cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fiat 126
Fiat 126 – miesto automobilis, 1972 m. pristatytas Turino automobilių parodoje. Šis modelis buvo sukurtas pakeisti Fiat 500. Nuo 1973 m. kai kurie modeliai pagal išskirtinį susitarimą buvo gaminami Lenkijoje kaip Polski Fiat 126p. Pastarasis modelis buvo gaminamas iki pat 2000 m. 1993 m. oficialiai 126 modelį pakeitė Fiat Cinquecento.
Dauguma 126 modelio detalių, kaip ir ratų bazė, buvo paimta iš Fiat 500 modelio.
1977 m. modelio varikliai buvo padidinti iki 652 cm³. Dar po dešimties metų 126 modeliai jau turėjo 704 cm³ 19 kW galingumo variklius.
Iki 1980 m. 126 modeliai buvo gaminami Italijos Kasino ir Termini Imereze gamyklose. Iki šio laiko Italijoje buvo pagaminta 1 352 912 šio modelio automobilių.
Nuo 1973 m. šis modelis pradėtas gaminti Lenkijoje kaip 126p, o vėliau ir Jugoslavijoje.
Nepaisant įdomaus marketingo, 126 modelis nesulaukė tokio populiarumo kaip Fiat 500. Iš viso buvo pagaminta 4 673 655 modelio vienetai. 2000 m. rugsėjo 22 d. oficialiai baigta ir lenkiškos versijos gamyba. Šioje šalyje iš viso buvo pagaminti 3 318 674 modeliai.
Kolynas
Kolynas  – miestas Čekijoje, Centrinės Bohemijos krašte, 55 km į rytus nuo Prahos, prie Elbės upės. 2005 m. mieste atidaryta automobilių gamykla, kainavusi 1,5 mlrd. eurų, turinti 3 000 darbuotojų ir pagaminanti 300 000 automobilių per metus.
Istorija
Prasidėjus Slavų okupacijai XII–XIII a., tuometiniai gyventojai emigravo į vakarus. Kolyną įkūrė karalius Otakaras II XIII a., miestas pirmą kartą paminėtas 1261 m.
Noam Chomsky
thumb||right|Noamas Čiomskis Noamas Chomskis arba Noamas Čiomskis (Noam Chomsky, 1928 m. gruodžio 7 d.) – amerikiečių lingvistas ir politinis aktyvistas. Dėsto MIT, Lingvistikos ir filosofijos departamente. JAV Mokslo akademijos narys.
Lietuvių kalba
Tikslai ir vizijos: [straipsnių rinkinys]. Kaunas: Kitos knygos, 2006
Karališkių gyvenvietė ir kapinynas
Karališkių gyvenvietė ir kapinynas – archeologinė gyvenvietė (kultūros vertybės kodas A1462) ir kapinynas Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Karališkių (Gelvonų seniūnija) kaimo, Širvintos dešiniojo kranto slėnyje.
Gyvenvietė
Senovės gyvenvietė yra 1,75 km į šiaurės vakarus nuo kelio Sabališkiai-Karališkiai kryžkelės su keliu į Laplierius, 0,55 km į pietus nuo Kabarkštos ir Širvintos santakos, 0,15 km į r. nuo Širvintos dešiniojo kranto. Gyvenvietėje išliko iki 0, 8 m storio kultūrinis sluoksnis, rasta lipdytos brūkšniuotu (brūkšniuota vidinė puodo pusė), lygiu ir grublėtu paviršiumi keramikos, degėsių, apdegęs geležinis siauraašmenis pentinis kirvis. 1983 m. gyvenvietės žvalgomuosius tyrimus atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Manoma, joje gyventa I tūkstantmetyje.
Česky Krumlovas
Česky Krumlovas  – miestas Čekijoje, Pietų Bohemijos krašte, prie Vltavos upės. Geriausiai žinomas dėl puikios senovinės architektūros pastatų, meno ir Česky Krumlovo pilies.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1253 m., kuomet prasidėjo miesto ir pilies konstrukcija Vltavos brastoje. Tai buvo svarbu dėl mainų kelio Bohemijoje. 1302 m. miestas priklausė „Rosenbergo Namams“. Imperatorius Rudolfas II nusipirko Krumlovą 1602 m. ir padovanojo ją savo sūnui.
Turino automobilių paroda
thumb|250px|right|[[1963 m. šioje parodoje buvo pademonstruotas Lamborghini 350 GTV automobilis]] Turino automobilių paroda  buvo tarptautinė automobilių paroda, kasmet rengta Turine. Pirmoji ši paroda buvo surengta 1900 m. Valentino pilyje. 2002 m. paroda buvo atšaukta ir nuo tol nesurengta nė karto. Jos vietą užėmė kita Italijoje rengiama Bolonijos automobilių paroda.
1972 m. parodoje pirmą kartą pristatytas Fiat 126 modelis.
Paskutinėje 2000 m. vykusioje parodoje pasirodė Alfa Romeo 147, Ford Streetka koncepcinis automobilis ir Ferrari Rossa Pininfarina koncepcinis automobilis.
ŽIA valda
AB ŽIA valda – lietuviška investicinė bendrovė, užsiimanti didesnės pelno maržos projektais, dažniausiai įkurdama ir vystydama naują verslo vienetą, konsoliduodama kurios nors verslo šakos įmones į vieną bendrovę arba įsigydama verslo įmonę, kuri turi plėtros galimybių, bet reikalauja esminio pertvarkymo.
Telšių rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Telšių rajono savivaldybės taryba – Telšių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
ŽIA valda
Bendrovė valdo ir vysto aviacijos paslaugų, infrastruktūros, žemės ūkio, verslo paslaugų sektoriaus, nekilnojamojo turto verslo šakų įmones.
Telšių rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
ŽIA valda
Pagrindinės įmonės pajamos – valdymo mokesčiai, dividendai ir pajamos iš dalies verslo pardavimo. Šiuo metu tiesiogiai ar per dukterines, susijusias ir asocijuotas įmones kompanijos nuosavybėje esantys aktyvai po paskolų gali būti vertinami iki 120 milijonų eurų.
Telšių rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru 19 balsų iš 27 išrinktas Almantas Petkus. Mero pavaduotoju visuomeniniais pagrindais liko Donatas Kaubrys (Partija Tvarka ir teisingumas). Mero pavaduotoju išrinktas Vytautas Kleiva (Lietuvos socialdemokratų partija). Administracijos direktoriumi liko Kęstutis Trečiokas (Partija Tvarka ir teisingumas), jo pavaduotojais paskirti Julius Lečkauskas (Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga) ir Kęstutis Gusarovas (Lietuvos socialdemokratų partija). A. Petkui tapus Seimo nariu, meru Nuo 2008 m. lapkričio 20 d. išrinktas Valdemaras Ramšas.
ŽIA valda
Istorija
UAB „ŽIA valda“ buvo įkurta 1997 m. Pasikeitus įmonės akcininkams, reorganizuojama veikla, įmonė tampa investicine holdingo bendrove (2002 m.). Tais pačiais metais įsigytos UAB „Žvilgsnis iš arčiau“ akcijos. Ši kreditų valdymo ir skolų išieškojimo bendrovė, užimdama 30 proc. rinkos, tapo lydere Lietuvoje ir Baltijos šalyse.
Telšių rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Nuorodos
Oficiali svetainė
ŽIA valda
Istorija
2003 m. įkurta UAB „Agrovaldymo grupė“ (dabar vadinasi AB „Agrowill Group“), kuri šiandien yra didžiausia tokio pobūdžio įmonė Lietuvoje. Ji valdo 17 žemės ūkio produkciją gaminančių ir perdirbančių bendrovių. Tais pačiais metais sėkmingai įgyvendinti pirmieji investiciniai projektai. Vienas iš jų – gyvenamųjų namų Užupyje (Vilniaus miesto rajonas) statybos projektas, parduotas už beveik 1,4 mln. eurų.
Racionalizmas
Racionalizmas ( 'protingas') – epistemologijos kryptis, kuri laiko, kad protas turi autonomišką, nuo patyrimo nepriklausančią tikrovės pažinimo galią. Šiuo požiūriu racionalizmas priešingas empirizmui, kuris negali paaiškinti, kaip nuo visuomet konkretaus, riboto patyrimo protas pereina prie sprendinių, kurie turi loginių visuotinumo ir būtinumo požymių.
ŽIA valda
Istorija
2006 m. 10 proc. bendrovės akcijų įsigyja advokatas Ramūnas Audzevičius. ŽIA valda buvo antra tarp 1000 sparčiausiai besivystančių Lietuvos bendrovių. UAB „Žvilgsnis iš arčiau“ kontrolinį akcijų paketą bendrovė parduoda Islandijos kapitalo įmonei „Creditinfo Group Ltd“ (67 % akcijų).
Racionalizmas
Racionalizmas, pripažindamas, jog protas bei jo kriterijai iš dalies yra savarankiški, pirmiausia stengėsi pagrįsti matematikos ir teorinės gamtotyros specifiką, tačiau pačios to savarankiškumo prigimties nepaaiškino. Tiek empirizmui, tiek racionalizmui bendra epistemologinė pozicija: žmogus pažindamas santykiauja su tikrove vien kaip stebėtojas.
ŽIA valda
Istorija
Tais pačiais metais AB „Lietuvos avialinijos“ reorganizuota į trijų įmonių grupę: AB „flyLAL Lithuanian Airlines“, UAB „flyLAL Group Services“, UAB „VA Reals“, viso įmonių grupę sudaro 9 bendrovės. Vilniaus oro uoste suprojektuoti ir pradėti statyti infrastruktūriniai objektai: 3 lėktuvų remonto angarai, privatus keleivių terminalas, biurų pastatai.
Racionalizmas
Racionalizmo idėjų būta jau senovės graikų filosofijoje (Sokratas, Platonas), tačiau teoriškai ši kryptis buvo išplėtota tik XVII a., kai filosofija, siekdama atsiriboti nuo scholastinės tradicijos, išsikėlė uždavinį apibrėžti tikro pažinimo būdus ir kriterijus. Žymiausias naujųjų laikų racionalizmo teoretikas buvo R. Dekartas, iškėlęs prielaidą, kad idėjos įgimtos ir intuityviai akivaizdžios. Racionalizmas buvo plėtojamas B. Spinozos, G. V. Leibnico, klasikinio vokiečių idealizmo.
ŽIA valda
Istorija
2008 m. UAB „ŽIA valda“ išleido 48 mln. litų vertės akcijų emisiją, kurią įsigyjo islandų kapitalo įmonė „SX investments“ ir lietuviško kapitalo įmonė „Amber capital partners“. Buvo suformuota nauja valdyba. Tais pačiais metais bendrovei UAB „Finhill“ suteikta "B" kategorijos maklerių licencija, leidžianti teikti finansines paslaugas.
2008 m. AB „Agrowill Group“, priklausanti „ŽIA valdai“, pateko į Vilniaus vertybinių popierių biržą, sėkmingai atlikusi pirminį akcijų platinimą. Akcijų vertė per 3 mėn, pakilo apie 30 procentų.
Didvyžiai (reikšmės)
Didvyžiais vadinami kaimai:
Samangano provincija
Samangano provincija  – provincija Afganistano šiaurinėje dalyje. Tai 21-a pagal plotą ir 26-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Samanganas.
Geografija
Provincijos pietuose iškilę Hindukušo šlaitai, likusią dalį užima daugiausia aukštumos ir kloniai. Svarbiausia upė – Cholmas. Dažni žemės drebėjimai.
Yra išlikę budistinių stūpų ir vienuolynų liekanų (Tachti Rustamas, Hazar Sumas).
Gyventojai
Provincijos tautinė sudėtis marga: čia gyvena uzbekai, tadžikai, puštūnai, hazarai, totoriai, turkmėnai, arabai. Dauguma gyventojų yra musulmonai sunitai (yra ir šiitų).
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Samangano rajonai
Provincija padalinta į 5 rajonus.
Svarbiausios gyvenvietės:
Etnonimas
Etnonimas (gr. έθνος, ethnos 'gentis, tauta' + όνομα, onoma 'pavadinimas') – žodis, tautovardis, kuriuo vadinama tam tikra etninė grupė (nacija, tauta, gentis ir kt).
Etnonimai būna: Pvz., vokiečiai save vadina autonimu Deutschen, o angliškas vokiečių pavadinimas germans (kilęs iš lotynų kalbos) yra egzonimas, kaip ir lenkų niemcy, rusų немцы,, , lietuvių vokiečiai.
Etnonimų ir jų vartojimo istorijos, jų paplitimo tyrimai svarbūs aiškinantis etninę istoriją, etnogenezę ir lingvogenezę. Etnonimų tyrimai padeda tirti etnines migracijas, kultūrinius ir kalbinius ryšius. Etnonimai, būdami senoviniai terminai, yra svarbios istorinės informacijos šaltinis.
Etnonimika – onomastikos dalis, tirianti etnonimų kilmę, raidą ir vartoseną.
Etnonimams artimi pavadinimai yra:
Napoleonas Ylakavičius
thumb|Autoportretas Napoleonas Ylakavičius (slapyvardis Cibulskis, 1811 m. gruodžio 2 d. Anglininkai, Panevėžio apskritis – 1861 m. lapkričio 7 d. Vilnius) – Lietuvos tapytojas, dailininkas dekoratorius.
Biografija
Piešimo mokėsi Vilniaus gimnazijoje pas M. Pšibilskį. Nuo 1830 m. studijavo Vilniaus universitete pas Joną Rustemą. Dalyvavo 1831 m. sukilime, jį numalšinus emigravo į Prancūziją. Nuo 1833 m. studijavo dailę Paryžiuje, 1836 m. Ispanijoje. 1837–1847 m. dirbo Prancūzijoje, Italijoje, Ispanijoje ir kitur. Nuo 1848 m. gyveno Lvove. 1857 m. grįžo į Vilnių.
Kūryba
Nutapė portretų („Autoportretas“ 1852 m., Žorž Sand, 1848 m. Lajošas Košutas, Adomas Jurgis Čartoriskis, abu 1853 m., „Jonas Sniadeckis ir jo žmona“, „Platerių šeima“), peizažų („Malūnas prie Senos“, „Pietų Prancūzijos peizažas“, „Velnio tiltas Pirėnuose“), buitinių („Pirmasis meilės prisipažinimas“) ir istorinių („Vytautas ir Jogaila prieš Žalgirio mūšį priima iš kryžiuočių pasiuntinių kardą“ 1849 m.) paveikslų. Sukūrė sienų tapybos kūrinių (Smurgainių bažnyčios freskos), altoriaus paveikslų (Vidiškių bažnyčioje, dab. Ukmergės rajonas).
Kaškadarja
Kaškadarja, aukštupyje – Šingasojus, žemupyje – Majmanakdarja – upė centriniame Uzbekistane, Kaškadarjos srityje. Prasideda vakarinėse Zeravšano kalnagūbrio ir Gisaro kalnagūbrio pašlaitėse. Teka į vakarus Kaškadarjos slėniu. Užsibaigia Karšio stepėje.
Intakai: Aksu, Tanchazdarja, Jakabagdarja, Guzardarja. Karšio kanalu jungiasi su Amudarja, Eskianchoro kanalu – su Zeravšanu. Užtvenkta Čimkurgano užtvanka. Prie Kaškadarjos įsikūrę miestai: Čirakčis, Karšis, Kasanas, Mubarekas.
Han Džao
Han Džao  – Kinijos istoriografijoje vadinamos dvi viena po kitos egzistavusios efemeriškos valstybės, sukurtos sinizuotų klajoklių pietų šiongnu. Valstybė kilo dabartinėje Šansi provincijoje, tačiau didžiausios espansijos laikais valdė didžiąją dalį Šiaurinės Kinijos į šiaurę nuo Geltonosios upės. Šios valstybės įkūrimo data (304 m.) Kinijos istoriografijoje yra laikoma Šešiolikos karalysčių laikotarpio pradžia.
Istorija
Pietų siongnu nuo 48 m. pripažino Kinijos valdžią, tačiau turėjo tam tikrą politinę autonomiją, įskaitant savo tradicinį vadą šanju. Po to, kai 216 m. šiaurės Kinijos karvedys Cao Cao naujai užtikrino valdžią tarp pietų siongnu, prijungdamas juos prie savo Cao Vei karalystės. Jis padalino siongnu į penkias dalis: kairiąją, dešiniąją, šiaurės, pietų ir centro. Šanju išlaikė tiesioginę valdžią tik vakarinėje dalyje. Čia jie pakeitė savo pavardę į kinišką Liu. Šis pakeitimas buvo pagrįstas pasakojimu, jog siongnu vadai ilgą laiką vesdavo Kinijos Han dinastijos princeses, ir dėl to jų gyslomis tekėjo šios dinastijos imperatorių kraujas (Liu buvo Han dinastijos imperatorių pavardė).
Pasinaudodamas naramumais, kilusiais Vakarų Dzin dinastijos Kinijoje (pirmiausia Aštuonių karalių maištu), 304 m. šanju Liu Juanas vėl suvienijo siongnu gentis ir įkūrė Han (漢) karalystę. Taip buvo tarsi atkurta šlovingoji Han dinastija. Kad nepainioti su kitomis Han vadinamomis karalystėmis ir dinastijomis, ši karalystė istoriografijoje dar vadinama Šiaurės Han (北漢) (nepainioti su Šiaurės Han, egzistavusia Penkių dinastijų laikotarpiu).
Han karalystė, pajungusi ir kitas toje teritorijoje gyvenusias nomadų gentis, sparčiai plėtėsi Kinijos sąskaita. Jai gana greitai pavyko perimti kontrolę Bing provincijoje, išskyrus jos sostinę Dzinjangą. Į kovą įsitraukė ir siongnu atžvilgiu priešiškas sianbų klanas tabgačai, kurie padėjo ginti Dzinjangą ir už tai iš Dzin imperatoriaus 310 m. gavo teisę įkurti savo karalystę Dai.
Nepaisant pasipriešinimo, Liu Juano įpėdinis Džaovudi tęsė užkariavimus, o 311 m. užėmė Kinijos imperijos sostinę Luojangą, paimdamas įkaitu imperatorių Huaidi. 316 m. jis užėmė kitą sostinę – Čanganą ir vėl paėmė įkaitu imperatorių Mingdi. Šie įvykiai lėmė Kinijos imperatoriaus dvaro persikėlimą į sostinę toli pietuose – Rytų Dzin dinastijos pradžią.
318 m. mirus Džaovudi, sosto paveldėtojas Indi buvo nužudytas savo uošvio, kuris įvykdė rūmų perversmą ir siekė išžudyti visą Liu giminę. Tais pat metais šis pralaimėjo generolui Liu Jao, kuris paėmė valdžią ir pakeitė valstybės pavadinimą į Džao. Kad nepainioti su kitomis Džao vadinamomis karalystėmis ir dinastijomis, ši karalystė istoriografijoje dar vadinama Ankstyvąja Džao. Šioje kovoje dalyvavo ir dzie kilmės generolas Ši Le, kuris, nesugebėjęs paimti sosto, rytuose sukūrė savo valstybę Vėlyvąją Džao.
Liu Jao (Jongdi) pasižymėjo išmintingu ir ilgu valdymu. Nepaisant to, nuo 324 m. intensyvėjo arši kova su Vėlyvaja Džao. 329 m. Liu Jao armija patyrė triuškinantį pralaimėjimą, o pats imperatorius paimtas į nelaisvę ir vėliau nužudytas. Tsip valstybė nukariauta Vėlyvosios Džao.
Administraciniai vienetai
Valstybė buvo dalinama į provincijas džou, kurių sistemą paveldėjo iš Vakarų Dzin imperijos. Didžiausio išsiplėtimo laikais valstybei priklausė 16 provincijų: Jongdžou, Joudžou, Dzidžou, Čingdžou, Sidžou, Judžou, Dzingdžou, Bingdžou, Čindžou, Liangdžou, Šuodžou, Idžou, Indžou, Rytų Liangdžou, Šiaurės Jandžou, Sihejangdžou.
Juozas Ambrazevičius-Brazaitis
miniatiūra|300px|right|[[Lietuvos laikinoji Vyriausybė|Lietuvos laikinosios Vyriausybės posėdis Kaune. Pirmininkauja Juozas Ambrazevičius, iš kairės: Jonas Matulionis, Juozas Senkus, Balys Vitkus, Pranas Vainauskas, Vytautas Landsbergis-Žemkalnis, Ksaveras Vencius, Vytautas Grudzinskas. Iš dešinės: Jonas Šlepetys, Stasys Raštikis, Adolfas Damušis, Juozas Pajaujis, Antanas Novickis, Leonas Prapuolenis, Mečislovas Mackevičius.]] Juozas Ambrazevičius-Brazaitis (1903 m. gruodžio 9 d. Trakiškiuose, Marijampolės valsčius – 1974 m. lapkričio 28 d. South Orange, Naujasis Džersis, JAV) – Lietuvos literatūrologas, pedagogas, antinacistinės ir antisovietinės rezistencijos dalyvis, visuomenės veikėjas. 1941 m. birželio sukilime ėjo Lietuvos laikinosios vyriausybės ministro pirmininko pareigas.
Mokslai
Gimė ūkininkų šeimoje. 1916 m. įstojo į Marijampolės gimnaziją. Gimnazijoje dalyvavo moksleivių ateitininkų veikloje. Baigęs gimnaziją 1922 m. įstojo į Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultetą. Studijuodamas dirbo laikraščio „Lietuva“ redakcijoje, dalyvavo studentų ateitininkų veikloje. Diplominio darbo tema pasirinko Vaižganto kūrybą. 1927 m. gruodžio mėn. su pagyrimu baigė universitetą. 1927–1943 m. „Aušros“ mergaičių gimnazijos lietuvių kalbos mokytojas. 1934–1943 m. Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Visuotinės literatūros istorijos katedros vyresnysis asistentas.
1931–1932 m. tobulino žinias Bonos universitete. Šiuo laikotarpiu paskelbė keletą savo studijų. Iš pradžių vienas, o vėliau drauge su kitais parengė literatūros teorijos, lietuvių literatūros ir pasaulio literatūros vadovėlius gimnazijoms. Drauge dalyvavo ateitininkų sendraugių veikloje rūpindamasis visuomenės ugdymo problemomis.
Priešinosi Lietuvos prezidento Antano Smetonos autoritariniam režimui. 1936 m. buvo vienas pagrindinių Naujojoje Romuvoje paskelbtos deklaracijos „Į organišką valstybę“ organizatorių. Deklaracija to meto spaudoje sukėlė aštrią diskusiją dėl valstybinės santvarkos ir valdymo principų. Jos teiginiai tapo svarbiu „jaunųjų katalikų“ grupės identifikaciniu požymiu. Dalyvavo steigiant ir redaguojant dienraštį „XX amžius“ 1936–1940 m. dirbo laikraščio redakcijoje. 1938–1940 m. Tautosakos komisijos prie LR Švietimo ministerijos narys.
Laikinosios vyriausybės vadovas
1940 m. prasidėjus sovietinei okupacijai įsitraukė į pasipriešinimo judėjimą kaip LAF patariamosios grupės narys, buvo numatytas švietimo ministru Laikinojoje vyriausybėje ir pradėjo rengti švietimo sistemos atkūrimo planus. Birželio sukilimo metu gavo Laikinosios vyriausybės Ministro pirmininko pareigas ir sėkmingai jas vykdė.
Pogrindžio veikla
Sustabdžius Laikinosios vyriausybės veiklą, 1941 m. spalio mėn. įkūrė pogrindinę antinacistinio pasipriešinimo organizaciją Lietuvių frontas (LF) su kariniu padaliniu „Kęstutis“ ir jai vadovaudamas vykdė gerai subalansuotą tautos išteklių išsaugojimo politiką, tobulesnės demokratijos koncepcijos kūrimą ateities Lietuvai ir koordinavo valstybės atkūrimo pastangas. Šiam tikslui J. Ambrazevičiaus iniciatyva buvo įsteigta Tautos Taryba. 1943 m. įsikūrus VLIK'ui, vadovavo politiniam VLIK’o komitetui.
1941–1943 m. VDU Filosofijos fakulteto ekstraordinarinis profesorius. 1942–1944 m. bendradarbiavo antinaciniame pogrindiniame laikraštyje „Į Laisvę“.
1944 m. gegužės-birželio mėnesiais Gestapas suėmė dalį VLIK-o žmonių. Vengdamas suėmimo, J. Ambrazevičius pakeitė dokumentus ir toliau jau gyveno ir veikė Juozo Brazaičio pavarde. Tais pačiais metais, gresiant antrajai sovietų okupacijai, pasitraukė į Vokietiją.
Išeivijoje
Vokietijoje toliau tęsė kovą už tautos teises. 1946–1951 m. dirbo VLIK-o Tarybų tarnyboje. Nesutarus dėl VLIK-o veiklos principų, 1952 m. persikėlė į JAV, 1952–1974 m. dirbo laikraščio „Darbininkas“ redakcijoje, 1953–1960 m. redagavo žurnalą „Į laisvę“. KGB jį persekiojo iki pat jo mirties. Palaidotas Putnamo vienuolyno kapinėse (Konektikuto valstija). 2012 m. gegužės 20 d. palaikai perlaidoti Kauno Kristaus Prisikėlimo bažnyčios šventoriuje.
Kūryba
1930 m. paskelbė pirmąją literatūros mokslo studiją, išleido vadovėlį „Literatūros teorija“.
1930–1940 m. išspausdino apie 35 studijinius straipsnius „Židinys“, „Naujoji Romuva“, „Tiesos kelias“, „Athenaeum“, po vieną straipsnį lenkų, latvių ir estų leidiniuose ir kt.
Išleido studiją „Vaižgantas“ (1936 m.), straipsnių rinkinį „Lietuvių rašytojai“ (1938 m.). Parengė monografiją apie Maironį, keletą lietuvių literatūros klasikų kūrinių leidimų: Vinco Pietario pasakų „Lapės gyvenimas ir mirtis“ (1930 m.), romano „Algimantas“ (1940 m.), Lazdynų Pelėdos apysakos „Klaida“ (1939 m.), Maironio „Pavasario balsų“ VII–IX leidimus (1940–1944 m.), Adomo Dambrausko-Jakšto laiškų Juozui Tumui-Vaižgantui rinkinį, naują Kristijono Donelaičio „Metų“ leidimą.
Gyvendamas JAV parašė knygą „Vienui vieni“, suredagavo ir papildė Juozo Lukšos-Daumanto knygos „Partizanai“ antrą leidimą (1960 m.), išleido kelias knygas vokiečių kalba.
Morkūnai (Kėdainiai)
Morkūnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Šėtos, 1 km į pietvakarius nuo Sangailų. Dirbami laukai.
Istorija
2020 m. spalio 14 d. Morkūnų viensėdis pervadintas kaimu.
San Andres Tustla
San Andres Tustla  – miestas pietryčių Meksikoje, Verakruso valstijoje, Los Tustlaso krašte, netoli Meksikos įlankos pakrantės, snaudžiančio Tustlos San Martino ugnikalnio papėdėje, prie San Andreso upės. Verčiamasi turizmu. Namudinė cigarų gamyba. Veikia kelių universitetų filialai, krašto muziejus, Šv. Juozo ir Šv. Andriaus katedra. Apylinkės pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais (Roka Partidos paplūdimys, Enkantados lagūna, Velnio urvas, Ejipantlos krioklys).
Istorija
Pavadinimas tuxtla nahuatlių kalba reiškia „triušynė“. San Andres Tustla oficialiai įkurta 1580 m. Apylinkės XIX a. buvo svarbus tabako auginimo centras. 1933–1938 m. miestas vadinosi Los Tustlasu.
Duburys (filmas)
Tai filmas drama, kurioje vaidmenis atlieka žinomi Lietuvos aktoriai. Šalia jų yra nemažai ir debiutantų. Siekiant išsaugoti tų laikų unikalumą ir autentiškumą, filme aktoriai prabyla lietuvių ir rusų kalbomis – vaidina dvi rusakalbės aktorės iš Ukrainos. Pagrindinį filmo herojų Juozapą Gaučį įkūnija kine debiutuojantis lietuvių aktorius Giedrius Kiela. „Duburys“ – vieno gyvenimo istorija, filmas apie žmogaus likimą, sovietmečio santvarkos palaužtą žmogų.
Siužetas
Filmo tikslas – kinematografinėmis priemonėmis atskleisti žmogaus vidinį pasaulį. Žiūrovui pasakojama į tris dalis suskirstyta gyvenimo istorija: pagrindinio veikėjo vaikystės patirtis, jaunystė ir pirmoji meilė, paženklinta tragiškos geriausio draugo mirties, ir suaugusiojo gyvenimas ieškant atramos.
Pagrindinis filmo herojus Juozapas Gaučys po vaikystės kaime išvažiuoja į miestą, baigia mokslus, pradeda dirbti ir apsigyvena ankštame bendrabutyje, kuris, be triukšmingų kaimynų, jam padovanoja ir lemtingą meilę. Parodoma visa tų laikų sovietmečio kasdienybė.
Būdamas vos aštuonerių Juozas Gaučys pirmą kartą susiduria su mirtimi – tėvo netektis. Jo paauglystės dienos prabėga kartu su geriausiu draugu Vidu, svajojant apie gražią ateitį. Tačiau vieną dieną įsimylėjimo ir jaunystės svaigulio apimtas, Vidas ryžtasi šokti nuo geležinkelio tilto į duburį. Duburio gelmėje – upės atneštas paplautas medis su visu keru. Vidas nebeiškyla.
Grįžęs iš armijos Gaučys įsidarbina Klaipėdoje vairuotoju ir glaudžiasi statybininkų bendrabutyje. Triukšmingi kaimynai, alkoholizmas, nesėkminga santuoka – toks yra sovietmečio palikimas Gaučio gyvenime. Palikęs viską jis grįžta į tėviškę tam, kad praeities šmėklos padėtų tašką jo gyvenimo kelyje. Užsiropštęs ant tilto Gaučys lekia žemyn į duburį. Tokia galėjo būti jo gyvenimo pabaiga… Tačiau kokia ji bus?
Kiti
Jūratė Onaitytė, Valentinas Masalskis, Toma Vaškevičiūtė, Eglė Mikulionytė, Darius Meškauskas, Šarūnas Datenis, Diana Valiušaitienė, Albinas Budnikas, Darius Gumauskas, Vladimiras Jefremovas, Valentinas Novopolskis, Neringa Nekrašiūtė, Daumantas Ciunis, Mindaugas Ancevičius, Karolis Algimantas Butvidas, Jūratė Vilunaitė, Vladimir Serov, Ridas Žirgulis, Gabrielė Aničaitė.
Įvertinimas
Filmo „Duburys” pasaulinė premjera įvyko pasaulio filmų festivalyje Monrealyje, filmas taip pat parodytas Indijoje, JAV, Vokietijoje, Švedijoje. Kairo kino festivalyje buvo nominuotas pagrindiniam – Auksinės piramidės apdovanojimui. Filmas taip pat nominuotas „Nikos” prizui bei atstovavo Lietuvai 82-uosiuose Amerikos Kino meno ir mokslo akademijos „Oskaruose”, geriausio filmo užsienio kalba kategorijoje. Talino kino festivalyje iškovojo 2 pagrindinius prizus – už geriausią Baltijos šalių vaidybinį filmą bei geriausią operatoriaus darbą.
Antrojoje lietuviško kino apdovanojimų „Sidabrinė gervė 2009“ ceremonijoje apdovanoti filmo aktoriai Oksana Borbat (geriausia aktorė), Vladimiras Jefremovas (geriausias antro plano aktorius) bei Jūratė Onaitytė (geriausia antro plano aktorė). Filmas taip pat nominuotas geriausio filmo, geriausio aktoriaus, geriausio scenarijaus ir geriausio operatoriaus kategorijose.
Levaniškis II (Širvintos)
Levaniškis II – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Zibalų. Yra Levaniškio II dvaras.
Gitara
thumb|150px|Klasikinė (ispaniška) gitara Gitara – styginis muzikos instrumentas, kuriuo grojama pirštais arba mediatoriumi. Instrumentas sudarytas iš korpuso, grifo, stygų ir galvutės.
Tipai
Gitarų tipų yra gana daug: klasikinė (6 stygos, 7 stygos, 8 stygos), akustinė (6 stygos), bosinė (4 stygos), akustinis bosas (4 stygos), elektrinė (6,8,9 stygos), ukulele (4 stygos), MIDI gitara, gitara su tuščiaviduriu grifu, gitara – arfa.
Istorija
Panašūs į gitaras instrumentai žinomi nuo labai senų laikų – panašūs instrumentai atvaizduoti faraonų laikų Egipto piešiniuose, taip pat 3000 m. pr. m. e. naudoti Irane.
Tryliktame amžiuje gitara buvo plačiai paplitusi Ispanijoje. Keturioliktame amžiuje arabai atgabeno į Europą liutnią, kuri nukonkuravo gitarą. Tai ilgam pristabdė gitaros raidą. Gitara perėmė iš liutnios daug dalykų, perėmė turtingą repertuarą.
Gitara kartu su liutnia ištobulėjo Renesanso laikais. Gitara būdavo skambinama monarchų dvaruose, o jos populiarumas svyravo iki XIX a. vidurio. Nepaisant garsių kūrinių, kuriuos kūrė ir skambino Fernandas Soras bei Mauras Džuljanis XIX a. pradžioje, gitara liko tik mėgėjų instrumentas „skambinti pavėsinėje, buduare ir pritarti dainoms“ (tik Frančiskas Tarega ir Andreso Segovijos dėka jos populiarumas augo).
XIX a. pradžioje galutinai susiformavo šešiastygė gitara – ta, kurią mes vadiname klasikine. Iš klasikinės gitaros atsirado kitų tipų gitaros: rusų septynstygė gitara, Havajų gitara. Taip pat atsirado klasikinės 7 ir 8 stygų gitaros, gitaros-arfos. Iki šių dienų ieškoma naujų gitaros formų, kartais gan keistų, kaip, pavyzdžiui, 42 stygų „Pikaso“ gitara, ar Angelo Batio 2 ir 2 grifų gitaros. Didelė pažanga padaryta elektrinių gitarų tobulinime. Atsirado gitaros su USB jungtimi, su MIDI garso ėmikliais.
Pirmasis kūrinys, parašytas specialiai šiuolaikinei gitarai – tai M. de Faljos „Pagarba Debiusi“, sukurtas 1920 m. Nuo tada kompozitoriai vėl susidomėjo gitara. Malkomo Arnoldo Koncertas gitarai yra lėto tempo kūrinys, skirtas džiazo gitaristui Džangui Reinhardui atminti, o B. Briteno „Noktiurnas“, sukurtas Džuliano Brimo garbei, pagrįstas Dž. Daulendo daina. Gitara skambinama pirštų galais gnaibant stygas (apačioje), nors liaudies ir popmuzikos gitaristai dažnai vartoja plektrą.
Gitara buvo ir yra plačiai naudojama XX a. susiformavusios elektroninės muzikos žanruose (rokas, metalas, džiazas, bliuzas ir kt.).
Sandara
Grojant dažniausiai skamba daugiau nei viena (neretai visos šešios) stygos. Gitaroje stygos skambesys keičiamas kairės rankos pirštais reikiamoje vietoje prispaudžiant stygas ties viena iš daugelio grife esančių horizontalių (pagal paveiksliuką) metalinių juostelių (jos vadinamos „ladais“, „skirsniais“ arba „dalmenimis“).
Garsą kuria tik žemiau (pagal paveiksliuką) metalinės juostelės esanti stygos dalis. Skirtingos stygos gali būti prispaustos skirtingose vietose. Kai kada tenka vienu pirštu prispausti kelias stygas. Atstumai tarp juostelių apskaičiuoti taip, jog prispaudžiant stygą ties gretima juostele, generuojamo tono dažnis pasikeičia lygiai kartų, t. y. vienu pustoniu.
Gitaristai žino juosteles, ties kuriomis prispaudus stygą ji turi skambėti tuo pačiu dažniu kaip ir greta esanti neprispausta plonesnė styga. Stygos tarpusavyje derinamos grifo gale esančiais įtempimo reguliatoriais.
Trijų ir daugiau (po vieną stygai) gitara išgaunamų muzikos garsų derinys vadinamas gitaros akordu. Kiekvieną akordą atitinka tam tikra gitaristo kairės rankos pirštų padėtis, prispaudžiant stygas tam akordui reikalingose vietose.
Muzikos užrašymas
thumb|200px|right|Pirštų padėtis C/G akorde (tablatūra 3 3 2 0 1 0)
Nulis (0) reiškia jog tos stygos prispausti nereikia (atvira styga), o x – kad styga šiame akorde skambėti neturi. Neretai tenka vienu pirštu prispausti kelias stygas. Pavyzdžiui, jei šešiastygė gitara yra suderinta labiausiai paplitusiu būdu (stygas atitinka natos E, A, D, G, B, E), tai akordo C#m tablatūra yra x 4 6 6 5 4.
Karužas
Karužas  – miestas pietvakarių Šveicarijoje. Išvystytas paslaugų sektorius.
Istorija
Minimas nuo ankstyvųjų viduramžių.
Henrikas VIII
thumb|left|100px|Henriko VIII monograma Henrikas VIII (1491 m. birželio 28 d. Grinviče – 1547 m. sausio 28 d. Londone) – nuo 1509 m. balandžio 22 d. (karūnuotas birželio 24 d.) iki savo mirties buvo Anglijos karalius ir Airijos lordas (vėliau Airijos karalius).
Henrikas VIII buvo antrasis Tiudorų dinastijos monarchas, tapęs karalium po tėvo Henriko VII mirties. Beieškodamas moters, kuri jam padovantų taip trokštamą sūnų, buvo vedęs net šešis kartus. Henrikas VIII turėjo bene daugiausiai galių iš visų Anglijos monarchų, jo valdymo metu buvo išformuoti vienuolynai ir sudaryta Anglijos ir Velso unija.
Valdant Henrikui VIII įsigaliojo daug svarbių įstatymų. Tarp jų buvo keletas aktų, atskyrusių Anglijos bažnyčią nuo Romos katalikų bažnyčios ir įtvirtinančių karalių kaip Anglijos bažnyčios aukščiausią vadovą.
Žinoma, kad jis buvo aistringas lošėjas ir kauliukų žaidėjas. Jaunystėje Henrikas VIII užsiiminėjo sportu, ypač riterių dvikovom, medžiokle ir karališkuoju tenisu. Jis taip pat buvo patyręs muzikantas, rašytojas ir poetas. Jo žinomiausias muzikos kūrinys yra Pramoga su gera kompanija ("Kyngio baladė"). Jis dalyvavo statant ar tobulinant keletą svarbių pastatų, įskaitant Nonsucho rūmus, Karaliaus koledžo koplyčią Kembridže ir Vestminsterio abatiją Londone. Daug Henriko VIII patobulintų pastatų buvo prieš tai konfiskuoti iš kardinolo Tomo Volzio (Thomas Wolsey). Pvz.: Kristaus bažnyčia Oksforde, Hemptono rūmai, Vaitholo (Whitehall) rūmai ir Trejybės koledžas Kembridže. Jis įkūrė Kristaus bažnyčios katedros mokyklą 1546 m.
Jaunystė ir pirmosios vedybos
thumb|left|Aštuoniolikmetis Henrikas VIII po karūnavimo 1509 m.
Henrikas VIII gimė Placentijos rūmuose Grinviče ir buvo trečias vaikas Henriko VII ir Elžbietos Jorkietės šeimoje. Vaikystę išgyveno tik pats Henrikas VIII, Artūras, Marija ir Margarita. 1493 m. jis buvo paskirtas Doverio pilies konstebliu ir Sinkvio portų (Cinque Ports) lordu saugotoju. Jam buvo suteiktas geriausias išsilavinimas ir jis laisvai kalbėjo lotyniškai, prancūziškai, ispaniškai. Buvo numatyta, kad Henrikas VIII lips karjeros laiptais Bažnyčioje, o jo vyresnysis brolis Artūras taps karaliumi.
Levickie Stacja
Levickie Stacja  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Henrikas VIII
Jaunystė ir pirmosios vedybos
Kad galėtų vesti brolio našlę, Henrikui reikėjo Popiežiaus leidimo, kad būtų įveikta giminystės kliūtis. Tačiau Katerina prisiekė, kad jos pirmos vedybos nebuvo užbaigtos ir nereikia Popiežiaus leidimo, o tik ratifikuotos santuokos atleidimo. Bet Ispanijos ir Anglijos didikai susitarė, kad visgi reikia Popiežiaus leidimo, kad būtų pašalintos visos abejonės dėl santuokos teisėtumo. Dėl Katerinos motinos, karalienės Izabelės nekantravimo, popiežius leidimą santuokai suteikė popiežiaus bulės forma. Taigi praėjus keturiolikai mėnesių po vyro mirties, Katerina susižadėjo su jos vyro broliu. 1505 m. karalius prarado susidomėjimą sąjunga su Ispanija ir jo sūnus pareiškė, kad sužadėtuvės sudarytos be jo pritarimo.
1521 m. Henrikas VIII apkaltino Edvardą Stafordą, trečiąjį Bekingemo hercogą maištu ir jam įvykdė mirties bausmę.
Religinis perversmas ir santuoka su Ana Bolein
1525 m. prie didėjančio Henriko VIII nepasitenkinimo tuo, ką jis laikė Katerinos nesugebėjimu susilaukti įpėdinio, prisidėjo atsiradęs susižavėjimas jauna charizmatiška karalienės palydos dvariške Ana Bolein. Jis įsakė kardinolui Volziui pradėti derybas su Roma, kad būtų anuliuotos jo vedybos tuo pagrindu, kad Katerinos ir sergančio Artūro santuoka buvo užbaigta. Karaliaus sekretorius Viljamas Naitas (William Knight) išvyko į Romą, kad popiežius Klemensas VII anuliuotų vedybas, bet popiežius nenorėjo patenkinti karaliaus prašymo dėl Šventosios Romos imperatoriaus Karolio V spaudimo, kurio kariai plėšikavo Romoje ir buvo įkalinę jį Vatikane. Be to jis nenorėjo panaikinti ankstesniojo popiežiaus sprendimo. Šios nesėkmės su Katerinos nutolimu lėmė tai, kad Henrikas VIII nušalino kardinolą Volzį nuo Lordo kanclerio pareigų 1529 m. Jo įpėdinis Tomas Moras dar mažiau tiko Henriko VIII tikslams įgyvendinti, tad jis sulaužė ištikimybę Romai.
Šiutekutlis
thumb|200px|Šiutekutlis actekų Borchijos kodekse
Henrikas VIII
Religinis perversmas ir santuoka su Ana Bolein
Tuo metu Henrikas VIII aptiko ir paaukštino kitokio būdo žmones. Tarp jų buvo du įtakingi dvasininkai, Tomas Kromvelis ir Tomas Kranmeris. Tai Kranmeris pasiūlė Henrikui pasitarti su "žemyno universitetų teologijos fakultetais" dėl jo santuokos teisėtumo. Šis projektas, skatinamas papirkinėjimo ir paslaugų, susilaukė sėkmės ir 1530 m. pateikė parlamentui Henrikui palankią nuomonę. Kranmeriui, už jo pagalbą karaliui atsikratyti žmonos, buvo suteiktas ambasadoriaus postas, o po to jis pakeitė mirusį Viljamą Varhamą (William Warham) ir tapo Kenterberio arkivyskupu. Tuo tarpu Kromvelis tapo pagrindiniu karaliaus patarėju, pateikęs dar drąsesnį pasiūlymą Henrikui VIII paneigti popiežiaus viršenybę ir pasiskelbti Anglijos bažnyčios galva. Abu jie buvo Bolein statytiniai ir buvo palankūs protestantiškoms doktrinoms, kurios plito iš žemyno. Grasinimai, kad bus nustota mokėti dešimtinė, nepaveikė popiežiaus, ir Herrikas VIII visko ėmėsi pats: 1533 m. sausio mėnesį jis slapta vedė Aną Bolein ir su savo sąjungininkais parlamente priėmė įstatymą, draudžiantį kreiptis į Romą. Arkivyskupas Kranmeris paskelbė santuoką su Ana Bolein teisėta. Birželio 1 d. Bolein buvo karūnuota ir po trijų mėnesių pagimdė dukrą Elžbietą I.
Šiutekutlis
Šiutekutlis ( „turkio, ugnies arba laiko valdovas“) – Centrinės Amerikos indėnų mitologijos ugnies ir ugnikalnių dievas. Jo garbinimo požymių rasta dar iš ikiolmekinio laikotarpio. Šiutekutlis buvo ne tik dangiškosios, bet ir požeminės, nuožmios, visa naikinančios ugnies valdovas, tuo pačiu – namų židinio ugnis. Žinoma bent keletas jo hipostazių: Conkastlis („geltonplaukis“), Kuesalcinas (Cuezaltzin; „liepsna“), Tota („mūsų tėvas“), Ueuetotlis (Huehuetéotl; „dievas senolis“), Tlalšiktenika („sėdįs žemės bamboje“), „Dievų motina ir tėvas“ ir kt.
Henrikas VIII
Religinis perversmas ir santuoka su Ana Bolein
Popiežius ekskomunikavo Henriką VIII 1533 m. liepos mėnesį (istorikai nesutaria dėl tikslios ekskomunikavimo datos. Vinstonas Čerčilis knygoje Anglakalbių istorija teigia, kad 1533 m. bulė buvo tik projektas ir neįsigaliojo iki 1535 m. Kiti teigia, kad Henriką VIII ekskomunikavo Paulius III tik 1538 m.). Po to sekė didelis religinis perversmas. Kromvelio skatinamas parlamentas, 1534 m. pavasarį, priėmė kelis aktus, kurie įvykdė atsiskyrimą nuo Romos. Apribotų kreipimųsi įstatymas draudė Anglijos dvasininkams kreiptis į popiežių. Be to, jis draudė bažnyčiai, be karaliaus sutikimo, keisti nuostatus. Bažnytinis paskyrimo aktas reikalavo, kad dvasininkija rinktų vyskupus iš karaliaus pasiūlytų kandidatų. Viršenybės aktas skelbė, kad Anglijos karalius yra "vyriausias Anglijos bažnyčios vadovas žemėje". Maištų aktas skelbė, kad visi apkaltinami išdavyste ir baudžiami mirtimi, jei nesutinka, kad karalius yra Anglijos bažnyčios vadovas. thumb|Tomas Kromvelis 1533 m. parlamentas Paveldėjimo aktu pripažino Henriko ir Anos Bolein santuoką ir atmetė popiežiaus priekaištus. Katerinos duktė, ledi Marija, paskelbta neteisėta dukra, o Bolein vaikai turėjo teisę pretenduoti į sostą. Šiose deklaracijose svarbiausias straipsnis buvo atsižadėti "užsienio valdžios, princo ar valdovo". Visi suaugę karalystės gyventojai turėjo pripažinti aktų nuostatus priesaika, o tai atsisakę padaryti buvo įkalinami visam gyvenimui.
Šiutekutlis
Actekai Šiutekutlį vaizdavosi pusiau raudonu, pusiau juodu veidu, galva, puošta dviem nendrėmis arba drugiais, rankose laikantį krivūlę ir skydą arba kopalį ir smilkytuvą. Apeigų metu jo statula būdavo nešama paskutinė nes jis senas ir eina iš lėto.
Leveikoniai
Leveikoniai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Vaškų.
Henrikas VIII
Religinis perversmas ir santuoka su Ana Bolein
Pasipriešinimas Henriko VIII religinei politikai buvo greitai nuslopintas. Buvo nukankinta ir nužudyta daugybė nepritariančių vienuolių. Žymiausi rezistentai buvo Džonas Fišeris, Ročesterio vyskupas, ir Tomas Moras, buvęs Henriko lordas kancleris. Jie abu atsisakė prisiekti, buvo apkaltinti maištu ir nukirsdinti 1535 m. Taiberne. Tomas Kromvelis, kuriam buvo sukurtas postas "Bažnyčios vietininkas", buvo paskirtas formaliai prižiūrėti, kaip vienuolynai laikosi karaliaus įsakymų, o iš tikrųjų įvertinti jų turtus. Abato Ričardo Vaitingo (Richard Whyting) mirtis yra tik vienas iš vykdytos prievartos pavyzdžių. 1536 m. parlamento aktas leido karaliui pasisavinti mažesnių vienuolynų turtus (turinčius mažiau nei 200 svarų metinių įplaukų). Šie veiksmai skatino Anglijos žmonių pasipriešinimą, peraugusį į maištą šiaurės Anglijoje tų metų spalį. Henrikas VIII pažadėjo atleisti maištininkams ir padėkojo, kad atkreipė jo dėmesį į problemą, po to pakvietė į puotą Robertą Aską (Robert Aske), maištininkų vadą. Puotoje Henrikas paprašė Aską užrašyti viską, kad jis geriau suprastų problemas, kurias turės "įveikti". Robertas Askas padarė kaip buvo paprašyta, o jo užrašai buvo panaudoti prieš jį kaip prisipažinimas. Karaliaus žodžiu neabejojama (nes jis Dievo išrinktasis ir antrasis po Dievo), tad Askas pranešė maištininkams, kad jiems pavyko ir jie gali skirstytis. Bet Henrikas į maištininkus žiūrėjo kaip į išdavikus ir nesijautė įpareigotas laikytis žodžio. Maištininkai suprato, kad juos apgavo ir kitais metais sukilo, bet jų nebebuvo tiek daug, ir karalius juos sutriuškino. Lyderiai, tarp jų Askas, buvo suimti ir nužudyti. 1539 m. parlamento aktu buvo panaikinti likusieji vienuolynai.
Anos Bolein egzekucija
Nors Ana Bolein labai prisidėjo prie religinės reformos, jos santykiai su karaliumi netrukus po vedybų pašlijo. Po Elžbietos gimimo ji buvo bent du kartus pastojusi ir patyrė persileidimus. Henrikas patyrė tokį pat nusivylimą kaip ir Katerinos atveju. Nusprendęs turėtį sūnų įpėdinį ar paskatintas Tomo Kromvelio, Henrikas VIII įsakė suimti Aną Bolein ir apkaltino ją panaudojus burtus, kad jis ją vestų, turėjus lytinių santykių su kitais penkiais vyrais ir incestu su broliu Džordžu Boleinu, karaliaus sužeidimu ir bandymu jį nužudyti. Tikėtina, kad kaltinimai sufabrikuoti. Anos Bolein teismui pirmininkavo jos tikras dėdė Tomas Hovardas, trečiasis Norfolko hercogas. 1536 m. gegužės mėnesį teismas nuteisė Aną Bolein ir jos brolį mirties bausme sudeginant ant laužo ar nukertant galvą, priklausomai nuo to, kaip panorės karalius. Per paskutines savo mišias karalienė viešai prisiekinėjo, kad yra nekalta. Ji taip pat buvo kaltinama ketinimu nunuodyti Henriką Ficrojų, nesantuokinį Henriko VIII sūnų.
Princo gimimas ir karalienės Džeinės mirtis
1536 m. praėjus dienai po Anos Bolein egzekucijos, Henrikas VIII susižadėjo, o po 10 dienų vedė Džeinę Seimur (Jane Seymour), karalienės freiliną, kuria jis buvo kurį laiką susižavėjęs. 1536 m. įpėdinystės aktas paskelbė Džeinės Seimur vaikus sosto įpėdiniais, o Mariją ir Elžbietą nesantuokiniais vaikais. Karaliui buvo suteikta galia testamentu nurodyti savo įpėdinį. Džeinė 1537 m. pagimdė princą Edvardą, būsimąjį Edvardą VI. Ji mirė Grinvičo rūmuose 1537 m. spalio 28 d. nuo pogimdyminės karštinės. Po jos mirties visi rūmai su karaliumi ilgai gedėjo. Henrikas VIII Džeinę Seimur laikė vienintele "tikra" žmona, nes ji jam suteikė taip trokštamą sūnų.
Vėlesnės santuokos
1540 m. liepos 28 d. (tą dieną Esekso grafui nukirsta galva) Henrikas VIII vedė jaunąją Kateriną Hovard (Catherine Howard), Anos Bolein pusseserę, kuria buvo labai susižavėjęs. Tačiau greitai karalienė įsitaisė meilužį Tomą Kulpeperį. Ji taip pat įdarbino savo sekretoriumi Francį Derehamą, kuris su ja buvo neoficialiai susižadėjęs ir iki vestuvių turėjo su ja romaną. Tomas Kranmeris, kuris priešinosi galingai katalikiškai Hovardų šeimai, karalienės nusižengimų įrodymus pateikė karaliui. Nors Henrikas atsisakė patikėti Kranmerio išvadomis, liepė tęsti tyrimą. Klausinėjama karalienė galėjo prisipažinti, kad buvo susižadėjusi su Derehamu (tai padarytų jos santuoką su Henriku VIII neteisėta), ji tvirtino, kad Derehamas ją vertė lytiškai santykiauti. Šis savo ruožtu atskleidė karalienės ryšius su Tomu Kulpeperiu.
