cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Portugalijos karinis laivynas
Užjūrio karai Azijoje ir Afrikoje
Portugalijos kolonijiniuose karuose Afrikoje (1961–1975 m.) Portugalijos karinis laivynas dalyvavo kautynių, patruliavimo ir jūrų desanto misijose Angoloje, Portugalijos Gvinėjoje ir Mozambike. Laivynas užtikrino didelių nuotolių ir pakrančių logistiką Portugalijos ginkluotosioms pajėgoms užjūrio teritorijose Žaliojo Rago salose, San Tomė ir Prinsipėje, Gvinėjoje, Angoloje, Mozambike, Timore ir Makao.
Jūrų desanto veiksmuose dalyvavo jūrų pėstininkai. Kolonijiniams karams Portugalijos laivynui reikėjo daug smulkių laivų (korvečių, patrulinių ir desantinių katerių), kurių dauguma buvo pastatyti Portugalijoje.
Ginkluotė
Portugalijos karinio laivyno laivai:
Kalinuvka Basiai
Kalinuvka Basiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Imeretijos karalystė
Imeretijos karalystė – istorinė valstybė Gruzijoje, kurios teritorija apėmė visą dabartinės Gruzijos vakarinę dalį. Kaip nepriklausoma valstybė ji egzistavo 1466–1810 m.
Imeretiją užkariavo Giorgi, valdęs mongolus, ir 975 m. sujungė ją su rytine Gruzijos karalyste, įkurdamas vieningą Gruzijos karalystę. XV a. vieninga Gruzijos karalystė suiro, ir Imeretija tapo savarankiška karalyste.
XVII–XVIII a. Imeretiją dažnai puldinėjo turkai. 1555 m. Imeretija pripažino Otomanų imperijos valdžią. Osmanams ji mokėjo duoklę vergais, pinigais ir natūra. Karalystėje vyko feodaliniai kivirčai.
Karalius Solomonas I (1752–1784) sustiprino karaliaus valdžią, uždraudė prekybą vergais, siekė vienyti Gruzijos žemes. Daug metų trukęs karas su osmanais baigėsi 1757 m. pergale ir 1758 m. karine sąjunga su Kartlio karaliumi Irakliu II.
Jonas Kalinauskas
Jonas Kalinauskas (g. 1947 m. lapkričio 24 d.) – Lietuvos poetas, „Poezijos pavasario“ laureatas (2011 m.).
Wojciech Jaruzelski
Voicechas Jaruzelskis (, 1923 m. liepos 6 d. Kuruve, Liublino vaivadija – 2014 m. gegužės 25 d., Varšuvoje) – Lenkijos karinis ir valstybės veikėjas, armijos generolas (1973 m.), buvęs LLR gynybos ministras (1969–1983 m.), (ministras pirmininkas (1981–1985 m.), Lenkijos jungtinės darbininkų partijos (LJDP) pirmasis sekretorius (1981–1989 m.), LLR Valstybės tarybos pirmininkas (1985–1989 m.), paskutinis komunistinės LLR prezidentas (1989 m.) ir pirmasis Lenkijos Respublikos prezidentas (1989–1990 m.).
Jonas Kalinauskas
Biografija
Sesuo – raštoja Danutė Kalinauskaitė.
Wojciech Jaruzelski
Biografija
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui su šeima pasitraukė į Lietuvą ir įsikūrė pas pažįstamus Bartninkų valsčiuje, Vinkšnupių dvare. Okupavus Lietuvą, 1941 m. birželio 14 d. visa šeima iš Vilkaviškio buvo deportuota į Sibirą, Altajaus kraštą.
Jonas Kalinauskas
Biografija
Jonas Kalinauskas 1972 m. baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas Vilniaus universitete, 1985 m. – Maksimo Gorkio pasaulinės literatūros instituto aukštuosius literatūros kursus Maskvoje. Dirbo periodinių leidinių redakcijose, pataisos darbų kolonijoje, Lietuvos kino studijoje.
Wojciech Jaruzelski
Biografija
1943 m. įstojo į TSRS gilumoje suformuotą generolo Z. Berlingo armiją. 1-osios lenkų armijos sudėtyje dalyvavo užimant Varšuvą, vėliau – mūšiuose su Armija Krajova.
Jonas Kalinauskas
Kūryba
Jono Kalinausko kūrybai būdingas lakoniškas suprozintas kalbėjimas, dažnai atspindintis mažo provincijos miestelio slegiančią buitį ir vidinę nedarną; vyrauja fragmentiškumas, motyvų kaita, eilėraščio virsmas novelės santrauka. Vėlyvoji lyrika – modernesnės formos, joje ryšku sapno, būties skaudumo, susvetimėjimo motyvai. Parašė scenarijų meniniams, dokumentiniams ir muzikiniams filmams.
Wojciech Jaruzelski
Biografija
Po karo baigė Aukštąją pėstininkų mokyklą ir Lenkijos kariuomenės Generalinio štabo akademiją. Karjeros laiptais sparčiai pradėjo kilti po to, kai 1956 m. atgal į TSRS buvo atšauktas maršalas Konstantinas Rokosovskis, iki tol buvęs LLR gynybos ministru. Tarnybos metu V.Jaruzelskis užėmė aukščiausias pareigas Lenkijos kariuomenėje – 1960–1965 m. buvo Vyriausiosios politinės valdybos viršininkas, Generalinio štabo viršininkas (1965–1968 m.), Nacionalinės gynybos ministro pavaduotojas (1962–1968 m.), ministras (1968–1983 m.). 1968 m. dalyvavo įvedant Varšuvos sutarties kariuomenę ir malšinant Prahos pavasarį.
Nuo 1981 m. – LLR ministras pirmininkas, LJDP I sekretorius, LLR Valstybės tarybos pirmininkas. 1981 m. gruodžio 13 d. įvedė Lenkijoje karinę padėtį. Jos metu virš 10 000 „Solidarumo“ aktyvistų buvo areštuota (tarp jų ir Lechas Valensa).
Jonas Kalinauskas
Kūryba
Jono Kalinausko eilėraščių išversta ir publikuota rusų, anglų, vokiečių, ispanų, lenkų, prancūzų ir kitomis kalbomis.
Wojciech Jaruzelski
Biografija
Buvo vienas „apvalaus stalo“ derybų su opozicija iniciatorių. Po šių derybų politinė sistema Lenkijoje pradėjo sparčiai keistis – legalizuotas „Solidarumas“, įkurtas dviejų rūmų parlamentas (Seimas ir Senatas), įsteigtas vykdomosios valdžios vadovo – prezidento – postas. V.Jaruzelskis 1989 išrinktas šalies prezidentu, juo buvo iki 1990 m. thumb|left|180px|V.Jaruzelskis 2006 m.
Postkomunistinėje Lenkijoje nekart bandyta patraukti V.Jaruzelskį atsakomybėn už veiksmus, būnant šalies vadovu.
Mirsininiai
Mirsininiai (Myrsinaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima.
Lietuvoje auga šių genčių augalai:
Slavatičės Rūpestingosios Dievo Motinos parapija
Slavatičės Rūpestingosios Dievo Motinos parapija - viena iš Terespolio stačiatikių dekanato parapijų, Slavatičės kaime. Parapijai priklauso Slavatičės Rūpestingosios Dievo Motinos cerkvė. Parapija minima jau XVI amžiuje. 1923 m. parapijai priklausė apie 2000 tikinčiųjų.
Mick Schumacher
Mikas Šumacheris (g. 1999 m. kovo 22 d.) – lenktynininkas iš Vokietijos, lenktyniaujantis Formulės 1 čempionate. Savo karjerą Mikas pradėjo 2008 m. kartingų lenktynėse. 2015 m. jis debiutavo naujame FIA ADAC Formula 4 čempionate. Nuo 2017 m. vokietis dalyvavo Europos Formulės 3 lenktynėse. 2018 m. pelnęs 8 pergales vokietis tapo čempionato nugalėtoju. 2019 m. vokietis perėjo į Formulės 2 čempionatą, kuriame yra „Prema Powerteam“ komandos narys. 2020 m. vokietis tapo šio čempionato nugalėtoju.
2023 m. sezone M. Šumacheris yra Mercedes komandos pilotas bandytojas.
Mikas yra 7 kartus Formulės 1 čempiono Michaelio Šumacherio sūnus. Taip pat Miko dėdė yra kitas buvęs Formulės 1 lenktynininkas Ralfas Šumacheris.
Kartingai
Savo lenktynininko karjerą Mikas pradėjo 2008 m. kartingų lenktynėse. Siekiant sumažinti visuomenės dėmesį dėl tėvo žinomumo, lenktynėse jis dalyvavo Mick Betsch pseudonimu, pasivadinęs savo mamos mergautine pavarde.
2011 ir 2012 m. M. Šumacheris lenktyniavo KF3 klasėje ir atitinkamai finišavo 9 bei 7 vietose. Tais pačiais metais Euro Wintercup KF3 čempionatuose jis finišavo trečias. 2013 m. jis finišavo trečias šalies kartingų jaunimo čempionate.
ADAC Formula 4
2014 m. pabaigoje vokietis atliko treniruotes su Jenzer Motorsport komandos Formulės 4 automobiliu. 2015 m. jis startuos su Van Amersfoort Racing komanda naujai sukurtame ADAC Formula 4 čempionate, naudodamas tikrąjį savo vardą.
2015 m. sezone per 22 lenktynes vokietis pelnė vieną pergalę ir dar kartą finišavo ant podiumo. Jis liko 10-oje bendros įskaitos vietoje.
2016 m. sezoną vokietis pradėjo su nauja komanda – „Prema Powerteam“. Jai jis atstovauja ir dar viename čempionate – Italijos Formulės 4.
Formulė 3
2017 m. M. Šumacheris debiutavo Europos Formulės 3 pirmenybėse su „Prema Powerteam“ komanda. Pirmąjį sezoną vokietis vieną kartą finišavo ant podiumo. Jau kitais metais jis pelnė 8 pergales, dar 6 kartus lipo ant podiumo ir tapo čempionu, daugiau nei 50 taškų aplenkęs antru likusį britą Dan Ticktum.
Formulė 2
2019 m. M. Šumacheris debiutavo Formulės 2 čempionate. Debiutiniame sezone vokietis pelnė 1 pergalę ir galutinėje įskaitoje buvo 12 vietoje.
2020 m. sezone M. Šumacheris išsaugojo vietą „Prema Powerteam“ komandoje. Per 24 lenktynes jis pelnė 2 pergales bei dar 8 kartus finišavo ant apdovanojimų pakylos. Jis nugalėjo čempionate 14 taškų aplenkęs britą Callum Ilott.
Formulė 1
thumb|right|250px|M. Šumacheris Emilijos-Romanijos GP 2022 m. 2019 m. sausio 19 d. Scuderia Ferrari paskelbė, kad M. Šumacheris prisijungia prie komandos jaunųjų pilotų akademijos. Balandžio 2 d. jaunasis vokietis Bahreino bandymų metu pirmą kartą išbandė Formulės 1 bolidą. Pirmą bandymų dieną M. Šumacheris vairavo Ferrari, o antrą dieną – Alfa Romeo automobilį.
2020 m. gruodžio 2 d. vokietis pasirašė sutartį su Formulės 1 „Haas F1 Team“ komanda. 2021 m. sezone „Haas“ automobilis nebuvo tobulinamas, tad didelę dalį lenktynių šios komandos pilotai būdavo paskutiniai. Vokietis geriausią sezoną rezultatą pasiekė Vengrijos GP, finišavęs 12 vietoje. Sezoną Mikas baigė 19 vietoje, aplenkęs tik savo komandos draugą Nikitą Mazepiną.
Pirmose 2022 m. sezono lenktynėse Bahreine vokietis finišavo 11 vietoje ir pasiekė tuometinį geriausią karjeros rezultatą.
Dvigubas agentas
Dvigubas agentas – agentas, dirbantis iškart abiejų priešiškų pusių specialiosioms tarnyboms.
Mick Schumacher
Formulė 1
2022 m. Didžiosios Britanijos GP vokietis finišą pasiekė 8 vietoje ir pelnė pirmuosius karjeros taškus. Praėjus savaitei po šių lenktynių vykusiame Austrijos GP vokietis finišavo 6 vietoje ir pasiekė geriausią karjeros rezultatą.
Usėnai
Usėnai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, į pietryčius nuo Šilutės, prie geležinkelio Klaipėda-Pagėgiai. Seniūnijos, seniūnaitijos ir parapijos centras. Veikia Usėnų pagrindinė mokykla (nuo 1982 m.), Romos katalikų Usėnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų koplyčia (nuo 2002 m.), paštas (LT-99038), Šilutės medicinos centro bendrosios praktikos gydytojo kabinetas (nuo 2005 m.), vaistinė, biblioteka-filialas, rusiška pirtis, keli barai, viešbutis-motelis, evangelinio tikėjimo krikščionių bendruomenė „Viltis“, jaunimo klubas, Šilutės kredito unijos Usėnų kasa, pašarų ruošimo bendrovė (nuo 2002 m.). Yra Usėnų geležinkelio stotis (nuo 1875 m.), liaudies skulptūrų ansamblis (pastatytas 1976 m.), stogastulpis, skirtas Usėnų gyvenvietės 220 metų sukakčiai paminėti (pastatytas 2005 m.). Pašarų žirgams gamyba.
Mick Schumacher
Formulė 1
2022 m. lapkričio 17 d. pranešta, kad M. Šumacheris paliks „Haas“ komandą.
Biruta
Biruta (arba Birutė) – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Šeštokų. Seniūnaitijos centras.
Istorija
Sovietmečiu kaimas priklausė „Jaunosios gvardijos“ kolūkiui. Čia buvo įrengta etnografinė sodyba, kurioje surinkti senieji buities rakandai iš apylinkių.
Kalinuvka Bistrai
Kalinuvka Bistrai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 16 km į šiaurės rytus nuo Zambruvo ir apie 53 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Dvigubas agentas
Motyvacija
Tokiu atveju vienos pusės tarnyboms teikiama neesminė informacija, siekiant imituoti tolesnę agento veiklą ir siekiant nesukelti įtarimų dėl dvigubo agentavimo ar galimos išdavystės. Kilus ar nujaučiant, kad esama potencialaus įtarimo, stengiamasi emigruoti į saugią valstybę arba savo veikla patvirtinti ištikimybę, atliekant kokią nors svarbią misiją ar išduodant svarbios informacijos iš „naujojo“ šeimininko pusės.
Usėnai
Pro kaimą teka Veižas (Rusnės dešinysis intakas). Aptiktas kreidos mergelio telkinys.
miniatiūra|250px|left|Gatvė, papuošta moliūgais
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Usėnai paminėti 1722 m. (iki 2007 m. manyta, kad pirmoji Usėnų paminėjimo data yra 1785 m.). 1874 m. pro Usėnus nutiestas geležinkelio linija Pagėgiai–Šilutė ir įrengta geležinkelio stotis. Tarpukaryje Usėnuose buvo žemės ūkio padargų taisymo įmonė, „Pienocentro“ pieninė (įsteigta 1935 m.), parduotuvė, Usėnų dvaras.
1944 m. spalio viduryje ties Usėnais vyko TSRS kariuomenės Šešioliktosios lietuvių divizijos susidūrimas su nacių Vokietijos kariniais daliniais (1976 m. pastatytas medžio skulptūrų memorialas karo aukoms). Sovietmečiu Usėnai buvo „Kalnujų“ tarybinio ūkio (vėliau „Usėnų“) centrinė gyvenvietė, apylinkės centras. Veikė Šilutės sūrių gamyklos cechas (uždarytas 1996 m.). Pokaryje atidaryta pradinė mokykla, 1982 m. – vidurinė mokykla. 1976 m. žemaičių liaudies meistrai pastatė medinių stogastulpių (krikštų) ansamblį II pasaulinio karo aukoms atminti.
Usėnų tragedija
1965 m. birželio 6 d. būrelis Usėnų kaimo vaikų, miškelyje suradę po karo užsilikusį sprogmenį, bandė jį ardyti. Sprogimas buvo galingas, žuvo 7 buvę berniukai: Arvydas Dulkys (10 m.), Romas Kiltinavičius (14 m.), Romas Kriaučiūnas (14 m.), Saulenis Naujokas (11 m.), Benediktas Štraitas (12 m.), Bronius Toliušis (15 m.) ir Petras Toliušis (13 m.). Vaikų žuvimo vietoje pastatytas paminklas.
Gyventojai
1905 m. kaime buvo 71 gyventojas: 65 vokiečiai, 6 lietuviai.
Nuorodos
Usėnai 1944.12.23 iš oro
Dvigubas agentas
Kiti tikslai
Dvigubi agentai kartais perdavinėja slaptą medžiagą priešiškoms organizacijoms, tikėdamiesi iš jų išpešti dar vertingesnių, ir šitaip nešiodami žinias iš vienos pusės į kitą galiausiai nė patys nebežino, kuriai pusei iš tikrųjų tarnauja. Tokiu atveju agentai, nors ir abiejų pusių apmokami, tačiau nė vienai neištikimi, „tampa atsidavę vien pačiam lošimui, dvilypiam žaidimui vienoje ir antroje pusėje, egzistavimui tarp dviejų frontų, perdėm mirtinam ir velniškam potroškiui“ (S. Cveigo žodžiais, žr. knygą „Žozefas Fušė“).
Tik tada, kai pergalė ar pranašumas tampa aiškus arba atslėgus aistrai ir pradėjus veikti protui, stojama į nugalėtojo pusę ir jam toliau ištikimai tarnaujama. Tokia taktika leidžia konfliktų metu balansuoti tarp gyvenimo ir bedugnės, kai kurios nors pusės laimėjimas iš anksto nėra žinomas, o ištikimybė vienai ar kitai pusei negarantuoja saugios ateities.
Variantai
Kartais gali būti tokia situacija, kai nė viena iš priešiškų pusių nežino, kad asmuo yra dvigubas agentas. Tokia situacija paprastesnė už tą, kai viena iš pusių žino apie dvigubą veiklą, kadangi kuriai nors pusei identifikavus priešišką veiklą, galima šiai deklaruoti savo „ištikimybę“ ir toliau dirbti identifikavusios šalies labui.
Greta dvigubų agentų yra ir trigubi agentai, teoriškai įmanoma, kad būtų ir keturgubi agentai.
Dauguma dvigubų agentų praktiškai dirba tik vienos pusės naudai, kitos – pro forma, taip pat saugumo sumetimais. Jei išaiškinamas (angl. bust) dvigubas agentas, jis paprastai yra neutralizuojamas.
Mick Schumacher
Formulė 1
2022 m. gruodžio 15 d. Mercedes paskelbė, kad vokietis tapo komandos pilotu bandytoju 2023 m. sezonui.
Arkadijus Bachinas
Arkadij Bachin (g. 1956 m. gegužės 8 d. Kaune) – TSRS ir Rusijos karininkas.
Biografija
Gimė 1956 m. gegužės 8 d. Kaune. 1977 m. baigė Maskvos aukštąją karinę mokyklą. 1984–1987 m. mokėsi Frunzės akademijoje. 1977–1984 m. tarnavo Kijevo karinės apygardoje, 1987–1991 m. tarnavo Vidurio Azijos karinėje apygardoje. 2010 m. liepos 9 d. paskirtas Vakarų karinės apygardos vadu. 2012 m. paskirtas Rusijos gynybos ministro pirmuoju pavaduotoju. Apdovanotas Narsumo ordinu ir Ordinu Už karinius nuopelnus.
Undervud
Grupės dainos „Parabellum“ (Парабеллум) ir „Gagarin, ja Vas liubila“ (Гагарин, я Вас любила) tapo populiarios šalyje.
Maliarija
thumb|Subrendusi [[Plasmodium malariae]] thumb|270px|Maliarijos paplitimas pasaulyje
Maliarija ( – „blogas oras“, ) – infekcinė liga, kurią sukelia pirmuonys – plazmodijai. Maliarija yra plačiai paplitusi tropiniuose ir subtropiniuose regionuose: Afrikos, Azijos, Lotynų Amerikos teritorijose. Pasaulio sveikatos organizacijos duomenimis, maliarija galima užsikrėsti daugiau kaip 100 šalių. 2010 m. užregistruota 216 mln. klinikinių maliarijos atvejų ir nuo šios ligos mirė 655 tūkst. žmonių, daugiausia vaikų Afrikoje. Kiekvienais metais ja suserga daugiau kaip 10 tūkstančių turistų, iš kurių apie 1 proc. miršta nuo tropinės maliarijos. Paprastai maliarija siejama su skurdu, tačiau dažnai pati tampa skurdo priežastimi ir ekonominio augimo trukdžiu.
Maliarija – viena dažniausiai pasitaikančių infekcinių ligų ir sukelia dideles visuomenės sveikatos problemas. Ligą sukelia pirmuonys plazmodijai. Rimčiausias ligos formas sukelia Plasmodium falciparum ir Plasmodium vivax, tačiau žmones gali užkrėsti ir kitos susijusios rūšys (Plasmodium ovale, Plasmodium malariae, ir kartais Plasmodium knowlesi).
Maliarijos užkratą perneša Anopheles genties uodų patelės. Parazitai dauginasi raudonuosiuose kraujo kūneliuose sukeldami anemiją (galvos svaigimas, oro trūkumas, tachikardija ir t. t.), kitus bendruosius, panašius į gripą, simptomus (karščiavimas, drebulys, pykinimas), o blogiausiais atvejais komą ir mirtį. Maliarijos plitimą galima sumažinti prevencinėmis priemonėmis prieš uodų įkandimus: tinkleliais nuo vabzdžių, repelentais, ar net purškiant insekticidus namuose, nusausinant stovinčio vandens telkinius (uodai ten deda kiaušinėlius).
Istorija
Manoma, kad maliarija žmonės serga 50 000 metų. Pirmieji rašytiniai šaltiniai rodo maliarijos atvejus Kinijoje 2700 m. pr. m. e. Pats terminas kilo iš Viduramžių italų kalbos: mala aria – blogas oras, o pati liga seniau buvo vadinama pelkių karštine, dėl asociacijų su pelkėmis ir liūnais.
Moksliniai maliarijos tyrimai stipriau pajudėjo 1880 m., kai prancūzų kariuomenės gydytojas, Charles Louis Alphonse Laveran, dirbdamas Alžyre stebėjo parazitus, esančius žmonių, sergančių maliarija, eritrocituose. Jis pareiškė, kad maliarijos sukėlėjai ir yra šie pirmuonys – tai buvo pirmasis kartas, kai pirmuonys identifikuoti kaip ligos sukėlėjai. Už šį ir vėlesnius atradimus 1907 m. jam buvo suteiktas Nobelio prizas Fiziologijos ir Medicinos srityje. Italų mokslininkai Ettore Marchiafava ir Angelo Celli pirmuonį pavadino plazmodijumi. Metais vėliau, Carlos Finlay, gydytojas iš Kubos, gydydamas pacientus Havanoje nuo geltonosios karštinės buvo pirmasis pasakęs, kad uodai yra maliarijos užkrato nešiotojai. Tačiau tik 1898 m. buvo galutinai įrodyta, kad maliarijos skleidėjas – uodai. Britas seras Ronald Ross įrodė, kad tam tikros uodų rūšys perduoda maliariją paukščiams, bei išskyrė maliarijos pirmuonis iš uodų, siurbusių užkrėstų paukščių kraują, seilių liaukų. Už šiuos darbus Rosas 1902 m. buvo apdovanotas Medicinos Nobelio premija.
Pirmasis efektyvus maliarijos gydymo būdas – chininmedžio žievė, kurioje yra chinino. Šis medis auga Andų pašlaitėse, daugiausia Peru. Šį natūralų produktą naudojo Peru gyventojai maliarijai kontroliuoti, o jėzuitai tokią praktiką atvežė į Europą 1640 m., kur ji greitai buvo priimta. Tačiau tik 1820 m. prancūzų chemikai Pierre Joseph Pelletier ir Jean Bienaime Caventou išskyrė chininą ir suteikė jam pavadinimą.
XX a. pr., prieš atrandant antibiotikus, sifiliu sergantys pacientai būdavo specialiai užkrečiami maliarija, taip dirbtinai sukeliant karščiavimą. Atidžiai kontroliuojant maliariją ir karščiavimą chininu, sifilio ir maliarijos efektas būdavo minimizuotas. Kai kurie pacientai mirdavo nuo maliarijos, tačiau tai jų požiūriu buvo geresnė išeitis, nei beveik šimtaprocentinė mirtis nuo sifilio.
Nors maliarijos gyvenimo ir vystymo ciklai buvo ištirti XX a. pr., tik 1980 m. buvo pastebėta, kad pirmuonys slepiasi kepenyse. Tokių „pasislėpusių“ pirmuonių atradimas paaiškino, kodėl žmonės, iš kurių kraujo sistemos maliarijos pirmuonys buvo pašalinti, po kelerių metų vėl ja susirgdavo.
Simptomai
Klasikiniai maliarijos simptomai: kas 48 val. (trečiadienė (P. vivax), tropinė maliarija (P. falciparum) ir P. ovale) arba 72 val. (ketvirtadienė maliarija) pasikartojantys drugio priepuoliai (šaltkrėtis, karščiavimas, prakaitavimas, kurie tęsiasi 4−6 val.), lydimi nerimo, apatijos, galvos ir raumenų skausmo, viduriavimo, vėmimo. Krintant temperatūrai, ligonis gausiai prakaituoja, jaučia silpnumą. Padidėja blužnis ir kepenys, vystosi mažakraujystė. Gali atsirasti odos dilgčiojimo jausmas, ypač kai maliarijos sukėlėjas – P. falciparum. Dėl menkai žinomų priežasčių,, manomai susijusių su smegenų skysčio spaudimu, maliarija užsikrėtusiems vaikams dažnai išsikreipia laikysena – stipraus smegenų pažeidimo ženklas.
Rimtas ligos formas beveik visada sukelia P. falciparum infekcija ir pirmieji simptomai paprastai atsiranda prabėgus 6−14 dienų po užsikrėtimo. Sunkios maliarijos pasekmės neretai būna koma ir mirtis, ypač didelis pavojus mažiems vaikams ir nėščioms moterims. Simptomai: splenomegalija (padidėjusi blužnis), stiprūs galvos skausmai, cerebrinė išemija, hepatomegalija (padidėjusios kepenys), hipoglikemija, ir hemoglobinurija, inkstų nepakankamumas. Pasitaiko atvejų, kai šlapimas tampa juodas dėl į šalinimo sistemą patenkančio hemoglobino iš suardytų kraujo kūnelių. Sunki maliarija gali progresuoti labai greitai ir baigtis mirtimi per kelias valandas ar dienas. Pačiais sunkiausiais atvejais mirtingumas siekia iki 20 proc., net intensyviai gydant bei prižiūrint ligonį. Epideminėse teritorijose gydymas dažnai nėra net patenkinamo lygio ir mirtingumas gali siekti 10 proc. Vaikams, išgyvenusiems sunkias maliarijos formas, atsiranda vystymosi sutrikimų.
Piotras Voronovas
Piotras Voronovas (1979 m. birželio 17 d. Sankt Peterburgas, Rusijos TFSR) – rusų smuikininkas ir aranžuotojas, buvęs „Otto Dix“ grupės muzikantas, profesionalus fotografas.
Biografija
Muzikuoti pradėjo būdamas 5 metų. Būdamas šešerių pradėjo mokytis groti smuiku. Raudonu diplomu baigė Sankt Peterburgo konservatoriją, dirbo įvairiuose akademiniuose orkestruose ir nedideliuose Rusijos ir Europos kolektyvuose, daug gastroliavo, tarp jų ir Pietų bei Šiaurės Amerikoje. Koncertavo kaip solistas, dalyvavo roko ir džiazo projektuose, rašė įvairių stilių muziką. 1994 m. pradėjo domėtis elektronine muzika. Baigęs konservatoriją, vis daugiau laiko skyrė savo muzikai, ieškojo naujų smuiko skambesio galimybių ir šiuolaikiškos kompozicijos technikų, kurių pagrindas skaitmeninės technologijos. 2007 m. pirmą kartą susipažino su grupe „Otto Dix“.
Slavatičės Rūpestingosios Dievo Motinos cerkvė
Slavatičės Rūpestingosios Dievo Motinos cerkvė  – cerkvė, esanti Slavatičės kaime. Cerkvė priklauso Slavatičės Rūpestingosios Dievo Motinos parapijai. Cerkvė pastatyta 1910–1912 m. rusiškos bizantikos architektūros stiliumi. Pirmoji cerkvė šioje vietoje buvo pastatyta XV a., kurios statybas finansavo Ursulas Vološinas. 1721 m. pastatyta medinė dvikupolė cerkvė. 1988 m. gruodžio 15 d. cerkvė buvo įtraukta į Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Piotras Voronovas
Biografija
Grupei reikėjo aranžuotojo, kuris groja „akademiniu“ stiliumi. Tokiu būdu P. Voronovas įnešė pirmąjį savo indėlį į grupės kūrybą. Buvo priimtas sprendimas priimti Piotrą, kaip sesijinį muzikantą, dviem bendriems koncertams. Eksperimentas buvo toks sėkmingas, kad bėgant laikui Piotras tapo pilnaverčiu grupės „Otto Dix“ muzikantu.
2013 m. balandį paliko grupę.
2014 m. dalyvavo grupės „DreamVeil“ albumo įrašyme, atlikdamas instrumentinę kompoziciją „Mergelė“.
Plungės Babrungo progimnazija
miniatiūra|265px|right|2018 m.
Plungės „Babrungo“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Plungėje, S. Dariaus ir S. Girėno g. 38E, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191130111. Steigėjas Plungės rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Plungės 2-oji vidurinė mokykla dėstomąja rusų kalba įsteigta 1947 m. kariniame miestelyje. 1973 m. mokykla persikėlė į naują pastatą. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, 1992 m. rusų vidurinėje mokykloje pradėjo kurtis ir lietuviškos klasės. 1995 m. mokykla tapo priaugančia vidurine mokykla, dėstoma tik lietuvių kalba.
Nuo 1997 m. mokyklos bendruomenės sprendimu mokykla vadinosi Plungės „Babrungo“ vidurinė mokykla. Dėl patalpų stygiaus mokykla tapo pagrindine. 2000 m. įvestas dešimtmetis mokymas. 2004–2005 m. m. mokykloje 18 klasių komplektų mokėsi 434 mokiniai, I-IV klasėse – 159, V-X – 275 mokiniai. Vėliau mokykla tapo progimnazija.
Pajevonys
Pajevonys – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 23 km i pietvakarius nuo Vilkaviškio, šalia kelio,. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Pajevonio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (nuo 1928 m.), Vytauto Didžiojo paminklas (nuo 1935 m.), veikia Pajevonio pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-70045). Vakaruose prateka Jevonis.
miniatiūra|left
Etimologija
Kaimo vardas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs prie Jevonio upės, pratekančios pro vietovę, vardo pridedant priesagą pa-. Pavadinimas yra vienaskaitinis, nors XX a. tarpukariu vartota daugiskaitinė forma Pajavonys (atitinkamai, kilmininkas Pajavonių).
Istorija
Vietovė minima nuo XVI amžiaus 2-osios pusės. 1586 m. Pajevonio bažnyčiai skirti 9 valakai žemės. Nuo to laiko Pajevonio bažnyčia dėl karų ir kitų priežasčių daug kartų nukentėjo, ypač 1914 m. ir 1944 m., kai ją sugriovė vokiečiai.
XIX a. Pajevonys minimas kaip Vilkaviškio apskrities kaimas ir palivarkas, valsčiaus centras.
1999 m. patvirtintas Pajevonio herbas.
Gyventojai
Pirmojo Lietuvos Respublikos visuotinio 1923 m. rugsėjo 17 d. surašymo metu, Pajevonio bažnytkaimis turejo 74 sodybas ir 513 gyventojų, Pajevonio dvaras – 25 ir 127. Taigi iš viso Pajevonį tada sudarė 99 sodybos ir 640 gyventojų.
Slavatičės žydų kapinės
miniatiūra Slavatičės žydų kapinės  – žydų kapinės Slavatičės kaime, ''ul. Polnej'' gatvėje. Kapinių plotas 1 ha, kapinės yra aptvertos ir išlikę keli paminklai.
Europos komandinis šachmatų čempionatas
right|thumb|300px|[[Oberhausenas 1961: Pasaulio eksčempionai Michailas Talis (sėdintis kairėje) ir Tigranas Petrosianas (stovintis dešinėje) stebi varžybas]] Europos komandinis šachmatų čempionatas – tarptautinės Europos šalių rinktinių, kurių šachmatų federacijos yra FIDE narės, čempionatas. Čempionate turi teisę dalyvauti ir ne Europos šalys, kurios įeina į vieną iš FIDE europinių zonų, ar į Viduržemio jūros zoną: Izraelis ir dalis buvusios  Sovietų Sąjungos respublikų. Europos komandinį šachmatų čempionatą globoja Europos šachmatų Sąjunga (ECU).
Istorija
Kai 1950 m. atsirado didesnis tarptautinių komandinių šachmatų varžybų poreikis, iškilo idėja rengti Europos  šachmatų komandų čempionatus. Siekiant užpildyti tarpus tarp šachmatų olimpiadų buvo pradėta rengti, kas ketverius metus vykstančius, komandinių šachmatų Europos vyrų čempionatus. Vėliau, kai čempionatų reikšmė ir populiarumas išaugo, pradėta rengti atskirus moterų ir vyrų komandinius šachmatų čempionatus.
Pirmasis čempionatas
Čempionatas prasidėjo 1955 m. Jame dalyvavo 11 komandų suskirstytų į 4 pogrupius. Komandos sudėtis: 10 pagrindinių ir du atsarginiai žaidėjai. Komandų pasiekti rezultatai buvo vertinami pagal surinktus partijų taškus. Pogrupių nugalėtojos: SSRS, Vakarų Vokietija, Čekoslovakija ir Jugoslavija pateko į finalą. Finalas vyko Vienoje 1957.8.22-28. Čempionato prizininkėmis tapo : 1-a SSRS – 41 taškas, 2-a Jugoslavija – 27, 3-ia Čekoslovakija – 24½.
Tolesni čempionatai
Sekančius dvidešimt metų čempionatai, išskyrus čempionatą Kapfenberge (1970), kai 1969 čempionatas buvo atidėtas vienerius metus, vyko kas ketveri metai. 1977–1983 čempionatai vyko kas treji metai, 1986 m. čempionatas neįvyko. Sekantys čempionatai buvo surengti 1989 ir 1992. Kadangi buvo priimtas sprendimas čempionatus rengti nelyginiais metais ir kas dvejus metus, sekantis čempionatas turėjo būti 1995 m. bet jis neįvyko. Nuo 1997 čempionatas vyksta kas dveji metai. Moterų komandinių šachmatų Europos čempionatas pradėtas rengti nuo 1992 Debrecene ir vyksta kas dveji metai toje pačioje vietoje ir tuo pačiu laiku, kaip ir vyrų čempionatai. Kai sugriuvo SSRS ir Jugoslavija, Europoje atsirado naujų  valstybių ir dalyvaujančių komandų skaičius žymiai išaugo.
Čempionatų vykdymo tvarka
Varžybų tvarka, augant komandų skaičiui, žymiai pakito. Pačiose pirmose varžybose finaliniame turnyre tebuvo keturios vietos, ir dalis komandų, kurios tikėjosi sėkmingai pasirodyti, nepatekdavo į finalą atrankinėse varžybose. Nuo 1973 varžybų tvarka buvo pakeista, padidinant finalo komandų skaičių iki 8, tad Bate vykusiame čempionate 21 šalies komandos pusfinaliuose kovojo dėl 6 vietų finale (dvi paskutiniojo čempionato prizininkės be žaidimo patekdavo į finalą). Tuo pačiu metu, siekiant sumažinti organizatorių ir dalyvių išlaidas, buvo sumažintas nuo 10 iki 8 lentų, prie kurių žaidžiami mačai, skaičius. Nuo 1983 m. Europos čempionato pravedimas surištas ne su olimpiadomis, o su asmeniniu pasaulio čempionatu. Tuo laikotarpiu, kai vykdavo FIDE atrankos į asmeninį pasaulio čempionatą zoniniai atrankos turnyrai, Europos čempionatai nevykdavo. Tik tais metais, kai vykdavo pasaulio čempionato tarpzoniniai turnyrai, vykdavo Europos komandininių šachmatų čempionato pusfinaliai, o kai vykdavo pretendentų mačai – finalas. 1989 m. Haifoje vykusiame čempionate lentų skaičius buvo sumažintas iki 6. O nuo 1992 m. čempionato Debrecene, kai buvo įvesta Šveicariškoji sistema, pusfinaliai panaikinti, lentų skaičius buvo sumažintas iki 4, o komandos sudėtis – iki 4 pagrindinių ir vieno atsarginio žaidėjo. 2003 metais Plovdive buvo pakeistas komandų pasirodymo įvertinimo metodas. Pirmą kartą, tiek vyrų, tiek moterų komandų užimta vieta buvo nustatoma pagal komandos surinktus taškus, o ne pagal pagal partijų taškus. Nustatant vietą partijų taškai liko, kaip papildomas rodiklis, esant lygiam komandinių taškų skaičiui. Čempionatai tapo populiarūs: 2005 Geteborge vyrų varžybose, įskaitant  Švedijos B ir Švedijos C, dalyvavo 40 komandų. Pradžioje komandos žaidė dėl Europos Taurės, bet šiandien, kaip ir  šachmatų olimpiadose, komandų nugalėtojų žaidėjai apdovanojami Aukso, Sidabro ir Bronzos medaliais, taip pat apdovanojami pagal lentas geriausiai pasirodę žaidėjai. Čempionatą laimėjusioji komanda įgyja teisę dalyvauti pasaulio šachmatų komandiniame čempionate.
Komandų pasiekimai
Lentelė 1. Europos komandinių šachmatų čempionatų vykdymo vieta ir komandos prizininkės bei pasiekti rezultatai.
Komandos rezultatai
Lentelė 2. Lietuvos komanda Europos šachmatų čempionatuose.
Komanda prieš komandą
Lentelė 3. Lietuvos rinktinės susitikimų rezultatai prieš varžovų komandas.
Lietuvos šachmatininkų asmeninis indėlis
Lentelė 4. Individualūs pasirodymai.
Kalinuvka Vieloborai
Kalinuvka Vieloborai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Tautrimai
Tautrimai – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Šeštokų.
Skužeco valsčius
Skužeco valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Centras – Skužecas.
Istorija
Įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. XX a. tarpukariu priklausė Bielsko apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius buvo panaikintas, o jo kaimai padalinti Cechanoveco, Drohičino ir Grodzisko valsčiams.
Kolomyja (Lenkija)
Kolomija  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Rutki Kosakų, apie 14 km į šiaurės rytus nuo Zambruvo ir apie 54 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Al-Arabi SC (Kataras)
„Al-Arabi SC“ – Kataro futbolo klubas iš Dohos.
Istorija
Klubas įkurtas 1995 m. 2022–2023 m. sezone užėmė antrą vietą.
Šuarai
Šuarai arba chibaro – Pietų Amerikos indėnų grupė. Gyvena šiaurės Peru (40 000 žm.) ir Ekvadore (35 000 žm.), Amazonijos miškuose ir Andų pašlaitėse. Kalba chibarų – kandošių kalbų šeimos chibarų grupės kalbomis, taip pat paplitusi kečujų kalba. Dauguma katalikai, yra šamanizmo, dvasių kulto liekanų. Seniau garsėjo kaip „galvų medžiotojai“.
Tai pusiau sėslios gentys, besiverčiančios lydimine žemdirbyste (manijokai, kukurūzai, pupos, vilnamedžiai, tabakas), medžiokle, žvejyba, augalų ir vabzdžių rankiojimu. Amatai – pynimas, audimas, puodininkystė. XX a. pab. dalis dirbo Žemės ūkio įmonėse. Pirmieji kontaktai su europiečiais tik XIX amžiuje. XX a. pab. buvo išlikęs iniciacijos paprotys, apie 1500 gyveno izoliuotai ir išlaikė tradicinį gyvenimo būdą, kiti – prie katalikų misijų ir rezervacijose.
Jan Truskowski
Jan Truskovski (1895 m. kovo 26 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1940 m. Tverėje, TSRS) – karininkas, policininkas.
Biografija
Gimė 1895 m. kovo 26 d. Šiauliuose, Stanislovo ir Onos Kazlauskaitės šeimoje. Nuo 1919 m. gegužės 15 d. iki 1923 m. birželio 30 d. tarnavo Lenkijos kariuomenėje, kovojo Lenkijos-sovietų kare. Nuo 1924 m. liepos 1 d. pradėjo dirbti policijos komendantu Kosavoje, vėliau Kelcuose. TSRS invazijos į Lenkiją metu pateko į sovietų nelaisvę. 1940 m. pavasarį sušaudytas NKVD Tverėje.
Slavatičės Rožinio Dievo Motinos parapija
Slavatičės Rožinio Dievo Motinos parapija  – parapija, įkurta 1761 metais. 1913-1919 m. pastatyta Slavatičės Rožinio Dievo Motinos bažnyčia.
Tukanai (indėnai)
thumb|Tukanų kalbomis kalbančiųjų gyvenami plotai thumb|240px|Tukanų pasveikinimo šokis thumb|180px|Apeiginis tukanų rūbas thumb|240px|Tukanų maloka
Tukanai (iš njeengatu: „tukano [paukščio] žmonės“) – Pietų Amerikos indėnų tautų grupė, gyvenanti šiaurės vakarų Amazonijoje, Kolumbijos, Brazilijos, Ekvadoro ir Peru teritorijose, daugiausia aplink Vaupeso upę. Tukanų tautos (ypač rytų) labai glaudžiai susijusios ir dauguma tukanų žmonių moka kelias tukanų kalbas.
Rytų ir vidurio tukanai gyvena glaudžiai Kolumbijoje ir aplinkiniuose Brazilijos rajonuose. Į dabartines žemes jie atėjo iš rytų ir išstūmė ar dalinai asimiliavo čia gyvenusius makus. Drauge su aplinkinėmis aravakų tautomis sudaro Vaupeso bendruomenę. Išlaikę daug tradicinės kultūros bruožų. Vakarų tukanai gyvena išsibarstę, patyrė didelę kečujų ir ispanakalbių įtaką.
Verčiasi kapline-lydimine žemdirbyste (manijokų, kukurūzų, batatų, persikinių palmių, bananų, ananasų, pipirų auginimu), taip pat medžiokle, žvejyba, augalų rankiojimu. Rytų tukanų visuomenėje susiklostė religinių-socialinių draudimų tradicija, ribojanti gamtos išteklių bereikalingą eikvojimą.
Vyrai tradiciškai vilki audeklą, apvyniotą apie juosmenį, moterys – sijoną. Dabar paplitusi kreolinė apranga.
Tukanų šeima tradiciškai didžioji, patrilinijinė (10–30 narių), vadovaujama didžiūno ar šamano. Gyvena didžiajame, stačiakampio plano name (malokoje) – kiekviena jo dalis turi išreikštą simboliką. Malokos išdėstytos pusdienio kelionės atstumu pagal vidutinio dydžio upes, per kelis šimtus metrų nuo kranto. Giminės jungiasi į egzogamines brolijas, siejamas tradicinių apsikeitimų nuotakomis. Galimos santuokos ir tarp pusbrolių bei pusseserių.
Tukanai išlaikę turtingą mitologiją (pvz., mitą apie tukanų kilmę iš anakondos, nulėmusios jų hierarchiją), persikinės palmės derliaus šventę, berniukų įšventinimo į vyrystę apeigas, šokius su kaukėmis, ezoterines vyrų draugijų apeigas su šventaisiais muzikiniais instrumentais, haliucinogenų ir silpno manijokų alkoholinio gėrimo apeiginį vartojimą. Iki XIX a. pab. buvo paplitęs apeiginis kanibalizmas, taikomoji dailė (apeiginių rykų, namų fasadų puošyba). Nuo XX a. vid. ėmė plisti katalikybė ir protestantizmas.
Tautos
Pagrindinės tukanų tautos:
Tauragnų seniūnija
Tauragnų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Utenos rajono savivaldybės rytinėje dalyje.
Geografija
Dalis seniūnijos priklauso Aukštaitijos nacionaliniam parkui. Joje stūkso akmuo Mokas.
Istorija
XXI a. pradžioje Tauragnų seniūnijai atiteko dalis Kuktiškių seniūnijos ir Utenos seniūnijos kaimų.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 6 seniūnaitijos:
The Day Is My Enemy
The Day Is My Enemy – šeštasis studijinis britų elektroninės muzikos grupės „The Prodigy“ albumas, išleistas 2015 m. kovo 30 d. Tai – pirmasis grupės albumas per šešerius metus. 2012 m buvo atskleista, jog įrašinėjamas naujas albumas, pavadintas „How To Steal A Jetfighter“, tačiau 2014 m. liepą jis buvo pervadintas. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje, tapdamas šeštuoju iš eilės grupės darbu, pasiekusiu pirmąją vietą šalyje.
Zamostė
Zamòstė (arba Zamòscis; ) – miestas-apskritis pietryčių Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, 240 km į pietryčius nuo Varšuvos, 90 km nuo Liublino, 60 km nuo Ukrainos sienos. Už 20 km plyti Roztocze nacionalinis parkas. Zamostės renesanso stiliaus senamiestis nuo 1992 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. „Idealų miestą“ kūrė italų architektas Bernardo Morando iš Padujos. Miestas išlaikęs originalų planą ir jį saugojančius gynybinius įtvirtinimus. Statiniams būdingos susipynusios Italijos ir Centrinės Europos architektūrinės tradicijos.
Istorija
thumb|left|Senamiestis thumb|left|Tvirtovės bastionas
Miestą prekybiniame kelyje, jungiančiame Vakarų ir Šiaurės Europą su Juodąja jūra, 1580 m. įkūrė ATR etmonas Janas Zamoiskis. XVI–XVII a. miestas klestėjo, o Zamostės tvirtovė buvo viena įspūdingiausių to meto ATR: miestą juosė galingų bastionų, kurtinų ir gynybinių griovių sistema, išnaudojanti Labunkos ir Topornicos upių ir pelkėtų slėnių teikiamus gamtinius pranašumus. Tvirtovė statyta tikintis galimų totorių antpuolių.
1648 m. Zamostę buvo apgulę Bogdano Chmelnickio kazokai, vėliau, per Šiaurės karą, Švedijos, Saksonijos kariuomenės, abiem atvejais miestas išsilaikė. 1772–1809 priklausė Galicijai, po 1809 m, pateko į Varšuvos kunigaikštystės sudėtį, Rusijos imperiją. XIX a. miestas buvo Liublino gubernijos Zamostės apskrities centras. 1916 m. nutiestas geležinkelis.
Laokoonas ir jo sūnūs
thumb|right|200px| Kompozicija iš kairės Laokoonas ir jo sūnūs (kitaip Laokoono grupė) – antikinė skulptūrinė kompozicija, kurioje vaizduojamas mitų apie Troją epizodas: žynys Laokoonas ir du jo sūnūs, pasmaugiami gyvačių. Marmurinė kompozicija saugoma Vatikano muziejuose.
Kolomijka
Kolomijka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į vakarus nuo Rutki Kosakų, apie 15 km į šiaurės rytus nuo Zambruvo ir apie 53 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Laokoonas ir jo sūnūs
Apie skulptūrą
„Laokoonas ir jo sūnūs“ buvo rasti 1506 m. sausio 14 d. Romos Eskvilino kalvoje, vynuogyne prie Santa Maria Maggiore bažnyčios. Radinys iškart tapo sensacija, jis buvo identifikuotas su skulptūrine grupe, kurią mini Plinijus Vyresnysis ir kuri esą stovėjo imperatoriaus Tito rūmuose. Apie jos radimą buvo informuotas popiežius Julijus II, kuris nusiuntė architektą Giuliano da Sangallo prižiūrėti statulų atkasimą. Kartu su Giuliano, statulų atkasime dalyvavo architekto draugas Mikelandželas. Vos ištraukus statulas aplink buvę menininkai pradėjo iškart piešti eskizus pagal figūras. Plinijus Vyresnysis mini, kad statulą iš vieno marmuro luito sukūrė skulptoriai Hagesandras, Polidoras ir Atenodoras iš Rodo.
Skuptūrinė grupė datuojama atlikta 40-30 m. pr. m. e. ir, paplitusia nuomone, yra laikoma dar ankstesnės II a. pr. m. e. atliktos skulptūrinės grupės kopija. Bendrąja nuomone, kuri vyrauja iki šių dienų, šios statulos būtent ir yra tos, kurias mini Plinijus Vyresnysis. Nors jokių inskripcijų, nurodančių autorystę, nėra. Plinijaus minimas skulptūrinės grupės atlikimas iš vieno marmuro luisto pasirodė neįtikinamas jau XVI a. skulptoriams. Kita aplinkybė yra ta, kad statulos buvo rastos buvusių Nerono, o ne Tito, rūmų vietoje, kaip buvo įsitikinę XVI a. Statulas 1506 m. įsigijo popiežius Julijus II ir jas eksponavo Vatikano rūmų Belvederio kieme. Kompozicija sulaukė didelio dėmesio. Laokoono dešinioji ranka nebuvo rasta ir XVI a. buvo keli bandymai ją restauruoti siūlant įvairius jos atstatymo variantus. Vienu metu buvo restauruotos ir sūnų rankos. 1905 m. vienas vokiečių archeologas tarp Romos akmendirbių dirbtuvių daiktų rado fragmentą, kuris pasirodė esantis prarastos Laokoono rankos dalis. Šis fragmentas buvo restauruotas 1960 m. vietoj ankstesnės dalies. Kiti ankstesnieji restauravimai pašalinti. 1798–1815 m. laikotarpyje skulptūrinė grupė buvo pagrobta Napoleono ir eksponuojama Luvre.
Konopki Lešnė
Konopki Lešnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 24 km į šiaurės rytus nuo Zambruvo ir apie 44 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Aistė Smilgevičiūtė
Atlieka folklorinę muziką, džiazą, poproką. Nuo 1996 m. grupės „Skylė“ narė. Taip pat dalyvauja įvairiuose folkloro, kitos netradicinės muzikos projektuose. Vilniaus universitete pabaigė klasikinės filologijos studijas.
Laokoonas ir jo sūnūs
Apie skulptūrą
Legenda apie Laokooną daugiausia yra žinoma iš Vergilijaus poemos „Eneida“ (kuri parašyta šiek tiek vėliau nei sukurta statula). Trojos Apolono žynys Laokoonas perspėjo trojėnus, kad jie nepriimtų dovanų iš graikų, nes tai gali būti apgaulė (turimas omeny Trojos arklys). Tuomet Atėnė Paladė, kuri išsigando, kad Odisėjo gudrybė gali nepasisekti, iššaukė iš jūros dvi milžiniškas gyvates, kurios pasmaugė Laokooną ir jo sūnus. Trojėnai tai priėmė kaip dievų ženklą, kad Laokoonas yra neteisus ir įsitempė Trojos arklį į miestą. Naktį, arklyje pasislėpę graikai išlindo, nukovė miesto sargybą ir atidarė Trojos vartus graikų kariuomenei. Troja buvo paimta ir sudeginta.
Aistė Smilgevičiūtė
1999 m. atstovavo Lietuvai Eurovizijoje Izraelyje su folklorine daina „Strazdas“ (atliko žemaičių tarme). Dainos autoriai Sigitas Geda ir Linas Rimša. Daina, gavusi 13 taškų, užėmė 20 vietą iš 23.
Laokoonas ir jo sūnūs
Apie skulptūrą
Skulptūrinė kompozicija vaizduoja gyvačių smaugiamus Laokooną ir jo sūnus. Vieno sūnaus besipriešinanti poza rodo, kad jis tikriausiai išvengs mirties (anot mitų, vienas Laokoono sūnus išgyveno). Skulptūra susilaukė didelio estetų dėmesio dėl to, kad, būdama labai graži ir ideali (keletą šimtmečių po radimo skulptūra buvo laikoma vos ne geriausia, kokia buvo sukurta), skulptūra tuo pat metu vaizduoja mirtį ir kančias. XVIII a. Johanas Joachimas Vinkelmanas liaupsino statulos „garbingą paprastumą ir ramų didingumą“, matė Laokoone tragiško herojaus moralinės pergalės simbolį. Gotholdas Efraimas Lesingas pratęsė temą savo „Laokoono“ traktate, iškeldamas vaizduojamojo meno pranašumą prieš poeziją.
Aistė Smilgevičiūtė
2012 m. kartu su savo sutuoktiniu Roku Radzevičiumi apdovanota Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medaliu.
Laokoonas ir jo sūnūs
Apie skulptūrą
Nuo XVIII a. skulptūrinės grupės meninės vertės autoritetas sumenko, bet ji yra išlikusi viena žinomiausių antikinių skulptūrų ir Vatikano muziejų eksponatų. Skulptūrinės grupės matmenys yra artimi natūralaus žmogaus dydžiui (aukščiausioje vietoje 208 cm). XVI a. Baccio Bandinelli sukūrė kompozicijos kopiją, kuri turėjo būti pasiųsta Prancūzijos karaliui Pranciškui I, tačiau Medičiai nusprendė, kad ji per gera ir pasiliko sau (šita kopija yra Uficių galerijoje). 2005 m. buvo iškelta spekuliacinė versija, kad esą Laokoono grupę sufabrikavo Mikelandželas. Apie „Laokooną“ sukūrusius skulptorius nežinoma nieko, išskyrus tai, kad jie minimi ant kitos skulptūrinės kompozicijos, vaizduojančios mitinę istoriją su Odisėju ir Polifemu, nors nėra tikra, ar tai tikrai tie patys skulptoriai.
Tamulis
Tamulis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Tamulienė (ištekėjusi moteris) ir Tamulytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Jukneliškė
Jukneliškė – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Šeštokų.
Istorija
1965 m. sausinant pelkėtas žemes ir tiesiant drėkinimo sistemas iš vienkiemių į gyvenvietę buvo iškeldinta daugiau kaip 12 šeimų.
Jukneliškės kaime dar išlikę Polikarpo Sperausko ir Marijos Sperauskienės (Dumčiūtės) dvaro ir spirito varyklos liekanos. Jukneliškės kaimas priklauso Šeštokų seniūnijai. 2009 m. Jukneliškės kaimas priskirtas Mikniškių seniūnaitijai.
Stelmachovo valsčius
Stelmachovo valsčius  – nuo 1919 m. iki 1950 m. egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Stelmachovo kaimo, bet valsčiaus centras buvo Tykocino miestas.
Istorija
Tarpukariu valsčius buvo Balstogės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. 1952 m. sausio 1 d. valsčius buvo panaikintas ir priskirtas naujam Tykocino valsčiui.
Marija Jačinovskaja-Kymantienė
Marija Jačinovskaja-Kymantienė (1858 m. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1922 m. Vilniuje, Antroji Lenkijos Respublika) – pianistė, kompozitorė.
Biografija
Gimė 1858 m. Šiauliuose, baltarusių kilmės bankininko šeimoje. Baigė Sankt Peterburgo konservatoriją, ištekėjo už Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti iždininko Jono Kymanto. 1914 m. Vilniuje surengė koncertą lietuvių, baltarusių, lenkų ir rusų kalbomis. 1914-1918 m. vadovavo baltarusių chorui. 1911-1916 m. priklausė Vilniaus baltarusių muzikos-dramos klubui. Mirė 1922 m. Vilniuje.
Sesuo Katažina Jačinovska – žinoma lenkų pianistė.
Suražo miesto valsčius
Suražo miesto valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Suražas.
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo kaip miesto valsčius. Panaikintas 1923 m. vasario 26 d.
1973 m. įkurtas Suražo valsčius, apimantis ne tik Suražo miestą, bet ir jo apylinkes.
Slavatičės Rožinio Dievo Motinos bažnyčia
Slavatičės Rožinio Dievo Motinos bažnyčia  – katalikų bažnyčia esanti Slavatičės kaime. Bažnyčioje įsikūrusi Slavatičės Rožinio Dievo Motinos parapija. Bažnyčia pastatyta 1913-1919 m. neoromanizmo architektūros stiliumi su elektikos stiliaus elementais.
Antakalnis (Prienai)
Antakalnis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Ašmintos. Seniūnaitijos centras.
Bagrėnas
Bagrėnas – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Prienų ir 3 km į pietryčius nuo Strielčių, kairiajame Nemuno krante. Seniūnaitijos centras. Pro Bagrėną eina kelias, taip pat atsišakoja kelias į Prienus. Bagrėno piliakalniais dar vadinami Žarijų I piliakalnis ir Žarijų II piliakalnis.
Istorija
thumb|150px|left|Bagrėnų pradžios mokyklos ženklas
1906 m. liepą Bagrėno dvaro darbininkai surengė streiką. 1924 m. įkurta Bagrėno pradinė mokykla. Tarybiniais metais Bagrėnas buvo J. Janonio kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Tūriškiai
Tūriškiai – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Krosnos, prie kelių ir  sankryžos. Piečiau kaimo nutiestas geležinkelis Šeštokai–Alytus, anksčiau čia buvo Tūriškių geležinkelio stotelė.
Kosaki Nadbielnė
Kosaki Nadbielnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rutkų valsčiuje, Zambruvo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės vakarus nuo Rutki Kosakų, apie 17 km į šiaurės rytus nuo Zambruvo ir apie 55 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Vlodavos dekanatas
thumb|300px|right|Sedlcų vyskupijos dekanatai Vlodavos dekanatas - tai vienas iš 25 katalikų, Sedlcų vyskupijos dekanatų. Dekanato centras yra Vlodavos mieste.
Jamiroquai
Jamiroquai – muzikos grupė iš Didžiosios Britanijos. Grupė groja įvairių stilių muzika, tarp jų acid, jazz, disko, funk. Taip pat keli albumai skambėjo pop, roko ir elektronikos stiliais. Jamiroquai yra pardavusi daugiau nei 21 milijoną albumų visame pasaulyje. Grupė laimėjo Grammy ir penkis MTV apdovanojimus.
Vlodavos dekanatas
Parapijos
Dekanate yra 11 parapijų: