cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spermograma
Reikalavimai
Prieš darant spermogramą, vyras turi laikytis kai kurių reikalavimų: per pastarąsias 4–5 dienas iki tyrimo neturėti lytinių santykių ar masturbacijos, per šį laikotarpį turi nebūti įvykusios poliucijos. Susilaikymo metu negalima vartoti alkoholio (net alaus), vaistinių preparatų, nesimaudyti pirtyje ar vonioje (patartina praustis po dušu). Laboratorijoje sėklą geriau paimti masturbuojantis arba nutrauktosios sueities būdu, bet netinka sperma iš prezervatyvo, kadangi dėl sąlyčio su prezervatyvo guma ar kitomis medžiagomis, iš kurių jis pagamintas, spermatozoidai praranda savo judrumą. Saugant spermą reikia vengti ją pernelyg peršaldyti, taip pat saugoti nuo Saulės spindulių. Taip pat labai svarbu, kad visa ejakuliacijos metu ištekėjusi sperma patektų į mėgintuvėlį: nors kurios porcijos (ypač pirmosios) nepatekimas į mėgintuvėlį gali žymiai iškreipti tyrimo rezultatus. Laikytis reikalavimų ypač svarbu darant vyresnio amžiaus ar spermatogenezės problemų turintiems vyrams.
PostScript
Postscript – aukšto lygio programavimo kalba, orientuota į teksto ir grafikos apdorojimą bei atvaizdavimą. Yra rietuvinė, veiksmai užrašomi, naudojant Atvirkštinę lenkiškąją notaciją.
Postcript turi daug grafinių (rastrinių ir vektorinių) funkcijų, dažniausiai naudojama, kuriant grafinius atvaizdus, maketuojant, spausdinant ir pan. Postcript programas dažniausiai generuoja kitos programos, todėl kai kada ši kalba klaidingai laikoma tam tikru grafinių kompiuterio dokumentų formatu. Apribota Postscript kalbos versija (kartu su duomenų pakavimo ir šriftų išsaugojimo priemonėmis) panaudota, kaip pagrindas PDF formatui, taip pat ši kalba naudojama Mac OS X operacinėje sistemoje Grafinei aplinkai kurti ir valdyti.
% Komentarai pradedami procento simboliu /Times-Roman findfont      % Gauname bazinį šriftą 20 scalefont               % Nustatome šrifto dydį setfont                    % Padarome duotąjį šriftą einamuoju newpath                    % Pradedame naują išvedimo kelią 72 72 moveto               % Apatinio kairiojo krašto koordinates nustatome į 72, 72 (Sveikas, pasauli!) show   % Išvedame tekstą „Sveikas, pasauli!“
Bulgarijos futbolo varžybos 1957 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1957 m.
Škotijos futbolo varžybos 1898–1899 m.
Škotijos futbolo varžybos 1898–1899 m.
Alfonsas Gineika
Alfonsas Gineika (1915 m. sausio 15 d. Karmėlava – 1996 m. lapkričio 27 d. Kaunas) – Lietuvos boksininkas, cirko artistas, žonglierius, ekvilibristas.
Biografija
1932-1933 m. Lietuvos bokso čempionas. 1934 m. debiutavo cirko trupėje „Trio“. 1935-1960 m. „Aušros“ ir kitų Lietuvos cirko trupių, 1960-1967 m. – cirko „Vilnius“ artistas. 1973-1980 m. vadovavo Vilniaus geležinkelininkų kultūros rūmų liaudies cirkui „Jaunystė“.
Su žmona A. Gineikiene atlikdavo numerį „Ekvilibristai ant valiuko“, su J. Ramanausku – jėgos žongliravimo, su D. Bereišiene – balanso ant kopėčių ir „Ikariečių žaidimą“, su A. Gineikiene, V. Gineikaite, D. Lazauskaite, Z. Černiausku – grupinio žongliravimo numerių.
Ropliaodis kukurdvelkis
Ropliaodis kukurdvelkis (Calvatia utriformis) – kukurdvelkių (Calvatia) genties grybas.
Vaisiakūniai dideli, 7-15 cm aukščio ir 5-12 cm skersmens, stambios bukos kriaušės formos. Jauni būna baltos spalvos, seni – rudos. Iš pradžių paviršius būna beveik lygus, nežymiai dygliuotai karpotas, vėliau suaižėja, suskeldėja, pašiurpsta, galiausiai nutrupa, vėjo nuglaistomas, pasidaro lygus. Jauna trama balta, puri, pasenusi – paruduoja, sutrūkinėja ir subyra, lieka tik apatinė, sterilioji dubenėlio pavidalo vaisiakūnio dalis, kuri išsilaiko iki kitos vasaros ir ilgiau. Sporos 4-5 μm dydžio.
Valentinas Normantas
Valentinas Normantas (g. 1941 m. ) – Lietuvos šachmatininkas, šachmatų treneris, tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris (ICCGM).
Ropliaodis kukurdvelkis
Auga vasarą, rudenį pavieniui ar grupėmis. Dažniausiai randamas žolėtose miškų aikštelėse, pamiškėse, pievose, ganyklose. Jaunas grybas yra valgomas, jo savybėmis domisi medikai.
Valentinas Normantas
Biografija
Vilniaus miesto šachmatų ir šaškių sporto mokyklos  vyriausiasis metodininkas. Ėjo mokyklos direktoriaus pareigas. Tarp auklėtinių - Vidmantas Mališauskas (g. 1963 m.) ir kiti.
Ropliaodis kukurdvelkis
Būdingi požymiai: vaisiakūnio paviršius krokodilo odos pavidalo.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 464
Bartų Romuva
Bartų Romuva (Frydlandas, arba Pravdinskas;, ) – miestas Rusijoje, 45 km į pietryčius nuo Karaliaučiaus, abipus Alnos upės, Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, prie sienos su Lenkija, Pravdinsko rajono ir Pravdinsko miesto gyvenvietės centras.
Istorija
miniatiūra|left|Šv. Jurgio bažnyčia, pradėta statyti 1313 m. Po 1260–1274 m. Didžiojo prūsų sukilimo senovės prūsų notangų genties Romuvos šventovės vietoje kryžiuočiai pastatė pilį, aplink ją kūrėsi miestas. 1312 m. Karlas fon Tryras pastatė tvirtovę, kurią iš visų pusių supo vanduo. Magdeburgo teisės suteiktos 1313 m., pradėjus statyti gotikinio stiliaus evangelikų liuteronų Šv. Jurgio bažnyčią. Kulmo teisės suteiktos 1335 m. 1347 m. miestą sugriovė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė. XVI–XVII a. gyvenvietė išsiplėtė už tvirtovės sienų.
1807 m. birželio 14 d. ties Romuva, prie Alnos upės įvyko Frydlando mūšis, kuriame 80 000 prancūzų, vadovaujamų Napoleono maršalo M. Nėjaus, sutriuškino 60 000 rusų generolo L. A. G. Benigseno armiją.
1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities (nuo 1927 m. Barštyno apskritis) miestas.
1924 m. pastatyta pirmoji Rytų Prūsijoje hidroelektrinė, veikianti iki šiol. Antrajame pasauliniame kare miestelis ne kartą nukentėjo nuo aviacijos antskrydžių ir bombardavimų, 1945 m. sausio mėn. miestelyje ir greta jo vyko nuožmūs mūšiai, apie kuriuos primena net 13 tarybinių karių kapinių Pravdinsko apylinkėse. 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio padalijimo“ tapo rajono centru, o kitu įsaku pavadintas Pravdinsku.
