cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laisvasis Kašmyras
Ekonomika
Apie 12,8 % žemės kultivuojama, auginamos įvairios kultūros. Šalis nėra turtinga, prasta jos infrastruktūra, tačiau pastaruoju metu ji plečiama, nuo nepriklausomybės paskelbimo 1947 kelių tinklas išplėstas beveik 40 kartų. Pradinę mokyklą lanko 95 % vaikų. Yra du nedideli oro uostai, pastaruoju metu jie neveikia.
Gyventojai
87,5 % gyventojų gyvena kaimuose, o 12,5 % miestuose. Absoliuti dauguma yra musulmonai. 60 % yra raštingi. Šeimoje vidutiniškai 7,2 žmonės. Tarp gyventojų yra hondkų, potvarių, gudžarų tautų atstovų. Šių tautų kalbos susijusios su pendžabių kalba.
Hefaistas
Hefaistas – graikų mitologijoje Dzeuso ir Heros sūnus, ugnies dievas, amatininkystės, skulptorių, kalvystės globėjas ir pats talentingiausias kalvis. Jis buvo garbinamas visuose gamybiniuose centruose Graikijoje, ypač Atėnuose. Prometėjas ugnį, kurią atidavė žmonėms, pavogė iš Hefaisto kalvės. Be to, Hefaistas sukūrė dovaną, kurią dievai davė žmonėms, moterį Pandorą ir jos žymiąją skrynią. Hefaistas pastatė dievams auksinius Olimpo rūmus. Nors Hefaistas buvo galingas, tačiau, negražus, šlubas, suluošintas nuo pat gimimo. Pagal Homerą jis turėjęs charitę žmoną, tačiau neminimas jos vardas. Romėnų mitologijoje Hefaistą atitiko Vulkanas.
Mitai
thumb|left|200px| [[Andrea Mantenja „Hefaistas kala žaibus Jupiteriui“]]
Hefaisto darbai
Hefaistas nukalė daiktus, kuriuos naudojo daugybė dievų: Hermio sparnuotas šalmas ir sandalai, Aegio krūtinės šarvai, Afroditės garsioji juosta, Achilo šarvai, Helijo karieta, Pelopso petys, Eroto lankas, Hado nematomumo šalmas. Hefaistas dirbo savo dirbtuvėje padedamas kiklopų. Jis taip pat pasigamino metalinius automatus dirbti už jį. Jis davė apakusiam Orionui savo mokinį Kedalioną.
Vaikai
Pagal Vergilijaus „Eneidą“, jo ir Afroditės vaikas buvo Erotas. Pagal Hesiodą, Hefaistas turėjęs mirtingų ir nemirtingų vaikų, vienas iš jų buvo plėšikas Perifetas. Su Talija susilaukė Paliki (Palici).
Karalius (reikšmės)
Žodis karalius gali reikšti:
Sudėtiniai terminai:
Ljankihuė
Ljankihuė, žodis, mapudungunų kalba reiškiantis 'panirusi vieta', nurodo šiuos objektus Čilėje:
Pakimė
Pakimė arba Kasas Grandes (Casas Grandes) − archeologinė sritis šiaurės vakarų Meksikoje, Čihuahua valstijoje, derlingame San Migelio upės slėnyje, 240 km į šiaurės vakarus nuo Čihuahua miesto, Kasas Grandes savivaldybėje.
Gyvenvietės slėnyje pradėjo kurtis tarp 1130−1300 m. Jos palaipsniui augo ir XIV a. susiformavo dideli miestai su platforminėmis šventyklomis, kelių aukštų pastatais, turgumis, žaidimu kamuoliu aikštėmis, vandentiekiu. Klestėjo amatai − rasta daug keramikos dirbinių, varinių varpelių ir ornamentų, papuošalų iš jūros moliuskų. Keramikos darbai gausiai ornamentuoti geometrinėmis figūromis. Iš visų Kasas Grandės regiono miestų didžiausias buvo būtent Pakimė. XV a. miestas buvo apleistas. Vietovė siejama su Mogoliono kultūra, kurios palikuonimis laikomi hopiai. 1562 m. griuvėsius rado keliautojas Fransiskas de Ibara.
Pakimės pastatai buvo statomi iš purvo ir žvyro. Be jau minėtų keramikos dirbinių, čia rastas į drobę susuktas geležinis meteoritas, raudonųjų arų, augintų ritualams, liekanos.
1998 m. Pakimė ir aplinkiniai Kasas Grandes regiono griuvėsiai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Alain Platel
Alain Platel (g. 1956 m. balandžio 9 d. Gente, Belgijoje) – belgų choreografas, teatro režisierius, geriausiai žinomas už darbą su tarptautiniu Belgijos kolektyvu „Les Ballets C de La B“, kurį jis įkūrė 1984 m.
Biografija
Scenos meno jis pradėjo mokytis dar būdamas vaikas. Būdamas 11 metų, pradėjo mokytis mimikos meno Marcel Hoste mokykloje, Gente, kur studijavo 1969–1973 m. (buvo vienintelis vaikas suaugusiųjų mokykloje). JAV dirbo mokytojos Wandos Niuton asistentu, su mokytoja Virginia Meyers. Grįžęs mokėsi universitete ir įgijo logopedo diplomą. 1980 metais pradėjo kurti choreografiją, kuri buvo tarsi „miksai“ įvairių meno pakraipų, t. y. šokio, teatro, muzikos ir cirko.
Laimėjo tarptautinių apdovanojimų, įskaitant prestižinį prizą Nouvelle Réalités Théâtrales 2001 metais iš Europos Sąjungos.
Moteris
thumb|180px|„Venera“ – idealizuotas jaunos moters atvaizdas; laikysena, pabrėžianti linijas Moteris – biologinės žmogaus (Homo sapiens) rūšies moteriškos lyties atstovas.
Mokslas, tiriantis moters fiziologiją, anotomiją bei ligas, vadinamas ginekologija.
thumb|left|130px|Moteriškos lyties simbolis
Vystymasis ir raida
Prasidėjus embriono gemalinių lapelių diferenciacijai iš mezodermos vystosi lytinės liaukos. Apie 7–8 savaitę kaip ir vyro baigia formuotis lytinės liaukos, jau gana gerai išsivystę lytiniai organai, todėl jau galima skirti individo lytį. Biologinė moters priešingybė yra vyras.
Postnataliniu laikotarpiu baigia formuotis būdingi lyties morfologiniai ir fiziologiniai požymiai. Visų pirma lytinio brendimo įžangoje (12–15 m.) pradeda veikti mergaičių lytinės liaukos, prasideda ovuliacija. Lytinės brandos metu palengva ryškėja viso kūno sandaros lytinio dimorfizmo požymiai. Mergaičių antrosios vaikystės (7–11 m.) pradžia yra susijusi su kiaušidžių struktūros persitvarkymu: 9-aisiais gyvenimo metais kiaušidės pradeda sparčiai didėti, 11-aisiais gyvenimo metais tas pat atsitinka su gimda. Apie 11-uosius metus mergaitėms pradeda apvalėti klubai, nes platėja dubuo ir be to storėja juos gaubiantis riebalų sluoksnis. Tikrojo brendimo metu (12–15 m.) mergaitėms ima augti krūtys, pradeda veikti lytinės liaukos. Brendimo baigmės metu (16–17 m.) susiformuoja krūtys, tampa reguliarios mėnesinės. Apie 17–20 metus galutinai stabilizuojasi moters lyties morfologiniai ir fiziologiniai požymiai.
Brandos tarpsnyje moterims nustoja veikusios kiaušidės ir atsiranda klimakso reiškinių. Vidutiniškai 51–52 m. prasideda menopauzė.
Kontraversija
Kembridžo žodynas 2022 m. spalio 27 d. papildė savo duomenyse apibrėžimą kas yra moteris, ją apibrėždamas sekančiai: „tai suaugęs žmogus, kuris gyvenime save identifikuoja kaip moteriškos lyties asmenį, nors gimdamas galėjo būti kitos lyties“, tai yra buvo gimusi biologiniu vyru, bet vėliau save ėmė identifikuoti moterimi. Kaip pavyzdys – biologinis berniukas ar vyras ėmė rengtis, elgtis ir gyventi kaip moteris. Tuo pačiu Kembridžo žodynas pateikia tokius pavyzdžius: „Ji buvo pirmoji translytė moteris, išrinkta į valstybinį postą “, arba kitas pavyzdys – „Marija yra moteris, kuriai gimstant buvo nustatyta vyriška lytis“. Tokį moters apibrėžimo papildymą smarkiai kritikuoja tradicinių, konservatyvių pažiūrų visuomenė. Tuo pačiu atitinkamai žodyne buvo papildytas ir vyro naujas apibrėžimas.
Hormonų terapijos pagalba kai kuriose šalyse lytį įmanoma pasikeisti nuo 12–13 metų.
Kabinės
Kabinės – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Ūdrijos, prie kelio.
Nužecas (upė)
Nužecas  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose. Dešinysis Vakarinio Bugo upės intakas. Upės ištakos šalia Staviščės kaimo, 180 m aukštyje virš jūros lygio. Upė įteka į Vakarinį Bugą, šalia Cechanoveco miesto, 105,4 m aukštyje virš jūros lygio. Upė teka per Bielsko lygumą ir Aukštutinės Mazovijos aukštumą. Šalia upės yra šios didelės gyvenvietes: Čeremcha, Kleščele, Bočkai, Branskas ir Cechanovecas. Į upę įteka šie intakai: Nurčikas, Leščka, Sienica, Kukavka, Pelchuvka, Bronka ir Mianka.
Šv. Valentinas
'''Šv. Valentinas''' ( m. 269 m.) – vienas iš trijų Romos kankinių ir Romos šventųjų.
Manoma, kad Valentinas buvo krikščionių vyskupas ir kunigas. Romos katalikų bažnyčioje iki 1969 m. Šv. Valentino diena buvo švenčiama vasario 14 d. Kankinio Valentino gimimo diena bei metai nėra žinomi, tačiau, pagal Katalikų Enciklopediją, Valentinas gyveno III amžiuje Imperatoriaus Klaudijo II laikais.
Petraitėliai
Petraitėliai – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Skaistgirio.
Šv. Valentinas
Pirmoji Šv. Valentino fiesta buvo surengta 496 m. popiežiaus Gelasijaus I laikais. Nuo 1969 m. Šv. Valentino diena buvo pašalinta iš katalikų švenčių kalendoriaus, tačiau, nežiūrint į tai, Šv. Valentino diena tebebuvo švenčiama Maltos Balzano parapijoje ir tuo pačiu išpopuliarėjo visame pasaulyje.
Dilgėlinukas
Dilgėlinukas (Aglais urticae) – pleštekių (Nymphalidae) šeimos drugys. Dydis 40-50 mm. Sparnų viršutinė pusė plytinės spalvos. Priekiniai sparnai su 3 keturkampėmis juodomis dėmėmis prie priekinio krašto ir su juoda išoriniame krašte. Užpakalinių sparnų pamatas ir pakraštinė juosta juoda.
Lietuvoje dažna rūšis. Gyvena sodybose, pamiškėse, sausose pievose, paupiuose, kur auga daug dilgėlių. Per metus išsivysto viena generacija. Peržiemoja suaugėliai. Skraido birželio - rugsėjo mėn., peržiemoję kovo - gegužės mėn. Vikšrai su geltonomis šoninėmis linijomis; gyvena ant dilgėlių. Lėliukė nugarinėje pusėje su gumburėliais, o ties krūtine auksinėmis dėmelėmis.
Haitis
Haičio Respublika – valstybė Karibų jūroje, Espanjolos salos vakarinėje dalyje. Ribojasi su Dominikos Respublika, kuri užima kitą salos dalį. Haityje pagrindinės kalbos yra prancūzų ir haičio kreolų. Haitis yra pirmoji Lotynų Amerikos valstybė paskelbusi nepriklausomybę.
Istorija
Per kelis dešimtmečius po to, kai Espanjolos salą 1492 m. atrado Kristupas Kolumbas, vietiniai salos gyventojai aravakai (taip pat vadinti tainais) buvo visiškai išnaikinti. XVII a. pabaigoje sala vėl buvo apgyvendinta iš Afrikos atvežtais vergais, kurie dirbo cukrašvendrių plantacijose.
Per trečius po Diuvaljė nuvertimo rinkimus nugalėjo dvasininkas Jean-Bertrand’as Aristide, kuris žadėjo geresnį gyvenimą engiamiems, bedaliams ir alkaniems žmonėms – rinkėjai juo patikėjo. Šis žmogus buvo bebaimis, pasmerkęs bažnyčios hierarchiją ir Duvalier šeimą, laikėsi kairiųjų pažiūrų. Jį rėmė JAV, jis buvo gerai vertinamas už demokratiją – visgi Amerikoje neliko nepastebėta, kad jis buvo kairiųjų pažiūrų. Po metų valdžioje jis tik per plauką išvengė nužudymo ir jam teko sprukti.
Valdžią užėmė Raoulas Cedrasas, Philipas Biamfy ir Josephas Francois. Vašingtonas norėjo grąžinti į salą Aristide, tad buvo bandoma pasiekti susitarimą, kad triumviratas leistų grįžti į salą buvusiam vadovui, už tai, šis sutiks nevaržyti kariškių. Naujasis JAV prezidentas Bilas Klintonas, norėjo stabdyti pabėgėlių iš Haičio srautą, kuris vis didėjo, ypač daug jų atvyko į Floridą. Kadangi normaliomis sąlygomis susitarti nepavyko, JAV pasiekė savo tikslus spaudimu ir karinėmis priemonėmis. Visi trys „valdovai“ paliko šalį – Aristende grįžo į savo postą, bet ne ilgam. Po naujų rinkimų jo įpėdiniu tapo Rene Prevalis. JAV kariuomenė salą paliko tik 1999 metais artėjant naujiems rinkimams. Šiaip Klintonas turėjo aiškų tikslą – atkurti demokratiją, tačiau jo panaudotos priemonės nebuvo geros, jis pažeidė JTO Chartiją.
2010 metų sausio 12 dieną Haičiui smogė 7 balų pagal Richterio skalę stiprumo žemės drebėjimas, kurio epicentras buvo 16 mylių į vakarus nuo sostinės Port o Prenso kranto. Žuvo tūkstančiai žmonių. Prezidento rūmai, parlamento ir kiti svarbūs pastatai buvo sugriauti. Be to, buvo sugriauta ir nesuskaičiuojama daugybė namų, verslo pastatų, ligoninių, mokyklų ir lūšnynų.
Politinė sistema
Haitis – pusiau prezidentinė valstybė. Prezidentas renkamas visuotiniuose rinkimuose. Vyriausybės vadovas – ministras pirmininkas skiriamas Nacionalinės Asamblėjos. Parlamentas – Nacionalinė Asamblėja.
Labai išplitusi korupcija.
Administracinis suskirstymas
Haitis padalintas į 10 departamentų, 41 apskritį ir 133 komunas.
Geografija
Haitis yra vakarinėje Espanjolos dalyje, antros pagal dydį salos Didžiųjų Antilų salų grupėje. Haitis trečia pagal dydį valstybė Karibų jūroje, nusileidžianti tik Kubai ir Dominikos respublikai. Pakrančių linija tęsiasi 1771 km. Į Haitį giliai įsiterpia Gonavo įlanka, netoli pakrančių Haičiui priklauso keletas salų: Gonavo sala, Tortuga, Karvių sala, Kajemitai, Navasa (dėl pastarosios salos vyksta ginčai su JAV).
Reljefas kalnuotas, su nedidelėmis pakrančių lygumomis ir upių slėniais. Šiaurinį regioną sudaro Šiaurinis masyvas (Massif du Nord) ir Šiaurinė lyguma (Plaine du Nord). Šiaurinis masyvas pratęsia Dominikos respublikoje esančią centrinę kalnų sritį Centrinę Kordiljerą. Jis prasideda prie Haičio rytinės sienos ir tęsiasi į šiaurės vakarus iki šiaurinio pusiasalio. Aukščiausia vieta – Laselo kalnas (2680 m). Šiaurinės lygumos žemumos yra tarp Šiaurinio masyvo ir Atlanto vandenyno.
Svarbiausia upė – Artibonitas. Kul de Sako dubumoje telkšo keletas druskingų ežerų, tarp kurių didžiausias – Somatras.
Klimatas tropinis, pasatinis. Vidutinė metinė temperatūra svyruoja ~25 °C. Kritulių kiekis labai skirtingas priklausomai nuo vietovės – nuo 500 mm tarpukalnių slėniuose iki 2500 pavėjiniuose kalnų šlaituose. Yra du drėgnieji laikotarpiai: balandžio – birželio ir rugsėjo – lapkričio. Jų metu salą neretai nusiaubia nuožmūs uraganai. Sausuoju metu laiku dažnos sausros. Jos ypač padažnėjo dėl iškirstų miškų.
MKS Świt Nowy Dwór Mazowiecki
Novy Dvuro „Świt“ – Lenkijos futbolo klubas iš Novy Dvuro.
Haitis
Geografija
Sausringose Haičio vietovėse auga kaktusai, dygūs krūmynai, palmių, nedidelių medžių sąžalynai. Dalis pakrančių apaugusios mangrovėmis, o vidinėse lygumose yra savanų. Drėgnesnėse vietose auga tropiniai miškai (vakarinis anakardis, dalbergija, uosrūtė, gvajokas ir kt.), aukštikalnėse – pušynai.
MKS Świt Nowy Dwór Mazowiecki
Istorija
Klubo ištakos siekia 1935 m., kai buvo įkurtas KS Świt.
Haitis
Geografija
2010 m. sausio 13 d. šalyje įvyko žemės drebėjimas, nuo kurio nukentėjo apie milijoną žmonių.
MKS Świt Nowy Dwór Mazowiecki
Istorija
2003/2004 m. sezone žaidė aukščiausioje lygoje.
Haitis
Ekonomika
Gamtos turtų čia nedaug, todėl žemės ūkis yra svarbiausia ekonomikos šaka Haityje. Ten auginami manijokai, ryžiai, cukranendrės, sorgai, batatai, javai, plantanai. Dauguma Haičio gyventojų turi nedidelį žemės plotelį. Dėl didelės populiacijos šalies miško kirtimai sukėlė žemės ūkio smukimą.
Zaduoja
Zaduoja – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, už 7 km nuo Antazavės, prie kelio.
Haitis
Ekonomika
Haičio pagrindiniai eksporto produktai yra kava ir apdirbamosios pramonės produktai, mažesni eksporto produktai yra medvilnė, cukrus, sizalis, boksitai ir įvairūs ekstraktai. JAV yra pagrindinis šalies mainų partneris. Kai kurie boksitai ir varis yra kasami, bet labai mažais kiekiais.
Gyventojai
thumb|right|250px|Haičio populiacijos keitimas 1961 – 2003 m. (gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais) Haičio populiacija yra susikoncentravusi miestuose, pakrantės lygumose ir slėniuose. 80-85 % populiacijos yra iš esmės juodaodžių vergų, atvežtų ispanų ir prancūzų kolonizatorių cukranendrėms auginti, palikuonys., o likę 15-20 % yra daugiausiai mulatai arba kitokie maišytos rasės žmonės. Milijonai haitiečių gyvena kitose šalyse, daugiausiai JAV, Kanadoje, Prancūzijoje, Karibų valstybės ir šiaurinėje Pietų Amerikos dalyje.
Kalbos
Pagrindinė šnekamoji, rašomoji, verslo, švietimo ir valdžios įstaigose naudojama kalba yra prancūzų. Ja kalba daugelis išsilavinusių haitiečių. Be prancūzų kalbos oficiali yra neseniai standartizuota haitiečių kreolinė kalba, kuria kalba praktiškai visa Haičio populiacija. Ši kalba yra paremta prancūzų kalba, bet yra paveikta ir ispanų, tainų bei įvairių afrikiečių kalbų. Vis daugiau žmonių moka ispaniškai, ypač prie sienos su Dominikos respublika, kur žmonės šią kalbą mokosi norėdami susikalbėti su netoliese esančiais kitataučiais. Dėl Haičio ryšių su JAV, anglų kalba taip pat įgijo svarbos, ypač verslo sektoriuje.
Religija
thumb|right|250px|Port o Prenso katedra Pasiskirstymas pagal religiją:
Maždaug pusė populiacijos taip pat praktikuoja vudu.
Kultūra
Haičio kultūra yra mišinys iš Prancūzijos, Afrikos ir šiek tiek Ispanijos kultūros. Haitis yra žinomas visame pasaulyje dėl savo savito meno, ypač dėl tapybos ir skulptūros.
Pornografija
thumb|350px|[[Lietuvos Respublikos baudžiamasis kodeksas numato baudžiamąją atsakomybę už pornografinio turinio dalykų platinimą. Pornografijos statusas pasaulio šalių teisėje: {{legend|#47c223|Pornografijos platinimas leidžiamas;}} {{legend|#ece117|Pornografijos platinimas leidžiamas su apribojimais;}} {{legend|#CE2029|Pornografijos platinimas draudžiamas;}} {{legend|#b4b4b4|Nėra duomenų.}}]]
Pornografija ( – „aprašantis prostitutes“)  – intymus sueities, žmogaus kūno vaizdavimas arba aprašymas, siekiantis sukelti lytinį susijaudinimą. Nuo erotikos skiriasi smurtingumu, nužmoginimu.
Iš pradžių terminas vartotas apibūdinti įvairius prostitučių bei heterų gyvenimo aspektus Senovės Graikijoje. Šių dienų terminas įvestas XVIII a., Prancūzijoje pasirodžius Retifo de la Bretono knygai „Pornografas, arba Padoraus žmogaus apmąstymai apie tikrą prostitucijos amoralumą“. Knygoje buvo aptariami klausimai, tuo metu visuomenėje laikyti nepadoriais, todėl pornografijos terminas prigijo kaip nepadoraus seksualumo simbolis.
Dabartinė pornografija dažniausiai suprantama kaip vaizduojamojo ar aprašomojo pobūdžio kūriniai, kuriuose stebėtojo dėmesys sąmoningai nukreipiamas į vaizduojamus ar aprašomus lytinius organus, dažniausiai – sekso metu. Jei erotika parodo žmogų kartu su jausmų dedamąja, tai pornografija iš esmės vaizduojamą žmogų nuasmenina, palikdama tik lytinio akto veiksmus, rodomus išsamiai, dažnai ir su visomis anatominėmis bei fiziologinėmis smulkmenomis. Tačiau pornografijai nepriskiriama mokslinio ir edukacinio pobūdžio leidiniuose pateikiama vaizdinė ar žodinė informacija, taip pat įskaitant sueities pozų vaizdavimą.
Išskiriama vadinamoji „švelnioji pornografija“, kuri tiesiog vaizduoja sekso scenas, ir „grubioji pornografija“, įtraukianti iškrypimus, prievartą sekso metu, patyčias ir pan. Daugelis pirmąkart susiduria su pornografija prasidedant lytinio brendimo laikotarpiui. Grubioji pornografija gali neigiamai paveikti paauglių psichiką, privesti prie seksualinės prievartos pakantumo, įvairių lytinių nukrypimų. Yra nuomonių, kad švelnioji pornografija gali būti naudinga jaunimui kaip žinių apie seksą pagrindinis šaltinis. Pornografija gali sumažinti susidomėjimą romantiniais santykiais. Priklausomybė nuo pornografijos atsiranda tuo atveju kai jos vartotojas prarandą darbą, partnerį, negali natūraliai susijaudinti dėl jos besaikio vartojimo.
Pornografija pradėjo plisti atsiradus fotografijai, kinematografijai. XX a. 8-ajame dešimtmetyje, seksualinės revoliucijos metu Vakarų pasaulyje pornografija sparčiau ėmė plisti po to kai „Playboy“ pradėjo varžytis su nešvankesniais leidiniais tokiais kaip „Penthouse“, vaizduojančiais moters kūną ir jų lytinius organus be gaktos plaukų. Vėliau industrijos augimą skatino, vaizdo produkcijos verslo paplitimas, suaugusiųjų televizijos kanalų atsiradimas, DVD pardavimai, interneto atsiradimas, jo didėjanti skvarba bei sparta.
Šalyse, kuriose pornografiją platinti legalu, yra amžiaus riba, nuo kurios įleidžiama į vietas, kuriose yra pornografinio turinio medžiaga (įskaitant ir interneto tinklalapius). Spėjama, kad apie trečdalis visos internete esančios informacijos sudaro pornografija. Viena didžiausių bendrovių platinančių tokio pobūdžio turinį internete – „MindGeek“. Jai priklauso itin populiari „Pornhub“ svetainė. Manoma, kad joje platinamas daugiausiai nemokamas, taip pat mėgėjų kuriamas turinys, įvairios suaugusiųjų filmų ištraukos privedė prie pornografijos aktorių atlyginimų mažėjimo, filmų studijų griūties bei jos sutelkimo keliose įmonėse. Studijos norėdamos išsilaikyti kuria vis smurtingesnį turinį, jog išsilaikytų nemokamo turinio lavinoje.
Kabliai
Kabliai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Baisogalos.
Kvenų kalba
Kvenų kalba – Baltijos finų kalba, vartojama šiaurinėje Norvegijos dalyje kvenų tautos kaip suomių kalbos dialektas.
Paplitimas
Kalba labiausiai paplitusi Bugeineso (Bugøynes), Neideno (Neiden), Vakarų Jakobselvo (Vestre Jakobselv), Vadsės ir Berselvo (Børselv), šiek tiek mažiau – Nordreisos ir Storfjordo savivaldybėse. Šiaurės rytų Norvegijoje, daugiausia aplink Varangerio fjordą, žmonės kalba labai panašia į bendrinę suomių kalbą tarme.
Vertinant skirtingais kriterijais, manoma, kad kvenų kalba dabar kalba nuo 2000 iki 8000 žmonių. Kadangi ja šneka vos keli jauni žmonės, ji laikoma nykstančia kalba.
Rašė
Rašė – upė rytų Lietuvoje, Utenos rajone; Vyžuonos dešinysis intakas. Prasideda Rašio ežere prie Sirutėnų. Didžiausias intakas – Raudesa (kairysis).
Vandenvardis kildinamas iš žodžių (iš)rašyti ('marginti'), rašytis ('marginys'), raštas, manant, kad pirminė šaknies raš- reikšmė galėjo bendrai reikšti nelygią formą, laužytumą.
Rusijos geografija
Rusijos Plotas:
Tai didžiausia pasaulio šalis pagal plotą.
Sausumos sienų ilgis: 19 917 km. Dalis Rusijos teritorijos – Kaliningrado sritis – nesusisiekia su pagrindine šalies teritorija.
Rusijos geografinis centras: Krasnojarsko krašte, šalia Vivio ežero.
Klimatas
Iš šiaurės į pietus: arkties, subarkties ir vidutinių platumų (pereinantis iš jūrinio į žemyninį Kaliningrado srityje, vidutiniškai žemyninis europinėje dalyje, žemyninis Vakarų Sibire, ryškiai žemyninis Rytų Sibire, musoninis Tolimuosiuose Rytuose); žiemą didžioji šalies dalis atvira šaltoms šiaurinėms oro masėms; žiemą vyrauja Sibiro arba Azijos anticiklonas rytuose ir „nardantys“ ciklonai europinėje dalyje; šaltos ir labai šaltos žiemos didesnėje dalyje, sniego dangos trukmė nuo 5-6 mėnesiu europinėje dalyje iki 9 mėnesių Sibiro Šiaurėje, dažnos stiprios pūgos; bora – smarkus ir gūsingas vėjas jūrų pakrantėse, pučiantis nuo kalnagūbrio (Novorosijsko bora, Naujosios Žemės bora); vid. metinis kritulių kiekis Astrachanėje 163 mm (sausringiausia Europos vietovė); žemiausia oro temperatūra Narjan Mare -51 °C (žemiausia Europoje); vid. žiemos temperatūra Prano Juozapo Žemėje -24 °C (šalčiausios žiemos Europoje).
„Šalčio polius“ – Oimiakono ir Verchojansko dubumose (Jakutija) susidaro „šalčio ežerai“, žiema be atlydžių trunka iki pusės metų, oro temperatūros inversija (kopiant aukštyn temperatūra kyla); absoliutus oro temperatūros minimumas °C: Oimiakonas -71, kitais duomenimis -77, Verchojanskas -70 (žemiausios Šiaurės pusrutulyje); pačios žemiausios ir pačios aukščiausios oro temperatūrų skirtumas Verchojanske 107 °C (didžiausias pasaulyje). atmosferos slėgis Agatoje Sibire 1084 mb (vietovės aukštis 262 m v.j.l., 1968 12 31 – aukščiausias pasaulyje)
Daugiametis įšalas (dar vadinamas amžinasis įšalas, kriolitozona) – uolienos, kurių temperatūra ilgai būna žemesnė negu 0 °C, daugiamečio įšalo zona užima 10,5 mln. kv. km plotą (daugiausia pasaulyje, 61 proc. šalies teritorijos) – Rytų Sibire, Tolimuosiuose Rytuose (išskyrus Primorę, Kamčiatkos pietinę dalj ir kai kurias kitas teritorijas), šiaurinėje Vakarų Sibiro dalyje ir europinės dalies Užpoliarėje; amžinojo įšalo storis Rytų Sibire siekia 600 m, daugelyje vietų ir vasarą dirva atitirpsta tik iki 1 m gylio.
Vidaus vandenys
Apie 120 tūkst. upių, visas ilgis 2,3 mln. km; daug Sibiro ir kai kurios europinės dalies upės teka į šiaurę; ampalas – išsiliejęs į paviršių ir ušalęs vanduo dažniausiai Sibiro upėse, ledo storis šiaurinėse upėse iki 2 m, dideli potvyniai (Lenos 10 m, Žemutinės Tunguskos 25 m), ledų sangrūdos; Lenos (30 tūkst. kv. km) ir Volgos (19 tūkst. kv. km) deltos, Obės estuarija (įlanka).
Apie 10 proc. šalies teritorijos užima pelkės: Vakarų Sibiro lygumos pelkynai (apie 1 mln. km² – didžiausias pasaulyje „pelkynas“, Vasiuganės pelkės); Karelijos, Mezenės ir Pečioros pelkės.
