cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haris Poteris
Siužetas
Tačiau artėjant Hario vienuoliktajam gimtadieniui jis pirmą kartą susiduria su magijos pasauliu, kuomet pradeda gauti laiškus iš Hogvartso burtų ir kerėjimo mokyklos, kuriuos jam pristato pelėdos. Deja, jo dėdė konfiskuoja laiškus. Tačiau laiškai ir toliau yra siunčiami, todėl dėdė Vernonas nusprendžia persikelti su šeima, o kartu ir su Hariu, į apleistą salą pajūryje, tikėdamasis, kad laiškų siuntėjas jų neras. Mušant laikrodžiui vidurnaktį Hario gimtadienio metu, Rubėjus Hagridas, Hogvartso pusiau milžinas ir raktų saugotojas, išspiria trobelės duris, kurioje Dursliai ir Haris apsistoję, ir įteikia Hariui laišką paaiškindamas, kad jis yra burtininkas ir buvo pakviestas mokytis Hogvarsto burtų ir kerėjimo mokykloje. Kiekviena šios knygų serijos knyga iš eilės aprašo po vienerius Hario gyvenimo metus, kurie daugiausiai yra praleidžiami Hogvarste. Ten jis išmoksta naudotis magija ir maišyti eliksyrus. Haris taip pat sugeba įveikti daugybę magiškų, socialinių ir emocinių kliūčių, kuomet būdamas paauglys kovoja su antru Voldemorto prisikėlimu ir Magijos ministerijos korupcija bei nekompetentingu elgesiu. Susidurdamas su daugybe kliūčių, naujų ilgalaikių draugysčių atradimu ir mylimųjų praradimo skausmo jausmu Haris Poteris nugali Tamsos Valdovą paskutinį kartą.
Norėdami sužinoti platesnį siužetą skaitykite kiekvienos knygos atskirus straipsnius.
Pasaulis
thumb|300px|right|Hogvartso pilis, [[Haris Poteris ir Išminties akmuo (filmas)|pirmojoje šios knygų serijos ekranizacijoje.]] Burtininkų pasaulis, kuriame Haris atranda save, kartu yra visiškai atskiras tačiau, kartu ir artimai susijęs su mūsų (realiu) pasauliu. Nors „Narnijos“ fantazijos pasaulis yra alternatyvus mūsiškiam, o „Žiedų valdovo“ – mitologinis viduramžių, tačiau Hario Poterio burtininkų pasaulis egzistuoja šalia tikrojo pasaulio, o jame yra magiškų elementų panašių į tuos, kurie yra naudojami ne magiškame pasaulyje. Daugybė šio pasaulio institucijų ir vietovių yra miesteliuose ir miestuose, kurie yra žinomi ir tikrame pasaulyje, pvz.: Londonas. Burtininkų pasaulis naudojasi paslėptomis gatvėmis, apleistais ir senais klubais, vienkiemių dvarais ir pilimis, kurios paprastai ne magiškai visuomenei (knygose įvardijamai kaip „žiobarai“, kitaip tariant – skaitytojo pasaulis) atrodo kaip griuvėsiai. Burtininku yra gimstama, mažiau tikėtina, jog juo tapti galima išmokti. Britų burtininkų pasaulyje nėra jokių griežtų įstatymų tėvams, jog jie privalo savo vaikus išleisti į magišką mokyklą, pvz.: Hogvartsą. Jeigu tėvai nusprendžia tęsti namų mokymą, jie turi teisę taip padaryti. Tačiau dauguma tėvų išsiunčia savo vaikus į burtininkų mokyklas, kad jie galėtų išsiugdyti reikiamus magijos sugebėjimus ir, kad sugebėtų pritapti burtininkų visuomenėje. Šiame pasaulyje nėra išplėtotos švietimo sistemos. Egzistuoja tik vienas mokyklos lygis, jame nėra kolegijų ar aukštesniųjų mokyklų. Baigę mokyklą, mokiniai laikomi pilnai išsilavinę ir išauklėti burtininkai ir raganos, kurie yra pasirengę savarankiškam gyvenimui burtininkų pasaulyje. Yra tikimybė, jog tėvai, kurie yra burtininkai, susilauktų vaiko, kuris turės mažai arba visiškai neturės magiškų galių. Tokie burtininkai yra vadinami „Nevertėliais“. Nevertėliai, nors ir neturėdami jokių magiškų galių, kartais atlieka svarbias pareigas šiame pasaulyje. Pvz.: Ponia Fig prižiūrėjo Harį Dumbldoro prašymu, kol jis vasaros metu apsistodavo pas Durslius, o Argas Filčas buvo vienas iš Hogvartso personalo narių. Taip pat įmanoma, kad žiobarų šeima susilauks burtininko vaiko, kaip atsitiko Hermionai Įkyrėlei. Nepriklausomai ar gimstama burtininku ar ne, daugelis iš jų yra nepažįstami su žiobarų pasauliu ir tai ką jie žino apie žiobarus dažnai būna netiksli informacija. Stebuklingas pasaulis ir jo fantastiniai elementai vaizduojami dalykiškai. Šis stebuklingo ir kasdieniško gyvenimo sugretinimas yra vienas iš labiausiai išsiskiriančių šių romanų motyvų. Šių knygų personažai gyvena normalius gyvenimus su visiems būdingomis problemomis, o jų aplinkoje yra pilna magiškų daiktų.
Chronologija
Knygose yra vengiama nurodyti tikslią istorijos pasakojimo datą, tačiau yra keletas užuominų, kurios leidžia knygas ir įvairius įvykusius įvykius, apie kuriuos rašoma jose, sudėlioti chronologiškai. Laiko juosta pakankamai tiksliai yra nustatyta antrojoje serijos knygoje „Haris Poteris ir Paslapčių kambarys“, kurioje Beveik Begalvis Nikas pamini, jog jo šventė yra skirta 500-ų metų mirties jubiliejui paminėti. Yra nurodoma ir data: 1492 m. spalio 31 d., o knygos vieneri mokslo metai apima nuo 1992 m. iki 1993 m. laikotarpį. Chronologija ir vėl buvo patikslinta septintoje knygoje, „Haris Poteris ir Mirties relikvijos“, kurioje yra minima Džeimso ir Lilės Poterių mirties data – 1981 m. spalio 31 d. Kadangi Haris buvo vienerių metų amžiaus, kuomet jo tėvai buvo nužudyti, jo gimimo metai yra 1980 m., o pagrindinė istorija apima nuo 1991 m. (antrasis „Išminties akmens“ skyrius) iki 1998 m. („Mirties relikvijų“ pabaiga) laikotarpį. Kuomet 2007 m. rugsėjį iš knygų autorės J. K. Rowling buvo paimtas interviu, kuris buvo skirtas ITV dokumentiniam filmui, Rowling pareiškė, jog galutinė kova su Voldemortu įvyko 1997 m. gegužės 2 d., tačiau tai atrodo buvo klaida, nes tikroji data turėtų būti 1998 m. gegužės 2 d., sprendžiant pagal suteiktas datas knygose „Paslapčių kambarys“ ir „Mirties relikvijos“.
