cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teriberka
Istorija
Žinoma nuo XVI a., kai čia įsikūrė rusų kilmės kolonistai, kurie vertėsi žvejyba. 1608 m. čia buvo šešios trobos. 1623 m. gyvenvietę puolė Danijos karinio jūrų laivyno eskadra. Padarę nuostolių danai pasitraukė. O 1809 m., per Anglijos ir Rusijos karinį konfliktą, gyvenvietę užpuolė ir sunaikino anglai. 1823 m. rusai vėl atkūrė gyvenvietę. 1869 m. buvo perkelti kolonistai iš Baltosios jūros pakrančių. Vietos gyventojai turėjo mokestinių lengvatų, vertėsi gyvulininkyste, žvejyba ir banginių medžiokle. 1875 m. pastatyta cerkvė, o 1885 m. ir antroji. 1896 m. pradėjo veikti švyturys su pneumatine sirena.
Ekologiškas maistas
thumb|Daugiausiai pasaulyje sertifikuotos ekologiškos produkcijos parduodama [[JAV ir ES rinkose. JAV pardavimai sudaro 43 %, ES – 38 %. ]]
Ekologiškas maistas – sertifikavimo įstaigos sertifikuoti maisto produktai, kurie nurodyti patvirtinamajame dokumente kaip ekologiški. Maistas, užaugintas nenaudojant sintetinių trąšų (mineralinių trąšų), taip pat sintetinių genetiškai pakeistų organizmų, antibiotikų, herbicidų ir pesticidų. Vietoj jų naudojamos organinės trąšos, biologinė kenkėjų kontrolė. Atsižvelgiama į gyvūnų gerovės reikalavimus. Ekologiškuose maisto gaminiuose draudžiama naudoti sintetinius maisto priedus.
Teriberka
Istorija
Komunistinės diktatūros metais čia buvo įkurtas kolūkis, pastatytos fermos. Žlugus Sovietų Sąjungai, nebeliko nei kolūkio, nei fabriko. Dalis gyventojų liko be darbo ir išvyko į kitus regionus.
Ekologiškas maistas
Ekologiško ūkininkavimo šalininkai teigia, kad taip užaugintas maistas prisideda prie gamtos apsaugos (mažesnė dirvos, vandens taršos). 2016 m. Švedijos maisto tarnybos tyrimas neparodė, kad ekologiški ūkiai mažiau kenktų gamtai nei įprasti.
Teriberka
Istorija
1997 m. Teriberka neteko miesto tipo gyvenvietės statuso, tapo kaimu.
Ekologiškas maistas
Europos sąjungoje, JAV, Kanadoje bei kitose šalyse reikalaujama, kad ekologiška produkcija būtų sertifikuota ir pažymėta ženklu. Už tai atsakingos regioninės, nacionalinės ir tarptautinės organizacijos (JAV žemės ūkio departamentas, Europos Komisija). Daugelyje šalių nenaudojamos maisto pavadinimo asociacijos su ekologija: JAV, JK, Prancūzijoje, Vokietijoje.
Albert Anker
thumb|right|180px| Alberto Ankerio autoportretas, 1908 m. Albertas Ankeris (, 1831−1910 m.) – XIX a. Šveicarijos realistinis tapytojas. Dėl šveicarų buities vaizdavimo jis Šveicarijoje yra mėgiamas ir vadinamas nacionaliniu tapytoju.
Teriberka
Istorija
2009 m. sausio 1 d. Teriberka buvo išbraukta iš pasienio gyvenviečių sąrašo. Iki tol, norint patekti į ją reikėjo gauti leidimus iš Rusijos FSB (saugumo tarnybos).
Albert Anker
Biografija
Albertas Ankeris gimė 1831 m. balandžio 1 d. Nešatelyje. Jis buvo antruoju iš trijų veterinaro Samuel Anker ir Marianne Elisabeth Gatschet šeimos vaikų. 1849 m. A. Ankeris persikėlė į Berną, gyveno pas dėdę, 1851 m. įstojo į Berno universitetą mokytis teologijos. Tais pačiais metais apsilankė Paryžiuje. 1852−1854 m. mokėsi Halės universitete teologijos, keliavo po Vokietiją. Grįžęs į Šveicariją pasirinko tapytojo kelią, tėvas sutiko su tokiu sūnaus pasirinkimu. Metų pabaigoje A. Ankeris persikėlė į Paryžių, mokėsi Šarlio Glero (1806−1874) studijoje, 1855 m. įstojo į Imperatoriškąją specialiąją dailės mokyklą, kurioje mokėsi bent iki 1860 m. Jis tapo Berno dailininkų draugijos nariu ir nuolat eksponavo savo paveikslus Berne, vasaras ir žiemas leisdavo Paryžiuje. 1859 m. jo paveikslas priimtas į kasmetinę oficialią Paryžiaus salono parodą, kurioje jis nuolat eksponuodavo po vieną ar du paveikslus iki 1885 m.
Teriberka
Demografija
1959 m. gyventojų skaičius siekė 4 762, tačiau vėliau ėmė sparčiai mažėti. Pastaruoju metu liko tik apie 700 gyventojų.
Kadagynė (Šiauliai)
Kadagynė – viensėdis Šiaulių rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Bubių, prie kelio Kuršėnai–Gilvyčiai, Ventos dešiniajame krante.
Albert Anker
Biografija
Nuo 1860 m. dailininkas nuolat pradėjo eksponuoti savo paveikslus parodose Nešatelyje. 1861 m. keliavo po Italiją. 1864 m. A. Ankeris vedė Anna Ruefli (1835−1917) ir 1866 m. Paryžiaus salone buvo apdovanotas aukso medaliu. 1870−1874 m. dailininkas buvo Berno kantono tarybos nariu. 1878 m. apdovanotas Garbės legiono ordinu už indėlį į Pasaulinės parodos Šveicarijos paviljono organizavimą Paryžiuje. 1889 m. Paryžiaus pasaulinėje parodoje jis buvo apdovanotas bronzos medaliu už tapybą. 1900 m. Berno universitetas A. Ankeriui suteikė garbės daktaro laipsnį, išleistas jo 40 paveikslų reprodukcijų rinkinys. 1901 m. dailininkas patyrė širdies smūgį, kuris praktiškai paralyžiavo jo dešinę ranką. Albertas Ankeris mirė 1910 m. liepos 16 d. Inse, Berno kantone, kur palaidotas. Gyvenimo metu dailininkas kūrė fajanso dekorą.
Teriberka
Demografija
Didžioji dalis gyventojų – rusų kilmės, dar esama samių bei kitų tautų atstovų.
Kadagynė (Šiauliai)
Istorija
TSRS okupacijos metais viensėdis priklausė Bubių apylinkės Gilvyčių tarybiniam ūkiui.
Teriberka
Turizmas
Teriberka – vienintelė vieta europinėje Rusijos dalyje, į kurią galima patekti važiuojant automobiliu, kad būtų galima pamatyti Barenco jūrą ir Arkties vandenyną.
Kadangi čia siaučia nuolatiniai vėjai, tad vietovę pamėgo jėgos aitvarų sporto atstovai, kurie čia lankosi ne tik vasarą, bet ir žiemą.
Įamžinimas
Pirmasis, kuris pavaizdavo gyvenvietę, buvo Konstanitinas Korovkinas, 1894 m. nutapęs paveikslą.
2014 m. Teriberkoje filmuota dalis vaidybinio filmo „Leviatanas“ scenų.
