cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vajomingas
Kalbos
Nuo 2010 m. 93,39 % (474 343) vyresnių nei penkerių metų Vajomingo gyventojų anglų kalba vartoja kaip pagrindinę bendravimo kalbą. 4,47 % (22 722) gyventojų kalba ispaniškai, 0,35 % (1771) gyventojų – vokiškai, o 0,28 % (1434) gyventojų – prancūziškai. Kitos įprastos kalbos yra algonquian kalbos (0,18 %), rusų (0,10 %), tagalog ir graikų (abi po 0,09 %).
Religija
Krikščionybę išpažįsta 79 % gyventojų (protestantizmas – 53 %, katalikybė – 16 %, kitos religijos – 11 %. 18 % pripažino save ateistais.
Didžiausi miestai
thumb|Šajeno centrinės dalies vaizdas 2010 m. duomenys
Ekonomika
Remiantis 2017 m. JAV ekonominės analizės biuro ataskaita, Vajomingo BVP yra 38 milijardai JAV dolerių. Nuo 2014 m. Valstybės gyventojų skaičius nežymiai auga, o didžiausias augimas pastebimas turistinėse vietose, tokiose kaip Teatono grafystė.
Vajominge gausu mineralų (naftos, gamtinių dujų, akmens anglių (Pauderio upės baseino kasyklose), urano (Rivertono, Gas Hilso, Pampkin Batlso, Širli Basino apylinkėse), aukso (Vind Riverio kalnagūbryje). Valstijose yra vienas didžiausių pasaulyje natūralių sodos telkinių. Yra gipso, fosforito telkinių.
Kalnakasybos pramonė tradiciškai dominavo valstybės ekonomikoje. Naftos gamyba pradėta 1880-aisiais, urano telkiniai – 1918 m. (aktyviai plėtojami nuo šeštojo dešimtmečio).
Didžiausi pramonės centrai – Šajenas, Kasperas.
Svarbi ūkio šaka – žemdirbystė. Auginama javai, pupelės, bulvės. 70 % Vajomingo teritorijos užima ganyklos. Veisiama mėsiniai galvijai, avys.
Turizmas yra vienas pagrindinių valstybės pajamų šaltinių (rodeo, slidinėjimo centrai, muzikos festivaliai). Pagrindinės vietos lankytinos vietos yra Jeloustouno nacionalinis parkas, Velnio bokštas ir Grand Teton nacionalinis parkas.
Stabilitronas
250px|thumb|right|Stabilitrono jungimo schema. Ua (kairėje) – nestabi įtampa. U (dešinėje) – stabilitrono stabilizuota įtampa. Stabilaus įtampos šaltinio galia didėja mažinant varžą Rv. Tačiau tuomet didėja ir stabilitronu tekanti srovė, todėl jis turi būti galingesnis. Apkrovos varža Ra turi būti daug mažesnė už Rv 250px|thumb|right|Stabilitrono voltamperinė charakteristika. Esant įtampai – Uz (kairėje, apačioje), vienpusis laidumas išnyksta Stabilitronas – pn sandūros pramušimo padidinta įtampa efektą išnaudojantis diodas. Esant pakankamai didelei įtampai, atvirkštine (menkai srovę praleidžiančia) kryptimi įjungto diodo vienpusis laidumas išnyksta. Įprasto diodo pramušimas dažniausiai įvyksta esant gana didelėms (paprastai šimtai voltų) įtampoms ir yra negrįžtamas. Stabilitrono pramušimo efektas įvyksta esant daug mažesnėms (dažnai vos keleto voltų) įtampoms yra grįžtamas.
Kintant stabilitronu tekančiai srovei, jis palaiko pastovią jam tenkančią įtampą. Šie diodai jungiami „atvirkščia“ (srovė teka iš katodo į anodą) kryptimi.
Literatūroje anglų, vokiečių kalbomis šie prietaisai dar vadinami Zenerio diodais, pagal juos sukurti įgalinanti efektą atradusį 1934 m. atradusį amerikiečių mokslininką Clarence Zener. Stabilitronų veikimas pagrįstas arba sandūros griūtiniu, arba Zenerio pramušimu.
Kadangi šie du efektai turi priešingas pramušimo įtampos priklausomybes nuo temperatūros, išnaudojant juos vienu metu ar sujungus skirtingus efektus naudojančius stabilitronus nuosekliai gaunamas mažiau nuo temperatūros priklausomas atraminės įtampos šaltinis. Abu efektai susilygina maždaug ties 5,6 volto įtampos riba, todėl šios įtampos stabilitronai tempratūriniu požiūriu stabiliausi.
Stabilitronai daugiausia naudojami įtampos stabilizatoriuose. Kai kada jie taikomi ir signalo stiprumui apriboti. Didelio galingumo stabilitronai patys vieni gali tarnauti kaip stabilios įtampos šaltiniai. Mažo galingumo stabilitronai naudojami įtampos stabilizatorių atraminei įtampai sukurti. Stabilitronai gaminami įtampoms nuo 1,8 iki 400 V. Jie efektyvūs iki maždaug 100 kHz dažnio, kol naudingumo neriboja gana didelė šių prietaisų elektrinė talpa.
Tiesiogine kryptimi įjungtas stabilitronas srovę praleidžia jau esant mažoms įtampoms (kaip ir įprastinis diodas). Jei stabilizavimo efektas turi būti simetriškas srovės krypties atžvilgiu (tarkim, kintamajai įtampai apriboti), du stabilitronai į nuoseklią grandinę sujungiami priešpriešais.
Pobūvis
right|250px|
Pobūvis – renginys, organizuojamas minint apdovanojimus, jubiliejus, rengiant pristatymus ir verslo reikalų aptarimus ar susitiktimus su draugais.
Nuo renginio pobūdžio priklauso kviestų žmonių skaičius, patiekiamos vaišės – tik gėrimai, gėrimai ir užkandžiais ar kelių patiekalų vakarienė. Nuo jo oficialumo – svečių aprangos stilius (aprangos kodas).
Pobūviai pagal įvairius kriterijus skirstomi į tam tikras grupes:
Pusryčiai
Susiėjimas, dažniausiai rengiamas šeštadieniais arba sekmadieniais, po svarbaus įvykio ar šventės (po Velykų, Kalėdų, Naujųjų Metų ir pan.).
Trunka apie 1,5 valandos. Pusryčių pradžia – tarp 12 ir 15 val.
Kviestinių pusryčių metu patiekiami keli šaltieji užkandžiai, karštas mėsos ar žuvies patiekalas ir desertas.
Prieš valgį vietoj aperityvo geriamos sultys. Valanda pusryčių metu skiriama užkandžiams ir karštajam patiekalui, o pusvalandis – desertui ir kavai.
Vykstant į kviestinius pusryčius vyrai dėvi kasdieninį kostiumą, moterys – kostiumėlį arba suknelę.
Rengiami norint supažindinti svečius ar verslo partnerius su įmonės darbuotojais.
Prasideda 11, 11.30 arba 12 val. Trunka apie 2 valandas. Tai pusryčių ir priešpiečių derinys.
Pietūs
Organizuojamas jubiliejaus, gimtadienio ir kitomis progomis.
Rengiamas 10-11 val. Trunka apie 2 valandas.
Tai stovimas renginys, tačiau paruošiama ir keletas sėdimų vietų. Renginio stilius ir dydis priklauso nuo programos.
Renginio metu pagal griežtą eiliškumą sakomos kalbos, vaišinamasi užkandėlėmis, gėrimais.
