cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Račkos (Suvalkai)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XVI a. miškingoje jotvingių gyvenamoje teritorijoje – Jotvoje ir iš pradžių vadintas Dauspuda, kaip ir šalia kaimo tekanti upė. Kaimo įkūrėjai buvo broliai Stanislavas ir Mikalojus Michnovičiai Račkovičiai, kurie šią žemę 1514 m. gavo iš karaliaus Žygimanto Senojo. 1558 m. kaimas minimas kaip Dowspuda Raczkowska ir aprašomas kaip kaimas turintis parapijinę bažnyčią ir esantis prekybos kelyje Gardinas-Prūsija. 1599 m. įkurta Račkų Šv. Trejybės parapija. 1682 m. kaimas gavo Jono Sobieskio privilegijas rengti turgų kartą į savaitę ir Muges du kartus per metus. Augustas II 1703 m. kaimui suteikė Magdeburgo teises. 1748 m. kaimą įsigijo Juzefas Pacas, o nuo 1797 m. kaimą valdyti pradėjo jo sūnus Liudvikas Mykolas Pacas ir su jo valdymu siejamas kaimo spartaus vystimosi laikotarpis. Jis norėjo paversti kaimą prekybos, pramonės ir mainų centru. Tuo laikotarpiu pastatyta daug naujų manufaktūros statinių: sūrio, odos išdirbimo, audinių ir staltiesių gamyklų, pastaroji veikė iki 1831 m. Kaimo plėtra pritraukė daug vietinių ir užsienio šalių darbininkų, kuriuos kviesdavo iš Vokietijos, Anglijos ir Škotijos. 1818 m. kaime buvo atidaryta mokykla, kurioje buvo dėstoma ir Vokiečių bei Anglų kalbomis. Tuo metu gyventojų skaičius išaugo iki 2500 žmonių. Po 1831 m. sukilimo pralaimėjimo Liudvikas Pacas emigravo iš šalies, o jo turtas konfiskuotas carinės valdžios, nuo tada kaimas pradėjo silpti. Daug gamyklų buvo uždaryta ar nugriauta. Po 1863 m. sukilimo buvo nugriautas ir 1839 m. statytas rotušės pastato bokštas. 1870 m. kaimas prarado visas turėtas teises ir privilegijas, o po 1888 m. gaisro sudegė didelė dalis kaimo pastatų. XIX a. pabaigoje kaimas po truputį pradėjo atsigauti dėka prekybos su Prūsija. Per pirmąjį pasaulinį karą kaimas buvo stipriai sugriautas, tačiau dėka prekybos ryšių su Vokietija ganėtinai greitai atsigavo. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1937 m. kaime buvo pastatyta pieninė. Per antrąjį pasaulinį karą kaimas buvo stipriai apgriautas, o šalia kaimo ant Rospudos upės šlaito vokiečiai pastatė bunkerių ir įtvirtinimų. 1919-1954 m. priklausė Dauspudos valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pavadinimo kilmė
Kaimo pavadinimas kilęs nuo kaimo įkurėjų Stanislavo ir Mikalojaus Michnovičių Račkovičių (Michnowicz Raczkowicz) pavardės.
Geografija
Račkos priklauso Suvalkijos regionui. Ant dešiniojo Rospudos upės kranto. Šiektiek į šiaurę nuo Račkų yra ledyninės kilmės ežeras Balėstas.
Transportas
Per kaimą eina vaivadijos keliai: Suvalkai-Alėcka ir Augustavas-Račkos. Per šiaurinę kaimo dalį eina Alėckos-Suvalkų geležinkelio linija, kuri daugelį metų aptarnavo paprastus keleivius. Nuo 2006 metų linija yra atnaujinta tačiau kaime traukiniai nebestoja.
Avietynė (Riešė)
Avietynė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Vilniaus (Birelių). Kaimą supa Tartokių ir Raudondvario miškai, teka upelis (Neries intakas). Eina akmenimis grįstas Liubavo dvaro kelias. Toliau rytuose prasideda Europos parkas.
Istorija
Iki XX a. vid. žinoma kaip Malinuvka.
Gyventojai
thumb|left|255px|Avietynės apylinkės
Francisco Franco
thumb|200px|Fransiskas Frankas
Fransiskas Frankas (, 1892 m. gruodžio 4 d. Ferolis, La Korunja – 1975 m. lapkričio 20 d. Madridas) – Ispanijos valstybinis ir karinis veikėjas.
Biografija
Gimė jūrų karininko šeimoje. 1910 m. baigė pėstininkų karo mokyklą Tolede. Nuo 1912 m. tarnavo Ispanijos Maroke, pasižymėjo malšinant rifų genčių sukilimą. 1923–1927 m. Ispanijos Užsieniečių legiono vadas. 1926 m. tapo jauniausiu to meto Europos generolu. 1928 m. paskirtas Saragosoje įsteigtos Karo akademijos komendantu.
1931 m. žlugus monarchijai atleistas iš pareigų, nes kairioji vyriausybė juo nepasitikėjo, bet paliko karo tarnyboje. 1934 m. spalio mėn. nuosaikiųjų vyriausybės pavedimu nuslopino kairiųjų darbininkų sukilimą Astūrijoje. 1934 m. divizijos generolas. (1935 m. gegužės mėn. paskirtas Generalinio štabo viršininku. 1936 m. vasario mėn. sudaryta Liaudies fronto vyriausybė atleido jį iš pareigų ir paskyrė Kanarų salose dislokuotos kariuomenės vadu.
1936 m. vasarą aktyviai įsitraukė į sąmokslo prieš respubliką rengimą. 1936 m. liepos 18 d. prasidėjus sukilimui, atvykęs į Ispanijos Maroką vadovavo ten dislokuotos kariuomenės permetimui į Ispaniją, gavo fašistinės Vokietijos ir Italijos paramą – karinę techniką, specialistų. 1936 m. rugsėjo 12 d. paskelbtas sukilėlių vyriausiuoju ginkluotųjų pajėgų vadu (Generalisimo) ir valstybės vadovu (Jefe dėl Estado). Ispanijos pilietinis karas pavadintas Kryžiaus žygiu, o generolas Frankas – jo vadu kaudilju (Caudillo). 1937 m. balandžio mėn. suvienijo Ispanijos fašistinę organizaciją Falangą su visomis nacionalistus remiančiomis organizacijomis ir tapo jos vadu.
Pats sau suteikė generalisimo laipsnį ir tapo Ispanijos diktatoriumi iki 1975 m. Vykdė represinę politiką prieš tautines mažumas, gyvenančias Ispanijos teritorijoje. Valdymo metais nukentėjo katalonai ir baskai, jų kalbos buvo uždraustos oficialiose gyvenimo sferose, įstaigose. Buvo varžomos moterų teisės; pvz., be tėvo ar vyro oficialaus sutikimo moterys negalėjo studijuoti aukštesniosiose mokymosi įstaigose, negalėjo dirbti ar gyventi savarankiškai; moterys neturėjo jokių politinių teisių.
Nors 1969 m. karaliumi buvo paskelbtas Jonas Karolis I, bet išliko diktatoriumi iki mirties. Palaidotas mauzoliejuje Kritusiųjų Slėnyje netoli Madrido.
San Marino bazilika
thumb|right|250px|San Marino bazilika San Marino bazilika (it. Basilica di San Marino) – klasicizmo stiliaus Romos Katalikų Bažnyčia San Marine. Bazilika baigta statyti 1838 m. ir yra pagrindinė bažnyčia šalies sostinėje San Marine.
San Marino bazilika pastatyta vietoje, kurioje stovėjo 7 dešimtmetyje pastatyta bažnyčia. Ji paskirta San Marino įkūrėjui Šventajam Marinui. Šio šventojo relikvijos yra palaidotos bazilikoje.
