cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kukuta
Kukuta – kavos ir tabako auginimo rajono centras. Maisto pramonė. Universitetas. Miestas įkurtas 1733 m.
Ambručiai
Ambručiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Stakių, kairiajame Snietalos krante.
Nijolė Gailiūtė
Biografija
1958 m. baigė Vilniaus kultūros švietimo technikumą. Nuo 1959 m. vaidino Vilniaus lėlių teatre (nuo 1971 m. Vilniaus teatras „Lėlė“).
Vola Suchožebrska
Vola Suchožebrska  – kaimas Lenkijos rytuose, Suchožebrų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietvakarius nuo Suchožebrų, apie 10 km į šiaurę nuo Sedlcų ir apie 85 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Lietuvos talentai (3 sezonas)
Trečiasis „Lietuvos talentų“ sezonas prasidėjo rugsėjo 4-ą dieną. Jo finale nugalėjo dainininkas Marius Petrauskas. Naujajame šou sezone vedėjai išliko tie patys, tačiau pakito komisijos sudėtis – Adolfą Večerskį pakeitė Vytautas Šapranauskas.
Formatas
Pirmose 10 laidų buvo transliuojamos atrankos, 11-oje laidoje (lapkričio 20) d. teisėjai iš visų dalyvių, atrankose gavusių tris ar du „taip“, atrinko 50 patekusių į pusfinalius. Jie prasidėjo nuo lapkričio 27 d. Kaip ir 2-ajame šou sezone, iš viso pusfinalių buvo penki (visuose 10 dalyvių). Į finalą, kuris įvyks 2012 m. sausio 15 d., iš viso pateko taip pat 10 dalyvių.
Vistucas
Vistucas arba Vištucas  – nedidelis ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje, Vižainio valsčiuje, prie pietinio Vižainio miestelio pakraščio. Ilgis iki 0,65 km, plotis iki 0,45 km.
XVI a. minimas kaip Vištutis (Wistutis), priklausė Stanislovui Davainai.
Argentinos lietuviai
thumb|[[Ricardo Ivoskus – 1999–2011 m. San Martino partido meras]] Argentinos lietuviai – lietuviai, emigravę į Argentiną ar ten gimę ir išlaikę lietuvybę bei dalyvaujantys lietuviškoje veikloje. Argentinos lietuvius jungia Argentinos lietuvių bendruomenė ir kitos organizacijos.
Istorija
Pirmieji lietuviai į Argentiną atvyko XIX a. pabaigoje – P. Dautantas, dalyvavęs kovose dėl Argentinos nepriklausomybės, inžinierius Robertas Adolfas Chodasevičius ir kiti. 1886–1912 m. Buenos Airėse gyveno rašytojas Andrius Jonas Vištelis. 1899–1900 m. Argentinoje apsigyveno apie 50 šeimų. Dauguma lietuvių dirbo gyvulių skerdyklose, žemės ūkio fermų samdiniais. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą gyveno apie 5000 lietuvių.
1924–1931 m. kilo nauja imigracijos banga, 1933 m. Argentinoje jau gyveno apie 35 000 lietuvių. Lietuviai telkėsi miestuose, dauguma apsigyveno Buenos Airių provincijoje, kiti – Berise, Kordoboje, Santa Fė ir kitur. 1921 m. Argentina ir Lietuva užmezgė diplomatinius santykius. Pasirašytos tarpusavio bendradarbiavimo, darbo sąlygų sutartys. 1938 m. pasirašyta prekybos sutartis.
1946–1951 m. kilo nauja lietuvių imigracijos banga, daugiausia iš Vokietijos. Apie 750 žmonių apsigyveno daugiausia Buenos Airių apylinkėse – Aveljanedoje, Lanuse, Adrogėje. Atvykusieji atgaivino lietuvių visuomeninį ir kultūrinį gyvenimą. XX a. šeštame–septintame dešimtmetyje į TSRS okupuotą Lietuvą iš Argentinos grįžo (reemigravo) keli šimtai kairiųjų, daugiausia komunistinių, pažiūrų lietuvių. Dalis jų nusivylę to meto gyvenimu Lietuvoje bandė vėl vykti į Argentiną, bet okupacinė valdžia neleido.
Organizacijos
XX a. pradžioje pradėjo kurtis lietuvių organizacijos. 1909 m. Buenos Airėse įkurta pažangi darbininkų sąjunga „Igualdad“ (Lygybė); nuo 1911 m. savišalpos draugija „Diegas“, 1914 m. perorganizuota į socialistų literatūros kuopą. 1909–1912 m. Rosarijuje veikė lietuvių knygynėlis „Krivių Krivaitis“, 1912 m. vietoj jo – savišalpos draugija„ Aušros žvaigždė“, kuri rėmė spaudą, išlaikė biblioteką. 1911 m. Berise įkurta savišalpos draugija „Vargdienis“, nuo 1944 m. „Nemunas“. 1914 m. Buenos Airėse įkurtas Susivienijimas lietuvių Argentinoje, Beriso Lietuvių socialistų sąjunga (1920 m. perorganizuota į Lietuvių komunistų sąjungą, 1916 m. – „Draugija šelpimui lietuvių, nukentėjusių nuo karės“ ir „Amerikos lietuvių darbininkų literatūros draugijos“ Buenos Airių kuopa).
1924 m. Buenos Airėse įsikūrė „Lietuvių darbininkų apšvietos draugija Argentinoje“, nuo 1926 m. „Lietuvių darbininkų apšvietos draugija Pietų Amerikoje“. 1926 m. įkurta Argentinos lietuvių darbininkų spaudos bendrovė „Rytojus“, kuri nuo 1927 m. leido savaitraštį „Rytojus“, Kordoboje – lietuvių draugija „Neptūnas“. 1926 m. remiant Lietuvos Respublikos vyriausybei Argentinoje buvo įkurta lietuvius kultūros ir visuomeninei veiklai vienijanti draugija „Argentinos lietuvių centras“. 1926 m. Lietuvos vyriausybės pastangomis lietuvių emigrantams remti įkurta savišalpos ir kultūros draugija „Lietuva“, Tautininkų sąjunga, Argentinos lietuvių jaunimo draugija, 1928 m. Buenos Airėse įkurta „Lietuvių darbininkų savišalpos kultūros draugija“.
Po 1930 m. perversmo lietuvių socialistų ir komunistų organizacijos uždarytos, suimta daug jų narių. 1931 m. įkurta „Mindaugo“ draugija ir lietuvių katalikų moterų draugija „Birutė“. 1931–1949 m. sostinėje veikė Lietuvių liaudies teatras. 1934 m. Rosarijuje įkurta lietuvių darbininkų ekonominė draugija „Lietuva“, 1933 m. Santa Fė – „Lietuvių darbininkų literatūros rėmėjų ir platintojų ratelis“ ir 1936 m. – lietuvių draugija „Vienybė“. 1936 m. Buenos Airėse įkurta kooperatinė spaudos bendrovė „Talka“, leidusi lietuvių leidinius, steigusi bibliotekas, rengusi vakarus. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą įkurtas „Lietuvai išlaisvinti centras Argentinoje“, kurį sudarė remiantys nepriklausomybe veikėjai ir draugijų atstovai. Jis rengė tautinių švenčių minėjimus, siuntė memorandumus Argentinos ir kitų Pietų Amerikos šalių vyriausybėms, padėjo lietuviams atvykti iš Europos ir įsikurti Argentinoje, 1947 m. įsteigė Lietuvių emigrantinį komitetą. 1941–1942 m. lietuvių vienuoliai marijonai Aveljanedoje pastatydino Aušros vartų bažnyčią ir įsteigė parapiją, nuo 1948 m. pradėjo leisti dvisavaitinį laikraštį „Laikas“.