Ledynai užima 60 tūkst. km² plotą (94 proc. salų ledynai ir 6 proc. kalnų ledynai).
Gamtinės zonos
Iš šiaurės į pietus septynios gamtinės zonos: arkties dykumų, tundros, miškatundrės, miškų, miškastepių ir stepių, pusdykumių (Pakaspijys), drėgnųjų subtropikų (siauras ruožas į pietus nuo Tuapsės Juodosios jūros pakrantėje); miškų zona skirstoma į tris pazones: taigos, mišriųjų ir plačialapių miškų (tik europinėje dalyje), musoninių miškų (tik Tolimuosiuose Rytuose).
Tundra ( 'bemiškė aukštuma') užima 12 proc. šalies teritorijos; Arkties vandenyno pakrantėje, šilčiausio mėnesio temperatūra neviršija +10 °C, kritulių nedaug, amžinasis įšalas; bemiškė – auga samanos, kerpės, uogienojai (girtuoklės, bruknės, mėlynės), grybai, beržai keružiai, „žydinti“ tundra; šiaurės elniai, poliarinės lapės (pesecas), lemingai, baltosios kurapkos, poliarinės pelėdos; Didžiosios žemės ir Mažosios žemės tundra Pečioros baseine, Didžioji Kolos pusiasalio tundra, Taimyro tundra.
Taiga (borealinė spygliuočių miškų zona) užima trečdalį šalies teritorijos; Vakarų Eurazijos (iki Jenisejaus) ir Rytų Sibiro (už Jenisejaus) taiga; eglės, kėniai ir pušys Rytų Europoje, eglės, Sibiro maumedžiai ir kedrai Vakarų Sibire, Sibiro ir Daūrijos maumedžiai, Sibiro eglės, kedrai Rytų Sibire, Ajano eglės, baltažieviai kėniai Tolimuosiuose Rytuose; brangiakailiai žvėreliai (sabalai, voverės, kiaunės, Sibiro šeškai), kedro riešutai.
„Vidutinių platumų džiunglės“ arba Primorės taiga (kartu auga ir gyvena augalai bei gyvūnai, būdingi taigai ir pietiniams miškams); maumedžiai, eglės, Ermano beržai, Korėjos kedrai ir Korėjos pušys, Mandžiūrijos riešutmedžiai, Amūro kamšteniai, Amūro liepos, uosiai, klevai, daug lianų, ženšeniai, usūriniai tigrai, dėmėtieji ir taurieji elniai, juodieji lokiai, usūriniai briedžiai, usūriniai šunys.
Nove Piekutai
Nove Piekutai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Novės Piekutų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į pietryčius nuo Mazovijos Vysokio ir apie 43 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1533 m. pastatyta pirmoji bažnyčia. 1807 m. įkurta Nove Piekutų Šv. Kazimiero parapija. 1827 m. kaime buvo 14 namų ir 103 gyventojai. 1848 m. pastatyta koplyčia. 1869 m. įkurta mokykla. 1892-1893 m. pastatytas pakelės kryžius. 1915 m. sudegė kaimo bažnyčia. 1921 m. buvo 31 namas ir 199 gyventojai, iš kurių 103 vyrai ir 96 moterys, 176 katalikai, 20 judaistų, 2 stačiatikiai ir 1 protestantas, 190 lenkų ir 9 žydai. 1937-1971 m. pastatyta nauja barokinė-klasicistinė bažnyčia.
Ljankihuė (ežeras)
Ljankihuė  – antras pagal dydį Čilės ežeras, telkšantis Los Lagoso regione, vakarinėse Andų pašlaitėse, 70 m aukštyje virš jūros lygio. Gylis siekia 350 m. Ežeras ledyninės kilmės. Jį supa Kalbuko ir Osorno ugnikalniai. Lavos nuošliauža atskirtas nuo Todos los Santoso ežero. Išteka Mauljino upė, jungianti Ljankuihuę su Ramiuoju vandenynu.
Prie ežero įsikūrusios gyvenvietės: Puerto Varasas, Frutiljaras, Puerto Oktajas, Ljankihuė.
Juozas Kudirka
Juozas Kudirka gali reikšti:
Peravaloka
Peravaloka, Ciaplucha  – upė vakarų Baltarusijoje, Bresto srityje ir šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje. Upė teka Belovežo girioje. Kairysis Lešna Pravos upės intakas.
Čado transportas
thumb|250px|Sunkvežimis Čade
Keliai
2002 m. Čade buvo 33 440 km kelių, iš kurių 450 km buvo skirti vaikščioti. 1992 m. lengvųjų automobilių buvo 8720, o sunkvežimių 12 350. Čade nėra geležinkelių.
Upių transportas
Dauguma upių yra naudojamos laivybai, bet ne visus metus. Visi upių keliai sudaro 4800 km, o visus metus naudojamos laivybai 2000 km.
Oro transportas
Čadas turi 49 oro uostus iš kurių 7 yra su asfaltuotais takais. 1966 m. įsteigta „Air Chad“ oro linijų bendrovė, vykdžiusi vietinius skrydžius į 12 miestų, tačiau dėl kuro bei įrangos trūkumo savo veiklą nutraukė 1986 m. Tarptautinis oro uostas Ndžamenos mieste buvo apgadintas 1981 m. mūšiuose, bet dabar jame skrydžius vykdo kelios tarptautinių skrydžių oro linijų kompanijos. Dar vienas oro uostas, kuris yra Sarho mieste, naudojamas kariuomenės telkimui. 1997 m. Čado oro linijos aptarnavo 93 000 keleivių tarptautiniais ir vietiniais skrydžiais.
Fusa (Tokijas)
Miestas įkurtas 1970 m. liepos 1 d.
Simboliai
Oficiali gėlė – azalija, medis – kvepenė, paukštis – didžioji zylė (Parus major).
Nuorodos
thumb|left|Fusa Tokijo prefektūroje
34 m.
34 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Mokytojo knyga
Mokytojo knyga arba Ekleziasto knyga, Koheleto knyga (🇬🇷, ) – viena iš Senojo Testamento knygų, priskiriama išminties knygų grupei. Knygos autoriumi simboliškai laikomas karalius Saliamonas.
Šioje knygoje Koheletas (mokytojas) kaip ir Jobas svarsto amžiną klausimą kodėl gyvenimas atrodo toks beprasmiškas. „Filosofas“ Koheletas yra vadinamas karaliumi, Dovydo sūnumi. Kad ir kas jis būtų buvęs, Koheletas, kaip ir visi išminčiai, žvelgia atgal į patirties ir apmąstymų kupiną gyvenimą. Kad ir kaip atkakliai žmonės stengtųsi siekti išminties, pasisekimo, teisingumo, jų pastangų rezultatai būsią tik trumpalaikiai ir menki. Ieškoti ko nors tvaraus gyvenime, anot Koheleto, tėra „vėjo gaudymas“. Toks pesimistinis požiūris kyla iš to, kaip Koheletas supranta Dievą. Jis tiki į Dievą, bet mano, kad mums niekada nebus duota žinoti kokie yra tikrieji jo ketinimai. Knygoje apmąstomas grynai žmogiškųjų interesų apriboto gyvenimo skurdumas. Tai filosofinių aforizmų rinkinys, kur mintis juda laisvai, kartojasi, tikslina save pačią.
Manoma, kad knyga sukurta Palestinoje apie III a. pr. m. e., joje galima rasti daug paralelių su senovės egiptiečių „Arfininko giesme“, „Nusivylusiojo pasikalbėjimu su savo siela“.
Jungtinės Karalystės vėliava
thumb|right|250px| [[Vaizdas:FIAV 111000.svg|20px Vėliava santykiu 3:5 ]] thumb|right|250px| [[Vaizdas:FIAV 000001.svg|20px Vėliava santykiu 1:2 ]] Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės vėliava (Union Flag, Union Jack) − simetriškas raudonas kryžius su baltu apvadu tamsiai mėlyname fone su raudonai baltu Andriaus kryžiumi. Vėliavos pločio ir ilgio santykis yra 3:5 (karo laivams – 1:2). Oficiali šalies vėliava nuo 1801 m. sausio 1 d.
Ši vėliava simbolizuoja administracinę visų į Jungtinę Karalystę susijungusių šalių – Škotijos, Anglijos, Airijos (nuo 1921 m. Šiaurės Airijos) – sąjungą.
Istorija
thumb|350 px| Jungtinės Karalystės vėliavos susidarymas. Anglijos vėliava − Šv. Jurgio kryžius − buvo pradėta naudoti 1194 m., karaliaus Ričardo I laikais, kai Anglija, Škotija, Velsas ir Airija buvo nepriklausomos šalys.
XVI a. pr. Velsas prisijungė prie Anglijos ir tapo jos provincija, valdoma Anglijos karaliaus. Šalis pagal salos pavadinimą buvo pradėta vadinti Didžiąja Britanija. 1606 m. karaliaus įsakymu Anglijos ir Škotijos vėliavos buvo sujungtos.
1707 m., pasirašius Škotijos ir Anglijos uniją, abi šalys tapo vieninga valstybe, turinčia vieną parlamentą. Šalis buvo pavadinta Jungtine Didžiosios Britanijos karalyste, o valstybinė vėliava pradėta vadinti Jungtine vėliava (Union Flag).
1801 m. į Škotijos ir Anglijos sąjungą įsiliejus Airijai, jos vėliava − Šv. Patriko kryžius − buvo įkomponuota į jau egzistavusią Jungtinę vėliavą.
XX a. pr., reikalaujant Admiralitetui, oficialiai buvo įteisintas antrasis vėliavos pavadinimas Union Jack, nes valstybės vėliava privalo kabėti kiekvieno laivo priekyje, o laive kabinama vėliavėlė tradiciškai vadinama „jack“.
Taip pat skaitykite
Susijusios vėliavos:
Kaboriškės
Kaboriškės – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Tauragnų.
Muslimas Magomajevas
Muslimas Magomajevas (,, 1942 m. rugpjūčio 17 d. Baku – 2008 m. spalio 25 d. Maskva) – azerbaidžaniečių dainininkas (baritonas).
Biografija
Tėvas Magometas Magomajevas - teatro dailininkas, žuvo fronte Antrojo pasaulinio karo pabaigoje. Motina Aišet Magomajeva - teatro aktorė. Senelis (iš tėvo pusės) - žinomas azerbaidžaniečių kompozitorius Abdula Muslimas Magomajevas. 1968 m. baigė Azerbaidžano konservatoriją. Nuo 1963 m. Azerbaidžano operos ir baleto teatro solistas, koncertavo kaip estrados dainininkas. 1964–1965 m. stažavo Milano teatre „La Scala“. 1975–1989 m. Azerbaidžano valstybinio estrados ir simfoninio orkestro meno vadovas.
Repertuarą sudarė klasikos, estrados kūriniai, rusų romansai, neapolietiškos dainos. Sukūrė dainų, muzikos kino filmams. Didžiausio pripažinimo ir populiarumo sulaukė kaip estradinių kūrinių atlikėjas. Dainos išlieka populiarios iki šių dienų. Gastroliavo, Lietuvoje pirmą kartą 1964 m. 1969 m. tarptautiniame dainų festivalyje Sopote (Lenkija) laimėjo 5 vietą.
Konsulas
Garbės konsulas – užsienio reikalų ministro paskirtas (išduodant konsulinį patentą) pareigūnas, turintis eiti konsulo pareigas užsienyje – vykdyti konsulines funkcijas, vadovaujantis 1963 metų Vienos konvencija dėl konsulinių santykių, konsulinėmis konvencijomis ir kitais susitarimais su buvimo valstybe, taip pat įstatymais bei kitais norminiais aktais.
Klasės
Yra keturios garbės konsulų – konsulinių įstaigų vadovų – klasės: garbės generalinis konsulas; garbės konsulas; garbės vicekonsulas; garbės konsulinis agentas.
Imunitetai
Garbės konsulas naudojasi privilegijomis ir imunitetais, numatytais 1963 metų Vienos konvencijoje dėl konsulinių santykių, konsulinėse konvencijose ir kituose susitarimuose su buvimo valstybe.
Veiklos finansavimas
Garbės konsulas nėra valstybės tarnautojas ir negauna atlyginimo iš valstybės biudžeto. Tačiau funkcijoms vykdyti gali būti skiriamos siunčiančios valstybės lėšos.
Paskyrimas
Garbės konsulu pagal susitarimą su buvimo valstybe gali būti skiriamas ir ne siunčiančios valstybės pilietis. Garbės konsulo įstaigos būstinė, klasė ir konsulinė apygarda nustatoma pagal susitarimą su buvimo valstybe.
Funkcijos
Garbės konsulas vykdo konsulines funkcijas, numatytas konsuliniame statute, 1963 metų Vienos konvencijoje dėl konsulinių santykių, konsulinėse konvencijose ir kituose susitarimuose su buvimo valstybe. Garbės konsulas gali vykdyti ir teisės aktuose nenumatytas funkcijas, jeigu tai neprieštarauja siunčiančios ir buvimo valstybės įstatymams.
Valstybėse, kuriose nėra diplomatinių atstovybių ir konsulinių įstaigų, išimtiniais atvejais, buvimo valstybei sutinkant, garbės konsului gali būti pavesta atlikti ir kai kuriuos diplomatinius aktus.
Garbės konsulas pradeda eiti savo pareigas nuo buvimo valstybės sutikimo (egzekvatūros) gavimo momento ar kito laiko, kurį nustato buvimo valstybės kompetentingos institucijos.
Užsienio reikalų ministras, suderinęs su Vyriausybe, garbės konsulo teikimu gali skirti etatinius garbės konsulo įstaigos tarnautojus.
Reibiniai
Reibiniai – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietus nuo Skaistgirio. Netoliese teka upė Švėtė. Seniūnaitijos centras. Yra tautosakininko Mato Slančiausko sodyba-muziejus.
Istorija
Sovietmečiu buvo „Pergalės“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Sverigetopplistan
thumb|right|320px|Sverigetopplistan logotipas
Sverigetopplistan, anksčiau – Topplistan ar Hitlistan, – Švedijos nacionalinis muzikos įrašų topas, kuris sudaromas pagal Grammofonleverantörernas förening surinktą informaciją. Nuo 2006 m. į topą įtraukti legalūs atsisiuntimai. Taip pat šis topas yra IFPI narys.
Radijo šou
Nuo 1976 iki 2006 m. pardavimų topas buvo transliuojamas per radijo stotį Sveriges Radio P3. Nuo 2007 m. P3 tiktai pristato pardavimų informaciją bei atsisiuntimų topą Digilistan, kurį sudaro Nielsen SoundScan.
Liepojos Lauvas
Liepojos „Lauvas" krepšinio klubas iš Latvijos, LBL ir BBL rungtynes žaidžiantis Liepojos mieste. 1997 metais klubas yra iškovojęs antrąją vietą LBL čempionate. 2008 metais BBL iššūkio taurėje, pateko į pusfinalį tačiau iškovojo tik ketvirtąją vietą taurėje.
Zaguriškė
Zaguriškė – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Salako.
35 m.
35 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vitalius Stepulis
Vitalius Stepulis (g. 1938 m. gruodžio 1 d.) – Lietuvos alpinistas, inžinierius, visuomenės veikėjas.
