cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gutmanio ola
Gutmanio ola  – didžiausias pagal tūrį urvas Latvijoje ir visose Baltijos šalyse. Urvas yra Siguldoje, netoli Gaujos upės kranto, Gaujos nacionaliniame parke. Ola pradėjo formuotis prieš 10 000 metų, poledynmečio vandenims graužiantis į smiltainio uolas. Gutmanio ola garsi ir jos sienose esančiais įrašais. Seniausi iš jų datuojami 1668 ir 1677 m.
Ola yra 18,8 metrų gylio, 12 metrų pločio ir 10 metrų aukščio.
Kubomedūzos
Kubomedūza (Cubozoa) – duobagyvių (Cnidaria) tipo gyvūnų klasė. Kadangi jų kūno forma panaši į kubą, jos pavadintos kubomedūzomis. Juda leisdamos vandeniui patekti į kanalus, einančius išilgai raumeninės membranos jų kūno apačioje, ir tada jį išstumdamos. Turi 24 akis, išdėstytas grupelėmis po šešias.
Gutmanio ola
Turaidos Rožės legenda prasidėjo šioje oloje.
Kubomedūzos
Rūšys Jūrų širšė (Chironex fleckeri), Carukia barnesi, Tripedalia maipoensis ir Malo kingi yra patys nuodingiausi vandens gyvūnai. Jų nuodai turi tiek neurotoksinų, tiek hemotoksinų.
Gutmanio ola
Turaidos Rožės legenda
miniatiūra 1601 m. lietuvių ir švedų kariuomenių Cėsių mūšio lauke Turaidos pilies raštininkas Greifas greta nužudytos moters atrado dar gyvą kelių mėnesių kūdikį. Jis mergaitę parsinešė į namus ir augino ją kaip savą dukrą. Metams bėgant ji tapo dailia mergina.
Mają pamilo Siguldos pilies sodininkas Heilas. Meilė buvo abipusė. Buvo numatyta vestuvių diena, todėl jaunieji, nieko nebijodami kone kas vakarą susitikinėdavo prie Gutmanio olos.
Lenkų kariuomenės dezertyras Jakubovskis taip pat buvo įsimylėjęs Mają nuo tada, kai atkako į Turaidą. Prieš tris mėnesius jis pasiūlęs Majai ranką ir širdį, bet ta atsakiusi, kad jau yra susižadėjusi su Heilu. Jakubovskis įsižeidė, tačiau jo būta atkaklaus ir klastingo. Jis pasikvietė Skudritį, pasiūlė atvilioti Mają į Gutmanio olą ir abiem ją išprievartauti. Heilo vardu jis ir pasiuntė žinutę Majai.
Išgirdo Lentos šauksmą ir Jakubovskis. Jis nėrė į mišką, ir Skudritis jo daugiau nematė. Tik rytą rado jį pasikorusį miške, todėl ir atėjęs papasakoti, kas nutiko oloje. Nekaltasis Heilas tuoj pat buvo išleistas iš kalėjimo, bet jo vietą užėmė Skudritis, prasėdėjęs belangėje keturis mėnesius.
Maja buvo palaidota senuosiuose kapuose prie Turaidos bažnyčios, o ant jos kapo pasodinta liepa.
Kubomedūzos
thumb|left|240px|Kubomedūza
Afrikinė civeta
Paplitusi tropikinėje Afrikoje. Gyvena miškuose. Maitinasi smulkiais stuburiniais, bestuburiais, kiaušiniais ir augaliniu maistu.
1245 m.
1245 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Bremena
Bremena – kairysis Akmenos intakas, į ją įteka 19,9 km nuo jos žiočių. Teka vakarų kryptimi Šilalės ir Tauragės rajonuose. Turi ichtiologinį draustinį – saugomi upėtakiai. Intakai: dešinysis – Grindupis, kairysis Gebenė. 2006 m. duomenimis, Bremena (ties Debliais) yra antra labiausiai užteršta upė Lietuvoje (VI kokybės klasė).
Upėvardis galimai labai archajiškas ir galėjęs reikšti „nešti daug vandens“ (plg. „nešimas, išsaugojimas“,  „krovinys, našta“).
Skirptiškė
Skirptiškė – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, vakarine puse prisiglaudęs prie Asiūklės kaimo, šiaurės vakarų pusėje – prie Palių, Serbentinės kaimo, šiaurės rytuose – Naujosios Ūtos kaimo, pietuose – Būdininkų kaimo. Greta Misevičių sodybos stūkso kalvelė – prancūzkapiai (kaip ir Asiūklės prancūzkapiai XX a. 7-9 dešimtmetyje išbraukti iš saugojamų paminklų sąrašo.).
Istorija
Kaimas atsirado 1872 m. iškirtus miškus.
Pokaryje J. Kedžio (dabart. A. ir A. Janulių sodyboje) buvo partizanų bunkeris, kuriame susisprogdino partizanas Petras Burinskas-Tetervinas.
Kuklės draustinis
Kuklės draustinis - draustinis esantis Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje, Seinų valsčiuje. Draustinyje saugomas apylinkių kraštovaizdis ir aplinkinių miškų, pievų ir vandens telkinių ekosistema.
Ričardas Gavelis
thumb|Kapas Antakalnio kapinėse Ričardas Gavelis (1950 m. lapkričio 8 d. Vilniuje – 2002 m. rugpjūčio 18 d.) – lietuvių prozininkas, dramaturgas, publicistas, fizikas.
Parašė žymius romanus „Vilniaus džiazas“ir „Vilniaus pokeris“. Vienas ryškiausių lietuviškojo postmodernizmo atstovų. Kūryba drąsi, provokuojanti, permąstanti tautinę, politinę tapatybę ir kitas pamatines kategorijas. Ryškus racionalusis pradas.
Ričardo Gavelio knygų yra išversta į anglų, prancūzų, vokiečių, latvių, lenkų, suomių, baltarusių ir kitas kalbas.
Biografija
1968 metais baigė Druskininkų vidurinę mokyklą. 1973 m. Vilniaus universitete baigė fiziką ir gavo fiziko teoretiko diplomą. 1973–1977 m. dirbo Mokslų Akademijos Fizikos institute.
1978–1980 m. dirbo žurnalų „Mokslas ir gyvenimas“ bei „Pergalė“ redakcijose. 1992–2002 m. bendradarbiavo dienraštyje „Respublika“, savaitraštyje „Veidas“.
Apdovanojimai
2000 m. Vilniaus klubo ir Vilniaus televizijos literatūrinė premija už romanus „Prarastų godų kvartetas“ ir „Septyni savižudybės būdai“.
Tarmė
Tarmė yra visavertė kalbinio bendravimo (žodinio arba rašytinio) sistema, turinti savo žodyną ir/arba gramatiką.
Tarmės samprata skiriasi nuo:
Jei tarmė skiriasi nuo norminės kalbos tik tarimu, verčiau vartoti terminą „akcentas“.
Tarminė leksika
Tarminė leksika yra žodžiai, kuriuos vartoja tik tam tikros tarmės atstovai. Jie nepriklauso bendrinei kalbai, bet gali būti pavartoti grožinėje literatūroje stilistiniais sumetimais.
1. Tikrieji leksiniai dialektizmai yra tarmiški žodžiai, turintys šaknį, kurios visai nėra bendrinėje kalboje. Jais įvardijamos sąvokos bendrinėje kalboje ir kitose tarmėse išreiškiamos visai kitais žodžiais, pvz.: bengti „baigti“, kinis „guolis“, kūlis „akmuo“; atšlaimas „kiemas“, uvėrus „piktas, nedoras“, užupentis „užkulnis“.
Tikrųjų leksinių dialektizmų grupei priskirtini ir vadinamieji etnografiniai dialektizmai – žodžiai, kurie apibūdina sąvokas, žinomas tik vienos tarmės plote, pavyzdžiui, žemaičių kastinys „valgis iš suplaktos grietinės“, ubladė „trobesys, kuriame stovi duonos krosnis ar kur taiso jovalą “; parpeliai „iš miltų ir bulvių pagaminti kukuliai“, priekaktis „krosnies dalis“. Daugelis etnografinių tarmybių dabar yra beveik išnykusios iš tarmių leksikos, kadangi jais pavadinami dalykai yra beveik visai išnykę.
2. Semantiniai dialektizmai yra žodžiai, kurie turi tik tarmei būdingą reikšmę, pvz.: žemaičių brėkšti „temti“, gerbti „tvarkyti, švarinti“, kriokti „verkti“; rytų aukštaičių dangtis „stogas“, ramu „smagu, linksma“; dzūkų blakė „audimo klaida“, kautis „peštis“, pala „pusė paklodės, audžiama iš karto“. Semantiniais dialektizmais laikomi ir tokie žodžiai, kurie pažįstami ir bendrinėje kalboje, ir tarmėje, bet bendrinėje kalboje jie turi mažiau reikšmių, pavyzdžiui, žemaičių alsuoti, apačia, nauda šalia reikšmių, kurios bendros visoms tarmėms, turi ir tokių, kurios nei kitoms tarmėms, nei bendrinei kalbai nėra būdingos: alsuoti „prisikišus, prisigulus pasakoti“, apačia „duonkepės krosnies padas“, nauda „derlius“.
2013 metus LR Seimas paskelbė Tarmių metais.
Smukutė
Smukutė – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Katyčių.
Hidragyviai
Hidragyviai (Hydrozoa) – duobagyvių (Cnidaria) tipo gyvūnų klasė.
Imperatoriškasis pingvinas
Imperatoriškasis pingvinas (Aptenodytes forsteri) – pingvininių (Spheniscidae) šeimos paukštis. Pirmasis aprašė zoologas George Robert Gray, 1844 m. Genties pavadinimą sukūrė sujungęs senovės graikų kalbos žodžius ἀ-πτηνο-δύτης (a-ptēno-dytēs) – „besparnis plaukikas“, o vokiečių gamtininko Johann Reinhold Forster garbei rūšį pavadino „forsteri“. Didžiausias ir ištvermingiausias pingvinas. Pirmi paukščiai, kurie buvo suskaičiuoti nagrinėjant palydovų nuotraukas.
Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis imperatoriškųjų pingvinų apsaugos būklė – beveik nykstantys. Populiacijos dydžiui daro įtaką globalinis atšilimas, vandenyno tarša naftos produktais ir žmonių lankymasis perimvietėse.
Paplitimas
Endeminiai Antarktidos paukščiai. Paplitę tarp 66° – 78° pietų platumos. 2009 metų duomenimis populiacijoje yra 595 000 suaugusių individų.
Išvaizda
Stambus paukštis: kūno ilgis apie 115 cm, o svoris – 22 – 45 kg. Galva, smakras, gerklė, nugara, išorinė sparnų pusė ir uodega yra juodos spalvos. Pilvas ir krūtinė blizgiai baltos spalvos. Viršutinėje kaklo dalyje, abiejose pusėse yra oranžinės dėmės. Snapas ilgas ir lenktas. Antsnapis – juodas, o posnapis yra rožinis ar oranžinis. Sparnai 25% trumpesni už kitų pingvinų rūšių sparnus. Jauniklių galva juoda, aplink akis iki viršugalvio ir smakrą pasagos formos balta dėmė, o kūnas sidabriškai pilkas.
Elgsena
Bendruomeniniai, visiškai neagresyvūs, tačiau baikštūs paukščiai. Laikosi kolonijomis nuo 500 iki 20 000 porų. Aktyvūs visą parą. Ieškodami partnerio ar jauniklių pingvinai naudoja balsą. Nuo sausio iki kovo laikosi atviroje jūroje medžiodami. Plaukia 6 – 9 km/h greičiu. Gali panerti net į 400–450 m gylį. Panėrę išbūna apie 18 min. Kai maitina jauniklius maisto ieško už 500 km nuo kolonijos. Sausumoje juda krypuodami arba slysdami pilvais. Laisvėje gyvena iki 19,9 metų. Lytiškai subręsta 5 – 6 metų.
Mityba
Pagrindinę maisto raciono dalį sudaro žuvys: Gymndraco acuticeps, Pleuragramma antarcticum, Trematomus eulepidotus, Electrona antarctica. Taip pat medžioja galvakojus: Psychroteuthis glacialis,  Alluroteuthis antarcticus, Kondakovia longimana ir krilių.
Dauginimasis
thumb|left|Imperatoriškojo pingvino kiaušinis Monogamai, bet yra nustatyta, kad 14.6 % porų pakeičia partnerį po metų, 4.9 % – po dvejų metų. Į perimvietes keliauja 50 – 120 km. Patinai atvyksta anksčiau už pateles.
Pradeda perėti ant ledo didelėmis kolonijomis dar spaudžiant šalčiui (iki – 60 °C) ir siaučiant uraganui. Patelės deda po vieną 450 g svorio kiaušinį, tuoj pat palieka koloniją ir traukia maitintis į atvirą jūrą. Sudėtingiausias etapas – kiaušinio perdavimas patinui, nes patekęs ant sniego jis žūva per kelias sekundes. Peri patinai 62-64 paras. Jie stovi stati ir kiaušinį laiko ant pėdų, sandariai pridengę papilvės odos raukšle. Taip jie gali net iš lėto žingsniuoti. Perintis patinas priverstas badauti, todėl labai liesėja ir netenka iki 45 % masės. Įmitusi patelė į koloniją grįžta tik po 2 mėnesių. Gūžyje ji parsineša iki 1 kg maisto ir pradeda globoti tik ką išsikalusį jauniklį. Išsikalęs jauniklis sveria 315 g. Jei jauniklis išsirita, kol patelė dar nebūna grįžusi, patinas maitina mažylį gūžyje susidariusiu stemplės liaukos sekretu. Tada patinas keliauja į jūrą ir grįžta po 1-1,5 mėnesio. Jis taip pat atneša maisto.
Paūgėję jaunikliai, kad būtų šilčiau laikosi susiglaudę dešimtimis ir net šimtais. Tokie jų sambūriai vadinami „vaikų darželiais“.
Pasitaiko, kad dėties netekusi patelė pagrobia kitos poros jauniklį, ar pradeda globoti be tėvų likusį jauniklį. Tai ji daro kelias valandas ar kelias dienas, o po to jauniklį pameta ir jis pasmerktas žūčiai.
Jaunikliams apsiplunksnavus suaugę 35 dienas šeriasi. Tuomet paukščiai nesimaitina. Gruodžio viduryje kolonija išyra, ir pingvinai patraukia į jūrą.
Gamtiniai priešai
Jūroje plaukiojantiems arba ant ledo vaikščiojantiems paukščiams pavojingi jūrų leopardai, orkos, didieji audrapaukščiai ir antarktiniai plėšikai. Dažniausiai audrapaukščiai medžioja pavieniui stovinčius mažylius, todėl pastarieji, stengiasi laikytis grupėmis. Plėšrūs paukščiai išžudo apie 34 % pingvinų jauniklių.
Prisitaikymas prie atšiaurių aplinkos sąlygų
Imperatoriškieji pingivinai gyvena atšiaurioje aplinkoje. Oro temperatūra siekia −40 °C, o vėjo greitis siekia 144 km/h, vandens temperatūra −1.8 °C. Šiems paukščiams yra būdingas socialinės termoreguliacijos instinktas. Perėdami laikosi glaudžiu būriu ir vis keičiasi vietomis: viduryje stovėję paukščiai pereina į pakraštį, o stovėję pakraštyje – atsistoja į vidurį. Paukščių kūnus nuo šalčio saugo tankios plunksnos – 1 cm² yra maždaug 15 plunksnų. Jos trumpos, prie pagrindo pūkuotos ir tankiai susipynusios, todėl susidaro oro sluoksnis, kuris sulaiko kūno šilumą. Po oda pingvinai turi 3 cm riebalinį sluoksnį. Kūno paviršiaus plotas, palygint su pingvino ūgiu, nedidelis. Dėl nosies kanalų sandaros iškvėpdami praranda labai mažai kūno šilumos. Priekinės ir užpakalinės paukščių galūnės irgi sulaiko šilumą.
1246 m.
1246 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Elatochoris
Elatochoris – kaimas Graikijoje, netoli Salonikų ir Olimpo kalno. Greta yra Elatochorio slidinėjimo centras. Slidinėjimo trasos yra 1410–1912 m aukštyje. kairėje|miniatiūra
Antarktinis pingvinas
Antarktinis pingvinas (Pygoscelis antarctica) – pingvininių (Spheniscidae) šeimos paukštis.
Paplitimas
Paplitę Antarktidos pusiasalyje ir subantarktinėse salose. Daugiausiai kolonijų yra Pietų Šetlando, Pietų Orknio ir  Sandvičio salose. Populiacijoje apie 8 mln suaugusių individų.
Išvaizda
Vidutinio dydžio pingvinas. Kūno ilgis 72 cm, svoris – 3,5 – 5 kg. Išskirtinis požymis – per smakrą einanti plona juoda linija. Smakras, veidas ir pilvas yra balti. Kakta, viršugalvis, nugara, uodega ir išorinė sparnų pusė – juodos spalvos. Snapas yra juodas. Kojos rožinės, padai juodi. Jauniklių nugara pilka, o pilvas baltas.
Biologija
Pati agresyviausia pingvinų rūšis. Gyvena 15 – 20 metų . Lytiškai subręsta 3- 7 metų. Maisto ieškoti plaukia apie 80 km nuo kranto. Paneria į 50 - 100 m gylį . Po vandeniu išbūna trumpiau nei minutę. 95% maisto raciono sudaro krilis, o 5% - kiti vėžiagyviai ir smulkios žuvys
Kovo – spalio mėnesius praleidžia jūroje, maitindamiesi. Į veisimosi vietas grįžta lapkričio mėnesį, kiekvienais metais į tą pačią vietą. Veisiasi didelėse, virš 100 000 porų, kolonijose. Monogamai. Lizdavietės ant stačių šlaitų, kurias pasiekia kabindamiesi snapais ir aštriais nagais. Iš akmenėlių patinas krauna apvalų, 40 cm skersmens ir 15 cm aukščio lizdą. Dėtyje du kiaušiniai. Inkubacija trunka 33 - 35 dienas. Peri abu tėvai, kas 5 – 10 dienų pasikeisdami. Po 20 – 30 dienų jaunikliai būriuojasi „lopšeliuose“. Šildydami vieni kitus laukia grįžtančių tėvų su maistu. Po 7- 9 savaičių jaunkliai apsiplunksnuoja ir išplaukia maitintis į jūrą. Suaugę į jūrą grįžta kovo mėnesį.
Natūralus suaugusių pingvinų priešas yra jūrų leopardas. Sausumoje kiaušiniais ir jaunikliais minta baltieji makščiasnapiai ir Stercorarius antarcticus.
Juozas Dubickas (1939)
Juozas Dubickas (g. 1939 m. gegužės 22 d. Kaimelio k., Šakių raj.) – choro dirigentas ir pedagogas, Jono Dubicko brolis.
Biografija
1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Vladas Balsys). 1965–1972 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Nadeždos Kazakauskienės klasė).
Nuo 1962 m. – Kauno 19-osios profesinės technikos mokyklos, medicinos mokyklos, elektromechaninės gamyklos „Elektra“ vokalinių ir instrumentinių ansamblių bei chorų vadovas. Su šiais kolektyvais koncertavo Lietuvoje, Rusijoje ir Latvijoje, Kauno miesto meno mėgėjų apžiūrose ne kartą laimėjo pirmąsias vietas.
1969–1974 m. – Kauno politechnikos instituto studentų mišriojo choro „Jaunystė“ chormeisteris. Choro meno vadovui ir dirigentui Robertui Varnui padėjo parengti koncertines programas ir organizuoti tarprespublikinius studentų mišriųjų chorų konkursus „Juventus“ Kaune. 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse Vilniuje choras pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą Lietuvoje. Su „Jaunystės“ choru J. Dubickas koncertavo Lietuvoje ir užsienyje, 1971 m. dalyvavo Baltijos respublikų studentų dainų šventėje „Gaudeamus-V“ Rygoje ir kituose renginiuose.
1971–1981 m. – Kauno valstybinio mišriojo choro chormeisteris. Su šiuo kolektyvu J. Dubickas išlaikė Lietuvos konservatorijos baigimo choro dirigavimo valstybinius egzaminus – dirigavo W. A. Mozarto „Requiem". Choro meno vadovui ir vyr. dirigentui Petrui Bingeliui padėjo parengti stambių kantatinio – oratorinio žanro kūrinių. Su choru dalyvavo gastrolėse Rusijoje, Norvegijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje ir kitur.
1974–1981 m. – Kauno medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir vyr. dirigentas. Parengė koncertinių programų, dalyvavo 1975 ir 1980 m. respublikinėse dainų šventėse, įvairiuose konkursuose laimėjo ne vieną prizinę vietą, koncertavo Lietuvoje, Rusijoje, Užkarpatėje, Lenkijoje, Vokietijoje.
1981–1990 m. – Kauno dirbtinio pluošto gamyklos kultūros ir sporto rūmų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Gija“ vyr. meno vadovas. Kolektyvą parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, koncertavo Lietuvoje, Bulgarijoje, Rumunijoje ir Suomijoje, dalyvavo kompozitoriaus A. Lapinsko autoriniame koncerte ir kituose kultūros renginiuose.
Kazimieras Kuzminskas (1906)
Kazimieras Kuzminskas (1906 m. spalio 26 d. Panevėžys – 1999 m. spalio 29 d. Vilnius, palaidotas Naujamiestyje, Panevėžio raj.) – lietuvių kunigas, JAV lietuvių katalikų veikėjas.
Juozas Dubickas (1939)
Biografija
Nuo 1990 m. – Kauno 1-osios muzikos mokyklos dainavimo ir dirigavimo mokytojas. Dirigentas yra sukūręs ir režisavęs nemaža koncertinių programų, dirigavęs Kauno miesto dainų šventėse.
Apžvalga (Filadelfija)
Apžvalga – JAV lietuvių mėnesinis laikraštis, leistas 1918 m. Filadelfijoje.
Juozas Dubickas (1939)
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Apžvalga (Filadelfija)
Istorija
Leido Amerikos lietuvių socialistų sąjunga vietoj uždaryto laikraščio „Kova“. Redagavo Kazimieras Vidikas-Tauras.
Aušgiriai
Aušgiriai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Vilkyškių.
Kazimieras Kuzminskas (1906)
Biografija
1932 m. baigė Kauno kunigų seminariją ir teologijos studijas Vytauto Didžiojo universitete, įšventintas kunigu. Buvo Leliūnų, Krinčino, Panevėžio Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapijų vikaras, Surdegio parapijos klebonas. Veikė su pavasarininkais. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Iš Bambergo 1945 m. išvyko į Austriją. Insbruko universitete iki 1953 m. studijavo filosofiją. Kurį laiką rūpinosi Vokietijos, Didžiosios Britanijos, Kanados lietuvių sielovada. 1960 m. persikėlė į JAV. Nuo 1965 m. gyveno Čikagoje. 1972 m. įsteigė lietuvių katalikų rėmėjų organizaciją, vėliau pavadinta „Lietuvos kronikos sąjunga“. JAV, Didžiosios Britanijos ir Australijos lietuvių kolonijose suorganizavo 70 jos skyrių, kurie rinko lėšas, skirtas „Lietuvos Katalikų Bažnyčios Kronikai“ leisti, versti į kitas kalbas ir platinti. Jo rūpesčiu 1974–1992 m. Čikagoje buvo išleisti visi LKBK sąsiuviniai (81 sąs., 10 t.). Pasirūpino, kad kai kurie tomai 1979–1989 m. būtų išleisti ispanų kalba (t. 1,2,6) ir anglų kalba (t. 1,6). Paskatino kunigą K. Gulbiną LKBK versti vokiečių, prelatą V. Mincevičių – italų, kunigą P. Gavėną – portugalų kalba. Organizavo LKBK siuntimą radijo ir televizijos stotims, naujienų agentūroms, politikams, diplomatams, universitetų bibliotekoms (iš viso į apie 100 valstybių). 1993 m. grįžo į Lietuvą. 1996 m. Baluškiuose (Pasvalio raj.) įsteigė Lietuvos Katalikų Bažnyčios Kronikos muziejų.
Įvertinimas
1999 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius
Dvariškiai
Dvariškiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Lygumų, prie Mūšos dešiniojo intako Kruojos upės. Seniūnaitijos centras.
Istorija
1966–1992 m. veikė biblioteka, vaikų darželis. Iš kaimo sovietinės okupacijos metais ištremta 12 žmonių. 1949–1992 m. tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
Per minimą, sovietinį laikotarpį kaimas turėjo kitą vardą – Tarybinis (tarybinio ūkio gyvenvietė). Pavadinimas Dvariškiai buvo pakeistas, nes tuo metu neatitiko sovietnės ideologijos ir siejosi su dvaru, buržuazija ir buržujais. Atgavus nepriklausomybę, grąžintas pirminis variantas, atitinkantis dabartinį.
Kazlų Rūdos savivaldybė
Kazlų Rūdos savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietvakarinėje dalyje. Plotas 555 km² (0,8% Lietuvos teritorijos), 13 221 gyventojų (2011 m.,0,4% Lietuvos gyventojų). Administracinis centras – Kazlų Rūda.
Geografija
Savivaldybės teritorijos didžiausią dalį užima Šešupės žemuma, pietryčių pakraštį – Veiverių kalvagūbris. Vidaus vandenys užima apie 2% teritorijos. Per teka Višakis, Jūrė, Pilvė, pietvakarine riba – Šešupė, šiaurės vakarų pakraščiu teka Nova. 5 valstybinės reikšmės ežerai (didžiausias – Amalvas) ir 8 tvenkiniai (didžiausi – Pilvės-Vabalkšnės, Kazlų). Raudonplynio, Novaraisčio pelkės. Miškingumas 56%. Didžiausi – Kazlų Rūdos miškai ir Braziūkų miškai. Dirvožemiai daugiausia smėlžemiai ir jauražemiai, yra durpžemių.
Per savivaldybę eina magistralė Via Baltica, plentai Kaunas-Marijampolė, Vilnius-Karaliaučius (RF), geležinkelis Sankt Peterburgas (Rusija)-Varšuva (Lenkija).
Istorija
Savivaldybė suformuota per savivaldybių reformą 1999 m. gruodžio 21 d. iš šiaurinės Marijampolės rajono savivaldybės (Kazlų Rūdos seniūnija, dalis Sasnavos seniūnijos) ir pietrytinės Šakių rajono savivaldybės dalies (Jankų seniūnija):
2009 m. gegužės 22–liepos 2 d. sudarytos 22 seniūnaitijos, lapkričio 25 d. sudaryta dar 1 seniūnaitija.
Administracija
Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Kazlų Rūdos savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Kazlų Rūdos savivaldybės administracija.
Seniūnijos
Savivaldybė apima 4 seniūnijas (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Kultūra, švietimas
2005 m. buvo gimnazija, vidurinė, 6 pagrindinės, pradinė, muzikos mokyklos, lopšelis-darželis, spec. internatinė mokykla, ligoninė, dvi ambulatorinės gydymo įstaigos, 6 medicinos punktai, globos įstaiga pagyvenusiems žmonėms, 7 bažnyčios, 7 kultūros centrai, 11 bibliotekų, sporto centras, Miškų muziejus (Kazlų Rūdos mokomosios miškų urėdijos informacinis centras), Sinderiškių vėjo malūnas.
Paveldas
Atminimo paminklai:
Pastatai:
Parkai:
Ekonomika
Visoje savivaldybėje pagaminama 0,5% Lietuvos pramonės produkcijos (2003 m.). Išplėtotas pirminis medienos apdorojimas (bendrovė „Kazlų medis“), medienos gaminių („Girių bizonas“, „Jūrės medis“, „Kronolitas“), šiluminės energetikos įrenginių („Kazlų Rūdos metalas“), mėsos produktų („Čečeta“), tekstilės gaminių („Vip“), biologinio kuro („Skiedryne“) gamyba.
Žemės ūkio naudmenos užima 31,5% teritorijos, iš jų 72,7% – ariamoji žemė, 26,3% – pievos ir natūralios ganyklos, 1,0% – sodai ir uogynai (2005 m.). Ūkio vidutinis dydis 9,46 ha. 64,6% pasėlių užima javai (išauginama 0,4% Lietuvos javų), 7,7% – bulvės (0,9%), 4,8% – daržovės (1,3%), 5,7% – daugiametės žolės. 2004 m. pagaminta 0,5% Lietuvos gyvulininkystės produkcijos (0,5% pieno), užauginama 1,0% Lietuvoje užauginamų galvijų (0,6% karvių), 0,8% arklių, 0,5% avių ir ožkų, 0,4% kiaulių.
Bebruliškėje yra žuvivaisos tvenkiniai (bendrovė „Karpis“). Žilvičių auginimas ir pynimas, sraigių, sliekų veisimas, vaistažolių auginimas. Prie Jūrės tvenkinio yra poilsiavietė.
Partnerystės ryšiai
Miestai, su kuriais Kazlų Rūdos savivaldybė yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Bernotavas
Bernotavas – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Žlibinų.
Algimantas Šiugžda
Algimantas Šiugžda (1933 m. balandžio 9 d. Vilkaviškio raj. Klampučių kaime – 2020 m. lapkričio 22 d. ) – lietuvių dailininkas, scenografas.
Biografija
1959 m. baigė tuometinio Leningrado I.Repino vardo dailės institutą. Daugiau, nei tris dešimtmečius dirbo Lietuvos kino studijoje dailininku-statytoju, dalyvavo kuriant geriausius to meto lietuviškus filmus:
Ojatė
Ojatė  – upė Rusijoje Leningrado ir Vologdos srityse. Kairysis Svirės intakas. Prasideds Vologdos srityje, Vepsų aukštumoje, Čaimo ežere.
Intakai – Tukša, Šokša, Šapša (dešinieji), Tikša ir kt.
Sigitas Benediktas Jurčys
Sigitas Benediktas Jurčys (g. 1952 m. gruodžio 18 d. Klaipėdoje) – OFM, Lietuvos kunigas, visuomenės veikėjas.
Lašišiniai ešeriai
Lašišiniai ešeriai (Percopsidae) – lašišinių ešeržuvių (Percopsiformes) būrio žuvų šeima. Dydis – iki 20 cm. Paplitę Šiaurės Amerikoje. Šeimoje yra 1 gentis ir dvi rūšys.
1247 m.
1247 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Pranas Dulkė
Pranas Dulkė (1896 m. kovo 19 d. Ariogaloje, Raseinių raj. – 1952 m. gruodžio 26 d. Brukline, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
Nuo mažens mėgo dainuoti ir svajojo tapti muzikantu. 1913 m. atvyko į JAV, Waterbury, CT, privačiai mokėsi pas vargonininką J. Kovą-Cepukaitį, dainavo choruose ir dalyvavo vaidinimuose. Kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Juozapo lietuvių parapijoje.
1918 m. užėmė vargonininko vietą Šv. Antano parapijoje Ansonijoje, CT. Po dvejų metų persikėlė vargonininkauti į Filadelfiją, PA, kur dirbo Šv. Jurgio parapijoje ir pas K. Grigaitį mokėsi diriguoti, dainuoti ir vargonuoti. Vargonininkavo Šv. Izidoriaus parapijoje Braddocke, PA, Šv. Vincento parapijoje Girardville, PA, Švč. Marijos Apreiškimo parapijoje Frackaville, PA, ir Šv. Liudviko parapijoje Maizeville, PA.
Apie penkerius metus vargonininkavo ir Viešpaties Atsimainymo parapijoje Maspethe, NY. 1928 m. persikėlė į Brukliną, kur iki mirties vargonininkavo Angelų Karalienės parapijoje.
Kiekvienoje parapijoje vadovavo ir chorams, kurie pasižymėjo giesmininkų gausumu. Kai Angelų Karalienės parapija 1938 m. minėjo 50 metų jubiliejų, chore jau buvo per 100 žmonių. Chorai giedojo bažnyčiose, rengė koncertus, dalyvavo 1952 m. Niujorko ir New Jersio apskričių lietuvių chorų dainų šventėje, buvo dainavę ir ankstesniuose tautiniuose renginiuose.
Pranas Dulkė dirbo ir daug visuomeninių darbų. Nuo 1922 m. – ALRK Vargonininkų sąjungos narys, Niujorko-New Jersio provincijos šios sąjungos narys, daug kartų buvo renkamas Vargonininkų sąjungos Centro valdybos vicepirmininku.
Išleido plokštelių su savo chorų įdainavimais, vedė lietuviškas radijo laidas, dainavo senoviškas dainas. Sukūrė ir harmonizavo keletą lietuvių liaudies dainų, parašė giesmes „Kristus mūsų Dievas“, „Kristus atpirkėjas" ir kt. Buvo didelis lietuviškos muzikos patriotas ir propaguotojas. Sūnūs Povilas ir Bernardas irgi vargonininkai.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Čerčilis (Atlantas)
Čerčilis  – upė šiaurės rytų Kanadoje, Niufaundlando ir Labradoro provincijoje, Labradoro pusiasalio rytuose. Prasideda ežeryne, pusiasalio centrinėje dalyje. Teka Kanados skydu į rytus, prateka Melvilio ežerą ir įteka į Atlanto vandenyno Hamiltono įlanką. Upė slenkstėta, gausu krioklių (Čerčilio, Porkjupaino ir kt.). Užšalusi lapkričio–gegužės mėnesiais. Įrengta hidroelektrinė.
Skardu
Skardu (, balt. སྐརདུ་་) – miestas šiaurės Pakistane, Gilgite-Baltistane, Skardu slėnyje, prie Indo ir Šigaro upių santakos. Baltistano regiono sostinė. Miestas pasiekiamas Karakorumo plento atšaka, taip pat yra aerodromas. Greta miesto yra XVI a. Skardu fortas su mečete viduje, o tolėliau – Šigaru fortas. Aplink Skardu telkšo keletas ežerų: Satpara, Aukštutinis Kačuros ežeras, Žemutinis Kačuros (Šangrilos) ežeras. Prie pastarojo įrengtas Šangrilos kurortas. Skardu yra svarbus alpinizmo centras besiruošiantiems kopti į Karakorumo aukštikalnes.
Miesto pavadinimas baltų kalba reiškia „žvaigždžių akmuo“.
Bury FC
Berio FC – Buvęs Anglijos futbolo klubas iš Berio.
Sezonai
Klubas buvo pašalintas iš EFL dėl finansinių sunkumų ir bankrutavo. 2020 m. klubo gerbėjai įkūrė naują klubą Bury AFC buvusio klubo garbei.
Vengrijos futbolo varžybos 1912–1913 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1912–1913 m.
1912–1913 m. NB I
Nemzeti Bajnokság I arba NB 1 – aukščiausioji futbolo lyga šalyje.
Kęstutis Grybauskas
Kęstutis Grybauskas (g. 1932 m. gegužės 30 d. Kaune) – Lietuvos pianistas, pedagogas.
Biografija
Žmona Liuda Grybauskienė. 1956 m. baigė Lietuvos konservatorijos S. Vainiūno fortepijono klasę. 1956–1960 m. Lietuvos operos ir baleto teatro koncertmeisteris. 1960–1962 m. dėstė Vilniaus J. Tallat Kelpšos muzikos mokykloje. Nuo 1962 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, 1973–1987 m. Specialiojo fortepijono katedros vedėjas, 1983–1994 prorektorius, nuo 1997 m. Kauno fakulteto fortepijono katedros vedėjas, nuo 1999 m. LMTA senato pirmininkas. Nuo 1983 m. profesorius. Nuo 1991 m. Lietuvos fortepijono pedagogų asociacijos prezidentas ir Europos fortepijono pedagogų asociacijos (European Piano Teachers Association, EPTA) viceprezidentas.
1961 m. su žmona įkūrė pirmąjį Lietuvoje koncertuojantį fortepijoninį duetą, koncertavo iki 1987 m. 1995 m. įkūrė pianistų kvartetą. Koncertavo Anglijoje, Austrijoje, Belgijoje, Italijoje, Latvijoje, Norvegijoje, Vengrijoje. Sudarė ir suredagavo muzikinių leidinių. Išleido savo transkribuotų kūrinių rinkinių. 1982 m. įkūrė kasmetinį Lietuvos pianistų pedagogų seminarą – praktikumą, pamečiui vykstantį Vilniuje, Šiauliuose, Kaune, Klaipėdoje, Panevėžyje, 1997 m. – fortepijoninių ansamblių tarptautinį konkursą Kaune (pirmasis surengtas Visagine). Vadovavo interpretacijos meistriškumo kursams užsienyje.
Mokiniai: Vytis Buivydavičius, Egidijus Buožis, Živilė Purlytė - Čapienė, Vaiva Purlytė, Zbignevas Ibelhauptas, Inga Maknavičienė, Vilma Rindzevičiūtė.
Heimdalas
thumb|Heimdalas sugrąžina Frėjai vėrinį Skandinavų mitologijoje Heimdalas – Asgardo sargas, Odino ir devynių jutunų dukterų sūnus. Asų grupės dievas.
Heimdalas yra dievų sargas, saugantis Biforsto tiltą, kuris jungia dangaus pasaulį Asgardą ir vidurinį pasaulį Midgardą. Jo dėka dievai Asgarde gali ramiai miegoti. Heimdalas budi dieną ir naktį, mato šimtą mylių į tolį, girdi kaip auga žolė ir plaukai. Miega mažiau nei erelis. Turi auksinius dantis bei auksinį ragą Gjalarhorną, kurį pučia, jei Asgardui gresia pavojus. Vadintas Baltuoju dievu. Gyvena Asgarde, Himinbjorge.
Pagal vieną mitą, kažkas pavogė Frėjos vėrinį Brisingameną. Heimdalas padėjo ieškoti vagies, galiausiai nustatė, kad vagis buvo Lokis. Jie susikovė būdami ruonių pavidalų. Heimdalas nugalėjo ir sugrąžino Frėjai Brisingameną. Pagal pranašystę, apie ragnaroko pradžią praneš Heimdalas pūsdamas savo ragą taip garsiai, kad bus girdėti visuose devyniuose pasauliuose. Į tarybą susirinks visi dievai ruoštis lemiamam mūšiui. Mūšyje susikaus su dievu Lokiu, vienas kitą nužudys.
Jastšembna I
Jastšembna I  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės rytus nuo Štabino, 23 km į pietryčius nuo Augustavo ir 69 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Jastšembnos geležinkelio stotelė.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. – XIX a. šioje teritorijoje gyveno Lietuviams artima baltų gentis Jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 metų kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XX a. pradžioje Jastžebnos kaimas buvo padalintas į dvi dalis: Jastžebna I ir Jastžebna II. Štai kaip XIX a. pabaigoje Jastžebnos kaimas minimas Lenkijos Karalystės ir kitų slavų žemių geografiniame žodyne: tai kaimas su žemės ūkio plotais Augustavo apskrityje, Petropavlovsko valsčiuje, Liepinės parapijoje. Jis yra šalia Bebro upės, prie kelio į kairę nuo Raigardo į Liepinę, apie 10 km nuo Liepinės ir 21 km nuo Augustavo. Pagal 1920 metų liepos 12 dienos Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Geležinkelis
Kaimas turi vienos platformos, vieno perono geležinkelio stotelę, per kurią eina Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija Nr. 40. Stotelė yra 50.661 šios linijos kilometre, nuo stotelės iki Balinkos geležinkelio stotelės yra 3.581 km ir iki Ostrovių Bebro geležinkelio stotelės 4.411 km.
Malda už Oveną Minį
Romanas yra skirtas Giunteriui Grasui – Džono Irvingo įkvėpėjui ir artimam draugui. Tarp „Malda už Oveną Minį“ ir Giunterio Graso kūrinio „Skardinis būgnelis“ galima rasti daug paralelių, pvz., tiek Oveno Minio, tiek Oskaro Mazeračio vardo ir pavardės inicialai yra tie patys. Džonas Irvingas pareiškė, jog inicialai pasirinkti sąmoningai. Nepaisant to, „Malda už Oveną Minį“ yra visiškai skirtinga istorija, jokiu būdu ne „Skardinio būgnelio“ kopija.
Pagal knygą yra sukurtas filmas pavadinimu „Simonas Birčas“ (angl. Simon Birch), kurį režisavo Markas Styvenas Džonsonas. Jame vaidina Džimas Kėris, Oliveris Platas, Maiklas Smitas. Pavadinimas pakeistas Džono Irvingo prašymu – jis netikėjo, kad šiai novelei galima sukurti sėkmingą filmą. Vardą Simonas Birčas sugalvojo taip pat knygos autorius.
Amerikana
Amerikana  – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 124 km į šiaurės vakarus nuo San Paulo. Tekstilės pramonė, mašinų gamyba. Yra 2 teatrai, biblioteka, meno, istorinis muziejai.
Malda už Oveną Minį
Dabartis
„Dabarties“ laiku Džonas dirba anglų kalbos mokytoju privačioje merginų mokykloje, Toronte. Jis atsidavęs krikščionis, mėgstantis skirstyti įvykius į gerus ir blogus bei sekantis kiekvieną Jungtinės Amerikos Valstijos politikos žingsnį. Draugai jį vadina „nervingu viengungiu“, negalinčiu prisitaikyti Kanadoje (kai kurie draugai įtaria jį esant homoseksualiu, tačiau tiesa ta, jog Džonas vis dar skaistus).
Vandalizmas
thumb|Sudaužytas stoties laikrodis. Naikinimo aktas įvyko šalyje, šiaip jau turinčioje stiprias drausmingo elgesio tradicijas ir labai žemą nusikaltimų lygį (Dubendorfas, Šveicarija)
Malda už Oveną Minį
Dabartis
Jis aistringai pasineria į tiradas prieš Ronaldo Regano administraciją ir nors jo karjerą būtų galima pavadinti ganėtinai sėkminga, jis vis dar negali atsikratyti savo praeities. Didelę įtaką Džono mąstysenai padarė jo vaikystės draugas Ovenas Minis, apie kurį ir pasakojama didesnėje kūrinio dalyje.
Vandalizmas
Vandalizmas – sąmoningas kultūros vertybių naikinimas. Dažniausiai vandalizmu užsiima pavieniai asmenys ar visuomenei priešiškos grupės. Istorinio lūžio tarpsniais pasitaiko ir valstybinio masto vandalizmo, kuomet masiškai ir neatsižvelgiant į vertę naikinami su praeityje buvusia valdžia susiję pastatai (pavyzdžiui, bažnyčios), meno kūriniai ar net mašinos (pavyzdžiui, varpai), taip demonstruojant valdžios pasikeitimą.
Malda už Oveną Minį
Aplinkybės
Džonas Vilraitas ir Ovenas Minis buvo Greivsendo (išgalvotas miestas) miestelio gyventojai. Nepaisant to, kad jie buvo geriausi draugai nuo ankstyvosios vaikystės, jų kilmė, socialinė padėtis, pasaulėžiūra yra visiškai skirtingi.
Fosa
Fosa (Cryptoprocta ferox) – Eupleridae šeimos plėšrusis žinduolis. Sutinkamas tik Madagaskare. Seniau priskirtas viveriniams, tačiau genetiniai tyrimai parodė, jog Madagaskaro plėšrieji žinduoliai sudaro atskirą evoliucinę šaką, todėl jie buvo išskirti į atskirą šeimą.
Malda už Oveną Minį
Aplinkybės
Džonas neturi ambicijų, apatiškas, kilęs iš kilmingos Vilraitų šeimos, kuri save laiko „vyriausiais“ Greivsende. Jis yra nesantuokinis nuotaikingosios Tabitos „Tabi“ Vilrait ir nežino nieko apie savo biologinį tėvą, išskyrus tai, jog jis ir Tabita susipažino „Bostono ir Meino geležinkelio sankirtoje“. Tabita niekada nesiekė ištekėti už Džono tėčio ir atsisako daugiau papasakoti apie jį sūnui. Atlaikiusi skandalų audrą, Tabita kartu su savo mama (ir šeimos matriarche) Harieta Vilrait bei jos tarnaite Lidija išaugino Džoną vienos.
Fosa
thumb|left|210px|Fosa Išvaizda kiek panašus į jaguarundį ar mažą pumą. Kūnas 61-80 cm, uodega iki 65 cm ilgio. Aukštis iki 37 cm. Sveria apie 7-12 kg. Kūnas masyvus, kojos ilgos, su trumpais aštriais nagais. Eidama įspaudžia visą pėdą. Snukutis trumpas ir kvadartinis, kakta plati, ausys stambios, apskritos, turi labai ilgas vibrisas. Dantų 32-36. Gerai išvystytos iltys ir plėšrieji dantys. Viršutiniai krūminiai dantys beveik išnykę.
Amerikana
Istorija
Miestas pradėjo kurtis 1866–1868 m. kai čia, po pralaimėto JAV pilietinio karo, atsikėlė imigrantai iš Amerikos Konfederacijos. Netrukus gyvenvietę pasiekė geležinkelis, vietovė pavadinta Villa da Estação de Santa Bárbara. Tačiau dėl gretimos Santa Brbaros gyvenvietės nuolat kilo painiava ir 1900 m. miestelis pervadintas į Vila Americana. Dabartinį pavadinimą gavo 1938 m.
Malda už Oveną Minį
Aplinkybės
Priešingai, Ovenas užaugo juodadarbių šeimoje iš Naujojo Hampšyro. Ovenas turi keletą išskirtinių bruožų. Visų pirmas, jis yra nepaprastai mažas („geriausiais savo metais“ jo ūgis siekė tik 1.50 m.), o kitas išskiriamasis bruožas yra jo „suvargęs“ balsas (jam pažeistos gerklos, tad jei nori būti išgirstas turi stipriai šaukti). Nors ir stinga Džono socialinių ir fiziologinių pranašumų, jis daug protingesnis ir ryžtingesnis. Ovenas turi neįprastus santykius su savo tėvais, nes abu tėvai jo bijo. Jo tėvas yra malonus žmogus, lengvai pasiduodantis sūnaus valiai, o motina – keista moteris, izoliuojanti save nuo išorinio pasaulio, retai bendraujanti. Pats Ovenas didžiąją dalį laiko praleidžia Vilraitų namuose su Džonu ir jo šeima.
Vandalizmas
thumb|left|250px|Vandalų nusiaubtos [[Kėdainių Kauno gatvės kapinės]]
Fosa
Kailis trumpas, lygus ir švelnus. Nugara rusvai ruda, su pilku atspalviu. Pilvas šviesesnis.
Malda už Oveną Minį
Aplinkybės
Ovenas mano, kad yra „Dievo pasiuntinys“, o gyvenimas jam tai nulemta kelionė, kuri, nežinia kaip pasibaigs.
Šeštasis dešimtmetis
Nepaisant labai mažo ūgio ir netradicinės išvaizdos (dažnai apibūdinamo kaip „nežemiško“ arba „šiurpaus“), Ovenas yra nepaprasta asmenybė, užsitarnavusi aplinkinių pagarbą bei dėmesį. Inteligentiškas, ramus, susivaldantis, net ir būdamas vaikas. Savo žavesiu daro įtaką aplinkiniams, kartais įbaugina, o kartais ir meistriškai manipuliuoja jais. Tačiau tuo pačiu žmonės, tarp jų ir Džono mama, negali atsispirti jam. Džono mama ima juo rūpintis beveik taip pat stipriai, kaip ir Džonu.
Galiausiai Tabita Bostono ir Meino geležinkelių sankirtoje sutinka Daną Nydhemą, puikiai atrodantį mokytoją, keliaujantį į Greivsendą mokyti dramos privačioje berniukų mokykloje. Danas gauna darbą ir pora susižadėja – tam pritaria visi, net šeimos matriarchė Vilrait. Keista, tačiau pora susituokia tik po ketverių metų. Po vedybų, Tabita ir Džonas persikelia į Dano butą Greivsendo Akademijos darbininkų gyvenvietėje.
Tragedija ištinka, kai per Mažosios beisbolo lygos rungtynes Oveno atmuštas kamuoliukas pataiko į Tabitą, nuo kurio ji miršta. Bendruomenė negali patikėti, jog Tabita negyva, tačiau gyvenimas tęsiasi. Nepaisant Oveno kaltės, Džonas atsisako kaltinti Oveną ir šiedu išlieka gerais draugais. Kamuoliukas, kuris užmušė Tabitą dingsta, o Džonas mano, kad jį pasiėmė Ovenas. Danas Nydhemas priglaudžia Džoną savo bute, Greivsendo akademijoje.
Šiuo momentu atsiranda dar trys personažai, visi Džono pusbroliai: Hester (tikra padauža), Simonas ir Nojus (pašėlę vyresni berniukai). Ovenas prašosi būti supažindintas, tačiau bežaidžiant slėpynes jis atsitiktinai iš išgąsčio apšlapina Hester. Nepaisant priešiškos Hester reakcijos, ji atleidžia ir tarp jos su Ovenu atsiranda neįprastas artumas, o vėliau ir simpatija.
Septintasis dešimtmetis
Septintajame dešimtmetyje mokyklos naujuoju direktoriumi tampa arogantiškas ir diktatoriškas verslininkas Rendis Vaitas. Tarp Oveno ir naujojo mokyklos direktoriaus – didžiulė įtampa. Keletą sykių Ovenas suorganizavo pokštus, už ką vėliau buvo išspirtas iš mokyklos. Taip pat Ovenas pasižymėjo fanatišku antireligiškumu. Norėdamas „atkeršyti“ mokiniui direktorius persistengė ir užbaigė savo, kaip mokyklos direktoriaus, karjerą. Incidentas atėmė visas galimybes iš Oveno studijuoti universitete.
Prasidėjus Vietnamo karui, Ovenas susitaria su Naujojo Hampšyro universitetu, jog dalyvaus karių apmokymuose, o mainais už tai gaus stipendiją. Jis vis dar susitikinėja su Hester, tačiau jų santykiai pranašauja audrą, nes Hester yra labai nusiteikusi prieš karą. Nors Ovenas ir norėjo vykti į Vietnamą, jo kelionė baigėsi Arizonoje kaip paprasto pareigūno, kuriam liepta pargabenti karių kūnus.
Paskutinė knygos dalis pasakoja apie Oveno mirtį 1968-iais metais. Ovenas Minis pakviečia savo geriausią draugą Džoną pabūti kartu dar vienąsyk. Tam tikrais momentais Ovenas dar manė, kad galbūt nemirs tą dieną, kurią susapnavo (mat jis susapnavo dieną, kada mirs), tačiau scenarijus buvo realizuotas – Ovenas mirė Džono akyse. Džono pirmieji žodžiai po geriausio draugo mirties buvo: "O Dieve, prašau sugrąžink jį atgal. "
Temos
Romane analizuojamos gilios dvasinės temos, kaip antai tikėjimo svarba, socialinė lygybė ir teisingumas, lemtis. Tiek Džonas, tiek Ovenas negali kritikos relginėms bendruomenėms ir jų veidmainystėms. Nepaisant to, religinių elementų netrūksta Oveno gyvenime. Jis pats save laiko „Dievo pasiuntiniu“ ir mano, kad gyvena tarnauti svarbiems tikslams. Jis taip pat mano žinąs savo mirimo datą ir tai, jog mirdamas atliks herojišką žygdarbį, t. y. išgelbės keletą vaikų.
Pasakojimas yra suskirstytas į tris atskiras istorijas: Džono praeitis, Džono dabartis ir Oveno gyvenimas. Nėra chronogoliško pasakojimo, t. y. iš pradžių Džono ir Oveno vaikystė, vėliau jų gyvenimas, kaip suaugusių žmonių, Džono gyvenimasa po Oveno mirties ir pan. Visos šios trys istorijos pasakojamos kartu, neišskyrus vienos nuo kitos.
Knygos autorius dažnai savo kūriniuose naudoja tuos pačius elementus (Viena, meškos, prostitutės, imtynės ir t. t.), tačiau šiame kūrinyje galima pastebėti tik vieną ryškų tokį pat elementą – Naujajį Hampšyrą. Taip pat verta pastebėti, kad gyveno tikrasis Džonas Vilraitas (neišgalvotas personažas), kuris buvo Ekseterio miestelio Naujajame Hampšyre įkūrėjas. Šio kūrinio veiksmas būtent ir vyksta Ekseteryje.
Fosa
Tai stambiausias Madagaskaro plėšrūnas.
Jonavos Sąjūdžio aikštė
left|thumb|Fontanai thumb|Sąjūdžio aikštė thumb|Fontanai Jonavos Sąjūdžio aikštė – Sąjūdžio vardo aikštė Jonavoje, prie J. Ralio g., viešoji-reprezentacinė Jonavos miesto erdvė. Netaisyklingos geometrinės formos, šiek tiek ištęsta palei gatvės kontūrą, puikiai matoma įvažiuojant į miestą ir turi didelį potencialą atlikti reprezentacinę funkciją. Rytų pusėje aikštės kontūrą „uždaro“ Vytauto gatvė su mažaaukščiu sodybiniu užstatymu, vakarinėje pusėje aikštę užbaigia mažosios architektūros forma – laikrodis (architektas Virginijus Vizbaras). Kitoje J. Ralio gatvės pusėje vyrauja 2-3 aukštų užstatymas. Šalia aikštės yra viešojo keleivinio transporto ir taksi sustojimo vieta, dėl ko būdingi gausūs pėsčiųjų srautai.
Pagrindinę aikštės dalį dengia šviesus granitas. Dinamiškas aikštės ruožas, jungiantis stotelę, reklamos ekraną ir fontaną su skulptūra dengiamas iš visų pusių skeltu juodu granitu. Reprezentacinę aikštės dalį supa mažosios architektūros kompozicija – netaisyklingai išdėstyti kubo formos moduliai. Ta pati forma vientisai formuoja sėdėjimo vietas, šiukšliadėžes, gėlių gazonus, dekoratyvinius elementus. Padrikai išmėtyti kubai persilieja iš aikštės į žaliąją zoną. Stačiakampę aikštės formą paryškina perimetru išdėstyti šviestuvai. Želdynai išdėstomi lūžtančia juosta pagal aikštės kraštus, kuriama neutrali žaliųjų plotų struktūra.
Vandalizmas
Vandalizmas būdingas įvairioms epochoms ir civilizacijoms, pavyzdžiui, įsilaužimas į Egipto piramides, Graikijos ir Artimųjų Rytų romėnų statulų ir kitų meno vertybių plėšimas, Napoleono I kariuomenės plėšikavimas Maskvoje 1812 m.
GD Chaves
Šaveso GD – Portugalijos futbolo klubas iš Šaveso.
Dubatai
250px|miniatiūra|dešinėje|Dubatų kupranugarių kavalerija Dubatai (, iš 'baltieji tiurbanai') – Italijos karalystės Karališkojo kolonijinių pajėgų korpuso  nereguliariosios pajėgos Italijos Somalilande nuo 1924 m. iki 1941 m.
Vandalizmas
Etimologija
Pavadinimas kilęs iš rytų germanų genčių, gyvenusių tarp Vyslos ir Oderio, bei, pagal neteisingai iki XVII a. vyravusią nuomonę, 455 m. nusiaubusių Romą, pavadinimo. Šį pavadinimą panaudojo Anri Gregorua, Blua vyskupas, apibūdindamas Prancūzijos respublikonų armijos veiksmus 1794 m. sausio mėnesį vykusioje Prancūzijos revoliucijoje.
Dubatai
Kilmė ir pareigos
Dubatai buvo vietiniai kareiviai, kilę Italijos Somalilande, tarnavę Italijos kariuomenėje. Pirmasis dubatų dalinys buvo suformuotas 1924 m. liepą, jo vadas buvo pulkininkas Bechi. Jie daugiausia buvo lengvieji pėstininkai ir užsitarnavo efektyvių kovotojų reputaciją. Dubatų daliniai buvo geriau treniruoti ir ginkluoti, nei gentinės bandos, kurios veikė kaip Italijos valdžios Somalyje ir kitose Italijos kolonijose pagalbinė kariuomenė.
Dubatai būdavo dislokuoti palei Britų Somalilando, Etiopijos ir Rytų Afrikos protektorato sienas. Dubatų kupranugarių kavalerijos padaliniai vykdydavo patruliavimo užduotis.
Apranga ir ginkluotė
Nuo pradžios dubatai vilkėdavo baltas futa (tradicinis somalių sarongo stiliaus drabužis). Kaip galvos apdangalus dėvėdavo turbanus (dub). Pagal baltus turbanus pavadinti ir patys kareiviai.
Somaliai puskarininkiai išsiskirdavo žaliais, raudonais ar juodais rankosaičiais bei spurgais, spalva rodydavo laipsnį. 1935–1936 m. buvo priimta chaki spalvos uniformos variantas. Visi dubatų karininkai būdavo italai. Jie paprastai būdavo perkelti iš šešių Karališkojo kolonijinių pajėgų korpuso reguliariųjų arabų ir somalių batalionų., kuriems karius komplektuodavo iš šių dienų Somalio ir Jemeno teritorijų.
Dubatai būdavo ginkluoti Mannlicher M1895 šautuvais ir lenktais tradiciniais somalių durklais belavomis.
Kampanijos
thumb|right|300px|[[Hobjos sultanatas|Hobjos sultanato kavalerija ir fortas, prieį kuriuos kariavo dubatai Sultanatų kampanijoje.]] 1925–1927 m. 3 tūkst. dubatų dalyvavo Sultanatų kampanijoje, t. y., okupuojant Hobjos ir Madžyrtyno sultanatus. 1927 m. antrą pusę dubatai buvo panaudoti reidams į Etiopijos teritoriją, kur telkėsi klano kovotojai iš buvusio Madžyrtyno sultanato. Ireguliariųjų dubatų panaudojimas leido italams išvengti diplomatinių komplikacijų su Etiopija.
Pradžioje dubatų buvo 4 bandos, o Italijos invazijos į Etiopiją metu 1935 m. jų skaičius buvo padidintas iki 10 bandų. 1934 m. gruodžio 5 d. įvyko susidūrimas tarp dubatų padalinio, užėmusio Walwal oazę Ogadene, ir Etiopijos pajėgų, lydėjusių pasienio komisiją. Šis susidūrimas tapo pretekstu vėliau prasidėjusiam Antrajam Italijos-Etiopijos karui. 1936 m. Etiopijos užkariavime dalyvavo beveik 20 tūkst. dubatų ir kitų ireguliarų.
GD Chaves
Istorija
Aukščiausiame devizione debiutavo 1985 m., tačiau jame ilgam neįsitvirtino.
Ūdrinė civeta
Ūdrinė civeta (Cynogale bennettii) – viverinių (Viverridae) šeimos žinduolis.
GD Chaves
Istorija
Nuo 2016–2017 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
Dubatai
Kampanijos
Okupavus Etiopiją dubatai buvo perdislokuoti į Ogadeno dykumą ir palei Prancūzijos Somalilando bei Britų Somalilando sienas. Vėliau jie kovojo prieš Hararo partizanus.
Ūdrinė civeta
Paplitusi Pietryčių Azijoje. Gyvena upėse ir pelkėtose vietose. Gaudo žuvis, krabus, moliuskus, taip pat maitinasi vaisiais, paukščiais.
GD Chaves
Istorija
2022–2023 m. vėl rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
Ūdrinė civeta
Labai reta rūšis.