cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abraomas Kulvietis
Biografija
Kadangi lietuviams buvo uždrausta studijuoti „eretikų“ miestuose, Kulvietis įsitaisė Leipcige, bet studijas tęsė Vitenberge. Leipcige jis susipažino su lenkų kontrreformatų veikėju Janu Sekliucjanu (Jan Seklucjan). Po to studijavo Italijoje, Sienos universitete, kur gavo teisės daktaro laipsnį. Iš Italijos vėl grįžo į Vitenbergą, kur sužinojo, kad jo tėvai uždaryti į kalėjimą už tai, jog jų sūnus studijuoja nekatalikiškame mieste.
Skleisdamas Vilniuje reformatų pažiūras, Kulvietis užsitraukė katalikų nemalonę. 1542 m. karalienė Bona iškeliavo į Italiją, ir tuo pasinaudojo Kulviečio priešai. Vilniaus vyskupas Povilas Alšėniškis išgavo iš karaliaus ediktą patraukti A. Kulvietį vyskupo teisman. Tačiau Kulvietis į teismą nestojo ir, magistro J. Zablockio lydimas, pabėgo į Prūsiją, išsiveždamas savo turtingą biblioteką.
1542 m. Prūsijoje buvo Albrechto su džiaugsmu priimtas, paskirtas Karaliaučiaus partikuliaro vadovu (vicerektoriumi; rektoriaus tuo metu nebuvo) ir kunigaikščio patarėju. Sužinojęs apie sūnaus persekiojimą, Kulviečio tėvas iš sielvarto mirė. Motina vėl buvo uždaryta į kalėjimą, tačiau Kulviečio globėjai pažadėjo ją išvaduoti.
1544 m. partikuliarą pavertus universitetu, Kulvietis buvo pirmasis graikų kalbos profesorius. Čia jis taip pat dėstė hebrajų kalbą, aiškino psalmes.
1544 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sostą perėmė Žygimantas Augustas. Šis valdovas, auklėtas kalvinistų, buvo tolerantiškas ir palankus reformatams. Todėl 1545 m. pradžioje Kulvietis atvyko į Vilnių ir su didžiuliu užsidegimu bei uolumu pradėjo skelbti reformacijos idėjas. Tačiau po kelių mėnesių, pasijutęs ligotu, išvyko į tėviškę – Kulvą. Kulvietis sirgo džiova, o tų laikų gydymas mirtį galėjo pagreitinti. 1545 m. birželio 6 d. Kulvoje A. Kulvietis mirė ant motinos rankų, nesulaukęs nė 40 metų amžiaus. Čia ir palaidotas.
miniatiūra|200px|right|Paminklas [[Smičkiai|Smičkiuose]] miniatiūra|200px|right|Akmuo [[Kulvos parkas|Kulvos parke (2011)]]
Nijseno nykštukė
Nijseno nykštukė, Nijseno apistograma (Apistogramma nijsseni) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvis.
Akvariumo išplanavimas toks pat, kai ir kitoms nykštukėms, tik ši mažiau reikli vandens sudėčiai. Temperatūra - 24-28 °C, dauginimosi metu kiek aukštesnė. Ši sunkiai veisiama rūšis dauginasi kaip ir kitos Apistogramma genties rūšys. Rekomenduojamas minkštas rūgštus, per durpes filtruojamas vanduo. Mailius išsirita per tris keturias dienas. Bandymais įrodyta, kad 20-23 °C temperatūroje iš visų ikrų išsirita patelės. Kai temperatūra 23,1 °C iš mailiaus ima vystytis patinai. Esant temperatūrai 29,1-32 °C išsirita vien tik patinai. Kietame vandenyje mailiaus išsirita nedaug (apie 16 proc. nuo viso ikrų kiekio), o minkštame - apie 83 proc. Mailius išsirita maždaug po keturių dienų.
thumb|left|210px|Nijeso nykštukė, patinas
Džiovinta galva
thumb|200px|Džiovinta galva Londono mokslo istorijos muziejuje
Džiovinta galva – žmogaus galva, paruošta ritualiniam naudojimui arba prekybai.
Džiovintų galvų gamyba dažniausiai užsiima galvų medžiotojai, džiunglių gentys (Amazonijoje, Afrikoje, Melanezijoje, Pietryčių Azijoje). Amazonijoje mirusiųjų galvas džiovino šuarai, agvarunai, ačuarai, vambisai. Šuarų džiovintos galvos, vadinamos canca, yra vienos žinomiausių.
Apdirbant galvą kaukolė pašalinama. Gamintojas ant kaklo padaro įpjovą ir nulupa odą su mėsa nuo kiaušo. Paskui į akiduobes įstatomos raudonos sėklos ir užsiuvami vokai. Burna susegama trimis palmių spygliais. Iš mėsos pašalinami riebalai ją verdant vandenyje, į kurį dedama tanino turinčių augalų. Vėliau išdžiovinama taip prikimšus karštų akmenų ir smėlio, kad išlaikytų žmogaus galvos formą. Tada oda įtrinama pelenais (tikima, kad tai apsaugo nuo mirusiojo sielos), užsiuvamos lūpos, galva dekoruojama įvairiais karoliukais. Galvai džiūstant, jos priekinė dalis deformuojasi smarkiai išsikišdama.
Tokia galvų džiovinimo praktika paplito dėl įsitikinimo, jog apdirbus nukirstą priešo galvą jo energija pereis tą galvą turinčiam žmogui. Džiovintos galvos naudojamos religiniuose ritualuose, švenčių metu. Tokiomis galvomis dažnai pasipuošiama prieš mūšį taip siekiant įbauginti priešą.
Elena Vainienė (1921)
Elena Vainienė (1921 m. gegužės 3 d. Kaune, Lietuvoje – 2003 rugpjūčio 10 d. Punske, Lenkijoje) – Lenkijos lietuvių mokytoja. Įvertinta Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medaliu.
Biografija
Gimė Lietuvos kariuomenės felčerio Petro Tumėno šeimoje. Motina mirė kai Elenai buvo keli metukai, ją globojo teta. Baigė Antalieptės progimnaziją ir Utenos gimnaziją. Nuo 1938 m. Kauno universitete studijavo prancūzų kalbą, vėliau mokslus tęsė Vilniuje, kur baigė Pedagoginį institutą. Dirbo Trakų mokytojų seminarijoje ir Vilniaus I gimnazijoje fizikos – matematikos mokytoja. 1943 m. susituokė su Juozu Vaina, o 1944 m. persikėlė į vyro tėviškę Vidugirius. 1947-56 mokytojavo Suvalkuose. Nuo 1956 m. iki pat išėjimo į pensiją 1976 metais dėstė fiziką ir matematiką lietuviškame Punsko bendrojo lavinimo licėjuje.
Užugiris
Užugiris – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 0,5 km į šiaurės rytus nuo Bražuolės, prie Žako ir Vėžiuko ežerėlių. Stūkso Krakovskio akmuo.
Istorija
Iki XX a. vidurio vadinta Zaleščyzna.
Čiovydžiai
Čiovydžiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Kupiškio. Šiauriniu pakraščiu teka Kupa, pietvakariniu – Skodinys, per kaimą eina geležinkelis Šiauliai–Daugpilis, plentas.
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs iš pavardės Čiovydis.