Magistratas (savivalda)
thumb|[[Anglija|Anglijos magistrato posėdis. Viljamo Hogarto paveikslas, 1750 m.]] Magistratas,, iš magister, mokytojas – savivaldybės, kuriai suteikta Magdeburgo teisė, miesto taryba ir jos institucijos Vokietijoje, Austrijoje, Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje. Anglakalbėse valstybėse ir Rusijos imperijoje 1720–1864 m. tai pirmosios instancijos taikos teismas. Prancūzijoje magistratu vadinamas nepriklausomas teisėjas.
Istorija
Senovės Romoje magistratas buvo aukščiausias miesto valdininkas, renkamas tiesioginiuose rinkimuose. Pagal karjeros laipsnių hierarchiją (cursus honorum), magistratų pareigos buvo kvestorius (finansų valdytojas), edilas (miesto valdytojas), pretorius (teisėjas), konsulas (du Romos respublikos vadovai, renkami kasmet). Aukščiausias magistrato laipsnis buvo cenzorius, skiriamas 5 metams.
Juridinį savivaldos pagrindą daugelio viduramžių šalių savivaldybėms padėjo 1188 m. Vokietijos Magdeburgo arkivyskupo Vychmano miestelėnams suteiktos privilegijos, bei 1221 m. sudarytas paprotinės teisės rinkinys Saksų veidrodis. Šiais dokumentais buvo įtvirtinta miestelėnų teisė rinkti miestų valdžią – magistratą ir prisiekusiuosius posėdininkus, vadinamus suolininkais (t. y. teismą), patiems reguliuoti prekybą ir amatus bei rinkti mokesčius. Magdeburgo teisė greitai paplito Vokietijos, Čekijos, Vengrijos, Lenkijos miestuose.
Kryžiuočių ordino žemėse įsigaliojo Magdeburgo teisės atmaina – Kulmo teisė. Dabartiniam Lenkijos Chelmno miestui ją 1233 m. suteikė Ordino magistras.
Lietuva
Lietuvoje pirmieji magistrato teisę krikščionybės įvedimo proga 1387 m. iš Lenkijos karaliaus Jogailos gavo Vilniaus miestiečiai. Dar anksčiau, 1254 m. Liubeko teisė buvo suteikta vokiečių valdomai Klaipėdai. 1408 m. Magdeburgo teisę įgijo Kaunas, nuo 1413 m., tapę vaivadijos centru, šia teise naudojosi Trakai. Po 1566 ir 1588 m. Lietuvos Statutų priėmimo magistratą rinkti galėjo Merkinė, Veliuona, Žiežmariai ir dar 40 miestų.
Magistratai Lietuvoje buvo panaikinti po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo.
Sudėtis
Magistratas susidėdavo iš burmistrų ir tarėjų, kurie posėdžiaudavo Rotušėje. Asmuo, išrinktas bendruomenės prisiekusiuoju patekdavo į suolininkus, po to galėjo pretenduoti į tarėjus, burmistrus (Lietuvoje – į vaitus).
Lietuvoje magistratą, iki XVII a. pabaigos vadintą miesto taryba, sudarė burmistrai (Vilniuje – 12, Kaune – 4, mažesniuose miesteliuose – po 1-2) ir tarėjai (Vilniuje – 24, Kaune – 12, kitur po 3-6). Magistrato darbą kontroliavo prisiekusiųjų miestiečių kolegija, Vilniuje – iš 60 vyrų. Nuo XVII a. į magistratą taip pat įėjo vaitai ir suolininkai.
Įgaliojimai
Magistratas – miesto vidaus tvarkos taisyklių bei nuostatų leidėjas, taip pat ir vykdomoji valdžia bei vienas iš miesto teismų. Kita institucija – suolininkų kolegija, pagrindinis miesto teismas.
Magistratas tvarkė visus miesto ir miestelėnų reikalus miesto viduje ir už jo ribų. Magistratas skelbdavo miesto vidaus taisykles, tvarkė miesto finansus, prižiūrėjo tvarką mieste, rūpinosi miestiečių ūkine veikla, prekyba, amatais, miesto apsauga, našlaičiais ir našlėmis.
Šiuolaikinis magistratas
Burmistro įgaliojimai, nesvarbu, ar jis skiriamas visai magistrato kadencijai, ar jos daliai, gali būti sustabdomi tik laikinai, savivaldybės konstitucijoje nustatytam laikui arba iki paaiškės aplinkybės, kuriomis remiantis buvo reiškiamas nepasitikėjimas. Jis gali būti pašalintas iš pareigų tik įsigaliojus teismo nutarčiai.
Magistratą, kaip bendruomenės valdybą, sudaro 5-9 bendruomenės atstovų susirinkime išrinkti visuomeniniai pareigūnai. Magistrato nariai renkasi tik kartą per sa - vaitę ir priima arba atmeta administracijos parengtus sprendimus. Paprastai spendimų projektų magistratas neredaguoja, todėl posėdžiai trunka tik valandą ar dvi. Magistrato posėdžius šaukia, jų darbotvarkę sudaro, posėdžiams pirmininkauja ir priimtus spren - dimus pasirašo bei skelbia burmistras.
Magistrát
Diana Varnaitė
Diana Varnaitė (g. 1968 m. vasario 15 d. Vilniuje) – Lietuvos paveldosaugininkė ir istorikė.
Biografija
1986 m. baigė Vilniaus 9-ąją vidurinę mokyklą. 1986–1991 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete.
1989–1991 m. Vilniaus 1-ųjų vaikų namų jaunesnioji medicinos sesuo, auklėtojos padėjėja. 1991–1992 m. Kultūros paveldo centro jaunesnioji mokslo darbuotoja, 1992–1993 m. šio centro vyriausioji istorikė, istorikų grupės vadovė. 1993–1995 m. LR kultūros paveldo inspekcijos vyriausioji inspektorė, Istorijos paminklų skyriaus viršininkė, vėliau laikinai ėjo Archeologijos paminklų skyriaus viršininkės pareigas. 1995–1997 m. Valstybinės paminklosaugos komisijos vyriausioji specialistė.
1997–2005 m. LR Kultūros mininterijos Kultūros vertybių apsaugos departamento direktorė. Nuo 2005 m. dirba dėstytoja valandininke Vilniaus universiteto Istorijos fakultete. 2006–2008 m. dirbo Lietuvos muziejų asociacijoje projekto „XXI amžiaus muziejininkų kompetencijos ir gebėjimų ugdymas“ stebėtoja. 2007–2008 m. Lietuvos restauratorių sąjungos pirmininkė. Nuo 2008 m. Kultūros paveldo departamento prie Kultūros ministerijos direktorė.
Kostas Kubilinskas
Kostas Kubilinskas (1923 m. liepos 1 d. Rūdoje, Gižų valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1962 m. kovo 9 d. Malejevkoje prie Maskvos) – Lietuvos poetas.
Biografija
Tikrasis K. Kubilinsko tėvas nėra žinomas. Mokėsi Gižų mokykloje, Marijampolės marijonų gimnazijoje. Gimnazijoje priklausė katalikiškoms ateitininkų ir pavasarininkų organizacijoms. Dar pradžios mokykloje pradėjo rašyti eilėraščius. Prirašęs visą sąsiuvinį, nusiuntė „Šaltinėlio“ redakcijai. Penkiolikmečiui buvo paskirta „Šaltinėlio“ premija, laikraštyje išspausdinta jo nuotrauka. Jo eilėraščius, eiliuotas korespondencijas, humoreskas spausdino ne tik „Šaltinėlis“, bet ir „Žvaigždutė“, „Žiburėlis“, „Ateities spinduliai“.