1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą (inžinierius statybininkas). AB „Vilniaus Komprojekto“ vyriausias specialistas (1998 m.), UAB „Vilniaus Narutis“ statybos ir projektavimo direktorius (2006 m.).
1969 m. Vitalius Stepulis vadovavo grupei, kuri įkopė į bevardę viršūnę Tianšanyje (Terskėjaus Alatau kalnagūbryje) ir ją pavadino Žalgirio vardu. 1979 m. ekspedicijos ten pat vadovas – buvo įkopta į 3 bevardes viršūnes, jos pavadintos Martyno Mažvydo, Vilniaus universiteto ir Nemuno vardais. Yra įkopęs į Elbruso (1963 m.), Lenino (1965 m.), Komunizmo (1971 m.), Kilimandžaro (1995 m.), Monblano (1995 m.) viršukalnes. 1970 m. Lietuvos laipiojimo uolomis čempionato prizininkas.
1988 m. Vitalius Stepulis subūrė iniciatyvinę grupę Lietuvos tautinio atgimimo ąžuolynui Ožkabaliuose sodinti. Tautinio atgimimo ąžuolyno draugijos pirmininkas (nuo 1991 m.).
Valstybinės Jono Basanavičiaus premijos laureatas (2012 m.), Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medalio kavalierius (2015 m.).
Alitamas
Alitamas E956 – dirbtinis saldiklis, asparto rūgšties dipeptidas. Sukurtas XX a. 9-tojo dešimtmečio pradžioje Pfizer kompanijos. Kai kuriose šalyse rinkoje jis paradivėjamas prekiniu pavadinimu Aclame
2016 m. Formulės 1 sezonas
2016 m. sezone prisijungus naujai „Haas F1 Team“ komandai, komandų skaičius padidėjo iki 22. Renault grįžo į sportą kaip konstruktorė, perimdama Lotus komandą. Sezono tvarkaraštis išsiplėtė grįžus Vokietijos Grand Prix etapui ir naujoje Baku trasoje atgaivinus Europos Grand Prix etapą.
Paprastosios kavalos
Paprastosios kavalos (Carangoides) – stauridinių (Carangidae) šeimos žuvų gentis.
2016 m. Formulės 1 sezonas
Nico Rosbergas paskutinėse sezono lenktynėse iškovojo savo pirmąjį pasaulio lenktynininkų čempiono titulą, įveikdamas titulą gynusį komandos draugą Lewis Hamilton. Rosbergas pakartojo savo tėvo 1982 m. pasiekimą ir tapo antru tėvo ir sūnaus čempionų duetu kartu su Graham ir Damon Hill. Pasaulio konstruktorių čempionate Mercedes komanda antrus metus iš eilės sėkmingai apgynė čempionės titulą, lenkdama Red Bull 297 taškais. Ferrari sezoną baigė trečia, nuo Red Bull atsilikusi 70 taškų.
Lenktynininkų įskaita
Pastabos:
Paprastosios kavalos
Kūnas vidutinio dydžio, suplotas. Gyvena Atlanto ir Ramiojo vandenyno subtropinio ir atogrąžų klimato vandenyse, dažnai pakrančių rajonuose, tarp koralinių rifų, įlankose ir upių žiotyse, kartais toli atvirose jūrose. Visos rūšys grobuoniškos, todėl maitinasi mažesnėmis žuvimis, vėžiagyviais ir net galvakojais.
Alitamas
Savo chemine sudėtimi alitamas artimas aspartamui - abu jie yra asparto rūgšties dipeptidai. Daugelis dipeptidų yra nesaldūs, bet 1965 m. atradus aspartamo saldumą imta ieškoti kitų panašių dipeptidinių saldiklių. Alitamas ir neotamas yra tokie antros kartos dipeptidiniai saldikliai.
Maisto priedas
Dirbtinis saldiklis - Europos Sąjungos E numerių sąraše esantis E956.
Alitamas turi kelis pranašumus lyginant su aspartamu:
Saugos klausimai
Alitamas leidžiamas naudoti Meksikoje, Australijoje, N. Zelandijoje, Kinijoje.
Kompanija Danisco buvo prašiusi leidimo naudoti alitamą kaip maisto saldiklį JAV, bet vėliau šį prašymą atšaukė.
Žiburiai (savaitraštis)
Žiburiai – savaitraštis, leistas 1945–1949 m. Augsburgo lietuvių išeivių stovykloje.
Istorija
1945–1946 m. redaktoriai-leidėjai Jonas Vaidelys, Juozas Vitėnas, nuo 1949 m. kovo 29 d. – K. Mickevičius. 1948–1949 m. kurį laiką ėjo triskart per savaitę. Literatūros ir kultūros skyrių redagavo Albinas Gražiūnas ir L. Žitkevičius, informacijos – V. Racevičius, skautų – Antanas Vytautas Saulaitis, sporto – Vytautas Gerulaitis. Laikraščio dailininkas V. Ratas. Savaitraštis iliustruotas. Leido priedus „Į ateitį“, „Moterų žodis“, „Skaitymai“.
Bendradarbiavo Julius Būtėnas, Adolfas Šapoka, Stasys Yla, A. Pauliukonis, V. Vilimas, J. Grinius, Juozas Girnius, Steponas Kolupaila, Antanas Sabaliauskas ir kt.
Hačiodžis
Hačiodžis  – miestas Tokijuje, Japonijoje. Čia gyvena apie 566,6 tūkst. žmonių.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – auksuotoji leleija, medis – dviskiautis ginkmedis, paukštis – mėlynbaltė musinukė.
Nuorodos
thumb|left|Hačiodžis Tokijo prefektūroje
Pažėrai
Pažėrai – kaimas Kauno rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 6 km į vakarus nuo Mastaičių, šalia kelių ir. Stovi dvi bažnyčios tuo pačiu pavadinimu – „Pažėrų Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia“ (senoji nuo 1910 m., naujoji nuo 1997 m.), veikia Mastaičių mokyklos skyrius, Lietuvos nepriklausomybės 15-mečio paminklas (pastatytas Pažėrų šaulių būrio iniciatyva, sovietų nugriautas 1965 m., atstatytas 1989 m.). Kaimo giraitėje yra I pasaulinio karo vokiečių karių kapai.
Istorija
Apie 1795 m. pastatyta Pažėrų koplyčia. Bažnyčia įkurta XX a. pradžioje, įsteigta parapija. Maždaug iki 2010 m. veikė paštas, vėliau iškeltas į Mastaičius. Kita bažnyčia buvo pradėta statyti 1936 m. kunigo J. Rugio iniciatyva iš gyventojų suaukotų lėšų, tačiau iki okupacijos nebuvo užbaigta.
Akmeniai (Molėtai)
Akmeniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 4 km į šiaurę nuo Molėtų.
Istorija
1583 m. minimas Akmenių laukas rodo, kad kaimas toje vietoje buvo atsiradęs daug anksčiau. Molėtų bažnyčios krikšto knygoje Nr. 1 (7 p.) užrašyta kaimo vardo lietuviška lytis de Akmeniu (1683 m.). Nuo XVI a. pabaigos iki XVIII a. vidurio priklausė Liliškių dvarui, nuo 1768 m. – Antadūrės dvarui.
Gyventojai
thumb|left|235px|Akmenių kaimo kryžius
Antadūrė
Antadūrė – viensėdis Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 2 km į šiaurę nuo Molėtų tarp Dūrių ir Ilgyno ežerų.
Istorija
1541 m. Martynas Petkevičius su seserimi Ona Lakova, kuriai teko 14 dykynių su Galuono ežeru, iškeitė Antadūrės dvarą į Salako dvarą. 1561 m. Stanislavas Petkevičius iškeitė likusią Antadūrės dvaro dalį su 4 dykynėmis, su dalimi Malkėsto ir Stirnių ežerų, puse Antadūrės girios, esančios prie Lakajų ir prie Antarašės ežerų, į Maišiagalos dvarą (prie Karvio ežero), priklausiusį Leonui Unichovskiui ir jo žmonai Onai Petkevičiūtei. 1598 m. Andrius Unichovskis iš Aleksandro Giedraičio nusipirko Malkėsto, Vadino, Vadinėlio, Jaurio, Balčio, Aiseto, Ešerinio ežerus. 1620 metais iš Mikalojaus Bieniavskio Unichovskiai nupirko Antamalkėstės palivarką ir teises į 40 Giedraičiams priklausiusių ežerų. 1698 m. Ona Kaminska ir Kotryna Žilinska Unichovskytės Antadūrę, Pakubėtiškių Antadūrę su Aleksandiške, Bimbiriškėmis ir Virgailiais (Virgalaučizna) pardavė Stanislovui Konarskiui. Jo duktė 1730 m. Antadūrę pardavė Konopackiams. Iš jų Antadūrę 1740 metais pirko Rygmundai, kurie ją valdė bent iki 1826 m.
Gyventojai
1826 m. Antadūrės dvare buvo 12 gyv., 1905 m. – 6 gyv. 121 dešimtinių žemės, vienkiemyje – 7 gyv. 21 dešimtinių žemės, 1923 m. 4 ūkiai, 36 gyv.
Andrius Giedrimas
Andrius Giedrimas (g. 1948 m. sausio 2 d. Panevėžyje) – Lietuvos dailininkas vitražistas, tapytojas.
Biografija
Žmona Salvinija Giedrimienė. 1972 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojas Algimantas Stoškus.
Kūryba
Sukūrė apie 30 įvairaus dydžio dekoratyvių vitražų. Jo paveikslai lyrinės nuotaikos, melsvų, žalsvų atspalvių („Diendaržis“, „Nacionalinis parkas“, abu 1993 m., „Rugpjūčio saulė“ 1994 m., „Lapams krentant“, „Žalvarniai“, abu 1998 m.), vėlesni pasižymi intensyvių, sodrių spalvų deriniais („Mėlyna eglė“ 2002 m., „Rudens lapas“, „Raudonas debesis“, „Rudenėjant“, visi 2003 m.). Surengė individualių parodų: Vilnius – 1983 m., 1994 m., 2004 m., Panevėžys – 1993 m., Klaipėda – 2001 m., Juodkrantė – 2004 m.
Stasys Malevskis
Stasys Malevskis (iki 1894 m. Homolickis, 1868 m. prie Rokiškio – 1904 m. vasario 17 d. Bruklinas) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, vertėjas, literatas.
Biografija
1886 m. baigė Vilniaus gimnaziją. 1886–1889 m. studijavo Sankt Peterburgo universiteto Gamtos–matematikos fakultete. Už revoliucinę veiklą 1889 m. suimtas. 1889–1894 m. buvo tremtyje Sibire; per Kiniją pabėgo į JAV. Pasivadino S. Malevskiu. Bruklino vakariniuose kursuose dėstė lietuvių kalbą. Brukline įsteigė „Apšvietos“ draugiją mokslinėms paskaitoms rengti. 1894 m. redagavo laikraštį „Nauja gadynė“. Bendradarbiavo laikraščiuose „Kardas“, „Nauja gadynė“, „Vienybė lietuvninkų“. Parašė brošiūrą „Ką turime veikti dėl mūsų išganymo?“ (1895 m.). 1895 m. išvertė prancūzų rašytojo L. Kladelio apysakaitę „Vienakis“. , 1896 m. – V. Hugo "Vaišės Jėzaus Kristaus pas popiežių Pijų IX", 1900 m. – S. Kravčinskio-Stepniako "Olga Liubartovičiūtė".
CE
CE gali reikšti:
Ce gali reikšti:
ce gali reikšti:
36 m.
36 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pakubėtiškiai II
Pakubėtiškiai II – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 4 km į šiaurę nuo Molėtų.
Kaboriškės (Šeimatis)
Kaboriškės – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Šeimaties.
Juzeliūnas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Juzeliūnienė (ištekėjusi moteris) ir Juzeliūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Papiškės
Papiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Baltosios Vokės, prie kelio. Į vakarus nuo kaimo telkšo Papis (ežeras, susidaręs praplatėjus Vokei). Seniūnaitijos centras.
Istorija
Kaimas minimas 1641 m. Iki 1990 m. kaimas priklausė Šalčininkų rajonui.
Lankaičiai
Lankaičiai – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Skaistgirio, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Šalia kaimo teka Kivė ir jos intakas Lanka. Prie kelio į Trumpaičius yra fermų kompleksas.
Juozas Giedrimas
Juozas Giedrimas (g. 1802 m. prie Gintališkės prie Salantų – m. ?) – Lietuvos 1831 m. sukilimo dalyvis.
Biografija
Baudžiauninkas. 1831 m. vasario mėn. su S. Borisevičiumi vadovavo Gintališkės ir Salantų parapijų valstiečiams, kurie pasipriešino Rusijos imperijos valdžiai. 1831 m. kovo mėn. su apie 100 valstiečių pasitraukė į Prūsiją. Sukilimui apėmus visą Lietuvą įstojo į Telšių apskrities sukilėlių pulką, vadovaujamą L. Urbanavičiaus. Nuslopinus sukilimą su valstiečių būriu kovojo toliau, vėliau su sukilėliais pasitraukė į Prūsiją. 1832 m. vasario 3 d. grįžtantį iš Prūsijos, Mosėdžio apylinkėse sugavo Rusijos imperijos valdininkai; atiduotas į rekrūtus.
Tripelekinės
thumb|right|260px|Notoclinops caerulepunctus thumb|right|260px|Fosterygion flavonigrum Tripelekinės (Tripterygiidae) – ešeržuvių (Perciformes) šeima. Paplitusios vandenynų atogrąžų platumose, tarp koralinių rifų, dumblių sąžalynuose, priekrantėse. Žuvų dydis – 6-15 cm. Pavadinimas iš – trys sparnai.
Zaduojys
left|120px
Kaimai prie Zaduojo: Zaduoja, Pazaduojė, Meletiškės, Ilgašilis. Šiaurvakarine pakrante eina kelias.
Vandenvardis Zaduojỹs (Zaduõjas) laikomas sėlišku, siejamas su šaknimi žad- (plg. žadinti), reiškiančia tėkmės guvumą.
Vencavas
Vencavas – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 8 km į pietryčius nuo Dusetų, netoli Sadūnų.
Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 2,37 km, plotis – iki 1,57 km. Altitudė 159,1 m. Ežero krantai statūs, aukštoki, ypač šiaurės rytuose ir pietuose, vietomis molėti arba akmenuoti. Jo plotas − 2,263 km², giliausia vieta ežero šiaurinėje dalyje − 48 m, vidutinis gylis − 13,5 m, kranto linijos ilgis − 7,94 km. Šiaurėje yra giliai įsiterpęs Rago pusiasalis. Pagrindinis ežero dubuo smėlėtas, molingas, atabraduose vyrauja smėlis ir žvyras, vanduo labai skaidrus. Ežero viduryje yra 1,28 ha sala (povandeninio gūbrio, skiriančio dvi rinas, viršūnė). Iš vakarų prie ežero prieina Plaštakiškių, iš pietryčių – Krakynės miškai. Pietuose išteka upelis link čia pat telkšančio Vencavėlio ežero (Šventosios upės baseinas).
Prie Vencavo įsikūrę kaimai: Vencavai, Naujasodis, Narkyčiai, Kuikiai, Merkiai, Kunotai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos. Pietine pakrante eina keliai ir.