cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kanaanas
Kanaaniečių religija
Kaip tvirtinama Biblijoje, nuo Sinajaus kalno Dievas įsakė Izraeliui neturėti kitų dievų, tik jį vieną. Todėl izraelitai, laikydamiesi šių religinių priesakų, Kanaane privalėjo vengti bet kokio sąlyčio su kanaaniečių religija. Tačiau jie, dar prieš atsikeldami į Kanaaną, buvo pradėję garbinti kanaaniečių dievą Baalą. Kai jie apsigyveno Pažadėtojoje žemėje, Baalas tapo rimtu Izraelio Dievo „varžovu“. Teisėjų knygoje rašoma, kokių nelaimių tai sukėlę ir kaip žmonės, pavyzdžiui, Gideonas, priešinosi Baalo garbinimui. Nors iš karaliaus Dovydo ir karaliaus Saliamono laikų apie tai yra mažai liudijimų, bet vėliau, kai šiaurės Izraelio karalystės valdovu tapo Achabas, Baalas beveik išstūmė Izraelio Dievą. Pasak Karalių knygų, taip atsitikę per Achabo žmoną, karalienę Jezabelę, kilusią iš kanaaniečių miesto Sidono ir su savim atsigabenusią daugybę Baalo žynių.
Kanaaniečių dievai ir deivės buvo sužmogintos gamtos jėgos. Baalas, kas reiškia „viešpats“, buvo orų dievo Adado titulas. Jis valdė lietų, rūką, rasą, nuo jo priklausė derliaus gausumas, lėmęs visą kanaaniečių gyvenimą. Baalo žmona buvo Aštartė, dar kitaip vadinama Anat, meilės ir karo deivė. Baalo tėvas buvo Elis, vyriausiasis dievas, tačiau izraelitų atsikraustyo metu jo reikšmė jau buvo neaiški. Elio žmona buvo Ašera – dievų motina bei jūros deivė. Ašera ir Aštartė dažniausiai vadintos tiesiog „valdovėmis“ (baalat). Kitos svarbiausios dievybės buvo saulės dievas Šamašas, karo ir požemio pasaulio dievas Rešefas, javų dievas Dagonas bei daugybė smulkesnių dievų, sudariusių didžiausių dievų šeimas arba palydas.
Pozityvas
thumb|240px|A – spalvota pozityvinė nuotrauka, B – jos negatyvas, C – monochrominė pozityvinė nuotrauka, D – jos negatyvas
Pozityvas ( – teigiamas) – objekto fotografinis atvaizdas – nuotrauka, skaidrė.
Juodos baltos fotografijos pozityve šviesūs ir tamsūs tonai, o spalvotosios – spalvos atitinka objekto tonus bei spalvas.
Dažniausiai pozityvas gaunamas iš negatyvo kontaktiniu arba projekciniu (keičiamo mastelio) kopijavimu pozityvinėse medžiagose. Inversinėse fotografinėse medžiagose pozityvas gaunamas be negatyvo – inversiniu ryškinimu.
Pilveliai
Pilveliais vadinami kaimai:
Kupiškio Kristaus Žengimo į Dangų bažnyčia
Kupiškio Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Kupiškyje.
Istorija
1781 m. įsteigta parapinė mokykla. Tais pačiais metais parapijiečių lėšomis suręsta nauja bažnyčia ir konsekruota Angelų Sargų vardu. Ji buvo 18 sieksnių ilgio ir 9 sieksnių pločio, trinavė, turėjo 3 altorius ir dvi zakristijas, 11 langų, dvejas dvivėres duris su angliškais užraktais. Prie bažnyčios pastatyta paprasta stulpinė varpinė su 3 varpais, du iš jų 1787 m. atvežti iš Rygos (vertė 300 rublių), o trečiasis mažasis varpas atvežtas iš Šimonių bažnyčios. Visi šie varpai Pirmojo pasaulinio karo metais išvežti į Rusijos gilumą, jų likimas nežinomas.
1908 m. parapijoje įkurtas Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius, kuris 1909 m. įsteigė arbatinę. Kupiškyje 1790–1791, 1798–1801 m. sausio mėn. ir 1814 m. kunigavo poetas Antanas Strazdas.
1931 m. kunigų Stanislovo Baltrimo ir K. Macelio rūpesčiu parapijiečių lėšomis įsigyti 3 nauji plieniniai varpai (didysis - „Šv. Ona“, svoris 1507 kg; „Angelas Sargas“, sveriantis 931 kg ir 1170 mm skersmens; „Šv. Jonas“, sveriantis 655,5 kg) ir įkelti į bažnyčios bokštą. Varpai pagaminti Vokietijoje, „Vereinigte Stahlwerke - Bochmuener Verein“ įmonės. 1935 m. varpinė nugriauta. 1936 m. Panemunėlio klebonas Kazimieras Mockus įrengė altariją ir čia gyveno.
Architektūra
Bažnyčia neogotikinė, halinė (60×43 m), dvibokštė, su 2 zakristijomis. Vidus 3 navų, įrengti 3 altoriai (autorius A. Zaborskis). Skliautai gelžbetoniniai, 20 m aukščio. Bokštai trijų tarpsnių, apvainikuoti smulkiai suskaldytų parapetų ir pinaklių vainikais, su konsolėmis kertėse, taip bokštų viršūnės platesnės už žemesnius tarpsnius. Šoninių sienų kontraforsai užbaigti pinakliais su kryžiais, kurių iš viso yra 21. Apsidės priestatas yra vidinės navos tęsinys.
Kazimieras Stanislovas Butkus
Kazimieras Stanislovas Butkus (g. 1923 m. spalio 1 d. Klykoliuose, Akmenės valsčius) – Lietuvos inžinierius technologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1954 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius technologas. 1986 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
1958–1967 m. Gyvulininkystės instituto laboratorijos vedėjas. 1967–1996 m. Maisto instituto (iki 1991 m. Sąjunginis sviesto ir sūrio pramonės MTI) laboratorijos vedėjas; 1988 m. profesorius. Nuo 1982 m. Tarptautinės pieno federacijos ekspertas.
Jungtinių Valstijų Kapitolijus
Jungtinių Valstijų Kapitolijus – Jungtinių Amerikos Valstijų federalinės įstatymų leidžiamosios valdžios – Jungtinių Valstijų Kongreso – susirinkimų vieta. Pastatas yra JAV sostinėje Vašingtone, ant Kapitolijaus kalvos, geografiniame miesto centre. Oficialiai rytinė ir vakarinė Kapitolijaus pusės vadinamos fasadais. Istoriškai rytinis pastato fasadas buvo skirtas atvykstantiems aukštus postus užimantiems pareigūnams ir kitiems svečiams.
Istorija
Po to, kai Džordžas Vašingtonas 1793 m. rugsėjo 18 d. padėjo kertinį akmenį, darbai stūmėsi į priekį pamažu. Senato sparnas buvo tik vos baigiamas, kai 1800 m. į jį įsikėlė Senatas, Atstovų rūmai, Aukščiausiasis Teismas, apygardos teismai ir Kongreso biblioteka.
Kapitolijus vis dar neturėjo kupolo, kai per 1812-ųjų karą Vašingtoną užpuolė britai. Pastatas buvo padegtas ir smarkiai nukentėjo. 1815 m. Benjamin Henry Latrobe buvo paskirtas Kapitolijaus architektu ir gavo progą jį atstatyti. Jam buvo leista pasiūlyti savo paties projektą, kuris 1817 m. patvirtintas.
