cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spore
Spore Creature Creator
Žaidimas turi savo integruotą redaktorių ir suteikia galimybę kūriniais dalintis su kitais įkeliant į oficialią „Spore“ interneto svetainę.
Rusmenė
Rusmenė (Digitalis) – gyslotinių (Plantaginaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso nuodingos daugiametės žolės. Jų stiebas stačias, apatinėje dalyje sumedėjęs. Lapai ištisiniai, auga pražangiai. Žiedai sutelkti į kekę. Vainikėlis varpiškas. Vaisius – dėžutė. Lotyniškai digitus reiškia pirštas – šio augalo vainikėlis yra panašus į mažą pirščiuką.
Gentyje yra apie 20 rūšių. Lietuvoje savaime auga viena rūšis ir dar kelios auginamos kaip dekoratyviniai augalai:
Verutas
thumb|50px|VerutasVerutas (, dgs veruta 'iešmas') – trumpa romėnų kariuomenės akstis.
Verutus naudojo velitai priešo rikiuotės apsvaidymui. Kitos tame pačiame mūšyje naudojamos ietys būdavo piliumai, kuriuos naudojo hastatai ir principai.
Verutų ietikočio ilgis būdavo apie 1,1 m (piliumų ilgis būdavo apie 2 m), o antgalis – apie 13 cm ilgio. Verutai kartais turėdavo metalinį stiebą (kaip ir piliumai) arba smailėjanti metalinį antgalį.
Verutus romėnai perėmė iš samnitų ir volskų. III–II a. pr. m. e. kiekvienas lengvasis pėstininkas velitas nešdavosi į mūšį septynis verutus. Verutai buvo visai efektyvūs ginklai, tinkami net kovai su kovos drambliais, kas paaiškėjo Zamos mūšyje. II a. pr. m. e. verutai iš ginkluotės dingo kartu su pačiais velitais. Ankstys į legionierių ginkluotę grįžo vėlyvosios imperijos laikais.
Marso tyrinėjimai
right|thumb|Mars Global Surveyor padaryta nuotrauka apima maždaug 1500 m diametro regioną.
Aidas
thumb|Ši iliustracija vaizduoja nuosėdų principo aido skambesiu, kuris naudoja siaurame spindulyje didelės energijos ir žemo dažnioAidas – atsispindėjęs nuo paviršiaus garsas, girdimas vėliau už originalųjį. Aidas (paprastai ultragarso bangų) dažnai naudojamas tiksliai kūnų vietai nustatyti (matuojant laiką, kurį aidas užtrunka grįždamas į šaltinį). Šis būdas vadinamas labai įvairiai; jo pavadinimas paprastai priklauso nuo siekiamų tikslų, nors kartais jų ribos nėra labai aiškios.
Marso tyrinėjimai
Marso tyrinėjimai – svarbi Rusijos, JAV, Europos ir Japonijos kosmoso tyrimų dalis. Nuo XX a. septintojo dešimtmečio dešimtys nepilotuojamų kosminių aparatų, įskaitant zondus, dirbtinius palydovus ir paviršiumi judančias mechanines priemones buvo išsiųsti Marso tyrimams. Šiomis misijomis siekta surinkti duomenis ir atsakyti į svarbius klausimus apie „raudonąją planetą“, jos praeitį, kuri pradėtų suprasti Žemės praeitį, dabartį ir ateitį.
Marso tyrimams skirti ženklūs finansiniai ištekliai, atsižvelgiant į tai, kad 2/3 visų kosminių aparatų paleistų link Marso nepasiekė jiems skirtų tikslų ar net nepradėjo vykdyti jiems numatytų misijų. Daugeliu atvejų nepavykusių misijų priežastys buvo išsiaiškintos, tačiau dalis misijų žlugo arba su kosminiais aparatais buvo prarastas ryšys be akivaizdžių priežasčių, todėl tyrinėtojai pusiau juokais kalba apie Žemės-Marso „Bermudų trikampį“. Šis reiškinys taip pat populiariai vadinamas Marso prakeikimu.
Pagrindinės tyrimų kryptys
Marsas nuo seno žadino žmonijos fantaziją. Pirmieji stebėjimai teleskopais atskleidė spalvos pakitimus Marso paviršiuje, kurie buvo susieti su galimais sezoniniais augalijos pokyčiais, taip pat pastebėtos linijos, kurios gavo Marso kanalų pavadinimą. Šios pirmosios ir klaidingos interpretacijos sužadino visuomenės susidomėjimą. Vėlesniais tyrinėjimais teleskopais aptikti du nedideli Marso palydovai, ledo kepurės poliuose, aukščiausias Saulės sistemos kalnas Olympus Mons ir Valles Marineris – didžiausias Salės sistemos kanjonų sistema. Tai dar labiau skatino domėjimąsi Marsu. Tarp pagrindinių Marso tyrinėjimais keliamų klausimų yra šie:
„Langai“ kosminių aparatų paleidimui
Norint suprasti Marso tyrinėjimų istoriją naudojant robotus, svarbus atsižvelgti į tai, kad palankios sąlygos kosminiams aparatams į Marsą siųsti yra kas 2,135 metai, t. y. kas 780 dienų. Tokie „langai“ buvo/bus:
Ankstyvieji praskrendantys zondai ir dirbtiniai palydovai
thumb|Fotografuota iš Mariner 4, pirmojoje iš arčiau darytoje Marso nuotraukoje matosi Marso 330x1200 km paviršiaus plotas.
Ankstyvosios sovietų misijos
TSRS kosmoso programa link Marso 1960 spalį paleido du praskrendančius zondus, kurie buvo pavadinti Mars 1960A ir Mars 1960B, bet abu zondai nepasiekė Žemės orbitos. 1962 m. nepavyko su dar trim sovietų zondais – du nepaliko Žemės orbitos (Mars 1962A ir Mars 1962B), o su vienu prarastas ryšys pakeliui į Marsą (Mars 1). 1964 m. nepavyko dar vienas bandymas zondu pasiekti Marsą (Zond 2).
Mariner programa
1962–1975 m. JAV NASA agentūra vykdė „Mariner“ programą, skirtą Marso, Veneros ir Merkurijaus tyrimams. Šįkart mokslininkų pastangos nebuvo bevaisės ir 4 kosminiai aparatai iš 6, paleistų link Marso, pasiekė tikslą.
Aidas
Garsas gali atsispindėti nuo paviršiaus kelis kartus, tuomet jis yra girdimas daug sykių, pvz., griaustinio dundėjimas. Žmogus aidą nuo pirminio garso gali atskirti, kai laiko tarpas tarp jų yra daugiau kaip 50 – 60 ms.
Marso tyrinėjimai
Ateities misijos į Marsą
! Misija ! Numatoma paleidimo data ! Misijos tipas
Aidas
Aido naudojimas įvairiose srityse
Jūrose plaukiojantys laivai naudoja prietaisus vadinamus echolotas ir sonaras. Echolotuose aidas naudojamas vandens gyliui po laivu matuoti, sonare – po vandeniu esantiems kūnams aptikti. Šikšnosparniai ir kiti gyvūnai turi sugebėjimą grobiui aptikti arba kliūtims išvengti tamsoje pasinaudojant ta pačia atsispindėjusių bangų savybe. Ši jų savybė vadinama echolokacija.
Marso tyrinėjimai
Ateities misijos į Marsą
Mars (Planet)
Kvintas Sertorijus
Kvintas Sertorijus (Quintus Sertorius, m. 72 m. pr. m. e.) – romėnų politikas ir karvedys.