Serijos knygos
Papildomos knygos
Pagrindiniai „Hario Poterio“ veikėjai
Haris Poteris  – fiktyvus J. K. Rowling sukurtos knygų serijos veikėjas, kurio vardu pavadintos knygos. Knygose aprašoma našlaičio berniuko, kuris per savo 11-ąjį gimtadienį sužino jog yra burtininkas. Jis pradeda lankyti Hogvartso burtų ir kerėjimo mokyklą, kad galėtų išmokti valdyti savo magiškas galias. Padedamas gerojo ir besirūpinančio mokyklos direktoriaus Albo Dumbldoro, Haris sužino jog jis burtininkų pasaulyje yra garsus ir visų žinomas ir tai, jog jo lemtis yra glaudžiai susijusi su Valdovu Voldemortu – tamsiuoju burtininku, kuris nužudė jo motina ir tėvą ir kuris buvo tikima, jog mirė nuo pražūtingų kerų bandydamas nužudyti naujagimį Harį.
Magulė
Magulė – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Želvos.
Etimologija
Tiksli pavadinimo kilmė neaiški, bet manoma, kad jis galėjęs kilti nuo rusiško žodžio mogila („kapas“), mat čia anksčiau buvusios kapinaitės.
Haris Poteris
Pagrindiniai „Hario Poterio“ veikėjai
Hermiona Įkyrėlė  – fiktyvi J. K. Rowling parašytos Hario Poterio knygų serijos veikėja. Jos pirmasis pasirodymas buvo pirmoje šios serijos knygoje „Haris Poteris ir Išminties akmuo“, kurioje ji buvo pristatyta, kaip mokinė keliaujanti pirmą kartą į magijos mokyklą. Bėgant laikui ji tapo labai artima draugė Hariui Poteriui ir Roniui Vizliui, kuriems dažnai padėdavo, nes buvo labai protinga ir turėjo gerą atmintį. Rowling yra pareiškusi, kad Hermiona atspindi ją pačią, kai buvo jaunesnė.
Albas Dumbldoras  – fiktyvus, vienas iš pagrindinių protagonistų britų rašytojos J. K. Rowling parašytoje Hario Poterio knygų serijoje. Vienas iš faktorių, kurias lėmė jo svarbumą knygose yra jo buvimas Hogvartso burtų ir kerėjimo mokyklos direktoriumi. Vėliau knygose buvo atskleista jog jis yra „Fenikso brolijos“, organizacijos sukurtos kautis prieš pagrindinį knygų antagonistą – Valdovą Voldemortą, įkūrėjas.
Severas Sneipas  – fiktyvus J. K. Rowling parašytos Hario Poterio knygų serijos veikėjas. Pirmojoje knygoje „Haris Poteris ir Išminties akmuo“ jis yra vienas iš pagrindinių antagonistų. Bėgant laikui, Sneipo motyvacijos pasidaro vis labiau sudėtingesnės ir sunarpliotos, o knygų autorė Rowling neatskleidžia tikrųjų jo bruožų ir jo ištikimybės konkrečiam asmeniui iki pat paskutinės knygos „Haris Poteris ir Mirties relikvijos“ pabaigos. Severo Sneipo personažas pasirodė visose septyniose Hario Poterio knygose. Rowling yra pareiškusi, jog šis personažas yra vienas iš įdomiausių ir dėkingiausių šioms knygoms.
Valdovas Voldemortas  – knygų apie Harį Poterį antagonistinis veikėjas. Jis yra didžiausias Hario Poterio priešas – žiaurus ir stiprus juodasis magas. Vardas „Voldemortas“ išvertus iš lotynų ir prancūzų kalbų reiškia „mirties skrydis“. Knygos fiktyviame magiškajame pasaulyje taip bijoma Voldemorto vardo, jog jį nedaugelis gali pasakyti garsiai. Tikrasis jo vardas yra Tomas. Dauguma veikėjų jį vadina „Pats Žinai Kas“ arba „Tas Kurio Nevalia Minėti“. Jo šalininkai Mirties valgytojai irgi nesikreipia Voldemorto vardu, vietoj to jie į ji kreipiasi kaip į Tamsos Valdovą arba šeimininką.
Balys Bazevičius
Balys Bazevičius (g. 1925 m. spalio 15 d. Domantonys, Alytaus apskritis) – Lietuvos pedagogas, redaktorius.
Biografija
Mokėsi Alytaus gimnazijoje, Marijampolės mokytojų seminarijoje, Vilniaus pedagoginiame institute studijavo istoriją. Baigė Žurnalistikos kursus prie LKP CK Vilniuje ir sąjunginio Radijo komiteto Maskvoje.
Žurnalistinį darbą pradėjo 1945 m. Alytuje, laikraščio „Tarybinė Dzūkija“ redakcijoje, 1947–1950 m. laikraščio redaktorius; nuo 1947 m. ir „Tiesos“ korespondentas Dzūkijoje. 1951–1954 m. Lietuvos radijo visuomeninių–politinių laidų vyriausias redaktorius, 1954–1957 m. – „Valstiečių laikraščio“ skyriaus vedėjas, 1957–1960 m. – žurnalo „Mokslas ir gyvenimas“ atsakingasis sekretorius, 1960–1961 m. – Tarybinio informacijų biuro korespondentas Lietuvai. 1961–1987 m. žurnalo „Kooperatininkas“ vyriausias redaktorius. Rašė daugiausia žemės ūkio, prekybos, ekonomikos temomis.
Crazy Little Thing Called Love
„Crazy Little Thing Called Love“ – grupės „Queen“ rockabily stiliaus daina iš albumo „The Game“. Šią dainą 1979 m. įrašė grupės vokalistas Freddie Mercury.
Daina iškleista singlo pavidalu pasiekė topų viršūnes daugelyje pasaulio šalių. F. Mercury šią dainą atliko kartu grodamas gitara, o tai buvo pirmas kartas grupės gyvų pasirodymų istorijoje, kuomet F. Mercury grojo gitara. Nuo dainos išleidimo daug atlikėjų ją perdainavo.
Ryšių palydovas
thumb|Žemės ryšių palydovas
Ryšių palydovas – dirbtinis palydovas, retransliuojantis ryšio signalus. Ryšių palydovas iš vienos Žemės vietos į kitą perduoda radijo ir televizijos programas, telefono skambučius ir apskritai bet kokią radijo bangomis siunčiamą informaciją.
Geostacionarūs ryšių palydovai skrieja 35786 km aukštyje virš pusiaujo ir šiame aukštyje apskrieja Žemę per parą. Per tą patį laiką Žemė apsisuka aplink ašį vieną kartą, todėl palydovas visą laiką lieka tame pačiame taške Žemės atžvilgiu.
WO
wo gali reikšti:
Scar Tissue
„Scar Tissue“ – grupės „Red Hot Chili Peppers“ daina iš jų 1999 m. išleisto albumo „Californication“. Daina buvo išleista kaip pirmasis singlas, skirtas pareklamuoti albumą. Daina iškart tapo pasauliniu hitu, išbūnant rekordiškai ilgai, net 16 savaičių, pirmoje Billboard Hot Modern Rock Tracks topo vietoje.
Dainai sukurtas vaizdo klipas, taip pat daina atliekama kone kiekviename grupės koncerte.
Hamburgo kultūra
Hamburgo kultūra – finalinio paleolito archeologinė kultūra, kurią 1937 m. išskyrė Alfredas Rustas pagal 1933 m. tyrinėtą Maiendorfo gyvenvietę prie Hamburgo.
Arealas
thumb|left|150px|Hamburgo kultūros strėlės antgalis (antgalis su peteliais) Hamburgo kultūra 10 700 m. pr. m. e. – 9600 m. pr. m. e. buvo paplitusi šiaurės rytų Prancūzijoje, šiaurės ir vidurio Vokietijoje, Olandijoje, Danijoje, vakarų Lenkijoje.
Kraujalakė
Kraujalakė (Sanguisorba) – erškėtinių (Rosaceae) augalų gentis. Lotyniškai sanguis – kraujas, sorbere – siurbti; augalas turi rauginių medžiagų ir vartojamas kraujavimui sulaikyti. Jo raudoni kaip kraujas žiedynai buvo laikomi tos savybės žyme. Tai 20-90 cm aukščio daugiametės žolės, turinčios tamsiai rudą šakniastiebį ir lapų skrotelę. Žiedai susitelkę į galvutes.
Arshile Gorky
Aršilas Gorkis (, tikr. Vostanikas Adojanas, 1902–1948 m.) – XX a. armėnų kilmės JAV avangardinis tapytojas.
Biografija
Vostanikas Adojanas gimė 1904 m. balandžio 15 d. Chorkomo kaime Armėnijoje, Vano provincijoje, tuometinėje Osmanų imperijoje (dabar Turkija). Jis buvo trečiuoju iš keturių šeimos vaikų. Tėvas buvo prekybininku ir dailide, kuris 1908 m. pabėgo į JAV nuo prievartinio paėmimo į Osmanų imperijos armiją. Likusi šeima 1915 m. pasitraukė iš Osmanų imperijos į Rusijos imperijos Armėnijos dalį nuo etninių armėnų persekiojimo. Kurį laiką šeima keliavo su armėnų pabėgėliais, V. Adojano motina mirė Rusijoje. 1920 m. būsimasis dailininkas atvyko į JAV, kur Providense, Rodo saloje, gyveno jo tėvas. Apie 5 metus V. Adojanas užsiėmė įvairiais darbais, taip pat mokėsi dizaino mokyklose Providense ir Bostone.
1936 m. A. Gorkio stilius iš kubistinio konstruktyvizmo pasikeitė į labiau abstraktų figūrinį. Meniniuose sluoksniuse dailininkas pradėtas vertinti rimčiau nei P. Pikaso imitatorius. 1937 m. Vitni muziejus įsigijo jo paveikslą. 1938 m. įvyko A. Gorkio personalinė paroda Boyer galerijose Niujorke, 1941 m. jo kūriniai eksponuoti San Francisko dailės muziejuje. 1941 m. A. Gorkis vedė antrą kartą, Agnes Magruder. A. Gorkis susipažino su į Niujorką nuo Antrojo pasaulinio karo Europoje pabėgusių menininkų siurrealistų grupe, tarp kurių – Andrė Bretonas, Robertas Mata. Susipažinimas su siurrealistų technikomis (automatizmas) giliai paveikė A. Gorkio vėlyvąjį stilių. 1945 m. įvyko A. Gorkio personalinė paroda Julian Levy galerijoje Niujorke.
1946 m. A. Gorkį ištiko nelaimės: sausį gaisro metu studijoje Šermano miestelyje (Konektikutas) sudegė apie 27 jo paveikslai, užrašų knygutės ir piešiniai, vasario mėnesį jam buvo atlikta operacija nuo vėžio, bei dailininkas pradėjo įtarinėti savo žmoną dėl ryšių su R. Mata. 1947 m. A. Gorkis su žmona persikėlė nuolatiniui gyvenimui į Šermaną. 1948 m. jis pateko į automobilio avariją, kurioje buvo sunkiai sužalotas: jam lūžo kaklas ir kurį laiką dailininkas negalėjo tapyti ranka. Jo santykiai su žmona taip suprastėjo, kad ji panoro skyrybų. A. Gorkis baigė gyvenimą savižudybe 1948 m. birželio 21 d. Šermano miestelyje, kur buvo palaidotas. Vėlyvaisiais gyvenimo metais A. Gorkis iškilo kaip vienas reikšmingiausių JAV avangardinių dailininkų, jo kūryba turėjo reikšmingą poveikį abstrakčiojo ekspresionizmo meno srovės susiformavimui. A. Gorkio tapybos kūriniuose galima įžvelgti prarasto gimtojo krašto prie Vano ežero atsiminimų motyvus: laukus, sodus, kaimo vaizdus.
Kužių herbas
Kužių herbas – vienas iš Šiaulių raj. Kužių heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo skydo auksiniame lauke ant kairiojo raudono kaspino trys nukirstos sidabrinės arklių galvos su auksiniais pavadžiais.
Istorija
2001 m. kovo 1 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 874. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.
Avinėlių tylėjimas
Avinėlių tylėjimas  – 1991 metų JAV filmas, pasakojantis apie nepaprastai protingą ir žiaurų kanibalą psichiatrą Hanibalą Lekterį, kuris padeda jaunai FTB agentei tirti serijinio žudiko bylą.
Filmas susilaukė kitų dviejų dalių – pratęsimo „Hanibalas“ ir priešistorės „Raudonasis drakonas“.
Avinėlių tylėjimas buvo apdovanotas penkiose Oskarų kategorijose: Geriausias metų filmas, Geriausias aktorius, Geriausia aktorė, Geriausias režisierius ir Geriausias adaptuotas scenarijus.
Siužetas
Jaunoji FTB agentė Klarisa Starling yra paskiriama padėti surasti dingusią moterį ir išgelbėti ją iš psichopatinio serijinio žudiko, kuris nudiria odą savo aukoms. Klarisa bando gauti patarimų iš kito psichopato Hanibalo Lekterio, kuris buvo gerbiamas psichiatras. Tačiau Klarisa turi pirma įgauti Lekterio pasitikėjimą, kad jis suteiktų informacijos.
Kyvė (Kalveliai)
Kyvė teka per Kenos mišką, prie jos įsikūrę Užtilčiai.
Upėvardis greičiausiai finougriškas, kilęs iš, („akmuo“), nors bandoma ieškoti iš baltiškų sąsajų (kyvis, kivynas „smulkus vandens gyvis, kirmėlytė“).
Pakas
thumb|250px|Arkties vandenyno pakas
Pakas – daugiametis jūrų ledas, kurį sudaro milžiniškos, labai tvirtos 3-5 m, bet pasitaiko ir 20 m storio ledo lytys. Laivams pakas yra sunkiai įveikiama kliūtis, per paką vandens kelius praardo ledlaužiai. Ant ledo lyčių dažnai įrengiamos poliarinės stotys.
XH
xh gali reikšti:
Likvidumas
Likvidumas – ekonominis terminas, įvardijantis galimybę greitai ir lengvai pakeisti aktyvus į grynuosius pinigus su labai mažu vertės praradimu arba iš viso be vertės praradimo.
Likvidumas priklauso nuo rinkos ir aktyvų rūšies. Mažiausiai likvidūs yra nefinansiniai aktyvai (pvz., nekilnojamasis turtas, automobiliai, mechanizmai), o labiausiai – finansiniai (vekseliai, obligacijos, akcijos). Stabiliose ekonomikose aktyvai dažniausiai parduodami už pinigus, nestabiliuose ekonomikose ar esant didelei nacionalių pinigų infliacijai aktyvai dažniau keičiami į prekes ar kitų valstybių pinigus. Tarptautinėse rinkose skirtingai vertinami įvairių valstybių pinigai, jų likvidumas proporcingai priklauso nuo pirkimo ir pardavimo maržos.
Nors finansiniai aktyvai ir pasižymi didesniu likvidumu, tačiau jų likvidumas taip pat nevienodas. Pavyzdžiui, jei akcijos kotiruojamos biržoje, ir jei apyvarta jomis yra aukšta, tuomet tokių vertybinių popierių likvidumas bus kur kas didesnis nei biržoje nekotiruojamų (privačių) akcijų. Taip yra su kitais finansiniais aktyvais - obligacijos prekiaujamos biržoje pasižymės kur kas aukštesniu likvidumu, nei neprekiaujamos biržoje obligacijos.
Mažesnis aktyvų likvidumas reiškia didesnę investicijų riziką (nekreipiant dėmesio į kitus faktorius). Vertybinių popierių likvidumą dažniausiai galima įvertinti atsižvelgiant į vertybinių popierių prekybos apimtis biržoje bei įprastinį kainų skirtumą tarp paklausos ir pasiūlos.
Balanso aktyvų skiltyje rodomas visas turtas, kurį galima parduoti ar paversti pinigais, taip pat ir turimi pinigai.
Kyliškiai
Kyliškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Papilio, prie kelio. Į pietus nuo kaimo dunkso Kyliškių miškas.
Istorija
Kyliškiai paminėti 1671 m. Papilio dvaro inventorių dokumentuose. 1923 m. buvo 17 ūkių.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Vie Montante Internationale
Vie Montante Internationale (VMI) – tarptautinė krikščioniška pagyvenusių žmonių organizacija. Jos veiklos pobūdį apibūdina keturi žodžiai:
VMI nariu gali tapti kiekvienas, pripažįstantis įstatus ir sumokėjęs metinį mokestį. (Pvz., Didžiojoje Britanijoje jis yra aštuoni svarai). Nariai reguliariai susitinka, keičiasi nuomonėmis, organizuoja bendrus renginius. Leidžiamas mėnesinis biuletenis, kuriame skelbiami aktualūs straipsniai, būsimų susitikimų vietos ir laikas. Šią informaciją galima rasti ir internete. Yra leidžiama ir kita literatūra. Kiekviena grupelė išsirenka vyresnįjį, o pastarųjų suvažiavimas renka visos šalies Vie Montante Prezidentą. Nors organizacija yra bendrakrikščioniška, kai kurios šalys renka po kelis prezidentus – atskirai katalikiškai ir evangelikų bendruomenėms. Kas ketveri metai šaukiami Pasauliniai kongresai, kuriuose renkami Vie Montante Internationale Prezidentai. Europa bei kiti žemynai turi išsirinkę ir savo Prezidentus.
Šiuo metu VMI jungia apie 250 tūkst. narių. Ji veikia 47 valstybėse, penkiuose kontinentuose. Būstinė – Paryžiuje, Vie Montante tėvynėje. Du kartus per metus yra išleidžiamas žurnalas anglų, prancūzų, portugalų ir ispanų kalbomis.
Istorija
1989 m. Panamoje (Panama) įvyko Antrasis pasaulinis kongresas, o 1991 m. Londone (Didžioji Britanija) – Pirmasis Europos kongresas. Trečiasis psaulinis kongresas vyko 1994 m. Majamyje (JAV), o Ketvirtasis – 1998 m. Dakare (Senegalas). Organizacijos veikla ryšium su JT 1999 m. paskelbtais Pasauliniais pagyvenusių žmonių metais ypač suaktyvėjo. 2002 m. – Penktasis pasaulinis kongresas Bankoke (Tailandas). Pakeisti įstatai – vietoj veiklos krypties apaštalavimas priimta švelnesnė nuostata – misionieriška veikla. 2004 m. – Europos kongresas Lenkijoje, Varšuvoje. Pagrindinė tema – kaip Vie Montante Internationale reaguoja į pagyvenusių žmonių poreikius.
Pensininkų, o ir bendrai vyresnių žmonių dalis visuomenėje, ypač išsivysčiusių šalių tarpe, didėja, kartu auga ir organizacijos narių skaičius.
Hesperija (mitologija)
Graikų mitologijoje Hesperija – viena iš keturių hesperidžių, Atlanto arba Dzeuso ir Temidės arba Hesperos (arba Niktės ir Erebo) dukra. Jos seserys buvo: Eglė, Eritėja, Aretuzė. Hesperidės saugojo auksinių obuolių sodą. Tas, kuris atsikąsdavo obuolio iš hesperidžių sodo tapdavo nemirtingas.
Plaškių valsčius
Plaškių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Plaškiai.
Istorija
1920 m. valsčius perduotas iš Tilžės apskrities Pagėgių apskričiai. Panaikintas 1947 m. lapkričio 6 d. prijungiant prie Rukų valsčiaus.
Planavimas
Planavimas – kiek įmanoma sisteminis procesas, kurio paskirtis – nustatyti siektinus tikslus bei veiksmus.
Planavimas kaip prognozavimas yra organizacijos tikslų ir uždavinių formavimas bei priemonių ir kelių, reikalingų tikslų ir uždavinių realizavimui, nustatymas.
Planavimo funkcija
Planavimo funkcija siekiama atsakyti į šiuos klausimus: kur esama konkrečiu metu? Kur norima judėti? Kaip ruošiamasi tai daryti?
Planavimas nėra vienkartinis veiksmas. Tai nuolat veikianti funkcija. Pirmiausia todėl, kad pasiekus numatytą tikslą yra nustatomas naujas tikslas arba jis yra keičiamas.
Planai
Planuose pateikiami organizacijų tikslai ir geriausios procedūros tikslams pasiekti. Be to, planai yra gairės, kuriomis vadovaudamasi:
Dennis Meadows
thumb|Dennis L. Meadows, 2012.
Dirbo grupėje, 1972 m. pristačiusioje pasaulio imitacinį modelį World3, kuris rodo, kad jei žmonija toliau taip intensyviai vystysis, tai pasaulio ekosistemoje po kurio laiko galimi katastrofiniai pokyčiai.
Šiuo modeliu rėmėsi Romos klubas, jis aprašytas knygoje „Augimo riba“ („The Limits to Growth“).
Nesvyžius
Nesvỹžius  – miestas vidurio vakarų Baltarusijoje, Minsko srityje, į rytus nuo Baranovičių, 110 km nuo Minsko, prie Ušos (Nemuno intako). Rajono centras.
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikai
miniatiūra|Nesvyžiaus Radvilų rezidenciniai rūmai 2015 m.
Teigiama, kad pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Nesvyžiaus pavadinimas atsiranda Būtųjų laikų pasakojime, aprašant 1223 m. gegužės 31 d. prie Kalkos upelio (dabar Donecko sritis, Ukraina) vykusį ginkluotą rusėnų susidūrimą su mongolais. Tačiau Nesvyžiuje atlikti archeologiniai tyrimai rodo, kad gyvenvietė čia atsirasti galėjo ne anksčiau, nei XV amžiuje. Nesvyžius ir jo žemės nuo XIII a. II pusės priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, sudarydamos Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio valdą. 1445 m. rugsėjo 17 d. Kazimieras Jogailaitis Nesvyžių atiduoda valdyti LDK bajorui Mikalojui Nemiraičiui, rėmusiam jo kandidatūrą dėl karūnos. Šie metai laikomi patikimais istoriniais šaltiniais pagrįsta tikrąja Nesvyžiaus miesto įkūrimo data. Yra žinoma, kad Mikalojus Nemiraitis Nesvyžiuje fundavo bažnyčią. Šiam LDK didikui mirus Nesvyžius grįžta LDK valdovo nuosavybėn. 1492 m. lapkričio 10 d. Aleksandras Jogailaitis Nesvyžių atiduoda valdyti Trakų vaivadai Petrui Mangirdaičiui, kurio dukrai ištekėjus už Lietuvos didžiojo etmono Stanislovo Kiškos Nesvyžius trumpam atitenka Kiškų giminei. Mirus Stanislovo Kiškos dukrai Onai, kuri 1513 m. buvo ištekėjusi už Jono Radvilos, Nesvyžių paveldi jų sūnus Mikalojus Radvila Juodasis. 1533 m. Nesvyžius galutinai atitenka Radvilų giminei, kuri miestą valdė keturis šimtmečius.
Radvilų valdymas
1547 m. Mikalojui Radvilai Juodajam gavus Šventosios Romos imperijos kunigaikščio titulą Nesvyžius tapo Radvilų Nesvyžiaus-Olykos kunigaikštystės sostine, o 1586 m. Mikalojaus Kristupo Radvilos Našlaitėlio įkurtos ordinacijos centru. 1584 m. čia ėmęs reziduoti Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis Nesvyžių pavertė tikru miestu: pastatydino pilį ir parapijos bažnyčią, 1586 m. išrūpino savivaldos teises, naujai įkurtą miestą taisyklingai suplanavo ir apjuosė gynybiniais statiniais, prikvietė amatininkų, pirklių ir menininkų iš užsienio.
Per II ATR padalijimą 1793 m. Nesvyžius iki 1918 m. pateko į Rusijos imperiją ir buvo paverstas Minsko gubernijos miestu, XIX a. buvo miestelis Slucko apskrityje.
1927 m. prijungta dalis Lanės valsčiaus.
Sovietmečiu išvystyta sviesto, pieno, pašarų pramonė.
Naujieji laikai
2010 m. sausio 27 d. Vilniuje ir 2010 m. vasario 26 d. Nesvyžiuje buvo pasirašyta bei parafuota Nacionalinio muziejaus Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovų rūmų ir Baltarusijos nacionalinio istorinio kultūrinio muziejaus-draustinio „Nesvyžius“ ilgalaikio bendradarbiavimo sutartis. Joje numatyta, kad šios Lietuvos ir Baltarusijos nacionalinės muziejinės institucijos bendradarbiaus siekdamos propaguoti ir aktualinti bendrą LDK istoriją bei paveldą, Vilniaus ir Nesvyžiaus rezidencijų bei miestų politinius, kultūrinius, meninius, ūkinius ir kitus istorinius ryšius. Taip pat planuojama keistis parodomis ir eksponatais, kita aktualia muziejine informacija, ikonografija, fotomedžiaga, konsultuotis rezidencijų atkūrimo, ekspozicijų įrengimo, restauravimo klausimais, įgyvendinti bendrus švietimo ir mokslinius tiriamuosius projektus, rengti turizmo informacijos programas
Hasunos kultūra
thumb|300px|Hasunos ir [[Chalafo kultūra|Halafo kultūrų arealas]] Hasunos kultūra arba Tel Hasunos kultūra – neolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1943–1944 m. tyrinėtą Tel Hasunos gyvenvietę į pietus nuo Mosulo.
Nesvyžius
Istoriniai paminklai
miniatiūra|Nesvyžius. Didžioji sinagoga. 1900 m.|261x261px
Hasunos kultūra
Arealas
Hasunos kultūra 7 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje – 6 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje buvo paplitusi dabartiniame Irake.
Nesvyžius
Įamžinimas
Vilniaus miesto Pašilaičių seniūnijoje ir Vilniaus rajono Avižienių seniūnijos Bukiškio gyvenvietėje yra Nesvyžiaus miesto vardu pavadintos gatvės
Hasunos kultūra
Kultūra
Hasunos kultūrai būdinga trikampių ornamentu puošta arba juodai dažyta keramika – taurės, plačiakakliai ąsočiai. Žmonės gyveno gyvenvietėse, 3-4 kambarių namuose su krosnimis ir vidiniu kiemu; pastatai statyti iš nedegto molio plytų. Vertėsi žemdirbyste (aptikta laukų drėkinimo sistemų liekanų) ir gyvulininkyste. Naudojo gludintus kirvelius ir kaplius, medinius pjautuvus su titnaginiais ašmenėliais, buožes.
Mirusiuosius laidojo kieme, vaikus – kartais induose po namų grindimis; į kapus dėdavo indų, dažniausiai ištapytų įvairiais ornamentais ir molinių moters statulėlių. Hasunos kultūra išsirutuliojo į Halafo kultūrą.
YI
Yi gali reikšti:
yi gali reikšti:
Kriosfera
Kriosfera – viena iš gamtinių Žemės sferų, bendra ledo visuma pasaulyje. Kriosfera įsiterpusi į litosferą, atmosferą ir hidrosferą, nesudaro ištiso sluoksnio. Kriosfera gali susidaryti ten, kur yra vandens ir būdingos neigiamos temperatūros.
Žemės kriosferą sudaro:
Kriosferos procesus nagrinėja kriologija.
Usėnų valsčius
Usėnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Usėnai.
Istorija
Įkurtas II pasaulinio karo metu, panaikintas 1947 m. lapkričio 6 d. prijungiant prie Rukų valsčiaus.
Truzdai
Truzdai, Traušiai arba Lipniakai (1374-1379 m., vėliau Gut Trausen, 1945–1946 m. Траузен, nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Železnodorožno miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas Truzdai prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities Girdavos pilies valsčiaus, nuo 1930 m. Truzdų valsčiaus centras. Priklausė Girdavos parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Višniovojės apylinkės kaimas.
Penologija
thumb|150px Penologija ( – bausmė) – mokslas apie bausmes, nusikaltimų prevenciją, kalėjimus.
Sigitas Kancevyčius
Sigitas Kancevyčius (g. 1965 m. balandžio 6 d. Mociškiuose, Šilutės rajonas) – fotografas, Lietuvos ir Tauragės krašto visuomenės veikėjas.
Biografija
Baigė Pagėgių krašto Mociškių pradinę mokyklą. Tėvams persikėlus gyventi į Tauragės rajoną 1983 m. baigė Gaurės vidurinę mokyklą. 1987 m. baigė Vilniaus valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetą, įgijo masinių renginių režisieriaus specialybę, papildomai studijavo fotografiją ir įgijo spaudos fotografo specializaciją. 2012 metais Klaipėdos universitete apgynė Menotyros magistro diplomą.
Penologija
Nauki prawne
Sigitas Kancevyčius
Biografija
1987 m. Tauragės kultūros namų masinių renginių režisierius, 1989 m. Gaurės kultūros namų direktorius. 1991 m. sugrįžo į Tauragę, dirbo fotografu bei pedagoginį ir žurnalistinį darbą, buvo įkūręs privačią įmonę ir fotografavo vestuves, kitas šeimos šventes, įvairius renginius. 1997 m. su grupe draugų įkūrė uždarąją akcinę bendrovę ir laikraštį „Tauragės kurjeris", 2000–2003 m. Tauragės rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2007-2010 m. mero patarėjas, nuo 2009 m. gruodžio 22 d. Tauragės rajono savivaldybės Birutės Baltrušaitytės viešosios bibliotekos direktorius.
Makiūgaliai (Ukmergė)
Etimologija
Kaimas vardas yra sudurtinės darybos, kurį sudaro ežero vardas Makys ir bendrinis žodis galas. Šis kaimas įsikūręs rytiniame Makio ežero pakraštyje, pagal tai ir pavadintas.
Sigitas Kancevyčius
Biografija
1997 m. įkūrė Lietuvos liberalų sąjungos Tauragės skyrių, nuo 2002 m. Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Tauragės skyriaus pirmininkas. Šiuo metu nepriklauso jokiai politinei partijai.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007 m. 2007-2010 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.
Skaudvilės ir Baltrušaičių bendruomenių, Norkaičių mėgėjų teatrų įkūrėjas, režisierius ir vadovas. Vienas iš laikraščio "Tauragės kurjeris" (įkurtas 1997 m.) įkūrėjų ir pirmasis šio leidinio redaktorius bei vienas iš "Tauragės radijo" ( įkurta 2011 m.) įkūrėjų, laidų vedėjas. Režisuoja spektaklius, rašo pjeses, eilėraščius, skelbia straipsnius.
Tauragės apskrities imtynių federacijos, imtynių klubo „Tauras“ viceprezidentas, Baltrušaičių kaimo bendruomenės narys.
Kūryba
Surengė per 50 personalinių fotografijos parodų ne tik Lietuvoje, bet ir Lenkijoje, Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje, Gruzijoje ir Rusijoje.
Tauragės literatūrinių klubų „Vakarutė“ ir "Žingsniai", fotografų klubo „Fotojūra“ narys, 2005 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys, turi Meno kūrėjo statusą.
Lietuvos energijos komitetas
Lietuvos energijos komitetas (visas pavadinimas – Lietuvos energijos ūkiui ir žemės turtams tirti komitetas) – valstybinė institucija, turėjusi spręsti Lietuvos energetikos problemoms ir veikusi 1936–1940 m. Kaune.
Around the World
„Around the World“ – grupės „Red Hot Chili Peppers“ daina iš jų 1999 m. išleisto albumo „Californication“. Daina vėliau buvo išleista kaip antrasis singlas, skirtas pareklamuoti albumą.
Lietuvos energijos komitetas
Prielaidos
1918 m. atkūrusi Nepriklausomybę Lietuva paveldėjo karo nuniokotą ūkį ir labai menkus techninės inteligentijos kadrus. Padėtimi pasinaudojęs į Respublikos pramonę ir energetiką įsiveržė užsienio kapitalas. Lietuvos energijos ūkis tuomet vystėsi nevaržomas jokių teisinių normų. Po keliolikos metų tapo akivaizdu – laisva privati iniciatyva esanti bejėgė tinkamai tvarkyti energijos ūkį. Elektros energijos kaina Lietuvoje buvo nepagrįstai aukšta, net 1,35 Lt/kwh. A. Augustaičio surinkta istorinė medžiaga liudija apie Lietuvos techninės inteligentijos reakciją. Jau 1928 m, Kauno aukštesniosios technikos mokyklos dėstytojas inž. Bronius Garšva buvo parengęs referatą „Elektrifikacija ir Lietuvos tautinis progresas“. Jame buvo teigiama, kad reikia nedelsiant įsteigti Lietuvos elektrifikacijos komitetą, kuriame būtų sutelkti visi suinteresuotų žinybų atstovai rinkti medžiagą Lietuvos elektrifikacijos planui sudaryti.
Around the World
Dainai buvo sukurtas vaizdo klipas, taip pat ji dažnai atliekama grupės koncertuose.
Lietuvos energijos komitetas
Prielaidos
Stiprėjo ir visuomenės nepasitenkinimas dėl nepaprastai aukštos elektros energijos kainos. 1933 m. kovo 12 d. Kaune prasidėjo visuotinis elektros vartotojų streikas. Elektros kaina buičiai krito iki 0,82 Lt/kwh. Elektrai tapus tokiai svarbiai šalies vystymesi ir paprasto piliečio buityje, Lietuvos energijos ūkį tuo metu tvarkiusi Susisiekimo ministerija nebegalėjo apsiriboti vien normomis ir taisyklėmis. Valdžia privalėjo aktyviau reikštis planavimo, tvarkymo ir kontrolės srityse. Lietuvos tuometinės inžinerinės visuomenė ir jos aktyviausi nariai – profesoriai Pranas Juodelė, Steponas Kolupaila, Albinas Rimka, inžinieriai Pranas Drąsutis, Leonas Kaulakis, Jurgis Vidmantas ir kiti paragino prie Susisiekimo ministerijos steigti Energijos komitetą. Pirmiausiai išnagrinėta užsienio valstybių patirtis. Modernaus energijos ūkio tvarkymo pavyzdžiais pasirenkamos Prancūzija, Anglija, Estija, apie kurias Lietuvos energijos ūkiui ir žemės turtams tirti komiteto leidinyje rašoma:
Steigimas
1936 m. vasario 15 d. Susisiekimo ministro inžinieriaus Jokūbo Stanišauskio iniciatyva įsteigtas Energijos komitetas, kurio statusą ir formavimo principus patvirtino Ministras Pirmininkas Juozas Tūbelis. Pirmojo Energijos komiteto posėdžio data – 1936 m, balandžio 8 d. Energijos komiteto veiklos gaires geriausiai nusako jos steigėjų mintys:
Struktūra
Energijos komiteto sudėtis:
Veikla
Lietuvos energijos komitetas tyrė Lietuvos žemės turtus, energijos išteklius, svarstė jų racionalaus naudojimo klausimus. Parengė pirmojo Lietuvos perspektyvinio elektrifikavimo plano metmenis, surinko ir apibendrino elektros ūkio statistinius duomenis (darbus atliko inž. Leonas Kaulakis, J. Linkaitis ir kt.), ištyrė nemažai durpynų, parengė jų statistiką (darbams vadovavo inž. Jurgis Vidmantas), sudarė pirmąjį Lietuvos upių kadastrą (darbams vadovavo prof. Steponas Kolupaila ir kt.), tyrė Lietuvos cemento žaliavas, molį, kvarcinį smėlį (darbams vadovavo prof. Pranas Jodelė ir kt.). Paskelbė veiklos suvestines (4 t., 1937–1940).
1938 m. kovo mėn. Vyriausybė pateikė Seimui Energijos įstatymo projektą. Šio įstatymo tikslas – suaktyvinti vietos energijos šaltinių naudojimą įvežamo kietojo ir skystojo kuro sąskaita ir suteikti reikiamą planingą ir racionalią vystymo kryptį visam šalies energijos ūkiui. Energijos komitetą norėta legalizuoti įstatymo keliu, tuo pačiu siekiant suteikti jam didesnio autoriteto ir svorio. Pagal įstatymo projektą Energijos komitetas, kaip studijų organas, turėjo rengti Lietuvos energijos išteklių naudojimo planus ir teikti valdžios institucijoms išvadas energijos ūkio reikalais. Įstatymo priėmimas Seime užtruko iki 1940 m. balandžio vidurio.
Lietuvos energijos komitetui rekomendavus 1937 m. valstybė savo lėšomis įsteigė akcinę bendrovę „Elektra“ su 6 mln. litų pagrindiniu kapitalu, kurios tikslas buvo realizuoti Energijos komiteto rengiamą Lietuvos elektrifikacijos planą. 1938 m. akcinės bendrovės „Elektra" vadovaujantis darbuotojas P. Drąsutis leidinyje „Energijos komiteto darbai“ t. 2 paskelbė grupės specialistų parengtus Respublikos elektrifikavimo plano metmenis. 1938 m. lapkričio 24-25 d. II Lietuvos inžinierių ir architektų suvažiavimo metu energetikos sekcijoje L. Kaulakis pateikė išsamų pranešimą „Esama Lietuvos elektrifikacijos padėtis ir jos perspektyvinis išvystymas“. Vykdydamas elektrifikavimo planą Energijos komitetas nutarė statyti naują elektrinę Šiauliuose, kuri energija galėtų aprūpinti ir Panevėžį, o pastačius Kauno elektrinę, taptų rezervine. Rėkyvos elektrinė pradėta statyti 1939 m. spalio 15 d., visi įrengimai – trys garo katilai ir du generatoriai baigti montuoti 1941 m. birželio 5 d. o priimta eksploatacijon elektrinė buvo vos trys dienos prieš prasidedant karui.
1940 m. „Energijos komiteto darbai" IV tome L. Kaulakis pateikė Lietuvos elektrifikavimo planą iki 1950 m., kur paskaičiuoti šalies elektros energijos poreikiai iki 1960 m. ir reikalinga elektrinė galia, pamečiui išvardinti energetikos statybos objektai: elektrinės, aukštos įtampos linijos ir kita. Pagrindinėmis elektros gamintojomis pagal šį planą turėjo tapti Neries kaskado elektrinės, iš kurių pirmoji – 1938 m. lenkų pradėta statyti 14 000 kW hidroelektrinė Turniškėse. Buvo numatyta ir Nemuno hidroelektrinių kaskado statyba po 1950 m. pagal inž. J. Smilgevičiaus dar 1929 m. pateiktą pasiūlymą. Iki Antrojo pasaulinio karo pradžios akcinė bendrovė „Elektra" suspėjo pastatydinti tik pirmąjį elektrifikacijos plane numatytą stambesnį energetinį objektą – Rėkyvos elektrinę ir 30 kV elektros liniją į Panevėžį.
Tarptautinė veikla
1936 m. Lietuvos energijos komitetas įstojo į Pasaulio energetikų konferenciją, įkurtą 1923 m., (nuo 1992 m. Pasaulio energetikos taryba, PET). Energijos komitetas dalyvavo Pasaulio energetikų konferencijos darbe [Vašingtonas|Vašingtone] 1936 m. ir Vienoje 1938 m., 9-oje Tarptautinėje didžiųjų elektros tinklų konferencijoje CIGRE (Conseil International des Grands Reseaux Electriques) Paryžiuje 1937 m., Baltijos valstybių įsteigto Energijos komiteto konferencija Rygoje 1938 m. bei kituose renginiuose. Komiteto leidinys taip atspindi dalyvavimą tarptautinėse konferencijose:
Trečiojoje pasaulio energetikų konferencijoje, įvykusioje Vašingtone 1936 m., iš dalyvavusių 54 valstybių atstovų sveikinimo žodis suteiktas 12 naujų narių, tarp jų ir Lietuvai, kuriai atstovavo Energijos komiteto pirmininkas inž. Jurgis Čiurlys ir prof. S. Kolupaila. 1938 m. spalį Energijos komiteto komisija, kurios sudėtyje komiteto vicepirmininkas inž. S. Eidrigevičius, Šiluminės komisijos pirmininkas inž. J. Vidmantas ir nariai inž. V. Taujenis ir M. Davydovas, Vokietijoje aplankė Oberhauzeno koncerną „CHH“. Jų domėtasi žemės alyvos destiliavimo įmonės (šiandien tai naftos perdirbimo gamykla) įsteigimo Lietuvoje galimybėmis. Prieita išvados, kad dėl menko tuomet žemės alyvos (naftos produktų) suvartojimo, gamyklos steigimas neapsimokės.
1939 m. spalio 5-8 d. Rygoje pirmą kartą susirinko Baltijos valstybių Energijos komitetų atsakingų darbuotojai į konferenciją kiekvienos valstybės ir viso regiono elektrifikavimo problemoms aptarti. Lietuvos atstovai perskaitė keletą pranešimų apie energetikos ir kuro problemas.
Lietuvos energijos komiteto veikla nutrūko 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą.
Darbų tąsa
1940 m. šalies ūkio pertvarkymas ir pritaikymas prie bendros TSRS sistemos po Lietuvos inkorporavimo, nacių Vokietijos okupacija ir karo veiksmai sunaikino prieškario energetikos infrastruktūrą. Po karo teko viską pradėti iš naujo, kaip 1918-aisiais. Padėtį sunkino okupacija ir kieta Maskvos ranka: ten buvo sprendžiami visi Lietuvos energetikos ūkio plėtros klausimai. Padėtis kiek pasikeitė nuo 1958 m., N. Chruščiovui reorganizavus ūkio valdymą ir daugiau teisių suteikus respublikoms. Tuometinė Lietuvos TSR vyriausybė, norėdama apginti Lietuvos interesus, kartu su naujai įkurta Liaudies ūkio taryba ir Valstybiniu mokslo ir technikos komitetu, jo sudėtyje įkūrė visuomeniniais pagrindais veikiančią Nuolatinę energetikos ugdymo komisiją, kurios tikslai buvo panašūs kaip 1936 m. įkurtojo Energijos komiteto. Komisija įpareigota siūlyti ir svarstyti Respublikos energetikos plėtojimo ir valdymo perspektyvinius planus ir prognozių metmenis, teikti pasiūlymus dėl mokslinių tyrimo darbų energetikos srityje tematikos, jų vykdymo ir finansavimo, energetikos specialistų rengimo. Ilgą laiką šiai komisijai vadovavo akademikas prof. Algirdas Žukauskas, jo pavaduotojas – prof. L. Kaulakis, komisijos sekretorius – inž. Linkaitis, aktyviai komisijos veikloje dalyvavo inž. Antanas Gruodis. Energetikos ugdymo komisijos nariais pakviesti 30 mokslo ir gamybinių organizacijų specialistų, kurie dirbo šešiose sekcijose. Parengiamuosius darbus tuo metu atliko Mokslo ir technikos komiteto Energetikos skyriaus vyr. specialistai. Komisijoje pagrindines pozicijas tebeužėmė žymūs tarpukario Lietuvos energetikai. Ši Komisija nuveikė daug svarbių darbų, padėjusių specialistams sukurti stiprią sovietmečio Lietuvos energetiką. Be didesnių investicijų ji sėkmingai tarnauja ir Nepriklausomai Lietuvai.
1992 m. Lietuvos energetikų sąjunga, įkurta 1991 m., perėmė Lietuvos energijos komiteto veiklos tęstinumą ir atkūrė Lietuvos narystę Pasaulio energetikos taryboje. 2005 m. sąjunga pervadinta Pasaulio energetikos tarybos Lietuvos komitetu, į kurį įeina Lietuvos elektros energetikos asociacija, Lietuvos šilumos tiekėjų asociacija, Lietuvos branduolinės energetikos asociacija, Lietuvos dujų asociacija, Lietuvos energijos konsultantų asociacija, Nacionalinė elektros technikos verslo asociacija, pavienės energetikos įmonės ir fiziniai asmenys.
Johann Friedrich Wilhelm Herbst
Johann Friedrich Wilhelm Herbst (1743 m. lapkričio 1 d. – 1807 m. lapkričio 5 d.) – vokiečių gamtininkas ir entomologas iš Petershageno.
Kartu su Carl Gustav Jablonsky parengė Naturgeschichte der in- und ausländischen Insekten (1785–1806, 10 tomų), vieną iš pirmųjų vabalų būrio apžvalgų.
Kiti Herbst darbai: Anleitung zur Kenntnis der Insekten (1784–86, 3 tomai), Naturgeschichte der Krabben und Krebse (1782–1804, 3 tomai), Einleitung zur Kenntnis der Würmer (1787–88, 2 tomai) ir Natursystem der ungeflügelten Insekten (Besparnių vabzdžių klasifikacija) (1797–1800, 4 dalys).
Sadovnės valsčius
Sadovnės valsčius  – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje. Centras – Sadovnė. Ribojasi su Branščiko, Broko, Kosuv Lackų, Lochuvo ir Malkinia Gurnos valsčiais.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 144,72 km², iš kurių: Valsčius sudaro 11,87 % apskrities teritorijos.
Administracinis suskirstymas
Bojevas, Grabinai, Kocelnikas, Kolodzionžas, Kolodzionž Ribiai, Kolonija Zlotkai, Krupinskiai, Možičin Vlošcianskai, Možičin Vlukai, Ocentė, Oželekas, Platkovnica, Ražnai, Sadolešas, Sadovnė, Suikuvekas, Sokulka, Šinkažizna, Vilčogembai, Zalesiai, Zažetka, Zelenecas, Zlotkai.
Nusidėvėjimas
Nusidėvėjimas – daikto vertės sumažėjimas per laikotarpį. Taip pat nusidėvi ir kreditas (dėl infliacijos).
Nusidėvėjimo dydis įskaičiuojamas į daikto pagaminimo savikainą.
Praktikoje apskaitoje nurodomas nusidėvėjimo dydis ne visada sutampa su realiu jo nusidevėjimu, todėl Lietuvoje įstatymu nurodyta, kad pilnas ilgalaikio turto buhalterinis nusidėvėjimas nėra pagrindas jį nurašyti.
Esama įvairių nusidėvėjimo apskaitos metodų. Dažniausiai naudojami tokie:
kur
N_{r} – metinis nusidėvėjimas
IV – įsigijimo ar pagaminimo vertė
G_{R} – galutinė vertė
NNL – numatytas naudojimo laikotarpis
Lietuvoje praktiškai naudojams tik toks nusidėvėjimo metodas. Įstatymai reikalauja skaičiuoti nusidėvėjimą ilgalaikiam turtui. Daiktui nusidėvėjimas pradedamas skaičiuoti, tik kai jisai atiduodamas naudoti. Nupirkus jau fiziškai iš dalies nusidėvėjusį daiktą, jam nustatomi nusidėvėjimo normatyvai kaip naujam daiktui. Biudžetinės įstaigos viena kitai daiktus perduoda kartu su apskaičiuotu nusidėvėjimu, todėl gautiems daiktams nusidėvėjimas skaičiuojamas toliau.
N_{rm} – metinis nusidėvėjimas
k – nusidėvėjimo didėjimo kooficientas
V_{N m-1} – vertė neto praeitų apyvartinių metų
Škotijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Škotijos futbolo varžybos 1937–1938 m.
Lygutė
Lygutė (Lullula arborea) – vieversinių (Alaudidae) šeimos žvirblinis paukštis. thumb|200px|left|Lygutė ([[Portugalija)]]
Paplitimas
Lygutė paplitusi nuo Atlanto vandenyno iki Volgos, šiaurėje arealas siekia Suomiją, pietuose tęsiasi iki Irano, Irako, taip pat gyvena Šiaurės Afrikos kalnuose. Lietuvoje lygutė dažnesnė pietinėje dalyje, tačiau šių paukščių mažėja.
Išvaizda
Skiriamasis požymis – virš akių balsvas antakis. Patino ir patelės virštutinė pusė rusva, su tamsiomis išilginėmis dėmelėmis. Kūno apačia šviesi, pagurklis ir krūtinė išmarginti smulkiomis dėmėmis.
Elgsena
left|thumb| Lygutės čiulbėjimas [[Anglija|Anglijos Sario grafystės Kamberlio (Camberley) mieste]] thumb|200px|left|Lygutė [[Kiaušinis|kiaušinėliai]] Gieda malonia trėle „li-li-li liu-liu-liu". Gyvena pamiškėse, kirtavietėse. Mėgsta sausas vietas. Lizdą suka iš sausų žolių stiebelių, šaknelių, smulkių varpinių augalų. Balandžio mėn. deda 3-5 kiaušinius, kurie pilkai balti ir su tamsiomis smulkiomis dėmelėmis. Peri 13-15 dienų, o po 12-13 dienų jaunikliai lizdą palieka.
Mityba
Suaugėliai jauniklius maitina tik gyvūniniu maistu – įvairiais vabzdžiais ir voragyviais. Patys suaugėliai taip pat lesa žolinių augalų sėklas, žolių daigelius.
If You Want Blood You've Got It
If You Want Blood You've Got It yra pirmas australų hard roko grupės AC/DC gyvo garso albumas, kuris buvo išleistas 1978 metų spalio 13 dieną Jungtinėje Karalystėje ir 1978 metų lapkričio 21 diena Jungtinėse Amerikos Valstijose. Visas albumo dainas rašė grupės nariai Angus Young, Malcolm Young ir Bon Scott. Albumas buvo įrašytas Glazge, Škotijoje per 1978 metų Powerage turą, kuriame buvo atliekamos dainos iš albumų: T.N.T., Dirty Deeds Done Dirt Cheap, Let There Be Rock ir Powerage. Tai yra paskutinis Bon Scott eros albumas, kurį prodiusavo Harry Vanda ir George Young.
Brodnica
Brodnica  – miestas šiaurinėje Lenkijoje, Kujavijos Pamario vaivadijoje, į šiaurės rytus nuo Torūnės. Pavieto centras. 28,6 tūkst. gyventojų. Į šiaurę nuo miesto gausu miškų ir ežerų, ten įsteigtas Brodnicos kraštovaizdžio parkas. Per miestą eina Torūnės-Ostrudos kelias.
Istorija
Gyvenvietė įkurta vokiečių 1262 m. ir pavadinta Strazburgu. Miesto statusą gavo 1298 m. Nuo 1466 m. buvo Lenkijos karalystės, o nuo 1569 m. – Abiejų Tautų Respublikos sudėtyje. Prūsijos karalystei atiteko 1772 m. po pirmojo bendros Lenkijos ir Lietuvos valstybės padalijimo. 1920 m. atiteko Lenkijai. 1939–1945 m. miestą užėmė nacistinė Vokietija. Nuo 1945 m. vėl Lenkijos dalis.
Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Brodnica yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Valstybės saugumo departamentas
miniatiūra|VSD būstinė ([[Pilaitė)]] miniatiūra|VSD būstinė (iš vidaus)
Valstybės saugumo departamentas (sutr. VSD) – lietuviška specialioji tarnyba. Surenka informaciją apie grėsmes, pateikia ją saugumą užtikrinančioms institucijoms.
Atlieka žvalgybą, kontržvalgybą, įslaptintos informacijos apsaugą. Bendradarbiauja su užsienio žvalgybos ir specialiosiomis tarnybomis užtikrindama Europos ir transatlantinį saugumą.
Ištakos siekia 1918 m., įkūrus tuometinės kariuomenės žvalgybos skyrių. 1940 m. okupavus Lietuvą veikla nutraukta. 1990 m. atstačius nepriklausomybę VSD atkurtas.