1818 m. Kapitolijaus architektu tapo Charles Bulfinch ir toliau tęsė daugelį Latrobe idėjų. Didžiuma pastato buvo užbaigta iki 1829 m. Ch. Bulfinch suprojektavo medinio rėmo žalią varinį kupolą.
1850 m. pridurti Thomas Walter Senato ir Atstovų rūmų sparnų priestatai. Pagal T. Walter projektą naujo, ketinio, kupolo statyba prasidėjo 1855 m. ir darbas vis dar tęsėsi per Abrahamo Linkolno inauguraciją 1861 m.
Pietų Trikampis
thumb|Pietų Trikampio žvaigždynas
Pietų Trikampis (Triangulum Australe, TrA) – 83-as iš 88 pagal dydį pietų pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje nematomas. Žvaigždyną į žvaigždėlapius įtraukė Johann Bayer 1603 m. veikale Uranometria.
Ryškiausios žvaigždės:
Atrija – α TrA (1m,91)
Laukėnėliai
Laukėnėliai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Želvos.
Purviniškis
Purviniškiu vadinami du kaimai Utenos rajone:
Smenchkarė
thumb|Smenchkarė Smenchkarė („stipri siela“) – vienuoliktasis aštuonioliktosios Egipto dinastijos faraonas, Amenchotepo IV įpėdinis. Po Smenchkarės valdė Tutanchamonas. Nėra aišku, ar Smenchkarė buvo vyras, ar moteris. Manoma, kad valdė 2 metus, nuo 1336 iki 1334 m. pr. m. e. Pradėjo valdyti iš karto po Amenchotepo IV mirties, galėjo būti jo koregentu.
Su Smenchkarės praenomnu Ankheprure yra siejami du vardai. Vienas iš jų siejamas su Nefertite, todėl galėjo būti, kad ji buvo Smenchkarė bei antroji faraonė visoje Senovės Egipto istorijoje. Pirmoji faraonė buvo Hatšepsuta.
Dvi galimybės:
Ir viena, ir kita galėjo būti Smenchkarė, tačiau galėjo būti ir vyras.
2014 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Afrika
Straipsnyje pateikiami atrankos į 2014 m. pasaulio futbolo čempionatą Afrikos zonos rezultatai.
Tvarka
Atranką sudaro trys etapai. Pirmame etape tarpusavyje susitinka silpniausios žemyno komandos. Porų nugalėtojai patenka į antrą etapą, kuriame visos komandos suskirstomos į 10 grupių. Šių grupių nugalėtojai patenka į trečią etapą, kur susikauna tarpusavyje dėl 5 kelialapių į pasaulio čempionatą.
C grupė
<div id="Côte d'Ivoire v Tanzania">
<div id="Morocco v Côte d'Ivoire">
<div id="Côte d'Ivoire v Gambia">
<div id="Gambia v Côte d'Ivoire">
<div id="Tanzania v Côte d'Ivoire">
<div id="Côte d'Ivoire v Morocco">
Zobielai
Zobielai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Platelių. Zobielų senosios kapinės.
Laičiai
Laičiais vadinamos šios Lietuvos gyvenvietės:
Taip pat – kaimas Gudijoje.
Apalačai
Apalačai  – vidutinio aukščio kalnai Šiaurės Amerikos rytuose, JAV ir Kanadoje. Ilgis 2600 km. Driekiasi pietvakarių kryptimi. Šiaurinė ir pietrytinė kalnų dalis sudaryta iš kristalinių uolienų, vakarinė ir pietvakarinė – daugiausia iš nuosėdinių (smiltainio, dolomito, klinties). Akmens anglies, naftos, gamtinių dujų, geležies rūdos, titano, asbesto telkiniai.
Šiauriniams Apalačams (į šiaurę nuo Mohoko ir Hadsono upių) būdingi banguoti plokščiakalniai (400–600 m aukščio), tarp kurių iškyla pavieniai masyvai ir kalnagūbriai – Adirondakas, Žalieji kalnai, Baltieji kalnai ir kt. su aplygintomis viršūnėmis ir nuolaidžiais šlaitais. Masyvai atskirti plačiais slėniais. Daug trogų. Pietiniai Apalačai sudaryti iš aukštai iškylančio Mėlynojo kalnagūbrio (aukštis iki 2037 m, Mičelo k. – aukščiausia Apalačų vieta) ir daugybės trumpų paralelinių kalnagūbrių ir masyvų, atskirtų plačiais erudavusiais slėniais ir duburiais. Šiaurės rytuose yra Pidmonto plynaukštė, vakaruose – Apalačų plynaukštė. Šiaurinėje dalyje būdingi spygliuočių ir mišrieji miškai, piečiau 41° š. platumos – papėdėse – plačialapių miškai (kaštonai, ąžuolai, klevai ir kt.), aukščiau 1000 m – mišrieji ir spygliuočių miškai.
Škotijos futbolo varžybos 1901–1902 m.
Škotijos futbolo varžybos 1901–1902 m.
Kukas
Egiptiečių mitologijoje Kukas arba Kauketė („tamsa“) – pirmapradės tamsos koncepcijos personifikacija Ogdoad kosmogonijoje. Kadangi buvo tamsos simbolis, ji reiškė neaiškumą, nežinomybę, chaosą. Kaip koncepcija, Kukas buvo androgeniškas dievas, jo moteriška forma – Kauketė. Kauket – žodžio „Kuk“ moteriška forma. Kukas/Kauketė kaip ir kitos 3 dualistinės Ogdoad dievybės, buvo vaizduojamos vienodai. Vyriška forma varle arba žmogumi varlės galva, o moteriška forma gyvate arba moterimi gyvatės galva.
Taip pat skaitykite:
Aukso Žuvis
thumb|Aukso Žuvies žvaigždynas
Aukso Žuvis (Dorado, Dor) – 72-as iš 88 pagal dydį blyškus pietų pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje nematomas. Žvaigždyną į žvaigždėlapius įtraukė Johann Bayer 1603 veikale Uranometria. Ant šio žvaigždyno ir Stalkalnio žvaigždyno ribos yra Didysis Magelano Debesis.
Ryškiausios žvaigždės pavadinimų neturi.
Raistiniai (reikšmės)
Raistiniais vadinami kaimai:
Rietuvė
thumb|200px|right|Rietuvės veikimo iliustracija
Rietuvė (arba dėklas, neteisingas pavadinimas stekas, kilęs nuo ) – duomenų struktūra, veikiantis LIFO (angl. „last in first out“) principu. Kitaip tariant, iš rietuvės visada paimamas paskutinis į jį padėtas elementas, po to – priešpaskutinis ir t. t. Tai primena plytas, kraunamas vienas ant kitų stulpu.
Rietuvė paremia dvi pagrindines operacijas – push (padėti) ir pop (pasiimti).
Aparatinė realizacija
Daugelis procesorių (ypač – CISC architektūros) paremia rietuvės veikimą aparatiškai. Tokiuose procesoriuose būna vienas ar keli už rietuvę atsakingi registrai (Intel 8080 – SP, Intel x86 – SP ir ESP), rodantys į rietuvės pabaigą. Procesoriaus vykdoma Pop operacija automatiškai perkelia į nurodytą registrą paskutinį rietuvės elementą ir sumažina rietuvės registro reikšmę. Push operacija rietuvės registro reikšmę padidina, bei nurodyto registro reikšmę perkelia į rietuvę. Asembleriu tokia operacijų seka gali būti aprašyta maždaug taip:
Sukompiliuotame Intel x86 procesoriui skirtos programos kode yra rietuvės segmentas, kuriame ir laikomi į rietuvę dedami elementai.