Tai neilgai trunkantys pietus, dažniausiai rengiami norint aptarti verslo reikalus.
Paprastai prasideda 12.30 arba 13 val. Trunka apie 1,5 val.
Pietų metu patiekiami užkandžiai, pagrindinis patiekalas ir desertas. Paprastai patiekalus renkasi patys svečiai, o gėrimus rekomenduoja šeimininkai. Apie verslą kalbama ne valgant, o po valgio – prie kavos puodelio ar taurelės stipresnio gėrimo.
Vyrai dėvi švarką su kaklaraiščiu, moterys – dalykinį kostiumėlį.
Pietų pradžia – 19 arba 20 val. Trunka 2,5 valandos, tačiau tik 1,5 val. praleidžiama prie stalo.
Valgiaraštis sudaromas pagal šeimininkų skonį. Paprastai būna po tris šaltus mėsos ir žuvies, du karštuosius patiekalus, desertas bei kava ir arbata. Tiek pagrindiniai patiekalai, tiek desertai gali būti patiekiami bendruose induose arba porcijomis.
Vyrai dėvi tamsų kostiumą arba smokingą, moterys – vakarinę suknelę.
Vakarienė
Tai ne tokia oficialus renginys kaip kviestiniai pietūs, jai netaikomi griežti protokolo reikalavimai.
Vakaro metu siūlomi 3 arba 4 patiekalai: užkandžiai, salotos arba sriuba, karštasis patiekalas, desertas.
Pobūviai
thumb|300px|[[Wilhelm Gause (1900)]]
Iškilmingas renginys, vykstantis pažymėti premijos įteikimą ar kitą apdovanojimą, minint įmonės, organizacijos žymią datą.
Į tokio tipo vaišes kviečiamas didelis žmonių skaičius. Šventė prasideda 10-11 val. Trunka 1-2 valandas. Akademinės šventės metu negeriama ir nevalgoma.
Šiai grupei priskiriama parodų atidarymai, knygų, filmų ir kitokie pristatymai, prezentacijos.
Į renginį dažniausiai kviečiama 17-20 val. Vaišės priklauso nuo vykstančio renginio svarbos. Atidarymas gali būti tik su gėrimais, su gėrimais ir užkandžiais arba suorganizuota vakarienė su karštais patiekalais. Nuo renginio tipo bei jo oficialumo priklauso ir aprangos stilius.
Oficialios vaišės. Paprastai prasideda 19-20 val. Trunka apie 4-5 valandas. Gali būti rengiamos namuose, kavinėje ar restorane, priklausomai nuo kviečiamų, žmonių skaičiaus ir priėmimo iškilmingumo.
Pobūvis, kurio metu svečiai, vaišinasi stovėdami prie stalo. Rengiamas 18-20 val. Trunka apie 2-3 valandas.
Gali būti labai įvairus – nuo kuklių vaišių iškylos metu iki didelių pokylių. Nuo to priklauso kas bus patiekiama: šalti užkandžiai, desertas ar karšti kepsniai.
Vaišinamasi stovint. Prasideda 17-18 val. Trunka apie 2 valandas. Kokteiliai organizuojami dalykiniai (po oficialių pokalbių, per pasitarimų pertraukėles) ir oficialūs ar neoficialūs susitikimai su draugais, kolegomis.
Vaikų šventė gali būti mažos ir neformalios arba didelės ir formalios. Pradžia priklauso nuo vaikų amžiaus. Trunka apie 3 valandas.
Prabangus pobūvis. Dažnai kviečiama daug svečių. Renginys prasideda 20 val. Trunka mažiausiai 5 valandas.
Tai moteriški priėmimai, į kuriuos vyrai kviečiami labai retai. Arbatėlė arba kava rengiama 11-17 val. Trunka apie 1,5 valandos.
Į „ponių“ kavą ar arbatėlę besiruošiančios damos rengiasi kasdiene suknele ar kostiumėliu. Prie jų galima, tačiau neprivaloma, derinti skrybėlaitę.
right|150px
Abu pobūviai rengiami apie 12 val. Trunka maždaug 1 valandą. Abiejų priėmimų protokoliniai reikalavimai yra vienodi.
„Taurė šampano“ yra iškilmingesnis susiėjimas, organizuojamas delegacijai pagerbti ar sutarties pasirašymo proga.
Abiejų priėmimų metu vaišinamasi stovint. Siūlomas šampanas, vynas, prie jų patiekiami sumuštiniai, vaisiai, pyragaičiai.
Einat į tokius pobūvius dėvimas kasdieninis kostiumas, moterys renkasi suknelę, kostiumėlį, sijoną su dalykine ar puošnesne palaidinuke.
Skirtingai nei „Taurė vyno“, „Taurė vyno su sūriu“ rengiama apie 18-20 val. Tačiau trunka taip pat apie 1 valandą.
Susirinkusiems svečiams šeimininkai siūlo dideliais gabalais patiekto sūrio bei prie jo tinkančio vyno. Svečias norimo sūrio atsipjauna pats šalia padėtu peiliu. Be sūrio taip pat vaišinama duona ir sviestu, paštetais, vaisiais, riešutais.
Tai pats liberaliausias priėmimas, rengiamas bendrų interesų, pažiūrų ar vieno klubo, draugijos narių. Dėl aprangos stiliaus, vietos ir laiko yra susitariama iš anksto. Zurfiksas trunka apie 1,5 val.
Virdžinija
Virdžinija  – 10-oji JAV valstija (nuo 1788 m. birželio 25 d.). Sostinė – Ričmondas. Plotas – 110,8 tūkst. km²; 8,4 mln. gyventojų (2015).
Didžiausi miestai
2010 m. duomenys
Ekonomika
Virdžinijos ekonomikos asortimentas yra įvairinamas: žemės ūkis, anksčiau buvęs pagrindiniu pajamų šaltiniu, dabar dalijasi jas su kitais ekonomikos sektoriais. Tabakas yra viena iš svarbiausių valstijos prekių. Taip pat auginami javai, kukurūzai, sojų pupelės, riešutai, saldžiosios bulvės, medvilnė, obuoliai. Didžiausios pajamos įnešamos iš galvijų, naminių paukščių auginimo. Anglis yra pagrindinė valstijos naudingoji iškasena. Taip pat kasamas cementas, smėlis, žvyras. Gaminami įvairūs chemikalai, popieriaus, tekstilės produktai, apdirbami žemės ūkio produktai.
thumb|left|240px|Natūralus tiltas
Chimera (reikšmės)
Chimera gali reikšti:
A operatyvinė grupė
A operatyvinė grupė  – nacistinės Vokietijos saugumo policijos  operatyvinė grupė, išžudžiusi daugiau kaip 250 000 žydų Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Baltarusijoje ir Rusijoje. Ji suburta 1941 m. birželio mėn. ir išformuota 1944 m. spalio mėn.
A operatyvinė grupė buvo didžiausia iš keturių operatyvinių grupių A, B, C ir D, sukurtų Vokietijos karui su Sovietų Sąjunga. Ją sudarė 990 žmonių. Jos vadu paskirtas SS brigadefiureris Walteris Stahleckeris. Jai priklausė 2-asis bei 3-asis operatyviniai būriai (Einsatzkommandos) ir 1a ir 1b ypatingieji būriai (Sonderkommandos).
1941 m. birželio 22 d. nacistinė Vokietija užpuolė Sovietų Sąjunga. A operatyvinė grupė A lydėjo Vokietijos Šiaurės armijų grupę, žengiančią per Lietuvą, Latviją ir Estiją link Leningrado.
Birželio 23 d. parengties padėtyje A operatyvinė grupė buvo perkelta iš Prečo į Dancigą. Jos štabas įsikūrė Gumbinėje.
Birželio 25 d. Walteris Stahleckeris pasiekė Kauną kartu su priešakiniais Vokietijos kariuomenės daliniais.
Liepos 2 d. A grupės štabas buvo Šiauliuose. Ten veikė 2-asis operatyvinis būrys. 3-asis operatyvinis būrys Kaune perėme Lietuvos saugumo policijos pareigas. B operatyvinės grupės 9-asis operatyvinis būrys veikė Vilniuje.
Rugpjūčio 9 d. 3-asis operatyvinis būrys Vilniaus kraštą perėmė iš B operatyvinės grupės 9-ojo operatyvinio būrio.
Spalio 2 d. 3-asis operatyvinis būrys Šiaulių kraštą perėmė iš 2-ojo operatyvinio būrio.
1941 m. žiemą Walteris Stahleckeris pranešė Berlynui jog A operatyvinė grupė buvo išžudžiusi 249 420 žydų.
Walteriui Stahleckeriui žuvus kovose su sovietiniais partizanais, nuo 1942 m. kovo 24 d. A operatyvinei grupei vadovavo SS brigadefiureris ir policijos generolas majoras Heinzas Jostas.
Šaltiniai
Einsatzgruppe A Einsatzgruppe A
Jokūbas Ketleris
Jokūbas Ketleris (, ; 1610 m. spalio 28 d., Kuldyga – 1682 m. sausio 1 d., Jelgava) – Kuršo kunigaikštis, valdęs 1641–1682 metais.
Jo valdymo metu valstybė įgavo didžiausią galią ir turtus per visą savo istoriją ir turėjo keletą kolonijų. Ketleris buvo žinomas kaip teisingas valdovas, suteikęs laisvių latvių valstiečiams ir mokėjęs kalbėti latviškai.
Gyvenimas
thumb|left|200px|Jokūbo Ketlerio žmona Luiza Šarlotė Jokūbas Ketleris gimė Kuldygoje. Jis buvo paskutinio Livonijos ordino magistro Gothardo Ketlerio anūkas. Ketlerio krikštatėvis buvo Anglijos karalius Jokūbas I. Jokūbo Ketlerio valdymo metu kunigaikštystė prekiavo su tokiomis šalimis kaip Nyderlandai, Portugalija, Anglija ir Prancūzija. 1651 m. į Šv. Andriejaus salą netoli vakarinių Afrikos krantų jis pasiuntė laivyną ir nurodė ten įkurti fortą, pavadintą jo vardu. 1654 m. Tobago sala Karibų jūroje taip pat tapo Kuršo kolonija ir buvo pavadinta „Naujuoju Kuršu“.
Kunigaikštis Jokūbas Ketleris karų su Švedija metu, nuo 1658 iki 1660 m., buvo švedų kalinys. Tai stipriai pakenkė kunigaikštystei: kolonijos buvo sugriautos ir prarastos, laivynas – sudegintas. Po karo baigties pavyko atstatyti flotilę ir atimti Tobago salą iš olandų. Kai kurie mano, kad jis ketino kolonizuoti net Australiją, kuri buvo dar neseniai atrasta. Spėjama, kad šis planas turėjo popiežiaus Inocento X palaiminimą. Tačiau šis netrukus mirė, o naujasis popiežius atsisakė remti kolonizaciją. Kunigaikštis Jokūbas Ketleris mirė Jelgavoje (Mintaujoje) 1682 m. sausio 1 d.
Šeima
Jokūbas Ketleris vedė Luizą Šarlotę iš Brandenburgo (1617–1676), ir susilaukė šių palikuonių:
Arcava
Arcava (hetitų kalba: Arzawa) – II tūkstantmetyje pr. m. e. Mažosios Azijos vakarinėje dalyje egzistavusi valstybė. Jos centras buvo Lidijos istoriniame regione. Hetitų šaltiniuose minima jos sostinė Apasa. Tiesa, atrodo, išsiplėtimo metu Arcava valdė didžąją dalį vakarinės Mažosios Azijos, įskaitant ir gretimus Frygijos, dalies Jonijos regionus.
Ji yra siejama su luviais. Kurį laiką mokslininkai net manė, kad hetitų šaltiniuose minimos vietovės Arzawa ir Luwiya yra tapačios. Tačiau per pastarąjį dešimtmetį buvi prieita nuomonės, kad tai yra skirtingi regionai. Nepaisant to, laikomasi nuomonės, kad Arcavoje vartota kalba buvo luvių, iš kurios vėliau išsivystė lydų, karų ir kitos vėlyvosios Anatolijos kalbos. Dėl to kai kuriuose šaltiniuose (pvz. Yakubovich ) Arcavos kalba vadinama proto-karų, proto-lydų ir pan.
Raida
Arcava, klestėjusi XV-XIV a. pr. m. e., nuolat kariavo su Hetitų imperija rytuose, sudarydama sąjungas su jos priešais – Egiptu. Archyvuose išlikę laiškai susirašinėjimo su Amenchotepu III.
Kiti svarbūs Arcavos sąjungininkai buvo Mikėnų Graikija. Mažosios Azijos pietvakarinėje pakrantėje (Jonijos regione buvo įsikūrusi jų valstybė su sostine Miletu (het. Millawanta). Šią valstybę hetitai įvardino kaip Ahhiyawa.
Tačiau valstybę valdant karaliui Uhazidi, Hetitai, vadovaujami Muršilio II, užėmė Arcavą, ją suskaidė ir pavertė savo vasale. Trys vasalinės valstybės žinomos po Arcavos, buvo Mira, Šeha (vėliau Lydija ) ir Hanbala (vėlesnė Frygija). Arcavai susiskaidžius ir vėliau Hetitų imperijai žlugus, susidarė galimybės susiformuoti naujiems regionams – valstybėms Mažojoje Azijoje: Likijai, Karijai, Lydijai. Visose jose, taip pat ir Lydijoje, buvo išsaugotos Anatolijos kalbos, giminingos luvių, bet turinčios daug savitų bruožų.
Paskutiniaisiais II tūkst. pr. m. e. amžiais buvusios Arcavos valstybės teritorijos tapo nepriklausomos nuo hetitų, tačiau jas nusiaubė jūros tautos, o taip pat frygai, kurie kėlėsi iš Makedonijos ir apgyvendino rytines Arcavos sritis Mažosios Azijos centre. Senieji Arcavos gyventojai davė pradžią lydų, karų, frygų etnosams.
Karaliai
thumb|Karalius Tarkasnawa vaizduojamas Karabelio reljefe
Raselo angis
Raselo angis (Daboia russelii) – angių (Viperidae) šeimos gyvatė.
Ši gyvatė yra viena iš pavojingiausių ir nuodingiausių pasaulyje, priklauso „Didžiajam ketvertui“, gyvatės kurios nužudo daugiausiai žmonių. Raselo angies nuodai naikina arterijos sieneles ir sukelia didelį kraujavimą.
Karklinka
Karklinka – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Naujo Strūnaičio.
Nemuno deltos regioninis parkas
left|150px
Nemuno deltos regioninis parkas – saugoma teritorija, esanti vakarų Lietuvoje, Kuršių marių pietrytinėje pakrantėje. Plotas 28870 ha, miškai sudaro 10 proc. teritorijos. Direkcija Šilutėje. Parkas įsteigtas 1992 m. siekiant išsaugoti Nemuno žemupio kraštovaizdį, jo gamtinę ekosistemą ir kultūros paveldo vertybes. Pagal Ramsaro konvenciją 1993 m. Nemuno delta įtraukta į tarptautinės svarbos pelkių sąrašą.
Gamtos vertybės
thumb|left|230px|Žvejai Rusnės saloje thumb|left|230px|Atmata ties žiotimis Parke yra unikali Lietuvai Atmatos, Pakalnės, Skirvytės, Skatulės, Vytinės ir kitų Nemuno deltos protakų sistema, Rusnės salos, Ventės rago ir Žalgirių kraštovaizdžiai, senvaginiai ežerai žiogiai, lagūninės kilmės Krokų Lankos ežeras, aukštapelkių kompleksai ir įspūdingos Nemuno žemupio užliejamos pievos bei Kuršių marių avandelta. Delta išsiskiria ir perinčių paukščių gausa, tai išskirtinė migruojančių paukščių poilsio ir maitinimosi vieta. Čia tikras paukščių rojus – randama apie 300 paukščių rūšių, net 169 iš jų peri. Pavasarį ir rudenį čia sustoja pailsėti didžiuliai žąsų ir ančių pulkai, daug tilvikinių paukščių. Peri urvinės antys.
Nemuno deltos parkas – tai salos, protakų raizgalynė, užliejamos pievos, pamario pelkės ir miškai. Čia puikios sąlygos praskrendantiems ir apsistojantiems paukščiams, todėl ši teritorija yra tarptautinės svarbos. Deltą kiekvieną pavasarį, o neretai net viduržiemyje užplūsta potvynio vandenys – tuomet šimtai kvadratinių kilometrų pievų ir laukų būna apsemta. Šiuose plotuose lyg laikinos salelės išsibarsčiusios vandenų skalaujamos sodybos, kurias potvynio metu galima pasiekti tik valtimis. Naujoji Rusnės estakada išsprendė susisiekimo su Rusne problemą kelyje iš Šilutės. Be pavojų ir nepatogumų, potvyniai atlieka ir gerą darbą: dumblu patręšia užliejamas pievas, kurios per vasarą šienaujamos net keturis kartus.
Labai įdomi Aukštumalos pelkė – pirmoji pasaulyje moksliškai aprašyta aukštapelkė, eksploatuojama jau apie 100 metų. Išlikusioje jos dalyje tyvuliuoja 88 maži liekaniniai ežerėliai. Tarp deltos protakų ir aplinkiniuose miškuose gausu žemapelkių. Nedideli lopinėliai yra natūralios užliejamos paupių pievos.
Kultūros paveldas
230px|thumb|Etnografinis muziejus miniatiūra|230px|right|Lankytojų centras Rusnėje Įspūdingiausi statiniai, atspindintys šio krašto gyventojų ryšius su vandeniu, yra Uostadvario ir Ventės švyturiai, vandens kėlimo stotis ir polderinės sistemos. Unikalus yra Skirvytėlės kaimo liaudies architektūros ansamblis, kuriame yra ir etnografinė sodyba – muziejus. Mingės kaimas vadinamas Lietuvos Venecija, kadangi jo pagrindine gatve yra tapusi Minijos upė. Daug senų pastatų išlikę ir unikaliame Rusnės miestelyje, įsikūrusiame Nemuno deltos saloje. Parke stūkso 7 piliakalniai. Kelyje pastatytas Prezidento K. Griniaus tiltas (1926 m.), paveldo objektas, skirtas praleisti užliejamų teritorijų polaidžio vandenims.
Ventės rago ornitologinėje stotyje yra muziejus, kur galima susipažinti su deltos gamta, paukščių žiedavimu. Stotyje supažindinama su paukščių migracijos tyrimų ir žiedavimo istorija, ya pamario paukščių muziejinė ekspozicija. Nedidelė ekspozicija taip pat įrengta parko informaciniame centre.
Laisvalaikis ir pramogos
Populiariausias užsiėmimas – žvejyba, leidžiama visur, išskyrus Avandeltos rezervatą, Krokų Lankos ežerą ir Kniaupo įlanką. Vandens turizmas leidžiamas taip pat visuose vandens telkiniuose, išskyrus minėtus du. Valčių, dviračių ir kito turistinio inventoriaus nuomos punktai yra parko informaciniame centre, juos nuomoja ir privatūs asmenys. Galima pavaikščioti pažintiniais takais, taip pat pereiti ornitologiniu pažintiniu maršrutu su paukščių stebėjimo bokšteliais bei aplankyti čia esančius muziejus.
Parke yra Žalgirių, Pakalnės ir Aukštumalės gamtiniai takai, keletas dviračių maršrutų. Jais galima keliauti po Rusnės salą pasiekiant Uostadvario švyturį, paukščių stebėjimo bokštelį ir įdomų Juodvalkio ežerą. Iš Šilutės pro Aukštumalės pelkę, Krokų Lankos ežerą ir pro Minijos upę galima pasiekti Ventės ragą bei Kintus.
Švenčiama Žvejo diena, antrą birželio sekmadienį – bienalė „Išbėg, išbėg iš Rusnės kiemelio“.
RAF-Avia
RAF-Avia – oro linijų bendrovė, kurios būstinė yra Rygoje (Latvija). Ši kompanija gabena krovinius tokiems užsakovams kaip TNT, DHL ir kt. Taip pat atlieka karinius, JTO ir keleivinius užsakomuosius skrydžius. Pagrindinė kompanijos bazė yra Rygos oro uostas.
Istorija
RAF-Avia kompanija buvo įkurta 1990 m., tai buvo pirmoji privati aviakompanija Latvijoje. Ėmė veikti 1991 m., užsiėmė atsarginių dalių bei žaliavų gabenimu Rygos autobusų fabrikui. 1994 m. RAF-Avia ėmė vis daugiau užsiimti komerciniais užsakomaisiais reisais. 1996 m. tapo privačia akcine bendrove. Vienintelis savininkas yra RAF-Avia Group.
2014 m. spalio 29 d. RAF-Avia lėktuvą An-26 D. Britanijos naikintuvai nutupdė Londono Stanstedo oro uoste, nes lėktuvas, skrisdamas virš pietų Anglijos prarado ryšį su oro eismo kontrolės tarnyba.
Nachičevanės istorija
Nachičevanė  – istorinė sritis, priklausanti Azerbaidžanui, esanti į pietvakarius nuo Armėnijos, kurią armėnai laiko savo istorine sritimi. Dabar čia įsikūręs Azerbaidžano eksklavas Nachičevanės Autonominė Respublika. Šiaurės rytuose jį supa regionas Siunikas, pietuose ir pietvakariuose (už Arakso upės) – Pietų Azerbaidžanas, šiaurėje yra Airaratas.
Gamta
Nachičevanės regionas yra supamas Zangezuro kalnagūbrio šiaurės rytuose, Gehamo kalnagūbrio šiaurėje ir Arakso upės pietuose bei pietvakariuose.
Etimologija
Klasikinių autorių, tarp jų ir Ptolemėjaus, regionas buvo vadinamas Nachuana. Pavadinimas kildinamas iš armėnų kalbos ir gali reikšti „sustojimo vieta“, turint omenyje Nojaus laivo sustojimą prie Ararato kalno. Tai taip pat gali reikšti „Nachčo miestas“ ( – žmogaus vardas, avan – „miestas“). Kiti autoriai pavadinimą kildina iš persų kalbos Naqsh-e-Jahān („pasaulio vaizdas“). Viduramžių arabų šaltiniuose regionas vadintas Nashawa.
Armėnijos įtakoje
Nuo maždaug VI a. pr. m. e. regionas buvo apgyvendintas armėnų, ir jį vėliau valdė Armėnijos karalystė. Tačiau tuo metu jis nesuformavo jokios atskiros provincijos, o sudarė sudarė Airarato provincijos pietryčiausią dalį.
428 m. panaikinus Armėnijos karalystę, šią teritoriją valdė Sasanidai, 623 m. jį užėmė Bizantija, o 640 m. įsiveržė arabai, kurie jį prijungė prie Kalifato. Jau tada pradėta intensyvi krašto islamizacija, naikinti armėnų krikščionys.
Islamizacijos laikotarpis
XI a. regionas prijungtas prie Seldžiukų sultonato, o šiam yrant, XII a. atiteko Eldegizidams, kurie valdė visą Azerbaidžano regioną ir savo sostine padarė būtent Nachičevanę. Tuo metu labai stiprėjo krašto tiurkizacija ir islamizacija. Ją tęsė Ilchanidai, Timūridai, Kara Kojunlu, Ak Kojunlu, valdę regioną XIII–XVI a.
Nachičevanui tapus Sefevidų Persijos dalimi, jis buvo pasienio regionas su Osmanų imperija, todėl per XVII a. ne kartą buvo nusiaubtas. Baiminantis Osmanų, didelė dalis gyventojų buvo iškeldinti į kitas Persijos imperijos sritis, ypač į Isfahano apylinkes. Regionas ištuštėjo, o vėliau vėl buvo apgyvendintas azerių musulmonų.
Nuo 1747 m. regione egzistavo Nachičevano chanatas. Tai buvo vienintelė Nachičevano istorijoje vietinė valstybė.
Rusijos įtakoje
1828 m. Chanatas inkorporuotas į Rusijos imperiją ir tapo Jerevano gubernijos dalimi. Tuo metu atlikto gyventojų surašymo duomenimis tik 17 % gyventojų buvo armėnai, o 83 % – musulmonai. Rusai inicijavo armėnų apgyvendinimą regione, po kurio armėnų procentas išaugo iki 45 %. Tai didino trintį tarp dviejų tautų, kuri ėmė atvirai veržtis nuo pat XX a. pradžios.
1918 m. susikūrus Armėnijos ir Azerbaidžano valstybėms, Nachičevanės regionas tapo viena iš ginčytinų teritorijų. Tačiau jo realiai nekontroliavo nė viena iš šių valstybių, kadangi jį okupavo Turkija, čia vykdžiusi armėnų genocidą. 1918 m. jai pasitraukus, regioną perėmė britai, kurie buvo linkę atiduoti jį Armėnijai, tačiau vietos azerbaidžaniečiai tam pasipriešino, 1918 m. pabaigoje sukurdami nepripažintą Araso Respubliką. Armėnija pradėjo karą su šia Respublika ir 1919 m. sugebėjo ją okupuoti. Kontrolę ji išlaikė iki sovietų armijos įvedimo.
1921 m. SSRS perdalino Kaukazo žemėlapį, atsižvelgdama į tuo metu svarbius draugiškus kontaktus su Turkija. Nachičevanė buvo pripažinta Azerbaidžano SSR autonomine respublika. Per sovietinį laikotarpį armėnų populiacija (1926 m. armėnai sudarė 15 % regiono gyventojų) sumažėjo iki 1,4 %, nes į regioną buvo masiškai keliami azerbaidžaniečiai, o armėnai kėlėsi į Armėnijos SSR.
Posovietinis laikotarpis
Tai stipriai veikia šalies ekonomiką, skatindama gyventojų migraciją į kaimyninę Turkiją.
Skaistybės įžadas
thumb|right|200px|Skaistumo alegorija ([[Hans Memling paveikslas, XV a. pb.)]]
Skaistybės įžadas arba nekaltybės įžadas – sąmoningas lytinių santykių atsisakymas iki vedybų. Skaistybė siejama su dvasingumu, minčių tyrumu. Skaistybės įžadai gali būti duodami, ne tik dėl religinių, bet ir dėl kultūrinių, asmeninės pasaulėžiūros motyvų.
Karkliškiai
Karkliškiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Varnių.
Brikama
Brikama  – miestas vakarų Gambijoje, 21 km į pietryčius nuo Serekundos. Vakarų padalinio administracinis centras. Pro miestą eina Bandžulio-Somos plentas. Į šiaurę nuo Brikamos, ties Jundumu yra Bandžulio tarptautinis oro uostas.
Verčiamasi prekyba, žemės ūkiu. Veikia pedagoginė kolegija, 4 vidurinės mokyklos, mečetė, katalikų misija. Į rytus nuo Brikamos yra Furujaro miško parkas.
Tarptautinis studento pažymėjimas
thumb|240px|right Tarptautinis studento pažymėjimas   (angl. International Student Identity Card, ISIC) – tarptautinis studento pažymėjimas, išduodamas aukštųjų mokyklų (universitetų ir kolegijų) nuolatinių studijų studentams. ISIC studento pažymėjimas pripažįstamas ne vien Lietuvoje, bet ir beveik visame pasaulyje. Pateikus ISIC pažymėjimą taikomos visos studentams priklausančios transporto lengvatos Lietuvoje.
Kroatijos futbolo varžybos 1944 m.
Kroatijos futbolo varžybos 1944 m.
Tarptautinis studento pažymėjimas
ISIC - tai ne vien studento pažymėjimas, bet ir nuolaidų kortelė, suteikianti nuolaidas daugiau kaip 120 pasaulio valstybių. Lietuvoje ISIC lojalumo programoje dalyvauja daugiau nei 600 partnerių visoje šalyje – studentai ir mokiniai gali pasinaudoti nuolaidomis daugiau kaip 1000 vietų – eidami į renginius, kavines, pramogaudami ar įsigydami įvairių prekių, paslaugų, keliaudami, sportuodami, studijuodami.
Kroatijos futbolo varžybos 1944 m.
Finalas
HASK Zagreb ir SASK Sarajevo finalinių rungtynių taip ir nesužaidė. Pirmenybės nutrauktos dėl nestabilios padėties šalyje baigiantis II pasauliniam karui. Buvo telikę sužaisti tik finalo rungtynes, bet jos neįvyko. Federacija iš pradžių čempionu paskelbė HASK Zagreb, tačiau 1945 m. sausį savo sprendimą atšaukė ir pirmenybės liko nebaigtos.
Tarptautinis studento pažymėjimas
ISIC su integruotu viešojo transporto el. bilietu
Nuo 2008 metų tarptautinis studento pažymėjimas ISIC pripažįstamas Lietuvos viešajame transporte, taip pat važiuojant tarpmiestiniais autobusais ir traukiniais. Su ISIC pažymėjimu studentams taikoma 80% nuolaida nuolatiniams viešojo transporto bilietams, 50% nuolaida - vienkartiniams bilietams. Tarpmiestiniuose autobusuose ir traukiniuose taikoma 50% nuolaida.
ISIC parduodamas su integruotu Vilniaus, Klaipėdos ar Kauno miestų viešojo transporto elektroniniu bilietu. Turint ISIC su integruotu viešojo transporto el. bilietu, pakanka pažymėjimą papildyti norimais bilietais spaudos kioskuose ar vietose, pažymėtose viešojo transporto ženklu. Kontrolės metu tereikia parodyti vieną kortelę - ISIC pažymėjimą, kurį kontrolierius gali nuskaityti ir matyti papildytus bilietus, bei identifikuoti studento statusą.
ISIC asociacija
Tarptautinė ISIC asociacija, įkurta 1953 m., yra tarptautinė ne pelno siekianti organizacija, kuri siekia skatinti tarpkultūrinį supratimą, didindama jaunų žmonių bei akademinės bendruomenės galimybes keliauti. Tarptautinė ISIC organizacija koordinuoja ISIC (International Student Identity Card) ir ITIC (International Teacher Identity Card) pažymėjimus, jų platinimą bei vystymą pasaulyje. ISIC pažymėjimas buvo sukurtas pačių studentų (iš Danijos, Olandijos ir Norvegijos), o šiandien yra taip plačiai paplitęs, kad pasaulyje ISIC pažymėjimas yra išduodamas maždaug kas 7 sekundes. Jų dėka moksleiviai, studentai ir pedagogai gali įrodyti savo statusą bei naudotis nuolaidomis daugiau nei 129 pasaulio valstybėse.
ISIC asociacija yra oficialiai pripažinta ir palaikoma Jungtinių Tautų švietimo, mokslo ir kultūros organizacijos (UNESCO), Europos kultūros instituto, Tarptautinės geležinkelių ir oro transporto organizacijos bei kitų tarptautinių institucijų. Daugiau informacijos apie ISIC asociaciją ir ISIC atstovus kitose valstybėse rasite čia.
ISIC Lietuva – vienintelis tarptautinės ISIC organizacijos atstovas, Lietuvoje turintis išskirtinę teisę išduoti ir platinti tarptautinius studento bei moksleivio pažymėjimus ISIC, pedagogo ir dėstytojo pažymėjimus ITIC.
Išduodami kiti pažymėjimai
Tarptautinis moksleivio pažymėjimas  (angl. International Scholar Identity Card, ISIC) išduodamas pagrindinių, vidurinių, profesinių mokyklų bei gimnazijų moksleiviams nuo 12 m. amžiaus.
Tarptautinis pedagogo pažymėjimas  (angl. Internatiojnal Teacher Identity Card, ITIC),'' išduodamas pedagoginį darbą dirbančiam asmeniui (mokytojui, dėstytojui, profesoriui, treneriui ir kt.), nepriklausomai nuo asmens amžiaus.
Kortelės suteikia daugiau nei 40 000 nuolaidų 129 pasaulio valstybėse. Lietuvoje ISIC lojalumo programoje dalyvauja daugiau nei 600 partnerių visoje šalyje. Nuolaidomis gali naudotis studentai, mokiniai ir pedagogai turintis ISIC arba ITIC pažymėjimus. Išsamesnę informaciją apie nuolaidas užsienyje galite rasti  čia.
Volodarskas
Volodarskas  – miestas Rusijoje, Žemutinio Naugardo srityje, į vakarus nuo Žemutinio Naugardo, ~6 km į šiaurę nuo Okos upės, prie jos intako Seimos. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Maskvos–Žemutinio Naugardo linijos. Maisto (malimo, paukštininkystės) pramonė. Yra cerkvė, krašto muziejus.
Istorija
Apylinkėse gausu archeologinių vietovių. 1932 m. keletas kaimų sujungta į Volodarsko miesto tipo gyvenvietę, taip pavadintą rusų revoliucionieriaus V. Volodarskio garbei. 1956 m. jai suteiktas miesto statusas.
Adenoidai
thumb|right|240px|Adenoidai (pažymėta žaliai) Adenoidai – ryklės tonzilių, esančių nosiaryklėje, išvašos. Dažniausiai pasitaiko vaikams, ypač 3–5 metų, paskui mažėja. Lytinės brandos metu išnyksta, tačiau kai kada būna ir suaugusiems, dažniau 25-30 m. vyrams.
Kaip etiologiniai faktoriai išskiriama dažna sloga, prienosinių ančių uždegimas (sinusitas), vaikų infekcinės ir alerginės ligos, mažakraujystė, tuberkuliozė.
Adenoidai užkemša nosies užpakalinės ertmės angas ir apsunkina kvėpavimą pro nosį, dėl to nosies gleivinėje susitvenkia kraujo ir limfos, susidaro sąlygos kilti slogai ir prienosinių ančių uždegimui. Kvėpuojant pro burną, oras nesušildomas, nesudrėkinamas ir neapvalomas nuo dulkių, todėl greičiau susergama laringitu, tracheitu, bronchitu ir plaučių uždegimu. Taip pat gali užkimšti ausies trimito angą, dėl to sutrinka ausies funkcija.
Gali būti daroma operacija, per kurią spec. instrumentu adenotomu adenoidai pašalinami.
Karkučiai
Karkučiai – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 1 km nuo Pastrėvio, prie Elektrėnų marių.
Takeši Kitano
thumb|right|200px|Takešis Kitanas (2000) Takeši Kitano (jap. 北野武, taip pat žinomas Beat Takeshi slapyvardžiu, g. 1947 m. sausio 18 d.) – japonų režisierius ir aktorius (daugiausiai vaidina savo filmuose), ne toks garsus savo tėvynėje kaip už jos ribų.
Japonijoje jį kai kas kaltina specialiai kuriant kiną Europai ir Amerikai, apie tokią Japoniją, kokią ją įsivaizduoja užsieniečiai. Vis dėlto nemažai jo filmų susilaukė populiarumo.
Žemaičių kultūros draugija
Žemaičių kultūros draugija (ŽKD) – masiškiausia žemaičių visuomeninė kultūros organizacija, veikianti visoje Lietuvoje; centras Žemaitijos sostinėje Telšiuose, „Alkos“ muziejuje.
Istorija
1987 m. įvyko pirmoji Varnių konferencija, skirta Biržulio ežero baseino tyrinėjimo dešimtmečiui. Joje konferencijoje pirmą kartą viešai buvo išsakyta mintis, kad reikėtų burtis į Žemaičių kultūros draugiją. Šią idėją konferencijoje kėlė Vaclovas Vaivada ir istorikas Antanas Kulakauskas. 1988 m. lapkričio 27 dieną Telšiuose, „Alkos“ muziejuje, susirinko 46 Žemaitijos krašto kultūriniu palikimu, jos dabartimi ir ateitimi susirūpinę žemaičiai. Buvo įkurta Žemaičių kultūros draugija. Jos pirmininku išrinktas Stasys Kasparavičius.
Svarbiausias Žemaičių kultūros draugijos tikslas –­ kelti Žemaitijos gyventojų kultūrą, istorinę savimonę, stiprinti nepriklausomą Lietuvos valstybę. Vienas iš svarbiausių to laikotarpio masinių renginių, turėjusių didelį atgarsį visuomenėje ir suvienijusių žemaičius bendriems Atgimimo darbams ­buvo Rainių tragedijos 48-ųjų metinių minėjimas, įvykęs 1989 m. birželio 24 d. 1991 m. vasarą greta Rainių žudynių vietos už visuomenės paaukotas lėšas draugijos rūpesčiu pagal arch. Algirdo Žebrausko projektą (pagal 1942m. Jono Virako eskizua) ir jam vadovaujant visam statybos procesui pastatyta Rainių koplyčia-paminklas, sutvarkytas Rainių miškelis.
Draugija rūpinasi Žemaitijos simbolikos atkūrimu, krašto istorijos tyrinėjimais, etnografija, literatūra, spauda, Žemaitijos šviesuolių atminimo įamžinimu. Per trumpą laiką ŽKD skyriai, bendrijos įsikūrė beveik visuose Žemaitijos rajonuose ir didesniuose Lietuvos miestuose: Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose, Alytuje, Panevėžyje. 1994–1997 m. draugijos veikla apėmė toliau nuo Žemaitijos gyvenančius žemaičius: ­ įsisteigė nauji ŽKD skyriai Vilkaviškyje, Rietave, Druskininkuose, Biržuose, Panevėžyje, Joniškyje. 1999 m. nauji draugijos skyriai įsikūrė Tauragėje, Prienuose, Švėkšnoje, Pabradėje. Draugijos I suvažiavimas įvyko 1991 m. gegužės 25 d.
Veikla
1990 m. draugijos rūpesčiu buvo statoma Rainių koplyčia. 1994 m. liepos 21 d. Lietuvos Heraldikos komisija patvirtino Žemaitijos herbą ir vėliavą. 1994 m. vasarą Plungėje, Oginskių rūmuose, atidarytas Žemaičių dailės muziejus. 1993–1997 m. draugija daugiausia rūpinosi Varnių architektūros ir kultūros paminklų atstatymo darbais. Užbaigtas atstatyti Varnių kunigų seminarijos pastatas, sukurtas paminklo Žemaičių vyskupui M. Giedraičiui ir kanauninkui M. Daukšai projektas (skulpt. Arūnas Sakalauskas), 1995 m. rudenį padėtas paminklo kertinis akmuo, pradėtos rinkti aukos paminklo statybai.
Antanas Adomaitis (1902)
Antanas Adomaitis (1902 m. sausio 24 d. Kudirkos Naumiestyje – 1936 m. lapkričio 22 d. Kaune, palaidotas Kudirkos Naumiestyje) – kunigas, muzikos profesorius, daktaras.
Biografija
Nuo vaikystės turėjo didelį potraukį muzikai. Pirmasis muzikos mokytojas buvo Zigmas Skirgaila, savo mokinį mokęs skambinti pianinu, vargonuoti ir muzikos teorijos. Tėvas nupirko smuiką, kuriuo Antanas irgi išmoko griežti.
Baigęs kunigų seminariją, 1926 m. birželio 20 d. įšventintas į kunigus. 1926–1927 m. buvo Simno (Alytaus raj.) parapijos, o 1927–1929 m. – Vilkaviškio katedros vikaras. Apsigyvenęs Kaune, studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos – filosofijos fakultete, buvo vikaru Aleksote, 1931–1932 m. lankė Kauno muzikos mokyklą (prof. Juozo Naujalio vargonų klasę). Mokyklą baigęs labai gerais pažymiais, 1932 m. rudenį nuvyko į Romą ir įstojo į Pontificio Instituto di Musica Sacra. Studijas pradėjęs ordinariniu klausytoju, studijavo grigališkąjį giedojimą ir kitas muzikos disciplinas.
Parašė mokslinį darbą „Del Buono della Salmodia di S. Niceto versc. di Traveri“ ir 1935 m. gavo bažnytinės muzikos daktaro laipsnį.
1935 m. rugsėjo 1 d. paskirtas į Kauno arkidiecezinę kunigų seminariją muzikos mokytoju. Taip pat važinėjo į Vilkaviškį ir dėstė kunigų seminarijoje. Klierikus mokė grigališkojo giedojimo, celebruodavo giedotines mišias, kad būsimieji kunigai geriau pajustų liturgijos ir giesmės prasmę. Pakėlė choro meninį lygį, pasirodydavo viešuose koncertuose, giedojo Kauno radiofone.
Globojo įvairias katalikiškas organizacijas ir pats dalyvavo jų veikloje. Buvo Šv. Cecilijos draugijos vicepirmininkas, Kauno metropolijos vargonininkų sekcijos vedėjas, vienas iš iniciatorių steigti bažnytinės muzikos mokyklą prie Šv. Cecilijos draugijos, vadovavo mokyklos programos parengimo komisijai.
A. Adomaitis buvo vienintelis tuometinis bažnytinės muzikos daktaras. 1936 m. vasarą išvyko į JAV, aplankė ten gyvenančias tris seseris. Buvo Brukline, Čikagoje, laikė šv. Mišias, skaitė paskaitas vargonininkams. Sukūrė giesmių vyrų ir mišriesiems chorams.
Seklio Kalio nuotykiai
„Seklio Kalio nuotykiai“ – 1976 m. Lietuvos kino studijoje pagal švedų vaikų rašytojos A. Lindgren knygą „Kalio Bliumkvisto nuotykiai“ sukurtas filmas vaikams. Filmo trukmė – 126 min.
Apie filmą
Astridos Lindgren knygos „Kalio Bliumkvisto nuotykiai" motyvais pastatytame kino filme pagrindinio herojaus Kalio laukia daug išbandymų. Jis pasižymi narsa– juk ne kiekvienas berniukas ryžtųsi padėti policijai sučiupti gangsterius – Enarą, Blyškųjį ir Šlykštųjį. Kalis ne tik seklys, bet ir riteris. Jam padeda jo bičiulė Ieva Lota. Jie abu priklauso Baltosios rožės ordinui. Vaikų laukia rimtas karas dėl Mumriko Didžiojo su kitu – Raudonosios rožės ordinu.
Valdis Braunas
Valdis Braunas (, g. 1945 m. kovo 27 d. Ventspilis) – latvių fotografas.
Biografija
Fotografuoja nuo 1966 m. 1967–1968 m. laikraščio „Padomju Venta“ fotokorespondentas. Ventspilyje 1967 m. įkūrė fotoklubą „Momentas“. 1972–1974 m. Latvijos istorijos muziejaus laborantas. 1978–1980 m. Komunalinio ūkio ministerijos, 1981–1989 m. Latvijos teatro sąjungos fotografas, vėliau laisvas menininkas.
Dalyvavo daugiau, kaip 282 tarptautinių parodų, pelnė daugiau, kaip 120 apdovanojimų. Surengė individualių parodų Lietuvoje (Šiauliai – 1988 m., Vilnius, Kaunas – 1992 m., Panevėžys – 1995 m.), Estijoje, Rusijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Belgijoje, Australijoje.
Kerevanas
Kerevanas  – miestelis vakarų Gambijoje, 60 km į rytus nuo Bandžulio, dešiniajame Gambijos upės krante, prie jos intako Miniminijang Bolono žiočių. Šiaurinio Kranto padalinio administracinis centras. Pro miestą eina Esau-Farafenio plentas.
Paulinavas
Paulinavu vadinami kaimai:
FK Sokol-Saratov
Istorija
Naujasis klubas Saratove įsikūrė 2005 m. Iš pradžių buvo mėgėjiškas, o vėliau jam suteiktas profesionalaus klubo statusas, pateko į Antrąjį divizioną (trečia pakopa).
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antrame divizione (III pakopa, 3-oji zona) ir liko antroje vietoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Žaidėjai
Atnaujinta: 2021 m. rugpjūčio 16 d.
Stanislavas Mikuckis
Biografija
Parašė straipsnių apie lietuvių vardų ir daugiausia geografinių pavadinimų kilmę, baltų ir slavų kalbų santykius. Mėgino klasifikuoti lietuvių kalbos tarmes. Prisidėjo prie rusiško raidyno lietuvių spaudai įvedimo spaudos draudimo metais. Parengė ir tuo raidynu išleido „Lietuvišką chrestomatiją“ (Litovskaja chrestomatija, 1876 m.), kurioje išspausdinta K. Sirvydo „Punktai sakymų“ ištrauka.
Kroatijos futbolo varžybos 1946 m.
Kroatijos futbolo varžybos 1946 m.
Antarktinė Prancūzija
1555 m. lapkričio 1 d. Prancūzijos viceadmirolas, hugenotas, Nicolas Durand de Villegaignon atvyko į Naująjį pasaulį su dviem laivais ir 600 kareivių ir kolonistų. Užėmęs nedidelę Serigipės salą Guanabaros įlankoje, priešais dabartinį Rio de Žaneirą, įkūrė fortą. Fortą pavadino Fort Coligny – Gaspard de Coligny, huguenotų admirolo, palaikiusio ekspediciją, kad apsaugotų tikėjimo brolius, garbei. Menkiau išvystyta gyvenvietė žemyne buvo pavadinta Henriviliu – karaliaus Henriko II garbei. Karalius taip pat palaikė ekspediciją ir skyrė jai laivus.
Netrukdomas portugalų, Villegaignon išplėtė koloniją – 1556 m. atvyko jo sūnėnas Bois le Comte su trim laivais kolonistų, daugiausia kalvinistų iš Ženevos. Sustiprino savo pozicijas sudarydamas sąjungą su pakrantės indėnais, kovojusiais prieš portugalus. 1560 m. naujasis Brazilijos generalgubernatorius Mem de Sá gavo nurodymus iš Portugalijos išvyti prancūzus. Su 26 laivais ir 2000 karių jis užpuolė Coligny fortą ir per tris dienas jį sunaikino, tačiau gynėjai su indėnų pagalba pasitraukė į žemyną. 1558 m. admirolas Villegaignon pasibjaurėjęs religine įtampa tarp prancūzų protestantų ir katalikų, atvykusių su antrąja grupe, sugrįžo į Prancūziją.
Mem de Sá, skatinamas kartu su juo į Braziliją atvykusių dviejų įtakingų jėzuitų kunigų – José de Anchieta ir Manuel da Nóbrega, atlikusių svarbų vaidmenį taikinant indėnus, nurodė savo sūnėnui Estácio de Sá surinkti naują kariuomenę. 1565 m. kovo 1 d. Estácio de Sá įkūrė Rio de Žaneirą ir dar dvejus metus kovojo su prancūzais. 1567 m. sausio 20 d. padedamas dėdės atsiųsto karinio pastiprinimo galutinai nugalėjo Prancūzijos pajėgas ir išvijo prancūzus iš Brazilijos, bet pats po mėnesio mirė nuo žaizdų.
Tauragnų akmenys su dubenimis
miniatiūra|180px|right|[[Dubenėtas akmuo pie Tauragno ežero]]
Karlauka
Karlauka – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Palomenės.
Jasonys
Jasonys – kaimas Utenos rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras. Jasonių dvaro sodybvietė.
Zbigniew Messner
Zbignevas Stefanas Mesneris (, g. 1929 m. kovo 13 d. Stryjuje – m. 2014 m. sausio 10 d.) – lenkų politikas ir ekonomistas, buvęs LLR Ministras pirmininkas.
Biografija
Baigęs Katovicų Aukštąją ekonomikos mokyklą joje dirbo dėstytoju, o 1975 m. išrinktas šios mokyklos rektoriumi. Parašė keletą knygų ekonomikos ir apskaitos klausimais.
Lenkijos jungtinės darbininkų partijos nariu tapo 1953 m., o 1981 m. krizės metu kaip ekonomikos specialistas išrinktas į LJDP Politinį biurą. 1983–1985 m. buvo LLR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, o nuo 1985 m. lapkričio 6 d. iki 1988 m. rugsėjo 19 m. – Ministrų tarybos pirmininkas.
Rekomenduojama paros norma
Rekomenduojama paros norma (dažnai trumpinama RPN) – nustatytas tam tikros maistinės medžiagos kiekis vienai dienai, kurio užtenka beveik kiekvieno (97-98 %) sveiko žmogaus organizmui. Dažniausiai nustatoma skirtinga rekomenduojama paros norma priklausomai nuo amžiaus ir lyties.
Šios normos nurodomos prekių etiketėse, tam tikrose dietose, taip pat naudojama maisto pramonėje kuriant naujus produktus.
RPN Lietuvoje
Įgyvendindamas 2008 m. spalio 28 d. Europos Komisijos direktyvą 2008/100/EB, iš dalies keičiančią Tarybos direktyvos 90/496/EEB dėl maisto produktų maistingumo ženklinimo nuostatas dėl rekomenduojamų paros suvartojimo normų, Lietuvos sveikatos apsaugos ministras savo įsakymu pakeitė Lietuvos higienos normą HN 119:2002 „Maisto produktų ženklinimas".
Pakeistame higienos normos HN 119:2002 priede pateiktos 27 medžiagų rekomenduojamos paros normos (RPN):
Skirtingai nuo ankstesniojo priedo, kuriame buvo nurodyta tik 17 vitaminų ir mineralinių medžiagų, naujoje priedo versijoje kai kurios RPN normos nurodytos didesnės, o kai kurios – mažesnės.
Paprastai maisto papildų pakuotėje nurodoma, kokią rekomenduojamą paros normą atitinka jų sudėtyje esančios maistinės medžiagos.
Septynkovė
miniatiūra|Septynkovininkės [[2008 m. vasaros olimpinės žaidynės|2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse]] Septynkovė – lengvosios atletikos rungtis, kurioje varžomasi 7 skirtingose metimų, šuolių ir bėgimų rungtyse. Oficialiuose čempionatuose septynkovėje varžosi tik moterys. Nuo 1984 m. tapo olimpine sporto rungtimi. Šiuo metu pasaulio rekordas priklauso 1988 m. pasiektas Jackie Joyner-Kersee iš JAV.
Struktūra
Yra dvi septynkovės rūšis: lauko ir uždarų patalpų. Abiejų rūšių septynkovės trunka 2 dienas. Pirmąją dieną varžomasi pirmose 4 rungtyse, antrąją dieną likusiose 3.
Anaba
Anaba – uostamiestis šiaurės rytų Alžyre; vilajos centras. 206,6 tūkst. gyventojų (2007). Svarbus susisiekimo mazgas, yra tarptautinis oro uostas. Išvystyta metalo apdirbimo, metalurgijos, chemijos, tekstilės pramonė. Yra universitetas, Sidi bou Merouan mečetė (1033 m.).
Istorija
Hipo miestą šioje vietoje dar XII a. pr. m. e. įkūrė finikiečiai iš Tyro. Romėnų laikais miestas vadinosi Hippo Regius, jis buvo ankstyvosios krikščionybės centras. Čia 396-430 m. vyskupu buvo šventasis Augustinas. XIX a., Prancūzijai užėmus miestą, jis vadintas Bône.
Farafenis
Farafenis – miestas vidurio Gambijoje, Šiaurinio Kranto padalinyje, dešiniajame Gambijos upės krante. Gyventojų dauguma – volofai.
Farafenis yra svarbus transporto mazgas: keliai eina į Kaoloaką, Ziginšorą (Transgambijos plentas), Esau, Džandžanburę (Šiaurinio Kranto kelias).
Yra ligoninė, karinė bazė, vidurinė mokykla. Ties plentų sankryža yra prekybos centras ir viešbutis. Taip pat veikia keli turgūs.
Liber Abaci
Prieš tai arabiški skaitmenys buvo minėti dar poroje europietiškų raštų (Codex Vigilanus, popiežiaus Silvestro II raštuose), tačiau Liber Abaci labiau akcentavo jų praktinį pranašumą prieš romėniškuosius ir išpopuliarino tarp prekiautojų bei akademikų.