cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Palaidinė
Gali būti nešiojama įvairiai: kaip kasdieninis arba kaip oficialus drabužis, namie arba viešumoje. Gaminama iš šilko, medvilnės ir kitokio natūralių ar sintetinių audinių. Dažniausiai būna su sagomis (kurios kaip moteriškai aprangai prisiūtos kairėje pusėje), vienspalvės (bet įvairių spalvų ir atspalvių). Daugelis kitų palaidinės elementų priklauso nuo mados: jos gali būti su plačia apykakle arba be apykaklės, su dirželiu ties talija, puoštomis rankovėmis, spaustukais vietoje sagų, trumpomis rankovėmis ir kt.
Jurginiškiai
Istorija
1919 m. iš Jurginiškių kaimo kilę jaunuoliai Juozas (g. 1899) ir Simas (g. 1902) Kleizos, Juozas Kregždys (1897–1919), Antanas Mickevičius (g. 1902), Jonas Audijaitis (g. 1900), Jurgis Storpirštis (g. 1892), Simas Žilinskas (g. 1896) tapo Lietuvos kariais savanoriais.
XX a. tarpukariu pastatyta Jurginiškių pradinė mokykla. 1934 m. gruodžio 16 d. prie Jurginiškių pradžios mokyklos įsisteigė šaulių būrys, į kurį iškart įsirašė 25 nariai. Mokytojai Stasys Steponavičius ir Jonas Katkūnas irgi jais tapo. Šauliai aktyvino kaimo kultūrinį gyvenimą: mokyklos salėje statė spektaklius, vakaronėse šokdavo ir tautinius šokius, gražiai dainuodavo, prenumeravo daug periodinių leidinių.
Palaidinė
Istorija
Palaidinės atsirado XIX a. pabaigoje, apie 1890 metus. Ypač ėmė populiarėti po Antrojo pasaulinio karo.
Jurginiškiai
Istorija
Stalino laikais daug ūkininkų šeimų: Adomulių, Jono Čibirkos, Leono ir jo brolio Vyto Jočionių, Viktoro Juravičiaus, Kiškių, Mickevičių, taip pat keturios Pažėrų giminės šeimos ir dar kitos buvo ištremtos į Sibirą. Kai kurie ten ir mirė. Mauručių geležinkelio stoties bėgių atšakoje stovėdavo gyvulinių vagonų sąstatas, paruoštas žmonių trėmimui į Sibirą. Paskutinis toks sąstatas buvo paruoštas 1953 m. pavasarį, bet Stalino mirtis 1953 m. sustabdė masinius trėmimus.
Šiaurės rytų indėnai
Geografija
Šiaurės rytų miškai ribojosi su Subarktine zona šiaurėje ir Pietryčių miškais pietuose. Rytuose perėjo į Didžiųjų lygumų zoną. Regione buvo penki Didieji ežerai, o didžioji jo dalis priklausė Šv. Lauryno upės baseinui.
Pats regionas dalijamas į tris smulkesnius regionus. Rytinis ruožas prie Atlanto vandenyno vadinamas Pakrantės zona, šiaurinė teritorija vadinama Šv. Lauryno žemuma, didžioji teritorijos dalis krašto gilumoje vadinama Didžiųjų ežerų regionu.
Kultūra ir istorija
Priešistoriniais laikais į regioną atsikėlė algonkinų ir irokėzų kalbomis kalbančios gentys, kurios sudarė pagrindinę gyventojų dalį iki pat kolonizacijos. Kaip atskiras regionas Šiaurės rytai ėmė formuotis pirmaisiais mūsų eros amžiais, kuomet vietos gentys sukūrė taip vadinamąją Hopvelio kultūrą, kuri sujungė Didžiųjų ežerų gyventojus į vientisą prekybinę sistemą. Manoma, kad ši kultūra kilo dab. Ilinojaus valstijoje apie II a. ir paplito plačiame regione. Indėnai tarpusavyje dalijosi produktais, pylė vadinamuosius maundus.
VI a. Hopvelio kultūra sunyko, bet vietos gyventojai perėjo prie žemdirbystės.
Europiečių atvykimo laikais XVI a. visa šiaurinė regiono pakrantė buvo apgyvendinta algonkinų genčių, vadinamųjų vabanakių (mikmakai, abanakiai, penakukiai ir kt.), piečiau gyveno masačiusetai, mohikanai, delavarai, konojai, pouhatanai ir kt. Giliau krašte, Lauryno upės slėnyje ir aplink Ontario bei Erio ežerus, gyveno irokėzų kalbomis kalbėję gentys: mohaukai, suskehanai, eriai ir kt. Dar toliau į krašto gilumą vėl driekėsi algonkinų genčių, vadinamųjų anišinabių, žemės.
Europiečių atvykimo laikais dauguma regiono indėnų genčių buvo sukūrę gentines konfederacijas, valdžiusias dideles teritorijas. Svarbiausios iš tų konfederacijų buvo Irokėzų konfederacija į pietus nuo Ontarijo ežero, Anišinabiai aplink Aukštutinį ežerą, Ilinojaus konfederacija į pietus nuo Mičigano ežero, Vabanakiai, Mohikanai, Delavarai, Nantikokai ir Pouhatanai pakrantėje.
Šiaurės rytų indėnai buvo vieni pirmųjų, susidūrusių su europiečių olandų, britų ir prancūzų kolonizatoriais XVI–XVII a. Prancūzai ėmė kolonizuoti Šv. Lauryno upės baseiną, vėliau olandai įkūrė Naujuosius Nyderlandus, o britai – Plimuto koloniją. Kolonizatoriai naudojosi vietos konfederacijų tarpusavio karais ir remdavo tai vieną, tai kitą pusę. Iki XVIII a. pabaigos kraštas buvo kolonizuotas.
Banguotoji melsvė
Banguotoji melsvė arba banguotalapė melsvė (Hosta undulata) – agavinių (Agavaceae) šeimos, melsvių (Hosta) genties dekoratyvinis augalas. Auginamas kaip ornamentis augalas darželiuose, kapinėse, gėlynuose. Lapai balti, su žaliais apvadais. Žydi vasarą, violetiniais žiedais. Aukštis iki 30 cm. Toleruoja temperatūras iki −30 °C.
Labrisomidai
Labrisomidai (Labrisomidae) – ešeržuvių (Perciformes) šeima. Paplitę Atlanto ir Ramiojo vandenyno tropikinėse zonose.
Šeimoje 14 genčių, apie 98 rūšys.
Santa Rosa del Mondajus
Santa Rosa del Mondajus – miestelis rytų Paragvajuje, Aukštutinės Paranos departamente, į pietvakarius nuo Siudad del Estės. Apygardos centras. 1,9 tūkst. gyventojų (2009 m.). Keliai į Los Sedralesą, Santa Ritą, Domingo Martines de Iralą. Verčiamasi žemės ūkiu.
Hodžo undo
Hodžo undo ( 'pagalbinės treniruotės') – ugdomieji pratimai, naudojami kovos menų treniruotėse. Jie ugdo abirankiškumą, ištvermę, judesių koordinaciją, greitį, stovėsenas. Atliekant šiuos pratimus naudojami paprasti tradiciniai mediniai ar akmeniniai įtaisai.
Tokie įrankiai yra: thumb|right|250px|Nigiri game ir či iši thumb|right|75px|Makivara thumb|right|250px|Tetsu geta
Ryavallen
Ryavallen yra įvairios paskirties stadionas Burose, Švedijoje. Nuo atidarymo 1941 m. rugpjūčio 17 d. iki 2004 m. stadione namų rungtynes žaidė IF Elfsborg, kurie vėliau persikėlė į Borås Areną. 1958 m. stadione vyko VI pasaulio futbolo čempionato varžybos tarp Tarybų Sąjungos ir Austrijos (2–0), taip pat tarp Anglijos ir Austrijos (2–2).
