cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atila
Dalijimasis karaliaus valdžia
Tuo metu Teodosijus buvo sumažinęs Padunojo gynybą, reaguodamas į Geizeriko vadovaujamų vandalų Kartaginos užėmimą 440 m. ir Sasanidų dinastijos valdovo Jazdegerdo II įsiveržimą į Armėniją 441 m. Tai leido Bledai ir Atilai 441 m. nesunkiai sumušti negausias bizantiečių pajėgas pasienyje ir per Ilyriją, Meziją ir Trakiją įsiveržti į Balkanus. Hunų kariuomenė užėmė ir išžudė Viminacium, Sigindunum (dabartinis Belgradas), Margus ir Sirmium miestus prieš sustabdydami tolesnius veiksmus. Po ilgų derybų bizantiečiams pavyko sudaryti taiką ir 442 m. atšaukti savo pajėgas iš Šiaurės Afrikos bei permesti jas į Balkanus. Teodosijus išleido naują didelę monetų emisiją, skirtą operacijoms prieš hunus finansuoti. Taip pasiruošęs, jis manė, kad gali atsisakyti vykdyti hunų reikalavimus.
Atila ir Bleda atsakė savo kampanijos atnaujinimu 443 m. Puldami palei Dunojų, jie užpuolė karinius centrus Ratiaroje ir sėkmingai apgulė ir užėmė Naissus (šiuolaikinis Nišas) naudodamiesi taranais ir apgulties bokštais. Tai buvo naujos priemonės hunų ginkluotėje. Paskatinti sėkmės jie užėmė Serdica (Sofija), Filipopolį (Plovdivas) ir Arkadiopolį. Netoli Konstantinopolio jie susirėmė ir nugalėjo bizantiečių pajėgas ir buvo sustabdyti nuo Konstantinopolio puolimo tik dėl to, kad neturėjo pakankamų apgulties įrengimų galinčių įveikti masyvias miesto sienas. Teodisijus pripažino pralaimėjimą ir išsiuntė dvaro pareigūną anatolijų derėtis dėl taikos sutarties sąlygų, kurios šį kartą buvo griežtesnės nei ankstensės sutarties: imperatorius sutiko sumokėti 6 000 romėniškų svarų (apie 1 963 kg) aukso kaip baudą už ankstesnės sutarties nesilaikymą; metinė duoklė buvo patrigubinta iki 2 100 romėniškų svarų (apie 687 kg) aukso; išpirka už bizantiečių belaisvius išaugo iki 12 solidų. 445 m. Atila nužudė savo brolį Bledą.
Vienvaldystė
447 m. Atila įsiveržė į Rytų Romą per Meziją. Ten jį sutiko romėnų armija, vadovaujama gotų magistro Arnegisklo, bet Uto mūšyje buvo nugalėta. Hunai įsiveržė į Balkanus iki pat Termopilų. Konstantinopolis buvo saugomas Izaurijos kariuomenės, miesto įtvirtinimai atstatyti po žemės drebėjimo. Hunai nusiaubė Trakiją, bet imperijos sostinės nepuolė.
Žygis į vakarus
thumb|200px|Atilos ir Leono I susitikimas. 1360 m. kronikos iliustracija
450 m. Atila sudarė taiką su Vakarų Romos imperatoriumi Valentianu III ir palaikė gerus santykius su Flavijumi Etijumi – Romos generolu. Tačiau Valentiano sesuo Honorija pasiuntė slaptą laišką su savo žiedu Atilai, kuriame siūlėsi už jo tekėti ir prašė pagalbos, kadangi buvo įpareigota tekėti už vieno Romos senatoriaus. Atskleidęs planą, Valentianas III ištrėmė seserį ir parašė laišką Atilai, kuriame teigė, kad Honorijos pasiūlymas neturi galios, tačiau Atila pareiškė atvyksiąs pareikšti teisių į nuotaką ir jos karalystės dalį.
451 m. Atilos vadovaujama hunų, gepidų, ostgotų, rugų, skirų, herulų, tiuringų, alanų, burgundų ir kitų tautų kariuomenė įsiveržė į Belgiją. Tada palaipsniui buvo užimama visa Galija: Mecas, Reimsas, Tongerenas, Paryžius, Trua, Orleanas ir kt. Etijus su sąjungininkais keltais, burgundais ir keltais iškeliavo stabdyti Atilos puolimo. Etijui pavyko įkalbėti vizigotų karalių Teodoriką I prisidėti prie romėnų. Birželio 20 d. armijos susidūrė Katalaunijos mūšyje (prie Šalono). Jame jungtinė romėnų armija sustabdė hunus, nors žuvo karalius Teodorikas.
452 m. Atila įsiveržė į Italiją. Hunai pradėjo siaubti šiaurines lygumas (dėl šio antpuolio bėgantys gyventojai jūroje įkūrė Veneciją), sugriovė Akvilėją. Etijus neturėjo pakankamai pajėgų sulaikyti hunus, ir Atila pasiekė Po upę. Tačiau dėl bado ir ligų hunai buvo priversti sustabdyti veržimąsi. Prie Minčijo upės įvyko Atilos ir Romos pasiuntinių, vadovaujamų popiežiaus Leono I, susitikimas. Atila sutiko sudaryti taiką ir atsitraukti iš Italijos. Tą greičiausiai lėmė tai, kad visoje Italijoje tuo metu siautė badas, ir Atila, net užėmęs Romą, nebūtų galėjęs pamaitinti armijos. Be to, Rytų Romos kariuomenė peržengė Dunojų ir įsiveržė į hunų užnugarį.
Pasitraukęs iš Romos, Atila grįžo į savo sostinę dab. Vengrijoje ir planavo surengti žygį į Konstantinopolį, tačiau 453 m. mirė. Šaltiniuose pasakojama, kad Atila mirė per savo vestuvių su Ildiko šventę, greičiausiai padauginęs alkoholio. Pasak kitos versijos, Atila buvo nužudytas jo žmonos, kurią galėję nusamdyti romėnai. Valdovas buvo palaidotas nežinomoje vietoje, kaip pasakojama, trigubame karste iš aukso, sidabro ir geležies.
Po Atilos mirties jo sūnūs susikovė dėl karaliaus titulo, o sukurta imperija subyrėjo. Netrukus hunai buvo nugalėti ostgotų.
Atilos įvaizdis
Atila save laikė didžiojo karaliaus Nimrodo palikuoniu, titulavosi „hunų, gotų, danų ir medų karaliumi“. Jordano kronikoje rašoma, kad Atila turėjęs „Skitų šventąjį kalaviją“, kurį jam padovanojęs pats Marsas.
Aktinis
Pavadinimo kilmė
Pavadinimą lėmė tai, kad aktinis yra radioaktyvus elementas: 'spindulys'.
Griškiškė
Griškiškė (arba Griškaučizna) – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės šiaurės rytuose, 2 km į vakarus nuo Pūškų, pasienyje su Baltarusija. Išlikęs Griškiškės dvaras.
Gyventojai
Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą surašymą kaime gyveno 100 žmonių, iš kurių 92 lenkai ir 8 baltarusiai.
Sargodha
Sargodha  – miestas šiaurės rytų Pakistane, Pandžabo provincijoje, 172 km į šiaurės vakarus nuo Lahoro, derlingoje lygumoje. Transporto mazgas. Svarbus žemės ūkio produkcijos prekybinis centras, apelsinų auginimo centras. Tekstilės, chemijos, maisto, metalo apdirbimo pramonė. Yra Pakistano karinių oro pajėgų bazė.
