cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalakmulis
Architektūra
Kalakmulio griuvėsiai atrasti 1931 m. amerikiečių botaniko Cyrus Longworth Lundell. Tai vieni gausiausių majų griuvėsių. Išlikusios dvi didelės piramidės, vadinamos struktūra I ir struktūra II, net 117 stelų, ant kurių daugiausia vaizduojami valdovai su žmonomis. Išlikusi sieninė tapyba, kurioje vaizduojami žmonės, gaminantys įvairius produktus bei glifai, aprašantys pavaizduotus įvykius. Rasta keramikos dirbinių, kuriuose dominuoja gyvatės glifas.
Kalakmulio griuvėsiai 2002 m. įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Žinomi valdovai
Nežinomų tarimų valdovų vardai žymimi kursyvu.
Lietuvos Respublikos pilietybė
Lietuvos Respublikos pilietybė - konstitucinis-teisinis ryšys su Lietuvos valstybe; nacionalinė pilietybė. Reglamentuoja LR Konstitucija, Lietuvos Respublikos pilietybės įstatymas (LR PĮ) ir kiti teisės aktai.
Įgijimas
Lietuvos pilietybė įgyjama:
Netekimas
Lietuvos Respublikos pilietybės įstatymo 18 straipsnio 1 dalis nustato, kad Lietuvos Respublikos pilietybės netenkama:
LR PĮ 18 straipsnio 1 dalies 2 punktas netaikomas asmenims, įgijusiems kitos valstybės, su kuria Lietuvos Respublika yra sudariusi sutartį dėl dvigubos pilietybės, pilietybę.
Lietuvos Respublikos piliečio teisė atsisakyti pilietybės negali būti varžoma, išskyrus LR PĮ 19 straipsnio 2 dalyje nurodytus atvejus.
Sprendimus dėl Lietuvos Respublikos pilietybės atsisakymo priima vidaus reikalų ministras ar jo įgaliota institucija.
Jeigu nustatoma, kad asmuo įgijo kitos valstybės pilietybę, išskyrus asmenis, nurodytus LR PĮ 18 straipsnio 2 dalyje, arba kad Lietuvos Respublikos pilietis tarnauja kitos valstybės karo tarnyboje ar dirba ne Europos Sąjungos valstybės narės valstybės tarnyboje neturėdamas Lietuvos Respublikos Vyriausybės leidimo, vidaus reikalų ministras ar jo įgaliota institucija priima sprendimą dėl Lietuvos Respublikos pilietybės netekimo pagal LR PĮ 18 straipsnio 1 dalies 2 ar 4 punktą.
584 m.
584 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
FC Progrès Niedercorn
Nyderkorno „Progrès“ – Liuksemburgo futbolo klubas iš Nyderkorno (šalies pietvakariai).
Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m. Tris kartus tapo National Division čempionais: 1952–1953, 1977–1978, 1980–1981 m. Atstovavo šaliai įvairiuose Europos turnyruose.
moterų ekipa
Moterų futbolo ekipa kitados dominavo šalies futbole ir čempionių titulą iškovojo net šešiolika kartų.
Vaivorykštinis smauglys
Vaivorykštinis smauglys (Epicrates cenchria) – smauglinių (Boidae) šeimos naktinis roplys, gyvavedys. Tinkamai prižiūrint, šios gyvatės gyvenimo trukmė gali siekti 20 metų ar net kiek daugiau. Užauga maždaug nuo 1,5 iki 2,1 m ilgio ir sveria apie 4 kg. Patinai dažniausiai pasiekia nuo 1,7 iki 1,8 m, o patelės nuo 1,8 iki 2,1 m. ilgį. Suaugę šie smaugliai yra laikomi vidutinio dydžio gyvatėmis, gimę jaunikliai jau siekia 20-30 cm. Vaivorykštiniai smaugliai dažniausiai yra tamsiai raudonos - ryškios oranžinės spalvos, bet gali turėti ir rudą arba geltoną atspalvį. Per nugarą driekiasi stambių juodų žiedų grandinė. Žvynai žvilgantys, kai gyvūnas apšviestas saulės, kūnas blizga visomis vaivorykštinėmis spalvomis. Yra keletas porūšių.
Paplitęs Pietų ir Centrinėje Amerikoje, nuo Kosta Rikos iki Argentinos.
thumb|left|210px|Vaivorykštinio smauglio galva
Sadhus
thumb|200px|Sadhus [[Varanasis|Varanasyje]] Sadhus ( – 'geras, šventas') arba sanjasinas – Indijos kultūroje – asketas, klaidžiojantis vienuolis. Tai ketvirtoji gyvenimo stadija (ašrama) indų tradicijoje, vadinama sanjasa. Sadhaus tikslas – išsivadavimo (mokšos) pasiekimas meditacijos ir Brahmano kontempliacijos būdu. Dažnai sadhūs tapatinami su jogais, tačiau ne visi jogai yra sadhūs. Moterys, praktikuojančios atsiskyrėlišką gyvenimą, vadinamos sadhvi.
Sadhūs atsisako materialaus gyvenimo, turtų, palieka šeimą ir namus; jie gyvena iš išmaldos, būna prie šventyklų, olose, miškuose, atsideda maldai, meditacijai. Aplinkinių sadhu yra gerbiami, šelpiami. Sadhaus praktika yra sutinkama visose 3 pagrindinėse hinduizmo atšakose – vaišnavizme, šaivizme ir šaktizme (pastarųjų sadhų nėra daug). Jų praktikos gan skirtingos: daug šaivų sadhų priklauso nuogiesiems sadhums, kurie vaikšto išsitepę kremavimo pelenais ir rūko kanapes (bhag). Vaišnavų sadhūs paprastai rengiasi oranžiniais rūbais. Atsiskyrėliai skirstosi į daug bendruomenių, pagal savo praktikas. Dažnose bendruomenėse sadhumi tampama tik po guru atliktos iniciacijos. Ją sudaro savo laidotuvių imitacija – žmogus netgi oficialiai paskelbiamas mirusiu.
Kumbha melos šventės metu šimtai tūkstančių sadhų iš visos Indijos susirenka į ritualinį maudymąsi Gangos upėje.
Baranava
Baranava vadinami kaimai:
Baranautiškis
Baranautiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Kazliškio.
Asirija
Asirija (aramėj. אתור/ܐܬܘܪ, Aṯûr; ) – senovinis regionas Tigro ir Eufrato auštupyje. Dar žinomas kaip Šiaurės Mesopotamija. Regionas pavadintas vienos iš svarbiausių jo tautų – asirų vardu. Iš šio regiono kilo keletas garsių senovės pasaulio imperijų. Tarp jų buvo Senoji, Vidurinė, Naujoji Asirijos karalystės, Mitanija.
Etimologija
Po Aleksandro užkariavimų graikai naudojo regionui pavadinimą Asirija, tačiau neretai numesdavo pirmąją raidę. Todėl regionas dar buvo žinomas kaip Sirija. Platesne prasme Sirija apėmė ir visą Viduržemio jūros rytinį pajūrį, ir būtent jam vėliau prigijo Sirijos terminas. Romėnai šiaurinę Mesopotamiją vadino Asirija.
Po arabų užkariavimo VII a. regionas ilgainiui pradėtas vadinti Džazira.
Geografija
thumb|left|Asirijos (Subartu) regiono miestai Šiaurinė Mesopotamija apėmė Tigro ir Eufrato baseinų aukštupius, kur vyrauja drėgnos ir derlingos lygumos. Rytuose ir šiaurėje šią lygumą supo Armėnijos kalnynas (Senovės Armėnija. Čia buvo tokie regionai, kaip Persarmėnija, Korduena, Arzanena, Sofena, Melitena), o pietryčiuose – Irano kalnynas (Senovės Iranas). Pietuose buvo dykumingas ruožas, kuris skyrė nuo pietinės Mesopotamijos (Šumero, vėliau Babilono). Pietvakariuose derlingos sritys perėjo į retai gyvenamą bevaisę Sirijos dykumą.
Vakaruose Asirija siekėsi su Istorine Sirija, tačiau riba tarp šių dviejų regionų buvo neaiški, o traktavimas kito priklausomai nuo laikotarpio.
Istorija
Šiaurės Mesopotamija buvo vienas svarbiausių Neolito židinių. Čia klestėjo Halafo ir Hasuno-Samaros kultūros. Asirijos karaliai buvo sukūrę galingą imperiją trejais istorijos periodais. Tai Senoji, Vidurinė Ir Naujoji Asirų karalystė. Galingiausia ir labiausiai žinoma Naujoji Asirijos karalystė 911-612 m. pr. m. e. thumb|left|Churitų kontroliuojamas regionas apie XXIII a. pr. m. e. (violetinis) Manoma, kad bronzos amžiuje regionas buvo apgyvendintas semitų tautų, tačiau nuo III tūkst. pabaigos regione įsitvirtino ir iš aukštikalnių migravę churitai. III tūkst. pr. m. e. II pusėje, regione susiformavo daug miestų valstybių, kurių svarbiausi buvo Haranas, Guzana, Arapha, Urkešas ir kt.
XXII a. pr. m. e. visą regioną nukariavo Akado imperija.
Senoji Asirijos karalystė
thumb|left|Šamši Adado imperija Semitiškas Ašūro miestas buvo įkurtas pačioje III tūkst. pr. m. e. pabaigoje. Pirmieji įrašai apie Ašūro valdovus pasirodė po 2000 m. pr. m. e. Asirijos monarchijos įkūrimas tradiciškai priskiriamas Zulilu, kuris sakoma gyveno po Bel-kap-kapu (Bel-kapkapi ar Belkabi, apie 1900 m. pr. m. e.), Šalmanesero I protėviui.
XIX a. pr. m. e. visą regioną paveikė semitiškų dykumos genčių amoritų migracijos. Amoritai tuo metu siaubė Pietų Mesopotamiją, Siriją, ir pasiekė Šiaurės Mesopotamiją. Žymiausias jų valdovas buvo Šamši-Adadas I (1813–1791 m. pr. m. e.), kuris įsitvirtino Šeknos (Šubat-Enlil) mieste Chaburo upės slėnyje. Jis pasodino savo sūnų Išme-Daganas į gretimo miesto Ekalato (Ekallatum) sostą ir leido tęstis Anatolijos prekybai. Šamši-Adadas I taip pat nukariavo Mario karalystę prie Eufrato ir pasodino kitą savo sūnų Yasmah-Adad į jos sostą. Šamši-Adadas I apėmė visą šiaurės Mesopotamiją, įskaitant ir Ašūrą, kur jis minimas karalių sąrašuose.
Išme-Daganas paveldėjo karalystę, bet Yasmah-Adadas buvo nuverstas. Naujas Mario karalius tapo Hamurabio iš Babilono sąjungininku. Išme-Daganas atsakė, sudarydamas sąjungą su Babilono priešais ir kovos dėl valdžios tęsėsi dešimtmečiais. Hamurabis galiausiai nugalėjo Išme-Daganą ir Babilonas užėmė Ušūrą. Šimtmečiais Asirija buvo valdoma vasalinių karalių, priklausomų nuo Babilono.
Mitanijos hegemonija
Kai Senoji Babilono karalystė krito nuo kasitų, regione įsigalėjo churitų karalystė Mitanija (Hanilgalbatas), kilusi iš Chaburo aukštupio. Ji nukariavo visą regioną. XV a. pr. m. e. Mitanijos karalius Sauštataras nusiaubė Ašūrą ir padarė Asiriją vasaline valstybe. Asirija mokėjo duoklę Hanilgalbatui, kol Mitanijos galia sužlugo nuo hetitų spaudimo iš šiaurės vakarų ir Asirijos iš rytų.
Ašur-ubalitas I (1365–1330 m. pr. m. e.) vėl padarė Asiriją nepriklausoma ir Babilonijos sąskaita įgijo politinės galios. Tai įvyko, kai kasitų karalius, valdęs Babiloną, sutiko vesti Ašur-ubalito dukterį. Santuoka turėjo pražūtingų pasekmių, kai rūmuose buvusi kasitų grupuotė nužudė Babilono karalių ir pasodino į sostą apsimetėlį. Ašur-ubalitas išžygiavo į Babiloną atkeršyti už žentą, padarydamas karališkos kilmės Kurigalzu Babilono karaliumi.
Vidurinė Asirijos karalystė
thumb|left|Vidurinė Asirijos karalystė XII a. pr. m. e.
Hanilgalbatas buvo užimtas Asiriją valdant Adad-nirariui I, kuris laiškuose hetitų valdovams save vadino „Didžiuoju karaliumi“ (Sharru rabû). Adad-nirario I įpėdinis, Šalmaneseras I (apie 1300 m. pr. m. e.), atmetė Babilono politines pretenzijas, padarė Kalą (Calah) savo sostine, pradėjo ekspansiją į šiaurės vakarus, daugiausia hetitų sąskaita, pasiekdamas Karchemišą ir už jo.
Tukulti-Ninurta I, Šalmanesero I sūnus ir įpėdinis, nuvertė Kadašman-Buriašą Babilone ir pats miestą valdė septynerius metus, naudodamas seną titulą „Šumero ir Akado karalius“. Po to Babilonas sukilo prieš Tukulti-Ninurtą ir vėliau netgi privertė Asiriją mokėti duoklę valdant Babilone Melišipakui II ir Marduk-apal-idinui I (kitas silpnos Asirijos periodas).
Plungiškių draugija
'Plungiškių draugija' – visuomeninė organizacija. Ji įkurta 1971 m., atkurta 2003 m.
Draugija buria per 200 žymių plungiškių, žinomų ne tik Plungės krašte, bet ir visoje Lietuvoje. Draugijos įkūrėjas - akad. Adolfas Jucys (1904-1974). Nuo 2003 m. Plungiškių draugijai vadovavo verslininkas Bronislovas Lubys (1934-2011). Nuo 2013 draugijos prezidentas - Liudas Skierus.
Asirija
Vidurinė Asirijos karalystė
Ašur-reš-išio sūnus Tiglath-Pileseras I gali būti laikomas pirmosios Asirijos imperijos įkūrėju. 1120 m. pr. m. e. jis persikėlė per Eufratą, užėmė Karchemišą, nugalėjo muškius ir hetitų likučius (net tvirtino pasiekęs Juodąją jūrą) ir patraukė prie Viduržemio jūros ir pavergė Finikiją, kur jis medžiojo laukinius bulius. Jis dukart žygiavo į Babiloną, vadinosi „Šumero ir Akado karaliumi“, nors nesugebėjo nuversti tikrojo karaliaus. Tuo tarpu Babilone senąją kasitų dinastiją pakeitė nauja elamitų.
Plungiškių draugija
Draugija puoselėja Plungės krašto istorinį paveldą, rūpinasi rašytinio palikimo leidyba, iškilių Plungės krašto žmonių atminties ir kultūrinio savitumo išsaugojimu, krašto ekonomine plėtra, jaunimo veikla, krašto žmonių sveikata ir neįgaliųjų globa. Plėtoja ryšius su užsienio šalimis, įgyvendina naujas idėjas, rengia konferencijas, medikų, pramonininkų, universitetų dienas bei turiningas kraštiečių sueigas.
Draugijos valdymas
Plungiškių draugiją tarp vykstančių sueigų valdo valdyba, o jai vadovauja draugijos prezidentas ir viceprezidentas.
Asirija
Vidurinė Asirijos karalystė
Po Tiglath-Pilesero I, Asirija buvo nuosmukyje apie du šimtmečius. Tai buvo silpnų ir nenusimanančių valdovų, karų su Urartu ir aramėjų klajoklių brovimosi laikotarpis.
Naujoji Asirijos imperija
thumb|300px|Asirų imperija
Plungiškių draugija
Draugijos valdymas
Nuo 2013 Draugijos Prezidentu išrinktas Liudas Skierus, viceprezidentė Genovaitė Žiobakienė. Draugijos valdybą sudaro žinomi plungiškiai: prof. Vytautas Pakalniškis, doc. Rimantas Vaitkus, prof. Juozas Domarkas, prof. Stasys Domarkas.
Draugijos veikla
Plungiškių draugijos iniciatyva ir lėšomis išleista istoriko Stasio Stropaus 4 dalių knyga „Plungės kraštas“, išversta į lietuvių kalbą ir išleistą Ivo Zaluskio knyga „Oginskių genas“, Stasio Vaitekūno „Justinas Staugaitis“, kunigo prelato Povilo Pūkio „Gyvenimo atsiminimai“,  „Plungės švietimo istorija“.
Čarnucha
Čarnucha – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Augustavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Augustavo ir 79 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Asirija
Naujoji Asirijos imperija
Ilgas Asirijos silpnumo laikotarpis baigėsi 911 m. pr. m. e. Adad-nirario II įžengimu į sostą. Kitas karalius Ašurnasirpalas II (883–859 m. pr. m. e.) pradėjo negailestingą ekspansiją. Po savo pergalių jis pasiekė Viduržemio jūrą be pasipriešinimo ir uždėjo mokesčius Finikijai. Ašurnasirpalas II perkėlė sostinę į Kalhu (Nimrudas).
Plungiškių draugija
Draugijos veikla
Didžiausias Plungiškių draugijos renginys - nuo 2006 m. Plungės mieste vykdomas tarptautinis Mykolo Oginskio muzikos festivalis. Jame skamba žymių klasikų muzika, kūrinius atlieka profesionalaus meno kolektyvai iš įvairių šalių. M. Oginskis - žymus mecenatas, rėmęs ir Lietuvos muzikos genijų M.K.Čiurlionį, kuris grojo M. Oginskio orkestre Plungės dvaro rūmuose. Festivalis skirtas supažindinti visuomenę su muzikiniu, architektūriniu, literatūriniu Oginskių palikimu, atskleisti iki šiol neišnaudotas kultūros paminklų galimybes, aktualizuoti muzikinį, kultūrinį ir istorinį dvarų paveldą. Labiausiai šiuo festivaliu tikimasi sudominti jaunus žmones – paskatinti juos domėtis Lietuvos ir kitų Europos šalių kultūra bei istorija.
Asirija
Naujoji Asirijos imperija
Ašurnasirpalo sūnaus Šalmanesero III (858–823 m. pr. m. e.) laikais Babilonija tapo vasaline valstybe. Jis kariavo su Urartu ir žygiavo prieš Sirijos valstybių sąjungą, vadovaujamą Hadadezero iš Damasko. Paskutinius kelis jo gyvenimo metus apdemdė jo vyriausio sūnaus maištas. Maištas su dideliais sunkumais buvo numalšintas Šamši-Adado V, Šalmanesero antrojo sūnaus, kuris tapo jo įpėdiniu 824 m. pr. m. e.
Plungiškių draugija
Šaltiniai
http://www.oginski.lt/lt/renginiai/
Asirija
Naujoji Asirijos imperija
Po to buvęs šimtmetis buvo santykinis nuosmukis, kai valdė silpnesni valdovai. Žymi išimtis buvo Adad-niraris III (810–782 m. pr. m. e.), kuris užėmė Damaską 804 m. pr. m. e. priversdamas Siriją mokėti duoklę iki Samarijos ir Edomo pietuose, ir kuris žygiavo prieš medus net gal pasiekdamas Kaspijos jūrą. Imperija vėl atgimė 746 m. pr. m. e., kuomet sostą užėmė Tiglath-pileseras III. Jis padarė daug pakeitimų Asirijos vyriausybėje sutvirtindamas jos saugumą ir efektyvumą.
Apmokestinęs Babiloną, žiauriai nubaudęs Urartu, nugalėjęs medus ir neo-hetitus, Tiglath-Pileseras III su savo armijom patraukė į Siriją ir komerciškai sėkmingus Finikijos uostus. Jis užėmė Arpadą prie Alepo po trejų metų apgulties 740 m. pr. m. e. ir užėmė Hamatą.
Prūsijos istorija
Prūsijos istorija – Prūsijos, istorinio Europos regiono, istorija.
Asirija
Naujoji Asirijos imperija
Valdant Sargonidų dinastijai imperija pasiekė didžiausią ekspansiją, ir jos sienos siekė Egiptą toli vakaruose ir Elamą rytuose. Sargonas taip pat pastatė naują sostinę Dur Šarukiną („Sargono Miestas“) iš duoklių, kurias asirai surinko iš pavergtų tautų, vėliau karalius Esaradonas atstatė nukariautą Babiloną ir padarė miestą savo sostine.
Svetimšalių valdymas
thumb|300px|Pirmųjų mūsų eros amžių Asirija ir Sirija Po Ašur-bani-palo mirties 627 m. pr. m. e. imperija greitai iro. Skitai, kimerai ir medai perėjo sienas ir plėšikavo iki pat Egipto, o Babilonija tapo nepriklausoma. Ašur-etil-ilanis, Ašur-bani-palo įpėdinis, turėjo mažai realios valdžios. Babilono karalius Nabopolasaras su medų karaliumi Kserksu (Cyaxares) sugriovė Nineviją 612 m. pr. m. e. ir Asirija žlugo. Generolas, pasivadinęs Ašur-uballitu II su Egipto faraono Necho II karine parama išlaikė Asirijos galios likučius Harane iki 609 m. pr. m. e., o po to Asirija nustojo egzistuoti kaip nepriklausoma valstybė.
Prūsijos istorija
Regionas pasižymėjo ypač sudėtinga istorija, nes čia net du kartus visiškai pasikeitė etninė sudėtis. Šiame regione susiformavo Prūsijos karalystė, kuri yra labai svarbi Vokietijos istorijoje.
Asirija
Svetimšalių valdymas
Po to Asirijos regioną valdė šios imperijos: Apie 640 m. visas regionas buvo nukariautas Rašidunų kalifato, sparčiau islamizuotas ir arabizuotas. Jam prigijo pavadinimas Džazira.
Asirijos palikimas
thumb|Reljefas iš Asirijos sostinės [[Dur Šarukinas|Dur Šarukino, kuriam pavaizduotas Libano kedro gabenimas (VIII a. pr. m. e.)]] Mokslininkai retai vartoja terminą „Asirijos civilizacija“, nes Asirija visą laiką nuo pat pirmųjų valstybinių junginių susidarymo iki pat žlugimo buvo Babilono įtakos sferoje. Šumerų laikais asirai, gyvenę Šiaurės Mesopotamijoje, vertėsi gyvulininkyste ir prekyba. Jau XIX a. pr. m. e. garsėjo Ašūro miesto pirkliai. Nuo šio miesto kilo Asirijos pavadinimas. Dėl žiauraus elgesio Biblijoje asirai vadinami „Dievo rykšte“. Civilizaciniai pasiekimai:
Prūsijos istorija
Senoji (baltiškoji) Prūsija
X–XII a. Prūsiją kelis kartus nesėkmingai bandė užkariauti Lenkija ir XII a. nuo jos atskilusi Mazovija. thumb|250px|Vokiečių ordino plėtra iki 1250 m.
