cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
C/2022 E3 (ZTF)
Kometos orbitos periodas – 50 000 metų. Perihelį kometa pasiekė sausio 12 d., o perigėjų (labiausiai priartėjo prie Žemės) – vasario 1 d., pro Žemę praskriedama apytikriai 42 mln. km atstumu. Paskaičiuota, kad kometos orbitos ekscentricitetas – 1,00027, o tai reiškia, kad jos orbita parabolinė, kometa po 50 000 metų nebesugrįš.
Karymo ugnikalnis
Karymo ugnikalnis  – veikiantis ugnikalnis Rusijoje, Kamčiatkos pusiasalio pietryčiuose, Rytų kalnagūbrio sistemoje. Stratovulkanas. Aukštis 1513 metrų. Ugnikalnio kūgis yra 5 km skersmens senovinio Dvoro ugnikalnio kalderoje. Sudarytas iš dacitinių ir andezitinių lavų bei pelenų.
Karymo ugnikalnis labai aktyvus – 1852–2000 m. buvo išsiveržęs daugiau kaip 20 kartų. Paskutiniai išsiveržimai 2001, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022 m.
Superesyvas
Superesyvas ( 'būti viršuje') – linksnis, reiškiantis buvimą viršuje arba ant ko nors paviršiaus.
Daugumoje kalbų buvimo ant ko nors reikšmė nurodoma prielinksniais, bet keletas kalbų, pavyzdžiui, vengrų, šiam reikalui vartoja atskirą linksnį:
a könyveken 'ant knygos', pažodžiui 'knygos-ant'.
Suomių kalboje superesyvas yra vienas iš vadinamųjų prieveiksminių linksnių, pavyzdžiui:
kaikkialla 'visur' (pažodžiui 'visur-ant')
täällä '(yra) čia' (iš tämä 'šis'; pažodžiui 'šios vietos-ant' )
Lezginų kalboje superesyvas sudaromas su priesagomis -re-l, pavyzdžiui, sew-re-l 'ant lokio'.
Feraponto vienuolynas
Feraponto vienuolynas – Rusijos stačiatikių bažnyčios vyrų vienuolynas ir muziejus, esantis Feraponto kaime, Vologdos srityje, 20 km į šiaurės rytus nuo rajono centro Kirilovo, 120 km į šiaurės vakarus nuo Vologdos. miniatiūra|200px|left|Mergelės Gimimo soboras miniatiūra|200px|left|Freska Mergelės Gimimo sobore. [[Šv. Mikalojus, 1502 m.]]
Vienuolynas 400 metų buvo vienu iš svarbiausių Belozersko krašto kultūros ir religinių švietimo centrų. Čia buvo išsaugotas unikalus architektūros ansamblis ir sieninė tapyba iš laikotarpio iki Petro I valdymo. Nuo 2000 m. vienuolyno statinių kompleksas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
Vienuolynas buvo įkurtas šv. Feraponto 1398 m. atokioje Rusijos šiaurėje, į rytus nuo garsaus Kirilo-Belozersko vienuolyno, pavadinto kito vienuolio šv. Kirilo vardu. Vienuolyno šlovė pradėjo sklisti valdant Kirilo mokiniui šv. Martinianui, kuris 1447 m. turėjo tapti Sergijevo Lavros Trejybės valdytoju.
Net ir mirus Martinianui, jo vienuolyną saugojo ir palaikė Rusios kunigaikščio Ivano III šeimos nariai. Seniausią vienuolyno statinį – Mergelės Gimimo soborą (1490 m.) – sumūrijo iš plytų meistrai iš Rostovo. Šis pastatas yra geriausiai išsilaikęs iš trijų panašių soborų, pastatytų apie 1490-uosius Rusijos šiaurėje. Visos vidinės sienos yra padengtos neįkainojamomis viduramžių tapytojo Dionisijaus freskomis. Tai paskutinė išlikusi Rusijos viduramžių bažnyčia su pilnai nudažytomis sienomis.
1530-aisiais pastatyti kulto relikvijų ir brangenybių saugykla, refektoriumas, Apsireiškimo bažnyčia su varpine. Tuo metu vienuolynas naudojosi ypatingomis privilegijomis, kurias jam suteikė Ivanas Rūstusis, turėjęs netoliese 60 kaimų. Pats caras dažnai lankydavosi vienuolyne kaip piligrimas.
„Smūtos“ metais (1598–1613) vienuolyną nusiaubė lenkai. Atkuriant vienuolyną, į kompleksą buvo įtraukti paskutiniai pastatai – Šv. Martyno bažnyčia (1641 m.), dvibokštė šventųjų vartų bažnyčia (1649 m.) ir varpinė (1680 m.). Sakoma, kad varpinės laikrodžiai (1638 m.) yra seniausi Rusijoje.
Kadangi vienuolynas pamažu prarado savo religinę svarbą, jis buvo paverstas žymių dvasininkų, tokių kaip patriarchas Nikonas (1605–1681), tremties vieta. Imperatorius Pavelas I 1798 m. vienuolyną uždarė. 1904 m. atkurta vienuolyno veikla, tačiau jau po dvidešimties metų uždarytas bolševikų.
1975 m. vienuolynas paverstas muziejumi. Nuo 1991 m. jis yra Rusijos Šiaurės nacionalinio parko dalis.
Paulius Tamolė
Paulius Tamolė (g. 1984 m. balandžio 20 d. Kaune) – Lietuvos aktorius, šiuolaikinio šokio alikėjas.
Biografija
2003–2007 m LMTA Teatro ir kino fakultete baigė vaidybos bakalaurą (šiuolaikinis šokis), 2009 m. – teatro magistro studijas.
Lankė Afro šokio pamokas (pedagogas: G.Acogny, Prancūzija), modernaus šokio ir baleto pamokas LMTA Vilniuje, (pedagogai: M.Cohan ir P.Suzel, JAV). Šiuolaikinio šokio technikos mokėsi seminare Vilniuje (pedagogė T. Baganova, Rusija). Baigė “Naujasis Baltijos šokis” seminarus (pedagogai: H. Stremiecka (Lenkija) ir Prancūzijos konservatorijos studentai “Junior ballet”). Lankė Šiuolaikinio šokio ir džiazo šokio pamokas LMTA Vilniuje (pedagogai: Marija Saivosalmi ir Andrius Katinas, Suomija).
Baigęs ugdomojo vadovavimo (coaching) mokymus (ICF), UAB „Training Expert Group“ (TEG) veda viešo kalbėjimo, komandinio formavimo, praktinius kūrybiškumo seminarus verslui (sritys: kalbėjimo menas, kūrybiška komanda, kūrybiškumas). Projekto „Kūrybinės partnerystės“, kūrybiško mokymo programos dalyvis 	įvairiose Lietuvos mokyklose (tokiose kaip Kauno „Santaros“ gimnazija, 	Vilniaus licėjus, Vilniaus Centro vidurinė mokykla, 	Alytaus Likiškėlių pagrindinės mokyklos projekte „Teatro laboratorija „Reptilija“, Alytaus Piliakalnio pagrindinės mokyklos projekte „AŠ+TU=MES“).
TV3 seriale „Moterų laimė“ sukūrė Rimvydo personažą, Seriale „Vyno kelias“ (TV3) oligarcho Razujevo sūnaus Marko.
Jo ir kolegų, kurso draugų - Agnės Ramanauskaitės ir Manto Stabačinsko - spektaklis Menų spaustuvėje „Contemporary?“ Auksinį scenos kryžių gavo kaip Metų scenos meno reiškinys.
Šumperko rajonas
Šumperko rajonas – vienas iš penkių Olomouco krašto rajonų. Administracinis centras – Šumperkas. 121 785 gyventojai (2016 m. duomenys).
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Bristol City WFC
Bristol City Women Football Club, o paprasčiau Bristol City WLC – Anglijos futbolo komanda iš Bristolyje, kuri žaidžia moterų futbolo varžybose.
Istorija
1998 m. suburta komanda pasivadino
Kasanas
Kasanas arba Kosonas  – miestas pietiniame Uzbekistane, Kaškadarjos vilajete, 35 km į šiaurės vakarus nuo Karšio. Rajono centras. Praeina Karšio–Bucharos geležinkelis ir plentas. Medvilnės valymo, maisto, statybinių medžiagų pramonė. Išlikusios IV–V a. pilies liekanos.
Bristol City WFC
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Stoke Gifford Stadium. Pagal soccerway.com šis stadionas talpina 1,5 tūkst. žiūrovų.
Sudėtis
Atnaujinta; 2020 m. vasario 7 d.
Kasanas
Istorija
Kasanas – senovinė gyvenvietė, minima nuo IV–VI a.
Dabartiniais laikais miesto statusas suteiktas 1972 m.
Malonumo šūksniai
Malonumo šūksniai – režisieriaus Jesus Franco erotinis filmas.
Turinys
Antonio pakviečia savo meilužę Džuliją į savo namus, kuriuose, be jo, dar gyvena sekretorė Marta ir psichiškai atsilikęs tarnas Fenulas. Tą patį vakarą į namus grįžta ir Antonio žmona Martina, ką tik paleista iš psichiatrinės ligoninės. Antonio ir 3 moterys netrunka pasinerti į erotinius bei sadistinius žaidimus, kurie netrukus tampa grėsmingi ir mirtini. Pradžioje nužudoma Marta, Antonijas kalbina Džuliją atsikratyti žmona, tačiau sekančia auka tampa jis pats...
Klozetas
Klozetas, unitazas arba tualetas – sanitarinis įrenginys srutinėms nuotekoms (žmonių šlapimui ir išmatoms), kartais ir tualetiniam popieriui rinkti. Pagal technologiją tualetai būna nuleidžiami ir sausieji. Nuleidžiamuose tualetuose naudojamas vanduo, o sausuosiuose arba nenuleidžiamuose vanduo nenaudojamas. Tualetai gali būti pagaminti naudotis sėdimoje padėtyje (paplitę Europoje ir Šiaurės Amerikoje), su tualeto sėdyne, atsižvelgiant į papildomus poreikius neįgaliesiems, arba naudotis pritūpus (populiaresni Azijoje). Miesto zonose tualetai su nuleidžiamu vandeniu dažniausiai yra prijungti prie kanalizacijos sistemos, vedančios į nuošaliose vietovėse įrengtus septikus. Sausi tualetai yra sujungti su duobe arba ją atstojančiu išimamu konteineriu, kompostavimo kameros ar kito laikymo ir apdorojimo įrenginio.
Šiuolaikiniams tualetams naudojamos įvairios technologijos. Tualetai dažniausiai daromi iš fajanso, pusporcelianio (nuleidžiamieji), betono, plastiko arba medžio. Naujesnės tualeto technologijos apima unitazo bakelį su dviem vandens nuleidimo režimais, tualeto sėdynės šildymą, bidė funkciją. Japonija yra žinoma dėl savo tualeto technologijų. Lėktuvų tualetai yra specialiai sukurti funkcionuoti ore. Visuotinai pripažįstamas poreikis laikytis išangės higienos po tuštinimosi ir plačiai naudojamas tualetinis popierius (dažnai laikomas tualetinio popieriaus rulono laikiklyje), kuriuo taip pat galima nušluostyti vulvą po šlapinimosi (taip pat ir bidė).
Namuose, priklausomai nuo regiono, tualetas gali būti tame pačiame vonios kambaryje kaip kriauklė, vonia ir dušas arba būti įrengtas atskiroje patalpoje.
Daugelis neturtingų namų ūkių besivystančiose šalyse naudojasi primityviais ir dažnai nehigieniškais tualetais. Beveik milijardas žmonių išvis neturi prieigos prie tualeto ir gamtinius reikalus atlieka atvirose vietose. Dėl šių problemų gali plisti fekaliniu-oraliniu keliu plintančios ligos arba per vandenį plintančios ligos, tokios kaip cholera ir viduriavimas. Tokiu tikslu pasauliniu mastu iškeltas Jungtinių Tautų darnaus vystymosi šeštasis tikslas, kuriuo siekiama „užtikrinti visiems tinkamas ir lygiateises sanitarijos bei higienos sąlygas ir panaikinti tuštinimąsi atvirose erdvėse“.
Lietuvoje
Lietuvoje ilgą laiką tualetai nebuvo plačiai paplitę. XX a. pr. lauko tualetų buvo įrengta Suvalkijoje ir Dzūkijoje. Tik per Pirmąjį pasaulinį karą buvo pradėta kampanija, kuria siekta didžiąją dalį Lietuvos gyventojų pripratinti prie išviečių, – iki tol labiausiai paplitęs būdas buvo gamtinius reikalus atlikti lauke neuždaroje patalpoje. iki pat XX a. vid. viešieji tualetai Lietuvos miestuose ir miesteliuose buvo retenybė. Pirmasis viešasis tualetas buvo pastatytas tarpukariu Kauno geležinkelio stotyje ir iki 1939 m. buvo vienintelis viešasis tualetas mieste. Vėliau pradėti rengti prie kanalizacijos prijungti nuleidžiamieji tualetai, iki tol buvę dvarininkų privilegija. Pakruojo dvare toks tualetas buvo pastatytas dar XIX a.
Dabar Lietuvoje labiausiai paplitę nuleidžiamieji tualetai, tačiau 2019 m. 10,6 % gyventojų naudojosi sausais lauko tualetais (išvietėmis), šiuo rodikliu gerokai lenkdama ES vidurkį.
Mesopotamijos menas
Mesopotamijos menas apima dailės, architektūros, literatūros ir amatų kūrinius, sukurtus Tarpupio regione (apytikriai dabartinis Irakas) nuo apie 3500 m. pr. m. e. Uruko miesto iškilimo iki 559 m. pr. m. e. regiono Persijos imperijos užkariavimo. Šiuo istoriniu laikotarpiu Tarpupyje gyvavo šumerų, Akado, Asirijos ir Babilonijos valstybės.
Apžvalga
Mesopotamijoje (arba Tarpupyje), regione Artimuosiuose Rytuose tarp Tigro ir Eufrato upių IV tūkst. pr. m. e. neolito žmonių gyvenvietės peraugo į miestus, kuriuose galėjo gyventi iki 40 000 žmonių. Nors šiuo metu regionas pasižymi sausu, nepalankiu žemdirbystei klimatu, tačiau, kaip rodo rašytiniai šaltiniai ir archeologiniai duomenys, Mesopotamijos civilizacijos pradžioje regione buvo gausu augmenijos. Padedami drėkinimo sistemų žmonės išplėtė žemdirbystei tinkamos žemės plotus. Išrasti ratas ir plūgas padidino produktyvumą, pagyvino prekybą, atsirado pasiskirstymas tarp žemdirbių, prekiautojų. Išaugusiems miestams reikėjo gynybinių sienų, formavosi urbanistinė aplinka, administraciniai organai. Mesopotamija geografiškai išsiskyrusi į Tigro ir Eufrato žemupių aliuvines lygumas ir šiauriau esančią plynaukštę, Tigro ir Eufrato vidurupį. Šis pasiskirstymas atsispindi ir senovės Mesopotamijos kultūroje.
RK2901
RK2901 – rajoninis kelias, jungiantis Rozalimą, Dervelius ir Aukštelkus. Kelio ilgis – 20,07 km. Kelias nuo Rozalimo iki Vismantų yra asfaltuotas, visas likęs kelias yra dengtas žvyru.
Mesopotamijos menas
Šumerų menas
thumb|right|230px| Anstpaudas iš Uruko, vaizduojantis skorpioną (Čikagos orientalistikos institutas) thumb|right|230px| Cilindrinis Uruko periodo antspaudas ([[Luvras)]] Šumerų civilizacija buvo anksčiausia Mesopotamijos civilizacija, pradėjusi gyvuoti šiek tiek prieš 4000 m. pr. m. e. iki apie 2340 m. pr. m. e. Žinios apie šumerų kultūrą daugiausiai atsekamos iš rastų dantiraščio lentelių, skulptūros, reljefų ir puodininkystės pavyzdžių. Šumerų religija buvo skirta dievų įsiteikimui, kurie, šumerų tikėjimu, kotroliavo orą, vandenį. Kiekvienas miestas turėjo savo dievą-globėją, kurio atstovas buvo miesto valdytojas. Miesto administraciją atitiko dievo šventyklos administracija. Valstybėje visos sukurtos gėrybės priklausė dievui, atitinkamai − atiduodamos šventyklos administracijai, kuri paskirstydavo ir saugodavo derlių, buvo atsakinga už drėkinimo sistemų plėtojimą. Toks valdymo būdas vadinamas teokratiniu socializmu. Kadangi maisto gamyba ir paskirstymas buvo centralizuotai kontroliuojamas dalis gyventojų galėjo ar jiems teko užsiimti kita veikla.
RK2901
Kelias prasideda Rozalime, sankryžoje su. Kelias eina per Pakruojo ir Radviliškio rajonus. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Rozalimas, Dulkiškiai, Bališkiai, Medikoniai, Derveliai, Vismantai, Aukštelkai. Kelias baigiasi Radviliškio rajone, Aukštelkuose, sankryžoje su. Derveliuose kelias kerta.
Mesopotamijos menas
Šumerų menas
Iš šumerų architektūros beveik nieko neišliko, nes savo namams ir šventovėms statyti jie naudojo saulėje degtas (džiovintas) plytas iš molio ir augalinių priedų. Ši statybinė medžiaga per laiką lengvai dūlėjo. Mokslininkai įžvelgia du šumerų šventyklų tipus: žemutinę ir aukštutinę. Žemutinė šventykla buvo žemės paviršiaus lygyje, jos kampai orientuoti į pasaulio kryptis pagal kompasą. Šios šventyklos buvo sudarytos iš trijų dalių: savotiškų priėmimo kambarių (biurų), šventikų ar žynių gyvenamųjų patalpų ir sandėliavimo patalpų. Aukštutinės šventyklos buvo tokios pačios, tačiau statomos ant pakylėtų pagrindų. Kartais šių pagrindų buvo daug ir formuodavo kažką panašaus į laiptuotą piramidę, kurios viršuje buvo šventykla. Šio tipo statinys vadinamas zikuratu. Kartais jie siekdavo 12−15 metrų aukščio. Tikėtina, kad jo viršūnėje žynys, šumerų tikėjimu, susisiekdavo su dievu.
Apie 3500 m. pr. m. e. tarp visų šumerų miestų savo kultūra ir galia iškilo Urukas. Svarbiausiu statiniu jame buvo Baltosios šventyklos zikuratas. Uruko karaliumi buvo legendinis Gilgamešas, kuriam skirtas šumerų Gilgamešo epas (priskiriamas pačiam Gilgamešui, jo anksčiausi teksto fragmentai išlikę iš akadų laikotarpio, vėliau nei 2150 m. pr. m. e.). Epe tvirtinama, kad Gilgamešas pastatęs Uruko sienas ir Eanos šventyklą. Šventyklose tikriausiai buvo dievų statulų, bet iš jų nieko neišliko. Moters skulptūrinė kaukė iš kalkakmenio, rasta Eanos šventykloje, rodo, kaip jos galbūt atrodė apie 3200−3000 m. pr. m. e. Ešnunos miesto vietovėje rastos 12 skulptūrų, kurios sukurtos apie 500 metų vėliau, rodo pasikeitusį šumerų meninį stilių. Vienas iš geriausiai išlikusių šumero meno pavyzdžių yra antspaudai − cilindro pavidalo reljefu dekoruoti akmens dirbiniai, kuriais būdavo antspauduojami indai, sandėlių durys. Daug šumerų vėlyvojo meno objektų, datuojamų nuo apie 2600 m. pr. m. e. iki apie 2000 m. pr. m. e., buvo rasti Uro miesto kapinyne. Vienas iš garsiausių pavyzdžių − karališkasis Uro standartas, dvipusė medinė panelė, inkrustuota jūros kriauklėmis ir pusbrangiais akmenimis, kurioje vaizduojamos pasakojamo pobūdžio karo ir aukojimo dievams scenos.
Akadai ir šumerų kultūros atgaivinimas
Apie 2350 m. pr. m. e. į Šumerą pradėjo veržti semitų genčių įsibrovėliai iš šiaurės. Apie 2334 m. pr. m. e. visą Šumerą, taip pat Elamą ir dalį Sirijos, užkariavo ir suvienijo Sargonas, savo sostinę turėjęs Akado mieste (vietovė nežinoma). Sargonas suvienijo šumerų ir akadų dievų panteonus, akadai perėmė daug šumerų kultūros bruožų. Savo absoliutinę galią Akado monarchai įamžino ir propagavo meno pagalba. Ninevijoje rasta akadų valdovo varinė galva (tikriausiai pavaizduotas Naram-Sinas, valdė apie 2254–2218 m. m. pr. m. e.) vaizduoja suabsoliutinta monarcho vaizdinį. Tai pasiekiama griežta skulptūros simetrija, frontaliu vaizdu, suabstraktintu barzdos ir plaukų vaizdavimu. Galva tikriausiai buvo apgadinta VII a. Nineviją užėmus medams. Siparo mieste pastatyta stela vaizduoja Naram-Sino pergalę prieš Zagroso kalnų tautą. Steloje pavaizduoti tvarkingai žyguojantys akadų kariai ir pakrikę priešai. Naram-Sinas pavaizduotas kalno viršūnėje, tarsi danguje, jam suteikta karūna su ragais, kaip anksčiau Šumere buvo vaizduojami tik dievai.
Apie 2154 m. pr. m. e. Akado imperija žlugo įsiveržus klajoklių gutijų gentims. Apie 2112 m. pr. m. e. šumerai juos išvijo ir buvo suvienyti Uro karaliaus Urnamu. 100 metų po to trukusiame laikotarpyje vyko senosios šumerų kultūros atgaivinimas. Svarbiausias šio laikotarpio statinys buvo Didysis Uro zikuratas, pastatytas karaliaus Urnamu valdymo metu ir skirtas mėnulio dievui Nanai (akadų Sin). Maždaug tuo pat metu Lagašo miestą valdė karalius Gudėja, kuris pastatė šventyklą miesto dievui Ningirsu. Iš šios šventyklos nieko neišliko, tačiau jos vietoje buvo rastos apie 20 Gudėjos dioritinių skulptūrų ir jų likučių.
Babilonijos karalystė ir Asirija
thumb|right|220px| [[Lamasu − asirų dievybė-sergėtojas, vaizduojamas sparnuoto jaučio su barzdota vyro galva pavidalu (apie 715 m. pr. m. e., Luvras)]]
II tūkstantmečio pradžioje Mesopotamijoje vyravo politinė suirutė, pakol neiškilo ir regiono nesuvienijo Babilono dinastija. Garsiausiu šio laikotarpio Babilono karaliumi buvo Hamurabis (valdė apie 1792−1750 m. pr. m. e.). Jis geriausiai žinomas dėl Hamurabio teisyno − akmens stelos, ant kurios 3500 dantiraščio eilučių užfiksuotas vienas seniausių žmonijos rašytinės teisės paminklų. Pačios stelos viršuje pavaizduotas Hamurabis, rankos gestu sveikinantis sėdintį dievą Šamašą. Apie 1595 m. pr. m. e. Babilono galią palaužė ir miestą užėmė hetitai. Po to ilgą laiką Mesopotamijoje dominavo Asirijos karalystė, kurios sostinė buvo Ašure. Asirijos valdovai perėmė daug šumerų ir akadų meno bruožų, statė šventyklas ir zikuratus. Tačiau daugiausiai dėmesio skirta karališkųjų rūmų, kurie simbolizavo valdovo galią, statyboms. Vienu iš geriausių rūmų didybės pavyzdžių yra Sargono II (valdė apie 721−705 m. pr. m. e.) rūmai, pastatyti kartu su šventykla ant zikurato Dur-Šarukine. Juose buvo apie 200 kambarių ir 30 kiemų. Rūmai buvo dekoruojami karalių šlovinančiais reljefais.
KF Kosova Prishtinë
Istorija
Klubas įkurtas 1946 m. 1951 ir 1954 m. tapo Kosovo krašto čempionais. 1999–2000 m. sezono Kosovo čempionai.
Iškovojo Kosovo futbolo taurę (2004 m.)
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvauja šalies futbolo pirmenybėse.
Paolo ir Vittorio Taviani
thumb|right|180px| Vitorijus (kairėje) ir Paolas Tavianiai 2015 metais Kanų filmų festivalyje Paolo ir Vittorio Taviani – garsūs italų kino režisieriai ir scenarijų autoriai. Jie visuomet filmus kūrė kartu, o Paolo žmona Lina Nerli dažnai buvo jų filmų kostiumų dizainerė.
Biografija
Broliai gimė San Miniate, Toskanoje – Paolo 1931 m. lapkričio 8 d., o Vittorio – 1929 m. rugsėjo 20 d. Pradėję nuo trumpametražių filmų, 1960 m. sukūrė dokumentinę juostą „L'Italia non è un paese povero“. 1962 ir 1963 m. pasirodė pirmieji pilno metražo filmai „Un uomo da bruciare“ ir „I fuorilegge del matrimonio“.
Broliai kartu režisavo 24 filmus, jų filmas „Tėvas šeimininkas“ (Padre Padrone) 1977 m. laimėjo „Auksinę palmės šakelę“ ir FIPRESCI prizą Kanų kino festivalyje, taip pat daugelį pagrindinių Europos kino industrijos apdovanojimų. 1984 m. broliai buvo Venecijos kino festivalio žiuri nariais. 2012 m. jų filmas „Cezaris turi mirti“ apdovanotas Berlyno kino festivalio „Auksiniu lokiu“.
Broliai dažnai savo filmams adaptuodavo literatūros klasikų kūrinius: L. Pirandelo (Kaos ir Tu ridi), L. Tolstojaus (Resurrezione ir Il sole anche di notte), J. V. Gėtės (Le affinità elettive). Paskutinis jų filmas Wondrous Boccaccio  paremtas Dž. Bokačo „Dekamerono“ istorijomis.
Vittorio Taviani mirė 2018 m. balandžio 15 d. sulaukęs 88-erių.
Viačeslavas Ivanovas
Viačeslavas Ivanovas (, 1929 m. rugpjūčio 21 d. Maskvoje, Rusijoje – 2017 m. spalio 7 d. Los Andžele, JAV) – Rusijos kalbininkas, vertėjas, semiotikas ir antropologas. Filologijos mokslų daktaras (1978), Rusijos mokslų akademijos Istorinės filologijos mokslų skyriaus akademikas (2000). Pasaulio kultūros instituto prie Valstybinio Maskvos M. Lomonosovo universiteto ir Rusijos valstybinio humanitarinio universiteto direktorius. Vienas iš Maskvos komparatyvistikos mokyklos steigėjų.
Kalifornijos universiteto Slavų ir Rytų Europos kalbų bei literatūros skyriaus profesorius. Amerikos kalbininkų draugijos (1968), Britanijos akademijos (1977), Amerikos meno ir mokslų akademijos (1993), Amerikos filosofų draugijos (1994) užsienio šalių narys; tikrasis Rusijos gamtos mokslų akademijos narys (1991).
Mokslinė veikla
V. Ivanovo tyrimai skirti istorinei lyginamajai kalbotyrai (visų pirma – indoeuropiečių kalboms), psichologinei kalbotyrai, semiotikai, matematinei kalbotyrai, literatūrologijai, kultūros istorijai, antropologijai. Jis yra daugiau kaip 1000 mokslinių darbų autorius, publikuota vertimų iš aštuoniolikos kalbų.
Su akademiku V. Toporovu parašė dvi monografijas ir daugybę straipsnių apie slavų kultūros semiotiką. V. Ivanovas ir V. Toporovas suformulavo „pagrindinio mito“ teoriją. Drauge su V. Toporovu prisidėjo prie baltistikos plėtotės už Baltijos šalių ribų. Palaikė hipotezę, kad slavų kalbos yra kilusios iš baltų kalbų paribio dialektų.
Priklausė enciklopedijos „Pasaulio tautų mitai“ ir kasmetinio rinkinio „Baltų ir slavų tyrimai“  redkolegijai (1980–2014).
Su akademiku T. Gamkrelidze parašė fundamentalų darbą „Indoeuropiečių kalba ir indoeuropiečiai“ (1984), kuriame nagrinėjama indoeuropiečių prokalbės gramatika ir leksika, apžvelgiami bendrieji praindoeuropiečių visuomenės sandaros, religijos ir medžiaginės kultūros bruožai, ir, remiantis archeologijos duomenimis, aptariamas indoeuropiečių kilmės klausimas. Knygoje pirmą kartą pateikta „Armėnijos hipotezė“, pasak kurios, indoeuropiečių prokalbė susidarė Armėnijos kalnyne. 1995 m. knyga buvo išleista angliškai, leidykla – Mouton de Gruyter, vertėjas – įžymus JAV kalbininkas, istorinės kalbotyros specialistas Dž. Nikolsas.
Siuvėjas
thumb|Quiringh Gerritsz van Brekelenkam paveikslas „Siuvėjo dirbtuvės“ (1661 m.)
Siuvėjas – žmogus, iš audinių gaminantis (siuvantis) drabužius ar kitus gaminius.
Veikla
Dirba siuvyklose ar namuose.
Matuoja klientus, pataria apie rūbų ar kitų gaminių tinkamumą, matuoja, piešia, kerpa ir gamina rūbų dalis, paruošia nurodymus rūbų gamybai, derina, parengia darbui ir dirba su siuvimo mašinomis, siuva rūbus Pavyzdžiui, striukes, kelnes, švarkus, liemenes, kostiumus, sukneles, frakus, smokingus, kostiumus, marškinius, sijonus, chalatus, pižamas. Siuvinėja ornamentus ir raštus, siuva kuprines ar palapines.
Siuvimas – ilgas ir daug kruopštumo reikalaujantis darbas, o norint, kad drabužis išvystų dienos šviesą, reikia pereiti ne vieną jo gamybos etapą. Todėl siuvėjams reiktų turėti gerą regėjimą, nagingumą, estetinį skonį, išradingumą ir kūrybinius sugebėjimus, erdvinę vaizduotę, kantrybę, tikslumą, komunikacijos įgūdžius. Dar reikia išmanyti audinių specifiką, domėtis ir mados naujovėmis, peržiūrėti dizainerių modelius, išmanyti siuvimo technologiją ir visa tai sujungti į gerą produktą.
Šaltiniai
Sastre
Šiaurės Makedonijos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Makedonijos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Pinigų padirbinėtojai (serialas)
Pinigų padirbinėtojai arba Dideli pinigai  – rusiškas serialas, kuris buvo filmuojamas 2016 m., o pasirodė TV ekranuose 2017 m. Jame vieną iš pagrindinių vaidmenų vaidina lietuvių kilmės aktorius Sergejus Puskepalis.
Siužetas
Majoras Potapovas dirba policijoje ir yra padirbtų pinigų padirbinėtojas. Jo sūnus ruošiasi vesti ir šeimyna sugalvoja parduoti butą ir už tuos pinigus įsigyti du atskirus butus. Kolesnokovas, kuris padirbinėja pinigus, juos leidžia mažomis partijomis. Majoro sūnus nuėjo į banką, tačiau jame įvyko apiplėšimas ir susišaudymas. Vaikinas buvo sunkiai sužeistas, o pinigų į kasą neįnešė. Banko valdytojas atsisakė pripažinti pinigų perdavimo faktą. Šeimynai grėsė prarasti sumokėtus užstatus už du butus, maža to, buvo reikalinga skubi operacija. Tuo pat metu Kolesnikovo sūnėnas parduotuvėje atsiskaitė padirbu banknotu. Majoras atpažino nusikaltėlį, susirado ir patį padirbinėtoją, kuriam pasiūlė bendrabarbiauti (kartu pagaminti partiją padirbtų pinigų).
RK2902
RK2902 – rajoninis kelias, jungiantis Linkuvą, Degėsius ir Gedučius. Kelio ilgis – 17,64 km, visas kelias yra asfaltuotas.
Kelias prasideda Linkuvoje, sankryžoje su. Kelias eina Pakruojo rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Linkuva, Šikšniai, Guostagalis, Paplonė, Degėsiai, Butniūnai, Gedučiai. Kelias baigiasi Gedučiuose, netoli Pakruojo ir Pasvalio rajonų ribos, sankryžoje su. Degėsiuose į kelią įsilieja, o Gedučiuose į kelią įsilieja.
Siudad Vjecha
Siudad Vjecha („senasis miestas“) – miestas Gvatemaloje, Sakatepekeso departamente, tuoj į pietvakarius nuo Antigvos. Įsikūręs Almolongos slėnyje, šiaurinėje Agvos ugnikalnio pašlaitėje. Pro miestą eina Antigvos-Eskuintlos kelias.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1527 m. konkistadoro Chorchės de Alvarado ir pavadinta Gvatemalos Santjagu (Santiago de Guatemala). Miestas tapo Gvatemalos generalkapitonijos sostine, bet 1541 m. rugsėjo 11 d. buvo sunaikintas Agvos ugnikalnio laharo. Nauja sostinė įkurta dabartinėje Antigvoje, o atsikūręs miestas imtas vadinti Siudad Vjecha.
Pirmasis kartas (2012 filmas)
Pirmasis kartas  – amerikietiška drama, kuri pasirodė 2012 m.
Siužetas
Obrė ir Deivas susipažino gatvėje naktį. Vyko vakarėlis, tačiau jie kalbėjosi per naktį. Jie labai tinka vienas kitam, randa bendrų interesų, tačiau, ji sako, kad turi vaikiną. Deivas tuo netiki ir nori bendrauti su Orde. Į kino teatrą atėjo Deivas su Džeine, o Obrė su Roniu. Tačiau jie galvojo vienas apie kitą. Galiausiai jie susitinka ir tai įvyksta. Bėda tame, kad kažkas buvo negerai ir jaunimas bando suprasti, kas negerai. Iškyla grėsmė jų santykiams.
Sumpangas
Sumpangas  – miestas Gvatemaloje, Sakatepekeso departamente, tuoj į rytus nuo Čimaltenango. Pro miestą eina Gvatemalos-Čimaltenango kelias.
Visų Šventųjų dienos proga Sampange vyksta spalvingas fesivalis, kurio metu į dangų leidžiami didžuliai, kruopščiai išmarginti aitvarai.
Chelsea FC (moterys)
Chelsea Football Club moterų komanda, o paprasčiau Chelsea – Anglijos futbolo komanda iš Londono, kuri žaidžia moterų futbolo varžybose.
Istorija
1992 m. suburta komanda.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Kingsmeadow stadione, kuris talpina 4 850 žiūrovų (2 265 sėdimų vietų).
Piotras Veriovkinas
miniatiūra|Piotras Veriovkinas 1904 m. Piotras Veriovkinas (1862 m. sausio 5 d. Tuloje, Rusijos imperija – 1946 m. vasario 18 d. Lago Maggiore, Šveicarija) – Rusijos imperijos valstybės veikėjas; Kauno, Vilniaus ir Estliandijos gubernatorius.
Biografija
Gimė karininko Vladimiro Veriovkino ir tapytojos Jelizavetos Veriovkinos šeimoje. Kartu užaugo sesuo Mariana (1860–1938), vėliau tapusi garsia dailininke, ir brolis Vsevolodas (1872–1924), būsimasis Pažaislio ir Maželiškių dvarų valdytojas. 1862 m. Veriovkinai persikėlė į Vitebską, kur šeimos galva buvo paskirtas gubernatoriumi. Nuo 1868 m. iki 1878 m. jie gyveno Vilniuje, kuriame tėvas ėjo Vilniaus karinės apygardos viršininko pareigas.
Išėjęs į atsargą, dirbo Ukmergės apskrities taikos teisėju, buvo išrinktas Novoaleksandrovsko apskrities Taikos teisėjų susirinkimo pirmininku ir Gardino gubernijos bajorų maršalka. Vasarodavo tėvo dvare Vyžuonėlėse.
1904–1912 m. buvo Kauno gubernatoriumi. Valstybės tarnyboje pasižymėjo kaip liberalus tarnautojas, reformų šalininkas. Ne kartą lankėsi Kalnaberžės dvare pas Rusijos ministrą pirmininką Piotrą Stolypiną ir aptarinėjo būsimas pertvarkas Imperijoje. Gana lengvai duodavo leidimus rengti lietuviškus vakarus. Spėjama, kad buvo vienas iš tų valdininkų, patarusių carui atšaukti spaudos lietuviškomis raidėmis draudimą. Padėjo atstatyti Telšius po 1908 m. gaisro, už tai dėkingi miestiečiai jam suteikė garbės piliečio vardą. Gubernatorius P. Veriovkinas pagal susiformavusią tradiciją buvo ir Raudonojo Kryžiaus valdybos pirmininkas, jo ir žmonos rūpesčiu šios organizacijos Kauno ligoninei buvo nupirktas sklypas su pastatais tuometinio Nikolajaus prospekto (dab. Laisvės alėja) ir Soboro aikštės (Nepriklausomybės a.) kampe.
1912 m. gegužės 7 d. tapo Vilniaus gubernatoriumi. Toliau tęsė mecenato veiklą – jo ir žmonos pastangų dėka Naujojoje Vilnioje pakloti pamatai naujai mūrinei cerkvei. Netrukus prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas ir Gubernijos administracija evakuavosi į Dysną. 1916 m. P. Veriovkinas buvo paskirtas Estliandijos gubernatoriumi ir persikėlė gyventi į Rėvelį. 1918 m. rugpjūčio 31 d. bolševikų suimtas ir įkalintas Petrogrado kalėjime. Išgelbėjo pažįstami socialdemokratų veikėjai advokatai Stasys Bytautas, Vladas Požela ir Volfas, išrūpinę karo pabėgelio iš Lietuvos statusą. 1919 m. kartu su pabėgėlių ešalonu P. Veriovkinas atvyko į Lietuvos Respubliką ir buvo pakviestas dirbti patarėju į Vidaus reikalų ministeriją. Tarnyba „laikinojoje sostinėje“ nesisekė ir jis grįžo į Vyžuonėles. Po įvykdytos žemės reformos dvaro valdos liko gerokai apkarpytos, todėl ūkininkauti reikėjo pažangiai ir efektingai. Įkūrė gyvulininkystės ūkį, primilžį pristatydavo Utenos pieninėn, prie kurios statybos prisidėjo ir pats. Išmoko lietuvių kalbą, prenumeravo lietuvišką spaudą. Buvo aktyvus stačiatikių bažnyčios rėmėjas. Utenoje jo ir žmonos rūpesčiu buvo pastatytas namas šventikams, 1927 m. atgautas į Estiją karo metu išgabentas Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvės turtas.
1940 m. birželį Raudonajai armijai užėmus Lietuvą, Vyžuonėlių dvaras buvo nacionalizuotas, o P. Veriovkinas suimtas. Netrukus paleistas, slapstėsi Kaune. Antrojo pasaulinio karo pradžioje pasitraukė į Vakarus, gyveno prie Madžore ežero Šveicarijoje.
Buvo vedęs Sofiją Ellis–Veriovkiną, pora užaugino dukteris Anastasiją ir Mariją.
Prisisekite diržus
Prisisekite diržus – 2014 m. Italijoje sukurtas filmas.
Molėtų skulptūrų parkas
thumb|235px thumb|235px
Prisisekite diržus
Turinys
Elena ir Antonio – visiškai skirtingi ir, regis, neturintys nieko bendra jauni žmonės. Pirmasis jų susidūrimas autobuso stotelėje vos nesibaigė muštynėmis ir akimirksniu atsiradusia antipatija. Vėliau jie vėl susitiko bendrame vakarėlyje, kur daugiau sužinojo vienas apie kitą: ji – kilusi iš inteligentiškos šeimos ir susitikinėjanti su architektu Džordžio, jis – netašytas automechanikas, geriausios Elenos draugės Silvijos vaikinas. Nepaisant nepalankių aplinkybių, tarp jų įsižiebia aistra, kurios nebegali kontroliuoti, nors tarp jų nėra jokių bendrų interesų.
Molėtų skulptūrų parkas
Molėtų skulptūrų parkas − skulptūrų parkas, esantis Molėtuose, ant Pastovio ežero kranto.
Istorija
Skulptūrų parkas įkurtas 1998 m. sklype, skirtame miesto parkui. Idėjos autorė − meno klubo „Akcija M“ direktorė Dalia Cibauskaitė. Parko atidarymas įvyko 1998 m. balandžio 22 d., parkas tapo Molėtų krašto muziejaus filialu. Tais pačiais metais skulptūrų parkas papildytas darbais, sukurtais liepos 5–rugpjūčio 15 d. tarptautinėje skulptorių stovykloje, vykusioje Antalakajos kaime prie Baltųjų Lakajų (dalyviai: Tomas Gilhespy, Velsas, Paula Gellis-Rebouleau, Prancūzija, Zbignew Roman Macijewski, Lenkija, Kęstutis Musteikis ir Arvydas Ališanka, Lietuva). Vėliau parką papildė dar dvi skulptūros, sukurtos 2001 m. liepos 1–rugpjūčio 5 d. Antalakajos kaime vykusioje skulptorių stovykloje.
Prisisekite diržus
Turinys
Praeina keleri metai. Elena ir Antonio sukūrė šeimą, susilaukė vaikų, tačiau vyro aistra išblėso ir jis daugiau laiko praleidžia su draugais negu su šeima. Kai atrodo, kad jų šeimos niekas neišgelbės, Elena sužino serganti vėžiu. Sunkus gydymas ją visiškai išsekina, o Antonijas, priverstas daugiau laiko praleisti su vaikais ir, susidūręs su realia baime netekti žmonos, vėl iš naujo atranda šiai jausmus, kuriuos jautė pažinties pradžioje...
Išiliai
Išiliai  – indėnų (majų) tauta, gyvenanti vidurio Gvatemaloje, Kučumataneso kalnagūbrio šlaituose ir slėniuose (daugiausia Kičės departamente). Populiacija ~95 tūkst. žmonių (XX a. II pusėje – >72 tūkst.). Išilių kalba priklauso majų kalbų šeimai, mamių pogrupiui; taip pat apie trečdalis kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai.
Krymo liaudies respublika
Krymo liaudies respublika – valstybinis darinys Krymo pusiasalyje, paskelbtas 1917 m. lapkritį Krymo totorių. Nustojo egzistuoti 1918 m. sausį, kai Kryme įsigalėjo Tarybų valdžia.
Istorija
1917 m. balandį Simferopolyje įvyko Krymo musulmonų suvažiavimas. Suvažiavimas muftijumi paskyrė Nomaną Čelebidžichaną (Noman Çelebicihan), o vykdomojo komiteto vadovu – Džaferą Seidametą Kirimerį (Cafer Seydahmet Kırımer ).
Išiliai
Išilių būstas stačiakampio plano, vienos ar dviejų patalpų, su dvišlaičiu šiaudiniu stogu. Dažnai prieangyje įrengiama veranda. Šalia namo pastogėje įrengiama virtuvė. Vyrų apranga kreolinė, tebenešioja spalvotas austas juostas, ryškias kaklaskares. Moterys nešioja ilgus klostuotus sijonus, daugiausia raudonais raštais išsiuvinėtus baltus uipilius iki kelių, ryškias skaras ant pečių arba susuktas ant galvos.
Krymo liaudies respublika
Istorija
Musulmonų vykdomasis komitetas pradžioje neketino tapti Krymo vyriausybe. Tačiau de facto į jo rankas per kelis mėnesius perėjo ekonomika, religija, politinis valdymas ir mokesčių rinkimas. Musulmonų vykdomasis komitetas vietose turėjo jam pavaldžius organus.
Išiliai
Tradicinė šeima didžioji arba mažoji, santuoka patrilokalinė arba neolokalinė, pasitaiko poligamija. Paplitusi nuotakos išpirka, naujavedžių gyvenimas nuotakos šeimoje. Skirstosi į giminines linijas, kurių atstovai sudaro seniūnų tarybą. Dalis gyvenviečių skirstosi 4, kartais egzogaminius, kvartalus. Išlikusi senoji mitologija, tautosaka, gerbiamos protėvių, kalnų, kryžių, lietaus, vaisingumo dvasios. Katalikiškų švenčių metu vyksta eisenos, teatralizuoti šokiai, vaidinimai, keičiamasi dovanomis. Naujųjų metų proga išiliai rengiasi į piligriminius žygius prie Čachulio kalno, kur atlieka atnašavimus, smilkymus. Išlikusios gimininės šventvietės, išiliai geriau nei dauguma majų išlaikę tradicinę astrologiją ir kalendorių. Bendruomenės turi vyriausiąjį žynį, gyduolius, aiškiaregius, šamanus (paprastai paveldimi), apeigines bendruomenes (kofradijas).
Išiliai smarkiai nukentėjo per Gvatemalos pilietinį karą, kai kariuomenė siaubė indėnų kaimus, žudė ir prievartavo jų gyventojus. Daug išilių buvo priversti trauktis į kalnus, dalis pabėgo į Meksiką. 2013 m. tarptautinis Hagos tribunolas teisė Gvatemalos prezidentą Efrainą Riosą Montą už išilių genocidą.
Krymo liaudies respublika
Istorija
1917 m. spalio 1-2 dienomis (senuoju stiliumi) Krymo totorių organizacijų atstovų suvažiavime, sušauktame Musulmonų vykdomojo komiteto, buvo priimtas nutarimas, kad susidariusioje padėtyje tolesnį Krymo likimą turi spręsti Krymo totorių kurultajus, Kurultajus atsidarė lapkričio 26 d. Bachčisarajuje, Chanų rūmuose. Jis perėmė visus Musulmonų vykdomojo komiteto įpareigojimus ir paskelbė Krymo liaudies respublikos įkūrimą. Po to save paskelbė Krymo liaudies respublikos parlamentu. Vyriausybei vadovauti ėmė Nomanas Čelebidžichanas.
KLR vyriausybė rėmėsi Krymo revoliucinio štabo ginkluotosiomis pajėgomis, kurias 1917 m. lapkritį sudarė Musulmonų vykdomasis komitetas.
KLR vyriausybė, siekdama užsitikrinti viso pusiasalio valdymą, 1918 m. sausio 11 d. (24 d.) Simferopolį įvedė jai paklusnią kariuomenę į Sevastopolį. Sausio 12 (25) – 13 (26) dienomis per kautynes su darbininkų draugovėmis KLR kariuomenė pralaimėjo. Po to, sausio 14 d. (27 d.), padedant Sevastopolio darbininkų ir jūreivių būriui, totorių formuotės buvo išmuštos iš Simferopolio. D. Seidametas pabėgo į Turkiją, o Čelebidžichanas buvo suimtas ir po kurio laiko sušaudytas.
Krymo LR kariuomenė
Generolo Matvejaus Sulkevičiaus musulmonų korpusas į Krymą taip ir nebuvo perkeltas. Iki išformavimo liko Rumunijos fronte, kur lėtai iro, veikiamas bolševikų ir rumunų. 1918 m. kovo mėn. vykusio Austrijos-Vengrijos puolimo metu austrų kariuomenė korpusą ties Tiraspoliu nuginklavo.
Pats Sulkevičius su dalimi korpuso kareivių Krymo totorių į Krymo atvyko tik 1918 m. balandį, kai Kryme jau buvo įsikūrę vokiečių kariuomenės daliniai.
Nemusulmonų daliniai
Kitos daugianacionalinio Krymo tautos irgi pareiškė norą formuoti Krymo pajėgų dalinius. Dar tik kuriant totorių nacionalinius dalinius su Simferopolio musulmonų kareivių komitetu draugiškus ryšius užmezgė ukrainiečių Etmono Dorošenkos vardo pulkas. Graikai ir rusai siūlė suformuoti 3-ąjį Krymo raitelių pulką iš Krymo gyventojų netotorių. 1918 m. sausį buvo suformuotas šio pulko divizionas. Savanoriai į pulką atvykdavo su savo žirgais. 1918 m. pradžioje buvo suformuoti graikų batalionas, žydų būrys, armėnų ir lenkų kuopos. Krymo kariuomenėje tarnavo ir prancūzai – pulkininko Morano vadovaujami aviatoriai.
KF Rahoveci
Istorija
Įkurtas 1931 m. Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas rungtyniavo šalies čempionatuose.
Namaste
thumb|200px|Stilizuotas namaste gestas
Namaste  – tradicinis hinduistinis pasveikinimas, paplitęs ne tik Indijoje, bet ir Pietryčių Azijoje bei tarp indų diasporos. Pasveikinimas palydimas tam tikro gesto (mudros): krūtinės lygyje delnai pilnai suglaudžiami pirštus nukreipiant į viršų bei lengvai linktelint į priekį. Šis gestas galimas atlikti į netariant paties žodžio „namaste“. Dabartinėje hindi kalboje dažniau sakoma ne „namaste“, bet „namaskār“. Kitose indų kalbose galimi kitokie pasveikinimai (,, kn: ආයුබෝවන් āyubōvan ir pan.).
Namaste pobūdžio pasveikinimas yra formalus, skiriamas sutinkant svečius, labai gerbiamus asmenis. Taip pat taikomas atsisveikinant, dėkojant. Namaste atliekamas ir garbinant dievybes (vykdant pūdžą) – tikintysis taip pasveikina dievybės mūrtį.
Pats žodis kilęs iš junginio namas („nusilenkimas, pagarbinimas, pasveikinimas“) ir te („tau“). Tiek žodis namas, tiek junginys namaste sutinkamas jau seniausiuose indų religiniuose tekstuose („Rigvedoje“, „Atharvevedoje“, brahmanose), vėliau naudojamas epuose, apsčiai sutinkamas maldose (stotrose). Namaste pozoje kartais vaizduojamos dievybės šventyklų bareljefuose arba skulptūrose. Kai kurios Indo slėnio civilizacijos terakotinės skulptūrėlės taip pat interpretuojamos, kaip vaizduojančios namaste pozą.
Kasansajus
Kasansajus arba Kosonsojus  – miestas rytų Uzbekistane, Namangano vilajete, 30 km į šiaurę nuo Namangano, prie Kasansajaus upės. Rajono centras. Lengvoji (šilko) pramonė.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2010–2011 m.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2010–2011 m.
Kasansajus
Dauguma miesto gyventojų – tadžikai.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2010–2011 m.
Turnyrinė padėtis po 22 turų (dviejų ratų)
Legenda:
Kasansajus
Istorija
Senas miestas, istoriniuose šaltiniuose minimas kaip Kasanas. XVI a. čia gimė sufijų šventasis Achmedas Kasanis.
Dabartinė gyvenvietė miesto statusą įgijo 1973 m.
Canon Yaoundé
Canon Sportif de Yaoundé arba Canon Yaoundé – Kamerūno futbolo klubas iš Jaundės, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Namų rungtynes žaidžia Ahmadou Ahidjo stadione, talpinančiame 38,5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
1930 m. įkurtas klubas. Nuo 1966 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Daugkartiniai šalies čempionai.
1970 m. pirmą kartą iškovojo čempionų titulą. Ilgus metus rungtyniavo Division 1. Suformavus Ligue 1, tęsė kovas aukščiausioje lygoje. Dešimtmečius kovojo stipriausioje lygoje, tačiau 2017 m. sezone liko 18 vietoje ir buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2018 m. sezone Antroje lygoje buvo ketvirti, o 2019 m. liko antroje vietoje ir pateko į aukščiausią lygą.
Nuo 2019–2020 m. sezono rungtyniavo Liegue 1 ir užėmė dvyliktą vietą. 2020–2021 m. sezono planus sujaukė pandemija ir jos keliamos grėsmės. Atsinaujinus čempionatams, 2021 m. liko aštunti.
2021–2022 m. sezone savo grupėje buvo antroje vietoje, o kovoje dėl medalių liko trečioje vietoje.
Intymus nimfomanės dienoraštis
Intymus nimfomanės dienoraštis – 1973 m. sukurtas filmas.
Turinys
Jauna prostitutė Linda parsiveda iš klubo į viešbutį girtą klientą Ortizą. Kuomet šis dar išgėręs užmiega, mergina paskambina policijai, praneša apie įvykdytą žmogžudystę ir persipjauna sau gerklę. Atvykusi policija suima girtą ir nieko neatsimenantį Ortizą, ir uždaro į areštinę. Šio žmona Roza nenoromis sutinka padėti vyrui. Iš tardytojo išgirdusi, kad Linda draugavo su grafiene de Monterej, nuvyksta pas ją ir išgirsta šios pasakojimą apie jųdviejų pažintį, vėliau sekusį išsiskyrimą ir Lindos nuopuolį. Be to, grafienė atiduoda jai Lindos dienoraštį, kuriame aprašo savo planuojamą kerštą kažkada ją pažeminusiam Ortizui. Šį įrodymą Roza nusprendžia išmesti į upę...
Andrei Cordoș
Andrejus Kordošas (g. 1988 m. birželio 22 d.) – Rumunijos futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje. Buvęs Vilniaus „Žalgirio“ gynėjas.
Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo 2005 m. Beveik visą laiką praleido gimtinės klubuose. Žaidė Italijoje Frosinone Calcio bei Maldyvuose Maziya S&RC.
2019 m. vasarą tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. Pasibaigus sezonui baigėsi ir jo sutartis su klubu. Buvo pranešta, kad sutartis nebus pratęsta ir žaidėjas palieka komandą. Per laiką, praleistą „Žalgiryje“, A lygoje sužaidė 10 rungtynių. Pasižymėjo vienu įvarčiu.
Mano didžiausias košmaras
Mano didžiausias košmaras  – 2011 metų prancūziška komedija.
Siužetas
Gyveno du labai skirtingi žmonės. Ponia Agota (Agathe Novic), damutė priklausanti elitui, turtingiesiems snobams pataikaujanti parodų kuratorė. Ir Patrikas, kuris neturi net savo būsto. Juos vienija tik tai, kad jų abiejų sūnūs mokosi toje pačioje mokykloje ir yra draugai. Patrikas nuolat lankosi pas socialines darbuotojas ir turi įrodinėti, kad yra pajėgus užtikrinti saugią vaikystę savo sūnui. Vėliau imasi remontuoti ponios namus. Agatos paroda buvo labai nyki ir nepatiko nei Patrikui, nei išlepintiems žinovams. Ji eina į barą ir išgeria taurelę chereso, paskui pakartoja. Ryte pabunda su Patriku. Ryte jie apsimeta, kad nieko nepamena.
San Markosas
San Markosas („Šv. Morkus“) – gali reikšti:
KF Vitia
KF „Vitia“ – Kosovo futbolo klubas iš Vitios.
Raudonųjų širdžių valetas
Raudonųjų širdžių valetas (Džekė)  – amerikietiška drama, kuri pasirodė 2015 m.
Siužetas
Džekė gyvena gatvėje, verčiasi elgetaudama. Ji norėtų gyventi su sese, tačiau ją globoja svetimieji. Jos pabėga, bet policija persekioja ir atima jaunėlę. Tada Džekė apgaule įsidarbina aukle šeimoje, kuri augina autizmu sergančią mergaitę. Jos naujasis darbas ją erzina, bet po truputį ji mokosi elgtis su Glorija. Robertas, pradeda įtarti, kad Dona kažką slepia ir bando išsiaiškinti jos paslaptį. O kai surado dokumentus, užpildytus Džekės vardu, jis pasijuto išnaudotas ir apgautas.
San Markosas (Gvatemala)
San Markosas  – miestas vakarų Gvatemaloje, į šiaurės vakarus nuo Kecaltenango, į pietryčius nuo Tachumulko ugnikalnio. Departamento centras. Keliai į Kecaltenangą, Konsepsjon Tutuapą ir Tapačulą (Meksika).
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1533 m. vadovaujant kapitonui Chuanui de Leonui Kardonai. 1752 m. įkurta savivaldybė.
thumb|left|240px|Savivaldybės rūmai
Skuolių šv. Antano Paduviečio koplyčia
'''Skuolių šv. Antano Paduviečio koplyčia''' – koplyčia, esanti Ukmergės rajone, apie 3 km į vakarus nuo Želvos, Skuoliuose. Koplyčia veikianti, įsikūrusi kaimo kapinaitėse, prie kelių ir  sankirtos.
miniatiūra|220px|left|Galinė dalis miniatiūra|220px|left|Koplyčios interjeras
Statinys neoklasikinio stiliaus, akmenų ir tinkuoto mūro, stačiakampio plano (10x7 m), su bokšteliu. Šventorius aptvertas akmenine tvora. Koplyčia yra kultūros paveldo objektas, įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. objekto kodas 995).
Čia švenčiami tradiciniai šv. Antano atlaidai, kiekvieną mėnesį vyksta pamaldos, krikštijami artimesnių kaimų žmonių vaikai, vyksta laidotuvių apeigos. Atlaidų šventės organizatorius ir įkvėpėjas – Želvos parapijos klebonas Petras Avižienis. Jo dėka apleista Skuolių koplyčia buvo prikelta iš užmaršties, atstatyta. Padedant geros valios žmonėms, tai padaryta 1989 m. pavasarį ir vasarą. 1989 m. birželio 13 d. įvyko iškilminga procesija su naujai tapytu šv. Antano Paduviečio paveikslu, lydima puošnaus arklių kinkinio ir raitelių, iš Želvos bažnyčios pajudėjusi Skuolių link.
Istorija
Koplyčia pastatyta apie 1846 m. kaip Labeikių dvarininkų Kirsnevskių maldos ir giminės kapavietės statinys. Joje meldėsi aplinkinių kaimų tikintieji. Birželio 13-ąją buvo švenčiami visuotiniai šv. Antano atlaidai. Koplyčios pagrindinis akcentas buvo nežinomo dailininko aliejinės tapybos Šv. Antano Paduviečio paveikslas. Po 1863 m. sukilimo caro valdžia koplyčią uždarė. XX a. pradžioje Želvos krašte darėsi laisviau. Tik po 40-ties metų pertraukos, 1905 m. vėl buvo atnaujintos pamaldos. 1906 m. Skuolių vyrai per atlaidus vargonuojant Kanapeckui jau lietuviškai traukė „Pulkim ant kelių“ ir kitas giesmes.
1960 m. koplyčia buvo uždaryta ir nuniokota. 1989 m. restauruota, vėl naujai pašventinta, sutvarkyta aplinka, kapinės.
San Markoso departamentas
Regioninės kalbos: ispanų, mamų ir sipakapiečių.
Geografija
Šiaurinę departamento dalį užima Čiapaso Siera Madrės kalnai. Juose stūkso aukščiausia šalies viršūnė – Tachumulkas (4220 m), bei Takanos ugnikalnis (4092 m). Einant į pietus paviršius leidžiasi į pakrantės lygumą. Upės neilgos, bet vandeningos, neša savo vandenis nuo kalnų į vandenyną: Sučiatė, Kabusas, Naranchas, Nahuatanas, Tilapa, Koatanas, Kuilkas ir kt. Kalnų pašlaitėse auga tropiniai drėgnieji miškai, lygumoje būdingi sausi subtropikų krūmynai.
Administracinis suskirstymas
Departamentas padalintas į 29 savivaldybes:
Paskutinis tango Paryžiuje
Paskutinis tango Paryžiuje  – 1972 m. režisieriaus Bernardo Bertolucci sukurta erotinė drama. Pagrindinius vaidmenis atliko Marlon Brando ir Maria Schneider.
RK2903
RK2903 – rajoninis kelias, jungiantis Rimšonius, Klovainius ir Rozalimą. Kelio ilgis – 16,85 km, visas kelias yra asfaltuotas.
Kelias prasideda Rimšoniuose, sankryžoje su. Kelias eina Pakruojo rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Rimšoniai, Balsiai, Palašmenis, Klovainiai, Moniūnai, Rozalimas. Kelias baigiasi Rozalime, sankryžoje su. Ties Palašmeniu kelias kerta, Klovainiuose iš kelio atsišakoja ir įsilieja , ties Klovainiais įsilieja , ties Rozalimu kelias kerta.