Istorija
Ilgą laiką Sargodha buvo mažas miestas, bet išaugo britų imperijos laikais įkūrus karinę oro bazę. 1966 m. Pakistano vyriausybė miestui suteikė Hilal-E-Istaqlal ordiną už pasipriešinimą Indijai.
Lietuvos apeliacinis teismas
miniatiūra|2006 m.
Lietuvos kasacinis teismas - Lietuvos Aukščiausiasis Teismas.
Istorija
1995 m. sausio 1 d. pradėjo veikti.
Barglavo valsčius
Barglavo valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje. Centras – Barglavas. Ribojasi su Augustavo, Goniondzo, Kalinavo, Raigardo ir Štabino valsčiais. Valsčius priklauso Barglavo Šv. Kryžiaus parapijai.
Istorija
thumb|left|Teritorija priskirta Lietuvai pagal [[Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartis|1920 metų liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį]]
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį didelė dalis valsčiaus kaimų buvo priskirti Lietuvos Respublikai. Dalį valsčiaus kaimų sudaro 1868–1880 m. egzistavusio Rudos-Pruskos valsčiaus kaimai ir 1919–1954 m. egzistavusio Pruskos valsčiaus kaimai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 187,57 km², iš kurių: Valsčius sudaro 11,31 % Augustavo apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2008 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1268,83 zlotai.
Administracinis suskirstymas
Barglavas, Bargluvka, Bargluv Dvornai, Barščiai, Beržė, Bulkovizna, Drenstvas, Gurskiai, Judzikiai, Komornikai, Kresai, Kroševas, Krošuvka, Kukovas, Labentnikas, Lipovas, Nova Kamionka, Novini Barglovskiai, Penkai, Pomianai, Popovas, Pruska, Reškiai, Rumeikiai, Solistuvka, Sosnovas, Stara Kamionka, Stare Novinai, Stare Tainas, Taino Lanovė, Taino Podjeziornė, Tajenkas, Tobylka, Vulka Karvovska ir Žrobkai.
Valsčiaus gamta
Valsčiuje telkšo Drenstvo ežeras.
Vyskupų kongregacija
miniatiūra|250px|right|Kongregacijos prefektas Marc Ouellet
Vyskupų kongregacija – viena iš Romos kurijos kongregacijų, daugiausiai užsiimanti Lotynų bažnyčių statusu ir jų vyskupų veikla. Kongregacija prižiūri daugumos naujų vyskupų atranką. Jos teikiamus siūlymus paprastai patvirtina popiežius. Kongregacija planuoja vyskupų apsilankymus kas penkerius metus (ad limina) Romoje, kur jie susitinka su popiežiumi ir įvairiais Kurijos padaliniais. Kongregacija prižiūri naujų vyskupijų formavimąsi. Tai viena iš įtakingiausių kongregacijų, nes ji stipriai įtakoja bažnyčios žmogiškųjų išteklių politiką.
Vyskupų kongregacija neturi jurisdikcijos viršenybės prieš misijų teritorijas ir valdas, prižiūrimas Rytų Bažnyčių kongregacijos ir kuriai tenka atsakomybė už visus Rytų katalikus, taip pat prieš Lotynų katalikus Artimuosiuose Rytuose ir Graikijoje. Kai vyskupų skyrimus ir vyskupijų teritorijų pakeitimus reikia derinti su pilietine valdžia, pagrindinė atsakomybė tenka Vatikano valstybės sekretoriatui, tačiau jis turi konsultuotis su Vyskupų kongregacija.
Istorija
Vyskupų kongregacija savo istoriją skaičiuoja nuo Bažnyčių steigimo ir konsistorijų reikalų kongregacijos, kurią 1588 m. įkūrė popiežius Sikstas V. 1908 m. popiežius Pijus X apaštaline konstitucija Sapienti concilio ją pervadino į Konsistorijų kongregaciją. 1967 m. popiežius Paulius VI apaštaline konstitucija Regimini Ecclesiae Universae kongregacijai suteikė dabartinį pavadinimą. Šiuolaikinė Vyskupų kongregacijos struktūra ir įgaliojimai buvo apibrėžti popiežiaus Jono Pauliaus II konstitucija Pastor Bonus 1988 m.
2010 m. birželio 30 d. kongregacijos kardinolu prefektu paskirtas iš Kanados kilęs kardinolas Marc Ouellet.
168 m.
168 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Bulvės su Huankainos padažu
thumb|250px|Bulvės su Huankainos padažu Bulvės su Huankainos padažu  – tradicinis Peru virtuvės patiekalas, kilęs iš Huankajo apylinkių. Jam paruošti naudojamos su odele virtos bulvės, kurios vėliau atvėsinamos, nulupamos ir supjaustomos.
Paruošimas
Huankainos padažas daromas iš uoginių paprikų (Capsicum baccatum), balto sūrio (vad. queso fresco), aliejaus, sutirštinto pieno, druskos, prieskonių bei krekerių. Kartais dar dedama svogūnų, česnako, citrinos sulčių. Padažas paprastai padaromas visus ingredientus sumaišius maišytuvu. Jis užpilamas ant bulvių, kurios išdėstomos ant salotų lapų. Patiekalas dekoruojamas virtais pjaustytais kiaušiniais, alyvuogėmis, petražolėmis.
Istorija
Patiekalas yra kilęs iš Mantaro slėnio, žymaus dėl savo bulvių produkcijos. Pasakojama, kad tiesiant Limos-Huankajo geležinkelį huankų moterys iš bulvių, kiaušinių ir paprikų padažo ruošė maistą geležinkelio statytojams. Vėliau šis patiekalas paplito po visą Peru.
Procesas (filmas)
„Procesas“ – 1994 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas spalvotas meninis filmas pagal F.Kafkos romaną. Filmo trukmė – 136 min.
169 m.
169 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Sobiatinas
Sobiatinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mileičycių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 24 km į šiaurės rytus nuo Semiatičės ir apie 62 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1566 m. įkurtas palivarkas. 1672 m. pastatyta Sobiatino Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Galicija
Galicija, (Haličas;, , , ) – istorinis regionas Rytų Europoje, skirtingais laikotarpiais (visiškai ar iš dalies) priklausęs Kijevo Rusiai, Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, Lenkijai, Austrijai-Vengrijai, Ukrainos TSR.
Šiaurėje Galicija ribojasi su Voluine, rytuose – su Podole, pietuose – su Huculščina, kuri skiria nuo Užkarpatės. Į vakarus nuo jos yra Mažoji Lenkija. Kadangi XVIII–XIX a. Galicija buvo vadinami keli gretimi administraciniai vienetai (kai kurie jų buvo už Galicijos regiono ribų), tad norint atskirti nuo jų, Galicijos regioną dar linkstama vadinti Rytų Galicija.
Kunigaikštystė
981 m. didysis kunigaikštis Vladimiras Sviatoslavičius įjungė į Kijevo Rusią. 1087 m. tapo savarankiška kunigaikštyste.
Nuo 1200 m. ši kunigaikštystė susijungė su Voluinės kunigaikštyste ir sudarė jungtinę Haličo-Volynės kunigaikštystę.
Lenkijos sudėtyje
1349 m. regionas aneksuotas Lenkijos. Ilgainiui jame sukurta Rusios vaivadija, kuri buvo Lenkijos karūnos žemė.
Habsburgų monarchijos sudėtyje
thumb|Rytų ir Vakarų Galicijos thumb|150px|left|Galicijos karalystės teritorija 1772-1918 m.
thumb|right|175px|Galicijos ir Lodomerijos karalystės herbas 1772 m., po Pirmojo Respublikos padalinimo Galicija aneksuota Austrijos-Vengrijos. Čia buvo sukurta Habsburgams pavaldi administracinė valda Galicijos ir Lodomerijos karalystė. Po trečiojo padalinimo Austrijos įgytos žemės Mažojoje Lenkijoje buvo pavadintos Vakarų Galicija ir išbuvo iki 1809 m., kuomet jos sugrąžintos Lenkijai (Varšuvos kunigaikštystei). Nuo tada istorinė Galicija pradėta vadinti Rytų Galicija.
Tarpukaris
Po Pirmojo pasaulinio karo Ukrainos Galicijoje trumpam susikūrė Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika, tačiau pralaimėjus karą su lenkais, visa Galicijos teritorija atiteko Lenkijai. Čia įkurtos Krokuvos, Lvovo, Tarnopolio, Stanislavo vaivadijos.
Mažulonių piliakalnis
Mažulonių piliakalnis – piliakalnis ir senovinė gyvenvietė į pietvakarius nuo Mažulonių kaimo (Ignalinos seniūnija, Ignalinos rajono savivaldybė), Vėlio ežero rytiniame krante. Pasiekiamas iš plento Ignalina–Ceikiniai pasukus keliu Urviniškė–Senasis Daugėliškis, pavažiavus 1,2 km, gyvenvietė – 1,1 km į šiaurės rytus nuo kelių Ceikiniai-Bėčiūnai ir Naujasis Daugėliškis-Zablatiškė kryžkelės, abipus pastarojo kelio, į pietryčius nuo Vėlio ežero, Ignalinos miškų urėdija, Daugėliškio girininkija, 82 kvartalo vakarinė dalis, Piliakalnio miškas. Kultūros paminklo registro Nr. A1520K miniatiūra|240px|left|Vaizdas į piliakalnį nuo kelio
Rūta Šepetys
Rūta Šepetys (g. 1967 m. lapkričio 17 d. Detroite, JAV) – lietuvių kilmės JAV rašytoja.
Mažulonių piliakalnis
Tyrimai
Įrengtas kalvoje. Šlaitai statūs, 12–30 m aukščio. Aikštelė ovali, pailga, 35 x 26 m dydžio, apjuosta 1,5–2 m aukščio pylimu. Pietrytinėje pašlaitėje yra 3 m pločio terasa, už jos – 8 m pločio, 0,3 m gylio griovys ir 0,5 m aukščio pylimas.
Rūta Šepetys
Biografija
Gimė JAV lietuvio ir amerikietės šeimoje. Šeimoje iš trijų vaikų ji jauniausia. Jos tėvas Lietuvą paliko 1940 m., vėliau devynerius metus praleido Vokietijos pabėgėlių stovyklose ir 1949 m. atvyko į JAV. Rūta Šepetys baigė Hilsdalo koledžą (Hillsdale College), kur studijavo operą, tarptautinius finansus. Vėliau mokslus tęsė Prancūzijoje (Toulone ir Nansyje). Įgijusi magistro laipsnį grįžo į JAV ir trylika metų dirbo Los Andžele, muzikos verslo srityje. Įkūrė savo firmą, atstovavo daugeliui garsių JAV muzikantų, dainininkų ir grupių. Panorusi šiek tiek ramesnio gyvenimo, persikėlė į Tenesio valstiją. Dabar Rūta gyvena Nešvilyje su vyru Michaelu, netoli tėvų ir vyresnio brolio. 2005 m. ji pirmąkart lankėsi tėvo gimtinėje.
Mažulonių piliakalnis
Tyrimai
Aplink piliakalnį esančią papėdės gyvenvietę, kurios plotas 3,5 ha, 1988-1989 m. ir 2005 m. tyrė Lietuvos istorijos institutas (vadovas Gintautas Zabiela). Ištirtas 787 m² plotas, rastas 0,1-1,8 m gylio kultūrinis sluoksnis. Radiniai: brūkšniuotosios, lygios, grublėtos ir žiestos keramikos dirbiniai, darbo įrankiai (geležiniai peiliai, pjautuvai, skiltuvai, yla), papuošalai (žalvarinės apyrankės, žiedai, segės, apkalai). Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Rūta Šepetys
Biografija
Rūta Šepetys išgarsėjo visame pasaulyje istoriniu romanu „Tarp pilkų debesų“ (angl. Between Shades of Gray) apie lietuvių tremtį į Sibirą Antrojo pasaulinio karo metais. Visi veikėjai išgalvoti, tačiau sąlygos, kuriose jiems teko išgyventi, – tikros, sukurtos remiantis tremtinių pasakojimais. Knyga skirta vaikams ir paaugliams, tačiau, daugelio nuomone, ji tinkama skaityti visų amžiaus grupių žmonėms. Romanas pateko į „The New York Times“ bestselerių sąrašą, išverstas į 27 pasaulio kalbas. Italijoje romanas įtrauktas į mokykloms rekomenduotinų knygų sąrašą.
Nova Kamionka (reikšmės)
Nova Kamionka vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Roberto Mancini
Robertas Mančinis (g. 1964 m. lapkričio 27 d.) – buvęs Italijos futbolininkas, rungtyniavęs puolėjo bei atakuojančiojo saugo pozicijose, dabar – futbolo treneris.
Futbolininko karjera
1981 m. pradėjo profesionalo karjerą „Bologna FC 1909“ klube, bet jau kitą sezoną perėjo į Genujos „UC Sampdoria“. Ten Mančinis tapo vienu svarbiausių klubo žaidėju. Su „Sampdoria“ žaidėjas laimėjo eilę apdovanojimų, o 1990–1991 m. laikotarpiu laimėjo Serie A, Italijos supertaurę ir UEFA Taurių laimėtojų taurę.
1997 m. žaidėjas perėjo į „Lazio“ klubą, su juo turėjo kelis sėkmingus sezonus. Karjeros pabaigoje jis tapo trenerio Sveno-Jorano Eriksono asistentu, vėliau dar buvo paskolintas „Leicester City“ klubui, bet ten sužaidė vos kelias rungtynes.
Nepaisant Mančinio sėkmės klubuose, jis nebuvo pastovus Italijos rinktinės žaidėjas. Jis įmušė įvartį į Vakarų Vokietijos vartus 1988 m. Europos čempionate. 1990 m. pasaulio čempionate visas varžybas praleido ant atsarginių suolelio, o į 1994 m. čempionatą nebuvo pakviestas ir paskelbė pasitraukiąs iš rinktinės.
Trenerio karjera
2001 m. Robertas Mančinis kaip treneris debiutavo skolų slėgtame „Fiorentina“ klube, laimėjo Italijos taurę.
2002 m. perėjo į savo buvusį klubą „Lazio“ ir, net ir netekęs daug svarbių žaidėjų, su juo laimėjo Italijos taurę, o Serie A pasiekė 4 vietą.
Mančiniui tapus „Internazionale“ treneriu, šis klubas tapo vienu Italijos lygos gigantų, 3 kartus tapo Serie A, 2 kartus – Italijos taurės laimėtoju. 2008 m. po pralaimėjimo Čempionų lygoje, Mančinis buvo atleistas iš „Intero“.
2009 m. jis tapo arabų šeichų valdomo ir daug pajėgių žaidėjų įsigijusio „Manchester City“ klubo treneriu. Jo vadovaujama komanda 2011 m. po labai ilgos pertraukos laimėjo FA taurę, o 2012 m. – Premjer lygą. Mančinis tapo antruoju per istoriją italų treneriu, nuvedusiu komandą iki šio prestižinio apdovanojimo (po Carlo Ancelotti su „Chelsea“).