Didžiausias žiūrovų skaičius (22 654) pasiektas 1961 m., rungtynėse tarp IF Elfsborg ir IFK Norrköping. Elfsborg klubui palikus areną (stadioną), šiaurinė tribūna buvo pakeista į uždarų patalpų atletikos salę.
Ryavallen daugiausiai naudojamas atletikai.
Anaksagoras
Anaksagoras Klazomenietis (apie 500 m. pr. m. e. – apie 428 m. pr. m. e.) – senovės graikų filosofas.
Nors pagal kilmę jis nebuvo atėnietis (gimė Klazomenuose, Jonijoje), didesnę gyvenimo dalį praleido Atėnuose.
Savo filosofijoje jis sukūrė panašią teoriją į tą, kurią beveik tuo pat metu skelbė Empedoklis. Tačiau jis buvo visiškai kitokio tipo žmogus nei Empedoklis.
Jis norėjo būti vien tik tyrinėtojas. Gyveno savanoriškai pasirinktame skurde, nevertindamas kitų gėrybių, išskyrus protines.
Buvo apkaltintas ir nuteistas mirti dėl savo astronominių ir religinių pažiūrų. Mirė Lampsake.
Medžiagos teorija
Anaksagorui aksioma buvo teiginys, kad visa, kas yra, negali liautis buvę. Jis šį teiginį derino su daiktų kintamumo faktu: pasaulio dėmenys yra nekintami, bet susijungdami ir išsiskirdami jie sudaro įvairias struktūras. Anaksagoras skiriasi savąja pastovių dėmenų samprata nuo kitų filosofų. Jis manė, kad jokia kokybė negali atsirasti iš kitų kokybių derinių. „Kaipgi galėtų, - sakydavo jis, - plaukas atsirasti iš to, kas nėra plaukas, o mėsa iš to, kas nėra mėsa?“ Vadinasi jis skelbė ne tik pirminių elementų, bet ir visų kokybių pastovumą. Anaksagoro nuomone, dėmenų yra tiek, kiek yra reiškinių rūšių. Tuos dėmenis Anaksagoras vadino „gemalais“.
Anaksagoro gamtos teorija buvo kokybinė. Visa, kas yra, sudaryta iš įvairiausių „gemalų“.
Jei valgydami duoną, pamaitiname ja savo organizmą, t. y. raumenis, kraują, mėsą, kaulus, tai ir duonoje turi būti raumenys, kraujas, kaulai ir mėsa; duona yra pagaminta iš augalų, tad visi jos dėmenys turi būti augale: augalas maitinasi stichijomis – žeme, vandeniu, saule, oru. Vadinasi visi dėmenys turi slypėti stichijose. Todėl stichijos yra tokios pat sudėtingos, kaip ir kiti daiktai. Viskas yra sudėta: „kiekviename daikte yra kiekvieno kito dalis“, „ visuose yra dalis visų“, „ visi daiktai yra vienu ir tuo pačiu metu“.
Net mažiausios medžiagos dalelės, yra sudėtinės, net pačioje mažiausioje yra „įvairūs kūnai ir visų daiktų gemalai su visomis formomis, spalvomis ir kvapais. Jau senovėje Anaksagorui buvo priekaištauta, kad pasak jo teorijos, trenkus akmenį į akmenį, turėtų iš jo bėgti kraujas, o įdrėskus augalą turėtų sunktis pienas. Pats Anaksagoras svarstė taip: kiekviename daikte yra visi dėmenys, bet nevienodomis porcijomis. Juntame tik tuos dėmenis, kurie tame daikte vyrauja, o kitų neįmanoma suvokti, panašiai, kaip negalima išgirsti tylaus balso minios triukšme, ar pamatyti lašo vyno vandens statinėje. Mūsų juslės negali fiksuoti begalinės įvairovės ir dalumo. Nors mūsų juslės yra silpnos, bet jos teisingos. Pasaulis yra toks, kokį suvokiame.
Dvasios koncepcija
Anaksagoras skyrė jėgą nuo medžiagos. Čia buvo Parmenido įtaka: medžiaga iš prigimties yra inertiška: todėl judėjimą ji galėjo gauti tik iš šalies. Iš ko ji gavo? Anaksagoras įsivaizdavo, kad kažkoks impulsas sukėlė medžiagoje sūkurį, plėsdamasis tas sūkurys mechaniškai įtraukė visą medžiagą. Bet iš kur buvo pirmas impulsas? Jis atsakė taip: Jį suteikė dvasia. Jis atmetė mintį, kad pradžią galėjo tiems įvykiams padaryti atsitiktinumas. Anaksagoras padarė prielaidą, kad pasaulį išjudino dvasia. Jis sugalvojo, kad dvasia yra virš ir anapus gamtos, nes ji privalo būti anapus gamtos, kad galėtų gamtą išjudinti. Niekas iki jo nebuvo sugalvojęs anapus gamtinio pasaulio esančios būties savokos.
Vis dėlto Anaksagoro dvasios samprata labai skyrėsi nuo dabartinės. Dvasia jam buvo materiali: jis ją laikė esant medžiaga, tik pačia subtiliausia ir nesusimaišiusia su kitų rūšių medžiagomis. Jis nelaikė dvasios asmeniu. Dvasios poveikį jis apribojo pasaulio išjudinimu: kai pasaulis buvo išjudintas, dvasia nustojo veikusi.
Suvokimo teorija
Anaksagoro prielaida suvokimo klausimu buvo tikra priešingybė Empedoklio prielaidai: suvokiame ne tai, kas į mus panašu, o tai, kas priešinga. Ši prielaida rėmėsi tam tikrais pastebėjimais: juk „tas, kas toks pat šaltas, ar toks pat šiltas kaip mes, mūsų nešildo ir nešaldo, kai jį paliečiame“. Anaksgoras vadovavosi „sąmonės slenksčio“ principu, kad skirtingoms rūšims ir įvairiems jutimo organams tas slenkstis yra skirtingas. Jis pastebėjo suvokimo priklausomybę nuo jutimo organo prigimties, nors ją suprato naiviai (dideles ir skaidrias akis turintys gyvūnai mato didelius ir tolimus daiktus, o tie, kurių akys mažos, mato mažus). Jam buvo žinomas suvokimo ryšys su jausmais: jis manė, kad bet koks suvokimas susijęs su skausmu („ryškios spalvos ir didelis triukšmas sukelia tokį skausmą, jog negalime jo ilgai kęsti“).
Kininės šamažuvės
Kininės šamažuvės (Cranoglanididae) – šamažuvių (Siluriformes) šeima, kurioje 1 gentis ir 3 rūšys. Paplitusios Azijoje. Turi trumpą nugarinį peleką.
Prastavoniai
Prastavoniai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Šeduvos, šalia kelio. Per Prastavonius teka upė Daugyvenė, sudarytas Prastavonių tvenkinys.
Žymūs žmonės
Prastavoniuose gimė:
Lipoproteinas
Lipoproteinai – tirpi dinaminė hidrofobinių (netirpių) lipidų transportavimo kraujo plazmoje forma. Tai sferinės cholesterolio, cholesterolio esterių ir trigliceridų (TAG) dalelės, apgaubtos stabilizuojančiu fosfolipidų sluoksniu. Paviršiuje įsiterpę baltymai (vadinamieji apoproteinai, Apo) stabilizuoja visą makromolekulinę struktūrą bei padeda kepenų ir periferinių audinių receptoriams atpažinti daleles. Kraujuje galima rasti penkias pagrindines lipoproteinų formas, kurias galima atskirti ultracentifugavimo būdu pagal jų skirtingą tankį (labai mažo tankio (LMTL), tarpinio tankio (TTL), mažo (MTL) ir didelio tankio lipoproteinai (DTL)) ir elektroforetinį judrumą (alfa ir beta).
Nustatymas
Atliekant lipidogramą tiesiogiai nustatoma bendro cholesterolio (BCh), DTL cholesterolio ir TAG koncentracija. MTL koncentracija apskaičiuojama netiesiogiai iš formulės: MTL = BCh – DTL – TAG/5 (jei TAG < 4,5 mmol/l (< 400 mg/dL)). Galima atlikti ir imunofermentinį ApoB, Apo A-I apolipoproteinų kiekybinį tyrimą. Pacientas prieš tyrimą būtinai turi būti 12-14 val. nevalgęs (paprastai tiriama po nakties badavimo).
Lipoproteinai ir išeminė širdies liga (IŠL)
TAG turtingų LMTL ir chilomikronų koncentracijos padidėjimas neturi didesnės reikšmės IŠL rizikai. Dažniausiai hipertrigliceridemija pasireiškia kartu su DTL sumažėjimu ir poveikis daugiau priklauso nuo sumažėjusios DTL koncentracijos. Labai padidėjusi TAG koncentracija (>6 mmol/l) padidina ūmaus pankreatito ir tinklainės venos trombozės riziką, tačiau vien LMTL padidėjimas vaikams pasitaiko ypač retai.
Tradiciškai hiperlipidemijos yra nustatomos kai lipidų koncentracijos viršija atitinkamo amžiaus ir lyties 95-ąją procentilę, o DTL sumažėjimas fiksuojamas esant mažesnėms nei 5-os procentilės koncentracijoms.
כולסטרול
Pleištinis laumžirgis
Pleištinis laumžirgis, sin. pleištinis žirgelis (Ophiogomphus cecilia) – skėstaakių laumžirgių (Gomphidae) šeimos vabzdys.
Vandenyje gyvenančios lervos minta smulkiais vandens bestuburiais. Vystosi 3–4 metus. Birželio pradžioje–liepą iš lervų išsineria suaugėliai, kurie migruoja į miškų aikštes, kirtavietes, netankius miškus. Tinkamose buveinėse gana gausūs.
Paplitimas
Saugoma rūšis Lietuvoje nuo 2003 m., įtraukta į Lietuvos raudonąją knygą. Įrašyta į Berno konvencijos II priedą, taip pat Buveinių direktyvos II ir IV priedus.
Grėsmę kelia upių patvenkimas, uždumblėjimas, vandens tarša.
Boleslovas Jonas Masiulis
Boleslovas Jonas Masiulis (1889 m. sausio 21 d. Tverečius, Švenčionių apskritis – 1965 m. balandžio 18 d. Mičigan Sitis, Indianos valstija) – Lietuvos teisininkas, visuomenės ir politinis veikėjas.
GNU GPL
60px|right GNU Bendroji Viešoji Licencija ( arba GPL) – laisvosios programinės įrangos licencija, pradžioje sukurta GNU projektui, šiuo metu tai viena populiariausių atvirojo kodo licencijų. Ši licenzija reikalauja dalintis kodo pakeitimais, patobulinimais, tokiu būdu kartu vystant projektą ir taip sukuriant „kooperacijos zoną“. Komercinis naudojimas galimas (žr. RedHat, Ubuntu, Android) tačiau ne visada paprastas, reikalingi tam pritaikyti verslo modeliai. Draudžiama imti licencijos mokestį už naudojimąsi GPL kompiuterinės programos turtinėmis autorių teisėmis, tačiau galima imti mokestį už GPL programinės įrangos kopijų suteikimą (pardavimą) ir/ar įvairias techninio palaikymo paslaugas.
Boleslovas Jonas Masiulis
Biografija
1908 m. baigė Peterburgo gimnaziją, 1909–1915 m. studijavo Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultete, 1915–1916 m. Peterburgo universiteto Rytų kalbų fakultete. Teisininko diplomą gavo Lietuvos universitete.
GNU GPL
Istorija
Kuriant programinę įrangą buvo pastebėta, kad norint sukurti tam tikrą programą dažnai pakaktų tiesiog paimti kitą panašią ir prisitaikyti savo reikmėm, bet dėl autorinių teisių bei licencijų keliamų apribojimų tai daryti nėra leidžiama. Tenka dubliuoti darbą kuriant tai, kas jau sukurta.
Programuotojai identifikavo poreikį laisvai programinei įrangai, kurią būtų leidžiama platinti ir tobulinti.
1984 metais atsirado GNU projektas, kurio tikslas buvo sukurti laisvą Unix šeimos operacinę sistemą GNU. Dabar GNU programinė įranga labai paplitusi ir dažnai naudojama – Unix bei Linux operacinės sistemos, įvairios taikomosios programos – The GIMP (piešimo programa), OpenOffice.org (biuro programų paketas).
Boleslovas Jonas Masiulis
Biografija
Nuo 1932 m. Lietuvių tautininkų sąjungos veikėjas, sąjungos fondo valdybos narys, 1933–1940 m. sąjungos garbės teismo pirmininkas. Lietuvių kalbos draugijos pirmininkas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1945–1948 m. Kempteno karo pabėgėlių stovyklos lietuvių teismo pirmininkas. 1950 m. persikėlė į JAV.
GNU GPL
Istorija
Šių programų naudojimą reguliuoja GNU GPL, kurią galima pasiskaityti ir lietuviškai. Pagrindiniai licencijos reikalavimai yra šie:
Boleslovas Jonas Masiulis
Biografija
Nuo 1913 m. bendradarbiavo lietuvių periodinėje spaudoje: „Viltis“, „Vairas“, „Lietuvių balsas“, „Teisininkų žinios“, „Dirva“. Į lietuvių k. išvertė knygų.
GNU GPL
Istorija
Kai kurie stambūs gamintojai reikalauja prieš platinant pakeistą programą pašalinti iš jos pirmesnio autoriaus vardą ir prekinį ženklą, kurie nėra laisvai platinami.
GPL dažniausiai taikoma kompiuterių programoms, tačiau kai kada ją turi ir kitokia informacija (pavyzdžiui, muzikos natos).
GPL 3
GPL versijoje Nr. 3 šią licenciją turinčios programos turtinių autorių teisių turėtojas taip pat turi teisę (bet ne pareigą) reikalauti:
Licencijoje aiškiau suformuluoti su patentais susiję klausimai. Programos autoriai jiems priklausančius ir programoje naudojamus patentus turi suteikti kiekvienam programos naudotojui.
GPL nereikalauja, kad serveryje veikiančios GPL programos, kuria naudojasi naudotojai per tinklą, išeities kodas būtų pateiktas ar padarytas prieinamu jos naudotojams. Tačiau to reikalaujama pagal GNU Affero GPL licenciją.
Prancūzijos futbolo varžybos 1980–1981 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1980–1981 m.
Būdininkai (reikšmės)
Būdininkais vadinami kaimai:
Žiurkinės gyvatės
Žiurkinės gyvatės (Elaphe) – žaltinių (Colubridae) šeimos roplių gentis. Kūnas vidutinio ilgio. Gaudo žiurkes. Viršutinio žandikalulio dantys vienodi, jų yra 12-22. Apatiniame žandikaulyje priekiniai dantys stambesni už likusius. Nuo akių link burnos kampo nusitęsia juoda juosta.
Rūšys
Gentyje yra 36 rūšys:
Bukaučiškės
Bukaučiškėmis vadinami kaimai Alytaus rajone:
Antanas Šimkūnas
Antanas Šimkūnas (g. 1931 m. gegužės 27 d. Petraičiuose, Pasvalio valsčius) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, kraštotyrininkas.
Biografija
1962 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos specialybę.
Nuo 1951 m. iki 1962 m. su pertraukomis dirbo laikraščio „Panevėžio tiesa“ redakcijoje. 1964 m. pradėjo dirbti Valstybiniame televizijos ir radijo komitete įsteigtoje komentatorių-tarptautininkų grupėje. Lietuvos radijuje rengė komentarus, laidą „Pasaulis ir Lietuva“. 1992 m. leido laikraštį „RTV bangos“. „Versmės“ leidyklos redaktorius.
Aleksandras Jokūbas Liubomirskis
Kunigaikštis Aleksandras Jokūbas Liubomirskis (1695 m. gegužės 11 d. – 1772 m. lapkričio 16 d., Drezdenas) – ATR valstybinis veikėjas, Karūnos didysis prievaizas (1721–1728), Karūnos didysis ginklininkas (1728–1748), Karūnos artilerijos generolas (1729), saksų armijos generolas (1746–1752), Ratnės, Bohuslavo, Gnevo ir Solecko seniūnas.
Biografija
Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Jeronimo Augustino Liubomirskio (1647–1706) ir Konstancijos Bokum (m. 1704) jaunesnysis sūnus. Vyresnieji broliai – Karūnos didysis vėliavininkas Jurgis Ignotas ir Bolemovo seniūnas Jonas Kazimieras.
Mokėsi pijorų mokykloje Žešuve. 1704 metais miestą užimant saksų kariams, kunigaikštis Aleksandras Jokūbas Liubomirskis buvo paimtas įkaitu ir nusiųstas į Saksoniją. Tik po Karūnos didžiojo etmono perėjimo į Augusto Stipriojo pusę Aleksandras buvo išlaisvintas. Apie 1710 metus išvažiavo mokytis į Vokietiją. 1714 metais lydėjo karalaitį Frederiką Augustą jo kelionėje į Prancūziją. thumb|left|200px|Neborovo rūmai 1721 metais Aleksandras Jokūbas buvo paskirtas Karūnos didžiuoju prievaizu, 1728 metais gavo Karūnos didžiojo ginklininko pareigybę. 1729 metais buvo paskirtas muškietininkų pulko vadu, tais pačiais metais gavo Lenkijos armijos generolo-majoro titulą. 1745 metais buvo paaukštintas į Saksonijos kavalerijos generolus, 1746 metais tapo Karūnos artilerijos generolu. 1752 m. birželio 7 d. atsisakė generolo titulo saksų premjerministro Henriko von Briulio naudai. Dalyvavo Septynerių metų kare su Prūsija, kapituliavo su saksų armija Pirne 1756 metais.
1723 m. įsigijo Neborovo rūmus. 1726 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Šeima
Iki 1720 metų vedė Karoliną Frederiką von Fictum (m. po 1758), nuo santuokos su kuria turėjo tris dukteris:
Thomas Malthus
Tomas Maltusas (, 1766 m. vasario 13 d. Sarėjus, Anglija – 1834 m. gruodžio 23 d. Batas, Anglija) – žymus anglų demografas ir ekonomistas.
Labiausiai išgarsėjo kūriniu „Gyventojų raidos principai“, kuriame suformulavo statiškų išteklių teoriją. Jos pagrindinė idėja – žmonių populiacija auga geometrine progresija, o Žemės ištekliai – tik aritmetine arba yra statiškoje būsenoje, todėl nekontroliuojamas žmonijos augimas galiausiai prives prie skurdo, bado ir kitokių nepriteklių. Jo iškeltos mintys yra populiarios iki šių dienų diskusijose apie galimą gyventojų perteklių, to poveikį aplinkai ir populiacijos kontrolės priemones.
Aščysu (Petropavlovskas)
Aščysu – mažas ežeras Kazachstane, Š. Kazachstano srityje. SSRS laikais ežeras dar buvo Ulken Karojo ežero dalis, kol dalis ežero nuseko ir Aščysu nutolo nuo Ulken Krojo.
Pesčių senosios kapinės
Kapinės
Įrengtos aukštumos šlaite. Netaisyklingo stačiakampio plano, 54 m ilgio šiaurės vakarų - pietryčių kryptimi, 20 m pločio, apjuostos 0,5–0,7 m aukščio ir 1,0–1,3 m pločio lauko akmenų pylimo, kurio šiaurės rytinėje ir pietvakarinėje dalyse ties viduriu palikta po tarpą vartams.
Ties viduriu sukrauta akmenų krūsnis, į kurią centre įstatytas medinis, kryžiaus su dvišlaičiu stogeliu pavidalo anotacinis ženklas su užrašu „PESČIŲ K. / SENOSIOS KAPINĖS“. Į šiaurės vakarus nuo jo stovi paminklas kapinėse palaidotiems partizanams atminti.
Plotas – 0,14 ha, perimetras – 148 m. left|thumb|300px|Kapinių vaizdas iš rytų pusės [[1991 m.]] thumb|rigth|300px|Anotacinis kapinių ženklas ir paminklas partizanams atminti
Istorija
Įrengtos XVI a., veikė iki XVIII a. pab. – XIX a. pr. Laidoti Pesčių gyventojai. XIX a. – XX a. pr. retsykiais laidoti Pesčių, Klecininkų kaimų ir Edvardavo dvaro gyventojai: savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, dėl kitų priežasčių į Salantų parapijos kapines nepriimti mirusieji. 1946–1947 m. palaidoti Salantų valsčiuje žuvę partizanai Bronius Jurčius, broliai Bernardas ir Petras Pauliai, Jonas Salys ir Juozas Sodys.
Kapinės buvo Pesčių kaimo žemės pietinėje dalyje, kuri XX a. žemės reformų metu prijungta prie Klecininkų kaimo.
1997 m. Lietuvių tautininkų sąjungos Kretingos rajono valdybos iniciatyva pastatytas paminklas pokario partizanams atminti (projekto autorius inžinierius Vytautas Valiukonis, Kretinga).
1997 m. įrašytos į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (kodas L570), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe. Nuo 2016 m. gruodžio 12 d. kapinės ir paminklas partizanams – nacionalinio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas, turintis istorinį ir memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.
Tyrimai
1935 m. žvalgė Pesčių pradžios mokyklos mokytojas Jonas Gvazdinskas, 1991, 1999, 2014 ir 2015 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė), 2015 m. – Loreta Jatulionytė-Brezgienė (KPC).
Talija
Talija – sąlyginė kūno linija, ties kuria baigiasi viršutinė drabužių dalis (marškiniai, palaidinė ir kt.) ir prasideda apatinė dalis (kelnės, sijonas ir kt.). Teoriškai ji sutampa su juosmeniu, tačiau priklausomai nuo mados, ji gali būti nuo vietų visai po krūtimis iki dubens srities. Talija dažnai naudojama siekiant pabrėžti tam tikras kūno savybes, ji gali būti įvairių tipų. Ties talija dažnai juosiamas diržas.
Talija susiformuoja dėl to, kad juosmens srities šonkauliai nesusijungia su bendru šonkaulių lanku, priešingai nei aukščiau talijos esantys šonkauliai; be to, dubenkaulis (esantis žemiau talijos) yra žymiai platesnis nei juosmeniniai šonkauliai.