Karinę karjerą pradėjo jau būdamas žinomas oratorius ir juristas, armijoje tarnavo pas Kvintą Servilijų Kapijų ir vėliau – pas Gajų Marijų. 97 m. pr. m. e. Sertorijus tarnavo karo tribūnu Romos Ispanijos provincijoje (Pirėnų pusiasalis). 91 m. pr. m. e. tapo Gallia Cisalpina (Galijos dalis, esanti Italijos pusėje nuo Alpių) kvestoriumi. Ten buvo atsakingas už armijos rinkimą Marsų karui bei kovoje neteko akies.
Grįžęs į Romą, Sertorijus norėjo tapti tribūnu, tačiau dėl nežinomų priežasčių jam sutrukdė diktatorius Sula.
83 m. pr. m. e. Ispanijos provincijoje tapo prokonsulu. Nors iš pradžių kiti čia esantys Romos valdininkai nepripažino Sertorijui šių pareigų, jis užėmė valdžią armijos pagalba. Norėdamas užsitikrinti visišką provincijos kontrolę, Sertorijus pasiuntė Julijų Salinatorių įtvirtinti perėją per Pirėnų kalnus. Tačiau Salinatorius buvo išdavikiškai nužudytas, ir Sulos pasiųsta Gajaus Anijaus vadovaujama armija prasilaužė į Ispaniją. Sertorijus su savo armija atsitraukė į šiaurinę Afriką. Mauritanijoje sumušė Sulos pasiųstą armiją ir įgijo didelį populiarumą tarp romėnų valdžios nemėgstančių vietinių bei ispanų, buvo vadinamas net „naujuoju Hanibalu“. Karvedžiui pavyko surinkti didžiulę armiją, prie jo prisijungė ir daug romėnų, nemėgusių Sulos valdžios. Su šia armija jis sumušė dar kelis prieš jį pasiųstus Romos karvedžius.
Sertorijus Ispanijoje įkūrė savivaldą, Romos pavyzdžiu suformavo 300 narių senatą. Vietinių gyventojų vaikams įkūrė mokyklą, kurioje jie buvo mokomi taip pat Romos švietimo pavyzdžiu. Ispaniją jis pilnai valdė šešerius metus, iki 77 m. pr. m. e. Šiais metais prie Sertorijaus prisijungė Markas Perpena Ventas su dalimi Romos nobiliteto ir nemaža armija. Tačiau tais pačiais metais iš Romos prieš jį kovoti išvyko Gnėjus Pompėjus Didysis. Jis turėjo padėti anksčiau nesėkmingai maištininkus bandžiusiam įveikti Sulos karvedžiui Kvintui Cecilijui Metelui Pijui. Pirmi keli mūšiai buvo sėkmingesni Sertorijui. Netoli Saguntumo jis beveik visiškai sumušė jungtinę Metelo ir Pompėjaus armiją ir privertė Pompėjų prašyti iš Romos pastiprinimų.
Tačiau 72 m. pr. m. e. nesutarimai su pavaldiniais romėnais pasibaigė Kvinto Sertorijaus žmogžudyste. Karvedys buvo nužudytas Marko Perpenos Vento iniciatyva, pakviestas į jo surengtą banketą. Tuo metu nepriklausoma Ispanijos respublika buvo beveik visiškai įkurta, tačiau po Sertorijaus mirties Pompėjui ir Metelui pavyko vėl ją visiškai užkariauti ir prijungti prie Romos.
Jukiškis
Jukiškis – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Pakalniškių.
Novorosijos Federacija
Novorosijos federacinė valstybė  – nepripažinta Donecko ir Luhansko liaudies respublikų konfederacija, kuri driekiasi Donecko ir Luhansko srityse. Ribojasi su Rusija ir Ukraina. Apie valstybės sukūrimą paskelbta 2014 m. gegužės 24 d., sujungus anksčiau įkurtas Donecko Liaudies Respubliką ir Luhansko Liaudies Respubliką. Šios valstybės nepriklausomybę paskelbė po gegužės 11 dieną įvykusių referendumų, kurių metu neva dauguma šių dviejų sričių gyventojų nubalsavo už nepriklausomybę nuo Ukrainos. Nepriklausomybės siekis kilo kaip reakcija į Euromaidaną bei po jo įvykusią Ukrainos revoliuciją, kurios metu į valdžią atėjo provakarietiškos jėgos. Pietrytinėje Ukrainoje, tradiciškai prorusiškame regione su didele rusų bei rusakalbių gyventojų populiacija, nemaža dalis gyventojų nepritaria eurointegracijai ir siekia glaudesnių ryšių su Rusija bei naujai formuojama Eurazijos sąjunga.
Nuo 2014 m. balandžio 15 d. Ukraina vykdė antiteroristinę operaciją prieš Igorio Strelkovo vadovaujamas pajėgas, kovojančias už Donecko ir Lugansko liaudies respublikų atsiskyrimą.
Šios konfederacijos nepripažįsta tarptautinė bendruomenė. 2015 m. sausio 1 d. buvęs Donecko Liaudies Respublikos ministras pirmininkas - Aleksandras Borodajus paskelbė, kad "nėra jokios Novorosijos" ir, kad visa tai tebuvo tik svajonė, kurios nepavyko įgyvendinti".
Istorija
miniatiūra|kairėje|Doneckas ir Luhanskas (tamsiai žalia) ir maksimali Novorosijos norima teritorija (šviesiai žalia) Novorosija – istorinis Rusijos imperijos regionas, užimantis teritorijas į šiaurę nuo Juodosios ir Azovo jūrų (dabartinė pietryčių Ukraina), taip pat Novorosijai istoriškai priskiriamas Kubanės kraštas, esantis Rusijos teritorijoje. Šios žemės pavadintos „Naująja Rusija“ todėl, kad Rusijos imperijos dalimi tapo bei buvo apgyvendintos slavų palyginus vėlai – XVI amžiuje, prijungus šias iki tol retai gyvenamas, Osmanų imperijai ir Krymo chanatui priklausiusias teritorijas, bei į jas pradėjus masiškai kraustytis rusams ir ukrainiečiams.
Po Spalio revoliucijos teritorija atiteko Ukrainos Liaudies Respublikai, vėliau – Ukrainos TSR. Sovietų Sąjungos laikotarpiu regionas stipriai industrializuotas.
Po Sovietų Sąjungos griuvimo, Novorusijos pavadinimas vėl pradėtas vartoti, tačiau didelio populiarumo nesulaukė. Tačiau ši sąvoka pradėta plačiai vartoti tarp Antimaidano aktyvistų po Euromaidano Ukrainos revoliucijos. Tuo metu Rusijos prezidentas Vladimiras Putinas paskelbė, kad Novorosijos (pietų ir rytų Ukrainos) teritorijos atiteko Ukrainai per klaidą.
Balandį prorusiški aktyvistai užėmė sričių administracinius pastatus Donecke, Luhanske, Charkove ir Odesoje, taip pat bandyta užimti srities administracijos pastatus Nikolajeve. Charkovo ir Odesos sričių administracinius pastatus prorusiški aktyvistai buvo priversti palikti, o Donecke bei Luganske Ukrainos eurointegracijai besipriešinančios jėgos įsitvirtino ir paskelbė nepriklausomas respublikas. Tikėtasi, kad dideli neramumai kils ir Dnipre, Zaporižėje, Mykolajive ir Chersone. Charkove ir Odesoje po kiek laiko buvo bandyta vėl įžiebti neramumus bei masiškus prorusiškus protestus, tačiau „Rusiško pavasario“ planas ten žlugo, proukrainietiškos jėgos šiuose regionuose itin stipriai įsitvirtino.