Jei kodas generuojamas kompiliatoriaus, kviečiamų funkcijų argumentai programiniame kode dažniausiai perduodami per rietuvę (asembleriu programuojantis žmogus parametrus dažniausiai perduoda registruose).
Lokalūs kintamieji taip pat dažnai saugomi rietuvėje.
Antanas Vilkutaitis
Antanas Vilkutaitis-Keturakis (1864 m. rugsėjo 20 d. Gulbiniškiuose, Liudvinavo valsčius, Marijampolės apskritis – 1903 m. kovo 17 d. Petrapilyje) – inžinierius, dramaturgas, prozininkas, publicistas.
Rietuvė
Aparatinė realizacija
Pirmieji masiškai gaminti mikroprocesoriai turėjo vidinę rietuvinę atmintį. Pavyzdžiui, Intel 4004 turėjo trijų lygių paprogramių rietuvę grįžimo adresui atsiminti, kuri Intel 4040 buvo padidinta iki aštuonių lygių. Vidinė rietuvė patogi itin paprastuose kompiuteriuose, kur išorinės operatyvinės atmintinės gali ir nebūti. Intel 8080 vis dar turėjo retai naudotą galimybę prijungti net iki 64 Kb talpos atskirai adresuojamą rietuvės atmintį. Daugelyje šiuolaikinių kompiuterių rietuvė yra pagrindinės atmintinės dalis.
Antanas Vilkutaitis
Biografija
Juozo Vilkutaičio brolis. Mokėsi Liudvinavo pradžios mokykloje, aukso medaliu baigė Marijampolės berniukų gimnaziją. Už gabumus gavęs 300 aukso rublių metinę stipendiją, 1887 m. Maskvos universitete baigė fizikos ir matematikos mokslus ir supratęs, kad Lietuvoje gali negauti darbo, įstojo į tuo metu prestižinį Kelių institutą Petrapilyje, kur suartėjo su tenykščiais lietuviais. 1891 m. baigęs institutą, paskirtas kelių inžinieriumi į Gruziją, ten vadovavo geležinkelio tiesimui.
Rietuvė
Programinė realizacija
Rietuvę gali būti realizuojama tiesinio sąrašo pagrindu arba panaudojant masyvus. Masyvo pagalba realizuota rietuvė veikia sparčiau ir nereikalauja papildomos atminties sąrašo duomenims laikyti. Ji imituoja aparatinę realizaciją, turėdama rietuvės rodyklę atitinkantį sveikojo tipo kintamąjį, rodantį į pirmą laisvą elementą virš rietuvės viršūnes. Reikšmės padėjimo operacija užrašoma kaip rietuvė[sp] = reikšmė sp = sp + 1 Reikšmės paėmimo operacija užrašoma kaip sp = sp - 1 reikšmė = rietuvė[sp]
Antanas Vilkutaitis
Biografija
Gyvendamas Užkaukazėje, neatsiribojo nuo Lietuvos problemų: skyrė nemažas sumas „Varpo“ ir „Ūkininko“ leidimui, buvo 1892 m. įkurtos Petrapilio lietuvių ir žemaičių labdaringosios draugijos narys. Turėjo fenomenalią atmintį, buvo labai išsilavinęs, plataus kultūrinio akiračio. Mokėjo daug kalbų (lotynų, prancūzų, vokiečių, rusų). Jį domino ir medicina, kultūrologija, filosofija, reti ir vertingi leidiniai. Kaip ir daugelis to meto lietuvių kultūros veikėjų, buvo švietėjiškų demokratiškų pažiūrų. Straipsnius spausdino laikraščiuose „Aušra“, „Varpas“, „Ūkininkas“, „Vienybė lietuvninkų“. Juose paskelbė publicistikos ciklus „Gromatos iš Maskolijos“, „Kultūriški etiudai“, „Politiškas šiupinys“ ir kt. Demokratiniu požiūriu nagrinėjo įvairius gyvenamojo meto klausimus. Jo publicistikoje daug įdomių idėjų, ji paremta mintimi ir analize, vyrauja sąvokinė raiška. Rašė žurnalistikos ir publicistikos klausimais. Publicistiką vertino labiau nei grožinę kūrybą, yra parašęs ir periodikoje išspausdinęs keletą apsakymų, tačiau šie jo darbai neturėjo didesnės literatūrinės reikšmės.
Rietuvė
Programinė realizacija
čia rietuvė – rietuvės turinį saugantis masyvas, sp – rietuvės rodyklės kintamais (pradinė vetrė lygi nuliui).
Antanas Vilkutaitis
Biografija
Pasirašinčjo slapyvardžiais Jonas Avulis, Kazys Bindokas, Galbiniškų Antanas, Keturakis, Kunigas A. ir kt.
Rietuvė
Programinė realizacija
Tokia rietuvė paprastai turi ribotą iš anksto žinomą talpą (masyvo ilgį), nebent jį viršijus visas turinys būtų automatiškai kopijuojamas į kitą (didesnį) masyvą.
Antanas Vilkutaitis
Biografija
Susirgęs nepagydoma liga, Užkaukazėje dirbo vos dešimt metų. 1902 m. atleistas iš pareigų ir išvežtas gydyti į Petrapilį, kur 1903 m. mirė. Jo kapas neišlikęs.
Rietuvė
Programinė realizacija
Nuorodas naudojančio tiesinio sąrašo pagrindu galima sukurti tik kompiuterio atminties ribojamą dinamiškai augančią rietuvę, tačiau duomenų laikymas joje mažiau efektyvus.
Rietuvė ir paprogramiai
Kviečiant įvairių programos vietų bendrai naudojamą paskirties kodo fragmentą (pavyzdžiui, simbolio išvedimo į ekraną paprogramį), taip pat aptarnaujant pertraukimus, svarbu neužmiršti šiuo metu vykdomos komandų sekos adreso, kad užbaigus paprogramį būtų galima grįžti atgal. Grįžimo adresas beveik visada išsaugomas rietuvėje. Dažnai pasitaiko, jog vykdomas paprogramis savo ruožtu kviečia kitas paprogramius. Tuomet įsiminimo operacija kartojama. Baigiant paprogramį, rietuvės viršūnėje visada bus reikalingas grįžimo adresas, nes jis buvo ten padėtas paskutinis.
Antanas Vilkutaitis
„Amerika pirtyje“
Kartu su broliu Juozu Vilkutaičiu 1895 m. parašė komediją „Amerika pirtyje“. Vincas Kudirka 1893 m. „Varpe“ paskelbė konkursą lietuviškoms dramoms sukurti. Pirmasis atsiliepė Aleksandras Fromas-Gužutis, o netrukus ir broliai Vilkutaičiai. Vincas Kudirka šį kūrinį nuvežė į Mintaują pas Jablonskius, kur drauge su šeimininkais jo klausėsi ir Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Juozas Tumas-Vaižgantas, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Motiejus Lozoraitis. Buvo nutarta jį paskleisti po Lietuvą, lietuviškas kolonijas už Lietuvos ribų, kol pagaliau 1899 m. rugpjūčio 20 d. šis spektaklis viešai suvaidintas Palangoje, daržinėje, stovėjusioje ant jūros kranto (dab. Basanavičiaus g. ir Meilės alėjos kampas). Šį įvykį primena atminimo lenta prie „Jūratės ir Kastyčio“ skulptūros. Pjesė iš karto susilaukė didelio populiarumo ir suvaidino nemažą vaidmenį lietuviškojo teatro kūrimosi istorijoje.
