirmieji kontaktai LDK ir ATR laikais
Santykiai tarp ispanų ir lietuvių siekia XV a. pradžią. 1412 m. 1412 m. Kastilijos valdovui Fernandui pasinaudojus riterio Alfonso Mudaros piligrimine kelione iš Valjadolido į Jeruzalę per Europą. Riteriui buvo pavesta aplankyti Europos monarchų dvarus, užmegzti tolimas pažintis ir taip sustiprinti Fernando kaip naujo valdovo autoritetą. Pasiuntinys Kaune aplankęs Vytautą Didįjį.
Santykiai suintensyvėjo XVI a., Europoje plinant reformacijos ir kontrreformacijos idėjoms. Būtent XVI a. į Lietuvą atvyko keli Ispanijos jėzuitų ordino nariai, daug prisidėję prie Vilniaus universiteto kūrimo pirmaisiais jo veiklos dešimtmečiais. Pirmasis jėzuitas Alfonsas Salmeronas į LDK atvyko 1555 m., tačiau išbuvo tik du mėnesius. Kitas garsus Vilniuje gyvenęs ispanas – kunigas, poetas, švietėjas ir teisinių veikalų autorius Petras Ruizijus, kilęs iš Aragono karalystės. buvusio Alkanizo (Alcañiz). Jis nuo 1551 iki 1571 m. vadovavo prie Šv. Jono bažnyčios įsikūrusiai mokyklai, bajorams dėstė teisę ir klasikines kalbas bei buvo vienas iš Antrojo Lietuvos Statuto rengėjų. Vieni pirmųjų Vilniaus Universiteto rektoriai buvo ispanai Garsija Alabianas, Mykolas Ortizas ir Benediktas de Socho. Taip pat universitete dėstė ispanai Jokūbas Ortizas, Antanas Arijas ir Petras Vijana.
Santykiai tarp 1795 m. ir 1918 m.
Per Pirmąjį pasaulinį karą į Ispaniją pateko apie 30 lietuvių, pabėgusių iš Rusijos karinių dalinių, vykstančių į Turkijos frontą. Dauguma jų (apie 20) apsigyveno Barselonoje, vertėsi žvejyba. Veikė draugija Vienybė, palaikiusi ryšius su „Draugija užsienio lietuviams remti“.
Santykiai 1918–1940 m.
thumb|150px|Vienas labiausiai pasižymėjusių Ispanijos pilietiniame kare dalyvavusių lietuvių – Rokiškyje gimęs litvakas [[Jakovas Smuškevičius.]] 1922 m. liepos 27 d. Ispanija pripažino Lietuvą de jure. 1930–1939 metais Lietuvai Ispanijoje atstovavo pasiuntinys Petras Klimas (rezidavo Paryžiuje), o Madride ir Barselonoje veikė Lietuvos garbės konsulatai.
Kilus pilietiniam karui į Ispaniją ginti respublikos atvyko bent 361 lietuvis iš Lietuvos, Argentinos, Didžiosios Britanijos, Brazilijos, Jungtinių Amerikos Valstijų, Kanados, Lenkijos, Prancūzijos, Sovietų Sąjungos ir kitų šalių. Kai kuriais skaičiavimais, lietuvių kilmės dalyvių interbrigadose ir anarchistų frontuose kartu sudėjus galėjo būti iki 600. Daugiausia lietuvių buvo 13 ir 15 tarptautinėje brigadoje; apie 40 jų žuvo arba dingo be žinios, kiti po karo internuoti Prancūzijoje. Nors gerokai mažiau, lietuvių buvo ir frankistų daliniuose, tačiau apie juos žinių išlikę nėra. 1936–1937 m. Ispanijos Respublikos karo aviacijos vyriausiuoju patarėju buvo litvakas Jakovas Smuškevičius, Ispanijoje žinomas Generolo Douglaso slapyvardžiu. Taip pat buvo kovojusiųjų Franko pusėje. 1941 m. belaisvių stovykloje netoli Burgoso buvo 14 lietuvių.
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
Lietuvą okupavus Tarybų Sąjungai 1940 m. Ispanijoje buvę Lietuvos konsulatai uždaryti. Per karą buvo Madrido saleziečių seminarijoje besimokiusių lietuvių. Po Antrojo pasaulinio karo Madride kelerius metus gyveno dailininkas Kazimieras Žoromskis, surengta jo kūrinių parodų. Ispanija nepripažino Lietuvos įjungimo į TSRS. 1955–1965 m. ir 1969–1975 m. per Ispanijos nacionalinį radiją kasdien buvo transliuojamos Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto laidos lietuvių kalba.
Santykiai po 1990 m.
thumb|220px|Lietuvos ambasados pastatas [[Madridas|Madride]] thumb|Lietuvos premjeras [[Andrius Kubilius ir Ispanijos premjeras Rodrigesas Sapateras susitikime 2010 m.]] 1990–2004 metais, ypač po 1999 m., panaikinus vizų režimą, į Ispaniją dirbti, uždarbiauti ar studijuoti išvyko apie 50 000 lietuvių. Dauguma jų įsikūrė Valensijos ir Almerijos žemės ūkio regionuose. XXI a. 2-ajame dešimtmetyje daugiau lietuvių įsikūrė Kanarų salose.
Tarp šalių būta kelių aukšto lygio vizitų. 2005 m. birželį su oficialiu vizitu Ispanijoje lankėsi prezidentas Valdas Adamkus, o 2009 m. gegužės mėn. Lietuvoje lankėsi Ispanijos karalius Chuanas Karlosas I ir karalienė Sofija. 2013 m. lapkričio 28-29 m. Lietuvoje lankėsi premjeras Marianas Rachojus, kur dalyvavo ES Rytų partnerystės viršūnių susitikime. Taip pat 2014 m. ir 2018 m. Madride lankėsi Lietuvos užsienio reikalų ministrai, o 2013 m. ir 2017 m. Vilniuje lankėsi Ispanijos užsienio reikalų ministrai atitinkamai Garsija Margajas ir Alfonsas Dastisas. 2021 m. liepos mėn. Lietuvoje lankėsi Ispanijos premjeras Pedras Sančesas.
Ispanų kariai 2006 ir 2021 m. dalyvavo NATO oro policijos misijoje Šiaulių aviacijos bazėje.
Lietuvoje veikia katalikiška organizacija Opus Dei, kurioje darbuojasi savanoriai ir dvasininkai iš Ispanijos.
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Į lietuvių kalbą ispanų literatūra pradėta versti nuo 1911 m. Pirmasis išverstas kūrinys – Migelio de Servanteso komedija Perskyrų teisėjas. Vėliau išleista ispanų poezijos (1986 m. pasirodė rinktinė Atgimusi daina), novelių (1980 ir 1984 m. rinktinės Ispanų novelės) antologijos, pasakų (1974 m. – rinktinė Teisybės paukštė), 1999 m. – pikareskinių romanų (Pikareskiniai romanai ir apysakos). Kelis kartus išverstas ir išleistas Migelio de Servanteso romanas Išmoningasis bajoras Don Kichotas Lamančietis. Išleista Chasinto Benaventės y Martineso, Visentės Blasko Ibanjeso, Pedro Kalderono de la Barkos, Kamilo Chosė Selos, Federiko Garsijos Lorkos, Chuano Goitisolo, Liuiso Goitisolo, Chuano Ramono Chimeneso, Karmen Laforet, Anos Marijos Matutės, Chosė Ortegos y Gaseto, Benito Pereso Galdoso, Migelio de Unamuno, Ramono Marijos del Vajės-Inklano, Chuano Antonijo de Sunsunegi y Loredo ir kitų autorių kūrinių. Į ispanų kalbą išversta Oskaro Milašiaus lietuviškų pasakų, 23 lietuvių poetų antologija (rinktinė Voces en el silencio (Balsai tyloje), išleista 1991 m.), Jono Avyžiaus, Vidmantės Jasukaitytės, Vytauto Petkevičiaus romanų, Janinos Degutytės, Kosto Kubilinsko, Nijolės Miliauskaitės, Birutės Pūkelevičiūtės poezijos rinkinių. Birutė Ciplijauskaitė, Stasys Goštautas, Antanas Vaičiulaitis ispanų kalba paskelbė studijų apie ispanų ir lietuvių literatūrą bei meną. Taip pat išverstas Mersės Rodoredos romanas Moteris tarp balandžių (2002 m.).
Mortesas
Mortesas arba Das Mortesas ( 'mirčių upė') arba Mansas (rio Manso) – upė vidurio Brazilijoje, Mato Groso valstijoje; Aragvajos kairysis intakas (Tokantinso baseinas). Prasideda Koroadoso aukštumose (610 m aukštyje), į rytus nuo Kujabos. Teka daugiausia į šiaurės rytus ir rytus Brazilijos plokščiakalniu. Įteka Aragvajon ties San Paulo miesteliu, į pietus nuo Nova Nazarės.
Ispanijos ir Lietuvos santykiai
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
2020 m. duomenimis, lituanistinės mokyklos veikė Tenerifėje (Baltic International School, nuo 2017 m.), Alikantėje (Draugystė), Barselonoje, Valencijoje (Lituanica), Almerijoje (Kiškučiai), Andalūzijoje (Baltas zebras; klasės Benalmadenoje, Marbejoje, Esteponoje, Kadise, Sevilijoje, Almerijoje). Almerijoje nuo 2006 m. taip pat veikia Lietuvių kultūros, švietimo ir informacijos centras, o Barselonoje nuo 2005 m. veikia Katalonų–lietuvių asociacija.
Lietuvoje ispanų kalbos galima mokytis kai kuriose bendrojo lavinimo mokyklose, taip pat aukštosiose mokyklose ir kolegijose (Vilniaus universitete, VDU, Klaipėdos universitete, Lietuvos aukštojoje jūreivystės mokykloje). Vyksta gan intensyvūs mainai tarp aukštųjų mokykloje Ispanijoje ir Lietuvoje.
Mortesas
Didžiausias intakas: Pindaibas (dešinysis).
Ispanijos ir Lietuvos santykiai
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Lietuvos ir Ispanijos vyrų futbolo rinktinės iki 2021 m. gruodžio yra tarpusavyje sužaidusios 7 rungtynes. Šešiskart laimėjo Ispanijos rinktinė, vienąkart rungtynės baigėsi lygiosiomis. Dar daugiau kartų yra susitikusios Ispanijos ir Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Ispanijos siekė 1,33 mlrd. eurų, o Ispanija buvo 22-a pagal dydį Lietuvos prekybos partnerė.
Prekybos balanse vyrauja importas iš Ispanijos į Lietuvą.
Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Ispanija yra 28-a (investicijos siekia 71 mln. eurų). Savo ruožtu Lietuvos tiesioginių investicijų dydis Ispanijoje 2020 m. buvo 83 mln. eurų (12-a vieta pagal apimtį).
Mortesas
Upė vandeningiausia vasario–kovo mėnesiais (>1600 m³/s), labiausiai nusenka rugpjūtį–rugsėjį (<400 m³/s).
Ispanijos ir Lietuvos santykiai
Ekonominiai santykiai
Lietuva taip pat prekiauja su šiaurinėje Maroko pakrantėje esančiu Ispanijos autonominiu miestu Melilja. 2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Meliljos siekė 284,7 tūkst. eurų, o iš Melilijos importuotų prekių nebuvo.
Pilietiniai mainai
{| class="wikitable" ! Metai !! 2016 !! 2020 !! 2021 !! 2022 ! Ispanijos piliečių skaičius Lietuvoje
Mortesas
Miestai prie upės: Kampo Verdė, Nova Šavantina. Prie Morteso yra keletas indėnų teritorijų (Sangraduro-Volta Grandės, San Markoso, Areinšo), kuriose gyvena bororai ir šavančiai.
Upės pavadinimas („mirčių upė“) kildinamas nuo nuožmių mūšių tarp indėnų šavančių ir brazilų bandeirantų.