2013 m. italas pradėjo dirbti „Galatasaray SK“ klubo treneriu, tačiau klubą paliko po vieno sezono. Po to R. Mančinis sugrįo į „Inter Milan“, kurią treniravo du sezonus.
2017 m. birželio 1 d. pranešta apie italo prisijungimą prie „FK Zenit Sankt-Peterburg“. 2018 m. vasaros pradžioje italas paliko rusų klubą.
2018 m. gegužės 14 d. italas buvo paskirtas Italijos vyrų futbolo rinktinės treneriu. 2019 m. spalio mėnesį Italijos rinktinė laimėjo kvalifikaciją į XVI Europos futbolo čempionatą, o trenerio sutartis pratęsta iki 2022 m.
2021 m. gegužės 16 d. sutartis su nacionaline rinktine buvo pratęsta iki 2026 m.
Su rinktine treneris laimėjo XVI Europos futbolo čempionatą ir padėjo komandai antrą kartą tapti Europos čempione.
Vilniaus paveikslų galerija
thumb|250px|Chodkevičių rūmai Vilniuje, dabar – Vilniaus paveikslų galerija. Vilniaus paveikslų galerija – Lietuvos dailės muziejaus padalinys, esantis Vilniuje.
Istorija
Įkurta 1956 m. 1956–1989 m. galerija veikė Vilniaus Šv. Stanislovo ir Šv. Vladislovo arkikatedroje bazilikoje, 1989–1994 m. – Menininkų rūmuose.
Nuo 1994 m. galerija veikia Chodkevičių rūmuose.
Tangnaris
Tangnaris  – upė Rusijoje, Jakutijoje; Viliujaus dešinysis intakas. Prasideda Lenos plynaukštėje, teka į šiaurę, šiaurės rytus Vidurio Jakutijos lyguma. Įteka į Viliujų 184 km nuo jo žiočių.
Didžiausi intakai: Arga Tangnaris (kairysis), Ejimas (dešinysis).
Upė būna užšalusi nuo spalio iki gegužės, patvinsta gegužę (debitas siekia 41,1 m³/s). Prie Tangnario yra Čajaus kaimas, upę kerta Viliujaus plentas.
Transferazė
A–X + B → A + B–X
A čia donoras, o B akceptorius. A dar vadinamas kofermentu.
170 m.
170 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mis Baltarusija
thumb|Mis Baltarusija 2008 Mis Baltarusija – kas dvejus metus vykstantis Baltarusijos grožio konkursas. Jo nugalėtoja gauna teisę atstovauti savo šaliai konkursuose Mis Pasaulis ir Mis Europa. Šalies atstovės rinkimuose nepasiekė jokių gerų rezultatų. Pirmasis konkursas įvyko 1998 m.
ZKS Stal Rzeszów
Žešuvo „Stal“ – Lenkijos sporto klubas iš Žešuvo.
Protaktinis
Protaktinis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Pa, eilės numeris 91.
Pavadinimo kilmė
Protaktinis skyla esant alfa dalelių spinduliuotei iš aktinio, taigi, jis yra tam tikra aktinio pradinė forma ( – esantis prieš kažką, pasirodantis anksčiau, pirmasis).
Salotų peilis
Salotų peilis  – plastikinis peilis dantytais ašmenimis, skirtas pjaustyti salotoms ir panašioms daržovėms, kad pjūviai neparuduotų. Metaliniais peiliais pjaustomų salotų pjūvio vietos dėl sąveikos su metalu po kurio laiko ima ruduoti. Plastikinis salotų peilis pakankamai aštrus, kad pjaustytų salotas, o jų geležtė nesąveikauja su augalo audiniais.
Hidrolazė
A–B + H2O → A–OH + B–H
Nomenklatūra
Dažniausiai vadinami: substrato hidrolazė. Arba apjungiant į vieną žodį pvz.: nukleazė.
Puikusis bijūnas
Puikusis bijūnas (Paeonia lactiflora) – bijūninių (Paeoniaceae) šeimos daugiametė gėlė. Natūraliai paplitusi Rytų Azijoje: Tibete, šiaurinėje Kinijoje, pietryčių Sibire. Aukštis 60-100 cm, lapai tamsūs, 20-40 cm ilgio. Žydi birželio pradžioje dideliais (8-16 cm skersmens), rausvais, kvapniais žiedais. Puikiaisiais bijūnais puošiami darželiai ir gėlynai. Augalas turi didelę vaistinę vertę (ypač naudojamas Japonijoje)thumb|left|180px|Laukinio puikiojo bijūno žiedas
Hošiminas
Hošiminas (, iki 1976 m. Saigonas) – miestas pietų Vietname, prie Saigono upės; didžiausias šalies miestas. 7 123 340 gyventojų. 80 km nuo Pietų Kinijos jūros, svarbus jūrų uostas. Išvystyta lengvoji, maisto, medžio apdirbimo, chemijos, mašinų pramonė, žuvininkystė, klesti amatai.
Mieste yra du tarptautiniai oro uostai, universitetas, daug muziejų, savivaldybės teatras (pastatytas 1899 m.), budistų pagodos Saloi ir Vinh Ngiem (abi iš XVIII a.).
Istorija
Hošiminas, kaip ir visa piečiausia dabartinio Vietnamo dalis, nuo seno priklausė Khmerų imperijai (Kambodžai), ir buvo derlingiausiose šalies žemėse – Mekongo slėnyje. Khmerų valdymo laikais, iki XVII a., gyvenvietė vadinosi Prey Nokor.
Dėl agresyvios tautinės politikos dauguma vietinių gyventojų khmerų migravo į Kambodžą arba buvo asimiliuoti. Miestas oficialiai įkurtas 1698 m.
XIX a. viduryje iš šio miesto prasidėjo Prancūzijos kolonizacija Pietryčių Azijoje. 1864 m. suformuota Kočinčinos kolonija, vėliau įėjusi į Prancūzijos Indokinijos sudėtį. Nuo 1867 m. miestas buvo Kočinčinos administracinis centras ir buvo vadinamas Saigonu (Sài Gòn), kol 1976 m., šiaurinei Vietnamo daliai laimėjus prieš pietinę, buvo pervadintas ilgamečio Vietnamo komunistų lyderio Ho Ši Mino (1890–1969 m.) garbei.
Placebas (romanas)
Placebas – 2003 m. išleistas lietuvių rašytojos Jurgos Ivanauskaitės romanas. Romanas išverstas į latvių bei vokiečių kalbas.
Ambeliai
Ambeliai – gyvenvietė Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, pietvakarių Latvijoje. Valsčiaus centras. 257 gyventojai (2021 m.).
Sahurė
Sahurė (Sahūrė, Sepris) – antrasis penktosios Egipto dinastijos faraonas. Manoma, buvo faraono Userkafo ir Khentkaus I sūnus. Jo įpėdiniu tapo brolis Neferirkarė, kadangi Sahurė neturėjo vaikų.
Jo gimimo vardas reiškia „tas, kuris yra šalia Ra“. Manoma, kad valdė 13 metų, 2487–2475 m. pr. m. e. Motina Khentkaus I galėjo būti jo regentė. Jis svarbus tuo, jog nuolat siuntė laivus į Puntą ir Levantą bei kitus garsiuosius Raudonosios jūros kraštus. Iš jų atsigabendavo prieskonių, smilkalų, vergų ir panašių prekių.
Pastatė piramidės kompleksą Abusire, už kelių kilomentrų į šiaurę nuo Sakaros, šalia Userkafo saulės šventyklos.