Rietuvė
Rietuvė ir būsenos išsaugojimas
Rietuvėje gali būti išsaugomas ne tik ankstesnis vykdymo adresas, bet ir įvairi kita su ankstensniu vykdymu susijusi informacija (registrų bei vėliavėlių reikšmės, kai kada ir informacija apie įvedimo ar išvedimo įrenginių būseną). Kviečiant vieną paprogramį iš kito, būsena gali būti išsaugota daugelį kartų. Rietuvė tinka, nes paskutinė išsaugota būsena turi būti atstatyta pirmoji.
Constant Vanden Stock stadionas
Constant Vanden Stock stadionas yra futbolo stadionas Briuselyje, Belgijoje. Namų rungtynes žaidžia RSC Anderlecht. Stadione vyko UEFA Euro 1972 čempionato pusfinalis tarp Vengrijos ir Tarybų Sąjungos rinktinių. Taip pat kelios Belgijos vyrų futbolo rinktinės varžybos.
Stadionas pastatytas 1917 m. šalia Meir parko (vėliau pervadinto į Astrid parką) su viena medine tribūna. Pavadintas Émile Versé. Laikui bėgant buvo pastatytos kitos tribūnos. 1983 m. buvo visiškai perstatytas ir pervadintas klubo, o vėliau ir savininko Constant Vanden Stock vardu. Vietų skaičius buvo sumažintas iki 28 063; 6900 stovimų vietų už abiejų vartų ir 21 163 sėdimos vietos, iš kurių 1583 yra biznio klasės ir 406 – VIP. 2010 m. klubo vadovybė nusprendė vietų skaičių padidinti iki 30 000. Darbai turėtų būti baigti 2013 m.
Ričardas Tamulis
Ričardas Tamulis (1938 m. liepos 22 d. Kaune – 2008 m. balandžio 20 d. Jonavoje, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – boksininkas, olimpinių žaidynių vicečempionas, daugkartinis Europos, SSRS ir Lietuvos bokso čempionas.
Biografija
Sulaukęs 15 metų, pradėjo lankyti bokso treniruotes pas Antaną Zaborą, vėliau perėjo pas Algirdą Šociką. Tarptautiniame ringe debiutavo 1957 m., kai Maskvoje vykusių jaunimo žaidynių finale nugalėjo lenką Henryką Wojciechowskį. 1958 m. SSRS čempionate nusileido tik olimpiniam čempionui Vladimirui Jengibarianui, o nuo 1959 m. iki 1966 m. iškovojo penkis aukso medalius. Tuo pat metu tapo Europos čempionu tarp svorio kategorijos iki 67 kilogramų atletų Belgrade (1961 m.), Maskvoje (1963 m.) ir Berlyne (1965 m.). 1964 m. Tokijo olimpinių žaidynių finale 1:4 pralaimėjo lenkui Marianui Kasprzykui. Iš viso bokso ringe kovėsi 257 kartus, laimėjo 243 kovas.
Linas Julijonas Jankus
Linas Julijonas Jankus (1946 m. birželio 29 d. Priekulėje – 2014 m. liepos 13 d.) – Lietuvos tapytojas.
Biografija
Tėvas – itin charizmatiška asmenybė – buvo baigęs kariūnų mokyklą, vėliau Šiaulių mokytojų seminariją. Dirbo mokytoju. Mama buvo kilusi iš inteligentiškos šeimos. Kadangi jos tėvas buvo felčeris, ji baigė medicinos studijas, nors ir norėjo mokytis menų, bei dirbo medicinos seserimi.
Į mokyklą Linas J. Jankus pradėjo eiti jau Saugose, nes ten visa šeima persikėlė, kai tėvas buvo paskirtas vaikų namų ir tuometinės septynmetės mokyklos direktoriumi. Tačiau jau po kelerių metų visa šeima persikraustė į Švėkšnos vaikų namus Vilkėnuose, vėliau – į Pjaulius, šalia Priekulės. Baigė Priekulės Ievos Simonaitytės vidurinę mokyklą. Vėliau, 1964 m. įstojo į tuometinį Dailės institutą, o 1969 m. jį baigė. Mokytojai Jonas Švažas, Algirdas Petrulis. Baigęs studijas liko gyventi Vilniuje. Pradėjo rengti personalines parodas, įstojo į Lietuvos dailininkų sąjungą, aktyviai kūrė. Tačiau, laikui bėgant, aktyvus sostinės gyvenimas Linui J. Jankui galiausiai pabodo. Ir 1999 m. jis su žmona – televizijos režisiere – Jūrate Šimkute ir dukrele Helena grįžo į Pjaulius. Šeima apsigyveno jau šimtą metų stovinčios pradinės mokyklos pastate, tame pačiame, kuriame mokytojavo ir Lino J. Jankaus tėvas.
1979–1980 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1982–1999 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1990 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1986–1995 m. Architektūros fakulteto Dailės katedros vedėjas. Nuo 1999 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas, nuo 2004 m. Menų fakulteto Dailės katedros vedėjas. Nuo 1993 m. docentas.
Kūryba
Nuo 1970 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje. Nutapė daugiau nei 1000 darbų. Individualios parodos surengtos Klaipėdoje, Vilniuje ir kitur:
Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus. Darbų įsigijo LR kultūros ministerija ir muziejai, buvusi SSRS kultūros ministerija, SSRS Parodų direkcija, muziejai, privatūs kolekcionieriai Lietuvoje, JAV, Vokietijoje, Danijoje, Islandijoje, Prancūzijoje, Norvegijoje, Izraelyje.
Nutapė pamario peizažų („Drevemos prieplaukoje“, „Tiltas“, abu 1975 m.; „Klaipėdos jachtklubas“, 1979 m.; „Gilijos kaime“, 1982 m.; „Mažoji Lietuva“, 1984 m.) Ankstyvieji peizažai ramių, giedrių spalvų, nuo devintojo dešimtmečio tamsesnio kolorito, šiurkštesniu potėpio, perteikiantys atšiaurios gamtos grožį, kasdienybe. Sukūrė portretų („Kaimyno Peterio portretas“, 1985 m.; „Senieji pamario žvejai Marija ir Martynas Gelšiai“, 1996 m.)
Sėjaus dėsnis
Sėjaus dėsnis (Say’s Law): bendroji pasiūla sukuria sau lygią bendrąją paklausą.
Tai reiškia, kad bendrojo nacionalinio produkto gamyba duoda tiksliai lygų tai produkcijai pajamų kiekį (darbo užmokesčiai, pelnas ir t. t.), kuris, jeigu išleidžiamas, yra kaip tik pakankamas nupirkti visą pagamintą produkciją. Todėl, norint pasiekti nacionalinės gamybos visiško užimtumo lygį, būtina padidinti bendrąją pasiūlą.
Ulrich Beck
Ulrich Beck (1944 m. gegužės 15 d. – 2015 m. sausio 1 d. ) – vokiečių sociologas, Miuncheno universiteto ir Londono ekonomikos ir politikos mokslų mokyklos profesorius.
Biografija
U. Beck gimė Štolpo mieste, tuometiniame Trečiajame Reiche (dabar Slupskas, Lenkija). Nuo 1966 m. studijavo sociologiją, filosofiją, psichologiją ir politologiją Miuncheno universitete. 1972 m. jame apsigynė filosofijos daktaro laipsnį. 1979–1981 m. U. Beck dėstė Miunsterio, o 1981–1992 m. Bambergo universitetuose. Nuo 1992 m. jis buvo sociologijos profesorius Miuncheno universitete ir vadovavo Sociologijos institutui.
Mokslinė veikla
U. Beck gilinosi į modernizacijos procesus, aplinkosaugos problemas, individualizmą ir globalizaciją. Kartu su kitais sociologais jis prisidėjo prie rizikos visuomenės, antrojo modernumo ir reflektyviosios modernizacijos teorijų kūrimo.
Paluknys
Istorija
Manoma, jog prie Luknos upės XV amžius–XVIII a. veikė geležies liejykla, liejusi geležį iš balų rūdos. Moterys iš Luknos pakrančių ilgą laiką imdavo „raudonų dažų“ siūlams dažyti.
Paluknys vystėsi kaip gatvinis kaimas. 1794 m. pastatyta koplyčia, 1921 m. įkurta parapija.
Sovietmečiu buvo Lietuvos gyvulininkystės ir veterinarijos instituto „Merkio“ eksperimentinio ūkio gyvenvietė, įkurtas LTSR lengvosios pramonės ministerijos Vilniaus aviacijos technikos sporto klubas, imtas kultivuoti sklandytuvų sportas.
2011 m. patvirtintas Paluknio herbas.
Simonas Gineitis
Simonas Gineitis – XVIII a. pab. Lietuvos valstiečių bruzdėjimų ir 1794 m. sukilimo dalyvis.
Biografija
Bajoras. 1789–1792 m. vadovavo Palangos seniūnijos valstiečių ir miestiečių kovai su Palangos seniūnijos savininku Vilniaus vyskupu I. J. Masalskiu. 1792 m. rugpjūčio mėn., gelbėdamasis nuo suėmimo, pasitraukė įMažąją Lietuvą. Prūsijos karalystės valdžios 1793 m. kovo – 1794 m. vasario mėn. kalintas Klaipėdoje. Per 1794 m. sukilimą buvo Darbėnų parapijos kavalerijos karininkas, rotmistras. Suorganizavo pasienio apsaugą, nutraukė pašto ryšį tarp Rusijos ir Prūsijos per Palangą. Dėl pernelyg radikalių pažiūrų sukilimo vadovybė neleido jam vadovauti 1794 m. gegužės 23 d. sukilėlių žygiui į Liepoją.
Dalita Avanesian
Dalita Artin Avanesian (, g. 1999 m. rugsėjo 19 d. Teherane, Iranas) – Armėnijos dainininkė.
Nuo 6-erių metų dalyvauja įvairiuose grožio konkursuose – 2005 metais ji buvo nominuota kaip Mis Jerevanas, Mis Armenija, o 2009-aisiais buvo įvertinta Mis top model titulu. Muzikos mokykloje lankė pianino, gitaros ir vokalo pamokas. Laisvalaikiu užsiima plaukimu ir tenisu. 2011 metais su daina „Welcome to Armenia“ dalyvavo 2011 m. vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse, jame užėmusi 5-ą vietą. Galimybę atstovauti vaikų „Eurovizijoje“ Dalitai pavyko iškovoti tik iš antro bandymo – prieš metus nacionalinėje Armėnijos atrankoje ji liko penktoje vietoje.
Čekiškės seniūnija
Čekiškės seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kauno rajono savivaldybės vakaruose. Vakaruose seniūnija apribota Dubysa, rytuose – Karalgirio mišku, šiaurėje – Kėdainių ir Raseinių rajonais, pietuose – Vilkijos seniūnija.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurta 17 seniūnaitijų:
Riešutinė (reikšmės)
Žodis riešutinė reiškia:
Spalio rajonas
thumb|right|250px|Rajono vykdomojo komiteto pastatas
Spalio rajonas (iki 1961 m. Stalino rajonas) – LTSR administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto vakarinėje dalyje 1941 m. ir 1944–1990 m. 1964 m. rajonui priklausė dešinysis Neries krantas į pietus nuo Karolinės g., Šaltūnų k., keletas kaimelių, vadinamų Bukčiais (Buchtomis), Riešė, dalis miesto centro, vakarinė Senamiesčio dalis, Vingis, Naujamiestis, Vilkpėdė, Miškiniai (dešiniojo ir kairiojo kranto), Žemieji ir Aukštieji Paneriai, Riovonių k.
Jonas Alekna (1917)
Jonas Alekna (1917 m. liepos 20 d. Kubiliūnai, Grinkiškio valsčius – 1964 m. rugsėjo 3 d. Panevėžys) – Lietuvos teatro aktorius, režisierius, dailininkas.
Henanas
thumb|right|Longmeno grotos thumb|Šaolino vienuolyno pagodos
Spalio rajonas
Istorija
1949–1959 m. rajonas sutapo su Panerių apylinkės ribomis. 1961 m. lapkričio 11 d. rajonas pervadintas Spalio vardu.
Jonas Alekna (1917)
Biografija
1936–1940 m. mokėsi keramikos Kauno amatų mokykloje. 1938–1940 m. lankė Kauno Darbo rūmų vaidybos studiją. 1940–1964 m. Panevėžio dramos teatro aktorius, 1954–1956 m. vyr. režisierius.
Henanas
Henanas arba Henanis  – provincija Kinijos centrinėje dalyje. Pavadinimas reiškia „Į pietus nuo Geltonosios upės“. Henanas ribojasi su Hebei šiaurėje, Šandongu šiaurės rytuose, Anhui pietryčiuose, Hubei pietuose, Šaansi vakaruose ir Šansi šiaurės vakaruose. Henanas dar vadinamas Džongjuanu (Zhongyuan) arba Džongdžou (Zhongzhou), kas reiškia 'vidurio lygumos'.
Jonas Alekna (1917)
Biografija
Panevėžio dramos teatre režisavo 12 spektaklių. Vaidyba temperamentinga, ryškios vizualinės ir plastinės personažų charakteristikos. Sukūrė keramikos dirbinių, kurie buvo eksponuoti parodoje Paryžiuje, biustų, scenografijos ir grimo eskizų, piešinių, nuliejo akvarelių.
Henanas
Henano populiacija – 99 mln. (antra didžiausia tarp Kinijos provincijų). Beveik 99 % gyventojų yra haniai, 1 % – priskiriami hui tautybei.
Administracinis suskirstymas
Henane yra 17 prefektūrų lygmens administracinių vienetų – prefektūrų lygmens miestų, – taip pat vienas tiesiogiai administruojamas sričių lygmens miestas.
Prefektūrų lygmens miestai:
Apskričių lygmens miestas:
Šie administraciniai vienetai dalijami į 159 apskričių lygmens vienetus (50 rajonų, 21 apskričių lygmens miestų, 88 apskritis; Dzijuanas čia įskaičiuojamas į miestų skaičių). Šie savo ruožtu dalijami į 2440 miestų lygmens vienetus (866 miestus, 1234 savivaldybes, 12 etninių savivaldybių, 328 porajonius).
Geografija
Per šiaurinę Henano dalį teka Geltonoji upė. Pietų Henane yra Huaihe (upės Huai) ištakos.
Henanui būdingas kontinentinis klimatas. Daugiausia lietaus iškrenta vasarą. Vidutinė temperatūra apie 0 °C sausio mėnesį ir 27–28 °C liepą.
Didžiausi miestai: Džengdžou, Kaifengas, Luojangas, Anjangas, Luohe, Siučangas.
Kultūra
Henano provincija laikoma kinų civilizacijos lopšiu. Iš septynių didžiausių senovės Kinijos miestų trys yra Henane: Anjangas, Kaifengas ir Luojangas.
Henane yra budistų vienuolynas, garsėjantis ypatinga kovos menų technika, – ant Songo kalno esantis Šaolinas.
Henane kalbama kinų mandarinų kalba. Vietiniai dialektai priskiriami „Džongjuano mandarinų“ grupei. Šiaurės vakaruose kalbama Dzin (Jin) dialektais.