Ispanijos ir Lietuvos santykiai
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas nėra baigtinis
Škotijos politinė sistema
dešinėje|miniatiūra|240x240px|Škotijos parlamento rūmų diskusijų kambarys Škotija – šalis esanti politinėje sąjungoje su Jungtine Karalyste. Šalį nuo 1707 m. tiesiogiai valdo Jungtinės Karalystės vyriausybė. 1997 m. vykusiame referendume 74,3 % škotų balsavo už tai, kad būtų atkurtas pirminis įstatymų leidžiamasis Škotijos parlamentas. 1999 m. Edinburge buvo įsteigtas 129 narių Škotijos parlamentas. Jis turi visas galias rengti įstatymus Škotijoje, išskyrus tam tikrus įstatymus, kurie yra vadinami „rezerviniais klausimais“. Rezerviniais klausimais yra laikomi įstatymai susiję su gynyba, užsienio reikalais, pilietybe, eksportu, karantinu, valiuta, tarptautine plėtra ir panašiais įstatymais. Rezervinius klausimus sprendžia Jungtinės Karalystės parlamentas, bet jie galioja tiek Škotijoje, tiek Velse, tiek Šiaurės Airijoje. Valdymo sritys, kurias Jungtinės Karalystės parlamentas yra perdavęs Škotijos parlamentui bei Velso ir Šiaurės Airijos asamblėjoms, yra vadinamos „decentralizuotais klausimais“.
Dimitravo priverčiamojo darbo stovykla
thumb|Priverčiamojo darbo stovyklos administracijos pastatas thumb|Priverčiamojo darbo stovyklos kalėjimo liekanos thumb|Skulptūra „Politiniai kaliniai“. Skulptorius [[Antanas Dimžlys.]] thumb|Priverčiamojo darbo stovyklos kalėjimo zonos vaizdas iš šiaurės vakarų pusės thumb|Priverčiamojo darbo stovyklos karcerio pastato liekanos Dimitravo priverčiamojo darbo stovykla (oficialus pavadinimas – Dimitravo priverčiamojo darbo įstaiga) – priverčiamojo darbo stovykla, Kauno kalėjimo filialas netoli Kretingos, Dimitrave, veikusi 1937–1940 m. ir 1941 m. antroje pusėje – 1944 m.
Škotijos politinė sistema
1707 m. Škotija sudarė politinę sąjungą su Anglija ir nuo to laiko siuntė škotų atstovus į Vestminsterio rūmus, kuriuose buvo įsikūręs Anglijos, o vėliau ir Britanijos parlamentas. Šiuo metu Vestminsteryje Škotiją atstovauja 59 parlamento nariai, iš kurių 48 yra iš Škotijos nacionalinės partijos, 6 iš Konservatorių partijos, 4 iš Liberalų demokratų partijos ir 1 iš Leiboristų partijos. Jie atstovauja šaliai konstitucijos, užsienio reikalų, gynybos, socialinio draudimo ir pensijų klausimais.
Dimitravo priverčiamojo darbo stovykla
Istorija
Įkurta remiantis 1936 m. liepos 10 d. Lietuvos Respublikos Seimo priimtu Priverčiamojo darbo įstaigų įstatymu. Vyriausybės nutarimu į priverčiamojo darbo įstaigą uždaryti asmenys naudingiausi visuomenei galėjo būti rinkdami iš laukų akmenis, gamindami iš jų įvairius dirbinius ir ruošinius. Nuo seno akmenų gausumu pasižymėjo šiaurės vakarinė Lietuvos dalis. 1937 m. vasario 18 d. Lietuvos vyriausybė už 80 000 Lt iš Elenos Klotildos Ostrovskos nupirko netoli Kretingos buvusį Dimitravo palivarką su 80 ha žemės. Aplinkui Dimitravą buvo gausu akmenų, pro šalį ėjo geležinkelis ir plentas Kretinga–Skuodas.
Škotijos politinė sistema
Jungtinės Karalystės vyriausybėje Škotijos reikalams atstovauja Škotijos valstybės sekretorius. Šiuo metu jo pareigas eina Alisteris Džekas. Škotijos parlamentui vadovauja Škotijos pirmasis ministras, kuris yra partijos, turinčios daugiausiai mandatų parlamente, vadovas. Šiuo metu Škotijos pirmojo ministro pareigas eina Hamza Jusafas. Škotijos valstybės vadovas yra Didžiosios Britanijos monarchas. Šiuo metu Škotijos vadovas yra Karolis III.
Dimitravo priverčiamojo darbo stovykla
Istorija
Priverčiamojo darbo įstaiga pradėjo veikti 1937 m. rugpjūčio mėn. Jai pritaikyti gyvenamieji ir ūkiniai palivarko statiniai. Akmenų mūro svirne buvo įrengtas kalėjimas, kuriame galėjo tilpti 200 kalinių. I aukšto bendrose kamerose buvo laikomi kriminaliniai, o mansardoje – politiniai nusikaltėliai. Mansardoje buvo įruoštos kelios vienvietės kameros kalinėms moterims. Vėliau už kalėjimo iškilo 3 mediniai barakai – 1 moterų ir 2 vyrų. Šalia kalėjimo buvęs rūsys pritaikytas karceriui. Kalėjimo zoną juosė gelžbetoninių stulpų ir spygliuotos vielos tvora. Aptvaro kampuose stovėjo sargybos bokšteliai, o nuo kaštonų alėjos pusės priešais kalėjimą buvo įrengti pagrindiniai vartai.
Škotijos politinė sistema
Škotijoje vyrauja daugiapartinė politinė sistema. Šiuo metu Škotijos parlamento daugumą sudaro centro kairioji, Škotijos nepriklausomybę remianti Škotijos nacionalinė partija. Šiuo metu partija Škotijos parlamente turi daugiausiai mandatų (61 iš 129). Opozicijoje yra Škotijos konservatoriai (centro dešinieji, konservatoriai), Škotijos leiboristai (centro kairieji, socialdemokratai), Škotijos demokratai liberalai (centristai, socialiniai liberalai) ir Škotijos žaliųjų partija (centro kairieji-kairieji, žalieji). Rinkimai į Škotijos parlamentą vykstą kas penkerius metus. 73 parlamento nariai atstovauja rinkimų apygardoms, o likę 56 yra renkami proporcinio atstovavimo sistemos būdu.
Škotijos nepriklausomybė nuo Jungtinės Karalystės ir šiandien tebėra svarbi politinė problema. 2014 m. rugsėjo 18 d. Škotijos rinkėjai balsavo referendume, ar šalis turi tapti nepriklausoma. Šalis pasirinko likti Jungtinės Karalystės sudėtyje. 44,7 % balsavusiųjų pasisakė už šalies nepriklausomybę, 55,3 % – prieš.