Istorija
Spėjama, jog kaimas susiformavo Valakų reformos metu, pavadinimas minimas nuo XVIII a. 1784 m. nurodytas kaip Čartoriskių valda. Vėliau, panaikinus Pienionių seniūniją, priklausė Pienionių (Šimonių) valstybiniam dvarui. 1870–1919 m. priklausė Puponių valsčiaus Roždestvensko seniūnijai.
Dalis kaimo sudegė slenkant frontui per I pasaulinį karą. 1921 m. pradėtas skirstyti į vienkiemius. Po išskirstymo keikvienas sklypas turėjo savo pavadinimą.
Lėkštė
thumb|120px|Neglazūruotos lėkštės, sudėtos į lentynas. Ką tik pagamintos lėkštės būna šiurkščios, tad jas reikia glazūruoti. thumb|left|120px|Karališkajai Vazų giminei priklausiusi dekoratyvinė lėkštė su [[ATR herbais ]]
Lėkštė - indas, skirtas įdėti ir laikyti maisto produktams, iš lėkščių valgomas paruoštas maistas. Būna įvairių formų, aukščio, gylio, skersmens. Priklausomai nuo šių požymių, lėkštėse serviruojamas skirtingas maistas. Lėkštės būna keramikinės, plastikinės, popierinės.
Bondarichos kultūra
Bondarichos kultūra – bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal Bondarichos gyvenvietę netoli Iziumo, Charkovo sritis.
Arealas
Bondarichos kultūra susiformavo Pozniakovo kultūros pagrindu ir X a. – VIII a. pr. m. e. buvo paplitusi dabartinėje šiaurės rytų Ukrainoje, į rytus nuo Dniepro.
Kultūra
Bondarichos kultūros žmonės gyveno nedidelėse gyvenvietėse, žeminėse arba antžeminiuose pastatuose su židiniu viduryje. Vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste. Naudojo bronzinius, kaulinius ir akmeninius įrankius. VII a. pr. m. e. Bondarichos kultūra buvo išstumta į šiaurę Černolesės kultūros atstovų. Ten ji Desnos baseine turėjo įtakos Juchnovo kultūros susidarymui.
Daušiškiai
Daušiškiais vadinami kaimai:
Tikrosios švygždos
Tikrosios švygždos (Porzana) – gervinių paukščių (Gruiformes) būrio, vandeninių vištų (Rallidae) šeimos paukščių gentis.
Rūšys
Gentyje yra 3 rūšys:
Tikrosios švygždos Lietuvoje
Lietuvoje viena rūšis:
RAP Amsterdam
Amsterdamo RAP – buvęs Nyderlandų futbolo klubas, įkurtas Amsterdame sujungus tris klubus: RUN Amsterdam, Amstels Amsterdam ir Progress Amsterdam. 1914 m. prijungtas prie Volharding Amsterdam klubo.
Lervažuvinės
Lervažuvinės (Schindleriidae) – ešeržuvių (Perciformes) būrio žuvų šeima, kurioje viena gentis (Schindleria) ir trys rūšys. Tai vienos iš mažiausių žuvų pasaulyje. Dydis iki 2,5 cm. Paplitusios pietinėje Ramiojo vandenyno dalyje nuo Pietų Kinijos jūros iki Didžiojo Barjerinio rifo. Gyvena priekrančių zonoje.
Škotijos futbolo varžybos 1907–1908 m.
Škotijos futbolo varžybos 1907–1908 m.
Kruša (kaimas)
Kruša – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 17 km į vakarus nuo Kolno ir apie 102 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra I pasaulinio karo kareivių kapinės.
Gžimalai (reikšmės)
Gžimalais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Serbijos futbolo asociacija
Serbijos futbolo asociacija – Serbijos futbolo vykdomoji institucija, įsikūrusi Belgrade. Organizuoja Serbijos Superlygą ir žemesnes lygas, taip pat kuruoja Serbijos vyrų futbolo rinktinę, moterų, bei jaunimo rinktines.
Serbijos futbolo asociacija pakeitė prieš tai buvusią Jugoslavijos futbolo asociaciją, kuri buvo įkurta 1919 m. Zagrebe. Vėliau iki 2006 m. buvo Serbijos ir Juodkalnijos futbolo asociacijos dalis.
Marijus Maksimas
Sekdamas Svetonijumi, jis parašė 12 Romos imperatorių biografijas. Šiuo metu Marijaus darbų nėra išlikę, tačiau jis dar yra cituojamas IV a. raštuose, pavyzdžiui, Augustų istorijoje.
Šiuo metu nėra aišku, kiek patikimi Marijaus Maksimo darbai. Taip pat nėra tiksliai žinoma, kokiu mastu juo remiasi „Augustų istorija“ – pagrindinis šaltinis, iš kurio žinoma apie Marijaus kūrybą.
Biografija
Marijaus Maksimo šeima greičiausiai buvo kilusi iš Afrikos, plebėjų luomo. Tėvas buvo prokuratorius Galijoje. Valdant Komodui, Marijus tapo senatoriumi. 193 m., valdžią užėmus Septimijui Severui, jis tikriausiai buvo Legio I Italica legiono legatu prie žemutinio Dunojaus, dalyvavo kovoje prieš Pescenijų Negrą. 197 m. kovėsi Lugdunumo mūšyje prieš Klodijų Albiną, paskui tapo Belgijos Galijos provincijos valdytoju. Manoma, kad apie 199 metus galėjo būti konsulu. 208 m. buvo Sirijos provincijos valdytoju, o po kelerių metų tapo pirmuoju kada nors buvusiu buvusiuoju konsulu, kuris tuo pačiu metu turėjo ir Azijos, ir Afrikos prokonsulo titulą. Tai rodo, kad jis labai gerai sutarė su imperatoriumi Karakala. 223 metais Marijus Maksimas vėl tapo konsulu, valdant imperatoriui Aleksandrui Severui.
Mirties data nėra žinoma.
Kūryba
Manoma, kad jo darbas vadinosi „Caesares“ („Cezariai“, sekant Svetonijaus knyga „Dvylikos Cezarių gyvenimai“), tačiau nėra žinoma, kada tiksliai Maksimas jį parašė. Knygą buvo ketinta rašyti kaip Svetonijaus veikalo tęsinį, aprašant kitų 12 imperatorių gyvenimus: nuo Nervos iki Heliogabalo. Maksimas pats matė bent jau septynerių iš jų valdymą, tačiau jo aprašytos biografijos yra abejotinos vertės. Asmenybės aprašytos labai paviršutiniškai ir net anekdotiškai. Marijų kritikavo Amianas Marcelinas ir šv. Jeronimas. „Augustų istorijos“ autorius, nors ir remdamasis Marijumi, šioje knygoje jį kritikavo bent 26 kartus. Tikėtina, kad Marijus Maksimas ketino atkartoti ir net pranokti Svetonijaus stilių, kuriame akcentuojamos pikantiškos detalės apie aprašomas asmenybes, skandalingesni poelgiai, anekdotai ir panašūs „bulvariniai“ dalykai, o svarbiems tuo metu vykstantiems įvykiams beveik neskiriama dėmesio. Nepaisant to, Maksimo darbe būtų galima rasti ir šiuolaikinei istorijai labai svarbios informacijos.
Team Liquid
thumb|right|Team Liquid logotipas Team Liquid - kompiuterinių realaus laiko strategijos žaidimų StarCraft ir StarCraft II bendruomenė ir naujienų svetainė, taip pat - profesionali StarCraft II elektroninio sporto komanda. Tai yra didžiausia šių žaidimų internetinė bendruomenė su daugiau, nei 85 tūkstančiais narių. Team Liquid ofisas įsikūręs Niujorke, JAV.
Interneto puslapis
Interneto puslapį 2001 m. įkūrė olandai Victor Goossens ir Joy Hoogeveen. Tuo metu jo domenas buvo teamliquid.cjb.net, tačiau jau 2002 m. persikėlė atskiru adresu teamliquid.net. Pavadinimas buvo išrinktas lankytojų balsavimu iš kelių pasiūlytų variantų.
Interneto puslapis publikuoja elektroninio sporto StarCraft ir StarCraft II naujienas, apžvalgas, straipsnius, žaidimų įrašus. Taip pat tiesiogiai transliuoja ar retransliuoja įvairius šių žaidimų turnyrus. Wiki principu veikianti Liquipedia yra didžiausia internete StarCraft enciklopedija, aprašanti pačius žaidimus, žymesnius žaidėjus, terminus, istoriją, strategiją, turnyrus ar kitokius renginius ir panašiai.
Kaniukai (Liublino vaivadija)
Kaniukai  – kaimas Lenkijos rytuose, Podedvužės valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietus nuo Podedvužės, apie 23 km į rytus nuo Parčevo ir apie 61 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Team Liquid
Interneto puslapis
TLPD (Team Liquid Player Database) yra visų žymesnių StarCraft ar StarCraft II žaidėjų oficialių žaidimų duomenų bazė su apskaičiuotais kiekvieno ELO reitingais.
TL Fantasy StarCraft yra fantazijos sporto lyga, paremta Pietų Korėjos elektroninio sporto scena.
Taip pat svetainė tiesiogiai transliuoja įvairių profesionalių žaidėjų žaidimus iš pirmojo asmens perspektyvos.
Komanda
Team Liquid StarCraft komanda buvo įkurta 2000-aisiais metais, ją remia australų programinės įrangos įmonė The Little App Factory ir Razer USA. Nuo 2011 m. gegužės komanda turi savo atskirą puslapį naujienoms ir informacijai.
Dalis Team Liquid narių yra apsistoję Pietų Korėjoje, kur gyvena ir treniruojasi kartu su korėjiečių oGs (old generation starcrafters) komanda bei dalyvauja GSL turnyre.
Žaidėjai
Vieni žymesnių buvusių Team Liquid žaidėjų yra kanadietis Chris Loranger (HuK), 2011 m. rugpjūtį perėjęs į Evil Geniuses komandą ir korėjietis Yum Bo Sung (Sea, teranai). Taip pat čia žaidė Jonathan Walsh (Jinro) ir Hayder Hussein (HayprO).
Korėjoje
Trečiajame GSL turnyre Team Liquid sekėsi šiek tiek geriau. Į pagrindinį turnyra iš kvalifikacinio etapo išėjo net trys jų žaidėjai, HayprO, Ret ir Jinro. Jinro sugebėjo nueiti iki pat ketvirtfinalio, kur iškrito 0:4 pralaimėjęs prieš Jang Min Chul (MC).
Renginiai
Team Liquid organizuojamas kasmetinis Team Liquid Starleague turnyras yra pagal prizinį fondą vienas didžiausių StarCraft II turnyrų pasaulyje. Pirmuosius turnyrus rėmė Razer, vėliau pagrindiniu rėmėju tapo PokerStrategy.com. Paskutiniojo TSL turnyro prizinis fondas buvo 34 700 JAV dolerių, iš kurių 15 000 dolerių atiteko pirmajai vietai.
Valstybės tarnyba
Valstybės tarnyba – teisinių santykių, atsirandančių įgijus valstybės tarnautojo statusą, jam pasikeitus ar jį praradus, visuma.
Valstybės tarnyba susijusi su valstybės tarnautojo viešojo administravimo veikla valstybės ar savivaldybės institucijoje ar įstaigoje įgyvendinant tam tikros valstybės valdymo srities politiką ar užtikrinant jos įgyvendinimo koordinavimą, koordinuojant tam tikros valstybės valdymo srities įstaigų veiklą, valdant, paskirstant finansinius išteklius ir kontroliuojant jų panaudojimą, atliekant auditą, priimant ir įgyvendinant teisės aktus, valstybės ir savivaldybių institucijų ar įstaigų sprendimus viešojo administravimo srityje, rengiant ar koordinuojant teisės aktų, sutarčių ar programų projektus ir teikiant dėl jų išvadas, valdant personalą arba turint viešojo administravimo įgaliojimus nepavaldžių asmenų atžvilgiu.
Valstybės tarnyba Lietuvoje
Valstybės tarnybą Lietuvos Respublikoje reglamentuoja Valstybės tarnybos įstatymas ir kiti teisės aktai (statutai, Etikos kodeksas ir kt.). Lietuva, ruošdamasi narystei ES, 2004 m. priėmė Valstybės tarnybos įstatymą ir 2009 m. buvo pripažinta lydere tarp Vidurio Rytų Europos šalių, kaip geriausių valstybės tarnybos tobulinimo rezultatų pasiekusi šalis,kurios valstybės tarnyba atitiko Europos viešojo administravimo principus. Valstybės tarnybos įstatymo ir su juo susijusių teisės aktų įgyvendinimui užtikrinti yra įsteigtas Valstybės tarnybos departamentas. Lietuvos Respublikoje valstybės tarnyba grindžiama įstatymų viršenybės, lygiateisiškumo, lojalumo, politinio neutralumo, skaidrumo, atsakomybės už priimtus sprendimus ir karjeros principais.
Kiekviena valstybės ar savivaldybės institucija, per kurią vykdomos valstybės funkcijos, kiekvienas valstybės tarnautojas turi paisyti teisėtumo reikalavimų. Valstybės tarnautojai turi nepiktnaudžiauti jiems nustatytomis galiomis, nepažeisti teisės aktų reikalavimų.
Valstybės tarnyba kitose šalyse
Europoje yra šalių (pvz., Prancūzija, Ispanija), kurių valstybės tarnyba apima visus viešajame sektoriuje dirbančius tarnautojus. Kitos šalys (pvz., Danija, Vokietija, Italija) valstybės tarnybai priskiria tik dalį universitetų dėstytojų ir mokytojų.
Cat Stevens
Cat Stevens (Steven Demetre Georgiou, g. 1948 m. liepos 21 d. Londone) yra žinomas anglų muzikas, dainininkas ir kompozitorius, mokytojas ir filantropas, kovotojas už taiką.
Nuo 1960 m. jo kūriniai išleisti didesniu nei 60 mln. tiražu. Populiariausi kūriniai – „Wild world“, „Morning has broken“ ir kt.
1977 m. atsivertė į Islamą, pasivadino Yusuf Islam.
Nuorodos
„Wild world“ „Morning has broken“
Jonas Janulis
Jonas Janulis (1888 m. gruodžio 21 d. Toliočiai, Šiaulių apskr., Kauno gub. – 1973 m. vasario 24 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas, pedagogas.
Kūryba
Nutapė portretų (Maironis 1927 m., aktorė E. Grikevičiūtė, apie 1929 m., „dainininkė Vladislava Grigaitienė“, 1932 m., „Prelato Šaulio portretas“ 1934 m., „Akademiko J. Kriščiūno portretas“ 1959 m.), peizažų („Miško takelis“, apie 1920 m.), žanrinių kompozicijų („Pagonių šventykla“), sukūrė spektaklių scenovaizdžių, restauravo paveikslų. 1929 su V. Didžioku ir O. Dubeneckiene talkino P. Kalpokui dekoruojant Lietuvos banko rūmų Kaune operacijų salę. Kūriniai realistinio stiliaus, portretams būdinga idealizacija.