Miestas labai apgriautas per Antrojo pasaulinio karo mūšius ir po jo sovietinių kolonistų. Išliko tik dalis senamiesčio. 1360 m. baigta statyti bažnyčia 1991 m. paversta cerkve. Į pietvakarius nuo Frydlando, netoli hidroelektrinės užtvankos išlikęs notangų piliakalnis, ant kurio vokiečiai buvo įrengę kapines, jos minimos nuo 1584 m. Išlikusi dalis vadinamojo Patrimpo kalno, ant kurio buvusi notangų alkavietė, stovi paminklas 1807 m. mūšiui atminti.
Gyventojai
XVI a. – XVII a. Frydlando, priklausančio Mažajai Lietuvai, apylinkių gyventojų daugumą sudarė prūsai ir lietuvininkai; iki XVIII a. prūsams baigus vokietėti arba lietuvėti, daugumą sudarė lietuvininkai, vėliau daugėjo vokiečių.
Ekonomika
Miestelio pramonė perdirba 14 rajono žemės ūkio įmonių produkciją, veikia sviesto ir sūrių gamykla.
Pakito
Pakito (tikrasis vardas ir pavardė: g. 1981 m. sausio 26 d.) – prancūzų elektroninės muzikos atlikėjas.
Pakito išgarsėjo sukūręs remiksą kūriniui Living on Video. Vėliau hitais tapo „Moving on Stereo“ ir „Are U ready“. Tuo pačiu jo stiliaus muzika padarė pokyčių Euro House muzikoje.
Pseudonimas kilęs iš Paquito vietovės.
Marsas (planeta)
Iš Žemės neretai matomas plika akimi kaip ryški rausvos spalvos žvaigždė. Vidutinis absoliutinis ryškis — +0,71, tačiau menamas ryškis gali siekti −2,94, ryškumu nusileidžiąs tik Venerai, Mėnuliui ir Saulei. Dėl rausvo atspalvio žvelgiant iš Žemės kartais vadinama „raudonąja planeta“. Charakteringą spalvą Marsui suteikia trivalentis geležies oksidas, kurio gausu planetoje. Planetos pavadinimas kilęs iš romėnų karo dievo Marso (graikų Arėjo atitikmuo). Atitinkamai pavadinti ir maži, netaisyklingos formos Marso palydovai Fobas ir Deimas, kurie graikų mitologijoje yra Arėjo sūnūs, lydintys jį mūšyje.
Dienos ir metų laikai Marse gali būti lyginami su Žeme dėl panašaus apsisukimo apie savo ašį periodo ir orbitos posvyrio į ekliptikos plokštumą. Vienerių Marso metų trukmė beveik dvigubai ilgesnė dėl didesnio atstumo iki Saulės. Marse yra Olimpas, didžiausias žinomas vulkanas Saulės sistemos planetoje, bei Marinerio slėnis, vienas didžiausių kanjonų Saulės sistemoje. Lygus Šiaurinis baseinas šiauriniame pusrutulyje užima 40% viso planetos paviršiaus ploto ir gali būti susidaręs po susidūrimo su stambiu dangaus kūnu.
Panašiai kaip priešdėlis geo- įvardinant su Žeme susijusius dalykus, Marso atveju kartais vartojamas priešdėlis areo-, pvz., areologija kaip geologijos atitikmuo arba areoidas vietoje geoido. Šis priešdėlis kildinamas iš graikų karo dievo Arėjo.
Fizinės charakteristikos
Marsas skrieja aplink Saulę elipsine orbita vidutiniu 24,07 km/s greičiu. Saulę jis apskrieja per 1,88 metų (687 Žemės paras). Vidutinis atstumas nuo Marso iki Saulės yra 228 mln. km (1,52 a.v.) Dėl to Marsas tegauna 43% Saulės šviesos, palyginus su Žeme.
Geriausiai matomas opozicijų metu, kurios kartojasi kas 26 mėnesius. Jei opozicijos metu Žemė yra toliausiai nuo Saulės, o Marsas arčiausiai jos, įvyksta didžioji opozicija, kuri pasikartoja vidutiniškai kas 15-17 metų. Didžiosios opozicijos metu atstumas tarp Marso ir Žemės būna mažiausias (55 mln. km), Marso diskas matomas 25" kampu, jo spindesys gali siekti -3 ryškį. Kita vertus, minimalus ryškis gali tesiekti +1.86, planetai esant apihelyje ir išsidėstant toje pačioje tiesėje su Saule.
Paros trukmė Marse yra tik pusvalandžiu ilgesnė nei para Žemėje (24 val. 39 min. 35,244 s). Panašus į Žemės ir orbitos posvyris į ekliptikos (sukimosi) plokštumą (25,2°), todėl Marse, kaip ir Žemėje, keičiasi metų laikai. Atmosfera labai reta, jos slėgis 170 kartų mažesnis nei Žemėje. Būdingi milžiniški temperatūrų skirtumai tarp Marso dienos ir nakties.
Remiantis marsaeigių atliktais in situ matavimų duomenimis, 210 K (−63 °C) laikoma vidutine planetos temperatūra. Temperatūra ties planetos pusiauju naktį nukrinta iki 170 K (-104 °C), dieną pakyla iki 293 K (+20 °C); ties ašigaliais vidutinė temperatūra vasarą būna apie -75 °C, žiemą – apie -125 °C. 2007 m. marsaeigis užfiksavo aukščiausią temperatūrą ties Marso pusiauju — +35°C. Tuo tarpu pietų ašigalyje Marso žiemos metu temperatūra gali nukristi iki −153 °C.
Judėjimas
Aplink Saulę Marsas skrieja elipsės formos orbita, kurios viename židinyje yra Saulė. Nuotolis nuo Saulės kinta nuo 207 iki 249 milijonų km. . Planetos orbita pasvirusi į ekliptikos plokštumą (ta plokštuma Žemė skrieja aplink Saulę) 1,85°. Saulę Marsas apskrieja per 686 dienas ir 23 valandas, vidutiniu 24 km/s greičiu. Būdamas arčiausiai Saulės Marsas orbitoje skrieja maksimaliu 26,5 km/s, o toliausiai Saulės – 21,9 km/s greičiu.
Kas 780 dienų (dveji metai ir septynios savaitės) Marsas būna opozicijoje ir priartėja arčiausiai Žemės, apie 80 000 000 km. Tuomet planeta ir Saulė, žiūrint iš Žemės, būna priešingose pusėse, bei tuo metu nakties danguje spindi kaip -3 – -1 ryškio žvaigždė. Maždaug kas 15-17 metų įvyksta didžioji Marso opozicija, kai Žemė atsiduria afelyje, o Marsas – perihelyje. XXI a. buvo dvi didžiosios Marso opozicijos — 2003 m. ir 2018 m. Sekanti didžioji opozicija įvyks 2035 metais.
2003 m. rugpjūčio 27 d. Marsas buvo priartėjęs prie Žemės arčiausiai per paskutinius 60 000 metų — atstumas iki jo siekė 55 758 006 km. Apskaičiuota, jog paskutinį kartą taip arti Marsas priartėjęs buvo 57617 m. prieš mūsų erą. Atsižvelgiant į Marso opozicijas, mokslininkai nustato kosminių aparatų, skrendančių Marso tyrinėti, paleidimo laiką bei orbitą. Žemiau pateikta lentelė su Marso opozicijomis netolimoje praeityje ir ateityje. Skaičiuojama, kad 2003 m. opozicijos artumo rodiklis bus šiek tiek pagerintas 2287 metų opozicijos metu.