Singer Corporation
thumb|190px|Senovinė „Singer“ siuvimo mašina
Singer Corporation – JAV kompanija, gaminanti siuvimo mašinas. Kompaniją įkūrė 1851 m. Izaokas Meritas Singeris ir Niujorko teisininkas Edvardas Klarkas. Pavadinta „I. M. Singer & Co.“
1865 m. kompanija pervadinta „Singer Manufacturing Company“, o vėliau, 1963 m. – „The Singer Company“. Pagrindinė gamykla buvo Niujorke. Šiuo metu kompanija sėkmingai tęsia savo veiklą gamindama siuvimo mašinas.
Singer siuvimo mašinos buvo populiarios Lietuvoje tiek caro laikais, tiek tarpukariu. Tarpukariu Kaune, A.Mickevičiaus g. 26, A.Mickevičiaus ir K.Donelaičio g. kampe (pastatas neišlikęs) buvo įsteigta Singer kompanijos generalinė atstovybė, o kompanijos kontora veikė adresu K.Donelaičio g. 31 (dabar K.Donelaičio g. 71), antrame pastato aukšte. Singer siuvimo mašinų kompanija Kaune taip pat turėjo dvi parduotuves: vieną miesto centre, Laisvės al. 63 (dabar pastatas Laisvės al. 103), kitą Šančiuose, Juozapavičiaus pr.
Kysyl Syras
Kysyl Syras  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, Viliujsko uluse, Viliujaus dešiniajame krante, 90 km į šiaurės rytus nuo Viliujsko. Išgaunamos gamtinės dujos.
Istorija
Kysyl Syras įkurtas 1960 m. kaip geologų punktas, miesto tipo gyvenvietės statusas suteiktas 1974 m.
CAF Čempionų lyga
CAF Čempionų lyga – kasmetinės tarptautinės futbolo klubų varžybos, kurias organizuoja Afrikos futbolo konfederacija (CAF). Varžybose dalyvauja aukščiausias vietas užėmę futbolo klubai iš kiekvienos Afrikos šalies lygų. Čempionatas yra tolygus UEFA Čempionų lygai. Varžybos rengiamos nuo 1964 m. ir iki 1996 m. vadinosi Afrikos Čempionų taurė. Pirmąsias varžybas laimėjo Kameruno Oryx Douala futbolo klubas, 2-1 nugalėjęs Malio Stade Malien komandą. CAF pakeitė pavadinimą ir nuo 1997 m. įgavo dabartinį pavadinimą. Pirmosios vietos nugalėtojui yra skiriama vieno milijono JAV dolerių vertės suma.
Dabartiniai čempionato nugalėtojai yra TP Mazembe iš Lubumbašio (Kongo Demokratinė Respublika).
Valkai
Valkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mileičycių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Algis Mečkovskis
Algis Mečkovskis (g. 1960 m. sausio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos savigynos imtynių ir dziudo imtynininkas, treneris, majoras.
Biografija
1982 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1983–1987 m. Kūno kultūros ir sporto komiteto, 1987–1991 m. Respublikinės aukštojo sportinio meistriškumo mokyklos vyr. treneris. 1991–2006 m. Lietuvos policijos akademijos (dab. Mykolo Romerio universitetas) dėstytojas. 1996 m. majoras. Nuo 2006 m. Pasieniečių mokyklos dėstytojas.
Sportiniai pasiekimai
1997 m. savigynos imtynių tarptautinės kategorijos teisėjas. Išugdė 27 pasaulio, Europos, parolimpinių žaidynių čempionus ir prizininkus.
Izomerazė
thumb|Izomerizacijos reakcija, vykdoma peptidilprolilizomerazės. Izomerazė (EC 5.x) – bet kuris fermentas, katalizuojantis izomerizacijos reakcijas, t. y., verčiantis molekulę jos izomeru.
Liazės
Liazės (EC 4.x) - fermentai kurie nedalyvaujant vandeniui skaido substratą, sudarydami dvigubą ryšį, arba prijungia funkcines grupes prie dvigubojo ryšio. Pvz.: ATP → cAMP + PPi Liazėms į vieną reakcijos pusę reikia tik vieno substrato, o į kitą dviejų.
Algirdas Saudargas
Algirdas Saudargas (g. 1948 m. balandžio 17 d. Kaune) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, signataras.
Biografija
1966 m. baigė Kauno „Saulės“ vidurinę mokyklą, 1972 m. Kauno medicinos institutą, biofizikas. 1972–1977 m. LSSR MA Fizikos ir matematikos instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1977–1982 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos vyresnysis dėstytojas. 1982–1986 m. Cheminių junginių biologinio tyrimo instituto Kauno filialo vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1986–1990 m. Kauno medicinos instituto Centrinės mokslinių tyrimų laboratorijos, Neurochirurgijos laboratorijos vyresnysis mokslinis bendradarbis.
1988–1990 m. Sąjūdžio Seimo politinio komiteto pirmininkas. 1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos deputatas, signataras. 1990–1992 m. Kazimiros Prunskienės, Gedimino Vagnoriaus ir Aleksandro Abišalos Vyriausybėse – užsienio reikalų ministras. 1992–1996 m., 1996–2000 m. ir 2000–2004 m. LR Seimo narys. 1996–2000 m. Gedimino Vagnoriaus, Rolando Pakso ir Andriaus Kubiliaus Vyriausybėse – užsienio reikalų ministras. 2004–2008 m. LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius prie Šventojo Sosto ir Maltos Ordinui. Nuo 2009 m. Europos Parlamento narys, atstovauja Europos liaudies partijos (krikščionių demokratų) grupei. 2018 metais Politico portalo buvo išskirtas, kaip parlamentaras, įdarbinantis daugiausia, 17 padėjėjų, nepaisant gan mažo aktyvumo.
Vienas iš Lietuvos krikščionių demokratų partijos atkūrėjų, 1995–1999 m. partijos pirmininkas. Dėl prasidėjusių LKDP vidinių konfliktų iš partijos vadovo posto pasitraukė, 2001–2004 m. partijos vicepirmininkas. 2008 m. LKDP susijungus su Tėvynės sąjunga – TS-LKD narys. Moka rusų, lenkų ir anglų kalbas.
Lionginas Kublickas
Lionginas Kublickas (1929 m. kovo 15 d. Budrėnuose, Antalieptės valsčius – 1994 m. rugpjūčio 4 d. Vytone, Ilinojaus valstija) – lietuvių pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis, jūrininkas, šturmanas.
Jeronimas Vincentas Radvila
Jeronimas Vincentas Radvila (, 1759 m. gegužės 11 d. Nesvyžiuje – 1786 m. rugsėjo 18 d.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
thumb|left|150px|Jeronimo Vincento Radvilos žmona Sofija Darata Frederika Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Mykolas Kazimieras Radvila Žuvelė, motina Ona Liudvika Mycielska. Broliai Jonušas Tadas Radvila, Motiejus Radvila, Karolis Stanislovas Radvila II.
Šeima
Žmona Sofija Darata Frederika iš Turn-Taksų giminės (Zofia Dorota Fryderyka von Thurn–Taxis). Sūnus Dominykas Jeronimas Radvila.
Klecko valdytojas.
Valstybės tarnyba
Nuo 1779 m. LDK didysis pakamaris, pasiuntinys, Minsko seniūnas. Apdovanotas Baltojo erelio ordinu ir Šventojo Huberto ordinu.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Mitėniškių parkas
Mitėniškių parkas - parkas Vidurio Lietuvoje, Mitėniškiuose (Žeimių seniūnija, Jonavos rajonas). Plo­tas ~1,5 ha. Įveis­tas XIX a. pa­bai­go­je. Miš­raus ti­po. Au­ga apie 25 me­džių ir krū­mų rū­šys. Auga 1,2 m sker­smens ąžuolai, rau­don­la­pės for­mos kle­vai, bal­ta­žie­dės ro­bi­ni­jos, pil­ko­ji tuo­pa, apie 100 m il­gio šim­ta­me­čių lie­pų alė­ja. 1958 m. pa­skelb­tas saugomu. Vie­ti­nės reikš­mės gam­tos pa­min­klas.