Nuo 1920 m. dalyvavo Lietuvių meno kūrėjų draugijos, Lietuvių dailės draugijos, Lietuvos dailininkų sąjungos parodose. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Vytauto Didžiojo karo muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus.
Valentina Zinkevičienė
Valentina Zinkevičienė (g. 1944 m. rugpjūčio 3 d. Važatkiemyje, Marijampolės apskritis) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.
Biografija
1970 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
Nuo 1970 m. dirbo laikraščių ir žurnalų redakcijose korektore, redaktore-stiliste, 1990-1993 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ redakcijoje, Valstybės kontrolės departamente, savaitraščio „Dienovidis“ redaktoriaus pavaduotoja. Nuo 1994 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotoja, nuo 1998 m. „Vadovo pasaulis“ Įmonių ekonomikos skyriaus redaktorė, nuo 2002 m. biuletenio „Savivaldybių žinios“ žurnalistė. Daugiausia rašo ekonomikos, bankininkystės temomis.
VOC Rotterdam
Roterdamo VOC – Nyderlandų futbolo klubas, įkurtas Roterdame sujungus Volharding Rotterdam ir Olympia Rotterdam klubus.
Kauno Povilo Stulgos lietuvių tautinės muzikos instrumentų muziejus
thumb|right|250px|Įėjimas į muziejų Kauno Povilo Stulgos lietuvių tautinės muzikos instrumentų muziejus (dabar – Tautinės muzikos muziejus) – Kauno senamiestyje (L. Zamenhofo g. 12/Kurpių g. 12) įsikūręs muziejus. Tai vienintelis Lietuvoje muziejus, skirtas liaudies muzikinei kultūrai. Muziejuje rengiamos tautinės muzikos istorijos, liaudies meno ir kitos parodos.
Istorija
1985 m. balandžio 26 d. atidarytas muziejus. 1988–2003 m. prie muziejaus veikė tautinė vaikų muzikos mokykla „Tututis“. Muziejus veikia kelių restauruotų senovinių pastatų komplekse. Vienas iš pastatų – gotikinis miestiečio gyvenamas namas, pastatytas XVI a. II pusėje. Muziejaus steigėjas – Kauno miesto taryba.
2013 m. lietuvių tautinės muzikos instrumentų muziejus tapo Kauno miesto muziejaus skyriumi.
Ksebkai
Ksebkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 22 km į vakarus nuo Kolno ir apie 109 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Frankenšteino nuotaka
Frankenšteino nuotaka – amerikiečių klasikinis siaubo filmas su komedijos elementais, sukurtas 1935 m., filmo „Frankenšteinas“ (1931 m.) tęsinys. Sukurtas to paties režisieriaus James Whale. Kaip JAV nacionalinė vertybė, 1998 m. yra įtrauktas į Nacionalinį filmų registrą. Filmas sukurtas pagal žymios anglų rašytojos Mary Shelley siaubo romano „Frankenšteinas“ (1818) motyvus.
Siužetas
Senos pilies jaukioje svetainėje prie židinio šnekučiuojasi trys garsūs Anglijos žmonės: poetai Lordas Baironas, Percy Bysshe Shelley ir jo žmona rašytoja Mary Shelley. Jie aptarinėja ką tik parašytą jos romaną „Frankenšteinas“, kartu perpasakodami filmo „Frankenšteinas“ siužetą. Abu vyrai po ilgų diskusijų pareiškia, kad Frankenšteino monstras (Boris Karloff) neturėtų taip paprastai žūti. Jie pareikalauja rašytojos tęsinio. Iš pradžių ji atsikalbinėja, bet paskui nusileidžia ir sutinka rašyti istorijos tęsinį, improvizuodama pirmosiomis eilutėmis „...niekam ir į galvą negalėjo ateiti, kad monstras išgyveno ugnyje...“. Prologas baigiasi. Filmo istorija prasideda iškart nuo ten, kur pasibaigė pirmasis. Šį kartą daktaras Frankenšteinas jau nebesiruošia pakartoti savo klaidos, tačiau pasirodo daktaras, kuris taip pat perpratęs gyvenimo ir mirties paslaptis. Akivaizdžiai piktų kėslų turintis Frankenšteino kolega įkalbinėja jį sukurti moteriškos lyties padarą, tačiau pasitelkiant jų abiejų žinias, ir tokiu būdu išvengiant anksčiau padarytų klaidų...
Palikimas
Neįtikėtina besitęsianti filmo „Frankenšteino nuotaka“ sėkmė įtakojo dar kelių istorijos su monstru, kaip pagrindiniu personažu, tęsinių atsiradimą. Vienas iš jų yra ir 1985 metų režisieriaus Franc Roddam filmas „Nuotaka“ (The Bride), kuriame mokslininko Frankenšteino vaidmenį atliko britų dainininkas Stingas, o monstro – amerikiečių aktorius Clancy Brown.
Enkampas
Enkampas  – viena iš Andoros parapijų, įsikūrusi prie Valyros upės, bei to paties pavadinimo miestas. Parapijoje taip pat yra Vila, El Pas de la Casa, Grau Roig, el Tremat, la Mosquera ir Les Bons gyvenvietės. Parapija yra 1300 metrų aukštyje virš jūros lygio. Aukščiausias taškas, iškilęs 2865 m, yra Pic dels Pessons kalnas.
Nuo 1939 m. rugpjūčio 7 d. iki 1981 m. balandžio 9 d., šalia Engolasters ežero, veikė Andoros radijo bangų perdavimo bokštas. Stoties antena, kyšanti 1600 m aukštyje, išlikusi iki šių dienų.
Ąžuolytė (Kupiškis)
Etimologija
Manoma, jog pavadinimas kilo iš pamiškėje gausiai augusių ąžuolų.
Istorija
1919–1950 m. priklausė Kupiškio valsčiaus Svidenių seniūnijai. Po II pasaulinio karo dalis kaimo įėjo į „Ateities“, kita dalis – į „Neries“ kolūkius. Nuo 1975 m. jau visas kaimas priklausė „Ateities“ kolūkiui.
Jonas Statkus
Jonas Statkus:
Ualata
Ualata  – miestas pietryčių Mauritanijoje, Hod eš Šargyje, oazėje kalnų masyvo pašlaitėje, į šiaurės rytus nuo Nemos. Miestas žymus savo senovinės architektūros paveldu – smiltainio plytų statiniais, dekoruotais geometrinėmis figūromis, senovine mečete, rankraščių biblioteka. Verčiamasi prekyba, mieste susitinka karavanų keliai iš Marakešo, Idžilio, Šingečio, Tišito bei iš Sidžilmasos, Tegasos ir Taudenio. Oazinė žemdirbystė.
Istorija
Manoma, kad Ualata įkurta V a. ir buvo Ganos imperijos dalimi, kiti miesto iškilimą sieja su arabų įsigalėjimu regione. Miestas tapo svarbiu Transsacharinės prekybos punktu. 1352 m. čia lankėsi keliautojas Ibn Batuta, keliavęs į Timbuktu. Ualata ypač suklestėjo XV a. vid., kai čia atsikėlė daug tuaregų iš Timbuktu. Vėliau miesto reikšmė sumenko, 1509 m. čia besilankęs Leo Africanus mini, kad Ualatos karalystę sudarė keli gan skurdūs kaimai. XIX a. Ualata dėl sausrų ir antpuolių virto nedidele gyvenviete.
Ualata, drauge su kitais senaisiais maurų miestais, 1996 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Celsijus
right|thumb|upright|[[Termometras, veikiantis pagal Celsijaus skalę]] Celsijus – temperatūros matavimo skalė ir vienetas (Celsijaus laipsnis, simbolis °C), kuriuos sukūrė Andersas Celsijus. Skalė ir temperatūros matavimo vienetas taip pavadinti po A. Celsijaus mirties praėjus dvejiems metams.
Istorija
A. Celsijus 1742 m. apibrėžė ledo tirpimo ir vandens virimo temperatūras, o skalę padalino į 100 padalų. Šioje skalėje ledo tirpimo temperatūra atitiko 100 laipsnių, o vandens virimo – 0. Ši skalė yra atvirkščia mums įprastai. Tik 1744 m., švedų botanikas Karolis Linėjus (1707–1778 m.) pasiūlė „apversti“ skalę. Taip atsirado įprastinė, dabar naudojama skalė. Panašią idėją dar 1730 m. pasiūlė A. F. de Reomiuras, tik jo siūlymu skalė tarp vandens virimo ir tirpimo buvo skirstoma į 80 laipsnių, o ne į 100.
Glicerijus
Glicerijus (apie 420 m. – po 480 m.) buvo Vakarų Romos imperatorius 473-474 m. Jį imperatoriumi paskelbė karvedys Gundobadas, bet Konstantinopolis jo nepripažino, o Julijus Neposas jį nuvertė. Vėliau jis buvo vyskupu Salonoje.
Iškilimas
Apie Glicerijų žinoma mažai. Prieš tampant imperatoriumi jis buvo Ravenos rūmų imperatoriškosios sargybos vadas, o anksčiau vadovavo kariams Dalmatijoje.
472 m. kilo pilietinis karas tarp imperatoriaus Antemijaus ir jo karvedžio Ricimero. Jis nužudė Antemijų ir paskyrė Olibrijų imperatoriumi, bet greitai jie abu mirė. Rytų Romos imperatorius Leonas vilkino naujo imperatoriaus išrinkimą, tad germanai, tarnaujantys romėnų armijoje, kuriems atstovavo Ricimero sūnėnas Gundobadas, išrinko imperatoriumi Glicerijų 473 m. kovo 3 d. ar kovo 5 d. Ravenoje.
Valdymas
Glicerijus bandė susitaikyti su Rytų Romos imperatoriumi ir gan sėkmingai atrėmė barbarų puolimą. Daugumą savo valdymo laiko jis praleido Šiaurės Italijoje.
473 m. vizigotų karalius Eurikas pradėjo įsiveržimą į Italiją, bet jo karo vadą Vincentijų nugalėjo ir nužudė Glicerijui ištikimi Ala ir Sindila. Tačiau jis negalėjo sutrukdyti Eurikui užimti Arlio ir Marselio Galijoje. Tuo metu Vidimiro vadovaujami ostgotai pradėjo žygiuoti į Italiją. Glicerijus nenorėjo, kad gotų armijos susijungtų, tad Glicerijus davė 2000 solidų kyšį ir įtikino, kad Vidimiro norimos žemės užimtos vizigotų, o jam geriau keliauti į Galiją.
Rytų Romos imperatorius Leonas nepripažino nei Olibrijaus, nei Glicerijaus, o savo kandidatu pasirinko Julijų Neposą, Dalmatijos karo vadą, imperatorienės Verinos giminaitį. Dėl vėlyvo išrinkimo, Neposas negalėjo išvykti, nes uostai užsidarė žiemai. 474 m. sausį mirė Leonas I, o jo įpėdiniu tapo Leonas II, kuris savo kolega pasirinko tėvą Zenoną. Šis toliau nepripažino Glicerijaus, kuris stengėsi nesipykti su Konstantinopoliu ir patraukti į savo pusę bažnyčią.
Nuvertimas ir mirtis
474 m. atvėrus uostus Julijus Neposas išvyko į Italiją nuversti Glicerijaus. Šis tikriausiai vyko į Romą sutelkti pasipriešinimą, bet Julijus Neposas atvyko į Portą liepos mėn. ir nuvertė imperatorių be kovos. Glicerijus tapo Salonos vyskupu Dalmatijoje. Manoma, kad Gundobadas tuo metu buvo Galijoje ir rinko karius ar perėmė iš tėvo burgundų karaliaus titulą. Galimas daiktas, kad jis nesipriešino Glicerijaus nuvertimui, nes Romos senatas nenorėjo paremti imperatoriaus.
Glicerijus buvo Salonoje 475 m., kai grįžo Julijus Neposas po to, kai jį nuvertė karo vadas Flavijus Orestas ir 476 m. kai paskutinį Vakarų Romos imperatorių Romulą Augustulą nuvertė Odoakras, herulų vadas. Manoma, kad Glicerijus mirė Salonoje.
Vytautas Rėkus
Vytautas Rėkus (1922 m. gegužės 3 d. Burbiškių kaime, dab. Seinų valsčiuje, Lenkijoje – 2016 m. rugpjūčio 11 d.; palaidotas Otvoco kapinėse) – Lenkijos lietuvių publicistas ir rašytojas.
Biografija
Mokėsi Seinų gimnazijoje. 1941 m. persikėlė į Lietuvą, mokėsi Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje. Studijavo Vroclavo universitete ir Varšuvos Specialios pedagogikos institute, įsigijo rusų kalbos mokytojo specialybę. Antrojo pasaulinio karo metais mokytojavo Vilniaus krašto mokyklose. Lietuvą užėmus Raudonoji armijai, 1945–1946 m. buvo ištremtas į Vorkutos lagerius. Grįžęs tęsė pedagoginį darbą Dieveniškių valsčiaus mokyklose. Repatrijavo į Lenkiją, kur, po bandymo nelegaliai pereiti valstybinė sieną, nepilnus metus buvo kalinamas Ščecino kalėjime. Gyvena Otvocke (prie Varšuvos).
Jo literatūriniai kūriniai skirti daugiausiai praeities prisiminimams.
Auksinis berniukas (filmas)
Auksinis berniukas  – 2014 m. Italijoje sukurta drama.
Turinys
Davidas – nuo vaistų priklausomas nevykęs rašytojas, kurio apsakymų nesiima spausdinti nei vienas leidinys, todėl jis priverstas uždarbiauti kurdamas reklamas. Kuomet avarijoje žūna jo tėvas, kurio autoritetas vaikiną visą laiką slėgė, draudimo kompanija iškelia versiją, jog tai buvo savižudybė, todėl Davido motinai nepriklauso visa draudimo suma. Negana to, Davido mergina Silvija dar niekaip nenutraukia santykių su ankstesniu vaikinu, su kuriuo kartu praleido 5 metus, o motina papasakoja, kad tėvas greičiausiai turėjo meilužę Liudoviką – amerikiečių kilmės aktorę ir leidėją, kuri užkalbino Davidą per laidotuves ir pasiūlo jiems susitikti. Iš jos Davidas sužino, kad tėvas rašė knygą, kurią ji ketino išleisti ir dabar prašo rasti rankraštį. Nors jis ir atsisako padėti, tačiau pats imasi paieškų. Radęs tėvo užrašus, Davidas įsitikina, kad nors išoriškai jiedu nesutarė ir jis niekada nejautė jo palaikymo, iš tiesų tėvas jį mylėjo ir vertino sūnaus pasiekimus. jis vėl pradeda jausti pagarbą tėvui ir viskam, ką šis darė. Davidas ima elgtis kaip tėvas, rengtis kaip jis ir galiausiai – rašyti romaną, kurį pateikia Liudovikai kaip tėvo kūrinį. Teisindamasis, kad failai kompiuteryje užkoduoti, todėl negalima perskaityti viso rankraščio iš karto, jis suintriguoja moterį, o pats nustoja vartoti vaistus, kad galėtų rašyti. Kūrinys išeina puikus, tačiau Davidui pakrinka nervai ir jis atsiduria psichiatrinėje ligoninėje. Knyga, kuri pristatoma kaip jo tėvo, pelno vieną prizą po kito, leidžiama užsienio kalbomis. Silvija išteka už buvusio draugo, o Davidas net ir pasveikęs nenori išeiti iš ligoninės…
Mostai (Liublino vaivadija)
Mostai  – kaimas Lenkijos rytuose, Podedvužės valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Podedvužės, apie 29 km į rytus nuo Parčevo ir apie 67 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Per kaimą teka Zielavos upė.
Lacha (Palenkės vaivadija)
Lacha  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į vakarus nuo Kolno ir apie 103 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Ilamo provincija
Ilamo provincija  – provincija Irano vakaruose. Administracinis centras – Ilamas.
Geografija
Provincija vakaruose ribojasi su Iraku. Paviršius kalnuotas, priklauso Zagroso kalnų masyvui. Aukštis iki 2790 m (Kane Seifi k.). Klimatas karštas, ypač pietuose (temperatūra iki 38 °C). Metinis kritulių kiekis – 578 mm.
Gyventojai
Provincijoje gyvena daugiausia persai, kurdai ir luriai.
Didžiausi miestai: Ilamas, Dehloranas, Eivanas, Abdananas, Darešehras.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 8 šahrestanus:
Kauno miesto dienos
Kauno miesto dienos – kasmetinis renginys, švenčiamas Kaune gegužės 20 d., būtent šią dieną 1463 m. kunigaikštis Kazimieras Jogailaitis patvirtino ir praplėtė miesto teises. Pagrindiniai šventės renginiai keletą dienų vyksta Senamiesčio gatvėse, prie Kauno pilies bei kitose miesto vietose. Miesto dienai kasmet sukuriama eilėraščių apie Kauną antologija, šventės simbolis Kaunutis, Tauro moneta. Mieste vyksta mugės, koncertai.
Argalis
Argalis – porakanopių (Artiodactyla) žinduolių būrio dykaraginis gyvūnas, kalnų avino (Ovis ammon) porūšis. Paplitęs Altajuje ir Mongolijoje. Kūno ilgis 2 m, aukštis iki 120 cm, ragų masė iki 30 kg.
Vandeninės vištelės
Vandeninės vištelės (Rallus) – vištelinių (Rallidae) šeimos paukščių gentis.
Lietuvoje gyvena dvi rūšys – nendrinė vištelė ir ilgasnapė vištelė (Rallus aquaticus).
Rūšys
thumb|210px|left|[[Karališkoji vandeninė vištelė (Rallus elegans)]]
Požeminis vanduo
thumb|350px|Požeminis vanduo pagal slūgsojimo gylį Požeminis vanduo – vanduo, esantis nuogulų, nuosėdų, uolienų porose ir plyšiuose, taip pat mineralų kristalinėse gardelėse. Požeminis vanduo būna skysto, kieto ir dujinio būvio.
Požeminės hidrosferos
Dideli skysto vandens ištekliai slūgso žemės plutoje. Požeminė hidrosfera skirstoma į tris aukštus:
Apytiksliai apskaičiuota, kad viršutiniame viduriniame aukštuose kartu yra iki 60 mln. km³ vandens.
Susidarymo procesas
Požeminis vanduo susidaro įvairiausiais būdais. Drėgmės pertekliaus zonose požeminis vanduo susidaro atmosferos krituliams infiltravus į nuogulas ar uolienas. Aridinėse zonose požeminis vanduo dažniausiai pasipildo iš paviršinių vandens telkinių – jūrų, upių, ežerų pelkių. Dalis požeminio vandens per plyšius atkeliauja iš gilesnių vandeningųjų sluoksnių. Labai maža požeminio vandens dalis susidaro vykstant dūlėjimo ir metamorfizmo procesams, kai kinta uolienų mineralinė sudėtis ir vanduo išsiskiria iš buvusių mineralų.
Dirvožemio vanduo
Dirvožemio vandenys yra arčiausiai žemės paviršiaus ir ištisinio sluoksnio nesudaro, susikaupia dirvožemyje, užpildo jo ertmes ir poras. Šių vandenų lygis ir kiekis būna nevienodas – tai priklauso nuo kritulių ir garavimo intensyvumo. Pavasarį ir po lietaus dirvožemio vandens pagausėja, sausuoju metų laiku jie išdžiūsta, o žiemą sušąla. Dirvožemio vandenys labai svarbūs augalams – tai pagrindinis jų drėgmės ir maisto šaltinis.
Gruntinis vanduo
Vanduo, prasisunkęs pro dirvožemį ir susilaikęs virš pirmojo vandeniui nelaidaus sluoksnio, susidaro vadinamąjį gruntinį vandenį. Pakeliui jis praturtėja dirvožemio tirpalų komponentais – anijonais ir katijonais. Kadangi dirvožemiai labai priklauso nuo klimato, tai jo zonų fizinių geografinių savybių įgyja ir gruntinis vanduo: drėgmės pertekliaus miškingose zonose vanduo būna mažiau mineralizuotas (iki 1000 mg/l), rūgštesnis ir negilus, o drėgmės nepertekliaus zonose (stepėse, pusdykumėse) gruntinis vanduo labai mineralizuotas (iki 30 000–100 000 mg/l), šarminis ir giliai (20–50 m).
Tarpsluoksninis vanduo
Visi gilesni vandeningieji sluoksniai, įsprausti tarp vandeniui nelaidžių sluoksnių, sudaro tarpsluoksninį požeminį vandenį. Jis laikosi tarp puraus grunto dalelių, plyšiuose, kertančiuose masyvias uolienas, tuštumose, susidarančiose dėl ištirpimo, dėl vulkaninių dujų išsiskyrimo ir kt. sluoksnis, kuriame daug porų, plyšių arba tuštumų – ertmių, prisipildžiusių vandens, laikomas vandeninguoju. Vandeninguosius sluoksnius skiria vandensparos – vandeniui nelaidūs (pavyzdžiui, molio) sluoksniai.
Daugiausiai vandeningųjų sluoksnių būna dumbančiose sausumos žemės plutos srityse, pavyzdžiui, platformų sineklizėse. Čia susidaro didžiuliai požeminio vandens baseinai, apimantys šimtus tūkstančių arba net milijonus kvadratinių kilometrų. Sineklizėse gilesni sluoksniai yra įlinkę, todėl jų vandeningieji horizontai yra artezino pobūdžio – juos pragręžus, vanduo trykšta į viršų.
Panaudojimas
Požeminis vanduo naudojamas buityje, pramonėje, žemės ūkyje, išskyrus dirvožemio vandenį. Lietuvoje vandens tiekimui naudojamas beveik vien požeminis vanduo, kuris išgaunamas vandenvietėse, naudojant gręžinius.
Quick Den Haag
Hagos „Quick“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Hagos.
Madžūras
thumb|250px|Atolo palydovinė nuotrauka thumb|250px|Lagūna Mažūro atole
Madžūras  – atolas Ramiojo vandenyno vakaruose, Maršalo Salų rytuose, Ratako salų grandinėje. Atolą sudaro 64 salelės, išsidėsčiusios elipsės formos 40 km ilgio rife (Madžuro arba Ilgoji, Delapo, Uligos, Džarito, Rongrongo, Enilio ir kt.). Viso atolo sausuma užima 10 km² plotą, lagūnos plotas 295 km². Į rytus nuo Madžūro yra Arno atolas, toliau šiaurėje Auras, pietuose – Milis.
Čia įsikūrusi to paties pavadinimo Maršalo Salų sostinė. 25,4 tūkst. gyventojų (2004 m.).
Madžūras yra didžiausias atolas Maršalo Salose pagal gyventojų skaičių. Pagrindinė atolo gyvenvietė išsidėsčiusi trijose salelėse rytiniame atolo pakraštyje, kurios yra sujungtos – Delapas, Uliga ir Džaritas (iš pietų į šiaurę). Kitos didesnės gyvenvietės yra Laura, Rairokas, Adželtakė. Atole yra jūrų uosto įrengimai, Maršalo Salų tarptautinis oro uostas, nuo Lauros iki Džarito nutiestas kelias. Veikia Jungtinė Kristaus bažnyčia, katalikų katedra, mečetė. Veikia Maršalo Salų kolegija, Pietų Ramiojo vandenyno universiteto padalinys, vidurinė, pradinė mokyklos, ligoninė, teatras, prekybos centras.
Kopros apdirbimo pramonė, spaudžiamas kokosų aliejus. Šis aliejus naudojamas vietoj dyzelio automobilių, laivų, elektrinių varymui. Verčiamasi žvejyba.
Klimatas
Atole vyrauja tropinis klimatas. Ištisus metus būna drėgna ir karšta (visų mėnesių vidutinė temperatūra yra apie 27 °C). Per metus iškrenta virš 3000 mm kritulių. Kartais nukenčia nuo aplinkiniuose vandenyse besiformuojančių taifūnų.
Istorija
Madžūras gyvenamas bent 2000 metų. 1884 m. užimtas vokiečių, tapo jų prekybine kolonija. 1920 m. atiteko Japonijai (Pietų Ramiojo Vandenyno Mandatas), veikė karinės bazės. 1944 m. Madžūras buvo okupuotas amerikiečių. 1986 m. Maršalo Saloms paskelbus nepriklausomybę, Madžūras tapo šalies sostine.
Archocentrus
Archocentrus – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis.
Paplitusios Centrinėje Amerikoje. Dabar gentyje yra 3 rūšys, anksčiau buvo septynios, bet kitos iškeltos į kitas gentis – Cryptoheros, Amatitlania.
Wim Duisenberg
Vilemas Frederikas Deisenbergas (, 1935 m. liepos 9 d. Herenvenas – 2005 m. liepos 31 d. Fokonas, Prancūzija) – Nyderlandų ekonomistas, pirmasis ECB prezidentas (1998–2003).
Biografija
Vimas Deisenbergas studijavo Groningeno universitete ekonomiką, apgynė daktaro disertaciją „Nusiginklavimo ekonominės pasekmės“. Nuo 1973 iki 1977 m. Nyderlandų finansų ministras, nuo 1978 iki 1981 m. banko „Rabobank Nederland BV“ vicepirmininkas, nuo 1982 iki 1997 m. Nyderlandų centrinio banko (De Nederlandsche Bank) prezidentas.
V. Deisenbergas buvo vedęs; vaikai – 2 sūnūs ir dukra iš pirmosios santuokos.
Mojsikai
Mojsikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės rytus nuo Sokolų, apie 25 km į šiaurės rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 27 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 18 namų ir 137 gyventojai, iš kurių 72 vyrai ir 65 moterys.
Das Vort
Das Vort (Žodis) – prosionistiškos socialistiškos orientacijos dienraštis ėjęs 1924–1940 m. Kaune jidiš kalba. Laikraštį leido sionistų socialistų partija.
Istorija
Šio leidinio redaktoriumi buvo Ginbergas Efroimas, o tiražas buvo pasiekęs 6 tūkst., visgi tiek savo apimtimi, tiek populiarumu nusileido dienraščiui „Idiše štime“. „Dos Vort“ skelbiamos idėjos buvo patrauklios ne tik žydų darbininkams, bet ir tarnautojų, smulkiųjų prekybininkų, laisvųjų profesijų viduriniam sluoksniui. Laikraštyje plačiausiai buvo bandoma nušviesti socialiniai klausimai, žymiai mažiau straipsnių nagrinėjančių politinius šalies įvykius, o apie kultūrą buvo beveik nerašoma.
Raštuolė
Raštuolė (Grammatophyllum) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso epifitinės orchidjos, paplitusios tankiuose tropiniuose miškuose nuo Indijos, Kinijos iki Indonezijos, Naujosios Gvinėjos ir pietvakarių Ramiojo vandenyno salų.
Rūšys
Gentyje yra 11 rūšių: ir kt.
Nuorodos
thumb|left|210px|[[Margoji raštuolė (Grammatophyllum scriptum)]]
Arklio plaukas
thumb|300px|right| Laukys. Taip vadinamas kiekvienas [[arklys su balta dėme ant kaktos ir priekinės snukio dalies.]]
Arklio plaukas – arklio kailio spalvinės išvaizdos apibūdinimas vienu žodžiu, pvz., bėras, palvas, laukas ir pan.
Lietuvoje populiariausi juodos ir rudos spalvos arkliai, vadinami juodžiais, bėriais ar sarčiais. Kitokiems arklių pavadinimams įtakos turi ne vien tik pagrindinė kailio spalva, tačiau ir karčių bei uodegos spalvos, įvairios dėmės.
Arklių plaukų spalvų įvairovei apibūdinti yra naudojama apie dvidešimt pavadinimų. Skirtinguose Lietuvos rajonuose arklių spalvų pavadinimai gali nežymiai skirtis.
Pavadinimai pagal kailio spalvas
thumb|right| Juodbėris
Vyraujanti spalva – ruda
thumb|right| Bėras arklys
Vyraujanti spalva – pilka
thumb|right| Obuolmušis
Vyrauja derinys – juoda/ruda ir balta
thumb|right| Keršis
Praja
Istorija
1770 m. Praja buvo paskirta portugalų kolonijos – Žaliojo Kyšulio – administraciniu centru. 1975 m. ji tapo nepriklausomos šalies sostine.
Pavadinimo kilmė
Portugalų kalba šio miesto pavadinimas reiškia „paplūdimys“.
Necelinas
Necelinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Podedvužės valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Podedvužės, apie 28 km į rytus nuo Parčevo ir apie 69 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Česlovas Janušas
Česlovas Janušas (1907 m. liepos 18 d. Feodosija – 1993 m. spalio 30 d. Niujorkas) – Lietuvos tapytojas marinistas, scenografas.
Kūryba
Nutapė spalvingų nuotaikingų paveikslų, akvarelių jūros motyvais („Valtys naktį“ 1937 m., „Palangos pajūrys“ 1939 m., „Prieplauka“ 1942 m. ir 1950 m.) Peizažuose, ypač akvarelėse meistriškai perteikta erdvės įspūdis, šviesos niuansai, faktūrų žaismas. Vaizdai daugiaplaniai, apibendrinti, lyriški, vyrauja realistinė plastika.
Sukūrė scenovaizdžių (S. Šimkaus operai „Kaimas prie dvaro, arba Pagirėnai“ 1942 m., S. Santvaro dramai „Kaimynai“ 1943 m., abu Valstybės teatre; Viurcburgo lietuvių teatro, 1946 m., JAV lietuvių tautinių ansamblių pasirodymams), nutapė portretų. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus.
Baltarusijos ginkluotosios pajėgos
Baltarusijos karinės pajėgos sudarytos iš armijos ir oro pajėgų, pavaldžių Baltarusijos Gynybos ministerijai.
Istorija
Prieš suyrant Tarybų Sąjungai Baltarusijoje buvo dislokuota 180 000 karių, tiesiogiai pavaldžių Maskvos Aukščiausiajai Karinei Vadovybei. 1992 m. Baltarusijoje buvo sukurta gynybos ministerija. Ji pradėjo organizuoti nacionalines ginkluotas pajėgas buvusios tarybinės kariuomenės, pasilikusios Baltarusijos teritorijoje, pagrindu. 1992 m. gegužės mėnesį buvo panaikinta tarybinė Baltarusijos karinė apygarda, o 1993 m. sausio 1 d. visi kariškiai turėjo prisiekti Baltarusijai arba palikti šalį.
Svarbi ginkluotų pajėgų dalis yra 9 tūkst. pasieniečių, vykdančių muitinės kontrolę ir sienos apsaugą.
1997 m. ginkluotų pajėgų skaičius buvo 77,5 tūkst. žmonių.
Organizacija
2007 m. Baltarusijos ginkluotosiose pajėgose buvo 72 400 karių. Planuojama jas sumažinti iki 60 000. Dauguma kareivių yra tikrosios karinės tarnybos, tarnaujantys 12 mėn. (jei su aukštuoju išsilavinimu) arba 18 mėn. (be aukštojo).
Armija
Armiją sudaro 29 600 žmonių.
Keturios įrangos saugojimo bazės – 19-oji, 30-oji, 193-oji ir 8-oji (buvusi 8-oji gvardijos tankų divizija) – panaikintos.
Karinės oro ir oro gynybos pajėgos
Baltarusijos karinėse oro pajėgose tarnauja apie 18 170 žmonių, jos 2004 m. turėjo 260 kovinių ir mokomųjų lėktuvų, 80 kovinių sraigtasparnių, žemė-oras raketinių sistemų.
Bendri daliniai
Juose tarnauja 25 170 žmonių. Tarp šių dalinių – Gynybos ministerijos darbuotojai, 72-asis gvardijos mokymo centras.
Vidaus kariuomenė
Baltarusijos vidaus kariuomenę sudaro: Visi jie turi atskirą nepriklausomą nuoseklią numeraciją.
Ginkluotė
thumb|right|250px|Tanko [[T-72 pervežimas tankų transporteriu.]] Baltarusijos ginkluotosios pajėgų ginkluotė paveldėta iš TSRS laikų. Vakarų ekspertai laiko dalį jos pasenusia.
Baltarusijos armijos tankai yra T-72, T-62 ir T-55, šarvuotieji transporteriai MT-LB, pėstininkų kovos mašinos BMP-2, BMP-1 ir BMD-1, sunkvežimiai GAZ-66 ir KAMAZ-6560.
Karinė aviacija ginkluota MiG-29 ir Su-27 naikintuvais, Su-24 ir Su-25 bombonešiais, sraigtasparniais Mi-8, Mi-24 ir Lenkijos gamintais Mi-2. 2005 m. gruodį Baltarusija nusipirko 10 reaktyvinių mokomųjų lėktuvų L-39 iš Ukrainos. Buvo skelbta, kad pirks 18 naudotų Su-30K naikintuvų.
2006 m. iš Rusijos įsigijo 4 baterijas po 6 S-300 priešlėktuvinės gynybos sistemas, skirtas stiprinti NVS oro erdvės gynybą.
Priešlėktuvinės gynybos sistemos
Savaeigiai raketų kompleksai:
Sasinai (reikšmės)
Sasinais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Lemanas
Lemanas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 19 km į vakarus nuo Kolno ir apie 108 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra medinė parapijinė ''Šv. Roko'' bažnyčia, kurios medinė varpinė pastatyta 1925 m. ir yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašą. Netoli kaimo yra Cemnų Konto draustinis.
Vadaktėliai
Vadaktėliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, Nevėžio kairiajame krante, prie jo intako Tarulio. Išsidėstę prie kelio. Stovi medinė Vadaktėlių Šv. Jono Nepomuko bažnyčia (pastatyta 1910 m.). Per Nevėžį nutiestas 37 m ilgio kabantis pėsčiųjų tiltas, jungiantis dvi seniūnijas – Krekenavos ir Naujamiesčio.
Žymūs žmonės
Vadaktėliuose 1902–1905 m. kunigavo J. Tumas-Vaižgantas (1869–1933). Senosiose Vadaktėlių kapinaitėse palaidoti knygnešiai Kazys Ūdra ir Augustė Ūdraitė.
Anišinabų kalba
Anišinabų kalba, Odžibvės kalbos arba Anishinaabemowin (ᐊᓂᔑᓈᐯᒧᐎᓐ) – antra kalbamiausių vietinių indėnų kalbų Kanadoje ir trečia Šiaurės Amerikoje. Kalba vartojama anišinabų (t. y. tokių indėnų genčių kaip algonkinai, Nipisin, odžibvai, misisaugai ir kt.).
Plonsko apskritis
Plonsko apskritis  – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Plonsko mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Mlavos ir Cechanuvo apskritimis, rytuose su Pultusko, pietryčiuose su Mazovijos Novy Dvuro, pietuose su Sochačevo, vakaruose su Plocko ir Serpco bei šiaurės vakaruose su Žuromino apskritimi. Apskrityje yra 12 valsčių.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 12 valsčių:
Gyventojai
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Česlovas Zgirskis
Česlovas Zgirskis (1923 m. spalio 7 d. Raudondvaryje, Kauno apskritis – 1997 m. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Baigęs Kauno mokytojų seminariją, 1942–1948 m. mokytojavo Bereiviškiuose (Jurbarko rajonas), Veliuonoje. 1949–1951 m. dirbo komjaunimo darbą Kauno apskrityje ir rajone. 1951–1952 m. Kauno rajono laikraščio „Socialistiniu keliu“ redaktorius. 1952–1957 m. laikraščio „Kauno tiesa“ atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, 1957–1959 m. LSSR Ministrų Tarybos Reikalų valdybos referentas – informacinio biuletenio „Tarybų darbas“ redaktorius. 1960 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą, įgydamas žurnalisto specialybę. 1959–1969 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos sekretorius. 1969–1978 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ redaktorius. 1979–1991 m. Lietuvos telegramų agentūros ELTA fotoinformacijos skyriaus vedėjas bei vyresnysis redaktorius.
Paskelbė straipsnių žurnalistikos teorijos ir praktikos klausimais.