Kefalas
Kefalas (gr. Κεφαλοζ) – graikų mitologijoje Dejono sūnus, Eolo vaikaitis, valdovo Erechtėjo dukters Prokridės vyras. Prokridę sugundė Pteleontas auksiniu vainiku. Prokridė bėgo nuo vyro pykčio pas valdovą Minoją, vėliau susitaikė su Kefalu ir grįžo, tačiau vyras netyčia nukovė ją ta pačia ietimi, kurią iš meilės Prokridei buvo padovanojęs Minojas. Kefalas areopago sprendimu buvo ištremtas. Vėliau deivė Eos įsimylėjo Kefalą ir jį pagrobė. Mitas apie Kefalą buvo populiarus Renesanso epochos Europos dramaturgijoje. XVII–XVIII a. dramaturgijoje buvo plėtojamos abi mito siužetinės linijos: Prokridės nužudymas ir Eos meilė Kefalui. Tragiškas Prokridės likimas pavaizduotas daugybėje meno kūrinių.
Šaltiniai
thumb|left|360kb| „Kefalas ir Eos“, aut. [[Nicolas Poussin]]
Amsterdamo kanalai
Amsterdamo kanalai − kanalų sistema Nyderlanduose, Amsterdame.
Šimtai kilometrų kanalų, daugiau kaip 1500 tiltų ir apie 90 salų leidžia Amsterdamui vadintis „Šiaurės Venecija“. Miestas turi keturis pagrindinius kanalus: Singel, Herengracht, Prinsengracht ir Keizersgracht. Singel kanalas buvo iškastas dar 1428 m. kaip griovys, žymintis vakarinę miesto sieną, o kiti trys kanalai buvo iškasti XVII a., kuris vadinamas Nyderlandų „aukso amžiumi“. Singel kanalo negalima painioti su Singelgracht kanalu, kuris tapo išorine miesto siena tik XVII a. Vėliau virš kanalų buvo statomi gyvenamieji namai ir įvairūs sandėliai. Šie kanalai sudaro koncentruotus pusapvalius žiedus, juosiančius Amsterdamą.
2010 m. Amsterdamo kanalų sistema įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Darsūniškio mūšis
Darsūniškio mūšis (SV Slaget vid Dersunisjki) – mūšis, įvykęs 1702 m. kovo 24 d. Šiaurės karo metu tarp Švedijos ir jungtinės ATR ir Saksonijos Elektorato.
1701-1702 m. švedams užėmus Kuršą, šie toliau puolė į pietus, siekdami susilpninti ATR kariuomenę prieš kovas su Rusijos imperija. Kovo 22 d. švedai iš užimto Kauno pajudėjo link Darsūniškio palei Nemuną, 110 žmonių būriui vadovavo Alexander Hummerhielm. Šiam būriui priartėjus prie Darsūniškio, negausią švedų kavaleriją pasitiko apie 6 000 ATR ir Saksonijos karių, kurie netikėtai užpuolę švedus šiuos lengvai sutriuškino. Kitam iš Kauno pajudėjusiam 130 žmonių būriui vadovavo Gustaf Henrik Siegroth, kuris Darsūniškį pasiekė kiek vėliau ir buvo taip pat netikėtai užpultas, tačiau po 6 valandų kovos atsilaikė ir su nemažais nuostoliais grįžo į Kauną. Po šio mūšio Švedijos karalius Karolis XII galutinai apsisprendė sutriuškinti ATR ir nuversti nuo sosto Augustą II.
Padrečiai
Padrečiai – kaimas Prienų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 2 km į šiaurę nuo Veiverių. Seniūnaitijos centras.
Sparviniai
Sparviniai (Tabanidae) – dvisparnių (Diptera) vabzdžių šeima. Turi dideles akis, kurios gyvų vabzdžių gražiai blizgančios. Patinų akys kaktoje susiliečia, o patelių perskirtos. Pilvelis platus ir suplotas, pilkai rudos spalvos. Patinai minta žiedų nektaru, patelės čiulpia šiltakraujų gyvūnų kraują, jų burnos organai duriamieji – čiulpiamieji ir pajėgūs pradurti storą gyvulio odą.
Lervos gyvena drėgnoje žemėje, vandenyje, trūnijančioje medienoje, puvėsiuose. Jos yra plėšrios (minta moliuskais, kirmėlėmis, kitomis lervomis). Sparvos aptinkamos drėgnose, krūmotose vietose, skraido karštomis vasaros dienomis ir puola galvijus, arklius ganyklose.
Gentys
Lietuvoje gyvena ~30 sparvinių šeimos rūšių. Sutinkamos gentys:
Algimantas Aleksandravičius
Algimantas Aleksandravičius (g. 1960 m. lapkričio 2 d. Klaipėdoje, dabar gyvena Vilniuje) – Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatas, Tarptautinės meninės fotografijos federacijos (FIAP) fotografas menininkas (AFIAP), Lietuvos fotomenininkų sąjungos Garbės narys, fotografas.
Biografija
Nuo 1988 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys. 1994 m. Panevėžyje įkūrė Algimanto galeriją, kurioje 1994–1999 m. surengė apie 60 žymių menininkų personalinių parodų, taip pat muzikos bei poezijos vakarų. Lietuvoje ir užsienyje surengė per šimtą personalinių parodų. Daugelio parodų, fotoalbumų ir Lietuvos fotomenininkų sąjungos metraščių sudarytojas. Šešiolikos personalinių fotoalbumų autorius.
1996 m. suteiktas Tarptautinės meninės fotografijos federacijos (FIAP) fotografo menininko (AFIAP) vardas.
2003 m. pripažintas geriausiu Europos portretistu (konkurso Fujifilm Euro Press 2003 pagrindinis prizas).
2003 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės meno premija Už reikšmingus Lietuvos menui ir kultūrai darbus.
Praščiūnai
Praščiūnai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Sidabravo, prie Palono upelio. Praeina kelias.
Algimantas Aleksandravičius
Biografija
2003 m. suteiktas Panevėžio metų menininko garbės vardas.
2009 m. įteiktas Lietuvos fotomenininkų sąjungos 40 - mečio aukso medalis.
2010 m. Aukso žvaigždė (LATGA apdovanojimas).
2011 m. tapo geriausiu Baltijos šalių portretistu. Baltijos šalių fotografijos konkurso Baltic Photo Contest 2011 nugalėtojas (Grand Prix).
2011 m. Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premija Už fotografinio portreto atnaujinimą, Lietuvos asmenybių galerijos sukūrimą, už LDK paveldo poetiškus atspindžius.
2012 m. suteiktas Lietuvos fotomenininkų sąjungos Garbės nario vardas.
2013 m. įteikta Balio Buračo fotografijos meno premija.
Keturis kartus Lietuvos spaudos fotografija Auksinio kadro konkurso nugalėtojas.
Dulkės
thumb|Statybų metu kyla dideli kiekiai dulkių
Algimantas Aleksandravičius
Biografija
2006 metais išleista knyga apie Algimantą Aleksandravičių: Dovilė Zelčiūtė. ''Drama be taisyklių. Algimanto Aleksandravičiaus portreto kontūrai.''
Bibliografija
Svarbesni leidiniai:
Dulkės
Dulkės – smulkios, lengvos, organinės arba mineralinės kilmės dalelės, tvyrojančios ore arba nusėdančios ant įvairių paviršių. Dulkių dalelių skersmuo būna vidutiniškai 0,005 mm, maksimaliai – 0,1 mm. Paveiktos drėgmės dažnai virsta purvu.