Istorija
Iki 1832 m. Škotiją valdė stambūs vietiniai žemvaldžiai ir nedidelės pirklių sąjungos. 1792 m. įkurta „Liaudies draugų bendruomenė“ reikalavo pokyčių ir parlamento pertvarkymo. 1832 m. „Škotijos reformos aktas“ pertvarkė rinkimų apygardas ir padidino rinkėjų skaičių nuo 4 239 iki 65 000. 1868 m. „Liaudies atstovavimo aktas (Škotija)“ padidino Škotijos rinkėjų skaičių iki 232 000. Vis dėlto, iki 1885 m. 50 % vyrų Škotijoje turėjo balsavimo teisę, buvo įsigalėjęs slaptas balsavimas ir prasidėjo modernios politikos era.
1885-1918 m. dauguma Škotijos parlamentarų buvo Liberalų partijos nariai. 1922 m. Jungtinės Karalystės parlamento rinkimuose Škotijoje balsų daugumą surinko Leiboristų partija. Tų pačių rinkimų metu Madervelio rinkimų apygarda išrinko komunistų partijos atstovą. 1935 m. ir 1945 m. komunistą išrinko vakarų Faifas.
Dimitravo priverčiamojo darbo stovykla
Istorija
Pagal įstatymą, vidaus reikalų ministras, karo komendantai ir apskričių viršininkai be teismo administracine tvarka į Dimitravą priverčiamiesiems darbams siuntė politinės policijos atrinktus valstybės saugumui ir viešajai tvarkai pavojingus asmenis (politinius ir kriminalinius nusikaltėlius), kurių kaltei pagrįsti trūko įrodymų. Ten jie galėjo būti laikomi iki vienerių metų, o už blogą elgesį ir priverčiamojo darbo įstaigos taisyklių ir tvarkos nesilaikymą kalėjimo administracija bausmę savo nuožiūra galėjo prailginti dar iki 1–1,5 metų.
Škotijos politinė sistema
Istorija
1929 m. „Nacionalinė Škotijos partija“ pirmą kartą dalyvavo rinkimuose. Deja, partija negavo nė vienos vietos. 1934 m. ji susijungė su centro dešinąja „Škotijos partija“ ir kartu suformavo Škotijos nacionalinę partiją. Vis dėlto, partija pirmąjį mandatą gavo tik 1970 m. Išorinių Hebridų rinkimų apylinkėje (nepaisant mandato, kurį Škotijos nacionalinė partija gavo per papildomus rinkimus Madervelyje 1945 m.). 1974 m. vasarį partija gavo 7 mandatus, o tų pačių metų spalio mėnesio rinkimuose – 11.
Formozas
Formozas ( 'dailioji upė') – upė vidurio Brazilijoje, Tokantinso valstijoje; Aragvajos dešinysis intakas (Tokantinso baseinas). Prasideda Azulo (Žydrosiose) aukštumose (610 m aukštyje), Gojaso valstijos pasienyje, netoli Novo Planalto. Aukštupyje vadinama Eskuru (Rio Escuro 'tamsioji upė'). Vinguriuoja į šiaurę, šiaurės vakarus lygiagrečiai su Aragvaja. Įteka į Aragvajos dešiniąją šaką Žavaesą, formuojančią Bananalo salą, ties Bareira da Kruzu.
Didžiausi intakai: Šavantė, Duerė, Urubu (dešinieji).
Didesnių gyvenviečių prie Formozo nėra. Šalia yra indėnų krahų teritorija.
Škotijos politinė sistema
Istorija
Ketvirtajame dešimtmetyje keli Glazgo Leiboristų partijos nariai prisijungė prie „Nepriklausomos leiboristų partijos“, tikėdamiesi nugalėti Leiboristų partiją.
1931 ir 1935 m. Jungtinės Karalystės parlamento rinkimuose „Nacionalinė vyriausybė“, kurią sudarė konservatorių ir liberalų partijos, laimėjo daugumą vietų Škotijoje. Vis dėlto, liberalai mandatus gavo tik iš Hailando ir salų rinkimų apygardų, o ne iš centrinės Škotijos dalies, kurioje yra daugiausiai gyventojų.
1979 m. Škotijoje įvyko referendumas, kuriame buvo balsuojama, ar Škotija turėtų įsteigti Škotijos asamblėją. Nors „Už“ balsavo 51,62 % žmonių, referendume dalyvavo vos 63,72 % registruotų rinkėjų, todėl skaitoma, jog pasiūlymą palaikė tik 32,89 % rinkėjų, kas nepasiekė Jungtinėje Karalystėje nustatytos 40 % ribos. Dėl tos priežasties Škotijos asamblėja nebuvo įsteigta.
1997 m. Škotijoje įvyko antrasis referendumas, kuriame buvo balsuojama, ar Škotija turėtų įsteigti Škotijos parlamentą. Šį kartą už parlamento įsteigimą balsavo 74,29 % rinkėjų. 1999 m. buvo įsteigtas 129 parlamentarų Škotijos parlamentas, kuriame balsų daugumą surinko leiboristų ir liberalų demokratų koalicija, kuriai vadovavo Donaldas Diuvaras.
2007 m. Škotijos parlamento rinkimuose SNP gavo daugiausiai mandatų ir sudarė mažumos vyriausybę. 2011 m. partija tapo pirmąja partija Škotijos parlamente gavusi absoliučią daugumą.
2015 m. Jungtinės Karalystės parlamento rinkimuose SNP gavo 56 iš 59 Škotijos vietų parlamente. Likusias tris vietas gavo konservatorių, leiboristų ir liberalų demokratijų partijos.
Dabartinė situacija
kairėje|miniatiūra|240x240px|Dabartinis Škotijos pirmasis ministras Hamza Jusafas Daugiausia vietų Škotijos parlamente turinti partija šiuo metu yra Škotijos nacionalinė partija (SNP), kuri agituoja už Škotijos nepriklausomybę. Dabartinis Škotijos pirmasis ministras yra SNP lyderis Hamza Jusafas, kuris Škotijos vyriausybei vadovauja nuo 2023 m. kovo. 2011 m. SNP, vadovaujama Alekso Salmondo, Škotijos parlamento rinkimuose gavo absoliučią daugumą. Deja, 2016 m. rinkimų metu absoliuti dauguma buvo prarasta ir SNP šiuo metu sudaro mažumos vyriausybę. Škotijos parlamento rinkimai numatomi 2021 m. gegužės mėnesį.
Šiuo metu Bendruomenių rūmuose Škotijai atstovauja tiesiogiai išrinkti 59 parlamento nariai. Iš viso Bendruomenių rūmuose Jungtinei Karalystei atstovauja 650 parlamentarų. Škotijos valstybės sekretorius, kurio pareigas šiuo metu eina konservatorius Alisteris Džekas, posėdžiauja Jungtinės Karalystės ministrų kabinete ir turi ribotas galias. Jis vadovauja Škotijos valstybės sekretoriaus tarnybai – Jungtinės Karalystės vyriausybės departamentui, kuris yra atsakingas už rezervinius Škotijos klausimus. Škotijos valstybės sekretorius taip pat turi palaikyti ryšius su kitais ministrais, kurie yra atsakingi už rezervinius klausimus. Škotijos parlamentas taip pat gali kreiptis į Vestminsterį dėl tam tikrų decentralizuotų klausimų, kuriuos Vestminsteris apsvarstytų ir paskelbtų galiojančiais Jungtinės Karalystės mastu. Škotijos parlamentas tuo pasinaudojo kelis kartus, kai Škotijos parlamentarams pasirodė efektyviau ir politiškai teisingiau, jog Vestminsteris peržiūrėtų ir patvirtintų tam tikras įstatymų pataisas.
Škotijoje pagrindinės politinės diskusijos sukasi apie bendrą Jungtinės Karalystės konstituciją. Per visą istoriją decentralizacijos politika tam tikru lygiu buvo palaikoma trijų didžiausių Jungtinės Karalystės partijų (konservatorių, leiboristų ir liberalų demokratų). Kadangi vis daugiau škotų palaiko Škotijos nepriklausomybę, šis klausimas Škotijoje pasidarė ypač aktualus XX a. antroje pusėje, kai buvęs leiboristų lyderis Džonas Smitas Škotijos parlamento atgimimą apibūdino kaip „nusistovėjusią škotų tautos valią“. Kadangi šiuo metu Škotija turi tam tikrą autonominį statusą Jungtinėje Karalystėje, pagrindinis klausimas kyla, ar konstitucijoje Škotijos parlamentas turėtų įgyti papildomų galių (pavyzdžiui, dėl Škotijos fiskalinės politikos), ar jis turėtų siekti visiškos nepriklausomybės nuo Jungtinės Karalystės parlamento. Taip pat, ar Škotijos parlamentas turėtų likti Jungtinės Karalystės parlamento dukterinė asamblėja, ar, vis dėlto, jis turėtų tapti visiškai nepriklausomu ir turėti pilną suverenitetą. Siekdama paaiškinti šiuos klausimus, SNP vadovaujama Škotijos vyriausybė 2007 m. paskelbė konsultacinį dokumentą „Renkantis Škotijos ateitį“, skirtą visiems Škotijos rinkėjams.
Škotijos parlamento priimtuose įstatymų leidybos programose viešųjų paslaugų tiekimas skiriasi nuo likusios Jungtinės Karalystės. Škotijoje tiek studijos universitete, tiek receptiniai vaistai piliečiams yra nemokami. Tuo tarpu likusioje Jungtinėje Karalystėje už tai reikia mokėti. 2006 m. kovo 26 d. Škotija buvo pirmoji Jungtinės Karalystės šalis uždraudusi rūkymą viešose vietose. Be to, 2019 m. spalio 3 d. Škotijos vyriausybė paskelbė, kad Škotijoje vaikų mušimas kaip bausmė yra uždraustas, ir buvo pirmoji tai padariusi Jungtinės Karalystės šalis.
Škotijos parlamentas
dešinėje|miniatiūra|199x199px|1999 m. [[Donald Dewar|Donaldas Diuvaras tapo pirmuoju Škotijos pirmuoju ministru ir pirmuoju Škotijos vyriausybės vadovu nuo sąjungos sutarties 1707 m.]]
Škotijos parlamentas buvo įsteigtas pagal Jungtinės Karalystės parlamento priimtą „1998 m. Škotijos aktą“. Akte yra išdėstyti rezerviniai klausimai – įstatymai, kurie yra sprendžiami Vestminsteryje, bet galioja visoje Jungtinėje Karalystėje. Rezerviniais klausimais yra laikomi gynybos, tarptautinių santykių, fiskalinės ir ekonominės politikos, narkotikų ir transliavimo įstatymai. Viskas, kas nėra paminėta kaip rezervinis klausimas, automatiškai yra perduodamas spręsti Škotijos parlamentui ir yra vadinami „decentralizuotais klausimais“. Decentralizuotais įstatymais yra laikomi sveikatos apsaugos, švietimo, vietos valdžios, škotų teisės ir panašūs įstatymai.
Proporcinio atstovavimo sistema, lyginant su daugumos atstovavimo, yra daug palankesnė įvairioms mažumoms ir mažoms partijoms, nes už jas atiduoti rinkėjų balsai nebūna „prarandami“.
Kartu su Škotijos parlamentu 1999 m. buvo įsteigta ir Škotijos vykdomoji valdžia (2007 m. pervadinta į Škotijos vyriausybę). Jos vadovas yra Škotijos pirmasis ministras.
Dimitravo priverčiamojo darbo stovykla
Istorija
Atvežtus kalinius pasitikdavo įstaigos administracija. Gydytojui patikrinus sveikatą, kaliniai buvo supažindinami su stovyklos taisyklėmis ir tvarka, išskirstomi į barakus ir kameras. 1938 m. pradžioje čia kalėjo 46 vyrai (26 kriminaliniai ir 20 politinių) ir 6 politinės kalinės. 1938 m. balandžio mėn. buvo 72, gegužės mėn. – 91, 1939 m. rugsėjo mėn. – 149, gruodžio mėn. – 209 kaliniai. Dauguma jų – komunistai, taip pat asmenys, kuo nors pavojingi autoritariniam režimui.
Priverčiamasis darbas – tašyti akmenis. Kaliniai apylinkės laukuose rinko akmenis, kuriuos sandėliavo ir skaldė buvusiame tvartų pastate įrengtose dirbtuvėse-sandėlyje ir kieme įruoštoje darbų aikštelėje. Jie gamino akmenų trinkeles kelių statybai, akmeninius stulpelius kelkraščiams žymėti, akmens skaldą, ruošinius memorialinėms lentoms, paminklams ir pan. Produkciją gabeno į greta buvusią Tūbausių geležinkelio stotelę, iš kurios akmens dirbiniai buvo vežami prieškario Lietuvos plentams ir miestų gatvėms grįsti.
Įstaiga turėjo pati išsilaikyti: jai priklausančioje žemėje kaliniai augino javus ir daržoves, o ūkiniuose pastatuose maistui laikė karves ir kiaules.
Nacių okupacinė administracija atnaujino priverčiamojo darbo įstaigą, pavadindama ją „Zwangsarbeitslager“. Pirmiausia joje buvo uždaryti Kretingos apskrityje sulaikyti sovietų valdžios aktyvistai, tarnautojai ir rėmėjai. 1941 m. liepos mėn. pabaigoje atvaryta per 500 Skuodo žydų bendruomenės moterų ir vaikų. Rugpjūčio 15–16 d. 385 moterys, 31 vaikas ir 94 paaugliai nužudyti Joskaudų miške, o apie 40 merginų, paliktų stovykloje pagalbiniams ūkio darbams, 1941 m. rugsėjo mėn. pabaigoje sušaudytos Balto kalno miške prie Darbėnų. Žydų vietas 1941 m. rudenį užėmė apie 300 Kretingos apskrityje likusių sovietų karininkų žmonų su vaikais. Didžiąją jų dalį netrukus vokiečiai išvežė priverstiniams darbams į Vokietiją, o kitas išdalino vietos ūkininkams. Nemažą stovyklos kontingento dalį sudarė Kretingos ir aplinkinių apskričių ūkininkai, nesugebėję arba atsisakę atlikti okupacinės valdžios nustatytas žemės ūkio prievoles. 1943 m. buvo apie 300, o 1944 m. – 500 kalinių. Jie dirbo prie Tūbausių bažnyčios, Kretingos geležinkelio depo ir įvairių karinių įtvirtinimų statybos, krovė vagonus Kretingos geležinkelio stotyje.
Artėjant sovietų kariuomenei, 1944 m. liepos 9 d. stovykloje kilo maištas, kurio metu pabėgo visi 500 kalinių. Vokiečiams pavyko sugauti ir grąžinti apie 60 kalinių, kurių gretas iki 1944 m. rudens papildė 40 naujai įkalintų asmenų. Vokiečiams traukiantis, 1944 m. spalio 8 d. kaliniai, padedami prižiūrėtojų, sukilo, išvaikė negausią stovyklos administraciją ir išsivadavo.
1944 m. gruodžio 15 d. sovietų karinė vadovybė surengė priverčiamojo darbo stovyklos apžiūrą. Jos metu nustatyta, kad kaliniai buvo laikomi 5 pastatuose. Vakarinėje kalinimo zonos dalyje stovėjo 3 mediniai, vienaukščiai, stačiakampio plano, 36 x 14 m dydžio barakai grotuotais langais. Juose buvę įrengti 106 triaukščiai gultai, talpinantys iki 324 žmonių. Rytinėje dalyje stovėjo dar du pastatai – mūrinis kalėjimas ir moterų barakas, talpinę apie 700–800 kalinių. Stovyklos teritorijos šiaurės rytiniame pakraštyje buvo aptiktos kelios kapų duobės su žmonių palaikais (komisija žuvusiųjų neskaičiavo ir mirties priežasties nenustatinėjo), dalį kurių išsivežė žuvusiųjų artimieji. Vėliau paskelbta, kad buvusioje „koncentracijos stovykloje 1941–1944 m. nužudyta 1770 žmonių“.
1944 m. pabaigoje Dimitrave įsikūrė sovietų karinė stovykla, ruošusi frontui seržantus, vykdžius šauktinių apmokymus. Karui pasibaigus, stovyklos teritorija perduota Kretingos valstybiniam ūkiui, o po 1949 m. joje įsikūrė Vienybės (vėliau – K. Poželos) kolūkis.
1964 m. spalio 10 d. buvo atidarytas Kretingos kraštotyros muziejaus filialas (veikė iki 1995 m. rugsėjo mėn.), o kalinių laidojimo vietoje atidengtas paminklinis akmuo žuvusiems atminti. 1974 m. spalio 10 d. priešais kalėjimo pastatą atidengta Antano Dimžlio skulptūra „Politiniai kaliniai“, o stovyklos darbo zonoje – Vytauto Lukošiūno skulptūrinė grupė „Varpas“.
Škotijos politinė sistema
Bendruomenių rūmai
thumb|right|250px|Škotijos ribos komisijos reformos poveikis Škotijos vietoms Jungtinės Karalystės parlamente po 2005 m. Jungtinės Karalystės parlamento rinkimų Iki 2005 m. Jungtinės Karalystės parlamento rinkimų Škotija rinkdavo 72 parlamento narius iš 72 vienmandačių rinkimų apygardų, kurie atstovautų Škotijai Bendruomenių rūmuose. Kadangi Škotijoje vienam gyventojui teko daugiau parlamentarų negu likusioje Jungtinėje Karalystėje, buvo priimtos „Škotijos ribos komisijos“ rekomendacijos, kurios sumažino Škotijos atstovų skaičių Bendruomenių rūmuose iki 59 parlamentarų. Pokyčiai įsigaliojo 2005 m. Jungtinės Karalystės parlamento rinkimuose. Nors didesniam narių skaičiui anksčiau buvo pritarta, nes tai leido Škotijai būti labiau išgirstai Bendruomenių rūmuose, tačiau kai buvo įkurtas Škotijos parlamentas, daugeliui pasirodė, kad didesnis parlamentarų skaičius nebėra būtinas.
Škotijos parlamentarai į Bendruomenių rūmus yra renkami tuo pačiu metu kaip ir likusios Jungtinės Karalystės parlamentarai.
Istoriškai, Jungtinės Karalystės vyriausybėje Škotijai atstovavo Škotijos valstybės sekretorius. Šis postas buvo įkurtas 1885 m. Vis dėlto, daugelis žmonių mano, jog įkūrus atskirą Škotijos parlamentą, šio posto nebereikia.
Šiuo metu Škotijai Bendruomenių rūmuose atstovauja:
Lordų rūmai
Vienu metu Škotijos lordai turėjo teisę išrinkti šešiolika škotų lordų, kurie atstovautų šaliai Lordų rūmuose. 1963 m. buvo priimtas „Diduomenės aktas“, kuris leido bet kuriam Škotijos lordui būti Lordų rūmu nariu.
