cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Friedrich Martens
Teisės filosofija
Tik teisės primatas (viršenybė) valstybės suvereniteto, politinės pusiausvyros arba nacionalistinių siekių esąs pagrindinė sąlyga tvarkingam žmonių ir šalių sambūviui be karo ir prievartos. Todėl jis esmine Rodyti romanizavimą laikė tarptautinės teisės kodifikaciją tarptautinių susitarimų forma, tuo pačiu kritiškai vertindamas galiojančias tarptautines sutartis, kurių formuluotės, jo nuomone, buvusios pernelyg bendro pobūdžio ir neapibrėžtos. Be to, jis įžvelgė tarptautinio pasaulio organizacijos būtinybę ir skatino visas savarankiškas valstybes paklusti aukščiau stovinčiai valdžiai. Šios formai įtvirtinti jis pasiūlė dvi galimybes: kurti arba universaliąją monarchiją, arba jo jau pasiūlytą Tautų Sąjunga įvardijamą atstovaujamąją bendruomenę. Martensas buvo vienas iš pirmųjų diplomatų, dariusių prielaidą, kad būtina bei naudinga sukurti tarptautines teisines ir administracines struktūras. Į tarptautinės teisės literatūrą įvedė tarptautinės administracijos sąvoką. Jis kritiškai vertino ekspansionistinius įvairių valstybių, įskaitant ir gimtosios Rusijos, siekius, kadangi jie esą ateities konfliktų užuomazgos. Taip pat neigiamai vertino karinį ginklavimąsi bei Europos didžiųjų valstybių kolonializmo politikos praktiką. Tiesa, jis iš esmės neprieštaravo nuostatai dėl „laisvos“ žemės užgrobimo, tačiau norėjo, kad įtvirtinant kolonizavimo taisykles, kaip, pavyzdžiui, pagal Kongo konferenciją, visų pirma būtų išvengta konfliktų tarp „civilizuotų tautų“. Keletas teisėtyrininkų, tokių kaip vokiečių ir amerikiečių teisės istorikas Arthur Nussbaum (1877–1964), visgi vertindami Martenso pažiūras bei veiklą, taip pat buvo nuomonės, kad jis iš dalies veikęs remdamasis (viską) pateisinančiu tikslingumu ir į tarptautinę teisę žiūrįs tik kaip į diplomatijos priemonę. Kaip carinės monarchijos valstybės atstovas bei Rusijos diplomatas jis laikęsis šio požiūrio jam teikdamas pirmenybę jo šalies interesų atžvilgiu. Itin retai kritikuodavo Rusijos užsienio politiką viešai ar pasisakydavo vidaus politikos klausimais: dėl lojalumo carui pareigos bei užimamos padėties.
XVII a. teisės filosofą ir teisėtyrininką Grocijų Martensas laikė tarptautinės teisės tėvu. Kitus prie tarptautinės teisės vystymosi reikšmingai prisidėjusius teisininkus jis laikė XVIII a. pabaigos vokiečių tarptautininką Georgą Martensą bei Heidelberge dirbusį šveicarą Johaną Bluntšilį, vieną savo ankstyvųjų mokytojų. Martenso pažiūras dėl karo bei dėl būtinybės sukurti tarptautinės teisės sistemą paveikė prancūzų sociologas Pjeras Prudonas (1809–1865). Šis, nors ir karus vertino kritiškai, tačiau jiems taip pat priskyrė „kuriantįjį vaidmenį atsirandant valstybėms“ ir juos laikė kažkuo „dievišku“ bei „ilgiausiai besitęsiančiu bei paslaptingiausiu istorijos faktu“ (La Guerre et la Paix, 1861). Panašiai ir Martensas, iš vienos pusės veikdamas diplomatijoje, siekė, kad būtų išvengta karų bei sušvelninti jų padariniai. Iš kitos pusės, jis nebuvo tokios pat nuomonės dėl karų neišvengiamumo. Jis be to, juos vertino, esant tam tikroms sąlygoms, naudingais ir netgi reikalingais dėl humanitarinių priežasčių ir iš tarptautinės teisės požiūrio taško (pavyzdžiui, Rusijos-Turkijos karas, 1877–1878).
Nuopelnai ir pripažinimas
thumb|right|Delegatų priėmimas Portsmouth derybų metu 1905 m. (Martensas - priekinėje eilėje šeštas iš kairės) Martensas dėl savo įvairiapusės veiklos laikomas vienu svarbiausių savo laikmečio tarptautinės teisės ekspertų bei diplomatų. Per visą savo tarptautinę karjerą, trukusią tris dešimtmečius jis suvaidino vieną iš vadovaujančuų vaidmenų, kodifikuojant tarptautinę humanitarinę teisę ir, kaip ir šveicaras Gustavas Monje esmingai prisidėjo prie jos vystymosi. Paminėtina Martenso išlyga, įtvirtinta įvairiose konvencijose. Hago konvencija reikšminga ne tik paimtų į nelaisvę sąvokos apibrėžimo, bet ir religinės, kultūrinės, mokslinės, socialinės ir medicininės reikšmės pastatų bei įstaigų apsaugos. Konvencijoje buvo įtvirtinta daug svarbių paprotinės teisės principų. Tai draudimas kariaujant naudoti nuodingas medžiagas bei draudimas duoti įsakymą žudyti nugalėtuosius, net jei pagal aplinkybes yra galima jų pasigailėti. Hago konvencijos principai galioja iki šiol. Tiesa, buvo patikslinti ir išplėtoti vėlesnėmis sutartimis.
Kasmet nuo 1901 iki 1908 m. įvairių asmenybių buvo siūlomas Nobelio taikos premijai. Buvo patekęs į tolesnį premijos atrankos etapą. Pavyzdžiui, 1901 m. (pirmąkart teikiant šios srities premiją) bei 1902 m. (buvo laikomas vienas iš realiausių kandidatų). Įdomu tai, kad įvairiose to laikmečio publikacijose klaidingai buvo įvardintas Nobelio taikos premijos laureatu. Pavyzdžiui, 1909 m. Lyginamosios įstatymų leidybos draugijos žurnale išspausdintame nekrologe  arba 1911 m. Britanikoje (Encyclopædia Britannica), 11 leidime. Dar gyvas būdamas bei netrukus po savo mirties Martensas buvo minimas dar prieš Spalio revoliuciją išleistame Brockhaus-Efron žinyne bei daugelyje enciklopedijų užsienio kalbomis (Encyclopædia Britannica, vokiečių Meyers Konversations-Lexikon bei Brokhauze, švedų Nordisk familjebok, suomių Pieni Tietosanakirja. 1910 m. vokiečių teisininkas Hans Wehberg tarptautinės teisės žurnale vokiečių kalba paskelbė darbą „Frydrichas v. Martensas ir Hagos taikos konferencijos“ apie Martenso veiklą. Pirmuosius biografinius darbus paskelbė Michael von Taube, kurio disertacijai vadovavo Martensas bei kuris vėliau tapo Martenso įpėdiniu Sankt Peterburgo universitete.
Rusijos visuomenėje pripažinimas sekė tik praėjus daugeliui dešimtmečių. Istorijoje TSRS laikais Martensas buvo laikomas reakcionieriu ir caro sėbru. Didžioji tarybinė enciklopedija (1926–1978) jo iš viso neįtraukė. Tik 1993 m. pasirodė pirmas darbas apie Martensą rusų kalba. Nuo 1995 m. Rusijos Mokslų Akademija teikia Martenso premiją už ypatingus mokslinius pasiekimus tarptautinės teisės bei tarptautinių santykių srityse. 1996 m. pasirodė naujas Martenso veikalo „Völkerrecht. Das internationale Recht der civilisierten Nationen“ leidimas rusų kalba. 1999 m. Hagos Taikos aikštėje (Nyderlanduose) Rusijos Vyriausybė pastatė bronzinį Martenso biustą.