WALL-E. Šiukšlių princo istorija
'''WALL-E. Šiukšlių princo istorija''' – 2008 m. JAV sukurtas mokslinės fantastikos romantinis kompiuterinės animacijos filmas. Filmą kūrė kino kompanija „Pixar“, režisavo Endriu Stentonas. Istorijoje pasakojama apie robotą vardu WALL-E, kuris yra sukurtas išvalyti Žemę, kuri yra padengta šiukšlėmis. Veiksmas vyksta tolimoje ateityje. Robotas pamilsta robotę vardu EVE, kurios užduotis – tirti, ar Žemė vėl tinkama gyvenimui joje. WALL-E seka paskui EVE į kosmosą, kur ji siunčia savo duomenis žmonėms. Robotai turi žmonėms būdingų savybių, kurios, filmui bėgant, vis labiau pasireiškia.
Po to, kai režisavo „Žuviuką Nemo“, E. Stentonas suprato, jog „Pixar“ sukūrė neįtikėtinai tikrovišką povandeninį pasaulį, taigi jis nusprendė kurti filmą, kurio veiksmas vyksta kosmose. Dauguma veikėjų nekalba aiškia žmonių kalba, tačiau komunikuoja kūno kalba bei „robotiškais“ garsais.
„Walt Disney Pictures“ pradėjo rodyti filmą JAV kino teatruose 2008 m. birželio 27 d. Filmas uždirbo $23,2 milijono pirmąją dieną, o per pirmąjį savaitgalį – $63,1 milijono.
„WALL-E“ buvo labai giriamas ir kritikų, ir paprastų žiūrovų, filmas laimėjo Auksinį gaublį, Hugo apdovanojimą bei Oskarą. Jis taipogi buvo nominuotas dar penkiems Oskarams. „TIME“ žurnalas filmą įvardino „geriausiu dešimtmečio filmu“.
Vengrijos himnas
Himnusz (lietuviškai Himnas) – muzikinė, poetinė malda yra oficialus Vengrijos himnas. Pagal pirmos eilutės tekstą dar žinomas kaip daina Isten, áldd meg a magyart (Dieve laimink Vengriją). Jis buvo priimtas 1844 m. ir pirmasis posmas yra atliekamas oficialių ceremonijų metu. Himno žodžiai buvo sukurti 1823 m., autorius Ferenc Kölcsey, nacionalinis Vengrijos poetas. 1844 m. buvo paskelbtas konkursas sukurti dainos muzikai, turėjęs platų atgarsį visuomenėje. Jį laimėjo Ferenc Erkel, nors egzistuoja ir mažiau žinomos muzikos versijos. Himno žodžiai ir muzika Vengrijos konstitucijoje įtvirtinti 1990 m.
Szózat (lietuviškai Atsišaukimas) – daina turinti tautinio himno statusą. Sukurta 1836 m. Mihály Vörösmarty. Tradiciškai Himnas yra giedamas ceremonijos pradžioje, o Atsišaukimas pabaigoje.
Vengrijos himno žodžiai nėra įprasti šio žanro kūriniams, nes vietoj tautinių vertybių garbinimo, Himne meldžiamasi Dievui. Kadangi himne minimas Dievas, Komunistinėje Vengrijoje būdavo atliekama tik muzika be žodžių. Buvo bandyta Atsišaukimą paskalbti valstybinių himnu, tačiau idėjos atsisakyta.
Himno skulptūra
thumb|250px| 2006 m. gegužės 7 d. atidengta skulptūra skirta Himnui Budakesči miestelyje, netoli Budapešto. Skulptūroje ratu išdėstyta visa poema, lyg nukreipiant ją į centre stovinčią dviejų metrų aukščio bronzinę Dievo figūrą. Arkose virš skulptūros 21 varpas, kuriais gali būti atliekama muzikinė himno versija. Lėšos skulptūros pastatymui, 40 milijonų florintų (apie 500 000 litų), surinktos iš visuomenės aukų.
Roz Holas
Roz Holas – miestelis šiaurės rytų Gajanoje, Rytų Berbiso-Korateino regione, Atlanto vandenyno pakrantėje, į rytus nuo Naujojo Amsterdamo. Cukraus pramonės centras. Veikia keletas parduotuvių, bankų, kavinių. Kerta Džordžtauno-Korivertono plentas.
Istorija
Roz Holas susikūrė olandų plantatorių žemėse. 1908 m. gavo kaimo statusą, o miesteliu tapo 1970 m. Padalintas į tris tarybas: Middle Rose Hall, East Rose Hall ir Williamsburg.
Sandra Brown
Sandra Lynn Brown (g. 1948 m. Teksasas, Jungtinės Amerikos Valstijos) yra amerikiečių rašytoja, žurnalistė, detektyvinių trilerių autorė, parašiusi per 60 knygų, kurios išverstos daugiau kaip į 30 kalbų. Brown taip yra išleidusi knygas pseudonimais Rachel Ryan, Laura Jordan ir Erin St. Claire.
Biografija
Baigė studijas Fortvorto Teksaso krikščioniškajame universitete. 1968 m. susituokė su Michael Brown, kuris yra buvęs televizinių laidų vedėjas ir dokumentinių filmų kūrėjas. Po vedybų Brown dirbo kaip orų pranešėja KLTV televizijoje. Vėliau ji tapo kanalo WFAA-TV žurnaliste. Taip pat ji rašė straipsnius žurnalui „PM Magazine“.
1981 m. Brown pradėjo savo, kaip rašytojos, karjerą. Per savo karjerą ji yra išleidusi daugiau kaip 60 knygų, iš kurių 50 tapo „New York Times“ bestseleriais. 2008 m. Sandra buvo suteiktas daktaro laipsnis.
1994 m. jos knyga „French Silk“ buvo adaptuota į filmą.
Coleman Family Saga serija
(istoriniai romanai)
Franz Paula von Schrank
thumb|Franz Paula von SchrankFranz Paula von Schrank (1747 m. rugpjūčio 21 d. – 1835 m. gruodžio 22 d.) – vokiečių botanikas, algologas ir entomologas. Jėzuitų ordino narys. Pirmasis Miuncheno botanikos sodų direktorius (1809–1832 m.).
Darbai
<div class="notice metadata" style="text-align:left; border-top:2px #ddd solid; border-bottom:2px #ddd solid;">Standartinis autoriaus trumpinys Schrank yra naudojamas nurodyti šį asmenį kaip autorių, cituojant lotynišką binomą<div class="notice metadata" style="text-align:left; border-top:2px #ddd solid; border-bottom:2px #ddd solid;">
Vakarų Škotijos baltasis terjeras
Vakarų Škotijos baltasis terjeras (, sutrumpintai Westie, ) – šunų veislė.
Fermentacija
thumb|200px|Vykstanti fermentacija
Vakarų Škotijos baltasis terjeras
Kilmė
Vestai yra išvesti medžioklei. Jų grobis paprastai yra maži gyvūnai, tokie, kaip triušiai, voverės ir pelės, tačiau šie šunys medžiojo ir lapes bei barsukus. Jaunos kalytės yra ypač aistringos medžiotojos.
Vestai yra kilę iš kernterjerų ir škotų terjerų, kurie kartais natūraliai atsivesdavo baltų šuniukų. Kitų terjerų, tokių kaip Bedlingtono terjerų ir Dandie Dinmont terjerų, baltieji naujagimiai buvo įvedami į kraujo liniją norint išgauti norimus charakterio bruožus, bet ši praktika 1850-aisiais buvo sustabdyta.
Fermentacija
Prancūzų chemikas ir mikrobiologas Lui Pasteras (Louis Pasteur) 1857 m. padėjo mikrobiologijos ir imunologijos pagrindus ir įrodė, kad mikroorganizmai sukelia fermentaciją. Šis darbas leido sukurti maisto pasterizavimo, kurio metu sunaikinami mikroorganizmai technologiją.
Vakarų Škotijos baltasis terjeras
Kilmė
Kai kurie šaltiniai šios veislės veisėjo garbę priskiria 1800 m. vakarų Škotijos Argylo regione gyvenusiam pulkininkui Edward Donald Malcolm iš Poltalloch šeimos. Kiti šaltiniai teigia, kad veislės sukūrėjas buvo VIII Argylo kunigaikštis (Campbell’ų klano vadas). Tačiau tarp šių dviejų ponų turėjo vykti kažkoks bendradarbiavimas. Rūšies išvedimas, siekiant visų norimų bruožų, turėjo trukti apie šimtą metų. Šių šunų baltas kailis darė juos matomus medžiojant Škotijos durpynuose ir išskyrė iš kitų gyvūnų (tai buvo labai svarbu, nes medžiotojai kartais sumaišydavo rudus šunis su lapėmis ir juos nušaudavo).
Bencion Grande
Bencion Grande (1891 m. rugpjūčio 27 d. Sudarge, Kidulių valsčiuje – 1974 m. liepos 8 d. Maskvoje, Rusijos TFSR, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės orientalistas, semitologas, arabistas.
Vakarų Škotijos baltasis terjeras
Kilmė
Iš pradžių ši veislė buvo žinoma kaip Poltalloch terjerai (pagal Malcolm’ą); taip pat jie buvo vadinami Roseneath terjerais (pagal Argylą), baltaisiais Roseneath terjerais, o XIX a. pabaigoje – tiesiog baltaisiais škotų terjerais.
Belgijos futbolo varžybos 1976–1977 m.
Belgijos futbolo varžybos 1976–1977 m.
Bencion Grande
Biografija
Gimė 1891 m. rugpjūčio 27 d. Sudarge. 1918 m. baigė Maskvos universiteto medicinos fakultetą, o 1922 m. orientalistikos fakultetą. Prieš I pasaulinį karą lankėsi Palestinoje. Kaip karo lauko gydytojas dalyvavo I pasauliniame kare ir Rusijos pilietiniame kare. 1923–1929 m. dėstė Maskvos universitete. 1929–1944 m. dirbo Maskvos orientalistikos institute. 1944–1960 m. dėstė arabistiką Maskvos filologijos fakultete. 1964 m. apdovanotas Michailo Lomonosovo premija. Parašė apie 50 darbų apie semitų kalbas. Mirė 1974 m. liepos 8 d. Maskvoje.
Fermentacija
Fermentacijos metu išskiriamas laktatas, acetatas, etanolis ir kai kurios kitos paprastos medžiagos. Šiame procese dalyvauja įvairūs mikroorganizmai, tarp jų mielės, bakterijos, pelėsiniai grybai, kurie gali gaminti tiek naudingus produktus, tiek ir žalingus (toksinus).
Vakarų Škotijos baltasis terjeras
Išvaizda
Patinai paprastai sveria nuo 7 iki 9 kg, o kalytės – nuo 6 iki 8 kg. Vidutinis šios veislės šunų ūgis – 28 cm. Veisėjai rekomenduoja nenukirpti morkos formos uodegos. Jos ilgis – apie 12,5–15 cm.
Fermentacija
Fermentacija naudojama maisto produktų gamybai ir konservavimui: iš cukraus – alkoholinių gėrimų, iš pieno – jogurtų, kefyro, sūrių gamyboje.
Vakarų Škotijos baltasis terjeras
Išvaizda
Šie šunys yra raumeningo kūno sudėjimo ir ypač tvirtos kaulų struktūros. Jų kaukolė didelė, snukis trumpas, sukandimas žirkliškas (apatinės iltys sukandus dengia viršutines iltis, viršutiniai kandžiai dengia apatinius). Dantys gana masyvūs tokio nedidelio ūgio šunims.
Šios veislės šunys beveik ar visiškai nesišeria.
Letenos šiek tiek plėvėtos ir tankiai apžėlusios.
Sveikata
Kaip ir daugelis kitų šunų, šie terjerai paprastai miega 13 valandų per parą. Vestai prisitaiko prie savo šeimininko miego, taip pat nusnūsta keletą kartų per dieną, kad sukauptų reikiamą miego laiką.
Vakarų Škotijos baltojo terjero šuniukai gali sirgti apatinio žandikaulio osteopatija, kuri šnekamojoje kalboje dar vadinama „liūto nasrais”. Ši liga genetinė, ji paveldima kaip autosominė recesyvinė, t. y., šuniuko, kuris serga šia liga, abu tėvai nešioja šį defektyvų alelį. Vienintelis būdas identifikuoti šio geno nešiotojus – per šia liga sergantį palikuonį. Iki tol veisėjai gali nežinoti apie šio geno nešiotojus.
Apatinio žandikaulio osteopatija yra ypač skausminga šuniukui: skausmą ir diskomfortą jis išreiškia cypdamas, skausmingai reaguoja, kai paliečiama jo galva ir kai jis kramto ar ėda. Todėl šuniukas gali tapti letargiškas, nenoriai ėsti.
Ši būklė ištinka, kai šuniukui sueina 3–6 mėnesiai, ir praeina spontaniškai iki sueina 12 mėnesių. Šios ligos gydymo būdai – simptomų šalinimas ir atitinkamų analgetikų skyrimas. Medikamentais siekiama pagerinti šuniuko gyvenimo ir maitinimosi kokybę, kol liga išnyks. Ligos simptomams gydyti paprastai skiriami kortikosteroidai. Tikslus gydymas priklauso nuo ligos sunkumo, lokalizacijos ir šuniuko jautrumo skausmui. Ypatingais atvejais gali prireikti eutanazijos.
Priežiūra
Vestai turi polinkį į alergijas, jų oda linkusi sausėti, todėl dažnas maudymas šias problemas gali padidinti. Geriausia šios veislės šunis maudyti kartą per mėnesį ar rečiau. Tačiau kailį šukuoti reikia dažnai, kad jis būtų švarus ir kad vienodai pasiskirstytų riebalai. Norėdami palaikyti Vestų kailio drėgmę, maudykite juos vaikišku ar kitokiu šampūnu, skirtu švelniai odai. Kas savaitę valydami šunų ausis vatos gumulėliais, apsaugosite jas nuo riebalų bei sieros kaupimosi ir ausų infekcijos.
Patinai dažnai jaučiasi vieniši, todėl patartina pirkti iš karto du. Tačiau jei su juo žaisite nekils jokių net minčių, jog jis gali būti liūdnas ar vienišas.
Ngbandžiai
Ngbandžiai – etninė grupė, gyvenanti daugiausia Kongo Demokratinės Respublikos šiaurės vakaruose, ir Centrinėje Afrikos Respublikos pasienyje.
Jų teritorija šiaurėje ribojasi su bandų etninėmis subgrupėmis, rytuose – su azandžiais, o pietuose – su ngombiais.
Kalba giminingomis ngbandi kalbomis, kurios priklauso Adamavos-Ubangio kalbų grupei.
Etninės subgrupės
Ngbandžiai yra dalinami į keletą etninių subgrupių, kurios kalba skirtingomis kalbomis. Didžiausia jų įvairovė yra Kongo džiunglių regione, ties Bangio upe.
Istorija ir kultūra
Tam tikri požymiai rodo, kad ngbandi galėjo migruoti iš Sudano, užimdami vietos gentis ir atsinešdami savo kultūrą. XVIII a. pabaigoje vienas jų klanas – bandijai – užvaldė azandžių gyvenamas sritis rytuose ir sukūrė ten Bangasu, Rafai, Zemio sultonatus.
Nbandi išvystė gana aukšto lygio meną, garsėjo savo puikiais ginklais, drožyba ir specifinės formos arfomis.
Policininkė Niujorke
Policininkė Niujorke – 1981 m. sukurta veiksmo komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Edwige Fenech. Tai paskutinis iš trijų filmų apie policininkę Džijaną Amikuči.
Turinys
Ne itin protingas Niujorko policininkas Mak Karonas nesėkmingai kovoja su miestą užvaldžiais narkotikų prekeiviais Turku ir Didžiuoju Džo. Norėdamas juos supriešinti, policininkas nusprendžia pasitelkti į pagalbą kolegas iš Italijos Džijaną ir Alvaro. Kadangi šie labai panašūs į Didžiojo Džo meilužę Pupą ir jos asmens sargybinį Džo, policininkai šiuos pagrobia, sukeisdami su atvykėliais vietomis...
Stovinčioji banga
thumb|right|240px|Stovinčioji banga (raudoni taškai rodo mazgus)
Stovinčioji banga – tai banga, kurios intensyvumo skirstiniui yra charakteringi laike ir erdvėje padėties nekeičiantys amplitudės maksimumai ir minimumai. Paprasčiausiu atveju tokia banga susidaro, kuomet dvi bangos sklinda priešprieša, o dėl tų bangų fazių skirtumo randasi konstruktyvioji interferencija. Tokios bangos atsiranda, bangai atsispindėjus nuo įvairių paviršių. Stovinti banga taip pat susidaro rezonatoriuose. Pavyzdžiui, optikoje stovinčios bangos susidaro lazerio optiniame rezonatoriuje, tuomet jos dar yra vadinamos optinio rezonatoriaus skersinėmis modomis.
Stovinčiosios bangos susidarymas
Uždaroje erdvės dalyje dažnio v stovinti banga susidaro tik tada, kai bangos ilgis λ ir sklidimo greitis aplinkoje υ yra tokie, kad tarpe l0 susidaro sveikasis pusbangių skaičius: l0 = (m+1) λ/2 kur m= 0, 1, 2, ...
Stovinčioji banga energijos neperneša, ji yra išskirtinė stacionarioji banginio proceso pastovios energijos būsena. Energija sukaupta pūpsnių srityje dalelių virpėjimuose. Mazgai nejuda ir todėl energija iš vieno pūpsnio į kitą pereiti negali. Jei dažnis pakinta tiek, kad bangos ilgis nebetenkina lygties: λ =(2 l0) /(m+1),
tai stovinčioji banga išnyksta ir tarp dviejų atspindžio plokštumų priešingomis kryptimis sklinda dvi bangos pernešdamos energiją. Taigi, stacionarioji banginių procesų būsena – stovinčioji banga ribotoje erdvės dalyje (l0) susidaro tik esant tokioms bangų ilgių diskrečioms vertėms:
λm =(2 l0) /(m+1),
Dalelė, kurios prigimtyje glūdi ir judėjimo metu pasireiškia banginių procesų savybės. Greičiu υ judančios dalelės de Broilio bangos ilgis reiškiamas taip: λ = h/mυ = h/ ρ;
čia:
Matyti, kad didėjant dalelės greičiui energijai, jos bangos ilgis trumpėja. Ribotoje erdvės dalyje laukais uždaryta dalelė gali turėti tik tokias stacionariąsias būsenas, kurioms tenkinamos aukščiau aptartos stovinčiųjų bangų susidarymo sąlygos. Tai reiškia, kad dalelės stacionariosios būsenos ir jas atitinkančios energijos bus tik tam tikros, t. y. diskrečios: E0, E1, E2 ir t. t. Tarpinės reikšmės draudžiamos.
Matematinė dalis
Dažniausiai priešingos krypties koherentinė banga gaunama atspindint sklindančiąją bangą. Jei atspindys vyksta nuo tankesnės aplinkos, tai atspindžio metu fazė keičiasi per π ir stovinčiojoje bangoje atspindžio taške gaunamas mazgas. Jei atspindi nuo mažesnio tankio aplinkos, tai fazė nesikeičia ir atspindžio taške gaunamas pūpsnis. Pūpsnis - stovinčiosios bangos amplitudės maksimumas, mazgas - minimumas.
Stovinčioji banga energijos neperneša, ji yra išskirtinė stacionarioji banginio proceso pastovios energijos būsena. Energija sukaupta pūpsnių srityje dalelių virpėjimuose. Mazgai nejuda ir todėl energija iš vieno pūpsnio į kitą pereiti negali.
Stovinčios bangos fizikoje
Stovinčiosios bangos taip pat pastebimos oro eilutėse ir oro stulpeliuose. Vienas iš būdų pavaizduoti stovinčiąsias bangas oro skiltyje, yra Kundto vamzdis, skirtas gaminti stovinčiąsias bangas, jei diskas yra strypo gale.
Bangos keliauja išilgai vidutinio atspindžio ir pasiekusios pabaigą, grįžta atgal. Šis efektas labiausiai pastebimas muzikos instrumentuose. Sklindant bangai, kiekvienas stygos taškas periodiškai kyla aukštyn ir vėl leidžiasi žemyn. Energija perduodama iš vieno stygos galo į kitą. Tačiau styga gali svyruoti ir kitaip. Pavyzdžiui, gitaros styga gali vibruoti skirtingai, kai vieni stygos taškai svyruoja vienokia amplitude, kiti – kitokia.
Styga su abiem įtvirtintais galais gali svyruoti ypatingu būdu. Judinant gitaros stygą susidaro vienmatė stovinčioji banga. Vibruojanti būgno oda – tai dvimatės stovinčiosios bangos pavyzdys. Atome judančio elektrono (materijos bangų) svyravimas dar sudėtingesnis.
Elektroną galime laikyti trimate stovinčiąja banga.
Stovinčios bangos optikoje
Optikoje stovinčios bangos susidaro lazerio optiniame rezonatoriuje, tuomet jos dar yra vadinamos optinio rezonatoriaus skersinėmis modomis. Tipinis rezonatorius yra aktyvioji terpė apsupta dviejų veidrodžių. Dažniausiai vienas rezonatoriaus veidrodis pilnai atspindi šviesą, kitas - dalį šviesos praleidžia. Perduotos ir atspindėtos bangos derina ir formuoja nuolatinį bangų modelį.
Nuolatinis elektromagnetinių bangų rezonatorius. Bangų viršuje buvo didesnis dažnis, nei žemiau ir poslinkis aukščiau aiškesnis. Abi sienos ribos reikalauja bangos mazgų, ir tos bangos sudarydamos pusė bangos ilgio λ / 2 telpa dėžėje: λ / 2 = W, λ = W, 3λ / 2 = W kur W – ertmės plotis.
Stovinčios bangos mechanikoje
Nuolatinės bangos gali būti mechaniškai sukeltos į kietą terpę. Stygos vienas galas tvirtinamas prie reguliavimo varžto, kitas prie sverto, ant kurio kabinamas žinomos masės svarstis stygai įtempti.
Svyravimai stygoje žadinami padėtu po ja ir prijungtu prie kintamos įtampos generatoriaus elektromagnetu. Elektromagneto apvijoms tekant kintamai srovei, jo kuriamas magnetinis laukas du kartus per srovės kitimo periodą pritraukia stygą ir taip žadina dvigubai didesnio dažnio už generatoriaus signalo dažnį svyravimus. Kai generatoriaus signalo dažnis yra lygus pusei kurio nors stygos savojo svyravimo dažnio, atsiranda rezonansas ir stygoje susidaro stovinčioji banga.
Jos susidarymą rodo maksimali detektoriaus signalo amplitudė oscilografo ekrane, registruojama antruoju kanalu (CH2). Pirmasis oscilografo kanalas (CH1) sujungtas su generatoriumi, todėl ekrane matomas ir generatoriaus signalas.
Masters of Horror
thumb|right|200px|Masters of Horror plakatas Masters of Horror – kabelinės televizijos „Showtime“ serialas, kurtas bendrai įvairių žymių siaubo režisierių: Mick Garris, Dario Argento, John Carpenter, Takashi Miike, Joe Dante, Stuart Gordon ir kitų. Pavadinimas kilo nuo neformalios siaubo režisierių grupės, kuri periodiškai susitikinėdavo pietauti ir pabendrauti. Šią grupę, kaip ir televizijos serialą, inicijavo Mick Garris.
Kiekviena iš 26 serijų trunka maždaug valandą ir yra režisuota kažkurio iš Siaubo meistrų. Pirmą sykį parodytos 2005–2007 m. per „Showtime“ televiziją, vėliau jos išpopuliarėjo, kai kur net būdavo rodomos kinuose. 2007 m. pirmasis sezonas taip pat išleistas ir DVD diskuose, 2008 m. DVD ir Blu-ray diskuose išleistas ir antrasis sezonas. Taip pat buvo ir ribotas antrojo sezono leidimas kaukolės formos pakuotėse.
„IDW Publishing“ įmonė kai kurias serijas pradėjusi leisti kaip komiksus.
Serialas yra laimėjęs kelis „Saturn“ ir „Emmy“ apdovanojimus už pagrindinę serialo muziką (main theme), geriausią DVD išleistą serialą ir kt.
Joseph Goebbels
Jozefas Gėbelsas (Gebelsas, Giobelsas,, 1897 m. spalio 29 d., Rheydt – 1945 m. gegužės 1 d., Berlyne) – vienas įtakingiausių Vokietijos Trečiojo Reicho politikų ir vienas artimiausių Adolfo Hitlerio patikėtinių. Kaip Berlyno gauleiteris nuo 1926 m. ir NSDAP Reicho propagandos skyriaus vadovas nuo 1930 m. reikšmingai prisidėjo prie NSDAP iškilimo Veimaro Respublikos gyvavimo pabaigoje.
Kaip Vokietijos liaudies švietimo ir propagandos ministras ir Reicho Kultūros Rūmų prezidentas nuo 1933 m. iki 1940 m. reguliavo ir nacių propagandai pajungė spaudą, radiją ir kiną bei kitas kultūrinės veiklos formas. NSDAP veteranas (narys nuo 1924 m.), buvo žinomas savo viešomis kalbomis ir giliu antisemitizmu.
Sujungiant demagogišką retoriką, kruopščiai surežisuotus masinius renginius ir efektyviai išnaudojant modernias technikos priemones, ypač panaudojant kiną ir radiją, Jozefui Gėbelsui pavyko nacionalsocialistinėmis idėjomis indoktrinuoti plačias vokiečių tautos mases bei demonizuoti žydus ir komunistus. Antrojo pasaulinio karo metu J.Gėbelsas buvo asmeniškai atsakingas už savaitinę įvykių apžvalgą, transliuotą kinoteatruose, kuri buvo svarbiausiu vidinės propagandos instrumentu. Be to, jis paskelbė daugybę vedamųjų straipsnių svarbiausiuose laikraščiuose, kurie buvo skaitomi ir per radiją. Jo garsi kalba 1943 m. vasarį Sporto rūmuose, kur jis paragino gyventojus prisijungti prie "totalinio karo", laikoma manipuliavimo liaudimi pavyzdžiu. Antisemitine propaganda ir prieš žydus nukreiptomis akcijomis kaip, pvz., 1938 m. lapkričio mėn. pogromai, jis ideologiškai paruošė sprendimus dėl žydų deportacijos bei žydų ir kitų mažumų sunaikinimo, dėl to laikomas vienu iš svarbiausių holokausto rengėjų.
Išsamūs dienoraščiai, kuriuos J.Gėbelsas rašė nuo 1924 m. iki savo savižudybės, yra svarbūs NSDAP ir nacionalsocializmo laikotarpio istorijos šaltiniai.
Biografija
thumb|left|150px|Joseph Goebbels su žmona frau Magda
Paulis Jozefas Gėbelsas gimė 1897 m. spalio 29 d. Raito miestelyje (dabar Menchengladbacho dalis). Jis buvo trečiasis Frydricho Gėbelso (Friedrich Goebbels; 1867-1929 m.) ir jo žmonos Marijos Katarinos Odenhauzen (Maria Katharina Odenhausen; 1869–1953 m.) sūnus. Su savo broliu Konradu (1893-1949 m.), Hansu (1895-1947 m.) ir seserimis Elizabeta (1901-1915 m.) ir Marija Katarina (1910-1949 m.) augo katalikiškame tėvų name.
1921 m. įgijo filosofijos daktaro laipsnį Heidelbergo universitete. 1924 m. prisijungė prie nacių partijos, dirbo kartu su Gregoru Štraseriu partijos šiaurinėje šakoje. 1926 m. buvo paskirtas Berlyno partinės organizacijos vadovu (gauleiteriu), eidamas šias pareigas pradėjo domėtis propaganda kaip priemone partijos ir jos programos populiarinimui. 1928 metais J. Gėbelsas paskirtas nacionalsocialistų partijos spaudos, propagandos ir kultūros šefu, tapo vienu iš žymiausių partijos narių ir artimu A. Hitlerio patikėtiniu.
1933 m. naciams atėjus į valdžią, paskirtas propagandos ministru. J. Gėbelso vadovaujama Propagandos ministerija greitai perėmė visų Vokietijos masinės informacinės priemonių priežiūrą ir kontrolę. Jis ypač propagandos tikslais naudojosi santykinai naujomis priemonėmis − radiju ir kino filmais. J. Gėbelsas buvo III Reicho naujos moralės kūrėju: „Jūs privalote būti negailestingi, kada kalbama apie tuos, prieš kuriuos mes kovojame, ir ką mes pasmerkiame totaliniam sunaikinimui".
J. Gėbelsas garsėjo kaip oratorius, politinės kovos strategas, Tomo Mano, A. Einšteino, B. Brechto, A. Zejers išvijimo iš Vokietijos iniciatorius. Gebelsui įsakius, buvo nužudytas publicistas fon Oseckis, daug kairiųjų žurnalistų. Jo įsakymu buvo deginamos K. Markso, G. Hegelio, I. Kanto, H. Heinės, T. Mano, L. Tolstojaus, R. Rolano, B. Brechto ir kitos naciams „kenksmingos“ knygos. Viena įsimintiniausių jo organizuotų nacių atakų prieš žydus – Krištolinė naktis (1938 m. lapkričio 9-10 d.), kai buvo įvykdytas vienas žiauriausių nacistinės partijos pogromų: per naktį buvo suimti mažiausiai 25 000 tūkstančiai žydų, 61 nužudytas.
Partijoje J. Gėbelsas buvo vadinamas „nerimstančiu naciu“. Būdamas vienas iš karo šalininkų, Gėbelsas darė viską, kas buvo jo jėgose, kad paruoštų žmones dideliam ir ilgam karui, o 1943 metais Antrajam pasauliniam karui pasisukus vokiečiams nepalankia linkme, gebelsinė propaganda maskavo vermachto kariuomenės nesėkmes ir iki karo pabaigos palaikė tikėjimą „vokiečių ginklo pergale“.
Po 1944 m. pasikėsinimo į A. Hitlerį, Gėbelsas vienintelis organizavo maištavusių generolų suėmimą ir dalyvavo juos sušaudant.
Sovietų kariuomenei apsupus Berlyną, Gėbelsas liko su Hitleriu, o šiam nusižudžius dienai perėmė kanclerio pareigas. Paskutiniąją gyvenimo dieną jis kartu su žmona kalio cianidu nunuodijo šešis mažamečius vaikus, o vėliau įšėję į šalia bunkerio esantį sodą nusižudė ir patys: Gėbelsas nušovė savo žmoną Magdą, o tada ir pats paleido kulką sau į galvą. Jų kūnai buvo padegti, tačiau neužteko benzino ir jie tik smarkiai apdegė.
Rosochate Nartoltai
Rosochate Nartoltai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čyževo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Dmochi Glinkų valsčiui, Rosochate Košcelnės parapijai. 1827 m. kaime buvo 26 namai ir 185 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 17 namų ir 113 gyventojų, iš kurių 63 vyrai ir 60 moterys. Kaime stovi 1883 m. pastatytas pakelės kryžius.
Lelidorpas
Lelidorpas (, Sranan Tongo k. Kofidjompo) – antras pagal dydį Surinamo miestas, Vanikos apygardos sostinė, maždaug už 18 km nuo sostinės Paramaribo. Apie 19 000 gyventojų (kiti šaltiniai nurodo 15 000). Miestas yra pusiaukelėje tarp Paramaribo ir Zanderio Johan Adolf Pengel tarptautinio oro uosto.
Istorija
Miestas įkurtas XX a., pavadintas hidroinžinieriaus, Surinamo gubernatoriaus (1902–1905) Kornelio Lelio (Cornelis Lely) garbei. Sranan Tongo kalboje pavadinimas reiškia "Kofi šuolis" (viena iš legendų yra tokia: pabėgusio nukirsdinto vergo Kofi galva, kuri, pamauta ant kuolo, turėjo būti perspėjimas kitiems bėgliams, iššoko iš valties vidury upės ir dingo. "Kofi" reiškia "gimęs penktadienį"). Dabar centrinė miesto dalis vadinama Kofidjompo.
Impulsą miesto augimui davė 1903–1912 statomas geležinkelis iš Paramaribo į Damo aukso kasyklas. Mieste gyventojų dauguma – emigrantai iš Javos bei hindustaniečiai.
Paprastoji vilkakojė
Paprastoji vilkakojė (Lycopus europeaeus) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos vilkakojų (Lycopus) genties augalas. Lietuvoje dar žinomas kaip postuvas, vilkakoja juodė, vilkapėdė. Natūraliai paplitęs Europoje ir Azijoje, natūralizuotas rytinėje Šiaurės Amerikoje.
Ekologija
thumb|left| Auga raistuose, žemapelkėse, pelkėtose pievose, drėgnuose krūmynuose, pakrantėse, grioviuose.
Žiedus aplanko vapsvos ir musiniai dvisparniai, ypač žiedmusės.
Biologija
Tai daugiametis, iki 80 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, su daug šaknų ir keliomis plonomis, iki 20 cm ilgio palaipomis. Stiebas kylantis, nelabai šakotas, plikas, rečiau plaukuotas, vagotas. Lapai priešiniai, 5-8 cm ilgio ir 3-5 cm pločio, pailgai lancetiški, kraštai stambiai pjūkliškai dantyti, apatiniai plunksniškai iškarpyti arba suskaldyti, abipus plaukuoti, trumpais kotais, viršutiniai bekočiai. Lapų kuokštų vietose išauga keli aukštai žiedų.
Tankūs menturių pavidalo žiedynai išsidėstę viršutinių lapų pažastyse. Pažiedės yliškos. Taurelė piltuvėlio pavidalo, su 5 smailiais danteliais, su dešimt šakotų gyslų, vidinė pusė plaukuota. Vainikėlis beveik taisyklingas, baltas ar gelsvas, apie 4 mm ilgio, iš vidinės pusės raudonai taškuotas, suaugtinis, su 4-5 lygiomis skiautelėmis. Kuokeliai keturi, bet du iš jų vos pastebimi ir iš vainikėlio išsikišę tik du.
Žydi nuo liepos iki rugsėjo mėneniais. Vaisius – skeltavaisis iš keturių mažų, rudų, briaunotų, liaukingų riešutėlių. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai palaipomis.
Honkongas
Honkongas (, kanton. Hēunggóng, liet. „Kvapnusis uostas“), oficialiai Honkongo specialusis administracinis regionas (HSAR; ) – viena iš dviejų Kinijos Liaudies Respublikos specialiųjų administracinių teritorijų. Honkongas pagal kinišką tarimą žinomas kaip Siangangas. Jis yra Kinijos pietryčiuose, prie Perlų upės žiočių ir Pietų Kinijos jūros. Honkonge, gyvena daugiau kaip 7,5 mln. įvairių tautybių gyventojų. Gyventojų Tankis yra didžiausias visame pasaulyje 6777 žm./km².
Honkongas buvo įkurtas Britų imperijos ir tapo kolonija po to, kai pasibaigė Pirmasis opiumo karas 1841 m. Čingų imperija atidavė Honkongo salą iš Sinano apygardos, paskui dar kartą 1842 m. Po Antrojo opiumo karo 1860 m. kolonija išsiplėtė į Kaulono pusiasalį, o 1898 m., kai Didžioji Britanija 99 metams gavo Naujųjų teritorijų nuomos teisę, Išsiplėtė dar labiau, o 1842–1997 m. buvo Jungtinės Karalystės kolonija. 1941-1945 m. Britų Honkongą buvo okupavusi Japonijos imperatoriškoji valdžia, po Japonijos kapituliacijos britų administravimas buvo atnaujintas. 1997 m. visa Honkongo teritorija buvo perduota Kinijai. Pagal 1984 m. Jungtinės Karalystės ir Kinijos susitarimą, Honkongas išlaikys aukšto laipsnio autonomiją 50 metų nuo kolonijos perleidimo KLR (t. y. iki 2047 m.), kuomet teritorija galės būti visiškai integruota į KLR. Honkonge ekonomikos pagrindą sudaro paslaugų sfera, o gamyba ir žemės ūkis praktiškai nebeturi reikšmės ir tesudaro vos kelis procentus BVP. Čia savo būstines ir atstovybes turi daugelis stambių tarptautinių kompanijų ir bankų dėl ypač žemo korupcijos lygio ir palankios mokesčių sistemos, kas sukuria palankias sąlygas privačiam verslui.
Iš pradžių Honkongas buvo retai apgyvendintas žemdirbių ir žvejų miestas, dabar Honkongas yra vienas iš svarbiausių pasaulio finansų ir prekybos uostų. Tai dešimtas pagal dydį pasaulio eksportuotojas ir devintas pagal dydį importuotojas. Honkonge veikia stambi kapitalistinė paslaugų ekonomika, kuriai būdingi maži mokesčiai ir laisva prekyba, o Honkongo valiuta – Honkongo doleris, yra aštunta pagal prekybos mastą valiuta pasaulyje. Mieste pajamos vienam gyventojui yra vienos didžiausių pasaulyje, tačiau tarp gyventojų egzistuoja didelė pajamų nelygybė.