Vietinė valdžia
Škotijoje vietinė valdžia yra suskirstyta į 32 sritis. Kiekviena sritis yra valdoma tarybos, kurią sudaro išrinkti tarybos nariai , renkami kas ketverius metus kiekvienoje tarybos srityje.
Šiuo metu Škotijoje yra 1 227 tarybos nariai, kuriems mokamas 16 927 svarų sterlingų atlyginimas, kas yra maždaug pusė vidutinio atlyginimo Škotijoje. Kiekviena taryba išsirenka tarybos pirmininką arba merą, kuris pirmininkauja tarybos posėdžiams ir veikia kaip srities vadovas. Keturiuose pagrindiniuose Škotijos miestuose – Glazge, Edinburge, Aberdyne ir Dandyje, tarybos pirmininko pareigas eina meras, kuris yra vadinamas „Lordu Provostu“.
Didžiausia iš 32 sričių yra Glazgo miesto taryba, kurioje gyvena apie 600 000 gyventojų. Mažiausia yra Orknio salų taryba, kurioje gyvena apie 20 000 gyventojų.
Bendruomenių tarybos
Bendruomenių tarybos atstovauja vietos žmonių interesams. Vietinės valdžios institucijos turi įstatymų nustatytą pareigą konsultuotis su bendruomenių tarybomis planavimo, plėtros ir kitais klausimais, susijusiais su tos vietos bendruomene. Vis dėlto, bendruomenių taryba neturi tiesioginės įtakos galutiniams nutarimams. Kai kuriose srityse jos neturi įtakos iš viso. Vis dėlto, kai kuriose jos veikia gana efektyviai.
Bendruomenių tarybų rinkimų datą nustato vietinė taryba.
Politinės partijos
Dabartinė Škotijos vyriausybę sudaranti partija yra Škotijos nacionalinė partija (SNP), kuri 2016 m. Škotijos parlamento rinkimuose laimėjo 63 vietas iš 129. SNP buvo įkurta 1934 m., siekiant Škotijos nepriklausomybės. Partija iš esmės yra centro-kairioji ir tuo pačiu palaiko Europos socialdemokratus. Ji yra daugiausiai mandatų turinti partija Škotijos parlamente ir nuo 2007 m. sudaro Škotijos vyriausybę. Šiuo metu SNP turi 48 vietas Vestminsteryje.
XX a. Škotijoje išpopuliarėjo Škotijos leiboristų partija. Partija buvo įkurta atstovauti darbuotojų ir profesinių sąjungų interesams. 1999-2007 m. partija kartu su Škotijos liberalais demokratais sudarė Škotijos vykdomąją valdžią. 2007 m. Škotijos parlamente jie prarado balsų daugumą ir nuo to laiko leiboristų parlamentarų skaičius Škotijos parlamente ėmė mažėti. 2015 m. Jungtinės Karalystės parlamento rinkimuose jie gavo vos vieną vietą, o 2016 m. Škotijos parlamento rinkimuose atsidūrė trečioje vietoje. Nors 2017 m. Jungtinės Karalystės parlamento rinkimuose jie gavo septynias vietas (šešiomis daugiau negu 2015 m. rinkimuose), Škotijos leiboristai atsidūrė trečioje vietoje po SNP ir Škotijos konservatorių. 2019 m. Jungtinės Karalystės parlamento rinkimuose Škotijos leiboristai vėl gavo vos vieną mandatą.
1999-2007 m. Škotijos liberalų demokratų partija kartu su Škotijos leiboristais sudarė Škotijos vykdomąją valdžią. Kai 2010 m. Jungtinės Karalystės liberalai demokratai sudarė koalicinę vyriausybę su Jungtinės Karalystės Konservatorių partija, Škotijos liberalai demokratai neteko daugumos balsų. 2015 m. Jungtinės Karalystės parlamento rinkimuose jie gavo vos vieną mandatą (prieš tai vykusiuose rinkimuose turėję 12). Vėlesniuose rinkimuose jie gavo po keturis mandatus. Tuo tarpu 2016 m. Škotijos parlamento rinkimuose jie gavo penkias vietas.
Škotijos junionistų partija iki 1965 m. buvo Jungtinės Karalystės konservatorių partijos sąjungininkė. 1965 m. buvo suformuota Škotijos konservatorių ir junionistų partija. Nuo to laiko konservatorių Škotijos mandatai po truputį mažėjo iki kol 1997 m. Škotijos konservatorių partija Jungtinės Karalystės parlamente negavo nė vieno mandato. Keturiuose paskesniuose Jungtinės Karalystės parlamento rinkimuose (2001 m., 2005 m., 2010 m. ir 2015 m.) konservatoriai Škotijoje gavo vos po vieną mandatą, 2017 m. rinkimuose – 13, 2019 – šešis Škotijos mandatus. 2016 m. Škotijos parlamento rinkimuose konservatoriai gavo 31 vietą Škotijos parlamente ir atsidūrė antroje vietoje. Konservatoriai yra centro-dešinioji partija.
Škotijos žaliųjų partija per kiekvienus Škotijos parlamento rinkimus surenka kelis mandatus proporcinio atstovavimo dėka. Jie gavo vieną mandatą 1999 m. Škotijos parlamento rinkimuose, 2003 m. – septynis, 2007 m. ir 2011 m. – du, o 2016 m. – šešis. Žalieji, kaip ir SNP, palaiko Škotijos nepriklausomybę.
Paberžės šv. Stanislavo Kostkos gimnazija
'''Vilniaus rajono Paberžės Šv. Stanislavo Kostkos gimnazija''' – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Paberžėje (Vilniaus raj.), Mokyklos g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas rusų ir lenkų kalba. Įstaigos kodas 191316354.
Istorija
1903 m. pastatytas naujas, mūrinis, raudonų plytų pastatas. Lėšas ir žemę šiai mokyklai skyrė Zagurskų šeima ir žydas Heim Hendler. Iki Pirmojo pasaulinio karo mokymas vyko rusų kalba. Tarpukario metu mokykloje buvo 7 klasės, kuriose mokėsi nuo 200 iki 250 mokinių. Tuo metu mokyklai buvo suteiktas šv. Stanislavo Kostkos (1550–1568) vardas. Mokyklai vadovavo direktorius Kazimieras Mušalskis, mokytojavo Liudmila ir Juzefas Konečniai, Ana Kurlanuvna, Zofija Kačanovska ir kiti; iš viso dirbo 9 mokytojai. Mokyklai priklausė trys pastatai. Pagrindinis pastatas – mūrinis, jame šiuo metu yra atidarytos dirbtuvės. Prie jo šliejosi medinis pastatas, kuris 1944 m. sudegė.