Kazanleko slėnis
thumb|250px|Reginys nuo Buzludžos kalno į Kazanleko slėnį
Kazanleko slėnis arba Kazanleko įduba  – tektoninė tarpukalnių įduba vidurio Bulgarijoje, į šiaurės vakarus nuo Stara Zagoros, tarp Stara Planinos ir Sredna Goros kalnų. Tęsiasi iš vakarų į rytus apie 100 km abipus Maricos intako Tundžios, sudaryti Georgio Dimitrovo ir Žrebcevo tvenkiniai. Būdingas aukštis 350 m; žemėja rytų link.
Bereketas
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1895 m., tiesiant Užkaspijo geležinkelį, ir pavadinta Kazandžiku (,  – tiurkų kalbomis reiškia 'katilėlis'). Miesto teisės suteiktos 1939 m. Nepriklausomos Turkmėnijos laikais miestas pervadintas Bereketu (iš turkmėnų k. 'gausa, apstas' < pers. barakat). 2000 m. miestą nusiaubė žemės drebėjimas.
Kazanleko slėnis
Kazanleko slėniui būdingas subtropinis klimatas; per metus iškrinta ~600 mm kritulių. Šis slėnis kartu su dar keliais slėniais sudaro vadinamąjį „Rožių slėnį“, kur auginamos rožės, mėtos, levandos, plyti vynuogynai, vaismedžių sodai. Slėnį kerta Veliko Tirnovo–Stara Zagoros plentas ir geležinkelis. Didžiausias miestas – Kazanlekas.
Aulftanesas
Miestas įkurtas 1878 m.
Griffin Park
– futbolo stadionas Brentforde, didžiajame Londone, Anglijoje. Namų rungtynes žaidžia Brentford FC. Stadionas atidarytas 1904 m. Stadione telpa 12 300 žiūrovai, daugiausiai žiūrovų buvo 1949 m., kai rungtynes stebėjo 38 678 žmonės. Stadiono pavadinimas kilo iš grifono. Kiekviename stadiono kampe yra po užeigą.
Medingėnų tvenkinys
Medingėnų tvenkinys - tvenkinys Lietuvoje, Rietavo savivaldybėje, Medingėnų gyvenvietės pietrytinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Gedikos intakas, Duobulio upelio baseinas) 0,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus - 0,12 km, plotis - iki 0,05 km. Altitudė 123,6 m. Krantai žemi, daugiausia apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti pievos, dirbami laukai.
The Den
– futbolo stadionas Niukrose, pietrytiniame Londone, Anglijoje. Namų rungtynes žaidžia Millwall FC. Stadionas atidarytas 1993 m. ir pakeitė Senojo Deno stadioną. Stadione telpa 20 146 žiūrovai.
Meškinyčia
Meškinyčia – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 11 km į pietvakarius nuo Lazdynų, prie Būdupės.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Meškinyčios kaimo bendruomenė 1937 m. Įkurta 1784 m.: valstybinio miško žemė padalinta apytikriai į šimtą 14 prūsiškų margų dydžio (~3,5 ha) sklypų mažažemiams valstiečiams. Tarp pirmųjų 1800 m. minimų valstiečių beveik visi lietuviškomis pavardėmis: Spielmoneitis, Naujokatis, Lenkaitis, Grigatis, Proepenatis, Pauluszus, Matszullatin. 1821 m. kaime buvo 56 gyventojai, 1846 m. – 44 gyvenamieji pastatai ir 300 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Smilgių valsčiaus kaimas. 1874 m. prie kaimo prijungtos Mažųjų Karūnų (įkurti 1817 m.) ir Užupėnų, 1893 m. – Laugalių ir Mažųjų Paišelių kolonijos. Tikintieji iki 1903 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – Šorelių parapijai. Kaime buvo mokykla, malūnas, šiauriniame pakraštyje – Mažųjų Paišelių kolonija (18 gyventojų 1905 m.).
Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu kaimas išnyko. Nuo 2008 m. jo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.
Sakmė
Meškinyčia minima Jono Basanavičiaus tautosakos rinkinyje „Iš gyvenimo vėlių bei velnių”: Meškinyčoj, Pilkalnio pav., Vingelienė, šešose mirdama, paliko mažą ir pareidavo vakarais po šermenų tą pažindyt, koktai stuboj esantiejie matydavo duris atsidarant ir ją į vidų įžengiant ir tad prie vygių atsiklaupiant kūdikėlį žindant. Bežindydama sakydavo: „Aš tave ir veik drauge imsiu”. O teip ir nusidavė.
2019 m. LFF II lyga
2019 m. LFF II lygos arba LFF Antros lygos pirmenybės prasidėjo balandžio 18 d ir baigėsi lapkričio 29 d.
Pirmenybes sudarė dvi zonos:
Pietų zona
2019 m. Pietų zonos pirmenybėse dalyvavo 13 komandų.
Voveraičių paminklas partizanams
Voveraičių paminklas 1947 m. žuvusiems Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanams atminti yra centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Voveraičiuose (Kretingos seniūnija), kelio dešinėje pusėje, pamiškėje. left|thumb|150px left|thumb|150px left|thumb|150px
2019 m. LFF II lyga
Pietų zonos galutinė turnyro lentelė
šaltinis:
Vakarų zona
2019 m. vakarų zonos pirmenybėse dalyvavo 10 komandų.
Voveraičių paminklas partizanams
Paminklas
Monumentas koplytėlės pavidalo, tinkuoto mūro, su atminimo plokštėmis ir kaltiniu kryželiu, pastatytas ant betoninio cokolio, apsuptas akmeninis grįstos aikštelės.
Abi atminimo plokštės juodo poliruoto granito. Pagrindinio fasado plokštėje iškaltas užrašas: „Čia 1947 m. 09. 12 sov. saugumas apsupo LLA Žemaičių apyg. “Kardo“ rinkt. Kartenos Buganto Kuopos partizanus. Žuvo: Vadas Stasys Lukas, pav. Juozas Baltuonis, eil. Kazys Žiobakas, Mykolas Račkus“. Nugarinėje paminklo pusėje iškalta: „Tautos pralietas kraujas / Atpirko Laisvę / partizanai“.
Virš paminklo priekyje kyla kaltinis, ažūrinis kryželis-saulutė, kurio viduje yra kristograma (IHS), o stiebą puošia pora stilizuotų ąžuolo lapų.
Matmenys: paminklo aukštis – 224 cm, plotis – 91 cm, storis – 93 cm. thumb|150px
Istorija
Šioje vietoje Rubulių miškų masyvo pakraštyje netoli Voveraičių geležinkelio stotelės į MGB vidaus kariuomenės 273-ojo šaulių pulko kareivių ir Kartenos stribų surengtą pasalą 1947 m. rugpjūčio 9 d. pateko į Vaineikių miške sušauktą Žemaičių apygardos Kardo rinktinės kuopų vadovų pasitarimą vykę Kartenos valsčiuje veikusių partizanų Buganto kuopos vadas Stasys Lukas–Vytautas, jo adjutantas (pavaduotojas) Juozas Baltuonis–Krivaitis bei juos lydėję trys apsaugos būrio partizanai.
Partizanams nesutikus pasiduoti, užvirė nelygi kova. Per 20 minučių trukusį susišaudymą buvo nušauti ar sunkiai sužeisti keli kareiviai, žuvo partizanų kuopos vadas, jo adjutantas ir du apsaugos būrio kovotojai – Kazys Žiobakas–Vilkas (g. 1923 m.) ir Mykolas Račkus–Jaunius (g. 1927 m.). Trečiajam apsaugos būrio partizanui Juozui Slušniui–Kūmai pavyko prasmukti pro apsupties žiedą ir pasislėpti pelkėtoje vietovėje. Nukautų partizanų kūnus stribai nuvežė į Karteną ir susodino niekinimui saugumo būstinės kieme prie tvarto sienos. Juos stribai niekino, spardė, o po kelių dienų nuvežė į Minijos ir Alanto upių santaką ir ten užkasė.
Žuvusiems partizanams atminti Lietuvos laisvės kovų sąjūdžio dalyvio, Kartenos kovų už Nepriklausomybės įamžinimą draugijos pirmininko Juozapo Antano Vilucko iniciatyva 2014 m. pastatytas, birželio 6 d. iškilmingai atidengtas, o 2015 m. baigtas mūryti paminklas.
Pradinukų lyga
Pradinių ir vidurinių mokyklų 1–4 klasių mokinių futbolo pirmenybės „Pradinukų lyga“ – Lietuvos futbolo varžybos, skirtos bendrojo lavinimo mokyklų pirmų, antrų, trečių ir ketvirtų klasių moksleiviams.
Istorija
Lietuvos futbolo federacija, siekdama suteikti galimybę kiekvienam pradinukui smagiai ir aktyviai praleisti laisvalaikį žaidžiant futbolą, nuo 2017 organizavo Lietuvos pradinių ir vidurinių mokyklų 1-4 klasių moksleivių futbolo turnyrą. Pradinukų lygos idėja kilo svarstant vaikų fizinio aktyvumo problematiką šalies ugdymo įstaigose, bendrąją moksleivių sveikatos būklę bei smagaus laisvalaikio vaikams mokykloje alternatyvas.
Pradinukų lygos žaidynių tapatybę sudarė logotipas, devizas „Aktyviems smagu“, maskotas Braškė ir himnas, kurį sukūrė muzikos kūrėjas Juozas Liesis.
Lygos debiutiniam sezonui užsiregistravo 72 komandos iš Vilniaus, Telšių, Alytaus, Plungės, Mažeikių miestų ir rajonų savivaldybių. 2018 ir 2019 metais pirmenybes LFF ir LVJFA organizavo visoje Lietuvos teritorijoje, kurias vainikavo keturių regionų finalai.
Achyronas Liopetriou
Liopetrio „Achyronas“ – Kipro futbolo klubas iš Liopetrio.
Angliškuose šaltiniuose žinomas kaip EN Ahironas Liopertiou FC bei Achyronas Liopetriou.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1960 m. Ilgą laiką žaidė mėgėjišku lygmeniu. 2006/07 m. tapo IV pakopos nugalėtojais ir pateko į III pakopą.
Craven Cottage
– futbolo stadionas Fulhamo rajone, centriniame Londone, Anglijoje. Namų rungtynes žaidžia Fulham FC. Stadionas atidarytas 1896 m. Stadione telpa 25 700 žiūrovai, daugiausiai žiūrovų buvo 1938 m., kai rungtynes stebėjo 49 335 žmonės.
Achyronas Liopetriou
Istorija
2019/20 m. tapo Trečiojo diviziono nugalėtojais ir pateko į Antrą divizioną (dėl pandemijos grėsmių pirmenybės Kipre buvo nutrauktos).
Craven Cottage
Stadioną taip pat naudojo Jungtinių Amerikos Valstijų, Australijos, Airijos, Kanados futbolo rinktinės, taip pat rungtynes yra žaidęs Fulham regbio klubas.
Achyronas Liopetriou
Istorija
2020/21 m. Antrame divizione iš 18 dalyvių liko 9 vietoje.
Sudėtis
Atnaujinta: 2021 m. liepos 17 d.
River Plate Aruba
Įkurtas 1953 m. vasario 1 d., o namų rungtynes žaidė Guiilermo P. Trinidad stadione.
Sudėtis
''2017 m. ''
(vicekapitonas)
(vicekapitonas) (kapitonas)
Talkotas
Talkotas – upelis Jurbarko rajone, Nemuno dešinysis intakas, žemupyje iš pietryčių juosiantis Skirsnemunę.
Įteka į Nemuną 132,0 km atstumu nuo pastarojo žiočių, vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10012080. Upelio ilgis – 6,1 km, baseino plotas – 12,2 km².
Geografija
Talkoto upelio aukštupys plyti viršutinėje Nemuno terasoje. Jis prasideda Jakaičių kaimo dirbamuose laukuose, teka išlyginta vaga į pietvakarius. Į Nemuno slėnį leidžiasi rytiniu Skirsnemunės gyvenvietės pakraščiu. Pratekėjęs šalia Evangelikų liuteronų bažnyčios šventoriaus (iš vakarų pusės), kerta kelią. Toliau pasuka 90° kampu ir apie 2 km srūva ištiesinta vaga lygiagrečiai plentui vakarų (Jurbarko) kryptimi. Nemuno pakrantės lankos pelkėtos, telkšo nedidelis ežerėlis. Pro Skirsnemunės vakarinę dalį į slėnį srūva Intakas, į Talkotą įsiliejantis už 0,9 km nuo jo žiočių. Į Nemuną Talkotas įteka ties pakrantėje įrengta automobilių stovėjimo aikštele. Netoliese pastatytas Panemunės dviračių tako informacinis stendas.
Ukmergės technologijų ir verslo mokykla
2022 m. balandžio mėn. duomenimis, mokykloje mokėsi 850 moksleivių, dirbo 71 pedagogas.
Talkotas
Geografija
Istoriniai šaltiniai liudija, jog santakos kaimynystėje stovėjo Skirsnemunės piliakalnis (nuplautas potvynių) bei vokiečių ordino pilis Kristmemelis.
Ukmergės technologijų ir verslo mokykla
Istorija
Ukmergės technologijų ir verslo mokyklos istorija prasidėjo 1938 m., kai Ukmergės miesto pakraštyje, Šventosios upės pakrantėje, buvo pastatyta amatų mokykla. Pokario metais čia buvo įkurta žemės ūkio mechanizacijos mokykla, o 1960 m. – žemės ūkio mechanizacijos technikumas, ruošęs technikus mechanikus ir technikus elektrikus. Didelis mokyklos populiarumas pritraukė daug moksleivių. Keičiantis ekonominei situacijai ne kartą keistas profilis, pavadinimas.
Talkotas
Geografija
Įsikūrusios gyvenvietės: Jakaičiai, Skirsnemunė, Žvyriai.
Ukmergės technologijų ir verslo mokykla
Istorija
Lietuvai atgavus nepriklausomybę mokykla mezga ryšius su kitomis šalimis. Mokykloje svečiavosi ir skaitė paskaitas kanadiečių, lenkų, vokiečių, švedų delegacijos. Mokyklos populiarumą didina galimybė išvykti į užsienį padirbėti ir patobulinti užsienio kalbos žinias. Nemažai studentų jau yra pabuvoję Lenkijoje, Vokietijoje, Anglijoje, Suomijoje, Danijoje, Šveicarijoje.
Talkotas
Pavadinimas
Upėvardžio Talkõtas pavadinimo kilmė miglota: bandoma sieti su žodžiu ti̇̀lkti („rimti, tilti“) arba laikomas finougrizmu (, „lašas“).
Ukmergės technologijų ir verslo mokykla
Istorija
2000 m. LR Švietimo ir mokslo ministras pasirašė įsakymą, pagal kurį pradėta Lietuvos profesinių ir aukštesniųjų mokyklų reorganizacija-sujungimas. Prie tuometinės aukštesniosios žemės ūkio mokyklos buvo prijungtos Ukmergės politechnikos ir Veprių žemės ūkio mokyklos. Politechnikos mokykla buvo visiškai integruota į aukštesniąją mokyklą, o Veprių mokykla tapo filialu savoje mokymo bazėje. Po reorganizacijos-sujungimo Ukmergės aukštesnioji verslo mokykla tapo pavaldi Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministerijai ir pasivadina aukštesniąja verslo mokykla. Nuo 2005 m. liepos Lietuvoje vykdant švietimo reformą, mokykla tapo technologijų ir verslo mokykla.
2019 m. sausio mėn. pradžioje mokyklos statusas iš biudžetinės įstaigos pakeistas į viešosios įstaigos. 2019 m. mokykloje mokėsi apie 700 moksleivių, jie galėjo įgyti virš 20 specialybių. Moksleiviai atvykę iš daugiau kaip 20 šalies rajonų, daugiausia – aplinkinių savivaldybių.
Pastatas
Mokyklos pastatą suprojektavo statybos inžinierius Juozas Vodopalas, statyba vyko 1937–1938 m. Statybos rangovas buvo Povilas Dėdelė, techninę priežiūrą vykdė Jonas Stankūnavičius. Tuo metu tai buvo didžiausias šios paskirties pastatas Lietuvoje, kiek vėliau Klaipėdoje pastatytas didesnis. Pastate buvo įrengtas vandentiekis, kanalizacija, centrinis šildymas, buvo numatytos patalpos stalių ir metalo apdirbėjų klasėms, dirbtuvėms, sporto salei, renginių salei ir kitoms reikmėms. Statybos kainavo per 600 tūkst. litų.
Boeing KC-767
Boeing KC-767 – transportinis ir kuro papildymo ore lėktuvas, gaminamas kompanijos Boeing pasitelkiant orlaivio Boeing 767 bazę. Šis orlaivis gamybos pradžioje buvo pasirinktas Jungtinių Valstijų karinių oro pajėgų, tačiau 2003 m. gruodį sutartis buvo nutraukta.
KC-767 gaminamas Italijos ir Japonijos karinėms pajėgoms, kurios pradžioje užsakė po 4 tokius orlaivius.
Istorija
2003 m. sutartį dėl šių orlaivių naudojimo pasirašė Japonijos pajėgos. Pirmieji orlaiviai šalį pasiekė 2008 m. Paskutinis, ketvirtasis, KC-767 Japonijai buvo perduotas 2010 m.
2004 m. Boeing pralaimėjo konkurenciją Airbus A330 MRTT orlaiviui Australijoje. Tais pačiais metais prancūzų orlaivius vietoj KC-767 pasirinko JK Royal Air Force.
Dalvikas
Dalvikas ( – 'slėnio pakrantė') – miestas Rytų Nordurlande, Islandijoje. 1362 gyventojai (2016 m. duomenys). Veikia regiono jūrų uostas. Svarbus importo, žvejybos ir susisiekimo mazgas. Plaukia keltas į Grimsėjų (šiauriausias gyvenamas Islandijos regionas).
Boeing KC-767
Istorija
2015 m. Pietų Korėja pasirinko pirkti Airbus orlaivius vietoj KC-767.
Dalvikas
Pagrindinės pramonės šakos: žuvininkystė, turizmas bei banginių stebėjimas.
Sportas
Populiariausia sporto šaka – kalnų slidinėjimas. Yra keli futbolo klubai. Golfo klubas.
Kenya Airways
Iki 1995 m. Kenya Airways priklausė šalies vyriausybei, tačiau 1996 m. buvo privatizuotos – tai buvo pirmos oro linijos Afrikoje, kurios sulaukė privatizacijos.
Kenya Airways laikomos vienomis didžiausių Užsachario Afrikos regiono oro linijomis. 2013 m. ši bendrovė buvo ketvirta pagal aptarnautų keleivių skaičių Afrikoje po South African Airways, Ethiopian Airlines ir EgyptAir. 2010 m. kompanija tapo SkyTeam aljanso nare. 2013 m. Kenya Airways turėjo 4 006 darbuotojus.
2015 m. kompanija valdė 43 lėktuvus, iš jų daugiausiai (15) yra Embraer 190.
2014 m. Kenya Airways aptarnavo 3,7 milijono keleivių.
San Tomė ir Prinsipės karinės pajėgos
San Tomė ir Prinsipės karinės pajėgos yra labai mažos. Jas sudaro keturios šakos - armija, pakrančių apsauga, prezidento gvardija ir nacionalinė gvardijos. 2005 m. šalies pajėgoms buvo skirta 581 729 JAV dolerių (0,8 % šalies BVP).
2004 m. duomenimis tinkamų kariuomenei (15-49 metų) žmonių šalyje gyveno 38 347. Į karinę tarnybą priimami nuo 18 m.
Burlaivis
200px|thumb|right|Burlaivis „[[Meridianas (laivas)|Meridianas“]] Burlaivis, arba burinis laivas – vėjo varomas laivas, turintis burių įrangą. Pirmieji buriniai ir irkluojamieji su burėmis laivai atsirado prieš keletą tūkstančių metų senųjų civilizacijų laikais. Burlaiviai gali išvystyti didesnį už vėjo greitį.
Šiuolaikiniuose transportiniuose laivuose burių įranga (iš aliuminio ir polimerinių medžiagų) naudojama kaip pagalbinė varomoji jėga, leidžianti žymiai sumažinti degalų sunaudojimą.
Konstrukcija
Burlaivį sudaro šios pagrindinės dalys:
Burlaivių rūšys
Pagal stiebų ir burių skaičių, burių tipus bei kitą charakteristiką burlaiviai skirstomi į:
Burlaiviai Lietuvoje
Yra žinoma, kad nuo XVI a. Nemune ir Kuršių mariose plaukiojo plokščiadugniai mediniai laivai su vienu stiebu ir vairu – baidokai. Pirmieji prekybiniai motoriniai burlaiviai buvo „Jūratė“ ir „Kastytis“, priklausę 1919 m. įkurtai Lietuvos garlaivių bendrovei. Po II pasaulinio karo Klaipėdos žuvų pramonės laivynas turėjo dvi tristiebes krovinines škunas, tristiebę barkentiną ir dvistiebę škuną (taip pat sk. straipsnį „Meridianas“). 2006 m. Klaipėdos universitetas moksliniais tiriamaisiais ir mokomaisiais tikslais įsigijo 1977 m. Nyderlanduose pastatytą burlaivį „Brabander“. 2016 m. šis burlaivis leidosi į 78 dienas trukusią ekspediciją iš Lietuvos į Islandiją ir atgal, buvo tiriamas aplinkos užterštumas, stebimas paukščių populiacijos gausumas ir kita.
Nuo XV iki XIX a. pabaigos Lietuvoje plaukiojo ir kitokie buriniai laivai – vytinės. Vytinė buvo atkurta Trakuose, plaukioja Galvės ežere. Nedidelė vytinė buvo atkurta LRT laidai „Nacionalinė ekspedicija“ (2016 ir 2017 m.).
Graikijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Graikijos futbolo varžybos 2017–2018 m.
Dalyviai
Pastaba.
Turnyro lentelė
Legenda:
PASTABOS.
Galutinė komandų rikiuotė
NUOBAUDOS:
Lauxna Lauksna
„Lauxna Lauksna“ (iš prūsų k. lauksnā 'žvaigždė') – buvusi lietuvių muzikos grupė, kuri grojo etnoindustrinę (ethno-industrial) muziką. Ją sudarė Vytautas Rinkevičius („Spanxti“) ir Povilas Vaitkevičius („Vilkduja“, „Peorth“, „Oorchach“). Grupė gyvavo 2003–2005 m. ir išleido vieną albumą – Sakai.
„Lauxna Lauksna“ grota muzika apibūdinama kaip „energingas aštriabriaunis garsas, susiliejantis su analoginio skambesio šuorais, nenuspėjamais „Polivox“ signalais, avangardistiniais posūkiais, virpančia ethno ambientika, gyvų instrumentų kilpomis ir džergždžiančio triukšmo išlydžiais“. Tekstuose derinami folkloriniai, kosminiai motyvai (mėnuliai, galaktikos), savitus atspalvius kūriniams suteikia ir nuskambančios A. Škėmos frazės, latvių, prūsų, indų kalbų nuotrupos, žemaitiškai perpasakota Burbulio Grįžulo istorija.
San Tomė ir Prinsipės transportas
thumb|250px|Kelias San Tomėje
Šiame straipsnyje pateikiama pagrindinė San Tomė ir Prinsipės transporto sistemos statistika.
Geležinkelių: 0 km
Sausumos kelių:
Uostai: Santo Antonijas, San Tomė
Laivyba:
Oro uostai: 3
Heartattack and Vine
„Heartattack and Vine“ – septintas studijinis Tom Waits albumas, 1980 m. išleistas „Asylum Records“. Šiame albume pirmą kartą jaučiamas eksperimentinis muzikos stilius, kuris pilnai atsiskleidė tik dirbant su Island Records.
South African Airways
South African Airways – nacionalinės PAR ir didžiausios Afrikos oro linijos. Pagrindinė bendrovės būstinė yra šalies sostinės Johanesburgo kaimynystėje O. R. Tambo tarptautiniame oro uoste. Oro linijos buvo sukurtos 1934 m. vasario 1 d., kuomet šalies vyriausybė įsigijo pirmąsias šalies oro linijas Union Airways.
South African Airways įsigijusios mažų sąnaudų oro linijų bendrovę Mango.
2006 m. kompanija tapo didžiausio pasaulyje aljanso Star Alliance dalimi.
2014 m. South African Airways aptarnavo 9,3 milijonus keleivių.
Petras Valiukas
Petras Valiukas (1948 m. spalio 23 d. Labanore – 1993 m. spalio 13 d. Vilniuje) – policijos komisaras, buvęs antrasis Lietuvos vidaus reikalų ministras.
South African Airways
2015 m. kompanija valdė 65 lėktuvus, dar 5 buvo užsakyti. 19 iš viso parko sudaro Boeing 737–800 lėktuvų.
Petras Valiukas
Biografija
1980 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
1967–1985 m. dirbo Molėtų rajono vidaus reikalų skyriaus viršininko pavaduotoju, buvo Zarasų vidaus reikalų skyriaus viršininkas, 1985–1991 m. Marijampolės vidaus reikalų skyriaus viršininkas. 1991 m. „Aro“ rinktinės vadas. 1991 m. Kauno miesto policijos komisariato vyriausiasis komisaras. 1991–1992 m. Lietuvos vidaus reikalų ministras.
Mirė 1993 m. spalio 13 d. Santariškių klinikose, Vilniuje.
Khasiai
Khasiai (Ki Khasi, Ki Khun U Hynniewtrep) – Azijos tauta, gyvenanti šiaurės rytų Indijoje (Meghalajos valstijoje) ir gretimuose Bangladešo rajonuose. Gyvena Khasių ir Džaintijos kalnuose. Populiacija apie 1,5 mln. žmonių. Khasių kalba priklauso austroazijiečių kalbų šeimai. Tikintieji daugiausia protestantai (presbiterionai, baptistai), yra hinduistų, dalis išpažįsta tradicinius tikėjimus, paplitęs sinkretizmas.
Išskiriamos pagrindinės khasių grupės: tikrieji khasiai, pnarai (džaintijai, sintengai), bhojai, varai, lingnamai.
Džaintijos krašte XVI–XIX a. gyvavo khasių kunigaikštystė, Khasių kalnuose – daugelis smulkių kunigaikštysčių, kurioms vadovavo vadai ir tarybos (darbar). 1823 m. khasius užkariavo britai ir prijungė prie Asamo. Judėjimo dėl nacionalinės autonomijos reikalavimu 1970 m. įkurta Meghalajos valstija.
Tradiciniai verslai – lydiminė rankinė, kai kur – ariamoji, laistomoji, terasinė žemdirbystė (augina ryžius, bulves, soras, renka betelio lapus, arekos riešutus), kalnuose paplitusi paukštininkystė, bitininkystė.
Būdinga matrilinijinė giminystė. Šeimos daugiausia mažosios, monogaminės. Turtą paveldi jauniausioji duktė. Santuokos – matrilokalinės, pasitaiko dislokalinių. Tradicinėje tikyboje svarbus protėvių, šventųjų akmenų vaidmuo.
San Tomė tarptautinis oro uostas
San Tomė tarptautinis oro uostas (IATA TMS, ICAO FPST) – oro uostas San Tomė ir Prinsipėje, netoli San Tomės miesto. Tai yra vienas iš trijų ir pagrindinis šalies oro uostas.
Andrėjas Vezalijus
Andrėjas Vezalijus (,, 1514 m. gruodžio 31 d. – 1564 m. spalio 15 d.) – belgų anatomas, gydytojas ir vieno reikšmingiausių žmogaus anatomijos traktatų De Humani Corporis Fabrica Libri Septem (Apie žmogaus kūno sandarą septyniose knygose) sudarytojas. Aprašė kaulus, kremzles, kraujagysles, nervus, širdį, smegenis, virškinimo, šalinimo, lytinius, kvėpavimo ir jutimo organus; jų sandarą siejo su funkcija. Dėl to dažnai laikomas šiuolaikinės žmogaus anatomijos tėvu. Gimė Briuselyje medikų giminėje. Dar būdamas 23 metų tapo Paduvos universiteto profesoriumi ir ten profesoriavo penkerius metus. Vėliau tapo imperatoriaus dvaro gydytoju, gydžiusiu Karolį V-ąjį.
Įrodė, kad kai kurie Klaudijaus Galeno teiginiai apie žmogaus kūną yra klaidingi, paneigė senovės anatomų teiginį, kad širdies pertvaroje tarp skilvelių nėra porų. 1553 m. jo išleistas veikalas Christianismi Restitutio Inkvizicijos buvo paskelbtas eretišku, todėl Vezalijus buvo priverstas didžiąją dalį jo sunaikinti.
Kana Imōto
Kana Imōto priklauso pasimatymų simuliatorių subžanrui, kuriame pilna tragiškų įvykių ir yra skirti tam, kad emociškai sujaudintų žaidėją. Taip pat priklauso žaidimų, mangos ir anime subžanrui, kuriuose yra kraujomaišiškų santykių. Peržaisti žaidimą iki vienos pabaigos užtrunka nuo 5 iki 10 valandų.
Žaidimas yra vizualinis romanas, kuriame rodomos scenos ir veikėjai yra antrame plane, kol veikėjų dialogai ir Tako pasakojimas vaizduojamas tekstu. Taip pat naudojama muzika ir garso efektai. Pasakojama nedideliu tempu, todėl plėtojantis istorijai žaidėjas gali susitapatinti su Taka (ir Kana).
Žaidimo eigoje, žaidėjas susiduria su maždaug 30 sprendimo taškų, kurie nulemia, kuria kryptimi eis siužetas ir galiausiai, kokią pabaigą žaidėjas pasieks.
'Kana Imōto yra eroge žanro ir turi erotinių scenų. Jis parduodamas tik keliose internetinėse parduotuvėse. Dėl šio riboto pasiekiamumo, žaidimas ganėtinai mažai žinomas tarp JAV ir Europos žaidėjų.
Iš pradžių žaidimas buvo sukurtas Windows platformai. Po to Mac OS versija buvo išleista 2001 m. 2003 m., „Panther Software“ paskelbė planus išleisti Xbox versiją, kurie galiausiai buvo atšaukti 2005 m. gegužę, po daugelio atidėliojimų.
Originali D.O. išleista versija dabar nebeplatinama. 2004 m. išleistas leidimas skirtas Windows, pavadinimu Kana… Okaeri‼ (加奈⋯おかえり！！ – „Kana… Sveika sugrįžusi namo!“). Šis naujas leidimas išlaiko originalią siužeto liniją, tačiau turi naują veikėjų dizainą ir yra pilnai įgarsintas.
Veikėjai
Takamičis Todo (藤堂 隆道 Tōdō Takamichi). Pagrindinis istorijos veikėjas. Paprastas vaikinas, kuris nuoširdžiai rūpinasi savo jaunesne seserimi Kana. Aplinkinių vadinamas tiesiog Taka.
Kana Todo (藤堂 加奈 Tōdō Kana): įgarsino Yumi Oda Makoto (小田真ゆみ). Tako jaunesnioji sesuo. Dėl chroniško inkstų nepakankamumo, ji daugumą laiko praleidžia ligoninėje. Ji neturi daug draugų, todėl yra labai priklausoma nuo savo brolio.
Jumi Kašima (鹿島 夕美 Kashima Yumi): įgarsino Miki Hasekura (支倉ミキ). Mergina, kuri lanko tą pačią mokyklą kaip ir Taka. Takas buvo ją įsimylėjęs iki incidento, įvykusio penktoje klasėje, po kurio jis pradėjo jos nekęsti. Tačiau ji visada jį mylėjo.
Miki Kondo (近藤 美樹 Kondō Miki): įgarsino Hokuto Minami (北都南). Ligoninės slaugė, kuri rūpinosi Kana nuo tada, kai ji buvo maža mergaitė. Jutas Ito (伊藤 勇太 Itō Yūta): įgarsino Zyun Zyun (潤潤). Vienas iš Kanos klasiokų. Kai jie pirmą kartą susitiko, Jutas kabinėjosi prie jos dėl to, kad ji nelanko mokyklos ir yra drovaus būdo. Per laiką jis ima ja domėtis ir pradeda gailėtis dėl savo ankstesnių poelgių. Dabar Jutas stengiasi ją apginti nuo užgauliotojų mokykloje ir siekia Tako leidimo tapti Kanos vaikinu. Tačiau Kana vis tiek nelabai jį mėgsta ir prieš jį yra drovi ir tyli.
Pabaigos
Žaidimas turi šešias skirtingas pabaigas. Žaidėjo pasirinkimai, padaryti žaidimo metu, nulemia, kokia kryptimi pasisuks istorija ir kokią pabaigą jis pasieks. Šie pasirinkimai taip pat nulemia, kokia bus Kanos ir Tako tarpusavio santykiai, Kanos požiūris į gyvenimą. Tačiau kanoniška pabaiga iš tikrųjų yra Pabaiga 6 ir yra pavaizduota vėlesniame D.O. žaidime Crescendo, kuriame pagrindinis veikėjas turi galimybę pamatyti filmą, paremtą Kanos gyvenimu.
Pabaigos yra skirstomos į keturias kategorijas:
Gabija Gedgaudaitė
Gabija Gedgaudaitė (g. 2000 m. liepos 13 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti puolėjos pozicijoje.
Rinktinės
2016 m. rugpjūčio 4 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Baltijos taurės varžybose prieš Latviją.
Filipinų ir Lietuvos santykiai
Filipinų ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Filipinų ir Lietuvos. Nors tarpukariu santykiai tarp valstybių užmegzti nebuvo, visą Lietuvos sovietinės okupacijos laikotarpį oficialiai deklaravo nepripažįstanti Lietuvos aneksijos de jure.
Filipinai Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 16 d., o diplomatiniai santykiai užmegzti tų pačių metų gruodžio 15 d.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės. Tarp daugiašalio bendradarbiavimo pavyzdžių paminėtinas Europos Sąjungos (ES) ir Filipinų Partnerystės ir bendradarbiavimo susitarimas, kurį Lietuva, kaip ES narė, yra ratifikavusi.
Lietuvai atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Tokijuje, Japonijoje, Filipinams Lietuvoje – nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė, reziduojanti Stokholme, Švedijoje. Vilniuje veikia Filipinų Respublikos garbės generalinis konsulatas, Filipinuose – du Lietuvos garbės konsulatai (Maniloje ir Zambalese).
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 136 Filipinų piliečių, Filipinuose — apie 30 Lietuvos piliečių.
Ankstyvieji santykiai
Nėra žinoma apie anksčiau nei tarpukariu Filipinus aplankiusius lietuvius. Vienas pirmųjų Filipinuose gyvenusių žinomų lietuvių – Pranciškus Baltrus Šivickis, 1922–1928 m. profesoriavęs Filipinų universitete Maniloje. Gyvendamas šioje šalyje 1923 m. Mindoro saloje įkūrė Puerto Galeros biologinę stotį. Pranciškus Baltrus Šivickis taip pat domėjosi filipiniečių kultūra, papročiais, daug filmavo, fotografavo, sudarė anglų–tagalų žodyną (publikuotas nebuvo). Į Lietuvą grįžo 1928 m.
Filipinuose 1932–1933 m. lankėsi ir kurį laiką gyveno lietuvių keliautojas ir žurnalistas Matas Šalčius.
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
thumb|1967-1972 m. Filipinų Senato pirmininko pareigas ėjęs [[Gil J. Puyat|Gilas Džuko Pujatas, 1968 m. išreiškęs paramą Baltijos valstybių nepriklausomybės atkūrimo klausimui.]] Nors Filipinai ir Lietuva tarpukariu diplomatinių santykių nebuvo užmezgę, SSRS okupacijos metais Filipinai palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis ir kartu su Pietų Korėja buvo vienintelės Azijos valstybės, nuosekliai ir akivaizdžiai nepripažinusios Baltijos šalių aneksijos de jure. Lietuvos diplomatų dokumentuose pažymima, kad privačiuose pokalbiuose 1949 m. Filipinų atstovai patvirtino, kad Jungtinėms Valstijoms Baltijos valstybių klausimu padarius intervenciją Jungtinėse Tautose, Filipinai, „be abejonės, prisidėtų prie tokių iniciatyvų.“
1968 m. vasario 24 d. Lietuvos nepriklausomybės paskelbimo penkiasdešimtmečio proga Filipinų Senato prezidentas Gilas Džuko Pujatas padarė oficialų pareiškimą, išreikšdamas paramą kovoje dėl Baltijos valstybių nepriklausomybės atkūrimo.
1959 m., rekomenduojant verslo partneriui Juozui Kazickui, į Filipinus persikėlė prieš tai į JAV su tėvais pasitraukęs Romualdas Vildžius. Čia sėkmingai užsiėmė verslu, vienu metu netgi treniravo Filipinų vandens slidinėjimo rinktinę ir pats jai atstovavo.
1964–1965 m. laikotarpiu Filipinų nunciatūroje sekretoriumi dirbo Audrys Bačkis.
Santykiai po 1991 m.
Filipinai Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 16 d., o diena vėliau rėmė Jungtinių Tautų Generalinės asamblėjos nutarimą dėl Lietuvos priėmimo į šią organizaciją.
1995 m. pasirašyta sutartis dėl bendradarbiavimo mokslo ir technologijų srityje.
Pirmojo aukšto rango pareigūno iš Filipinų Lietuva sulaukė 1999 m. liepos 22 d. Tuomet Vilniuje apsilankė Filipinų Respublikos užsienio reikalų viceministrė, Filipinų nacionalinės UNESCO komisijos generalinė sekretorė Rosaria G. Manalo.
Filipinų ir Lietuvos dvišalis bendradarbiavimas daugiausia vyksta Filipinų ir ES santykių bei Azijos ir Europos susitikimo (ASEM) kontekste. 2004 m. Hanojuje vykstančiame ASEM susitikime, kuriame pirmąkart kaip šalis narė dalyvavo Lietuva, šios užsienio reikalų ministras Antanas Valionis susitiko su Filipinų užsienio reikalų sekretoriumi Albertu Romulu ir aptarė Filipinų prezidentės Glorijos Makapagal Arojo vizito Lietuvoje kitų metų pradžioje galimybes (vizitas neįvyko).
Lietuva yra Filipinams skyrusi materialinę pagalbą po 10 tūkstančių žmonių gyvybių pareikalavusio taifūno 2013 metais. Taip pat Lietuvoje buvo renkamos aukos.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Lietuvių kalba išleistas Fransisko Sionilio Chosė romanas „Apsimetėliai“ (1974 m.)
Tiek Lietuvoje, tiek Filipinuose krepšinis laikomas populiariausia sporto šaka.
Nors Lietuvoje gyvena negausi išeivių iš Filipinų bendruomenė, Lietuvos spaudoje pasirodo nemažai straipsnių apie Lietuvoje gyvenančius ir savo įrašais socialiniuose tinkluose ir „Youtube“ platformoje išpopuliarėjusius filipiniečius.
Iki Covid-19 pandemijos 2019 m. kasmet augo turistų iš Lietuvos skaičius Filipinuose.
Manilos pakraštyje glaudžiasi vienos moterų vienuolijos pastangomis įkurta bendruomenė su 300 namų, iškilusių labdaros fondų ir pavienių filantropų pastangomis. Viena gatvė čia pavadinta Lietuvos vardu, prie iniciatyvos prisidėjus verslininkams lietuvei Daliai ir olandui Jupui van Rujams.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Filipinų siekė 8,6 mln. eurų, o Filipinai buvo 92-as pagal prekybos apimtis Lietuvos prekybos partneris. Prekybos apimtys tarp Filipinų ir Lietuvos yra didžiausios tarp trijų Baltijos valstybių; stebimas augimas.
Prekybos balanse vyrauja eksportas iš Lietuvos į Filipinus.
Pilietiniai mainai
2020 m. tiesioginių užsienio investicijų dydis Lietuvoje buvo neigiamas, o Lietuvos tiesioginių investicijų Filipinuose nebuvo.
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas nėra baigtinis
Detonatoriaus stiprintuvas
Detonatoriaus stiprintuvas, tarpinis detonatorius, tarpinis užtaisas – sprogdinimo įtaisas, padidinantis inicijuojančios sprogstamosios medžiagos energiją, kad šios pakaktų susprogdinti nejautrios, bet didelio galingumo antrinės sprogstamosios medžiagos užtaisą. Tai sprogusis elementas, pakankamai jautrus, kad jį sužadintų mažas sprogdiklio elementas (pvz., padegamoji arba detonuojamoji kapsulė), ir pakankamai stiprus kad sukeltų pagrindinio užtaiso detonaciją.
Daliai sprogstamųjų medžiagų – TNT, B mišiniui, ANFO ir daugeliui kitų, turinčių mažą smūginį jautrį – detonuoti nepakanka uždegimo vamzdelio, sprogdiklio ar detonatoriaus energijos. Šių medžiagų užtaisams sprogdinti ir būna reikalingas detonatoriaus stiprintuvas. Tuo tarpu daliai sprogalų (pvz., C-4) pakanka vien detonatoriaus.
Anksčiau detonatorių stiprintuvuose plačiai naudojo tetrilą (ypač Antrojo pasaulinio karo metais), bet dabar jį beveik visiškai pakeitė kitos SM – heksogenas (RDX) ar PETN. Paprastai detonatoriaus stiprintuvas būna cilindras iš RDX ar PETN, į kurio vidų įstatomas detonatorius.
Paprastai detonatoriaus stiprintuve būna nuo keliasdešimties gramų iki kelių kilogramų (dažniausiai – keli šimtai gramų) sprogstamosios medžiagos. Masyvūs stiprintuvai naudojami sprogdinant, pvz., didelius užtaisus iš šimtų kilogramų ar dešimčių tonų nejautrių sprogalų. Dažnai pramonėje naudojamos sprogstamųjų medžiagų užtaisai dėl nepalankių sąlygų (vandens poveikis, šaltis, užtaisų išdėstymo nepatogumas) būna nepakankamai jautrūs sprogdinant standartiniais sprogdikliais. Dėl to kalnakasybos ar kalnų reljefo keitimo vietose dalis sprogdinimui paruoštų užtaisų gali nesprogti, kas apsunkina darbus ir smarkiai mažina darbų saugą. Dirbant tokiomis sąlygomis plačiai naudojami detonatorių stiprintuvai (tarpiniai užtaisai), kurie garantuoja užtaisų inicijavimo efektyvumą.
Improvizuotuosiuose sprogmenyse kaip detonatoriaus stiprintuvą dažnai naudoja plastiškąsias sprogstamąsias medžiagas. Pvz., į 120 mm minosvaidžio minos sprogdiklio lizdą įspaudžia gabalėlį semtekso.
Švento Valentino dienos skerdynės (filmas)
Valentino dienos skerdynės – tikrais įvykiais paremtas veiksmo filmas, pasakojantis apie 1929 m. Čikagoje įvykusias žudynes, kurias, kaip manoma, organizavo gangsteris Al Kaponė.
Londono maratonas
Londono maratonas – kasmetinės maratono lenktynės, vykstančios Londone. Tai yra antros pagal dydį maratono lenktynės šalyje po Didžiojo šiaurės bėgimo Niukasle.
Pirmą kartą lenktynės surengtos 1981 m. sportininkų Chris Brasher ir John Disley iniciatyva.
Londono maratone būna kelios rungtys: masinis bėgimas mėgėjams, maratonas profesionalams, profesionalų neįgaliųjų vežimėlių lenktynės, 3 mylių lenktynės sportininkams iki 17 m. amžiaus. Masinis mėgėjų bėgimas būna pats masiškiausias bėgimas šalyje. Londono maratone dažnai vyksta labdaros rinkimo bėgimo akcijos, per visą istoriją jau surinkta daugiau nei 1 milijardas svarų sterlingų. 2019 m. maratone buvo surinkta 66 milijonai svarų sterlingų labdarai ir tai tapo didžiausiu aukų skaičiumi per vienos dienos bėgimą istorijoje.
Nuo 2006 m. Londono maratonas yra įtrauktas į 6 pagrindinių pasaulio maratonų sąrašą.
Londono maratone buvo pagerinti tuo metu buvę maratono pasaulio rekordai. Tą 2002 m. padarė amerikietis Khalid Khannouchi (2:05:38), tarp moterų – 2017 m. Mary Jepkosgei Keitany iš Kenijos (2:17:01).
2020 m. maratone dėl COVID-19 pandemijos buvo leidžiama dalyvauti tik profesionalams ir lenktynėse startavo vos 77 sportininkai.
Zaoziornas
Zaoziornas  – miestas Rusijoje, Krasnojarsko krašte, 120 km į rytus nuo Krasnojarsko, prie Bargos upelio; Rybinsko rajono centras. Stotis prie Transsibiro geležinkelio, plentai į Rybnoję, Ujarą, Borodiną. Vykdoma baldų, siuvimo, maisto pramonė, apylinkėse kasamos akmens anglys.
Istorija
1776 m. minima Troicko Zaoziornaja sloboda. Gyventojai vertėsi žėručio gavyba. XVIII a. pab. pradėta kasti geležies rūda. Apie 1840 m. sloboda tapo kaimu. 1939 m. tapo miesto tipo gyvenviete, 1948 m. – Zaoziorno miestu.
thumb|left|250px|Medinė architektūra prie tilto per Bargą thumb|left|250px|Miesto administracijos pastatas
Beržėnų valsčius
Beržėnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Beržėnai.
Volia (Mastai)
Volia – buvęs miestelis vakarų Baltarusijoje, 1 km į pietryčius nuo Lunos.
Beržėnų valsčius
Istorija
Valsčius (pavietas) minimas nuo 1527 m., priklausė Lietuvos didžiajam kunigaikščiui. 1667 m. valsčiuje buvo 303 bajorų dūmai.
Volia (Mastai)
Istorija
XIX a. minima kaip žydų miestelis ir dvaras Gardino apskrityje, čia buvo sinagoga. Miestelyje gyveno 475 žydai.
Ifraniai
Ifraniai (ⴰⵢⵜ ⵢⴼⵔⵏ Ayt Yefren), dar žinomi arabišku terminu Banu Ifran – berberų zenatų gentis gyvenusi vakarų Alžyre.
Iš šios genties kilusios dinastijos vadinamos Ifranidais. Jų atstovai valdė keletą valstybių dab. Alžyro ir Maroko teritorijose.
Raida
Ifranių pavadinimas kildinamas iš berberiško žodžio ifri ar afri, reiškiančio urvą. Kitos teorijos kildina jų pavadinimą iš senovės berberų dievo Ifru, arba iš Ifrano vietovės dab. Libijoje, iš kur jie galėtų būti kilę. Dalis tyrėjų mano, kad senovės romėnų vietovardis Ifrikija (taikytas dab. Tuniso teritorijai), iš kurio kilo terminas Afrika, yra kilęs būtent iš šios genties pavadinimo.
Vėlesniais laikais ifraniai minimi dab. Alžyro teritorijoje, kalnuotose teritorijose, kur jie aktyviai priešinosi išorinėms jėgoms: vandalams, Bizantijai. VI a. šaltiniai mini karus su šia gentimi.
Nusilpus Omejadų kalifatui ifraniai tapo autonomiški. Ilgainiui jie atsimetė nuo sunizmo ir VIII a. persimetė į charidžitų tikėjimą. Išpažino specifinę atmainą – sufrizmą. VIII a. viduryje prasidėjus Berberų sukilimui ir susilpnėjus kalifato valdžiai, 742 m. vienas ifranių lyderių Abu Qorra įsitvirtino Tlemseno mieste, kur sukūrė pirmąją Ifranidų valstybę – Tlemseno emyratą. Ifranidų sostine tapo Tlemseno miestas (romėnų Pomarija). Ji laikoma pirmąja islamo istorijoje valstybe, atskilusia nuo Kalifato. Panašiu metu šalia susikūrė ir kitos religinėmis sektomis paremtos berberų valstybės: Rustamidai Uarsenio kalnuose, Midraridai Sidžilmasoje, Idrisidai Rifo kalnyne ir pan. Ši teritorija šiaurės vakarų Alžyre tapo jų pagrindine teritorija. thumb|left|Idrisidai ir Suleimanidai IX a. Tačiau po Abu Qorra mirties 790 m. Ifranidai nesugebėjo išlakyti valdžios Tlemsene, ir jų teritorijas užėmė gerokai galingesni Idrisidai iš Maroko. Visas savo valdas aplink Tlemseną ir Alžyro pajūryje jie patikėjo savo vietininkams Suleimanidams Nors ifraniai nebeteko savo valstybės, jie buvo svarbi politinė jėga Alžyro, Tuniso ir Maroko istorijoje iki pat XII a. X a. jie tapo pagrindiniais augančio Fatimidų kalifato priešininkais. Ifranių lyderis Abu Jazidas vadovavo sukilimui prieš Fatimidus Tunise ir 945 m. puolė Kairuaną. Kitas lyderis Jala ibn Muhamadas sugebėjo trumpam įsitvirtinti šiaurės vakarų Alžyre, paimti Orano uostą ir pradėti statyti sostinę Ifgane.
954 m. šią jų valstybę sunaikino Fatimidai, dėl ko ifraniai buvo išvyti į dykumas. Dalis jų mgravo į Kodobos Kalifatą, kur įkūrė Rondos taifą]. Kiti migravo į dabartinį Maroką ir įsitvirtino Berghuatų kontroliuojamuose teritorijose (Tamesnoje). Svarbiausi jų galios centra buvo Tadloje ir Salėje. Iš čia Ifranidai konkuravo su kita berberų gentimi – magravais. Pastarieji buvo įsitvirtinę Feso mieste.
Kuomet magravų valdovas Ziri ibn Atija išvyko į Kordobą sudaryti sąjungos su Omejadų kalifu Al-Mansuru ir paprašyti globos, jo priešai Ifranidai, vadovaujami Jadu, pasinaudojo situacija ir paėmė Fesą. Sugrįžęs Magravų valdovas susigrąžino valdžią ir žiauriai nubaudė sukilėlius.
Dar kartą Ifranidai pabandė paimti Fesą 1033 m., vadovaujami Tamim ibn Ziri. Užėmę miestą jie išžudė didelę dalį jo žydų. Magravai miestą susigrąžino apie 1040 m. Tuo metu į pietus nuo Ifranidų kontroliuojamų teritorijų augo dvasine sekta paremta Almoravidų galia. 1070 m. ifranidų ir magravų teritorijos atiteko Almoravidų dinastijai.
Martine Brochard
Martine Brochard (g. 1946 m.) – prancūzų aktorė ir rašytoja. 7 ir 8 praėjusio amžiaus dešimtmečiuose daugiausia filmavosi Italijoje, taip pat vaidino teatre.
Torlaukshiobnas
Torlaukshiobnas  – miestas Sudurlande, pietryčių Islandijoje. 1497 gyventojai (2016 m. duomenys).
Miestas pavadintas šv. Torloko garbei. Torlaukshiobne yra svarbus jūrų uostas, aptarnaujantis pietinę šalies pakrantę, tarp Grindaviko vakaruose ir Hiobno rytuose. Plaukia keltas į Vestmanaejarą.
Kamilė Vaičiulaitytė
Kamilė Vaičiulaitytė (g. 1994 m. rugpjūčio 18 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti puolėjos pozicijoje.
Karjera
Profesionalią karjerą pradėjo MFK Kauno Žalgiris komandoje.
Rinktinės
2016 m. rugpjūčio 4 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Baltijos taurės varžybose prieš Latviją.
NGC 6397
thumb|220px|NGC 6397 kamuolinis spiečius
NGC 6397 – kamuolinis spiečius, esantis Aukuro žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs 7200 šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 5,9.
Šį spiečių 1751–1752 m. atrado astronomas Nicolas-Louis de Lacaille.