Honkongas yra labai išsivysčiusi šalis ir užima ketvirtą vietą pagal JT Žmogaus socialinės raidos indeksą (2018 m.). Honkongo miestas turi daugiausiai dangoraižių visame pasaulyje, o vidutinė gyventojų gyvenimo trukmė yra viena didžiausių pasaulyje. Dėl tankiai užstatytos teritorijos išvystytas transporto tinklas. Honkongas užima penktą vietą pagal pasaulio finansinių centrų indeksą (2020 m.).
Honkongas yra vienas svarbiausių pasaulio civilinės aviacijos centrų ir dažnai naudojamas keliautojų kaip persėdimo taškas į kitus Azijos kraštus skrydžiams iš Europos bei JAV miestų. Teritorija turi puikiai išvystytą bei efektyvią kelių ir viešojo transporto sistemą, bei vieną šiuolaikiškiausių pasaulio oro uostų: Honkongo tarptautinį oro uostą (atidarytas 1998 m.)
Istorija
Kinijos valstybės dalimi Honkongo teritorija tapo III a. pr. m. e., o Sungų dinastijos  (960–1279 m.) čia pradėjo kurtis gyvenvietės.
Britų kolonija (1842–1997)
Didžiosios Britanijos – Kinijos karo metu Honkongo salą okupavo britai ir 1842 m. pagal Nankino sutartį ji buvo perleista britams. Per 1856–1860 m. Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos karą su Kinija britams atiteko Kaulunas. Honkongo reikšmė ėmė augti. 1898 metais Didžioji Britanija ir Kinija susitarė, kad Didžioji Britanija 99 metams išsinuomoja Honkongą XX a. pradžioje Honkongas tapo svarbiu prekybos ir pramonės centru Rytų Azijoje. thumb|right|275px|Honkongo panorama žvelgiant nuo Viktorijos kalvos 1967 m. Nuotraukos apačioje matoma centrinė dalis [[Honkongas (sala)|Honkongo saloje, viršuje – Kauluno rajonas.]] Per Antrąjį pasaulinį karą, 1941 m. gruodžio - 1945 m. rugpjūčio, Honkongas priklausė jį užgrobusiai Japonijos imperijai. Kapituliavus Japonijai, Honkongas sugrįžo į Didžiosios Britanijos rankas. 1950 metais Honkongą užplūdo nuo Kinijos pilietinio karo pasitraukę pabėgėliai. 1945 – 1972 m. sparčiai išaugo gyventojų skaičius, nuo 600 tūkst. iki 4 mln., o 7-ajame dešimtmetyje sparčiai plėtojosi lengvoji pramonė. Honkongas tapo Vakarų kultūros centru Pietryčių Azijoje. Pagal 1984 m. deklaraciją Didžioji Britanija įsipareigojo 1997 m. perleisti Honkongą Kinijai, ši po 50 metų turi išlaikyti jo autonomiją, buvusią visuomeninę, ūkinę ir teisinę sistemą. 1997 m. birželio 30 d. Honkongas oficialiai perduotas Kinijai. Todėl regioną paliko dalis britų.
Po perdavimo Kinijai (nuo 1997 m. iki dabar)
Pirmosios didelio masto įtampos prasidėjo 2003 m. kai į miesto gatves išėjo apie pusė milijono gyventojų, ir protestuodami prieš svarstomą nacionalinio saugumo įstatymą. Įstatymas turėjo drausti veiksmus, kurie skatina sukilimą prieš centrinę KLR valdžią, Honkongo atsiskyrimo nuo Kinijos skatinimą, valstybinių paslapčių atskleidimą. Galiausiai dėl gyventojų nepasitenkinimo įstatymas buvo atšauktas.
Po 2007 m. Hu Dzintao pareiškimų, kad Honkongo jaunimas turi būti išsamiau supažindintas su Kinija ir jos santvarka, buvo svarstoma dėl privalomo patriotinio ugdymo įvedimo Honkongo mokyklose. Šie svarstymai buvo sukonkretinti 2012 m. ir sukėlė daugybės jaunų aktyvistų judėjimą "Scholarism", vedamą moksleivio Joshua Wong. Buvo rengiami protestai gatvėse ir įrengiamos stovyklos priešais valstybines institucijas. Reaguodama į pasipriešinimą, Honkongo valdžia ugdymo programos priėmimą suspendavo. thumb|right|275px|Vienas iš Skėčių revoliucijos protestų 2014 m. spalio 28 d. 2014 m. Honkongas susilaukė daug dėmesio dėl jame kilusių didelio masto protestų, įgavusių Skėčių revoliucijos vardą dėl skėčių, kuriais protestuotojai saugojosi nuo policijos naudojamų ašarinių dujų. Gyventojų nepasitenkinimą sukėlė svarstymai, dėl naujo Honkongo vadovybės rinkimo – protestuotojai pasisakė už laisvus tiesioginius, demokratinius rinkimus ir prieštaravo Pekino kontrolei renkant kandidatus. Protestų metu buvo užimtos pagrindinės gatvės, įrengiamos improvizuotos stovyklos. Intensyviausiai protestai vyko rugsėjį - gruodį. Metų gale judėjimas baigėsi nepasiekęs savo tikslų - Honkonge įgyvendinti demokratines reformas.
Nauja įtampos tarp Kinijos ir Honkongo banga pasireiškė 2019 m. birželį dėl ekstradicijos įstatymo svarstymo, leidžiančio Honkongui įtariamuosius ar kaltinamus perduoti Kinijos teisinei sistemai. Kritikai tai vertino kaip Honkongo autonomijos pažeidimą, kuris veda prie susidorojimo su disidentais ir režimo kritikais. Taip pat buvo įžvelgiama auganti Kinijos kontrolė, pažeidžianti „vienos šalies, dviejų sistemų“ principą. Įstatymas buvo atšauktas tų pačių metų rugsėjį, tačiau iki to laiko protestai peraugo į plataus masto nepasitenkinimą dėl Honkongo politinės sistemos ir reikalavo demokratinių reformų, nepriklausomo policijos žiauraus elgesio su protestuotojais tyrimo, suimtų protestuotojų paleidimo. Protesto formos taip pat tapo radikalesnės, vyko susirėmimai su policija.
2020 m. gegužės 28 d., Kinijos Nacionaliniame Liaudies Kongrese buvo nuspręsta dėl Honkongo nacionalinio saugumo įstatymo priėmimo – kuris buvo panašus į 2003 m. nacionalinio saugumo įstatymą ir išprovokavo Honkongo gyventojų protestus, tačiau šįkart centrinės KLR valdžia ir numatė didesnę Pekino kontrolę. Naujojo įstatymo kritikai jį vertina kaip pažeidžiantį Honkongo autonomiją ir prieštaraujantį „vienos šalies, dviejų sistemų“ principui, kuris turėtų galioti bent iki 2047 m. Lapkritį nuo pareigų buvo nušalinti Honkongo parlamento nariai ir apkaltinti asmenys palaikantys nepriklausomo Honkongo idėją taip pažeidžiantys nacionalinio saugumo įstatymą, o solidarizuodamiesi atsistatydino ir keliolika kitų Kinijos atžvilgiu kritiškų parlamentarų.
Geografija
Honkongas (Siangangas) susideda iš trijų dalių:
Honkongas yra Kinijos pietryčiuose, prie Perlų upės žiočių. Iš visų pusių išskyrus šiaurinėje dalyje apsuptas Pietų Kinijos jūros. Šiaurėje Šam Čun upė jį skiria nuo Guangdongo provincijos miesto Šendženo. Kauluno pusiasalio ir salų krantai labai vingiuoti; daug įlankų. Kraštovaizdis kalnuotas, aukščiausia viršukalnė – Tai Mošanas (957 m), stūksantis Kauluno pusiasalyje.