Katerinos Hovard santuoka buvo anuliuota prieš jos egzekuciją 1542 m. vasario 13 d. Jai buvo apie aštuoniolika metų.
Yra išlikusi vaikiška skaičiuotė „Divorced, beheaded, died. Divorced, beheaded, survived“ (Išsiskyrė, nukirsdino, mirė. Išsiskyrė, nukirsdino, išgyveno), apibūdinanti šias šešias moteris. Bet ji neteisinga, nes, pirma, Henrikas neišsiskyrė nė su viena žmona, santuokos buvo anuliuotos. Antra, buvo anuliuotos keturios, o ne dvi santuokos.
Žiaurus ir tironiškas Henriko būdas laikui bėgant ir sveikatai silpstant vis labiau ryškėjo. Pagal Holinšedą, jam valdant buvo įvykdyta apie 72 tūkst egzekucijų.
Mirtis ir įpėdinis
thumb|300px|Karalius Henrikas VIII mirė Vaitholo rūmuose [[1547 m.]] Gyvenimo pabaigoje Henrikas priaugo svorio (jo krūtinės apimtis siekė 137 cm) ir tikriausiai kentėjo nuo podagros. Jo svoris pradėjo didėti po nelaimingo atsitikimo riterių dvikovoje 1536 m. Žaizda šlaunyje ne tik trukdė mankštintis, bet palaipsniui opėjo ir galėjo sukelti mirtį, kuri jį ištiko 1547 m. sausio 28 d. Vaitholo rūmuose. Tą dieną turėjo būti jo tėvo 90 metų jubiliejus.
Teorija, kad Henrikas VIII kentėjo nuo sifilio, atsirado praėjus 100 metų po jo mirties. Dabar šiai teorijai pritariantys teigia, kad jo vaikai Edvardas VI, Marija Tiudor ir Elžbieta I kentėjo nuo įgimto sifilio. Kita teorija teigia, kad Henrikas VIII ir jo sesuo Margarita Tiudor kentėjo nuo negydyto II tipo diabeto.
Henrikas VIII palaidotas Šventojo Džordžo koplyčioje Vindzoro pilyje šalia Džeinės Seimur. Po šimto metų Karolis I buvo palaidotas tame pačiam kape. Per dešimtmetį visi jo santuokiniai vaikai pabuvojo soste ir nė vienas nepaliko palikuonių.
Pagal 1543 m. Įpėdinystės aktą Edvardas paveldėjo sostą ir tapo Edvardu VI. Jis buvo pirmasis Anglijos karalius – protestantas. Kadangi buvo tik devynerių metų, neturėjo realios valdžios. Henrikas VIII paskyrė 16 teismo vykdytojų, kurie sudarė regentų tarybą, kol Edvardui sueis 18 metų. Vykdytojai išrinko Edvardą Seimūrą, Džeinės vyresnįjį brolį, Lordu protektoriumi.
Indiškasis lapainis
Indiškasis lapainis arba agrastinis lapainis (Phyllanthus emblica) – lapaininių (Phyllanthaceae) šeimos augalas, kuris dar vadinamasis amalaka (sanskritas), amla (hindi k.), nelli (tamilų kalba) ir kt.
Tai 8-10 m aukščio lapuotis medis. Kamienas netaisyklingos formos, šakos plačios, o žiedai žalsvai geltonos spalvos.
Vaisiai subręsta rudenį, jie aitriai rūgštaus skonio. 100 gramų vaisiaus yra 720 mg C vitamino ir 900 mg C vitamino 100 gramų vaisiaus sulčių.
Erodas Pilypas II
thumb Erodas Pilypas II (4 m. pr. m. e. – 34 metai po m. e.) – tetrarchas, Erodo Didžiojo sūnus, po jo mirties paveldėjęs šiaurinę tėvo karalystės dalį.
Jis yra minimas Biblijos Luko evangelijoje (3:1) Penkioliktais ciesoriaus Tiberijaus viešpatavimo metais, Poncijui Pilotui valdant Judėją, Erodui esant Galilėjos tetrarchu, jo broliui Pilypui Iturėjos bei Trachonitidės krašto tetrarchu, Lisanijui Abilenės tetrarchu (…).
Jis buvo vedęs savo dukterėčią Salomę, Erodiados ir Pilypo I dukrą.
Erodas Pilypas II atstatė Cezarėjos miestą, pavadinęs ji savo vardu: Pilypo Cezarėja, tokiu būdu norėdamas įtikti tuometiniam valdovui.
Plungės Saulės gimnazija
miniatiūra|265px|right|Gimnazijos kieme
Plungės „Saulės“ gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Plungėje, Birutės g. 31, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191130264.
Istorija
1919 m. dabartinėse gimnazijos patalpose „Saulės“ draugija atidarė keturių klasių „Saulės“ mokyklą. 1921 m. jai suteiktos vidurinės mokyklos teisės. 1925 m. ji išaugo į gimnaziją, kuri iš pradžių veikė Oginskio rūmuose, o vėliau persikėlė į Kapucinų mokyklą, nes Oginskio rūmuose įsikūrė vidurinė žemės ūkio mokykla.
1929 m. gimnazija tampa valstybine, nepriklausoma nuo „Saulės“ draugijos, bet Švietimo ministerija nutarė Plungės valstybinę gimnaziją uždaryti ir jos vietoje įsteigti mokytojų seminariją. Plungėje palikta tik keturių klasių progimnazija. 1934 m. uždarius mokytojų seminariją, Plungės visuomenė vėl susidūrė su sunkumais leidžiant vaikus mokytis. Nuo 1934 m. rudens Švietimo ministerija paliko Plungėje tik progimnaziją ir iki 1936 m. neleido atidaryti aukštesnių klasių.
Tuo metu Plungėje dar veikė privati žydų progimnazija. 1928 m. iš Vokietijos į Plungę atvykę vienuoliai kapucinai už Babrungo upės ant kalno savo lėšomis pasistatė mokyklos rūmus, įsirengė bendrabutį, kuriame apgyvendino neturtingus mokinius ir mokė nemokamai, tikėdamiesi iš jų išauklėti vienuolius. Kitiems už mokslus reikėjo mokėti. 1936–1937 m. ši mokykla prijungta prie Plungės valstybinės progimnazijos. Jungtinė progimnazija įsikūrė kapucinų vienuolyno patalpose. Ji buvo perorganizuota į gimnaziją ir veikė iki Antrojo pasaulinio karo.
1966 m. mokykla gavo 3-osios vidurinės mokyklos vardą, 1996 m. pavadinta „Saulės“ vidurine mokykla, o 1997 m. vėl tapo „Saulės“ gimnazija.
Gimnazijoje plėtojamas teatrinis sąjūdis, vyksta teatralizuotos tradicinės šventės. Aktyviai ir rezultatyviai dalyvaujama moksleivių olimpiadose bei konkursuose. Leidžiamas sienlaikraštis „Saulėtekis“. Be privalomų anglų ir prancūzų bei pasirenkamų rusų ir vokiečių kalbų, dėstomos lotynų ir italų kalbos.
Primera División (Paragvajus)
Primera División de Paraguay ('Paragvajaus pirmasis divizionas') arba Copa de Primera – pajėgiausias profesionalus Paragvajaus futbolo čempionatas. Organizuojamas Paragvajaus futbolo asociacijos. Rengiamas nuo 1906 m., profesionalus – nuo 1935 m. Nuo 2008 m. įvesta Clausura-Apertura taisyklė. Klausuros ir Aperturos nugalėtoja žaidžia tarpusavyje dėl šalies čempiono titulo. Silpniausia čempionato komanda iškrenta į antrąjį divizioną, o antra pagal silpnumą žaidžia rungtynes dėl išlikimo su antra pagal pajėgumą antrojo diviziono komanda.
Plungės Saulės gimnazija
Himnas
Priedainis: