cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ika
Ika  – miestas pietinėje Peru dalyje, prie Ikos upės ir Panamerikos plento. Departamento ir provincijos centras. 261 tūkst. gyventojų (2007 m.). Svarbaus žemdirbystės regiono centras (medvilnė, vynuogės, šparagai, vaisiai). Maisto, vyno, tekstilės pramonė. Yra valstybinis universitetas.
Istorija
Miestas įkurtas konkistadoro Gerónimo Luis de Cabrera 1563 m. kaip Villa de Valverde, vėliau pervadintas į San Jerónimo de Ica. 2007 m. rugpjūčio 15 d. miestas smarkiai nukentėjo nuo 8 balų pagal Richterio skalę žemės drebėjimo.
Turizmas
Ika svarbus turistinis objektas. Pagrindiniai lankytini objektai:
Vaidaugų valsčius
Vaidaugų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Vaidaugai.
Istorija
Įkurtas 1939 m. pavasarį iš dalies Budelkiemio valsčiaus ir dalies Žardės valsčiaus.
Valsčius panaikintas 1947 m. lapkričio 6 d. prijungiant prie Dovilų valsčiaus.
Švenčius (Kaišiadorių raj.)
Švenčius (arba Žydiškių ežeras) – ežeras Lietuvoje, Kaišiadorių rajono pietryčiuose, 10 km į šiaurės rytus nuo Stakliškių. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 1,57 km, plotis iki 0,75 km. Altitudė 177,5 m. Gylis siekia 4,2 m. Krantai daugiausia statūs, ardomi, tik vakarinis ir rytinis žemesni, užpelkėję. Aplink ežerą plyti dirbamieji laukai ir pievos, auga miškeliai. Į Švenčių įteka 4 bevardžiai upeliai ir Vadrė, išteka į Alšios ežerą Alšyčia (Verknės baseinas). Dugnas padengtas sapropelingu moliu, atabradas siauras, padengtas dumblingu smėliu.
Prie Švenčiaus esantys kaimai: Žydiškės, Vaitkūnai, Pašventys. Yra kaimo turizmo sodyba.
Ežerėvadis Švenčiús kilęs nuo žodžio šventas („pašvęstas“, toliau, matyt, iš „šviesus“).
Laomedėja (palydovas)
Laomedėja (ang. Laomedeia) arba Neptūnas XII – gamtinis Neptūno palydovas, skriejantis priešinga planetos sukimuisi kryptimi. 2002 m. rugpjūčio 14 d. atrado Matthew J. Holman vadovaujama komanda (J. J. Kavelaars, T. Grav, W. Fraser, D. Milisavljevic). Iš karto po atradimo suteiktas laikinas S/2002 N 3 pavadinimas. 2007 m. sausio 29 d. pavadintas Laomedėjos, vienos iš nereidžių vardu.
Kauzatyvas
Kauzatyvas (, iš causa – 'priežastis') – veiksmažodžio forma, reiškianti, kad subjektas veikia ne pats, o jį verčia atlikti veiksmą kitas veikėjas. Tai valentinė forma, žodžiui suteikianti tranzityvinę reikšmę, perkelianti veiksmą prie kito veikėjo.
Lietuvių kalboje kauzatyvas sudaromas pridedant priesagą -in-, -y- (kartais dar ir pakėlus veiksmažodžio šaknį į aukštesnį laipsnį) pvz.; judėti – judinti, kalbėti – kalbinti, skristi – skraidinti, gulti – guldyti. Panašiai kauzatyvas sudaromas sanskrite, pridedant priesagą -aya-; pvz., paṭhati („skaito“) – pāṭhayati („verčia skaityti“), vakṣati („auga“) –  vakṣayati („augina“). Hindi kalboje yra 2 kauzatyvo laipsniai – pirmas nurodo vertimą veikti kitą, o antras – per kitą objektą atliktą sau naudingą darbą; pvz., pīnā („gerti“) – pilānā („girdyti“) – pilvānā („girdyti per kitą asmenį“). Panašaus pobūdžio yra ir lietuviški kauzatyvai (parūpinamieji veiksmažodžiai) statydinti („statyti statybininkų pagalba“), kirpdinti („kirpti kirpėjo pagalba“) ir kt.
Kauzatyvai pasaulio kalbose sudaromi įvairiais būdais:
Rapalo taikos sutartis (1922)
thumb|250px|Atstovai sovietų ir vokiečių pusės Rapalo miestelyjeRapalo taikos sutartis – susitarimas pasirašytas 1922 m. balandžio 16 d. tarp Vokietijos (Veimaro respublikos) ir Tarybų Rusijos. Pagal šią sutartį abi šalys atsisakė teritorinių ir finansinių pretenzijų viena kitai, sekusių po Bresto taikos sutarties ir Pirmojo pasaulinio karo.
Abi valstybės taip pat susitarė normalizuoti diplomatinius santykius ir „kooperuotis abipuse geros valios dvasia, tenkinant abiejų šalių ekonomines reikmes“.
Krinki Borovė
Krinki Borovė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grodzisko valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Grodzisko, apie 23 km į šiaurės vakarus nuo Semiatičės ir apie 66 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. pastatytas autentiškos medinės architektūros namas, kuris yra įtrauktas į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Raymond Domenech
Raimonas Domenekas (g. 1952 m. sausio 24 d. Lione, Prancūzija) – Prancūzijos nacionalinės futbolo rinktinės treneris, katalonų kilmės futbolininkas (jo tėvas Franco diktatūros metais pasitraukė iš Ispanijos).
Trenerio karjeros pradžioje 1984–1988 m. dirbo FC Mulhouse. Nuo 1989 m. Olympique Lyon treneris, nuo 1993 m. Direction Technique Nationale (DTN). Šiuo laikotarpiu treniravo Pranūzijos U-20 ir U-21 nacionalines rinktines. 2009 m. kovo 27-29 d. lankėsi Lietuvoje, kur Prancūzijos futbolo rinktinė žaidė su Lietuvos nacionaline futbolo rinktine (S. Dariaus ir S. Girėno stadionas, Kaunas, 1:0 Prancūzijos naudai). Po labai nesėkmingo prancūzams 2010 m. pasaulio čempionato pasitraukė iš rinktinės trenerio posto.
Volskas
Volskas  – miestas Rusijoje, Saratovo srityje, Volgogrado tvenkinio (Volgos) dešiniajame krante; rajono centras. Geležinkelio stotis (Privolskaja) prie Atkarsko–Pugačiovo linijos, praeina Saratovo–Syzranės plentas, yra upių uostas. Svarbus cemento pramonės centras. Taip pat vystoma maisto, metalo apdirbimo pramonė. Veikia krašto muziejus su paveikslų galerija, teatras. Yra XIX–XX a. pr. architektūros paminklų (buv. svečių, pirklių namai, žemės valdyba, malūnas, geležinkelio stotis ir kt.). Yra Šv. Trejybės soboras.
Istorija
Gyvenvietė (vad. Malykovka) Volgos ir Malykovkos santakoje šaltiniuose minima nuo 1699 m. Malykovka buvo svarbiu prekybiniu ir kariniu tašku prie Volgos upės. Apylinkėse kūrėsi vienuolynai. 1710 m. Malykovka padovanota Aleksandrui Menšikovui. 1780 m. tapo apskrities centru, miestas pradėtas vadinti Volgsku, o vėliau – Volsku. XVIII a. pab.–XX a. pr. Volskas sparčiai plėtėsi, tapo cemento pramonės centru (apylinkėse kastas smiltainis).
Rūta Vanagaitė
Rūta Vanagaitė (g. 1955 m. sausio 25 d. Šiauliuose) – Lietuvos teatrologė, rašytoja, Vilniaus miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1961–1972 m. mokėsi Vilniaus 22-oje vidurinėje mokykloje, 1972–1973 m. Vilniaus A. Vienuolio vidurinėje mokykloje. 1973–1978 m. Maskvos Lunačiarskio valstybiniame teatro meno institute studijavo teatrologiją.
1976–1977 m. Valstybinio jaunimo teatro Pedagoginės dalies vedėja. 1977–1983 m. mėnesinio žurnalo „Kultūros barai“ teatro, kino ir televizijos skyriaus vedėja. 1983–1984 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ Teatro skyriaus vedėja.
1983 m. ištekėjusi už Suomijos piliečio sociologo Ronaldo Vimano kurį laiką gyveno Ganoje (Vakarų Afrika), 1985–1989 m. Helsinkyje (Suomija). 1985–1989 m. Helsinkio universiteto Slavistikos bibliotekos asistentė. 1989–1991 m. Valstybinio jaunimo teatro meno vadovė.
1999–2001 m. Lietuvos liberalų sąjungos narė, LLS Kultūros komiteto pirmininkė. Liberalų ir centro sąjungos narė. 2011–2015 m. su Artūro Zuoko ir Vilniaus koalicija – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė.
1995 m. ištekėjo už aktorius Vlado Bagdono (g. 1949); išsituokusi. Vaikai Adelė Veronika (g. 1987), Juozapas (g. 1995).
Moka rusų, anglų, suomių, lenkų, prancūzų kalbas.
Kontroversija dėl A. Ramanausko–Vanago
Lietuvos viešojoje erdvėje kilo skandalas, kuomet rašytoja teigė apie partizanų vadą Adolfą Ramanauską–Vanagą radusi skandalingų ir kompromituojančių detalių. Anot jos, vartydama tardymo protokolus ji nustačiusi, kad „palūžusio“ Adolfo Ramanausko paskutinėje kalboje pašlovinta Tarybų Sąjunga, kad jis pats žalojęsis, išsidūręs akį ir susipjaustęs sėklides. R. Vanagaitė taip pat teigė, kad A. Ramanausko iš tiesų būta KGB agento.
Rašytojai antrino tuometis širdies draugas, prieštaringai vertinamas „nacių medžiotojas“ Efraimas Zurofas. Jis kaltino A. Ramanauską-Vanagą dalyvavus Holokauste, nes informacijos apie tai radęs Nachmano Dušanskio užrašuose.
Kilus plačiam visuomenės ir istorikų pasipiktinimui dėl melagingų teiginių, R. Vanagaitė išplatino straipsnį, kuriame atsiprašė, pripažino nežinojusi visos medžiagos ir todėl suklydusi. Už melagingą informaciją apie partizanų vadą leidykla „Alma Littera“ paskelbė išimanti visas rašytojos knygas iš prekybos.
Izraelio ambasadoriaus reakcija
Izraelio ambasadorius Amiras Maimonas, reikšdamas palaikymą lietuvių pusei, gimtadienio proga aplankė žymiojo partizano dukterį ir, anot jos, išsakė „oficialią poziciją pabrėždamas, kad jo valstybė gerbia ir vertina [lietuvių] laisvės kovą, kuriai vadovavo <…> Adolfas Ramanauskas Vanagas.“
Kritika
2017 m. leidykla „Alma littera“ nutraukė R. Vanagaitės knygų prekybą, reaguodama į jos skandalingus pasisakymus apie partizanų vadą Adolfą Ramanauską-Vanagą. Išimtas iš prekybos knygas leidykla pažadėjo atiduoti į makulatūrą perdirbimui.
Halina Šurepova
Halina Šurepova (1939 m. gegužės 5 d. Vilkaviškyje, Lietuvoje) – pirmoji moteris nardytoja TSRS kariniame jūrų laivyne, vėliau Ukrainos karinėse jūrų pajėgose, kariniams tikslams pritaikytų delfinų dresuotoja Sevastopolio mieste. Priklausė DOSAAF organizacijai.
Biografija
Gimė 1939 m. gegužės 5 d. Vilkaviškyje, Aleksandro ir Aleksandros Šurepovų šeimoje. Tėvas buvo TSRS užsienio žvalgybininkas Lietuvoje. Prasidėjus II pasauliniam karui tėvas buvo sužeistas ir išvežtas į TSRS gilumą. Šeima liko Lietuvoje, kur atėjus vokiečiams buvo suimta gestapo. Kartu su seserimi Nataša buvo išvežtos į vaikų namus, kur joms buvo suteikti nauji vardai - Helena ir Aldona. Mama dirbo valytoja pas vietinius lietuvių ūkininkus, o mergaitės išvežtos į Vokietiją, kaip kraujo donorės. Po karo 1948 m. kartu su seserimi grįžo į Vilnių, kur gyveno su Šubertaičių pavarde. Kartu su seserimi buvo pamiršusios rusų kalba ir kalbėjo tik vokiškai.
Vondžu
Vondžu  – miestas Pietų Korėjoje, 140 km į rytus nuo Seulo, Kangvono provincijoje. Transporto mazgas. Lengvoji, maisto pramonė. Veikia 3 universitetai, keletas muziejų, Todži literatūros parkas ir kultūros centras. Apylinkėse vystomas turizmas (kelionės į kalnus, Čiaksano nacionalinis parkas). Gaminamas tradicinis popierius handži. Veikia JAV karinės bazės.
Halina Šurepova
Biografija
Pasibaigus karui Halinos, jos sesers ir motinos pradėjo ieškoti jų tėvas. Iš pradžių surado savo žmoną. 1949 m. būdamas su oficialiu vizitu Vilniuje tėvas Aleksandras apsilankė vienoje iš našlaičių prieglaudų, kur aptiko dvi mergaites su Šubertaičių pavarde, tačiau su tomis pačiomis gimimo datomis, kaip ir jo dukterys. Taip mergaitės buvo surastos ir išvyko gyventi į Gardiną, kur po karo apsigyveno jų tėvas.
Vondžu
Istorija
Vondžu seniau buvo Kangvono krašto sostine. Korėjos karo metu čia vyko nuožmūs mūšiai. 1955 m. Vondžu suteiktas miesto statusas.
Psamatė (palydovas)
Psamatė arba Neptūnas X – gamtinis Neptūno palydovas, skriejantis priešinga planetos sukimuisi kryptimi. 2003 m. atrado Scott S. Sheppard ir David C. Jewitt. Iš karto po atradimo suteiktas laikinas S/2003 N 1 pavadinimas. Vėliau pavadintas Psamatės, vienos iš nereidžių vardu.
Manoma, jog Psamatė (kaip ir Nesa) gali būti suirusio didesnio Neptūno palydovo liekana.
Gvaraninė paulinija
Gvaraninė paulinija, geriau žinoma kaip guarana (Paullinia cupana) – sapindinių (Sapindaceae) šeimos vijoklinis augalas, augantis Amazonijoje, daugiausia Brazilijoje.
Guarana gali užaugti iki 10 m aukščio. Lapai sudėtiniai, iki 40 cm ilgio. Žiedai balti, susitelkę kekiniame žiedyne. Vaisiai raudoni ar oranžiniai, su juodomis sėklomis. Jų sudėtyje gausu kofeino, tanino, proteino, krakmolo.
Iš guaranos gaminama arbata, nealkoholiniai gėrimai, naudojama vaistų gamyboje ir tradicinėje medicinoje.
thumb|left|200px|Gvaraninė paulinija thumb|left|200px|Gėrimas, pagamintas iš guaranos
Kiečiai (Zarasai)
Kiečiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybės šiaurėje, 2 km į pietryčius nuo Stelmužės, prie rytinio Kiečių ežero kranto. Šalia kaimo eina vingiuotasis Zarasų–Stelmužės keliukas.
Etimologija
Apie šią vietovę legendos pasakoja, kad gyvenęs čia nuožmus ponas, tačiau sykį vienas seneliukas pranešęs, kad iš dvaro rūmų nieko neliksią, tik augsią didžiulės žolės – kiečiai. Taip ir atsitikę.
Vilkyčių valsčius
Vilkyčių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Vilkyčiai.
Istorija
Valsčius įkurtas 1939 m. gegužės 1 d. iš Kebelių valsčiaus ir Sakūtėlių valsčiaus. Panaikintas 1947 m. lapkričio 6 d. prijungiant prie Priekulės valsčiaus.
Luiras
Luiras  – upė šiaurės Suomijoje, Laplandijoje; Kitineno (Kemijokio baseinas) kairysis intakas. Išteka iš Luirojervio ežero Sariselkės aukštumoje. Teka į pietus, įteka į Kitineną netoli jo žiočių, į šiaurę nuo Pelkoseniemio.
Andrejus Tupolevas
thumb|Andrejus Tupolevas Andrejus Tupolevas (, 1888 m. lapkričio 10 d. Pustomazovo kaime, Tverės gubernijoje – 1972 m. gruodžio 23 d. Maskvoje) – tarybinis aviakonstruktorius, TSRS Mokslų akademijos narys, generolas pulkininkas (1968 m.).
Veikla
A. Tupolevui vadovaujant buvo kuriami bombonešiai, naikintuvai, žvalgybiniai, transportiniai, keleivinai ir jūriniai lėktuvai, specialūs lėktuvai rekordams siekti, taip pat aerorogės, torpediniai kateriai, gondolos. Jis sukūrė ir įdiegė serijinės metalinių lėktuvų gamybos technologiją bei sutrumpino kelią nuo projektavimo iki bandymų, konstruktorių biurus kurdamas aviacijos gamyklose. A. Tupolevo konstruktorių biure suprojektuota virš šimto lėktuvų tipų, iš kurių virš 70 buvo gaminami serijiniu būdu. Jo sukurtais lėktuvais pasiekti 78 pasaulio rekordai, atlikta 30 ypač sudėtingų skrydžių.
A. Tupolevas išugdė virš dešimties aviakonstruktorių ir mokslininkų, vėliau vadovavusių savo konstruktorių biurams (tarp jų buvo P. Suchojus, M. Milis, V. Petliakovas ir kiti).
Nuo 1956 m. A. Tupolevas buvo TSRS Aviacijos pramonės Generaliniu konstruktoriumi. 1955 m. buvo sukurtas pirmas tarybinis keleivinis reaktyvinis lėktuvas Tu-104. Paminėtinas pirmas tarpkontinentinis turbosraigtinis lėktuvas Tu-114 (1957 m.), Tu-134 (1967 m.), Tu-154 (1970 m.) bei kartu su sūnumi Aleksejumi Tupolevu sukurtas viršgarsinis keleivinis lėktuvas Tu-144.
Apdovanojimai
Triskart Socialistinio darbo didvyris (1945, 1957, 1972). Apdovanotas Lenino premija (1957 m.), keturis kartus – Stalino premija (1943, 1948, 1949, 1952 m.) ir TSRS Valstybine premija (1972 m.).
Papildoma informacija
1937 m. A. Tupolevas buvo suimtas, apkaltintas kenkėjiška ir žvalgybine veikla Prancūzijos naudai, o 1940 m. nuteistas 15-kai metų kalėti. Kalėdamas dirbo specialiame konstruktorių biure. Reabilituotas 1955 m.
Neutroninė žvaigždė
[[RX J1856.5-3754, vienos artimiausių Saulei neutroninių žvaigždžių nuotrauka rentgeno spinduliuose. Šio žvaigždės masė maždaug lygi Saulės masei, skersmuo – keletas kilometrų, paviršiaus temperatūra apie 434 000°K.|thumb]] Neutroninė žvaigždė – labai mažų žvaigždžių tipas, viena paskutiniųjų žvaigždžių evoliucijos stadijų. Matmenys – keliasdešimt kilometrų, o masė tarp 1,4–3. Pasižymi itin stipriu Rentgeno spinduliavimu, magnetiniu lauku, temperatūra bei dideliu sukimosi greičiu.
Pulsarai, magnetarai yra neutroninės žvaigždės.
Atradimas
1933 m., praėjus metams po neutronų atradimo, Walter Baade ir Fritz Zwicky teoriškai numatė neutroninių žvaigždžių egzistavimą. J. Robert Oppenheimer (1904–1967) ir G. M. Volkoff 1939 m. apskaičiavo teorinį neutroninės žvaigždės modelį. 1967 m. astronomai Jocelyn Bell ir Antony Hewish atrado radioimpulsus, kuriuos paaiškino kaip sklindančius iš neutroninės žvaigždės.
Sandara
Žvaigždė sudaryta beveik vien iš neutronų. Kadangi tankis (1016-1018 kg/m³) artimas branduolio tankiui, tai reiškia, kad elektronai praktiškai „prispausti“ prie branduolio – elektronui susijungus su protonu, susidaro neutronas. Neutroninė žvaigždė primena vientisą didelį atomo branduolį.
Susidarymas
Yra keli susidarymo būdai:
Savybės
Neutroninės žvaigždės temperatūra iš pradžių siekia 100 milijardų kelvinų. Neutrinų spinduliavimas atima daug energijos ir jau po metų temperatūra nukrinta iki 1 milijardo kelvinų. Jos yra šiek tiek panašios į baltąsias nykštukes, nes tiek vienos, tiek kitos susidaro susitraukiant mirusioms žvaigždėms. Tačiau neutroninės žvaigždės daug mažesnės už baltąsias nykštukes, tačiau jų masė gali siekti net 5 Saulių masę. Būtent dėl tokios masės kolapsas į neutroninę žvaigždę yra labai spartus ir smarkus. Greitai kolapsuojančios žvaigždės milžinės (daugiau nei 3 Saulių masės) viduje susidaro ypatingos sąlygos, kurioms esant protonai jungiasi su neigiamą krūvį turinčiais elektronais, ir taip susidaro krūvio neturintys neutronai. Šios dalelės, neturėdamos krūvio, gali susispausti iki neįtikėtino tankio.
Viena iš neįprastų dangaus kūno savybių yra ta, kad didėjant masei, mažėja žvaigždės matmenys. Kaip ir baltosios nykštukės, jos taip pat turi ribinę masę, kurią viršijus gravitacinės jėgos „sutraiško“ neutronus ir žvaigždė kolapsuoja į juodąją skylę. Standartinės neutroninės žvaigždės (ne pulsaro ir ne magnetaro) sandara yra viena keisčiausių struktūrų Visatoje – kietas paviršius dengia viduje kunkuliuojančią karštą medžiagą, o virš jo laikosi labai plona karštos plazmos atmosfera. Neutroninės žvaigždės sukasi apie savo ašį sekundės dalių periodais, be to, jos turi labai stiprius magnetinius laukus, trilijonus kartų stipresnius už Saulės. Būtent dėl šių savybių identifikuojamos neutroninės žvaigždės. Nors jos ir labai karštos, tačiau visiškai mažos ir spinduliuoja per mažai šviesos, kad jas būtų galima pamatyti.
Netimeras
right|thumb|250px|Atminimo lenta [[Dainiai|Dainiuose (Jurbarko raj.)]] Netimeras – jotvingių genties valdovas, susijęs su 1009 m. vykusia Šv. Brunono misija. Jis su 300 savo pavaldinių ir jų šeimos nariais priėmė krikščionių tikėjimą. Tolesnis jo likimas nežinomas.
Netimero brolis Zebedenas nukirsdino misionieriui galvą ir išžudė beveik visą jo palydą.
Vėliavininkas (Rytų Europa)
200px|thumb|right|[[Karūnos didysis vėliavininkas Sebastianas Sobieskis 1605 m.]] thumb|Gardino žemės vėliava Vėliavininkas, chorunžas, arba karūžas  – vienas iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos dvaro ir žemietijų valdžios pareigūnų bei Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kariuomenės jaunesnysis karininkas. Vėliau iš šių pareigų susiformavo jaunesnio karininko laipsnis chorunžas.
Vėliavininko pareigybė perimta iš viduramžių riterių, kurie savo kariuomenės smulkesnius dalinius vadindavo vėliavomis, nes paprastai dalinį sudarydavo vienos riterio valdos šauktiniai kariai. Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje ir Lenkijos karalystėje savo vėliavas turėjo atskiros žemės, didikų valdos ir giminės, taip pat karaliaus dvarai. Kariuomenės vėliava dabartiniu supratimu atitinka kuopą.
Įgaliojimai
Vėliavininkas buvo vėliavos saugotojas ir jos nešėjas žygio bei mūšio metu. Žemietijos vėliavininkas buvo tiesiogiai pavaldus kaštelionui. Į jo pareigas įėjo šauktinių dalinio parengimas visuotinio šaukimo metu ir dalinio atvedimas į kašteliono nurodytą vietą. Didžiojoje Lenkijoje iki XVI a. vėliavininkas turėjo ir papildomus įgaliojimus posėdžiauti žemės teisme.
Lietuvos didysis vėliavininkas
Lietuvos didžiojo vėliavininko pareigybė įsteigta 1499 m. Jam buvo patikima Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vėliava. Jis vėliavą nešdavo per svarbiausias dvaro ceremonijas, karaliaus karūnavimą ar laidotuves. Stovėdavo monarcho dešinėje. Vėliau ši pareigybė tapo tituline, pareigos buvo laikomos nors ir simbolinėmis, bet garbingomis.
Kęstutis Čerkeliūnas
Kęstutis Jonas Čerkeliūnas (1921 m. gegužės 14 d. Raseiniuose – 2008 m. balandžio 14 d. Niujorke) – Lietuvos išeivijos žurnalistas, architektas.
Biografija
1938 m. įstojo į Vytauto Didžiojo universitetą, studijavo literatūrą ir architektūrą. Nuo 1945 m. studijas tęsė Tiubingeno universitete, Štutgarto aukštojoje technikos mokykloje ir Niujorko Prato institute, kur 1952 m. baigė architektūrą.
1941–1944 m. dirbo dienraščių „Į laisvę“, „Ateitis“ redakcijose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Vienas sambūrio „Šviesa“ kūrėjų. 1947 m. persikėlė į JAV. 1956–1976 m. dirbo Skidmore, vienoje Niujorko architektūros bendrovėje. 1959–1969 m. redagavo žurnalą „Sportas“. 1961 m. suredagavo žurnalo „Lituanus“ numerį, skirtą M. K. Čiurlioniui. 1977–1987 m. gyveno Miunchene, radijo stoties „Laisvė“, vėliau „Laisvoji Europa“ lietuviškų programų redaktorius ir pranešėjas. Laikraščio „Darbininkas“ nuolatinis korespondentas. Bendradarbiavo lietuvių ir latvių išeivijos, Vokietijos, JAV spaudoje, daugiausia rašė sporto temomis.
Aukštakojai
Aukštakojai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Obelių.
Iračės vienuolynas
thumb|250px|right|Irache vienuolynas
Iračės vienuolynas ( arba Hyrache, baskų kalba – Iratxe) – benediktinų vienuolynas Aiegi miestelyje šiaurės Ispanijoje, Navaros provincijoje.
Puerto Narinjas
Puerto Narinjas (isp. Puerto Nariño) – miestas pietryčių Kolumbijoje, Amasonaso departamente, Amazonės pakrantėje, 87 km nuo Letisijos. Apie 7,2 tūkst. gyventojų.
Iračės vienuolynas
Istorija
Benediktinai vienuolyną pastatė VIII a., pirmųjų statinių neišliko. Kai kurie dabartiniai statiniai datuojami XI a. 1569 m. čia pradėjo veikti pirmasis Navaros provincijos universitetas, kuris 1824 m. buvo uždarytas. Nuo 1877 m. balandžio 24 d. vienuolynas, kaip istorinis paminklas, saugomas valstybės
Puerto Narinjas
Puerto Narinjuje vykdoma ekologinė programa, pagal kurią mieste draudžiama važinėti mašinoms ir motociklams. Vienintelė susisiekimo priemonė su Letisija – motorinės valtys. Turistinis centras. Miestas pavadintas Kolumbijos generolo Antonio Nariño garbei.
Iračės vienuolynas
Iračės vienuolyno kompleksas
Irache vienuolyno kompleksą sudaro: romanistinio stiliaus XII a. bažnyčia, vienuolynas su zakristija, refektoriumu ir plateresko stiliaus varpinė
Turkijos krepšinio lyga
Turkijos krepšinio lyga, oficialiai Krepšinio superlyga  – stipriausias vyrų krepšinio turnyras Turkijoje. Turnyre žaidžia 16 komandų, kurios kiekviena su kiekviena reguliariajame sezone susitinka po du kartus. Reguliariojo sezono pabaigoje išsiaiškinamos 8 stipriausios komandos, kurios suskirstomos į keturias grupes po dvi komandas. Keturios stipriausios komandos patenka į pusfinalius, kur išsiaiškinamos dvi turnyro finalistės.
Hatino mūšis
Hatino mūšis – mūšis, įvykęs 1187 m. liepos 4 d. tarp Jeruzalės karalystės kryžiuočių ir kurdų kilmės musulmonų ajubidų dinastijos, valdžiusios didžiąją dalį Artimųjų Rytų, kariuomenių. Prie Hatino, šiaurės Galilėjoje, (dab. Izraelis) tamplieriai triuškinamai pralaimėjo prieš sultoną Saladiną. Žuvo daug riterių, o Jeruzalė buvo užimta saracėnų.
Jeruzalė ir keli kiti kryžiuočių valdomi miestai atsidūrė Saladino rankose. Sužinojęs apie Jeruzalės praradimą, popiežius Grigalius VIII paskelbė bulę Audita tremendi, kurioje buvo kviečiama surengti Trečiąjį kryžiaus žygį (1189–1192 m.).
Konflikto priežastys
miniatiūra|250px|left|Hatino Ragai Dar gyvam esant Jeruzalės karaliui Baldvinui IV, kuris sirgo mirtina raupsų liga, sosto įpėdiniu tapo jo septynmetis sūnėnas Baldvinas V Jeruzalietis, o regentu – Tripolio grafas Raimondas III Tripolietis. Pastarasis, pasinaudodamas savo valdžia, sudarė ketverių metų taikos sutartį su Saladinu. Po metų jaunasis karalius netikėtai mirė, ir sosto paveldėtoją teko rinkti iš dviejų karaliaus Baldvino IV seserų: Sibilės ir Izabelos. Dar iki karaliaus mirties Jeruzalės baronai Ako pasitarime jam prisiekė, kad Gi de Luzinjanas karaliumi netaps, o naujojo valdovo, Sibilės ar Izabelos, išrinkimo klausimą spręs Romos popiežius, Šventosios Romos Imperijos, Anglijos ir Prancūzijos monarchai.
Aukštalaukis
Aukštalaukiu vadinami kaimai:
Hatino mūšis
Konflikto priežastys
1187 m. Ake Šventosios Žemės baronai tarėsi dėl naujo kryžiaus žygio surengimo. Tuo metu pasitarimo dalyvius pasiekė žinia, kad Saladinas apsupo Tiberijo miestą. Atvykęs miesto pasiuntinys prašė pagalbos. Jau sekančią naktį karalius Gi de Luzinjanas, spaudžiamas tamplierių ordino didžiojo magistro, priėmė sprendimą suteikti pagalbą. Sekantį rytą kariuomenė pradėjo žygį.
Mūšis
miniatiūra|250px|left|Mūšio schemoje judėjimo kryptys:         musulmonų          riterių Kariuomenės karavanas per dykumą nuo Sephoria šaltinių pajudėjo link Tiberiados ežero 1187 m. liepos 3 d. Pavargusi nuo svilinančio karščio kariuomenė sustojo nakvynės prie Hatino Ragų, nespėjusi iki tamsos pasiekti vandens. Saladinas įsakė savo kareiviams nedelsiant padegti gretimuose šlaituose aplink priešo stovyklavietę augusius sausus krūmokšnius. Kryžiuočių stovykla duso nuo karščio ir aitrių dūmų, be to, musulmonai ją apšaudė iš lankų ir arbaletų.
Karaliaus sušauktos karinės tarybos sprendimu kryžiuočiai nutarė pulti. Jiems vadovavo Tripolio grafas. Vos kryžiuočių pajėgos užėmė kovos pozicijas, šeši riteriai perbėgo į musulmonų pusę ir jiems papasakojo apie kryžiuočių karinę parengtį ir jų planus. Jie pasiūlė sultonui nedelsiant pulti pirmam ir netikėtai. Saladinas išvedė savo kariuomenę pulti riterius. Karaliaus kariuomenės pėstininkai pamatę saracėnų puolimą, pakilo į kalną ir atsisakė kautis, nekreipdami dėmesio į karaliaus įsakymą, vyskupų maldas ir baronų reikalavimus.
Tripolio grafas Raimondas su savo kariauna pasitiko musulmonų eskadroną. Priešas leido riterių būriui įsiskverbti į savo eiles, tačiau po to musulmonai apjungė savo pajėgas ir tvirtu žiedu apsupo kryžiuočius. Išsigelbėti iš apsupties pavyko vos 20–25 riteriams, tarp jų ir pačiam Tripolio grafui. Mūšis truko septynias valandas. Jame žuvo apie 17 000 žmonių, o karalius Gi de Luzinjanas, jo brolis, Prancūzijos konsteblis Amoris II de Lusinjanas, tamplierių magistras Žeraras de Ridefortas, Antiochijos kunigaikštis Reno de Šatijonas ir daugelis kitų pateko į nelaisvę.
Pasekmės
Pralaimėjimas prie Hatino labai susilpnino tamplierių ir hospitaljerų ordinus, kurie buvo pagrindinė jėga, stovinti Saladino vedamų saracėnų kelyje. Riteris Balijanas iš Ibelino, kuriam pavyko išvengti nelaisvės, greitai sugrįžo į Jeruzalę, kur surinko kariuomenę jos gynybai. 1187 m. rugsėjo mėn. Saladinas jau buvo prie Jeruzalės. Ją apsupęs leido miestiečiams už išpirką išvykti. Netrukus, spalio 2 d. Saladino kariuomenė įžengė į Jeuzalę. Vėliau miestas vėl atiteko krikščionims, tačiau Saladino pergalė prie Hatino lėmė keliems šimtmečiams krikščionių išstūmimo iš Šventosios Žemės pradžią.
Sint Marteno vėliava
thumb|Sint Marteno vėliava Sint Marteno vėliava, Švento Martyno salos vėliava – Sint Marteno vėliava, priimta 1985 m. birželio 13 dieną. Vėliavą sudaro raudona ir mėlyna horizontalios juostos ir baltu trikampis ties koto kraštu smaigaliu link laisvo krašto. Trikampyje pavaizduotas teritorijos herbas, patvirtintas 1982 m. lapkričio 17 d.
Paprastasis vištvanagis
Paprastasis vištvanagis (arba tiesiog vištvanagis, Accipiter gentilis) – vanaginių (Accipitridae) šeimos, (Accipitrinae) pošeimio, tikrųjų vanagų (Accipiter) genties plėšriųjų paukščių rūšis.
thumb|right|250px|Paprastasis vištvanagis
Paplitimas
Paplitę šiaurinio pusrutulio daugiausiai vidutinių platumų ir subtropikų klimato juostose, rečiau arkties klimato zonos pietesnėse platumose.
Paplitimas Lietuvoje
Savaime gyvena Lietuvoje, aptinkamas ištisus metus, gana dažnas, bet įrašytas į Lietuvos raudonosios knygos 3 (R) kategorijos sąrašus.
Gyvenamoji aplinka
Gyvena toliau nuo gyvenviečių miško tankmėje, o perėjimui daugiausiai pasirenka juodalksnynus, beržynus ar mišrius medynus.
Lizdavietės ir perėjimas
Lizdą krauna 6-20 m aukštyje iš sausų šakų. Gali perėti tame pačiame lizde kelerius metus iš eilės arba užimti juodųjų gandrų, suopių lizdus. Deda 3-4 melsvus ar balsvus kiaušinius. Peri 35-38 dienas.
Mityba
Minta įvairiais miško paukščiais: kėkštais, strazdais giesmininkais, kikiliais, margaisiais geniais. Migruodamas medžioja vištas ir kitus naminius paukščius, varnas, balandžius. Taip pat gaudo smulkius žinduolius – voveres, kurmius, pelėnus, kiškius.
Išvaizda
Kūno viršutinė pusė pilkai rusva, pilko ar rudo atspalvio. Galva tamsesnė, baltai dėmėta. Antakis baltas. Pakaušyje balti taškučiai. Kūno apatinė pusė balta su skersiniais juodais dryžiais. Uodega ilga, skersai dryžuota. Pauodegys baltas. Snapas melsvai juodas. Kojos geltonos, nagai juosvi. Patelė kiek pilkai rusva su balsvomis dėmelėmis, uodega tamsiai skersai dryžuota. Apatinė kūno pusė rusva arba balsva su juosvomis išilginėmis dėmėmis.
Kūno matmenys
Vidutinio dydžio paukščiai, kurių patelės 10–25% stambesnės už patinėlius. Paprastųjų vištvanagių svoris nuo 0,52 kg (smulkiausi patinėliai), iki 2,2 kg (stambiausios patelės). Sparnų skersmuo 28,6–39 cm, uodega 20–28 cm, čiurna 6,8–9 cm. Paprastiesiems vištvanagiams galioja Bergamno taisyklių dėsniai – jų šiaurinės populiacijos stambiausios, o pietinės smulkiausios. Stambiausios vištvanagių populiacijos gyvena Suomijoje.
Paprastųjų vištvanagių porūšiai
IOC World Bird List v11.1 versijoje išskiriama 10 paprastųjų vištvanagių porūšių :
Gyvatėdžiai (pošeimis)
Gyvatėdžiai (Circaetinae) - vanaginių paukščių (Accipitriformes) pošeimis. Jam priklauso Lietuvoje paplitusi rūšis - gyvatėdis.
Gyvatedžių pošeimio paukščiai dažniausiai minta gyvatėmis, driežais. Paplitę šiltesniuose Senojo Pasaulio kraštuose.
Sistematika
Sudaro 4 gentys ir 13 rūšių.
Sanvi
Sanvi (Sanwi) – istorinė valstybė XVIII–XX a. egzistavusi Aukso kranto regione, dabartinio Dramblio Kaulo Kranto pietrytinėje dalyje. Jos užimamos teritorijos buvo Pietų Komoės regione. Svarbiausi jos kūrėjai buvo akanai anji.
Raida
Anji gentys migravo iš rytų dėl Ašančio imperijos agresijos, ir jų migraciją sustabdė Komoės upė. Čia jie įkūrė Sanvi karalystę su sostine Krindžabo, kuri buvo viena iš trijų svarbiausių anji karalysčių.
Sanvi karalystė 1843 m. tapo pirmuoju prancūzų protektoratu regione, įgalinusi tolimesnę Prancūzijos kolonizaciją Dramblio Kaulo Kranto teritorijoje. Tačiau tradicinės valdymo struktūros ir karalystės vadai, tituluojami ohene išlaikė savo dinastinę liniją ir valdžią.
XX a. viduryje Sanvi diduomenė sukūrė atskirą politinę partiją, siekdama karalystės autonomijos Dramblio Kaulo Krante. Nepasisekus, 1959 m. Sanvi karalystė buvo oficialiai panaikinta, kas paskatino ją paskelbti nepriklausomybę. Tuometinis ohene Amon N'Douffou III buvo priverstas migruoti iš šalies į gretimą Ganą, kur susilaukė palaikymo iš tuometinio prezidento Kvamės Nkrumo. Kitas ohene, Kaku Andoh, sugrįžo į tėvynę 1981 m., ir išlaikė tik simbolinę valdžią.
Kazys Daugirdas
Kazys Daugirdas (tikrasis vardas Jonas Stalioraitis; 1887 m. birželio 24 d. Būdviečiuose – 1949 m. balandžio 5 d. Vilniuje) – JAV žurnalistas, publicistas.
Biografija
1905 m. išvyko į Didžiąją Britaniją. 1905–1917 m. dirbo Škotijos ir JAV gamyklose. 1906–1918 m. Amerikos lietuvių socialistų sąjungos narys. 1917 m. redagavo laikraštį „Kova“ ir žurnalą „Naujoji gadynė“. 1920–1922 m. laikraščio „Rankpelnis“ redaktorius. 1922–1944 m. dirbo TSRS. 1944–1946 m. LTSR užsienio reikalų ministerijos darbuotojas. Nuo 1946 m. dirbo LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiume.
Šlaveitų apylinkė
Šlaveitų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis šiaurės vakarų Lietuvoje, į šiaurės rytus nuo Darbėnų.
Istorija
Apylinkė įkurta 1940 m. pabaigoje, atkurta 1944 m. pabaigoje vietoje Šlaveitų seniūnijos. 1949 m. buvo Darbėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kretingos rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Darbėnų apylinkės.
Dirglas
Dirglas (Gluta) – anakardinių (Anacardiaceae) augalų šeimai priklausanti medžių gentis. Paplitusi Pietryčių ir Pietų Azijos tropiniuose miškuose.
Projektas: Monstras
Projektas: Monstras  – 2008 m. JAV mokslinės fantastikos bei veiksmo filmas. Filmas pasakoja apie pabaisos užpuolamo Niujorko grupelę gyventojų, kurie stengiasi pabėgti iš miesto.
Major League Soccer
Major League Soccer (MLS) – aukščiausioji JAV ir Kanados profesionalų futbolo lyga.
Organizacija įkurta 1993 m. prieš, surengtą JAV. Pirmasis 10 komandų čempionatas surengtas 1996 m., o nuo 2020 m. lygoje žaidžia 26 klubai – 23 klubai iš JAV ir 3 iš Kanados. Planuojama, kad lyga 2023 m. išsiplės iki 30 komandų.
Iš pradžių komandos žaidė amerikietiško futbolo klubų stadionuose, dabar daugelis jų turi tam pritaikytus stadionus. Pastaraisiais metais lygos populiarumas gerokai išaugo, ji tapo pelninga, dabar MLS pritraukia daugiau žiūrovų į stadionus nei NBA ar NHL komandos. 2017 m. duomenimis vidutiniškai į varžybas susirenka 21 700 žiūrovų, klubų pajamos siekia 10–30 mln. eurų. Apie penktadalis amerikiečių save priskiria prie MLS komandų fanų. „Adidas“ yra reklaminis remėjas-aprangos tiekėjas visoms lygos komandoms. 2017 m. daugiafunkciniame „Mercedes-Benz Stadione“ susirinko 71 874 žiūrovai stebėti futbolo varžybas gyvai, kol kas daugiausiai lygos istorijoje.
Formatas
Lygos komandos suskirstytos į du pogrupius (konferencijas) – Rytų ir Vakarų, kiekvieną sezoną komanda sužaidžia po ketverias rungtynes su kiekviena savo konferencijos komanda bei po dvejas rungtynes su kitos konferencijos komandas. Keturios stipriausios kiekvienos konferencijos komandos patenka į atkrintamąsias varžybas, kurių metu išsiaiškinamas konferencijų nugalėtojai, kurie vėliau tarpusavyje kovoja dėl lygos laimėtojo vardo. Lygos čempionai iškovoja teisę atstovauti JAV CONCACAF Čempionų lygoje. Reguliaraus sezono nugalėtojai, surinkę daugiausiai taškų per 32 rungtynes, iškovoja MLS Supporters Shield apdovanojimą ir taip pat gauna teisę dalyvauti CONCACAF Čempionų lygoje. Jei reguliaraus sezono laimėtojai tampa lygos čempionais, teisė dalyvauti Čempionų taurėje atitenka antrąją vietą reguliariajame sezone užėmusiai komandai.
Turtingiausios komandos
2017 m. „Forbes“ žurnalo duomenys.
Fanšipanas
Fanšipanas  – kalnų masyvas šiaurės vakarų Vietname, Laokajaus provincijoje, 9 km į pietvakarius nuo Sapos miesto, Hoanglienšono kalnagūbryje. Tai aukščiausia vieta ne tik Vietname, bet ir visame Indokinijos pusiasalyje. Aukštis – 3142 m.
Norkūnai (Kėdainiai)
Norkūnai – kaimas šiaurės vakarinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 1,5 km į pietvakarius nuo Krakių miestelio, netoli kelio į Josvainius. Pietiniu kaimo pakraščiu teka Dangaučius.
thumb|left|280px|Norkūnai nuo [[Ąžuolytė (Kėdainiai)|Ąžuolytės pusės]]
John Adams
Džonas Adamsas (1735 m. spalio 30 d. – 1826 m. liepos 4 d.) buvo amerikiečių politikas, politikos filosofas bei 2-asis JAV prezidentas (1797–1801). Prieš tapdamas prezidentu Adamsas dvi kadencijas ėjo JAV viceprezidento pareigas (1789–1797). Jis buvo vienas iš pačių įtakingiausių Jungtinių Valstijų Tėvų-Įkūrėjų.
Biografija
Gimė Breintrio vietovėje, Masačiusetso valstijos rytuose. Jo tėvas buvo penktos kartos puritonų, emigravusių iš Anglijos, palikuonis. 1755 m. baigė Harvardo kolegiją. Dirbo teisininku, advokatu. Džonas Adamsas iškilo Amerikos revoliucijos pradžioje. Tuomet Masačiusetso atstovas Kontinentiniame Kongrese Dž. Adamsas suvaidino svarbų vaidmenį, kad įtikintų kongresą paskelbti nepriklausomybę. Jis taip pat padėjo Tomui Džefersonui rašyti 1776 m. Jungtinių Amerikos Valstijų Nepriklausomybės deklaraciją. Kaip Kontinentinio kongreso atstovas Europoje, Adamsas buvo pagrindinis derybininkas dėl taikos sutarties su Didžiąja Britanija. Jis taip pat didžiąja dalimi atsakingas už svarbių paskolų įsigijimą iš Amsterdamo bankininkų. 1780 m. politikos teoretikas ir istorikas Džonas Adamsas parašė didžiąją dalį Masačiusetso valstijos konstitucijos. Tačiau tame pačiame dešimtmetyje tuo metu, kai remiantis tokiais pat principais buvo rašoma federalinė Konstitucija, Džonas Adamsas buvo Europoje. Adamsas pasižymėjo tuo, kad mokėjo spręsti apie žmones pagal jų charakterį: 1775 metais jis pasiūlė Džordžą Vašingtoną į JAV Kontinentinės armijos vadus.