Po Antrojo pasaulinio karo mokykla buvo pradinė, po to septynmetė, nuo 1952 m. vidurinė. Iš pradžių mokymas vyko rusų kalba. Pirmoji Paberžės vidurinės mokyklos laida, baigusi ją rusų kalba, išleista 1955 m., o laida, baigusi lenkų kalba – 1973 m. Taip pat buvo 8 klasės, kuriose mokymas vyko lietuvių kalba. Po karo pradinė mokykla užėmė vieną mūrinį pastatą. Augo mokinių skaičius, todėl reikėjo plėsti ir pačią mokyklą. 1957 m. pastatytas medinis pastatas, kuriame tilpo trys klasės, 1964 m. pastatytas naujas mūrinis baltų plytų pastatas, kuriame tilpo 5 klasės. 1965 m. pastatytas pastatas, kuriame tilpo dvi klasės ir biblioteka. Tačiau to buvo per maža, nes mokinių skaičius siekė 800. Todėl 1974 m. pastatytas naujas, mūrinis, erdvus pastatas, šviesiomis ir erdviomis klasėmis, naujais baldais ir nauja mokomaja medžiaga. Mokykloje buvo įrengti biologijos, fizikos ir chemijos kabinetai, yra aktų ir sporto salės, valgykla ir biblioteka. Tuo metu mokymas vyko rusų-lenkų-lietuvių kalbomis.
2013–2014 mokslo metais mokykloje mokėsi 183 mokiniai (iš jų 20 Pikeliškių pagrindinio ugdymo skyriuje), buvo 13 klasių komplektų ir 3 klasių komplektai Pikeliškių pagrindinio ugdymo skyriuje. Mokykloje dirbo 39 pedagoginiai darbuotojai: 6 mokytojai metodininkai, 29 – vyresnieji mokytojai, 4 – mokytojai.
Varšuvos Kristaus Atsimainymo bažnyčia
270px|thumb|Bažnyčia Varšuvos Miodova gatvėje Varšuvos Kristaus Atsimainymo bažnyčia, – Romos katalikų bažnyčia, stovinti Lenkijos sostinės Varšuvos centre, Miodova gatvėje Nr. 13 . Bažnyčios ir gretimo vienuolyno pastatų statybą 1683–1694 m. fundavo ATR valdovas Jonas Sobieskis kaip padėką už pergales mūšiuose Chotyne ir prie Vienos. Barokinė šventovė priklauso kapucinams.
Istorija
thumb|[[Koplyčia su valdovų palaikais sarkofaguose: kairėje – Jono Sobieskio, dešinėje – Augusto Stipriojo.]] thumb|Sarkofagas su valdovo Jono Sobieskio širdimi 1681 m. gruodžio 27 d. Poznanės vyskupas Stefanas Vežbovskis išdavė leidimą statybai. Valstybės monarchas įsigijo sklypą ir jau 1682 m. jame iškilo laikina koplyčia. Kertinis akmuo padėtas 1683 m. liepos 23 d., prieš iškeliaujant į būsimą mūšį prie Vienos.
1686 m. pavasarį pagal italų architekto Izidoriaus Afaitačio jaunesniojo projektą prasidėjo vienuolyno statyba. Turėjo iškilti didingi ir prabangūs pastatai, bet tai prieštaravo monarcho nuostatai prisilaikyti kuklumo, tad projektą naujai perdarė arch. Agostinas Ločis. 1688 m. papildomai nupirktas kaimyninis sklypas ūkio reikmėms. Galiausiai bažnyčios statyba buvo realizuota pagal Nyderlandų architekto Tylmano Gamereniečio patikslintą projektą.
Bažnyčia pašventinta 1692 m. spalio 11 d., bet baigiamieji statybų darbai dar tęsėsi iki pat 1694 m.
Po 1863 m. sukilimo kapucinų vienuolynas buvo uždarytas ir nugriautas. Varšuvos sukilimo metu 1944 m. šventovė nukentėjo, kilusio gaisro metu sudegė altoriuose buvę paveikslai (tarp jų ir garsaus Lenkijos–Lietuvos valstybės tapytojo Simono Čechavičiaus darbai). 1946 m. rugsėjo 8 d. suremontuota bažnyčia vėl pradėjo veikti. 1983 m. birželio 17 d. Varšuvos Kristaus Atsimainymo šventovę aplankė ir joje meldėsi Romos Katalikų Bažnyčios popiežius Jonas Paulius II.
Architektūra
Pagrindinį fasadą puošia toskaninio orderio kolonos ir Sobieskių giminės herbas Janina, pritvirtinta panslavizmo pirmtakui Jurajui Križaničiui skirta atminimo lenta.
Viduje įrengti keli altoriai: trys dešinėje pusėje ir du kairėje, taip pat centre. Išmūrytos dvi koplyčios: Šv. Kajetono su nežinomo italų tapytojo paveikslu altoriuje ir antroji, skirta ATR valdovui Jonui Sobieskiui (iki 1830 m. ji buvo vadinama Karališkąja). Pastarojoje įrengti sarkofagai su urnomis, kuriose palaidoti Saksonijos–Lenkijos–Lietuvos valdovo Augusto Stipriojo vidaus organai ir valdovo Jono Sobieskio širdis.
Itakajunasas
Didžiausi intakai: Repartimentas, Parauapebasas, Vermeljas, Sororo (kairieji).
Itakajunaso baseinas retai gyvenamas. Aukštupio baseine yra Šikrin do Rio Katetės indėnų teritorija (gyvena kajapai šikrinai) ir keletas saugomų gamtos teritorijų (Karažaso, Itakajunaso, Tepirapė-Akirio nacionaliniai miškai, Tapirapė biologinis rezervatas).
Slovakijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Slovakijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Pirmas etapas
Legenda:
Stipriųjų grupė
Silpnųjų grupė
Silpnųjų grupė
Legenda: