cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Degalų bakas
Degalų bakai aviacijoje
Visi lėktuvų bakai turi degalų išleidimo angas. Kiekvieną kartą užpildžius bakus iš kiekvieno bako būtinai nuleidžiamas nedidelis kiekis degalų, esąs pačioje apatinėje bako dalyje, kad būtų galima patikrinti, ar ten nėra vandens ir mechaninių priemaišų (kurių ten neturi būti).
Kariniai lėktuvai (ir kai kurie civiliniai) turi sistemą, kuri išnaudojant degalus bakų tuštumas užpildo neutraliomis dujomis (azotu ar anglies dioksidu). Tai apsaugo orlaivį nuo sprogimo ar gaisro, jei pažeidžiami degalų bakai. Antrojo pasaulinio karo metais sraigtiniuose kariniuose lėktuvuose bakus užpildydavo ataušintomis išmetamosiomis dujomis, kurias paimdavo iš variklio išmetamojo kolektoriaus.
Lėktuvų skrydžio nuotolis padidinamas naudojant pakabinamuosius degalų bakus, kurie vėliau, sunaudojus juose buvusius degalus, numetami. Pakabinamieji bakai būna aptakios formos, tvirtinami ant išorinių pakabų. Kartais pervarant orlaivius naudojami papildomi bakai, kurie įtaisomi krovinių skyriuje vietoj lėktuvų raketų ir bombų.
Avariniam degalų išpylimui iš bakų skrendant lėktuve yra speciali įranga. Degalus dažniausiai išpila tam, kad palengvintų lėktuvą šiam leidžiantis. Paprastai maksimali leidžiama tūpimo masė dėl korpuso patvarumo gerokai mažesnė už maksimalią leistą pakilimo masę.
Siraičių kapinynas
484 m³ plote rastos 1 griautinio ir 21 degtinių kapų liekanos (19 kapų suardyti). Rasta virš 200 dirbinių (X–XIII a.) liekanų – apyrankių, segių, stiklo ir gintaro karolių, žiedų, peilių, žeberklų antgalių, įmovinių ietigalių, geriamųjų ragų apkalų, ylų. Šie radiniai siejami su kuršių kultūra.
1956–1957 m. Siraičių kapinyną tyrė Vito Valatkos ir Eugenijos Butėnienės vadovaujami archeologai. Radiniai saugomi Telšių kraštotyros muziejuje.
Teizų seniūnija
Teizų seniūnija – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Lazdijų rajono savivaldybės viduryje.
Istorija
2016 m. sausio 1 d. seniūnija panaikinta, jos teritorija perduota Šventežerio seniūnijai.
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
Japonijos ministras pirmininkas
thumb|right|215px|Kantei, oficiali ministro pirmininko rezidencija. Japonijos ministras pirmininkas  – Japonijos valstybės galva, vyriausybės (ministrų kabineto) vadovas, skiriantis ir atleidžiantis ministrus. Jis išrenkamas Japonijos parlamento narių ir patvirtinamas Japonijos imperatoriaus. Dabartinis Japonijos ministras pirmininkas Fumijo Kišida pareigas eina nuo 2021 m. spalio 4 d.
Ministro pirmininko postas įsteigtas 1885 m., 4 metams iki Meidži konstitucijos paskelbimo.
Galios
Pagal Japonijos Konstituciją, ministras pirmininkas:
Ministras pirmininkas taip pat yra šalies vyriausiasis savigynos pajėgų vadas.
Taureikus
Taureikus – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Beižionių, Eitulionių miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,24 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 184,6 m. Pietinis krantas aukštas, plyti pievos, kiti krantai žemi, apaugę medžiais, rytinis krantas pelkėtas. Šalia įsikūręs Taureikos kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Dabintos upės baseinui (Strėvos intakas).
Live in Hyde Park
„Live in Hyde Park“ – grupės „Red Hot Chili Peppers“ koncertinis albumas, įrašytas trijų koncertų metų Londono, Hyde Park, birželio 19, 20 ir 25 d. Šis albumas vos pasirodęs tapo labiausiai parduodamu albumu Jungtinėje Karalystėje. Pirmoje vietoje įrašas išbuvo dvi savaites. Per tą laiką buvo parduota maždaug 120 000 kopijų.
Iš visų grupės albumų, šiame įraše pasirodo dainos vos iš trijų – „Blood Sugar Sex Magik“, „Californication“ bei „By The Way“. Daina „Fortune Faded“ prieš tai pasirodė grupės geriausiųjų dainų rinkinyje „Greatest Hits“, o dainos „Leverage of Space“ ir „Rolling Sly Stone“ pasirodo tik šiame įraše. Į albumą nepateko daina „Mini-Epic (Kill For Your Country)“, kuri buvo atlikta koncertuose.
Dainos
1 diskas
2 diskas
Pieninų nacionalinis parkas (Slovakija)
Pieninų nacionalinis parkas (, trump. PIENAP) – nacionalinis parkas šiaurės Slovakijoje, rytinėje Pieninų kalnų dalyje, prie sienos su Lenkija. Parkas plyti Kežmaroko ir Stara Liubovnios rajonuose Prešovo krašte. Tai mažiausias Slovakijoje nacionalinis parkas, užimantis 37.5 km² saugomos gamtos teritorijos ir 224,44  km² buferinės zonos. Parkas įkurtas 1967 m., jo ribos galutinai nustatytos 1997 m. Panaši mažesnė saugoma gamtos teritorija (, užimantis 23.5 km²) įsteigta ir Lenkijos pusėje.
Turizmas
Nacionalinis parkas garsėja gamtos grožiu, ypač Dunajeco upės tarpekliais, biologine rūšių įvairove. Tarp turistų populiarūs pėsčiųjų ir kalnų upių vandens maršrutų trasos, etnografiniai kaimai, ypač Červeny Klaštoras, kur įkurtas liaudies kutūros muziejus.
Manta
Manta – miestas vakarų Ekvadore, Manabi provincijoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Didžiausias Manabi provincijos miestas. Vienas pagrindinių šalies jūrų uostų (eksportuojama kava, kakava, žuvis, bananai, daržovės ir kt.). Yra Eloj Alfaro karinis ir tarptautinis civilinis oro uostas.
Manta yra svarbiausias žvejybinis uostas šalyje. Mieste gaminami tuno konservai, kurie eksportuojami į JAV ir Europą. Taip pat gaminamas augalinis aliejus, cheminiai valikliai. Priemiestyje Montekristyje gaminamos skrybėlės panamos. Taip pat auga turizmo sektorius – turistai ilsisi Ramiojo vandenyno pakrantės paplūdimiuose, kurortuose. Populiarus banglenčių sportas, povandeninis nardymas ir kitos vandens pramogos.
Veikia keletas universitetų: Laica Eloy Alfaro, Universidad del Pacifico ir kt.
Istorija
Miestas žinomas nuo prieškolumbinių laikų, čia buvo Mantenjo kultūros centras. Vėliau teritoriją užvaldė inkai. Ispanai Mantą oficialiai įkūrė 1563 m.
Fodé Mansaré
Fodė Mansaris (g. 1981 m. rugsėjo 3 d.) – buvęs futbolininkas, Gvinėjos rinktinės saugas.
Rinktinė
Su rinktine dalyvavo 2004, 2008 m. Afrikos Tautų taurėse.
Sekmadienio paštas
Sekmadienio paštas – viso krašto savaitraštis, leistas 1937 m. Kaune.
Istorija
Leistas kaip bulvarinio dienraštis „Dešimt centų“ priedas. Leido ir redagavo A. Narkevičius. Išėjo 51 numeris.
Didysis elniukas
Didysis elniukas (Tragulus napu) – elniukinių (Tragulidae) šeimos kanopinis žinduolis.
Stambiausias iš azijinių elniukų. Kūno aukštis 30-40 cm, masė 4-6 kg. Viršutinė kūno dalis rausvai ruda, apatinė pusė ir kojos šviesesni. Pasmakrė balta, pakaklėje yra baltų dėmių. Snukio galas juodas, ausys apaugusios juosvais plaukais. Didelės akys, kojos plonos, užpakalinės ilgesnės už priekines. Patinų viršutiniai iltiniai dantys išlindę iš viršutinės lūpos.
Aktyvus naktį. Laikosi pavieniui. Patinai ir patelės nuolat ženklina savo teritoriją šlapimu, išmatomis ir pasmakrėje esančios kvapniosios liaukos sekretu.
Minta įvairių augalų lapais, pumpurais, rečiau smulkiais gyvūnais. Nėštumas trunka apie 3 mėnesius. Gimsta 1, retai 2 jaunikliai. Praėjus 1,5-2 valandoms po gimdymo patelė vėl poruojasi. Lytiškai subręsta 4,5 mėnesių. Gyvena iki 14 metų.
Paplitęs Indokinijoje, Filipinuose, Sumatros ir Kalimantano salose.
Korjenteso provincija
thumb|right|240px|Iberos pelkynai thumb|right|240px|Būdingi raudonžemio dirvožemiai
Geografija
Visas paviršius – lygumos, daugelyje vietų supelkėjusios (Iberos pelkynai). Pietuose – subtropinės stepės, centrinėje dalyje – miškai ir krūmynai, pelkių augalija, šiaurėje – sezoniškai drėgni tropiniai miškai.
Klimatas subtropinis; šiltas ir drėgnas. Pietinėje dalyje klimatas labiau kontinentinis. Vidutinė metinė oro temperatūra Korjenteso mieste 20 °C. Per metus iškrenta apie 1200 mm kritulių.
Upių tinklas tankus. Vakariniu ir šiauriniu provincijos pakraščiu teka Parana, rytiniu – Urugvajus. Daug kitų mažesnių upių: Korjentesas, Agvapėjus, Santa Lusija, Mirinjajus, Gvaigviraro. Gausu ežerų: Iberos, Galarsos, Fernandeso, Medinos ir kt. Šiauriniame pakraštyje yra Jasireta Apipės užtvanka ant Paranos upės. Yra Iberos pelkynų gamtos rezervatas ir Mburukujos nacionalinis parkas.
Ekonomika
Svarbiausia provincijos ūkio šaka – žemės ūkis. Auginami citrusai, tabakas, ryžiai, matės žolė (yerba mate), arbata, medvilnė. Miškininkystė (daugiausia kertami pušų ir eukaliptų miškai). Gyvulininkystė (daugiausia jaučių auginimas). Tekstilės, tabako, maisto, medžio apdirbimo pramonė. Energiją tiekia Jasiretos hidroelektrinė.
Gyventojai
Korjenteso provincijoje gyvena 2,5 % Argentinos gyventojų. Didelė dalis – indėnai (ypač gvaraniai); yra nemažai išeivių iš Europos, Afrikos. Tankiausiai gyvenamas rytinis ir vakarinis pakraščiai, ypač provincijos šiaurės vakarai. Centriniai rajonai apgyvendinti retai. Didžiausi miestai:
Irengas
Irengas, Mau (Rio Maú) – upė Gajanoje ir Brazilijoje; Takutu dešinysis intakas. Prasideda Gvianos plokščiakalnyje, Pakaraimos kalnuose. Teka į pietus, sudaro Gajanos-Brazilijos sieną. Tai vienintelė iš didesnių Gajanos upių, tekančių ne į šiaurę, bet į pietus. Į šiaurę nuo Letemo įteka į Takutu upę, kuri priklauso Amazonės baseinui.
Upės vagoje gausu slenksčių ir krioklių: Kaveiraso slenksčiai, Apertar da Horos slenksčiai, Sete Kedaso slenksčiai, Žauari slenksčiai, Sauba Pedralo slenksčiai, Orinduiko krioklys ir Takagkos krioklys. Prie Irengo esančios gyvenvietės: Orindukas, Rera, Normandija, Konseisan di Meu.
Bauer
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Idealizmas
Idealizmas – filosofija, kuri teigia, kad galutinė realybės prigimtis yra idealas, pagrįstas idėjomis, vertybėmis, esme. Išorinis, t. y. realusis pasaulis negali būti atskirtas nuo sąmonės, suvokimo, minties, intelekto. Idealizmo siekiamybė yra idealas – tobulas kažkieno vaizdinys, neatitinkantis esamos realybės. Idealizmo priešingybė yra realizmas, taip pat kontrastuoja ir su materializmu. Idealizmas teigia, kad materija kinta, o idėjos išlieka amžinos.
Idealizmo pradininku laikomas Platonas.
Tironiniai
Tironiniai (Tyrannidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima. Gana didelė šeima, kuriai priklauso apie 430 rūšių. Abiejų lyčių paukščiai panašūs, tik kai kurioms rūšims būdinga spalvinga viršugalvio dėmė. Plunksnos pilkos ar gelsvai rusvos. Daugelis suka paprasčiausią puoduko formos lizdą, nedaug rūšių peri drevėse. Patelė deda 2 ar 3 kiaušinius, peri 14-20 dienų. Jaunikliai lizdą palieka po 14-23 dienų. Minta vabzdžiais, kai kurie gaudo varles ir driežus, o tropinės rūšys visą laiką lesa vaisius.
Gyvena Šiaurės ir Pietų Amerikoje, Galapagų salose, daugiausia rūšių sutinkama Centrinėje ir Pietų Amerikoje.
Nery Castillo
Neri Kastiljas (g. 1984 m. birželio 13 d.) – Meksikos futbolininkas. Nacionalinės rinktinės ir CF Pachuca klubo puolėjas.
2011 m. sausio 19 d. pusmečiui buvo išnuomotas AS Árīs klubui. 2012 m. birželio viduryje persikėlė į Meksikos "CF Pachuca" klubą, su kuriuo pasirašė trejų metų sutartį.
Nery karjerą pradėjo Urugvajaus Danubio klube (kadangi pats kilęs iš Urugvajaus). Tiek Urugvajus, tiek Meksika Nery siūlė prisijungti prie šių šalių nacionalinių rinktinių. Jis taip pat gavo pasiūlymų ir iš Graikijos rinktinės. Nery Castillo po ilgų svarstymų pasirinko Meksiką. Futbolininkas debiutavo rinktinėje 2007 m. birželio 2 d. varžybose su Iranu, kurias Meksika laimėjo 4-0.
Nery su rinktine dalyvavo 2007 m. CONCACAF Aukso taurėje ir 2007 m. Copa America čempionate.
E105
Europos kelias E105 – Europos greitkelis, kuris driekiasi per Norvegiją, Rusiją ir Ukrainą. Kelias eina per Murmansko sritį, Kareliją, Leningrado, Novgorodo, Tverės, Maskvos, Tulos, Oriolo, Kursko ir Belgorodo sritis Rusijoje, Charkovo, Dniepropetrovsko, Zaporožės ir Chersono sritis bei Krymą Ukrainoje.
Pagrindiniai miestai: Kirkenesas, Elvenesas, Murmanskas, Kandalakša, Petrozavodskas, Sankt Peterburgas, Tverė, Maskva, Oriolas, Charkovas, Simferopolis, Alušta, Jalta.
Konflikto teorija
Konflikto teorija – socialinės psichologijos mokslo sritis, kurioje tiriama konfliktai tarp atskirų socialinių grupuočių, taip pat tarp individo ir grupės. Teigiama, kad konfliktą autoritarinėje struktūroje, su būdingais diktato ir autoritarinio mąstymo atributais, paprastai laimi aukštesnes administracines pareigas užimantis arba aukštesnį statusą turintis konfliktuotojas. Konfliktui išėjus iš struktūros vidaus gali lemti juridiniai konflikto aspektai. Konfliktai paprastai yra neišvengiami besiformuojančiose socialinėse grupėse, bendrijose, kol nusistovi tam tikra hierarchija, išsiaiškinamos pozicijos ir vertybės, nusakoma tvarka. Pozityvi konflikto pusė – bendruomenės ar grupės raida, konstruktyviai išsprendžiant esminius prieštaravimus, negatyvi – konflikto dalyvių energijos sąnaudos, patiriamos emocinės traumos, kintantis socialinis statusas. Vengiant konfliktų yra itin svarbūs vertybių bendrumas, vidaus taisyklių, netgi procedūrinių apibrėžtumas ir aiškumas, demokratinės nuostatos bei taikdariai, geranoriškumas.
Conflitto
Senieji Kauno kunigaikščių rūmai
Senieji Kauno kunigaikščių rūmai – Kauno senamiestyje, Aleksoto ir Muitinės gatvių kampe esantis pastatų kompleksas su uždarais kiemais, XV a. gotikos architektūros pavyzdys. Buvusi psichiatrijos ligoninė, dabar priklauso Dailės akademijos Kauno dailės institutui.
Pastato istorija iki XIX amžiaus
left|thumb|256x256px|Langų dekoras su Šv. Romos imperatoriaus Ferdinando I ir jo sutuoktinės, Lietuvos Didžiojo kunigaikščio ir Lenkijos karaliaus Kazimiero Jogailaičio anūkės Onos Jogailaitės portretais. Manoma, kad Muitinės g. 2 pažymėtas namas buvo pastatytas XV amžiuje. Iš jo geografinės padėties (dviejų magistralinių gatvių – Aleksoto ir Muitinės bei Rotušės aikštės sankryža) istorikai daro išvadą, kad šis statinys anuomet buvo viena svarbiausių vietų visame mieste. 1994 m. archeologams tyrinėjant pastatą rasti renesansiniai keramikiniai langų apvadai, kurie yra unikalūs ne vien Kaune, bet ir visoje Lietuvoje. Jie liudija, kad šioje vietoje anuomet buvo karališka rezidencija. Langų apvaduose vaizduojami medalionai su Šv. Romos imperatoriaus Ferdinando I ir jo sutuoktinės, Lietuvos Didžiojo kunigaikščio ir Lenkijos karaliaus Kazimiero Jogailaičio anūkės Onos Jogailaitės, portretais. Šie rūmų dekoro elementų originalai eksponuojami Kauno M. K. Čiurlionio muziejuje.
Pasak Lenkijos karalystės pėstininkų generolo Stanislovo Potockio sūnaus, memuaristo, literato Leono Potockio (Leon ze Złotego Potoka Potocki, 1799–1864) knygos "Prisiminimai apie Kauną" (Wspomnienie o Kownie,1854), nuo XVI a. Kaune lankęsi Lietuvos ir Lenkijos valdovai gyveno nebe senojoje Neries paplautoje Kauno pilyje, bet naujoje vietoje. „''Tačiau tuomet karaliai palikę senąją salos pilį, apsigyveno naujai iškilusiame pastate, prie pat nusileidimo į Nemuną, šalia pranciškonų bažnyčios (Kauno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia). Kaip rašoma 1570 m.: „Senąją Kauno pilį nuplovė Vilijos upė, kurioje jokia pilis pastatyta nebuvo, tik seni apvalūs mūrai, o virš jų neįveikiamos sienos.“'' Be to, žinoma, jog Kaune dažnai viešėjo Kazimieras Jogailaitis; jis mieste su šešiais savo vaikais (tarp jų ir būsimasis Šv. Kazimieras) slėpėsi nuo maro, tačiau nėra tiksliai žinoma, ar karališkoji šeima gyveno šiame pastate, ar senojoje pilyje.
1562 m. rugsėjo 12 d. į Kauną atvyko Abiejų Tautų Respublikos valdovas Žygimantas Augustas ir Suomijos princas Jonas III Vaza. „Po sveikinimo kalbų abi pusės įjojo į miestą ir apsistojo karaliui įrengtoje nakvynės vietoje mūrnamyje rotušės aikštėje.“ Manoma, jog būtent šiame name vyko minimas karališkasis priėmimas, kuriame tartasi dėl Žygimanto Augusto sesers Kotrynos Jogailaitės vestuvių su princu. Deja, kaip skelbia šaltiniai, tuomet teigiamo atsakymo princas nedavė. Galop, spalio 3 d. Vilniaus didžiųjų kunigaikščių rūmuose Jonas III Vaza pasirašė vedybų sutartį, o kitą dieną įvyko pati ceremonija.
Tiesa, rašytiniuose šaltiniuose šis namas pirmą kartą paminėtas 1589 m. XVII a. tai buvo B. Ravos, miesto magistranto nario, namas. Ši vieta dažnai siejama su šalia pastatyta Marijos bažnyčia bei tuometiniu pranciškonų vienuolynu. XVII a. pab. čia taip pat buvo įsikūręs Kauno pavieto bajorų teismas. Istorikai spėlioja, kad pastatas galėjo būti pirmoji Kauno rotušė. Be viso to, per savo ilgą istoriją, statinys buvo paverstas gyvenamuoju namu, muitine, policijos nuovada, miesto ugniagesių būstine bei ligonine.
Pastato transformacija Naujaisiais laikais
miniatiūra|Kauno kunigaikščių rūmų fasadas prieš restauraciją left|thumb|256x256px|Didžiųjų kunigaikščių rūmai restauracijos metu, [[2017 m.]] Muitinės gatvėje esantys pastatai, tarp kurių ir šis, buvo apgriauti Napoleono invazijos metu. XIX a. pirmoje pusėje šioje vietoje buvo įsikūrusi Kauno muitinė. Galbūt dėl to gatvė, kurioje yra statinys, net ir šiandien vadinama Muitinės vardu. Rusijos imperijos okupacijos metu iki tol vienuolynu buvęs kompleksas uždarytas. Bažnyčia atitinkamai paversta Ortodoksų cerkve. Vienuolyno pastatai buvo naudojami Rusijos policijos ir kariuomenės, tačiau 1862 m. ši namų dalis apleista, o po aštuonerių metų nugriauta. Rimtesni restauracijos darbai prasidėjo XIX a., kai pastatas tapo ligonine. Šiems darbams vadovavo inžinierius Piotras Dorofejevskis (jis taip pat pastatė Kauno sinagogos tvorą), o ligoninės statybos projektą 1870 m. parengė Edmundas fon Mikvicas. Tai yra seniausia Kauno miesto ligoninė. Kai kurios vienuolyno sienos rekonstruotos ir tapo naujai įkurtos ligoninės sienomis, o baroko stiliaus fasadai buvo sunaikinti. Toks pastato-ligoninės išplanavimas išlikęs iki mūsų dienų. Iš senojo vienuolyno pastato išliko tik vartai ir tvora, nors viduje esama senovinių rūsių. Nuo 1951 m. unikalią praeitį turinčiame kvartale įkurdinta 200 vietų Kauno psichiatrijos ligoninė. 2006 m. šis pastatų kompleksas perduotas Vilniaus dailės Akademijos Kauno institutui. Jo iniciatyva statiniai restauruoti, jiems sugrąžintas senasis gotikinis eksterjeras; rekonstrukcija užbaigta 2021 m. birželio 21 d. Dalis patalpų atverta visuomenei, o kitose įsikūrė studentai bei mokslo įstaigos administracija.
Nuorodos
| Vilniaus dailės Akademijos Kauno instituto oficiali svetainė
Tilvikinis
Tilvikinis – ežerėlis Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Pastrėvio, Mustenių kaimo rytiniame pakraštyje. Ežerėlio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,11 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 160,2 m. Pietinis krantas aukštas, plyti pievos, šiaurinis ir rytinis – žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Šiaurine pakrante eina kelias. Ežeras nenutekantis, priklauso Elektrėnų marių intako Antabrasčio baseinui.
1968 m. Nobelio premijos laureatai
1968 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Nizmenojė (Plynlaukiai)
Nagornojė (,, nuo 1928 m. liepos 16 d. Rosenthal, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalužskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–2008 m. Majevkos apylinkės kaimas.
Lietuvos TSR liaudies artistas
LTSR liaudies artistas – aukščiausio lygmens Lietuvos TSR garbės vardas, kuris būdavo suteikiamas sovietmečiu pasižymėjusiems meno (kino, teatro, muzikos) veikėjams. Sprendimą dėl šio garbės vardo suteikimo priimdavo LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas. Paprastai šis vardas būdavo suteikiamas prieš tai gavusiems LTSR nusipelniusio meno veikėjo bei LTSR nusipelniusio artisto garbės vardus.
Laureatai
Iki 1985 metų buvo apdovanoti šie artistai:
Lietuvos savivaldybės
Lietuvos savivaldybės – pagrindinis administracinis-teritorinis vienetas Lietuvoje. Po Nepriklausomybės atgavimo savivaldybės įsteigtos 1995 m., 1999 m. atlikta Lietuvos savivaldybių reforma, po kurios nusistovėjo 60 savivaldybių:
Sock-Cess
„Sock-Cess“ – grupės „Red Hot Chili Peppers“ dainų rinkinys, išleistas 1989 m. tik Jungtinėje Karalystėje, siekiant pareklamuoti grupę. Rinkinyje pasirodo dainos iš grupės pirmų keturių studijinių albumų.
Oasis
Oasis – britų roko grupė iš Mančesterio. Grupės lyderiai yra broliai Noelis (pagrindinis dainų autorius, gitaristas ir vokalistas) ir Liamas (vokalistas) Gallagheriai.
Jungtinių Tautų Ekonominė ir Socialinė Taryba
thumb|330px|ECOSOC posėdžių kambarys [[Niujorkas|Niujorke.]] Jungtinių Tautų Ekonominė ir Socialinė Taryba – vienas iš šešių pagrindinių Jungtinių Tautų organų, įsteigtas kartu su JTO 1945 m. Ji koordinuoja ekonominę ir socialinę veiklą, kurią vykdo 14 Jungtinių Tautų specializuotųjų agentūrų, 10 funkcinių komisijų ir penkios regioninės komisijos. ECOSOC veikia kaip pagrindinis forumas tarptautinių ekonominių ir socialinių klausimų aptarimui bei sprendimų priėmimui.
Oasis
Grupės įkvepėjai yra The Beatles, Slade, The Stone Roses, The Smiths, The Kinks ir T. Rex.
Jungtinių Tautų Ekonominė ir Socialinė Taryba
Tarybai priklauso 54 valstybių atstovai, kurie kasmet renkasi į keturias savaites trunkančią sesiją, vykstančią arba Niujorke, arba Ženevoje.
Tikslai
Pagrindiniai siekiai, kuriuos įvardina ECOSOC:
Oasis
Singlai
Iš albumo Definitely Maybe:
Jungtinių Tautų Ekonominė ir Socialinė Taryba
Struktūra ir veikla
Pagrindiniai sprendimai dėl ECOSOC veiklos priimami per kasmetines keturių savaičių sesijas. Jos susideda iš penkių etapų: Aukščiausio lygio, Koordinavimo, Veiklos vykdymo, Humanitarinių klausimų ir Bendrojo. Aukščiausio lygio etape dalyvauja valstybių ir tarptautinių organizacijų vadovai, aukšto rango pareigūnai, pilietinės visuomenės ir privataus sektoriaus atstovai. Susitikimo pabaigoje priimama Ministrų deklaracija, nurodanti veiklos kryptis.
ECOSOC turi savo biurą, renkamą kiekvienos sesijos pradžioje ir atsakingą už jos vedimą.
Oasis
Singlai
Singlas be albumo:
Julius Numavičius
Julius Numavičius (g. 1973 m. vasario 16 d. Šilalėje) – verslininkas, buvęs VP Grupės akcininkas. Šiuo metu gyvena JAV, kur yra investavęs į komercinės paskirties turtą, medicinos komponentų ir preparatų pramonę Floridoje, Teksase ir Pietų Karolinoje.
Oasis
Singlai
Iš albumo Be Here Now:
Julius Numavičius
thumb|left|Julius Numavičius su Floridos gubernatoriumi Rick Scott ir Michael Elion
Oasis
Singlai
Iš albumo The Masterplan:
Šakyna
thumb|left|Šakynos ženklas
Oasis
Singlai
Iš albumo Standing on the Shoulder of Giants:
Julius Numavičius
Biografija
Vaikystę praleido Šilagalio kaime, kur tėvas dirbo vairuotoju, o mama mokytoja. 1992 m. kartu su broliais Vladu Numavičiumi ir Nerijumi Numavičiumi bei jo draugais Žilvinu Marcinkevičiumi, Mindaugu Marcinkevičiumi, Gintaru Marcinkevičiumi, Mindaugu Bagdonavičiumi, Ignu Staškevičiumi ir Renatu Vaitkevičiumi įkūrė vieną iš pirmųjų prekybos centrų Vilniuje, kuris vėliau išsivystė į Vilniaus prekybos centrų tinklą.
Šakyna
Etimologija
Miestelio vardas – vandenvardinis vietovardis: jis kūrėsi prie Šakynėlės upelio, tad ir pradėtas vadinti Šakyna. Iki XVII a. pabaigos gyvenvietė vadinta Naujamiesčiu.
Oasis
Singlai
Iš albumo Heathen Chemistry:
Jungtinių Tautų Ekonominė ir Socialinė Taryba
Struktūra ir veikla
Tarybos koordinuojamos funkcinės komisijos:
Šakyna
Istorija
Vietovė minima nuo XVI a. 2-osios pusės. Ar Magdeburgo teisės gautos XVIII a. pabaigoje, neaišku. 1775 m. Šakyna buvo prie dvaro įsikūręs miestelis, dar neturėjęs turgaus ir prekymečių privilegijos. 1792 m. birželio 12 d. Ldk Stanislovas Augustas suteikė laisvojo miesto teises ir herbą. XIX a. minimas Šakynos dvaras ir miestelis Šiaulių apskrities Kruopių valsčiuje.
Jungtinių Tautų Ekonominė ir Socialinė Taryba
Struktūra ir veikla
Tarybos koordinuojamos regioninės komisijos:
Tarybos koordinuojamos specialiosios agentūros:
Oasis
Singlai
Iš albumo Don't Believe the Truth:
Šakyna
Istorija
1999 m. patvirtintas dabartinis Šakynos herbas.
Jungtinių Tautų Ekonominė ir Socialinė Taryba
Struktūra ir veikla
ECOSOC taip pat prisideda prie tarptautinių ekonomikos ir socialiniams klausimams skirtų konferencijų rengimo.
Narystė
Tarybai priklauso 54 valstybės, išrenkamos Generalinės Asamblėjos trejų metų laikotarpiui. Vietos taryboje padalintos pagal geografinį suskirstymą: 14 skiriama Afrikos valstybėms, 11 – Azijai, 6 – Rytų Europai, 10 – Lotynų Amerikai ir Karibams, 13 – Vakarų Europai, Šiaurės Amerikai ir Okeanijai.
Lietuva ECOSOC tarybos nare buvo 2005–2007 metais, o 2007 m. Lietuvos nuolatinės misijos prie Jungtinių Tautų vadovas Dalius Čekuolis ėjo tarybos pirmininko pareigas.
Jalla
Rūšys:
Balsių tvenkinys
Balsių tvenkinys plyti Šilalės rajono savivaldybėje, Balsių kaime, apie 4 km į šiaurės rytus nuo Šilalės, prie kelio, ant patvenkto Ašučio upelio (Lokystos intako) 6 km nuo jo žiočių. Prie užtvankos yra aukščiausias kaimo taškas – 107,3 m. Taip pat prie tvenkinio vakarinio kranto įrengta stovyklavietė. Tvenkinys sudarytas 1981 m.
Tvenkinio kodas – 16050045, priklauso Jūros upės baseinui. Vandens telkinys apie 1,1 km ištįsęs šiaurės–pietų kryptimi, plotis - iki 0,3 km. Altitudė 108,8 m. Vakarinis krantas aukštokas. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs, rytinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Šiaurine pakrante einantis kelias susikerta su keliu. Pietine pakrante eina kelias Nr.4504 (Šilalė - Didkiemis). Pietrytinėje pakrantėje yra paplūdimys.
Kanfory Sylla
Kanfori Sila (g. 1980 m. liepos 7 d.) – buvęs futbolininkas, Gvinėjos rinktinės gynėjas.
Karjera
Karjerą pradėjo gimtinėje, tačiau netrukus persikėlė į Prancūziją.
Vėlesniais metais rungtyniavo Graikijoje, Turkijoje ir EGS Gafsa (Tunisas).
Rinktinė
rungtyniavo nuo 2004 m.
Su rinktine dalyvavo 2004, 2006 ir 2008 m. Afrikos Tautų taurėse.
Avinjono Popiežių rūmai
thumb|250px|Popiežių rūmai Popiežių rūmai – didžiausi gotikiniai rūmai pasaulyje, esantys Prancūzijos  mieste Avinjone. Rūmai pradėti statyti esant Benediktui XII ir baigti statyti esant Klemensui VI. Šiuo metu rūmai įtraukti į UNESCO paveldo sąrašą.
Rūmai
Gotikiniai rūmai buvo pradėti statyti Benedikto XII pavedimu 1335 metais. Išlaidos rūmų statybai sudarė 18 procentų visų popiežiaus išlaidų. Pačių rūmų statyba užtruko iki 1364 m., kai popiežiumi jau buvo išrinktas Klemensas VI. Rūmai per visą istoriją buvo ne kartą renovuojami ir plečiami. 1789 metais Prancūzijos revoliucijos metu rūmai perėjo valstybei, vėliau buvo pritaikyti kariuomenės reikmėms. 1995 rūmai buvo įtraukti į UNESCO paveldo sąrašą.
Antanas Baskas
Antanas Baskas (g. 1936 m. vasario 22 d. Marijampolėje) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1955 m. baigė Marijampolės berniukų gimnaziją, 1960 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1960–1966 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų konstravimo biuro technikas, inžinierius, laboratorijos, skyriaus viršininkas. 1966–1977 m. Lietuvos mokslų akademijos instituto inžinierius, vėliau mokslinis bendradarbis. 1973 m. apgynė kandidatinę disertaciją tinklinio planavimo tema. 1977–1992 m. Matematikos ir informatikos instituto Valdymo sistemų skyriaus vadovas. 1992–1996 m. Seimo narys, dirbo LSDP frakcijoje. 1996–2009 m. Matematikos ir informatikos instituto Programų sistemų inžinerijos skyriaus mokslo darbuotojas.
Yra paskelbęs straipsnių Lietuvos spaudoje, išleido knygą LAŠAS PO LAŠO 2008. Skaitė mokslinius pranešimus Lietuvos, Norvegijos ir Suomijos universitetuose, parašė apie 40 mokslinių darbų. Keletą metų buvo Respublikos automatizuotų valdymo sistemų vyriausiųjų konstruktorių tarybos nariu, 1992 m. projekto „Lietuva 2000-aisiais“ ekspertas. 1991–1993 m. Tarptautinės kompiuterininkų sąjungos narys, Lietuvos kompiuterininkų sąjungos narys nuo jos įkūrimo.
1990–1992 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, vėliau Lietuvos ateities forumo koalicinės tarybos narys. 1994–1996 m. LSDP narys. Žmona dailininkė Gražina Masytė, sūnus Simas.
Siponių miškai
thumb|250px|Siponių miškai prie Martinonių thumb|250px|Vidur Siponių miško
Siponių miškai – miškų masyvas Lietuvoje, Birštono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Birštono, Nemuno sudarytoje kilpoje. Priklauso Prienų miškų urėdijos Birštono girininkijai. Įeina į Nemuno kilpų regioninį parką. Apima 21,2 km² plotą. Masyvą sudaro Siponių ir Trakelių miškai.
Paviršius banguotas, Nemuno pakrantėje yra griovų, stačių šlaitų. Būdingi jauriniai silpnai sujaurėję ir vėlėniniai glėjiški jauriniai smėliai ir priesmėliai. Siponių miškais teka Nemuno intakai Krakila, Vizdija, Onusupis, Lokupis.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 30 % medynų, pusamžiai medžiai 50 %, pribręstantys 12 %, brandūs 8 %.
Siponių miškuose gyvena šernai, briedžiai, stirnos, elniai, kiškiai, lapės, usūriniai šunys, voverės, kiaunės, barsukai.
Yra Siponių atodanga, auga Zajų ąžuolai. Miškuose įsikūrę kaimai: Siponys, Trakeliai, Martinonys, Vanagai, Jackonys, Zajai, Puzonys, Šūtupis, Dzingeliškės, Šaltinėnai, Vaitiškės.
Andrius Krišpinas-Kiršenšteinas
Andrius Kazimieras Krišpinas-Kiršenšteinas (? – 1704 m.) – 1690–1698 m. Lietuvos lauko raštininkas, 1695–1704 m. Vitebsko vaivada ir Punsko seniūnas.
Biografija
Lietuvos bajorų Krišpinų-Kiršenšteinų giminės atstovas, herbo „Križpin“ savininkas. Lietuvos didžiojo iždininko Jeronimo Krišpino-Kiršenšteino (apie 1622–1681) ir Anos Mlockos sūnus. Broliai – Mykolas Antanas, Mykolas ir Jonas Jeronimas.
1674 m. balsavo už karaliaus Jono Sobieskio kandidatūrą. 1688 m. tapo Gardino seimo nariu. 1691 m. dalyvavo mūšyje prieš turkus. 1693 m. tapo Gardino seimo maršalka. 1695 m. karaliaus paskirtas į Vitebsko vaivadas.
1697 metais Andrius Krišpinas-Kiršenšteinas palaikė Saksonijos kurfiursto Augusto Stipriojo kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1697 metų liepos 20 d. Tarnovske Guruose sveikino naujajį Lenkijos karalių Augustą Stiprujį Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vyriausybės vardu.
Naujukai (Kretinga)
Naujukai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 3 km į rytus nuo Darbėnų, prie Dubupio upelio ir Šlaveitų miško.
Vinco Skersio sodybvietėje kuriasi kretingiškis tautodailininkas Gediminas Staškauskas.
Istorija
XVIII–XIX a. plėšininėse Barkelių bendro naudojimo žemėse susiformavo užusienis – vienkieminė naujakurių gyvenvietė, pavadinta Naujukais (Naujokais, t. y. naujakuriais). XX a. pradžioje ji tapo savarankišku kaimu, kuriame 1923 m. buvo 3 ūkiai. Sovietmečiu kaimas sunyko, paskutines sodybas XX a. 9 dešimtmetyje nugriovė melioracija.
Jonas Sungaila
Jonas Sungaila (prieš 1398 m. - po 1433 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas.
Biografija
Apie Jono Sungailos gyvenimą pakankamai žinių nesama. Lietuvių istoriografijoje jis neretai vadinamas legendiniu Sapiegų giminės pradininku "Simonu Sungaila", kuris buvo lietuvių bajoro Punigailos sūnus bei Simono Sapiegos tėvas. Dokumentuose Jonas Sungaila pirmą kartą paminėtas 1398 m. Horodlėje gavo Lapino herbą, nors turėjo ir ikihorodlinį ženklą. Vis dėlto Lapino herbą naudojo jau 1414 m. gruodį.
Lotyniškuose dokumentuose minima pavardė Sunigail, Sungalo arba Johannes Sunigajlo, leidžia manyti, jog apsikrikštijus jam buvo suteiktas krikščioniškas Jono vardas. Pasak istoriko Vladislovo Semkovičiaus, nors Sapiegos ir negalėjo kilti iš Sungailos, tačiau galėjo paveldėti Lapino herbą, pagal 1413 m. Trakų privilegiją. Tokie patys ryšiai su Sungaila, matyt, siejo ir kunigaikštį Svirskį, kuris taip pat turėjo "Lapino" herbą. Juolab, kad su šia gimine, Sungaila siejo kaimyninės valdos.
1398–1422 m. Kauno seniūnas, 1413–1433 m. Trakų kaštelionas.
Sūnūs Jonas ir Fiodoras (Fedkas), kurie mirė jauni, nes 1462 m. jo žmonos Marinos dokumente jau neminimi.
Tėvoninės žemės – Vilniaus ir Švenčionių pavietuose (pvz., Varnėnai, Svirėnai). Kita jo valda – Wegeberichtuose tarp Gardino ir Naugarduko minimas Sangailsdorf (Lipčina). Turėjo valdų ir namą Vilniuje.
Įtakingas Vytauto laikų didikas, buvo užmezgęs glaudžius santykius su Ordinu, susirašinėjo su Ordino pareigūnais. 1424 m. vyko pasiuntiniu į Ordino valstybę. 1404 m. kartu su Manvydu ir Čupurna tarpininkavo, sudarant žemaičių ir Ordino paliaubų sutartį. Ordino pareigūnas pranešė, kad 1433 m. Sungaila, kuris čia pavadintas senuoju (alde Czungal) su keliais lietuvių vadais isiveržė į Ordino teritoriją.
2010 m. Kauno Santakos parke J. Sungailai pastatytas atminimo akmuo.
Kombinatorinė sudėties taisyklė
Kombinatorinė sudėties taisyklė – taikoma kombinatorikoje junginių skaičiui rasti.
Paprasčiausiems atvejams kombinatorinė sudėties taisyklė formuluojama taip:
Jeigu vieną elementą galima pasirinkti iš baigtinės aibės A, turinčios m elementų, arba vieną elementą iš baigtinės aibės B, turinčios n elementų ir abiejose aibėse nėra vienodų elementų, tai to elemento pasirinkimo galimybių yra m + n.
Bendresniu atveju kombinatorinė sudėties taisyklė skamba taip:
Vokiečių Austrija
Vokiečių Austrija Austrijos-Vengrijos dualistinėje monarchijoje neoficialiai vadinti tie daugiatautės valstybės regionai, kur vyravo vokiškai kalbantys gyventojai.
Kombinatorinė sudėties taisyklė
Jeigu vieną elementą galima pasirinkti iš aibės A_{1}, turinčios m_{1} elementų arba iš aibės A_{2}, turinčios m_{2} elementų, arba …, arba iš aibės A_{k}, turinčios m_{k} elementų ir visos tos aibės tarpusavio porose neturi bendrų elementų, tai to elemento pasirinkimo galimybių yra.
Vokiečių Austrija
„Vokiečių Austrijos respublikos“ susikūrimas
Po Austrijos-Vengrijos imperijos iširimo besibaigiant Pirmajam pasauliniam karui, 1918 m. spalio 21 d. vokiečių gyvenamų teritorijų atstovai, išrinkti dar 1911 m., susirinko Žemutinės Austrijos landtago rūmuose Vienoje kaip „Laikinasis savarankiškos Vokiečių Austrijos valstybės nacionalinis susirinkimas“. 1918 m. spalio 30 d. buvo išrinkta valstybės taryba (vyriausybė). Susirinkimo pirmininkais išrinktas Vokiečių nacionalinio judėjimo atstovas Franz Dinghofer, krikščionis socialistas Jodok Fink ir socialdemokratas Karl Seitz.
Po Vittorio Veneto kautynių italų frontas buvo pralaužtas, ir Austrija buvo priversta Padujoje pasirašyti karo paliaubas. 1918 m. lapkričio 11 d. sosto atsisakė imperatorius Karolis I.
Kombinatorinė sudėties taisyklė
Pavyzdys
Pavyzdžiui, pagal kombinatorinę sudėties taisyklę galima rasti, keliais būdais galima pasirinkti vieną vaisių iš 5 obuolių, 4 kriaušių ir 3 apelsinų, esančių lėkštėje.
Vokiečių Austrija
„Vokiečių Austrijos respublikos“ susikūrimas
Veikiant vokiečių revoliucijai 1918 m. lapkričio mėnesį buvo siekiama sudaryti demokratinę Austrijos respubliką, kuri būtų vokiečių respublikos dalimi. Sekdami Wilsono programa vokiečiai austrai norėjo prijungti prie savo valstybės vokiečių gyvenamas teritorijas Čekijoje, Galicijoje ir Bukovinoje, tačiau šiems tikslams pasipriešino čekai, italai ir jugoslavai, kurie okupavo dalį Austrijos žemių. Šalyje siautė badas, trūko kuro. Laikinąjį nacionalinį susirinkimą pakeitė steigiamasis susirinkimas, kuriame stipriausiomis partijomis buvo socialdemokratai, krikščionys socialistai ir vokiečių tautininkų partija. Buvo paskelbta apie Habsburgų dinastijos, titulų ir ordinų panaikinimą, pradėtos socialinės reformos. Steigiamajam susirinkimui teko kovoti su separatistiniais Austrijos dalių judėjimais (Tirolis, Karintija) ir su komunistiniu judėjimu. 1919 m. kovo mėn. sudarytas koalicinis kabinetas, kuriam vadovavo Renner.
Kombinatorinė sudėties taisyklė
Pavyzdys
Galima rinktis tik obuolį, arba tik kriaušę, arba tik apelsiną, todėl vieną vaisių galima pasirinkti 5 + 4 + 3 = 12 būdų.
Vokiečių Austrija
„Vokiečių Austrijos respublikos“ susikūrimas
1919 m. rugsėjo 10 d. valstybės kancleris Karl Renner pasirašė Sen Žermeno sutartį. Ratifikuojant šią sutartį nacionalinis susirinkimas spalio 21 d. pagal sutarties sąlygas pakeitė respublikos pavadinimą iš Vokiečių Austrijos į Austriją.
Kombinatorinė sudėties taisyklė
Pavyzdys
Todennäköisyysteoria
Portugesa
Portugesa  – valstija vakarinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Lara šiaurėje, Kochedesu rytuose, Truchiliju vakaruose ir Barinasu pietuose. Tai 12-a pagal plotą ir 12-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Gvanarė.
Valstija pavadinta pagal Portugesos upę (Apūrės intakas).
Geografija
Portugesa yra Venesuelos vidurio vakarų regione. Būdingos lygumos, kuriose plyti savanos bei galeriniai miškai upių slėniuose. Andų priekalnėse, besidriekiančiose šiauriniu pakraščiu, miškų daugiau. Upės priklauso Apūrės baseinui (Portugesa, Kochedesas ir kt.). Didelė dalis teritorijos išdirbta; Portugesa yra viena svarbiausių žemės ūkio sričių šalyje.
Valstijos simbolis – stambialapė svietenija (Swietenia macrophylla).
Administracinis suskirstymas
Portugesa padalinta į 14 savivaldybių (skliaustuose – administracinis centras):
Stara Zagoros sritis
Stara Zagoros sritis  – sritis centrinėje Bulgarijoje. Administracinis centras – Stara Zagora. 5151,1 km² teritorija yra padalinta į 11 savivaldybių. 2011 m. duomenimis, srityje gyveno 333 265 gyventojai.
Sritis šiaurėje ribojasi su Gabrovu, šiaurės rytuose su Veliko Tirnovu, rytuose su Slivenu, pietryčiuose su Jambolu, pietuose su Chaskovu, vakaruose su Plovdivu bei šiaurės vakaruose su Loveču.
Tautinė sudėtis
Iš 333 265 srities gyventojų (2011 m. duomenys), 308 106 žmonės identifikavo save kaip:
Aditjai
Aditjai ( – 'Aditės palikuonys') – Aditės pagimdytų senovės Indijos Vedų dievų grupė.
Rigvedoje paminėti 6 aditjai – Mitra, Arjamanas, Bhaga, Varuna, Dakša ir Aniša. Kartais aditju vadinamas tik šiai dievų grupei vadovaujantis Varuna, vėliau taip pradėtas vadinti Saulės dievas Aditja. Rigvedoje jiems atskirai skirti 6 himnai. Sykį Aditjams priskiriamas aštuntasis, atmestas Aditės sūnus Martanda (vėliau – Vivasvatas). Atharvavedoje Aditjais vadinami saulė ir mėnuo, taip pat Aditja, Višnus, Indra ir Varuna. Aprašomi kaip spindintys, auksiniai, daugiaakiai, bemiegiai. Jie palaiko 3 dangus ir 3 žemes, visas judančias būtybes, jie saugo visatą, užpildo erdvę, prižiūri ritą.
Mėnesius simbolizuojančių aditjų yra 12. Vyriausiasis jų dievas – Višnus. Įvairiuose šaltiniuose aditjams dar priskiriami Rudra, Pušanas, Tvaštaras, Pardžanjas ir kiti Vedų panteono dievai.
Švendriai
Švendriai − kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, abipus Žižmos upės, 4 km į šiaurės rytus nuo Raudėnų.
Istorija
Caro laikais kaimas buvo rėžinis. Per I pasaulinį karą Švendriai buvo visiškai sudeginti, liko tik dvi pirtelės. Tarpukariu kaimas buvo Šiaulių apskrityje.
Tarybiniais metais įkurtas „Komjaunuolio“ kolūkis. Pasiturinčių žmonių trobesiai buvo nacionalizuoti. Vėliau kolūkis perorganizuotas į Pažižmėlių miškų ūkį. Veikė lentpjūvė, parduotuvė. Buvo pastatyti kultūros namai su biblioteka, kur vėliau įrengtas pieno supirkimo punktas.
Po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo Švendriuose 1995 ir 2000 metais Martinkų sodyboje suorganizuotos kaimo sueigos.
Karaliaus Jurgio sala
thumb|220px|Salos žemėlapis Karaliaus Jurgio sala, Vaterlo sala , Gegužės 25-osios sala  – didžiausia Pietų Šetlando salyno Antarktyje sala. Ilgis 95 km, plotis 25 km. Salos plotas 1150 km². Virš 90 % salos ploto dengia ledynas.
Jūrų dramblių, jūrų leopardų, Vedelio ruonių gulyklos, pingvinų perimvietės.
Karaliaus Jurgio sala 1891 m. atrasta britų ekspedicijos, vadovaujamos William Smith. 1821 m. saloje žiemojo 11 jūreivių (pirmas peržiemojimas Antarktyje). 1908 m. sala, drauge su kitomis Pietų Šetlando salomis prijungta į Britanijos Folklando salų dependenciją. Į salą pretenzijas yra pareiškusios Argentina ir Čilė.
Karaliaus Jurgio saloje yra daug tyrimų stočių, tyrinėjančių regiono geologiją, paleontologiją, biologiją, ekologiją. 2004 m. Rusijos ortodoksų bažnyčia prie Rusijos Belinshauzeno stoties pastatė medinę Šv. Trejybės cerkvę, kuri yra labiausiai į pietus nutolę maldos namai pasaulyje.
Kvapas
Kvapas – lakios cheminės medžiagos, kurias uoslės organais gali pajusti gyvūnai.
Kvapai gali būti malonūs ir nemalonūs (nemalonus kvapas dažnai vadinamas dvoku, smarve).
Kvapas padeda gyvūnams įvertinti tam tikro objekto cheminę sudėtį, susirasti maisto ir įvertinti jo kokybę, bendrauti tarpusavyje. Dalis gyvūnų kvapais pasižymi savo teritoriją. Nemažai gyvūnų kvapų pagalba susiranda partnerį poravimosi metu – patinai dažnai turi gerą uoslę ir užuodžia poruotis pasirengusią patelę iš toli. Tai būdinga įvairiems gyvūnams, pavyzdžiui, vabzdžiams, žinduoliams.
Žmonių uoslė sąlyginai silpna. Tikriausiai ji susilpnėjo žmonių protėviams ėmus gyventi atvirose vietose, kur svarbesne funkcija tapo rega ir bendravimas garsais.
Žmonės mėgsta ne tik tuos kvapus, kurie jiems turi praktinę reikšmę (pavyzdžiui, maisto), bet ir susijusius su estetika (gėlių, kvepalų) kvapus.
Plėšrieji grybai
thumb|right|350px|[[Arthrobotrys genties grybo micelis, kuriame matyti lipnus tinklelis, kuriuo gaudomi nematodai. Tarp numeruotų padalų brūkšnelių yra 122 μm.]] Plėšrieji grybai  – grybai, kurie dalį ar didelę dalį maisto medžiagų gauna iš pagautų ir virškinamų mikroskopinių gyvūnėlių. Dabar aprašyta apie 200 rūšių tokių grybų, kurie priklauso grupėms Ascomycota, Mucoromycotina ir Basidiomycota. Tai paprastai dirvožemio grybeliai. Daugelis jų spąstais gaudo ar apsvaigina nematodus (nematofaginiai grybai), o dalis minta amebomis ar kolembolomis.
Nematofaginiai grybai naudoja du nematodų gaudymo būdus: Ribosominės DNR sekvenavimas parodė, kad šie du spąstų tipai aptinkami skirtingose grybelių linijose, tad spąstų nematodams atsiradimas yra konvergencinės evoliucijos pavyzdys.
Grybeliai, augantys ant gyvų gyvūnų odos epidermio, plaukų, nagų, žvynų ar plunksnų yra ne plėšrūs, o parazitai ar komensalai. Tuo tarpu vabzdžių patogeninius grybus, kurie pradžioje parazituoja vabzdžiuose, po to juos užmuša, o tada jau ardo žuvusio vabzdžio kūną, kartais irgi vadina plėšriais. Remiamasi tuo, kad jie veikia kaip plėšrūnai – užmuša auką, o po to ja maitinasi. Vieni tokių grybų auga daugiausia vabzdžio lavone (pvz., Ophiocordyceps unilateralis), kiti – jo kūno paviršiuje (pvz., Laboulbeniales).
Keltų kalbos
Keltų kalbos – indoeuropiečių kalbų šeimos kalbos, kilusios iš bendros keltų prokalbės. Jomis buvo kalbama didelėje vakarų Europos dalyje – nuo Biskajos įlankos ir Šiaurės jūros vakaruose iki Reino ir Dunojaus bei Juodosios jūros rytuose. Dalis keltų (galatai) buvo persikėlę į Mažają Aziją (dab. Turkijos teritorijoje). Dabar keltų kalbomis kalbama tik kai kuriose Didžiosios Britanijos vietovėse, Meno saloje, Airijoje ir Bretanėje (šiaurės vakarų Prancūzijoje).
Sistematika
Keltų prokalbė skilo į keturis pošeimius:
Keltų kalbų sistematika sudėtinga dėl pirminių šaltinių trūkumo. Anksčiau keltai sieti su italikais, kuriems priklausė lotynų, umbrų, oskų kalbos. Buvo kalbama net apie bendrą šių kalbų grupių prokalbę. Šiuo metu ši hipotezė laikoma pasenusia ir mažai pagrįsta. Dalis mokslininkų keltų kalbas skirsto į žemyno keltų kalbas ir salų keltų kalbas, skirstymą argumentuodami tuo, kad skirtumai tarp goidelų ir britų kalbų atsirado, kai britų kalbos atsiskyrė nuo žemyno keltų kalbų. Kiti mokslininkai išskiria P-keltų ir Q-keltų grupes, į pirmąją priskirdami didžiąją dalį žemyno keltų kalbų (išskyrus keltiberų, kuri priskiriama Q-keltų kalboms).
Pagal dar kitą klasifikaciją, siūloma grupuoti britų kalbas kartu su galų kalba, atsisakant skirstymo į žemyno ir salų keltų kalbas. Pirmiausia, tradicinis pavadinimas yra netikslus – bretonų kalba yra žemyne (šiaurės Prancūzija), o antra, salų ir žemyno kalbų skirtumai (mutacijos salų keltų kalbose ir jų nebuvimas žemyno keltų kalbose) gali teatspindėti laikotarpių skirtumus. Dar Julijus Cezaris pastebėjo, kad Galijoje ir Britanijoje kalbama ta pačia kalba. Tokiu atveju suskirstymas atrodytų taip:
Keltų prokalbė
Keltų prokalbė yra priskiriama prie centum grupės kalbų, nes senieji minkštieji indoeuropiečių prokalbės priebalsiai [k'] ir [g'] sutapo su atitinkamais kietais garsais, o ne pavirto pučiamaisiais garsais, kaip, pavyzdžiui, lietuvių kalboje. Aspiruoti sprogstamieji garsai taip pat sutapo su neaspiruotais garsais. Išskirtinis keltų kalbų požymis yra paveldėto *p dingimas beveik visose pozicijose. Net ir ten, kur garsas neišnykęs, jis pakeistas kitais garsais. Sprogstamųjų evoliuciją keltų prokalbėje demonstruoja lentelė (* pažymi rekonstruojamą indoeuropiečių prokalbės formą):
Padėtis
Keltų kalbos – nykstančios, Britų Salyne jas paveikė anglų kalba, o Bretanėje – prancūzų. Airių kalbą Airijoje gerai moka iki penktadalio gyventojų. Škotijoje škotų geilų kalbą vartoja apie 1,5 % regiono gyventojų, nors kalba ant išnykimo ribos, pastaruoju metu reikalai juda škotų geilų kalbos naudai. Meno saloje iki 2000 gyventojų teigia mokantys vietinę kalbą. Kornų (Kornvalio) kalba 1777 m. jau buvo mirusi, tačiau dabar atkurta ir ją moka keli tūkstančiai žmonių. Bretonų kalba sparčiai nyksta. Geriausia padėtis valų kalbos, ją Velse vartoja apie 25 % žmonių.
Temai
Kotokoliai, arba temai (Tem), tembai (Temba) – etninė grupė Toge, gyvenanti Centro regiono šiaurės rytinėje dalyje, bet yra diasporos Ganoje ir Benine. Viso priskaičiuojama apie 307 000 (iš jų 204 000 gyvena Toge). Jie priklauso grusi kalbinei grupei (gūrų šeimai), kaip ir jų šiauriniai kaimynai kabijai. Dauguma musulmonai.
Uro eso valdovų dinastija egzistuoja iki mūsų dienų. Tai – viena iš 6 tradicinių Togo karalysčių, išlaikytų iki dabar, kurių vadai turi oficialų titulą Chef supérieur.
Nuorodos
Togo gentinės karalystės
Giunterio dikdikas
Giunterio dikdikas (Modoqua guntheri) - tikrųjų antilopių (Antilopinae) pošeimio dykaraginių (Bovidae) šeimos žinduolis.
Išsiskiria iš kitų dikdikų ilgiausią straubliuką primenančia nosimi. Kūno aukštis 35-40 cm, masė 4-6 kg. Gelsvai rudas. Viršutinė kūno dalis su smulkiomis šviesiai pilkomis dėmelėmis. Papilvė balta. Kojos rausvai rudos. Ragai vidutiniškai 6,4 cm ilgio.
Paplitę R. Afrikoje - Etiopijoje, Somalyje, Kenijoje, Ugandoje, Sudano prietrytinėje ir šiaurės rytinėje dalyje.
Sausdravai
Sausdravai – kaimas šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Darbėnų, dešiniajame Darbos upelio krante. Įkurtas Sausdravų baltų mitologijos parkas, kuriame medinės skulptūros supažindina su baltų mitologija.
Istorija
Kaimas įkurtas XVI a. Jo žemių pietvakariniame pakraštyje iki XIX a. veikė kapinės. XVIII a. – XX a. pradžioje priklausė Mažučių dvarui, kurio žemes 1870 m. dirbo 56 Sausdravų ir Sereikių kaimų valstiečiai. 1923 m. kaime buvo 17 ūkių ir 96 gyventojai. Žemės reformos metu dalis žemių buvo prijungta prie Lazdininkų kaimo, kurio pakraštyje atsidūrė ir Sausdravų senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais.
Šilalės miesto tvenkinys
Šilalės miesto tvenkinys – Jūros upės baseino tvenkinys Šilalėje, įrengtas patvenkus Ašučio upelį. Užtvanka stūkso miesto centre, ja praeina Vytauto Didžiojo gatvė. Prie tvenkinio vyksta miesto renginiai, 2012 m. jame įrengtas plaukiojantis fontanas, tapęs miesto akcentu.