Pirmosios sovietų okupacijos metais mokslus tęsė Vilkaviškio „Žiburio“ gimnazijoje. Čia leistuose slaptuose laikraščiuose išspausdino kelis antibolševikinius kūrinėlius. Gimnazijos nebaigęs, vokiečių okupacijos metais įstojo į Marijampolės mokytojų seminarijos antrą kursą. Tačiau vokiečiai 1943 m. seminariją uždarė ir K. Kubilinskui teko grįžti į tėviškę. Karo metais taip pat paskelbė antibolševikinių kūrinių – eilėraštį „Stalino ūsai“, poemėlę „Eltesera (L.T.S.R.)“ ir kt. Prasidėjus antrai sovietinei okupacijai atvyko į Vilnių, įsidarbino „Komjaunimo tiesos“ redakcijoje, tapo komjaunuoliu. Petras Cvirka jį laikė vienu iš talentingiausių jaunųjų rašytojų. 1946–1948 m. studijavo Vilniaus universitete ir Vilniaus pedagoginiame institute. Dėl karo metais paskelbtų antibolševikinių kūrinių 1946 m. rudenį pašalintas iš Vilniaus jaunųjų rašytojų sekcijos, Vilniaus universiteto, laikraščio redakcijos. 1946 m. žiemą gyveno draugo tėviškėje Baibių kaime. Pajutęs, kad juo domisi vietinis saugumas, vėl grįžo į Vilnių.
1946 m. sovietinio saugumo užverbuotas (slapyvardis „Varnas“) ir pasiųstas dirbti į Lynežerio (Varėnos apskritis) pradžios mokyklą (kitais duomenimis – pats išvyko į atokų kaimą). Naujuoju mokytoju susidomėjo Lietuvos partizanai, paprašė leisti spausdinti jo eilėraščius partizanų spaudoje. Poetas sutiko tapti štabo ryšininku ir tuo pačiu metu parašė laišką LKP CK pirmajam sekretoriui Antanui Sniečkui. „Varnas“ išsiderėjo, kad mainais už sėkmingą bendradarbiavimą su MGB jam bus leista grįžti į universitetą, dirbti rašytoju, gaus materialią paramą. 1949 m. kovo 7 d. kartu su kitu MGB agentu Adolfu Skinkiu (slapyvardis „Rytas“) Kalesninkų miške nušovė miegantį Dainavos apygardos partizanų vadą Benediktą Labėną-Kariūną, išdavė žinomas partizanų slėptuves. Iš viso dėl jo kaltės žuvo 15 partizanų.
FK Lokomotyvas
FK Lokomotyvas vardu žaidę ar žaidžiantys futbolo klubai:
Kostas Kubilinskas
Biografija
Po karo toliau rašė eilėraščius. 1949–1950 m. dirbo Grožinės literatūros leidykloje, 1950–1955 m. žurnalo „Žvaigždutė“ redakcijoje, nuo 1957 m. žurnalo „Genys“ redakcijoje. Mirė poilsio namuose Malejevkoje (netoli Maskvos), perdozavęs alkoholio. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Kūryba
Nuo 1938 m. skelbė eilėraščius vaikų žurnaluose. Vaikams skirti eilėraščiai skambios ir darnios formos, atsižvelgdamas į vaiko psichologiją eilėraščiams suteikdavo pažintinį turinį. Eiliuotos pasakos pasižymi tautosakiškumu, liaudišku humoru, gyvo žodžio ekspresija, ryškiu siužetu, komiškų ir dramatiškų situacijų kaita, individualizuota personažų kalba. Parašė pjesių vaikams. Suaugusiesiems skirtuose lyriniuose ir publicistiniuose eilėraščiuose greta socializmo statybos pašlovinimo, atsispindi nerimastingi mirties apmąstymai. Paskelbė žinomų menininkų kūrinių parodijų, išleido satyrinės poezijos rinkinį. Sovietinės okupacijos metais jo eilėraščių išversta į ispanų, latvių, lenkų, rusų, ukrainiečių kalbas.
Futbolo teisėjas
thumb|right|Futbolo teisėjas Futbolo teisėjas – žmogus, vadovaujantis futbolo rungtynėmis. Teisėjas stebi futbolininkų žaidimą ir prižiūri, kad veiksmas visų varžybų metu vyktų pagal taisykles. Teisėjas gali futbolininką nubausti pražanga (įspėjimas), geltona (griežtas įspėjimas) ar raudona kortele (išvarymas iš aikštės). Teisėjams padeda šoniniai teisėjai, jie stebi ar kamuolys kirto vartų liniją, šoninę liniją, ar žaidėjas buvo nuošalėje bei žiūri nuo kurios komandos futbolininko kamuolys tai padarė. Rungtynių teisėjo sprendimai yra galutiniai, jų negalima užginčyti.
Nuestra Senjora de Santa Ana
Santa Anos redukcija yra Kandelarijos departamente, 2 km nuo jo centro Santa Anos, netoli San Ignasijo Mini misijos. Santa Anos redukcija įkurta 1633 m. Apleista 1767 m., kuomet jėzuitai išvaryti iš Amerikos.
1984 m. drauge su aplinkinėmis misijomis įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Kivyliai
Kivyliai – kaimas Akmenės rajono savivaldybės šiaurėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Naujosios Akmenės, 5 km į vakarus nuo Klykolių, pasienyje su Latvija. Seniūnaitijos centras. Stovi Kivylių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (nuo 2000 m.), yra buvusi Kivylių mokykla (dabar Akmenės gimnazijos skyrius), paštas (LT-85037), biblioteka. Paminklas Ldk Kęstučiui (autorius – vietos pedagogas A. Kazlauskas) per melioraciją išnaikinus Alsių kaimą, 1932 m. perkeltas į Kivylius. Veikia žemės ūkio bendrovės „Kontaktai“, „Pipiriai“. Įsikūrusi kaimo bendruomenė.
Geografija
thumb|left|300px|Kivylių mokykla
Kivyliai įsikūrė Vadaksties intako Agluonos dešiniajame krante, prie Kivylių tvenkinio.
Istorija
XVIII a. buvo Kivylių seniūnija, o kaimą sudarė 10 kiemų. XVIII–XX a. pradžios įrašai Akmenės Šv. Onos bažnyčios metrikacijos knygose liudija ne tik apie kaimo, bet ir apie dvaro buvimą. Šį faktą patvirtina 1911 m. ir 1923 m. žemėlapiai, kuriuose užfiksuoti dvaro žemių eksplikacijos planai  taip pat ir gyvenvietės senajame parke išlikę dvaro pamatų ir ledainės likučiai. Pasakojama, kad dvarą galėjo valdyti J. Pilsudskio senelis ar prosenelis, tačiau tai patvirtinančių duomenų nėra.
Kivyliuose nuo 1916 m. veikė mok. Šiaučiūnienės vadovaujama pradinė mokykla, kuri buvo įsikūrusi netoli buvusio dvaro dabartinės gyvenvietės teritorijoje.
Apie gyvenimą tarpukario Kivyliuose nėra daug žinoma. 1923 m. surašymo metu čia būta 333 gyventojų, iš kurių – 88 gyveno dvare.
Antrojo pasaulinio karo metu vietovėje vyko mūšiai, todėl iš senojo Kivylių ir aplinkinių kaimų beveik nieko neliko. Tačiau paskutinės senosios sodybos buvo sunaikintos per melioraciją, kurios metu nugriautos ne tik dirbamuose laukuose išsimėčiusios sodybos, bet ir dabartinėje gyvenvietės teritorijoje buvusios sodybos. Senuosius laikus mena tik senosios Kalvių (kodas L1278), Kivylių k. senosios I (kodas L1282), Kivylių k., vad. Senkapiais (L1283) ir Bitininkų, Kivylių k. senosios II (L1284) kapinės  bei 1 medinis gyvenamasis namas. Jis yra su puikiai išlikusia sodybviete – gyvenamuoju namu, ūkinių pastatų kompleksu ir sodu; šiek tiek nutolęs nuo gyvenvietės į Rytus. Dabartinė Kivylių gyvenvietė yra įkurta maždaug 1-1,5 km į šiaurės rytus nuo pirminės kaimo vietos – buvusių Norbutų ir Pipirių kaimų vietoje. Naujosios gyvenvietės istorija siejama tik su kolūkiu ir jo plėtra
1950–1992 m. Kivyliai kolūkio centrinė gyvenvietė. 1971 m. įsteigta biblioteka, 1982 m. įkurti kultūros namai, medicinos punktas. 2000 m. pastatyta Kivylių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia.
Kolūkis
Kolūkio pavadinimų kaita ir laikotarpiai:
Kazimieras I Atnaujintojas
Kazimieras I Atnaujintojas (1016 m. liepos 25 d. – 1058 m. kovo 19 d.) – Lenkijos kunigaikštis (1034–1058). thumb|left|150px|Voicekas Gersonas. Kazimieras I Atnaujintojas grįžta į Lenkiją
Paprastieji uoliniai ešeriai
thumb|right|260px|[[Zebrinis uolinis ešerys Serranus scriba]] Paprastieji uoliniai ešeriai (Serranus) - akmeninių ešerių (Serranidae) šeimos žuvų gentis.
Kivyliai
Gyventojai
1738 m. Kivyliuose buvo 10 kiemų.
Kazimieras I Atnaujintojas
Biografija
thumb|left|150px|Lenkija Kazimiero I Atnaujintojo valdymo metais Meškos II sūnus, Boleslovo II Dosniojo ir Vladislovo II Hermano tėvas. 1031–1032 m. su motina gyveno dėdės Kolno arkivyskupo Hermano dvare.
Kivyliai
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Kazimieras I Atnaujintojas
Valdymas
thumb|left|150px|Kazimiero I Atnaujintojo žmona Marija Dobronega Pabandžius sustiprinti kunigaikščio valdžią 1035–1037 m. kilo didysis pagonių maištas, kuris privertė vėl bėgti į Vokietiją. Tuo pasinaudojo Čekijos kunigaikštis Bržetislavas I ir užėmė Krokuvą, Didžiąją Lenkiją, Sileziją. Henriko III padedamas 1039–1040 m. atgavo prarastas žemes. Sudaręs sutartį su Kijevo kunigaikščiu Jaroslavu Išmintinguoju 1047 m. prisijungė Mazoviją. 1050 m. atsiėmė Sileziją, kurią pasiliko nepaisydamas imperatoriaus valios (nuo 1054 m. mokėjo Čekijai duoklę). Atkūrė valstybės institucijas, Kolno arkivyskupo padedamas – per sumaišties metus suirusią bažnytinę organizaciją.
Petras Mockus-Mockevičius
Petras Mockus-Mockevičius (slapyvardis Diemedėlis, 1895 m. spalio 19 d. Vidugiriuose, Punsko valsčius – 1922 m. birželio 14 d. Sventijansko kaime, Kapčiamiesčio valsčius) – Lazdijų pradinės mokyklos mokytojas, prozininkas ir poetas.
Biografija
Po Lietuvos–Lenkijos karinio konflikto liko mokytojauti Lazdijuose, mokė miesto pradinėje mokykloje. Įstojo į Lietuvos šaulių organizaciją, buvo aktyvus visuomenininkas. Spaudoje paskelbė eilėraščių ir apsakymų. Nušautas lenkų šovinistų.
Telšių ješiva
thumb|250px|right|Telšių ješivos pastatas thumb|right|250px|Telšių ješivos studentai 1936 m. [[Purimas|Purimo metu]] Telšių ješiva  – buvusi viena iš žymiausių Rytų Europos judaizmo dvasinių seminarijų, įkurta 1875 m. Telšiuose ir šiame mieste gyvavusi iki 1940 metų. 1941 m. atidaryta ješiva tokiu pačiu pavadinimu Viklife, Ohajuje, JAV, kur ir šioje šalyje ješiva yra viena iš žymiausių Haredi judaizmo institucijų, kur yra studijuojama Tora.
Istorija
Rabinų mokyklą 1875 m. arba 1880 m. (skiriasi datos šaltiniuose) įkūrė Ichakas Jakovas Openheimas, Meiras Atlasas, Zalmanas Abelis ir finansiškai prisidėjęs Vokietijos žydas iš Berlyno Ovadyah Lakhmanas. Mokymo įstaiga suklestėjo, kai jos vadovu tarp 1884–1885 m. tapo rabinas Eliezeris Gordonas. E. Gordonas vadovavo ješivai ir buvo Telšių vyriausiuoju rabinu iki pat savo mirties 1910 metais. Rabinų E. Gordono ir Simono Škopo pastangomis buvo sukurta unikali „telšietiška" mokymo ješivoje koncepcija, kuri tapo mokymo pagrindu daugybėje ortodoksinės pakraipos ješivų JAV. Ješivoje taip pat dėstė Simča Ziselis Zivas.
Vadinamoji „rabinų seminarija“ – ješiva, dėl savo aukštos mokymo kokybės ir žymių joje dėstančių rabinų išgarsėjo visame pasaulyje. Studijuoti religijos dalykų, pažinti Torą ir Talmudą, į Telšius rinkosi studentai iš pačių įvairiausių pasaulio taškų: Šiaurės Amerikos, Pietų Afrikos, įvairių Europos valstybių. 1919 m. ješivoje mokėsi 162, o 1936 m. 440 studentų.
1927 m. ir 1933 m. ješiva buvo atnaujinta, pastatyti keli nauji pastatai (administracinės ir gyvenamosios paskirties patalpos). 1940 m. ješivoje buvo 500 klausytojų. Telšių ješiva taip pat globojo mažesnes religines mokyklas visoje Lietuvoje. Dalį ješivos studentų paeiliui išlaikė paprasti Telšių žydų bendruomenės nariai, suteikdavę jiems nakvynę ir maistą, kita dalis studentų nuomojo gyvenamąsias patalpas iš vietinių žydų.
Ješiva veikė iki 1940 m. Lietuvą okupavus sovietams, ji buvo likviduota, o jos pastatai nacionalizuoti. Ješivos studentai išsibarstė po visą Lietuvą ir pasaulį. Mieste liko apie 100 studentų, kurie toliau mokėsi privačiuose namuose mažomis grupelėmis. Iki naciams užimant Lietuvą dalis buvusių ješivos auklėtinių sugebėjo išvykti į JAV bei dalis studentų vadovaujamų rabino Chaimo Steino 1940 m. spalio mėnesį traukiniu išvyko į Japoniją dėka Čijune Sugiharos išduotų vizų. Iš Japonijos studentai išvyko į Australiją, o iš ten 1941 m. pradžioje į JAV.
Prieš prasidedant II pasauliniam karui du ješivos mokytojai Ilja Meiras Blochas ir Chaimas Mordechajus Kacas išvyko į JAV ieškoti finansinės paramos ješivai, kur jie ir sužinojo apie prasidėjusį karą, o panaikinus ješivą Telšiuose tapo naujos ješivos įkūrėjais JAV, kuri buvo įkurta 1941 m. lapkričio 10 d. netoli Klivlando ir pavadintą Telšių vardu. Šioje ješivoje iki šiol taikoma Telšiuose sukurta mokymo sistema. 1960 m. Chaimas Mordechajus Kacas Čikagoje atidarė ješivos padalinį, kurį taip pat pavadino Telšių ješiva.
Dominykas Mikalojus Radvila
Biografija
Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Aleksandras Liudvikas Radvila, motina Liukrecija Marija Stroci. Brolis Mykolas Kazimieras Radvila, seserys Ona Eufemija Radvilaitė (1628–1663 m., ištekėjo už Stanislovo Denhofo), Joana Kotryna Radvilaitė (1637–1665 m., pirmasis vyras Jokūbas Veleris, antrasis – Boguslavas Leščinskis) ir Cecilija Marija Radvilaitė (1645–1682 m., ištekėjo už Mikalojaus Jeronimo Seniavskio.
Šeima
Vedęs buvo du kartus, su žmona Ona Marijana Palubinskyte (Anna Marianna Połubieńska) vaikai: Lukrecija Kotryna Radvilaitė (m. 1716 m., pirmasis vyras Mikalojus Viktorinas Grudzinskis, antrasis – Frederikas Juozapas Denhofas), Adelaida Cecilija Radvilaitė (ištekėjo už Vaitiekaus Dembskio), Jonas Mikalojus Radvila, Sofija ir Feliksas (mirė maži), Mykolas Antanas Radvila, Marijona (mirė maža), Mikalojus Faustinas Radvila. Su antraja žmona Ona Kristina Liubomirskyte (Anna Krystyna Lubomirska Sapiežyna) vaikų neturėjo.
Dvarai
Klecko valdytojas.
Valstybės tarnyba
1676 m. Lietuvos dvaro paiždininkis, nuo 1681 m. Lietuvos pakancleris, nuo 1690 m. Lietuvos didysis kancleris. Be to, Lydos, Pinsko, Tucholo, Radomo ir Gnievo seniūnas.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Išgyvenk
Išgyvenk  – 2006 m. JAV siaubo filmas. Filme pasakojama apie virtualios tikrovės įtaką realiam gyvenimui.
Lailos viršukalnė (Hušės slėnis)
Lailos viršukalnė – viršukalnė Karakorume, Mašerbrumo masyve, prie Hušės slėnio; stūkso šiaurės Pakistane (Gilgitas-Baltistanas). Kalnas žymus savo adatos formos viršukalne, jo šiaurės vakarinio šlaito posvyris yra 45° ir tęsiasi ~1500 m. Kalno aukštis ginčytinas, skirtingi duomenys nurodo 6200, 6614 m, dabar pripažįstamas aukštis 6096 m išmatuotas japonų kartografų. Kalno pavadinimas reiškia „mylimiausioji“.
Kalnas įkopimas labai sunkiai, manoma, kad į jį įkopė tik 2 ekspedicijos (7 žmonės). Pirmieji įkopė britai Simon Yates, Sean Smith ir Mark Miller (1987 m.).
Dnipras
Dnipras arba Dniepras (1776–1796 m. ir 1802–1926 m. Jekaterinoslavas, 1796–1802 m. Novorosijskas, 1926–2016 m. Dniepropetrovskas) – milijoninis miestas pietryčių Ukrainoje; srities centras.
Istorija
1776 m. miestą įkūrė rusas Grigorijus Potiomkinas ir carienės Jekaterinos Didžiosios garbei pavadino Jekaterinoslavu. Miesto teisės suteiktos 1783 m. Dabartiniu pavadinimu miestas žinomas nuo 2016 m. gegužės 19 dienos, kai Rada pakeitė pavadinimą.
1789 m. pastatyti klasicistiniai G. Potiomkino rūmai (archit. I. Starovas; perstatyti XIX a., vėliau sugriauti, atstatyti 1953 m.). XVIII a. pab. pastatytas gelumbės fabrikas. 1835 m. pastatytas Viešpaties Atsimainymo soboras (archit. A. Zacharovas). XIX a. pab.– XX a. pr. mieste iškilo eklektiniai pastatai.
1926 m. miestas pervadintas Dniepropetrovsku komunistų partijos lyderio Grigorijaus Petrovskio garbei.
1932 m. pastačius vandens jėgainę ant Dniepro upės paskatino miesto pramonės augimą, kuris prasidėjo apie 1880 m. nutiesus geležinkelį. Antrojo pasaulinio karo metu (1941–1943) Dniepropetrovską okupavo vokiečiai. Iki 1991 m. dėl raketinės pramonės miestas buvo uždaras užsieniečiams.
Per Pirmąjį pasaulinį karą Jekaterinoslave apsigyveno lietuvių karo pabėgėlių. Po 1917 m. Spalio perversmo ir Rusijos pilietinio karo dauguma lietuvių grįžo į Lietuvą.
2016 m. gegužės 19 d. Ukrainos Aukščiausioji Rada, siekdama panaikinti komunistinio režimo simbolius, pakeitė miesto pavadinimą iš Dniepropetrovskas į Dnipras.
Geografija
Miestas išsidėstęs abiejuose Dniepro upės krantuose.
Klimatas
Klimatas vidutinių platumų, kontinentinis.
Gyventojai
2007 m. mieste gyveno 1 080 846 gyventojų ir buvo trečias pagal gyventojų skaičių tarp visų Ukrainos miestų.
Švietimas ir kultūra
thumb|right||Soboras Yra Ukrainos mokslų akademijos filialas. Dnipro universitetas (anksčiau – Dniepropetrovsko universitetas), įkurtas 1918 m., žemės ūkio universitetas, kasybos (įk. 1899 m.), metalurgijos (įk. 1930 m.) institutai. Veikia dailės ir istorijos muziejai, 5 teatrai, tarp jų operos ir baleto teatras, atidarytas 1974 m., filharmonija, Botanikos sodas.
Ekonomika
Didelis pramonės centras, mineralais gausiame regione. Gerai išvystytas geležinkelio ir vandens transportas, leidžiantis susisiekti su geležimi gausiu Krivoj Rogu Doneco baseine ir mangano kasyklomis Nikopolyje, yra upių uostas ir oro uostas. Dnipre išplėtota juodoji metalurgija, metalo apdirbimas, plieno, elektrovežių, metalurgijos ir kasybos įrangos, žemės ūkio mašinų, staklių, presų, radijo imtuvų gamyba, chemijos (kokso chemijos, padangų, plastikų, dažų, lakų, azoto trąšų, sintetinių dervų), siuvimo, trikotažo, avalynės, statybinių medžiagų, medžio apdirbimo, baldų, popieriaus, maisto (mėsos, alaus) pramonė.
Miestai partneriai
Dnipras yra užmezgęs partnerystės ryšius su šiais miestais:
Sarkandas
Sarkandas  – miestas pietryčių Kazachstane, Almatos srityje, 155 km į šiaurės rytus nuo Taldykorgano, prie Sarkando upės, Džiungarijos Alatau prieškalnėse. Sarkando rajono centras. Pro miestą eina Almatos–Ridero plentas. Artimiausia geležinkelio stotis yra Mulpali (už 135 km). Verčiamasi žemės ūkiu. Maisto (alaus, aliejaus) pramonė.
Istorija
Sarkandas minimas nuo XIX a. vid. Miesto statusas suteiktas 1968 m.
Avilėliai
Avilėliai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 15 km nuo Kriūkų.
Vestfoldas
Vestfoldas (Vestfold) – apskritis Norvegijos pietinėje dalyje. Ribojasi su Telemarku ir Biuskeriudu. Apskrities administracinis centras yra Tionsbergas.
Geografija
Apskritis įsikūrusi Oslo fjordo pakrantėje (joje yra nemažai salų). Būdingos lygumos, kuriomis teka Niumdalslogeno upė, tik šiaurės rytinė pusė kalnuota. Sutampa su Vestfoldo geografiniu regionu.
Istorija
Vestfoldo teritorija, kaip ir visas Vikenas, buvo vienas svarbiausių ankstyvosios Norvegijos istorijos židinių. Iš čia vikingai rengė grobiamuosius žygius, apie VII a. regione susiformavo gentinė karalystė, kurioje valdžią ilgainiui perėmė Inglingų dinastija. Iš šios karalystės Haraldas Gražiaplaukis pradėjo Norvegijos vienijimą.
Danijos-Norvegijos laikais Vestfoldas priklausė Akešhiuso lėnui (vėliau – amtui), kuriam priklausė didžioji dalis Rytų Norvegijos. 1671 m. jame buvo įkurtos dvi paveldimosios grafystės – Laurvigenas ir Jarlsbergas. 1821 m. abi grafystės sujungtos į vieną, suformuojant Jarlsbergo ir Larviko amtą, turėjusį dabartinės apskrities teritoriją. 1919 m., norvegizuojant administracinę sistemą, amtas buvo pervardintas į Vestfoldo apskritį.
Savivaldybės
thumb|left|250px|Savivaldybės Vestfoldas padalintas į 14 savivaldybių:
OA
Dviraidė santrumpa OA gali reikšti:
Jurgis Pliateris (1875)
Jurgis Pliateris II (1875 m. rugpjūčio 19 d. Švėkšnoje – 1943 m. sausio 22 d. Syktyvkare, Komija) – grafas iš garsios Pliaterių giminės, pulkininkas, Švėkšnos dvarininkas.
Adomo Pliaterio sūnus ir Aleksandro Pliaterio tėvas.
Biografija
Pradžios mokslus dėstė namų mokytojai. Dešimties metų laisvai kalbėjo lenkiškai, rusiškai, prancūziškai ir vokiškai. Kiek paaugęs buvo išsiųstas mokytis į Petrapilį, į Kadetų korpusą, kurį 1897 m. baigė kornetu. Jaunas kavalerijos jaunesnysis leitenantas buvo paskirtas į rinktinį gvardijos kavalergardų pulką Petrapilyje. Tarnaudamas karininku ėmė mokytis lietuvių kalbos, kurią dėstė švėkšniškis Karo medicinos akademijos studentas K. Oželis. Per 15 karinės tarnybos metų buvo apdovanotas Rusijos, Prancūzijos, Vokietijos, Rumunijos ir Siamo ordinais. 1910 m. paskirtas Rusijos karo atašė padėjėju Prancūzijoje. 1912 m. išėjo atsargon pulkininko laipsniu ir grįžo Švėkšnon.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas ir paskirtas Pskovo atsarginių brigados štabo viršininku, vėliau – kavalerijos arklių punkto viršininko padėjėju Lugos mieste. 1918 m. vasarą grįžo Švėkšnon.
Susikūrus nepriklausomai Lietuvos valstybei, per 1923 m. žemės reformą prarado didesnę dalį savo valdų. Po 1925 m. Švėkšnos gaisro dalį parko atidavė statyti gimnazijos rūmams. 1935 m. mirus motinai Genovaitei, paveldėjo jos bute Paryžiuje buvusius meno kūrinius, kurie buvo atgabenti Švėkšnon. 1940 m. prasidėjus rusų okupacijai išvarytas iš namų, nusisavintas visas jo turtas, išvežti meno kūriniai, o biblioteka ir dvaro archyvas „Genovaitės“ viloje įsikūrusių tarybinių pasieniečių sudeginti. Žmona mirė 1940 m. rugsėjo 9 d., o 1941 m. birželio 14 d. Pliateris ištremtas į Sibirą netoli Syktyvkaro, kur po pusantrų metų mirė nuo išsekimo.
1928 m. vasaros olimpinės žaidynės
thumb|right|Amsterdamo olimpinis stadionas '''1928 m. vasaros olimpinės žaidynės arba IX olimpinės žaidybės''' – devintosios vasaros sporto olimpinės žaidynės, vykusios Amsterdame, Nyderlanduose. Šis miestas taip pat siekė žaidynių rengimo 1920 ir 1924 metais. Tai buvo antroji ir paskutinė prieš okupaciją olimpiada Lietuvos sportininkams.
Sporto šakos
thumb|1928 m. Nyderlanduose išleisti pašto ženklai, vaizduojantys įvairias olimpiados rungtis. IX olimpinėse žaidynėse vyko šios sporto šakos (skliausteliuose nurodomas medalių komplektų skaičius):
Pirmą kartą įvyko moterų lengvosios atletikos ir gimnastikos rungtys. Halina Konopacka iš Lenkijos tapo pirmąja atletikos čempione moterimi. 800 m distanciją su kitomis sportininkėmis jos įveikė labai išvargusios, todėl buvo panaikintos visos ilgesnės nei 200 m rungtys iki 1960 m. vasaros olimpinių žaidynių.
Iš olimpinės programos taip pat buvo pašalintas Tenisas. IX olimpiadoje taip pat vyko trijų sporto šakų (vienos neoficialiai) parodomosios rungtynės. Tai fryzų rankinio, korfbolo ir lakroso varžybos.
Dalyvavusios šalys
thumb|240px|Dalyviai Iš viso 46 šalių sportininkai dalyvavo 1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Malta, Panama ir Pietų Rodezija (dabartinė Zimbabvė) dalyvavo pirmą kartą.
Vânia Fernandes
Vanija Fernandeš (g. 1985 m. rugsėjo 25 d. Funšalyje, Madeiroje) – Portugalijos džiazo ir fado dainininkė, žinoma dėl savo raiškingo ir įvairiapusiško sceninio balso bei galingos dainų atlikimo technikos.
Muzikinė karjera
Vânia nuo mažens domėjosi muzika. 1997 m. pirmą kartą sudalyvavo Funšalio muzikiniame konkurse Funchal a Cantar. Netrukus pradėjo dalyvauti televizijos renginiuose, dainuoti viešbučiuose, klubuose. 1999 m. laimėjo Funchal a Cantar konkursą, o 2000 m. – Talentos à solta. 2001 m. užbaigė vidurinę mokyklą ir pradėjo pianino studijas Madeiros konservatorijoje. Nuo 2001 m. pradėjo atlikinėti fado muziką. 2003 m. debiutavo džiazo grupėje Oficina. Vania savo balsu patraukė žymių Portugalijos muzikos specialistų dėmesį be dalyvavo festivalyje Voices of the Atlantic. Taip pat dalyvavo įvairiuose džiazo projektuose. 2006 m. dainavo Madeiros klube Kanadoje vietinei portugalų bendruomenei bei Venesueloje. 2007 m. pagal Leonardo da Vinci programą išvyko studijuoti į Helsinkį.
2007 m. laimėjo Portugalijos televizijos RTP muzikinį konkursą Operação Triunfo. Tais pačiais metais baigė vokalo ir džiazo studijas Madeiros konservatorijoje.
Eurovizija
2008 m. su daina Senhora do Mar laimėjo nacionalinę Portugalijos atranką į Euroviziją Festival da Canção surinkusi gavo 35 % žiūrovų balsų ir daugiau ne dvigubai aplenkusi antroje vietoje likusį Alex Smith. Dainą Senhora do Mar („Jūros ponia“) sukūrė kroatų kompozitorius Andrej Babić (jis taip pat yra sukūręs Eurovizines dainas Više nisam tvoja, Call Me, Cvet z juga). Žodžius dainai sukūrė Carlos Coelho. Pasiruošimo cikle buvo sukurtas dainos videoklipas, Vania dalyvavo ture Bulgarijoje (kur dainavo duetu su Mariana Popova), Maltoje. Serbijoje dainavo su grupe Beauty Queens, kuri Eurovizijos konkurse Helsinkyje buvo pritariančioji Marijai Šerifovič. Vanijos Senhora do Mar sėkmingai įveikė antrąjį pusfinalį ir pateko į Eurovizijos finalą. Nepaisant labai aukštų žurnalistų vertinimų ir audringo žiūrovų palaikymo finale Vânia užėmė 13 vietą iš 25 šalių.
Kariotiškės
Kariotiškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, prie geležinkelio Vilnius–Kaunas, 2 km į šiaurės vakarus nuo Lentvario. Seniūnaitijos centras. Yra Kariotiškių geležinkelio stotis, maisto parduotuvė, Kariotiškių pradinė mokykla, išlikęs Kariotiškių dvaras.
thumb|left|[[Kariotiškių geležinkelio stotelė]]
Geografija
Kariotiškės įsikūrusios prie Trakų istorinio nacionalinio parko, netoli Kulpio ežero.
Buvęs Vilniaus miesto sąvartynas (dar vadinamas Kariotiškių sąvartynu) nuo Kariotiškių yra už 5 km prie Rykantų.
Istorija
1950–1995 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Florent Piétrus
Gimęs Prancūzijos užjūrio departamente Gvadelupoje. Jaunesnis žaidėjo brolis, Mickaël Piétrus, taip pat krepšininkas.
ZIS
Triraidė santrumpa ZIS gali reikšti:
Materija
Materija kaip sąvoka gali būti skirtingai naudojama
Paąžuolė (Biržai)
Paąžuolė – viensėdis Biržų rajono savivaldybės rytuose, 4 km į rytus nuo Papilio, prie kelio. Pakraščiu teka Rovėjos aukštupys, šalia dunkso Pariškių miškas. Yra žvyro telkinys.
1923 m. buvo du ūkiai.
Krupicė
Krupicė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Semiatičės ir apie 82 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1952-1954 m. kaimas buvo Krupicės valsčiaus centras. XX a. pirmame ketvirtyje pastatas autentiškos architektūros medinis namas, kuris yra įtrauktas į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Aleksandras Gorškovas
Aleksandras Gorškovas (g. 1970 m. vasario 8 d. Kirovske) – karjerą baigęs futbolininkas, žaidęs saugo pozicijoje. Turi Ukrainos ir Rusijos pilietybes.
Šv. Jono parapija (Barbadosas)
'''Šv. Jono parapija''' – viena iš vienuolikos Barbadoso parapijų. Ši parapija yra salos rytinėje dalyje. Šv. Jono parapijoje yra vienintelė saloje aukštoji mokykla. Parapija taip pat turi Šv. Jono bažnyčią, nuo kurios stogo matosi Atlanto vandenynas.
Škotijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Škotijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Finalo rungtynės
-
--
Pakarkliai (reikšmės)
Pakarkliais vadinami kaimai:
Laima Garnelienė
Laima Garnelienė (g. 1954 m. Marijampolėje) – teisininkė, teisėja, Lietuvos apeliacinio teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkė, teisėjų savivaldos veikėja.
Biografija
Nuo 1977 m. iki 1981 m. Anykščių rajono žemės ūkio valdyba vyresnioji juriskonsultė, nuo 1981 m. iki 1986 m. Marijampolės tarprajoninės prokuratūros prokuroro padėjėja, nuo 1986 m. iki 1987 m. Marijampolės rajono „Tarybų Lietuvos“ kolūkio vyr. juriskonsultė, nuo 1987–1992 m. Marijampolės tarprajoninės prokuratūros prokuroro padėjėja.
Nuo 1992 m. iki 1995 m. Marijampolės rajono apylinkės teismo teisėja, nuo 1993 m. iki 1995 m. pirmininko pavaduotoja, nuo 1995 m. Lietuvos apeliacinio teismo teisėja, nuo 1999 m. Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkė.
Kilkenny City AFC
Kilkenny City AFC – Airijos futbolo klubas iš Kilkenio. Klubo komanda 2007 m. sezone žaidė Airijos Nacionalinės lygos pirmajame divizione, bet prieš 2008 m. sezoną nusprendė lygoje nebežaisti.
Laima Garnelienė
Biografija
Nuo 2006 m. birželio mėn. iki 2010 m. lapkričio 29 d. Teisėjų tarybos pirmininkė Nuo 2010 m. lapkričio 29 d. Teisėjų tarybos sekretorė. .
2010 metų birželio mėn. pretendavo į Lietuvos apeliacinio teismo pirmininko vietą. Pretendentų į teisėjus atrankos komisija L. Garnelienei skyrė pirmą vietą, tačiau LR prezidentė pasirinko Egidijų Žironą.
Kilkenny City AFC
Sezonai
Šaltiniai:
Nuestra Senjora de Loretas
Nuestra Senjora de Loretas  – gvaraniškoji jėzuitų redukcija Argentinoje, Misionese, Kandelarijos departamente.
Įkurta 1610 m., apleista 1767 m. išvarius jėzuitus iš Amerikos. Išlikę dalis griuvėsių, apžėlusių augalija. 1984 m. Nuestra Senjora de Loreto misija, drauge su kitomis regiono gvaranių misijomis įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Kurmaičiai (Mažeikiai)
Kurmaičiai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje. Aplinkui įsikūrė 7 sodų bendrijos. Dalis jų įeina ir į Troškučių kaimą. Iki 2005 m. rudens sodų bendrijos priklausė Mažeikių miesto teritorijai, dabar priklauso Mažeikių apylinkės seniūnijai.
Subversion
Subversion – bylų versijų kontrolės sistema, kuri galėtų pakeisti CVS sistemą. Subversion pilnai palaiko CVS funkcionalumą, taip pat sprendžia problemas, nuo kurių kenčia CVS:
Subversion veikia per daugelį transportinių protokolų. Be gimtojo per TCP veikiančio protokolo galima naudoti ir HTTP anoniminei prieigai, WebDAV išplėtimą rašymui, taip pat svn protokolą per SSH tunelį saugiai rašymo prieigai.
Kurmaičiai (Mažeikiai)
Istorija
Minimas 1738 m. birželio 17 d. Tirkšlių seniūnijos inventoriuje ir nurodyta, kad yra 5 kiemai.
Gyventojai
1923 m. – 18 ūkių ir 109 gyv. 2005 m. dar buvo likusios 5 senosios sodybos.
Vėjo jėgainė
thumb|215px|Vėjo jėgainė Lietuvoje Vėjo jėgainė – energijos rūšies keitimo įtaisas, generatorius, verčiantis kinetinę vėjo energiją į elektros energiją.
Vėjo turbinos gaminamos vertikaliomis ir horizontaliomis ašimis. Mažiausios turbinos naudojamos tokioms reikmėms kaip akumuliatorių įkrovimas pagalbinei valčių ar priekabų energijai ar eismo įspėjamiesiems ženklams. Didesnės turbinos gali būti naudojamos buitiniam energijos tiekimui, pagaminta elektros energija parduodama elektros energijos tiekėjui per elektros tinklą.
Istorija
Pirmoji jėgainė buvo išrasta 1888 m. Jos išradėjas yra Charles F. Brush. Ši vėjo jėgainė turėjo net 144 mentes, kurios buvo medinės, ir toks įrenginys galėjo generuoti 12 kW galią.
Iki XX a. 4-ojo dešimtmečio vidurio daugelis Amerikos kaimiškų vietovių priklausė nuo vėjo energijos. Tai buvo vienintelis elektros energijos šaltinis. Tokios turbinos buvo prieinamos ir ekonomiškai naudingos. Jos buvo ypač naudingos nutolusioms vietoms, į kurias tiekti elektros energiją kitaip nebuvo galimybės.
Visose Jungtinėse Amerikos Valstijose išsiplėtus elektros linijoms, kaimiškose vietose esančios vėjo jėgainės išnyko, o vėjo energetika tapo praeitimi. Tik pastaraisiais dešimtmečiais imta vėl aktyviai domėtis vėjo energetika.
Tipai
miniatiūra|Video vėjo jėgainė Vėjo jėgainės pagal konstrukciją skirstomos į du tipus:
Vėjo jėgainės, kurios sukasi ant horizontalios ašies, yra plačiausiai naudojamos. Dėl savo konstrukcijos jos yra greitaeigės, mažesnio svorio, jėgainės turbiną galima iškelti aukštai. Be to, vieno instaliuoto kilovato kaina yra mažesnė negu vertikalios ašies jėgainių. Tačiau trūkumas tas, kad jų negalima statyti arti gyvenamųjų pastatų, aukštus bokštus sudėtinga transportuoti, o vėjo turbinas – įdiegti.
Pilypavo mūšis
Pilypavo mūšis (šved. Slaget vid Filippovo, ) – taip pat žinomas kaip Mėrūniškių Pilypavo mūšis, mūšis įvyko 1656 m. spalio 22 d. Švedų tvano metu tarp Švedijos-Brandenburgo kariuomenių ir Abiejų Tautų respublikos kariuomenės.
Vėjo jėgainė
Tipai
Vėjo jėgainės pagal paskirtį ir galingumą skirstomos į:
Avinakulis
Avinakulis – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Gedimino.
Vėjo jėgainė
Veikimo principas
Vėjas – tai judantis oras. Didėjant jo greičiui, didėja ir kinetinė, su judėjimu susijusi, energija. Vėjo elektrinės sukurtos taip, kad sudarytų kliūtį kinetinei energijai, ją sulėtintų ir konvertuotų į elektros energiją. Kliūtis kinetinei energijai susidaro, kuomet vėjas susiduria su turbinos mentėmis, kurios suprojektuotos taip, kad duotų didžiausią energijos kiekį ir taip sudarytų didžiausią galimą kliūtį. Dauguma vėjo elektrinių susideda iš trijų menčių, sumontuotų prie plieninio bokšto. Vėjo elektrinės gali būti įvairaus aukščio – kuo jos aukštesnės, tuo efektyviau veikia, nes didesniam aukščiui įprastai būdingi stipresni vėjai. Aukščiausia ir galingiausia kada nors pagaminta vėjo turbina „Haliade-X 12 MW“ šiuo metu veikia prie Nyderlandų krantų. Šios „GE Renewable Energy“ vėjo turbinos ašies aukštis yra 220 metrų. Kiekviena jos mentė yra 107 metrų arba vidutinio futbolo stadiono ilgio. Palyginimui: Lietuvoje aukščiausios vėjo turbinos ašies aukštis yra 110 metrų – dvigubai mažesnis. Vėjo elektrinės sugauna vėjo energiją savo mentėmis. Vėjui pučiant, vienoje mentės pusėje susidaro žemo slėgio oro kišenė. Ši kišenė traukia mentę link savęs ir taip priverčia suktis elektrinės viduje esantį rotorių. Naselėje esanti pavarų dėžė padidina rotoriaus sukimosi greitį nuo maždaug 18 iki 1800 apsisukimų per minutę – toks greitis leidžia turbinos generatoriui gaminti elektros energiją. Daugumos sausumoje šiuo metu veikiančių vėjo jėgainių galia yra 2–3 MW, tokios elektrinės kasmet gali pagaminti apie 5,5 mln. kWh elektros energijos. Tiek visiškai pakanka patenkinti apie 1,5 tūkst. vidutinių individualių namų ir apie 4 tūkst. vidutinių butų ūkių metinius elektros poreikius Lietuvoje. Tačiau naujai šiuo metu statomų elektrinių galia siekia ir 5,5 MW, todėl jos gali pagaminti daugiau nei dvigubai daugiau elektros energijos.
Pilypavo mūšis
Po pergalės prieš Švedų-Brandenburgo kariuomenę ties Prostkais, lietuvių-totorių kariuomenė įžengė į atkovotas žemes, tačiau dalis totorių pasitraukė ir kariuomenėje liko apie 8500 kareivių. Antroje spalio mėnesio pusėje kariuomenės susitiko netoli Pilypavo kaimo. Švedų-Brandenburgo kariuomenei vadovavo generolai Gustaw Otto Stenbock ir Jurgis Frydrikas. Lietuvos kariuomenei vadovavo Lietuvos lauko etmonas Vincentas Aleksandras Korvinas Gosievskis. Karinės jėgos santykis buvo apylygis Švedų-Brandenburgo kariuomenėje buvo apie 9000 kareivių, o Lietuvos kariuomenėje 8500 kareivių.
Vėjo jėgainė
Poveikis aplinkai ir žmogaus sveikatai
Didelės vėjo jėgainės, tampa vis svarbesniu atsinaujinančios energijos šaltiniu, daugelis šalių jas naudoja, siekdamos sumažinti energetinę priklausomybę nuo iškastinio kuro. Viename vertinime teigiama, kad nuo 2009 m. palyginus su fotovoltiniais, hidro, geoterminiais, anglies ir dujų elektros gamybos būdais, energija gaunama naudojant vėją santykiniai turi mažiausią šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį, mažiausią vandens suvartojimo poreikį ir palankiausią socialinį poveikį. Tačiau yra nuomonių, jog didelės vėjo jėgainės, ypač jų parkai, darko kraštovaizdį, kelia grėsmę paukščiams, šikšnosparniams,, šalia vėjo jėgainių gyvenantys žmonės yra nuolat veikiami iki 45 dB garso, kuris didina stresą, kelia nemigą ir taip veikia sveikatą.
Pilypavo mūšis
Lietuvos kariuomenė buvo sutelkta netoli Pilypavo kaimo, tačiau Švedų-Brandenburgo kariuomenė netikėtai puolė iš vakarų ties Mėrūniškių kaimu. Lietuvos kariuomenė neįstengė atlaikyti šio puolimo ir nusprendė trauktis į šiaurės rytus. Pralaimėjimas buvo skausmingas, bet dėka Vincento Gosievskio laiku duoto nurodymo pasitraukti, kariuomenė patyrė nedaug nuostolių. Buvo prarasta daug technikos įrenginių ir nemažai kareivių paimti į nelaisvę. Po mūšio Vincentas Gosievskis sudarė paliaubas su priešininkais, tačiau neilgai trukus Švedų-Brandenburgo kariuomenė toliau pradėjo puldinėti link Vyslos upės.
Vėjo jėgainė
Vėjo jėgainės Lietuvoje
2019 m. Lietuvoje veikiantys vėjo jėgainių parkai pagamino 1,45 TWh (1453 GWh) elektros energijos: 28 % daugiau nei 2018 m., kai vėjo elektrinės pagamino 1,14 TWh (1139 GWh). Tai yra 13 % galutinio Lietuvos elektros energijos suvartojimo. Bendrai atsinaujinantys energijos šaltiniai 2018 m. pagamino 2,9 TWh elektros energijos – 26 % galutinio elektros energijos suvartojimo.
Lietuvoje šiuo metu veikia 23 vėjo jėgainių parkai, jų galia kartu sudėjus siekia 480 MW. „Litgrid“ duomenimis, kartu su mažosiomis vėjo jėgainėmis, Lietuvoje iš viso instaliuota 533 MW galios elektrinių.
Rapanujai
Rapanujai (Rapanui) – tauta, gyvenanti Velykų saloje (Čilės provincija Valparaiso regione), kalba rapanujų kalba.
Vėjo jėgainė
Vėjo jėgainės Europoje
2019 m. Europoje buvo instaliuota 15,4 GW galios naujų vėjo elektrinių: 11,8 GW iš jų – sausumoje, o 3,6 GW – jūroje.