cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nirvana (britų grupė)
Istorija
Grupė vėl susijungė 1985 m., sėkmingai koncertavo Europoje. 1987 metais išleido albumą „Black Flower“. 1994 m. išleido „Secret Theatre“, kuriame buvo perdirbtos retos dainos ir parodomieji įrašai. 1996 metais išleistame „Orange And Blue“ sudėta medžiaga, įrašyta specialiai Island Records kompanijai 1968 ir 1969 metais bei dar viena daina, Amerikos roko grupės Nirvana įrašytos dainos „Lithium“ koveris. Amerikiečių grupę Campbell-Lyons padavė į teismą dėl grupės vardo naudojimo.
Šyliai
Istorija
Apie 1 km į vakarus nuo Šylių, Šusties ir Pilaičio santakoje, stovi upelių apardytas Šylių (Brokorių) piliakalnis, kuris iš pietinės pusės atskirtas groviu ir 2,5 m aukščio pylimu. Žmonės kasinėdami piliakalnį rasdavo anglių. XX a. pr. 6-ajame piliakalnyje žvalgomuosius tyrinėjimus atliko lenkų archeologas Liudvikas Kšivickis.
XVII a. minimas Šylių miestelis, kuris 1660 m. gavo privilegiją savivaldai ir teisę turgui rengti.
1905–1953 m. veikė pradinė mokykla, nuo 1953–1962 m. – septynmetė, nuo 1962–1986 m. aštuonmetė, nuo 1986–1998 m. devynmetė, nuo 1998–2003 m. dešimtmetė, nuo 2003 m. – pagrindinė. 1949 m. įkurta biblioteka.
1950–1973 m. Šyliai buvo Šylių apylinkės centras, iki 1991 m. – „Šylių“ tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1999 m. įkurtas vienas iš šešių Lietuvoje esančių amžių variacijos tyrimo punktų, skirtų tiksliais periodiniais matavimais tirti geomagnetinio lauko pokytį.
Santariškės
thumb|left|[[Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikos|Santaros klinikos]] thumb|left|[[Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikos|Santaros klinikos]] thumb|left|Gyvenamieji namai aplink Santariškių g.
Santariškės – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurę nuo miesto centro, į vakarus nuo Verkių. Vakariniame Santariškių pakraštyje driekiasi Vilniaus-Utenos plentas. Šiaurėje, rytuose ir vakaruose vietovė ribojasi su Verkių regioniniu parku, pietryčiuose – su Verkiais, pietuose – su Jeruzale, vakaruose – su Visoriais. Garsėja viena iš didžiausių ligoninių Lietuvoje (Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikos). Yra gyvenamųjų namų kvartalas, veikia vaikų darželis.
Istorija ir pavadinimo kilmė
1976–1983 m. statytas ligoninės kompleksas. Keliais etapais įvairių medicinos įstaigų (VUL SK, NVI, Vilniaus universiteto vaikų ligoninės) pastatais užstatyta pietinė Santariškių dalis.
Susisiekimas
Iki rajono nenutiesta troleibusų linija. Bet Santariškes paprasta pasiekti iš daug Vilniaus vietų.
Iš stoties veža 1G, 2G maršrutai. Taip pat kursuoja autobusai į Pašilaičius, Viršuliškes, Karoliniškes, Lazdynus, Pilaitę, Šeškinę, Birelius, Verkius.
Harimos žemė
Harima (播磨国; Harima no kuni), dar vadinama Banšiū (播州; banshū) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiais laikais yra pietvakarinė Hiogo prefektūros dalis. Harima ribojosi su Tadžimos, Tambos, Secu, Bidzeno ir Mimasakos žemėmis. Administraciniu centru (sostine) buvo Himedžio miestas.
Durbanas
Istorija
Iki atsikraustant europiečiams, dabartinio miesto apylinkėse gyveno zulų gentys. 1497 m. gruodžio 25 d. pakrantes pasiekė portugalo Vasko da Gamos ekspedicija, kuri pavadino čia esantį užutėkį Rio De Natal („Kalėdų upė“). 1824 m. britų kolonistai Natalyje įsteigė prekybos dramblio kaulu uostą. 1835 m. Port Natalis, Kapo kolonijos gubernatoriaus Benjamin d’Urban garbei pervadintas į Durbaną. XIX a. į miestą atvyko daug imigrantų iš Indijos ir kitų Azijos šalių dirbti cukranendrių plantacijose. Yra du universitetai (Kvazulu-Natalio ir Durbano).
Ekonomika
Durbanas svarbus transporto mazgas. Yra tarptautinis Durbano oro uostas. Durbano jūrų uostas – vienas didžiausių pagal apyvartą uostų pietų pusrutulyje. Eksportuojamos anglys, manganas, chromo junginiai, javai, vilna, cukrus. Naftos perdirbimo, mašinų, chemijos, maisto pramonė.
Turizmas
Miestas garsėja savo puikiais paplūdimiais ir kazino. Yra keletas muziejų (jūrų, Afrikos meno ir kultūros, istorijos), meno galerijų, milžiniškas uShaka akvariumas, botanikos sodas.
Sportas
Durbane 2010 m. vyko XIX pasaulio futbolo čempionatas.
Bleach (1989)
„Bleach“ (angl. „Baliklis“) – pirmasis grupės „Nirvana“ albumas, išleistas 1989 metų birželį. Iš tikrųjų albumų buvo parduota tik 6 000 kopijų, bet po ateinančio „Nevermind“ albumo sėkmės, fanai atrado mažai žinomą pirmąjį albumą; tada buvo parduota 4 milijonai kopijų visame pasaulyje. Įrašydama šį albumą, grupė iškilo iš pogrindžio.
Albumas turėjo vadintis „Too Many Humans“ (angl. „Per daug žmonių“), bet vis dėlto buvo pavadintas „Bleach“. Tai lėmė AIDS prevencijos reklama, pastebėta Kurto Kobaino, grupei važinėjant San Franciske.
Muzika, kaip ir bet kuriame grunge albume, yra niūri bei depresyvi, yra ir keliančių agresiją dainų.
Baltoji planarija
Baltoji planarija (Dendrocoelum lacteum) – Blakstienotosių kirmėlių (Turbellaria) klasės neparazitinė plokščioji kirmėlė.
Gyvenamoji aplinka
Gyvena gėluose tvenkiniuose. Po šiekštais, akmenimis ir lapais galima aptikti pasislėpusių nedidelių 1-2 cm ilgio plokščių kirmėlių.
Dvišalė simetrija
Planarijos kūnas ištįsęs ir iš viršaus suplotas. Užpakalinis kūno galas nusmailėjęs, o priekinis – paplatėjęs, ir abiejuose jo šonuose kyšo po trumpą ataugą – tai lytėjimo organai, čiuptuvai. Čia yra ir dvi juodos akys. Gerai įsižiūrėjus, matyti, kad planarijos dešinioji pusė atrodo kaip kairiosios atspindys veidrodyje. Tokia simetrija, priešingai spindulinei duobagyvių simetrijai, vadinama dvišale. Ji būdinga daugeliui daugialąsčių gyvūnų ir atsirado aktyviai jiems judant.
Odos – raumenų maišelis
Planarijos kūnas apaugęs blakstienėlėmis, kuriomis irdamasi planarija lengvai juda. Po odos danga yra keli raumenų sluoksniai. Jie glaudžiai suaugę su oda, sudarydami odos – raumenų maišelį. Raumenys padeda planarijai keisti kūno formą ir judėti.
Kvėpavimas
Specialių kvėpavimo organų planarija neturi, o kvėpuoja visu kūno paviršiumi.
Šalinimas
Visas kirmėlės kūnas išraizgytas daugybės plonų išsišakojusių kanalėlių. Į juos patenka nesuvirškintos atliekos, kurios pašalinamos pro šalinamąsias poras.
Nervų sistema
Planarijos nervinės ląstelės neišsimėčiusios po visą kūną, kaip hidros, o sudaro du nervinius kamienus. Priekinėje dalyje nerviniai kamienai susijungia ir sudaro nervinį mazgą.
Dauginimasis
Priekinėje planarijos kūno dalyje yra du apvalainiai kūneliai – kiaušidės; taip pat yra daugybė puslelių – sėklidžių. Kiaušidėse išsivysto kiaušiniai, o sėklidėse – spermatozoidai. Vainasi, toje pačioje planarijoje susidaro ir moteriškosios, ir vyriškosios lytinės ląstelės. Planarija vadinama hermafroditu.
Judėjimas už Rumunijos ir Moldavijos suvienijimą
thumb|[[Kišiniovas, 2014]]
Judėjimas už Rumunijos ir Moldavijos suvienijimą prasidėjo XX a. pabaigoje, po to, kai Moldavija paskelbė apie savo nepriklausomybę. Judėjimas remiasi prielaida, kad Moldavijos teritorija be Padniestrės yra Rumunijos dalis, o moldavų tauta - rumunų tautos dalis. Žlugus TSRS pradėti reikšti reikalavimai suvienyti Rumunijos ir Moldavijos valstybes. Moldavijoje šį siekį atvirai remia tik Krikščionių demokratų liaudies partija.
2005 m. pabaigoje Rumunijos prezidentas Traian Băsescu savo Moldavijos kolegai Vladimirui Voroninui siūlė tokį susivienijimą, tačiau moldavų pusė šį pasiūlymą atmetė. Pagal 2006 m. lapkričio mėn. atliktą apklausą 48 % apklaustųjų išreiškė norą tapti Rumunijos piliečiais, o 46 % buvo prieš, 5 % neturėjo nuomonės. Pagal 2006 m. kovo apklausos duomenis Rumunijoje 51 % apklaustųjų pasisakė už susivienijimą, o 27 % buvo už esamos situacijos išlaikymą.
Jonaičiai (Raseiniai)
Jonaičiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Ilgižių III.
Hidzeno žemė
thumb|300px|Hidzeno žemė Japonijos žemėlapyje
Hidzenas (肥前国; Hizen no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiomis dienomis yra Sagos ir Nagasakio prefektūros, neskaitant Nagasakiui priklausančių Cušimos ir Ikio. Hidzenas ribojosi su Čikudzeno ir Čikugo žemėmis.
Istorija
Senoji žemės sostinė buvo įsikūrusi netoli Jamato miesto. Tojotomis Hidejošis, būdamas Nagojos mieste planavo ir vadovavo įsiveržimams į Korėją. Hidzeno žemėje taip pat vyko garsusis Šimabaros maištas.
Ramučiai
Ramučiai (anksčiau Davalgonys) – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, pakeliui iš Kauno į Karmėlavą, į rytus nuo kelio, prie Zversos upelio. Netoli į rytus yra Kauno oro uostas, į pietus – Kauno laisvoji ekonominė zona ir automagistralė.
Kaime yra Ramučių pradinė mokykla (Karmėlavos gimnazijos skyrius), biblioteka (nuo 1948 m.), kultūros centras. Šiaurės rytiniame pakraštyje telkšo Ramučių tvenkinys.
Miškelyje ties Parko gatvės ir kelio A6 sankirta stovi vietinės reikšmės istorijos paminklas – Trijų kryžių stogastulpis (1915 m.), skirtas Pirmojo pasaulinio karo aukų atminimui. Yra Pirmojo pasaulinio karo kapinės Ramučiuose.
thumb|left|180px|Trijų kryžių stogastulpis
Istorija
Ankstesnis Ramučių pavadinimas – Davalgonys (Davalgoniai). Šiuo pavadinimu gyvenvietė žinoma nuo XVI a., kuomet dar 1567 m. Lietuvos Metrikoje buvo paminėti šlėktos Davalgos (Dawalgowicze), kilę iš Taulvilavos, esančios Karmėlavos parapijoje. Šių garsių bajorų vardu pavadinta gyvenvietė įgavo Davalgonių pavadinimą.
1927 m. Davalgonių dvarą gavo Lietuvos kariuomenės vadas generolas Silvestras Žukauskas. Jis dvare apsigyveno išėjęs į atsargą, o 1937 m. čia mirė. Sovietmečiu Davalgonių dvaro pastatą užėmė S. Nėries kolūkio kontora. Tuomet pastatas neatpažįstamai pakeistas. Ramučiai buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Sportas
thumb|left|250px|Ramučių biblioteka ir Karmėlavos Balio Buračo gimnazijos filialas
Baltų religija
Baltų religija vadinama baltų tautų ikikrikščioniškų pagoniškų tikėjimų ir kultų visuma. Apie ankstyvą jos formavimosi raidą galima spręsti tik iš archeologinių radinių, o apie vėlesnę raidą – dar ir iš folkloro bei rašytinių šaltinių – metraščių, kronikų.
Rekonstrukcijos galimybės
Nėra žinoma, ar egzistavo kadaise vientisa baltų religijos dogmatinė sistema. Todėl galima rekonstruoti atskirus aspektus, bet ne religiją kaip sistemą. Tenka priminti, kad animizmas, totemizmas ir t. t. yra modeliai, aprašantys kai kurias savybes, bet retai randami grynu pavidalu. Griežtų ribų tarp baltų religijos ir baltų mitologijos nėra.
Neolitas
Kaip liudija archeologinės iškasenos, pirmieji gyventojai toje teritorijoje, kurioje susiformavo baltų tautos, įsikūrė paleolite, X tūkstantmečio pr. m. e. II pusėje negrįžtamai pasitraukus ledynams, atšilus klimatui ir išplitus miškams. Radinių, kurie bylotų apie kokias nors to meto pirmykščio tikėjimo apraiškas, nerasta. Tačiau kai kurie neolito (III-II t-metis pr. m. e.) periodo radiniai jau rodo buvus fetišistines, totemistines pasaulėjautos užuomazgas. Paminėtinos lazdos su rankenomis, vaizduojančiomis briedžių galvas. Jos, matyt, buvo naudojamos medžioklinės magijos apeigose. Rasti samčiai su vandens paukščių galvutėmis gali būti sietini su vandens kulto pradmenimis. Įvairūs amuletai, vaizduojantys gyvates, rodo gyvačių kulto buvimą. Nors visa tai gali būti ne kulto apraiška, o buities įrankių puošyba.
Virvelinės keramikos kultūra
Manoma, kad III t - mečio pr. m. e. pab. dabartinę baltų teritoriją pasiekė naujų klajoklių, vad. virvelinės keramikos kultūros atstovai. Šiems susimaišius su vietos gyventojais, susidarė baltai. Vėlyvojo neolito (II t - metis pr. m. e.) radiniai rodo, kad tuo metu jau buvo susiformavusi pagarba gamtos jėgoms, išreiškianti abstrakčias vegetatyvines idėjas. Gyvatės siejimas su gyvybingumu rodo palyginti nemenką abstraktaus mąstymo laipsnį. Animistinio tikėjimo formos galėjo atsirasti vėliau, žymiai pakitus pirmykščiams šeimyniniams santykiams. Apie tikėjimą pomirtiniu gyvenimu galima spręsti iš laidojimo papročių, būtent, iš kapuose randamų įkapių. Laidoti užkasant į žemę pradėta neolite, o neolito pab. kapuose randama ir įkapių (daugiausia akmeninių kovos kirvukų). Tačiau labiau nusistovėję laidojimo papročiai baltuose pastebimi tik žalvario a. (II-I t - metyje pr. m. e.), o paprotys dėti įkapes visuotinai įsigali nuo II m. e. a.
Mirusiųjų deginimas
Vėliau (VIII m. e. a.) įsigali paprotys laidoti mirusius sudegintus kartu su įkapėmis. Apie šio papročio įvedimą išlikęs XIII a. Ipatijaus metraščiuose užrašytas Sovijaus mitas dažnai laikomas pačius anksčiausius Lietuvos istorinius įvykius aprašančiu tekstu.
Bendra apžvalga
Būdingiausias jos bruožas – kosmiškumas, žmogaus neskyrimas nuo gamtos. Dievybė buvo įžiūrima visuose kosmoso reiškiniuose, nuo kurių priklausė žmogaus, augmenijos, gyvūnijos ir viso pasaulio gyvybės jėga. Baltų pasaulėjautoje matyti tarsi du poliai: vyriškasis – dangus, jo reiškiniai (šviesa, ugnis, garsas), dangaus kūnai (Saulė, Mėnulis, žvaigždės) ir moteriškasis – Žemė, jos augalai, miškai, laukai, kalvos, akmenys, vanduo. Šių polių sąveika stimuliavo gyvybę, ugdė ją, lėmė pagrindines baltų religijos ritualo ir mitologijos formas.
Ilgainiui gamtos kultai įgyja antropomorfiškų dievybių prasmę. Vyriškajai dangaus dievybei ryškiausiai (bent jau vėlyvuose šaltiniuose) atstovauja personifikuota būtybė – Perkūnas (prūsų – Percunis, latvių – Pērkons, tarti [perkuons]), atliekantis apvaisintojo ir kovotojo už gėrį funkcijas. Personifikuota Žemės dievybė buvo Žemyna (latvių – Zemes Māte), miškų – Medeina (latvių – Meža Māte), laukus sauganti dievybė arba dvasia – Lauksargis, Laukpatis (latvių – Lauku Māte), žemę ir namus serginti būtybė – Žemėpatis, Dimstipatis (latvių – Mājas Kungs). Mirties ir blogio (karo) jėgas valdė Velnias, dar žinomas Pikulo vardu (latvių – Pikuls, prūsų – Pickuls). Lietuviams ir latviams žinoma personifikuota likimo deivė Laimė, Laima (latvių dar Dēkla, Kārta, Māra), kuri budi gimstant žmogui ir verpia (audžia) jo likimą kaip sen. graikų Moiros, germanų Nornos. Net kiekviena ūkinės veiklos sritis baltų religijoje turėjo savo globėją dievybę: kalvystė – Teliavelį (pagal A. J. Greimo tyrimus gali būti tapatinamas su Velniu), bitininkystė – Bubilą, gyvulininkystė – Ganyklį, kanapių ir linų auginimas – Vaisgamtę, žvejyba – Gardaitį, alaus gamyba – Ragutį. Su žemdirbystės raida susiję tokie baltų demonai, kaip kaukai, aitvarai, barstukai (latvių – Pūķis). Labai paplitęs baltiškosios fėjos, burtininkės, raganos įvaizdis – Laumė (latvių – Lauma).
Kartu su antropomorfinių dievybių atsiradimu formavosi jų garbinimo apeigos, dvasininkų luomas. Pvz., lietuvių dievų garbinimo vietos vadinamos ramovėmis, rambynais, alkomis, gojais ir kt. vardais. Tai daugiausia tylios, jaukios miškų aikštelės su ąžuolu ir priešais jį įrengtu aukuru arba kuo nors išsiskiriančios kalvos. Pagrindinė visu baltų genčių Šventovė buvo Ramuva, kurią mini Petras Dusburgietis Prūsijos žemės kronikoje. Apeigas joje atlikdavo vyriausiasis žynys, vadinamas Kriviu Krivaičiu. Autentiškų sen. šaltinių, liudijančių, kad ir kiti žyniai buvo vadinami kriviais arba vaidilomis, nėra.
Nkana
Nkana – pramoninis priemiestis Kitvėje, Vario Juostos provincijoje, Zambijoje. Nkana, kaip miestelis plėtėsi anksti XX a. prie geležinkelio stoties remiant vario rūdos kasybos darbus. Miestas Kitvė augo, kaip paslaugų miestelis Nkanos kasykloms, bet vėliau išsiplėtė ir miestai 1961 m. susijungė į Kitvę, taip pat pavadinimas Kitvė-Nkana iki šiol kartais vartojamas.
Ispanijos kolonijos Amerikoje
Konkista
thumb|Ispanijos valdos pasaulyje Pirmąsias kolonijas ispanai įkūrė Karibų jūros salose. 1502 m. Kolumbas savo ketvirtojoje (ir paskutinėje) kelionėje prie dabartinio Hondūro krantų sutiko didelę kanoją, prikrautą įvairių prekių. Kolumbas užgobė kanoją, kurioje rado kakavos pupelių, kirvių ir kitų vario dirbinių, molinių indų ir medvilninių drabužių. Jis paėmė vieną belaisvį ir dalį krovinio, ir paleido kanoją. Tai buvo pirmasis europiečių susitikimas su Centrinės Amerikos civilizacijomis.
Tordesiljo sutartis 1494 m. tapo bandymu išspręsti ispanų nesitarimus su portugalų kolonizatoriais. Ji padalijo tuomet beveik neištirtą Naująjį pasaulį į Ispanijos ir Portugalijos įtakos sferas. Vėliau paaiškėjo, kad beveik visa Amerika atitenka Ispanijai.
1517 m. sekanti ispanų ekspedicija iš Kubos išplaukė tirti Centrinės Amerikos krantų, ieškodama vergų ji aplankė Jukataną. Netrukus po to prasidėjo užkariavimas (konkista) – ispanai, neseniai baigę vaduoti Iberijos pusiasalį nuo musulmonų (rekonkista), puolė indėnų valstybes ir kitas teritorijas, ir jas užkariavę primetė jiems krikščionybę.
Taip pat skaitykite: konkistadorai, Hernán Cortés, Francisco Pizarro, Francisco Vasquez de Coronado, Bartolomé de las Casas, Jukatano užkariavimas, Peru užkariavimas)
Poveikis indėnams
thumb|Indėnų dalis dabartinėje Lotynų Amerikoje Ispanų užkariautose teritorijose vietiniai indėnai masiškai mirė tiek nuo europiečių atvežtų ligų (raupų, gripo, tymų, dėmėtosios šiltinės), kurioms jie neturėjo imuniteto, tiek ir nuo žiaurių prievartinio darbo metodų (peonažas dvaruose, mita kasyklose, enkomjenda). Po to, kai daugelyje vietų indėnai visiškai išmirė, į kolonijas buvo pradėti vežti vergai iš Afrikos.
Ispanai su įkarščiu krikštijo indėnus, ir greitai išnaikino visą indėnų kultūrą, kuri galėjo tam kliudyti. Tačiau iš pradžių krikštijimas tik iš dalies davė rezultatus, nes indėnai paprastai krikščionybės teiginius sujungdavo su savo tradiciniais tikėjimais. Kita vertus, ispanai nepiršo indėnams savo kalbos taip, kaip religijos, todėl kai kurios kalbos, pvz., kečujų, aimarų, gvaranių ir nahuatlių (actekų) kalbos, kurias misionieriai naudojo skleisdami tarp indėnų krikščionybę, net išplito už savo natūralių geografinių ribų, joms buvo sukurtas raštas lotyniškų rašmenų pagrindu.
Ilgainiui, ispanai ir indėnai susimaišė, sudarydami metisų klasę. Jie, kaip ir grynakraujai indėnai, buvo priversti mokėti nesąžiningus mokesčius ir buvo žiauriai baudžiami už nepaklusnumą. Daugelį indėnų meno kūrinių užkariautojai palaikė pagoniškais stabais ir sunaikino, o dirbinius iš aukso ir sidabro – perlydė.
Kolonizuoti regionai
Ispanija kontroliavo didžiąją dalį pietų Amerikos, Centrinę Ameriką, Meksiką, Karibų jūros salas ir nemažą dalį dabartinių JAV. Vėliau dalis kolonijų buvo prarastos.
Pirmieji Amerikos užkariavimo metai pasižymėjo kova tarp konkistadorų ir karališkosios valdžios. Paprastai konkistadorai buvo neturtingi riteriai, kurie tikėjosi įgyti žemės ir ją dirbsiančių darbininkų (ko jie negalėjo gauti Europoje).
Šiaurės ir Centrinė Amerika
Šios šalys atsiskyrė nuo Ispanijos 1821 m. per Meksikos nepriklausomybės karą
Karibų jūros salos
Ispanija savinosi visas Karibų jūros salas, tačiau ne visose jose buvo įkurtos kolonijos. Ispanija buvo įkūrusi kolonijų tiek pavėjinėse, tiek ir priešvėjinėse salose:
Pietų Amerika
1538 sukurta Naujosios Granados kolonija. Nepriklausomybė paskelbta 1810 m.
Prekyba su Naujuoju pasauliu
Visi taurieji metalai kolonijose buvo apdėti Quinto Real mokesčiu, t. y. karaliui atitekdavo penktadalis. Amerikos sidabras (ypač iš Sakateko ir Potosi kasyklų) tapo pagrindiniu Ispanijos iždo finansavimo šaltiniu, tai leido Ispanijos karaliams kariauti karus prieš reformaciją Europoje.
Visą prekybą tarp Europos ir Amerikos buvo leidžiama vykdyti tik per Sevilijos (vėliau Kadžio) uostą.
Iš Meksikos taip pat buvo vykdoma ir Filipinų kolonizacija, iš ten Filipinai buvo administruojami iki pat 1821 m.
Ispanų valdų šiaurinė riba
1720 m. nedidelė ekspedicija iš Santa Fe (dabartinė JAV Naujosios Meksikos valstija) susitiko ir mėgino derėtis su prancūzų sąjungininkais pauniais dabartinės JAV Nebraskos valstijos teritorijoje. Tačiau santykiai susiklostė prastai, ir prasidėjo mūšis, kurio metu ispanai buvo sumušti (tik 13 sugrįžo į Naująją Meksiką). Šis mažas susidūrimas žymi tolimiausią ispanų pasistūmėjimo Didžiosiose lygumose ribą.
1781 m., JAV nepriklausomybės karo metu, ispanų ekspedicija iš Sent Lujiso (dabar JAV Misūrio valstija) pasistūmėjo iki Fort St. Joseph (pačiuose dabartinės Mičigano valstijos pietuose) ir užėmė britų fortą. Tačiau šiuo faktu paremtos ispanų teritorinės pretenzijos nebuvo patvirtintos sutartimis ir derybomis.
1791 m. Ispanijos kolonijų šiaurinės sienos Ramiojo vandenyno pakrantėje buvo nustatytos Nutkos konvencija, kuria ispanai pripažino britų kontrolę dabartiniame Oregone.
Jūrų angelai
Jūrų angelai (Pomacanthidae) – ešeržuvių (Perciformes) šeima, kuriai priklauso labai spalvingos žuvys, gyvenančios vandenynų atogrąžų platumose ir tarp koralinių rifų. Dydis – iki 60 cm.
Šeimoje 7 gentys, 86 rūšys.
Balys Dundulis
Balys Dundulis (1910 m. gruodžio 21 d. Čekonys, Debeikių valsčius – 1994 m. lapkričio 20 d. Čikaga) – žurnalistas, redaktorius, visuomenės veikėjas.
Biografija
1930–1936 m. studijavo humanitarinius mokslus Vytauto Didžiojo universitete, draugijos „Varpas“ narys.
1935–1936 m. vienas žurnalo „Moksleivis“ redaktorių. 1936–1940 m. dirbo laikraščio „Lietuvos žinios“, 1941–1944 m. dirbo leidinių „Kultūra“, „Į laisvę“, „Savaitė“ redakcijose. Nacių okupacijos metais su kitais leido ir platino nelegalų laikraštį „Nepriklausoma Lietuva“.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1946 m. Liubeke redagavo laikraštį „Laisvės varpas“, nuo 1946 m. Pfulingene – VLIK leidžiamus Eltos biuletenius, nuo 1948 m. – dvisavaitinį laikraštį „Varpas“. 1949 m. persikėlė į JAV. Dirbo „Burlingtono“ geležinkelio bendrovėje. Bendradarbiavo JAV lietuvių laikraštyje „Varpas“ ir jį redagavo, žurnale „Sėja“.
Antrimas
1642 metais Antrimui buvo parinkta vieta prie Nėjaus ežero. Mieste yra kelios bažnyčios, pilies griuvėsiai.
Hieniniai
Hieniniai (Hyaenidae) – plėšriųjų žinduolių (Carnivora) šeima. Labai specializuoti stambūs žvėrys, mintantys stambių žinduolių lavonais. Išore panašūs į šunis, tačiau priekinės kojos ilgesnės už užpakalines. Dantys labai masyvūs, pritaikyti perkąsti stambius kaulus. Jų masyvūs žandikauliai gali išvystyti jėgą iki 5000 atmosferų. Jais gyvūnas gali smulkinti net buivolų bei begemotų kaulus.
Paplitę Afrikoje. Šeimoje yra 4 rūšys:
Jamaširo žemė
thumb|300px|Jamaširo žemė Japonijos žemėlapyje
Jamaširas (山城国; Yamashiro no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiais laikais yra pietinė Kioto prefektūros dalis.
Senosios žemės administracinis centras buvo Kiotas, taigi nuo 794 m. Jamašire buvo įsikūrę Japonijos imperatoriai.
Baltų mitologija
Čia pateikiama senovės baltų mitologinių vaizdinių sistema. Visiems baltams bendros mitologijos neišliko, ji tik iš dalies rekonstruojama pagal atskiras mitologines sistemas:
Šaltiniai
Seniausios žinios apie baltų mitologiją yra iš akmens amžiaus – archeologai prie Baltijos jūros yra aptikę apeiginę lazdą su pavaizduota briedės galva, prie Biržulių ežero – šamano apgalvį iš žvėrių dantų, amuletus prie Kretuono ežero. Rašytinių duomenų apie laidojimo apeigas, yra iš I amžiaus pabaigos. Tacitas, aprašydamas aisčius (juos dauguma tyrinėtojų laiko baltų tauta), sako, kad jie garbina dievų motiną ir kaip skiriamąjį ženklą nešioja šerno atvaizdą.
Žinių apie baltų mitologiją pateikė įvairių tautų keliautojai, misionieriai, geografai: Vulfstanas (IX amžius), Adomas Brėmenietis (XI amžius), Idrisijus (XII amžius), popiežius Inocentas III (XII amžius). Jų yra XII–XIII amžių istoriniuose dokumentuose: Kryžiuočių ordino sutartyse su prūsais, Eiliuotoje Livonijos kronikoje, Henriko Latvio Livonijos kronikoje, lenkų metraščiuose, Rusijos ir Lietuvos metraščiuose. Vėlesni šaltiniai: Petro Dusburgiečio (XIV amžius), J. Dlugošo (XV amžius), S. Grunau, M. Mažvydo, M. Daukšos, J. Bretkūno, M. Strijkovskio, J. Lasickio (visi XVI amžiaus), M. Pretorijaus (XVII amžius), G. F. Stenderio (XVIII amžius) raštai. Duomenų apie baltų mitologiją yra lietuvių ir latvių tautosakoje, tautodailėje, baltų kalbose.
Bendri bruožai
Svarbiausi baltų mitologijos bruožai išryškėja per pagrindines semantines priešpriešas, kurias sudaro erdvės, laiko, socialiniai, vertinamieji pasaulio požymiai, palankūs ir nepalankūs žmogui. Pagal mitologijos personažų funkcijas, jų individualizacijos laipsnį ir svarbą žmogui skiriami keli baltų mitologijos lygmenys:
Kaip aktyviausias, rūsčiausias ir galingiausias mitinis personažas veikia griausmo ir žaibo dievas Perkūnas, įkūnijantis karinę ir netiesiogiai ūkinę (susijusią su vaisingumu) funkciją. Jam priešingas yra Velnias, kurio kultas turi ryšio su galvijais žymių. Tai senos indoeuropietiškos tradicijos tąsa – pomirtinis pasaulis įsivaizduojamas kaip ganykla. Velnias susijęs su apatiniu pasauliu, mirtimi ir drauge su vaisingumu. Perkūnas persekioja savo priešininką, gyvenantį žemėje. Kartais tautosakoje pasakojama Perkūno rūstybės priežastis – Velnio ryšys su Griausmavaldžio žmona, jos ir žmonių galvijų pagrobimas. Perkūnas turi padėjėją Kalvį.
Kitas archajiškas mitas, kurio fragmentų išliko lietuvių ir latvių tautosakoje – Saulės ir Mėnulio dangiškos vestuvės. Lietuvių liaudies dainoje „Mėnulio svotba“ Perkūnas perkerta Mėnulį kardu (mėnulio dilimo paaiškinimas) už tai, kad šis, pamilęs Aušrinę, sulaužė ištikimybę Saulei. Kitame, tautosakoje išlikusiame, mite Aušrinė (rytmečio žvaigždė; ) yra Perkūno žmona, kurią jis už neištikimybę nutrenkia į žemę ir ji pavirsta chtonine deive. Latvių ryto žvaigždė Auseklis, Saulė, Mėnulis ir Žvaigždės sudaro dangiškąją šeimyną.
Individualiausia I lygmenyje atrodo prūsų mitologija. Jų panteonas labiausiai sutvarkytas, jo personažai (vien tik vyriški) diferencijuoti ne tik pagal funkcijas, bet ir pagal išorę. Šiam lygmeniui priklauso 10 dievų: Dievas ir Perkūnas, Patrimpas (upių ir šaltinių dievas), Autrimpas (jūros dievas), Patulas (požemio dievas), Pergubris (pavasario, augalijos dievas), Puškaitis (žemės, šeivamedžio personifikacija), Aušautas (išlikimo, gyvybės dievas), Pilvytis (turtų nešėjas). Vėliau šis prūsų panteonas pakito: Dievas gavo epitetą Ukapirmas, kuris vėliau virto jo vardu, Trimpas pasidalijo į Patrimpą ir Autrimpą, Patulas gavo Pikulo vardą, o Pikulas susidvejino Pikulą ir Poklių, panteone atsirado naujas dievas Svaikstikas, susijęs su saule ir jos šviesa. Ši tvarka aiški todėl, nes yra mažai šaltinių – mažiau šaltinių mažiau prieštarauja vienas kitam.
Žinių apie lietuvių mitologijos I lygmenį maža, jos padeda rekonstruoti tik dalį sistemos. Voluinės metraštyje minimas Nunadievis, kitaip Andajas – aukščiausiasis dievas, pagal kitą interpretaciją – namų dievas; Perkūnas Griaudėtojas; Teliavelis – dieviškasis kalvis, Perkūno padėjėjas. Kitų XIII a. šaltiniuose minimų dievybių vieta ir funkcija nėra pakankamai aiškios – kalės pavidalo deivės Žvorūnės, miško šeimininkės Medeinos. Iš XVI a. (pradedant Martynu Mažvydu) ir vėlesnių duomenų žinoma: žemės deivė Žemyna, jos brolis Žemėpatis, laimės deivė Laima, vėjo dievas Bangpūtys. Dar mažiau duomenų yra apie latvių I lygmens panteoną, bet ir čia nekelia abejonių poros – Dievo ir Perkūno – buvimas ir jų priešprieša. Galimas dalykas, kad Žemės motina kadaise įėjo į pagrindinio mito siužetą.
II lygmuo – sudaro dievybės, susijusios su ūkio darbų ciklais, su žmonių tikslais, priderintais prie sezoninių apeigų. Jam, matyt, priklausė didelė dalis Strijkovskio, Lasickio ir Pretorijaus minimų lietuvių dievybių, tik jų vardai užrašyti netiksliai, dažnai klaidingai, funkcijos nusakomos nepatikimai, daugelis jų tėra dvasios.
III lygmuo – galėjo apimti mitinius personažus, atliekančius abstrakčiausias funkcijas, pvz., Laimė – dalia, Giltinė – mirtis arba personažus, žinomus pirmiausia iš tautosakos: Saulė, Mėnulis, Aušrinė, Dangaus Kalvis, Žvaigždės ir kt., taip pat personažus, įeinančius į Saulės šeimą, ir pan.
IV lygmuo – personažai daugiausia yra mitologizuotos istorinės tradicijos pradininkai. Tai Vaidevutis ir Prutenis, Šventaragis, Krivis, Lizdeika.
V lygmuo – apima pasakų personažus ir dvasias – miško, vandens, laukų ir kt. vietų šeimininkus. Tai Lauksargis, Medeina, Gabija (personifikuota ugnis), Vėjopatis.
VI lygmuo – jam priklauso neindividualizuotos ir dažnai neantropomorfizuotos dvasios, sudarančios ištisas klases. Tai prūsų barzdukai, lietuvių kaukai, laumės, raganos, vilktakiai, milžinai, latvių dvasios motinos – vandens (Ūdens māte), jūros (Jūras māte), miško (Meža māte, yra ir Miško tėvas – Meža tēvs) ir kt. Čia reiktų priskirti ir mitologizuotus meškos, vilko, gyvatės (žalčio) vaizdinius.
VII lygmuo – apima mitologizuotos hipostazės žmogų – kaip turintį sielą, dvasią ir kaip ritualo dalyvį. Šiam lygmeniui priklauso įvairių kategorijų žyniai, vaidilos – visa, kas susiję su ritualu, šventėmis, įvairūs ritualiniai simboliai ir daiktai, šventos vietos, šventyklos.
Jamaširas (reikšmės)
Taip pat:
Jonaičiai (Degaičiai)
Jonaičiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Eigirdžių.
Kremzlinės žuvys
Kremzlinės žuvys (Chondrichthyes) – stuburinių klasė.
Šiai klasei priklauso rykliai, rajožuvės ir chimeros. Vyraujanti kūno forma yra verpstiška, pritaikyta greitai plaukti. Tokie yra jūrų pelaginėje zonoje gyvenantys rykliai. Jų pagrindinis judėjimo organas yra raumeninga heterocerkinė uodega, o neporiniais ir poriniais pelekais palaikoma ir keičiama plaukimo kryptis. Priešybę rykliams sudaro jūrų dugne gyvenančios rajožuvės. Jų kūnas suplotas iš nugaros į pilvo pusę, o uodega nusmailėjusi, todėl pagrindinis plaukimo organas – didžiuliai horizontalūs krūtininiai pelekai. Snukio gale kyšo šnipas – rostrumas. Žiotys yra snukio apačioje. Prieš žiotis yra pora šnervių.
Oda ir jos dariniai
Odos epidermis daugiasluoksnis, po juo yra storas koriumas. Epidermyje gausu vienaląsčių gleivinių liaukų. Būdingiausias kremzlinių žuvų odos darinys – plakoidiniai žvynai. Jie formuojasi koriume. Žvynas tvirtai laikosi odoje rombo formos pamatine plokštele, nuo kurios į išorę kyšo pasviręs atgal labai kietas aštrus dantukas. Plakoidinio žvyno viduje yra jungiamasis audinys su kraujo kapiliarais. Pamatinė plokštelė kaulinė, o dantukas sudarytas iš dentino. Dantuko viršūnę dengia mažai organinės medžiagos turinti ektoderminės kilmės emalis – tai kiečiausia plakoidinio žvyno dalis. Visai susiformavęs žvynas nustoja augti ir iškrinta, o jį pakeičia naujas žvynas. Plakoidiniai žvynai dengia visą ryklio kūną. Chimerų ir daugelio rajožuvių žvynai redukuoti, tačiau nugarinių pelekų pradžioje kartais būna išlikę po didelį aštrų spyglį – tai labai pakitę plakoidiniai žvynai.
Skeletas
Skeletas kremzlinis. Jame dažnai susidaro kietų kalcio karbonato grūdelių, todėl skeletas tampa mechaniškai atsparesnis.
Vidgiriai (Šakiai)
Vidgiriai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 15 km nuo Girėnų.
Kremzlinės žuvys
Skeletas
Stubure yra liemeninė ir uodeginė dalys. Slanksteliai amficeliniai. Pro siaurą kiekvieno tokio slankstelio kūno kiaurymę eina chorda. Iš jos susiformavusi stora skaidulinė plėvelė kremzlėja – tai būdinga tik kremzlinėms žuvims. Virš slankstelių yra viršutiniai kremzliniai lankai. Jie kairiuoju ir dešiniuoju pečiais remiasi į slankstelio kūną, o tarp tų lankų dar yra nedidelės viršutinės intarpinės kremzlės. Jos kartu su viršutiniais lankais sudaro sandarų kanalą, kuriame telpa nugaros smegenys.
Chimerų ašinis skeletas paprastesnis. Chorda visiškai išsivysčiusi, nes viršutiniai ir apatiniai lankai jos dar nevaržo, todėl slankstelių kūnai dar nesusiformavę.
Kaukolė. Kremzlinė. Skirstoma į smegeninę (ašinę) ir visceralinę dalis. Smegeninė dalis iš visų pusių gaubia galvos smegenis. Tik jos viršutinėje pusėje yra nedidelė angelė, padengta jungiamuoju audiniu. Kaukolės priekis ištįsęs į rostrumą. Prie jos apačios yra pora nosinių kapsulių. Į kaukolės užpakalinės dalies šonus įaugusios ausinės kapsulės, o kaukolės vidurinės dalies šonų įlinkiai virsta akiduobėmis, kuriose priglunda akys.
Visceralinis skeletas lankais juosia žarnyno priekinę dalį – ryklę. Šį skeletą sudaro žandinis lankas, poliežuvinis lankas ir 5-7 žiauniniai lankai. Į priekį nuo žandinio lanko daugelis ryklių turi iki dviejų porų lūpinių kremzlių. Stipriausiai išsivystęs žandinis lankas, funkcionuojantis kaip ryklio žandų aparatas. Jis sudarytas iš porinių (kairiųjų ir dešiniųjų) kremzlių. Poliežuvinis lankas yra tuoj už žandinio – jo viršutinis segmentas – tai pakabinė kremzlė, kuri jungia ryklio žandų aparatą prie smegeninės kaukolės ausinės srities. Apatinis lanko porinis segmentas yra hioidas. Lanko apačioje abu hioidus jungia neporinė kopulė. Žiauniniai lankai sudėtingiausi. Jų šoninės šakos turi po 4 segmentus. Be to, kiekvieno lanko apačioje yra po neporinę kopulę. Prie žiauninių lankų, kaip ir prie poliežuvinio, prisitvirtinę kremzliniai žiauninių pertvarų spinduliai.
Ryklio krūtininiai pelekai dideli, horizontalūs, funkcionuoja kaip giluminiai vairai. Pelekas prisitvirtinęs prie lanko pavidalo kremzlinės pečių juostos trimis pamatinėmis kremzlėmis. Ė jas remiasi kremzliniai stipinai, o peleko galui lankstumo reikia stangrūs siūlai – elastotrichijos. Ryklio uodeginis pelekas yra heterocerkarinis – stuburo galas užlinkęs į viršutinę ilgesnę to peleko skiautę. Tai galingas plaukiojimo organas. Rajožuvių uodega laiba, plaukiojimui neturi reikšmės, užtat krūtininiai pelekai labai platūs, jai mojuodama žuvis plaukia. Paprasčiausios sandaros yra nugariniai ir analinis pelekai. Juose taip pat yra vidinis skeletas iš lygiagrečiai išsidėsčiusių kremzlinių stipinų.
Nervų sistema ir jutimo organai
Specifiški ryklių jutimo organai – Lorencinio ampulės. Jos gausiai išsidėsčiusios ant snukio. Tai pailgi vamzdeliai, kurių vienas galas atsiveria į išorę, o kitas – išsiplėtęs į ampulę su antrinėmis juntamosiomis ląstelėmis. Todėl rykliai ypač jautriai reaguoja į elektrinius dirginimus.
Uoslės organai – tai pora uodžiamųjų maišų, atsiveriančių šnervėmis snukio apačioje prieš žiotis. Turi gerai išsivysčiusias akis. Pusiausvyros ir klausos organų abu plėviniai labirintai susisiekia su viršugalviu pora endolimfinių kanalų. Galvos smegenys gerai išsivysčiusios. Ypač stambios priekinių smegenų uodžiamosios skiautės.
Virškinimo organai
Daugumos ryklių dantys aštrūs, išsidėstę eilėmis. Rajožuvių dantys buki. Ryklių skrandis labai didelis. Vidurinė žarna trumpa ir stora, su gerai išsivysčiusia spiraline raukšle viduje, todėl padidėjęs bendras rezorbcinis paviršius. Šios žarnos pradžioje atsiveria labai stambios kepenys, taip pat kasa. Kadangi rykliai visai neturi plaukimo pūslės, tai kepenys turi ir hidrostatinę reikšmę. Užpakalinė žarna tiesi ir trumpa, atsiveria į kloaką.
Lytiniai organai ir veisimasis
Lytiniai organai poriniai. Gonados telpa kūno ertmėje prieš inkstus. Patinų lytiniai produktai Volfo latakais patenka į kloaką. Iš patelių kiaušidžių, subrendusios kiaušialąstės iškrinta į kūno ertmę, po to patenka į kepenų srityje esančią vieną bendrą blakstienotą angą. Ja prasideda gerai išsivystę kiaušintakai (Miulerio latakai), atsiveriantys į kloaką.
Rykliams būdingas vidinis apvaisinimas. Patinų kopuliacijos organai yra pakitusios vidinės pilvinių pelekų skiautės – pterigopodijos. Kiaušialąstės apvaisinamos kiaušintakiuose, kol apie jas dar nebūna apsauginių dangalų. Jie susidaro iš kiaušintakių liaukų išskyrų. Tai drebutinis baltyminis ir išorinis raginis dangalas. Ryklių ir rajožuvių, kurių kiaušiniai vystosi vandenyje, šis išorinis dangalas būna tvirtas. Kiaušiniuose gausu trynio.
Dėl kiaušinių vidinio apvaisinimo daugelis kremzlinių žuvų tapo gyvavedėmis. Jų apvaisinti kiaušiniai vystosi kiaušintakių galinėje dalyje – gimdoje. Ten besiformuojantys jaunikliai minta trynio maišo atsargomis, tik po to išsilaisvina iš kiaušinio kapsulės ir palieka motinos kūną.
Interscope-Geffen-A&M
Interscope-Geffen-A&M yra Jungtinių Amerikos Valstijų įrašų kompanija, kuri priklauso „Universal Music Group“. Kompanija susikūrė 1999 m., kai „Geffen Records“ ir „A&M Records“ buvo sujungtos į „Interscope Records“.
„Interscope-Geffen-A&M“ taip pat apima „Aftermath Entertainment“, „Cherrytree Records“, „Star Trak Entertainment“, „Delicious Vinyl“, „Fontana Records“, „Mosley Music Group“, „A&M/Octone Records“, „will.i.am music group“ ir turi „MCA Records“, „DreamWorks Records“, „ABC Records“, „Dunhill Records“, „Song Bird Records“, „Peacock Records“, „Duke Records“, „Back Beat Records“, „Hickory Records“ ir „Famous Music Group“ (kurioje yra „Dot Records“ ir „Paramount Records“) katalogus.
Kebrenas
Graikų mitologijoje Kebrenas – upės dievas, Okeano ir Tetijos sūnus. Jis buvo Steropės (Asteropės), Hesperijos ir Oenonės tėvas. Kebreno upė tekėjo šalia Trojos.
Skunsiniai
Skunsiniai (Mephitidae) – plėšriųjų žinduolių (Carnivora) šeima. Šie gyvūnai prie uodegos turi kvapiąsias liaukas, iš kurių, priešui užpuolus, išpurškia dvokiantį skystį.
Laluna
Laluna ( – Mėnulis) – komercinė radijo stotis, veikianti Klaipėdoje nuo 1995 m. rugpjūčio 25 d.
Pirmasis kūrinys, kuriuo prasidėjo radijo stoties „Laluna“ transliacijos yra The Pogues „Fiesta“. Stotis girdima visą parą Klaipėdoje bei 70 km spinduliu aplink Klaipėdą. Dažnis FM 94,9. Perduoda naujausias Klaipėdos krašto, Lietuvos ir viso pasaulio žinias, įvairių grupių klausytojams skirtą muziką.
Laidos
Radijo programa orientuota į viso Klaipėdos miesto bei atskirų žmonių grupes pagal įvairius interesus. Visą parą eteryje girdimos tokios laidos kaip: „Gyventi gera“, "Ant Bangos", "Ko širdelė geidžia", "Dabar geriausi vakarai", „Naktis su Laluna“, „Savaitgalio žadintuvas“, "Puikus metas", „Laluna TOP 40“,
Balimena
Balimena (airių k. „žemė vidury miestų“) – miestas Šiaurės Airijoje, pačiame šalies centre Antrimo grafystėje. Žemės ūkio centras. Veikia akademija. Buvusi geležinkelio stotis.
Istorija
Miestas buvo pradėtas statyti karaliaus Karolio I leidimu 1626 metais.
Jolajas
Graikų mitologijoje Jolajas buvo Ifiklo ir Automedūsos sūnus, Heraklio sūnėnas. Jis buvo Heraklio draugas ir važnyčiotojas, kartu su juo dalyvavo daugelyje žygių, kartais vadinamas Heraklio meilužiu. Herakliui kovojant su Lernos hidra, Jolajus padėjo nugalėti pabaisą. Jis pridegindavo nukirstos galvos kaklą, kad ši neataugtų. Tokiu būdu buvo įveikta Lernos hidra.
Ovidijus IX, 394.
Tučna
Tučna  – kaimas Lenkijos rytuose, Tučnos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 28 km į pietryčius nuo Palenkės Bialos ir apie 93 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1882 m. kaime įkurta Tučnos Šv. Onos parapija.
Ebebijinas
Ebebijinas – miestelis Pusiaujo Gvinėjoje, Rio Munio regiono šiaurės rytuose. Jis yra prie Gabono ir Kamerūno sienų. Tai galutinis taškas trijų pagrindinių transporto kelių iš Bata, Jaundės ir didžiausių miestų centriniame Gabone. Ebejinas taip pat yra Ke Ntemo provincijos centras.
Paraisas
Paraisas ( – „rojus“) – miestas centrinėje Kosta Rikoje, Kartago provincijoje, Gvarko slėnyje, 8 km į pietryčius nuo Kartago. Kantono centras. Praeina Kartago–Sikireso plentas. Yra turgus. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu. Veikia Lankasterio botanikos sodas.
Aurela
Aurela – užsakomųjų skrydžių bendrovė. Bendrovės būstinė buvo įsikūrusi Vilniuje, pagrindinė bazė – Vilniaus oro uoste.
Paraisas
Istorija
Paraisas įkurtas 1823 m. Miesto statusas suteiktas 1957 m.
Aurela
Istorija
Kompaniją įkūrė Sergej Varnavskij 1995 m. Pirmuosius užsakomuosius skrydžius atliko orlaivis „Tupolev Tu-134 A“.
2005 m. Europos Sąjungai sugriežtinus poziciją Rusijos gamybos lėktuvų atžvilgiu, atnaujino lėktuvų parką vakarų gamybos lėktuvais.
2011 m. sausio 7 d. kompanijai sustabdyta nuolatinė skrydžių licencija.
Graikijos herbas
Graikijos herbas – vienas iš Graikijos valstybės atributų. Herbą sudaro baltas kryžius mėlyname skydo lauke, skydą ratu supa dvi lauro šakelės žaliais lapais su juodomis uogomis.
Aurela
Istorija
2011 m. gegužės 31 d. bendrovę nusipirko Kipre registruota kompanija „Servolian Investments“. 2011 m. liepos 15 d. nuolatinė skrydžių licencija buvo atnaujinta. Veikla nutraukta 2013 m. vasario 18 d.
Velsas
Velsas  – teritorija Britanijos saloje, Jungtinės Karalystės dalis. Apima Velso pusiasalį ir Anglesio salą. Rytuose ribojasi su Anglija. Krantus šiaurėje ir vakaruose skalauja Airijos jūra, o pietinę pakrantę skalauja Bristolio įlanka. Sostinė ir didžiausias miestas Kardifas.
Tarp knygų
Tarp knygų – Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos, Lietuvos nacionalinės M. Mažvydo bibliotekos mėnesinis žurnalas, leidžiamas nuo 1949 m.
Graikijos herbas
Herbas naudojamas kariškių ir saugumo tarnybų darbuotojų uniformose (kepurėse, sagose ir kt.).
Jonaičiai (Vilkaviškis)
Jonaičiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Alvito.
Graikijos herbas
Istorija
Nuo tada Graikijos emblema daug kartų keitėsi, paprastai keičiantis valdymo formoms. Teigiama, kad Senovės Graikijos laikais Graikijos emblema buvo Atėnė ir jos pelėda. Pirmojo šiuolaikinės Graikijos premjero Joanio Kapodistrijo (Ioannis Kapodistrias; 1776–1831) laikais Graikijos simboliu tapo atgimimo simbolis feniksas.
Tarp knygų
Istorija
Iki 1991 m. vadinosi „Bibliotekų darbas“ ir iki 1990 m. ėjo kaip informacinis biuletenis. 1949–1962 m. leido LTSR valstybinė centrinė biblioteka Kaune, iniciatoriai bibliotekos direktorius Juozas Rimantas, darbuotojai Peisachas Freidheimas, Stasys Elsbergas, Marijona Čilvinaitė. 1963 m. kartu su biblioteka leidinys perkeltas į Vilnių. 1949–1955 m. išėjo 5 numeriai, 1956–1959 m. – 12 numerių. Nuo 1961 m. – mėnesinis leidinys. Tiražas 1949 m. – 190 egz., 1981 m. – 4300 egz., 1989 m. – 3900 egz., 1997 m. – 1900 egz.
Graikijos herbas
Istorija
Pirmojo Graikijos karaliaus Oto (1815–1867, valdžiusio 1833–1862 m.) laikais šalies emblema tapo herbas, kurio skyde baltas graikiškasis kryžius mėlyname lauke, skydininkai du rusvi liūtai, virš skydo – karūna.
Tarp knygų
Istorija
Redakcijoje dirbo V. Aputienė, Vladas Dautartas, S. Jakaitienė, L. Judelevičienė, J. Mačiulis, Ignas Pikturna, F. Stasiukaitienė, L. Venckauskas, I. Žaltauskaitė.
Graikijos herbas
Istorija
Valdant karaliui Jurgiui I (1845–1913, valdė 1863–1913 m.) herbas pasikeitė, skyde atsirado skydeliai su Daniškos tradicijos heraldiniais elementais, nes Jurgis I iki tol buvo Danijos princas.
1924 m., Graikijai tapus respublika, nacionaliniu herbu buvo paprastas skydas su mėlynu graikiškuoju kryžiumi. Karališkasis herbas vėl imtas naudoti restauravus monarchiją 1935 m. ir buvo naudotas iki 1973 m., kai tada valdžiusi karinė chunta panaikino monarchiją.
Dabartinis herbo variantas priimtas 1975 m. birželio 7 d., jo autorius dailininkas Kostas Grammatopoulos.
Tau ir namams
Istorija
Rašė apie žmones ir jų aplinką, namus bei daiktus. Tiražas 1993 m. – 8000 egz., 1995 m. – 7300 egz.
Ramūnas Garbaravičius
Ramūnas Garbaravičius (g. 1956 m. rugpjūčio 29 d. Kaune) – inžinierius, verslininkas, Lietuvos visuomenės veikėjas, buvęs politikas.
Biografija
1974 m. baigė Kauno J. Aleksonio vidurinę mokyklą. 1979 m. baigė Kauno politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultetą, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę.
Tėvas – Jonas Garbaravičius, energetikas, Kauno politechnikos instituto dėstytojas, motina – pediatrė Gražvyda Sofija Murkaitė-Garbaravičienė. Brolis – Arvydas Garbaravičius, politinis bei visuomenės veikėjas.
Vedęs. Žmona Birutė, sūnūs Jonas ir Saulius.
Pomėgiai – kelionės, knygos, muzika.
Profesinė veikla
1979 – 1981 m. Kauno staklių gamyklos inžinierius technologas.
1981 – 1992 m. Kauno technologijos universiteto inžinierius, asistentas.
1996 – 2000 m. akcinės bendrovės „Kauno audiniai“ komercijos direktorius.
2000 – 2004 m. akcinės bendrovės „Kauno energija“ generalinio direktoriaus patarėjas.
Politinė veikla
Nuo 1998 m. Politinės partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys (2013 m. balandžio 9 d. sustabdė narystę partijoje).
1999 – 2008 m. Politinės partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Prezidiumo narys.
1999 – 2007 m. Politinės partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai iždininkas.
2000 – 2003 m. ir 2003 – 2004 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Strateginio planavimo ir investicinių projektų koordinavimo komisijos pirmininkas.
Visuomeninė veikla
Sugiharos fondo „Diplomatai už gyvybę“ steigėjas ir valdybos pirmininkas.
Apdovanojimai
2020 m. liepos 6 d. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius - už nuopelnus Lietuvos Respublikai ir už Lietuvos vardo garsinimą pasaulyje, aktyvų Lietuvos ir Japonijos kultūrinio, ekonominio ir intelektualinio bendradarbiavimo, nuolatinės filantropinės veiklos ir kultūros mecenatystės bei pilietiškumo ir pilietinės iniciatyvos veiklos puoselėjimą.
2018 m. Japonijos imperatoriaus apdovanojimas - „Tekančios saulės ordinas su aukso spinduliais ir rozete” (angl. The Order of the Rising Sun, Gold Rays with Rosette) už nuopelnus puoselėjant Chiune Sugiharos atminimą skatinti supratimą apie Japoniją ir prisidedant prie kultūrinių mainų tarp Japonijos ir Lietuvos.
Šiluvos Dievo Motinos medalis - aukščiausias Kauno arkivyskupijos garbės ženklas (2011 m.). Arkivyskupas Sigitas Tamkevičius apdovanojo Ramūną Garbaravičių už nesavanaudišką pagalbą Veprių Švč. M. Marijos Rožančinės parapijai ir nuoširdų krikščioniškos šeimos gyvenimo liudijimą.
2018 m. 2-ojo laipsnio Santakos garbės ženklas už ypatingus nuopelnus Kaunui ir Lietuvai, uolų ir sąžiningą darbą bei visuomeninę veiklą stiprinant Lietuvos ir Japonijos kultūrinius ryšius.
Tau ir namams
Istorija
Redaktorės V. Kavaliauskienė, Ona Liugailienė.
Velsas
Geografija
Velso pusiasalio krantai vingiuoti ir uolėti. Didumą Velso paviršiaus užima Kambro kalnai. Didžiausios upės – Vajus, Askas, Severnas. Kalnų viršūnėse durpynai, pievos ir viržynai. Slėniuose ir kalnų šlaituose yra plačialapių miškų. Velse taip pat yra vadinamieji Septyni Velso stebuklai. Tai tradicinis sąrašas septynių Velso geografijos ir kultūros objektų: Snoudonas (Snowdon) – aukščiausia viršukalnė Velse, Gresfordo varpai (Gresford bells) – Visų Šventųjų viduramžių bažnyčios varpai Gresforde, Langoleno tiltas (Llangollen bridge) – tiltas pastatytas 1342 metais per Di upę, Šventasis Vainfraido Šulinys (St Winefride’s Well) – piligrimų viena lankomiausia vieta Didžiojoje Britanijoje, Rekshamo varpinė (Wrexham steeple) – XVI amžiaus šv. Gilo bažnyčios bokšto varpinė, Auvertono kukmedžiai (the Overton yew trees) – senoviniai kukmedžiai, kurie yra šv. Marijos bažnyčios kiemelyje, Auvertone, ir Pistailas Raeidras (Pistyll Rhaeadr) – aukščiausias Velso krioklys, kuris siekia 75 m. Velso miestai: Kardifas, Bangoras, Niuportas, Sent Deividsas ir Svonsis.
Klimatas
Klimatas yra vidutinių platumų jūrinis. Sausio mėnesį vidutinė temperatūra yra 5-6 laipsniai, liepos 15-17. Velsas laikomas vienu lietingiausių regionų Europoje. Aukščiausia užfiksuota temperatūra: 35.2 °C – 1990 m. Flintšyre, žemiausia – -23.3 °C, 1940 m. Radnoršyro teritorijoje.