cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Naujosios Akmenės kaimiškoji seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
Kadžiai (Skuodas)
Kadžiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Ylakių, prie kelio.
Malčius
Upėvardis laikomas vediniu iš *Malšius, šis kildinamas nuo malšyti („raminti, silpninti“), malšti („rimti, nykti, silpti“).
Reostatas
thumb|250px|Dviejų kilovatų galios (1/8 Ω) reostatas, skirtas vėjo turbinos stabdymui Reostatai – keičiamos varžos prietaisai, turintys du išvadus (fiksuotą ir perkeliamą). Perkeliant judamą kontaktą, keičiasi į elektros grandinę įjungta reostato dalis, taigi ir reostato elektrinė varža. Reostatai naudojami elektrinėse grandinėse reguliuoti įtampą arba srovės stiprį. Reostato terminas paprastai vartojamas maždaug pusės vato galingumo ir galingesniems prietaisams vadinti. Reostatai skirstomi į metalinius, skystinius ir anglinius.
Savo konstrukcija reostatai artimi tris išvadus (du fiksuotus ir tarp jų slankiojantį perkeliamą) turintiems potenciometrams.
Panaudojimas
Komerciniai reostatai yra paprastai apipinti viela, turi daug galingumo ir naudojami, kur reikia galios, tačiau maži, mažo galingumo reostatai dažnai reikalingi elektroninėse grandinėse, pvz., pastoviam tono reguliavimui imtuve.
Šaltiniai
مقاومة متغيرة Rheostat Potenciómetro (resistencia variable)
Duplikarijus
Duplikarijus  – Senovės Romos kariuomenės kareivis, gaudavęs dvigubą algą. Tai alginė klasė, į kurią galėdavo patekti ir paprastas legionierius už nuopelnus ar mūšyje parodytą narsą.
Senažiškė
Senažiškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Višakio Rūdos, progumoje Kazlų Rūdos miškuose, prie Višakio upelio. Praeina kelias.
Anlas
Anlas (, anelace) – viduramžių geležtinis ginklas su maždaug 35 cm ilgio dviašmene geležte, ties pamatu plačia ir siaurėjančia link smaigalio (primena aukštą lygiašonį trikampį), priskiriamas ilgiems durklams arba trumpiems kalavijams.
Rankena su buožele būdavo vientisa detalė. Buoželė – disko formos, su rankena besijungianti kraštu. Skersinis būdavo išlenktas lanku, galai nukreipti link smaigalio. Anlui pagal konstrukciją labai artimas ginklas – itališka činkvedėja.
Nešiotas ant diržo ar ant juosmens nugaros pusėje. Kartais kaudavosi dviem anlais kaip poriniu ginklu – tuomet vieną naudodavo kaip kalaviją atakoms, o kitą – kaip durklą gynybai. Anlai buvo universalūs – juos nešiodavosi miestuose ir dvaruose, kelionėje ir medžioklėje.
Nuorodos
Anelace Анелас
Naohiro Išikava
(g. 1981 m. gegužės 12 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2003–2012 m., su ja dalyvavo 2004 m. olimpinėse žaidynėse.
Iljeusas
Iljeusas  – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Bahijos valstijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, 430 km į pietus nuo Salvadoro, sudaro konurbaciją su Itabuna. Yra oro uostas, svarbus jūrų uostas, per kurį eksportuojama didžioji dalis Brazilijos kakavos. Svarbus turistinis centras, garsėjantis savo paplūdimiais. Yra kultūros, sakraliojo meno muziejai, botanikos sodas, Šv. Jurgio katedra.
Command & Conquer 3: Kane's Wrath
Command & Conquer 3: Kane’s Wrath − 2008 m. išleistas mokslinės fantastikos kompiuterinis realaus laiko strateginis žaidimas, „Command & Conquer 3: Tiberium Wars“ praplėtimas. Žaidimas veikia ir be savo pirmtako.
Iljeusas
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1534 m. ir pavadinta Vila de São Jorge dos Ilhéus. Buvo verčiamasi cukraus, kakavos produkcija ir eksportu. 1881 m. Iljeusas įgijo miesto statusą. XX a. antroje pusėje turizmas tapo svarbiausia ūkio šaka ir pakeitė kakavos eksportą.
Command & Conquer 3: Kane's Wrath
Žaidimo scenarijus prasideda nuo to, kad Keinui (Kane) tenka atstatyti savo imperiją ir pajungti atskilusias frakcijas.
FC Union Berlin
Berlyno „Union“ – Vokietijos futbolo klubas iš Berlyno.
Command & Conquer 3: Kane's Wrath
Pagrindinės naujovės:
FC Union Berlin
Sudėtis
Atnaujinta; 2021 m. spalio 31
Visagino miesto apylinkės teismas
thumb|260px
Visagino miesto apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos apylinkės teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. 3 teisėjai.
Adresas: Taikos g. 80A, Visaginas, LT-31210.
Nuorodos
🇻🇦
Pulgis Lumbis
Biografija
Iki 19 metų – lauko darbininkas. 1912 m. Kaune baigė „Saulės“ mokytojų kursus.
1919 m. dalyvavo Lietuvos darbo federacijos steigimo darbe. 1922 m. liepos 25 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo ir 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas.
Po 1926 m. dirbo pedagoginį darbą, 1932–1939 m. Kauno miesto savivaldybės policijos nuovados viršininkas. 1939–1941 m. mokytojas. 1941 m. birželio 14 d, su šeima ištremtas į Tomsko sritį. Mirė tremtyje, perlaidotas Daugailiuose.
Turjecas
Turjecas  – upė vidurio ir šiaurės Slovakijoje; Vaho kairysis intakas. Prasideda Kremnicų masyve, Svrčiniko kalno papėdėje. Teka tarpukalnių įduba šiaurės kryptimi. Įteka į Vahą ties Vrūtkais.
Didesni intakai: Teplica, Dolinka (dešinieji), Jasenica, Vríca (kairieji).
Bagdononių tvenkinys
left|120px
Bagdononių tvenkinys – tvenkinys, telkšantis Lietuvoje, Trakų rajono vakaruose, į pietus nuo Bagdononių. Suformuotas 1960 m. patvenkus Strėvos upę vandens jėgainės poreikiams. Mažoji 90 kW galios hidroelektrinė pastatyta 1960 m., rekonstruota 1999 m. Tvenkinio plotas 96,2 ha. Gylis siekia 16 m. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę 4 km, plotis - iki 0,96 km. Altitudė 124,3 m. Tūris 1,8 mln. m³. Tvenkinys sujungė šiuos ežerus:
thumb|left|250px|Bagdononių tvenkinys. Strėvys thumb|left|250px|Bagdononių tvenkinys. Strėvaitis
Tvenkinio apylinkės kalvotos. Pietiniame krante stūkso Strėvos piliakalnis. Pietinėje ir vakarinėje pakrantėse auga Strėvos miškas, telkšo keletas ežerų.
Prie tvenkinio esantys kaimai: Grinapolis, Kozelkiškės, Stareinė, Aukšlinė, Strėva. Įeina į Aukštadvario regioninį parką. Pietine pakrante eina kelias, rytine pakrante – kelias.
Lomžos rajonas
Lomžos rajonas  – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Lomžos mieste.
Istorija
Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.
Pedofilija
Pedofilija – suaugusių ar vėlyvosios paauglystės (16–19 metų) amžiaus asmenų lytinio potraukio sutrikimas, tiksliau, lytinis nukrypimas, kuris pasireiškia lytiniu potraukiu prepubertetinio ar ankstyvojo pubertetinio amžiaus vaikams (pagal Tarptautinę ligų klasifikacijos diagnozę; paprastai 14 m. nesulaukusioms mergaitėms ir 16 m. nesulaukusiems berniukams, nors TLK konkrečių amžiaus ribų neįvardija).
Beveik taip pat pedofilija apibrėžiama ir Amerikos psichiatrų asociacijos išleistame Psichikos sutrikimų diagnostikos ir statistikos vadove (. Pedofilija diagnozuojama asmeniui, kuris nuolat fantazuoja apie seksą su vaiku, jį seksualiai sujaudina vaikas arba jis jaučia seksualinį geismą vaiko atžvilgiu (paprastai turimas mintyje jaunesnis nei 13 m. amžiaus vaikas) bent 6 mėnesius. Pedofilas arba labai kenčia dėl šio įkyraus seksualinio geismo, patiria dėl to tarpasmeninio bendravimo sunkumų, arba atlieka veiksmus, pasiduodamas šiam geismui. Šis seksualinio potraukio sutrikimas gali būti diagnozuojamas asmeniui, kuris yra bent 16 metų amžiaus. Šešiolikmečio atveju jo seksualinio potraukio ar įkyrių seksualinių fantazijų objektas turi būti ne mažiau kaip 5 metais jaunesnis už šešiolikmetį. Jaunesniems nei 16 metų asmenims pedofilija negali būti diagnozuojama dėl tokių asmenų nebrandumo.
Šį sutrikimą diagnozuoja psichiatrai arba psichologai. Pedofilija nėra baudžiamosios teisės terminas, reiškiantis neleistinas seksualines veikas nepilnamečio arba mažamečio asmens atžvilgiu, ir nevartojamas bei nevartotinas kaip tokių veikų sinonimas. Paprastai pedofilai pakliūva į medikų arba teisėsaugos akiratį, kai atlieka kokį nors nepriimtiną veiksmą vaiko atžvilgiu. Buitinėje kalboje pedofilais vadinami bet kurie suaugę asmenys, kurie arba jaučia potraukį bet kurio amžiaus vaikams (t. y. asmenims iki 18 metų), arba atlieka su tokio amžiaus asmenimis kažkokius seksualinius veiksmus. Rimtuose dokumentuose ir rimtuose renginiuose buitiniai, teisiniai ir medicininiai terminai niekada nepainiojami.
Termino „pedofilija“ taip pat nereikėtų painioti su kartais (ypač užsienio literatūroje) vartojamais terminais „pedofiliniai veiksmai“ arba „pedofilinis elgesys“. Tai būtų kažkoks elgesys arba veiksmai, pagal kuriuos išoriškai atrodo, kad žmogus yra pedofilas, nors tikrieji jo elgesio arba veiksmų motyvai ar paskatos gali būti visai kiti, t. y. jis gali nejausti jokio seksualinio potraukio vaikams.
Termino analizė
Žodis pedofilija graikiškos kilmės: (paidophilía), kur  (paîs) 'vaikas' +  (philía) 'meilė, draugiškumas'. Senovės Graikijoje lytiniai santykiais su vaikais, nesulaukusiais brendimo amžiaus, buvo draudžiami ir už to draudimo pažeidimą grėsė labai žiaurios bausmės. Tačiau buvo paplitę vyrų lytiniai santykiai su pubertetinio amžiaus jaunuoliais – pederastija ( (paiderastia), kur (paides) 'vaikai' +  (erastês) 'meilužis'), šis žodis iki mūsų dienų atkeliavo iš Platono „Puotos“, kur aprašomi senovės Graikijoje paplitę homoseksualūs santykiai ir homoerotizmas.
Nors grakiškas žodis paîs reiškia ir vyriškos, ir moteriškos lyties vaiką, tačiau dėl konotacijų su vyriška vaiko gimine, atsiradusių dėl žodžio pederastija, psichiatrai ir psichologai kartais pedofilija vadina potraukį prepubertetinio ir ankstyvojo pubertetinio amžiaus berniukams, o potraukį tokio pat amžiaus mergaitėms vadina lolofilija arba nimfofilija.
Nors TLK apibrėžia pedofiliją kaip seksualinį potraukį prepubertetinio ir ankstyvojo pubertetinio amžiaus vaikams, tačiau iš tiesų turima mintyje bet kokio amžiaus vaikai iki ankstyvojo pubertetinio amžiaus imtinai, nes smulkesnio skirstymo nepateikta.
Užsienio literatūroje dar išskiriama infantofilija arba nepiofilija – potraukis 0–3 metų vaikams. Tikroji pedofilija (lytinis potraukis tik prie vaikų iki 11 m.). Daugelis pedofilų nustoja domėtis vaikais jiems tapus paaugliais.
Hebefilija – potraukis ankstyvojo pubertetinio amžiaus vaikams (paprastai 14 m. nesulaukusioms mergaitėms ir 16 m. nesulaikusiems berniukams, pagal TLK šis potraukis įtrauktas į pedofilijos apibrėžimą).
Efebofilija – potraukis vėlyvojo pubertetinio amžiaus vaikams (14 m. ir vyresnioms merginoms bei 16 m. ir vyresniems vaikinams) – nėra pedofilija. Efebofilija šiaip jau nelaikoma sutrikimu, nes šio amžiaus vaikai turi subrendusio žmogaus lytinio patrauklumo, tačiau įvairiose šalyse už suaugusiojo seksualinius santykius su šio amžiaus tarpsnio asmenimis dažnai baudžiama pagal BK, nes žmonių tarpusavio santykius reguliuoja ne tik biologiniai poreikiai ar požymiai, bet ir socialinės normos, kuriomis atsižvelgiama į socialinę asmens brandą. Tas pat taikytina ir korofilijai – moterų lesbiečių potraukiui pubertetinio ir vyresnio amžiaus mergaitėms.
Kartais su pedofilija gali būti siejama partenofilija – lytinis potraukis niekada lytinių santykių neturėjusiems asmenims („nekaltoms mergaitėms“), nes lytinės iniciacijos nepraėję asmenys dažniausiai būna dar nesubrendę ar ankstyvojo pubertetinio amžiaus.
Ričardo fon Kraft-Ebingo nuomonė
Pirmasis šį sutrikimą, pavadinęs jį paedophilia erotica, 1886 m. aprašė Vienos psichiatras Richard von Krafft-Ebing savo knygoje „Psychopathia Sexualis“. Tai teismo psichiatrijos knyga, kurioje kalbama apie įvairius lytinius nusikaltimus ir nusikaltėlių pakaltinamumo problemas bei priemones, kurių reikia imtis, siekiant užkirsti kelią tokiems nusikaltimams.
Apie lytinius nusikaltimus vaikų atžvilgiu rašoma skyriuje „Asmenų, kuriems nėra 14 metų, prievartavimas“. Autorius vartoja žodį „prievartavimas“ paaiškindamas, kad tai – ne žaginimas. Psichiatras nurodo, kad prievartautojai gali būti asmenys, kuriems nebūdinga jokia psichopatologija, ir asmenys, kuriems ši patologija būdinga. Taip pat jis nurodo, kad jo minimas nusikalstamas veikas dažnai atlieka apskritai sutrikusio intelekto asmenys, pavyzdžiui, imbecilai arba sergantys senatvine silpnaprotyste. Didelės reikšmės turi ir alkoholio poveikis.
Tačiau autorius aprašo ir 4 jo praktikoje pasitaikiusius atvejus, kai asmenų intelektas buvo normalus, bet jie jautė lytinį potraukį būtent vaikams, neturintiems lytiškai subrendusio asmens požymių. Tokį potraukį jautė vyrai. Richard von Krafft-Ebing aprašo ir vieną moterį pedofilę, bet šis atvejis paimtas iš kito psichiatro paskelbto darbo. Visus šiuos lytinio potraukio vaikams atvejus autorius vadina lytiniu iškrypimu paedophilia erotica.
Autorius manė, kad asmenims, kuriems pastebėtas šis sutrikimas, būdinga kažkokia įgimta yda, jų potraukio objektai pirmiausia yra vaikai, o ne suaugę, ir šie asmenys paprastai ne atlieka lytinį aktą, o savo objektą netinkamai liečia arba verčia vaiką juos glamonėti, atitinkamai manipuliuoja vaiko ranka ir pan. Taip pat šis psichiatras manė, kad homoseksualūs vyrai, jei seksualiai išnaudoja berniukus, tai vyresnius, beveik subrendusius, pubertetinio amžiaus.
Psichiatras taip pat skiria pedofiliją nuo pseudopedofilijos, kuri, jo nuomone, pasitaiko daug dažniau. Pseudopedofilija – atvejai, kai suaugęs siekia lytinio pasitenkinimo su vaiku, nes dėl masturbacijos prarado savo lytinį potraukį suaugusiems.
Įdomu pastebėti, kad kalbėdamas apie nepsichopatologinius vaikų seksualinio išnaudojimo atvejus Richard von Krafft-Ebing labai atkreipia dėmesį į, jo nuomone, pasileidusias tarnaites, guvernantes ir kitas vaikus prižiūrinčias moteris, kurios, kaip teigia autorius, dažnai seksualiai išnaudoja mažus berniukus, ypač juo maudydamos. Taip pat psichiatras manė, kad vaikų mušimas, ypač ranka arba rykšte per užpakalį, neretai yra pasileidėliškas būdas lytiškai pasitenkinti, todėl, pavyzdžiui, guvernantes ir aukles, dėl kiekvieno nieko dažnai lupančias savo auklėtinius, reikėtų ištirti šiuo požiūriu.
Richard von Krafft-Ebing taip pat teigė, kad asmenys, kurių valios nepaveikė kokia nors patologinė būklė, gali valdyti savo pedofilinius potraukius.
Kitų autorių nuomonės
2008 m. šveicarų neuroanatomas ir seksologas August Forel taip pat aprašė seksualinį potraukį vaikams pederoziją. A. Forel manė, kad pederozija yra paveldima, pabrėždamas, kad nesutinka su R. von Kraff-Ebing’u, kuris tokiu įgimtu potraukiu netikėjo, siejo šį potraukį su moralinių varžtų nebuvimu ar praradimu.
Seksualinių sutrikimų, įskaitant pedofiliją, mechanizmų aiškinimui daug įtakos turėjo Z. Froido teorija ir darbai. Jis manė, kad visą žmogaus gyvenimą valdo lytinis potraukis ir mirties potraukis, kad vaikas nuo pat gimimo yra seksuali būtybė, tik jo seksualiniams dirginimams jautrios zonos nėra pakankamai diferencijuotos, ir visą vaiko psichoseksualinį vystymąsi suskirstė į etapus.
Kiekvienu psichoseksualinio vystymosi etapu gali įvykti kokia nors netikusi fiksacija ir dėl to suaugęs žmogus turės asmenybės ar seksualinio elgesio sutrikimų.
Vėliau Z. Froido teorija buvo labai kritikuota, ypač dėl to, kad kurta remiantis sergančių žmonių tyrimų rezultatais, o išvados apibendrintos kaip atspindinčios sveikų žmonių asmenybės vystymąsi ir to vystymosi mechanizmus. Vis dėlto daugelis jo teorinių teiginių ir šiandien aktualūs, o sąvokos (pavyzdžiui, regreso, t. y. asmenybės grįžimo į ankstesnę psichoseksualinio vystymosi stadiją) ir dabar plačiai vartojamos.
Šiuo metu yra daug psichologinių teorijų, kuriomis remiantis to paties reiškinio priežastys ir mechanizmai gali būti interpretuojami labai skirtingai.
Istorija
Kaip reiškinys egzistavo nuo senovės, bet požiūris į ją keitėsi. Senovės rytų kultūrose lytiniai santykiai su mergaitėmis buvo įprasti ir nesmerkiami. Europoje vertinta įvairiai: Anglijoje XIX a. pusėje minimalus amžiaus reikalavimas tesiekė 12 m. 1875 m. dėl prekybos žmonėmis ir mergaičių lytinio išnaudojimo viešnamiuose grėsmės padidintas iki 13 m. Tačiau žmogaus teisių gynėjai buvo nepatenkinti tokiu sprendimu kol galiausiai 1885 m. priimtas įstatymas draudžiantis lytiškai santykiauti suaugusiam asmeniui su jaunesniu nei 16 m. paaugliu. Be to, Anglijoje – tik 1929 m. uždraustas paprotys tekinti 12 m. mergaites, nepaisant to lytinis gyvenimas buvo pradedamas vėliau. Prancūzijoje tik nuo XIX a. antrosios pusės mergaitės vedybinis amžius buvo padidintas nuo 11 iki 13 metų (įprastai lytinis gyvenimas buvo pradedamas vėliau). 2021 m. Prancūzijos įstatymų leidėjai pritarė įstatymo projektui, numatančiam nustatyti minimalaus 15 metų amžiaus ribą lytiniams santykiams abiejų partnerių sutikimu, žengdami svarbų žingsnį šalyje, tradiciškai garsėjančioje itin liberaliu požiūriu į lytinius santykius. Šiam žingsniui postūmį davė kaltinimų dėl lytinio išnaudojimo ir kraujomaišos banga, Prancūzijoje apibūdinama kaip antrasis moterų teisių judėjimas. Šiandien daugelyje šalių nustatyta, kad suaugusieji negali turėti lytinių santykių su vaikais iki 13–16 metų (Lietuvoje – 16 metų), nors amžių riboja ne tik teisinės, bet ir moralinės normos.
Talpakai (Toplaukiai)
Talpakai (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Zorino kaimo gyvenvietės kaimas, administracinis centras.
Istorija
thumb|left|[[Toplaukių pilis|Toplaukių pilies liekanos]] Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Tapilauks prūsiškos kilmės. 1336 m. minimi Tapelawke, kur Priegliaus dešiniajame krante Vokiečių ordinas pastatė pilį. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2005 m. Zorino apylinkės kaimas.
Molėtų rajono apylinkės teismas
Molėtų rajono apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos apylinkės teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. 3 teisėjai. Teritorija – Molėtų rajono savivaldybė.
Adresas: Vilniaus g. 41, Molėtai, LT-33101.
Nuorodos
🇻🇦
Emma Ostaszewska
Ema Ostaševska (1831 m. rugpjūčio 13 d. Klaipėdoje – 1912 m. kovo 1 d. Vzduve) – pianistė, visuomenės veikėja.
Biografija
Gimė 1831 m. rugpjūčio 13 d. Klaipėdoje, politiko Karolio Zaluskio ir kompozitorės, dailininkės, Mykolo Kleopo Oginskio dukters Amelia Załuska šeimoje. Mokėsi groti pianinu pas Karol Mikuli. 1849 m. Vienoje susituokė su dvarininku Teofil Wojciech Ostaszewski. 1863 m. sukilimo metu padėjo sukilėliams, po sukilimo priglaudė iš Rusijos imperijos pabėgusius sukilėlius. Mirė 1912 m. kovo 1 d. savo dvare Vzduve. Su vyru susilaukė 4 vaikų: Maria Amelia Ostaszewska (1851–1918), Adam Ostaszewski (1860–1934), Stanisław Ostaszewski (1862–1915) ir Kazimierz Ostaszewski (1864–1948).
Alfonsas Petrulis
Alfonsas Petrulis (1873 m. rugpjūčio 4 d. Kateliškiuose, Čypėnų valsčius – 1928 m. birželio 28 d. Musninkuose, Ukmergės apskritis) – Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo Vasario 16-os akto signataras, kunigas (nuo 1899 m.), lietuviškų mokyklų ir draugijų steigėjas, pirmųjų lietuvių katalikų periodinių leidinių bendradarbis, Lietuvių mokslo draugijos ir Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti narys, Tautos pažangos partijos narys, Valstybės Tarybos Prezidiumo sekretorius (1919 m.), Lietuvių konferencijos Berne (1917 m.) ir Lozanoje (1918 m.) dalyvis.
Biografija
Iki 1893 m. rugpjūčio 4 d. mokėsi Šiaulių gimnazijoje, 1894 m. baigė Panevėžio gimnaziją ir tais pačiais metais įstojo į Žemaičių kunigų seminariją Kaune. Per ketverius metus baigė seminarijos kursą, bet dėl per jauno amžiaus nebuvo įšventintas kunigu.
1918 m. vasario 16-ąją kartu su kitais Lietuvos Tarybos nariais pasirašė Lietuvos Neprikausomybės aktą. Už lietuvybės puoselėjimą 1919 m. du kartus lenkų kareivių buvo suimtas, kurį laiką kalėjo Vilniaus kalėjime. Rašė katalikiškajai spaudai.
Dvasiškis dirbo Bagdonavos filijoje, Joniškyje, Maišiagaloje, Nalibokuose, Marcinkonyse. 1909–1927 m. gegužės 30 d. – Pivašiūnų parapijos klebonas. 1927 m. gegužės 30 d. – 1928 m. kovo 7 d. klebonavo Paparčiuose (Kaišiadorių raj.).
Nusilpus sveikatai, savo ganytojišką kelią baigė Musninkuose (Širvintų raj.), ten ir palaidotas Švč. Trejybės bažnyčios šventoriuje.
Įpilties apylinkė
Įpilties apylinkė (arba Impilties apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis šiaurės vakarų Lietuvoje.
Renault Avantime
Renault Avantime ( (priekyje), (laikas) – 2001–2003 m. gamintas automobilis. Avantime, kaip konceptinis modelis pasirodė 1999 metais, o kaip serijis modelis 2001 metais.
Automobilį suprojektavo ir galutinai produkcijai pateikė kitas prancūzų automobilių gamintojas Matra. Renault automobilį tik gamino. Renault siūlė kitam gamintojui pratęsti jų pradėtą darbą, nes pastarasis (Matra) buvo prie bankroto ribos. Toks sprendimas neišgelbėjo. Mažas Avantime populiarumas lėmė tai, kad Matra nesugebėjo išsilaikyti ir gaminama produkcija nepadengdavo gaminimo kaštų. Nutarta, kad Avantime per daug nuostolingas automobilis ir jo gamyba nutraukta. Per dvejus gamybos metus buvo pagaminti tik 8,545 automobiliai. Kai užsidarė Matra, Renault nutarė nutraukti ir Avantime gamybą.
Avantime nebuvo pirmas bendras Renault ir Matra projektas. Dar 1980 m. Matra sukūrė Espace prototipą. Tai buvo pirmasis MPV tipo automobilis. Kitaip nei Avantime, Espace susilaukė didelio publikos susidomėjimo ir sulaukė ne vienos dešimties tūkstančio pirkėjų.
Modelio pasirodymas
Avantime linijas brėžė Patrick Le Quement. Automobilio koncepcija turėjo atspindėti tris pagrindinius bruožus – modernumą, komfortą ir praktiškumą. Taip apibūdintas konceptinis Avantime pirmą kartą pasirodė Ženevos automobilių parodoje 1999 metais, o kaip serijinis modelis buvo pristatytas po metų.
Į Avantime buvo montuojami trys varikliai. Tai 2,2 l darbinio tūrio dyzelinis ir 2,0 bei 3,0 V6 benzininiai.
Įdomu
2008 metais, garsiojoje britų laidoje „Top Gear“, laidos prodiuseriai nutarė pateikti iššūkį laidos vedėjams ir nupirko jiems naudotą Avantime, tam, kad jie šį automobilį padarytų tokį pat greitą kaip Mitsubishi Lancer EVO X. Laidos vedėjai pažymėjo tai, jog Avantime yra automobilis, kuris jiems visiems patinka, o tokių automobilių viso labo trys: Ford Mondeo, Renault Avantime ir Subaru Legacy.
Horochivas
Horochivas (ukr. Горохів) – miestas Ukrainoje, Volynės srities viduryje, į pietvakarius nuo Lucko. Per miestą driekasi kelias iš Lucko į Lvovą. Horochivo rajono administracinis centras.
Miestas pirmą kartą paminėtas 1240 m. Volynės metraštyje.
Audra stiklinėje
Audra stiklinėje – posakis, reiškiantis triukšmą, didelį sujudimą dėl neesminio įvykio.
Posakio esmė
„Audra stiklinėje“ įprastai vadinama situacija, kai neesminis įvykis sukelia aptarimus, susijaudinimą, visuomeninį rezonansą, kurie aiškiai neatitinka mastelio ir realių šio įvykio pasekmių.
Atsiradimas
Posakio autorius yra prancūzų filosofas ir politikas Š. Monteskjė. Jis šiuos žodžius pavartojo (prancūziškai C'est line tempetc dans un veired'eau), komentuodamas nykštukinės valstybės San Marino politinius įvykius. Bet Monteskjė nėra pirmasis panaudojęs tokį palyginimą - jau antikiniuose kūriniuose sutinkami panašūs posakiai:
Šiaurės Rytų Anglija
thumb|250px|Šiaurės Rytų Anglijos regionas Anglijos žemėlapyje Šiaurės Rytų Anglija  – vienas iš regionų Anglijoje. Didžiausias miestas – Niukaslas prie Taino. Regionas apima Tyso slėnį, taip pat Daramo, Nortamberlando bei Taino ir Viro grafystes.
Europos futbolo varžybos 1991–1992 m.
Europos šalių futbolo varžybų nugalėtojai 1991–1992 m. sezone:
Lyngby BK || Arhus GF || || Norma Tallinn || TVMK Tallinn || || Glenavon Lurgan
Zikuratas
250px|thumb|Dur-Untash zikuratas, geriausiai išsilaikęs zikuratų pavyzdys thumb|Zikuratas
Zikuratas  – kelių aukštų, laiptuotas statinys (bokštas ar piramidė), su aikštele viršuje, į kurią galėdavo patekti tik žyniai, kilmingieji, skirtas religiniams tikslams. Simbolizavo laiptus, jungiančius žemę ir dangų. Būdingi Mesopotamijos kultūroms: šumerams, Asirijai ir Babilonijai.
Pietų Sulavesis
Pietų Sulavesis  – provincija Indonezijoje, pietų Sulavesyje. Jai priklauso Selajaro salos.
Zikuratas
Zikuratuose būdavo garbinami dievai: Anu, Enlilis, Enkis, Mardukas. Zikuratai buvo ne vien šventyklos, juose saugojo grūdus, kitus maisto produktus, žemdirbystės padargus, statybines medžiagas, čia įsikurdavo amatininkų dirbtuvės, taip pat buvo turgus.
Pietų Sulavesis
2010 m. Pietų Sulavesyje gyveno 8 032 551 žmogus. Tai gausiausia provincija Sulavesyje. Provincijos administracinis centras Makasaras – didžiausias miestas saloje.
Administracinis suskirstymas
thumb|225px|right|Kalnai Pietų Sulavesyje.
Zikuratas
Miesto viduryje šumerai statė valdovo rūmus ir laiptuotą šventyklą globojančio dievo garbei – zikuratą, ne tik religinį, bet ir ūkinį miesto-valstybės centrą. Prie šventyklų buvo įrengta kaupiamo maisto sandėlių, svirnų, diendaržių galvijams, kepyklų, alaus daryklų, amatininkų dirbtuvių.
Mokslas ir technika
Istorija
Įkurtas vietoj LTSR Ministrų Tarybos Valstybinio mokslo ir technikos komiteto 1958–1959 m. leisto to paties pavadinimo informacinio leidinio ir Liaudies ūkio tarybos specialiojo biuletenio. Iki 1965 m. leido LTSR Ministrų Taryba ir Mokslinių-techninių draugijų taryba, iki 1968 m. – Respublikinė mokslinių technikos draugijų taryba ir Lietuvos mokslų akademija, iki 1990 m. – laikraščių ir žurnalų susivienijimas „Periodika“, 1991 m. – Lietuvos mokslų akademija, nuo 1992 m. leido „Mokslas ir technika“ redakcija. Tiražas 1959 m. – 4000, 1981 m. – 35 100, 2008 m. – 2400 egzempliorių.
Rašė apie įvairių ūkio sričių problemas, pristatė Lietuvos ir pasaulio mokslo, technikos, kompiuterijos, ryšių, transporto, energetikos, verslo ir kiti naujienas.
Bendradarbiai: Steponas Ašmontas, Ramutis Petras Bansevičius, Jonas Biržiškis, Vladas Algis Gapšys, Algimantas Liekis, Vytautas Liutikas,
Įpilties seniūnija
Įpilties (Senosios Impilties, Impilties) seniūnija – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Kretingos rajono savivaldybės teritorijos šiaurės vakariniame pakraštyje, į šiaurę nuo Laukžemės, kairiajame Šventosios upės krante.
Istorija
Įkurta 1861 m. kaip valstiečių luominės savivaldos institucija. Iš pradžių vadinosi Senosios Impilties seniūnija ir priklausė Kauno gubernijos Telšių apskrities Darbėnų valsčiui. 1915 m. rugsėjo 23 d. kartu su valsčiumi tapo naujai įkurtos Kretingos apskrities dalimi. Patvirtinus nepriklausomos Lietuvos teritorinį-administracinį suskirstymą, pavadinta Impilties seniūnija. Po Lietuvos aneksijos 1940 m. pabaigoje pervadinta apylinke, 1941 m. birželio pabaigoje atkurta, 1944 m. spalio mėn. vėl pavadinta Impilties apylinke.
Seniūnijai vadovavo, jos gyventojus atstovavo ir jų interesus gynė seniūnijos kaimų atstovų sueigoje renkamas seniūnas (1915–1918 m. – šaltyšius), o jį pavadavo seniūno padėjėjas.
Seniūnai: Juozapatas Lengvys (1932 m.).
Administracinis centras: Senoji Įpiltis (1861–1918 m.); Naujoji Įpiltis (1919–1940, 1941–1950 m.)
Toplaukių pilis
thumb|Toplaukių pilies liekanos Toplaukių pilis – Vokiečių ordino pilis Priegliaus dešiniajame krante, Toplaukių kaime, dab. Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone.
Istorija
Prie Nadruvos žemės prūsų kaimo Tapilauks, prie sausumos kelio iš Karaliaučiaus į Įsrutį ir toliau į Lietuvą, bei vandens kelio Priegliaus upe 1336 m. Vokiečių ordinas pastatė medinę pilį, kurią 1376 m. užėmė ir sunaikino Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos kunigaiščio Kęstučio vedama kariuomenė. 1379 m. atstatyta mūrinė tvirtovė, kuri 1530 m. perstatyta į reprezentacinę pilį.
Orgazmas
Orgazmas ( – „degti aistra“) – didelės palaimos ir malonumo pojūtis, atsirandantis besibaigiant sueičiai arba kitokios lytinės iškrovos metu (dėl glamonių, masturbacijos, erotinių fantazijų ir kt.). Orgazmas yra trumpiausia, tačiau intensyviausia kopuliacinio ciklo fazė. Daugelio besimylinčiųjų vertinamas kaip pagrindinis sekso tikslas.
Orgazmas yra lytinio stimuliavimo pasekmė, turinti psichologinį, emocinį ir fiziologinį pagrindą. Tai įvairių struktūrinių ir funkcinių organizmo pokyčių pasekmė (visų pirma dubens, nugaros smegenų ir galvos smegenų, kurie sąlygoja dubens srities nevalingus raumenų susitraukimus ir tuo pačiu pas vyrus ejakuliaciją, o pas moteris palengvina spermos judėjimą reprodukciniame trakte. Orgazmo metu pakyla kraujospūdis, padažnėja kvėpavimas, beveik padvigubėja pulsas. Patiriant orgazmą jaučiama euforija, neretai aimanuojama, kartais nestipriai stenama ar net šaukiama, verkiama, juokiamasi. Orgazmas tetrunka keletą sekundžių ir įvyksta susidarius didžiausiai lytinei įtampai. Susidarant orgazmui moterims daugiausia dalyvauja varputė, makštis ir gimda, o vyrui – varpa, prostata ir sėklinės pūslelės. Kiekvieno iš šių organų jaudrumas turi didelę svarbą orgazmui, kadangi jie lemia individualius orgazmo ypatumus – jo intensyvumą, trukmę, žmogaus elgesį sueities ir orgazmo metu. Pas vyrus orgazmas dažniausiai sutampa su ejakuliacija. Beje, orgazmo metu moterys taip pat gali ejakuliuoti.
Moters orgazmas
Orgazmą moteris gali patirti bet kuriuo moters ciklo metu. Moterų orgazmas yra labai įvairus. Dažniausia jis lokalizuojasi jautriausiose moters erogeninėse zonose – varputėje, makštyje. Kurioje iš šių vietų orgazmas dažniausias, priklauso nuo kiekvienos moters, tačiau iš dalies priklauso ir nuo to, kurios erogeninės zonos ir kaip yra stimuliuojamos, kokia yra preliudijų ir sueities eiga. Moters orgazmas trunka ilgiau nei vyro, be to, jis gali būti daugkartinis, jaučiamas bangomis (tai pakyla, tai nuslūgsta – tokiu atveju kalbama apie moters orgazminę būseną).
Seksologai išskiria klitorinį (t. y. varputės) orgazmą, kuris dažniausiai yra pasiekiamas dar preliudijų metu, neįleidus varpos į makštį. Kai kurios moterys patiria orgazmą būtent tik prieš arba po sueities – preliudijų arba baigiamųjų glamonių metu stimuliuojant varputę. Tačiau manoma, kad stipresnis orgazmas yra ne tik varputės, bet ir makšties (vadinamas klitoriniu – vaginaliniu). Prieš jam įvykstant atsiranda tam tikras nesvarumo jausmas pilvo apačioje, šilumos sklidimas nuo mažojo dubens po visą kūną. Po to prasideda ritmingi makšties raumenų, gimdos ir sėdmenų susitraukimai, sukeliant palaimos būseną – orgazmą. Varputės ir makšties orgazmui pasiekti gali trikdyti lyties organų anatominiai ypatumai (pvz., per aukštai esanti varputė), nors ir tokiais atvejais orgazmas įmanomas, jeigu pasirenkamos atitinkamos mylėjimosi pozos. Kartais moters orgazmo metu įvyksta ejakuliacija.
Neretai moterys besimasturbuodamos patiria orgazmą lengviau ir greičiau nei sueities metu, kadangi geriau žino savo kūno jautriausias vietas, todėl dirginant savo lytinius organus galima pasirinkti veiksmingiausius stimuliavimo būdus – dirginimo greitį, ritmą, spaudimo stiprumą. Vyro glamonės gali būti mažiau efektyvios dėl to, kad jis nejaučia moters reakcijų, nežino priimtiniausių dirginimo būdų.
Fiziologija
Moters orgazmas prasideda nuo nepaprastai malonaus šilumos arba kutenimo pojūčio varputėje, po to šilumos bangos apima tarpukojį, gaktą, visą apatinę pilvo dalį. Po 2–3 sekundžių prasideda ritmingi gimdos, makšties apatinio trečdalio ir išangės rauko raumenų susitraukimai, kurių intervalas – apie 0,8 sekundės. Jeigu orgazmas nestiprus, susitraukimų gali būti 3–5, stipraus orgazmo metu susitraukimų gali būti ir 10–15. Pirmieji penki susitraukimai būna stipriausi, teikia didžiausią palaimą ir malonumą, o vėlesni susitraukimai būna mažiau intensyvūs, laiko tarpai tarp jų ilgėja.
Kai kurios moterys vienos sueities metu gali patirti du ar daugiau orgazmų – tai yra daugkartinis orgazmas. Kartais orgazmai seka vienas paskui kitą beveik be pertraukų – tai orgazminė būsena, kuriai būdingas itin stiprus lytinis susijaudinimas. Kartais po vieno orgazmo susijaudinimas nuslūgsta iki plato fazės (žr. kopuliacinis ciklas), tačiau jei sueitis tęsiama, moteris po kelių ar keliolikos sekundžių patiria ir daugiau orgazmų. Tarpai tarp tolesnių orgazmų didėja, o jų intensyvumas silpsta.
Gimda iš pradžių susitraukia ir atsileidžia tokiu pat ritmu kaip ir makšties sienelės, tačiau jų intensyvumas didėja ne taip staigiai ir vėliau susitraukimai tampa nereguliarūs. Jie prasideda gimdos viršuje, vėliau apima ją visą iki pat kaklelio. Krūtys per orgazmą nesikeičia, tačiau baigiantis orgazmui iš areolių (rudos dėmės aplink spenelius) labai greitai išteka kraujas, jos nuslūgsta, o kadangi speneliai vis dar išlieka sustandėję, susidaro įspūdis, kad orgazmo pabaigoje krūtų speneliai staigiai padidėja. Todėl staigus tariamas spenelių padidėjimas baigiantis orgazmui yra ką tik patirto orgazmo išorinis požymis. Orgazmo metu įsitempia rankų, kojų, pilvo, sprando, veido raumenys, kartais įsitempia ir sustingsta visas kūnas. Kai kurios moterys ritmiškai įtempdamos dubens raumenis sąmoningai gali paspartinti orgazmą.
Vyro orgazmas
Tai dažniausiai susiję su spermos išsiveržimu – ejakuliacija, kurios biologinis tikslas – moters apvaisinimas. Bendrai vyro orgazmas trunka nuo kelių iki keliolikos sekundžių, vyras dažnai praranda savikontrolę ir laiko pojūtį, įsitempia viso kūno raumenys, o pasibaigus ejakuliacijai – atsipalaiduoja. Dauguma vyrų prieš pat orgazmą siekia varpą įstumti kiek įmanoma giliau moteriai makštin, o paties orgazmo metu sustabdo frikcinius judesius ir sustingsta.
Pas vyrą ikiorgazminė stadija pasireiškia padidėjusia varpos įtampa, atsiranda savotiškas kutulys šlaplės srityje (maždaug keletas sekundžių iki ejakuliacijos). Jeigu šią akimirką nustojama atlikti frikcijas makštyje arba varpa išvis ištraukiama, tai lytinis susijaudinimas nuslopsta ir ejakuliacija neįvyksta, sperma neišsilieja. Kai kurie vyrai šitaip stengiasi pratęsti sueities trukmę (ypač tais atvejais, kai moteris dar nepakankamai įsiaudrinusi), tačiau po kiekvieno tokio veiksmo sulaikyti ejakuliaciją ir save darosi vis sunkiau ir sunkiau. Be to, sulėtinus frikcijas arba išvis jas nutraukus, pas moterį gali dingti orgazminė įtampa, t. y. moters susijaudinimas ima slopti, o vėliau jau nebepakyla tiek, kad būtų pasiektas orgazmas. Galų gale, jeigu vyras, sulaukęs ikiorgazminės stadijos, sąmoningai nieko nedaro, tai įvyksta orgazmas, sutampantis su ejakuliacija. Jo metu sėkla išsilieja keletu pliūpsnių, o paskui staiga ima dingti erekcija. Pasitaiko, kad vyras patiria pakartotinį orgazmą, tačiau tokiu atveju turi būti gana trumpas refrakcinis laikotarpis (2 minutės).
Fiziologija
Lytiniam susijaudinimui pasiekus viršūnę, vyras varpos galvutėje pajunta plintant malonią šilumą ir kutenimą; šie pojūčiai apima visą varpą, gaktą ir tarpvietę. Fiziologiškai šiuos pojūčius sąlygoja sėklos išsiliejimas iš priešinės liaukos ir sėklidžių į sėklinį kanalėlį. Tai yra pirmo orgazmo fazė – vyras pajunta neišvengiamą sėklos išsiveržimą.
Antroji fazė prasideda po 2–3 sekundžių: ritmiški sėklinį kanalėlį ir varpos šlaplės kanalą gaubiančių raumenų susitraukimai, stumiantis sėklą iš šlaplės kanalo. Pirmieji 3–4 susitraukimai vyksta 0,8 sekundės intervalu (kaip ir moters orgazmas), vėliau jie silpnėja ir intervalai tarp jų ilgėja. Kartu su sėklinio latako ir šlaplės raumenimis susitraukia ir gaktos ir išangę gaubiantys raumenys. Iš viso susitraukimų gali būti (priklausomai nuo orgazmo intensyvumo) 5–12.
Daugeliui vyrų pirmieji 2–3 spermos pliūpsniai teikia didžiausią malonumą, kadangi raumenys tuo metu susitraukia stipriausiai ir spermos išsiveržia daugiausiai. Jeigu varpa prieš pat orgazmą ištraukiama iš makšties, tai sperma gali nuskrieti metro atstumu ir toliau. Paskesni sėklos pliūpsniai silpnesni, kadangi silpnėja raumenų susitraukimai, mažėja besiveržiančios sėklos spaudimas į šlaplės sieneles. Galiausiai sperma jau nebesiveržia, o pamažu išteka.
Pasibaigus ejakuliacijai, vyro susijaudinimas greitai nuslūgsta, varpa praranda standumą (pranyksta erekcija), prasideda refrakcinis laikotarpis.
Daugkartinis ir pakartotinis orgazmas
Jei moteris patiria du ar daugiau orgazmų tos pačios sueities metu su nedideliu laiko intervalu tarp jų, tai vadinama daugkartiniu orgazmu. Tai lemia fiziologinės ypatybės: moteriai nebūdingas refrakcinis laikotarpis. Pagal W. Master ir W. Johnson tyrimus, orgazmų seriją kiekviena moteris gali patirti atitinkamai jaudinama (dažniausiai tiesiogiai dirginant varputę), per keletą minučių. Manoma, kad tokį orgazmą patiria iki 20 proc. moterų.
Jeigu antrasis orgazmas pasiekiamas tos pačios sueities metu, tačiau po 10 ar daugiau minučių, jis vadinamas kartotiniu orgazmu. Vyrai pasiekti daugkartinio orgazmo negali (dėl refrakcinio laikotarpio), nors kartotinis orgazmas yra įmanomas, ypač jauniems vyrams: tęsiant glamones per refrakcinį laikotarpį, lytinis susijaudinimas vėl ima kilti, pasiekiama varpos erekcija ir taip sudaromos tinkamos sąlygos vėl pasiekti orgazmą (negreičiau nei po 2 minučių).
Sokulkos rajonas
Sokulkos rajonas  – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Sokulkos mieste.
Istorija
Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Sokulkos apskrities žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.
Petriškiai
Petriškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Krekenavos.
Amalie Schramm
Amalie Šram (1826 m. spalio 31 d. Klaipėdoje – 1907 m. gruodžio 3 d. Berlyne) – teatro aktorė, dainininkė.
Biografija
Gimė 1826 m. spalio 31 d. Klaipėdoje, dainininkės Henriette Schramm-Graham (1803–1876) ir aktoriaus Nikolaus Schramm šeimoje. Lankė dainavimo pamokas pas Marie von Marra-Vollmer (1822–1878). Nuo 1847 m. dainuodavo Karaliaučiuje, Rygoje, Dancige ir Magdeburge. 1856-1860 m. vaidino Berlyno teatre, o nuo 1873 m. Šverino teatre. Mirė 1907 m. gruodžio 3 d. Berlyne.
Mažoji Senažiškė
Mažoji Senažiškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Kazlų Rūdos, prie kelio. Kaimo kryžius, pastatytas 2009 m. Pro kaimą teka Pilvė, aplink auga Kazlų Rūdos miškai.
thumb|left|Kaimo kryžius, pastatytas [[2009 m.]]
Petriškiai (reikšmės)
Petriškiais vadinami kaimai:
Brazilijos vėliava
right|thumb|208px|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|20px Brazilijos vėliava. Proporcijos: 7:10]] thumb|208px|[[Vaizdas:FIAV historical.svg|20px Respublikos vėliava naudota 1889 lapkričio 15-19.]] thumb|208px|[[Vaizdas:FIAV historical.svg|20px Brazilijos imperijos vėliava, 1822 m. rugsėjo 18 d. – 1889 lapkričio 15 d.]]
Brazilijos vėliavoje – žaliame stačiakampiame fone pavaizduotas geltonas rombas, kurio centre yra mėlynas skritulys su 27 sidabrinėmis žvaigždėmis. Mėlynas skritulys apjuostas balta juosta su užrašu „Ordem e Progresso“ („Tvarka ir pažanga“).
Ši vėliava 1889 m. lapkričio 19 dieną buvo paskelbta oficialia Brazilijos Respublikos vėliava. Nuo to laiko ji buvo šiek tiek pakeista, o dabartinis variantas patvirtintas 1992 m. gegužės 12 dieną.
Simbolika
Brazilijos tautinės spalvos, žalia ir geltona, simbolizuoja šalies gamtos turtus. Žalia – tai Amazonės ir kitų Brazilijos regionų džiunglės; geltona – šalies aukso atsargos: XVI – XIX a. Brazilijos aukso kasyklos buvo didžiausios pasaulyje.
Mėlynasis apskritimas simbolizavo dangų virš Rio de Janeiro 1889 m. lapkričio 15 d. – dieną, kai buvo paskelbta Brazilijos Respublikos nepriklausomybė. Vėliau, respublikai virtus federacija, pagal JAV pavyzdį sudaryta iš valstijų, buvo nuspręsta, kad vėliavos žvaigždės turi vaizduoti būtent valstijas, įeinančias į sąjungos sudėtį, kaip JAV vėliavoje. Taigi žvaigždžių skaičius vėliavoje sumažėjo. Dabar kiekviena iš 27 žvaigždžių simbolizuoja vieną iš valstijų ir regionų.
Istorija
Po Pirmosios Respublikos paskelbimo, naujai paskirtasis teisingumo ministras Ruy Barbosa, griežtas respublikoninio modelio, sukurto Jungtinėse Amerikos Valstijose, garbintojas, pasiūlė nacionalinės vėliavos projektą, kuri buvo labai panaši į JAV vėliavą. Ši vėliava galiojo tik penkias dienas. 1889 metų lapkričio 19 dieną „respublikos tėvas“ ir laikinasis prezidentas maršalas Deodoro da Fonseca vetavo šią vėliavą, tvirtindamas, kad tai per didelė kitos šalies vėliavos kopija. Fonseca, kuris visą savo gyvenimą buvo rojalistas ir tik žengė sėkmingą žingsnį atvedusį iki Respublikos paskelbimo, pasiūlė, kad naujoji Brazilijos vėliava primintų imperinę Brazilijos vėliavą, kurioje būtų pakeista tik imperinė simbolika nauju projektu (galiausiai buvo nuspręsta, kad tai bus mėlynas žemės rutulys su žvaigždėmis ir pozityvizmo moto).
Membraninis pernašos baltymas
Membraninis pernašos baltymas (, transporter) – bet kuris plazminės membranos baltymas, atsakingas už stambių medžiagų (baltymų, angliavandenių) ir jonų pernašą per fosfolipidinę membraną. Membraniniams pernašos baltymams priklauso dviejų grupių baltymai:
Ylakaičiai
Ylakaičiai – kaimas rytinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 3 km į pietryčius nuo Ylakių.
Legenda
Pasakojama, kad IX a. per Kuršą žygiavę vikingai susirgo kažkokia liga ir pradėjo mirti. Matydami, kad nepaneš prisigrobto turto, svetimšaliai šalia laidojamų karių užkasė ir statines aukso. Prie Luobos upės su aukso dirbinių įkapėmis buvo palaidotas vikingų vadas, virš kurio kapo buvęs supiltas Paluobės piliakalnis.
Tikėdami šia legenda, auksinio vikingo ieškotojai 2002 m. kastuvais, o 2006 m. – ekskavatoriumi išrausė ir nukasė trečdalį piliakalnio, tačiau aukso taip ir nerado.
Istorija
Pokario metais apylinkėse veikė Žemaičių apygardos, Alkos partizanų rinktinės partizanai.
Transliacija (biologija)
Transliacija tai yra antrasis baltymų sintezės (genų raiškos) etapas. Pagrindinis biologijos dėsnis teigia, kad DNR nukleotidų seka lemia aminorūgščių seką polipeptidinėje grandinėje.
Transliacijos pagrindiniai etapai:
Transliacijos metu mRNR kodonų seka, patekusi į ribosomą, nurodo – aminorūgštys seką polipeptidinėje grandinėje.
Juhei Tokunaga
(g. 1983 m. rugsėjo 25 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2009–2013 m., su ja dalyvavo 2004 ir 2012 m. olimpinėse žaidynėse.
Rajčanka
Rajčanka  – upė šiaurinėje Slovakijoje; Vaho dešinysis intakas. Prasideda Stražovo masyve, netoli Čičmanų gyvenvietės. Teka tarpukalnių slėniu į šiaurės rytus. Įteka į Vahą ties Žilina.
Upė tinkama vandens turizmui, 32 km ruožas laivuojamas. Prie Rajčankos įsikūrę Rajeco, Rajecke Teplicės ir Žilinos miestai.
Bobruvka (Monkų apskritis)
Bobruvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasvilų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Šalčininkų rajono apylinkės teismas
miniatiūra|250px|right|Teismo pastatas
Šalčininkų rajono apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos apylinkės teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. 5 teisėjai. Teritorija – Šalčininkų rajono savivaldybė.
Adresas: Vilniaus g. 58, Šalčininkai, LT-17116.
Nuorodos
🇻🇦
Milžinė (žvaigždė)
Milžinė – žvaigždė, kurios spindulys ir šviesis žymiai didesni už tokią pačią efektinę temperatūrą turinčią pagrindinės sekos žvaigždę. Dažniausiai milžinės spindulys lygus 10–100 RS, šviesis – 100–1000 LS. Žvaigždės, šviesesnės už milžines, vadinamos šviesiosiomis milžinėmis, supermilžinėmis ir hipermilžinėmis. Karšta ir ryški pagrindinės sekos žvaigždė taip pat gali būti vadinama milžine. Išskyrus tokias žvaigždes, dėl savo spindulio ir ryškio visos milžinės yra virš pagrindinės sekos žvaigždžių Hercšprungo ir Raselo diagramoje ir atitinka III šviesio klasę.
Formavimasis
Žvaigždė tampa milžine, kai visas jos branduolyje esantis branduolių sąlajai tinkamas vandenilis išeikvojamas ir žvaigždė palieka pagrindinę seką. Žvaigždė, kurios pradinė masė mažesnė nei apie 0,4 MS, niekada netaps milžine, nes jos vidus visiškai sumaišytas vykstant konvekcijai, todėl tokioje žvaigždėje vandenilio branduolių sąlaja vyksta iki to laiko, kai visoje žvaigždėje nebelieka vandenilio, ir tada žvaigždė, sudaryta daugiausiai iš helio, tampa baltąja nykštuke.
Jei žvaigždė yra masyvesnė už šią ribą, tai kai ji išeikvoja visą branduolyje esantį sąlajai tinkamą vandenilį, branduolys pradeda mažėti. Tada vandenilis jungiasi su heliu aplink daug helio turintį branduolį esančiame sluoksnyje, ir žvaigždės dalis, esanti to sluoksnio išorėje, pradeda plėstis ir vėsti. Per šį evoliucijos tarpsnį, kuris atitinka submilžinių klasę HR diagramoje, žvaigždės šviesis išlieka pastovus, o jos efektinė temperatūra žemėja. Galiausiai žvaigždė HR diagramoje pradeda kilti raudonųjų milžinių šaka. Tada žvaigždės efektinė temperatūra lieka pastovi, o jos šviesis ir spindulys staigiai kyla. Branduolys toliau mažėja, o jo temperatūra didėja.