1947 m. per „Libertad“, 1948–1972 m. per „Mitre“ radijo stotis buvo transliuojamas lietuvių pusvalandis „Lietuvos aidai“. Po Antrojo pasaulinio karo į Argentiną iš Vokietijos DP stovyklų atvykę lietuviai, remdamiesi Lietuvių chartos nuostatais, kartu su čia jau gyvenančiais tautiečiais 1950 m. įkūrė Argentinos lietuvių bendruomenę, tais pačiais metais įsikūrė Rosarijo lietuvių bendruomenė. Ji išplėtė veiklą visose lietuvių gyvenamosiose vietovėse (Palomar-Hurlinghamas, Temperlis, Avelaneda, Vila Luganas) ir miestuose (Rosarijas, Berisas). Čia buvo steigiamos lietuvių šeštadieninės mokyklos, tautinių šokių grupės, sporto komandos. Argentinos lietuvių bendruomenės iniciatyva XX a. septintame dešimtmetyje surengta paroda apie komunistų terorą Lietuvoje, kuri buvo eksponuojama visoje Argentinos teritorijoje, t. p. Urugvajuje. Lietuvių bendruomenės atstovai Argentinoje apsilankiusiems užsienio šalių vadovams – Italijos, JAV, VFR prezidentams D. Saragatui, D. D. Eizenhaueriui, H. Liubkei, t. p. popiežiui Jonui XXIII įteikė memorandumus Lietuvos laisvinimo klausimu.
1954 m. Rosarijuje įkurta Šv. Kazimiero parapija, antroji lietuviška Argentinoje. 1955 m. Aveljanedoje įkurtas Tautinis lietuvių muziejus. Nuo 1956 m. visų lietuviškų organizacijų veiklą koordinavo „Argentinos lietuvių organizacijų ir spaudos taryba“ (ALOST), nuo 2009 m. sausio 1 d. – Argentinos lietuvių bendruomenė. Nuo 1959 m. ALOST iniciatyva Argentinoje surengti 3 Pietų Amerikos lietuvių kongresai. 1964 m. Adrogėje įsikūrė „Lietuvių senelių židinys“. 1976 m. įkurta Argentinos lietuvių jaunimo sąjunga, 1991 m. – Lietuvos informacijos biuras Argentinoje, 1998 m. Rosarijuje – kunigo J. Margio draugija. 1999 m. Buenos Airėse ir Rosario vyko Pietų Amerikos lietuvių jaunimo kongresas.
Divrihio didžioji mečetė
Divrihio didžioji mečetė ir ligoninė – puošni mečetė ir medicinos pastato kompleksas, pastatytas 1299 m. Divrihio mieste, Turkijos Sivaso provincijoje. Komplekso statybą užsakė vienos iš Turkijos provincijų vadovas Ahmet Šeichas, o architektu buvo paskirtas Ahlat Hürremshah. Ant vieno iš pastatų yra įrašytas pagyrimas sultonui Alaedinui Keikubadui I. Tuo pačiu metu buvo pastatytas ir gretimas medicinos pastatas (darüşşifa).
Argentinos lietuviai
Lietuviai
Tai daugiausia antros bei trečios kartos lietuviai, iš jų apie 1000 aktyviai dalyvauja lietuviškoje veikloje. Dauguma lietuvių imigrantų asimiliavosi su vietiniais gyventojais. Didžiausios lietuvių kolonijos yra Buenos Airėse, Aveljanedoje, Berise, Kordoboje, Rosarijuje, Santa Fė.
Divrihio didžioji mečetė
Dėl ypatingų raižinių ir architektūros šis pastatų kompleksas laikomas vienu svarbiausių Turkijos architektūros kūrinių ir yra įtrauktas UNESCO pasaulio paveldo sąrašą nuo 1985 m.
Argentinos lietuviai
Dabartis
Argentinoje veikia Lietuvos ambasada. Rengiami lietuvių suvažiavimai, įvairūs renginiai. Nuo 2003 m. gegužės 18 d. – „Ecos de Lituania“ programa (iniciatorius – Juan Ignacio Fourment Kalvelis).
Kartachena (Kolumbija)
Kartachena, oficialiai Indijos Kartachena (Cartagena de Indias) – miestas Šiaurės Kolumbijoje, Karibų jūros pakrantėje, į vakarus nuo Magdalenos žemupio. Bolivaro departamento administracinis centras. Svarbus jūrų uostas (išvežama nafta ir kava). Naftos perdirbimo ir nafto chemijos, cemento, odos, tekstilės, maisto pramonė. Veikia 1827 m. įkurtas universitetas, keli muziejai. XVI–XVIII a. architektūros paminklai (fortai, Laikrodžio vartai, Šv. Petro Klavero šventovė, Šv. Dominyko vienuolynas, Kartachenos katedra ir kt.).
1984 m. Kartachenos uostas, tvirtovės ir kiti architektūros paminklai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
thumb|left|250px|Senamiesčio gatvelė
Istorija
Miestas įkurtas 1533 m. ir pavadintas pagal Ispanijos miestą Kartacheną. Savo laiku buvo didžiausias Naujojo pasaulio uostas ir tvirtovė.
UTC-8
thumb|400px|UTC-8 laiko juosta: mėlyna - žiemą, oranžinė - vasarą, geltona - visus metus
UTC-8 - viena iš pasaulio laiko juostų, einanti aštuoniomis valandomis vėliau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Šiaurės Amerikos žemyno vakarus.
Išskiriamos šios UTC-8 laiko juostos zonos:
Kaip standartinis laikas, visus metus
Kaip standartinis laikas, šiaurės pusrutulio žiemą
Kaip vasaros laikas, šiaurės pusrutulyje
Huso horario
433 m.
433 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Komiksų knyga
thumb|right|Pirmasis „[[Action Comics“ numeris, kuriame pirmąkart pasirodė Supermenas]] Komiksų knyga (arba komiksas, komiksų žurnalas) – knyga, kurioje vaizduojami komiksai. Kiekvienas komiksas yra sudarytas iš daugybės iliustracijų, kurios gali būti įvairiai išdėstytos, bet kiekviena jų vaizduoja atskirą sceną. Iliustracijoje dažnai yra dialogai, kurie vaizduojami žodžių balionais. Pirmoji komiksų knyga pasirodė JAV, 1933 m. Terminas komiksų knyga kilo dėl to, kad pirmosios knygos perspausdindavo piešinių serijas. Nepaisant jų vardo, komiksų knygos nebūtinai yra humoro stiliaus; daug šiuolaikinių komiksų knygų yra įvairaus žanro.
Amerikos komiksų knygos
thumb|„Adventures into Darkness“: [[Siaubo literatūra|siaubo istorijos]]
Nuo tada, kai 1993 metais pasirodė „Famous Funnies“ leidinys, pristatydamas komiksų knygos formatą, JAV, kartu su Didžiąja Britanija (britiški komiksai) ir Japonija (manga), dominuoja pagal išleidžiamų komiksų kiekį.
Kultūros istorikai JAV komiksų judėjimą dalina į kelis amžius:
Francisco López de Gómara
thumb|Francisco López de Gómara paminklas Fransiskas Lopesas de Gomara (Francisco López de Gómara; 1511?-1566? m.) – ispanų istorikas iš Sevilijos. Aprašė XVI a. pirmos pusės konkistadorų žygius Amerikoje, tame tarpe Ernano Korteso Meksikos užkariavimą. Pats Naujajame Pasaulyje niekad nebuvo, tačiau asmeniškai pažinojo daugelį konkistadorų, buvo Ernano Korteso dvasininkas.
Komiksų knyga
Amerikos komiksų knygos
Komiksų istorijos tyrinėtojai vis dar ginčijasi, kur yra ribos tarp šių istorinių etapų, bet jie priėjo susitarimą, kurio sąlygos buvo paskelbtos fanų sukurtuose tinklalapiuose.
Francisco López de Gómara
Biografija
Fransiskas Lopesas de Gomara gimė apie 1510–1511 m., baigė Alkalos universitetą. Tapo dvasininku, 1540 m. aplankė Romą. Grįžęs tapo Korteso dvasininku, lydėjo jį žygyje į Alžyrą. Konkistadorui mirus, Gomara tarnavo kunigu Valjadolide. 1557 m. atleistas, grįžo į Seviliją ir ten po keleto metų mirė.
Komiksų knyga
Amerikos komiksų knygos
Komiksai, kaip spaudos leidinys, JAV egzistuoja nuo 1842 m. kai buvo išleisti „The Adventures of Obadiah Oldbuck“ kietais viršeliais. Tai yra pirmojo amerikietiško komikso prototipas. 1938 m. pasirodęs Jerry Siegel ir Joe Shuster „Supermenas“, komiksų leidybą pavertė specializuota pramone, todėl šie metai yra laikomi komiksų aukso amžiaus pradžia. Istorikai pasiūlė kelis pavadinimus laikotarpiui prieš „Supermeno“ išleidimą, dažniausiai vadindami jį platinos amžiumi.
Francisco López de Gómara
Biografija
Gomara parašė keletą istorinių veikalų, iš kurių svarbiausias – ''Primera y segunda parte de la Historia General de las Indias con todo el descubrimiento y cosas notables que han acaecido dende que se ganaron hasta el año de 1551. Con la conquista de México de la Nueva España''. Šis istorinis veikalas paprastai vadinamas „Visuotine Indijų istorija“. Kūrinys 1552 m. išleistas Saragosoje ir susilaukė didelio populiarumo; netrukus išverstas į italų ir prancūzų kalbas, XVII a. – į nahuatlių. Traktatą sudarė dvi dalys – pirmoji, pašvęsta karaliui Karoliui V, kurioje aprašomi ispanų atradimai, Antilų, Peru, Čilės užkariavimai, Magelano kelionė; antroji dalis pašvęsta Ernano Korteso sūnui Martinui ir aprašo Meksikos užkariavimą.
Komiksų knyga
Amerikos komiksų knygos
Platinos amžiuje pirmą kartą buvo pavartotas žodis komiksas („The Yellow Kid in McFadden’s Flats“ (1897 m.), pasirodė pirmas visiškai spalvotas komiksas („The Blackberries“ (1901 m.) ir pirmasis mėnesinis komiksų žurnalas („Comics Monthly“ (1922 m.), tačiau superherojaus archetipas susiformavo tik aukso amžiuje.
Francisco López de Gómara
Biografija
Šis Gomaros veikalas yra vienas svarbiausių šaltinių apie Amerikos užkariavimus. Tiesa, dar esant gyvam, autorius susilaukė nemažai kritikos, tame tarpe iš vyskupo Bartolomė de las Kaso. Gomara buvo peikiamas už Korteso panegiriką, jo žygių išaukštinimą, perdėtą mūšių statistiką. Kaip atsaką į Gomaros istoriją, mūšių liudininkas, karys Bernalis Diasas parašė savo istorijos versiją, kurioje stengėsi neutraliau, tikroviškiau aprašyti Amerikos užkariavimus, kuriuose pats dalyvavo.
Komiksų knyga
Amerikos komiksų knygos
Komiksų sidabro amžiaus pradžia yra laikomas pirmas sėkmingas potencialaus superherojaus atgimimas debiutiniame Robert Kanigher ir Carmine Infantino komikse „Flash“, kuris pasirodė ketvirtajame žurnalo „Showcase“ numeryje (1956 m. rugsėjis/spalis). Sidabro amžius tęsėsi nuo XX a. 7 deš. pab. arba 8 deš. pr., kai „Marvel Comics“ leidykla sukėlė revoliuciją spaudoje, sukurdama realistiškus superherojus, tokius kaip Stan Lee ir Jack Kirby „Fantastiškasis ketvertas“ (Fantastic Four) bei Stan Lee ir Steve Ditko „Žmogus-voras“ (Spider-Man).
Bronzos amžiaus tiksli pradžia nėra tiksliai nustatyta. Šio amžiaus pradžia yra siūloma laikyti tokių komiksų kaip Roy Thomas ir Barry Windsor-Smith „Konanas“ (Conan No. 1) (1970 m. spalis), Denny O‘Neil ir Neal Adams „Žaliasis žibintas“ (Green Lantern) ir „Žalioji strėlė“ (Green Arrow) (1970 m. balandis) ar Stan Lee ir Gil Kane „Nepaprastas Žmogus-voras“ (The Amazing Spider-Man) (1971 m. gegužės mėn. „The Non-Comics Code“ leidinyje) pasirodymą.
Dėl vario amžiaus pradžios kyla dar daugiau diskusijų (apytiksliai 1984–2000 m.), tačiau bendrai yra sutarta ja laikyti Frank Miller komikso „Betmenas: tamsos riterio sugrįžimas“ (Batman: The Dark Knight Returns), Alan Moore „Stebėtojų lyga“ (Watchmen) bei Marv Wolfman ir George Perez „Crisis on Infinite Earths“ pasirodymą 1986 m. (leidykla „DC Comics“).
Įsidėmėtinas įvykis Amerikos komiksų istorijoje yra susijęs su psichiatro Fredric Wertham knygoje „Seduction of the Innocent“ (1954 m.) išreikšta kritika komiksams, kuri paskatino JAV Senato nepilnamečių nusikalstamumo prevencijos komitetą (Senate Subcommittee on Juvenile Deliquency) ištirti komiksų turinį. Kaip atsaką į vyriausybės ir žiniasklaidos susidomėjimą, 1954 m. JAV Komiksų leidybos industrija įsteigė organizaciją „Comics Code Authority“ ir tais pačiais metais parengė „Komiksų kodeksą“ (Comics Code).
Pogrindžio komiksai
XX a. 7-ojo deš. pab. ir 8-ojo pr. kilusi kūrybiškumo banga lėmė pogrindžio komiksų išsivystymą. Išleisti ir platinami nepriklausomai nuo įkurtos komiksų pramonės, daugelis šių komiksų atspindėjo to laikotarpio jaunimo ir narkotikus vartojančias kultūras. Dauguma jų buvo nevaržomo, dažnai nepagarbaus stiliaus: atvirai vaizduojamas nuogumas, seksas, nešvankybės ir politika; neturėjo analogų išskyrus jų pačių pirmtakes – pornografines, dar labiau miglotas „Tichuanos biblijas“. Pogrindžio komiksai praktiškai nebuvo pardavinėjami laikraščių kioskuose, juos įsigyti buvo galima į jaunimą orientuotose vietose – narkotinių medžiagų arba muzikos įrašų parduotuvėse bei siųstis paštu.
Frank Stack komiksas „Jėzaus nuotykiai“(The Adventures of Jesus), išleistas Fulbert Stargeon vardu, yra laikomas pirmu pogrindžio komiksu.
Alternatyvūs komiksai
Specializuotų komiksų parduotuvių atsiradimas XX a. 8-ojo deš. pab. JAV sukūrė „nepriklausomų“ arba „alternatyvių“ komiksų rinką. Pirmieji tokie komiksai apėmė Mike Friedrich antologijos seriją „Star Reach“, leistą 1974–1979 m., ir Harvey Pekar „American Splendor“ komiksus, kurie atsitiktinai buvo leidžiami iki XXI a., o 2003 m. Shari Springer Berman ir Robert Pulcini juos perkėlė į to paties pavadinimo filmą. Kai kurie nepriklausomi komiksai tęsė pogrindžio komiksų tradicijas, tačiau jų turinys iš esmės liko mažiau aiškus, kiti formatu priminė vyraujančią produkciją, tačiau buvo leidžiami mažų menininkams priklausančių kompanijų arba pavienių menininkų. Keletas iš jų (ypač „RAW“) atstovavo eksperimentiniams bandymams suteikti komiksams vaizduojamojo meno statusą.
1980 m. smulkios spaudos kultūra išaugo ir tapo įvairiapusiška. Iki 1990 m. keletas nepriklausomų leidėjų – tokių kaip „Pacific“, „Elipse“, „First“, „Comico“ ir „Fantagrapshics“ – pradėjo leisti platų stilių ir formatų diapazoną – nuo spalvotų superherojų, detektyvų ir mokslinės fantastikos komiksų iki juodai baltų žurnalo pobūdžio Lotynų Amerikos magiškojo realizmo istorijų. Paskutiniajame XXI a. deš. keletas smulkių leidėjų pakeitė savo komiksų formatą ir platinimą į labiau ne komiksams skirtą leidybą. „Minikomiksų“ forma – nepaprastai laisva savileidybos versija – iškilo 1990 m. ir tapo vis populiaresnė tarp menininkų šimtmečio pabaigoje nepaisant to, kad pasiekdavo dar mažesnę publiką nei smulkūs leidėjai.
Smulkūs leidėjai, reguliariai leidžiantys „Avatar Comics“, „Hyperwerks“, „Raytoons“ ir „Terminal Press“, buvo iškelti į paviršių tokių pasiekimų spausdinimo technologijose kaip skaitmeninis spausdinimas pagal pareikalavimą.
Grafiniai romanai
1694 m. Richard Kyle sugalvojo terminą grafinis romanas norėdamas atskirti naujai išverstus europietiškus darbus nuo amerikietiškų komiksų. Šios formos pirmtakai egzistavo jau 1930 m., kurie matė viduramžių medžio raižymo tradicijų atgimimą belgo Frans Masereel, amerikiečio Lynd Ward ir kitų dėka.
1960 m. „St. John Publications“ pagamino sumažinto dydžio ir suaugusiems skirtus „pieštinius romanus“ ( pavadinimu „It Rhymes with Lust“ – 128-ių puslapių santrauka, parašyta pseudonimu prisidengusio autoriaus Drake Waller („Drake Waller“ – Arnold Drake ir Leslie Waller), braižytojo Matt Baker ir spalvintojo Ray Osrin išreklamuota kaip „originali pilnametražė grafinė novelė“ ant jos viršelio. 1971 m. rašytojas-dailininkas Gil Kane ir bendradarbiai sukūrė grafinį romaną „Blackmark“ minkštais viršeliais. 1978 m. Will Eisneri išpopuliarino grafinio romano terminą panaudodamas jį ant savo minkšto viršelio leidimo darbo „Kontraktas su Dievu ir kitos būsto istorijos“ (A Contract with God, and Other Tenement Stories) priekyje.
Rečiausios Amerikos komiksų knygos
Vertingiausios JAV komiksų knygos yra pirmieji populiariųjų veikėjų pasirodymai. Keturios komiksų knygos buvo parduotos už daugiau nei 1 milijoną dolerių – 2 „Action Comics“ #1 numeriai, kur pirmą kartą pasirodė Supermenas ir „Detective Comics“ #27 numeris, kur pirmą kartą pasirodė Betmenas.
Europos komiksai
Tai komiksai, kurie buvo sukurti kontinentinėje Europoje.
Nors Europoje yra mažai komiksų knygų, komiksų albumai yra labai dažni spaudoje. Tipinis albumas yra spausdinamas dideliu formatu, paprastai naudojant aukštos kokybės popierių ir dažus, A4 formatu, apie 21x30 cm (8,4x11,6 colių), turi apie 40–60 puslapių, bet taip pat dažni ir egzemplioriai virš 100 puslapių. Anglosaksiškoje terminologijoje šios knygos būtų vadinamos grafiniais romanais. Europos komiksų žanrai būna labai įvairūs – nuo humoristinių nuotykių iki suaugusiųjų temų.
Europos komiksų pradžia galima laikyti XVIII a. karikatūras ir vėlesnes knygas su paveikslėliais, tačiau tikrosios komiksų karikatūros laikraščiuose ir žurnaluose plačiai paplito tik XIX a., kai Šveicarijos prancūzakalbis Rodolphe Töpffer 1839 m. sukūrė pirmąją komiškų piešinių seriją Europoje.
XIX a. eigoje Europoje jau buvo daug dailininkų, kurie piešė karikatūras, tačiau dar nebuvo žodžių balionų, vietoje jų buvo naudojamas antraštės šalia piešinių. Taip pat šie darbai retai būdavo ilgesni kaip vienas puslapis.
XX a. pradžioje komiksai nebuvo leidžiami atskirai, jie pasirodydavo laikraščiuose, kartą į savaitę ar į mėnesį. Pirmasis stumtelėjimas link modernių komiksų įvyko 1934 m., kai vengras Paul Winckler sudarė sandorį su „King Features Syndicate“, kad galėtų sukurti „Journal de Mickey“, savaitinį 8 puslapių komiksą. Šis spalvotas komiksas, netrukus buvo pradėtas leisti periodiškai su amerikietiškomis serijomis ir tapo populiariausiu spalvotu komiksų žurnalu XX a. viduryje.
Iki XX a. tiek JAV, tiek Europoje buvo manoma, jog komiksų žurnalai – tai leidiniai skirti tik vaikams. Vyravo nuomonė, jog komiksai yra nerimti literatūros leidiniai, kone menkinantys šio meno rūšį, tačiau 6 deš. kūrėjai intensyviai pradėjo kurti komiksus suaugusiųjų auditorijai, o sukurtas terminas „Ninth Art“, apibrėžia laikotarpį kuomet komiksai tapo patrauklia ir verta dėmesio literatūros rūšimi tiek paprastiems skaitytojams, tiek literatūros kritikams.
XX a. pab. sumažėjo komiksų leidimo apimtys periodinio žurnalo formatu, daugelis komiksų buvo pradėti leisti kaip komiksų albumai. Tik keletas mažesnių leidėjų, tokiu kaip „L’Association“ tęsė periodinių komiksų žurnalų leidimą. 9 deš. šios mažosios leidyklos išplito, o jų leidžiamų komiksų pardavimai išaugo, nepaisant mažėjančios spausdintinių leidinių rinkos. 200px|thumb|[[Asteriksas ir Tintinas – garsiausi Europos komiksų herojai]]
Prancūzijos ir Belgijos komiksai
Istoriškai laikoma, jog Prancūzijos ir Belgijos komiksai dominuoja Europoje. Šios šalys turi senas komiksų ir komiksų knygų tradicijas. Daugelio šalių komiksams, ypač Italijos didelę įtaką darė Prancūzijos ir Belgijos komiksai.