Paviršius
thumb|Marso paviršius
Marso paviršiuje daug kraterių, yra kanjonų, plokštikalnių, lygumų, ugnikalnių.
Kalnuotos Marso sritys meteoritinių kraterių nusėtos daugiau, nei žemumos, kurių daugiau šiauriniame pusrutulyje. Nulinio aukščio paviršiumi Marse laikoma ta vieta, kurios planetos spindulys yra 3396 km. Kalnuotos sritys virš nulinio lygio iškyla apie 4-6 km bei primena žemynus. Aukščiausi planetos kalnai yra 4 ugnikalniai (Olimpas, Tarsidos srityje esantys Arsija ir Povas bei Eliziejus), kurių aukštis svyruoja 11,7-21,9 km, pagrindo skersmuo 410–648 km, kraterių skersmuo 60-100 km. Planetos plutoje yra didžiulių plyšių ir sprūdžių; didžiausia yra 4000 km ilgio, 100 km pločio ir iki 6 km gylio Marinerio kanjonų sistema (Marinerio slėnis), besitęsianti beveik lygiagrečiai planetos pusiaujui. Vietomis vingiuoja sausos upių vagos. Marso pietų pusrutulis apie 3 km aukštesnis negu šiaurinis, be to, pietiniame pusrutulyje žymiai daugiau kraterių.
Ties vienu iš ašigalių Marse visada būna balta dėmė, kurios dydis kinta keičiantis metų laikams. Žiemą tokia ašigalinė dėmė pasiekia net 60° platumą.
Dabar yra sudaryti detalūs Marso „žemėlapiai“ – marsolapiai. Visas planetos paviršius padalytas į 30 geometriškai taisyklingų rajonų, turinčių pavadinimus. Jų pavadinimai buvo suteikti dar tais laikais, kai planeta buvo tik stebima teleskopais iš Žemės. Didžiausi krateriai (kurių skersmuo siekia 100 km ir daugiau) pavadinti mokslininkų, tyrusių Marsą, vardais, o mažesnieji – įvairių Žemės miestų pavadinimais. Su Lietuva susiję Gusevo (XIX a. Vilniaus astronomo) ir Alytaus krateriai, bei Hiperborėjų (baltų genčių pavadinimas senovės Graikijoje) sritis ties Marso šiaurės ašigaliu.
Įžymiausias Marso paviršiaus darinys – Marso sfinksas, apšviestas Saulės, primenantis žmogaus veido formą.
Branduolys
Remiantis ankesteniais Marso sandaros teoriniais modeliais, Marsas turi 1480 km spindulio geležies ir geležies sulfido branduolį, 2300 km storio silikatų mantiją. Plutos storis — 50 km, t. y., storesnė nei Žemės. Naujausi modeliai rodo, kad branduolį sudaro daugiausiai geležies ir nikelio lydinys, 16–17% — siera. Magnetinis laukas apie 500 kartų silpnesnis negu Žemės, aptikti tik pavieniai jo židiniai. Be silicio ir deguonies Marso plutoje taip pat gausu geležies, magnio, aliuminio, kalcio ir kalio.
Marsas yra seismiškai aktyvus. Marsaeigis InSight 2019 metais užfiksavo apie 450 Marso drebėjimų. Aptiktas seisminis aktyvumas pakoregavo Marso branduolio cheminės sudėties skaičiavimus — daroma prielaida, kad branduolio spindulys 1830±40 km, o temperatūra jame — 1900–2000 K ir kad branduolyje be sunkiųjų cheminių elementų aptinkama ir lengvesnių (deguonis, vandenilis).
Palydovai
Marsas turi 2 gamtinius palydovus – Fobą ir Deimą. 1877 m. juos atrado amerikiečių astronomas Asafas Holas.
Palydovai netaisyklingos formos: Fobo skersmuo 28 km, o Deimo – 16 km. Abiejų palydovų paviršiuje matoma daugybė smūginių kraterių. Manoma, jog palydovai yra kiti astronominiai kūnai (pvz., asteroidai), patekę į Marso gravitacijos lauką ir pradėję skrieti aplink planetą.
Kosminiai tyrimai
Marso tyrimai ypač paspartėjo 1965 m., kai pro jį praskriejo JAV kosminė stotis „Mariner 4“, perdavusi į Žemę iš arti darytas planetos nuotraukas. Po to Marsą tyrė dar 3 „Mariner“ programos kosminės stotys („Mariner 6“ ir „Mariner 7“ (1969), „Mariner 9“ (1971)) ir 7 sovietinės stotys „Mars“ („Mars 1“, „Mars 2“ ir „Mars 3“ (1971), „Mars 4“, „Mars 5“, „Mars 6“ ir „Mars 7“ (1979).
1971 m. kosminė stotis „Mariner 9“ tapo pirmuoju dirbtiniu Marso palydovu.
1976 m. JAV kosminės stotys „Viking“ ir „Viking 2“ minkštai nusileido Marse.
1988 m. SSRS kosminė stotis „Phobos 2“ atliko Marso palydovų Fobo ir Deimo tyrimus.
1997 m. liepos 4 d. ant Marso paviršiaus šiauriniame pusrutulyje nusileido „Mars Pathfinder“ (JAV) kosminis zondas, tyrinėjęs planetos sąlygas bei uolų sudėtį.
2001 m. „2001 Mars Odyssey“ (JAV) kosminė stotis tyrinėjo vandens egzistavimą Marse bei planetos vulkaninį aktyvumą. 2002 m. ji gama spindulių ir neutronų spektrometrų pagalba aptiko didelius vandenilio kiekius.
2003 m. Europos kosminės agentūros kosminis aparatas „Mars Express“ kartu su zondu „Beagle 2“ patvirtino ledo ir anglies dioksido egzistavimą planetos pietų ašigalyje.
Nuo 2004 m. kosminiai zondai „Spirit“ ir „Opportunity“ (JAV) tiria Marso paviršiaus uolienas ir dirvožemį.
2012 m. rugpjūčio 6 d. Marse nusileido naujausias NASA marsaeigis „Curiosity“. Jis sveria 900 kg ir yra didžiausias zondas per visą Marso tyrimų istoriją. 2012 m. rugsėjo 27 d. NASA mokslininkai paskelbė, kad „Curiosity“ rado senovinių upių vagų požymių, o tai įrodo, kad Marse buvo vandens.
2012 m. gruodžio 3 d. „Curiosity“ įvykdė pirmą intensyvią planetos dirvožemio analizę ir jame rado vandens, sieros ir chloro pėdsakų. Tuo pačiu buvo aptikta sieros dioksido ir sieros vandenilio.
2018 m. liepos 25 d. Italijos kosmoso agentūros mokslininkai paskelbė Marse 1,5 km po pietinio ašigalio paviršiumi atradę vandens telkinį. Tai pirmasis žinomas vandens telkinys šioje planetoje.
2020 m. liepos mėn. pradėta marsaeigio „Mars 2020“ misija. Kaip ir planuota, Marso Jezero krateryje marsaeigis nusileido 2021 m. vasario 18 d. Misijos tikslas — kraterio, kuriame, kaip spėjama, prieš 3,9 mrld.-3,5 mlrd. metų teliuškavo 250 m gylio ežeras, tyrimai, ieškant buvusios gyvybės pėdsakų. Misiją planuojama vykdyti pilnus Marso metus.
Gyvybės paieškos ir tinkamumas gyventi
Marsas priklauso gyvybės zonai Saulės sistemoje (t. y., erdvės aplink žvaigždę dalis, kurioje susidariusios tinkamos sąlygos skystam vandeniui išsilaikyti planetos paviršiuje). XIX a. ir XX a. buvo manoma, kad Marse egzistuoja kanalai, kuriuos galėję iškasti marsiečiai, tačiau XX amžiaus viduryje pradėti detalesni Marso tyrimai parodė, jog Marse jokių gyvybės ženklų nėra, o minimi kanalai tėra optinė iliuzija. Kai kurie mokslininkai kelia prielaidą, kad Marso paviršiuje galima aptikti senovės upių, deltų ir ežerų žymių, įrodančių, kad anksčiau ši planeta buvusi tinkamesnė gyvybei. Gyvybės užuomazgų ieškoma Marso uolienose.
Adirondakas
thumb|250px|Placido ežeras Adirondake
Adirondakas  – kalnų masyvas šiaurės rytų JAV, Niujorko valstijoje, Apalačų kalnų dalis (tačiau geologiškai artimesni šiaurėje esančiams Laurentijos kalnams). Rytuose masyvą apriboja Čempleino ir Džordžo ežerai, pietuose – Mohauko slėnis, vakaruose – Bleiko upė, šiaurėje – Šv. Lauryno upė. Aukščiausia vieta – Makri kalnas (1629 m). Adirondako kalnų šlaituose auga spygliuočių ir mišrieji miškai. Įkurtas Adirondako valstijos parkas.
Kaskodas
thumb|100px|Tranzistorinis kaskodas thumb|100px|Lempinis kaskodas Kaskodas – dviejų stiprintuvų kombinacija, padidinant išėjimo varžą, tačiau sumažinant parazitinius talpumus ir taip pagerinant dažnio charakteristikas bei stiprinimo koeficientą. Kaskodo principas pritaikomas tiek lempiniams, tiek ir tranzistoriniams elementams ir dažnai naudojamas integrinėse schemose.
Kaskodai dažnai naudojami moduliatoriuose, radijo signalams formuoti (į viršutinio elemento įėjimą paduodamas garsinis, o į apatinio – radijo dažnio signalas). Jie taip pat naudojami aktyviuose srovės šaltiniuose (ypač su lauko tranzistoriais) ir kitose srityse.
Vojtkovice Glina
Vojtkovice Glina  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Cechanoveco valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaimas įsikūręs šalia Vakarinio Bugo upės. 1921 m. kaime buvo 15 namų ir 92 gyventojai, iš kurių 49 vyrai ir 43 moterys.
Ziboliškė
Ziboliškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Naujo Strūnaičio, prie Meros upės.
Šaukėnų herbas
Šaukėnų herbas – Šaukėnų miestelio ir seniūnijos heraldinis simbolis.
Aprašas
Mėlyname skydo lauke sidabriniai trijų arkų vartai su trimis auksiniais kryžiais ir stogeliais. Centrinis kryžius patriarchinis, kraštiniai - lotyniški.
Herbui pasirinktas Šaukėnų bažnyčios šventoriaus vartų motyvas. Vartai turi daug prasmių: kasdieniniame gyvenime – apsaugą, dvasiniame – perėjimą iš vienos būties į kitą.
Marakaibo ežeras
Marakaibo ežeras  – didelis vandens telkinys Venesueloje, Pietų Amerikoje. Ilgis 160 km, plotis iki 120 km, plotas 13010 km². Nors pagal apibrėžimą tai jūros įlanka, tradiciškai Marakaibas laikomas vidaus vandens telkiniu, ir kaip toks yra didžiausias Pietų Amerikoje.
thumb|left|200px|Marakaibo ežeras ir jo baseinas
55 km ilgio Marakaibo (Tablaso) sąsiauriu jungiasi su Venesuelos įlanka (Karibų jūra). Sąsiaurio krantus jungia 8678 m ilgio tiltas, pavadintas generolo Rafaelio Urdanetos vardu (baigtas 1962 m.). Didžiausias Marakaibo intakas – Katatumbo upė. Dėl gausių upių atplukdomų sąnašų ežeras seklėja.
Ežero baseine plyti dideli naftos telkiniai, jo apylinkėse auginamos cukrašvendrės ir kakava, ežere gaudomos žuvys (~112 rūšių), taip pat gaudomos baltosios krevetės. Pagrindiniai miestai prie ežero – Marakaibas, Kabimasas.
Pirmasis europietis, atradęs Marakaibo ežerą 1499 m. rugpjūčio 24 d. – ispanas Alonsas de Ocheda (Alonso de Ojeda) sykiu su Amerigu Vespučiu.
Šešuolėlių apylinkė
Šešuolėlių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Širvintų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. 1954 m. prijungta Kiauklių apylinkė ir dalis Gavėnių apylinkės, o dalis Šešuolėlių apylinkės prijungta prie Alionių apylinkės. 1956 m. dalis apylinkės prijungta prie Juodiškių apylinkės. 1963 m. prijungta Zibalų apylinkė. 1966 m. dalis teritorijos prijungta prie Alionių apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. apylinkės centras perkeltas į Zibalus, o 1970 m. rugpjūčio 27 d. pati apylinkė tapo Zibalų apylinke.
Gelučiai (reikšmės)
Gelučiais vadinami kaimai:
Microvision
Microvision − buvo pirmoji delninė žaidimų konsolė, naudojanti žaidimų kasetes. Ją 1979 m. išleido „Milton Bradley Company“. Microvision buvo suprojektuota Džėjaus Smito (Jay Smith), kuris vėliau suprojektavo Vectrex video žaidimų konsolę. Portatyvi, kasetes naudojanti konsolė susilaukė vidutiniško pasisekimo, „Smith Engineering“ uždirbo $8 mln. JAV dolerių per pirmuosius metus. Konsolė taip pat pasirodė siaubo filme „Penktadienis, 13-oji diena. 2 dalis“ (1981 m.). Tačiau mažas išleistų žaidimų kasečių kiekis, mažas ekranas ir teikiamos pagalbos iš gamintojų trūkumas privedė prie konsolės gamybos nutraukimo 1981 m.
Vėžiagyviai
Vėžiagyviai (Crustacea) – gana gausi rūšių skaičiumi nariuotakojų (Arthropoda) grupė (aprašyta apie 50 000 rūšių), kuri išskiriama į atskirą potipį. Šios grupės atstovams būdinga labai didelė formų įvairovė, atsiradusi prisitaikant prie skirtingų ekologinių nišų ir skirtingo gyvenimo būdo. Didžioji dauguma vėžiagyvių yra vandens gyvūnai, bet taip pat yra ir sausumoje gyvenančių rūšių.
Paplitimas
Bentosu ir planktonu mintantys vėžiagyviai daugiausiai gyvena jūrų ir vandenynų sublitoralinėje zonoje (iki 250 m gylio), kur daug maisto. Gausiausi vandenyno planktoniniai vėžiagyviai – krevetės, kurios laikosi dideliais būriais. Antarkties vandenyne aptinkami dideli būriai nedidelių vėžiagyvių – eufauzidų, kuriais minta ūsuotieji banginiai. Litoralėje gausu krabų bei kitų vėžiagyvių. Smukieji vėžiagyviai (dafnijos, ciklopai) yra žuvų mailiaus maistas. Tarp vėžiagyvių yra daug parazitinių formų, kurių sandara būna stipriai pakitusi. Parazituoja bestuburius, žuvis, vandens žinduolius.
Klasifikacija
thumb|250px|right|[[Macrocheira kaempferi, didžiausias pagal skersmenį šiuo metu gyvenantis nariuotakojis]] Vėžiagyviai sujungti į savo sistematinę grupę daugiausia pagal tai, jog beveik visiems jiems vystymosi pradžioje būdinga nauplijaus lervos stadija, nors nemažai rūšių ją pabaigia dar prieš išsirisdamos iš kiaušinio. Nauplijaus stadijos iš tiesų neturi tik vienas parazitinių žandakojų poklasis, Pentastomida.
Anksčiau buvo išskiriama viena vėžiagyvių klasė, dabar susmulkinta į keletą savarankiškų klasių:
Pirmą kartą terminas Crustacea panaudotas Pierre Belon, Guillaume Rondelet ir kitų XVI a. gamtininkų darbuose. Tačiau vėliau jis nebebuvo naudojamas, pavyzdžiui, Karlas Linėjus savo Systema Naturae vėžiagyvius priskyrė prie Aptera – nesparnuotų nariuotakojų. Pirmą sykį vėl jis buvo panaudotas Morten Thrane Brünnich knygoje Zoologiæ Fundamenta, tačiau Brünnich vėžiagyviams priskyrė ir chelicerinius.
Fosilijos
thumb|250px|right|Dešimtkojo [[Eryma mandelslohi fosilija iš Juros periodo, rasta Vokietijoje]] Yra sukauptas didelis kiekis vėžiagyvių fosilijų, pradedant tokiais gyvūnais, kaip Perspicaris ar Canadaspis iš Kambro vidurio Burgeso skalūnuose. Iš Kambro periodo pabaigos jau randama daugumos didžiųjų vėžiagyvių grupių (žiaunakojai, žandakojai, kiautavėžiai, parazitiniai Pentastomida ir kt.) fosilijos. Vyksta debatai, ar šio periodo kiautavėžiai tikrai gali būti priskiriami kiautavėžiams; jei ne – pirmieji kiautavėžiai būtų iš Ordoviko periodo.
Daugiausiai vėžiagyvių pradedama rasti nuo Karbono periodo, tame tarpe – pirmieji kumidai ir lygiakojai (isopoda), taip pat – Tesnusocaris goldichi , vienintelis žinomas išnykusio Enantiopoda būrio atstovas.
Kol kas nėra rasta fosilinių krilio vėžiagyvių.
Naudojimas maistui
Iš ne dešimtkojų, daugiausiai valgomas krilis (Euphausiacea). Jų per metus pagaunama maždaug 118 000 tonų.
Vėžiagyviai maistui taip pat yra auginami nelaisvėje. Komercinis vėžiagyvių auginimas prasidėjo aštuntajame XX a. dešimtmetyje. Ilgą laiką buvusi populiariausia rūšis – didžioji tigrinė krevetė (Penaeus monodon), 2009 m. nelaisvėje jų buvo užauginta maždaug 770 000 tonų, viso už 3 650 000 000 JAV dolerių. 2004 m. ją pralenkė baltakojė blyškioji krevetė (Litopenaeus vannamei) (pasaulyje viso užauginta 1 116 000 tonų ). Apie 75% užauginama Azijoje (daugiausia – Kinijoje ir Taivane), likę 25% – daugiausiai Pietų Amerikoje, iš esmės – Brazilijoje.
Iš gėlavandenių rūšių, populiariausia maistui auginti didžiąsias upines krevetes (Macrobrachium rosenbergii) ir gauruotažnyplius krabus (Eriocheir sinensis). 2003 m. pasaulyje viso užauginta 230 000 tonų, iš kurių 130 000 – Kinijoje.
Lietuvos raudonosios knygos vėžiagyviai
Į Lietuvos raudonąją knygą įtrauktos keturios vėžiagyvių rūšys, iš kurių viena laikoma išnykusia :
Neomenija
Neomenija – reiškinys, kai mėnulis pasirodo po jaunaties danguje kaip siaurutis pjautuvas. Laiko tarpas tarp jaunaties ir neomenijos priklauso nuo dangaus stebėjimo vietos ir Mėnulio padėties orbitoje. Neomenija būna ne vėliau kaip 3 dienos po jaunaties. Neomenijos metu Mėnulis matomas sutemose kelias minutes prieš savo nusileidimą.
Senovėje neomenija buvo svarbus kalendorinis atskaitos taškas. Mėnulio ir saulės-mėnulio kalendoriuose mėnesio pradžia būdavo skaičiuojama nuo neomenijos. Daugelyje senovinių šalių specialiai būdavo sekama, kada pasirodys jaunas mėnulis.
Bulgarijos futbolo varžybos 1958 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1958 m.
Niedus
Niedus – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 2 km į vakarus nuo Kapčiamiesčio, į šiaurę nuo kelio, Veisiejų ežero dalis. Ilgis iš šiaurės rytų į vakarus 3,5 km, plotis iki 0,55 km. Altitudė 111 m. Gylis siekia 17 m. Telkšo ledyninėje rinoje. Krantai labai vingiuoti, daug kur aukšti, statūs, vietomis ardomi. Ežerą supa pušynai (šiaurėje Nasūtų miškas, pietuose Kareivonių miškas), vietomis – laukai. Prie rytinių Niedaus krantų yra 2,77 ha ploto salelė.
Pro Niedų prateka Baltosios Ančios intakas Nieda, įteka upelis iš Kaviškio ežero. Vakaruose plačiu sąsiauriu jungiasi su Veisiejo ežeru, šiaurės rytuose – su Dumbliu. Dėl Kapčiamiesčio užtvankos Niedaus vandens lygis pakilo, praplatėjo sąsiauris su Veisieju. 1956 metais pastačius Kapčiamiesčio hidroelektrinę, vandens lygis ties užtvanka sukeltas apie 4 metrus ir dėl to aukščiau esančiuose Niedaus, Veisiejo, Dumblio, Uosio ir Naudorio ežeruose vandens lygis pakilo 2,5 – 3 m ir sąsiauriais susijungė į didžiulį tvenkinį, kurio plotas siekia apie 8,22 km², kranto linija 68,8 km.
Vakarinė ežero pusė paskelbta ornitologiniu draustiniu. Prie Niedaus įsikūrę kaimai: Purviniai, Palačionys, Kalviai, Kareivonys, Nasūtai, Padumbliai. Veikia kaimo turizmo sodybos.
Vandenvardis Niedùs galimai itin archajiškas ir kildinamas iš „tekėti“ (plg.  „teka, srūva“).
Laomedontas
Graikų mitologijoje Laomedontas (Laomedonas) – Trojos valdovas, Ilo ir Euridikės sūnus. Jo vaikai buvo Ganimedas, Priamas, Astiochė, Lampas, Hiketaonas ir Hesionė.
Laomedontui Dzeusas už pagrobtą sūnų Ganimedą atsiuntė du nuostabius stebuklingus žirgus, kurie galėjo joti vandeniu.
Kai Apolonas ir Poseidonas pastatė Laomedontui Trojos sienas, jis atsisakė sumokėti jiems pažadėtą atlygį. Tada Apolonas pasiuntė Trojai marą, o Poseidonas – jūros pabaisą, kuri rijo Trojos gyventojus. Norėdamas išgelbėti savo žemes nuo pabaisos, Laomedontas buvo priverstas paaukoti savo dukterį Hesionę pabaisai. Hesionę išgelbėjo ir pabaisą užmušė Heraklis (kartu su Oiklu ir Telemonu), bet Laomedontas atsisakė atiduoti Herakliui pažadėtus stebuklingus žirgus. Vėliau keršydamas Heraklis surengė karo žygį į Troją, nusiaubė miestą, nužudė jo valdovą ir visus Laomedonto sūnus, išskyrus Podarką, vėliau vadintą Priamu. Telemonas pasiėmė Hesionę kaip karo trofėją ir vėliau su ja susilaukė Teukro.
Nikolajus Masalitinovas
Nikolajus Masalitinovas (,, 1880 m. vasario 24 d. Jelecas – 1961 m. kovo 22 d. Sofija) – rusų ir bulgarų teatro aktorius, režisierius, pedagogas.
Biografija
Sesuo rusų kino aktorė Varvara Masalitinova, duktė bulgarų teatro ir kino aktorė Tania Masalitinova. 1907 m. baigė Maskvos Mažojo teatro vaidybos mokyklą. 1907–1919 m. Maskvos dailės teatro aktorius. 1913–1916 m. su kitais vadovavo privačiai teatro meno mokyklai Maskvoje. 1925–1961 m. nacionalinio teatro Sofijoje aktorius ir režisierius, 1925–1944 m. vyr. režisierius. 1925 m. prie šio teatro įkūrė vaidybos studiją (nuo 1948 m. Bulgarijos teatro meno institutas), joje dėstė; nuo 1949 m. profesorius.
Bulgarų teatre plėtojo nacionalinę dramaturgiją, pastatė daug bulgarų rašytojų pjesių, diegė K. Stanislavskio sistemą. Režisūrai būdingas ansambliškumas, tiksliai perteikiama veiksmo atmosfera, svarbi poetinė potekstė.
Dvarniniai
Dvarniniai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Šešuolių, Šešuolių ežero pakrantėje. Yra kapinės, Šešuolių girininkija (Ukmergės MU), buvęs Šešuolių dvaras.
Istorija
XIX amžiuje kaime buvo Šešuolių daraktorinė mokykla, neturėjusi pastovios vietos.
Pavadinimo kilmė
Kaimo vardas tikriausiai yra kilęs nuo žodžio „dvaras“, kadangi būtent čia kūrėsi Šešuolių dvaras.
Jonas II Komninas
thumb|Aleksijaus ir Jono Komninų Bizantija Jonas II Komninas (, 1087 m. rugsėjo 13 d. Konstantinopolis – 1143 m. balandžio 8 d. Kilikija) – 1118–1143 m. Bizantijos imperatorius.
Biografija
Kilęs iš Komninų dinastijos. Tėvas Aleksijus I Komninas, motina Irena Dukaina, sesuo Bizantijos istorikė Ana Komnina.
Šeima
Žmona Vengrijos karaliaus Vladislovo I duktė Piroska Vengrė, vaikai:
Valdymas
Tęsė tėvo pradėtą žemių dovanojimo už karinę tarnybą politiką. Žemės gaudavo ir karo belaisviai slavai ir pečenegai. Siekė iš kryžiuočių atkariauti Siriją ir Palestiną. Išplėtė Italijos respublikų prekybos privilegijas. Sudarė sąjungą su Šventosios Romos imperijos imperatoriais Lotaru II ir Konradu III bei Romos popiežiumi, kad sustabdytų normanų įsigalėjimą Italijos pietuose.
1135 m. sustabdė turkų seldžiukų veržimąsi į Mažąją Aziją. 1137 m. atkariavo Kilikiją, ilgainiui privertė Mažosios Armėnijos karalių ir Antiochijos valdovą Raimondą pripažinti Bizantijos valdžią. Žuvo nukritęs nuo žirgo.
Vojtkovice Starė
Vojtkovice Starė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Cechanoveco valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Cechanoveco, apie 34 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 73 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Pelchuvkos upė. 1921 m. kaime buvo 37 namai ir 182 gyventojai, iš kurių 89 vyrai ir 93 moterys.
Mažieji Grįžulo Ratai
thumb|z
Mažieji Grįžulo Ratai (Ursa Minor, UMi) – 56-as iš 88-ių pagal dydį Šiaurinio pusrutulio žvaigždynas. Plotas – 256 kv. laipsniai. Lotyniškas pavadinimas reiškia Mažasis Lokys. Šiame žvaigždyne yra Šiaurinis dangaus polius (šalia Šiaurinės, rečiau vadinamos Poliarinės žvaigždės). Lietuvoje žvaigždynas matomas ištisus metus.
Žvaigždyne yra karščiausia žinoma (2021 m.) baltoji nykštukė (H1504+65), kurios paviršiaus temperatūra siekia 200 000°K. Jos atmosfera susideda iš anglies ir deguonies su nemažai neono ir magnio. Tos žvaigždės egzistavimas vadinamas „visiškai nepaaiškinamu“. Žvaigždyne taip pat yra meteorų srauto kvadrantas (Ursidai), daugiausia krentantys gruodžio 18-25 dienomis.
Ingelis
left|120px
Ingelis arba Rudaičių ežeras – ežeras Lietuvoje, Vilkaviškio rajone ir Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Suvalkų apskrities Krasnapolio valsčiuje, 11 km į pietryčius nuo Vištyčio miestelio.
Vandens telkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 209,3 m. Lietuvos teritorijoje yra mažesnioji ežero dalis – ~ 1,2 ha. Rytinis ir vakarinis krantai aukšti, pietinis žemas, užpelkėjęs. Krantai beveik ištisai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti dirbami laukai, o Lietuvos teritorijoje – krūmais apaugusios pievos ir miškelis. Šiaurėje išteka V-1 upelis link Liepinio ežero (Vyžainės baseinas).
Zygmantai
Zygmantai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Griškabūdžio.
Izoliatorius
Izoliatorius, arba elektros izoliatorius – medžiaga, kurioje yra labai mažas kiekis ar visai nėra laisvai judančių elektronų (t. y. blogas elektros laidininkas). Kai kurie izoliatoriai įsielektrina patrinti kita medžiaga, nes elektronai pereina iš vienos medžiagos paviršiaus atomų į kitą medžiagą, o krūvis lieka paviršiuje. Terminas elektros izoliatoriaus turi tą pačią prasmę kaip ir dielektrikas. Tačiau šie terminai gali būti skirtingai vartojami. Labai geri elektros izoliatoriai yra tokios medžiagos kaip silicio dioksidas, teflonas ir pan.
Kompresorius
Gamyba
Pirmuosius nestacionarius kompresorius dažymo darbams 1950 m. pagaminto Vilniaus dažymo gamykla; 1958 m. pradėjo gaminti ir kompresorius, skirtus ekskavatorių pneumatinėms pavaroms. Specialius kompresorius automobilių pneumatiniams stabdžiams nuo 1959 m. gamina Panevėžio autokompresorių gamykla. 1970 m. Mažeikių kompresorių gamykla pradėjo gaminti kompresorius buitiniams šaldytuvams.
1982 m. Lietuvoje pagaminta 1 061 000 šaldytuvams, 644 000 automobiliams, 43 400 kilnojamų statybos apdailos ir dažymo darbams, 19 500 ekskavatoriams, 17 malimo įrenginaims ir 350 mechanizuotosioms skalbykloms bei cheminėms valykloms. Dalis Lietuvoje pagamintų kompresorių eksportuojama į kitas šalis.
Limfoma
Limfoma – limfinės sistemos (limfmazgių, tonzilių, kt.) piktybinės (onkohematologinės) ligos. Kyla iš nekontroliuojamai besidauginančių limfinės sistemos ląstelių. Pirmieji limfomos simptomai yra padidėję įvairių grupių limfmazgiai (Limfadenopatija).
Klasifikacija
Limfomos pagal istoriškai susiklosčiusią klasifikaciją skirstomos į dvi dideles grupes, kurioms būdinga nevienoda ligos eiga, taikomas nevienodas gydymas ir skiriasi ligos prognozė: Pagal agresyvumą ir ligos eigą limfomos dažnai skirstomos į indolentines ir agresyvias (žr. ne Hodžkino limfoma), pagal šį kriterijų parenkamas gydymas.
Lietuvoje kasmet diagnozuojama apie 400 piktybinių limfomų atvejų.
Gydymas
Limfomų gydymui taikomi multimodalinės vežio terapijos principai, pagal individualius ligonio poreikius, tikslus ir diagnozę kombinuojant įvairius gydymo metodus. Konkretūs gydymo metodai pateikiami atskirų ligų aprašyme. Prieš gydymą jaunesnio amžiaus ligoniams rekomenduojama spermos krioprezervacija, kadangi intensyvus gydymas chemoterapija dažnai sukelia nevaisingumą.
Kaniūkų apylinkė
Kaniūkų apylinkė sovietmečiu buvo:
Marius Stankevičius
Žaidėjo karjera
Karjerą pradėjo Panevėžio Ekrane. 2001 m. talentingas gynėjas persikėlė į Italijos Brescia klubą, tačiau ten įsitvirtinti nepavyko. Calcio Brescia Stankevičių paskolino AS Cosenza’i, tačiau ir čia futbolininkas žaidė nedaug. Grįžęs atgal į Brescia gaudavo vis daugiau žaidimo laiko ir tapo vienu svarbesnių klubo žaidėjų. 2008 metais Marius pasirašė 4 metų sutartį su Genujos „Sampdoria“ klubu. Italijos klubas už Stankevičių Brescios klubui sumokėjo 3,5 milijono eurų išpirką.
2014 m. rugpjūčio 11 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Vokietijos Bundesliga Hannover 96 komanda.
Trenerio karjera
Nuo 2018 m. ėmėsi ttrenerio veiklos. Tuo metu treniravo „AC Crema“ klubą Italijos žemesnėje lygoje, o nuo 2020 m. vasaros lietuvis treniravo Italijos Serie D klubą AC Lumezzane.
Treniravo Lietuvos U-21 rinktinę. Vėliau – Lietuvos U-17 m. rinktinę.
2023 m. gegužės 1 d. paskelbta, kad „Kauno Žalgirio“ naujuoju vyr. treneriu tapo Marius Stankevičius. Ekipa A lygos sezoną pradėjo prasčiau, negu tikėtąsi. Rokas Garastas paliko ekipą, o naujuoju strategu tapo Marius Stankevičius. Debiutas naujose pareigose ėvyko 2023 m. gegužės 4 d. A lygos rungtynėse prieš „Panevėžio“ klubą. Šiose rungtynėse pergalę minimaliu skirtumu (1:0) šventė varžovai.
Lietuvos rinktinė
Nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2001 m. liepą mače prieš Estiją.
Garis Kasparovas
Garis Kasparovas (tikr. Veinšteinas; ; g. 1963 m. balandžio 13 d. Baku, Azerbaidžanas) – Rusijos šachmatininkas, didmeistris, 13-asis pasaulio čempionas (1985–2000 m.), vienas stipriausių visų laikų šachmatininkų.
FIDE reitingo lyderis nuo 1984 m. Jo geriausias Elo reitingas – 2851 balas, pasiektas 1999 m. liepos mėn. buvo aukščiausiu pasiekimu pasaulyje iki 2013 m. sausio mėn, kai jį viršijo Magnus Karlsenas. Nuo 2005 m. balandžio 1 d. reitingas – 2812 balų.
2005 m. kovo 10 d. paskelbė apie profesionalaus šachmatininko karjeros pabaigą. Baigęs šachmatininko karjerą, Garis Kasparovas pradėjo politiko karjerą.
2017 m. rugpjūčio 14 d. laikinai sugrįžo į profesionalų sportą po 12 metų pertraukos, 6 dienas dalyvaudamas „Grand Chess Tour“ greitųjų šachmatų turnyre Sent Luise. Čia jis užėmė 8 vietą ir pareiškė, kad daugiau varžybose nesiruošia dalyvauti. Visą 7 500 JAV dolerių prizą paaukojo projektams Afrikoje.
Karjeros pradžia
10 metų buvo priimtas į pasaulio šachmatų eksčempiono Michailo Botviniko šachmatų mokyklą. 15-os metų jau buvo savo mokytojo asistentas šioje mokykloje.
1976 m. trylikametis G. Kasparovas tapo SSRS jaunimo šachmatų čempionu Tbilisyje (Gruzija). Kitais metais šį pasiekimą pakartojo triuškinančiu rezultatu – 8,5 taško iš 9 galimų.
1978 m. laimėjo Sokolskio memorialo turnyrą Minske ir tapo sporto meistru.
1980 m. tapo jauniausiu šachmatų didmeistriu. Tais pačiais metais Dortmunde tapo Pasaulio jaunimo (iki 20 metų) čempionu.
1981 m. laimėjo SSRS šachmatų čempionatą. Visų laikų jauniausias SSRS šachmatų čempionas.
1983 m. pasaulio čempionato Kandidatų mačuose įveikė Aleksandrą Beliavskį ir Viktorą Korčnojų.
1984 m. finaliniame pretendentų į pasaulio čempionus mače, Vilniuje, nesunkiai nugalėjęs 7-ąjį pasaulio čempioną Vasilijų Smyslovą, Kasparovas iškovojo teisę susikauti dėl karūnos su tuometiniu pasaulio čempionu Anatolijumi Karpovu.
Kova dėl Pasaulio čempiono sosto
Pirmasis Karpovo-Kasparovo mačas įvyko Maskvoje. Pagal reglamentą buvo žaidžiama iki 6 pergalių. Mačas truko rekordiškai ilgai, virš 5 mėnesių, 1984 m. rugsėjo 10 d. – 1985 m. vasario 15 dienomis. Buvo nutrauktas po 48 partijų, Karpovui pirmaujant 5:3 (40 partijų buvo pasibaigę lygiosiomis). Oficiali priežastis – grėsmė mačo dalyvių sveikatai. Tikroji priežastis nežinoma iki šiol. Tuo metu jaunesnis ir ištvermingesnis Kasparovas buvo laimėjęs dvi paskutines partijas, todėl buvo laikomas favoritu.
Antrasis mačas vyko 1985 m. rugsėjo 3 d. – lapkričio 9 d. Maskvoje. Pagal naująjį reglamentą turėjo būti žaidžiamos 24 partijos, esant lygiam rezultatui 12:12, tuometinis pasaulio čempionas Anatolijus Karpovas išsaugotų titulą. Kasparovas laimėjo 13:11 ir, būdamas 22 metų, tapo jauniausiu visų laikų pasaulio čempionu.
Savo titulą jis apgynė nuo Karpovo dar 3 mačuose: 1986 m. revanšo mače Londone-Leningrade, pasaulio čempionate Sevilijoje ir 1990 m. pasaulio čempionate Niujorke-Lione.
1993 m. pasitraukė iš FIDE ir kartu su Naidželu Šortu įkūrė profesionalių šachmatų asociaciją, kurios remiami žaidė tarpusavio mačą dėl pasaulio čempiono vardo. Mačą nesunkiai laimėjo G. Kasparovas 12½ : 7½. 1995 m. dar kartą gynė savo titulą profesionalių šachmatų asociacijos organizuotame čempionate prieš V. Anandą ir lengvai išlaikė titulą - 10½ : 7½.
Žlugus Asociacijai, 2000 m. pralaimėjo mačą dėl pasaulio čempiono titulo Vladimirui Kramnikui. Susikauti dar sykį dėl karūnos nebeturėjo galimybės.
Kvartetas (kūrinys)
Kvartetas – kūrinys keturiems muzikos atlikėjams (vokalistams, instrumentininkams). Labiausiai paplitęs kvartetas styginiams; išpopuliarėjo XVII a. II pusėje. Lietuvoje XVIII a. pab. (po 1790 m.) serenadą styginių kvartetui sukūrė Motiejus Radvila.
Iki XX a. 4 dešimtmečio kvartetų sukūrė Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Juozas Gruodis, Jeronimas Kačinskas, Vladas Jakubėnas, Antanas Budriūnas ir kiti. Sovietmečiu sukurta ~ 80. Raidai reikšmingi buvo Eduardo Balsio, Jono Nabažo, Juliaus Juzeliūno, Felikso Bajoro, Osvaldo Balakausko, Vytauto Barkausko, Vytauto Juozapaičio, Broniaus Kutavičiaus, Vytauto Laurušo, Antano Rekašiaus ir kitų lietuvių kompozitorių šio žanro kūriniai.
Ežeraičiai (Ukmergė)
Ežeraičiai – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Želvos.
Zigmantava
Zigmantava – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Debeikių.
Zadobžė
Zadobžė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Cechanoveco valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaimas įsikūręs ant kairiojo Nužeco upės kranto. 1921 m. kaime buvo 17 namai ir 83 gyventojai, iš kurių 39 vyrai ir 44 moterys.
Hidrogeologija
Hidrogeologija (gr. hydōr – vanduo + gē – žemė + logos – mokslas) – geologijos skyrius, tiriantis požeminio vandens kilmę, susidarymo, paplitimo ir filtracijos dėsningumus bei panaudojimo ūkyje galimybes.
Kaip savarankiška mokslo šaka susiformavo XIX a. antroje pusėje. Pagrindinės mokslo šakos:
Šis mokslas naudojasi geologijos, gruntotyros, meteorologijos, hidraulikos, chemijos, fizikos ir matematikos mokslų pasiekimais.
Požeminis vanduo grunte gali būti šių tipų:
Grūda (ežeras)
Grūda arba Grūdas  – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 15 km į pietus nuo Marcinkonių, 1 km į pietus nuo Kabelių, ir Baltarusijoje (Gardino rajonas). Išsirangęs šiaurės-pietų kryptimi 6,1 km, plačiausia vieta – 0,47 km. Altitudė 123,5 m. Ežeras rininės kilmės, vingiuotas (kranto linijos ilgis – 14,3 km). ~ 84 ha ežero yra Lietuvoje ir ~ 41 ha – Baltarusijoje. Krantai daugiau žemi, apaugę Dainavos girios Gudų, Bazarų, Koliaus Dugno, Bandziuko miškais (išskyrus šiaurinį galą).
Suteka du upeliai, o iš šiaurinio galo išteka Merkio intakas – Grūda.
Prie šiaurinio ežero galo įsikūręs Ašašninkų kaimas.
Mis Pasaulis 1999
Mis Pasaulis 1999 – 49-tojo konkurso „Mis Pasaulis“ ceremonija, vykusi Jungtinėje Karalystėje. Konkurso nugalėtoja tapo Yukta Mookhey iš Indijos.
Margoji antilopė
Margoji antilipė (Tragelaphus scriptus) – jaučių (Bovinae) pošeimio dykaraginis žinduolis.
Didžiausia iš sraigtaragių antilopių. Kūno aukštis 65-93 cm, masė 35-80 kg. Kailis rusvas su daug baltų dėmių, skersinių ir išilginių juostų ant šonų. Kai kurių porūšių kailis be ryškių dėmių ir juostų. Patelių kailis šviesesnis. Patinų ragai vidutiniškai 33 (iki 57) cm ilgio, susisukę siaura spirale.
Paplitusi Afrikoje, į pietus nuo Sacharos. Išskiriami 24 šios antilopės porūšiai.
Gyvena miškuose, krūmingose vietovėse ir net kultūriniame landšafte. Laikosi pavieniui arba poromis. Minta medžių ir krūmų lapais, ūgliais, žole. Poruojasi bet kuriuo metų laiku, nėštumas trunka 6 mėnesius. Gimsta 1 jauniklis. Lytiškai subręsta 11-12 mėn., gyvena iki 12 metų.
Tai dažna ir medžiojama antilopė.
Kulautuvos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia
'''Kulautuvos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia''' stovėjo Kulautuvoje. Liaudies architektūros formų. Iki 1940 m. buvo vadinama Kulautuvos šv. Petro Išvadavimo bažnyčia, parapija taip vadinama ir dabar.
Istorija
miniatiūra|240px|left|Laikinoji bažnyčia, 2017 m.
Kulautuvoje 1930 m. įsikūrė vienuolės Darbo seserys. 1931 m. pradėjo veikti jų privati koplyčia. 1932 m. ji perkelta į naują vietą ir tapo vieša. 1940 m. koplyčia padidinta (arch. Adolfo Netyksos projektas), jai suteiktas Švč. Mergelės Marijos Vardo statusas. Priklausė Raudondvario parapijai, vėliau įkurta Kulautuvos parapija. Iki 1987 m. klebonavo Juozapas Frainas (1911–1987), po Antrojo pasaulinio karo nuteistas.
2017 m. suplanuota pradėti naujos bažnyčios statybą.
Architektūra
Senoji bažnyčia medinė, liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė, su žemesne penkiasiene apside. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Šventoriuje palaidoti Kulautuvos klebonai J. Frainas ir Gustavas Gudanavičius (1911–1991).
Naujosios bažnyčios projektas
2017 m. pradžioje bendruomenei pristatytas naujos Kulautuvos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčios projektas. Naujoji parapijos bažnyčia projektuojama pastatyti ant senosios bažnyčios pamatų, išlikusių po gaisro. Joje numatyta apie pusantro šimto sėdimų vietų. Projekto vadovas – architektas Darius Jakubauskas.
Šventoriuje pastatytame informaciniame stende pristatomas bažnyčios projektas. Sklype išlikusi senoji varpinė savo formomis atitinka projektuojamos bažnyčios architektūrą. Jos planas kryžiaus formos. Pagrindinė nava su stogo konstrukcija numatyta taisyklingo šešiakampo formos, tokiu būdu sutelkianti tikinčiuosius arčiau altoriaus, sukurianti reikiamas akustines savybes. Kylančių medinių plokštumų pagrindinė nava suteikia iškilmingumo ir išskirtinės erdvės suvokimo. Bažnyčios siluetas užbaigiamas šviesos bokštu – karūna, simbolizuojančia Švč. M. Marijos karūnavimą ir akcentuoja šios parapijinės bažnyčios titulą.