Atvirose erdvėse pagrindinis dulkių šaltinis yra smulkios uolienų dalelės, nugludintos vėjo erozijos. Dulkės kyla sausose, minkšta uoliena (pvz., smėliu) padengtose vietose: dykumose ir pusdykumėse, kopose, arimuose, žvyrkeliuose, kasyklose ir kt. Daug dulkių išmetama ir ugnikalnių išsiveržimų metu (vulkaniniai pelenai). Vėjas lengvai pakelia tokias dulkes ir gali nunešti didelius atstumus – pvz., pučiant stipriems vėjams nuo Sacharos dulkės atnešamos iki Europos krantų. Ypač dideli dulkių kiekiai nešami smėlio audrų metu. Didelis dulkių kiekis atmosferoje blogina matomumą, didina aplinkos įkaitrinimą, prastina oro kokybę, kelia nešvarą. Ypač kenksmingos dulkės kyla nuo anglies kasyklų ir sąšlavynų, druskos lygumų. Atmosferinių dulkių kiekis mažinamas drėkinant statybų vietas, plaunant gatves, asfaltuojant kelius, sodinant medžius, gyvatvores prie kelių, laukų, gyvenamųjų namų.
Tyrimo Arizonoje metu nustatyta, kad į gyvenamąsias patalpas didžioji dalis dulkių patenka tiesiai iš lauko, o ne nuo prinešamo purvo su batais ar drabužių. Nustatyta, kad aklinai uždarytame bute per dvi savaites nusėda 12 tūkst. dulkių dalelių į 1 grindų ir baldų kvadratinį metrą; tas dulkes sudaro: mineralinės dalelės – 35 %, tekstilės ir popieriaus pluoštas – 12 %, odos ląstelės – 19 %, žiedadulkės – 7 %, suodžių ir dūmų dalelės – 3 %, kitos, neaiškios kilmės dalelės bei kosminės dulkės – 24 %.
Šermano skveras
250px|thumb|right|Šermano skvero kryptį nurodantis ženklas Šermano skveras  – viešoji vieta, esanti 72-osios ir Brodvėjaus gatvių sankryžoje, Aukštutiniame Vestsaide, Manhatane, Niujorke. Šį mažą žemės plotą miestas nupirko 1849 m. ir 1891 m. pavadino jį kadaise netoliese gyvenusio William Tecumseh Sherman vardu. Pietuose skveras ribojasi su 72-ąja gatve, šiaurėje su Verdžio skveru.
1960-ais ir 1970-ais metais kaimyniniai Verdžio ir Šermano skverai, vietiniams gyventojams buvo geriau žinomi „adatų parko“ pavadinimu. Pagal šį terminą buvo pavadintas 1971 m. filmas „Panika adatų parke“ (The Panic in Needle Park), kurio veiksmas vyko Šermano skvere.
Šis skveras taip pat yra žinomas dėl savo elegantiškų metro rūmų, kurių mieste liko tik trys.
Drepanos
Drepanos (Drepane) – ešeržuvių (Perciformes) būrio, monotipinės drepaninių (Drepanidae) šeimos žuvų gentis.
Gentyje 3 rūšys:
Šampanas
170px|right|thumb|Šampanas
Šampanas  – prancūziškas putojantis vynas. Šampanu vadinamas tik putojantis vynas, pagamintas Prancūzijos Šampanės provincijoje (tai įtvirtinta Europos Sąjungos saugomų kilmės nuorodų taisyklėse). Kituose regionuose bei šalyse pagamintas panašaus tipo vynas turi būti vadinamas ne šampanu, bet putojančiu vynu. Tokiose šalyse kaip Rusija bei Baltarusija vis dar teisėtai gaminamas „Tarybinis šampanas“ dėl ten negaliojančių Europos sąjungos įstatymų. Taip pat JAV kai kurie putojančio vyno gamintojai savo produkciją vadina šampanu.
Agurkas
Agurkas (Cucumis) – moliūginių (Cucurbitaceae) šeimos augalų gentis.
Šampanas
Istorija
Šampanėje vynuogės pradėtos auginti dar antikos laikais. Viduramžiais Šampanės neputojantys vynai buvo mėgstami visoje Europoje, prie gero jų įvaizdžio prisidėjo ir tai, kad Prancūzijos karaliai buvo karūnuojami Reimse, ir vietiniai vynai buvo neatsiejama karūnavimo šventės dalis.
Agurkas
Šaknis liemeninė, stiebas šliaužiantis. Žiedai vienalyčiai, geltoni. Vaisiai žali, vidutinio dydžio.
Šampanas
Istorija
XVII amžiuje Šampanės vynai buvo geriami Prancūzijos ir Anglijos karalių dvaruose, o turtingi paryžiečiai įsigydavo vynuogynų Šampanėje. To meto vyno mėgėjai pageidavo labai šviesaus vyno, kuris, vyndarių manymu, labai prastai sendavo statinėse. Todėl maždaug nuo 1660 metų vynai pradėti labai greitai, be ilgesnio brandinimo, pilstyti į butelius, siekiant išsaugoti aromatą. Dėl nepasibaigusios fermentacijos, vynas natūraliai suputodavo (susprogdindamas butelius arba iššaudamas kamščius, dėl ko vyndariai vadino jį velnio vynu). Tuo metu Šampanės vynai į Angliją buvo gabenami statinėse, kur būdavo išpilstomi į butelius (anglai buvo sukūrę stipresnius butelius, atlaikančius angliarūgštės dujų slėgį).
Agurkas
Augalus apdulkina vabzdžiai, dirbtiniu būdu – žmogus. Nedaugelis veislių augina sėklų neturinčius vaisius be apdulkinimo. Jos gerai tinka šiltnamiams. Dauguma veislių vaisius mezga tik apdulkinus žiedus. Derliui padidinti į agurkų laukus vežami bičių aviliai. Žiedus kartais apdulkina musės. Nepakankamo apdulkinimo požymiai yra nukrentantys ar deformuoti vaisiai. Tik dalinai apdulkintų žiedų vietoje išaugę vaisiai būna nuo stiebo nutolusioje dalyje pabalę.
Šampanas
Istorija
Priešingai nei teigia populiarus mitas, vienuolis-benedektinas Dom Perignon šampano neišrado – jis tik patobulino gamybos būdą. 1670 m. Dom Perignon pirmasis atrado vynuogių mišinį, kuris pagerino vyno kokybę ir leido išvengti trūkumų. Šampanui jis pradėjo naudoti naujoviškus kamščius, taip pat stipresnius, didesnį spaudimą atlaikančius butelius. Tačiau iki pat XIX a., Lui Pastero atliktų vyno fermentacijos tyrinėjimų šampano gamyba liko pagrįsta tik empirinėmis žiniomis. Šampano saugojimui pastovioje temperatūroje ir drėgnume buvo panaudoti kreidos kasyklų urvai. Spėjama, kad pirmieji šampano buteliai buvo parduoti 1695 metais, o 1729–1730 m. pradėjo kurtis pirmieji negociantų namai.
Agurkas
Nors agurkai nėra maistingi, tačiau jie populiarūs nuo senų laikų. Indijoje juos augino dar keletą tūkstančių metų prieš mūsų erą. Šventyklų freskos liudija, kad agurkus žinojo senovės egiptiečiai ir graikai. Iš Viduržemio pajūrio jie pasklido po kitas Europos šalis. Dabar agurkai viena labiausiai paplitusių daržovių.
Šampanas
Teisinis reglamentavimas
thumb|right|275px|Šampanės vyndarystės regionai pažymėti raudonai
Agurkas
Agurkų veislės pritaikytos skirtingoms auginimo sąlygoms, įvairovė leidžia visur ir įvairiu metų laiku turėti šviežių agurkų. Auginami atvirame grunte, šiltnamiuose, inspektuose.
Šampanas
Teisinis reglamentavimas
„Šampano“ vardo teisinė apsauga remiasi 1891 m. Madrido sutartimi dėl tarptautinės ženklų registracijos, kurioje nustatyta, kad šampanu galima vadinti tik Šampanėje pagal tam tikrus reikalavimus pagamintą gėrimą. Šitai patvirtinta 1919 m. Versalio sutartis, užbaigusi Pirmąjį pasaulinį karą. Po 1994 m. Europos teisingumo teismo sprendimo, uždrausta naudoti ir tokius terminus kaip šampanizuotas vynas, méthode champenoise ir pan. Dėl to kitose pasaulio šalyse gaminami putojantys vynai nebegali būti vadinami šampanu. Kai kurių šalių ir regionų putojantys vynai turi savus pavadinimus – Ispanijos Cava, Italijos Spumante, Vokietijos Sekt, Burgundijos ir Elzaso Crémant, Pietų Afrikos Cap Classique.
Agurkas
Agurkus galima marinuoti, rauginti, valgyti žalius. Jie tinka šlakų išvalymui.
Šampanas
Teisinis reglamentavimas
Šampano vyndarystės zona yra apibrėžta 1927 m. liepos 22 d. Prancūzijos įstatymu. Vynuogės šampanui auginamos ~30000 hektarų plote. Kadangi skirtingose vietovėse klimatas ir dirvožemis šiek tiek skiriasi, skiriami 302 auginimo regionai (crus) – faktiškai kiekvienas kaimas yra atskiras cru. Šie auginimo regionai skiriami į 3 kategorijas pagal jų vynuogių kokybę – grand cru (aukščiausia kokybė), premier cru ir terroirs non classés (neklasifikuotos žemės).
Vynuogės
Šampanui gaminti naudojamos 3 pagrindinės vynuogių veislės: Šios veislės vynuogėmis apsodinta 26 % šampanui auginamų vynuogių ploto. Jomis apsodinta 37 % ploto. Jomis apsodinta 37 % ploto.
Tradiciškai šampanas gali būti gaminamas dedant ir kitų veislių vynuogių, tokių kaip Arbanne, Petit meslier, Pinot de juillet, Pinot gris vrai, Pinot rosé ir Pinot blanc vrai. Šių veislių vynuogėmis apsodinta vos po keletą hektarų. Obo departamente laikinai leista šampanui naudoti ir Gamay veislės vynuoges, nors tam prieštarauja daugelis gamintojų.
Gamintojai
thumb|250px|right|Šampano rūsys Reimse
Šampanėje veikia apie 100 šampano gamybos namų ir apie 15000 smulkiųjų vynuogių augintojų (vignerons). Šampanui skirtomis vynuogėmis apsodinta ~32000 hektarų. Šampano gamintojai susivieniję į Tarpprofesinį šampano komitetą (Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne , CIVC), kuris kontroliuoja šampano gamybą, prekybą, bei prisideda prie šampano rinkodaros. Iki 1990 m. šis komitetas turėjo teisę nustatyti vynuogių kainas, iki šiol reguliuoja surenkamo derliaus dydžius.
Šampano gamintojo tipas sutrumpintai nurodomas ant šampano butelio:
Garsiausi šampano gamintojai: Mumm, Perrier-Jouet, Drappier, Bollinger, Krug, Jacquesson, Louis Roederer
Didžiausi šampano rūsiai yra Epinay ir Reimso miestuose.
Gamybos procesas
Šampanas gaminamas butelyje sukeliant antrinę vyno fermentaciją, kurios metu susidaro angliarūgštė.
Šampanas bei daugelis kitų putojančių vynų gaminamas tradiciniu būdu, vadinamu šampanizacija (ant butelio įvardijama kaip Méthode Champenoise arba Méthode Traditionnelle).
Šampano gamybos esmė – dvigubas fermentacijos (rūgimo) procesas. Po pirminio fermentavimo vynas išpilstomas į butelius, kuriuose jis toliau fermentuojasi. Procesui paskatinti papildomai dedama šiek tiek mielių (paprastai Saccharomyces cerevisiae rūšies) ir cukraus.
Tolesni procesai: sukratymas, nuosėdų šalinimas, brandinimas. Pagal Prancūzijos kontroliuojamos kilmės taisykles (Appellation d’Origine Contrôlée), pilnam šampano skoniui susidaryti reikia ne mažiau 1,5 metų (tačiau konkrečių metų – millessime – šampano buteliai paprastai parduodami ne jaunesni kaip 3 metų).
Šampano buteliai
thumb|right|250px|Įvairaus dydžio šampano buteliai (ant žemės kairėje – Baltazaras)
Standartinis šampano butelis (bouteille) yra 0,75 litro tūrio, storo stiklo, kad atlaikytų iki 6 atmosferų siekiantį dujų slėgį butelio viduje. Butelio forma taip pat pritaikyta dideliam atsparumui.
Kiekvienas šampano butelio dydis turi savitą pavadinimą:
Didesnės talpos buteliai pasitaiko retai, jie vadinami biblinių personažų vardais – Réhoboam (4,5 litro), Mathusalem (6+ litrai), Salmanazar (9 litrai), Balthazar (12 litrų), Nabuchodonosor (15 litrų), Melchior (18 litrų), Primat (27 litrų). Kartais pasitaiko dar ekstravagantiškesnių butelių, pvz., 30 litrų talpos Melchizédec (pagamintas Drappier namuose ir parduotas už 2925 eurų kainą).
Kamščiai
thumb|160px|Šampano kamščiai
Ant butelio kamščio dedama metalinė lentelė (muselet), kuri prie butelio tvirtinama viela.
Rūšys
Šampanas priklauso vienam Prancūzijos kontroliuojamos kilmės taisyklių (Appellation d’origine contrôlée, AOC) regionui.
Šampanas skirstomas pagal cukraus kiekį, spalvą, maišymą ir vynuogių rūšis, vietovę ir brandinimo laiką.
Vartojimas
thumb|right|230px|Tulpės formos šampano taurė
Šampanas šiuolaikinėje visuomenėje yra tapęs sėkmės sinonimu, jis geriamas pažymint sėkmę ar šventinį įvykį. Šampanas taip pat tinka prie maisto – sausasis nesaldintas ir „Blanc de blacs“ šampanas gali būti geriamas kaip aperityvas, tinka prie žuvies patiekalų ir jūros gėrybių. Rožinis ir sausas šampanas tinka prie sūrio ir mėsos patiekalų (jaunesnis šampanas geriamas prieš senesnį). Saldus šampanas tinka prie desertų.
Taurės
thumb|left|150px|Plati žema šampano taurė
Agurkas
Lietuvoje auginama:
Traukuliai
Traukuliai – nevalingi, nekontroliuojami, pasikartojantys raumenų susitraukimai. Jų metu būna įvairaus laipsnio sąmonės sutrikimo būsenų. Traukulių sindromai atsiranda staiga. Jie nespecifiški, būna po galvos smegenų pažeidimų, traumų, intoksikacijų, sergant epilepsija, patyrus insultą ir pan., mažiems vaikams traukuliai atsiranda, kai aukštai pakyla kūno temperatūra. Traukulių metu ligonis gali stipriai susižeisti ar net susižaloti. Dėl stiprių traukulių gali plyšti raumenys, sausgyslės. Užsitęsus traukulių priepuoliui, pabrinksta galvos smegenys, pažeidžiami svarbiausi gyvybiniai centrai, žmogus gali mirti.
Agurkas
Etimologija
Žodis kilęs iš graikų žodžio agoyros, kuris reiškia „nesunokęs“ – agurkas yra viena iš labai retų daržovių, kurias galima valgyti žalias (sunokę jie tinka tik sėkloms).
Traukuliai
Traukulių sindromai
Skiriami tokie traukulių sindromai:
Strangeland
Strangeland – ketvirtasis studijinis britų alternatyviojo roko grupės „Keane“ albumas, išleistas 2012 m. gegužės 4 d. Tai – pirmasis grupės įrašas, kuriame bosistas Jesse Quin groja kaip oficialus grupės narys. Nepaisant to, jog albumas susilaukė nelabai gerų kritikų įvertinimų, jis debiutavo pirmojoe vietoje Jungtinės Karalystės albumų reitinge, tapdamas penktuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Šampanas
Taurės
Šampanas paprastai geriamas iš nelabai didelės, aukštos, tulpės formos šampano taurės ant aukštos kojelės. Šitokios formos taurė gerai išsaugo šampano skonį, o burbuliukai kyla ilgai ir pastoviai. Šampanas taip pat geriamas iš plačių žemų taurių (kartais vadinamų amerikietiškomis), tačiau jose skonis ir burbuliukai išsilaiko prasčiau. Taurė neturi būti perpildyta, šampano pilama ne daugiau 2/3 taurės tūrio. Ragauti šampaną galima ir iš didelės raudonojo vyno taurės (didelėje taurėje geriau atsiskleidžia kvapas).
Šampanas geriamas šaltas, 6-8 °C temperatūros (kai kurie gamintojai rekomenduoja 8-10 °C). Dažnai šampano butelis prieš atidarymą ir po jo šaldomas specialiame kibirėlyje su ledu ir vandeniu. Ilgai brandintas šampanas gali būti geriamas „rūsio temperatūros“ (14°-15°).
Butelio atidarymas
Laistymasis šampanu yra sudėtinė kai kurių sportinių apdovanojimų (pvz., Formulės-1 automobilių lenktynių arba „Tour de France“ dviračių lenktynių nugalėtojų) įteikimo ceremonijų dalis. Tačiau įprastai geriant šampaną stengiamasi gėrimo nelaistyti. Kad šampanas neišsilietų, o kamštis nešautų, rekomentuojama atidarinėti laikant už kamščio pagrindo ir sukant patį butelį. Pakreipus butelį 45 laipsnių kampu, padidėja skysčio kontakto su oru plotas, ir gėrimas ne taip smarkiai putoja.
Paprastasis laumžirgis
Paprastasis laumžirgis (Aeshna juncea) – laumžirgių (Aeshnidae) šeimos vabzdys.
Šampanas
Butelio atidarymas
Atidarant butelį rekomenduojama stengtis, kad kamštis nešautų (kamštis gali iššauti iki 50 km/h greičiu ir sužaloti). Kai kurie šampano mėgėjai mano, kad iššautas šampanas praranda dalį skoninių savybių.
Paprastasis laumžirgis
Kūno ilgis siekia 70–80 mm, o išskėsti sparnai – 90–105 mm ilgio. Suaugėliai skraido nuo liepos iki spalio mėnesio.
Šampanas
Butelio atidarymas
Egzistuoja ir įgudimo reikalaujantis šampano butelio atidarymo būdas kardu (sabrage).
Kempinė
right|200px|thumb|Natūrali kempinė iš [[pintys|pinties.]] right|200px|thumb|Plastikinė kempinė. left|200px|thumb|Virtuvinė kempinė iš poliuretano.
Paprastasis laumžirgis
Paprastasis laumžirgis plačiai paplitęs Palearkties regione: arealas tęsiasi nuo Europos iki Centrinės Azijos ar Rytų Azijos; dalyje Pietų Europos sutinkamas tik kalnuotose vietovėse, o Šiaurės Europoje – žemumose. Neretai dideliais būriais migruoja per Europą. Lietuvoje paprastieji laumžirgiai taip pat aptinkami.
Kempinė
Kempinė – stačiakampio ar kitokios formos įrankis iš minkštos akytos (su atviromis susisiekiančiomis akutėmis) medžiagos, naudojamas paviršiams plauti ar valyti. Kempinės gerai sugeria vandenį ir vandeninius tirpalus.
Šiais laikais kempinės paprastai daromos iš putintų plastikų. Senovėje neretai kempinės buvo natūralios raginės pintys (Porifera, kitaip - Spongia). Jos naudojamos ir dabar, ypač žmonių, mėgstančių natūralius daiktus.
Buityje kempinės naudojamos kaip plovimo priemonė - kempinė pamirkoma vandenyje ar ploviklio tirpale ir ja trinamas paviršius. Kempines taip pat kartais naudoja paviršiams sausinti (kadangi kempinės medžiaga paprastai būna hidrofilinė ir gerai sugeria vandenį) ar, pvz., dažams ant paviršiaus perkelti.
Gaitana
Gaita-Lurdes Esami (, geriau žinoma sceniniu vardu Gaitana, gimusi 1979 m. rugsėjo 29 d. Kijeve) – iš Kongo kilusi Ukrainos dainininkė ir dainų autorė. Gaitana atstovavo Ukrainai 2012 m. Eurovizijoje Azerbaidžano sostinėje Baku.
Parcevas
Parcevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Bielsko ir apie 43 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaime yra XIX a. pirmoje pusėje pastatyta Parcevo Šv. Dimitrijaus cerkvė, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Juosmuo
Juosmuo – žmogaus kūno vieta, esanti tarp šonkaulių lanko apačios ir šlaunikaulio viršutinio galo. Tai dažniausiai yra ta žmogaus liemens vieta, kurioje jis siauriausias (išskyrus nutukimo atvejus). Aprangos vieta, pabrėžianti juosmenį, vadinama talija.
Oriolas
Oriolas (rus. Орёл) – miestas vakarinėje Rusijoje, į Okos upę įtekant Orlikui; srities centras. Geležinkelio mazgas. Miestas yra kairiajame Okos krante, jame daug žieduotų gatvių, senų ir naujų pastatų. Daug Oriolo gatvių pavadinta poetų ir rašytojų vardais, kurie gimė šiose vietose – Ivanas Turgenevas, Ivanas Buninas ir daugelis kitų. Į pietus nuo Orliko upės yra gyvenamieji kvartalai, pramonės rajonai (inžinerijos pramonė, maisto apdirbimas, aprangos gamyba). I. Turgenevo name yra muziejus. Mieste yra pedagoginis ir inžinerinis institutai. Išvystyta prietaisų pramonė (tarp jų – laikrodžiai „Янтарь“), tekstilė, yra staklių fabrikas. Oriole yra 4 teatrai, kraštotyros muziejus, daug poetų ir rašytojų muziejų.
Istorija
1564-1566 m. miestą kaip tvirtovę įkūrė maskviečiai, besigindami nuo totorių puolimo. XVII a. ATR-Rusijos karo metu lenkų ir lietuvių kariuomenė plėšė Oriolą. Atstatytas 1636 m. 1708 - 1778 m. miestas buvo apskrities centras. 1778 - 1928 m. - gubernijos centras. Tarybų valdžia Oriole pradėjo veikti 1917 m. gruodžio 8 d. Nuo 1937 m. Oriolas yra Oriolo srities administracinis centras. Antrojo pasaulinio karo metu miestas buvo vokiečių okupuotas. Karo metu stipriai sugriautas.