Lionginas Jankus
Lionginas Jankus, Jankauskas (1912 m. sausio 27 d. Pagomerčiai, Pašušvio valsčius – 1968 m. vasario 4 d. Niujorkas) – Lietuvos kunigas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1933 m. baigė Kauno aukštesniąją komercijos mokyklą, 1939 m. – Telšių kunigų seminariją. 1939–1944 m. kunigavo Švėkšnoje, Skuode, Kretingoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944–1945 m. Lichtenfelso lietuvių kapelionas ir Reino Frankonijos srities dekanas; rūpinosi lietuvių šalpa ir globa. 1945–1949 m. Hanau lietuvių gimnazijos kapelionas, skautų ir ateitininkų dvasios vadovas, „Caritas“ pirmininkas. 1950 m. apsigyveno JAV (Kalifornija). Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijos, „Kunigų vienybės“ veikėjas. Nuo 1958 m. dirbo BALF centre Niujorke. Jo iniciatyva imta rūpintis ir šelpti lietuvių tremtinius visame pasaulyje, ypač Sibire. 1959 m. iš Sibiro tremtinių gavo maldaknygės „Marija, gelbėk mus“ rankraštį ir per kelerius metus išleido jį 9 kalbomis.
Trasa Long Beach
Trasa Long Beach – Formulės 1 trasa Long Beach mieste Kalifornijos valstijoje, JAV. Joje vyko Formulės 1 JAV Vakarų pakrantės Grand Prix lenktynės.
Istorija
Trasa sudaryta iš miesto galtvių. Joje nuo 1976 iki 1983 vyko F1 lenktynės. Įdomus faktas – nei vienam lenktynininkui nepavyko joje laimėti daugiau nei vieną kartą.
Adresas
Long Beach
USA
Nuorodos
United States Grand Prix West Grand Prix automobile des États-Unis Ouest Gran Premio degli Stati Uniti-Ovest USA-West Grand Prix
Anastazija Sidarienė
Anastazija Sidarienė (, g. 1958 m. kovo 4 d. Vaitakiemio kaime, Punsko valsčiuje, Lenkija) – mokytoja ir kraštotyrininkė, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėja.
Biografija
1977 m. baigė Punsko licėjų. Studijavo Varšuvos universitete etnografiją, vėliau baigė podimplomines istorijos studijas. Dirba Navinykų lietuviškos pagrindinės mokyklos direktore. 2000–2003 m. buvo Lenkijos lietuvių mokytojų draugijos pirmininkė, Lietuvių etninės kultūros draugijos iždininkė. Tyrinėja Punsko-Seinų krašto lietuvių liaudiškus audinius.
Vyras Jonas, sūnūs Algirdas ir Gediminas, duktė Laima.
Įvertinimas
Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medalis
Sodoma ir Gomora
right|thumb|300px|Sodomos ir Gomoros sunaikinimas, [[John Martin, 1832 m.]]
Sodoma ir Gomora yra du Biblijoje minimi miestai. Vardų reikšmė neaiški. Šiuose miestuose esą gyveno labai pasipūtę ir ištvirkę žmonės, todėl Dievas nepakęsdamas jų ištvirkavimų ir pasipūtimo, nušlavė šiuos du miestus nuo žemės paviršiaus, norėdamas parodyti, jog ištvirkavimas ir pasipūtimas veda į pražūtį. Dabar Sodoma ir Gomora yra pasipūtimo ir ištvirkavimo simbolis. Sodomitais dar iki šiol tebevadinami homoseksualai, juos siejant su Sodomos miesto ištvirkavimais.
Sergio Badilla Castillo
Kelis dešimtmečius jis gyveno Švedijoje, dėstė universitete dirbo radijo žurnalistu.
Sodoma ir Gomora
Sodomos ir Gomoros istorija iki šiol spekuliuoja įvairūs pseudoistorikai. Viena žinomiausių yra Erich von Daniken teorija, kad šie miestai buvo sunaikinti senoviniais branduoliniais ginklais.
Manoma, kad buvusi Sodomos vieta tikriausiai yra Negyvosios jūros pietinės dalies dugne.
Sergio Badilla Castillo
Badilla Castillo yra išleidęs septynias apsakimų knygas, dvi pjeses. Jis laikomas labiausiai skandinavų literatūros paveiktu Lotynų Amerikos poetu.
Jis taip pat yra tarptautinio poetinio transrealizmo judėjimo pradininkas. Jo poezija pelnė keletą tarptautinių prizų, versta į anglų, prancūzų, arabų, katalonų, makedonų, portugalų, suomų ir švedų kalbas.
Masiuliai
Masiuliai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Želvos.
Jon Dahl Tomasson
Jonas Dalis Tomasonas (Jon Dahl Tomasson; 1976 m. rugpjūčio 29 d.) – buvęs Danijos futbolininkas, puolėjas. Baigęs profesionalaus sportininko karjerą ėmėsi trenerio veiklos.
Rinktinė
Tomasonas nacionalinėje Danijos rinktinėje debiutavo 1997 m. prieš Kroatiją.
Atstovaudamas Danijos rinktinei pelnė 52 įvarčius.
2010 m. rugpjūčio 10 d. paskelbė pasitraukiantis iš nacionalinės rinktinės.
Hemoana stadionas
Hemoana stadionas yra įvairios paskirties stadionas Nukunonu, Tokelau. Dar vadinamas nacionaliniu stadionu. Daugiausiai naudojamas regbio ir futbolo varžyboms. Stadione telpa 1000 žiūrovų.
Kordofano kalbos
Kordofano kalbos – Nigerio-Kongo kalbų makrošeimos pošeimė ar grupė. Tai labiausiai izoliuota grupė nuo visų kitų šios šeimos kalbų. Ji paplitusi tik Kordofane (dab. Sudane), ir šiomis kalbomis šneka vienos primityviausių Afrikos genčių. Kalbos rašto neturi.
Nėra vieningai nuspręsta, ar visos šios kalbos yra priskirtinos vienai grupei, bet tokį priskyrimą lemia jų geografinis artumas.
Klasifikacija
Kordofano kalbos skirstomos į keturias dideles grupes:
thumb|left|250px|Kordofano kalbų žemėlapis
Ratnyčia (Viečiūnai)
Ratnyčia – kaimas Druskininkų savivaldybėje, prie rytinio Druskininkų pakraščio ir Ratnyčios upelio. Šalia prasideda kelias.
Istorija
Ratnyčia rašytiniuose šaltiniuose yra minima nuo 1589 m. Didžioji dalis kaimo 1982 m. buvo prijungta prie Druskininkų miesto (žr. Ratnyčia).
Bosuilstadion
Bosuilstadion yra futbolo stadionas Antverpene, Belgijoje. Talpina 16 649 žiūrovus. Jame namų rungtynes žaidžia Royal Antwerp FC.
Istorija
Stadionas atidarytas 1923 m. lapkričio 1 d. Atidarymo dieną vyko draugiškos futbolo varžybos tarp Belgijos ir Anglijos. Varžybos baigėsi lygiosiomis 2–2. Stadione vyko 1964 m. UEFA taurių taurės finalo antras etapas, kuriame Sporting CP laimėjo prieš MTK Budapest FC. Taip pat vyko UEFA Euro 1972 pusfinalis tarp Belgijos ir Vokietijos rinktinių. Vokiečiai laimėjo rungtynes. Stadione vyko daug Belgijos rinktinės draugiškų rungtynių, daugiausiai prieš Nyderlandų rinktinę. Paskutinės tarptautinės draugiškos rungtynės įvyko 1988 m. tarp Belgijos ir Brazilijos.
Antipopiežius Mikalojus V
Mikalojus V (, tikroji pavardė, 1275 m. Korvaras, Lacijaus sritis – 1333 m. spalio 16 d. Avinjonas) – Romos katalikų bažnyčios antipopiežius 1328–1330 m.