Atminimas ir biografijos
thumb|Martenso paveikslas (dailininkas nežinomas) 1993 m. tuometinis Rusijos Mokslų Akademijos Teisės ir valstybės mokslų instituto vadovaujantysis mokslo darbuotojas Vladimiras Vasiljevičius Pustogarovas paskelbė dokumentinę Martenso biografiją. 2000 m. išleistas šio darbo vertimas į anglų kalbą.
Kiti svarbūs Martens biografiniai šaltiniai – šiuolaikiniai senųjų žinynų Majerso ir Brokhauzo enciklopedijų leidimai (juose nurodyta gausi kūrybinė bibliografija). Straipsnių apie Martensą autoriai – Vladimiras Vasiljevičius Pustogarovas, Dyteris Flekas (ypač apie asmeninį gyvenimą bei paskutinius gyvenimo metus) ir kiti. Apie Martenso teisės filosofijos ir politines pažiūras, kalbos žinias, apie jo vertinimą TSRS laikais rašė Henn-Jüri Uibopuu Rytų Europos teisės mėnraščiuose. Apie tai, kaip Martensas vertino karą – Martis Koskeniemis. Apie kontroversiškus veiklos vertinimus – Peter Macalister-Smith. Apie charakterį – Arthur Eyffinger (specialiame savo knygos skyriuje apie Martensą).
Užrašų forma išlikusius Martenso gyvenimo prisiminimus, parašytus dukters Edith Natalie (g. 1886 m.), 1906 m. ištekėjusios už rusų aristokrato Aleksandro Solohubo, redagavo jų jauniausias sūnus ir 2009 m. juos išleido (knygoje „The Russian Countess: Escaping Revolutionary Russia“).
Įamžinimas literatūroje
Frydrichas Fromholdas Martensas buvo pagrindinis 1984 m. pasirodžiusio istorinio romano „Profesoriaus Martenso sugrįžimas“. Autorius – estų rašytojas Jaan Kross. Romanas išverstas į 10 užsienio kalbų (tarp jų – anglų, prancūzų kalba], ispanų, vokiečių bei rusų). Kūrinyje pasakojama pirmuoju asmeniu (t. y. iš asmeninės Martenso pozicijos) apie kelionę, XX a. pradžioje grįžtant traukiniu bei pasilikimą Rusijoje iki pat gyvenimo pabaigos. Kelionės kryptis (iš Pernu į Sankt Peterburgą) romane simbolizuoja Martenso profesinį bei asmeninį pakilimą (karjerą ir aukštos socialinės padėties pasiekimą visuomenėje). Išorėje neįtikėtina atrodančios diplomatinės karjeros retrospektyva atskleidžiama įsivaizduojamais pokalbiais su jo nesančia žmona. Jie atspindi vidinius prieštaravimus, kilusius dėl sau keltų veiklos reikalavimų bei dėl prisitaikymo, spaudžiant politinei aplinkai, dėl vidinio prieštarų tarp lojalumo carinei Rusijai bei Estijos (dėl savo estiškos kilmės). Be to, romane vedamos paralelės tarp Frydricho Fromholdo Martenso bei Georgo Frydricho fon Martenso gyvenimų. Tai atskleidžiama per trauminius Martenso ankstesniojo gyvenimo prisiminimus.
Apdovanojimai
thumb|right|Frydrichas Fromholdas Martensas, ~ [[1880 m.]]
Juozas Mažeika (1907)
miniatiūra|200px|right|Atminimo lenta Pagramantyje
Biografija
Tėvas – knygnešys Jonas Mažeika (1874–1961), sūnūs – teatrologas Vytautas Mažeika (1934–1999), žurnalistas Kipras Mažeika (g. 1944 m.), estrados dainininkas, LRT garso režisierius Jonas Mažeika (g.1947), duktė – estrados dainininkė Džilda Mažeikaitė (1937–2003), anūkai – Linas Karalius, Justas Mažeika, Vilius Pranckevičius, Tomas Žebrauskas.
1927 m. rudenį atvyko į Kauną. Dainuoti mokėsi Kauno muzikos mokykloje (nuo 1927 m. Oresto Marinio klasėje), tobulinosi Veronoje (Italija). 1927–1930 m. dainavo Valstybės teatro operos chore, nuo 1930 m. operos solistas, baritonas. Daugelyje operų atliko pagrindines partijas. 1937 m. tarptautiniame jaunųjų dainininkų konkurse Vienoje (Austrija) laimėjo sidabro medalį.
1940 m. dalyvavo pirmajame SSRS meno meistrų koncerte Kaune. 1944–1958 m. LSSR operos ir baleto teatro solistas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Kūryba
Dainavo su Fiodoru Šaliapinu, Marija Maksakova, Kipru Petrausku, gastroliavo Čekoslovakijoje, Argentinoje, Urugvajuje. Sukūrė apie 40 vaidmenų, advokato Karkliaus vaidmenį filme „Julius Janonis“. 1972 m. išleista jo įdainuota vinilinė plokštelė. Kūrybai būdinga raiški vaidyba, įtaigumas.
Buroso arena
Borås Arena yra futbolo stadionas Burose, Švedijoje. Arena atidaryta 2005 m. Namų rungtynes žaidžia IF Elfsborg ir Norrby IF, prieš tai klubai žaidė Ryavallen. Stadione telpa 14 500–17 800 žiūrovų (priklausomai nuo paskirties). Paviršius – dirbtinė žolė.
2005 m. balandžio 17 d., atidarymo dieną, vyko Allsvenskan lygos futbolo varžybos tarp IF Elfsborg ir Örgryte IS. Šeimininkai laimėjo rungtynes 1–0. Vienintelį rungtynių įvartį pelnė Daniel Mobaeck. Didžiausias žiūrovų skaičius (17 070) pasiektas 2005 m. liepos 4 d., per rungtynes tarp IF Elfsborg ir Kalmar FF.
Panerių dvaras
Panerių dvaras – dvaras, esantis Panerių kaime, kairiajame Neries krante. Išlikę dvaro rūmai (ponų namas), parkas.
1969 m. dvare buvo įkurta Vievio sanatorinė mokykla.
Istorija
miniatiūra|250px|left XVIII a. Panerių dvarą kūrė karališkojo dvaro šambelionas (tvarkytojas) Simonas Liudvikas Gutakovskis (1783–1811). XVIII a. pabaigoje jis dvarą pardavė kitam karališkosios tarnybos tarnautojui, buvusiam karaliaus sekretoriui S. Puzinai, kuris 1819 m. testamentu dvarą perdavė dukrai Aleksandrai, ištekėjusiai už J. Riomerio. Po to dvarą valdė jų sūnus Stanislovas Riomeris, o po jo vėl perėjo į moteriškas rankas – jo dukra Marija ištekėjo už A. Chrapovickio nuo Dotnuvos. Marijos dukra Evelina Lubeneckienė-Gostomskienė (1851–1922) su vaikais iš pirmosios santuokos buvo paskutiniai dvaro valdytojai, kadangi dvaras per žemės reformą 1922 m. išparceliuotas.