Toris
Toris – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Th, eilės numeris 90. Visi torio izotopai yra radioaktyvūs. Gamtoje praktiškai 100 % torio yra izoptopas 232Th kurio labai ilga pusėjimo trukmė yra 1.405 x 1010 metai.
Pavadinimo kilmė
Elemento atradėjas Bercelijus jį taip pavadino senovės germanų gamtos stichijos dievo Toro garbei.
Branduolinės reakcijos
Radioaktyvus 232Th izotopas išduoda alfa dalelės šitaip:
232Th --> 228Ra + 4He (alfa dalelė)
Kuresarė
Kuresarė  – miestas vakarų Estijoje, Saremos salos pietvakarinėje dalyje, Rygos įlankos pakrantėje. Sarės apskrities ir Saremos valsčiaus centras. Kuresarė yra į labiausiai į vakarus nutolęs Estijos miestas.
Toris
Branduolinės reakcijos
232Th atomo branduolys pats nepereina branduolio dalijimąsi, bet 232Th gali pagauti neutroną pavirsti į 233Th šitaip:
Kuresarė
Yra XIII a. pilis, apsupta miesto parko, XVII a. barokinė miesto rotušė, XVIII a. bajorų rūmai, Šv. Lauryno bažnyčia, Šv. Nikolajaus cerkvė. 1999 m. atidarytas miesto teatras, yra sanatorijos. Yra nedidelis oro uostas (skrydžiai į Taliną, Piarnu, Ruhnu). Keltų prieplauka Romasarėje, jachtų uostas. Per Muhu salą keliais ir keltais sujungta su žemynu. Plėtojama žvejybos ir žuvies apdirbimo, žemės ūkio pramonė. Vystomas turizmas.
Toris
Branduolinės reakcijos
232Th + n --> 233Th
Kuresarė
Geografija
Miestas yra pietinėje Saremos salos pakrantėje. Po 2017 m. administracinės reformos Kuresarės miestas su buvusiomis kaimiškomis Kihelkonos, Vakarų Sarės (Kaarma, Kerla ir Liumanda), Laimjala, Leisio, Mustjalos, Orisarės, Pihtlos, Pioidės, Salmės, Torgu ir Valjalos savivaldybėmis sudaro Saremos valsčių (Saaremaa vald), vieną iš trijų Sarės apskrities savivaldybių.
Toris
Branduolinės reakcijos
233Th išduoda beta-minuso dalelę pavirsti į 233Pa šitaip:
Kuresarė
Geografija
thumb|left|238px|Kuresarės pilis
Toris
Branduolinės reakcijos
233Th --> 233Pa + e-
Kuresarė
Istorija
Saremos salą Kalavijuočių ordino magistras Folkvinas iš Naumburgo užkariavo 1227 m., netrukus Kalavijuočių ordinas buvo įjungtas į Vokiečių ordiną. Pirmąkart rašytiniuose šaltiniuose pilis (arx aquilae) minima lotyniškuose tekstuose tarp 1381 ir 1422 m. Arensburgo pilis buvo Ozelio-Vikos vyskupo rezidencija. Ilgainiui prie pilies išaugo gyvenvietė, vadinama Arensburgu. Arensburgas tapo 1228 m. Rygos arkivyskupo įsteigtos Ozelio-Vikos vyskupijos, įėjusios į Livonijos konfederaciją, centru.
Toris
Branduolinės reakcijos
233Th išduoda beta-minuso dalelę pavirsti į 233U šitaip:
Kuresarė
Istorija
Ozelio-Vikos vyskupas nuo 1542 m. Johanas fon Miunchhauzenas (Johann von Münchhausen) atsivertė į liuteronybę. Livonijos karo metu į Livoniją veržiantis Rusijos caro Ivano IV kariuomenei Miunchhauzenas 1559 m. pardavė savo žemes Danijos karaliui Frederikui II ir grįžo į Vokietiją. Frederikas į Kuresarę atsiuntė savo jaunesnįjį brolį princą Magnusą, kur jis kitais metais buvo išrinktas vyskupu. Jo įtakoje Arensburgas 1563 m. gavo miesto teises Rygos pavyzdžiu. 1572 m. vyskupystė buvo sekuliarizuota ir Kuresarė prijungta prie Danijos karalystės.
Toris
Branduolinės reakcijos
233Pa --> 233U + e-
Kuresarė
Istorija
1645 m., Danijai pralaimėjus Torstensono kare, pagal Briomsebro sutartį perleista Švedijai. 1710 m., per Didįjį Šiaurės karą, Arensburgas buvo sudegintas rusų kareivių. Pagal Nyštato sutartį, 1721 m. miestas atiteko Rusijai. XVIII a. tapo populiaria poilsiaviete. 1887 m. mieste buvo 3509 gyventojai. 1918 m., Estijai tapus nepriklausoma valstybe, oficialiai pavadinta Kuresare.
Toris
Branduolinės reakcijos
233U gali pereiti branduolio dalijimąsi. Šitoks branduolio dalijimasis gali būti naudingas branduoliniuose reaktoriuose.
Prioziorskas (Kazachstanas)
Istorija
Gyvenvietė susikūrė 1956 m., TSRS pradėjus kurti priešraketinės gynybos sistemą. Po TSRS žlugimo, Sary Šagano poligonas išnuomotas Rusijai 50-čiai metų. Didelė dalis gynybos įrengimų buvo apleista, Prioziorskas taip pat sunyko.
Kuresarė
Istorija
1952–1988 m. vadinosi Kingisepu (čia gimusio Estijos bolševikų politiko, Viktoro Kingisepo garbei). Sovietų valdžios metais čia pastatytos žuvies perdirbimo ir konservų gamyklos, mėsos ir pieno kombinatai, baldų fabrikas.
Lotaringijos karalystė
Lotaringijos karalystė – istorinė karalystė, viena iš trijų Karolingų Frankų (Romos) imperijos dalių, egzistavusi 855–959 m. Jos teritorijos užėmė dabartinės istorinius Lotaringijos, Žemutinių provincijų regionus dab. Prancūzijoje, rytų Belgijoje, Nyderlanduose, Vokietijoje. Kitos Frankų imperiją sudariusios karalystės buvo Rytų Frankų karalystė, Vidurio Frankų karalystė, Italijos karalystė ir kitos.
Nuo 903 m. karalystė be svetimšalių karalių turėjo ir vietinius kunigaikščius, o nuo 939 m. inkorporuota į Šventąją Romos imperiją ir vadinama kunigaikštyste.
Raida
855 m. Lotaras padalino Vidurio Frankų karalystę į tris dalis, atiduodamas jas savo trims sūnums. Šiauriausią jos dalį, į šiaurę nuo Alpių gavo sūnus Lotaras II. Taip suformuota Lotaringijos karalystė, tačiau nesusiformavo vietos dinastija, kadangi Lotaras II nepaliko teisėtų įpėdinių. Po jo mirties 869 m. sostą paveldėjo Vakarų Frankų karalius Karolis Plikagalvis, o 870 m. karalystę per pusę pasidalino jis ir Rytų Frankų karalius Liudvikas Vokietis.
880 m. Ribemonto sutartimi karalystė vėl atkurta, ir jos karaliumi tapo Liudviko Vokiečio sūnus Liudvikas Jaunesnysis. Tokiu būdu iki 911 m. Lotaringiją kaip atskirą karalystę valdė Rytų Frankų karaliai (išskyrus neteisėtą Arnulfo sūnų Zventiboldą, kuris nevaldė Rytų Frankų). Tik 911 m. ši taisyklė buvo pažeista, nes į sostą išrinktas Vakarų Frankų karalius Karolis Naivusis.
Valdant svetimšaliams karaliams šalyje iškilo vietinė Reginaridų giminė, kurios atstovai titulavosi kunigaikščiais. Jie įgijo vis didesnę reikšmę karalystės gyvenime. 922 m. iš valdžios išstūmus Karolį Naivųjį, karalystė kurį laiką liko be karaliaus, ir tik vėliau kunigaikštis Gilbertas atstatė ryšius su Rytų Frankais, pasikviesdamas į sostą Henriką Paukštininką. Po šio mirties 936 m. jis vėl norėjo atkurti ryšius su Vakarų Frankais, tačiau 939 m. Henriko paukštiniko sūnus Otonas I nukariavo karalystę, prijungė ją prie Šventosios Romos imperijos. Tada karalystė oficialiai paskelbta kunigaikštyste, o kunigaikščiai tapo skiriami.
Valdant paskutiniajam kunigaikščiui Brunui, Lotaringijos kunigaikštystė padalinta į dvi dalis – Žemutinę Lotaringiją ir Aukštutinę Lotaringiją.
Karlas Liudvikas
Erchercogas Karlas Liudvikas (1771 m. rugsėjo 5 d. – 1847 m. balandžio 30 d.) – buvo trečiasis imperatoriaus Leopoldo II sūnus, vienas iš svarbiausių Austrijos kariuomenės vadų Napoleono karų laikotarpiu.
Biografija
thumb|left|250px|Karlas Liudvikas su šeima Gimęs Florencijoje Karlas jaunystę praleido Toskanoje ir Vienoje, kur jį įsūnijo Ciešino kunigaikštis Albertas Kazimeras.
Karlas pradėjo karinę karjerą Austrijos Nyderlanduose, ką tik prasidėjus Prancūzijos revoliucijai: vadovavo brigadai per Žemapo mūšį, dalyvavo 1793 m. kampanijoje ir  Niervindeno mūšyje. Tais pačiais metais jis tapo lauko maršalu, o Fleriuso mūšyje buvo vienas iš pagrindinių vadų. 1795 m. jis buvo paskirtas Austrijos pajėgų prie Reino vadu ir po dvejų metų intensyvių kovų su Prancūzijos armijomis – buvo pripažintas vienu iš geriausių kariuomenės vadų Europoje. 1797 m. jis buvo paskirtas į Italiją sustabdyti Napoleono žygį, bet turėjo atsitraukti. Prasidėjus Prancūzijos karui prieš Antrąją koaliciją, Karlas dviejuose mūšiuose sutriuškino prancūzų pajėgas vadovaujamas Žano Džordono, įsiveržė į Šveicariją ir sutriuškino A. Masenos pajėgas per pirmąjį Ciuricho mūšį, bet dėl ligos turėjo palikti tarnybą. Netrukus jis vėl buvo pašauktas apginti Vienos nuo Žano Morėjaus pajėgų, ir prisidėjo jį įveikiant 1800 m. gruodžio 3 d. per Hohenlindeno mūšį.
Katastrofiška Trečiosios koalicijos karo baigtis, ir paties Karlo patirtas pralaimėjimas A. Masenai Italijoje, nulėmė, kad jis pradėjo Austrijos armijos reorganizaciją. 1806 m. jis buvo paskirtas vyriausiuoju kariuomenės vadu. Nepaisant to, Penktosios koalicijos karo pradžia buvo Austrijai nesėkminga, Vieną teko evakuoti. Karlas įveikė Napoleono pajėgas Asperno-Eslingo mūšyje, bet po dviejų savaičių Napoleonas puolė vėl ir sutriuškino austrus Vagramo mūšyje. Po šio pralaimėjimo Karlas atsistatydino iš visų užimamų postų. Nuo to laiko jis kariuomenėje nebetarnavo, išskyrus trumpą laikotarpį 1815 m., kai vadovavo Mainco forto įgulai. 1815 m. Karlas vedė Nassau-Veilburgo princesę Henrietą. Su ja susilaukė septynių vaikų. 1822 m. tapo Ciešino kunigaikščiu. Karlas Liudvikas mirė 1847 m. balandžio 30 d. Jo kūnas buvo palaidotas imperatoriškoje kriptoje Vienoje.
Bell-Boeing V-22 Osprey
V-22 Osprey – pasukamų sraigtų vertikalaus kilimo ir tūpimo lėktuvas konvertoplanas. Konvertoplanas pasukamų sraigtų dėka sujungia sraigtasparnio vertikalaus skrydžio sugebėjimus ir turbosraigtinio lėktuvo greitį.
Dvi 6150 AJ galios turbinos suka po 11,6 m skersmens trijų menčių sraigtą. Propeleriai sujungti bendru velenu, tai užtikrina sukimosi sinchronizaciją ir galimybę išlaikyti aparatą ore, sugedus vienam iš variklių. Skrydžio valdymo sistemos turi trimis lygmenimis dubliuojamą elektroniką. V-22 Osprey korpusas visas surinktas iš kompozicinių medžiagų.
Nuo 2009 m. Osprey buvo naudojamas karinėse JAV operacijose irake, Afganistane, Libijoje ir Kuveite.
Nuo 2021 m. šiuos orlaivius ketinama naudoti įrangos ir karių pristatymui į JAV lėktuvnešius.
Selkirkreksas
thumb|230px|right|Selkirkreksas Selkirkreksas – kačių veislė. Populiari JAV, Europoje beveik nežinoma.
Istorija
1987 m. JAV neveislinių kačių vadoje aptiktas garbanoto kailio kačiukas. Atsirado entuziastų, norinčių išvesti naują veislę – kačiukas kryžmintas su persų katėmis. Tai daryta sąmoningai: dauguma reksų tipo kačių (vokiečių reksai, devonreksai, kornreksai) yra liesos ir laibos. Selkirkreksai, tuo tarpu, yra kresnos, masyvios stambių kaulų katės apvalia galva.
Garbanoto selkirkrekso kailiuko genas yra dominuojantis, todėl pirma selkirkreksų ir persų kačių karta buvo vien garbanoti kačiukai. Tiesa, buvo tiek ilgaplaukių, tiek trumpaplaukių jauniklių.
Tai dar nenusistovėjusi veislė. Selkirkreksai kryžminami ir su egzotiškosiomis bei Amerikos trumpaplaukėmis katėmis, norint pataisyti galvos formą.
Charakteris
Tai draugiškos, meilios ir švelnios katės. Mėgsta žmonių draugiją, puikiai tinka vaikams. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Žvitrios, mėgsta karstytis. Jei nuo mažens auga kambaryje, suaugusios nesiveržia į lauką.
Fizinės savybės
Selkirkrekso kūnas stačiakampio formos, kresnas. Tai raumeningos, stambių kaulų katės. Kojos vidutinio ilgumo, letenos didelės ir apvalios. Uodega stora, galas bukas.
Galva apvali, plati, tarp akių matysi įdubimas. Ausys gana toli viena nuo kitos, vidutinio dydžio, apskritais galiukais. Akys didžiulės, apvalios, tarp jų didelis tarpas.