Biografija
Pranciškonas, antipopiežiumi išrinktas Romos dvasininkų Vokietijos karaliaus Liudviko IV Bavaro iniciatyva po to, kai popiežius Jonas XXII atsisakė Liudviką vainikuoti Šv. Romos imperatoriumi ir ekskomunikavo. Dėl vokiečių kariuomenės savivalės kilęs Romos gyventojų nepasitenkinimas privertė imperatorių su antipopiežiumi 1328 m. rugpjūčio mėn. palikti miestą. Netrukus Mikalojus V buvo ekskomunikuotas, 1330 m. atsistatydino ir pakluso popiežiui Jonui XXII.
Švietimas Kaune
miniatiūra|250px|Kauno pedagogų kvalifikacijos centras (KPKC) miniatiūra|250px|right|[[Kauno Jono Jablonskio gimnazija|Jablonskio gimnazija]] Kaunas – vienas svarbiausių Lietuvos mokslo ir švietimo centrų.
Pirmoji mokykla mieste veikė 1473 m. prie Šv. Petro ir Povilo bažnyčios. 1922 m. Kaune įsteigtas Lietuvos universitetas, vėliau įkurtos dar kelios aukštosios mokyklos, tarp kurių ir Aukštoji karo mokykla, taip pat specializuoti mokslinio tyrimo institutai.
2004–2005 m. mieste buvo 77 ikimokyklinės įstaigos, 11 darželių-mokyklų, 15 pradinių mokyklų, 4 pagrindinės mokyklos, 3 jaunimo mokyklos, 41 vidurinė mokykla, 9 gimnazijos, 1 suaugusiųjų mokymo centras, 17 neformaliojo ugdymo įstaigų (muzikos, sporto mokyklos, moksleivių techninės kūrybos namai ir kt.), Savivaldybės vaikų globos namai.
2010–2011 m. mieste buvo 82 ikimokyklinės įstaigos, 6 darželiai-mokyklos, 11 pradinių mokyklų, 7 pagrindinės mokyklos, 3 jaunimo mokyklos, 34 vidurinės mokyklos, 11 gimnazijų, 1 suaugusiųjų mokymo centras, 19 neformaliojo ugdymo įstaigų, 6 specialiosios įstaigos (kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų ugdymo centras, Prano Daunio aklųjų ir silpnaregių ugdymo centras, Specialioji mokykla, Jono Laužiko specialioji mokykla, „Aitvaro“ vidurinė mokykla, Vandos Tumėnienės vaikų reabilitacijos centro mokykla), kurios perduotos iš Kauno apskrities viršininko administracijos.
Universitetai
Valstybiniai:
Kolegijos
Nevalstybinės:
Gimnazijos
Valstybinės:
Savivaldybės:
Istorinės:
Vidurinės mokyklos
Valstybinės:
Savivaldybės:
Nevalstybinės:
Progimnazijos
Savivaldybės:
Pagrindinės mokyklos
Valstybinės:
Savivaldybės:
Pradinės mokyklos
Savivaldybės:
Nevalstybinės:
Kitos mokyklos
Savivaldybės:
Nevalstybinės:
Profesinio mokymo įstaigos
Valstybinės:
Nevalstybinės:
Tarybų rajonas
Tarybų rajonas (arba Tarybinis rajonas) – LTSR administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto pietinėje dalyje 1941 m. ir 1944–1990 m. 1964 m. rajonui priklausė Senamiesčio ir Naujamiesčio pietinės dalys, Markučiai ir visas miesto rajonas į pietus nuo geležinkelio – Naujininkai, Burbiškės, Kaminai, Kirtimai, Liepkalnis, Rasos.
Istorija
Įkurtas 1941 m. kovo 21 d. 1957 m. gruodžio 16 d. patvirtintos ribos: geležinkelis Kaunas–Vilnius iki Kuršių g.; geležinkelio šaka, Vilkpėdės, Partizanų, Komjaunimo g. iki Trakų g.; Trakų g., Garelio g., Bokšto g., Subačiaus g., Zarasų g., Polocko g. (iki 5-ojo km), Leoniškių vaikų namų Nr. 3 pagalbinis ūkis, Aleksandro Puškino muziejus „Markučiai“, Dilgynės g. (priskirti Tarybų rajonui), miesto pietinė riba iki geležinkelio Kaunas–Vilnius.
Rajonas 1954–1959 m. sutapo su Kirtimų apylinkės ribomis.
Petrohuė
Petrohuė  – upė Čilėje, Los Lagoso regione. Išteka iš pietvakarinio Todos los Santoso ežero pakraščio. Teka daugiausia į pietus, pietryčius. Vaga slenkstėta, yra turistų pamėgti Petrohuės kriokliai. Įteka į Relonkavi užutėkį, sudaro ilgą Relonkavi estuariją.
Į upę suteka daug nedidelių upelių, prasidedančių aplinkinių kalnų ledynuose. Vandens temperatūra sausį siekia 16 °C, liepą atvėsta iki 6,5 °C. Tėkmė srauni, vandeninga. Didelė Petrohuės dalis įeina į Vicente Pérez Rosales nacionalinį parką.
Bulgarijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Palmininkai
Palmininkai, Palvininkai (arba Jantarnas,, nuo 1945 m. , nuo 1946 m. ) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, 50 km į vakarus nuo Kaliningrado ir 24 km į pietvakarius nuo Svetlogorsko, Sembos pusiasalio vakaruose, nuo 2004 m. birželio 7 d. Jantarno miesto apygardos centras.
Miestelio apylinkėse glūdi apie 95 % pasaulinių gintaro išteklių. Vystoma gintaro gavybos ir perdirbimo pramonė.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Palvenīks prūsiškos kilmės. 1394 m. minimas Ubeniken. Viena pirmųjų vietovių, kurias Sembos pusiasalyje užėmė Vokiečių ordinas, čia įsikūręs jau 1234 m. 1389 m. vadintas Palvininkais (nuo prūsų kalbos žodžio palvė – žemuma), nuo 1525 m. vadinamas Palmininkais. Per Trisdešimties metų karą gyvenvietę užkariavo švedai, per Septynmetį karą 1758–1762 m. buvo užėmusi Rusijos imperijos kariuomenė. Nuo 1827 m. apylinkėse pramoniniu būdu kasamas gintaras. 1892 m. pastatyta bažnyčia ir įsteigta parapija, kuriai priklausė Didieji Ūbininkai, Mažieji Ūbininkai, Sarginava, Kraštupėliai (Kraxtepellen) ir kitos gyvenvietės. XX a. pradžioje Palmininkai tapo kurortu.
1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungti Kraštupėliai ir Bardava. 1945 m. balandžio mėn. miestelį po mūšių užėmė Raudonoji armija. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, 1947 m. birželio 17 d. – 2004 m. birželio 7 d. Jantarno kaimo apylinkės (Янтарный поселковый совет), vėliau Jantarno miesto apygardos (Янтарный городской округ) į kurią įėjo Siniavinas ir Pokrovskojė centras.
Ekonomika
Savivaldybės teritorijoje veikia unikalus gintaro gavybos ir perdirbimo kompleksas, kuriame iki bankroto 2002 m. dirbo 2000 gyventojų. Jo pradžia – 1875 m. įsteigta „Stantien & Becker“ firma, pradėjusi pramoninę gintaro gavybą ir apdirbimą. Pirmosios kasyklos buvo Baltijos jūros pakrantėje. Gintaras išgautas šachtiniu būdu iškastą melsvąjį molį plaunant stipria jūros vandens čiurkšle, nes sūriame jūros vandenyje gintaras neskęsta. Per metus buvo išplaunama 650–700 tonų gintaro. Nuo 1947 m. gintaras plaunamas apie 2 km nuo kranto nukasus smėlio sluoksnį įrengtoje atviroje kasykloje.
