cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dovydas
Dovydas Biblijoje
Dovydo numylėtinis sūnus Abšalomas mėgino paveržti iš tėvo sostą, todėl Dovydas buvo priverstas palikti Jeruzalę. Vis dėlto Abšalomas pralaimėjo ir buvo nužudytas. Dovydui pasenus, kitas jo sūnus, Adonijas, taip pat rengė sąmokslą.
Chesus de Tavarangė
thumb|250px|Chesus de Tavarangės bažnyčios liekanos
Chesus de Tavarangė  – jėzuitų misijos komplekso griuvėsiai rytų Paragvajuje, Itapujos departamente, 38 km į šiaurę nuo Enkarnasjono, 10 km į šiaurės vakarus nuo Trinidado, Chesuso apygardoje.
Chesus de Tavarangė įkurta 1678 m. ir buvo viena iš daugelio jėzuitų misijų Paranos baseine. Įkūrėju laikomas misionierius Cheronimas Delfinas. Tiesa, pradžioje misija ne kartą kentėjo nuo brazilų vergų prekeivių antpuolių. 1750 m. misijoje gyveno apie 200 indėnų. Buvo pradėta statyti viena didžiausių to meto bažnyčių, tačiau 1768 m. jėzuitai buvo išsiųsti iš kolonijų, bažnyčia statyti nebaigta, o misija apleista.
1993 m. Chesus de Tavarangė misija drauge su La Santisima Trinidad de Paranos misija įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą (vienintelis pasaulio paveldo objektas visame Paragvajuje).
Kirdonys
Kirdonys – kaimas Biržų rajono savivaldybės vakaruose, šalia kelio. Seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka. Kaime 138 sodybos (2011 m.)
Geografija
Kaimas išsidėstęs smegduobių vietovėje tarp Upytės ir Tatulos upių, Biržų regioniniame parke, įsteigtas Kirdonių-Tatulos kraštovaizdžio draustinis. Iš vakarų prieina Kirdonių miškas, į vakarus nuo kaimo yra karstinių įgriuvų, telkšo karstinis ežeriukas. Yra gipso telkinys.
Žymesnės smegduobės:
Istorija
1802 m. gegužės 31 d. ekspedicija, kuriai vadovavo Vilniaus universiteto profesorius Bonifacas Jundzilas pateikė ataskaitą apie druskos paieškas Biržų apylinkėse, kurioje minimos paieškos ir Kirdonyse. 1948 m. įkurtas Kirdonių kolūkis, kuriam ilgiausiai vadovavo Petras Ladyga (1921–1995). 1991 m. kolūkis tapo Kirdonių žemės ūkio bendrove (direktoriai Titas Aleksiūnas, Ričardas Rinkevičius). 1948–1991 m. kolūkio centrinė gyvenvietė. 1974 m. įkurtas paštas, biblioteka.
Gyventojai
1738 m. Kirdonyse gyveno 19 šeimų.
Brilius
Brilius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Brilienė (ištekėjusi moteris) ir Briliūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Liepaičiai
Liepaičiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Veiviržėnų.
Kirdonys (Rokiškis)
Kirdonys – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Pandėlio.
Sent Džozefas (Dominika)
Sent Džozefas  – gyvenvietė Dominikos Sandraugoje, Dominikos salos vakarinėje pakrantėje, į šiaurę nuo Laju upės. Parapijos centras. Veikia katalikų, baptistų bažnyčios, yra medicinos punktas, paštas, aukštoji mokykla. Praeina Rozo–Portsmuto kelias.
Žemaičių Kalvarijos herbas
Žemaičių Kalvarijos herbas – vienas iš Plungės raj. Žemaičių Kalvarijos miestelio heraldikos atributų.
Aprašas
thumb|left|250px|Žemaičių Kalvarijos koplytėlė, kurios motyvas panaudotas herbe
Herbo sidabriniame lauke ant žalio trikalnio su sidabrine banguota juostele raudona koplyčia, iš šonų lydima dviejų raudonų lotyniškų kryžių.
Istorija
2003 m. kovo 12 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 14. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Jonas Blaževičius
Biografija
1944–1948 m. mokėsi Palangos pradžios mokykloje, 1948–1951 m. Zarasų vidurinėje mokykloje, 1959–1962 m. Zarasų vakarinėje vidurinėje, 1964–1968 m. Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje.
1952–1962 m. Zarasų rajono laikraščio „Pergalė“ korespondentas, redaktoriaus pavaduotojas. 1962–1964 m. Lietuvos komunistų partijos Zarasų rajono komiteto instruktorius, 1968–1979 m. LKP Kupiškio rajono komiteto skyriaus vedėjas, 1979–1989 m. komiteto antrasis sekretorius, 1989–1990 m. pirmasis sekretorius.
1990–1995 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos pirmininkas. 1995–2002 m. draudimo bendrovių „Pramonės draudimas“, „Hermis draudimas“, „Industrijos garantas“ draudimo agentas, nuo 2002 m. pensininkas, pardavimo vadybininkas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, LDDP rajono tarybos pirmininko pavaduotojas. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kupiškio rajono skyriaus narys, nuo 2002 m. pirmininko pavaduotojas.
1990–1995 m. Kupiškio rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Vanda, vaikai Arvydas, Edita.
Sąskaita faktūra
Turinys
Sąskaitoje faktūroje nurodomi šie duomenys:
Dažnai sąskaitoje faktūroje nurodoma, per kiek laiko turi būti sumokėti pinigai. Joje pasirašo sąskaitą faktūrą surašęs pardavėjas ir prekes paėmęs ar paslaugas priėmęs asmuo, tuo patvirtindamas, kad prekes gavo ar jam buvo suteiktos paslaugos. Sąskaita faktūra paprastai išrašoma dviem, rečiau – trim egzemplioriais, turinčiais vienodą teisinę galią. Pirmasis egzempliorius perduodamas pirkėjui, antrasis lieka pardavėjui, trečiasis, jei yra – perduodamas prekių transportuotojui kaip įrodymas apie transportuojamų prekių gavimo teisėtumą. Asmuo, dirbantis pagal verslo liudijimą, vietoj sąskaitos faktūros gali išrašyti prekių (paslaugų) pirkimo–pardavimo kvitą.
Sąskaita faktūra yra pirminis dokumentas ir jo pagrindu į apskaitą įtraukiamos išlaidų ir pajamų sumos. Ji taip pat yra įrodymas, kad pardavėjas perdavė (suteikė), o pirkėjas gavo išvardintas prekes ar jam buvo suteiktos išvardintos paslaugos.
Bronius Saveikis
Bronius Saveikis-Klajūnas (, slapyvardis Tułacz, Bronek; g. 1920 m. kovo 21 d. Kuciuliškių kaime, Alytaus apskritis – m. (?)) – ginkluoto pasipriešinimo komunistiniam režimui Lietuvoje ir Lenkijoje dalyvis, Lenkijos valstybės saugumo ir MGB agentas.
Biografija
Po Antrojo pasaulinio karo įstojo į partizanų būrį, buvo Dainavos apygardos Šarūno rinktinės vado Juozo Gegužio-Diemedžio adjutantas. 1948 m. rudenį kartu su apygardos štabo žvalgybos viršininku Jurgiu Krikščūnu-Rimvydu nelegaliai perėjo Tarybų Sąjungos-Lenkijos valstybinę sieną. Slapstėsi šiaurės Lenkijoje, nuo 1949 m. įstojo į J. Sadovskio ir P. Burdyno vadovaujamą lenkų Suvalkijos partizanų būrį (jame kovojo ir kitas lietuvis Antanas Kvedaravičius). 1950 m. liepos 2 d. per apsuptį prie Plocišino kaimo (Kukavos valsčius, Suvalkų apskritis) Saveikiui buvo sužeistos kojos ir jis buvo suimtas Lenkijos valstybės saugumo darbuotojų.
Nors jam ir buvo amputuota viena koja, bet Br. Saveikis pagijo. Buvo tardomas, palaužtas ir užverbuotas. Išdavė 56 partizanų rėmėjus Lenkijoje. Tuo pačiu metu per ryšininkus susirašinėjo su savo buvusiu vadu J. Gegužiu-Diemedžiu. Kai Lenkijos saugumas B. Saveikį pilnai panaudojo, jį perdavė Tarybų Lietuvos valstybės saugumo darbuotojams.
1951 m. rugsėjo mėn. MGB inscenizavo valstybinės sienos perėjimą B. Saveikiui-Klajūnui ir keturiems lydintiems asmenims. Jie į Lietuvą atvyko persirengę lenkų partizanų uniformomis, tarpusavyje kalbėjo lenkiškai. 1951 m. rugsėjo 27 d. per J. Gegužį-Diemedį buvo suorganizuotas grupės susitikimas su Dainavos apygardos partizanais. Per susitikimą kilo susišaudymas, nuo atvykėlių iš Lenkijos kulkų žuvo: Pietų Lietuvos srities vado pavaduotojas J. Gegužis-Diemedis, jo pavaduotojas ir Šarūno rinktinės vadas Bronius Šalaševičius-Žilvitis, partizanai Boleslovas Vandenis-Narsuolis, Algirdas Salinis-Skirmantas, Stasys Krukonis-Žvaigždikis, apygardos vado adjutantas Pavasaris. Sužeistas tėvonijos vadas Juozas Karpavičius-Medelis buvo areštuotas, tardomas palūžo, buvo užverbuotas ir toliau veikė kaip agentas Juozas.
Pagal Br. Saveikio parodymus MGB suėmė 13 ryšininkų ir rėmėjų, buvo nukauta 15 partizanų. Nepaisant to Bronius Saveikis buvo teisiamas ir jam paskirta 15 metų praleisti lageryje. Tolimesnis likimas nežinomas.
Alfredas Jonas Tiškevičius
Alfredas Jonas Tiškevičius (1882 m. spalio 3 d. Vilniuje – 1930 m. gegužės 16 d. Paryžiuje) – Lietuvos bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas. 1861 m. gegužės 8 d. Rusijos imperatorius giminei iš naujo patvirtino grafo titulą. Rusijos imperijos ir Lietuvos Respublikos diplomatas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Jonas Leonas Tiškevičius. Motina Klementina Potocka. Gimė Vilniuje, pakrikštytas Šv. Jonų bažnyčioje.
Šeima
Augo Astrave, pramoko lietuvių kalbos, kalbėjo tarmiškai. Tarnavo husaru caro armijoje, 1904–1905 m. dalyvavo Rusijos-Japonijos kare.
Diplomatinė veikla
Baigė kursus Peterburge, paskirtas valdininku Rusijos užsienio reikalų ministerijoje ir Rusijos ambasadoje Londone. 1918 m. atvykęs su žmona į Vilnių palaikė Lietuvos nepriklausomybę, dalyvavo 1919 m. sausio 18 d. prasidėjusioje Paryžiaus taikos konferencijoje. 1919 m. pavasarį su Lietuvos vyriausybės įgaliojimais kaip diplomatinės misijos dalyvis vyko į Romą tartis su popiežiumi dėl Lietuvos ir Šventojo Sosto santykių.
1920 m. V Ministrų kabinetas grafą paskyrė Lietuvos diplomatiniu atstovu Londone. Nors jis atstovavo savo lėšomis, Lietuvos užsienio ministro Juozo Purickio netenkino jo darbas, 1921 m. vasario 1 d. atstovu buvo paskirtas Tomas Naruševičius.
Dvarai
Po tėvo mirties 1901 m. rugsėjo 18 d. Kauno ir 1902 m. birželio 4 d. Minsko apygardų nutartimis jam pripažinti Biržų majoratas Kauno gubernijoje ir Gorodoko dvaras Minsko gubernijoje. V Biržų majorato Astrave valdytojas. Tačiau pajamos iš Biržų tuo metu jau buvo menkos, stigo lėšų valstybės prievolei už majoratą susimokėti.
1922 m. vykdant žemės reformą nusavinta Astravo dvaro žemė. Jis nusprendė emigruoti į Paryžių, o nekilnojamąjį turtą parduoti. Po motinos mirties paveldėti rūmai Vilniuje buvo parduoti Religijos reikalų ir švietimo ministerijai.
Stengėsi išsaugoti giminaičių sukauptą paveldėtą meno palikimą. Dalį Biržų kolekcijos grafas išsigabeno su savimi iš Lietuvos. Bet, pristigus lėšų, 1922 m. gruodžio 12 d. Paryžiuje surengtame kolekcijos aukcione pardavė 91 daiktą. 1924 m. sausio 11 d. motinos rūmuose Vilniuje likusią Biržų Tiškevičių meno palikimo dalį įsigijo svainis, paskutinis Nesvyžiaus ir Klecko majoratų savininkas, kunigaikštis Leonas Vladislovas Radvila. Menka Vilniaus rūmų meno rinkinio dalis buvo deponuota Kauno miesto muziejuje. 1931 m. Švietimo ministerijai nupirkus, ji išliko ir dabar saugoma Nacionaliniame M. K. Čiurlionio dailės muziejuje.
Po vyro mirties grafo žmona Elzbieta, tapusi mažamečio sūnaus Jono Jurgio globėja, atsisakė savo dalies į vyro nekilnojamąjį turtą Lietuvoje, tačiau siekė, kad jis būtų pripažintas sūnui. 1930 m. lapkričio 29 d. visus Biržų majorato reikalus tvarkyti Lietuvoje grafienė įgaliojo advokato padėjėją Tadą Petkevičių (1893–1964 m.), gyvenusį Kaune. 1931 m. kovo 10 d. Biržų taikos teisėjas viešame posėdyje turto globėju paskyrė Astravo gyventoją agronomą Petrą Variakojį (1892–1970 m.). 1938 m. gruodžio mėn. Biržuose apsilankė jau pilnametis Prancūzijos pilietis Jonas Jurgis Tiškevičius, tačiau iškilo kolizijų dėl jo pilietybės.
1939 m. Biržų apskrities savivaldybė ketino perimti Astravo rūmus savo žinion ir įrengti juose miesto muziejų ar kitą kultūros įstaigą, mėgino išsiaiškinti, kokiomis sąlygomis Tiškevičių įpėdinis sutiktų rūmus parduoti. Tačiau 1940 m. balandžio 16 d. pagal Užsienio šalių piliečių žemės reformos įstatymą turtas buvo perimtas valdžios globon. 1940 m. liepos 29 d. Astravo dvaro pastatus kartu su arklidėmis, kuriose buvo įsikūrusi akcinė bendrovė „Siūlas“ nacionalizavo sovietų valdžia.
Apdovanojimai
1929 m. rugpjūčio 14 d. Užsienio reikalų ministerija pristatė Alfredą J. Tiškevičių apdovanoti 2-ojo laipsnio Gedimino ordinu.
Pukenis
Pukenis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Pukenienė (ištekėjusi moteris) ir Pukenytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Simonas Dachas
thumb|245px|Monumentas Simonui Dachui ir jo kūrinio herojei Taravos Anikei [[Klaipėda|Klaipėdoje]]
Simonas Dachas (Simon Dach; 1605 m. liepos 29 d. – 1659 m. balandžio 15 d.) – vokiečių poetas.
Biografija
Mykolas Biržiška, remdamasis J. Sembritzkio Geschichte des Kreises Memel, (1918), teigia, jog Dacho giminė kildintina “iš Dachų, kurių Benediktas 1533 m. sausio 8 d. iš kunigaikščio Albrechto gavo Paupio (vok. Backmesland, Bachmann) dvarą palei Klaipėdą”. Simono tėvas, dirbęs Klaipėdos teismo vertėju, be vokiečių, taip pat mokėjo lietuvių, kuršių ir lenkų kalbas. Motina, kilusi iš pasiturinčios pirklių Leplerių giminės, mirė Simono vaikystėje. Simono brolis Jonas (iš antrosios tėvo santuokos), kaip ir tėvas, dirbo Klaipėdos teismo lietuvių kalbos vertėju, o pastarojo sūnus Valentinas buvo Klaipėdos lietuvių bažnyčios preceptorius, nuo 1685 metų – Kretingos (lietuvių) klebonas.
Pradžios mokyklą Simonas Dachas lankė Klaipėdoje. 1619 m., padedamas giminaičių, išvyko į Karaliaučių. 1621–1626 m. kaip pasiturinčio giminaičio, teologijos studento M. Wolderio padėjėjas išvyko į Vitenbergą, kur mokėsi miesto mokykloje. Vėliau savo žinias, ypač klasikinių kalbų srityje, gilino Magdeburgo gimnazijoje.
Studijų metais, bėgdamas nuo maro epidemijos, paliko Magdeburgą ir grįžo į Karaliaučių. 1626–1630 m. Karaliaučiaus universitete studijavo filosofiją bei teologiją.
Studijų metais vertėsi privačiomis pamokomis, su mokinių choru dalyvaudavo laidotuvėse, kuriose buvo atliekami jo paties eiliuoti kūriniai mirusiajam pagerbti (epicedijos). Ilgainiui S. Dachas ėmė gauti vis daugiau tokių užsakymų ir netgi pagarsėjo kaip „mirties dainius“. 1638 m. iškilmingomis S. Dacho kūrybos eilėmis buvo sveikinamas į Karaliaučių iš Berlyno atvykęs Prūsijos kunigaikštis Georgas Vilhelmas. Jam proteguojant, S. Dachas (tuo metu Karaliaučiaus katedros mokyklos mokytojas, 1633–1639) 1639 m. metais gavo profesoriaus vietą Karaliaučiaus universitete ir ėmė jame dėstyti antikinę literatūrą ir poetiką. Nuo 1640 m. universiteto profesorius, nuo 1656 m. – rektorius.
1641 metais vedė Reginą Pohl, augino aštuonis vaikus. Priešpaskutiniais gyvenimo metais iš kunigaikščio Friedricho Wilhelmo gavo dovanų 10 ūbų dvarelį netoli Karaliaučiaus, taip užtikrindamas žmonos ir vaikų išlaikymą po savo mirties (žmona mirė 1685 m.).
Kūryba
Garsėjo lotyniškais ir vokiškais proginiais eilėraščiais bei scenos veikalais. 1635 m., atvykus į Karaliaučių Lenkijos karaliui Vladislovui IV, buvo parodytas S. Dacho sceninis veikalas Cleomedes (Kleomedas). Viena žinomesnių Dacho pjesių Prussiarchus (arba Sorbuisa) pastatyta 1644 metais Karaliaučiaus universiteto įkūrimo šimtmečio proga.
S. Dachas buvo produktyvus kūrėjas – vokiečių kalba parašė daugiau kaip tūkstantį, o lotynų kalba virš pustrečio šimto poezijos kūrinių. Daug jų tapo mėgstamomis giesmėmis, kai kurios, išverstos į lietuvių kalbą, pateko į lietuviškus giesmynus.
Ypač išgarsėjo daina virtusi Simono Dacho poema „Taravos Anikė“ (, 1637 m.). Mykolas Biržiška teigia, kad šią giesmę Dachas parašė Taravos (šalia Karaliaučiaus) klebono A. Neanderio dukters Onos (1615–1689) jungtuvėms su Trempų klebonu Jonu Partatium. „Taravos Anikei“ muziką sukūrė H. Albertas, ji buvo išspausdinta jo vardu išleistose „Arijose“ („Arien“, 1638–1650), todėl kurį laiką buvo manoma, jog ir žodinio teksto autorius yra kompozitorius. Tiubingene gyvenęs kompozitorius ir dainininkas Friedrichas Silcheris 1827 m. šiam tekstui sukūrė kitą melodiką, kuri Vokietijoje, ypač šiaurės rytų regione, tapo itin populiari ir išstūmė H. Alberto kompoziciją. „Taravos Anikei“ paplisti padėjo ir tai, kad ją 1778 m. į vokiečių aukštaičių kalbą išvertė ir į rinkinį Tautų balsai dainose („Stimmen der Völker in Liedern“) įtraukė J. G. Herderis, o XIX a. pradžioje ji buvo įtraukta į Clemenso Brentano ir Achimo von Arnimo parengtą vokiečių liaudies poezijos rinkinį Stebuklingas berniuko ragas („Des Knaben Wunderhorn“). Vokiečių autorius Willibaldas Alexis šios istorijos motyvus panaudojo dramoje Ännchen von Tharau (1829).
S. Dacho kūryba atskirais leidiniais pasirodė tik po jo mirties, o pilnas jo eilėraščių rinkinys buvo išleistas 1876 m. (leidėjas Hartmutas Oesterley).
1653 m. pasirodžiusioje Danieliaus Kleino lietuvių kalbos gramatikoje įdėta Simono Dacho lotyniška dedikacija, kurioje iškelti D. Kleino nuopelnai lietuvių kalbai.
Kita
Nobelio premijos laureatas Günter Grass Baroko laikus vaizduojančioje apysakoje Susitikimas Telgtėje („Das Treffen in Telgte“, 1979) Simoną Dachą padarė pagrindiniu kūrinio veikėju.
Vaitspiritas
thumb|200px|Talpa su vaitspiritu
Vaitspiritas – skystųjų angliavandenilių mišinys, gaunamas iš naftos. Vartojamas kaip lakų ir dažų tirpiklis.
Tai skaidrus bespalvis skystis, kurio lydymosi/užšalimo temperatūra < -20 °C, pradinė virimo temperatūra ir virimo temperatūros intervalas: 130–215 °C, pliūpsnio temperatūra ≥ 40 °C. Santykinis tankis ~0,80 (20° C temperatūroje), tirpumas < 50 mg/l (20 °C), pasiskirstymo koeficientas: n-oktanolis/vanduo: log Pow: 2,0-4,0, savaiminio užsidegimo temperatūra: >220 °C.
Dimšiškės
Dimšiškės – kaimas Birštono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Birštono, šalia kelio.
KuPS Kuopio
Kuopijo KuPS – Suomijos futbolo klubas iš Kuopijo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1923 m. Daugkartiniai šalies čempionai ir Suomijos futbolo taurės laimėtojai.
1923–1949 m. ankstyvoji istorija
left|thumb|250px|1923 m. pirmoji klubo ekipa Vienas iš pirmųjų Kuopijo sporto klubų, kuriame buvo ir futbolo skyrius, buvo Kuopion Reipas. Nuo 1915 m. futbolą įtraukė į savo programą. Po 1918 m. Suomijos pilietinio karo, skirtingi interesai ėmė kelti trintį klubo viduje, galiausiai, klubas subyrėjo. Vienas iš klubų, atsiradusių iš Reipas, buvo KuPS, oficialiai įkurtas 1923 m. kovo 16 d. Pirmuoju klubo pirmininku buvo išrinktas Ali Rautakorpi. Vėlesniais metais klubas žaisdavo draugiškas rungtynes ​​su kitais vietiniais ir kaimyniniais klubais. 1930 m. KuPS laimėjo savo regiono čempionatą ir pelnė paaukštinimą į B-sarja, tuo metu antrąją Suomijos futbolo lygą, kurioje jie išliko iki 1947 m., kai pirmą kartą buvo paaukštinti į Mestaruussarja. Pirmasis KuPS pasirodymas Suomijos aukščiausiame divizione truko tik vieną sezoną, tačiau 1949 m. jie vėl buvo paaukštinti ir šį kartą aukščiausiame divizione išliko 14 sezonų.
1956 m. pirmą kartą tapo šalies čempionais.
Stadionas
Kuopijo futbolo stadionas, dar žinomas Väre Areena, Savon Sanomat Areena, Magnum Areena pavadinimais – daugiafunkcinis stadionas, Kuopijo mieste, Suomijoje.
Šio stadiono talpa – 5 000 žiūrovų, bet tik 2 700 iš jų yra sėdimos. Stadionas pastatytas 2005 m.
Jame namų rungtynes žaidžia vietos KuPS klubo ekipos.
Smilgys
Smilgys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Smilgienė (ištekėjusi moteris) ir Smilgytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Dzeržki Zombkai
Dzeržki Zombkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vartotojas
Konsumentas (galutinis vartotojas; ) – asmuo, perkantis iš gamintojo ir tiesiogiai suvartojantis prekes ar paslaugas.
Pagal teisinę praktiką vartotojas yra asmuo, kuris pareiškia norą pirkti, perka ir naudoja prekę ar paslaugą su verslu ar profesija nesusijusiu tikslu, t. y. vartotojo asmeniniams, šeimos, namų ūkio poreikiams tenkinti.
Pirmą kartą vartotojai kaip ekonominė grupė buvo išskirta ir jos teisėmis susirūpinta XX a. viduryje JAV.
Club Atlético 3 de Febrero
Siudad del Estės „Club Atlético 3 de Febrero“ ('Vasario 3-osios atletinis klubas') – Paragvajaus futbolo klubas iš Siudad del Estės miesto.
Istorija
1970 metais įkurtas Siudad del Estėje (Aukštutinė Parana).
Įvairialapė usnis
Įvairialapė usnis (Cirsium heterophyllum) – astrinių (Asteraceae), usnių (Cirsium) genties augalas.
Augalas 50-120 cm aukščio, tamsiai purpuriniai žiedai sukrauti stambiuose, iki 5 cm graižuose. Žydi liepos-rugpjūčio mėn. Auga Akmenės, Joniškio, Kretingos, Mažeikių, Plungės, Skuodo rajonuose. aptinkama miškuose, krūmuose, kirtimuose, supelkėjusiose pievose. Dažniausiai auga mišriuose ir lapuočių miškuose: mišriuose eglynuose, pakaitiniuose beržų ir drebulių miškuose, taip pat drėgnose pievose ir pagrioviuose. Paprastai aptinkama šviesesnėse vietose − miškų retmėse, pamiškėse, vėjavartų plotuose, prie kelių, kvartalų linijų.
Augalas įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Dažniausiai auga grupėmis ir nedideliais iki keliolikos kvadratinių metrų ploto sąžalynais; rečiau aptinkama pavieniui. Stebėtose radavietėse augalų gausumas mažai kinta. Aptinkama naujų augaviečių.
Bande Amiro nacionalinis parkas
Bande Amiro nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija vidurio Afganistane, Bamijano provincijoje; pirmasis nacionalinis parkas šalyje. Yra Hindukušo kalnuose (Kohi Babos masyve), ~3000 m aukštyje, 75 km į šiaurės vakarus nuo Bamijano, netoli Jakaolango. Parką norėta įkurti jau 1960 m., bet dėl karų tas nebuvo įvykdyta. Oficialiai Bande Amiro parkas įkurtas tik 2009 m.
Parkas žymus vaizdingu kanjonu (vadinamas Didžiuoju Afganistano kanjonu) bei 6 sodriai mėlynomis lagūnomis, kurios susidarė natūraliai dėl travertino užtūrų. Šie ežerai turi tokius pavadinimus: Bande Golamanas („vergų ežeras“), Bande Kambaras („Kambaro ežeras“), Bande Haibatas („didybės ežeras“), Bande Paniras („panyro ežeras“), Bande Pudina („mėtų ežeras“), Bande Zulfikaras („Ali kardo ežeras“). Bande Haibatas yra pats didžiausias ir giliausias ežeras (gylis iki 150 m). Žiemą Bande Amiras pasidengia sniegu ir ledu, temperatūra nukrenta iki -20 °C.
Lapkričio 19
Lapkričio 19 yra 323-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 324-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 42 dienos.
Šventės
Tarptautinė vyrų diena
Tarptautinė tualetų diena
Skots Hydas
Skots Hydas  – gyvenvietė Dominikos Sandraugoje, pačiuose Dominikos salos pietuose, Šv. Morkaus parapijoje. Greta yra Kačakru pusiasalis, kuriame yra pietinis salos taškas. Šis pusiasalis atskiria Karibų jūrą nuo Sufriero įlankos. Pakrantės saugomos kaip jūrinės gamtos draustinis.
Kaimas pavadintas britų generolo George Scott garbei.
Liepakalniai
Istorija
Seniau kaimas vadinosi Bagočiūnais, vėliau Ubagais. 1976 m. pavadinimas pakeistas į Liepakalnį.
Animacinis filmas
Animacinis filmas ( 'gyvybės įkvėpimas',  – 'sudvasinimas, sugyvinimas'), anksčiau vadinosi multiplikacinis filmas (nuo  – 'dauginimas') – kino kūrinys, sukurtas po vieną kadrą nuosekliai filmuojant pieštinių arba erdvinių objektų judesio fazes. Aprėpia visas galimas sintezės meno rūšis: pieštą, lėlių bei daiktų vaidybą. Esminė ypatybė – vaizdų fiksavimas kadras po kadro specialia įranga, ekrane parodant gyvą, judantį pasaulį. Taikomi įvairūs kūrimo būdai. Galima piešti ar įbrėžti figūras tiesiai kino juostoje, be filmavimo. Senas būdas – siluetinė ar plokščių figūrų animacija, „ekranas su adatomis“, įvairiais planais stumdomos figūros su specialiu apšvietimu taip pat duoda neįprastą efektą. Plačiai naudojamos įvairios birios, tąsios medžiagos. Pastaruoju metu plinta kompiuterinė grafika bei animacijos ir vaidybos deriniai.
Istorija
Animacinį filmą išrado prancūzas Čarlzas E. Reinodas netgi anksčiau už brolių Liumjerų išrastą kinematografą. 1892 m. E. Reinodas Paryžiuje pradėjo rengti „Optinius teatro“ seansus. Patobulinęs 1877 m. savo išrastą praksinoskopą E. Reinodas savo piešinius perkėlė ant celiulioidinės juostos, todėl žiūrovai judančius paveikslėlius galėjo matyti ekrane. Prancūzas Žoržas Meljė užpatentavo daug kino triukų, leidžiančių sulėtinti, pagreitinti ar sujungti vaizdus. JAV animacijos pradininku laikomas Dž. Stiuartas Blektonas, kurio piešinius iš laikraščio „New York Times“ 1896 m. nufilmavo Tomas Edisonas. 1898 m. Dž. S. Blektonas ir A. E. Smitas sukūrė pirmąjį lėlių animacinį filmą. Pirmuoju animacinio kino menininku pripažįstamas prancūzų režisierius Emilis Kolis. 1913 m. JAV režisieriaus Dž. R. Brėjaus (J. R. Bray) animaciniame filme „Menininko sapnas“ panaudotos klišės buvo animatorių darbo mechanizavimo pradžia. 1915 m. JAV režisieriai broliai D. ir M. Fleišeriai išrado rotoskopą – įrenginį, leidžiantį iš filmo kopijuoti žmonių judesius. 1917 m. sukurtas pirmasis ilgametražis animacinis filmas „Apaštalas“.
Lietuvoje
Vienas animacinio kino pionierių Vladislovas Starevičius – lietuvių kilmės režisierius, dar caro laikais Maskvoje pagarsėjęs animaciniais filmais „Elniaragių kova“ (1910 m.), „Gražioji Lukanidė“ (1912 m.), „Žiogas ir skruzdėlė“ (1913 m.), mokėjo puikiai padaryti lėles, vaizdžiai imituoti jų judesius. Vėliau emigravo į Prancūziją ir ten kūrė. Lėlių filmą „Storulio sapnas“ 1938 m. Kaune sukūrė dailininkas Stasys Ušinskas.
XX a. 8–9-ajame dešimtmečiuose animacinį kiną sėkmingai kūrė kino mėgėjai, pelnydami už juos prizų įvairiuose festivaliuose. 9-jame dešimtmetyje Lietuvos kino studijose gimė ir profesionalioji animacija. A. Janausko „Kviečiantis pavyzdys“ (1988 m.), „Palankios aplinkybės“ (1991 m.), Z. Šteinio „Buvo, buvo, kaip nebuvo“ (1987 m.), „Dosnumas“ (1988 m.), I. Bereznicko „Baubas“ (1988 m.), „Bermudų žiedas“ (1989 m.), N. Valadkevičiūtės „Mįslė“ (1983 m.), „Medis“ (1984 m.) ir kt. filmai buvo demonstruoti tarptautiniuose festivaliuose.
1998 m. sukurtas pirmasis ilgametražis pieštinis animacinis filmas „Odisėjas“ (rež. V. Aškinis).
SK Sigma Olomouc
Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m.
Animacinis filmas
Lietuvoje
2014 m. pristatytas lietuvių režisieriaus V. Aškinio ir latvių animacijos meistro Reinio Kalnaellio ilgametražis animacinis filmas „Aukso žirgas“.
Šaltiniai
fa:کارتون (نقاشی)
Vičiūnai (reikšmės)
Vičiūnai yra:
The Chemical Brothers
The Chemical Brothers – anglų elektroninės muzikos grupė. Grupė įkurta 1989 m., ją sudaro du nariai: Tom Rowlands ir Ed Simons. Kartu su „The Prodigy“, Fatboy Slim ir „The Crystal Method“ laikomi big beat žanro pradininkais.
Albumai
Studijiniai albumai
Krakauskas
Krakauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Krakauskienė (ištekėjusi moteris) ir Krakauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Liepalaukė
Liepalaukė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Tirylių. Prie kelio
Gaidamoniai
Gaidamoniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Alantos, prie Gaidamonių ežero.
Žemaičių Naumiesčio herbas
Žemaičių Naumiesčio herbas – vienas iš Šilutės raj. Žemaičių Naumiesčio miestelio heraldikos atributų.
Aprašas
Mėlyname lauke ant žalios papėdės auksinis liūtas pakelta uodega su raudonu titnaginiu pistoletu dantyse. Skydo papėdėje – trys auksiniai stilizuoti žolės kuokštai.
Naciūnai
Naciūnai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Biržų, prie kelio, Biržų regioninis parkas. Yra ambulatorija.
Žemaičių Naumiesčio herbas
Istorija
1998 m. birželio 3 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 83. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Naciūnai
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose Naciūnai pirmą kartą paminėti 1694 m. TSRS metais Naciūnai buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. Yra gipso telkinys.
Dindos
Dindos – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kazokinės.
Istorija
Anksčiau kaimas vadinosi Garbūnais II.
Šakių rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Šakių rajono savivaldybės taryba – Šakių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
1949 m. Europos krepšinio čempionatas
'''1949 m. Europos vyrų krepšinio čempionatas''' – šeštasis vyrų Europos krepšinio čempionatas, vykęs Kaire (Egiptas). Jame dalyvavo septynios komandos. Pirmenybės buvo surengtos Egipte, nes 1947 m. Europos čempionė TSRS atsisakė jas rengti savo šalyje. Kadangi V Europos vyrų krepšinio čempionate, vykusiame Čekoslovakijoje, šeimininkai iškovojo antrąją vietą, nuspręsta nerengti pirmenybių toje pačioje valstybėje du kartus iš eilės. Tad čempionatą surengti garbė atiteko bronzos medalininkams egiptiečiams.
Daugelis valstybių, neatvykusių į šias pirmenybes, savo nedalyvavimo priežastimi nurodė nepatogų susisiekimą su Egiptu. Tad čempionate dalyvavo tik 4 Europos valstybės, tarp jų ir Turkija, kurios didesnė dalis yra Azijoje. Šis čempionatas laikomas pačiu silpniausiu per visą Europos pirmenybių istoriją, nes tik 3 dalyvės buvo anksčiau išmėginusios jėgas Europos čempionate.
Rakitinas (Kuršiai)
Rakitinas (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – miestelis Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 9 km į pietus nuo Ragainės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nemano miesto gyvenvietės kaimas.
1949 m. Europos krepšinio čempionatas
Rezultatai
Čempionato sistema buvo tokia pat, kaip ir III Europos vyrų krepšinio pirmenybių. Komandos sužaidė viena su kita po vienerias rungtynes. Už pergalę grupėje buvo skiriami 2 taškai, už pralaimėjimą – 1 taškas.
Rakitinas (Kuršiai)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) valstybinis dvaras, nuo 1928 m. rugsėjo 30 d. dvaras, prijungtas prie Jonynų kaimo bendruomenės. 1946–2008 m. Rakitino apylinkės (Ракитинский cовет) centras.
Kolūkio „Sovetskij“ gyvenvietė, yra kultūros namai, pašto skyrius, dvi parduotuvės.
1949 m. Europos krepšinio čempionatas
Rungtynių rezultatai
Rungtynių nugalėtojai paryškinti
Rakitinas (Kuršiai)
Gyventojai
Kaime 2010 m. buvo 59 gyvenamieji namai.
Snobo efektas
thumb|200px|Turtingesnių sluoksnių žmonių pirkimo kreivės paveiktos Snobo efekto palyginimas su kitų žmonių pirkimo kreive. P – kaina, Q – nupirktas prekių kiekis
Snobo efektas – reiškinys, kai turtingesni žmonės pradeda mažiau pirkti kai kurių prekių ar net visai nustoja jas pirkti, nes jų gali nusipirkti ir dažnai perka kitų sluoksnių žmonės.
Dėl šio reiškinio turtingesnių žmonių vartojimo kreivė yra žemiau tipiško pirkėjo ir jos kritimo tendencija yra greitesnė.
Prieškario Lietuvoje, paaugus pragyvenimo lygiui, turtingesnių vyrų žmonos pastebėjo, kad ir paprastų valstiečių vaikai atvedami į bažnyčią su sandalais ar batukais. Todėl buvo atvejų, kai savo vaikus į bažnyčią turtingesnių vyrų žmonos atvesdavo basus.
Įtaka paliečia ir drabužius. Augant pragyvenimo lygiui, drabužiai tapo mažiau išmarginti ornamentais, mažiau ryškūs, sumažėjo jų kiekis, o kartais jie specialiai supjaustomi (pvz., kelnės). Taip visai nenorima parodyti, kad siekiama gražių, naujų drabužių.
Anksčiau Lietuvoje ir dabar kai kuriose neturtingose valstybėse auksiniai dantys buvo ir yra prabangos simbolis. Dabar Lietuvoje, nors mokama ir brangiau, bet stengiamasi įsidėti dantis, kuo mažiau besiskiriančius nuo tikrų, norint pabrėžti ne žmogaus turtingumą, o jo sveikatą.
Toks reiškinys nulemia ir dizainerių sprendimus. Kai Vakarų valstybių automobilių gamintojams tapo sunkiau konkuruoti su Rytų automobilių gamintojais, jie pradėjo automobilių prietaisų skydelius mažinti, iškelti į automobilio vidų, lyg norėdami parodyti: jų visai nereikia.
Rakitinas (Kuršiai)
Apylinkė
Rakitino apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Maltos sakalas
Maltos sakalas – 1941 m. sukurtas kriminalinis filmas pagal to paties pavadinimo Dashiell Hammett romaną, vienlas pirmųjų film noir pavyzdių, debiutinis režisieriaus John Huston darbas. Kadangi juosta turėjo didžiulį pasisekimą, buvo planuojama kurtį tęsinį, tačiau tai neįvyko dėl aktorių užimtumo bei didelių režisieriaus reikalavimų. 1975 m. buvo sukurta komedija „Juodasis paukštis“, kurioje pasakojami pagrindinio herojaus detektyvo Semo Speido sūnaus nuotykiai.
2013 m. aukcione už 4 mln. dolerių buvo parduota viena iš dviejų Maltos sakalo statulėlių, naudotų kuriant filmą.
Siužetas
1941-ieji, San Franciskas. Ruta Vonderli kreipiasi į privatų detektyvą Semą Speidą, kad šis padėtų rasti jos seserį, pabėgusią iš namų su kažkokiu gangsteriu Terzibiu. Speido porininkas Mailzas Arčeris, susidomėjęs moterimi, sutinka padėti, tačiau tą patį vakarą randamas negyvas. Policija įtaria, kad tai galėjo būti Speido darbas, nes šiam dėmesį rodo velionio Arčerio žmona Iva, tačiau kol kas jo nesuima.
Speidas vėl susitinka su Ruta Vonderli, kuri pasisako iš tiesų esanti Bridžita O‘Šonesi ir prisipažįsta, kad iš dalies išgalvojo istoriją, mat Terzibis anksčiau buvo jos partneris ir greičiausiai jis nužudė Arčerį.
Sofora
Sofora (Sophora) – pupinių (Fabaceae) šeimos Faboideae pošeimio augalų gentis. Iš viso žinoma apie 40-50 rūšių.
Akupunktūra
thumb|Mingų dinastijos laikų akupunktūros lentelė Akupunktūra ( – adata + punctura – (į)dūrimas) – alternatyvios medicinos gydymo metodas, paremtas tam tikrų kūno taškų dirginimu specialiomis adatomis.
Akupunktūra atsirado Kinijoje, vėliausiai pirmajame tūkstantmetyje pr. m. e., rasti archeologiniai įrodymai, datuojami Hano dinastija (202 m. pr. m. e. – 220). Šiais laikais – tai tradicinės kinų medicinos dalis, taip pat paplitusi ir kitose Azijos šalyse.
Vakarų šalyse akupunktūra priskiriama pagalbinei ar alternatyviajai medicinai.
Klinikinė praktika
Per akupunktūros procedūrą naudojamos 13–130 mm ilgio ir 0,16–0,46 mm skersmens adatos, pagamintos iš nerūdijančio plieno, rečiau – sidabro ar aukso. Nuvalęs ligonio odą spiritu, gydytojas į ją adatą smeigia statmenai, o paskui sukamuoju judesiu kiek reikia pastumia gilyn. Susmaigstytos adatos paliekamos 5–15 min.
Kai ligonis gydomas mikroakupunktūra, į reikiamus odos taškus susmaigstytos plonytės neilgos adatėlės užklijuojamos ir paliekamos odoje 1–14 d. Gydant elektroakupunktūros metodu, odos taškai per susmaigstytas adatas dar veikiami el. srove.
Efektyvumas
Akupunktūros procedūros padeda sergantiems vegetacine distonija, periferinės nervų sistemos, kvėpavimo organų, širdies ir kraujagyslių, virškinamojo trakto ir alerginėmis ligomis.
Akupunktūros kritikai teigia, kad jos efektyvumas nėra didesnis nei placebo efekto.
Vileita
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Vileitienė (ištekėjusi moteris) ir Vileitaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Raudonžiedis progailis
Raudonžiedis progailis (Anagallis arvensis) – mirsininių (Myrsinaceae) šeimos augalas, priklausantis progailio (Anagallis) genčiai.
Augalas paplitęs Europoje.
Augalas 5-20 cm, stiebas plonas, gulsčias ar kylantis. Lapai kiaušiniški, priešiniai. Žydi raudonai, nuo birželio iki rugsėjo mėn. Auga dirvose, daržuose, dirvonuose. Piktžolė, nuodingas auglas, turintis gliukozidų, saponinų.
Rusijos imperijos įstatymų sąvadas
miniatiūra|Rusijos imperijos įstatymų sąvadas Rusijos imperijos įstatymų sąvadas – tematine tvarka išdėstytas įstatymų sąvadas.
Pirmasis leidimas – 1832 m., vėlesni – 1842 ir 1857 m. Buvo sudaryti iš tematinių 15 tomų (pvz., I tomas – Pagrindiniai valstybės įstatymai, III – civilinės tarnybos statutai, XIX – Įstatymai apie sąlygas, XV – Bausmių statutas). Rusijoje įstatymų sąvadas galiojo iki 1918 m., tarpukario Lietuvoje iki 1940 m.
Gabrisinas
Gabrisinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Deira
Deira  – buvusi anglosaksų karalystė Šiaurės Anglijoje, egzistavusi VI a. Jos žemės buvo nuo Hamberio iki Tyso (Tees) ir nuo jūros iki Jorko lygumos vakarinio pakraščio. Vėliau susijungė su Bernicijos karalyste ir sudarė Nortumbrijos karalystę.
Karalystės pavadinimas yra britų kilmės, spėjama, kad iš br 'vandenys' ar daru 'ąžuolas'. thumb|left|300px|Bernicijos ir Deiros karalių sąrašas 1834 m. knygoje. Pagal Simeoną Daremietį (Simeon of Durham) Deiros teritorija plytėjo nuo Hamberio iki Taino (Tyne) upės, tačiau žemės į šiaurę nuo Tyso buvo negyvenamos. Manoma, kad pirmoji Deiros sostinė buvo netoli Poklingtono (Pocklington). Po to, kai Edvinas (Edwin) aneksavo Ebrauko karalystę, Deiros sostine tapo Jorkas, buvęs Ebraukas (Ebrauc).
Pirmas žinomas Deiros karalius buvo Ela (Ælla), kuris valdė VI a. pabaigoje, po to, kai 581 m. atsikariavo šias žemes iš britų. Po jo mirties Deirą valdė karalius Etelfritas (Æthelfrith), kuris buvo vieningas jungtinės Bernicijos ir Deiros karalystės (Nortumbrijos) karalius. Etelfritas valdė, kol 616 ar 617 m. valdžią atėmė Elos sūnus Edvinas (Edwin), kuris abi karalystes valdė iki 633 m., kai žuvo mūšyje.
Edvinui žuvus Deirą valdė Edvino pusbrolis (tėvo brolio sūnus) Osrikas (Osric), o Berniciją – seserėnas Enfritas (Eanfrith).
Apie Deirą rašė Beda savo veikale Historia Ecclesiastica.
Deiros karaliai
Sen. 'karalius', 'karalius'.
Davenda
Davenda – Rusijos miesto tipo gyvenvietė Užbaikalės krašte, Mogočios rajone. Gyvenvietė įsikūrusi prie Davendos upės (Šilkos intakas), už 52 km nuo Mogočios, už 25 km į pietryčius nuo geležinkelio stoties „Kislyj Kliuč“ (Užbaikalės geležinkelio linija).
Gyvenvietėje gyvena 772 žmonės (2010 m.). Čia veikia butų komunalinio ūkio įmonė, vidurinė mokykla, vaikų darželis, klubas, biblioteka, ligoninė.
Istorija
1989 m. čia gyveno 2,6 tūkst., 2002 m. – 1,0 tūkst. žmonių.
Pramonė
Gyvenvietėje veiklą vykdo čia įsikūrusi Davendos rūdynų valdyba – Давендинское рудоуправление. Tai kalnakasybos įmonė, eksploatuojanti Davendos telkinį ir sodrinanti molibdeno rūdą. 1941–1992 m. rūda buvo kasama požeminiu būdu, įrengus 3 šachtas, kurių gylis po 350 m., ir horizontalius praėjimus (штольни). Kai kurie įmonės ekonominiai rodikliai:
Išsekus molibdeno atsargoms, valdyba 1993 m. pradėjo dirbti gretimame Aleksandrovsko aukso rūdos telkinyje, esantį tame pačiame rūdynų lauke.
Šalminiai ragasnapiai
Šalminiai ragasnapiai (Ceratogymna) – ragasnapinių paukščių (Bucerotiformes) būrio, ragasnapinių (Bucerotidae) šeimos paukščių gentis.
Rūšys
Tarptautinė ornitologų sąjunga pasaulio paukščių sąrašo v11.2 versijoje išskiria 2 rūšis:
Baisi radžja
Baisi radžja (nepali kalba: बाइसे राज्य Baise rajya, „22 karalystės“) – istorinis – geografinis Nepalo regionas, iki XVIII a. pabaigos buvęs nepriklausomas ir turėjęs didelę įtaką Nepalo istorijoje.
Šis regionas užima Nepalo vakarinį ketvirtį ir koncentruojasi ties Karnali upės baseinu. Žiūrint iš Katmandu, ta buvo tolimiausia Nepalo dalis, todėl yra vadinama Nepalo tolimaisiais vakarais. Regiono rytinė geografinė riba buvo kalnuota dab. Rapti zona, kur buvo įsikūrę magarų gentys. Ji skyrė nuo Čaubisi radžja regiono.
Istorija
Iki XVIII a. pabaigos šis regionas vystėsi visiškai savarankiškai. Viena stipriausių jo valstybių XII a. buvo Doti karalystė, sugebėjusi užkariauti ir Gharvalio bei Kumaono regionus šiaurėje.
Nuo XV a. regionas pradėtas vadinti 22 karalystėm dėl to, kad čia susiformavo tiek smulkių valstybėlių, kurios buvo susijungę į palaidą konfederaciją.
Valstybės buvo šios: Džumla, Doti, Džadžarkotas, Badžura, Musikotas, Gadžuras, Biskotas, Malneta, Thalahara, Dailekhas, Dulu, Durjalis, Dangas, Saljana, Čili, Phalavaghas, Džeharis, Darnaras, Atbis Gotamas, Madžalis, Gurnakotas ir Rukumas. Dauguma jų iš dalies atitinka dabartinių Nepalo rajonų teritorijas ir pavadinimus.
Laikoma, kad tuo metu stipriausia karalystė buvo Džumla, o jos karalius buvo visos konfederacijos vadas.
XVIII a. viduryje Prithvi Narayanas (1743–1775) iš gretimo Čaubisi Radžja regiono pradėjo Nepalo valstybės kūrimą. Ne jis, o jo artimiausi įpėdiniai užkariavo Baisi Radžja karalystes, taip suvienydamas Nepalą iki 1810 m. Kai kurių karalysčių dinastijos liko nominaliai valdyti savo kraštuose.
Varnelis
Varnelis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Varnelienė (ištekėjusi moteris) ir Varnelytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Golembiai
Golembiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Andrejus Tarkovskis
Andrejus Arsenjevičius Tarkovskis (, 1932 m. balandžio 4 d. Ivanovo srityje – 1986 m. gruodžio 29 d. Paryžiuje) – rusų kino režisierius, scenaristas bei aktorius, vienas garsiausių Sovietų Sąjungos režisierių.
A. Tarkovskio filmams būdingos metafizinės temos, ilgos apimtys ir itin estetiški vaizdai.
Vaikystė ir jaunystė
Gimė Sovietų Sąjungoje, Ivanovo srityje, Zavražės kaime prie Volgos upės. Tėvas Arsenijus Aleksandrovičius (Арсений Александрович Тарковский) – iš Ukrainos kilęs poetas ir vertėjas. Motina Marija Ivanovna Višniakova (Мария Ивановна Вишнякова) baigė Maskvos M. Gorkio literatūros institutą. 1934 m. gimė sesuo Marina. 1935 m. Arsenijus Tarkovskis paliko šeimą, o 1941 m. savanoriškai išėjo į frontą, kur buvo sužeistas ir neteko kojos. Marija Tarkovskaja įsidarbino korektore Maskvoje, kur dirbo iki pensijos.
1939 m. Andrejus Tarkovskis pradėjo lankyti 554-ąją Maskvos mokyklą, bet prasidėjus karui motina išvežė Andrejų ir jaunesniąją jo seserį pas gimines į Jurjevecą. 1943 m. Tarkovskiai grįžo į Maskvą, o Andrejus – į savo senąją mokyklą, kur mokėsi vienoje klasėje su Andrejumi Voznesenskiu (Андрей Андреевич Вознесенский). Vaikystę Andrejus praleido su senele, motina ir sese. Nors didžiąją gyvenimo dalį jis nugyveno Maskvoje, vaikystės namų vaizdinyje išliko namas Jurjevece, kur dabar A. Tarkovskio name jam atidarytas muziejus. Vaikystės patirtį – tėvo išėjimą, buities sunkumus, evakuaciją, mokyklą, motinos su dviem vaikais ant rankų vaizdinį – A. Tarkovskis pavaizdavo savo filme „Veidrodis“.
A. Tarkovskis įgijo tradicinį meninį išsilavinimą. Būdamas septynerių, rajono muzikos mokykloje pradėjo lankyti fortepijono pamokas, o nuo 7-os klasės meno mokykloje mokėsi piešimo. A. Tarkovskio mokyklos atestatas, saugomas Rusijos valstybinio S. A. Gerasimovo kinematografijos universiteto archyve, nerodo išskirtinių režisieriaus polinkių kuriam nors dalykui.
1951–1952 m. SSRS Mokslų akademijoje Rytų Azijos institute A. Tarkovskis studijavo arabų kalbą, bet, kūno kultūros užsiėmimo metu patyręs smegenų sukrėtimą, nutraukė mokslus. Įsidarbino Rusijos spalvotųjų metalų ir aukso mokslinių tyrimų institute, o 1953 m. gegužę – Aukso mokslinių geologinių tyrimų instituto ekspedicijoje į tolimą Krasnojarsko krašto Turuchansko rajoną. Beveik metus dirbo prie Kureikos upės, per taigą nužingsniavo šimtus kilometrų ir sukūrė eskizų albumą, kurį vėliau atidavė instituto archyvui. A. Tarkovskis autobiografijoje minėjo, kad taigoje praleisti metai sustiprino jo sprendimą tapti režisieriumi.
Rusijos valstybinis S. A. Gerasimovo kinematografijos universitetas
Grįžęs iš ekspedicijos 1954 m., A Tarkovskis įstojo į Rusijos valstybinį S. A. Gerasimovo kinematografijos universiteto režisūros fakultetą.
Sunkinančios aplinkybės
Sunkinančios aplinkybės – aplinkybės, dėl kurių už padarytą teisės pažeidimą, nusikaltimą ir atsižvelgus į jas gali būti skiriamos griežčiausios pagal įstatymą numatytos bausmės.
Andrejus Tarkovskis
Rusijos valstybinis S. A. Gerasimovo kinematografijos universitetas
A. Tarkovskio studijų ir ankstyvosios kūrybos metai sutapo su Nikitos Chruščiovo inicijuoto meninio atgimimo laikotarpiu. Nuo 1953 m. kino filmų gamyba ėmė sparčiai augti. A. Tarkovskiui, kaip režisieriui, daug įtakos turėjo ir tai, kad su juo mokėsi karo metais užaugusių jaunuolių karta. 1956 m. prasidėjo N. Chruščiovo „atšilimo“ laikotarpis, suteikęs jaunimui galimybę susipažinti su užsienio literatūra, muzika, autoriniu kinu, italų neorealizmu ir prancūzų naująja banga. A. Tarkovskis su savo draugu ir bendraautoriumi Andrejumi Končialovskiu (Андрей Сергеевич Михалков-Кончаловский) nuvyko į Sovietų Sąjungos valstybinį kino fondo archyvą, kur peržiūrėjo Akiros Kurosavos, Luiso Bunjuelio, Ingmaro Bergmano, Robero Bresono (Robert Bresson), Kendžio Midzogučio (Kenji Mizoguchi) filmus. Vakarų kino kritikų jau vartojamą terminą „autorinis kinas“ A. Tarkovskis suprato kaip būtiną kūrybos sąlygą.
Kunaras (upė)
Kunaras (PS کونړ (Kūnaṛ)) – upė Pakistane ir Afganistane; Kabulo kairysis intakas (Indo baseinas). Prasideda pačioje Pakistano šiaurėje (Čitralio rajone), Hindukušo kalnuose. Aukštupyje teka į pietvakarius kalnų slėniais Pakistane, kur vadinama Jarkhunu, Mastužu, Čitraliu. Patekusi į Afganistaną jau vadinama Kunaru ir teka Kunaro slėniu Kunaro ir Nangarharo provincijomis. Įteka į Kabulą į rytus nuo Džalalabado.
Svarbiausias intakas – Pečas (dešinysis).
Prie Kunaro yra Mastužo, Čitralio (Pakistanas), Asadabado (Afganistanas) miestai.
Iki XIX a. upė dar buvo žinoma kaip Kama. Ja ir jos slėniu ėjo svarbus prekybinis kelias tarp Indijos ir Pamyro.
Andrejus Tarkovskis
Rusijos valstybinis S. A. Gerasimovo kinematografijos universitetas
Pagrindiniu A. Tarkovskio pedagogu ir mokytoju tapo Michailas Romas (Михаил Ильич Ромм). Pirmąjį režisūros kursinį darbą – trumpametražį filmą „Žudikai“ pagal to paties pavadinimo Ernesto Hemingvėjaus apsakymą – A. Tarkovskis sukūrė 1956 m. rudenį kartu su Aleksandru Gordonu (Александр Гордон) ir Marika Beiku (Марикой Бейку). Šis darbas sulaukė aukšto M. Romo įvertinimo. Po šio buvo pastatytas vidutinės trukmės filmas „Šiandien laisvadienio nebus“ (, 1957 m.) ir filmas „Koncentratas“ (, 1958 m.), kuriame vaizduojama A. Tarkovskio darbo geologinėje ekspedicijoje patirtis.
Trečiajame kurse A. Tarkovskis sutiko Andrejų Končialovskį, tuometinį režisūros fakulteto pirmakursį. Tai buvo jų kūrybinės draugystės ir bendraautorystės pradžia. Sutapo jų požiūris į kinematografiją, patiko tie patys režisieriai: Aleksandras Dovženka (Александр Петрович Довженко), L. Bunjuelis, A. Kurosava. Kartu jie parašė filmo „Antarktida – tolima šalis“ (, 1959 m.) scenarijų, kurio ištraukos buvo publikuotos laikraštyje „Maskvos komjaunuolis“. A. Tarkovskis pasiūlė kino studijai „Lenfilm“ pagal šį scenarijų sukurti filmą, bet gavo neigiamą atsakymą. Vėliau jie rašė scenarijų „Volas ir smuikas“ (, 1960 m.) ir sėkmingai jį pardavė ką tik įsikūrusiam kino studijos „Mosfilm“ susivienijimui „Jaunystė“. Vaikiškas, sentimentalus šio scenarijaus siužetas pasakoja apie trumpą berniuko smuikininko ir volo vairuotojo draugystę.