1900 m. pasirodė pirmieji populiarūs prancūzų komiksai – tai „Bécassine“ ir „Les Pieds Nickelés“. 1920 m. abatas iš Averbodo Belgijoje pradėjo leisti „Zonneland“ žurnalą, kuriame buvo daugiau teksto negu iliustracijų, tačiau vėliau pradėjo leisti ir komiksus. thumb|left|„Žodžių balionas“
1920 m., po Pirmojo pasaulinio karo, prancūzų dailininkas Alain Saint-Ogan pradėjo profesionalią karikatūristo karjerą, sukūrė sėkmingas „Zig et Puce“ seriją (1925 m.). Saint-Ogan buvo vienas iš pirmųjų prancūziškai kalbančių dailininkų, kuris panaudojo JAV išpopuliarintus „žodžių balionus“.
Vienas iš to meto didelio populiarumo susilaukusių Belgijos komiksų buvo Hergé „Tintino nuotykiai“, kurio istorija tarybinėse žemėse buvo išleista „Le Petit Vingtième“ pavadinimu 1929 m. Tada Tintinas buvo kitoks, negu kaip dabar yra vaizduojamas, jo stilius buvo labai naivus ir vaikiškas. Ankstyvos istorijos buvo taip pat politika neteisingos, galima įžvelgti rasistinių ir politinių stereotipų, dėl kurių autorius vėliau gailėjosi.
Būtent Prancūzijoje buvo pradėti kurti suaugusiesiems skirti komiksai. Šių komiksų pradininkais yra laikomi kūrėjai René Goscinny ir Jean Giraud, kurių sėkmingiausi kūriniai – „Pilote“ (1959–59 m.) ir „Métal Hurlant“ (1974–87 m.).
Britų komiksai
right|thumb|„Ally Sloper’s Half Holiday“ – pirmasis britiškas komiškas, išleistas 1884 m. ir skirtas suaugusiems
Pirmieji britų komiksų žurnalai buvo tokio pat dydžio ir formos kaip amerikietiškieji, tačiau jų viršeliai buvo ne iš tokio kokybiško popieriaus kaip komiksų, leidžiamų JAV. Vėliau britiški komiksai buvo pradėti leisti laikraščio formatu. Patys paskutinieji šiuo formatu 1980 m. buvo išleisti „The Beano“ ir „The Dany“.
Pirmasis komiksas („Ally Sloper’s Half Holiday“) D. Britanijoje buvo išleistas 1884 m. ir skirtas suaugusiesiems. Tačiau leidėjai greitai atkreipė dėmesį ir į jaunąją auditoriją, tad didžioji dalis komiksų buvo pradėta leisti vaikams bei paaugliams, taip suformuojant požiūrį į komiksus tik kaip į vaikams skirtą pramogą.
Patys populiariausi komiksų žurnalai D. Britanijoje buvo tokie, kaip „The Beano“, „The Dany“, „The Eagle“, „2000 AD“ ar „Viz“. Pogrindiniai, savarankiškai animatorių leidžiami komiksai taip pat buvo ganėtinai populiarūs: iš jų labiausiai išsiskyrė „Oz“ ir „Escape Magazine“.
Komikso „Action“ turinys ypač sudomino Britanijos Bendruomenių rūmus ir tapo diskusijų bei tyrimų objektu. Komikse, kuris buvo pradėtas leisti 1970 m. ir orientuotas į vaikus bei paauglius, buvo naudojama ypatingai daug smurto elementų. Panašus sąmyšis dėl komiksų turinio buvo kilęs ir JAV. Šis buvo žymiai didesnio masto, tačiau D. Britanijoje kilęs skandalas vedė prie visų D. Britanijos komiksų turinio moderavimo bei keitimo. Visgi įvykdyti pokyčiai komiksų leidyboje niekada nebuvo viešai įteisinti ir netruko ilgai.
D.Britanijoje taip pat buvo populiarus JAV komiksų žurnalų perspausdinimas ir adaptavimas savo rinkai. JAV negamino tiek daug komiksų žurnalų, kad jais galėtu aprūpinti ir D. Britanijos rinką, todėl greitai perspausdintos, juodai baltos komiksų žurnalų kopijos tapo populiarios D. Britanijoje. Tai buvo tokie žurnalai, kaip 1950 m. leisti „Marvel’s Monster Comics“, „Fawcett’s Captain Marvel“ ir kiti komiksai, vaizduojantys populiarius personažus, tokius kaip „Sheena“, „Mandrake the Magician“ ar „The Phantom“. JAV komiksų žurnalų perspausdinimu bei adaptavimu rūpinosi keletas firmų, tačiau viena žymiausių ir populiariausių buvo „Thorpe and Porter“.
1972 m. „Marvel Comics“ komiksų kompanija įsteigė savo filialą D. Britanijoje. „DC Comics“ bei „Dark Horse Comics“ savo filialus įsteigė 1990 m. Kitų Europos šalių komiksai nebuvo tokie populiarūs, todėl nebuvo ir taip dažnai adaptuojami D. Britanijos rinkai. Tačiau tokie komiksai kaip „Tintin“ bei „Asterix“ visgi susilaukė populiarumo ir buvo perleisti D. Britanijoje knygose minkštais viršeliais.
Kalėdiniam laikotarpiui komiksų leidėjai D. Britanijoje adaptavo specialų kalėdinį komiksų leidinį, kasmet leidžiamą knygose A4 formatu. Vienas iš ryškiausių pavyzdžių – „Rupert“, išeinantis per kiekvienas kalėdas iki šių dienų. 2012 m. kovo mėn. D. Britanijos nacionalinis paštas išleido specialią pašto ženklų kolekciją, kurioje atvaizduoti populiariausi Britanijos komiksų veikėjai: „The Beano“, „The Dandy“, „Eagle“, „The Topper“, „Roy of the Rovers“, „Bunty“, „Buster“, „Valiant“, „Twinkie“ ir „2000 AD“.
Italijos komiksai
Italijoje komiksai pirmą kartą pasirodė XIX a. pab., tačiau tik po II pasaulinio karo tokie italų aktoriai kaip Hugo Pratt ir Guido Crepax išpopuliarino itališkus komiksus platesnei auditorijai. Patys populiariausi italų komiksai, tokie kaip „Diabolik“ ar „Bonelli“, išlieka populiariausių sąrašuose iki šių dienų.
Patys populiariausi komiksai Italijoje yra publikuojami kartą per mėnesį, dažniausiai juodai-baltu formatu, maždaug 100–132 puslapių žurnaluose. Ganėtinai populiarūs yra ir jau klasika tapusių komiksų leidimas bei pardavimas, kurie dažniausiai yra leidžiami 200 puslapių leidiniuose.
Italų animatoriams didelę įtaką daro prancūzų, belgų, ispanų bei argentiniečių komiksų kūrėjai. Italija taip pat žymi tuo, kad yra viena lyderiaujančių „The Walt Disney Company“ komiksų kūrėjų, esančių ne JAV. Pavyzdžiui, pagal gerai žinomus komiksus „Ančiukas Donaldas“ sukurtas personažas Paperinik yra būtent Italijos animatorių produktas.
Japonijos komiksai
Pirmosios komiksų knygos Japonijoje pasirodė XVIII a. trinkelėse įspaustų atvaizdų forma, kuriose buvo vaizduojamos trumpos istorijos: liaudies pasakos, legendos, istoriniai įvykiai, pasitelkiant vizualinę kalbą. Kitaip jos yra žinomos kaip „raudonosios knygos“ (赤本), „juodosios knygos“ (黒本) ir „mėlynosios knygos“ (青本), Šios knygos buvo rašomos mažiau raštingiems skaitytojams. Tačiau 1775 m. išleista Koikawa Harumachi komiksų knyga „Master Flashgold’s Splendiferous Dream“ (金々先生栄花の夢 Kinkin sensei eiga no yume) davė pradžią suaugusiųjų komiksų knygų atsiradimui, kuri pareikalavo didesnio raštingumo ir kultūrinio išprusimo. Tai dar buvo vadinama kibyōshi (黄表紙). Kibyōshi buvo išspausdinta tūkstančius kartų ir yra laikoma pačia pirmąja komiksų knyga suaugusiems pasaulio literatūros istorijoje. Maždaug 2000 šių knygų pavadinimų yra išlikę iki šių dienų.
Moderniosios (dabartinės) komiksų knygos Japonijoje išsivystė iš ankstesnių komiksų knygų bei atvaizdų, spausdintų ant medinių trinkelių ukiyo-e (浮世絵) su vakarietiška piešimo stilistika, o dabartinį savo pavidalą įgavo iškart po Antrojo pasaulinio karo. Komiksai paprastai yra spausdinami baltai-juodi, išskyrus viršelius, kurie dažniausiai yra keturių spalvų. Retkarčiais keletas pirmų puslapių gali būti spalvoti. Manga – atsitiktiniai (arba keisti) paveiksliukai. Ši sąvoka paplito tik XVIII a. pab., kuomet buvo išleisti tokie darbai kaip Santō Kyōden paveikslėlių knyga Shiji no yukikai (四時交加) (1798 m.) ir Aikawa Minwa „Comic Sketches of a Hundred Women“ (1798 m.). Meidži laikotarpiu, sąvoka „Akahon“ (赤本) buvo taip pat paplitusi.
Ambientinė muzika
Ambientinė muzika arba atmosferinė muzika – foninė muzika. Tai muzikos žanras, kuriame didelė svarba skiriama garsams. Ritmas, aranžuotė ir melodija – nėra esminiai komponentai kuriant ambientinę muziką.
Komiksų knyga
Japonijos komiksai
Vakarų menininkai pradėjo mokyti savo studentus tokių koncepcijų kaip linija, forma ir spalva; dalykų, kurie iki tol nebuvo laikomi tokiais svarbiais ukiyo-e (浮世絵) kaip idėja, slypinti už paties paveikslėlio ir turinti neabejotinai didelę reikšmę. Manga tuo metu buvo paremta Ponchi-e (lėlių paveikslėliais) ir kaip britų „Punch“ žurnalo kopija, vaizdavo humorą ir politinę satyrą vieno ar keturių paveikslėlių formatu.
thumb|left|Manga veikėjų akys, nosis ir burna buvo piešiami ypatingai padidinti
Ambientinė muzika
Dauguma žanrų kovoja dėl klausytojo dėmesio, kurdami klausymo patirtį, kuria skatina klausytoją įtraukti per patrauklius ir lengvai įsimintinus garsus. Ambientinė muzika skiriasi, nes tai yra žanras, kuriame kuriama garso atmosfera be jokio nuoseklaus ritmo. Ji gali skambėti nepaprastai sudėtingai dėl laisvos formos progresijos, bet kartu ir primityviai dėl savo minimalistinio pobūdžio.
Komiksų knyga
Japonijos komiksai
Vėliau Osamu Tezuka 1928–1989 m. išplėtojo šią formą. Tedzuką tapti komiksų menininku pastūmėjo karinis propagandinis filmas „Motaro jūros kariai“ (桃太郎 海の神兵). Jis įvedė epizodinį pasakojimą ir išplėtojo komiksų veikėjus, o kiekvienas komiksas tapo tęstine istorija. Vienintelis tekstas Tedzukos komiksuose buvo veikėjų dialogai ir tai vėliau suteikė jiems kino menui būdingų savybių. Įkvėptas Volto Disnėjaus, Tedzuka taip pat perėmė veido bruožų piešimo stilių: veikėjų akys, nosis ir burna buvo piešiami ypatingai padidinti. Toks stilius tuoj pat sukūrė atpažįstamas išraiškas, naudojant labai mažai linijų, tad šio stiliaus paprastumas leido Tedzukai tapti produktyviu menininku. Tedzukos darbai sukėlė naują susidomėjimą ukiyo-e (浮世絵) tradicija, kurioje paveikslėlis yra idėjos reprezentacija, o ne realybės atvaizdas.
Nors japonų komiksai yra labai artimi amerikietiškiesiems, manga turi daug didesnę reikšmę japonams nei JAV komiksai amerikiečiams. Japonų visuomenė rodo didelę pagarbą manga ir kaip meno formai, ir kaip populiariosios literatūros rūšiai. Daugybė manga komiksų tapo televizijos šou arba trumpais filmukais. Kai kurie šių komiksų yra kritikuojami dėl seksualumo, smurto bei prievartos vaizdavimo, nors oficialių turinio apribojimų ir nėra. Menininkai gali laisvai kurti manga komiksus įvairioms amžiaus grupėms bet kokia tema.
Ambientinė muzika
Ambientinėje muzikoje didžiausias dėmesys skiriamas skambėjimo erdvei – dažnai naudojamas klausytoją iš visų pusių apsupantis erdvinis efektas. Tembrai dažniausiai švelnūs, o melodijos svaigios. Neretai ambientinė muzika susiejama su vaizdinėmis projekcijomis – vyrauja ramūs ir paslaptingi vaizdai, montažas labai lėtas ir sklandus (todėl ambientiniai garso takeliai dažnai naudojami filmuose ir laidose).
Komiksų knyga
Japonijos komiksai
Manga žurnalai, taip pat žinomi kaip antologijos, dažnai išleidžia keletą serijų tuo pačiu metu, vidutiniškai skirdami nuo 20 iki 40 puslapių viename numeryje. Šių žurnalų apimtis yra 200–850 puslapių. Manga žurnalai taip pat talpina vienkartinius komiksus ir daugybę keturių dalių paveikslėlių yonkoma komiksų. Manga serijos, surenkamos ir perspausdinamos knygų formatu (vadinamos tankōbon) yra identiškos amerikiečių aukštos kokybės knygoms minkštais viršeliais. Šioms knygoms spausdinti yra naudojamas geresnės kokybės popierius. Prabangiosios versijos yra spausdinamos kaip memorialiniai ar kolekcionuotini leidiniai. Tačiau senosios manga knygos perspausdinamos naudojant prastesnės kokybės popierių ir yra parduodamos už 120 ¥ (vidutiniškai $1 USD).
Ambientinė muzika
Turėdama tokį dviprasmišką apibrėžimą, ambientinė muzika įgauna įvairiausių formų, tačiau, pasak pradininko Brajano Eno, „ambientinė muzika turėtų būti ignoruojama tiek, kiek ji yra įdomi“, taip dar labiau pabrėždamas ramybės sukūrimo ir erdvės suteikimas mąstysenai.
Ambientinė muzika turi chillout, Naujojo Amžiaus, elektroninės muzikos, džiazo, kartais regio, roko, akademinės muzikos, noise elementų. Atliekama elektroniniais, įvairiais tautiniais pasaulio instrumentais, kartojami ilgi, trumpi ir paprasti motyvai.
Komiksų knyga
Doudžinši komiksų knygos
Doudžinši (dōjinshi (浮世絵)) – japonų sąvoka, apibrėžianti paties autoriaus išspausdintus darbus, dažniausiai žurnalus, manga komiksus ar romanus. Dōjinshi paprastai yra megėjiškas užsiemimas, tačiau net kai kurie profesionalūs menininkai užsiima šia veikla. Nuo 1980 m. pagrindinis šių leidinių platinimas vyksta reguliariuose dōjinshi suvažiavimuose, iš kurių didžiausias – „Comic Market“, rengiamas Tokijuje vasaros ir žiemos metu.
Ambientinė muzika
Ambientinė muzika savo žanru labai artima ir dažnai persipina su chillout ir Naujojo Amžiaus muzika.
Komiksų knyga
Doudžinši komiksų knygos
Doujinshi – megėjų gaminami japoniški komiksai – turi didesnę rinką nei amerikietiški pogrindžio komiksai; didžiausia doujinshi mugė „Comic Market“ sulaukia net 500 000 lankytojų.
Ambientinė muzika
Istorija
Ambientinės muzikos pradininku laikomas Brajanas Eno (Brian Eno). Pavyzdžiui, daugelis ankstyvųjų Briano Eno kūrinių buvo specialiai sukurti taip, kad susilietų su klausytojo aplinka, labiau kaip foninė tekstūra, o ne atlikimas. Tačiau aplinkos muzika gali būti tokia pat intensyvi ir visaapimanti – ji gali būti savotiška pojūčių perkrova, kuri klausytoją įsuka į savo pasaulį, o ne pasklinda fone.
Komiksų knyga
Lietuviškos komiksų knygos
2014 m. išleistas Miglės Anušauskaitės ir Gerdos Jord ilgos apimties komiksas apie Darių ir Girėną „10 litų“ sulaukė daug dėmesio, teigiamų literatūros kritikų atsiliepimų, išprovokavo diskusijas apie komiksus, 2015 m. pelnė „Patriotų premijos“ apdovanojimą. 2015 m. išleistas Andriaus Tapino ir Tomo Mitkaus nedidelės apimties komiksas „Sidabras: nuotykiai Arizonoje“.
Nuo 2012 m. komiksus Lietuvoje populiarina saviveiklininkų organizacija „Kitokia grafika“, rengianti komiksų parodas, dirbtuves, inicijuojanti komiksų projektus, užsienio komiksų vertimus į lietuvių kalbą, leidžianti komiksų zinus „Still without name“. Nuo 2013 m. Lietuvoje veikė dvi komiksų parduotuvės: „Herojus.lt“ ir „Komiksų planeta“.
Trapanis
Trapanis – Italijos miestas Sicilijoje, Trapanio provincijos sostinė.
Istorija
Trapanį įkūrė elymai kaip uostą Eričei, kuri yra ant San Džiulijano kalno. Iš pradžių miestas vadinosi Drépanon nuo graikų žodžio, reiškiančio pjautuvą, nes tokios formos yra uostas. Kartagina užėmė uostą 260 m. pr. m. e., bet perleido Romai 241 m. pr. m. e. po Egadijos salų mūšio per Pirmąjį Pūnų karą.
Viena legenda teigia, kad Trapanis atsirado iš Demetros pjautuvo, kurį ji pametė siekdama Persefonės, kurią pagrobė Hadas. Pasak antrą legendą, Saturnas nužudė tėvą Kroną su pjautuvu, kuris įkritęs į jūrą sukūrė miestą. Senovėje Saturnas buvo miesto globėjas. Dabar jo statula stovi miesto aikštėje.
Po romėnų miestą valdė vandalai, Bizantija ir arabai, kol jis atiteko Rodžerio I normanams. Jiems valdant miestas suklestėjo, turėjo didelį vaidmenį kryžiaus žygiuose kaip vienas didžiausių uostų Viduržemio jūroje. XVII a. Trapanis nusmuko dėl sukilimų, maro ir bado, bet kitą šimtmetį gyventojų skaičius išaugo nuo 16 iki 30 tūkst. gyventojų. Prekyba buvo tik vietinės reikšmės, bet kariniu požiūriu miestas buvo svarbus Neapolio karalystei.
Miestas buvo smarkiai sąjungininkų subombarduotas per Antrą Pasaulinį karą. Pokariu miestas išsiplėtė iki San Džiulijano kalno. Pastaruoju metu pagyvėjo turizmas, nes arti Eričė, Segesta ir Egadijos salos.
Stephan El Shaarawy
Stefanas El Šaravis (dažniau vadinamas Stephan El Sharaawy; gimė 1992 m. spalis 27 d. Savona) – iš Egipto kilęs Italijos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
Savo profesionalaus futbolininko karjerą pradėjo 2008 m. Genoa klube.
2010 m. buvo išnuomotas Padova, kur per 29 rungtynes pelnė 9 įvarčius ir sulaukė didelio AC Milan dėmesio.
2011 m. persikėlė į Milaną ir sužaidė 82 rungtynes.
2015 m. žaidėjas buvo išnuomotas AS Monaco FC komandai, o 2016 m. sausio 26 d. nuomos pagrindais pateko į AS Roma.
2016 m. birželio 21 d. AS Roma perpirko žaidėją iš AC Milan ir užsitikrino, kad S. El Sharaawy jų klube liks iki 2020 m.
Aglinė
Aglinė, Eglinė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šipliškės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje, prie Lietuvos sienos. Kaime yra 1 tūkstantmečio – 2 tūkstantmečio pradžios Aglinės piliakalnis.
Gyventojai
Senieji gyventojai – jotvingiai. 2008 m. buvo 30 gyventojų, 70 % jų – lietuviai, kalba vakarų aukštaičių tarme.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 66 žmonės, iš kurių 23 lenkai ir 43 lietuviai. 1975-1998 m. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijai.
ZX Microdrive
thumb|200px|ZX Microdrive skaitytuvas thumb|200px|Microdrive kasetė
Suchožebrai
Suchožebrai  – kaimas Lenkijos rytuose, Suchožebrų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurę nuo Sedlcų ir apie 86 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1422 m. įkurta Suchožebrų Šv. Marijos Magdalenos parapija. 1772 m. pastatyta ''Šv. Marijos Magdalenos'' bažnyčia.
ZX Microdrive
Tipiškai Sinclair Research kompanijai, ZX Microdrive rinkinys kainavo gana pigiai (49,95£) ir naudojo naujovišką, tačiau šiek tiek ribotą technologiją. ZX Microdrive buvo prijungiamas prie Spectrum kompiuterio per ZX Interface 1 įrenginį, kuris už papildomą kainą buvo parduodamas atskirai arba kartu su Microdrive įrenginiu. Vėliau, 1985 metų kovą, Microdrive rinkinys kartu su Interface 1 buvo parduodamas už 99,95£. Į rinkinį įėjo trys kasetės su programine įranga ir viena tuščia kasete. Iš viso prie Interface 1 buvo įmanoma nuosekliai sujungtais kabeliais prijungti iki aštuonių ZX Microdrive įrenginių.