Melniko Rūpestingosios Dievo Motinos koplyčia
Melniko Rūpestingosios Dievo Motinos koplyčia  – stačiatikių koplyčia, esanti Melniko kaime. Koplyčia priklauso Melniko Mergelės Marijos Gimimo parapijai. Koplyčia pastatyta 1776 metais. Iki 1839 m. priklausė unitams. 1985 m. rekonstruota. 1985 m. rugpjūčio 22 d. koplyčia įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Osteosarkoma
Osteosarkoma – piktybinis kaulinio audinio navikas. Tai dažniausiai pasitaikantis pirminis kaulų piktybinis navikas. Jis vystosi iš kaulinio audinio, kartais gali būti susijęs su buvusia infekcija, trauma, Paget liga. Pastebėta, kad svarbią reikšmę turi tumoro supresinių genų mutacijos. Dažniausiai serga 10–25 metų amžiaus asmenys, vyrai du kartus dažniau nei moterys. Naviko dažniausia lokalizacija – ilgieji vamzdiniai kaulai, beveik 50 % atvejų jis aptinkamas apie kelio sritį.
Simptomai
Pasireiškia gana stiprus nuolatinis skausmas, patinimas, gali atsirasti patologinių lūžių. Kiek rečiau pasitaiko šlubavimas, taip pat judesių amplitudės sumažėjimas, silpnumas, atsiranda galūnės veninė stazė – kraujas nenuteka iš kojų, jos patinsta. Kaule navikas auga, plečiasi, iškelia antkaulį į minkštuosius audinius, gali plėstis į sąnarį bei metastazuoti.
Diagnozavimas
Diagnozavimo tikslais atliekama rentgenografija – matoma netaisyklingos formos, iš kaulo ribų išeinanti destrukcijos zona, kaulo pragraužimas (piktybiškumo požymis), stebimas ties naviko kraštu antkaulio pakilimas – „stogelis“ (Coldman‘o trikampis). Radioizotopiniu skenavimu nustatomas izotopo kaupimas. Išsamesnę informaciją suteikia kompiuterinės tomografijos, magnetinio rezonanso tyrimas. Angiografija rodo minkštųjų audinių būklę. Laboratoriniuose kraujo tyrimuose nustatomas LDH, šarminės fosfatazės kiekio padidėjimas.
Gydymas
Gydant atliekama radikali chirurginė operacija – naviko pašalinimas. Reikalinga polichemoterapija (prieš operaciją, kurios trukmė 8-12 sav., ir po operacijos, kuri trunka 6-12 mėn.). Taip pat taikoma ir radioterapija. 20-80 % ligonių pirminės diagnozės metu jau būna metastazės į plaučius. Jos gali būti šalinamos, tačiau tai nepagerina ligonio išgyvenamumo.
Dukurniai (Šiauliai)
Dukurniai – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 12 km į pietus nuo Kuršėnų, kairiajame Ventos krante. Aptiktas Dukurnių kapinynas.
Šiaurinė katuogė
Šiaurinė katuogė (Rubus arcticus) – erškėtinių šeimos gervuogių (Rubus) genties augalų rūšis.
Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Dvarčėnai (reikšmės)
Dvarčėnais vadinamos gyvenvietės:
MD5
MD5 (Message-Digest algorithm 5) – žinutės santraukos algoritmas, plačiai naudojama kriptografijos maišos funkcija su 128 bitų (16 baitų) maišos reikšme.
Santraukos skaičiavimas
B: 89 ab cd ef
C: fe dc ba 98
D: 76 54 32 10
Kopijuojamas blokas q į X. Išsaugomos A,B,C,D reikšmės
AA=A
BB=B
CC=C
DD=D
Atliekami skaičiavimai:
Alkudija
Alkudija – kurortinis miestas, turintis savivaldą, Ispanijos Balearų salyne, taip pat tai vienas pagrindinių Maljorkos turistų traukos centrų.
Kurortas garsėja plačiais ir švariais smėlio paplūdimiais. Alkudijoje yra didžiausias Europos atostogų kompleksas „Hotetur Bellevue“. Kiekvieną sekmadienį ir antradienį Alkudijos senamiestyje vyksta turgus. 1994 m. Alkudija gavo apdovanojimą už aplinkos apsaugą. Pagrindinis tikslas – įkvėpti turistus saugoti aplinką.
Senamiestis
Senamiestis aptvertas sienomis, kurias statė maurai. Maurai – bendras Šiaurės Afrikoje gyvenančių klajoklių berberų, kuriuos VII a. islamizavo arabai, pavadinimas. Alkudijoje yra ir romėnų palikimo – mažas romėnų amfiteatras, mažiausias Ispanijoje iš visų išlikusių. Sienomis juostas Alkudijos senamiestis yra gražus, o didžioji sienomis juosto senamiesčio dalis yra skirta pėstėsiems. Miestelyje veikia daugybė kavinių, parduotuvių.
Paplūdimys
Alkudijos paplūdimys yra 11 km ilgio. Alkudija yra susijungusi su Plaja de Muro, kuris yra S‘Albuferos dalis, apsaugota rezervato dalis, kurią labai mėgsta paukščių stebėtojai. Visame baltojo smėlio paplūdimyje galima išbandyti vandens pramogas. Jūra negili, todėl idealiai tinkanti maudytis vaikams. Ten taip pat gausu barų, restoranų, maždaug panašiais atstumais išdėstytų pajūryje. Judant link pietų paplūdimiai darosi vis tylesni ir ramesni.
Iš Port de Alkudijos galima valtimi keliauti aplink salą, taip pat galima keliauti keltu į Menorką ir Barseloną.
Uostas
Miesto uoste yra daug mažų parduotuvių ir kavinių. Taip pat gausu vietų, kur galima įsigyti porceleno, juvelyrikos dirbinių ir panašių suvenyrų. Uoste automobiliai nevažinėja – jis pritaikymas tik pėstiesiems. Gražiausia uoste vaikščioti ankstyvais vakarais. Alkudija yra 35 minutės kelio automobiliu nuo Palmos oro uosto.
Smailiauodegė antis
thumb Smailiauodegė antis (Anas acuta) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis.
Išvaizda
Smailiauodegė antis mažesnė už didžiąją antį. Būdingas ilgas kaklas ir labai ilga uodega. Patelė labiau panaši į didžiąją antį, bet lieknesnė, ilgesniu kaklu ir smailesne uodega. Patino galva ir kaklo viršutinė dalis tamsiai rudos. Kaklo šonuose baltos juostos. Nugara pilka su smulkiais skersiniais juosvais ruoželiais. Ilgos pečių plunksnos pilkai baltais kraštais. Viršutinės sparno dengiamosios plunksnos rusvai pilkos. Sparnų veidrodėlis žalias, metalinio blizgesio, priekyje ruda, o užpakalyje juodai balta juostelė. Vidurinės uodegos plunksnos labai ilgos. Šonai ir pilvas balti, tamsiai dryžuoti. Pauodegys juodas. Snapas melsvai pilkas, kojos tamsiai pilkos. Rainelė rudai geltona, o senesnių paukščių geltona.
Paplitimas
Eurazijoje nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Europos arktinę pakrantę, Jamalo pusiasalį, Jenisejaus žiotis, Taimyro pusiasalį, Anadyrį. Į pietus paplitusi iki pietinės Primorės, Užbaikalės, Kazachstano, Voronežo ir Saratovo sričių, Vengrijos, šiaurinės Italijos. Gyvena Šiaurės Amerikoje ir daugelyje salų.
Žiemoja Šiaurės Amerikoje, Vakarų Europoje, Viduržemio jūros pakrantėse, Afrikoje, Pietų Azijoje.
Retai Lietuvoje perinti rūšis, aptinkama per migraciją. Peri 10―20 porų (Nemuno deltoje, Kretuono ežero saloje). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Biologija
Gyvena ir peri didesniuose ežeruose, nemėgsta miškingų vietovių. Būdingas atvirų plotų, tundros gyventojas. Mėgsta vandens telkinius su gausia augalija, sekliu dumblėtu dugnu, žole apaugusias salas, aukštapelkes. Aktyvi prietemoje.
Dauginimasis
Kartais sudaro mišrias poras su didžiąja antimi. Monogamai. Poruojasi žiemojimo vietose ir migracijos periodu. Per pavasarines klajones dažnai laikosi su didžiosiomis antimis ir cyplėmis. Lytiškai subręsta pirmaisiais gyvenimo metais. Peri ant žemės, atviruose plotuose. Vienoje dėtyje paprastai būna 6–11 kiaušinių, kuriuos peri patelė apie 23 dienas. Išsiritę ančiukai vikrūs, gerai bėgioja, plaukioja, tačiau nardo nenoriai. Maždaug 42 dienų amžiaus jau bando skraidyti, o maždaug po 8 dienų jau puikiai skraido.
Plácido Domingo
thumb|Plasidas Domingas
Chosė Plasidas Domingas Embilis (José Plácido Domingo Embil, g. 1941 m. sausio 21 d. Madride, Ispanija) – pasaulinio garso ispanų operos dainininkas, tenoras.
Kartu su Chosė Karerasu ir Lučianu Pavaročiu priklauso vad. „Trims tenorams“.
KK132
KK132 – krašto kelias, jungiantis Alytų ir Lazdijus. Kelio ilgis – 43,83 kilometro. Šiame krašto kelyje yra 2 „juodosios dėmės“.
Kelias prasideda Alytuje, Punsko gatvėje. Eina per Alytaus ir Lazdijų rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Likiškėliai, Talokai, Mankūnai, Seiliūnai, Gervėnai, Linksmoji, Seirijai, Bagdononys, Šventežeris, Nemajūnai. Baigiasi Lazdijuose, Vilniaus ir Turistų gatvių sankryžoje. Alytuje sankryžoje kertasi su ir, Seirijuose atsišakoja  ir. miniatiūra|250px|left|Kelias už Seirijų, 2014 m.
Chunino provincija
Chunino provincija  – provincija Peru, Chunino departamento šiaurinėje dalyje. Provincija padalinta į 4 apygardas. Sostinė – Chuninas.
Provincijos šiaurėje telkšo Chunino ežeras.
Anankė
Anankė – graikų mitologijoje pirmapradė likimo, neišvengiamos lemties personifikacija. Ji, bekūnė, gyvatiška būtybė, laiko pradžioje atsiradusi pati iš savęs. Jos ištiestos rankos apima visą visatą.
Ji buvo Adrastėjos ir moirų motina. Su Chronu Chaoso, Eterio ir Fano (tapatinamas su Erotu) motina. Tarp Anankės kelių sukasi verpstė, kurios ašis yra pasaulio ašis. Moiros kartkartėmis padeda verpstei suktis. Ji yra artima teisingumo deivėm, Nemezidei ir Dikei. Anankė buvo menkai garbinama iki kol susikūrė orfiškos misterijos religija. Romėnų mitologijoje jos atitikmuo – Nesesitija („neišvengiamumas“).
Anankė kartu su Chronu susiviję sukūrė pirmapradį vientisos materijos kiaušinį, kurį vėliau padalino į žemę, dangų ir jūrą, taip jie sukūrė visatos tvarką. Abu dievai yra amžinai susiviję kaip visatos likimo ir laiko jėgos. Jų negali pasiekti jaunesni dievai, kurių, sakoma, likimus jie valdo.
Mars 3
Mars 3 – SSRS bepilotis erdvėlaivis, skirtas Marso tyrimams. „Mars 3“ priklausė programai „Mars“. „Mars 3“ buvo identiškas kitam šios programos erdvėlaiviui „Mars 2“. Šie du erdvėlaiviai buvo sudaryti iš dviejų dalių – dirbtinio palydovo ir nusileidimo aparato.
Dirbtinio palydovo pagrindinė misija buvo Marso paviršiaus ir debesų fotografavimas, temperatūrų matavimas, atmosferos stebėjimas ir pan. Dirbtinis palydovas savo misiją baigė 1972 m. rugpjūčio 22 d., apskriejęs Marso planetą 20 kartų.
Nusileidimo aparatas turėjo daryti 360 laipsnių Marso nuotraukas, jis taip pat turėjo spektrometrą, turėjo matuoti temperatūrą, slėgį, vėjo greitį. Ant šio aparato buvo SSRS vėliava ir herbas. Aparatas nuo pagrindinio modulio atsiskyrė 1971 m. gruodžio 2 d. Praėjus 14,5 sekundės nuo įskriejimo į Marso atmosferą, su aparatu buvo prarastas ryšys. Iki šiol taip ir neišsiaiškintos tikslios šio praradimo priežastys.
Adrastėja
Adrastėja ir jos sesuo Ida buvo Melisėjo dukterys. Abi seserys prižiūrėjo kūdikį Dzeusą, maitino jį Amaltėjos (karvės ar ožkos) pienu.
Adrastėja – epitetas, apibūdinantis Rėją, Kibelę, Nemezidę, Anankę. Adrastėja ir šios keturios deivės siejamos dėl panašumo skiriant apdovanojimus ir bausmes.
NEC Nijmegen
Neimegeno NEC – Nyderlandų futbolo klubas iš Neimegeno.
Perkapai
Perkapai arba Nagornojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Нагорное) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Domnovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Milo Venera
thumb|right|250px|Milo Venera [[Luvras|Luvro muziejuje]] Milo Venera – helenistinio meno šedevras, vienas garsiausių meno kūrinių pasaulyje; nežinomo II a. pr. m. e. skulptoriaus skulptūra, rasta Egėjo jūros Melo saloje, Graikijoje.
NEC Nijmegen
Istorija
1900 m. lapkričio 15 d. Eendracht klubą suformavo trys vyrai – August Lodenstijn, Antoon Kuypers ir Wouter de Lent. Dėl lėšų stokos „Eendracht“ iš pradžių žaidė tik draugiškas rungtynes su komandomis iš kitų miesto dalių, kol 1903 m. buvo suformuota vietinė Nijmegen lyga. „Eendracht“ buvo pirmasis čempionas ir buvo pakeltas į Gelderlando regiono lygą, o po dvejų metų klubas buvo pakeltas į antrąją Nyderlandų futbolo lygą.
Perkapai
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Perkapīs prūsiškos kilmės. 1426 m. minimi Percappen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities, nuo 1874 m. Dumnavos–Klitų valsčiaus palivarkas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Domnovo apylinkės kaimas.
Milo Venera
Skulptūros atradimo istorija
1819−1820 m. prancūzų karininkas Diumontas d'Urvilis (Dumont d'Urville) dalyvavo Prancūzijos ekspedicijoje į Graikijos archipelagą. Užsukęs į Melo salą, jis netikėtai pamatė skulptūrą, kurią valstietis buvo neseniai atkasęs ir laikė ožkų garde. Diumontas d'Urvilis atpažino, jog tai graikų meilės deivės Afroditės (romėnams - Veneros) statula. Rankoje ji laikė Pario, pasirinkusio ją iš trijų gražiausių deivių, dovanotą obuolį. Nežinomas skulptorius sukūrė šedevrą: deivės atidengto torso švelnumas sudarė puikų kontrastą audinio, dengiančio jos apatinę kūno dalį, krintančioms gausioms klostėms. Ši statula turėjo tapti Prancūzijos nuosavybe.
NEC Nijmegen
Istorija
1910 m. balandžio mėn. „Eendracht“ susijungė su NVV Nijmegen klubu, kurį prieš dvejus metus įkūrė buvę „Quick 1888“ nariai. Naujajam klubui buvo suteiktas Nijmegen Eendracht Combinatie pavadinimas. 2021–2022 m. sezone rungtyniavo Eredivisie. Užėmė vienuoliktą vietą.
Milo Venera
Skulptūros atradimo istorija
Diumontas d'Urvilis įtikino Prancūzijos ambasadorių Konstantinopolyje pasiųsti kartu su juo į Melą diplomatą, įgaliotą statulą nupirkti. Tačiau tik jiems atvykus, valstietis ją buvo ką tik pardavęs Turkijos pareigūnui, ir lobis jau buvo supakuotas. Bet gavęs iš prancūzų didelį kyšį, valstietis staiga prisiminė, kad skulptūra jau pažadėta prancūzui, todėl turkams ji negali atitekti.
Venera buvo supakuota į dėžę, užkelta ant neštuvų ir skubiai nunešta į paplūdimį, kur prancūzų laukė laivas. Tačiau įtūžę turkai pasivijo prancūzus ir sukėlė muštynes, per kurias buvo nudaužtos abi statulos rankos. Jos niekada taip ir nebuvo atkurtos.
Vispa
Vispa – kaimas Prienų rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 4 km į pietryčius nuo Stakliškių.
Hadrianas
Hadrianas taip pat yra žinomas kaip stoikų ir epikūrininkų krypties filosofas. Į valdžią jis pateko pirmtako imperatoriaus – Trajano – žmonos Pompėjos Plotinos dėka. Nors Trajanas mirė nespėjęs oficialiai paskelbti įpėdinio, Pompėja pareiškė, kad prieš pat mirtį jis pasirinko Hadrianą. Šis teiginys buvo kvestionuojamas net ir tais laikais, tačiau kadangi Hadrianą palaikė ir armija, ir senatas, jis tapo imperatoriumi.
Valdžios pasiekimas
Hadrianas greitai užsitikrino legionų paramą, o vienas potencialus priešas Liusijus Kvetas buvo nužudytas. Senatas pritarė, kai buvo pateikti tikriausiai suklastoti Trajano įvaikinimo dokumentai (nors jis buvo Trajano globotinis). Bet gandas apie įvaikinimo dokumentus nedavė Hadrianui daug naudos: jo valdžios teisėtumas atsirado iš Senato pritarimo ir Sirijos armijos.
Hadrianas iš pradžių nevyko į Romą: jis buvo užsiėmęs Rytuose, malšino žydų, sukilusių valdant Trajanui, maištą, po to patraukė į Dunojaus frontą. Vietoj jo Atianas, buvęs Hadriano sargybinis, buvo paskirtas vadovauti Romoje. Vos atvykęs šis „atrado“ sąmokslą, kuriame dalyvavo keturi Senato lyderiai, įskaitant Liusijų Kvetą, ir pareikalavo Senatą nubausti juos mirtimi. Senato nariai buvo surasti ir iš karto nužudyti. Kadangi Hadriano nebuvo Romoje, jis galėjo teigti, kad Atianas veikė savo nuožiūra. Pagal Elizabeth Speller, pagrindinė jų mirties priežastis buvo ta, kad jie buvo Trajano vyrai.
Hadrianas ir armija
Nepaisant Hadriano karinių sugebėjimų, jo valdymo metu nebuvo daug karinių konfliktų. Jis atsisakė Trajano užkariautų teritorijų Mesopotamijoje, manydamas, kad jos yra neapginamos. 121 m. vos neiškilo karas su Partais, bet Hadrianas sėkmingai vedė taikos derybas. Jo antižydiški persekiojimai sukėlė didelį žydų sukilimą (132–135 m.), vadovaujamą Bar Kochbos ir Akibos ben Josefo. Pagal Babilono Talmudą, Hadriano armija galiausiai nugalėjo ir tęsė persekiojimus.
Taiki politika buvo stiprinama nuolatiniais įtvirtinimais ties imperijos sienomis (limites). Žymiausi jų Hadriano siena Didžiojoje Britanijoje, o Reino ir Dunojaus sienos buvo sutvirtintos daugiausia mediniais sutvirtinimais, avanpostais, fortais ir stebėjimo bokštais. Pastarieji turėjo pagerinti komunikacijas ir vietinės teritorijos saugumą. Palaikyti karių moralę ir juos suvaldyti, Hadrianas įvedė intensyvias treniruotes ir asmeniškai inspektavo armijas. Nors jo monetose kariniai vaizdai buvo tiek pat dažnai kaip ir taikūs, Hadrianas buvo taikios politikos šalininkas.
Kultūriniai siekiai ir globojimas
thumb|250px|[[Castel Sant'Angelo, senovėje Hadriano Mauzoliejus.]] Ronald Syme ir kiti Hadrianą apibūdino kaip universaliausią imperatorių tarp visų. Jis mėgo parodyti savo žinias mokslo ir meno klausimais. Bet labiausiai jis rėmė meną: Hadriano vila Tibure (Tivolis) buvo didžiausias Aleksandrijos sodų pavyzdys, sukurtas romėnų. Dabar didžioji dalis vilos prarasta – ją išplėšė kardinolas d’Este, kai jam prireikė marmuro vilai. Agripos pastatytas Romos Panteonas netrukus sudegė, bet 80 m. e. m. valdant Hadrianui buvo atstatytas. Toks ir išliko iki šių dienų. Tai vienas iš geriausiai išsilaikiusių Senovės Romos pastatų, turėjęs didelę įtaką daugeliui Renesanso ir Baroko architektų.
Dar prieš tapimą imperatoriumi, jis labai domėjosi architektūra, bet ne visada jo pastangos susilaukdavo teigiamo įvertinimo. Pvz.: Apolodoras iš Damasko, garsus Trajano forumo architektas nevertino jo eskizų. Kai Trajanas, valdęs prieš Hadrianą, aptarinėjo su Apolodoru architektūros klausimus, Hadrianas įsiterpė, norėdamas patarti. Apolodoras jam atrėžė: "Eik šalin ir piešk savo moliūgus. Tu nieko neišmanai apie šias problemas. " Moliūgai yra užuomina į kupolus, tokius kaip Serapėjus jo viloje. Sklido gandas, kad Hadrianui tapus imperatoriumi, Apolodoras buvo ištremtas, o vėliau ir nužudytas. Gali būti, kad tai Hadriano apšmeižimas. thumb|250px|right|Hadrianas, vainikuotas ir su graikiškais drabužiais, siūlo lauro šakelę [[Apolonas|Apolonui; marmuras, iš Apolono šventyklos Kyrenėje, apie 117-125 m.]] Hadrianas rašė poeziją lotyniškai ir graikiškai, bet išliko tik vienas pavyzdys – garsi lotynų poema Animula, vagula, blandula. Pagal Historia Augusta, kuri išsaugojo poemą, Hadrianas ją sukūrė mirties patale. Jis taip pat parašė autobiografiją, kuri, matyt, nebuvo labai ilga ar netikėta, bet skirta padaryti galą gandams ar paaiškinti savo veiksmus. Kūrinys prarastas, bet matyt naudotas kitų rašytojų (Marijaus Maksimo ar kitų), nes Historia Augusta Hadriano biografijoje yra daug teiginių iš jo autobiografijos (nustatė Ronald Syme ir kiti).
Hadrianas buvo humanistas ir ištikimas graikų kultūros gerbėjas. Jis mėgo Epikteto, Heliodoro ir Favorino filosofines doktrinas ir daugelio buvo laikomas epikūrininku kaip ir kai kurie jo draugai, pvz.: Kajus Brutijus Presensas. Namie jis domėjosi socialinėm reikmėm. Sušvelnino, bet neuždraudė vergijos, turėjo legalų kodeksą draudžiantį kankinimus. Jis statė bibliotekas, akvedukus, pirtis ir teatrus. Daugelio istorikų jis laikomas išmintingu ir teisingu. Šileris jį vadino „Imperijos pirmuoju tarnu“, o Edvardas Gibonas žavėjosi jo „dideliu ir aktyviu genijum“.
Lankydamasis Graikijoje 125 m., jis bandė sukurti provincijos parlamentą, kuris sutelktų visus Graikijos ir Jonijos pusiau autonominius buvusius miestus-valstybes. Šis parlamentas, žinomas kaip Panhelenionas, žlugo nepaisant jo didelių pastangų įtvirtinti bendradarbiavimą tarp graikų. Hadrianas išgarsėjo savo romanu su graikų jaunuoliu Antinojum. Keliaujant Egipte, Antinojus mįslingom aplinkybėm nuskendo Nilo upėje 130 m. Labai nuliūdęs Hadrianas įkūrė Egipte Antinopolio miestą. Jis privertė gedėti visą imperiją, padarydamas Antinojų paskutiniu Antikos nauju dievu.
Mirtis
Hadrianas mirė 138 m. liepos 10 d. savo viloje Bajėje, sulaukęs 62 metų amžiaus. Jis iš pradžių buvo palaidotas Puteolyje prie Bajės, sodyboj, kuri priklausė Ciceronui. Netrukus jo palaikai buvo perkelti į Domicijos sodus Romoj šalia beveik baigto mauzoliejaus. Kai Antonijus Pijus 139 m. baigė Hadriano mauzoliejų, liepė Hadriano kūną kremuoti ir ten perkelti su jo žmonos Vibijos Sabinos ir pirmojo įsūnio Liusijaus Elijo, mirusio 138 m., pelenais. 139 m. jis buvo sudievintas.
Toytepa
Toytepa − miestas Samarkando vilajeto Urtačirčiko tumane (Uzbekija). Miesto teises gavo 1973 m. Miestas yra 25 km į pietus nuo Taškento. Per miestą eina kelias Taškentas−Kokandas.
Pramonė
Mieste yra šios įmonės: Taip pat mieste yra siuvimo ir apdirbimo pramonės įmonių. Netoli miesto yra kasamas fluoritas.
Vanda Aramavičiūtė
Vanda Aramavičiūtė (g. 1936 m. rugpjūčio 29 d. – m. 2017 m. spalio 2 d.) – Lietuvos pedagogė, habilituotoji socialinių mokslų daktarė, VU edukologijos katedros profesorė.
Biografija
Mokslus pradėjusi Puodžių pradinėje mokykloje, vėliau mokėsi Kuktiškių septynmetėje, o nuo 1956 m. – Utenos 2-je vidurinėje mokykloje.
1960 m. baigė Vilniaus pedagoginį instituto Užsienio kalbų fakultetą. 1988 m. pedagogikos mokslų daktarė. Nuo 1993 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narė, nuo 2006 m. – akademikė.
1960–1967 m. mokytojavo Stakliškių vid. m-oje Prienų raj. 1967–1979 m. dirbo Pedagogikos mokslo tyrimų institute, 1972–1979 m. sektoriaus vedėja. Nuo 1979 m. Vilniaus universiteto Filosofijos fakulteto dėstytoja, nuo 1993 m. profesorė.
Mirė 2017 m. spalio 2 d. Palaidota tėvų kapavietėje Rokantiškių kapinėse Vilniuje.
Mars 4
Mars 4 – SSRS bepilotis erdvėlaivis, priklausęs programai „Mars“, skirtas Marso tyrimams. „Mars 4“ Marsą pasiekė 1974 m. vasario 10 d., tačiau raketos, turėjusios sulėtinti „Mars 4“ ir įvesti jį į reikiamą orbitą, nesuveikė, todėl „Mars 4“ Marsą praskriejo 2200 km atstumu. Jis atsiuntė vieno ruožo nuotraukas. Erdvėlaivis ir praskridęs Marsą siuntė informaciją apie tarpplanetinę erdvę.
Keturių upių fontanas
thumb|right|200px|Keturių upių fontanas Keturių upių fontanas (it. Fontana dei Quattro Fiumi) – fontanas Italijoje, Romoje, Navonos aikštėje.
Šį fontaną sukūrė Džiovanis Lorenzo Berninis. Fontaną puošia keturių pasaulio upių − Nilo, La Platos, Dunojaus ir Gango − alegorinės figūros, sėdinčios ant uolų po egiptietišku obelisku. Fontano kūrimą užsakė popiežius Inocentas X, o visuomenei jis buvo atidengtas 1651 m. birželio 12 d.
Berninio fontano dizainą įkvėpė 1626 m. Livorne pastatyta keturių maurų skulptūra, sukurta skulptoriaus Pietro Tacca. Taip pat kūrinio idėjų Berninis galėjo semtis ir iš fonato Marine, Lacijuje, atidengto 1571 m. Keturių upių fontanas įkvėpė Francesco Robba panašų fontaną 1751 m. pastatyti Slovėnijos sostinėje Liublianoje.
Anglų istoriko Simon Schama teigimu, Keturių upių fontanas „pastatymo laikotarpiu buvo didingiausias vandens kūrinys tarp visų Europos miestų“.
Edvardas Grūbė
Edvardas Grūbė (, 1935 m. lapkričio 3 d. Ryga – 2022 m. gegužės 17 d. Ryga ) latvių tapytojas.
Biografija
Žmona dailininkė Inta Celminia. 1955–1961 m. studijavo Latvijos dailės akademijoje pas E. Kalninį. 1960–1971 m. dėstė Rygos taikomosios dailės mokykloje, nuo 1964 m. – Latvijos dailės akademijoje. Nuo 1992 m. profesorius.
Kūryba
Kuria peizažus, portretus, figūrines kompozicijas („Rytų vėjas“ 1961 m., „Oskaras“, „Vyrai su laimikiu, Žvejai“, abu 1963 m., „Pro senus miesto vartus / Latvių šauliai“ 1967 m., „Duona“ 1969 m., „Langas“ 1970 m., „Pokalbis“ 1979 m., „Žiemos peizažas“ 1983 m., „Vaikas“ 1988 m.). Paveikslams būdingas žanro neapibrėžtumas, dekoratyvumas, statiškas ritmas, monochrominis koloritas, skirtingų faktūrų deriniai. Nuo 1964 m. dalyvauja parodose. 1975 m. Baltijos šalių tapybos trienalės laureatas.
Pratęsimas
Pratęsimas – papildomas sporto varžybų laikas, skiriamas esant lygiam rezultatui po pagrindinio laiko.
Futbolas
Futbolo rungtynėse papildomas laikas naudojamas atkrentamuoju principu organizuojamose varžybose – taurės turnyruose, Pasaulio ar žemynų čempionatų antrame etape. Jei įvairių turnyrų ar taurių atkrintamosiose varžybose poros žaidžia po dvejas rungtynes, pratęsimas skiriamas tik po antrųjų rungtynių, jei pagal varžybų reglamentą abiejų rungtynių neužtenka nugalėtojui nustatyti. Paprastai pratęsime žaidžiami du kėlinukai po 15 minučių, jei nugalėtojas nepaaiškėja, mušami 11 m baudiniai.
1993 m. FIFA įteisino naują „Auksinio įvarčio“ taisyklę, kuri naudota kai kuriose varžybose. Pagal šią taisyklę pratęsimų tvarka šiek tiek pasikeičia – komanda, pirmoji įmušusi įvartį tampa nugalėtoju ir pratęsimas nutraukiamas. 2002 m. UEFA įteisino „Sidabrinio įvarčio“ taisyklę, pagal kurią pratęsime įmušus įvartį, varžybos vyksta toliau, kol baigiasi kėlinys ir tik po pirmojo pratęsimo kėlinio pirmaujanti komanda skelbiama nugalėtoja. 2004 m. FIFA išbraukė „Auksinio“ ir „Sidabrinio“ įvarčių taisykles iš oficialių žaidimo taisyklių.
Krepšinis
Daugumoje krepšinio rungtynių galutinis rezultatas negali būti lygus, todėl po pagrindinio laiko esant lygiam rezultatui žaidžiamas 5 minučių (kai kur – 4 min) pratęsimas. Jei po pratęsimo rezultatas lieka lygus, žaidžiami papildomi 5 minučių pratęsimai, kol paaiškėja rungtynių nugalėtojas.
Pratęsimai nežaidžiami kai kuriose draugiškose rungtynėse, taip pat atkrentamųjų varžybų principu organizuojamuose turnyruose, kai žaidžiamos dvejos rungtynės – tokiu atveju vienerių rungtynių rezultatas gali būti lygus, pratęsimas žaidžiamas tik jei suminis rezultatas yra lygus.
Kiti sportai
Pratęsimai taip pat žaidžiami amerikietiškame futbole, ledo ritulyje, rankinyje.
Europinis kukmedis
thumb|left|200px|Europinio kukmedžio iliustracija (morfologija) thumb|left|200px|Europinio kukmedžio šakelė su žydinčiais vyriškais žiedais thumb|left|200px|Europinio kukmedžio vyriški žiedai thumb|left|200px|Europinio kukmedžio vyriškas [[žiedas]] thumb|left|200px|Europinio kukmedžio [[Sakai|sakingi moteriški žiedai]] thumb|left|200px|Europinio kukmedžio subrendęs ([[sėklamakštė) ir du žali kankorėžėliai]] thumb|left|200px|Europinio kukmedžio šakelė su kankorėžėliais thumb|left|200px|Europinio kukmedžio [[sėkla|sėklos]] thumb|left|200px|Europinio kukmedžio maždaug vienos savaitės daigelis thumb|left|200px|Europinio kukmedžio [[Kamienas|kamieno žievė]] thumb|left|200px|Seno europinio kukmedžio šaknys ([[Veiverlio vienuolynas, (Anglija)]]
Paplitimas Lietuvoje
Europinis kukmedis vakarinėje Lietuvoje augo savaime, bet dėl labai vertingos tvirtos ir patvarios medienos iki XIX a. pabaigos gamtoje buvo visiškai išnaikintas. Dabar auginamas Lietuvos parkuose ir soduose. Toliau į rytus Lietuvoje auginami europiniai kukmedžiai per šaltas žiemas kartais apšąla. Tinkamos jam augimo sąlygos yra vakarų Lietuvoje. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą, kurioje pažymėtas 0 (Ex) kategorija (gamtoje visiškai išnykęs). Apie europinių kukmedžių reintrodukavimą į vakarinės ar vidurio Lietuvos miškus iki XXI a. antrojo dešimtmečio duomenų nėra.
Anciuškos
Anciuškos – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Kalesninkų, prie kelio. Šiauriniu pakraščiu teka Turės upelis.
Europinis kukmedis
Matmenys
Tai žemas arba vidutinio aukščio pušūnų (Pinophyta) skyriaus medis. Paprastai užauga iki 10–15 m, rečiau iki 20 m ir labai retai pasitaiko užaugančių iki 28 m aukščio. Kamieno skersmuo iki 2 m, rečiau iki 4 m. Seno Fortingalo kukmedžio, augančio Škotijos Pertširo grafystėje, kamienas yra 15,8 m apimties. Kitų aukštų, masyvių, augančių Anglijoje (pagal Mitchell, 1990 metais) europinių kukmedžių matmenys tokie: Augančio Belvoir Castle, Lesteršyre, aukštis 28,40 m, kamieno skersmuo 89 cm. Kito augančio Ulcombe Church, Kente, aukštis 13 m, bet turi storą kamieną – 334 cm skersmens.
Anciuškos
Istorija
XX a. pr. Anciuškos buvo kaimas Lydos apskrities Eišiškių valsčiuje, Narbutų Versekos dvaro valda.
Europinis kukmedis
Amžius
Tiksliai nustatyti labai seno europinio kukmedžio amžių beveik neįmanoma ir daug apie tai diskutuojama.
Morfologija
Kamienas tiesus, žievė plona, žvyningai ruda, lupasi smulkiais gabalėliais. Laja tanki, ovali. Lapeliai plokšti (it suploti paprastosios eglės spygliukai), tamsiai žali 1–4 cm ilgio ir 2–3 mm pločio, aplink stiebą išsidėstę spirališkai. Vyriški ir moteriški žiedai pasirodo ant atskirų medžių su tam tikromis išimtimis. Vyriški žiedai 1–2 mm, moteriški žiedai 1–1,5 mm ilgio. Kankorėžiai pakitę, padengti uogas primenančia sėklamakšte, kuri subrendusi yra raudona, turi tik po vieną 4–7 mm ilgio ir 3–5 mm pločio sėklą, kurios sveria 43–77 miligramų. Lietuvos klimato sąlygomis sėklos subręsta rugsėjo mėnesį. Vaisiai nukrenta vėlai rudenį. Sekantį pavasarį arba antrais metais nukritę sėklos sudygsta. Gausiau dera kas 2–3 metai. Dauginasi žaliais ūgliais arba atželia iš kelmų. Augdami geriausiose sąlygose subręsta (ima žydėti) apie 15–30 augimo metus, prie prastų sąlygų žydėti pradeda sulaukę tik 70–120 metų.
Nuodai
Visos augalo dalys labai nuodingos, o jo nuodai turi stiprų poveikį žmonėms. Daugiausia nuodų yra medžio jaunose šakelėse ir spygliuose. Nenuodinga tik sėklamakštė, kuri yra labai saldaus skonio, bet pati sėkla nuodinga, turinti daug alkaloido, ir jos pirmiausiai sutrikdo kvėpavimą ir gali sunkiai pažeisti inkstus bei kepenis. Ypač į europinio kukmedžio nuodus reaguoja arkliai, kurie prisiėdę jo šakelių gali kristi. Dėl nuodingumo, medis nerekomenduotinas sodinti šalia vaikų darželių bei mokyklų.
Panaudojimas
Šiais laikais iš europinio kukmedžio gaminami vaistiniai preparatai Docetaxel, rinkoje labiau žinomi kaip Taxotere gydantys plaučių ir prostatos vėžį, bei gana sėkmingai gydantys ir pažengusios krūties vėžio formas.
Pavadinimas ir sinonimai
Lotynų kalba europinio kukmedžio pavadinimas „Taxus baccata“ reiškia „lankas, turintis uogas“. Lotyniško pavadinimo autorius Karlas Linėjus, gyvenęs 1707–1778 metais. Žemiau šios rūšies sinonimai:
Chrysler Group
Chrysler Group LLC yra JAV automobilių gamintojas nepriklausomai egzistaves nuo 1925 iki 1998 metų. Nuo 1998 ir 2007 metų koncernas buvo susijungęs su Daimler-Benz ir tapęs DaimlerChrysler AG dalimi. 2007 metų rugpjūčio 3 dieną, 80,1% Chrysler koncerno akcijų nupirko Cerberus Capital Management, tuomet koncernas buvo pervadintas į Chrysler LLC. 2009 metų balandžio 27 diena, Daimler AG atidavė likusius 19,9% koncerno akcijų Cerberus Capital Management.
2009 metų balandžio 30 dieną, Chrysler LLC paskelbė bankrotą, pagal 11-ajį JAV bankroto kodekso straipsnį bei paskelbė apie būsimą partnerystę su Italų koncernu Fiat. 2009 metų birželio 1 diena, vykdant bankrutavusio Chrysler LLC reorganizavimą buvo suformuotas naujas koncernas – Chrysler Group LLC, 20% akcijų atiteko koncernui Fiat. 2009 metų birželio 10 diena reorganizavimo darbai buvo baigti.
2009 metų lapkričio 4 diena Chrysler Group viešai pristatė savo 2010–2014 metų verslo planą, kuriame buvo nurodyti visi koncerno tikslai, plane taip pat buvo išplatinta informacija apie būsimus ir esamus automobilių modelius. 2014 m. sausį „Fiat“ įsigijo likusias akcijas ir Chrysler Group tapo naujai įkurto Fiat Chrysler Automobiles koncerno dalimi.
248px|thumb|right|Koncerno būstinė
Istorija
1920 m. pradžioje Walter P. Chrysler pradėjo dirbti silpstančioje Maxwell-Chalmers company. Jis buvo pasamdytas tam, kad pertvarkytų kompaniją ir padėtų jai išbristi iš finansinių problemų, iki tol jis buvo atlikęs panašų darbą dirbdamas automobilių gamintojui Willys.
1923 metais kompanija baigė Chalmers automobilių gamybą.
Po sėkmingo Chrysler automobilio pristatymo, 1925 metais buvo panaikinta Maxwell markė, nors pigesni 4-cilindrų 1926 metų Chrysler modeliai iš esmės buvo tie patys, kiek patobulinti Maxwell automobiliai, tačiau nuo šio jie vadinosi Chrysler. Visi tai buvo įvykdyta Walter P. Chrysler tapus Maxwell kompanijos vadovu ir galiausiai Maxwell Motor Company tapo Chrysler Corporation.
Pažangi inžinerija bei įvairūs testai padėjo kompanijai 1936 metais užimti antrąją vietą tarp daugiausiai automobilių parduodančiu JAV kompanijų, šią poziciją koncernas paskutinį kartą užėmė 1949 metais.
Automobilių markės
248px|thumb|right|1931 m. Plymouth automobilis 1928 metais korporacija pradėjo skirstyti savo automobilius pagal kainą ir funkciją į markes. Taip atsirado pigios klasės Plymouth automobiliai, kurie iš esmės tebuvo patobulinti anksčiau buvę 4-cilindrų Chrysler modeliai. Tuo pačiu metu pirkėjams buvo pristatyta DeSoto markė ir jos kiek brangesni vidutinės klasės automobiliai. Netrukus korporacija nupirko Dodge Brothers automobilių ir sunkvežimių kompaniją bei pradėjo gaminti Fargo sunkvežimius. Iki 1930 m. pabaigos Dodge ir DeSoto susikeitė vietomis automobilių klasės hierarchijoje. Šis automobilių suskirstymas į markes galėjo būti įkvėptas panašios, sėkmingos kompanijos General Motors strategijos. 1955 metų pradžioje, prabangiausias Chrysler markės modelis Imperial atsiskyrė į atskirą markę, o 1960 metais pasauliui buvo pristatytas dar viena Valiant markė, tačiau JAV rinkoje Valiant tebuvo Plymouth markės modelis. 1961 metais buvo panaikinta DeSoto markė. Su keliomis minėtomis išimtimis, tarp 1940 m. ir 1970 m. nuo pigiausių iki brangiausių klasėmis buvo suskirstytos Valiant, Plymouth, Dodge, DeSoto, Chrysler ir Imperial markės. Po to kai korporacija nupirko AMC 1987 metais, Chrysler įvykdė vieną iš pirkimo sąlygų ir 1988 metais įkūrė Eagle markę, kurios automobiliai buvo pardavinėjami AMC-Jeep atstovybėse. Eagle markė gyvavo dešimtmetį, tad paskutinis Eagle automobilis buvo pagamintas 1998 metais, po trejų metų nebeliko ir Plymouth markės.
Nuo 2001 iki 2009 metų, kompanija teturėjo tris markes: Dodge, Jeep ir Chrysler, tačiau 2009 metais buvo paskelbta, kad nuo 2010 metų Dodge pikapai bus atskirti į naują, atskirą Ram markę.
MoPar, Chryco, AutoPar
248px|thumb|right|Chryco automobilinės lemputės, 1948 m. 1930 m. metais, kompanija įkūrė savo oficialų automobilių dalimis besispecializuojanti padalinį MoPar (kurio pavadinimą sudarė žodžių Motor Parts trumpinys). Iki šių dienų kai kurie žmonės šnekamojoje kalboje sakydami „Mopar“ turi omenyje ne automobilių dalių prekybos tinklą, o pačius Chrysler Corporation pagamintus automobilius. Iš pradžių MoPar (vėliau Mopar) prekinis ženklas nebuvo naudojamas Kanadoje, ten automobilių dalimis prekiavo Chryco ir AutoPar padaliniai iki tol kol 1970 m. Kanados rinkoje juos pakeitė Mopar prekinis ženklas.
Daugybė Chrysler Corporation gaminamų automobilinių dalių naudojo DPCD monogramą, reiškusią Dodge-Plymouth-Chrysler-DeSoto markes. Ši monograma buvo naudojama dar kurį laiką po DeSoto markės pasitraukimo iš rinkos, 1961 metais.
Kiti padaliniai
1980 m. koncernas įkūrė dukterinę įmonę pavadinimu Acustar, skirtą automobilinių detalių prekybai su kitais automobilių gamintojais. Per šia įmonė Chrysler Corporation tiek pirkdavo detalias reikalingas savo automobilių gamybai iš kitų gamintojų, tiek parduodavo detales kitiems gamintojams.
Safeguard buvo koncerno dukterinė įmonė, gaminusi originalius ir atsarginius stiklus automobiliams, daugiausiai Chrysler korporacijai.
Airflow
1934 metais koncernas pristatė pirmuosius Airflow modelius, su pažangiais aptakiais kėbulais, kurie buvo vieni pirmųjų automobilių pramonėje, kurti atsižvelgiant į aerodinaminiais principus. Specialiai tokių kėbulų kūrimui Chrysler netgi sukūrė pirmąjį aerodinaminį tunelį automobilių pramonėje. Pirkėjų netenkino tokių automobilių dizainas ir tik labiau tradicinį dizainą turėję Dodge ir Plymouth automobiliai padėjo kompanijai išgyventi didžiąja depresiją. Plymouth buvo viena iš kelių markių kurių pardavimai esant sunkmečiui padidėjo.
248px|thumb|right|1955–1956 m. Dodge automobilis Nesėkmingi Airflow modeliai paliko poveikį tolimesniam kompanijos dizaino kūrimui bei marketingui, todėl 1940 ir 1950 metais kompanija stengėsi išlaikyti gan konservatyvų įvaizdį, vienintelė šio įvaizdžio išimtis buvo trumpai gaminti 1942 metų DeSoto automobiliai su uždaromais priekiniais žibintais. Inžinerinėje srityje kompanija ir toliau išliko pažangi ir 1951 metais pristatė pirmuosius iš garsiųjų Hemi V8 variklių. 1955 metais kompanija dar kartą sužibėjo pristačiusi sėkmingus Virgil Exner kurtus Forward Look dizainus, o 1956 metai kompanija pirmoji į automobilius pradėjo montuoti tranzistorinius radijo imtuvus. 1957 metais buvo pristatyti antrosios kartos Forward Look dizaino automobiliai, kartu su jais buvo pristatyta ir Torsion-Aire pakaba, kurios dėka automobilyje jautėsi švelnesnė amortizacija bei pagerėjo jo valdymas. Siekimas kuo greičiau pradėti 1957 metų modelių gamybą, turėjo neigiamą įtaką automobilio kokybei, dėl prasto kėbulo surinkimo automobiliai pradėdavo greičiau rūdyti.
Prancūzijos futbolo varžybos 1993–1994 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1993–1994 m.