Tiek trumpaplaukių, tiek ilgaplaukių selkirkreksų kailis su poplaukiu, minkštas, stangrus. Kačiukai gimsta garbanoti, bet jiems sulaukus maždaug šešių mėnesių, garbanėlės dingsta. Jos vėl atsiranda, kai kačiukams būna nuo aštuonių iki dešimties mėnesių. Kailis gali formuotis net dvejus metus.
Suaugusios katės uodegos ir „apykaklės“ plaukai labiau garbanoti nei kitų kūno vietų. Nugaros garbanų struktūrą ir gausą lemia klimatas ir hormoniniai pokyčiai. Ūsai visada raityti.
Simas
Simas – vyriškas vardas, moteriška šio vardo forma Sima.
Vardadieniai: sausio 5 d., vasario 18 d. ir spalio 28 d.
Ditrichas fon Griuningenas
Ditrichas fon Griuningenas (, 1210 m. Tiuringijoje – 1259 m. rugsėjo 3 d. Varmėje) – Livonijos ordino krašto magistras, Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas.
Biografija
Remiamas Čekijos karaliaus Pršemislo Otokaro II 1254–1255 m. užkariavo Sembą. Į Prūsą neįsileido 1245 m. pabaigoje popiežiaus paskirto Prūsos ir Livonijos arkivyskupo Alberto Sveberio.
San Paulas
San Paulas – miestas pietų Brazilijoje, didžiausias šalies miestas, San Paulo valstijos sostinė. Tai pagrindinis Brazilijos ekonominis centras. Transporto mazgas, tarptautinis oro uostas. Išvystyta automobilių (taip pat sunkiųjų) pramonė, metalo apdirbimas, elektros prekių gamyba, vaistų ir chemijos pramonė, tekstilė, maisto apdirbimas, tabako, lengvoji, popieriaus, baldų pramonė. San Paule yra 4 universitetai (San Paulo universitetas – didžiausias šalyje), medicinos ir teisės mokyklos, meno galerijos, leidyklos, metropolitenas, tarptautinis oro uostas (didžiausias šalyje). Vyriausybės rūmai (XVI a.), daug dangoraižių.
Istorija
250px|thumb|left|Lietuvos Respublikos aikštė San Paule
Prieš atvykstant europiečiams San Paulo apylinkėse gyveno tupiai, viena gausiausių ikikolumbinių Brazilijos genčių. 1554 m. sausio 25 d. jėzuitai įkūrė kolegiją São Paulo dos Campos de Piratininga kaime. Dvylika jėzuitų pastatė misija ant kalvos tarp Anhangabau ir Tamanduatėjo upių.
Kitus du šimtmečius San Paulas buvo parganas ir izoliuotas kaimas. 1683 m. balandžio 23 d. San Paulas tapo San Vicentės kapitono būstine. Tuo metu regionas buvo vienas vargingiausių portugalų kolonijoje ir jo gyventojai neturėjo pinigų nusipirkti vergams. Sam Paulas tapo bandeirantes (nuotykių, aukso ir vergų ieškotojų bei tyrinėtojų) centru, iš čia jie vyko į žemyno gilumą. Jų politinė įtaka vis stiprėjo ir 1640 m. jie išvijo jėzuitus iš miesto. Abi grupės labai nesutarė dėl vietinių gyventojų pavergimo, kuriam priešinosi jėzuitai.
Minas Žeraisase atradus auksą XVII a. paskutiniame dešimtmetyje į San Paulą atvyko daug žmonių. 1709 m. lapkričio 3 d. buvo paskirtas San Paulo ir do Ouro kapitonas. 1711 m. liepos 11 d. San Paulas oficialiai tapo miestu. Apie 1720 m. Gojanijos apylinkėse buvo rasta aukso ir portugalai prijungė tą regioną pažeisdami Tordesiljo sutartį. Kai auksas baigėsi XVIII a. pabaigoje San Paulas pradėjo auginti cukranendres. Cukrus buvo eksportuojamas per Santos uostą.
XVI-XIX a. buvo kavos plantacijų centras. Iš pradžių ji buvo auginama Paraibo slėnyje į rytus nuo San Paulo provincijos, o vėliau Kampinaso, Rio Klaro, Ribeiraun Preto apylinkėse. 1822 m. San Paule paskelbta Brazilijos nepriklausomybė. 1827 m. ikurta teisės mokykla, kuri dabar yra San Paulo universiteto dalis. Studentų atvykimas skatino tolimesnį miesto augimą. 1869 m. geležinkelis sujungė San Paulą su Santoso uostu. Vėliau nutiesti geležinkeliai San Paulą padarė judėjimo tarp pakrantės ir šalies gilumos pagrindiniu mazgu.
1888 m. panaikinus vergovę vyriausybė skatino imigraciją į Braziliją, kad būtų pakeisti vergai kavos plantacijose. Atvyko daug italų, japonų, portugalų, kurių daugelis apsistojo valstijos sostinėje. Mieste tuo metu pradėjo vystytis pramonė. 1889 m. Brazilija tapo respublika ir San Paulo valstija kartu su Minas Žeraisu lėmė prezidento rinkimus. Ši sąjunga vadinosi kava ir pienas, nes Minas Žeraisas garsėjo savo galvijais.
XIX-XX a. jis tapo Pietų Amerikos prekybos lyderiu, dideliu šalies finansų, kultūros ir pramonės centru. 1928 m. San Paule gyveno milijonas gyventojų. 1929 m. mieste pastatytas pirmasis dangoraižis - Martineli pastatas.
1930 m. perversmas sumažino San Paulo valstijos autonomija ir miesto gyventojai sukilo, kai po 1932 m. perversmo Getulio Vargas bandė tapti diktatoriumi. Sukilėliai tikėjosi kitų valstijų paramos, bet jo negavus Vargas sutriuškino sukilėlius.
2007 m. liepą miesto oro uoste įvyko aviakatastrofa (dėl trumpo pakilimo-nusileidimo tako).
Sportas
San Paule 1950 m. vyko IV pasaulio futbolo čempionatas.
Statusis kiškiakopūstis
Statusis kiškiakopūstis (Oxalis stricta) – kiškiakopūstinių (Oxalidaceae) šeimos vienmetis augalas. Paplitęs Europoje, Šiaurės Amerikoje. Lapai šviesiai žalios spalvos. Žydi geltonai. Auga pievose, laukuose, ganyklose.
miniatiūra|kairėje|240px|Dekoratyvinis statusis kiškiakopūstis
Nasrėnų seniūnija
Nasrėnų seniūnija – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Kretingos rajono savivaldybės teritorijos rytinėje dalyje, į pietvakarius nuo Salantų.
Kininis kordicepsas
Kininis kordicepsas (Cordyceps sinensis) – parazitinių grybų rūšis, priklausanti aukšliagrybūnų (Ascomycota) skyriui. Paplitęs Himalajų kalnuose, apie 3-5 km aukštyje (Tibete, Nepale, Butane, Kinijos aukštikalnėse, šiaurės Indijoje).
Nasrėnų seniūnija
Istorija
Administracinis centras: Nasrėnai.
Kininis kordicepsas
Kininis kordicepsas – tai parazitinis grybas, parazituojantis ant Thitarodes genties drugių lervų, taip pat kartais ant skruzdžių ir kitų požeminių vabzdžių. Grybo spora patenka ant kūno, padengia jį grybiena ir minta gyvūno syvais. Gyvūnas žūsta ir yra mumifikuojamas. Vasarą nuo gyvūno užpakalinės dalies grybas išaugina 5-15 cm ilgio vaisiakūnį, kuris išlenda į žemės paviršių ir išbarsto sporas.
Nasrėnų seniūnija
Istorija
Seniūnai: Kazys Beržanskas (1932 m.)