cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Didžioji armija
Didžioji armija buvo suformuota 1804 m. iš Vandenyno pakrančių armijos – daugiau kaip 100 000 karių, kuriuos Napoleonas buvo subūręs planuotai invazijai į Didžiąją Britaniją. Vėliau Napoleonas dislokavo kariuomenę Rytų Europoje, kad pašalintų bendrą Austrijos ir Rusijos, kurios priklausė prieš Prancūziją sudarytai Trečiajai koalicijai, grėsmę. Vėliau Didžioji armija buvo pagrindinė karinė jėga, dalyvavusi 1805 ir 1807 m. kampanijose, kuriose ji pelnė savo prestižą, ir 1812, 1813–14 ir 1815 m. konfliktuose.
Didžiąją armiją sudarė šeši korpusai, kuriems vadovavo Napoleono maršalai ir vyresnieji generolai. 1805 m. pabaigoje Austrijos ir Rusijos kariuomenėms pradėjus rengtis įsiveržti į Prancūziją, Didžioji armija buvo greitai įsakyta persikelti per Reiną į pietų Vokietiją, o tai lėmė Napoleono pergales prie Ulmo ir Austerlico. Napoleonui užgrobus valdžią visoje Europoje, Prancūzijos kariuomenė augo, verbuodama karius iš okupuotų ir sąjungininkių šalių. 1812 m. prasidėjus Rusijos kampanijai, ji pasiekė aukščiausią lygį – milijoną vyrų, o Didžiąją armiją sudarė 413 000 prancūzų karių ir daugiau kaip 600 000 karių iš viso, įskaitant ir užsienio rekrutus.
1812 m. vasarą Didžioji armija lėtai žygiavo į rytus, o rusai, jai artėjant, atsitraukė. Po Smolensko užėmimo ir pergalės prie Borodino 1812 m. rugsėjo 14 d. prancūzai pasiekė Maskvą. Tačiau kariuomenė jau buvo gerokai sumažėjusi dėl susirėmimų su rusais, ligų (daugiausia vidurių šiltinės), dezertyravimo, karščio, išsekimo ir ilgų ryšių linijų. Armija mėnesį praleido Maskvoje, bet galiausiai buvo priversta žygiuoti atgal į vakarus. Šaltis, badas ir ligos, taip pat nuolatinis kazokų ir rusų persekiojimas lėmė visišką Didžiosios armijos kaip kovinės jėgos sunaikinimą. Iš Rusijos išvyko tik 120 000 vyrų, iš kurių 50 000 buvo austrai, prūsai ir kiti vokiečiai, 20 000 – lenkai ir tik 35 000 – prancūzai. Kampanijos metu žuvo daugiau kaip 380 000 karių.
Napoleonas vadovavo naujai armijai per 1813 m. kampaniją Vokietijoje, 1814 m. Prancūzijos gynybą ir 1815 m. Vaterlo kampaniją, tačiau Didžioji armija niekada nebesugrįžo į 1812 m. birželio mėn. aukštumas. Iš viso nuo 1805 iki 1813 m. į Prancūzijos kariuomenę buvo pašaukta daugiau kaip 2,1 mln. prancūzų.
NK Bela Krajina
Črnomelio „Bela Krajina“ – Slovėnijos futbolo klubas iš Črnomelio.
Istorija
Klubas įkurtas 1926 m.
Dalyvavo Pirmos lygos kovose nuo 2004 m. Po trijų sezonų ekipa iškrito iš elito diviziono.
2016 m. komanda išformuota, o klubas likviduotas.
Karadžiordžė Petrovičius
Džiordžė Petrovičius (, g. 1762 m. Viševace, Rača; m. 1817 m. liepą Radovanėje, Velika Plana), vadintas Karadžiordže (Карађорђе/Karađorđe – „Juodasis Jurgis“), buvo Pirmojo serbų sukilimo prieš Osmanų imperiją 1804–1813 m. išrinktas vadas ir Karadžiordževičių dinastijos įkūrėjas.
Gyvenimas
D. Petrovičiaus protėviai buvo kilę iš dabartinės Juodkalnijos. Džiordžė Petrovičius greičiausiai gimė 1768 m. lapkričio 16 d. Viševace, Šumadijoje. 1785 m. vedė Jeleną Jovanovič, su kuria po metų pabėgo į Sremą dabartinėje Vojevodinoje. Ten jis įstojo savanoriu į Mihaljevičiaus savanorių pajėgas, kurios 1787–1792 m. Rusijos-Turkijos kare kovojo Habsburgų pusėje, čia įgijo karinės patirties.
Po Sistovos taikos grįžo į centrinę Serbiją ir prisijungė prie Lazos Dobričiaus ir Stanojės Glavašo haidukų. Greitai D.Petrovičius pats tapo haidukų vadu, vadinamuoju harambaša, ir turėjo surinkęs apie 100 karių būrį. Hadžis Mustafa Paša, kuris buvo paskirtas Belgrado pašaliko viziriu, laikėsi serbų atžvilgiu tolerantiškai ir amnestavo daugelį haidukų grupių, tarp jų ir Karadžiordžės, jiems suteikė ginklų. Po to D.Petrovičius ir jo būrys kovojo Hadžio Mustafos Pašos pusėje prieš Osmaną Pazvantohlu, kurį rėmė centrinėje Serbijoje dislokuoti janyčarai. Šiose 1796–1798 m. kovose D. Petrovičius ypač pasižymėjo. Tuomet jis greičiausiai gavo ir pravardę Karadžiordžė. Nors Pazvantohlu buvo nugalėtas, tačiau Belgrado paša Hadžis Mustafa 1802 m. buvo janyčarų nužudytas. Janyčarai centrinėje Serbijoje ėmė valdyti teroro priemonėmis. Tai paskatino 1803 m. serbus sukilti.
Kai dauguma serbų vadų ir seniūnų buvo išduoti Valevo kunigaikščio Aleksos Nenadovičiaus, suimti ir janyčarų nužudyti, 1804 m. vasario 14 d. (vasario 2 d. pagal Julijaus kalendorių) miškingoje Orašačo vietovėje susirinkę serbai paskelbė pradedantys sukilimą (vėliau pavadintą Pirmuoju serbų sukilimu). Karadžiodžė buvo išrinktas vadu. Per ateinančius metus sukilėliams pavyko pasiekti keletą pergalių: Karažiordžės vadovaujami serbai mūšyje netoli Šabaco esančiame Mišaro kaime nugalėjo Osmanų kariuomenę, užėmė Belgradą ir nutraukė janyčarų valdymą Serbijoje.
Po šios pergalės sukilėliai iš Konstantinopolio sultono gavo nurodymą sudėti ginklus ir pasiduoti naujai paskirtam pašai.
thumb|left|220px|Paminklas Karadžiordžei Petrovičiui Belgrade 1807 m. sudarė sąjungą su Rusija ir siekė Serbijos nepriklausomybės. 1808 m. Valstybės Taryba paskelbė Karadžiordžę pirmuoju ir aukščiausiuoju valstybės vadovu su paveldėjimo teise. Turkijai 1813 m. pažeidus Bukarešto taiką ir pasiuntus kariuomenę į Serbiją, pabėgo į Austriją, vėliau į Rusiją (Besarabiją). 1817 m. padedamas graikų heterijos, kuri mėgino sukelti bendrą krikščionių sukilimą prieš turkus, slapta grįžo į Serbiją. 1817 m. nužudytas politinio varžovo kunigaikščio Milošo Obrenovičiaus įsakymu.
Valstybės saugumo jaunesnysis leitenantas
Valstybės saugumo jaunesnysis leitenantas  – specialusis jaunesniojo vadovaujančio personalo laipsnis TSRS Vidaus reikalų liaudies komisariato Valstybės saugumo vyriausiosios valdyboje (NKVD VSVV; ГУГБ НКВД СССР) ir Valstybės saugumo liaudies komisariate (NKGB), įvestas 1935 m. spalio 7 d. TSRS CVK ir LKT nutarimu.
Žemesnio specialusis laipsnis valstybės saugumo sistemoje buvo valstybės saugumo seržantas. Sekantis vyresnis laipsnis buvo valstybės saugumo leitenantas.
Valstybės saugumo jaunesniojo leitenanto laipsnis atitiko armijos ir laivyno vyresniojo leitenanto laipsnį. Skiriamieji ženklai – trys emaliniai kvadratai apykaklės antsiuvuose.
Šakabudė
Šakabudė (Tubaria) – šakabudinių (Crepidotaceae) šeimos grybų gentis.
Iš viso – 72 rūšys. Lietuvoje nurodoma 6 rūšys: ir kt.
Gožė (upė)
Gožė  – upė Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone; Vilijos (Neries) kairysis intakas. Prasideda Čyžouščynos kaimo apylinkėse, 5 km į pietryčius nuo Varnionių. Teka į šiaurę, nuo ištakų 9,6 km atkarpoje vaga ištiesinta. Žemupyje teka miškais. Įteka į Viliją 258,7 km nuo jos žiočių, priešais Patokų kaimą, 5 km į rytus nuo Litvėnų.
Turi kairįjį intaką. Didesnės gyvenvietės prie Gožės: Čyžouščyna, Kernėnai, Badzvilai, Varnionys, Balninkai, Užgožė (Zahazė), Gožė.
Bedugnys
Bedugnys – ežeras Lietuvoje, Rokiškio rajone, 7,5 km į pietus nuo Kamajų, Duokiškio miestelio vakariniame pakraštyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,69 km, plotis – iki 0,54 km. Altitudė 128,5 m. Yra 2 salos (0,85 ha ir 0,16 ha). Krantai aukštoki, pietiniame krante stūkso miškelis, už kaimo kapinių telkšo Uosinto ežeras. Kituose krantuose plyti dirbami laukai. Šiaurėje išteka upelis (Uosijos intakas, Jaros-Šetekšnos baseinas).
Šalia ežero įsikūrę kaimai: Trumponys, Mikniūnai, Vaineikiai. Rytine pakrante nutiestas rajoninis kelias.
Kliučiai
Kliučiai ( 'versmės') – kaimas Rusijoje, Kamčiatkos krašte, Ust Kamčiatsko rajone, prie Kamčiatkos upės, Kliučių ugnikalnio papėdėje. Praeina kelias Kamčiatkos Petropavlovskas–Ust Kamčiatskas. Veikia Rusijos mokslų akademijos Tolimųjų Rytų padalinio vulkanologinė stotis. Netoli Kliučių – karinė bazė.
thumb|left|250px|Kamčiatkos upė ir ugnikalniai ties Kliučiais
Istorija
Kliučiai įkurti 1741 m., vietoje per sukilimą sudegintos kazokų gyvenvietės Nižnekamčiatsko. 1979–2004 m. Kliučiai turėjo miesto statusą. TSRS laikais plėtota medienos pramonė. 2014 m. pastatytas tiltas per Kamčiatkos upę.
Žiedinė ekonomika
miniatiūra|Linijinės ekonomikos ir žiedinės ekonomikos palyginimas Žiedinė ekonomika – tai atsinaujinanti ekonominė sistema, kurioje išteklių ir atliekų sąnaudos, emisijos ir energijos praradimai yra sumažinami juos teisingai valdant ir sujungiant į uždarą energijos ir medžiagų grandinę. Skirtingai nuo „imk – gamink – išmesk“ modelio, žiedinė ekonomika siekia kiek įmanoma sumažinti atliekų kiekį ir išteklių naudojimą pažangiu produktų projektavimu, pakartotiniu produktų naudojimu ir taisymu, perdirbimu, darniu vartojimu ir naujoviškais verslo modeliais, kurie, pavyzdžiui, kaip alternatyvą gaminio įsigijimui siūlo jo nuomos, skolinimo ar dalijimosi juo paslaugą. Šiuo metu pasaulio ekonomika yra tik 9% žiediška.
Žiedinės ekonomikos ciklai
Žiedinė ekonomika skirstoma į du tipus: biologinį ciklą bei techninį ciklą.
Biologinis ciklas
Biologiniame cikle netoksiškos medžiagos grąžinamos į biosferą, atkuriant gamtos kapitalą, po to, kai jis buvo pritaikytas skirtingoms reikmėms. Organinės medžiagos, tokios kaip mediena, maistas ir vanduo, gali būti įtrauktos į ekosistemą ir iš naujo generuojamos biologinių procesų metu. Biociklo metu svarbu leisti ekosistemai kuo geriau atlikti savo darbą. Gali būti naudojamos įvairios šio ciklo medžiagos (trąšos, maistas, vanduo), tačiau tol, kol jos nėra toksiškos aplinkai ir ekosistemos nėra perkrautos.
Techninis ciklas
Techniniame cikle produktai, komponentai ir medžiagos yra pateikiamos rinkai kaip įmanoma aukštesnės kokybės ir patvarios kuo ilgesnį laiko tarpą, taip išlaikant produkto vertę. Skiriami šeši pagrindiniai šio ciklo etapai:
Prekių projektavimas, gamyba bei platinimas
Medžiagos sunaudojimo sumažinimas arba dematerializavimas gali būti susijęs su pačiu produktu, produkto pakuote ar paskirstymo pakuote. Per didelis medžiagų sunaudojimas eikvoja medžiagas, pinigus ir sąvartyno vietą. Dematerializacija gali vykti pasitelkiant miniatiūrizavimą, taip pat mažinant produktų svorį ar fizines paslaugas pakeitus skaitmeninėms paslaugoms (pavyzdžiui, skaitmeninėmis nuotraukomis, virtualiomis knygomis, filmais, muzika). Manoma, kad vien tik gaminio dizaino pakeitimai galėtų sumažinti medžiagų sunaudojimą 30 proc.
Produkto medžiagų naudojimo mažinimas:
Pakuočių mažinimas:
Naudojimas
Šios strategijos tikslas yra sumažinti produkto pakeitimo dažnį ir pagerinti jo efektyvumą, siekiant taupyti gamtinius išteklius. Pavyzdžiui, pakartotinai rašalu papildomos rašymo priemonės, daugkartinio naudojimo maišeliai ir kt. Tačiau jei produktas sunaudoja išteklius, tokius kaip energija, vanduo ar kitos medžiagos, gaminio eksploatavimo laikas turi būti optimizuotas atsižvelgiant į produkto efektyvumą, kad būtų užtikrintas kuo mažesnis bendras poveikis aplinkai.
Medžiagų remontavimas, priežiūra bei atnaujinimas
Tai yra vieni pagrindinių veikmų, atliekamų gaminio gyvavimo ciklo naudojimo etape, siekiant išlaikyti ar atkurti norimą įrangos našumą. Tinkama techninė priežiūra yra svarbi taršos prevencijai bei įrangos nuo tolesnės žalos apsaugai ir asmens saugumui. Tam labai svarbu yra garantinės paslaugos ir atsarginių dalių naudojimas, remontas, įrenginių diagnostika, valymas.
Pakartotinis naudojimas
Pakartotinis naudojimas arba perpardavimas prailgina produkto naudojimo laiką, panaudojant jį du ar daugiau kartų, dėl to reikia pagaminti mažiau produktų, kurie naudojami tam pačiam tikslui. Komponento ar gaminio pakartotinis naudojimas turėtų būti įvertintas atsižvelgiant į energijos suvartojimą per visą jo eksploatavimo laiką. Pavyzdžiui, senesnė elektrinė ar elektroninė įranga paprastai sunaudoja daugiau energijos ir tai gali atsverti gaminio naudojimo trukmės pratęsimo naudą.
Produktų perdirbimas
Perdirbimas ir atnaujinimas yra pramoninis procesas, kurio metu atkuriami panaudoti produktai, vadinami „šerdimis“. Tai yra medžiagos pridėtinės vertės susigrąžinimas, kai produktas buvo pagamintas pirmą kartą, t. y. produktas tampa panašus į naują, pagerinama jo estetika, tačiau perdirbimo procesas nėra toks nuodugnus kaip pakartotinė gamyba. Procesą galima atlikti tiek visam gaminiui, tiek gaminio dalims.
Rūšiavimas ir perdirbimas
Perdirbimas yra procesas, kai medžiagos sunaudojamos naujiems gaminiams gaminti, pasibaigus jų naudojimo laikui. Proceso metu išvengiama atliekų išvežimo į sąvartynus, sumažinamas energijos suvartojimas ir poveikis aplinkai. Perdirbimas dažniausiai atliekamas metalų, popieriaus, stiklo, plastiko, tekstilės ir elektronikos pramonėje po to, kai medžiagos išrūšiuojamos pagal jų kilmę.
Neeuklidinė geometrija
miniatiūra|Trikampis elipsinėje, hiperbolinėje ir euklidinėje geometrijoje. Neeuklidinė geometrija – plačiąja prasme, bet kokia geometrija, kuri skiriasi nuo Euklidinės (parabolinės) geometrijos. Tačiau tradiciškai terminas „neeuklidinė geometrija“ yra labiau taikomas siauresne prasme ir apima tik dvi geometrines sistemas: Lobačevskio hiperbolinę geometriją ir į ją panašią sferinę geometriją arba (Rymano geometriją ir elipsinę geometriją).
Neeuklidinėse geometrijose kreivės yra naudojamos kaip tiesės Euklidinėje geometrijoje. Nulinis kreivumas atitinka Euklidinę geometriją, teigiamas kreivumas - sferinę, Riemanno arba elipsinę geometriją, o neigiamas kreivumas – Lobačevskio geometriją.
Trikampiai neeuklidinėse geometrijose
miniatiūra|Sferos paviršius nėra Euklidinis ir dėl to trikampio kampų suma yra didesnė nei 180°. Nors lokaliai Euklido geometrijos dėsniai yra tinkami, pavyzdžiui, mažame trikampyje žemės paviršiuje trikampio kampų suma yra beveik lygi 180°. Neeuklidinėse geometrijose kaip ir Euklidinėse galima nubrėžti trikampius, tačiau skiriasi jų savybės. Neeuklidinėse geometrijose nėra nei stačių kampų, nei nevienodų panašių trikampių. Trikampio vidinių kampų suma yra lygi 180° tik Euklidinėje geometrijoje, bet ne kitose.
Valstybės saugumo leitenantas
Valstybės saugumo leitenantas  – specialusis jaunesniojo vadovaujančio personalo laipsnis TSRS Vidaus reikalų liaudies komisariato Valstybės saugumo vyriausiosios valdyboje (NKVD VSVV; ГУГБ НКВД СССР) ir Valstybės saugumo liaudies komisariate (NKGB), įvestas 1935 m. spalio 7 d. TSRS CVK ir LKT nutarimu.
Valstybės saugumo leitenanto laipsnis atitiko armijos ir laivyno kapitono laipsnį. Skiriamieji ženklai – vienas emalinis stačiakampis apykaklės antsiuvuose.
Jevhenas Protasovas
Jevhenas Protasovas (g. 1997 m. liepos 23 d.) – Ukrainos futbolininkas, rungtyniaujantis krašto saugo pozicijoje. Atakuojančio plano žaidėjas. Buvo kviečiamas į Ukrainos jaunimo U-21 rinktinę. Nuo 2022 m. vasario mėn. „Sūduvos klubo“ narys.
Karjera
Karjeros pradžioje atstovavo įvairiems klubams gimtinėje.
Nuo 2018 m. iki 2020 m. atstovavo „Oleksandrijos“ klubui. Premjer lygoje debiutavo 2018 m. vasario 17 d. rungtynėse prieš Kamianskės (Kamjanskės) „Stal“. Šiose rungtynėse rezultatu 2-0 nugalėjo varžovai.
2020–2021 m. sezone atstovavo Lucko „Voluinės“ klubui, o nuo 2021-ųjų liepos – Charkivo „Metalist 1925“.
2022 m.
2022 m. sausio 17 d. pranešta apie tai, kad pasirašė sutartį su „Sūduvos“ klubu.
2022 m. balandžio 5 d. rungtynėse prieš FC Džiugas pasižymėjo pelnydamas įvartį paskutinėmis rungtynių minutėmis. Rezultatas tapo lygus 1:1, o marijampoliečiai išvengė pralaimėjimo.
2023 m.
2023 m. sausio 31 d. tapo žinoma, kad žaidėjas lieka klube.
2023 m. kovo 5 d. A lygos rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pasirodė startinėje sudėtyje ir žaidė visas rungtynes. Pasižymėjo pelnydamas įvartį nuo 11 metrų žymos.
2023 m. kovo 11 d. rungtynėse prieš FC Hegelmann pelnė įvartį ir svariai prisidėjo prie pergalės rezultatu 2:0.
„Telavio“ klubas
2023 m. liepos 6 d. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka „Sūduvos“ klubą ir keliasi į FC Telavi (Gruzija).
Statistika
Spalvų reikšmės:
Kiaušinių vafliai
miniatiūra|250px|right|Gatvės prekystalis su kiaušinių vafliais
Kiaušinių vafliai, arba burbuliniai vafliai (gai daan jai, 雞蛋仔) – vienas mėgiamiausių gatvės skanumynų Honkonge ir Makao. Šie vafliai taip vadinami dėl savo formos ir sudėties. Juos įprasta valgyti dar karštus, su uogomis, šviežiais vaisiais, kokosų ar šokolado užpilu, grietinėle, ledais ar kitas priedais, tinka kaip desertinis užkandis prie įvairių gėrimų.
Kiaušinių vafliai Hongongo gatvės užkandžių šimtuke išlieka produktu Nr. 1. Gaminami iš paruoštos skystos tešlos, kuri tinkama ir greitam duonos iškepimui, gali būti mielinė, fermentuota, praturtinta daugeliu kiaušinių, sviestu ir cukrumi. Vafliai kepami dvipusėje suvožiamoje keptuvėje su burbulų formos įdubimais jos paviršiuose. Norint gauti geros kokybės vaflį, būtina išlieti tešlą ant įkaitintos keptuvės ir laiku ją uždaryti. Paties vaflio iškepimas ir paruošimas trunka apie 5 minutes. Gaunamas lengvas, traškus paviršiuje ir minkštas gilesniame sluoksnyje, aukso spalvos produktas. Viename vaflio lakšte suformuojami 20–35 burbulai.
Istorija
Kiaušinių vafliai Honkonge išliko populiarūs dešimtmečius, išplito užsienyje. Ilgainiui pradėti gaminti netradicinių skonių vafliai, kepimui pasitelktos nebe ugnimi kaitinamos, bet elektrinės keptuvės.
2017 m. vasaros sezoną Palangoje pasirodė pirmieji gatvėje gaminami ledai su burbuliniais vafliais, tapę geidžiamiausiu poilsiautojų desertu.
Bedugnis (Rokiškio r.)
Bedugnis – ežeras Lietuvoje, Rokiškio rajone, 3,5 km į šiaurės rytus nuo Jūžintų miestelio. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,16 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 105,5 m. Krantai žemi, apaugę krūmynais ir medžiais. Vandens perteklius nuteka į šalia tekantį upelį (Sartų ežero intakas). Į pietus įsikūręs Dvirėžių kaimas.
Labos apylinkė
Labos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sidabravo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Beinoravos apylinkės.
Prūsijos Ostbanas
thumb|250px|Prūsijos Rytų geležinkelio svarbesni ruožai 1873 m. Prūsijos Rytų geležinkeliai arba Prūsijos Ostbanas – Prūsijos karalystės rytinėje dalyje 1848–1919 m. eksploatuotas valstybinis geležinkelių tinklas. Pagrindinės linijos iš Berlyno vedė prie valstybinės sienos su Rusijos imperija ir turėjo didelę karinę bei ekonominę reikšmę.
Istorija
XIX a. viduryje Prūsijos karalystės strategai pastebėjo, kad ekonomiškai silpnos Pomeranijos, Rytų ir Vakarų Prūsijos provincijos neturi susisiekimo geležinkeliu su valstybės sostine Berlynu. Privatus kapitalas susidomėjimo nerodė ir 1845 m. karalius Frydrichas Vilhelmas IV davė nurodymą valstybės lėšomis pradėti kloti bėgių kelią rytinės sienos link. Tačiau 1847 m. Karalystėje sušauktas Pirmasis jungtinis landtagas tam projektui finansų nebeskyrė ir statybos sustojo. Visgi, 1848 m. Vokietijoje kilusi revoliucija privertė valdžią susirūpinti valstybės stiprinimu ir pinigai geležinkeliui Rytų link rasti buvo.
Jau 1848 m. buvo atiduotas eksploatacijon pirmasis ruožas tarp Stargardo (dabar Ščecino priemiestis) ir Poznanės (ši atkarpa buvo viena iš nedaugelių, nutiestų už privačias lėšas). 1849 m. lapkričio 5 d. Bromberge (dab. Bydgoščius) įsteigta Karališkojo Rytų geležinkelio direkcija. Pamažu formavosi iš Berlyno link Šneidemiulės (dab. Pila) vedanti geležinkelio magistralė, kuri pastarajame mieste skildavo į dvi linijas: thumb|right|250px|Ostbahnhofo senoji geležinkelio stotis Berlyne (1900 m.) Maršruto Berlynas–Eitkūnai ilgis siekė 740 km. 1861 m. balandžio 11 d. buvo priduota eksploatacijon atkarpa Kaunas (laikina stotis Aleksote)–Virbalio gelež. stotis ir, netrukus, Rusijos ir Vokietijos geležinkeliai šioje vietoje buvo sujungti. Prūsijos Ostbano sąstatas atvykdavo į dabarinius Kybartus, kur, po patikros, keleiviai galėdavo persėsti į rusišką traukinį. Iš Rusijos atvykęs geležinkelių sąstatas įvažiuodavo į Vokietijai priklausiusią Eitkūnų stotį, kur, po patikros, keleiviai galėdavo persėsti į Prūsijos Ostbano traukinį. Vykstant į Rusiją, Prūsijos Ostbahno traukinys atvykdavo į Virbalio stotį. Taip elgdavosi ir keliaujantys traukiniu D 1/2 bei Nord–Express klijentai.
Nuo aukščiau išvardintų dvejų trajektorijų atsišakodavo šalutinės bėgių linijos. Taip 1865 m. atsirado ruožas iš Įsručio į Tilžę, o 1875 m. geležinkelio bėgiai pagaliau pasiekė ir Klaipėdą (birželio 1 d. nutiesta 86,09 km atkarpa Pagėgiai–Klaipėda, o 1875 m. spalio 1 d. 6,23 km ilgio trasa Pagėgiai–Tilžė). Po metų Prūsijos Ostbanas pagerino krovinių gabenimą Klaipėdos uosto prieigose: iki 1876 m. balandžio 1 d. buvo paklotas 1,06 km bėgių kelias Stotis–Danės upė, o iki lapkričio 22 d. 2,09 km ilgio geležinkelis pačiame uoste. mini|left|„Ferdinando Schichau įmonėje“ pagaminto lokomotyvo lentelė 1882 m. Berlyne buvo uždaryta senoji geležinkelio stotis Ostbahnhofas, jos funkcijas perėmė Silezijos stotis. XIX a. pab. bendrovės eksploatuojamų kelių tinklas išsiplėtė iki 4 833 km (1895 m. duomenys). Krovinių gabenimas Prūsijos Ostbanu nuolat augo ir kelis kartus viršijo planuotas apimtis. Berlyne daugiausia buvo pakraunama pramonės produkcija, o iš rytinių provincijų į šalies sostinę keliaudavo žemės ūkio gaminiai. Geležinkelis pradėjo teikti užsakymus vietiniams Rytų ir Vakarų Prūsijos pramonininkams. Jau 1855 m. Karaliaučiuje „Union“ gamykla pradėjo gaminti lokomotyvus, nuo 1860 m. jos pavyzdžiu pasekė „Ferdinando Schichau įmonė“ iš Elbingo. „Karaliaučiaus žemės ūkio mašinų fabrikas L. Steinfurt“ konstravo ir statė pramoninius bei keleivinius vagonus.
Prūsijos Ostbahnas buvo pasirinktas kaip branduolys formuojant Karališkųjų Prūsijos geležinkelių (Königlich Preußische Eisenbahn) tinklą. Prie Ostbahno buvo prijungiami kiti valstybiniai ir perimami, išperkami privatūs geležinkeliai. 1880 m. pagal 1879 m. priimtą geležinkelių reformos įstatymą, Prūsijos Ostbahno Brombergo direkcijos pagrindu suformuota Karališkųjų Prūsijos geležinkelių direkcija. Formaliai Prūsijos Ostbahnas išnyko, tačiau jo pavadinimas dar ilgą laiką buvo naudojamas kalbant apie tam tikras Rytų Prūsijos geležinkelių linijas.
„Reichsbahno“ sudėtyje
Bilietai buvo gana brangūs: važiuojant iš Karaliaučiaus į Berlyną pirma klase gulama vieta kainavo 25 markes (apie 30 % vidutinio darbininko mėnesinio uždarbio), o vienas kilometras kelio tos pačios klasės vagone atseidavo apie 0,087 markės. Riedant Klaipėdos krašto teritorija (po Klaipėdos sukilimo ją valdė Lietuvos Respublika), kelionė kainuodavo panašiai: 0,19 lito važiuojant pirmos klasės vagonu. Su Nord-Express traukiniu į Rygą keliavę Prūsijos Ostbano vagonai Lietuvoje stabtelėdavo Kybartuose, Kaune ir Joniškyje. Be to, kursavo ir tiesioginio susisiekimo vagonas Klaipėda–Berlynas (Vokietijos sostinę juo buvo galima pasiekti per 15 val.).
Lietuvoje buv. Ostbano geležinkelio linija taip pat buvo svarbus partneris. Pvz., ketvirtame dešimtmetyje ši Vokietijos įmonė per 24 valandas vagonais–šaldytuvais pristatydavo Lietuvoje skerstų kiaulių puses iš Tilžės į Prahą (ekspedijavo šveicarų firma Danzas, šiais laikais įeinanti į koncerną DHL).
Tarpukaryje visi Vokietijos regioniniai geležinkeliai buvo apjungti į vieną organizaciją, pavadintą Deutsche Reichseisenbahnen, o 1937 m. – Deutsche Reichsbahn (pastaroji Antrojo pasaulinio karo metais tarnavo nacistinės Vokietijos kariniams poreikiams). Artėjant frontui, 1945 m. sausio 22 d. iš Karaliaučiaus į Berlyną nuvažiavo paskutinis traukinys ir Prūsijos Ostbano geležinkelio istorija baigėsi galutinai.
Joci Pápai
Biografija
Joci Pápai gimė nepasiturinčioje, bet muzikalioje šeimoje, jo tėvas – buvęs čigonų orkestro vadovas. Muzika atlikėjas susižavėjo būdamas ketverių, kai pirmą kartą į rankas paėmė gitarą. Joci Pápai muziką įkvepia 1960-ųjų ir 1970-ųjų muzika. Atlikėjas išgarsėjo, kai 2005 m. dalyvavo šou „Megasztar“. Pirmoji didesnė sėkmė aplankė Jocį, išleidus singlą „Ne nézz így rám“ 2006 metais. Vėliau įrašė kelis hitais tapusius kūrinius tiek solo, tiek kartu su reperiu Majka.
2016 m. gruodžio 8 d. Joci Pápai su daina „Origo“ pateko į 2017 m. vengrų „Eurovizijos“ atrankos A Dal dalyvių sąrašą. 2017 m. vasario 18 d. vykusiame finale jis užėmė pirmą vietą ir tapo Vengrijos atstovu į 2017 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą Ukrainos sostinėje Kijeve.
Garbenis
Garbenis (Cephalanthera) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso šakniastiebius turintys ir didelius žiedus išauginantys augalai.
Augalas daugiametis, žolinis. Šakniastiebis cilindriškas, šliaužiojantis, su daug šaknelių. Lapai reti, dalies rūšių – neišsivystę (nevykdo fotosintezės). Žiedai susitelkę į žiedynus, balti, rožiniai arba geltoni.
Rūšys
Gentyje apie 25 rūšys:
Kundrėnų apylinkė
Kundrėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sidabravo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Beinoravos apylinkės.
Birželių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Sidabravo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Beinoravos apylinkės ir Vadaktų apylinkės.
Duobžerys
Duobžerys – ežeras Lietuvoje, Rokiškio rajone, 11 km į pietryčius nuo Rokiškio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,18 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 136 m. Šiaurinis ir pietinis krantai aukšti, vakarinis žemas, užpelkėjęs. Visi krantai apaugę krūmynais ir medžiais, pietiniame krante stūkso miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Sartų ežero baseinui.
Šiauriniame krante įsikūręs Meldučių kaimas.
Bangladesh Police FC
„Bangladesh Police“ – Bangladešo futbolo klubas iš Dakos.
Namų rungtynes žaidžia Radžšahio rajono stadione.
Istorija
1972 m. klubą įkūrė Bangladešo policija. Nuo 1998 m. antroje futbolo lygoje. 2014 m. tapo Antrojo diviziono futbolo lygos nugalėtojais.
2015 m. Police FC pirmą kartą klubo istorijoje pateko į „Premier“ lygą.
2018–2019 m. sezone tapo Bangladešo Championship nugalėtojais.
Sezonai
šaltinias:
Vilhelmshėhės parkas
Parką ypač garsina jame esantys įvairaus tipo vandens telkiniai, Heraklio skulptūra, Vilhelmshėhės dvaras ir dirbtiniai Liovenburgo griuvėsiai.
Wang Chuqin
Biografija
2018 m. jaunimo vasaros olimpinėse žaidynėse kinas pelnė du aukso medalius vienetų ir mišrių komandų rungtyse. Tais pačiais metai vykusiame pasaulio čempionate pelnytas aukso medalis kartu su Kinijos nacionaline komanda.
Juodžių apylinkė (Šeduva)
Juodžių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Grinkiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Grinkiškio apylinkės ir Skėmių apylinkės.
Wang Chuqin
Biografija
2019 m. pasaulio stalo teniso čempionato vyrų dvejetų finale (poroje su Ma Long) 4-1 nugalėjo rumuno Ovidiu Ionescu ir ispano Álvaro Robles porą bei pelnė aukso medalius.
Gijabudė
Gijabudė (Entoloma) – gijabudinių (Entolomataceae) šeimos grybų gentis.
Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė nuo baltos iki juodos spalvos. Lakšteliai įvairaus tipo – laisvi, priaugę, prisegti ir kt.
Dauguma saprofitai. Auga miškuose, parkuose, daržuose, pievose, ganyklose.
Maistinė vertė mažai ištirta. Didelė dalis rūšių nuodingos, kai kurios – mirtinai.
Žinoma ~1000 gijabudžių rūšių. Lietuvoje žinoma 60 rūšių:
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytos šios gijabudės:
Kliučiai (reikšmės)
Kliučiai ( – 'versmės') gali reikšti:
Didžiausios gyvenvietės:
2023 m. Europos moterų krepšinio čempionatas
2023 m. Europos moterų krepšinio čempionatas – 39-tasis Europos moterų krepšinio čempionatas, kuris vyko 2023 m. birželio 15 - birželio 25 dienomis Slovėnijoje ir Izraelyje.
Glebusis piengrybis
Vaisiakūniai smulkūs, vidutinio didumo. Kepurėlė 3-6 cm skersmens, jauna apvaliai gaubta, senesnių paplokščia, netaisyklingai įdubusi, su gūbreliu ar be jo, lygi, dažniau plaušuota, pilka, violetiškai pilka, balsva, plona, trapi, nemėsinga. Lakšteliai balsvi, gelsvai rusvi, siauri, tankūs, priaugtiniai arba pusiau nuaugtiniai. Kotas 3-8 cm ilgio, 0,5-1 cm storio, balsvas, gelsvai rusvas, trapus. Trama pilkšva, plona. Pieniškos sultys baltos, ištryškusios po kurio laiko tampa pilkos, pilkai žalsvos, deginančio skonio.
Auga rugpjūčio-spalio mėnesiais įvairiuose miškuose, po beržais, parkuose. IV kategorijos, vartojamas sūdytas. Lietuvoje labai dažnas.
Justas Tertelis
Išsilavinimas
1999–2003 m. studijavo VGTU (transporto inžinierius).
2003–2006 m. LMTA studijavo vaidybą (bakalauras; kurso vad. Vladas Bagdonas ir Aidas Giniotis). 2006–2008 m. LMTA studijavo vaidybą (magistras; kurso vad. Aidas Giniotis), o 2008–2010 m. – LMTA teatro režisūros doktorantūroje. 2010 m. LMTA suteikė meno licenciato kvalifikacinį laipsnį.
Valdeikių apylinkė (Šeduva)
Valdeikių apylinkė (arba Valdaikių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Smilgių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pakalniškių apylinkės.
The Element of Freedom
The Element of Freedom – ketvirtasis studijinis amerikiečių atlikėjos Alicia Keys albumas, išleistas 2009 m. gruodžio 11 d. Pirmasis albumo singlas „Doesn’t Mean Anything“ pasiekė aštuntąją vietą Jungtinės Karalystė singlų reitinge, „Try Sleeping with a Broken Heart“ – septintąją, o „Empire State of Mind (Part II) Broken Down“ – antrąją.
Albumas debiutavo antrojoje JAV „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmąją savaitę pardavus 417 tūkstančių albumo kopijų. Tai buvo pirmasis atlikėjos albumas, pasiekęs ne pirmąją reitingo vietą. Albumas pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės albumų reitinge, tapdamas pirmuoju Keys įrašu, pasiekusiu pirmąją šią viršūnę. 2012 m. rugpjūčio mėnesio duomenimis, visame pasaulyje parduota per 5 milijonus „The Element of Freedom“ kopijų.
30 (Adele albumas)
30 – ketvirtasis studijinis britų atlikėjos Adele albumas, kurį 2021 m. lapkričio 19 d. išleido įrašų kompanijos „Melted Stone“ ir „Columbia Records“.
Adele į sceną grįžo po šešerių metų pertraukos, nuo tos akimirkos, kai išleido trečiąjį savo albumą „25“ (2015). „30“ dėmesio centre – atlikėjos skyrybos, motinystė, šlovė, širdgėla, viltis. Albumą Adele įrašinėjo ketverius metus, nuo 2018 iki 2021 m., o jo produseriai, nepaisant naujojo Ludwigo Göranssono bei Inflo iš anglų grupės „Sault“, išliko tie patys, kurie dirbo ir su „25“.
Muzikiniu požiūriu „30“ yra pop, soul ir džiazo žanrų albumas, jis apibūdintas kaip kūrybiškiausias Adeles darbas, praplečiantis ankstesnių kūrinių skambesį įtraukiant šokių-pop ir gospelo muzika muzikos elementus. Išleistas „30“ sulaukė didelio kritikų pripažinimo dėl kinematografiškumo, vokalumo ir nuoširdžios lyrikos. Jis pateko į 2021 metų pabaigos geriausių albumų sąrašus įvairiuose leidiniuose.
2023 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose daina „Easy on Me“ laimėjo apdovanojimą už geriausią solinį pop atlikimą, taip pat nominuota metų dainos, metų įrašo ir geriausio muzikinio klipo kategorijose. Pats albumas nominuotas metų albumo ir geriausio vokalinio pop albumo kategorijose.
Amžinybės dėlionė
miniatiūra|Tuščia „Amžinybės dėlionės“ lenta Amžinybės dėlionė yra geometrinė dėlionė, kurią 1999 m. sukūrė Kristoferis Montonas (Christopher Monckton). Dėlionė yra sudaryta iš 209 įvairios formos netaisyklingų daugiakampių iš kurių reikėjo sudėti dvylikakampį. Dėlionė buvo laikoma neišsprendžiama, o už jos išsprendimą iki 2000 m. rugsėjo mėn. buvo žadama išmokėti 1 mln. svarų premija, kuri 2000 m. spalį atiteko dviem matematikams iš Kembridžo. 2007 m. taip pat buvo sukurtas ir antras galvosūkis, Amžinybė II, už jo išsprendimą būtų išmokėta 2 mln. JAV dolerių.
Ekvatorija
Ekvatorija, Al Istivaja  – buvo Sudano administracinis teritorinis vienetas (midirija), egzistavęs 1871–1994 m. su pertraukomis. Didžiausio išsiplėtimo metu 1919–1948 m. jis apėmė didžiąją dalį Pietų Sudano. Ekvatorijos provincija su teritorijomis po 1948 m. iki šiol išlieka neoficialus Pietų Sudano regionas.
Amžinybės dėlionė
Sprendimas
Dėlionę išsprendė du Kembridžo matematikai A. Serbis (Alex Serby) ir O. Riordanas (Oliver Riordan), jie pastebėjo, jog sudėlioti dėlionę iki tokios būsenos, kai likę daugiakampiai nebetelpa, yra nesudėtingas uždavinys. Tolesnė sėkmė priklauso nuo nepanaudotų daugiakampių rinkinio – kuo jie yra labiau parankesnių formų, tuo šis rinkinys yra parankesnis tolimesniems bandymams. Tokiu būdu buvo atrinktos „blogos“ formos ir kompiuterinėje programoje buvo stengtasi juos panaudoti pirmiausia. Naudodami porą asmeninių kompiuterių jie sudaro sprendinį per porą savaičių.
Ekvatorija
Provincijai pavadinimą suteikė britai, kadangi ji buvo labai arti ekvatoriaus. Po Sudano nepriklausomybės provincijos pavadinimas buvo arabizuotas.
Raida
thumb|left|200px|Egipto ir Sudano provincijos 1912 m. Provincija (mudirija) buvo įsteigta Egipto chedivo Ismailio Pašos iniciatyva, šiam plečiant Egipto teritorijas į pietus, aukštyn Nilo upe. Netrukus po to, kai 1869 m. Bahr al Gazalio upės baseine buvo įkurta Bahr al Gazalio provincija, piečiau buvo įkurta Ekvatorija, dar žinoma Mongalla pavadinimu. Tuometinės provincijos ribos buvo neapibrėžtos, tačiau ji apėmė ir dalį šiaurinės Ugandos.
Iš karto po provincijos įkūrimo čia svarbų vaidmenį vaidino britai, kurie tarnavo Egipto chedivo dvare ir vykdė tyrinėjimus tuo metu visai nežinomame Afrikos krašte. Pirmuoju provincijos vietininku tapo britas Samuelis Beikeris, kurį vėliau pakeitė Čarlzas Gordonas, o nuo 1878 m. – vokietis Mehmetas Eminas (tikrasis vardas Eduard Schnitzer). Pirmieji du rezidavo Gondokoro vietovėje (netoli Džubos), o pastarasis – Lado gyvenvietėje. 1881 m. kilus Mahdi sukilimui, Ekvatorija liko atskirta nuo britų pajėgų šiaurėje.
1894 m. provincijos vakarinė dalis buvo perleista Belgijai, ir tapo žinoma kaip Lado enklavas. 1910 m. enklavas grįžo britams, ir padalintas tarp Ugandos ir Ekvatorijos, taip suformuojant pietinę Ekvatorijos sieną.
Sudanui tapus kondominiumu (1889–1947 m.), buvo panaikinta Bahr al Gazalio provincija, ir jos teritorijos prijungtos prie Ekvatorijos. Taigi, jos teritorija išaugo dvigubai. Tačiau provincijai buvo skiriamas mažas dėmesys, jos vystymasis paliktas nekontroliuojamas. Dėl britų propaguojamo krašto uždarumo Ekvatorija beveik nebendravo su likusiu pasauliu. Provincijoje šiek tiek veikė krikščionių misionieriai, kurie siekė atversti vietos gentis į krikščionybę, mokė anglų kalbos ir aritmetikos. Vienas iš žymesnių to meto Ekvatorijos gubernatorių buvo Martin Willoughby Parr (postą užėmė 1936-42).
1948 m., po Džubos konferencijos galutinai nusprendus Pietų Sudaną prijungti prie Sudano, buvo atkurta Bahr al Gazalio provincija, jos teritorijas atskiriant nuo Ekvatorijos. Nuo tada Ekvatorija sudarė vieną iš trijų Pietų Sudano provincijų ir vieną iš devynių Sudano provincijų.
Trumpam 1991–1994 m. laikotarpiui provincija (kaip Ekvatorijos vilaja) buvo atkurta (tuo metu atkurtos visos senosios 9 Sudano provincijos). Galutinai provincija panaikinta Sudane vykdant 1994 m. administracinę reformą, ir ją padalinant į Rytų, Centrinę ir Vakarų Ekvatoriją.
Provincijos valdytojai
thumb|150px|left|Provincijos įkūrėjas seras Beikeris
Valdeikių apylinkė
Valdeikių apylinkė sovietmečiu buvo:
Bitinė facelija
Bitinė facelija (Phacelia tanacetifolia) – hidrofilinių (Hydrophyllaceae) šeimos augalas,
Bitinė facelija – labai vertingas medingas augalas. Iš jo bitės renka nektarą. Medus baltas arba šviesiai žalsvas, malonaus kvapo ir skonio. Lietuvoje retokai auginama, bet randama ir sulaukėjusi.
Julija Dalevskytė-Berkmanienė
Julija Dalevskytė-Berkamienė (1830 m. lapkričio 29 d. Rūdninkai, Rusijos imperija – 1874 m. kovo 23 d. Paryžius, Prancūzija) – rezistentė, visuomenės veikėja, 1863 m. sukilimo dalyvė.
Dalevskių šeima
thumb|50 px|left|
Ankstyvieji gyvenimo metai
Julija Dalevskytė gimė 1830 m. lapkričio 29 d. Rūdninkuose smulkiųjų bajorų šeimoje. Lenkų herbynuose rašoma, jog Dalevskių protėviai atvyko iš Liublino vaivadijos.
Kliučiai (Permė)
Kliučiai  – kaimas Rusijoje, Permės krašto pietryčiuose, Suksuno rajone, 65 km į pietryčius nuo Kungūro, prie Irginos upės. Šalia praeina plentas Permė–Jekaterinburgas. Kurortas, kur gydoma mineraliniais vandenimis (turtingais sieros vandenilio, sulfatų, chloridų, natrio, kalcio, mangano) bei purvu, gaunamu iš Suksuno tvenkinio.
Julija Dalevskytė-Berkmanienė
Ankstyvieji gyvenimo metai
1848 m. mirė Julijos Dalevskytės tėvas Dominykas Dalevskis ir likusi našlė Dominyka Narkevičiūtė-Dalevskienė su vaikais persikėlė gyventi į Vilnių. Keturias iš šešerių seserų leido mokytis į įvairius pensionus.
Kliučiai (Permė)
Istorija
Kliučiai (arba Zlatoustovskojė) pradėjo kurtis XVII–XVIII a. prie Sibiro trakto.
Julija Dalevskytė-Berkmanienė
Ankstyvieji gyvenimo metai
Julija Dalevskytė ištekėjo už Mykolo Berkmano, kuris mokėsi vienoje Vilniaus gimnazijos klasėje su jos broliais Aleksandru ir Pranciškumi Dalevskiais. M.Berkmanas buvo ir Lietuvos jaunimo brolybės sąjungos narys. 1858 m. metais jaunoji pora persikėlė gyventi į Kėdainius, kur Berkmanas mokytojavo.
Julija Berkmanienė Kėdainiuose mokino valstiečių vaikus rašto, gydė ligonius.
Dalyvavimas 1863 m. sukilime ir Sibiro tremtis
Prasidėjus 1863 m. sukilimui, Berkmanų butas Kėdainiuose tapo sukilėlių nuolatinių pasitarimų vieta. Čia lankėsi Konstantinas Dalevskis, taip pat vienas sukilimo vadų Antanas Mackevičius. Berkmanų bute įvyko pirmasis Zigmanto Sierakausko ir Antano Mackevičiaus susitikimas. Julija Berkmanienė 1863 m. sukilimo metu Truskavos miškuose įsikūrusiems sukilėliams pristatydavo svarbius laiškus, atkeliavusius iš Vilniaus į Kėdainius. Jos vyras Mykolas Berkmanas sukilime veikė pasivadinęs Julijumi Dalevskiu.
1863 m. rugpjūčio mėn. Julija Berkmanienė ir jos vyras Mykolas Berkmanas buvo suimti. Berkmanų bute Kėdainiuose padaryta krata. Jie kalėjo Kauno kalėjime. 1863 m. Julija Berkmanienė per tardymą pasisakė, kad serganti džiova, blogėja jos sveikata. 1864 m. sausio 31 d. Julija Berkmanienė gavo leidimą išeiti iš kalėjimo ir gyventi Kaune. Jos vyras liko kalėjime. Gavus žinių, jog Julija Berkmanienė vėl prisidėjo prie sukilimo, ji vėl buvo tardoma. 1864 m. rugsėjo mėn. Muravjovo įsakymu Julija ir Mykolas Berkmanai buvo ištremti į Kostromos guberniją. 1864 m. rugsėjo 26 d. Julija ir Mykolas Berkmanai paliko Lietuvą.
Paskutinieji gyvenimo metai
1867 m. gegužės 29 d., carui paskelbus dalinę amnestiją sukilėliams, Julijai ir Mykolui Berkmanams buvo leista vykti gyventi į Varšuvą. Julija Dalevskytė-Berkmanienė mirė 1874 m. kovo 23 d. besilankydama Paryžiuje.
Šaltiniai
.
Antanas Biliūnas
Antanas Biliūnas (1905 m. sausio 2 d. Andrioniškio k., dab.  Anykščių raj. – 1970 m. sausio 16 d. Vilniuje) – pedagogas, bibliografas, rašytojas. Jono Biliūno sūnėnas.
Biografija
Baigė Andrioniškio pradžios mokyklą, 1919-1925 m. mokėsi Ukmergės valstybinėje gimnazijoje. 1925–1930 m. studijavo lituanistiką ir istoriją Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete, bet mokslų nebaigė (išstojo iš 4 kurso).
1926–1941 m. A. Biliūnas gyveno ir dirbo pedagoginį darbą Ukmergės mokyklose. 1940–1941 m. buvo Ukmergės mokytojų seminarijos direktorius. 1941 m. jis su žmona buvo kalintas okupacinės vokečių valdžios už antifašistines nuotaikas, bet užstojus įtakingiems ukmergiškiams buvo išlaisvintas ir persikėlė į Panevėžį. Čia iki 1944 m. dirbo miesto bibliotekos vedėju. 1944 m. jis grįžo į Ukmergę ir 1944–1946 m. vėl buvo mokytojų seminarijos direktorius.
1947–1965 m. dirbo Lietuvos knygų rūmuose bibliografu. 1947–1951 m. buvo ir Retrospektyvinės bibliografijos skyriaus vedėjas. Prisidėjo prie nacionalinės bibliografijos sudarymo, rengė knygotyros terminų žodyną.
Kūryba
Rašytojas debiutavo 1923 m. leidinyje „Aušrinė“, vėliau reiškėsi „Lietuvos žiniose“, „Kultūroje“, „Trečiame fronte“, almanache „Prošvaistė“ ir kt. Pasirašinėjo Aušros Varpelio slapyvardžiu. Kūrė apsakymus, eilėraščius, rašė publicistiką. Eilėraščių rinkinys „Išpažintis Lietuvai“ (1935 m.) smetoninės cenzūros buvo uždraustas už socialinę kritiką. Už vokiečių okupacijos metais išspausdintą novelę „Mirties traukiniai“ (1942 m.) apie tarybinės okupacinės valdžios vykdytus trėmimus 1946 m. buvo suimtas, nuteistas 5 metams kalėjimo, bet po pusmečio paleistas užtarus J. Paleckiui.
Po Antrojo pasaulinio karo A. Biliūnas buvo Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Anykščių A. Baranausko ir A. Vienuolio-Žukausko memorialiniame muziejuje saugomi rankraščiai su jo dienoraščiais ir grožine kūryba.
Bibliografija
‎
Tomb Raider
Tomb Raider – frančizė, apimanti kompiuterinius žaidimus, komiksus, romanus, kino filmus ir kitas medijas. Nuotykių veiksmas klostosi aplink fiktyvią anglų archeologę Larą Kroft (Lara Croft). Nuo pat originalaus „Tomb Raider“ žaidimo išleidimo 1996 m. iki šiol serijos reikšmė augo ir ji tapo viena pelningiausių žiniasklaidos frančize, Laros veikėjas tapo viena žymiausių ikonų kompiuterinių žaidimų pramonėje. 2006 m. Lara Kroft buvo įtraukta į Gineso rekordų knygą kaip „Sėkmingiausia virtualaus žaidimo herojė“.
Pirmuosius šešis serijos kompiuterinius žaidimus sukūrė bendrovė „Core Design“, kitus – „Crystal Dynamics“. Žaidimus 1996–2009 m. platino „Eidos Interactive“ iki kol ją įsigijo „Square Enix“. 2015 m. duomenimis devyni pirmieji „Tomb Raider“ serijos žaidimai parduoti 42 mln. kopijų tiražu, neskaitant „Tomb Raider: Anniversary“.
Buvo sukurti trys žaidimo motyvais paremti filmai: „Kapų plėšikė Lara Kroft“ (2001 m.) ir „Kapų plėšikė Lara Kroft: gyvybės lopšys“ (2003 m.), kuriuose Laros Kroft vaidmenį atliko Angelina Jolie, bei „Kapų plėšikė“ (2018 m.), kur Larą įkūnijo aktorė Alicia Vikander. Pirmieji du filmai kartu sudėjus surinko beveik 500 mln. JAV dolerių pajamų pasauliniu mastu.
thumb|right|200px|Alison Carroll Laros Kroft vaidmenyje
Lara Kroft
Pagrindinis veikėjas „Tomb Raider“ frančizėje yra anglų archeologė ir nuotykių ieškotoja Lara Kroft (Lara Croft). Laros veikėjos koncepciją sukūrė bendrovės „Core“ programuotojas Toby Gard, o jos gyvenimo aprašymą parašė rašytojas Vicky Arnold. Lara beveik nuolatos vaizduojama dėvinti trumpus rudus šortus, batus, kuprinę, žalios, mėlynos ar rudos spalvos palaidinę ir dėklus pistoletams iš abiejų šlaunų pusių. Tobulėjant kompiuterinės grafikos techninėms galimybėms Laros 3D modelis laipsniškai kito, įskaitant ir jos krutinės dydį.
Taip pat kito ir jos biografiniai motyvai. Komiksuose, kino filmuose ar net pastarosiose keliose dalyse pateikti Laros biografiniai faktai skiriasi. Pavyzdžiui, pirmajame žaidime teigiama, kad Lara išgyveno lėktuvo avariją Himalajų kalnuose būdama 20-ties metų ir vėliau buvo išsižadėta jos tėvų, kurie, kaip teigiama, tebėra gyvi. Tačiau, komiksuose pateikiama, jog jos tėvai ir jos sužadėtinis žuvo lėktuvo katastrofoje. Filmuose išviso neminima lėktuvo katastrofa, Laros mama, kaip teigiama, mirė jai dar buvus visai mažai, o tėvas – nenumatytomis aplinkybėmis. Žaidimo plėtojimą perleidus bendrovei „Crystal Dynamics“, vėlesniuose žaidimuose buvo atskleista, kad Lara kartu su mama išgyveno lėktuvo avariją, tačiau jos mama paslaptingai pradingo katastrofos vietoje, o tėvas, kuris neskrido lėktuvu, daug vėliau buvo nužudytas vieno iš žaidimo veikėjų – Jaqueline Natla, tad Lara tapo našlaite.
Be to, Laros modeliui viso pozavo šešios moterys, įskaitant modelį Nell McAndrew, aktorę Rhona Mitra ir gimnastę Alison Carroll.
Kompiuteriniai žaidimai
Pirmuosius 6 pagrindinės serijos žaidimus kūrė britų „Core Design“ studija, vėlesnius (pradedant „Legend“) − JAV „Crystal Dynamics“. Žaidimus iki 2009 m. leido britų „Eidos Interactive“ kompanija, vėliau − Japonijos „Square Enix“, kuri įsigijo „Eidos Interactive“ 2009 m.
Pagrindinė serija:
Taip pat buvo sukurta keletas susijusių žaidimų (neįeinančių į pagrindinę seriją – spin-off), skirtų delniniams įrenginiams:
Ma Long
Ma Long (g. 1988 m. spalio 20 d.) – Kinijos stalo tenisininkas, daugkartinis olimpinis ir pasaulio čempionas. 2010 m. sausį buvo pirmoji raketė pasaulyje.
Sunny Side Up
Sunny Side Up – antrasis studijinis škotų atlikėjo ir dainų autoriaus Paolo Nutini albumas, išleistas 2009 m. gegužės 29 d. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę Jungtinėje Karalystėje pardavus per 60 tūkstančių kopijų, debiutavo pirmojoje šalies albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju Nutini įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. „Sunny Side Up“ nominuotas geriausio britiško albumo nominacijoje 2010 m. „Brit Awards“ apdovanojimuose.
2014 m. spalio mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota virš 1,8 milijono kopijų ir albumas tapęs šešiskart platininiu.
Kiaužerių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Smilgių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šeduvos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pakalniškių apylinkės ir Smilgių apylinkės.
Tomb Raider II
Tomb Raider II – 1997 m. video žaidimas „PlayStation“, „Windows“ ir „Mac“ sistemoms. Tai vieno žaidėjo nuotykių ir veiksmo žaidimas, 2-oji „Tomb Raider“ žaidimų serijos dalis, pasakojanti apie anglų archeologės Laros Kroft nuotykius. Išleistas „PlayStation“, „Windows“ ir Mac sistemoms. Vėliau publikuotas „PlayStation Network“, „Steam“ tinkluose, GOG.com sistemoje, adaptuotas „iOS“ mobiliajai platformai.
Žaidimas susilaukė palankaus vertinimo ir didelės komercinės sėkmės. Tai viena populiariausių „Tomb Raider“ frančizės dalių ir vienas populiariausių žaidimų „PlayStation“ konsolei su 5,24 mln. parduotų kopijų. PC „Windows“ sistemoms parduota 2,29 mln. kopijų. Metacritic svetainės kritikų apžvalgų įvertinimų suvestinės vidurkis − 85 balai iš 100 (PS platformai).
Apie žaidimą
„Tomb Raider II“ yra vieno žaidėjo žaidžiamas nuotykių-veiksmo žaidimas. Veiksmas vyksta kompiuterinės grafikos 3D aplinkoje iš trečiojo asmens perspektyvos. Žaidimo kūrėjai − britų „Core Design“ studija, leidėjas − „Eidos Interactive“. Lyginant su 1996 m. „Tomb Raider“ žaidimu nauja yra tai, kad Lara Kroft gali lipti kopėčiomis ir apsiversti kūliavirsčia šuolio metu. Praplėstas ginklų arsenalas: galima naudotis granatsvaidžiu, automatiniu ginklu M-16 ir harpūnu. Tamsiose vietose Lara gali pasišviesti „šaltosiomis ugnelėmis“, kurios randamos žaidimo metu.
Venecijos lygiuose Lara gali valdyti katerį, o Tibeto − sniegomobilį. „Tomb Raider II“ yra šiek tiek tobulesnės grafikos žaidimas nei 1996 m. pirmtakas. Didžiausi pakitimai įvesti Laros figūroje, pavyzdžiui, jos krūtys nebeatrodo iš šono kaip trikampiai ir jos plaukų kasa juda pagal Laros judesius (ankstesniajame žaidime kasa buvo surišta). Žaidime didesnioji dalis kovų vyksta su žmogiškaisiais priešininkais, kai pirmtake Lara daugiausiai kovojo su žvėrimis.