cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pakistano demografija
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): - 0,48 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 36 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 3 % (2005 m. apsk.)
Lyčių santykis:
Vidutinė gyvenimo trukmė:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Amebiniai
Amebiniai (Amoebidae) – žiuželių neturinti pirmuonių šeima, kuriai priklauso amebos (Amoeba), dizenterinė ameba (Entamoeba histolytica), Chaos (pav.) ir kt.
Svarbiausios šeimai priklausančios gentys yra Amoeba ir Chaos. Išoriškai jos panašios, tačiau Amoeba turi tik vieną ląstelės branduolį, kuomet Chaos gali turėti keletą tūkstančių.
Volkswagen New Beetle
Volkswagen New Beetle – antros versijos „Volkswagen“ gamintas „Beetle“ 2 durų kompaktinis automobilis. Jis buvo pristatytas 1997 m. kaip originalaus „Volkswagen Beetle“ įpėdinis. Naujojo „Beetle“, kitaip nei pirmojo, variklis buvo priekyje, bagažinė gale ir jis buvo varomas priekiniais ratais.
Istorija
1994 m. Šiaurės Amerikos tarptautinė automobilių parodoje VW pristatė koceptinį automobilį „Concept One“ – tai buvo originalaus „Beetle“ modelio retro stiliaus konceptinė versija. Ši versija buvo pagaminta ant „Volkswagen Polo“ platformos. Raudonasis modelis tais pačiais metais buvo pademonstruotas ir Ženevos automobilių parodoje.
1995 m. Tokijo automobilių parodoje „VW“ kompanija parodė naująjį „Beetle“ modelį, kur kas panašesnį į galutinę modelio versiją. Šis modelis pradėtas gaminti nuo 1997 m. Modelis gamintas ant „Volkswagen Golf Mk4“ platformos. Naujasis „Beetle“ modelis į originalųjį panašus tik vardu ir išvaizda.
Naujasis „Beetle“ turėjo 14 benzininių ir 4 dyzelinius variklius.
2011 m. Euro NCAP saugumo bandymuose modelis įvertintas didžiausiu 5 žvaigždžių balų, lyginant su 4 žvaigždėmis 2000 m.
1999 m. modelis buvo įvertintas Motor Trend kaip metų importinis automobilis.
2010 m. gegužę kompanija paskelbė, kad šios versijos gamyba bus stabdoma 2011 m. Tais pačiais metais buvo pristatytas ir naujausias „Beetle“ variantas „Volkswagen Beetle (A5)“.
Skalė
Skalė gali reikšti:
Vidurio Mašonalandas
Vidurio Mašonalandas – Zimbabvės provincija. Plotas siekia 28 347 km² ir 2006 m. gyveno maždaug 1,07 milijono gyventojų, kas yra apie 8,5% Zimbabvės populiacijos.
Rajonai
Provincija suskirstyta į septynis rajonus: Binduros, Sentenario, Guruvės, Maunt Darvino, Rašingos, Šamvos ir Mazovės.
Andziulis
Andziulis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Andziulienė (ištekėjusi moteris) ir Andziulytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ispanijos futbolo varžybos 1979–1980 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1979–1980 m.
Burbiškių piliakalnis
Burbiškių piliakalniai (A700KP) – du piliakalniai Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Burbiškių kaimo, Varnių regioniniame parke, prie šiaurės vakarinių Paršežerio krantų.
Burbiškių piliakalniai pasiekiami važiuojant keliu, Vaitkaičiuose I pasukus į dešinę (pietryčius) ir pavažiavus 1 km (yra už sodybos dešinėje (pietvakariuose), priekyje).
Piliakalniai
Pirmasis piliakalnis, Pilies kalnas, yra į vakarus nuo Paršežerio ežero. Stačiašlaitę 15–20 m aukščio kalvą iš pietų ir šiaurės juosia pelkėta žemuma, šiaurės vakaruose yra žemesnė aukštuma. Aikštelė pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi 100 x 40–50 m dydžio su kiek įdubusiu viduriu. Ją ariant rasta akmeninių kirvių, įvairių metalinių dirbinių. Išorinių įtvirtinimų liekanos greičiausiai sunaikintos ariant. Aikštelės 2 m aukščio šiaurės vakarinis šlaitas leidžiasi į 20 m pločio terasą, kurios 2 m aukščio šiaurės vakarinis šlaitas vėl leidžiasi į kitą 6 m pločio terasą 2 m aukščio išoriniu šlaitu. Paviršius dirvonuoja.
thumb|left|240px|Papilys (Burbiškių piliakalnis II) nuo piliakalnio
Antrasis piliakalnis (tiksliau – papilys), Paršpilio kalnas yra į pietryčius nuo pirmojo, už Melnyčios upelio. Kalva žema, juosiama pelkių, su ovalia 100 x 120 m dydžio lygia aikštele. Kultūrinis sluoksnis ryškus. Rastas akmeninis galąstuvas, žiestų puodų šukių, apdegusio molio tinko gabalų. Vakarinėje papėdėje, 8 m žemiau aikštelės iškastas 3 m pločio, 0,5 m gylio griovys, už kurio supiltas 1,5 m aukščio, 7 m pločio pylimas. Papilio šlaitai vidutinio statumo, 8-12 m aukščio. Paviršius dirvonuoja.
400 m į vakarus nuo jų stūkso aukščiausia apylinkių kalva Sargakalnis. Jo kultūrinis sluoksnis neryškus.
thumb|240px|Ženklas, žymintis Burbiškių piliakalnį II
Tyrimai
XX a. pradžioje piliakalnius žvalgė Liudvikas Kšivickis. Piliakalnių kompleksinius žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1948 m. ir 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
thumb|left|240px|Burbiškių piliakalnis XX a. pradžioje
Istorija
XIV a. kryžiuočių karo kelių aprašymuose (1385–1395 m.) minima žemaičių pilis Parsepil, stovėjusi Medininkų žemėje. Taip pat minima ir į šiaurę nuo piliakalnio buvusi Sietuvos kūlgrinda.
Kosmos (žurnalas)
Kosmos – gamtos mokslų žurnalas, ėjęs 1920–1940 m. Kaune.
Istorija
Iki 1925 m. buvo leidžiamas nereguliariai, nuo 1926 m. – kas mėnesį. 1929–1937 m. leido priedą jaunimui „Gamtos draugas“. Spausdino „Šviesos“ spaustuvė.
Spausdino astronomijos, botanikos, chemijos, geografijos, geologijos, hidrologijos, klimatologijos, matematikus ir kitų mokslų straipsnius.
Leido ir redagavo Pranas Dovydaitis, Petras Avižonis, administratorius Pranas Mantvydas.
Bendradarbiavo Kazimieras Bieliukas, Pranciškus Būčys, Antanas Gylys, Tadas Ivanauskas, Viktoras Jasaitis, Antanas Juška, Bernardas Kadatis, Steponas Kolupaila, Antanas Minkevičius, Kazys Pakštas, Česlovas Pakuckas, Antanas Puodžiukynas, Aleksandras Račkus, Paulius Slavėnas, Kazys Sleževičius, Pranciškus Baltrus Šivickis.
Cathal Dunne
Cathal Dunne (g. 1951 m. Korke) – Airijos dainininkas, šiuo metu gyvenantis Pitsburge, Pensilvanijos valstijoje.
Vileišių rūmai
thumb|260px|Reprezentacinių rūmų fasadas Vileišių rūmai – neobarokinio stiliaus rūmų ansamblis Vilniuje, pastatytas 1904–1906 m. Petro Vileišio užsakymu. Rūmuose buvo įkurdinta Vilniaus žinių spaustuvė, spausdinusi pirmąjį teisėtą Lietuvišką laikraštį mieste. Šiuose rūmuose 1907 metais buvo surengta ir Mikalojaus Čiurlionio bei Antano Žmuidzinavičiaus darbų paroda.
Šiuo metu rūmų ansamblyje įsikūręs Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. Šalia auga savivaldybės saugomas gamtos paveldo objektas Aštuonių klevų ratas.
Respublikonų lyga
Respublikonų lyga (iki 2010 m. - Lietuvos lenkų liaudies partija, ) – Lietuvos politinė partija, įkurta 2002 m.
Lietuvos lenkų liaudies partija buvo įkurta 2002 metų liepos mėnesį kaip atsvara Lietuvos lenkų rinkimų akcijai. Pirmininkė – Antonina Poltavec.
2004 m. Seimo rinkimuose iškėlė 9 kandidatus Vilniaus ir Vilniaus rajono vienmandatėse apygardose, bet nelaimėjo nė vieno mandato.
2010 m. sausio 30 d. įvykusiame Lietuvos lenkų liaudies partijos suvažiavime buvo pakeistas partijos pavadinimas - ji pervadinta į Respublikonų lygą. Nauju RL pirmininku išrinktas tarptautinių santykių ir politikos mokslus Varšuvoje baigęs Vėliučionių specialiųjų vaikų auklėjimo ir globos namų auklėtojas Janas Šibakovskis, jo pavaduotoju - Vilniaus Universitetą baigęs istorikas, verslininkas Arvydas Baniulis. Suvažiavime nutarta atsisakyti regioninės ir tautiniu pagrindu sukurtos partijos statuso, nors partija ir ateityje ketino skirti dėmesio tarpnacionalinių santykių Lietuvoje harmonizavimui, Lietuvos lenkų ir kitų tautinių bendrijų integravimuisi į šalies ekonominį, kultūrinį ir visuomeninį politinį gyvenimą.
Antanaitis
Antanaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Antanaitienė (ištekėjusi moteris) ir Antanaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Gruodžio 23
Gruodžio 23 yra 357-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 358-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 8 dienos.
Vardadieniai
Mina – Veliuona – Viktė – Viktorija – Vilas – Vilbutas – Vilbutė – Vilė – Vilys
Dominic Carroll
Dominic Carroll (g. 1983 m. lapkričio 15 d. Amsterdame) – Nyderlanduose gimęs, bet Gibraltarui atstovaujantis lengvaatletis, kuris specializuojasi sprinto ir vidutinio nuotolio bėgimuose.
Sportininkas yra vienas iš nedaugelio JK užjūrio teritorijos Gibraltaro atstovų, kurie varžosi tarptautiniu lygiu. 2009 m. pasaulio čempionate ir 2010 m. Europos čempionate bėgikas buvo vienintelis teritorijos deleguotas atstovas. Čempionate sportininkas startavo net keliomis sekundėmis anksčiau ir buvo diskvalifikuotas.
Kova (savaitraštis)
Kova – JAV lietuvių socialistų savaitraštis, ėjęs 1905 m. gegužės mėn. – 1917 m. gruodžio mėn. Filadelfijoje.
Istorija
Leido Amerikos lietuvių socialistų sąjunga.
Olly Murs
Oliver Stanley „Olly“ Murs (g. 1984 m. gegužės 14 d.) – britų dainininkas, dainų autorius, muzikantas ir tv laidų vedėjas. Atlikėjas išgarsėjo užėmęs antrąją vietą „The X Factor“ konkurse 2009 m. 2023 m. duomenimis, muzikantas yra išleidęs septynis studijinius albumus. Naujausiasis, „Marry Me“, išleistas 2022 m. gruodį ir debiutavo pirmoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje.
Balakovas
Balakovas – miestas Saratovo srityje (Rusija), kairiajame Volgos krante, prie Saratovo marių, 161 km į šiaurės rytus nuo Saratovo; rajono centras. Geležinkelio stotis, oro uostas, atominė jėgainė.
Išvystyta elektros energijos, chemijos, mašinų, baldų, maisto pramonė. Rajone išgaunamas molis, smėlis, klintis. Veikia technikos institutas, Saratovo teisės akademijos filialas, parodų centras, dramos ir lėlių teatrai, kraštotyros muziejus, V. Čiapajevo muziejus.
Istorija
Įkurtas 1762 metais, miestu tapo 1913 m.
Duburių upelis
Duburių upelis arba Beršibarka – upelis Lietuvoje, Dzūkijos Nacionaliniame parke, Varėnos rajone, netoli Dubininko kaimo; Skroblaus kairysis intakas. Upeliuko ištakos yra netoli buvusio Kliučių viensėdžio. Upeliuko ilgis ~ 4 km. Duburių upelis įdomus tuo, kad jis teka pušyne, nuo pat ištakų išlaiko vienodą, apie 1 m pločio vagą. Vienoje vietoje upeliuko vaga padaro S raidės formą. Visas upelio krantas yra apaugęs apsamanojusiais medžiais, gausu pataisų, įvairių samanų, ypač daug kerpių.
Prie Dubininko įteka į Skroblų.
Malis
Malio respublikos šiaurės rytai kontroliuojami islamistų iš su Al-Qaeda susijusios "Ansar-ad-Din" grupuotės.
Istorija
Dabartinio Malio teritorija buvo apgyvendinta negroidų rasės gyventojų prie keletą tūkstančių metų. Jie užsiėmė medžiokle, žvejyba ir gyvulių auginimu. Nuo III tūkstantmečio pr.m.e. pradėjo užsiiminėti žemdirbyste, taip pat ir dykuminiuose bei pusdykumių rajonuose. Seniausi kultūros paminklai yra iš neolito laikotarpio (uolų piešiniai Bandiagare; piešiniai grotose Bamako rajone su medžioklės, karo ir šokių scenomis ir kt.).
Pietinė Malio dalis priklauso Sudano geografinei sričiai, ir čia yra istorinis Vakarų Sahelio regionas, kuriame susikūrė žymiausios Sahelio civilizacijos valstybės. Ankstyviausia jų buvo žinoma kaip Ganos imperija, klestėjusi vakariniame Malyje (Kulikoro regiono šiaurėje) VIII–XI a. Jos svarbiausia etninė grupė buvo soninkai. Valstybė klestėjo kaip svarbiausia tarpininkė tarp Saharos dykumos musulmonų prekybininkų, atkeliaudavusių čia Transsacharinės prekybos keliais ir pagoniškų Afrikos genčių pietuose, teikusių egzotiškas prekes ir auksą.
Po imperijos nusilpimo buvusiame Ganos regione hegemoniją perėmė Soso valstybė su sostine Kaniaga. Plečiantis prekybiniams ir kultūriniams tinklams ėmė formuotis valstybėlės piečiau, Senegalo upės aukštupyje ir Nigerio upės baseine. Tarp jų svarbiausios buvo maninkų karalystė su sostine Kangaba, bambarų karalystė, bozų karalystė su sostine Džene ir songajų karalystė su sostine Gao. XIII a. maninkai iš savo regiono nukariavo daugumą kitų karalysčių ir sukūrė Malio imperiją, apėmusią visą dab. pietinį Malį, Senegalą, Gambiją, pietų Mauritaniją ir šiaurės Gvinėją. Malio imperijoje suklestėjo centralizuota valdžia, paplito islamas. Valstybė turtėjo dėl aukso išteklių, čia susiformavo savitas Sahelio architektūrinis stilius, muzikinė kultūra, buvo kaupiamos bibliotekos.
XIV a. viduryje Malio imperijai nusilpus, Vakarų Sahelis vėl suskilo į atskiras karalystes, kontroliuojamas atskirų etninių grupių. Tarp jų iškilo Songajaus imperija, XV a. paveldėjusi buvusios Malio imperijos teritorijas. Joje atkurtas Malio imperijos klestėjimas. 1591 m. Imperiją nusiaubė Saadi dinastijos valdomas Marokas, kuris užgrobė vieną labiausiai klestėjusių imperijos miestų Timbuktu. Nebelikus hegemonijos, vėl susiformavo atskiros karalystės.
XVII–XVIII a. svarbiausia Malio teritorijos valstybė buvo Bamana imperija su sostine Segu, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko bambarų etninė grupė. XIX a. ji nusilpo dėl stiprėjančios musulmonų fulbių įtakos. Šios karingos gyvulių augintojų gentys apsigyveno sėslių vietos gyventojų tarpe. Skelbdamos radikalųjį islamą, jos propagavo fulbių džihadą, o galiausiai sukūrė savo valstybes. Svarbiausios jų Malio teritorijoje buvo Tukulerų imperija (bei jos įpėdinė Vasulu) ir Masina.
XIX a. antrojoje pusėje Prancūzija pradėjo kolonijinę ekspansiją į dabartinio Malio teritoriją. XIX a. pabaigoje prancūzai kolonizavo vietos fulbių karalystes ir įjungė jų teritorijas į Prancūzijos Vakarų Afriką. Iš jų XX a. pr. suformuotas Prancūzijos Sudanas, kurio teritorija ir davė pradžią dabartinei Malio teritorijai. 1959 m. Prancūzijos Sudanas kartu su Senegalu iškovojo nepriklausomybę kaip Malio federacija, tačiau jau 1960 m. abi teritorijos atsiskyrė, ir Sudanas pakeitė pavadinimą į Malio Respubliką.
Pirmuoju Malio prezidentu tapo Modibo Keita, tačiau po ekonominio nuosmukio 1968 m. karinio perversmo metu į valdžią atėjo Moussa Traoré, kuris apribojo politines laisves šalyje ir ilgainiui buvo išrinktas kaip prezidentas iki gyvos galvos. Karine jėga malšindamas gyventojų pasipriešinimą, Mousa Traore valdžioje išsilaikė iki 1991 m.
Po 1990 m. šalyje prasidėjus liberalizacijos judėjimams ir įsikūrus naujoms partijoms, sostinėje Bamake kilo studentų pasipriešinimas. Valdžios susidorojimas 1991 m. kovo 26 d. ir su tuo susijęs pasipriešinimo judėjimas yra žinomas kaip Malio Kovo revoliucija. Jos metu nuverstas Moussa Traore, legalizuotos politinės partijos ir demokratiniais rinkimais išrinktas prezidentas Alpha Oumar Konaré. 2002 m. jį pakeitė Amadou Toumani Touré. Dvidešimt metų, t. y. 1992–2012 m., Malis buvo viena iš nedaugelio Afrikos valstybių, pasiekusi sėkmingos demokratizacijos ir politinio stabilumo. Nepaisant to, yra išlikusi įtampa tarp atskirų etninių grupių, o ypač tarp skirtingomis sąlygomis pasižyminčio pietų Malio (kur vyrauja mande tautos) ir šiaurės Malio (kur vyrauja dykumų klajokliai tuaregai). Nuo 2012 metų kovo mėnesio Malio vyriausybė yra praradusi kontrolę Gao, Kidalio, Tombuktu regionuose ir dalyje Mopčio regiono. Tuo būdu 2012 metų balandžio 6 dieną tautinis judėjimas už Azavado išsilaisvinimą, vienašališkai paskelbė nuo Malio nepriklausomybę. Už nepriklausomą nuo Malio Azavadą kovoja tuaregų, bei maurų etninės mažumos.
Neramumai šiaurėje sukėlė neramumus ir pietiniame Malyje, kur 2012 m. kovo mėnesį karinio perversmo metu nuverstas prezidentas Amadou Toumani Toure. Vėliau šalyje vėl atkurta civilinė valdžia. Nuo 2013 m. rugsėjo iki 2020 m. rugpjūčio Malio prezidentas buvo Ibrahim Boubacar Keïta, kuris atsistatydino kilus kariuomenės maištui.
Politinė sistema
Po 1992 m. priimtos Konstitucijos, Malyje įteisinta konstitucinės demokratijos santvarka. Šalis laikoma pavykusios demokratizacijos Afrikoje pavyzdžiu, nors yra viena iš skurdžiausių ir mažiausiai išsivysčiusių šalių pasaulyje.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Malio žemėlapis
Geografija
dešinėje|miniatiūra|220px|Homborio kalnas Malis yra priėjimo prie jūros neturinti šalis Vakarų Afrikoje. Per šią šalį teka Nigerio upė, kuri teikia geriamąjį ir irigacinį vandenį bei yra žuvies šaltinis. Šiaurinę šalies dalį užima Sachara, dalis teritorijos patenka į Sahelio bei Sudano sritis.
Didžiąją dalį šalies užima 200–500 m aukščio lygumos. Rytuose, Burkina Faso pasienyje yra aukščiausia Malio dalis – Mandingo kalnai (aukštis iki 1155 m, Hombori Tondžio k.). Pietinė šalies dalis kalvota. Sacharoje yra erozijos smarkiai paveiktų masyvų, iš kurių didžiausias yra Adrar Iforas (aukštis iki 853 m).
Malį kerta Nigerio upė, link kurios daugiausia iš pietų teka intakai – Bani, Sankaranis ir kt. Vakaruose teka Senegalas (su intakais – Faleme, Bafingu, Bakojė, Baule, Karakoru). Nigeris savo slėnyje suformuoja didelę pelkėtą vidinę Nigerio deltą su gausybe protakų ir senvagių (Fagibinė, Telė, Debo, Kamangas ir kt.). Upėse įrengta keletas tvenkinių (Selingė ir kt.). Dykumoje yra vadžių.
Šalies šiaurę užima Sacharos smėlio ir akmenų dykumos su druskos ežerų liekanomis (Taudenis). Centrinėje, Sahelio, dalyje būdingos sausringos savanos su krūmynais, pavieniais medžiais ir kuokštinėmis žolėmis. Pietuose savanos tampa drėgnesnės, jose būdingos aukštažolės pievos.
Klimatas
Klimatas tropinis dykuminis, pietuose – subekvatorinis. Vidutinė mėnesio temperatūra pietinėje ir centrinėje dalyje yra nuo 23–28 °C, Sacharoje pakyla iki 35 °C. Kritulių nuo 50–150 mm šiaurėje iki 1500 mm pietuose. Dažnos sausros, vyksta dykumėjimas. Nuo lapkričio iki birželio pučia šiaurės rytų vėjas harmatanas, nuo liepos iki spalio–lapkričio trunka liūčių laikotarpis.
