cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Psichosomatika
Psichosomatinė problema
Šios problemos filosofinius ir metodologinius aspektus daugiausia sudaro tai, kad psichosomatika susiformavo ir vystėsi atsižvelgiant į filosofiją, jos idėjas ir principus, o tai rodo sąvokų ir filosofijos sistemos, psichologijos ir psichosomatikos panašumą. Tačiau, remiantis kai kuriais duomenimis, tai sukėlė koncepcinio aparato neatitikimą psichosomatinių santykių kontekste sprendžiant integruotos medicinos biomedicinos ir psichosocialines problemas.
Kitas pagrindinis šios problemos filosofinis aspektas yra žmogaus „psichosomatinė vienybė“, kurios supratimui šiandien yra trys požiūriai :
Reikėtų pažymėti, kad tokių senovės šalių kaip Kinija, Indija ir Graikija medicinoje gydytojai rėmėsi abipusio fizinio ir psichinio poveikio principu. Taigi, Platonas rašė, kad „didžiausia klaida gydant ligas yra ta, kad yra gydytojai kūnui ir gydytojai sielai, tačiau vienas yra neatsiejamas nuo kito… Kur visuma jaučiasi blogai, to dalis negali būti sveikas.“
Remiantis kai kuriais duomenimis, žmogaus gyvenimo veiklos svarstymas gali būti pavaizduotas kaip erdvės ir laiko išorinių įvykių tęstinumas, kurį koduoja atitinkamas viso organizmo neurofiziologinių, vegetacinių-emocinių ir somatofunkcinių reakcijų tęstinumas.
Šiandien psichosomatinės problemos atsiradimas tarpdisciplininiame lygmenyje sukūrė visas prielaidas ją performuluoti ir modifikuoti integruotos medicinos pagrindinėje sferoje (remiantis funkcinių sistemų teorija, informacijos paradigmos kategorijose ir kt.).
Integracinis psichosomatinės problemos supratimas reikalauja teorinių pokyčių, kurie viršija tradicinį patofiziologinių ir psichopatologinių reiškinių aiškinimą. Šioje srityje jau bandoma (pavyzdžiui, kuriamas ir plėtojamas RDoC (tyrimų srities kriterijai), taip pat kai kurios DSM-5 ir TLK-11 projekto dalys)
Psichosomatinės ligos
Psichosomatinės ligos yra ligos, kurių priežastys yra labiau psichiniai paciento procesai nei bet kokios fiziologinės priežastys. Jei medicininė apžiūra negali rasti fizinės ar organinės ligos priežasties arba jei liga atsiranda dėl emocinių būsenų, tokių kaip pyktis, nerimas, kaltė, liga gali būti klasifikuojama kaip psichosomatinė.
Psichosomatinių reakcijų priežastys
Sigmundas Freudas sukūrė garsiąją „besąmonės“ teoriją kaip represijų produktą.
Psichosomatinė liga gali atsirasti dėl santykių problemų, streso ar kitų nefiziologinių priežasčių, kurias dažnai sukelia išoriniai veiksniai ar žmonės. Galima išskirti penkias emocijas, kuriomis grindžiama psichosomatinė teorija:
Psichosomatika remiasi psichologinės gynybos mechanizmu – represijomis. Žmogus stengiasi išvyti jam nemalonias mintis. Dėl to problemos yra atmetamos, o ne analizuojamos ir sprendžiamos. Taip perkeltos problemos neišnyksta, o pereina į kitą lygį. Dėl to visos problemos iš socialinio lygmens (tai yra tarpasmeniniai santykiai) arba psichologinės (neišsipildę norai, mūsų svajonės ir siekiai, slopinamos emocijos, vidiniai konfliktai) virsta mūsų fiziologijos lygiu.
Remiantis psichologės Leslie LeCron klasifikacija, psichosomatinių reakcijų priežastys gali būti:
AC Libertas
Istorija
klubo ištakos siekia 1928 m.,kai įkurtas SP Libertas.
Nuo 2007 m. žinomas AC Libertas pavadinimu.
Gelžyčiai (Telšiai)
Gelžyčiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 14 km nuo Varnių.
Ostrovskojė (Zėvaldas)
Ostrovskojė (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Ozerkų kaimo gyvenvietės kaimas.
Purpurinis plokščiavabalis
Purpurinis plokščiavabalis (Cucujus cinnaberinus) – plokščiavabalių (Cucujidae) šeimos vabalas. Kūnas 11 – 15 mm ilgio, plokščias. Apatinė pusė juoda (tik galva raudona), viršutinė pusė purpurinės raudonos spalvos. Galva platesnė už priešnugarėlę.
Biologija
Lervos vystosi po džiūstančių ir nudžiūvusių lapuočių medžių žieve. Plėšrios, labai ėdrios, sunaikina daug po žieve besivystančių vabzdžių. Vystymosi ciklas trunka 2 metus.
Suaugėliai vabalai aptinkami po lapuočių medžių žieve, ant kamienų ir rąstų. Kartais suaugėliai slepiasi ir po spygliuočių medžių žieve. Po medžių žieve taip pat ir žiemoja.
Paplitimas
Aptiktas beveik visoje Europoje nuo Viduržemio jūros krantų iki Norvegijos. Kituose žemynuose neatrastas. Retas, įrašytas į tarptautinę raudonąją knygą.
Lietuvoje taip pat retas. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
600px|left|thumb|Purpurinis plokščiavabalis, Vaizdas iš viršaus (kairysis paveiksliukas), šono (vidurinis paveiksliukas) ir apačios (dešinysis paveiksliukas).
Taip pat skaitykite:
Pušinis plokščiavabalis
Gaidamavičiutė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Gaidamavičienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Gaidamavičius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Teterivas
Teterivas  – upė vidurio Ukrainoje; Dniepro dešinysis intakas. Prasideda prie Nosivkų kaimo, ties Žitomyro ir Vinicos sričių sandūra. Teka į šiaurės rytus Žitomyro ir Kijevo sritimis. Iki Radomyšlio tėkmė greita, yra nedidelių slenksčių, žemupyje tėkmė tampa ramesnė, upė ten teka Polesės žemuma, slėnis išsiplečia iki 4 km. Įteka į Dniepro upės Kijevo tvenkinį ~30 km į pietryčius nuo Černobylio.
Svarbiausi intakai: Gnilopliatė, Guiva, Lesnaja Kamenka, Irša, Zdvižas.
Ant upės įrengta keletas užtvankų. Prie Teterivo įsikūrę miestai ir didesnės gyvenvietės: Žitomyras, Korostyševas, Radomyšlis, Čiudnyvas, Ivankyvas.
Gasparai
Etimologija
Pavadinimas veikiausiai bus kilęs nuo asmenvardžio Gasparas daugiskaitos.
Mažonai (Kretinga)
Mažonai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, už 2 km į šiaurės rytus nuo Grūšlaukės.
Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio Mažonas daugiskaitinės formos. Vietovardis rašytiniuose šaltiniuose rašomas, , , , žem. Mažuonā.
Istorija
Kaimas susiformavo XVII – XVIII a. Peldžių (Peldiškių) miško apyrubės plėšininėje žemėje, kuri priklausė Salantų, o nuo 1675 m. – Grūšlaukės dvarui. Pirmąkart paminėtas 1750 m.
Dvasiniu valstiečių gyvenimu rūpinosi Salantų, nuo 1778 m. – Grūšlaukės bažnyčios kunigai.
Finansinė ataskaita
Finansinė ataskaita – formalus dokumentas, nusakantis įmonės ar kitos organizacijos finansinę būklę ir veiklą. Ją parengia apskaitininkai. Dažniausiai šis bendro pobūdžio terminas tapatinamas su finansinės atskaitomybės ataskaitomis, kurios rengiamos remiantis konkrečiais finansinės atskaitomybės standartais ataskaitinio laikotarpio (pavyzdžiui, finansinių metų ar finansinio ketvirčio) pabaigoje. Finansinių ataskaitų sudarymo tikslas – patenkinti informacijos vartotojų poreikius gauti teisingą informaciją apie įmonės finansinę būklę, veiklos rezultatus ir pinigų srautus, kurie daugeliui finansinių ataskaitų vartotojų padeda priimti ekonominius sprendimus. Finansinė ataskaita taip pat parodo vadovybei patikėtų išteklių tvarkymo rezultatus. Kad būtų pasiektas šis tikslas, finansinėse ataskaitose pateikiama informacija apie ūkio subjekto turtą, įsipareigojimus, nuosavybę, pajamas ir sąnaudas, įskaitant pelną ir nuostolius, savininkų įmokas ir paskirstymą savininkams kaip nuosavybės valdytojams ir pinigų srautus. Šie duomenys drauge su kita aiškinamajame rašte pateikiama informacija padeda finansinių ataskaitų vartotojams numatyti būsimuosius ūkio subjekto pinigų srautus ir ypač jų laiką bei tikimybę.
Sandara
Paprastai įmonės ir kitos organizacijos rengia tik pagal įstatymus privalomas finansines ataskaitas. Šių privalomų finansinių ataskaitų rinkinys yra vadinamas finansinės atskaitomybės ataskaitomis arba metonimiškai ir ypač šnekamojoje kalboje tiesiog „finansine atskaitomybe“. Šį rinkinį paprastai sudaro:
Reglamentavimas
Įmonės gali rengti įvairias laisvos formos finansines ataskaitas, tačiau įmonės finansinės atskaitomybės ataskaitos sudaromos vadovaujantis konkrečiais finansinės atskaitomybės standartais, kurie privalo būti nurodyti finansinės atskaitomybės ataskaitose, pavyzdžiui:
Šaltiniai
Jara raporto
Kovo idos
Kovo idos – terminas, romėnų kalendoriuje apibūdinantis kovo 15 d. Apskritai, idos buvo tradicinio romėnų kalendoriaus kovo, gegužės, liepos ir spalio 15 d. bei kitų mėnesių – 13 dienomis. Šio pavadinimo nebeliko įsigalėjus Julijaus kalendoriui, tačiau jis dar ilgą laiką naudotas nusakyti mėnesio viduriui.
Dabar būtent kovo idos yra labiausiai žinomos kaip diena, kada 44 m. pr. m. e. buvo nužudytas Gajus Julijus Cezaris. Su tuo susijusi ir kita metaforinė prasmė – neišvengiamai artėjančios nelaimės.
Kiekvienos kovo idos šiuo metu Romoje minimos apsirengus togomis Cezario mirties vietoje. Pati sąvoka plačiai naudojama populiariojoje kultūroje – kaip knygų, dainų pavadinimas ar kitaip.
Ordesos kanjonas
right|thumb|250px|Ordesos kanjonas Ordesos kanjonas yra Pirėnuose, Araso slėnyje, Ispanijoje.
Ordesos kanjonas tęsiasi Araso slėniu apie 16 km. Tai rievėto kalkakmenio siena, stačiai kylanti iš slėnio daugiau nei 600 m. Araso slėnis yra vienas iš keturių upių slėnių Ordesos ir Monte Perdido nacionaliniame parke, užimančiame 156 km² plotą vidury Pirėnų – Ispanijos ir Prancūzijos pasienyje. 3355 m aukščio Monte Perdidas – trečia pagal aukštį Pirėnų viršūnė ir aukščiausias klintinis Europos kalnas. Visi keturi slėniai – Araso, Anisklo, Pinetos ir Eskuaino – išskobti ledynų, slinkusių nuo Perdido ir dviejų kaimyninių viršukalnių, Cilindro ir Ramondo, drauge vadinamų Trimis Seserimis (Las Tres Sorores).
Araso slėnis prasideda Sirko de Soasu (Circo de Soaso) – ledyno išgraužtu Perdido šlaituose daugiau nei prieš 15 000 metų su kriokliu Kola de Kabaljo (Cola de Caballo) (Arklio uodega). Per tūkstantmečius erozija išgraužė siauras briaunas, vadinamas fajas, juosiančias uolų keteras. Faja de las Flores beveik 3 km vingiuoja palei Arasą 2400 m aukštyje.
Ordesos kanjone veisiasi Pirėnų kalnų ožys, esantis ties išnykimo riba. Virš uolų skraido kilnieji ereliai, taip pat avėdros, kurių sparnų plotis siekia iki 2,5 m.
Nuorodos
Ordesos ir Monte Perdido nacionalinis parkas (anglų ir ispanų k.)
Vincas Griganavičius
Biografija
Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Rusiją, mokėsi Voronežo lietuvių gimnazijoje. Ten susižavėjo bolševikų idėjomis ir įsitraukė į revoliucinę veiklą. Nuo 1917 m. RSDDP(b) narys. 1918 m. Voronežo internacionalinio komunistinio pulko kovotojas.
1919 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Zarasų apskrities revoliuciniame komitete, o pašalinus revoliucinę valdžią Lietuvoje, pasitraukė į pogrindį. 1919–1920 m. LKP narys. 1919 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. LKP nurodymu stengėsi įsidarbinti Lietuvos karinėje žvalgyboje. Buvo paskirtas į Generalinio štabo žvalgybos skyrių. Dirbo Kaišiadoryse, Ukmergėje. Išduodavo leidimus antivalstybinės LKP darbuotojams važinėti po šalį, pats gabeno komunistinę literatūrą. Jo padedamas Rusijos saugumas per Lietuvos Respublikos valstybinę sieną siuntė sovietinius agentus. Su kitais 1920 m. rengė šalyje komunistinį sukilimą. Šiai veiklai išaiškėjus pabėgo į Raudonosios armijos užimtą Vilnių.
Nuo 1920 m. rugpjūčio mėn. dirbo sovietinio saugumo įstaigose Minske, Maskvoje. 1921–1922 m. Rusijos, 1923–1931 m. SSRS saugumo kontržvalgybos skyrių įgaliotinis Lietuvai, nuo 1931 m. SSRS saugumo Ypatingojo įgaliotinio įstaigos poskyrio viršininkas. Per 1937 m. Didįjį valymą suimtas; SSRS Aukščiausiojo teismo karinės kolegijos nuosprendžiu sušaudytas. 1959 m. reabilituotas.
Akademijos galerija (Venecija)
right|thumb|240px| Akademijos galerijos įėjimas
Akademijos galerija – meno galerija Venecijoje. Joje sukaupta reikšminga Venecijos ir kt. Italijos dailės mokyklų dailininkų darbų kolekcija nuo XIV a. iki XVIII a.
Apie galeriją
Galerija yra Venecijos meno akademijos, įkurtos 1750 m., padalinys ir įsikūrusi buvusių Canonici Lateranensi vienuolyno ir Scuola Grande di Santa Maria della Carità pastatų patalpose. Galerijos kolekcija buvo reikšmingai praplėsta XIX amžiuje. Akademijos galerija pasiekiama per Akademijos tiltą, kuris gavo nuo jos savo pavadinimą, per Didįjį kanalą.
Šiuo metu Akademijos galerija yra stambiausias venecijietiškos dailės muziejus. Jame reprezentuoti pagrindiniai Venecijos dailės mokyklos meistrai: Ticianas, Džordžonė, Džovanis Belinis ir kt. Vitorės Karpačo žymiausiam dailės darbų ciklui Šv. Uršulės gyvenimo tema skirtas atskiras kambarys. Ekspozicijoje dominuoja religinės tematikos darbai. Galerijoje saugojamas pagarsėjęs Leonardo da Vinčio piešinys „Vitruvijaus žmogus“ (eksponuojamas tik išskirtiniais atvejais).
Galerijos eksponatai
Keletas iš žymiausių galerijos eksponatų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Dešimtdėmis drebulenis
Dešimtdėmis drebulenis (Saperda perforata) – ūsuočių (Cerambycidae) šeimos vabalas. thumb|210px|left|Geltonos spalvinės formos thumb|200px|left|Saperda perforata [[lerva]]
Imago
12 – 20 mm dydžio. Žalsvai geltoni arba geltonai pilkos spalvos. Ant antsparnių turi po 5 juodas dėmes. Ant priešnugarėlės 5 juodos dėmės, viena juoda dėmė centre, ir po 2 iš šonų (dėmelių ryškumas varijuoja). Gyvi vabalai cypsi.
Lerva
Lervos storokos, balsvai rusvos, su tamsiai ruda "galvute" (kaip ir visų ūsuočių).
Biologija, ekologija
Vystosi po drebulės (Populus tremula) arba baltosios tuopos (Populus alba) ar kitų tuopų (Populus sp.) žieve. Nuo to, kokiame medyje vystosi lerva, priklauso ir suaugusiųjų vabalų (imago) spalva: tie kurie vystėsi drebulėje (S. tremula) yra geltonai žalsvos arba geltonai pilkos spalvos, kurie vystėsi baltojoje tuopoje (S. alba) – pilki.
Lervoms vystytis reikalingas labai drėgnas substratas. Lėliukėmis virsta balanoje.
Suaugę vabalai apgraužia lapus ir ūglius.
Paplitimas
Gyvena Europoje ir Šiaurinėje Azijoje.
Lietuvoje nėra labai gausus.
thumb|200px|right|Saperda perforata vaizdas iš apačios
Katiliškė (ežeras)
Katiliškė – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 8,5 km į šiaurės rytus nuo Semeliškių miestelio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,34 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 199,1 m. Šiaurvakarinis krantas aukštas, rytinis žemas ir pelkėtas. Iš rytų prieina Rusakalnio miškas. Šiaurinėje ir pietvakarinėje pakrantėse auga miškeliai. Ežeras nenutekantis, priklauso Antabrasčio upelio baseinui (Elektrėnų marių intakas). Prie ežero įsikūręs Katiliškių kaimas.
Vilkiautinis
Vilkiautinis – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Liškiavos. Seniūnaitijos centras. Kaime yra biblioteka, paštas (LT-65031), kultūros centro filialas, medicinos punktas. Praeina kelias. Aplink telkšo Vilkiautinio, Liškiavio, Bedugnio ežerai, teka Krūčiaus aukštupys. Apylinkėse rastas Vilkiautinio pilkapynas ir senovės gyvenvietė.
thumb|left|240px|Vilkiautinis lietingą dieną
Istorija
XIX a. pab. Vilkiautinio kaimas pateko į Seinų apskrities Kudrėnų valsčių, Liškiavos parapiją. Buvo Liškiavos dvaro valda.
1954–1963 m. buvo Vilkiautinio apylinkės centras. Sovietmečiu buvo Liškiavos kolūkio gyvenvietė. Veikė Liškiavos pagrindinė mokykla (įkurta 1899 m., kaip pradinė).
Jonas Kazlauskas (1959)
Biografija
1989 baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas, nuo 1996 m. Piešimo katedros vedėjas, nuo 1997 m. docentas.
Kūryba
Nutapė natiurmortų („Natiurmortas su lelijomis“ 2001 m.), abstrakcijų („Kompozicija nr. 20“ 1997 m.), simbolinių kompozicijų („Karalius“ 2004 m.). Paveikslai sodraus kolorito, juose konstruktyvus pradas derinamas su ekspresyviomis dėmėmis ir linijomis. Nuo 1990 dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Lenkija, Rusija, Turkija, Italija, Suomija), individualios parodos: Vilnius 2006 m., Varšuva 1996 m., Helsinkis 2003 m.
Gaidamavičiūtė
Gaidamavičiūtė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Gaidamavičienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Gaidamavičius.
Masao Učino
(g. 1934 m. balandžio 21 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1955-1962 m., su ja dalyvavo 1956 m. olimpinėse žaidynėse.
Lietuvos žemės ūkis
miniatiūra|Aviliai ir skulptūros [[Senovinės bitininkystės muziejus|Senovinės bitininkystės muziejuje Stripeikiuose.]] Lietuvos žemės ūkis – Lietuvos ūkio šaka. Žemės ūkis Lietuvoje turi gilias tradicijas. 1923 m. dėl grūdų pertekliaus pradėtas grūdų eksportas. 1926 m. Lietuvoje veikė 209 dešrų ir konservų gamyklos.
Produkcija
1939 m. Lietuvoje užauginta apie 722 tūkst. tonų rugių, 436 tūkst. tonų avižų, 267 tūkst. tonų miežių, 260 tūkst. tonų kviečių, 235 tūkst. tonų bulvių, 62 tūkst. tonų linų, 59 tūkst. tonų žirnių.
2010 m. Lietuva buvo viena pagrindinių išrūgų sūrio, šieno, agrastų, kvietrugių, mėlynių, sūrių iš nugriebto karvių pieno, grikių, obuolių sulčių, konservuotų grybų, rugių, kvietinių miltų, rapsų, džiovintų grybų, garstyčių, grietinėlės, linų augintoja ir gamintoja pasaulyje.
Vyras (sutuoktinis)
miniatiūra|Naujai susituokęs vyras bučiuoja savo nuotaką Vyras – vyriškis, oficialiai ar faktiškai esantis moters (jo žmonos) sutuoktinis. Buvimas vyru paprastai reiškia ir dalyvavimą su santuoka susijusiuose svainystės ryšiuose.
Oficialus vyras – vyriškis, kurio santuoka su moterimi oficialiai užregistruota įstaigoje, kuriai suteikta teisė registruoti santuokas. Kai ši įstaiga pasaulietinė, santuoka yra civilinė santuoka. Dalyje šalių santuoka gali būti sudaryta bažnyčioje (bažnytinė santuoka).
Faktinis vyras (sugyventinis) – vyriškis, kuris gyvena kartu su moterimis, kartu tvarko namų ūkį ir galbūt augina vaikus, tačiau jų santykiai nėra oficialiai užregistruoti.
Šiais laikais įvairiose valstybėse egzistuoja nemažai skirtingų santuokos formų, tad ir vyro statusas teisiškai būna gana skirtingas. Buvimas vyru (sutuoktiniu) kelia tam tikras teisines pasekmes (įsipareigojimai žmonai, turimiems ar būsimiems vaikams ir pan.).
Vitalijus Stankevičius
Vitalijus Stankevičius (g. 1958 m. balandžio 2 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, žaidęs puolėjo pozicijoje.
Žaidėjo karjera
Žaidė Kauno "Inkaro", Vilniaus "Žalgirio", Kauno "Bangos" komandose. Pabaigęs karjerą žaidė Kauno "Inkaro" veteranų komandoje.
Trenerio karjera
Per savo karjerą V. Stankevičius treneriu dirbo Kauno „Inkaro“, „FBK Kauno“, Kėdainių „Nevėžio“ ir „Lviv“ (Ukraina) klubuose. Pastaruosius septynerius metus jis treniravo Lietuvos jaunimo rinktinę ir buvo nacionalinės Lietuvos rinktinės trenerio asistentas. Prieš pat 2011 metus pasirašė kontraktą su Vilniaus "Žalgiriu". 2012 m. kovo pabaigoje tapo Lietuvos vyrų rinktinės vyr. trenerio asistentu.
su FK Nevėžis
2017 m. gruodžio viduryje pasirašė kontraktą su Kėdainių „Nevėžio“ klubu.
„Optibet A lygos“ 2021 m. sezoną „Nevėžis“ pradėjo nesėkmingai. Kėdainiečiai nugalėjo pirmose sezono rungtynėse, o po to patyrė dvylika pralaimėjimų iš eilės. 2021 m. klubas išplatino pranešimą, kad treneris palieka postą.
FK Garliava
2022 m. sausio 31 d. pranešta, kad tapo Pirmos lygos debiutantų FK Garliava vyr. treneriu.
Kita
Sūnus Vitalis Stankevičius – taip pat futbolo treneris.
Manuaė
thumb|right|250px|Atolo vaizdas iš kosmoso Manuaė – negyvenamas atolas Ramiajame vandenyne, priklausantis pietinei Kuko salų grupei, labiausiai nutolęs į pietus, esantis už 100 km nuo Aitutakio salos, kurios administracijai yra pavaldus, už 229 km nuo didžiausios salyne Rarotongos salos.
Geografija
Atolą sudaro dvi nedidelės pasagos formos salos: Manuaė (2,1 km²) vakarų pusėje ir Te Au O Tu rytų pusėje (3,9 km²), viso 6,17 km² bendro sausumos ploto. Seklios lagūnos su būdingomis plačiomis smėlio pakrantėmis teritorija užima 7 km x 4 km plotą. Ją apjuosia iškilęs koralų rifas. Taip „uždarytas“ užutėkis neturi tiesioginio susisiekimo su vandenynu. Atolas driekiasi ant povandeninio vulkano viršūnės. Gelmė siekia 4000 m. gylį. Aukščiausiai iškilęs sausmos taškas – 5 m aukštyje nuo jūros lygio.
Manuaė yra svarbi vieta vietinei faunai. Atole puikios sąlygos paukščių kolonijoms, jūriniams vėžliams, čia gausu žuvų. Iš gretimo Aitutakio čia organizuojami pramoginiai ekologiniai žygiai, priekrantės žvejyba, povandeninis nardymas.
Istorija
thumb|left|250px|Atolo žemėlapis 1777 m. čia apsilankė kapitonas Džeimsas Kukas, kuris atolą pavadino Sandwich, vėliau – Hervey sala. Anksčiau čia buvo pastovių gyventojų, kurie užsiėmė žvejyba, rinko koprą: 1956 m. – 32 gyv., 1966 m. – 16 gyv., 1971 m. – 2 gyv., 1976 m. – nebeliko.
Natasha St-Pier
2001 m. Eurovizijos konkurse, vykusiame Kopenhagoje, su balade „Je n’ai que mon âme“ užėmė ketvirtą vietą. Vėliau atlikėja išleido anglišką dainos versiją „All I Have Is My Soul“. Iki šiol Natasha yra išleidusi 8 albumus, naujausias – „Bonne Nouvelle“ – išleistas 2012 metais.
Julius Žalakevičius
Julius Žalakevičius (g. 1978 m. rugpjūčio 12 d.) – lietuvių teatro aktorius.
Biografija
2003 m. Lietuvos muzikos akademijoje įgijo magistro laipsnį. 2004 m. drauge su kitais „cezario grupės” nariais apdovanotas Auksiniu scenos kryžiumi už geriausią metų debiutą spektaklyje „Arabiška naktis”.
Gemaitiškės
Gemaitiškės – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Norgeliškių.
Gaidys (reikšmės)
Gaidys:
Gaidys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gaidienė (ištekėjusi moteris) ir Gaidytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Andrimnis
Skandinavų mitologijoje Andrimnis (Andrimniras) – dievų virėjas Valhaloje. Jis einherijams ir dievams kiekvieną dieną iš paskerdžia paršą Sahrimnirą, kuris prisikeliąs kitą dieną. Kiaulieną išverda stebuklingame katile Eldrimnire. O iš ožkos Heidrun, kuri skabo Igdrasilo lapus, pieno gamina midų.
Linkaičių geležinkelio stotelė
Linkaičių geležinkelio stotelė – stotis Radviliškio rajono savivaldybėje, Linkaičių kaime. Išsišakoja geležinkelis Vilnius–Klaipėda ir geležinkelis Radviliškis–Daugpilis.
Iki 2014 m. geležinkelio stotis turėjo atskiros gyvenvietės statusą.
miniatiūra|left|Gyvenvietė prie geležinkelio
Naujoji sodyba
Naujoji sodyba – dvisavaitis daržininkystės, sodininkystės ir kitų smulkiųjų ūkio šakų žurnalas, leistas 1938 m. gruodžio mėn. – 1944 m. spalio mėn. Kaune.
Istorija
Leistas vietoje žurnalo „Sodyba“. Leido Žemės ūkio rūmai, 1940–1941 m. – LTSR žemės ūkio liaudies komisariatas, nuo 1942 m. – Žemės ūkio valdyba. Spausdino Raidės spaustuvė, Spindulio spaustuvė Kaune.
Bendradarbiavo Kazimieras Čikotas, Jonas Kriščiūnas, Jonas Martinaitis, Juozas Mockaitis, Stasys Nacevičius, Petras Šalčius, Mykolas Žilevičius ir kt.
Redagavo Pranas Rimkus, Juozas Strazdas, Zigmas Vinickas.
Gaigalaitė
Gaigalaitė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Gaigalas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pogentė
Pogentė – augalų ir gyvūnų mokslinės klasifikacijos kategorija, žemesnė už gentį.
Gilberto ir Eliso salos
Gilberto ir Eliso salos  – buvusi Jungtinės Karalystės valda Polinezijoje. Nuo 1892 iki 1916 m. turėjo protektoriato, nuo 1916 iki 1976 m. – kolonijos statusą.
Valdos pavadinimas kilo nuo Gilberto salų, kurias 1820 m. rusų keliautojas Ivanas Kruzenšteinas pavadino britų jūrininko Thomas Gilbert garbei, bei nuo Eliso salų, kurioms (pradžioje Funafučiui, vėliau pavadinimas suteiktas visam salynui) 1819 m. tokį pavadinimą davė britas Arent DePeyster britų politiko Edward Ellice garbei. Protektoriatas įkurtas kaip Britų Vakarų Ramiojo Vandenyno Teritorijų dalis. Pradžioje tai tebuvo oficiali paraiška į teritorijas, o iš tikro Gilberto ir Eliso salos imtos administruoti 1893 m., kai atvyko reziduojantis komisaras iš Fidžio. 1916 m. statusas pakeistas į koloniją. Prie kolonijos prijungtos Faningo, Terainos salos bei Tokelau. Kalėdų sala taip pat turėjo būti Gilberto ir Eliso dalimi, bet tam priešinosi JAV. 1926 m. Tokelau pavesta Naujosios Zelandijos valdžion. 1937 m. prie kolonijos prijungtos Fenikso salos, o 1972 m. – 5 Linijinės salos. Administracija buvo Banabos saloje, kur britai vykdė fosfatų gavybą. Po II pasaulinio karo sostinė perkelta į Taravos atolą (Betio kaimą).
Po karo prasidėjus dekolonizacijos procesui, buvo suteikiama daugiau galių vietinei valdžiai. 1974 m. buvo surengtas referendumas, kuriame Eliso salų gyventojai pasisakė už atsiskyrimą nuo Gilberto salų. 1976 m. iš Eliso salų sudaryta nauja Tuvalu kolonija. 1978 m. ji tapo nepriklausoma valstybe. Gilberto, Linijinės ir Fenikso salos sudarė Kiribačio koloniją, kuri nepriklausomybę paskelbė 1979 m.
Palangos seniūnija
Palangos seniūnija – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pajūryje, į šiaurę ir šiaurės rytus nuo Klaipėdos. Centras – Palanga.
Istorija
Seniūnija sudaryta 1529 m.
Seniūnijai priklausė Palangos dvaras, daug žemių aplink Kretingą, Gargždus.
Bulgano aimakas
Bulgano aimakas  – vienas iš 21 Mongolijos aimako, besidriekiantis šalies šiaurinėje dalyje. Aimako sostinė – Bulganas.
Vincas Galinis
Vincas Galinis (1885 m. – 19? m.) – Lietuvos visuomenės ir politinis veikėjas.
Bulgano aimakas
Transportas
Aimako sostinėje Bulgane yra Bulgano oro uostas (Kodas: UGA/ZMBN). Vykdomi nuolatiniai skrydžiai į Ulan Batorą, Chobdą ir Mureną.
Vincas Galinis
Biografija
Dirbo Kauno ligonių kasoje, nuo 1928 m. spalio 28 d. – Ligonių kasos pirmininkas.
Bulgano aimakas
Administracinis suskirstymas
thumb|left|180px|Sumų žemėlapis Aimakas padalintas į 14 sumų:
Taip pat patenka miesto tipo gyvenvietės: Chialganatas, Saichan Ovo.
Vincas Galinis
Biografija
1924 m. – „Žiežirbos“ narys. 1925 m. Lietuvos socialdemokratų partijos XII suvažiavime išrinktas CK sekretoriumi. 1929 m. sausio 15 d. – LSDP Nepaprastosios konferencijos dalyvis. 1929 m. dalyvavo Latvijos SDDP suvažiavime, grįžtant Šiauliuose suimtas. 1929 m. gruodžio 3 d. iškelta byla, bet, įsikišus tarptautinei visuomenei, paleistas. 1931 m. spalio 31 d. – lapkričio 1 d. LSDP XIII suvažiavime išrinktas CK nariu.
Kolomna
Kolomna  – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, Kolomnos rajono administracinis centras, vienintelė gyvenvietė Kolomnos miesto apygardoje. Upių uostas prie Okos ir Maskvos santakos. Geležinkelio stotis. Elektronikos, cemento, mašinų, tekstilės pramonė. Veikia krašto muziejus, pedagoginis institutas.
Mieste išliko Kolomnos kremlius su XVI–XVII a. cerkvėmis bei vienuolynais – vienas iš didžiausių tokio tipo gynybinių įrengimų Maskvos srityje, Rusijos architektūros paminklas.
Monterėjaus įlankos jūrų draustinis
Monterėjaus įlankos jūrų draustinis – valstybinis draustinis JAV, Kalifornijoje. Jis yra didžiausias iš 14 JAV esančių nacionalinių parkų jūrų draustinių. Monterėjaus įlankos nacionalinis jūros draustinis tęsiasi iki centrinės Kalifornijos Ramiojo vandenyno pakrante nuo San Francisko pietinės dalies iki Santa Barbaros link ir nusitęsia 50 km į vandenyną. Šio draustinio vandenis praturtina giluminiai vandenys. Draustinyje gyvena didieji baltieji rykliai, Kalifornijos jūrų liūtai, ruoniai ir migruojantys paukščiai. Pakrantėse šis draustinis garsėja laminarijų miškais.
Dublino karalystė
Dublino karalystė – vikingų karalystė, 839–1171 m. egzistavusi Airijoje, Dublino apylinkėse.
Vikingai į žemes palei Dubliną (Dubh Linn 'juodas tvenkinys') įsiveržė IX a. ir įkūrė vikingų Dublino karalystę. Jos teritorija maždaug atitinka dabartinės Dublino grafystės teritoriją.
Vikingai karalystę vadino Dyflin. Anglai vėliau perdirbo sen. į. Menksai Dubliną iki šiol vadina Divlyn.
Dublino valdovai dažnai būdavo bendrakaraliai (valdydavo išsyk keli). Keletą kartų tas pats valdovas valdė ir Dublino karalystę, ir Jorviką.
Klevžeris
Klevžeris – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Semeliškių miestelio, paribyje su Trakų rajonu. Ežeras netaisyklingos T raidės formos, ilgis iš vakarų į rytus – 0,28 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 150,6 m. Krantai aukšti, apaugę medžiais – ežerą supa Gilūšio miškas, tik pietvakarinis krantas žemas ir pelkėtas – per pelkę išteka upeliukas link Gilūšio ežero (Strėvos upės baseinas). Į šiaurę yra dalis Klevinės kaimo.
Dublino karalystė
988 m. Airijos aukštasis karalius Máel Sechnaill mac Domnaill pradėjo užkariauti vikingų Dublino karalystę. 1002 m. Maelas Sechnailas prarado aukštojo karaliaus titulą, kurį perėmė Mansterio karalius Brajanas Borus (Brian Boru). Vikingai toliau priešinosi, tad airiai Dublino karalystę užkariauti taip ir nebaigė. Airiai ėmė dominuoti Dublino karalystės žemėse XI a. viduryje. Dublino miestą vis dar valdė vikingų karalius, kol 1171 m. jį nuvertė normanai. Tuo metu ne vikingų Airijoje Airijos mažieji karaliai rungėsi dėl Airijos aukštojo karaliaus titulo.
Dublinas vikingą karalių prarado 1171 m., kai jį nukovė normanai, tačiau miesto gyventojai savo savitumą išlaikę dar kelias kartas.
Svainystė
Svainystė, vedybų giminystė - ryšys tarp:
Svainystės ryšiais susieti žmonės yra uošvis, anyta, uošvienė, marti, žentas, svainis ir kiti bei sudaro kraujo giminystę.
Kai kuriais įstatymo numatytais atvejais svainystės ryšiai gali būti teisiškai reikšmingi.
Nuorodos
Sugulussuhted
Šigeo Jaegaši
Nacionalinėje komandoje žaidė 1956-1968 m., su ja dalyvavo 1956, 1964 ir 1968 m. olimpinėse žaidynėse.
Jonas Kazlauskas (1930)
Jonas Kazlauskas (1930 m. rugpjūčio 1 d. Matiešionyse, Nemajūnų valsčius – po 1970 m. spalio 8 d.) – Lietuvos kalbininkas, vienas žymiausių XX a. baltistų, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras. Nuo 1990 m. lituanistams ir baltistams skiriama Birštono savivaldybės įsteigta Jono Kazlausko premija.
Biografija
Mokėsi Dzingeliškių pradinėje ir Nemajūnų septynmetėje mokykloje. 1942 m. įstojo į Prienų gimnazijos 2 klasę. Gimnaziją baigė aukso medaliu. 1949–1954 m. Vilniaus universitete (VU) studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1958–1970 m. VU dėstytojas, nuo 1962 m. docentas. 1968 m. filologijos mokslų daktaras. 1968–1970 m. VU Istorijos ir filologijos fakulteto dekanas, nuo 1969 m. profesorius.
1965 m. jo pastangomis įsteigtas baltų kalbotyros žurnalas „Baltistica“ (1965–1970 m. atsakingasis redaktorius) netrukus pelnė tarptautinį pripažinimą. Jo iniciatyva Vilniuje 1964 m. ir 1970 m. surengtos vėliau tradicinėmis tapusios tarptautinės baltistų konferencijos, kurios nuo 1980 m. pakaitomis vyksta Vilniuje ir Rygoje.
1970 m. buvo pakviestas į JAV Pensilvanijos universitetą skaityti baltų kalbotyros kurso. Spalio 8 d. profesorius dingo. Jo kūnas buvo surastas lapkričio 17 d. Neryje. Mirties aplinkybės nežinomos – visi dokumentai iš KGB archyvų dingę.
Mokslinė veikla
Faktinis visos baltistų veiklos vadovas. Daugiausia tyrinėjo baltų kalbų istorijos problemas. Paskelbė seriją straipsnių apie lietuvių kalbos daiktavardžių linksniavimo raidą, jų kamienų mišimą, galūnių kilmę. Svarbūs baltų fonologijos ir akcentologijos tyrinėjimai. Ypač reikšmingas straipsnis „Lietuvių literatūrinės kalbos fonemų diferencinių elementų sistema“, išsp. 1966 m. Daugumą tyrinėjimų apibendrino veikale „Lietuvių kalbos istorinė gramatika“. Tai nėra išsami istorinė gramatika, daugiau nagrinėjamas kirčiavimas, daiktavardis ir veiksmažodis, yra ir sunkiai įrodomų hipotezių. Svarbiausia reikšmė – pirmą kartą lietuvių kalbotyroje panaudota nauja tyrinėjimo metodika – nuo kalbų lyginimo pereinama prie vidinės rekonstrukcijos, nuo atskirų faktų istorijos – prie fonologinių ir gramatinių sistemų raidos. Vertingiausias daiktavardžio istorijos skyrius. Domėjosi ir dabartinės lietuvių kalbos problemomis.
Bogorodickas
Bogorodickas  – miestas Rusijoje, Tulos srityje, 65 km į pietus nuo Tulos, prie Upiortos upės; rajono centras. Greta praeina „Dono“ plentas (M4), yra Ždankos geležinkelio stotis (prie Maskvos–Jeleco linijos). Mašinų ir elektroninių įrengimų pramonė. Veikia krašto muziejus, įsikūręs Bobrikų dvare, Kazanės Dievo Motinos šventykla, Šv. Dievo Motinos Ėmimo į Dangų cerkvė, teatras.
Istorija
Bogorodickas pradėjo kurtis XVI a. Maskvos kunigaikštystei įtvirtinant savo pietines sienas. 1663 m. įkurta Bogorodicko medinė tvirtovė. 1777 m. suteiktas miesto statusas, įkurtas dvaras.
Tarybiniais metais netoliese kasta akmens anglis. Iki 2010 m. veikė technochemijos gamykla, gaminusi volframinio švino kristalus.
Akademijos galerija (Florencija)
right|thumb|240px| Akademijos galerijos įėjimas
Akademijos galerija – meno galerija Florencijoje. Dar vadinama tiesiog Akademija, įsikūrusi Ricasoli gatvėje (Via Ricasoli) 58-60. Žymiausias galerijos eksponatas – Mikelandželo „Dovydo“ skulptūra.
Apie galeriją
1784 m. visos Florencijos dailės mokyklos buvo suvienytos į šią akademiją. Tuo pat metu buvo pradėti kaupti kūriniai akademijos dailės kolekcijai. 1873 m. į Akademiją buvo perkelta originali Mikelandželo „Dovydo“ statula (dabar yra specialiai jai sukurtoje patalpoje). Buvo sumanymas čia įkurti Mikelandželo muziejų. Šiuo metu galerija labiau orientuota į ankstyvąjį XIV-XV a. florentietiškąjį meną. Yra senovinių muzikinių instrumentų galerija. Iš skulptūrų galerijoje yra Mikelandželo „Išsilaisvinančių vergų“ statulos ir Džambolonjos originalus „Sabinės pagrobimo“ statulos modelis.
2008 m. galeriją aplankė per 1,3 mln. lankytojų.
Galerijos eksponatai
Keletas iš žymiausių galerijos eksponatų:
Ginklų ir šovinių gamyklų inspektorius
Ginklų ir šovinių gamyklų inspektorius  – pareigos Rusijos Vyriausioje artilerijos valdyboje.
Juozas Kazlauskas (1942)
Juozas Kazlauskas (1941 m. sausio 6 d. Žvirbliškės, Molėtų valsčius – 2002 m. vasario 20 d. Vilnius) – Lietuvos fotografas, kino operatorius, režisierius.
Ginklų ir šovinių gamyklų inspektorius
Pareigos įsteigtos 1871 m., egzistavo iki 1908 m. Pareigos buvo priskirtos III ar IV Rangų lentelės klasei, atitiko generolą majorą ar generolą leitenantą. Į inspektorių kreipdavosi „Ваше превосходительство“.
Juozas Kazlauskas (1942)
Biografija
1949–1957 m. gyveno tremtyje Irkutsko srityje. 1972 m. baigė Kinematografijos institutą Maskvoje. 1969–1975 m. Lietuvos kino mėgėjų draugijos, 1975–1987 m. Lietuvos kino studijos dokumentinių filmų operatorius, režisierius. Nufilmavo filmus, kuriuos statė režisieriai Saulius Beržinis, Algirdas Dausa, Laima Pangonytė, Robertas Verba ir kiti. Sukūrė dokumentinių filmų, reportažinių fotografijų. Surengė individualių parodų Lietuvoje ir užsienyje (Miunchenas 1989 m., Paryžius ir Meksikas 1991 m., Berlynas 1995 m.).
Ginklų ir šovinių gamyklų inspektorius
Ginklų ir šovinių gamyklų inspektorius buvo Artilerijos komiteto narys, jame vadovavo ginklų ir šovinių gamybos techninei pusei. Inspektoriui techniniais ir gamybos klausimais buvo pavaldūs:
Pareigos panaikintos 1908 m. gruodžio 15 d. ėmus reorganizuoti artilerijos ir artilerijos technikos institucijų valdymą.
Bai Taigos kožunas
Bai Taigos kožunas  – administracinis rajonas Rusijoje, Tuvos vakaruose. Administracinis centras – Teli.
Vidurio lyguma
Vidurio lyguma, Centrinė lyguma arba Džongjuanas  – istorinis regionas, esantis Istorinės Kinijos centre. Užima dabartinės Henano provincijos šiaurinę dalį, Hebėjaus provincijos pietinę dalį ir gretimas teritorijas Šansi bei Šandongo provincijose. Laikomas Kinijos civilizacijos lopšiu ir jos svarbiausia vieta.
Bai Taigos kožunas
Geografija
Kožunas turi sienas su Chakasija ir Kalnų Altajumi. Teritorijoje stūkso Bai Taigos kalnų masyvas. Taip pat yra Kara Cholio saugoma teritorija – Ubsu Nuro duburio (UNESCO pasaulio paveldas) objekto dalis.
Vidurio lyguma
Kai kuriuose kontekstuose šis terminas gali būti naudojamas įvardinti visą istorinę Kiniją.
Bai Taigos kožunas
Ūkis
Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste. Yra Šiviligo radono vandens versmės. Veikia Kara Chol Turo turistinė bazė.
Vidurio lyguma
Geografija
Vidurio lyguma užima dalį Šiaurės Kinijos lygumos, ir jos ašimi yra Geltonoji upė. Tradicinė vakarinė regiono riba yra Hua kalnas, kur į Geltonąją upę įteka Vei upė ir yra siauri tarpekliai. Regionas vakaruose (Vei upės baseinas) yra vadinamas Guandžongu. Regiono rytuose Geltonoji upė staigiai suka į šiaurės rytus, čia prasideda lygumų kraštas (istorinė Jan provincija). Šiaurės vakaruose regioną riboja Taihango kalnai, kurie skiria nuo Fen upės slėnio (istorinė Dzi provincija). Pietvakariuose regioną uždaro Čin kalnai, kurie atskiria nuo Han upės baseino ir Sičuano.
Bai Taigos kožunas
Gyvenvietės
Kožunas padalintas į 7 kaimo gyvenvietes (sumonus):
Vidurio lyguma
Geografija
Kita svarbi regiono upė yra Luo upė (洛河 Luòhé), kertanti visą teritoriją lygiagrečiai Geltonajai upei, ir įsiliejanti į ją rytuose. Regione teka ir Čin upė (į šiaurę nuo Geltonosios upės) bei Huai upės aukštupio intakai Hong, Ing ir Guo. Song kalnas yra laikomas regiono (ir visos Kinijos) simboliniu centru.
Bai Taigos kožunas
Gyvenvietės
thumb|left|250px|Kožuno kraštovaizdis
Gembašilis
Gembašilis – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Šeštokų.
Vidurio lyguma
Raida
Regionas yra labai senas žemdirbystės ir civilizacijos židinys, siejamas su Geltonosios upės civilizacija. Jau VII–VI tūkst. pr. m. e. čia klestėjusios Peiligango kultūros gyventojai mokėjo dirbti žemę, augino soras, šerytes ir kanapes, domestifikavo kiaules ir naminius paukščius. Svarbią vietą jų ūkyje užėmė ir elnių bei šernų medžioklė, žvejyba upėse. V–IV tūkst. pr. m. e. į Vidurio lygumą iš vakarų paplito Jangšao kultūra, o III tūkst. pr. m. e. ją pakeitė iš rytų paplitusi Longšano kultūra.
Džou dinastija buvo kilusi iš Guangdžongo regiono vakaruose, kur buvo jos pirmoji sostinė, tačiau XI a. ji užvaldė Vidurio lygumą ir čia įkūrė savo sostinę Čengdžou. Nepaisant to, kad neturėjo politinės galios valdyti kitas tuometinės Kinijos valstybes kitose provincijose, Džou karaliai įtvirtino simbolinę galią kitų valstybių atžvilgiu, o kartu ir Vidurio lygumos svarbą. Svarbiausia valstybė hegemonė Vidurio lygumoje I tūkst. pr. m. e. buvo Dzin karalystė. 376 m. pr. m. e. jai skilus, Vidurio lygumą dalinosi Han ir Vei karalystės, o Džou karaliai valdė tik sritis aplink sostinę.
Tuo metu 9 provincijų sistemoje Vidurio lyguma buvo tapatinama su tradicine Ju provincija. Tai buvo svarbiausia provincija, aptinkama visuose sąrašuose, ir daugumoje senųjų šaltinių jos vieta fiksuojama būtent Vidurio lygumoje.
Po Kinijos imperijos suvienijimo III a. pr. m. e. Vidurio lyguma ir toliau išlaikė savo svarbą Kinijos valstybėje, dėl svarbos konkuruodama su Vei upės baseinu. Ji buvo valdoma kaip Sili provincijos dalis, čia buvo svarbiausi imperijos miestai. Kai kurios dinastijos sostinę turėjo Guangdžonge (pvz., Čin sostinė Sianjangas, Han, Sui ir Tang sostinė Čanganas), tuo tarpu kai kuriais laikais ji buvo atkeliama į Vidurio lygumą (Han, Cao Vei sostinė Luojangas, Songų sostinė Kaifengas) ir pan.
Po to, kai XIII a. mongolai Kinijos sostinę iškėlė į Pekiną, Vidurio lyguma prarado savo politinę svarbą Imperijos valdyme.
Darchan Ulo aimakas
Darchan Ulo aimakas – vienas iš 21 Mongolijos aimako, išsidėstęs šalies šiaurėje. Teritorija yra apsupta Selengos aimako. Sostinė – Darchanas.
Transportas
Per Darchan Ulo aimaką yra nutiestas Kinijos-Mongolijos-Sibiro magistralinis geležinkelis.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|180px|Sumų žemėlapis
Rudoji nykštukė
thumb|250px|Rudoji nykštukė Gliese 229B. Kairėje – Palomaro observatorijos nuotrauka, dešinėje – [[Hablo kosminis teleskopas|Hablo kosminio teleskopo. Nykštukė sukasi apie kitą, daug stambesnę žvaigždę (kairėje)]]
Centrinė jėga
Centrinė jėga – tokia jėga, kurios dydis priklauso tik nuo skaliarinio atstumo iki veikiančiosios jėgos centro (tarkim, kūno masės centro ar pan.). Kadangi jėga priklauso tik nuo atstumo iki centro, jėgų laukas yra sferiškai simetrinis.
Rudoji nykštukė
Rudosios nykštukės – dydžiu tarpinę tarp žvaigždžių ir planetų padėtį užimantys kosminiai objektai, pernelyg maži, kad juose galėtų vykti branduolinės (vandenilio virsmo heliu) reakcijos. Žvaigždėms įprastos branduolinės reakcijos galimos tik jei dangaus kūno masė viršija maždaug 0,08 M_\odot (Saulės masių), arba 80 Jupiterio masių.
Dangaus kūno priskyrimas kategorijai
Šiuo metu tebevyksta diskusijos kam (rudosioms nykštukėms ar planetoms) priskirti maždaug ties maždaug 13 Jupiterio masių (M_J) riba esančius dangaus kūnus. Bet kuriuo atveju ties šia riba jau galimos deuterio, o maždaug ties 65M_J taip pat ir ličio branduolinės reakcijos. Dėl visą tūrį apimančios konvekcijos rudoji nykštukė neturi chemiškai skirtingų vidaus sluoksnių. Kai kada šie dangaus kūnai turi savo planetų. Daugiausia pagal spektro ypatumus žinomos rudosios nykštukės skirstomos į M, L, T ir Y klases (Y klasė šalčiausia). Daugiausia energijos išspinduliuojama infraraudonojoje spektro dalyje. Mažiausia žinoma rudoji nykštukė yra apie 8 M_J, ji turi savo planetų sistemą. Ginčijamasi ir dėl žinomo 7 M_J objekto, teigiant, jog nors ir planetos dydžio, jis greičiausiai atsirado kitaip. Stambios planetos dydžio kūnas, susiformavęs ne kaip planeta (iš proplanetinio disko, o kaip žvaigždė vadinamas planema (planetos masė - nors šis terminas nėra plačiai prigijęs).
Struktūra
Didesnėse nykštukėse matmenis tada palaiko daugiausia degeneruotų dujų spaudimas (kaip baltosiose nykštukėse), mažesnėse - daugiau Kuloninės jėgos (kaip planetose). Dėl šių dviejų kartu veikiančių mechanizmų šios stadijos rudosios nykštukės visos yra gana panašaus, daugmaž Jupiterio dydžio. Dabartiniai modeliai numato, jog rudosios nykštukės gali turėti proplanetinius diskus ir iš arti atrodyti panašiai kaip Saturnas ar Jupiteris. Saturnas ir Jupiteris taip pat panašaus dydžio, nors jų masės skiriasi apie tris kartus.
2006 m. išmatuotos dviejų viena apie kitą besisukančių tokių nykštukių masės buvo lygios 55 ir 35 Jupiterio masėms. Didesnė nykštukė pasirodė esanti šaltesnė, tuo griaudama paplitusius jų evoliucijos modelius. Ginant esamas teorijas, įtariama, jog galbūt nykštukės nėra vieno amžiaus ir sudarė porą vėliau.
Jaunos rudosios nykštukės yra žvaigždės dydžio objektai (minėtos dvi nykštukės yra maždaug Saulės dydžio). Nedaug žemesnė ir jų paviršiaus efektinė temperatūra. Minėtų dviejų nykštukių temperatūros yra 2650 °K (didesniosios) ir 2790 °K (mažesniosios). Saulės paviršiaus temperatūra lygi 5800 °K. Rudosioms nykštukėms vėstant ir traukiantis, jų matmenys sumažėja iki jau tik planetoms būdingų matmenų.
Atradimas
Rudųjų nykštukių egzistavimas buvo įtariamas jau nuo 1980 m., tačiau pirmąją tokią planetą-žvaigždę pavyko stebėti tik 1995 m. Manoma, jog iš tiesų rudųjų nykštukių gali būti netgi daugiau nei paprastų žvaigždžių, tačiau dėl mažo ryškio jas sunku aptikti. Esama hipotezės jog Saulė turi šiuo metu neatrastą rudąją nykštukę - palydovą (Nemezidę). Ši sena hipotezė šiuo metu nėra populiari.
Kitos reikšmės
Rudosiomis nykštukėmis kai kada vadinamos žymiai ataušusios baltosios nykštukės, kuriose branduolinės reakcijos nevyksta ne dėl masės trūkumo, o todėl jog branduolinis kuras jau sudegė. Literatūroje[1] tokie objektai rudosiomis nykštukėmis nelaikomi.
Centrinė jėga
Iš šio apibrėžimo seka tokios centrinių jėgų lauko savybės:
Savybės
Centrinė jėga visada gali būti aprašyta kaip potencialo gradientas su neigiamu ženklu:
Sausoji valstija
miniatiūra|right|250px|Sekmadienio draudimas prekiauti alkoholiu išsineštinai žemėlapyje pagal atskiras valstijas (2007 m. sausio 1 d. duom.):         sekmadienio apribojimai          be apribojimų Sausoji valstija – JAV valstija, kurioje alkoholio gamyba ar prekyba yra uždrausta ar smarkiai apribota. Blaivybės sąjūdžio metais daugelis valstijų tapo „sausomis“, taip prasidedant prohibicijos laikotarpiui visoje šalyje. Šiuo metu Amerikoje nėra nei vienos visiškai „sausos“ valstijos, nors egzistuoja kai kuriose jų atskiros sausosios apygardos (dry counties) ar priimti prekybos alkoholiu apribojimai.
Centrinė jėga
Savybės
Centrinio jėgos lauko rotorius visada yra lygus nuliui:
Pavyzdžiai
Gravitacijos ir kuloninės jėgos yra visiems žinomi centrinių jėgų laukai, kurių stipriai yra proporcingi 1/r².
Diktatorius
miniatiūra|Lyderiai, dažnai apibūdinami kaip diktatoriai (iš kairės į dešinę, iš viršaus į apačią): [[SSKP|Sovietų Sąjungos komunistų partijos generalinis sekretorius Josifas Stalinas;  Vokietijos fiureris Adolfas Hitleris; Kinijos komunistų partijos pirmininkas Mao Dzedongas; Italijos dučė Benitas Musolinis; Šiaurės Korėjos aukščiausias vadovas Kim Ir Senas.]] Diktatorius ( – 'įsakinėju') – valstybės vadovas, turintis absoliučią valdžią. Diktatoriais dažniausiai tapdavo kitą diktatorių nuvertus arba ką tik susikūrusių ar nepriklausomybę iškovojusių valstybių, kuriose silpna demokratija, vadovai.
Centrinė jėga
Pavyzdžiai
Objektas, skriejantis gravitacinių arba kuloninių jėgų lauke, juda pagal Keplerio dėsnius.
Sausoji valstija
Istorija
1851 m. Meino valstijoje buvo priimtas įstatymas, vienas iš pirmųjų, įteisinęs blaivyės sąjūdį JAV. Įstatymu uždrausta pardavinėti visus alkoholinius gėrimus išskyrus „medicininiams, mechaniniams ir gamybiniams tikslams“. Jis greitai išplito, o prohibicijos įstatymas buvo priimtas daugiau kaip pusėje valstijų. Visos šalies mastu įstatymas įsigaliojo 1919 m., ratifikavus Aštuonioliktąją JAV Konstitucijos pataisą, o buvo atšauktas 1933 m., priėmus Dvidešimt pirmąją pataisą.
Centrinė jėga
Pavyzdžiai
Nereikia painioti centrinės jėgos su įcentrinės jėgos sąvoka!
Diktatorius
Istorija
Senovės Romoje diktatoriumi tapdavo pareigūnai, kuriems ypatingais atvejais (pavyzdžiui, kilus karui) senato nutarimu būdavo suteikiama neribota valstybės valdžia (bet ne ilgiau nei 6 mėnesiams). Kai kurie asmenys tokią valdžią išlaikydavo ilgesnį laiką, pvz., Lucijus Kornelijus Sula ar Gajus Julijus Cezaris.
Naujaisiais laikais vienais pirmųjų diktatorių galima laikyti Anglijos vadovą Oliverį Kromvelį, Prancūzijos didžiosios revoliucijos veikėją Maksimiljaną Robespjerą bei Prancūzijos imperatorių Napoleoną Bonapartą.
Po I pasaulinio karo (1914–1918) diktatoriais faktiškai tapo ir daugelio Europos valstybių lyderiai (A. Smetona Lietuvoje, J. Pilsudskis Lenkijoje, K. Ulmanis Latvijoje ir kiti).
Po II pasaulinio karo (1939–1945) daugumoje Vakarų Europos šalių įsigalėjo demokratija. Diktatorių čia beveik neliko (išimtys – Fransiskas Franko Ispanijoje ir António de Oliveira Salazar Portugalijoje). XXI a. diktatoriais įvardijami Rusijos prezidentas Vladimiras Putinas, Baltarusijos prezidentas Aleksandras Lukašenka, Sirijos prezidentas Bašaras al-Asadas, Šiaurės Korėjos vadovas Kim Čen Unas.
Karantino agentas
Karantino agentas  – mediko pareigybė Rusijos imperijos karantino įstaigose 1866–1910 m. Karantino agentai buvo Rusijos jūrų karantino įstaigų karantino agentūrų vadovai.
Pareigybė įvesta 1866 m. kovo 1 d. Karantinų statutu (Устав о карантинах). Karantino agentus, parinktus iš gydytojų, į pareigas skirdavo Vidaus reikalų ministerija.