Microdrive įrenginiai naudojo mažas (kartu su apsauginiu dangalu 44 × 34 × 8 mm dydžio) kasetes, turėjusias 5 m begalinio ciklo 1,9 mm pločio video juostos, varomos 76 cm/s greičiu. Šiuo greičiu visą juostą persukdavo per 8 sekundes. Suformatuotos kasėtės talpino mažiausiai 85 kB duomenų (tikslus dydis priklausė nuo blogų sektorių skaičiaus ir tikslaus Microdrive motoro greičio formatuojant). Duomenų skaitymas vyko 15 kB/s greičiu. Deja, įrenginys pasižymėjo nestabilumu, o kasetės kainavo gana brangiai (4,95£ kiekviena, vėliau kaina nukrito iki 1,99£).
Du Microdrive įrenginiai buvo integruoti į Sinclair QL kompiuterį. Nors technologija buvo panaši, tačiau buvo naudojamas kitoks loginis formatas, kuris leido talpinti kasetėse bent 100 kB duomenų. QL taip pat turėjo praplėtimo jungtis, teoriškai leidusias prijungti iki šešių išorinių QL Microdrive įrenginių. Tačiau tokie įrenginiai niekada nebuvo pagaminti, tikriausiai dėl paklausos trūkumo.
Viešasis administravimas
Viešasis administravimas  – įstatymų ir kitų teisės aktų reglamentuojama viešojo administravimo subjektų veikla, skirta įstatymams ir kitiems norminiams teisės aktams įgyvendinti priimant administracinius sprendimus, teikiant įstatymų nustatytas administracines paslaugas, administruojant viešųjų paslaugų teikimą ir atliekant viešojo administravimo subjekto vidaus administravimą (Lietuvos Respublikos viešojo administravimo įstatymas, 1999 m. birželio 17 d.). Platesne prasme - netgi tam tikra atsakomybės rūšis.
Įgyvendina įvairių lygių viešosios institucijos, vykdančios įvairias funkcijas – planavimą, organizavimą, vadovavimą, koordinavimą, veiklos kontrolę. Viešasis administravimas atsirado kartu su organizuotos visuomenės – valstybės pradžia, atskirų socialinių grupių, vykdančių valdymo-administravimo funkcijos, atsiradimu.
Istorija
D. H. Rosenbloomas vadovėlyje „Viešasis administravimas“ aptaria skirtingas viešojo administravimo teorijas. Pasak jo „vieni viešąjį administravimą supranta kaip vadybą (valdymą), kiti pabrėžia jo politinę prigimtį, kai kas teigia, kad tai teisinis procesas, nes jis įgyvendinamas laikantis įstatymų“. Taigi viešąjį administravimą gana sunku vienareikšmiškai apibrėžti, nes jis apima platų veiklos ir subjektų spektrą. Dauguma mokslininkų tvirtina, kad viešojo administravimo veiklos sferą apima ne tik įvairias organizacijas, bet ir asmenis, kurie dirba fizinį darbą. Dalis subjektų yra aukštos kvalifikacijos specialistai, kurie formuoja nacionalinę politiką ir gali duoti naudos tautai. Kiti faktiškai neatsako už politikos ar tam tikros srities strategijos kūrimą ir paprastai vykdo nesudėtingas vykdomosios valdžios funkcijas. Viešasis administravimas yra labai įvairi kategorija, todėl mokslininkų jis apibrėžiamas labai abstrakčiai, vartojami skirtingi terminai.
Vokiečių-austrų administravimo mokykla
Vokiečių-austrų administravimo mokyklos kilmė. Vokiečių-austrų administravimo, mokyklos kūrėju laikomas Vienos universiteto profesorius L.von Stein (1825–1890). Šis vokiečių teisininkas ir ekonomistas savo mokslinę karjerą pradėjo Kylio universitete, bet, bijodamas danų valdžios persekiojimo, 1855 m. persikėlė į Vieną ir ten profesoriavo iki pat mirties. Jis žymiai anksčiau negu F. W. Taylor, kuriam paprastai priskiriami mokslinės vadybos pirmtako laurai, į administravimą bandė pažvelgti moksliniu aspektu: jo 7 dalių knyga „Administracijos mokslas“ (Die Verwaltungslehre) išleista 1865-1868 metais, o F. W. Taylor savo knygą „Moksliniai valdymo principai“ išleido 1911 m. L. von Stein teigė, kad administracija apima beveik visą valstybės veiklą, išskyrus įstatymų leidybą, o administracijos mokslas apima visas administravimo sritis. Bandydamas sukurti viešojo administravimo lyginamosios analizės tyrimų metodą, į viešąjį administravimą jis žiūrėjo besiformuojančios industrinės visuomenės ir jos socialinių prieštaravimų kontekste. Vientiso tyrimų metodo jam nepasisekė sukurti, tačiau jo ir jo pasekėjų idėjos – kad administravimo mokslas turi ekonomines, politines ir teisines sąsajas – vėliau pradėtos vadinti Vienos normatyvine, arba vokiečių-austrų administravimo mokykla.
M. Weberio biurokratinės teorijos įtaka viešojo administravimo raidai. Iki šiol plačiausiai žinomi žymaus vokiečių istoriko, sociologo ir ekonomisto M. Weber darbai, parašyti XIX a. pab. ir XX a. pradžioje. Nors jo mokslinė veikla nebuvo tiesiogiai susijusi su viešuoju administravimu, tačiau jo koncepcijos ir šiandien turi didelę įtaką viešajam administravimui. Jo sukurtas „biurokratinės organizacijos“ modelis padėjo pagrindus sociologiniams valdžios įstaigų tyrimams. Valstybės administravimo modelį M. Weberis formulavo „legalaus valdymo“ sistemoje, kurią supriešino su paveldimu valstybės administravimu. Biurokratinį organizacijos modelį jis tyrinėjo politinių partijų kovos ir valdymo kontekste, laikydamas, kad dėl partinės kovos valstybėje gali įvykti politinės valdžios pasikeitimų, tačiau biurokratinis aparatas turi likti nepakitęs. M. Weber teigė, kad valstybės raidai būtinas dalykiškumu, specializacija, hierarchija, organizacine struktūra ir tikslumu paremtas administracinis aparatas, akcentuodamas, kad tik toks aparatas yra stiprus ir gali įvesti valstybėje tvarką. Tokioje biurokratinėje organizacijoje pagrindinis vaidmuo skiriamas profesionaliems valdininkams. M. Weber, remdamasi vien tik Prūsijos valdymo pavyzdžiais, suabsoliutino formalųjį administracinės organizacijos aspektą, neįvertino neformalių struktūrų įtakos administraciniams procesams, ir todėl šiuolaikinės viešojo administravimo raidos kontekste jo idealios biurokratijos modelis turi nemažai trūkumų. Tačiau jo darbai svarbūs, nes jo pažiūros ir tyrinėjimai padarė didelę įtaką viešojo administravimo organizacijų teorijos raidai. M. Weber – teisinės-normatyvinės valdžios ir prūsiškojo administracinio modelio šalininkas. Todėl jį galima rikiuoti greta tokių austrų-vokiečių administracinės mokyklos atstovų kaip I. Jastrow, J. Kelsen, F. Stier-Somlo ir kt., kuriems teisinė ir administracinė tvarka buvo pažangos pagrindas.