cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Berlyno blokada
Blokados eiga
Berlyno blokada, dar vadinama pirma Berlyno krize, pagreitino Vokietijos padalinimą į dvi dalis. Taip pat įvyko ir Berlyno valdžios pasidalinimas. 1948 m. birželyje įvyko pasitarimas, kurio metu Vakarų valstybės atmetė TSRS siūlymus sukurti vieną Vokietijos valdžią. Buvo aišku, kad Vokietija bus padalinta į dvi dalis, kurios liks dvejose įtakos sferose. Buvo sukurtos dvi vokiečių valstybės: 1949 m. gegužės 23 d. priimta nauja Vokietijos Demokratinės Respublikos konstitucija ir 1949 m. spalio 7 d. Vokietijos Federacinės Respublikos ir Vakarų Berlyno eksklavo.
Céline Dion
Celine Dion (g. 1968 m. kovo 30 d. Kvebekas, Kanada) – garsi Kanados dainininkė.
1990 - 1994
1990-aisiais, būdama 20-ties, ji išleido savo pirmąjį albumą anglų kalba „Unison“, kurio kūriniai Where Does My Heart Beat Now bei (If There Was) Any Other Way pakilo iki JAV Top 10-uko. 1991-aisiais ji išleido dar vieną ne anglišką albumą Chante Plamondon. 1992-ųjų pradžioje Celine vėl lankėsi JAV Top aukštumose – šįkart įrašiusi bendrą kūrinį su Peabo Bryson „Beauty And The Beast“. Tų metų kovą taip pat pasirodė ir antras jos albumas „Celine Dion“, tapęs du kartus platininiu. Vėliau tais metais Celine koncertavo kartu su Michael Bolton’u, o po šio turnė išleido dar vieną albumą – „Colour Of My Love“, iš kurio vienu hitu tapo daina When I Fall In Love su Clive Griffin, skirta filmo Sleepless In Seattle garso takeliui. Kiti du superpopulirarūs albumo kūriniai The Power Of Love bei Misled pasiekė net JAV Top 40 viršūnę, o albumas „Colour Of My Love“ buvo parduotas net šešių milijonų tiražu.
Santuoka
1994-aisiais Celine ištekėjo už savo prodiuserio Rene Angelil’io, vyresnio už ją 26-iais metais. Jų bendravimas prasidėjo Celine būnant 19-os ir dar tik pradedant karjerą.
1995 - 2002
1995-aisis C. Dion buvo pripažinta daugiausiai įrašų parduodančia Kanados dainininke. Po dvejų metų pertraukos, 1996-aisiais pasirodė vienas geriausių Celine albumų, „Falling Into You“, iš viso parduotas daugiau nei 12-os milijonų tiražu. Hitais numeris vienas tapo dainos Because You Loved Me (6 savaitės pirmoje vietoje) (filmo Up Close And Personal garso takelis), It’s All Coming Back To Me Now (5 savaitės 1-oje) ir All by Myself. Albumas „Falling Into You“ vienai savaitei pakilo iki Didžiosios Britanijos albumų topo viršūnės. 1997-ųjų vasarį Celine buvo apdovanota dviem Grammy statulėlėmis: už geriausią metų albumą ir geriausią metų pop albumą (Falling Into You). Iki pat 1997-ųjų pabaigos Celine nedingdavo iš JAV ir Europos topų su albumo Falling Into You singlais kol lapkritį išleido naują albumą – Let’s Talk About Love. Kiek anksčiau ji apsilankė JAV Top 10 kartu su Barbara Streisand įrašiusi dainą Tell Him. Naujasis albumas, kuriame buvo ir didžiausias Celine hitas istorijoje – filmo Titanikas daina My Heart Will Go On, šešias savaites išbuvusi JAV Top 40 viršūnėje, Didžiosios Britanijos albumų topo pirmos vietos neužleido net penkias savaites. Vien JAV C. Dion studijinis darbas Let’s Talk About Love tapo 10 kartų platininiu. 1998-ųjų viduryje, išblėsus My Heart Will Go On populiarumui, radijo stotyse pradėjo skambėti ir į JAV Top 10 pakilo antras albumo singlas To Love You More, o Celine nesnaudė ir įrašė kalėdinį diską These Are Special Times, kurio daina su R. Kelly I’m Your Angel tapo JAV Top 40 hitu. Net kalėdinis albumas These Are Special Times tapo keturis kartus platininiu JAV, kas atsitinka gan retai. 1999-ųjų pradžioje Celine vėl laimi dvi Grammy statulėles: už metų įrašą ir geriausią moters pop vokąlą (abi už dainą My Heart Will Go On). 1999-ųjų balandį C. Dion paskelbė atšaukianti kelis savo koncertus tam, kad galėtų būti su odos vėžiu sergančiu savo vyru: „Rene yra svarbiausias mano gyvenime ir aš noriu būti šalia jo kai jam bus sunku“ – sakė superžvaigždė. 1999-ųjų rugsėjį ji paskelbė ir dar blogesnę žinią savo gerbėjams: jos koncertas 1999-ųjų gruodžio 31-ą bus paskutinis prieš 2-3 metus truksiančią pertrauką jos muzikinėje veikloje. Lapkritį pasirodė naujas Celine albumas All The Way – A Decade Of Song, kuriame buvo tokie hitai kaip su Frank Sinatra kompiuterio pagalba įrašytas duetas, daina That’s The Way It Is (JAV Top 10) bei I Want You To Need Me. Albumas All The Way – A Decade Of Song tapo šešis kartus platininiu JAV. 2000-ųjų birželį Celine paskelbė esanti nėščia, o 2001-ųjų sausio 25-ą pagimdė sūnų Rene Charles’ą. 2002-ųjų pradžioje C. Dion grįžo į muzikos pasaulį su nauju studijiniu darbu – albumu A New Day Has Come, kurio titulinis darbas A New Day Has Come pakilo iki JAV Top 10-uko. Vėliau tokį patį pasiekimą pakartojo singlas I’m Alive, tačiau Celine paskelbė, kad į sceną grįš tik 2003-aisiais Las Vegase.
Inta
Inta  – miestas Rusijoje, Komijoje, apie 50 km į pietus nuo Šiaurės poliaračio, Didžiosios Intos kairiajame krante (Pečioros baseinas). Rajono centras. Geležinkelio stotis prie linijos į Vorkutą.
Demografija
1989 m. mieste gyveno daugiau nei 60 tūkst. gyventojų. Žlugus komunizmo sistemai, miestas neteko savo reikšmės ir pradėjo nykti. 2010 m. būta 33,8 tūkst. gyventojų, bet to masiško anglių šachtų uždarymo, pagal 2021 m. oficialius duomenis gyveno 20,2 tūkst. gyventojų, o realybėje jų buvo gerokai mažiau.
Tautinė sudėtis (pagal 2010 m. duomenis): rusai – 72,6 %, komiai – 11,4 %, ukrainiečiai – 7,6 %, totoriai – 1,8 %, baltarusiai – 1,4 %, mariai – 0,6 %, čiuvašai – 0,6 %, lietuviai – 0,5 %.
Istorija
1939 m. Intos gyvenvietės vietoje ir apylinkėse įkurta lagerių, gyvenvietė įkurta 1940 m. Miestą pastatė tremtiniai ir kaliniai, dirbantys Pečioros baseino akmens anglių kasyklose. Miesto teisės nuo 1954 m. 1941–1948 m. Inta buvo TSRS Intos lagerių grupės (Intalag), 1948–1957 m. Mikunės ir Intos lagerių grupės (Minlag) centras, Intoje buvo jų valdybos. 1948 m. čia kalinta apie 22 000 kalinių, apie pusę – politiniai, kiti – kriminaliniai, buvo 12 ar 13 pavienių lagerių.
Lietuviai
Nuo 1945 m. Intalage ir Minlage nuolat buvo politinių kalinių (vyrų ir moterų) iš TSRS okupuotos Lietuvos, 1948–1953 m. jie buvo treti pagal kalinių skaičių. Tarp lietuvių buvo daug jaunimo, inteligentų, kariškių – daugiausia partizanai, jų rėmėjai, ryšininkai. Kaliniai dirbo šachtose, mašinų remonto dirbtuvėse, statybose, plytinėje, tiesė kelius. Žmonės badavo, daug jų mirė, žuvo ar buvo sužaloti šachtose, sirgo plaučių ligomis, kurias sukeldavo uolienų dulkėmis užterštas oras. Atlikus bausmes lageriuose nemažai kalinių Intoje buvo paliekama tremčiai. Po J. Stalino mirties 1953 m. režimui sušvelnėjus įsikūrė slaptas lietuvių kalinių savišalpos fondas, įvairių būrelių – kalbų, matematikos, istorijos, literatūros, muzikos. Lietuviai perrašinėjo ir studijavo A. Maceinos kūrinius, 1954–1955 m. parengė rankraštinius poezijos rinkinius „Benamiai“, „Saulėtekio link“, „Veidu į Tėvynę“. 1989 m. Vilniuje išėjo Intos kalinių poezijos antologija „Benamiai“. Grįžę į Lietuvą už lietuvišką veiklą lageriuose kai kurie politiniai kaliniai buvo vėl suimti ir nuteisti.
Apie 1956 m. dauguma lagerių buvo panaikinta, barakai nugriauti, kalinių kapinės beveik sunaikintos, jų vietoje įrengtas autodromas, pastatyta gyvenamųjų namų. Dauguma politinių kalinių grįžo į Lietuvą. 1956 m. Intos miesto kapinėse buvo pastatytas paminklas Intoje žuvusiems latviams, 1990 m. – lietuviams (autoriai Jonas Juodišius ir G. Trakimas), I punkto kapinėse ant 1956 m. pastatyto metalinio kryžiaus pritvirtinta atminimo lenta. 1989–1991 m. lietuvių tremtinių palaikų parvežta į Lietuvą.
Meižis
Meižis – kairysis Šešuvies intakas, įteka į ją 10 km nuo jos žiočių į pietryčius nuo Rūgalių kaimo. Išteka iš Sakalinės miško 47 kvartalo, teka šiaurės vakarų kryptimi.
Upėvardis, matyt, kilo nuo asmenvardžio Meižis, Meižys (nuo jo ir kaimas Meižiai).
Vilkų imperija
Vilkų imperija (') – 2005 prancūzų veiksmo trileris filmas. Filmas pasakoja kaip jaunas detektyvas pradeda moterų nužudimų tyrimą, kuris atveda prie turkų imigrantų.
Dinamo Erewan
Dinamo Erewan skirtingu metu vadinosi trys Armėnijos futbolo klubai:
Estijos žalieji galvijai
Estijos žalieji – pieninių galvijų veislė. Veislės formavimasis prasidėjo apie 1800 m., kai vietiniai Estijos galvijai buvo pradėti kryžminti su anglerų, vėliau – Danijos žalųjų veislės galvijais. Norėta išvesti didelio pieno riebumo ir labai pieningų galvijų veislę. Estijos žalųjų pavadinimas patvirtintas 1885 m. Savybės ir eksterjeras Estijos žalųjų spalva įvairuoja nuo šviesiai iki tamsiai rudos, buliai paprastai yra tamsesni. Galvijai gana stiprios konstitucijos, galva vidutinio dydžio, trumpa, kakta siaura. Kūnas ilgas, krūtinė siaura ir negili. Sprandas ir pasturgalis yra viename lygyje, pasturgalis platus, vidutinio ilgio tešmuo vidutinio dydžio. Geriausios bandos pasižymi puikiomis pieninėmis savybėmis. Subrendusių galvijų aukštis – 127,5 cm, karvių svoris būna 450–550 kg, o bulių – 800–900 kg, pasiekia 1000 kg. Estijos žalųjų karvės vidutiniškai duoda apie 3456 kg 3,98 % riebumo ir turinčio 3,30 % baltymų pieno. Tai labiausiai paplitusi galvijų veislė Estijoje – auginama apie 63 % visų galvijų.
YVA
YVA (iš Ypatingai Viliojanti Atrakcija) – buvusi Lietuvos popmuzikos merginų grupė iš Kauno, atlikusi lyrines popdainas.
Istorija
2005 metais grupės hitai tapo dažnai grojamais radijo singlais; metų pabaigoje dainos buvo nominuotos Radiocentro geriausio metų debiuto nominacijai laimėti. Tais metais atitinkamą konkurso nominaciją laimėjo grupė „69 Danguje“. Kadangi 2006 m. grupės narė Goda Sabutytė perėjo iš grupės „Yva“ į pastarąją, YVA susirado naują šokėją Gintarę.
Autostrada A8 (Lenkija)
A8 – nedidelio ilgio automagistralė Lenkijoje. Ji aplenkia Vroclavo miestą ir nukreipia transporto srautus nuo jo. Ilgis – 26,8 km.
Anksčiau buvo planuota, kad A8 automagistralė eis nuo Lodzės, per Vroclavą ligi Čekijos sienos. Apie 2000 m. buvo nuspręsta, kad tik Vroclavo aplinkkelis bus automagistralė, o link Varšuvos eis žemesnės kategorijos S8 greitkelis.
Automagistralė atidaryta 2011 m. rugpjūčio 31 d.
Kolumbo sąsiauris
thumb|250px|Kolumbo sąsiaurio dalis, Kinamo įlanka, ties pietiniais Trinidado krantais
Kolumbo sąsiauris arba „Gyvatės Gerklė“  – sąsiauris, skiriantis Trinidado salos pietinę dalį nuo Pietų Amerikos žemyno (Venesuelos krantų). Jungia Atlanto vandenyną su Parijos įlanka.
Kemeras
Kemeras (Eupatorium) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Daugiamečiai žoliniai augalai su nedideliais graižais. Žiedų būna 3-7, kurie susitelkę į skėtiškas šluoteles stiebo ir šakų viršūnėse. Vainikėlis rausvas, kartais baltas.
Kolumbo sąsiauris
Pakrantės apaugusios mangrovėmis, retai apgyvendintos.
Kemeras
Gentyje yra apie 600 rūšių, paplitusių Amerikoje. Daugelis šių augalų yra dekoratyvūs.
Palangos mūšis
Istorija
Sukilėliams buvo itin svarbu užimti Palangą siekiant gauti priėjimą prie jūros ir taip gauti pastiprinimą iš Vakarų Europos. Siekiant kuo greičiau užimti Palangą A.Jacevičius sparčiai rinko karinį dalinį. Jam padėjo buvę Lenkijos, Prancūzijos, Rusijos karininkai. Sukilėlių kariuomenė sparčiai augo, darbas virte virė. Pačioje kovo pabaigoje (29 ar 30 dienomis) atvyko Palangos ir Darbėnų grafystės valdytojas Petrauskas, kuris ragino nedelsiant užimti Palangą bei nubausti tenykštį sukilimui besipriešinantį kleboną. Telšiškiai sukilimo vadai nusprendė, kad karinės pajėgos dar nėra tokios stiprios, kad galėtų Palangą užimti ir siūlė Petrauskui palaukti. Šis įpykęs išvyko, surinko minią valstiečių, prigirdė degtine ir pasiuntė į žygį, bet prie Palangos kapinaičių sukilėliai pateko į pasalą ir buvo išsklaidyti.
Gegužės 9 d. apie 4000 sukilėlių vadovaujamų A. Jacevičiaus paskutinį kartą pabandė užimti Palangą. Sukilėliai pradėjo puolimą iš savo įtvirtinimų Kretingoje ir Darbėnuose, tačiau jau pirmą dieną buvo užpulti ir išblaškyti rusų kariuomenės. Kitą dieną sukilėliai vėl puolė, tačiau puolimas baigėsi nesėkme, nes pritrūko amunicijos. Gegužės 13 d. dar kartą buvo bandoma užpulti Palangą, tačiau sukilėliams ir vėl nepasisekė ir jie su dideliais nuostoliais buvo priversti trauktis.
FK Argus Klaipėda
Klaipėdos „Argus“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Klaipėdos.
Istorija
Komanda įkurta prie saugos tarnybos „Argus“. Lietuvos salės pirmenybėse užėmė 3-ąją vietą. Klubas 2010 m. debiutavo III lygoje, tačiau po sezono prisijungė prie Klaipėdos FA.
Miliuša
Miliuša – dešinysis Šešuvies intakas, įteka į ją 20,1 km nuo jos žiočių, 2 km į pietryčius nuo Kunigiškių. Išteka iš Leoniškės kaimo apylinkių, teka pietų kryptimi. intakas: Miliušėlė (dešinysis).
Upėvardis galbūt kildintinas iš asmenvardžio Miliušis.
Lieknagala
Lieknagala – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Būginių.
Etimologija
Vietovardį sudaro du sandai – lieknas + -gala („kraštas, sritis, pakraštys“).
Turkmėnijos futbolo taurė
Turkmėnijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Turkmėnijoje. Antrasis pagal svarbą turnyras šalyje po Ýokary Liga. Vyksta nuo 1993 metų.
Ginklavimosi varžybos
Ginklavimosi varžybomis populiariai vadinama tokia dviejų ar daugiau valstybių taktika, kai kiekviena jų stengiasi, didindama savo karinę galią, įgauti pranašumą. Vienai valstybei ar valstybių blokui didinant karinę galią atitinkamai ją didinti stengiasi ir potencialūs priešininkai. Šios varžybos tęsiasi tol, kol viena iš valstybių sugeba gerokai atsiplėšti nuo priešininkų arba kyla tiesioginis konfliktas.
Dažniausiai šis terminas buvo taikomas varžymuisi tarp JAV vadovaujamų NATO valstybių ir TSRS vadovaujamų Varšuvos sutarties organizacijos valstybių Šaltojo karo metu XX a. II pusėje (žr. Branduolinio ginklavimosi varžybos). Manoma, kad ginklavimosi varžybos stipriai neigiamai paveikė TSRS ekonomiką, taip priartindamos valstybės žlugimą.
Panašaus pobūdžio varžymasis vyko ir prieš Pirmojo pasaulinio karo pradžią ir tarpukariu. Vienas iš bandymų riboti ginklavimosi varžybas buvo 1922 m. pasirašyta Vašingtono sutartis, kuria buvo ribojamos išlaidos kariniam jūrų laivynui.
Jaboganas
Jaboganas  – gyvenvietė apie 25 km į rytus nuo Ust Kano, Ust Kano rajonas, Altajaus Respublika, Rusija.
Lietuviai
1941 m. liepos mėn. į Jaboganą ištremta apie 50 šeimų iš TSRS okupuotos Lietuvos, apie 20 mokytojų, trys jų ir buvo įkalinti lageriuose, vėliau dalis išvežta į Jakutijos šiaurę. Tuo metu Jaboganas buvo tarybinio ūkio centras. Tremtiniai dirbo žemės ūkio, miško darbus, prižiūrėjo avis, tvarkė vilnas, dirbo stalių dirbtuvėse, lentpjūvėje. Gyveno barakuose. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė. 1956 m. tremtiniai pradėjo grįžti į Lietuvą, kai kurie nelegaliai. 1990 m. buvę tremtiniai Kužurloje prie Jabogano pastatė kryžių. Kužurloje ir Jabogane išlikę lietuvių kapų.
Myžupis
Myžupis - dešinysis Bremenos intakas. Teka pietvakarių kryptimi, apie 5 km į šiaurę nuo Vaitimėnų.
Bajorai (Širvintos)
Bajorai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Alionių. Kaimas įsikūręs prie Motiejūnų tvenkinio ant Širvintos upės. Iš rytų prieina miškas.
Brenčiai
Brenčiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Saločių, Mūšos pakrantėje, prie plento.
Stochidas
Stochidas  – upė Voluinės srityje, Ukrainoje; Pripetės dešinysis intakas. Prasideda Voluinės aukštumoje, Teka į šiaurės rytus Volynės aukštumomis. Plotis – 6-15 metrų, didžiausias 60 m. Prie upės išsidėstęs Liubešivo miestas (Ukraina).
250px
Dalia Grinkevičiūtė
Dalia Grinkevičiūtė (1927 m. gegužės 28 d. Kaune – 1987 m. gruodžio 25 d. ten pat, palaidota Eigulių kapinėse) – Lietuvos gydytoja, rašytoja.
Biografija
1941 m. su šeima ištremta į Altajaus kraštą, 1942 m. į Trofimovską Jakutijos šiaurėje. 1949 m. pabėgo į Lietuvą. 1950 m. suimta ir kalinta Suchobezvodnojės (Gorkio sritis) kalėjime, 1953 m. ištremta į Jakutską. 1954 m. įstojo į Omsko medicinos institutą. 1956 m. iš tremties paleista, 1957 m. grįžo į Lietuvą. 1960 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1960–1974 m. dirbo Laukuvos ligoninėje. Rūpinosi tremtiniais, rinko ir užrašinėjo atsiminimus. Buvo persekiojama sovietinio saugumo, 1974 m. atleista iš darbo, atimtas tarnybinis butas. miniatiūra|180px|left|Atminimo lenta Laukuvoje
Kūryba
Parašė atsiminimus apie tremtinių gyvenimą, išgyvenimus Užpoliarėje. Jiems būdingas grožinės literatūros ir dokumentiškumo derinys. Atsiminimai pavadinimu „Lietuviai tremtiniai Jakutijoje“ pirmą kartą išspausdinti 1979 m. Maskvoje savilaida rusų kalba. Lietuvoje 1988 m. išspausdinti pavadinimu „Lietuviai prie Laptevų jūros“. Išversti į anglų kalbą pavadinimu „Reconciliation“ 2002 m. išspausdinti Chalbury, į vokiečių kalbą – „Die Litauer an der Laptewsee“ 2002 m. išspausdinti Hiutenfelde. Apie gyvenimą okupuotoje Lietuvoje pasakojama atsiminimuose „Gimtojoj žemėj“, parašytuose po 1979 m., išspausdintuose 1996–1997 m.
Liaudiškių piliakalnis
Liaudiškių piliakalnis su gyvenviete, Laukesos piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 5708; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1498; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1009KP) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24105) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, tarp Liaudiškių ir Ažuožeriškių kaimų Zarasų seniūnija. Pasiekiamas iš plento A6 Zarasai – Daugpilis prieš Laukeso ežerą pasukus į kairę šiaurėn, pavažiavus 2,6 km yra kairėje į pietvakarius nuo kelio, 100 m į šiaurės vakarus nuo miško kairėje pradžios, Latvijos respublikos pasienyje.
Monakas Eurovizijoje
thumb|right|200px|[[François Deguelt 1962 m.]] thumb|right|200px|[[Marjorie Noël 1965 m.]] thumb|right|200px|[[Dominique Dussault 1970 m.]] thumb|right|200px| [[Séverine_(dainininkė)|Séverine – 1971 m. Eurovizijos nugalėtoja]] thumb|right|200px|[[Mary Christy 1976 m.]] thumb|right|200px|[[Maryon 2004 m.]]
Liaudiškių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiros ilgos kalvos aukščiausioje dalyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 60x35 m dydžio. Joje rasta brūkšniuotos, lygios ir grublėtos keramikos, šlako, gyvulių kaulų. Šoniniai šlaitai statūs, 10-11 m aukščio, galiniai - nuolaidesni, 5 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, pietrytiniame ir šiaurės vakarų aikštelės pakraščiuose šlaitų viršutinėje dalyje 1915-1917 m. iškasti apkasai, įrengti betoniniai įtvirtinimai.
Monakas Eurovizijoje
Monakas Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 24 kartus. Prabėgus 12 metų po nesėkmingo debiuto, Monakas iškovojo pergalę, 12 taškų aplenkdamas antroje vietoje likusią Ispaniją. Paskutinį kartą šalis Eurovizijoje dalyvavo 2006 m..
Liaudiškių piliakalnis
Piliakalnis
Apaugęs mišriu mišku su tankiais krūmais.
Monakas Eurovizijoje
Neatmetama, kad ši maža valstybė gali grįžti į 2023 m. konkursą - planuojame valstybės biudžete numatyta 100 000 eurų Monako dalyvavimui konkurse.
Liaudiškių piliakalnis
Tyrimai
1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 80 000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 925 000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
PSFK Černomorec Burgas
Istorija
2005 m. „Černomorec“ nukrito į III pakopą. Tuo metu įsikūrė naujas klubas „Černomorec 919“, kuris ėmė žaisti toje pačioje zonoje kartu su senuoju klubu. Naujajam klubui savivaldybės sprendimu taip pat perduotas „Černomorec“ stadionas, o senajam atiteko „Červeno zname“ stadionas. Galų gale, 2006 m. pabaigoje senasis klubas visiškai pasitraukė iš varžybų ir išnyko.
Spalvinė gama
Mėlyna ir balta spalvos.
Anglijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Anglijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Bulionys
Bulionys (Buliai, Bulaičiai, Bulevičiai)  – XIII a. pirmos pusės Lietuvos kunigaikščių giminė. Vyresniesiems kunigaikščiams nepriklausė. Žinomi trys nariai: broliai Vismantas, Edivilas ir Sprudeika. Jų valdos, manoma, buvo Šiaulių žemėje ir įėjo į lietuvių žemių konfederaciją. Bulionys žinomi iš 1219 m. sudarytos Haličo-Voluinės taikos sutarties.
Pradžioje rėmė Mindaugo valdžią, bet XIII a. V–VI dešimtmečiuose palaikė jo priešus Vykintą ir Tautvilą. Broliai žuvo kovodami prieš Mindaugą (Vismantas 1251 m. prie Vykinto pilies), o jų žemės atiteko Mindaugui ar jam pavaldiems asmenims.
Tasmaninės menkytės
Tasmaninės menkytės (Euclichthyidae) – menkiažuvių (Gadiformes) šeima, kuriai priklauso 1 gentis ir 1 rūšis – tasmaninė menkytė (Euclichthys polynemus). Gyvena Pietų Australijos ir Tasmanijos priekrantėse, 250-920 m gelmėse. Kūnas iki 35 cm ilgio, nusmailėjantis.
Slavutič Klaipėda
Klaipėdos „Slavutič“ – Lietuvos futbolo klubas iš Klaipėdos.
Pūkūnė
Pūkūnė (Filago) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš lotynų k. filum – siūlas; visas augalas gausiai plaukuotas. Tai nedidelės, pilkai arba baltai pūkuotos ir apaugusios paprastais plaukeliais žolės. Lapai pražanginiai, smulkūs, lygiakraščiai. Graižai smulkūs, susitelkę krūvelėmis šakelių galuose ar lapų pažastyse.
Gentyje apie 20 rūšių, paplitusių Europoje, Mažojoje ir Vidurinėje Azijoje, Šiaurės Afrikoje, Kaukaze, Irane. Lietuvoje auga dvi rūšys:
Kanemas
Kanemas – istorinė valstybė, egzistavusi aplink Čado ežerą nuo legendinių laikų (greičiausiai VIII a.) iki XIV a. pabaigos. Jos klestėjimo laikais teritorijos apėmė dalį dabartinio Čado, Nigerio, Kamerūno ir Nigerijos. Kadangi kita valstybė, Bornu, buvo tiesioginė jos tradicijų perėmėja, dažnai jos abi vadinamos Kanem-Bornu.
Duguva dinastija
Kanemo valstybė buvo sukurta apie VIII a. į šiaurę nuo Čado ežero. Spėjama, kad pirmosios dinastijos kūrėjai buvo zaghava tauta, ir dabar gyvenanti Čade bei Sudane. Jų sostinė buvo Mananas.
Saifava dinastija
thumb|200px|left|Kanemo kariai 1068 m. šalyje įvyko sukilimas. Jo lyderis Hummai buvo priėmęs islamą. Jis nuvertė Duguva dinastijos valdovą Selma, ir įkūrė naują dinastiją. Sostinė perkelta į pietus, į Ndžimi miestą (tiksli vieta nenustatyta). Šalyje buvo priimtas islamas, pradėjo klestėti menas ir kultūra.
Keitėsi ir šalies tautinė sudėtis. Čia įsigalėjo kanūriai (jų atšaka kanembu), kurie pamažėle apsigyveno sostinėje ir įgijo čia didelę valdžią.
XIII a. šalis patyrė didžiausią klestėjimą. Valdant mai Dunama Dabalemi (1221–1259), Kanemas labai išvystė prekybinius ryšius su Viduržemio jūros pakrantės šalimis, o jo įtaka išsiplėtė. Tuo metu Kanemas valdė beveik visą dab. Čadą, šiaurės Kamerūną, ėmė kontroliuoti hausų valstybes (dab. Nigerio pietūs ir Nigerijos šiaurė.
Tikrosios varlės
Tikrosios varlės (Rana) – varlių (Ranidae) šeimos varliagyvių gentis.
Lietuvoje gyvena dvi vietinės rūšys: thumb|left|180px|[[Pievinė varlė (Rana temporaria)]]
Mėlynosios vėliavos programa
200px|right Mėlynosios vėliavos programa – savanoriška sertifikavimo sistema paplūdimiams ir prieplaukoms. Tai viena iš Aplinkosauginio švietimo fondo programų. Ji skirta savivaldybėms, plėtojančioms turizmo paslaugas. Paplūdimiai ir prieplaukos yra apdovanojami Mėlynąja vėliava. Siekdami gauti Mėlynąją vėliavą, savivaldybė ir paplūdimius bei prieplaukas prižiūrinčios institucijos privalo įgyvendinti daugybę reikalavimų aplinkosauginio švietimo ir informavimo, vandens kokybės, aplinkosauginio valdymo, saugumo ir paslaugų kokybės kategorijose.
Istorija
Ši programa pradėta įgyvendinti 1985 metais Prancūzijoje, o už Europos ribų – Pietų Afrikos Respublikoje 2001 metais. 2006 metais Mėlynąja vėliava buvo apdovanota daugiau kaip 3200 paplūdimių ir prieplaukų 36 pasaulio šalyse.
Nuo pat Mėlynosios vėliavos programos pradžios kiekvienais metais ji sparčiai populiarėjo, nuolat augo joje dalyvaujančių šalių bei apdovanotųjų paplūdimių ir prieplaukų skaičius. Šiandien Mėlynoji vėliava yra valdžios atstovų, turistų ir kelionių organizatorių itin vertinamas aplinkosauginis ženklas.
Lietuvoje
Lietuvoje ši programa pradėta įgyvendinti 2000 metais, kuomet programoje pradėjo dalyvauti Neringos miesto savivaldybė. 2001 metais Nidos paplūdimys (Neringos miesto savivaldybė) buvo apdovanotas Mėlynosios vėliavos sertifikatu, o 2002 metais ir Mėlynąja vėliava. 2006 metų vasaros sezoną Mėlynoji vėliava buvo suteikta penkiems Lietuvos paplūdimių ruožams: Nidos ir Juodkrantės (Neringos miesto savivaldybė), I Smiltynės (Klaipėdos miesto savivaldybė), I Melnragės (Klaipėdos miesto savivaldybė), II Melnragės (Klaipėdos miesto savivaldybė) ir Botanikos parko (Palangos miesto savivaldybė).
Programos tikslai ir principai
Pagrindiniai Mėlynosios vėliavos programos tikslai – gerinti pakrantės zonos aplinką bei skatinti įtraukti aplinkosaugos klausimus į politinių sprendimų priėmimus savivaldybėse. Šia programa siekiama sujungti turizmo bei aplinkos sektorių dalyvius vietiniu bei nacionaliniu lygmenimis.
Pagrindiniai šios programos principai yra teigiamas įvaizdis, savanoriška veikla, nepriklausomas procesas ir kriterijų pritaikomumas. Suteikiamas vertinimas paplūdimiams ir prieplaukoms padeda formuoti teigiamą įvaizdį. Savivaldybės pačios nusprendžia dalyvauti šioje programoje bei prisiima atsakomybę vykdyti jos keliamus reikalavimus. Įvertinimo sistema nėra priklausoma nuo vietos savivaldos siekių ar finansinių interesų. Kriterijai patvirtinti tarptautiniu lygiu, bet juos leidžiama pritaikyti skirtingiems regionams, atsižvelgiant į specifines regiono aplinkos sąlygas.
Kriterijai
Mėlynosios vėliavos apdovanojimas paplūdimiams yra suteikiamas atsižvelgiant į 29 kriterijų sąrašą (aplinkosauginio švietimo, vandens kokybės, aplinkosauginio valdymo, saugumo ir paslaugų). Prieplaukoms nustatyti 23 kriterijai. Dauguma kriterijų yra privalomi, keletas rekomenduojamojo pobūdžio, dar kiti yra taikomi atsižvelgiant į regionus. Jei paplūdimiai ar prieplaukos sezono metu nebeatitinka privalomųjų kriterijų, Mėlynoji vėliava nuleidžiama. Tarptautinė šios programos reikalavimų versija yra vertinama kaip minimalūs reikalavimai, atskirose šalyse ji gali būti papildoma arba sugriežtinama. Mėlynosios vėliavos apdovanojimas suteikiamas vienam sezonui.
Juodoji žiurkė
Juodoji žiurkė (Rattus rattus) – pelinių (Muridae) šeimos graužikas. Už pilkąją žiurkę truputį mažesnė. Kūnas 135-200 mm ilgio, svoris – iki 250 g. Kailiukas beveik juodas, bet pasitaiko ir pilkšvų žvėriukų. Pilvas šviesesnis už nugarą. Uodega ilgesnė už kūną. Užlenktos į priekį ausys siekia akis.
Paplitusi visur, tačiau dažnesnė tik ten, kur nėra pilkųjų žiurkių, su kuriomis konkuruoja. Kaimuose vasarą išeina į laukus, daržus, kur gyvena po šiukšlių krūvomis, krūmuose. Žiemai grįžta į gyvenvietes. thumb|left|210px|Juodoji žiurkė
Zankezur Goris
Istorija
Klubo ištakos siekia 1984 m. Atkūrus nepriklausomybę žaidė aukščiausioje lygoje. Nutraukė veiklą 1997 m.
Sezonai
Šaltiniai:
Seretas (Dniestras)
Seretas  – upė vakarų Ukrainoje, Lvovo ir Ternopilio srityse; Dniestro kairysis intakas. Susidaro susiliejus keliems upeliams ties Ratyščių kaimu, Zborivo rajone. Teka pietų kryptimi.
Didžiausias intakas – Gnizna (kairysis).
Vagos plotis aukštupyje 4-10 m, žemupyje 25-50 m. Seretas žemupyje teka giliu tarpekliu. Ties Ternopiliu upė patvenkta. Prie upės įsikūrę miestai: Ternopilis, Terebovlia ir Čortkivas.
Pabaiskas
Pabaiskas – miestelis Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Ukmergės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Pro miestelį teka Žirnajos dešinysis intakas Vintara, vakarų pusėje auga Daumantų miškas. Stovi Pabaisko Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1836 m.), Pabaisko koplyčia kapinėse, veikia Pabaisko pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-20027), kaimo bendruomenė. Netoli miestelio telkšo Žirnajai.
miniatiūra|left|Miestelio centras miniatiūra|left|Tvenkinys miniatiūra|left|Riboženklis thumb|left|[[Pabaisko bažnyčia iš šono]]
Etimologija
Miestelio pavadinimas kilęs iš lenkų kalbos: Pobojowisko reiškia „mūšio vieta“ (turimas omenyje Pabaisko mūšis).
Istorija
Laukuose tarp dabartinio Pabaisko ir Žirnajų šiaurinės pakrantės 1435 m. rugsėjo 1 d. įvyko Pabaisko mūšis, kuriame Ldk Žygimanto pajėgos nugalėjo Švitrigailos kariuomenę. Mūšio lauke Žygimantas Kęstutaitis, atsidėkodamas Dievui už pergalę, pastatė Pabaisko bažnyčią, apie kurią išaugo miestelis.
XIX a. Pabaiskas buvo bažnytkaimis Vilkmergės apskrityje, dar vadintas ir miesteliu.
Pokario metais apylinkėse veikė Didžiosios Kovos „B“ apygardos Lietuvos partizanai.
Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
2008 m. patvirtintas Pabaisko herbas.
Gudgalis
Gudgalis (arba Gudai) – buvęs kaimas pietrytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 6 km į pietvakarius nuo Kartenos, dešinėje kelio Kretinga–Budriai pusėje, dešiniajame Kartenalės I ir Kartenalės II krante.
Istorija
Kaimas įsikūrė XVI a., priklausė Kartenos, vėliau – Mišučių dvarui. Rašytiniuose šaltiniuose XVIII–XX a. I pusėje vadinamas Gudais, o vėliau – Gudgaliu. XVII–XVIII a. buvo Kartenos valsčiaus, vėliau – grafystės, Gudų vaitijos centras.
1846 m. Kartenos parapijos Gudų kaime buvo 5 dūmai.
XIX a. Rusijos imperijos kariuomenės topografiniame žemėlapyje žymimas Gudgalio (Гудгаре) vardu. Po baudžiavos panaikinimo dalis kaimo žemės buvo prijungta prie Mišučių dvaro ir priskirta Notiškės palivarkui, o rytinė dalis parduota valstiečiams ir prijungta prie Kačaičių.
Šiuo metu buvusio kaimo teritorijoje plyti dirvonuojantys laukai, o pietvakarinėje ir vakarinėje dalyje auga miškas.
Zenonas Bačelis
Zenonas Bačelis (1892 m. sausio 4 d., [kitais duomenimis, 1891 m. gruodžio 22 d.], Gustonys, Naujamiesčio valsčius – 1973 m. rugpjūčio 23 d. San Paulas) – inžinierius, Brazilijos lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
1918 m. baigė Maskvos žemėtvarkos institutą. 1915–1922 m. dirbo Pavolgyje ir Turkestane, 1921–1922 m. Lietuvos atstovybės Rusijoje įgaliotinis lietuvių tremtiniams grąžinti. 1922–1940 m. dirbo Lietuvos žemės ūkio ministerijos Žemės tvarkymo departamente, nuo 1927 m. direktorius. 1924–1925 m. Lietuvos matininkų sąjungos pirmininkas.
Dalyvavo Vilniui vaduoti sąjungos, Ūkininkų partijos, vėliau Ūkininkų vienybės veikloje. Bendradarbiavo spaudoje.
Po Antrojo pasaulinio karo emigravo į Braziliją. Buvo San Paulo lietuvių savišalpos ir kultūros bendruomenės „Lituania“ (vėliau DP Savišalpos kasų) steigėjas ir pirmininkas. 1967 m. jo iniciatyva atkurta Brazilijos lietuvių bendruomenė, 1973 m. jos tarybos pirmininkas.
Po mirties, 1975 m. San Paule žmona Aleksandra išleido jo autobiografiją "Nerimo Siela".
Automagistralė
alt=|miniatiūra|Automagistralės ženklas, naudojamas [[Lietuva|Lietuvoje. Kitose šalyse naudojamas automagistralės ženklas yra panašaus dizaino, gali būti naudojama mėlyna arba žalia spalva.]] thumb|[[Prancūzija|Prancūzijos automagistralė A1 ties Roissy-en-France]] thumb|[[Vokietija|Vokietijos automagistralė]] thumb|[[Lietuva|Lietuvos automagistralė A2 ties Ukmerge]] Automagistralė (Lietuvoje – oficialus pavadinimas) arba autostrada (Lietuvoje – plačiai vartojamas neoficialus pavadinimas) – specialiai motorinių transporto priemonių (pavyzdžiui, automobilių ar motociklų) eismui suprojektuotas ir nutiestas kelias. Jis nesikerta su jokiais keliais viename lygyje. Turi skiriamąją juostą, ir priklausomai nuo jos pločio, turi aptvarus, kurie avarijos atveju apsaugotų nuo įvažiavimų į priešpriešinę juostą.
Standartinėje automagistralėje įrengti kelkraščiai, skirti sustoti eismo įvykio ar gedimo atveju. Paprastam sustojimui ir stovėjimui, automagistralės kelkraščiai neskirti (tai padidina eismo įvykio tikimybę automagistralėje). Prie daugumos automagistralių įrengtos poilsio aikštelės, kuriose veikia kavinės, degalinės, parduotuvės. Jos yra dalis automagistralės ir į jas įvažiuoti galima tik per automagistralę.
Susisiekimui tarp automagistralės ir kito kelio arba magistralės naudojamos įvažos ir nuovažos, su greitėjimo arba lėtėjimo juostomis, kurios skirtos užvažiuoti arba nuvažiuoti nuo magistralės: lėtėjimo juostoje sumažinamas greitis iki nuovažos ir padidėjus transporto priemonės posūkio ašiai, saugiai įveikiamas posūkis. Greitėjimo juostoje, įvažiuojant į pačią magistralę, įsibėgėjama iki automagistralės greičio ir atsižvelgus į automagistrale važiuojantį transportą, saugiai įvažiuojama į magistralę.
Yra žemesnės kategorijos, žemesnio aptarnavimo lygio, specialiai motorinėms transporto priemonėms skirti keliai, kuriuose leidžiamas mažesnis greitis. Tokiuose keliuose dažnesnis įvažų/nuovažų kiekis, galimos šviesoforais reguliuojamos arba žiedinės sankryžos. Kai kuriose valstybėse tokie keliai gali turėti tik 2 juostas, tačiau su atskirtu vietiniu ir tranzitiniu srautais. Jų pavadinimas Lietuvoje – automobilių kelias arba greitkelis (skirtingose šalyse jie vadinami skirtingais vardais).
Istorija
Pirmųjų automagistralių poreikis atsirado po Pirmojo pasaulinio karo, kada išaugo automobilių skaičius. Buvo norima, kad susisiekimas tarp miestų būtų greitesnis, saugesnis ir patogesnis.
Italijoje suprojektuotas pirmasis kelias su skiriamąja juosta. Toks kelias atidarytas 1924 m. rugsėjo 21 d. Jis jungė Milaną ir Varezę. Autostrada vadinosi Autostrada dei laghi (Ežerų autostrada). Nors ir buvo su skiriamąja juosta, ji turėjo tik po vieną juostą kiekvienai krypčiai ir neturėjo jokių skirtingų lygių sankryžų.
Pirmoji atskirta nuo aplinkinių srautų automagistralė buvo atidaryta 1935 m. Kelias jungė Frankfurtą ir Darmštatą.
Didžioji Britanija
Vietinis pavadinimas – Motorway, ir reiškia motorinėms transporto priemonėms skirtą kelią.
Dabartinis visų automagistralių ilgis yra kiek daugiau nei 2000 mylių (~3230 km). Didžiausias leidžiamas greitis – 70 mylių per valandą (110 km/h).
Istorija
Pirmoji automagistralės atkarpa buvo pastatyta 1958 m. kaip Prestono aplinkkelis (dalis M6 automagistralės). 1959 m. buvo atidarytas didesnis automagistralės ruožas, jungiantis Kriką su Berigrouvu.
Italija
Vietinis pavadinimas – Autostrada.
Dabartinis visų automagistralių ilgis – apie 6400 km. Dauguma ruožų apmokestinti. Ribojamas greitis lengviesiems automobiliams – 130 km/h, jei turi bent po tris juostas į kiekvieną pusę ir elektronines saugos priemones – 150 km/h.
Istorija
Pirmoji 85 km ilgio automagistralė buvo atidaryta 1924 m. rugsėjo 21 d. ir sujungė Milaną su Vareze. Autostrada buvo pavadinta „Autostrada dei laghi“ (Ežerų autostrada). Tai buvo pirmasis toks ruožas pasaulyje. 1925 m. birželio 28 d. ruožas buvo pratęstas per Komo ežerą iki Šveicarijos sienos.
Prieš II pasaulinį karą buvo pabaigti šie automagistralės ruožai: Neapolis–Pompėja, Paduva–Venecija, Milanas–Turinas, Milanas–Bergamas–Breša, Roma–Ostija.
Lietuva
Vietinis oficialus pavadinimas – Automagistralė ir reiškia magistralinį kelią, skirtą tik motorinėms transporto priemonėms. Šnekamojoje kalboje labiau vartojamas terminas autostrada.
Bendras automagistralių ilgis Lietuvoje – 387 km. Didžiausias leidžiamas greitis – 130 km/h (vasarą) ir 110 km/h (žiemą). Lietuva yra vienintelė Baltijos valstybė, turinti automagistrales.
Istorija
XX amžiaus 4-ajame dešimtmetyje, atgavus Vilniaus kraštą, atsirado planų nutiesti Lietuvoje pirmąją automagistralę, jungiančią atgautą Vilnių, su tuometine sostine Kaunu. 7-ajame dešimtmetyje, kai Lietuva jau buvo TSRS sudėtyje, buvo pradėtos statybos ir 1970 m. lapkričio 3 d. kelias buvo atidarytas. Tuo metu tai buvo laikoma viena moderniausių automagistralių regione.
Praėjus metams po atidarymo – 1971 m. palaipsniui pradėta statyti „Kaunas–Klaipėda“ automagistralė, nes senasis Žemaičių plentas ėmė nebetenkinti didėjančių transporto srautų. 1987 m. rugsėjo 1 d. buvo užbaigti paskutiniai darbai. Tuo metu buvo statoma ir automagistralė, jungianti Vilnių su Panevėžiu, ji buvo pilnai pabaigta, kai Lietuva atgavo nepriklausomybę.
Codex Theresianus
Terezianos kodeksas  – XVIII a. Austrijos civilinės teisės sąvadas, dabartinio civilinio kodekso Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch, ABGB) pirmtakas.
Automagistralė
Ateities planai
Ilgą laiką naujos automagistralės nebuvo statomos, esamų automagistralių pakako, tačiau pastaraisiais metais vis labiau didėja poreikis turėti automagistralės jungtį su Lenkija, nes labai išaugęs transporto srautas su šia valstybe. Pirmieji darbai jau pradėti. Ateities planuose yra sujungti Kauną ir Panevėžį, bei Panevėžį ir Rygą automagistrale, automagistralės statusą suteikti ruožui tarp Vilniaus ir Kauno.
Šiaulių istorija
thumb|250px|Livonijos aktas 1254 m. apie Žiemgalos padalinimą tarp Rygos arkivyskupo ir Ordino, kuriame minimi Saulen - Šiauliai thumb|250px|Šiauliai (Szavle) Livonijos žemėlapyje thumb|250px|Šiaulių planas 1800 m. thumb|250px|Šiaulių planas 1849 m. thumb|250px|Rusijos caro 1854 m. patvirtintas Šiaulių herbas thumb|250px|Šiaulių planas 1874 m. thumb|250px|Šiaulių bažnyčia [[XIX amžius|XIX amžiuje]] thumb|250px|Šiaulių planas 1913 m. thumb|250px|Vokiečių kareiviai degančiuose Šiauliuose 1915 m. thumb|250px|Šiauliai Pirmojo pasaulinio karo metais thumb|250px|Šiauliai Pirmojo pasaulinio karo metais thumb|250px|Šiaulių planas 1925 m. thumb|250px|LSSR herbas miesto aikštėje thumb|250px|Paminklas sovietinei armijai miesto aikštėje thumb|250px|Buvusio paminklo sovietinei armijai skulptūra sandėlyje
Codex Theresianus
Iniciatorė – Maria Theresia. Kompiliacinė kommisija (pagrindinis referentas – Azzoni) ir vėlesnė revizinė komisija 1766 m. Brünn mieste parengė galutinį Codex Theresianus variantą. Projektas buvo įtakotas romanizmo, per daug kazuistiškas ir per didelės apimties. Tereziana liko įstatymo projektas ir neįgijo teisinės galios kaip ir vėlesnis variantas (1772–1776 m. Hortens projektas). 1812 m. įsigaliojo Austrijos civilinis kodeksas.
Šiaulių istorija
Šiauliai – miestas šiaurės Lietuvoje, ketvirtasis pagal gyventojų skaičių šalies miestas; Šiaulių apskrities, Šiaulių miesto savivaldybės ir Šiaulių rajono savivaldybės administracinis centras, taip pat kaimiškosios seniūnijos, priklausančios Šiaulių rajonui, centras.
Archeologiniai duomenys
Į muziejus patekę archeologiniai radiniai liudija dabartinių Šiaulių apylinkėse žmones gyvenus IV-III tūkstantmetyje pr. m. e. Neolito kultūroms priskirtini miesto apylinkėse rasti akmeniniai kirviai. Virvelinės keramikos kultūrai priskiriami laiviniai kovos kirviai, akmeninis gyvatgalvis kaplys. Iš vėlesnių laikų rasti keli bronziniai kirveliai. Pirmojo tūkstantmečio iki m. e. gyvenvietė yra buvusi netoli Šiaulių, Sauginiuose.
Seniausias laikotarpis
Šiaulių miestas įsikūręs ant senovės žemaičių ir žiemgalių genčių ribos. Tarp šių genčių istorijos tėkmėje šiek tiek keitėsi ir ribos, tai žiemgaliai paslinkdavo piečiau arba žemaičiai šiauriau. IX a.-XIII a. padaugėjus gyventojų, vystantis ūkiui, sustiprėjus mainams bei irstant gimininei bendruomenei, pradėjo formuotis baltų giminių sąjungos. Plintant žemdirbystei plėtėsi ir sėslios gyvenvietės. Rečiau buvo apgyvendinta tik pelkėta dab. Radviliškio rajono vakarinė ir šiaurinė dalis.
Tačiau pelkės buvo ir natūrali užtvara nuo agresyviai nusiteikusių kaimynų. Iš šiaurės Šiaulių apylinkes gynė Luponių pilis ir ežerai, pietuose, be Sauginių, buvo dar ir Dubysos pilis. Palyginti anksti turėjo susiformuoti ir prekybinis kelias nuo Rygos įlankos link Prūsų žemių ir nuo Baltijos jūros link Aukštaitijos ir dar toliau. Tai rodo ne tik tose žemėse gamintų papuošalų, ginklų, darbo įrankių radiniai, bet netgi Senovės Romos monetos, rastos buvusiose gyvenvietėse ir kapinynuose.
Miesto pradžia
Miestelio pradžia laikytina medinė Šiaulių pilis, buvusi tarp dabar užakusio Vinkšnos ir Talšos ežerų, ant kalvelės, kurią supo Rūdės upelis. Nuo jos gynėjų šaulių (karių, medžiotojų) kilęs ir miesto vardas. Ant Salduvės kalno IX a.-XIII a. taip pat stovėjo medinė pilis. Abi pilis jungė kūlgrinda per Talšos ežerą. Po Žalgirio mūšio pilys neteko gynybinės reikšmės, tačiau Motiejaus Valančiaus minima 1445 m. pastatyta medinė bažnyčia leidžia spėti, kad tuo metu Šiauliai jau buvo stambi gyvenvietė, įgijusi krikščioniško miesto vaizdą. Miestelis kūrėsi aukštumoje į pietus nuo Talšos ežero, kelių sankryžoje.
Tačiau nei Šiauliai, nei Saulės žemė po 1348 m. Livonijos ordino kariuomenės žygio kronikose nebeminimi. Jos nemini nei 1390 m. Žemaičių ir Vokiečių ordino sutartis, kurioje išvardyti Žemaičių žemių atstovai, nei Janas Dlugošas, išvardijęs 7 Žemaitijos žemes, nors mini, kad jų yra 12. Tai leidžia manyti, kad Šiaulių žemės padėtis kitų žemių atžvilgiu buvo kitokia. Netgi 1567 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės surašyme stebina faktas, jog didžiulis Šiaulių valsčius turėjo pristatyti tik 31 raitelį. Tai reiškia, kad valsčiuje buvo menka bajorų žemėvalda, nes, kaip rodo vėlesni įvykiai, kai buvo įsteigta Šiaulių ekonomija, didžioji dalis žemių, taigi, ir dvarų, priklausė Didžiajam kunigaikščiui.
Tokia išskirtinė Saulės žemės padėtis galėjo atsirasti dar 1251 m., kai Didysis kunigaikštis Mindaugas, ties Tverais nugalėjęs Vykinto sąjungininkais tapusius žemės kunigaikščius Bulaičius arba Bulionis, ne tik paveržė mūšyje žuvusio Vismanto žmoną Mortą, bet ir nusavino Bulionių žemes. Netgi krikšto metu perleisdamas Livonijos ordinui ir Žemaitijos vyskupui visą Žemaitiją, Mindaugas Saulės žemės nemini.
Šiaulių valsčius
Miestelis Sovli pažymėtas 1555 m. Kasparo Vopelos sudarytame Europos žemėlapyje. Miestelis kūrėsi ūkiniu požiūriu svarbioje vietoje, patogioje prekybos kelių sankryžoje, aukštumoje į pietvakarius nuo Talšos ežero. Istorinis miesto centras – buvusi Turgaus, dabar Prisikėlimo aikštė.
Miestu pirmąkart pavadintas 1569 m. valakų reformos metu, bet pirmosios miesto teisės suteiktos 1636 m. Tačiau Šiauliai dar buvo nesavivaldus miestas, miesto reikalus tvarkė Šiaulių ekonomijos administratoriaus skiriamas vaitas su pagalbininkais, trimis suolininkais.
Automagistralė
Vokietija
Vietinis pavadinimas – Autobahn. Skirtingai nei daugelyje šalių, Vokietijos automagistralės pasižymi tuo, kad daugelyje ruožų greitis yra neribojamas, nustatytas tik rekomenduojamas greitis – 130 km/h. Automagistralių tinklas yra gana gerai išplėtotas, jungiantis didelę daugumą didesnių miestų.
Šiaulių istorija
Šiaulių ekonomija
1768 m. Šiaulių ekonomijos valdytojas Antanas Tyzenhauzas ekonomiją padalino į keturias dalis – Šiaulių, Joniškio, Žagarės ir Gruzdžių gubernijas. Kiekviena gubernija buvo suskirstyta į raktus. Raktą sudarė dvaras su jam priklausančiais sodžiais. Ekonomijos Šiaulių gubernijos centriniam dvarui prigijo Gubernijos vardas. Tačiau pradėjus prokapitalistines radikalias ekonomines ir urbanistines reformas 1769 m. įvyko Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimas.
Reformos keitė ir Šiaulių miesto vaizdą. XVIII a. pabaigoje Šiauliai iš netvarkingo medinio miestelio išaugo į taisyklingo stačiakampio miestą su keliasdešimčia mūrinių namų. Paminėtini klasicistinio stiliaus statiniai: trijų aukštų mūrinis bajorų teismo pastatas prie bažnyčios, austerija (užeigos namai) turgaus aikštėje, dviejų aukštų mūrinis paštas. Miestiečių gyvenamieji namai buvo statomi pagal tris ar keturis tipinius projektus iš plytų, iš medžio, iš medžio su plytų siena gatvės pusėje.
Miesto teisės
1713 m. kovo 13 d. karalius Augustas II savo raštu Šiauliams suteikė Magdeburgo teisės privilegiją, tačiau ji nebuvo realizuota. Greitai mirė ir tą pačią dieną vaitu paskirtas Užvenčio tijūnas Kazimieras Gorskis. 1775 m. į Šiaulius perkeltas Telšių teismų reparticijos centras.
1791 m. balandžio 21 d. Abiejų Tautų Respublikos Seimas priėmė įstatymą „Mūsų karališkieji laisvieji miestai respublikos valstybėse“, kuriuo Šiauliams suteikta lokacinė privilegija, Šiauliai tapo pavieto centru. 1791 m. rugpjūčio 1 d. išrinktas Šiaulių miesto savivaldos organas – Šiaulių miesto magistratas. 1791 m. rugpjūčio 18 d. vaitu išrinktas Kazimieras Taliatas. 1791 m. lapkričio 9 d. Stanislovas Augustas patvirtino Šiauliams laisvojo miesto teises ir suteikė herbą. Šiauliai buvo pirmuoju iš 74 Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės miestų, tada gavusių tokias privilegijas.
Rusijos imperijos miestas
Po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo nuo 1795 m. spalio 10 d. iki 1915 m. rugsėjo Šiauliai Rusijos imperijos valstybinis apskrities centras. 1800 m. sausio 31 d. Rusijos Imperijos Senato įsaku Šiauliuose įkurta rotušė. Miestą valdė gyventojų susirinkime kas treji metai renkami rotušės nariai. Rotušę sudarė burmistras, keturi ratmanai, sekretorius ir buhalteris. Nuo 1865 m. miestui tvarkyti kas ketveri metai renkama miesto dūma. Dūmos vykdomasis organas buvo valdyba. Dūmos ir valdybos pirmininkas buvo burmistras, kurio kandidatūrą tvirtino gubernatorius.
Visą Šiaulių apskritį buvo apėmęs 1830 m. sukilimas, miestas kelis kartus buvo užimtas sukilėlių, o sukilimui pralaimėjus nemažai sukilėlių buvo pakarti Pakartuvių kalne. 1863 m. sukilimo metu šiauliečiai buvo sudarę kelis karinius dalinius, prie miesto įvyko keli svarbūs mūšiai.
1851 m. atvėrė duris Šiaulių gimnazija, tapusi miesto inteligentijos kalve. Spaudos draudimo metais Šiauliai buvo tapę vienu svarbiausių švietimo ir draudžiamos spaudos paskirstymo centrų. Mieste telkėsi svarus lietuvių inteligentijos būrys, išvystęs tautinio atgimimo, švietimo ir kultūros puoselėjimo veiklą. XIX a. pabaigoje išgarsėjo Šiaulių gegužinės, lietuvių inteligentijos susibūrimai, kuriose buvo ne tik švenčiama, bet ir spendžiamos aktualios to meto tautinio sąjūdžio problemos. 1795 m. Šiaulių užkariautojo Platono Zubovo palikuonio Vladimiro Zubovo dvaras tapo ne tik lietuvybės skleidimo, bet ir socialdemokratinio judėjimo centru. Šiauliečiai aktyviai dalyvavo 1905–1907 m. revoliuciniuose įvykiuose.
1908–1914 m. kultūros šviečiamąjį darbą dirbo garsi Šiaulių „Varpo“ lietuvių dramos, muzikos, dainos draugija, rengusi spektaklius, šeštadieninius vakarus su paskaitomis kultūros temomis. Šiauliai išugdė garsių artistų ir režisierių, su miesto istorija susijusi ne vieno to meto rašytojo ar poeto literatūrinė ir visuomeninė veikla.
Tuo metu Šiauliai kaip ir visa Lietuva įžengė į pramonės revoliucijos, spartaus technologinio vystymosi, urbanistinės plėtros etapą. 1836–1858 m. nutiestas plentas Ryga-Tilžė, 1871 m. Šiaulius kirto Liepojos-Romnų geležinkelis. Patogi geografinė padėtis susisiekimo kelių su Europa ir Rusija atžvilgiu tapo esmine mažo miestelio virsmo pramonės centru prielaida. Jau 1897 m. Šiauliai po Kauno buvo antras pagal gyventojų skaičių miestas. Mieste įsikūrė modernus to laikmečio Ch. Frenkelio odų fabrikas, tapęs didžiausiu visoje Rusijos imperijoje odų fabriku. Gatvės buvo apšviečiamos žibaliniais žibintais.
Tarpukaris
Artėjant Pirmojo pasaulinio karo frontui, 1915 m. besitraukiantys rusai miestą padegė, o 1918–1919 m. jis buvo dar ir subombarduotas, sugriauta 65 % miesto pastatų. Šiauliai tapo apskrities centru, pavaldžiu vokiečių sudarytai Lietuvos srities administracijai, nuo 1917 m. – Lietuvos karinei valdybai.
1918 m. Šiauliuose susikūrė pirmoji demokratinė savivaldybė Lietuvoje. 1919 m. suteiktos apskrities miesto, o 1931 m. pirmaeilio Lietuvos miesto teisės. 1923 m. Šiauliai pagal gyventojų skaičių užėmė trečią vietą po Kauno ir Klaipėdos.
Iki 1929 m. miesto centras buvo atstatytas ir sutvarkytas. Centre pastatytos administracinės įstaigos, visuomeniniai pastatai, gražūs gyvenamieji namai. Centrinės gatvės išgrįstos netašytais akmenimis, apšviestos Bačiūnų, vėliau Rėkyvos elektrinėje gaminama elektra. Jau 1925 m. pradėti pirmieji vandentiekio ir kanalizacijos įvedimo darbai. 1936 m. mieste buvo įrengti telefono automatai, o telefono abonentų skaičius 1937 m. išaugo iki 700. 1932 m. Šiauliai geležinkeliu buvo sujungti su Klaipėda.