Vokiečių ordinas
XIII a. 4–8 dešimtmečiuose Prūsiją užkariavo Vokiečių ordinas: 1230–1231 m. įsitvirtinę Kulmo žemėje, iki 1236 m. šio ordino prūsiškosios šakos nariai pavergė Pamedę, iki 1237–1238 m. – Pagudę ir Sasnavą, iki 1241 m. – Varmę, Notangą ir beveik visą Bartą, iki 1256 m. – Sembą, iki 1276–1277 m. – likusią Bartos dalį, Galindą ir Nadruvą (pastarąją ordinui dar 1253 m. buvo užrašęs Lietuvos karalius Mindaugas).
Spėjama, kad iki XIII a. 8 dešimtmečio dalį Prūsos kontroliavo Lietuvos valdovai. Iš 1243 m. Prūsijos vyskupijų ribų nustatymo akto matyti, kad tuo metu Lietuvai (kartu su Sūduva) priklausė ir visa Galinda. Kuršiams giminingų skalvių gyventą Nemuno žemupio sritį vakariniai lietuviai (senlietuviai) pradėjo kolonizuoti greičiausiai jau VII–VIII a., o Nadruva Lietuvos valdžion pateko apie 1243 m. (Nadruvos prijungimą ar prisijungimą prie LDK turbūt galima sieti su 1242–1249 m. prūsų sukilimu ir aktyviais Mindaugo veiksmais prieš Vokiečių ordiną Kurše 1244–1245 m.).
Didžiojo prūsų sukilimo metu (1260–1274 m.) prūsų sukilėliams talkino LDK kariuomenė (lietuvių, jotvingių, nadruvių ir galindų kariai).
Maždaug nuo XV a. vidurio LDK karo su Vokiečių ordino riteriais metais ištuštėjusias senprūsių žemes ėmė apgyvendinti išeiviai iš Lietuvos (sulietuvėję pabėgėlių iš Prūsos palikuonys, žemaičiai ir kt.), ilgainiui sudarę daugumą senųjų Skalvos ir Nadruvos sričių gyventojų. Lietuvių apgyvendinta Prūsijos dalis nuo XVI a. buvo vadinama Mažąja Lietuva, Prūsų Lietuva, Lietuvos provincija arba tiesiog Lietuva. Panaši Prūsos kolonizacija XV-XVI a. vyko ir iš Lenkijos pusės. thumb|200px|Padalinta Prūsija apie 1575 m.
Padalinimas ir Prūsijos hercogystė
1466 m., po Trylikos metų karo, Vokiečių ordino Prūsija buvo padalinta. Vakarinę regiono dalį (Dancigo koridorių) ėmė valdyti Lenkijos karalystė, ir regionas tapo žinomas kaip Lenkijos provincija Karališkoji Prūsija. Rytinė Prūsija išlaikė vasaliteto santykius su Lenkija.
1525 m. balandžio 10 d. Rytinėje Prūsijoje Vokiečių ordino didysis magistras Albrechtas Brandenburgietis Krokuvoje sudarė sutartį su Lenkijos karaliumi Žygimantu Senuoju. Ordino valstybė buvo likviduota, sekuliarizuota ir pavadinta Prūsijos hercogyste, tačiau pirmasis Prūsijos hercogas Albrechtas liko vasaliniuose santykiuose su Lenkijos karaliumi. thumb|200px|Brandenburgo-Prūsijos valstybės teritorijos plėtra
Islamiškasis socializmas
Islamiškas socializmas - jungiamasis idėjinių ir politinių srovių pavadinimas, kuriame „susijungia“ arba atsispindi islamo religijos ir socializmo idėjos. Vienais atvejais, islamiškasis socializmas tėra idealoginė terpė, už kurios slepiasi valdančiųjų sluoksnių interesai, kitais atvėjais islamiškojo socializmo lozungą naudodami smulkūs miesto ir kaimo buržua siekia sukurti lygybės ir teisingumo visuomenę, iškeldami antikolonijinius ir antifeodalinius reikalavimus: radikalios agrarinės reformos pravedimas, užsienio kompanijų turto nacionalizavimas, stambaus kapitalo nacionalizavimas ir pan. Religijos ir socializmo „susijungimo“ lozungą pirmieji iškėlė Gamalis Abdelis Naseras ir Ch. Bumedenas.
Prūsijos istorija
Brandenburgas-Prūsija
Nutrūkus hercogo Albrechto Brandenburgiečio (mirė 1568 m.) palikuonių vyriškajai linijai, Prūsijos hercogo sostą 1618 m. paveldėjo Brandenburgo markgrafai ir Šventosios Romos imperijos kurfiurstai Hohenzollernai. Kadangi pagrindinė Hohenzollernų politinė veikla vyko Brandenburge, Karaliaučius, iki tol buvęs Prūsijos hercogystės sostine, užleido politinio centro vaidmenį Berlynui, o pačios Prūsijos hercogystės valdos vis aiškiau virto Hohenzollernų valdų provincija.
Islamiškasis socializmas
Ilgus šimtmečius islamo respublikose Afrikoje ir Azijoje islamo religija nustato visuomenines institucijas, moralę, teisę, šeimyninius santykius ir buitį. Todėl šiose šalyse politiniai ir idėjiniai judėjimai dažniausiai perima religinį atspalvį. Islamiškojo socializmo idėjos naudojamos daugelyje islamo šalių.
Prūsijos istorija
Brandenburgas-Prūsija
Per 1655–1660 m. Švedijos karą su Abiejų Tautų Respublika kurfiurstas Frydrichas Vilhelmas sugebėjo pasiekti, kad Olyvos taikos sutartimi Lenkijos-Lietuvos valdovas Hohenzollernų naudai visiškai atsisakytų senjoro teisių į Prūsijos hercogystę.
Islamiškasis socializmas
Pagrindimas
Islamiškasis socializmas remiasi tuo, kad islamas neva pats linkęs į socializmą, kaip pavyzdžiai pateikiami zakjatas (privalomas musulmonų mokestis varguomenei), draudimas imti procentus nuo kapitalo ir t. t. Tuo tarpu islamas laiko neliečiamą asmeninę nuosavybę, kas tam tikrose interpretacijose virsta privačia nuosavybe ir dažnai palieka galimybę eksploatacijai, todėl islamiškasis socializmas tais atvėjais jau tampa tik reformistinio charakterio, t. y., bando rasti „trečiąjį kelią“ tarp „absoliučios privatinės nuosavybės“ kapitalizmo ir „absoliučios visuomeninės nuosavybės“ komunizmo, garantuoti „varguolių pamaitinimą be turtuolių apvalgymo“ ir pasiekti to be socialinių konfliktų.
Praktika
Islamiškasis socializmas buvo taikomas Libijoje (džamahirija).
Prūsijos istorija
Prūsijos karalystė
thumb|150px|left|Prūsijos karalius [[Frydrichas II (Prūsija)|Frydrichas II]] thumb|200px|Prūsijos karalystės valdos 1871 m. 1701 m. įsteigta Prūsijos karalystė per Šiaurės karą XVIII a. pr. padidino savo teritoriją Švedijos sąskaita, per karus su Austrija (1740–1742, 1744–1745 m.) užėmė Sileziją – vieną iš ekonomiškai stipriausių Austrijos provincijų, kurios tekstilės ir metalurgijos gaminiai duodavo apie 21 % Habsburgų pajamų. Per Septynerių metų karą (1757–1763 m.), kuriame Austrija pabandė atsiimti Sileziją, Frydricho II valdoma Prūsijos valstybė išliko nepaisant koalicinio jos kaimynių (Austrijos, Rusijos, Prancūzijos, Švedijos), kurių kiekviena buvo didesnė už ją pačią, užpuolimo. Faktiškai tai reiškė Prūsijos tapimą penktąja Europos didvalstybe ir vadinamosios pentarchijos, kuri lėmė Europos politinį gyvenimą XIX amžiuje, susiformavimą. 1772, 1793 ir 1795 m. Prūsijos valstybė inicijavo ir aktyviai dalyvavo trijuose Abiejų Tautų respublikos padalinimuose. Per I padalijimą Prūsija, nors atsiplėšė mažiausiai, tačiau ne tik realizavo ilgai puoselėtą sumanymą sujungti Brandenburgą su Rytų Prūsija, bet, gavusi Vyslos žiotis, ėmė kontroliuoti Lenkijos prekybą su Vakarų Europa. Per II padalijimą Prūsija gavo vakarinių Lenkijos žemių su Gdansku, Torune, Poznane, o per III prisijungė Lietuvos Užnemunę, dalį Palenkės ir Mazoviją su Varšuva.
Kai 1806–1807 m. Napoleonas užėmė didžiąją Prūsijos dalį, jos karalius turėjo bėgti į Rusijos ginamus Rytprūsius ir vienerius metus gyveno Klaipėdoje, kur prasidėjo vadinamosios Steino ir Hardenbergo reformos.
XIX a. pradžios Prūsijos reformos:
Sėkmingai įsitraukusi į antiprancūziškas koalicijas po Napoleono nesėkmės Rusijoje, Vienos kongrese Prūsija priklausė valstybėms-nugalėtojoms. Vienos kongrese Prūsija atgavo Poznanės provinciją, Altmarko, Magdeburgo, Halberstadto, Neuchatelio, Kleves, Markos, Mindeno–Ravensburgo teritorijas Pareinėje ir Vestfalijoje. Taip pat ji gavo 2/5 Saksonijos, iš kurios, prijungus kitas prūsų teritorijas, buvo suformuota Saksonijos provincija.
|thumb|150px|right|[[Otto von Bismarckas]]
Viena pagrindinių vidinių Prūsijos problemų XIX a. pr. buvo senųjų, evangelikų dominuojamų, konservatyvių agrarinių sričių Prūsijos rytuose ir naujų katalikiškų, išplėtoto verslo liberalių žemių (Reino ir Vestfalijos provincijų) integracija. Skirtumus tarp senųjų ir naujųjų provincijų stiprino nesutvarkyti muitų tarifai, todėl naujųjų provincijų buržuazija reikalavo sukurti vieningą muitų sistemą. Tokiame kontekste nuo 1818 m. Prūsija pradėjo muitų sąjungų su mažesnėmis vokiečių valstybėmis sudarymą, kas paskatino ekonomikos vienijimo procesus Vokietijoje. Tačiau kai per 1848–1849 m. revoliuciją Prūsijos karaliui buvo pirmąsyk pasiūlyta suvienyti Vokietiją politiškai, karalius Frydrichas Vilhelmas IV šio pasiūlymo atsisakė (laiške giminaičiui jis rašė giliai įsižeidęs dėl to, kad „revoliucijos dvoku atsiduodančią ir purvu suterštą“ karūną jam siūlo „padugnės“). Vokietijos vienijimas „iš viršaus“ Prūsijos iniciatyva prasidėjo 1862 m. Prūsijos ministru-prezidentu paskyrus Otto von Bismarcką. Per 1866 m. karą su Austrija jis eliminavo nuo vienijimo proceso svarbiausią konkurentę – Austriją ir Austrijos dominuojamos Vokietijos Sąjungos (veikė nuo 1815 m.) vietoje 1867 m. sukūrė naują Šiaurės Vokietijos Sąjungą: Prūsijos karalius Vilhelmas I tapo jos prezidentu, o Bismarckas buvo paskelbtas bundeskancleriu, 23 sąjungos valstybės buvo atstovaujamos 43 vietų bundesrate, į kurį Prūsija siuntė net 17 atstovų. Paskutinis žingsnis Vokietijos vienijimo linkme buvo žengtas 1870–1871 m. kare nugalėjus Prancūziją. Tai leido Prūsijos karalystės dominuojamos Šiaurės Vokietijos Sąjungos pagrindu sukurti Vokiečių imperatoriškąjį reichą (, nacių valdymo laikotarpiu ši valstybė buvo pusiau oficialiai vadinama „Antruoju reichu“, liet. raštijoje ji dažnai vadinama ir „kaizerine Vokietija“). Buvusi Prūsijos karalystė, kuri dominavo suvienytoje Vokietijoje, iki pat 1945 m. turėjo joje autonominį statusą.
Padalinimas ir Laisvosios Prūsijos valstybė
thumb|200px|Prūsija kaip administraciniai vienetai Nacistinėje Vokietijoje
Raudonasis artojas (reikšmės)
Sąvoka Raudonasis artojas gali reikšti:
Prūsijos istorija
Prūsijos žemės
thumb|200px|Kaliningrado srities teritorija
Barzdžiai (Jurbarkas)
Barzdžiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šimkaičių.
Maldyvų vyrų futbolo rinktinė
Maldyvų vyrų futbolo rinktinė – Maldyvams atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Maldyvų futbolo asociacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.
Apskritalapė kriaušlapė
Apskritalapė kriaušlapė  – erikinių (Ericaceae) šeimos kriaušlapių (Pyrola) genties augalas. Liaudyje dar žinomas kaip karnalinis, obeliuška, obellapė, užgina, užgiris ir kt.
Biologija
thumb|left|200px|Iliustracija iš Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz (1885) Tai daugiametis, 10–35 cm aukščio augalas. Turi trapų, šakotą, šliaužiantį šakniastiebį ir šaknis, siekiančias 20 cm gylį. Stiebas kylantis, tribriaunis, plikas, žalias, kartais rausvas. Lapai pamatiniai, apskriti, kartais kiaušiniški, iki 4 cm ilgio ir 3 cm pločio, bukaviršūniai, odiški, blizgantys, žaliuoja per žiemą, išsilaiko 2–3 metus.
Maloniai kvepiantys žiedai po 10–25 susitelkę į purią, daugiašalę kekę. Žiedkočiai išlinkę, apie 5 mm ilgio. Taurelės skiltys plačios. Taurėlapiai būna lancetiški, iki 5,5 mm ilgio, žali ar raudoni. Vainikėlis varpiškas, rausvas ar baltas, 8–12 mm ilgio. Vainiklapiai penki, stori, beveik apskriti, kiek įgaubti. Liemenėlis ilgesnis už vainiklapius, sustorėjusia viršūne. Kuokelių dešimt, dulkinės geltonos.
Paplitimas ir augavietės
Savaime paplitusi Vakarų ir Vidurio Sibire, Rytų, Vidurio ir Šiaurės Europoje, reta Vakarų ir Pietų Europoje. Lietuvoje dažniausia iš visų kriaušlapių.
Auga spygliuočių ir mišriuose miškuose, kur auga mėlynės (Vaccinium myrtillus), bruknės (Vaccinium vitis-idaea), raistuose ant kupstų, papelkiuose, daugiausia paunksnėje. Mėgsta rūgščius, pakankamai drėgnus, puveningus dirvožemius.
Eduardas Kunavičius
Eduardas Kunavičius (1926 m. spalio 2 d. Paželviai, Želvos valsčius – 2006 m. vasario 5 d. Vilnius) – Lietuvos aktorius, režisierius.
Apskritalapė kriaušlapė
Naudojimas
Augalas nuodingas. Žaliose augalo dalyse yra arbutino, erikolino, tanidų, vitamino C.
Eduardas Kunavičius
Biografija
Vaidino radijo teatro spektakliuose, kino, televizijos filmuose. Parengė lietuvių (E. Mieželaičio, V. Mozuriūno, P. Širvio) ir užsienio (M. Kunderos) rašytojų kūrinių programų.
Riešutų sviestas
thumb|right|250px|Žemės riešutų sviestas. Riešutų sviestas – valgis, gaminamas iš iki kreminės masės sutrintų riešutų. Skirstomas į įvairias rūšis pagal tai, kokie riešutai yra naudojami. Nuo to priklauso ir kiekvienos rūšies riešutų sviesto maistinė vertė, tačiau visi pasižymi dideliu riebalų kiekiu ir mineralų bei vitaminų gausa.
Eduardas Kunavičius
Vaidmenys
Teatre: Kine ir televizijoje:
Riešutų sviestas
miniatiūra|kairėje|200px|Migdolų sviestas. Populiariausios rūšys (ne visi „riešutų sviestu“ vadinami valgiai yra gaminami iš tikrųjų riešutų):
Terminas
Nors riešutų sviestas vadinamas sviestu, su juo susijęs tik tiek, kad yra riebus ir dažnai valgomas užteptas ant duonos. Europos Sąjungos nustatyti produktų ženklinimo reikalavimai (reglamentas Nr. 1169/2011 ir kt.) kai kuriose šalyse narėse draudžia riešutų sviestą ženklinti kaip „sviestą“ ir siūlo terminą „riešutų kremas“. Šie reikalavimai negalioja kasdienei kalbai, receptų knygoms ar kitokiai pateikiamai informacijai, kuri nesusijusi su produktų ženklinimu.
Drakaras
thumb|250px|right|Drakaras Drakaras, kitaip ilgasis laivas (, dan. Langskib) – vikingų ir saksų plokščiadugnis irklinis laivas, greitas ir manevringas todėl viduramžiais naudotas pakrančių gyvenviečių plėšimui, Jis tiko plaukioti ir jūromis, ir ežerais, ir upėmis. Prireikus laivą per sausumą pernešdavo arba pertempdavo rąsteliais. Šio laivo priekį puošė drakono galva. Vikingai tikėjo, kad ji įbaugina priešus, saugo nuo piktųjų dvasių. Grįždami namo, drakono galvą nuimdavo, kad neišgąsdintų gerųjų dievų - gimtosios šalies globėjų. Drakarai dar buvo naudojami ir ilgų atstumų prekybai bei jūrų tyrinėjimui. Anglai šiuos laivus vadino drakonlaiviais – dragonship.
Polesės geležinkelis
thumb|Polesės geležinkelio direkcijos rūmai Vilniuje, J. Basanavičiaus g. 14 / Mindaugo g. 12 (iki 2021 m. AB „Lietuvos geležinkeliai“ administracinis pastatas) thumb|Geležinkelis Šalčininkų rajone
Polesės geležinkelis (arba Pagirio geležinkelis ) – Rusijos imperijos valstybinė bendrovė, eksploatavusi liniją Vilnius–Rivnė, su atšakomis Baranovičiai–Baltstogė, Gomelis–Žabinka ir Gomelis–Brianskas. Bendrovės geležinkeliai nutiesti 1882–1907 m. Ėjo per Vilniaus, Gardino, Vitebsko, Minsko, Volynės, Mogiliovo, Černigovo, Oriolo gubernijas. Bendras kelių ilgis 1913 m. – 1904 varstai, tarp jų 1039 dviejų bėgių keliai. Geležinkelio valdyba buvo Vilniuje, Poguliankoje, J. Basanavičiaus g. 14 / Mindaugo g. 12.
Apskritalapė kriaušlapė
Sistematika
Yra išskiriamas vienas porūšis – Pyrola rotundifolia subsp. maritima (Kenyon) E.F.Warb.
Polesės geležinkelis
Pagrindinės atkarpos:
Lietuvoje buvusios Polesės geležinkelio stotys: Vilniaus II GS, Jašiūnų GS, Kirtimų GS, pralankos Valčiūnuose ir Stasylose. Vilniaus II stotimi dažniausiai buvo vadinama Polesės geležinkelio dokumentuose jai priklausiusi Vilniaus stotis.
Statyba
Statyba prasidėjo 1862 m. (atkarpa Žabinka–Pinskas), o 1883 m., po 1863 m. sukilimo Lenkijoje ir Lietuvoje, suskubta pradėti statyti visas kitas atkarpas. Geležinkeliu visų pirma buvo suinteresuota Karo ministerija, kuri kartu ruošėsi ir galimiems karams su Vokietija bei Austrija-Vengrija. Vienos iš atkarpų statybai vadovavo inžinierius Petras Vileišis, žinomas lietuvių visuomenės veikėjas. Vyriausiuoju inžinieriumi dirbo Henrikas Husas, paruošęs ir įgyvendinęs kelio per Polesės pelkes projektą.
Buvo pastatyti 412 mediniai ir 235 metaliniai tiltai, 6 transporto mazgai, pabėgių mirkymo įmonė, 72 pakhauzai. Veikė 17 profesinių ir kt. mokyklų, komercinio ir techninio aptarnavimo kursai. Geležinkelio direkcijos rūmuose tarpukariu buvo įsikūrusi Lenkijos geležinkelių Vilniaus direkcijos administracija. Po Antrojo pasaulinio karo šiame pastate buvo įsikūrusi Lietuvos geležinkelio administracija, Baltijos, Pabaltijo geležinkelių Vilniaus apygardos administracija. 1992–2021 m. čia buvo įsikūrusi „Lietuvos geležinkelių“ centrinė administracija.
Eksploatacija
Atkarpoje Žabinka–Pinskas traukinių eismas prasidėjo 1882 m., Vilnius–Luninecas–Pinskas 1884 m., Luninecas–Rivnė 1885 m., Luninecas–Gomelis 1886 m., Baltstogė–Baranovičiai 1886 m., Gomelis–Brianskas 1887 m., Žabinka–Brianskas 1887 m., Mostai–Gardinas 1907 m.
Geležinkelis eksploatavo 359 garvežius, 927 prekinius ir 437 keleivinius vagonus. Vilniuje, Gomelyje ir Pinske veikė geležinkelių dirbtuvės. Eksploatacija (1896) m. buvusi pelninga, nes geležinkeliu dideliais kiekiais buvo vežama mediena vietos rinkai ir eksportui, taip pat žaliavos odos pramonės įmonėms.
Geležinkelis Vilniuje kirtosi su Peterburgo–Varšuvos, Rivnėje – su Pietvakarių, Žabinkoje – su Maskvos–Bresto, Gomelyje – su Liepojos–Romnų, Balstogėje – su Peterburgo–Varšuvos ir Pietvakarių, Baranovičiuose – su Maskvos–Bresto geležinkeliais.
Dauskiai
Dauskiai – kaimas Klaipėdos rajono rytinėje dalyje, 4 km į šiaurės vakarus Judrėnų.
585 m.
Mirtys
Nedatuota
Danijos-Norvegijos operacija
Nuo Krymo karo Skandinavijos valstybės užsienio politikoje laikėsi neutraliteto. Nuo 1905 m. iki Pirmojo pasaulinio karo pabaigos Jungtinė Karalystė ir Vokietija darė spaudimą Norvegijai dėl jos geografinės padėties, leidžiančios kontroliuoti Šiaurės jūros rytus.
Šv. Romos Bažnyčios kamerlengas
miniatiūra|180px|right|Kardinolo kamerlengo herbas Kamerlengas  – vienas aukščiausių pareigūnų Vatikane, paprastai vykdantis pasaulietines administracines funkcijas. Šiuo pareigūnu visada tampa kardinolas.
Atsistatydinus ar mirus popiežiui, t. y., sedisvakansijos laikotarpiu, įgaliojimus tvarkyti Apaštalų Sosto reikalus iki naujo popiežiaus išrinkimo laikinai perima kardinolas kamerlengas. Šis Vatikano pareigūnas tradiciškai oficialiai paskelbia apie popiežiaus mirtį – suduodamas mirties patale gulinčiam pontifikui į kaktą specialiu sidabriniu plaktuku ir ištardamas žodžius „Šventasis Tėve“. Jis taip pat sunaikina žvejo žiedą – pontifiko aukso žiedą su oficialiu atspaudu, kad juo nebūtų galima pasinaudoti, siekiant suklastoti popiežiaus vardu išleidžiamus dokumentus. Šį žiedą su atspaustu žvejojančio Šv. Petro atvaizdu ir pontifiko vardu kamerlengas užmauna ir naujai išrinktam popiežiui. Jis rūpinasi kasdieniu Vatikano reikalų tvarkymu sedisvakansijos periodu, drauge su kitais kardinolais skiria popiežiaus laidotuvių ir konklavos pradžios datas. Jis pats taip pat gali būti išrinktas popiežiumi.
Tarpuvaldžiu kamerlengas nepriima jokių sprendimų, nesusijusių su naujo popiežiaus rinkimu. Kamerlengas laikinai perima visą popiežiaus turtą (popiežių Apaštališkuosius rūmus Vatikane, vasaros rezidenciją Castel Gandolfo netoli Romos).
BioWare
BioWare − amerikiečių valdoma kanadiečių įmonė, kurianti kompiuterinius žaidimus. Ją 1995 m. įkūrė Ray Muzyka, Greg Zeschuk ir Augustine Yip. Specializuojasi kompiuterinių ir video žaidimų konsolėms skirtų žaidimų kūrime. Šios įmonės sukurti kompiuteriniai vaidmenų žaidimai, tokie kaip „Baldur's Gate“ ir „Neverwinter Nights“, gavo itin aukštus įvertinimo balus bei susižėrė daugybę apdovanojimų. Taip pat kompanija sukūrė ir kitus sėkmingai rinkoje įsitvirtinusius vaidmenų žaidimus ir jų tęsinius, tokius kaip „Star Wars: Knights of the Old Republic“, „Jade Empire“, „Mass Effect“ ir „Dragon Age: Origins“.
Puerto Riko moterų krepšinio rinktinė
Puerto Riko moterų krepšinio rinktinė – tarptautinėse varžybose Puerto Rikui atstovaujanti nacionalinė moterų krepšinio komanda.
Struga
Struga – miestas pietvakarių Makedonijoje, prie Ochrido ežero ir Juodojo Drino upės. Savivaldybės centras. Yra Šv. Jurgio cerkvė. Vandens turizmas.
Frédéric Passy
Frederikas Pasė (, dar kitaip vadinamas „Taikos Apaštalu“, g. 1822 m. gegužės 20 d. Paryžiuje – m. 1912 m. birželio 12 d. Neuilly-sur-Seine) – prancūzų politikas, pacifistas ir humanistas. 1901 m. kartu su Henri Dunant buvo apdovanotas Pirmąja Nobelio taikos premija.
Henri Dunant
Žanas Anri Diunanas (Jean Henri Dunant, 1828 m. gegužės 8 d. Ženevoje –  1910 m. spalio 30 d. Heidene) – šveicarų verslininkas, filantropas ir krikščioniškosios krypties humanistas.
Raudonojo kryžiaus įkūrimas
1859 m. birželio mėnesį, Henry Dunant, keliaudamas susitikti su Prancūzijos imperatoriumi Napoleonu III, netoli Italijos miesto Solferino atsitiktinai tapo Solferino mūšio tarp jungtinių Pjemonto-Sardinijos bei Prancūzijos pajėgų prieš Austriją liudininku. Į Solferino apylinkes jis atvyko iškart po žiauraus mūšio ir pasibaisėjo matydamas tūkstančius sužeistų karių, paliktų be jokios pagalbos, akis į akį su mirtimi. Kariuomenės medicinos tarnybos visai pakriko ir nebepajėgė susidoroti su darbu. H. Dunant buvo taip sukrėstas, kad net pamiršo, ko čia atvažiavo. Pavertęs Kostiljonės kaimelio bažnyčią į laikiną ligoninę, jis ėmėsi organizuoti pagalbą tiesiog mūšio vietoje, naudodamasis tuo, kas po ranka pakliuvo.
Grįžęs į Ženevą, H. Dunant neįstengė pamiršti to, ką matė ir nusprendė apie tai papasakoti pasauliui. Prisiminimus Diunanas įamžino knygoje „Prisiminimai apie Solferiną“, kuriuos jis 1862 m. išleido savo lėšomis ir išplatino visoje Europoje, taip pat išsiuntinėjo ją to meto Europos monarchams, politiniams veikėjams, karininkams filantropams ir bičiuliams. Ši knyga tarp europiečių greitai susilaukė netikėtos sėkmės. Daugeliui žiauri karo realybė buvo nepažįstama ir jos aprašymas stačiai pribloškė. Po metų įsteigė Tarptautinį pagalbos komitetą sužeistiesiems gelbėti, kuris nuo 1876 m. vadinasi Tarptautinis Raudonojo Kryžiaus komitetas (TRK).
Ženevos teisės iniciatyvos
1864 m. priimta Ženevos konvencija buvo parengta atsižvelgiant į Diunano pasiūlymus, išdėstytus jo memuaruose.
Apdovanojimai
1901 m. Diunanas kartu su Frederiku Pasė (Frédéric Passy) apdovanotas pirmąja Nobelio taikos premija, laikomas Tarptautinio Raudonojo Kryžiaus bei Raudonojo Pusmėnulio judėjimų iniciatoriumi ir vienu pagrindinių steigėjų.
Nuorodos
TRK Lietuvoje puslapis (lietuviškai)
Misgiriai
Misgiriai – kaimas Klaipėdos rajono rytinėje dalyje, 3 km į vakarus Judrėnų.
Giegiai
Giegiai (arba Gegė) – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Vadžgirio, kairiajame Viščiovos krante.
586 m.
586 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nerėjaus fjordas
Nerėjaus fjordas (Nærøyfjorden) – fjordas pietvakarių Norvegijoje, Sognės ir Fjurdanės apskrityje, Eurlando savivaldybėje. Tai siaura (0,5 km pločio) Sognės fjordo atšaka. Ilgis – 18 km. Pakrantės stačios, vaizdingos, fjordas gausiai lankomas turistų. Šalia įsikūrę Gudvangeno, Bakos kaimai.
2005 m. Nerėjaus fjordas drauge su Geirangerio fjordu įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Tarvydai (Kretinga)
Tarvydai – kaimas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, prie kelio, kairiajame Tenžės krante.
Etimologija
Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Tarvydas daugiskaitos formos. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas, , , 🇬🇸. 1829–1927 m. vadintas Dimitravu.
Geografija
Kaimas plyti pajūrio žemumoje, iš vakarų, šiaurės ir šiaurės rytų pusių apjuostas Dimitravo miškų masyvo. Reljefas lygus, tik šiaurės rytinėje dalyje stūkso pora ledynmečio paliktų moreninių kalvų. Vakariniu pakraščiu teka Tenžė, rytiniu pakraščiu praeina kelias ir geležinkelio atkarpa Kretinga–Darbėnai (buvęs Bajorų–Priekulės geležinkelis). Tarvydai ribojasi su Senkų, Negarbos, Daubėnų ir Pajuodupių kaimais, o kaimo žemė iš visų pusių juosia Dimitravą.
Istorija
Kaimas suformuotas XVI a. II pusėje, Valakų reformos metu. Priklausė Platelių seniūnijos Palangos dvarui. Jo žemės buvo administruojamos iš Darbėnų dvaro (Palangos dvaro administracinio centro), nuo XVIII a. – iš Jazdų (Jazdaičių) palivarko.
Dvasiniais kaimo reikalais rūpinosi Palangos, nuo 1739 m. – Darbėnų bažnyčių kunigai.
Nuo 1770 m. kaimas priklausė Upytės pavieto maršalkai Bytautui, kuris Tarvydus užstatė Palangos seniūnui Eberhardui Mirbachui. Tuo pasinaudojo seniūnijos ekonomas Otas Magnusas Tegderis, kuris pats ėmė valdyti Tarvydų kaimą ir rinkti iš valstiečių činšą. 1779 m. rugsėjo 16 d. Stanislovas Augustas, vykdydamas Seimo nutarimą, Tarvydų kaimą su visa Palangos seniūnija atidavė vyskupui Ignotui Jokūbui Masalskiui. 1795 m. kaimą paveldėjo vyskupo dukterėčia Elena Apolonija Masalskaitė, perdavusi savo valdas vyrui Vincentui Gavelui Potockiui.
Apie 1809 m. Jazdaičių (Jazdų) palivarkas su Tarvydų kaimu buvo prijungtas prie Kretingos grafystės (dvaro) valdų, 1819 m. parengtas jų inventorius su žemėnaudos žemėlapiu. Kaime buvo 25 valstiečių sodybos, stovėjusios abipus kelio į Daubėnus. Valstiečiai iš Kretingos dvaro nuomavosi daugiau kaip 38 valakus dirbamos žemės, kurios rytiniu pakraščiu XIX a. pr. buvo nutiesta tiesi kelio Kretinga–Darbėnai atkarpa. Prie kelio stovėjo dvaro karčema.
1829 m. Tarvydų kaimas buvo panaikintas, o jo žemėje įkurtas Kretingos dvaro ūkinis-gamybinis padalinys – palivarkas, dvaro savininko Dmitrijaus Zubovo garbei pavadintas Dimitravu. Smėlingas kaimo žemes dvaro ūkvedys Jokūbas Reichbinderis užsodino eglių ir pušų daigais. Vykdant Lietuvos žemės reformą, 1924 m. Dimitravo palivarkas buvo išparceliuotas, jo žemė išdalinta kumečiams ir Lietuvos kariuomenės savanoriams kūrėjams. Naujakuriai 1927 m. sugrąžino kaimui Tarvydų vardą. Pavyzdiniu ūkiu paskelbtai grafienės Elenos Klotildos Tiškevičiūtės-Ostrovskos palivarko sodybai su 80 ha žemės buvo paliktas Dimitravo vardas.
1949 m. Tarvydų ir Dimitravo kaimų gyventojai buvo suvaryti į Vienybės kolūkį, kuris vėliau prijungtas prie Kretingos kolūkio.
Naikinant vienkiemius, XX a. 7-9 deš. buvo suformuota dabartinė Tarvydų gyvenvietė, kuri susilieja su Dimitravo kaimu.
Lamborghini Diablo
Savybės
Automobilis turi 5,7 litro, 48 vožtuvų Lamborghini V12 DOHC variklį su elektronine kuro įpurškimo sistema. Variklis išvysto 492 AG (367 kW) galią bei 579 Nm sukimo momentą. Lamborghini Diablo pasiekia 60 mph (97 km/h) greitį per daugiau nei 4 sekundes, o didžiausias greitis siekia 325 km/h. Diablo yra varomas galiniais ratais, o variklis yra montuojamas automobilio viduryje, kad būtų pasiektas idealus svorio balansas.
Galingiausias Diablo variantas GTR buvo pristatytas 2000 m. Diablo GTR turi 6 litrų V12 variklį, kuris išvysto 590 AG (440 kW) galią. Šis automobilis turi specialiai lenktynėms pritaikytą pakabą, o jo pagaminta iš viso tik 40 vienetų.
Riebalinis audinys
Riebalinis audinys skirstomas į dvi rūšis, kurios tarpusavyje skiriasi spalva, vaskuliarizacija, metaboliniu aktyvumu ir pasiskirstymu žmogaus organizme. Tai yra:
Vaisių salotos
thumb|right|210px|Vaisių salotos iš [[braškė|braškių, mėlynių, bananų, kivių, apelsinų ir ananasų.]] Vaisių salotos – patiekalas, gaminamas iš įvairių vaisių, kartais užpilamų padažu. Gali būti valgomos kaip užkandis, garnyras arba desertas. Rečiau – kaip pagrindinis patiekalas.
Salotos gali būti patiekiamos kaip yra arba užpiltos padažu: vaisių sultimis, cukraus sirupu, grietinėle, jogurtu ir pan.
Oldenburgo EWE Baskets
EWE Baskets - Oldenburgo krepšinio klubas.
Istorija
1954 m. įkurtas klubas vadinosi Oldenburger TB (Oldenburger Turnerbund atletikos klubas). Pradžioje buvęs jaunimo akademija, klubas greitai augo, ir 1962 m. tapo Vokietijos jaunimo čempionais. Po dvejų metų, Oldenburgas triumfavo Šiauriniame regioniniame čempionate ir jau 1966 m. pateko į Vokietijos lygą. Vokietijos lygoje žaidė 5 sezonus, tačiau 1971 m. iškrito į žemesnę lygą. 1976 m. padedant amerikiečiui Ralph Ogden klubas sugrįžo į aukščiausią lygą ir ten žaidė dešimtmetį.
1985 m. vėl nukrito į žemesnę lygą, tačiau sugrįžo į 1987-88 sezonui į aukščiausią lygą. Naujo tūkstantmečio pradžia buvo sėkminga, klubas vėl grįžo į Vokietijos lygą, šį kartą ilgesniam laikui. Klubą pradėjus remti energijos konglomeratui EWE, klubas tapo rimta jėga Vokietijos lygoje. Vadovaujant vyriausiam treneriui Don Beck, klubo komanda antrą sezoną pateko į Vokietijos taurės Top 4, ir trejus sezonus pateko į Vokietijos lygos atkrintamųjų etapą.
2007 m. sezone klubas užėmė 9 vietą ir nepateko į atkrintamasias, todėl vyriausias treneris Beck'as paliko postą. Kitame sezone buvo suformuotas naujas klubo branduolys, į komandą atėjus Rickey Paulding, Jason Gardner ir Ruben Boumtje Boumtje, 2007-2008 sezone užimta 5-tą vietą ir ketvirtfinalyje įveikti praėjusio sezono čempioną Brose Baskets. 2008-2009 sezone klubo komanda įveikė visus varžovus atkrintamosiose varžybose ir finale laimėjo prieš Bonos "Telekom Baskets" klubą, taip iškovodamas teisę dalyvauti Eurolygoje. Tai yra aukščiausias klubo pasiekimas, per klubo gyvavimo istoriją.
Gevgelija
Gevgelija – miestas pietų Makedonijoje, prie Vardaro upės, pasienyje su Graikija. Savivaldybės centras. Geležinkelio mazgas. Išvystyta žemės ūkio, lengvoji, šilko pramonė, turizmas, apylinkėse plyti Kožufo kalnai.
Marcelinas Šikšnys
thumb|245px|Pedagogų posėdis mokytojų seminarijoje (kalba [[Juozas Kairiūkštis, jam iš dešinės sėdi kunigas Kristupas Čibiras, nežinomos moterys, Marcelinas Šikšnys, Viktoras Biržiška, Bronius Untulis, nežinomi moteris ir vyras, Vytautas Kairiūkštis. (Vilnius, 1921 metais)]] Marcelinas Šikšnys-Šiaulėniškis (1874 m. gegužės 14 d. Notiniškiuose, Šiaulėnų valsčius, Rusijos imperija – 1970 m. rugpjūčio 15 d. Vilniuje) – pedagogas, dramaturgas, poetas.
Biografija
1893 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1898 m. Maskvos universitete baigė Fizikos-matematikos fakultetą. Po to metus tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, gavo praporščiko laipsnį.
Nuo 1899 m. dėstė matematiką Rygos realinėje mokykloje, o šventadieniais, surinkęs mokinius į Aleksandro gimnazijos suteiktą butą, mokė juos lietuvių kalbos. Pirmojo pasaulinio karo metais Voronežo lietuvių gimnazijoje, nuo 1918 m. – Vilniaus gimnazijos direktoriaus pavaduotojas. Didžiausios pagarbos ir dėkingumo nusipelnė jo darbas lietuvių Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje Lenkijos okupuotame Vilniuje. Jo vadovaujama gimnazija buvo šviesos ir kultūros židinys daugeliui Vilniaus krašto valstiečių vaikų.