Ekonomika
Didžioji dalis Malio gyventojų užsiima ūkininkavimu, gyvulių auginimu ir žuvininkyste. Medvilnė ir riešutai yra pagrindinis šalies pelno šaltinis. Pagrindiniai šalies maisto produktai yra ryžiai, kukurūzai, sorgai, sorai, manijokai. Ūkininkavimui pakenkė dykumėjimas. Malis gamina pagrindinius žemės ūkio, statybos įrankius. Kasamas auksas, fosfatai, druska, klintys. Yra ir neeksploatuojamų mineralų: boksitas, manganas, geležies rūda, litis, uranas, alavas, varis, deimantai.
Auksas ir medvilnė sudaro 80 % Malio eksporto pajamų. Importuojamos mašinos, įranga, maistas, įvairios konstrukcijos ir nafta.
Demografija
miniatiūra|dešinėje|upright|Mergaitė iš [[Bamakas|Bamako]] Pasak 2009 m. apskaičiavimų, Malyje gyvena 12 666 987 žmonės, o metinis gyventojų prieaugis yra 2.765 %. 68 % populiacijos gyvena kaimuose, 5-10 % yra klajokliai. Daugiau nei 90 % žmonių gyvena pietinėje šalies dalyje. Didžiausias miestas yra šalies sostinė Bamakas, kur 2006 metų duomenimis gyvena 1 690 471 gyventojas.
Malis yra viena iš pirmaujančių pasaulio valstybių pagal kūdikių mirštamumą. Vidutiniškai iš tūkstančio kūdikių 102 miršta per pirmuosius gyvenimo metus. 2009 metais buvo apskaičiuota, kad jei visos moterys išgyventų iki menopauzės ir gimdytų pagal dabartinį šalies tempą, viena moteris vidutiniškai per gyvenimą pagimdytų 7,29 vaiko. Pagal šį rodiklį Malis užima antrą vietą pasaulyje po Nigerio. 2009 m. duomenimis vidutinė numatomo gyvenimo trukmė skaičiuojant nuo gimimo Malyje yra 50,35 metų (48,38 vyrams ir 52,38 moterims). Gyventojų amžiaus struktūra (2009 m. apsk.) :
Malyje yra daugybė etninių grupių. Daugelis jų turi istorinių, kultūrinių, lingvistinių ir religinių bendrumų. Maždaug pusė šalies gyventojų priklauso mande tautoms (bambarai, maninkai, chasonkai, soninkai, bozai), kurios gyvena pietinėje šalies pusėje. Susimaišę su jais gyvena fulbiai, priskiriami Atlanto grupės tautoms. Nigerio upės slėnyje į rytus nuo Vidinės Nigerio deltos gyvena songajai, pietrytiniame Malyje (prie Burkina Faso sienos) koncentruojasi gūrų ir dogonų tautos. Šiauriniame Malyje, į šiaurę nuo Nigerio upės, gyvena tuaregai. Yra reikšmingos arabų bendruomenės. Didžiausios grupės yra bambarai (36,5 % visos populiacijos) ir fulbiai (17 %). Malis istoriškai pasižymėjo gana gerais etninių grupių tarpusavio santykiais.
Oficiali šalies kalba yra prancūzų, bet yra vartojama dar bent 40 afrikietiškų kalbų. Apie 80 % populiacijos gali susikalbėti bambarų kalba, kuri yra dažnai vartojama kaip lingua franca ir yra turgaus kalba. 46,4 % vyresnių nei penkiolika metų Malio gyventojų yra raštingi.
Religija
Apie 90 % Malio gyventojų yra musulmonai (daugiausia sunitai), 5 % – krikščionys (du trečdaliai Romos katalikai, likę daugiausiai protestanai), o likę 5 % yra vietinių religijų atstovai (daugiausia animistai). Ateizmas ir agnosticizmas yra retas reiškinys Malyje, dauguma gyventojų praktikuoja religiją kasdien. Malyje tradiciškai praktikuojamas islamas yra tolerantiškas, prisitaikęs prie vietinių sąlygų. Musulmonų ir religinių mažumų santykiai bendrai paėmus yra draugiški. Šalis neturi jokios oficialios religijos ir valdžia gerbia tikėjimo laisvę. Tačiau 2012 m. šiaurinėje šalies dalyje įvedus šariatą Malis užėmė 7 vietą Open Doors sąraše valstybių, kuriose yra persekiojami krikščionys. Persekiojimas šiaurėje vadinamas dideliu.
Kultūra
thumb|200px|Toumani Diabaté su kora
Malis nuo seno buvo vienu svarbiausių Vakarų Afrikos kultūros židinių, tokie miestai kaip Timbuktu, Gao buvo svarbiais religiniais, prekybiniais ir kultūriniais židiniais jau ankstyvaisiais viduramžiais. Timbuktu įkurta viena seniausių medresių Afrikoje. Malyje susiduria Vakarų Afrikos tautų (songajų, mandinkų, fulbių ir kt.) kultūra su dykumų klajoklių tuaregų kultūra.
Malis žymus savo unikaliu architektūriniu paveldu – iš molio statytomis, mediniais virbais apsmaigstytomis mečetėmis, medresėmis, kapavietėmis, kurios priskiriamos Sahelio architektūros stiliui. Svarbiausi šio stiliaus statiniai yra Dženės mečetė, Sankorės medresė, Džingerebero mečetė, Sidi Jahjos mečetė, Askijos kapas, Gao mečetė ir kt. Rytų Malyje yra savitas Dogono kraštas, kur Bandiagaros skardžio pašlaitėje gyvena senovinė dogonų tauta.
Malis garsėja savo muzikinėmis tradicijomis, saugomomis keliaujančių dainių griotų. Tradicinis šio krašto muzikos instrumentas yra kora, kurį pasaulyje išgarsino Toumani Diabaté. Iš šios šalies kilę daug populiariosios Afrikos muzikos žvaigždžių – Salif Keita, Amadou & Mariam, Oumou Sangaré, Habib Koité. Malio tuaregai taip pat puoselėja savo muzikines tradicijas. Žymiausi jų atstovai yra grupė „Tinariwen“. Manoma, kad Malio muzika buvo vienas svarbiausių komponentų JAV susikuriant bliuzui. Malyje labai populiarūs vieši koncertai, šokiai.
Šalis taip pat žymi savo žodinės literatūros tradicijomis. Daug šitų žodinių pasakojimų yra surinkęs ir užrašęs Malio rašytojas, etnologas Amadou Hampâté Bâ. Žymiausi šalies rašytojai yra Yambo Ouologuem, Massa Makan Diabaté, Moussa Konaté, Fily Dabo Sissoko.
Populiariausias sportas Malyje yra futbolas. 2002 m. šalyje buvo surengtas Afrikos tautų taurės turnyras. Šalies rinktinė yra nuolatinė šio turnyro dalyvė, nors pasaulio čempionate nėra dalyvavusi. Gana populiarus yra krepšinis – Malio moterų krepšinio rinktinė dalyvavo 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse, 2010 m. pasaulio čempionate. Olimpinėse žaidynėse Malį atstovauja po keletą lengvaatlečių, plaukikų, imtynininkų, tačiau jiems medalio iškovoti nėra pavykę.
Nuorodos
Žemėlapiai:
Laikas ir orai:
Eišiškių rajonas
Eišiškių rajonas – 1950–1972 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietuose. Centras – Eišiškės.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Trakų apskrities 30 apylinkių. 1950–1953 metais priklausė Vilniaus sričiai. 1954 m. šiek tiek keitėsi rajono ribos, 1959 m. 1 apylinkė perduota Trakų rajonui. 1962 m. gruodžio 8 d. prie rajono prijungtas Šalčininkų rajonas, o Čebatorių, Dargužių, Pošalčių, Urkionių ir Valkininkų apylinkės perduotos Varėnos rajonui. 1972 m. rugsėjo 20 d. Eišiškių rajono centras perkeltas į Šalčininkus ir dėl to pavadintas Šalčininkų rajonu.
Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Raudonoji vėliava“, nuo 1963 m. – „Lenino priesakai“.
Drūkčiai
Drūkčiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Žlibinų.
Antanėlis
Antanėlis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Antanėlienė (ištekėjusi moteris) ir Antanėlytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Umbrinos
Umbrinos (Umbrina) - kuprių (Sciaenidae) šeimos žuvų gentis.
Algirdas Astrauskas
Algirdas Astrauskas (g. 1960 m. lapkričio 21 d. Vilniuje) – ekonomistas, savivaldybių teoretikas, Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
1979 m. baigė Vilniaus 7-ąją vidurinę mokyklą, 1984 m. Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultetą. 1984–1989 m. Vilniaus elektros suvirinimo įrenginių gamyklos Ekonominių techninių tyrimų laboratorijos viršininkas. 1989–1994 m. Ekonomikos ministerijos Teritorinio planavimo skyriaus specialistas, viršininkas. 1993 m. socialinių mokslų daktaras.
1994–1998 m. prezidento Algirdo Brazausko vyr. referentas savivaldybių ir ekonomikos klausimais, 1998–2001 m. prezidento patarėjo referentas valstybės valdymo ir savivaldos klausimais. 1994–2007 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto Visuomenės ūkio katedros vyr. asistentas. Lietuvos teisės universiteto Viešojo administravimo katedros docentas. 2001 m. vidaus reikalų ministro pavaduotojas, 2002–2005 m. LR vidaus reikalų ministerijos valstybės sekretorius. 2005–2007 m. Seimo komiteto biuro patarėjas. Daugelio įstatymų rengimo grupių narys.
Nuo 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1995–1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Taipanai
Taipanai (Oxyuranus) – aspidų (Elapidae) nuodingų gyvačių gentis. Šios Australijoje gyvenančios gyvatės yra didelės (iki 3,3 m), greitos ir labai nuodingos: 90 procentų taipanų įkandimų baigiasi mirtimi.
Gentyje yra dvi rūšys:
Andinis kondoras
Andinis kondoras (Vultur gryphus) – amerikinių grifų (Cathartidae) šeimos plėšrusis paukštis.
thumb|left|220px|Andinio kondoro (Vultur gryphus) patinėlio galva thumb|left|220px|Andinio kondoro (Vultur gryphus) patelės galva thumb|left|220px|Andinis kondoras (Vultur gryphus) pietų [[Peru]]
Paplitimas
Reti, laisvėje priskaičiuojama apie 10 000 subrendusių ir nesubrendusių individų ir populiacija iki šiol nesustabdomai mažėja. Andiniai kondorai paplitę Pietų Amerikoje esančiuose Anduose.
Apibūdinimas
Tai stambiausias Vakarų pusrutulio skraidantis paukštis bei stambiausias plėšrusis paukštis. Patinėliai už pateles stambesni, jie sveria 11–15 kg, patelės 8–11 kg. Kūno ilgis 100–142 cm, išskleistų sparnų plotis 270–330 cm.
Amžius
Tai viena iš ilgaamžių paukščių rūšių. Natūraliai laisvėje išgyvena apie 50 metų, ilgiausiai iki 60, o nelaisvėje yra žinomas atvejis, kada andinis kondoras išgyveno maždaug iki 75 metų.
Simbolika
Andinis kondoras yra Bolivijos, Kolumbijos, Peru, Ekvadoro, Čilės ir Argentinos nacionalinis simbolis. Jis svarbus kalnų tautų folklore. Daug turistų susirenka prie Kolkos kanjono (giliausio pasaulyje) stebėti kondorų skrydžių.
Egipto demografija
thumb|right|240px|Populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais. (Padidinti grafiką galima ant jo paspaudus kairiu pelės mygtuku) Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Egipto demografiją.
Gyventojų skaičius: 83 082 869 (2009 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 1,642 % (2009 m. apsk.)
Gimstamumas: 21,7 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 5,08 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -0,2 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 43 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 1,8 % (2005 m. apsk.)
Lyčių santykis:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 27,26 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Kovo 11 (laikraštis)
Kovo 11 – Nepriklausomybės partijos laikraštis, leistas 1991–1998 m., 2001 m. Vilniuje.
Istorija
1991–1992 m. ėjo kas savaitę, vėliau 2-6 kartus per metus. Tiražas 1991 m. – 12 200 egz., 1997 m. – 4000 egz.
Kazys Karpius
Kazys Karpius, Karpavičius (1895 m. rugpjūčio 1 d. Babcinos dvare, Babtų valsčius – 1971 m. spalio 20 d. Klyvlende) – Lietuvos rašytojas, žurnalistas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
1909 m. su tėvais emigravo į JAV. Case Western Reserve universitete Klyvlende baigė ekonomiką ir anglų kalbą.
Nuo 1910 m. bendradarbiavo periodinėje spaudoje – savaitraščiuose „Keleivis“, „Tėvynė“, „Vienybė Lietuvninkų“, dirbo jo spaustuvėje. 1918–1948 m. savaitraščio „Dirva“ redaktorius, 1925–1948 m. – jo savininkas. Per Pirmąjį pasaulinį karą dalyvavo Lietuvos gelbėjimo fondo veikloje, rūpinosi nukentėjusiųjų nuo karo šelpimu. Priklausė Susivienijimui lietuvių Amerikoje, Tėvynės mylėtojų draugijai (1924–1926 m. jos centro pirmininkas), tautininkų organizacijai „Sandara“. 1929–1935 m. Amerikos lietuvių kultūros centro Klyvlende vienas kūrėjų ir veikėjų. 1940–1942 m. Amerikos lietuvių tarybos valdybos sekretorius, delegacijos pas JAV prezidentą F. D. Ruzeveltą Lietuvos nepriklausomybės klausimu narys. Lietuvai vaduoti sąjungos vienas kūrėjų, 1942–1948 m. centro valdybos sekretorius. Lietuvių rašytojų draugijos narys.
Kūryba
Parašė istorinių romanų ir apysakų, pjesių, komedijų, eilėraščių. Prozos kūriniuose daugiausia vaizduojama Lietuvos senovė, didvyriška lietuvių kova su vikingais ir kryžiuočiais, nepaprasti veikėjų nuotykiai bei likimai.
Liutika
Liutika – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Visalaukės IV.
Rebeka
thumb|right|250px|Rebeka (dailininkas Johannes Takanen, 1877.) Rebeka – Izaoko žmona, Ezavo ir Jokūbo motina. Pradžios knygoje rašoma, kad Rebeka užaugo Harano mieste, kuriame, keliaudamas į Kanaaną, gyveno Abraomas. Jos tėvas buvo Abraomo sūnėnas. Abraomas nutaręs, jog Izaokui laikas vesti, pasiuntė savo vyriausiąjį tarną Eliezerą į Haraną išrinkti tinkamos žmonos. Rebeka pirmoji atėjo prie šaltinio, kur Eliezeras girdė gyvulius. Gavusi šeimos palaiminimą, Rebeka iškeliavo į Kanaaną. Teigiama, jog Izaokas ją pamilęs iš pirmo žvilgsnio.
Izaokas ir Rebeka 20 metų meldę sūnaus, ir jie susilaukę dvynių – Ezavo ir Jokūbo. Rebeka labiau mylėjusi Jokūbą, kuris mėgęs būti namuose, o Jokūbas – medžiotoją Ezavą. Izaokui nusenus ir beveik apakus, Rebeka pagelbėjo Jokūbui išgauti palaiminimą, pagal pirmgimystės teisę priklausantį vyresniajam dvyniui Ezavui.
Gėra
Gėra – miestas rytų Vokietijoje, 60 km į pietus nuo Leipcigo. Išvystyta mašinų, siuvimo, gumos pramonė.
Istorija
Slavai VIII a. apsigyveno apylinkėse ir pavadino vietovę Gėra. Pirmąkart dokumentuose miestas paminėtas 995 m.
999 m. imperatorius Otonas III paskyrė provinciją Kvedlingburgo abatijai. Bažnyčia 1209 m. perdavė teritorijos valdymą Veidos vogtams. XIII a. pabaigoje Gėra gavo miesto teises. Iš pradžių miestas augo lėtai. 1450 m. Saksonijos Fratricidalo karas sugriovė miestą.
1806 m. Napoleonas turėjo Gėroje imperatoriškąją būstinę per Ketvirtąjį koalicijos karą. Iš čia jis spalio 12 d. išsiuntė arogantišką, grasinantį laišką Frydrichui Vilhelmui III, kuris sukėlė karą. Po kelių dienų Prūsija buvo sutriuškinta Jėnos mūšyje.
XIX a. vidury įvykus pramonės revoliucijai, Gėra augo dėl tekstilės pramonės plėtros. Apylinkėse pastatytos vilos liudija to meto turtingumą. Tuo metu mieste buvo geležinkelio mazgas.
1920 m. miestas atiteko Tiuringijos žemei.
Miestas buvo subombarduotas 1945 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 2011–2012 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 2011–2012 m.
Morulė
Morulė – ankstyva gyvūnų embrioninio vystymosi stadija. Zigotai pasidalijus kelis kartus, nuo 12-16 ląstelių kamuolėlio dydžio zigota jau vadinama morule. Morulės ląstelės yra vadinamos blastomeromis, iš pradžių (8 ląstelių) jos yra nepolinės, gali būti lengvai suskaičiuojamos ir nesusijusios viena su kita. Po to blastomeros pradeda sąveikauti su savo kaimynėmis per ląstelės paviršiaus sąlyčio molekules, tokias kaip E-kadherinas (dar vadinamas uvomorulinu), ir tampa polinėmis (susidaro epikalinis ir bazo - lateralinis poliai). Šita ląstelių sąveika yra vadinama kompaktizacija – pirmasis morfogenetinės ir ląstelinės diferenciacijos įvykis.
Gardos ežeras
Gardos ežeras (it. Lago di Garda arba Benaco) – didžiausias Italijos ežeras. Jis yra Šiaurės Italijoje. Ežeras ribojasi su trimis sritimis: Trentinu iš šiaurės, Lombardija iš vakarų ir pietų, Venetu iš rytų ir pietų.
Geografija
Aplink ežero pietinę dalį yra lyguma, o šiaurinę ežero dalį supa kalnai.
Ežere yra penkios salos, iš jų didžiausia - Isola del Garda. Netoli yra Isola San Biagio. Kitos mažesnės ežero salos: Isola dell'Olivo, Isola di Sogno ir Isola di Trimelone.
Augustavo giria
thumb|200px|Augustavo girios žemėlapis
Augustavo giria – didelis miškų masyvas, išsidėstęs Lenkijoje, Lietuvoje ir Baltarusijoje. Ši giria apima apie 160000 ha plotą, 114000 ha yra Lenkijos teritorijoje, kur yra įsteigtas Vygrių nacionalinis parkas. Augustavo girios dalis esanti Lietuvoje vadinama Kapčiamiesčio giria, kurios plotas apie 27 000 ha.
Geografija
Giria yra išsidėsčiusi zandrinėse lygumose, kurios susidarė traukiantis ledynams. Išskirtinis girios bruožas yra kopos. Giria yra vandenskyroje tarp Vyslos upės baseino (apie 40% girios, upės Rospuda ir Blizna) ir Nemuno upės baseino (apie 60% girios, upės Juodoji Ančia, Seina ir Volkušanka. Girioje yra Vygrių, Saino, Balčio, Mėtos, Sirvo, Kaleitų, Studzieničnės, Bliznos, Mario ir kiti ežerai. Girios klimatas yra ganėtinai šiurkštus, vidutinė metinė temperatūra yra 6 laipsniai C, metinė temperatūros amplitudė beveik 24 laipsniai C (nuo -5,6 C žiemą iki 17,3 C vasarą). Žiema prasideda lapkričio pabaigoje ir trunka apie 114 dienų, sniego danga dažniausiai išsilaiko apie 101 dieną.
Gyvūnija
Girioje yra apie 2000 gyvūnijos rūšių, didžiausią dalį sudaro vabzdžiai. Žinduoliai yra šie: pilkasis vilkas, usūrinis šuo, lūšis, barsukas, taurusis elnias, briedis, stirna, baltasis kiškis, pilkasis kiškis, upinis bebras, ondatra, ūdra. Taip pat anksčiau girioje gyveno tauras, stumbras, rudasis lokys ir ernis. Taip pat girioje yra įvairių paukščių rūšių: juodasis gandras, vapsvaėdis, mažasis erelis rėksnys, gyvatėdis, juodasis peslys, rudasis peslys, baltnugaris genys, tripirštis genys, pilkoji meleta, kurtinys ir tetervinas. Be to girioje gyvena dar daug įvairių varliagyvių ir roplių rūšių ir apie 30 žuvų rūšių.
Istorija
Giria anksčiau buvo daug platesnė ir apimė nemažą dalį Lietuvos, Mazovijos ir Baltarusijos. Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta - jotvingiai. Dėl karų ar gyventojų migracijos spartesnis girios apgyvendinimas prasidėjo tik XV a., kai giria buvo suskirstyta į keletą miškų: Perstunską, Pželomską, Beržnicką ir kt.. XVI a. šie miškai tapo karaliaus nuosavybe kuriose jis ir jo draugija medžiodavo stambiuosius gyvūnus: taurus, stumbrus, briedžius, elnius, šernus, meškas ir vilkus. Vėliau giria pradėta vis labiau kirsti, o mediena upėmis plukdoma į Baltijos jūros uostus, kur buvo naudojama kaip degutas, anglis ir kt.. Per 1863 m. sukilimą daug sukilėlių buvo įsikūrę šioje girioje. Kozi Rineko draustinyje yra sukilėlių kapinės žuvusių kovojant prieš Rusijos imperijos kariuomenę 1863 birželio 29 d. Šiuo metu šiauriau Augustavo yra paminklas šiems kovotojams. Per Pirmąjį pasaulinį karą giria labai nukentėjo dėl didelios apimties kirtimų (apie 15% girios). Per Antrąjį pasaulinį karą miške slėpėsi partizanai. Taip pat 1941-1944 m. giria buvo naudojama egzekucijoms vykdyti, tuo laikotarpiu šioje girioje žuvo apie 8000 žmonių, daugiausiai žydai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį nemaža girios dalis buvo priskirta Lietuvos Respublikai.
Gamtos apsauga
thumb|250px|Perkučo draustinis Šiaurinėje girios dalyje yra Vygrių nacionalinis parkas, kartu su Vygrių ežeru. Girios vertingiausi miškai yra paskelbti draustiniais:
Taip pat yra saugomos kraštovaizdžio teritorijos:
Anusauskas
Anusauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Augustavo giria
Gamtos apsauga
Siekiant apsaugoti nykstančias paukščių rūšis buvo įkurtas draustinis atitinkantis Natura 2000 standartus.
Anusauskas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Anusauskienė (ištekėjusi moteris) ir Anusauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Augustavo giria
Turizmas
Girioje yra nutiesta daug turistinių takų: pėstiesiems, dviračiams ir baidarėms. Ežeruose yra galimybė buriuoti, žvejoti ir užsiimti kitomis vandens pramogomis. Nemažai turistinių atrakcijų yra Studzieničnos kaime ir Augustavo girios šventojoje vietoje
Limfinis miocitas
Limfiniai miocitai – limfagyslių sienelėse esančios lygiųjų raumenų ląstelės. Limfiniai lygieji raumenys yra vieni svarbiausių limfinės sistemos funkcijoms atlikti. Pagrindinė limfinių miocitų savybė – gebėjimas ritmiškai susitraukinėti, todėl limfagyslės, kurių sudėtyje yra šių ląstelių, gali pašalinti skystį bei baltymus ir lipidus iš tarpląstelinių ertmių ir taip palaikyti skysčių homeostazę audiniuose.
Limfiniai lygieji raumenys yra aferentinėse limfagyslėse. Šių raumenų sluoksnis tarsi atskiriamas tose vietose, kur vienkrypčiai vožtuvai dalija limfagyslę į kelias mažas kameras. Lygieji raumenys spontaniškai ir faziškai susitraukinėja pumpuodami limfą, lyg „primityvi širdis“. Susitraukimai stiprūs ir greiti, todėl limfagyslėse kameros spindis gali būti laikinai, bet visiškai nepraeinamas.
Limfinių miocitų susitraukimai yra veikimo potencialų rezultatas. Faziniam susitraukimui būtinas stimuliuojantis poveikis. Limfinių miocitų susitraukimą stimuliuoja jonai, pvz., avių žarnaplėvės limfinių miocitų ląstelėse savaiminę laikiną depoliarizaciją sukelia chlorido jonų srovės, kurios sukuriamos, kai kalcio jonai išleidžiami iš viduląstelinių jo kaupimo vietų. Ciklinė depoliarizacija valdo lygiųjų raumenų mechaninį aktyvumą. Ši depoliarizacija kyla periodiškai atpalaiduojant Ca2+ iš viduląstelinių jo kaupimo vietų per inozitolio 1,4,5-trifosfatui (IP3) jautrius receptorius bei dėl Ca2+ jonų koncentracijos pokyčio citozolyje. Kalcio jonų koncentracijos pokytis sukelia membranos depoliarizaciją sukuriant Ca2+ jonų indukuotą jonų srovę į ląstelės vidų.
Bernotavo valsčius
Bernotavo valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Bernotavas, vėliau – Paukštakiai.
Istorija
Įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Gyvavo iki I pasaulinio karo.
Luv Bug
Luv Bug – Šiaurės Airijos muzikos grupė iš Niūrio, Dauno grafystės.
Istorija
Kolektyvas susikūrė 1977 metais kaip paauglių mėgėjų grupė. Iš pradžių koncertavo tik vietiniuose renginiuose. Grupės sudėtį sudaro sesuo June (pagrindinis vokalas), broliai Hugh (bosinė gitara) ir Max (gitara) Cunningham bei Ricky Meyler (vokalas ir klavišiniai) ir Majella Grant (būgnai).
Grupė išpopuliarėjo 1984 metais, išleidę singlą „Red Light Spells Danger“ (Billy Ocean dainos koveris).
1987 m. grupė išleido albumą „Luv Bug“. 1988 m. pasirašė sutartį su Jungtinės Karalystės „Virgin Records“, išleido du singlus kaip grupė „Heart of Ice“. Dešimtmečio pabaigoje grupė koncertavo Europoje, įrašinėjo naujus kūrinius Los Andžele.
Nigeris
Nigerio Respublika (Nigeris) – valstybė Vakarų Afrikoje. Ribojasi su Alžyru ir Libija šiaurėje, Čadu rytuose, Nigerija ir Beninu pietuose, Burkina Fasu ir Maliu vakaruose.
Istorija
Nigerio tautų istorija prasidėjo I mūsų eros tūkst., plečiantis transsacharinei prekybai, kurios keliai sujungė Viduržemio jūros pietines pakrantes su į pietus nuo Sacharos buvusiomis tautomis. Pirmaisiais mūsų eros amžiais buvo apgyvendintas Ayras, Nigeryje suklestėjo garsūs prekybos miestai (pvz., Agadesas ir Tahua).
Dabartinės Nigerio teritorijos pietinė dalis priklausė Sahelio civilizacijai, ir ruože tarp Nigerio upės ir Čado ežero apie VIII a. aukštą kultūrą sukūrė hausai (jų teritorijos apėmė ir dab. Nigerijos šiaurinę teritoriją). Hausų valstybės (Gobiras, Kacina, Kanas, Zamfara) ir kitos apėmė tiek šiaurės Nigerijos, tiek pietų Nigerio teritorijas. XI-XIV a. hausų teritorijoje įsitvirtino islamas, suklestėjo savitas menas ir kultūra. Hausai kontroliavo pelningą prekybą.
Tuo pat metu vakarinė Nigerio dalis priklausė Malio, vėliau Songajaus valstybėms. Rytinėje dalyje prie Čado ežero susikūrė Kanemo ir Bornu valstybės.
XVIII a. pabaigoje pietinio Nigerio teritorijoje prasidėjo fulbių džihadas ir fulbiai čia įkūrė Sokoto kalifatą, apėmusį taip pat ir šiaurės Nigeriją.
XIX ir XX a. sandūroje fulbių emyratai, sudarę kalifatą, buvo pasidalinti Prancūzijos Vakarų Afrikos ir Britų Šiaurės Nigerijos, tokiu būdu įtvirtinant dabartinę pietinę Nigerio sieną. Visos kitos valstybės sienos atsirado vėliau, padalijus Prancūzijos koloniją į administracines sritis. Viena tų sričių ir tapo Nigeris. 1960 m. jis išsikovojo nepriklausomybę nuo Prancūzijos.
Politinė sistema
thumb|150px|right|Dabartinis Nigerio prezidentas [[Mahamadou Issoufou]]
Pirmuoju šalies prezidentu atgavus nepriklausomybę nuo Prancūzijos 1960 m. tapo Hamanis Dioris. 1974 m. po ginkluoto perversmo prezidento režimas buvo nuverstas. Tam įtakos turėjo šalyje susiklosčiusi įtempta situacija dėl prezidento, įtariamo korupcija. Po prezidento nuvertimo į valdžią atėjo pulkininkas Seinis Kunče, kuris, padedamas nedidelių karinių grupuočių, šalį valdė iki savo mirties 1987 metais.
Po jo mirties valstybės valdymą perėmė pulkininkas Ali Saibo, jis išlaisvino politinius kalinius, liberalizavo Nigerio įstatymus ir paskelbė naują konstituciją. Tačiau Saibo reformos žlugo, studentams bei įvairioms organizacijoms ėmus reikalauti naujos santvarkos ir daugiapartinės valdymo sistemos. Saibo režimas galiausiai pasidavė šalies reikalavimams ir 1990 m. žlugo. Buvo išleista nauja konstitucija, rengiami atviri rinkimai, kuriamos naujos institucijos bei nepriklausomi laikraščiai.
2004 m. buvo perrinktas prezidentas Mamadou Tandžia, o Hama Amadou dar kartą paskirtas ministru pirmininku. Mahameinas Ousmanas buvo perrinktas į Nacionalinės Asamblėjos (Nigerio parlamento) prezidento postą.
2010 m. vasario 19 d. įvykdytas valstybės perversmas, kurio metu buvo nuverstas prezidentas Mamadou Tandžia. Valdžią užėmė Aukščiausioji demokratijos atkūrimo taryba.
2011 m. kovo 12 d. įvykusius šalies prezidento rinkimus laimėjo iki tol buvusios opozicijos lyderis, buvęs šalies ministras pirmininkas Mahamadou Issoufou
Administracinis suskirstymas
Departamentai ir sostinės rajonas:
Geografija
thumb|240px|Nigerio vaizdas iš kosmoso. Nigeris yra Vakarų Afrikos valstybė, neturinti išėjimo prie vandenyno. Nigerio teritorija driekiasi palei ribą, skiriančią Saharos dykumą ir Afrikos į pietus nuo Saharos regioną. Geografinės šalies koordinatės yra 16 laipsnių šiaurės ilgumos ir 8 laipsniai rytų platumos. Šalies plotas – 1 267 000 kvadratinių kilometrų. Vanduo užima 300 kvadratinių kilometrų plotą. Pagal plotą, Nigeris yra beveik 20 kartų didesnis už Lietuvą ir užima 22-ą vietą pasaulyje. Nigerio plotas panašus į Angolos.
Nigeris ribojasi su septyniomis valstybėmis, jo valstybinės sienos ilgis – 5 697 kilometrų. Ilgiausia yra pietinė siena su Nigerija (1 497 km), paskui eina rytinė siena su Čadu (1 175 km), šiaurinė bei šiaurės vakarų siena su Alžyru (956 km) ir Maliu (821 km). Nigeris taip pat ribojasi su Burkina Fasu (628 km) ir Beninu (266 km) pietvakariuose bei Libija (354 km) šiaurėje ir šiaurės rytuose.
Nigerio subtropinis klimatas daugiausia labai šiltas ir sausas. Didelę dalį šalies ploto užima dykuma. Piečiausiuose šalies regionuose, Nigerio upės baseino pakraštyje, vyrauja atogrąžų klimatas. Reljefas daugiausia sudarytas iš dykumos lygumų bei smėlio kopų. Pietuose plyti savana, o šiaurėje iškilusios kalvos.
Žemiausias taškas yra Nigerio upė, ji pakilusi 200 metrų virš jūros lygio. Aukščiausia viršukalnė – Monts Bagzane, jos aukštis yra 2 022 metrai.
Ekonomika
thumb|240px|Niamėjus – Nigerio sostinė ir ekonomikos centras. Nigeris yra skurdžiausia pasaulio valstybė, užimanti paskutinę vietą Jungtinių Tautų vystymo programos žmogaus socialinės raidos indeksų sąraše. Nigeris – Afrikos į pietus nuo Saharos šalis, neturinti prieigos prie jūros. Pagrindinės šalies ūkio šakos yra natūrinė žemdirbystė, gyvulininkystė ir vienų didžiausių pasaulyje urano klodų naudojimas. Nigerio ekonomikai neigiamą įtaką daro besikartojančios sausros, žemės virtimas dykuma, žmonių skaičiaus augimas (2,9 proc.) ir sumažėjusi urano paklausa tarptautinėje rinkoje.
Demografija
thumb|150px|Hausų etninė grupė yra didžiausia Nigeryje (65 %). Daugiausiai Nigeryje hausų ir songajų etninių grupių atstovų. Hausai taip pat sudaro didelę dalį Nigerijos gyventojų, o sangajai dar įsikūrę ir Malio regionuose. Abi tautinės grupės, taip kaip ir gurmančiai, yra sėslūs ūkininkai, gyvenantys ariamuose plotuose šalies pietuose. Likusieji Nigerio žmonės priklauso gyvulius auginančioms klajoklių gentims: fulaniams, tuaregams, kanuriams, arabams bei tubu genčiai. Dėl greitai augančio gyventojų skaičiaus bei ribotų gamtos išteklių vis dažniau kyla konfliktų tarp gyvulių augintojų ir žemdirbių.
Didelis Nigerio kūdikių mirštamumas – šiam Afrikos regionui būdingas bruožas. Vis dėlto vaikų (nuo 1 iki 4 metų) mirštamumas čia nepalyginti aukštas – 248 iš 1000 gyventojų. To priežastis yra prasta sveikatos priežiūra ir maisto trūkumas. Organizacijos Gelbėkime vaikus duomenimis, Nigerio kūdikių mirštamumas – didžiausias pasaulyje. Tačiau Nigeryje taip pat gimsta daugiausia kūdikių: vienai moteriai tenka 7,2 vaiko. Tai reiškia, kad beveik pusė (49 %) Nigerio gyventojų yra jaunesni nei 15 metų. Nuo 1996 m. iki 2003 m. pradinę mokyklą lankė 30 % gyventojų – 36 % berniukų ir tik 25 % mergaičių. Ugdymas taip pat vyksta musulmoniškose mokyklose medresose.
Dauguma Nigerio gyventojų – musulmonai (80 %). Šalies gyventojai taip pat išpažįsta animizmą (15 %), protestantiškąją bei katalikiškąją krikščionybę (5 %). Šalyje auga ir Jehovos liudytojų gretos.
Kultūra
Nigeris – Sahelio kultūrinio regiono dalis. Krašto kultūra glaudžiai susijusi su islamo tikėjimu, tačiau vis dar jaučiama prieš islamo įsivyravimą atsiradusių tradicijų įtaka. Po nepriklausomybės atkūrimo, daugiau dėmesio skiriama kultūriniam paveldui: tradicinei architektūrai, liaudies dirbiniams, šokiams bei muzikai. Padedant Jungtinių Tautų švietimo, mokslo ir kultūros organizacijai, šalies sostinėje Niamėjuje įkurtas regioninis centras, jo tikslas – užrašyti žodžiu perduodamas tradicijas. Reikšmingiausias Nigerio kultūros centras – Nacionalinis Niamėjaus muziejus.
Giedrius Ašmys
Giedrius Donatas Ašmys (g. 1946 m. spalio 8 d. Klaipėdoje) – inžinierius, savivaldybininkas, profsąjungų ir politinis veikėjas.
Sukay
Sukay – muzikos grupė iš Pietų Amerikos, Bolivijos. Atlieka folklorinę Andų kalnų indėnų muziką, jaučiamas ispaniškas koloritas. Pagrindiniai muzikiniai instrumentai – zampoñas (pano fleita), quenas (fleita), būgnai, charango (gitara). Grupę 1975 m. įkūrė Quentin Howard. Sukay koncertavo Carnegie Hall, Niujorke ir Smithsonian Institution, Vašingtone.