Adamso dalyvavimas revoliucijoje užtikrino jam dvi kadencijas JAV viceprezidento poste bei jo paties išrinkimą į prezidentus 1796 metais. Per savo kadenciją Dž. Adamsas susidūrė su nuožmiomis Džefersono respublikonų bei savo paties Federalistų partijos dominuojančios frakcijos, vadovaujamos jo įnirtingo priešo Aleksandro Hamiltono, atakomis. Adamsas pasirašė prieštaringai vertinamą Svetimšalių ir maišto kurstymo aktą ir sušaukė armiją bei karinį laivyną nepaskelbto jūrų karo (vadinamo Kvazikaru, Tariamu karu) su Prancūzija akivaizdoje (1798–1800). Adamso kadencijos didelis pasiekimas buvo taikus Kvazikaro išsprendimas, tam prieštaraujant Hamiltono sekėjams.
1800 metais Adamsui nepavyko nugalėti Tomo Džefersono ir būti išrinktam antrajai kadencijai. Po nesėkmingų rinkimų jis pasitraukė gyventi į Masačiusetsą. Vėliau jis ir toliau draugavo su Džefersonu. Džonas Adamsas ir jo žmona Abigailė Adams sukūrė sėkmingą politikų, diplomatų ir istorikų šeimos liniją, dabar istorikų vadinamą Adamsų politine šeima. Džonas Adamsas buvo 6-ojo JAV prezidento Džono Kvinsio Adamso tėvas.
Džonas Adamsas pelnė didesnį pripažinimą moderniaisiais laikais, nes anksčiau jo indėlis nebuvo taip pabrėžiamas, kaip kitų Tėvų-Įkūrėjų.
Švenčius (Elektrėnų sav.)
Švenčius – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Elektrėnų. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 1,25 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 99,4 m. Ežero forma šakota. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, tik šiaurės rytinis – aukštas. Pietinė ir rytinė pakrantės plačiai apaugę medžiais ir krūmynais, šiaurinėje ir šiaurrytinėje pakrantėse plyti pievos. Suteka 4 upeliai (vienas jų S-2 – iš Briaunio ežero), išteka S-2 upelis į Aujėdo ežerą (Strėvos baseinas).
Prie Švenčiaus įsikūręs Šuolių kaimas, toliau vakaruose – Kalniniai Jagėlonys.
Jugoslavijos dinaras
Jugoslavijos dinaras buvo oficiali Jugoslavijos valstybės valiuta 1918-2003 m. Per savo istoriją valiuta buvo keletą kartų devalvuota, ir buvo žymima skirtingais kodais.
Pavadinimas kilęs iš Dinarų kalnų, kurie tęsiasi nuo Slovėnijos iki Juodkalnijos.
Monetos ir banknotai
Ant visų monetų vienoje pusėje vaizduota monetos vertė, o kitoje pusėje Jugoslavijos herbas.
Istorija
Valiuta 1966 m. sausio 1 d. buvo devalvuota 1:100.
XX a. 7-ame ir 8-ame dešimtmetyje valiuta buvo gana stabili. Buvo palaikomas stabilus keitimo kursas 7:1 su Vokietijos marke.
XX a. 9-ame dešimtmetyje dinaro vertė vėl gerokai smuko dėl didelės infliacijos, ypač po Tito mirties.
Po Jugoslavijos iširimo dinaras naudotas tik Serbijoje ir Juodkalnijoje. Dėl hiperinfliacijos ne kartą bandyta reformomis sustabdyti valiutos vertės kritimą.
Buvusios Jugoslavijos respublikos Slovėnija ir Kroatija po trumpo pereinamojo periodo vietoje dinaro įsivedė Slovėnijos tolarą (talerį) ir Kroatijos kuną. Nuo 2003 m. Serbijoje dinaras pakeistas Serbijos dinaru, o Juodkalnijoje naudojamas euras.
Muonionjokis
Muonionjokis (, SV Muonio älv) – upė Laplandijos regione; Tornionjokio kairysis intakas. Susidaro ties Markinos kaimu susiliejus Kenkemeeno ir Letaseno upėms, ištakas gaunančioms Skandinavijos kalnuose. Teka į pietryčius, per visą ilgį sudaro Švedijos – Suomijos valstybinę sieną. Įteka į Tornijokį į rytus nuo Švedijos miestelio Pajalos.
Dalmatija (Romos provincija)
Dalmatija – Romos valstybės provincija, buvusi Balkanų pusiasalio vakarinėje dalyje, Adrijos jūros pakrantėje ir salose. Ji iš dalies sutapo su senoviniu regionu Ilyrija, po romėnų užkariavimo priklausė romėnų Ilyrijos provincijai.
Muonionjokis
Didžiausi intakai: Parkajokis, Kaunisjokis (dešinieji), Ekasjokis, Ylesjokis (kairieji). Prie upės įsikūręs Suomijos miestas Muonijas.
Dalmatija (Romos provincija)
Šios provincijos teritorija apėmė dabartinės Albanijos šiaurinę dalį, didžiąją dalį Chorvatijos, Bosnijos ir Hercegovinos, Juodkalnijos ir vakarinę Serbijos dalį. Taigi ji buvo gerokai didesnė nei dabartinis Chorvatijos regionas Dalmatija. Pavadinimas kilęs iš ilyrų genties dalmatų, kurie I tūkstantmetyje pr. m. e. gyveno Adrijos jūros rytinės pakrantės centrinėje dalyje.
Istorija
Romos valstybė ėmė domėtis regionu iškart, kai III a. pr. m. e. prasidėjo Romos ekonominė ir politinė ekspansija. Čia Roma susidūrė su Ilyrijos karalyste ir dalmatų gentimis. Dalmatija nuo IV a. pr.m.e. buvo šiaurinė Ilyrijos karalystės dalis. Po Ilyrijos karų (228–227 ir 219 m. pr. m. e.), kuriuos sukėlė dalmatų piratavimas, Romos respublika apie 168 m. pr. m. e. į pietus nuo Neretvos upės sukūrė savo protektoratą. Šiauriau Neretvos esanti teritorija į protektoratą palaipsniui įjungta vėliau, o 32-37 m. pr. m. e. įkurta Romos provincija Ilyrija.
6-9 m. e. m. dalmatai prisijungė prie ilyrų sukilimo Panonijoje, tačiau 10 m.e.m. sukilimas buvo numalšintas. Iškart po to ar po dešimtmečio (10 ar 20 m. e. m.) Tiberijus Ilyriją padalino į Aukštutinę ir Žemutinę Ilyriją (Illyricum superius ir Illyricum inferius) provincijas. Pirmoji ilgainiui imta vadinti Dalmatija, o antroji - Panonija. Dalmatijoje romėnai įkurdino VII legioną (vėliau jis iškeltas į Meziją) ir įkūrė daug kolonijų.
Romėnų Dalmatijos teritorija apėmė didesnį regioną, nei šiuolaikinė Dalmatija. Ji apėmė visus Dinarų kalnus ir didelę dalį rytinės Adrijos jūros pakrantės. Dalmatijos teritorija nesiekė imperijos sienos, kuri ėjo Dunojumi, nuo Dunojaus ją skyrė Panonija šiaurėje ir Mezija rytuose. Dėl to Dalmatijoje buvo laikoma nedidelė kariuomenė. Provincijos administraciniu centru buvo pajūryje įsikūręs Salonae miestas. Senovės Romos ekonomikoje Dalmatija buvo svarbi kaip medienos, vario, sidabro, galvijų, vyno, sūrio, alyvuogių aliejaus ir javų tiekėja. Romėnai čia statė akvedukus, tiesė kelius, tarp jų ir Via Egnatia, kuris jungė Duresį su Bizantiumu (būsimuoju Konstantinopoliu).
42 m. Dalmatijos legatas Lucijus Aruncijus Kamilas Skribonianas, kurstomas kai kurių senatorių, sukėlė sukilimą, keturias dienas buvo palaikomas savo legionų (VII ir IX), tačiau maištas neišplito. Imperatoriaus Klaudijaus arba Nerono laikais (apie 56-57 m.e.m.) Dalmatijoje liko tik vienas legionas (XI Claudia), o valdant Domicianui po 86 m. dakų ir 92 svebų-sarmatų krizių legionieriai iš Dalmatijos buvo visiškai atitraukti. Keletą vėlesnių amžių čia liko tik pagalbinė kariuomenė. 94 m. čia buvo dvi kohortos - III Alpinorum ir VIII Voluntariorum, apie 100 m. prisidėjo cohors I Belgarum. Nenuostabu, kad germanų invazija, kurią 170 m. pradėjo markomanai ir kvadai per Markomanų karus, nebuvo sustabdyta kol nepasiekė Italijos prie Akvilėjos.
Iš Dalmatijos kilo keli Romos imperatoriai. Tarp jų buvo Romos imperatorius Diokletianas (284-305 m.), kurio institucinės reformos sustabdė imperijos byrėjimą. Diokletianas Salonoje pastatė jo vardu vadinamus rūmus. Iš Dalmatijos buvo kilęs ir Konstantinas I (324-337 m.) ir Justinianas I (527-565 m.).
Diokletiano administracinių reformų metu III a. pabaigoje nuo Dalmatijos buvo atskirta piečiausia dalis su Scodra ir prijungta prie naujos provincijos Prevalitanos. Dalmatija tapo didesnės Panonijos diecezijos dalimi. 395 m. padalinus imperiją Dalmatija priskirta Vakarų Romos imperijai. Jos rytinė siena sutapo su Rytų ir Vakarų Romos imperijų riba.
Pagal istoriką Teodorą Momzeną ("Romos imperijos provincijos"), visa Dalmatija buvo visiškai romanizuota iki IV a. pabaigos. Archeologinių duomenų analizė rodo, kad romanizavimo procesas vyko palaispsniui ir netolygiai. Jei miestai tiek pakrantėje, tiek provincijos viduje buvo visiškai romanizuoti, kaimiškose vietovėse situacija buvo kitokia. Nors ilyrus veikė stiprus akultūracijos procesas, tačiau jie tebekalbėjo savo kalba, garbino savo dievus, laikėsi senųjų tradicijų, išlaikė savo politinę-socialinę gentinę struktūrą, kuri tik iš dalies prisitaikė prie Romos administracinės ir politinės sistemos.
Žlugimas
454 m. Dalmatijoje esančios kariuomenės vadas Marcelinas sukilo prie Vakarų imperatorių Vanetinianą III. Jis užėmė Dalmatiją ir valdė ją nepriklausomai iki savo mirties 468 m. Dalmatijos valdytoju tapo Julijus Nepotas, nors jis buvo Rytų imperatoriaus Leono I Trako giminaitis, o Dalmatija buvo Vakarų Romos imperijos dalimi. Dalmatija išliko autonomiška. 474 m. Leonas I paskelbė Nepotą Vakarų Romos imperijos imperatoriumi, norėdamas nuversti uzurpatorių imperatorių Glicerijų.
475 m. Romulo Augustulo tėvo Oresto nuverstas Julijus Nepotas pabėgo į Dalmatiją. Čia jis skelbėsi tebesąs teisėtu Vakarų Romos imperijos imperatoriumi ir šias jo pretenzijas palaikė Rytų Romos imperijos valdovas Zenonas. Po Julijaus Nepoto mirties (480 m.) 482 m. Dalmatiją užėmė Odoakras. Odoakrą nugalėjęs osrtogotų valdovas Teodorikas (valdė 493-526 m.) užėmė ir Dalmatiją, kurioje įkūrė stiprią gotų įgulą. 535 m. Justinianas I prijungė Dalmatiją prie Bizantijos.
Ukmergės Viešpaties Prisikėlimo parapija
Ukmergės Viešpaties Prisikėlimo parapija – viena iš Kauno stačiatikių dekanato parapijų, Ukmergėje. Parapijai priklauso Ukmergės Viešpaties Prisikėlimo cerkvė.
Istorija
Iki Lietuvos prijungimo prie Rusijos imperijos XVIII a. pabaigoje, Ukmergėje stačiatikių beveik nebuvo. Vietiniai rusai buvo daugiausia sentikiai. Po prijungimo, mieste atsiradus rusų kariuomenei bei administracijos pareigūnams, prireikė ir stačiatikių parapijos bei cerkvės. Stačiatikių parapija Ukmergėje įkurta 1839 metais, o cerkvė pastatyta 1842 metais, dabartinio miesto parko teritorijoje. Šalia cerkvės veikė pradinė cerkvinė-parapijinė mokykla, kurioje 1914 metais mokėsi trisdešimt vienas berniukas ir dvidešimt trys mergaitės. 1914 m. stačiatikių parapija Ukmergėje buvo nedidelė, sentikių mieste buvo daugiau. To metu parapijai priklausė (kartu su aplinkiniais kaimais) trys šimtai keturi vyrai ir du šimtai aštuoniasdešimt trys moterys. Mieste gyveno trys šimtai trylika vyrų ir trys šimtai septyniolika moterų sentikių. Ukmergės stačiatikių parapija Pirmojo pasaulinio karo metais dar labiau sumažėjo, nes daug stačiatikių nuo vokiečių pabėgo į Rusiją. Negausiai stačiatikių bendruomenei pakako miesto stačiatikių kapinėse stovinčios medinės cerkvės, kuri buvo pašventinta 1869 metais. 1951 m. parapijai priklausė apie 300 žmonių.
Sogamosas
Sogamosas (, čibč. Suamox) – miestas Kolumbijoje, Bojaka departamente, 170 km į šiaurės rytus nuo Bogotos, Rytų Kordiljeroje, 2600 m aukštyje. Apie 127 tūkst. gyventojų.
Sogamosas – indėnų čibčų kultūros centras. Miesto pavadinimas čibčų kalba reiškia „Saulės miestą“. Yra rekonstruota Saulės šventykla, archeologinis parkas, kuriame vaizduojama tradicinė čibčų architektūra. Svarbus turistinis centras.
Vapsvaėdžiai (gentis)
Vapsvaėdžiai (Pernis) – vanaginių (Accipitridae) šeimos paukščių gentis. Gentyje 3 rūšys. Lietuvoje gyvena viena rūšis – vapsvaėdis (Pernis apivorus), kuri įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Kretingos progimnazija
Kretingos progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, veikusi tarpukariu Kretingoje, vykdžiusi vidurinio ir papildomo ugdymo programas.
Istorija
1919 m. sudarytas Kretingos gimnazijos komitetas (nariai: Sofija Janušienė, Ona Grudzinskienė, kunigas Petras Ruškys, mokytojai Bronius Valiušaitis, Elena Saulevičiūtė, Sofija Tutlaitė). Po derybų su vyriausybe, 1920 m. sausio 7 d. leista įsteigti apskrities savivaldybės išlaikomą progimnaziją.
Pirmieji mokytojai: Sofija Tutlaitė, Bronė Petrauskaitė, Margarita Gvildaitė, Jonas Būbelis ir pranciškonas Pranciškus Bizauskas.