Automobilių keliai savivaldybę jungia su Baltijsku, Svetlogorsku ir Kaliningradu. Su Baltijsku jungė ir geležinkelis, bet šiuo metu jis nenaudojamas.
Palmininkų žudynės
thumb|left|Paminklas Palmininkų žudynių atminimui 1945 m. sausio mėn. Raudonajai armijai atkirtus Rytprūsius, į Palmininkus evakuoti Štuthofo, Gesavos ir kitų koncentracijos stovyklų kaliniai, daugiausia žydai. Bendroje kolonoje pėsčiomis ėjo iki 7000 kalinių; apie 3000 jų žuvo nušauti koloną lydėjusių rusų kazokų, ar mirė dėl nuovargio, šalčio, bado pakeliui. Išlikusius apgyvendino Gintaro kombinato šaltkalvių ceche. Matyt, juos buvo planuojama į dar neokupuotą Vokietiją išgabenti laivais. Tačiau sausio 30 d. rusų povandeninis laivas nuskandino garlaivį „Vilhelmas Gustlofas“.
Sausio 31 d. specialiojo SS dalinio, Hitlerjugendo ir Folksšturmo nariai kalinius išvedė į pajūrį ir šaudė mažomis grupėmis, pradedant nuo kolonos pabaigos. Nei tiksli sušaudymo vieta, nei sušaudytųjų skaičius nėra žinomas. Liko gyvos tik 15 merginų, kurias dar iki susidorojimo paslėpė vietiniai gyventojai ir vyras, kurį priglobė italų karo belaisviai. Nepasitvirtino ir versija, jog žuvusiųjų kūnai buvo sumesti į Anos šachtą, kuri jau buvo užgriuvusi, ar kitas gintaro šachtas.
1945 m. balandžio 15 d. Palmininkus užėmus Raudonajai armijai, likusius gyvus Hitlerjugendo vaikus viešai sušaudė, o vietinius gyventojus privertė plikomis rankomis atkasinėti jūros išmestus ir smėlio užpustytus lavonus, tarp kurių galėjo būti ir žudynių aukos. Rastuosius palaidojo broliškame kape su raudonomis žvaigždėmis ir užrašu „Amžina šlovė tarybiniams žmonėms, žuvusiems nuo vokiečių fašistų okupantų rankos“. Tačiau po to, kai 1947 m. vietiniai gyventojai buvo ištremti, o į jų vietą atkelti rusai iš Rusijos, kapo vieta tapo nežinoma.
Ičkeulis
Ičkeulis (arab.: بحيرة اشكل) – ežeras Tuniso šiaurėje, prie Viduržemio jūros pakrantės užimantis 126 km² plotą. Ežeras ir aplink jį esanti pelkėta vietovė priklauso Ičkeulio nacionaliniam parkui. Ičkeulio ežeras yra svarbi praskrendančių paukščių migracijos kelio vieta. Čia prieglobstį randa antys, žąsys, gandrai ir flamingai. 1980 m. Ičkeulio nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Nuo 1996 iki 2006 m. Ičkeulio nacionalinis parkas buvo įtrauktas į „Pavojuje esančio pasaulio paveldo sąrašą“.
Upėse statomos užtvankos pakenkė ežero ir aplink jį esančių pelkių ekologinei sistemai. Užtvankos stipriai sumažino patenkančio į ežerą gėlo vandens kiekį, todėl gėlavandenius pelkių augalus − nendres, viksvas pradėjo keisti sūresnį vandenį mėgstantys augalai. Šie pasikeitimai labai sumažino migruojančių paukščių srautus.
UNESCO duomenimis Tuniso vyriausybė ėmėsi priemonių, kad sumažintų ežero druskėjimo procesus. Bet IUCN (International Union for the Conservation of Nature and Natural Resources) mano, kad ežero druskingumas jau yra per aukštas, kad būtų galima šį procesą sustabdyti, todėl nepavyks ežero atstatyti į pirmykštę būseną.
Išikaris (reikšmės)
Išikariu pavadintos šios esamos ir istorinės vietos Japonijoje:
Ičkeulis
thumb|left|300px|Ičkeulio kalnas
Atari ST
Atari ST – asmeninis kompiuteris, išleistas 1985 m. bendrovės „Atari Corporation“. Prekyba buvo nutraukta XX a. 10-ojo dešimtmečio pradžioje.
Atari ST buvo 16/32 bitų namų kompiuterių kartos, turėjo Motorola 68000 šeimos procesorių (8 MHz), 512 KB ar daugiau atminties bei 3½" diskelių skaitytuvą kaip pagrindinę informacijos laikmeną (formaliai 720 KB). Jame buvo įdiegta Atari TOS operacinė sistema. Monitoriaus raiška siekė 640×400 taškų.
Buvo panašus į kitus „Motorola“ procesorius naudojančius kompiuterius, kaip kad „Apple“ Macintosh ir „Commodore“ Amiga.
Zopelskiai
Zopelskiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Šiluvos.
Rimiškiai
Rimiškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Smilgių.
Saidpuras
Saidpuras – miestas šiaurės vakarų Bangladeše. 100,0 tūkst. gyventojų (2007). Džiuto apdirbimo ir eksportas, oro uostas, didelis geležinkelio mazgas, traukinių remontas. Yra kolegija (Radžšahio universiteto filialas).
Cheminis pluoštas
Cheminis pluoštas – pluoštas, gaunamas perdirbant gamtinius ir sintetinius polimerus.
Gamyba
Lietuvoje acetilceliuliozinis pluoštas gamintas nuo 1965 m. Kauno Spalio 50-mečio dirbtinio pluošto gamykloje. Šioje gamykloje gaminti triacetatiniai ir diacetatiniai kompleksiniai siūlai (triacetatinis štapelinis pluoštas buvo gaminamas iki 1971 m.). Matiniai ir blizgantys siūlai formuojami sausuoju būdu. Dalis triacetatinių siūlų, gaminamų su poliamidiniais, poliesteriniais siūlais, yra putlieji (pvz., kolonas) arba fasoniniai (tekronas). Čia pirmą kartą Tarybų Sąjungoje pradėta siūlus pneumatiškai kompaktinti (užuot sukus). Atrasta triacetilceliuliozės verpimo tirpalų priedų, kurie sumažina filjerių ir vamzdynų koroziją. Geležies ir vario jonams pašalinti iš verpimo tirpalų priedų panaudotos jonitinės dervos. Iš acetilceliuliozinių siūlų gaminami audiniai ir trikotažas, triacetatiniai dar vartojami elektrotechnikoje. 1984 m. pagaminta 7400 t triacetatinių ir 8600 t diacetatinių siūlų.
Chameleonas (žvaigždynas)
thumb|Chameleono žvaigždynas
Išikario žemė
Išikaris (石狩国, Ishikari no kuni) – trumpai egzistavusi senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiais laikais yra Soračio ir Išikario subprefektūros, neskaitant pastarajai priklausančių Čitosės ir Enivos, bei pietinė Kamikavos subprefektūros dalis be Šimukapu.
Chameleonas (žvaigždynas)
Chameleonas (Chamaeleon, Cha) – 79-as iš 88 pagal dydį pietų pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje nematomas. Žvaigždyną į žvaigždėlapius įtraukė Johann Bayer 1603 m. veikale Uranometria.