cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Minijos nafta
Minijos nafta – viena didžiausių naftos gavybos kompanijų Lietuvoje. „Minijos naftos“ akcijas valdo Lenkijos naftos koncerno „Grupa Lotos“ antrinė bendrovė „Lotos Geonafta“ ir Danijos įmonė „Odin Energi“. Įmonės būstinė - Gamyklos g. 11, Gargždai.
Čibčų kalbos
Čibčų kalbos siūlomos jungti į hipotetinę čibčų kalbų makrošeimą, kuriai priklausytų dar kelios negausios Centrinės Amerikos indėnų kalbos (lenkų, šinkų, misumalpų).
Minijos nafta
Istorija
1995 m. bendra Lietuvos ir Danijos naftos gavybos bendrovė UAB „Minijos nafta" oficialiai įregistruota.
2013 m. kompanija eksploatavo 8 naftos telkinius Klaipėdos ir Šilutės rajonų ribose – Vilkyčių, Šiūparių, Pietų Šiūparių, Dieglių, Pocių, Sakučių, Kiškių ir Agluonėnų. Iš viso juose yra 31 įvairios paskirties gręžiniai, tačiau nafta išgaunama iš 15 gręžinių.
Didžiausias kompanijos administruojamas telkinys eksploatuojamas Vilkyčiuose, kur išgaunamas trečdalis viso per metus išgaunamo kompanijos naftos kiekio.
Nuo 2003 m. bendrovė nesėkmingai siekia gauti Kintų naftos telkinio eksploatacijos teises.
Edvinas Sirutavičius
Edvinas Sirutavičius (g. 2001 m. balandžio 1 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis puolėjo ir atakuojančio saugo pozicijose.
2020 m. sezonas
...
Tinklinis darinys
Tinklinis darinys (lot.) Formatio reticularis – galvos smegenų kamieno dangčio antrąjį pilkosios medžiagos sluoksnį sudarantis nervinis audinys. Jis tęsiasi nuo gumburo iki nugaros smegenų kaklinių segmentų. Sudarytas iš įvairaus dydžio neuronų.
Tinklinio darinio neuronai sintetina amino junginių grupės neuromediatorius: dopaminą, noradrenaliną, serotoniną ir kt., todėl šios grupės neuronai buvo pavadinti aminerginėmis ląstelėmis.
Tinklinio darinio neuronai susitelkę į gausius branduolius, kurie savo ruožtu išsidėsto trimis išilgomis kolonomis. Branduoliai skirstomi į tris grupes: siūlės, vidurinius ir šoninius.
Edvinas Sirutavičius
2022 m. sezonas
2022 m. kovo 18 d. pranešta, kad žaidėjas skolinamas „Babrungo“ klubui.
Tą pačią dieną (kovo 18) įvyko Pirmos lygos rungtynės prieš FK Atmosfera, kuriose Sirutavičius pelnė vienintelį rungtynių įvartį ir Babrungas nugalėjo varžovus minimalia persvara 1:0.
Statistika
Spalvų reikšmės:
CoRoT-5 b
thumb|220px|CoRoT-5 b ir Jupiterio dydžių palyginimas
CoRoT-5 b – egzoplaneta, skriejanti apie F9V spektrinės klasės žvaigždę CoRoT-5, esančią Vienaragio žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 1304,6 šviesmečio (400 parsekų).
CoRoT-5 b yra karštojo Jupiterio tipo dujinė milžinė. Planetos masė siekia 0,467 Jupiterio masės, o spindulys – 1,388 Jupiterio spindulio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per maždaug 4,04 paros, jos orbitos didysis pusašis – 0,04947 (-0,00029 +0,00029) av, o ekscentricitetas – 0,09 (-0,04 +0,04). CoRoT-5 b pusiausvyros temperatūra – 1316 K.
Inglvudas
Inglvudas  – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kalifornijos valstijos pietuose, Los Andželo apygardos pietvakariuose. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 109 tūkst. žmonių. Įsikūręs netoli Los Andželo, apylinkėse yra Los Andželo tarptautinis oro uostas.
Yra Hollywood Park hipodromas, miesto orientyrai: ispanų kolonijinių laikų purvo plytų namas-muziejus „La Casa de la Centinela Adobe“ (pastatytas 1836 m.), „Randy's Donuts“ užkandinė prie plento į San Diegą. Veikia Vakarų Los Andželo ir Los Andželo miesto universitetai.
Istorija
Teritorijoje kurdintis pradėta apie 1873 m., kai čia apsigyveno Daniel Freeman, pavadinęs gyvenvietę pagal savo gimtąjį miestą Kanadoje. Inglvudas įkurtas 1888 m. ir greitai tapo paukštininkystės centru. 1908 m. suteiktas miesto statusas. Tuomet mieste buvo 1200 gyventojų.
1920 m. Inglvudą sukrėtė žemės drebėjimas, kuris padarė daug žalos turizmui. XX a. 3-iajame dešimtmetyje Inglvudas buvo vienas sparčiausiai pagal gyventojų skaičių augančių miestų šalyje.
Kalnakasybos inžinierius Mathias F. Chapman 1923 m. Inglvude atidarė pirmąją pasaulyje šinšilų fermą, kurioje be šinšilų veisė ir kitus iš Čilės atsivežtus gyvūnus. Vėliau pradėjo drabužių iš šinšilų kailių gamybą.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Inglvudas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Siano
Sianò  – miestas Vitebsko srityje, Baltarusijoje. Siano rajono administracinis centras. 58 km į pietvakarius nuo Vitebsko, prie pat Siano ežero (pietinėje jo dalyje). Per miestą eina geležinkelio linija Lepelis–Orša.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1534 m. Vyko prekyba. XVII a. pradžioje priklausė Sapiegoms. Nuo XVIII a. antros pusės priklausė Oginskiams. 1772 m. atiteko Rusijos imperijai, buvo Mogiliavo gubernijos Siano apskrities centras. 1777 m. gavo miesto teises. 1924 m. tapo Baltarusijos TSR dalimi.
Algirdas Valavičius
Algirdas Valavičius (1933 m. lapkričio 20 d. Margavoniuose, Radviliškio rajonas) – Lietuvos miškininkas, išradėjas, Druskininkų miško muziejaus „Girios aidas“ įkūrėjas.
Biografija
1953 baigė Panevėžio berniukų 1-ąją vidurinę mokyklą, 1958 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultetą.
Žemės ūkio mokslų daktaras (1970), Lietuvos nusipelnęs išradėjas (1972), sukonstravo miškų želdymo sėjamąją „Lietuva-25“.
1990–1992 m. Lietuvos miškininkų sąjungos prezidentas.
1971 m. įkūrė ir suprojektavo miško muziejų „Girios aidas“, buvo jo direktorius, atstatė jį po 1992 m. gaisro. Su kitais įrengė Druskininkų Saulės taką.
Suprojektavo ir pastatė namelių ant vištos kojelės (prie Merkinės, Šventojoje), namelių medžiuose (Druskininkuose).
Skirtino akmuo
miniatiūra|250px|right|Prie akmens permestas tiltelis
Pelėda (reikšmės)
Pelėda gali reikšti:
Skirtino akmuo
Akmuo stūkso Raseinių miškų urėdijos Viduklės g-jos (3 kv.) teritorijoje, netoli Skirtino ir Jaujupio upelių santakos. Objektas nuorodomis nepažymėtas. Pasiekiamas pagal kelio ženklus, vedančius iš kelio link Molavėnų piliakalnių. Pervažiavus Paskirtinyje gilų Jaujupio slėnį, sukama į dešinę link piliakalnių, o važiuojant tiesiai apie 0,7 km, – pasiekiama pirmoji Molavėnų kaimo sodyba. Apie 100 m prieš ją, pasukus į kairę ir paėjus 100 m per ganyklą, nusileidžiama apaugusiu krūmais šlaitu prie akmens.
Riedulys yra Pašešuvio kraštovaizdžio draustinyje. Jis iš dalies guli raizgytoje Jaujupio, dešiniojo Šešuvies intako, vagoje. Per ją permestas arkinis tiltelis leidžia apžiūrėti akmenį iš visų pusių.
Akmuo apipintas padavimais ir pasakojimais. Pasak vieno iš jų, velnias nešęs tą akmenį ir ketinęs užmesti ant Molavėnų, tačiau to padaryti nepavyko, nes pametė jį bešokdamas per upelį...
Gėteanumas
Gėteanumas – statinys, esantis Dornache, Zoloturno kantone, Šveicarijoje. Pasaulinio antroposofinio judėjimo centras.
Gėteanumas yra atviras lankytojams visą savaitę, siūlomos ekskursijos kelis kartus per dieną.
Vilkyčių naftos telkinys
Vilkyčių naftos telkinys – eksploatuojamas naftos telkinys, esantis Vilkyčių kaime, Šilutės rajone. Telkinys susiformavęs palei Minijos upę. Telkinį eksploatuoja UAB „Minijos nafta“. Lietuvos geologijos tarnybos registro numeris 1763.
Gėteanumas
Pirmasis Gėteanumas
Jau statybų metu muzikantai, aktoriai ir judesio menininkai gretimose dirbtuvėse pradėjo atlikti įvairiausius pasirodymus. Kai 1919 m. buvo baigta Gėteanumo salė, pasirodymai persikėlė į sceną, esančią po mažesniuoju Gėteanumo kupolu. Žiūrovų salė įrengta po didesniuoju kupolu. Pastatas buvo atidarytas 1920 m. rugsėjo 26 d.
Vilkyčių naftos telkinys
Tai didžiausias kompanijos Minijos nafta eksploatuojamas naftos telkinys, kuris sudaro trečdalį viso įmonės išgaunamo naftos metinio kiekio.
Gėteanumas
Antrasis Gėteanumas
miniatiūra|Skrydis virš Gėteanumo miniatiūra| Antrasis Gėteanumas, vakarinė priekinė ir šiaurinė dalis sutemus miniatiūra| Antrasis Gėteanumas, vaizdas iš pietų pusės miniatiūra| Spektaklių salė su raižytomis kolonomis, vitražais ir dažytomis lubomis miniatiūra| Žmonijos atstovas, pastate esanti Šteinerio skulptūra (fragmentas) miniatiūra| Katilinė, turinti neįprastą dekoratyvinį kaminą
1923 m. Šteineris suprojektavo antrąjį pastatą, pakeitusį originalųjį. Šis pastatas, dabar žinomas kaip antrasis Gėteanumas, buvo pastatytas tik iš lietinio betono. Statybos prasidėjo 1924 m., o baigėsi tik 1928 m., po Šteinerio mirties. Statinys atspindi novatorišką betono naudojimą architektūroje. Pastatui suteiktas Šveicarijos nacionalinio paminklo saugos statusas. Menotyrininkas Michaelis Brenanas pastatą pavadino „tikru XX a. ekspresionistinės architektūros šedevru“.
Vilkyčių naftos telkinys
Istorija
Penkerius metus telkinyje naftą išgavo AB „Geonafta“, o vėliau licencija naftos gavybos darbams Vyriausybės nutarimu buvo perduota bendrai Lietuvos ir Danijos bendrovei „Minijos nafta“.
2006 m. Vilkyčių naftos telkinyje išgręžtas 21-asis gręžinys. 2014 m. išgręžtas naujas gręžinys.
Gėteanumas
Antrasis Gėteanumas
Dabartiniame Gėteanume yra 1000 vietų auditorija, aktyvios meninės bendruomenės centras, kuriame vyksta teatro ir euritmijos trupių pasirodymai bei atvyksta atlikėjai iš viso pasaulio. Didžiausi centrinės auditorijos pertvarkymai vyko 1950-ųjų viduryje ir 1990-ųjų pabaigoje. Vitražai dabartiniame pastate yra iš Šteinerio laikų; nutapytos lubos ir skulptūrinės kolonos yra šiuolaikinės pirmojo Gėteanumo reprodukcijos ar interpretacijos.
Specialioje galerijoje pastate taip pat yra devynių metrų aukščio medinė Editos Marijon ir Rudolfo Šteinerio skulptūra „Žmonijos atstovas“.
Architektūriniai principai
Šteineris kurdamas savo architektūrą nepaisė tradicinių architektūrinių formų ir apribojimų, dažnai nenaudodavo stačiojo kampo, laikomu pastato plano pagrindu. Pirmąjį Gėteanumą jis suprojektavo medinį, norėdamas išgauti suapvalintas formas pasitelkė valčių gamintojus. Kurdamas antrąjį Gėteanumą, siekiant architektūrą papildyti skulptūros formomis, naudojo betoną. Betono naudojimas kuriant naujas originalias formas tais laikais buvo tikra naujovė. Abu pastatus Šteineris dekoravo dvasiškai išraiškingomis formomis.
Šteineris teigė, jog pirmojo Gėteanumo skulptūrinės formos kilo iš dvasinio įkvėpimo.
Papildomi pastatai
Šteineris suprojektavo maždaug 12–13 kitų statinių: įvairių institucijų pastatus, rezidencijas Dornache ir aplink jį. Šteineris yra vienas iš nedaugelio didžiųjų architektų niekada nebuvusių kito žymaus architekto mokiniais.
Gėteanumą aplankė ir apie jo architektūrą teigiamai atsiliepė architektai Anri van de Veldė, Frankas Loidas Raitas, Hansas Šarūnas, Frankas Geris ir kiti.
Otonų menas
Otonų menas − ikiromaninis menas, sukurtas apie 919−1024 m. Otonų dinastijos valdymo metu dabartinėje Vokietijoje ir susijusiuose kraštuose.
Apžvalga
thumb|right|160px| Šv. Kirijako bažnyčios [[Gernrodėje interjeras]] 911 m. mirus paskutiniajam frankų Karolingų karaliui dabartinėse Vokietijos žemėse gyvenusios gentys, daugiausiai saksų, karaliumi išrinko Henriką I, kuris pradėjo naują Otonų dinastiją, pavadintą garsiausių karalių − Otono I, Otono II ir Otono III, vardu. Otonai sustiprino centrinę valdžią buvusioje Karolingų imperijos rytinėje dalyje, išvijo įsibrovėlius. Jų valdymo metu pagyvėjo prekyba, pakilo ekonomika. Otonai perėmė ankstesnio Karolingų meno bruožus, tačiau greitai išvystė skirtingą, savitą laikotarpio stilių. 951 m. Otonas I tapo Lombardijos karaliumi, 962 m. vainikuotas Šv. Romos imperatoriumi. Otonų valdos apėmė Vokietiją, Šiaurės Italiją, dalis tuometinių Nyderlandų. Jie siekė reformuoti pakrikusią katalikų Bažnyčios struktūrą. Tam inicijavo vienuolynų reformas ir finansavo naujų religinių pastatų statybas.
Anksčiausiu gerai išsilaikiusiu Otonų statiniu yra Šv. Kirijako bažnyčia Gernrodėje (įsteigta 961 m.). Ji pastatyta ankstyvųjų krikščionių bazilikų pavyzdžiu, tačiau joje įvestos naujovės − apsidė ant pakelto pagrindo su po juo įrengta kripta ar koplyčia ir antro aukšto galerija, tarp navos arkados ir bazilikos langų. Galerijų paskirtis bažnyčioje nėra visiškai aiški, galbūt jose buvo papildomi altoriai. Antro aukšto galerijos kolonos ir piloriai kompoziciškai atitinka navos arkados pilorių ir kolonų išsidėstymą − šis kompozicinis sumanymas sukuria struktūros vertikaliojo judėjimo įspūdį, kuris buvo reikšmingas viduramžių architektūros tolimesniam vystymuisi
Hildesheimo vyskupas Bernvardas inicijavo Šv. Mykolo abatijos bažnyčios statybas (pastatyta 1001−1033 m., restauruota po Antrojo pasaulinio karo). Ji pasižymi dviem transeptais, kurio abejuose susikirtimuose su nava buvo pastatyti bokštai. Navos arkados sudarytos iš kolonų porų, kurias atskiria kvadratinės formos piloriai. Kiekviena arkada padalinta į tris lygias sekcijas, kurios ilgiu lygios transepto pločiui. Transeptai savo ruožtu irgi padalinti į tris sekcijas. Tiek centrinė, tiek šoninės navos neįprastai yra plačios, palyginus su jų ilgiu. Tikėtina, kad architektas šiais sumanymais bandė pasiekti harmoniją tarp išilginės ir vertikaliųjų statinio ašių. Kaip ir bažnyčios Gernrodėje atveju, Hildesheimo Šv. Mykolo bažnyčia turi paaukštintą kriptą. thumb|160px| „Gero krucifiksas“, apie 970 m. 1015 m. vyskupas Bernvardas užsakė bronzines duris Šv. Mykolo bažnyčiai (vėliau perkeltos į Hildelsheimo katedrą), kurios buvo pirmosios istorines scenas vaizduojančios bažnyčios durys nuo ankstyvosios krikščionybės laikų. Kairėje durų pusėje pavaizduotos scenos iš Senojo Testamento, perskaitomos iš viršaus į apačią, dešinėje − Naujojo Testamento, perskaitomos iš apačios į viršų, tarsi simbolizuojant Naujojo testamento žinios pranašumą prieš Senąjį. Senojo Testamento istorija prasideda su Ievos sukūrimu ir ji tikriausiai akcentuota ne atsitiktinai − krikščionybėje Ieva vertinta kaip gundytoja, dėl kurios kaltės Adomas ir Ieva buvo Dievo išvaryti iš Rojaus. Tikėtina, kad šiomis scenomis vyskupas Bernvardas norėjo pabrėžti Ievos, pirmosios moters ir gundytojos, kaltumą ir kelią į pražūtį dvasininkijai ir vienuoliams, nesilaikantiems celibato, nes tuo metu kai kurie iš jų atvirai gyveno su žmonomis ir vaikais.
Skulptūroje garsiausiais Otonų laikotarpio kūriniais yra „Gero krucifiksas“ (Kelno katedra) ir „Eseno auksinė Madona“ (Eseno katedra). „Gero krucifiksas“ yra novatoriškas Vakarų Euopos mene, nes pirmą kartą Kristus pavaizduotas negyvu ant kryžiaus. Ši skulptūra tiesiogiai susijusi su Bizantijos meno viduriniojo laikotarpio nukryžiuoto Kristaus vaizdiniais, bet vien tai nepaaiškina, kaip skulptorius pasiekė Kristaus žmogiškos kančios pabrėžimo monumentalioje skulptūroje (Kristus išdrožtas iš medžio natūralaus žmogaus dydžio). Apie 980 m. abatė Matilda, Otono I anūkė padovanojo Eseno katedrai auksinių lapų Madonos skulptūrą ir du (ar tris) prabangiai inkrustuotus krucifiksus. „Eseno auksinės Madonos“ vidinis medinis karkasas neišliko. Beveik tikra, kad skulptūra buvo skirta katedrai kaip relikvija. Madona rankoje laiko auksinį obuolį, kas išreiškia teologinę „naujosios Ievos“ žinią.
Penki (reikšmės)
Penki gali reikšti:
Kuna de Madugandi
Kuna de Madugandi arba tiesiog Madugandi – komarka rytų Panamoje, įeina į Panamos provincijos sudėtį, Čepo apygardą. Administracinis centras (neoficialus) – Akua Jala.
Kamerūno moterų rankinio rinktinė
Kamerūno moterų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Kamerūną tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Kamerūno rankinio federacija.
Kuna de Madugandi
Komarka sudaryta 1996 m., indėnų kunų gyvenamose žemėse.
Geografija
Šiauriniu provincijos pakraščiu driekiasi kalnai, o kitas teritorijas užima žemumos. Beveik visą paviršių dengia drėgnieji tropiniai miškai. Teritorija priklauso Bajano aukštupio baseinui, yra keli stambūs tvenkiniai.
LPRC Oilers
Istorija
1969 m. įkurtas klubas. Žinoma, kad nuo 1986 m. rungtyniavo Pirmame divizione (aukščiausioje lygoje).
Nuo 2022–2023 m. sezono rungtyniavo Pirmame divizione (aukščiausioje lygoje).
Pasiekimai
Aukščiausia lyga
Futbolo taurė
Supertaurė
Jonas Dainius Ručinskas
Jonas Dainius Ručinskas (1938 m. birželio 11 d. Kelmėje – 2020 m. spalio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, publicistas.
Biografija
Gimė Kelmėje, bet nemažą gyvenimo dalį praleido Šiauliuose. 1957 metais baigė Šiaulių darbo jaunimo vidurinę mokyklą. Dar besimokydamas dirbo Šiaulių rajono laikraštyje „Leninietis“, rašė apybraižas į žurnalus „Jaunimo gretos“, „Mūsų žodis“.
1959–1969 metais studijavo Vilniaus pedagoginiame institute lietuvių kalbą ir literatūrą, dirbo instituto laikraščio „Tarybinis pedagogas“ atsakingu sekretoriumi.
1965 m. buvo Šiaulių miesto laikraščio „Raudonoji vėliava“ kultūros skyriaus vedėjas. Vėliau apsigyveno Vilniuje. Nuo 1976 m. dirbo Laikraščių ir žurnalų susivienijimo „Periodika“ konsultantu, Vietinės pramonės ministerijos leidybos biuro vyr. redaktoriumi, išleido apie 60 leidinių apie šalies kultūros įstaigas, pramonės įmones.
1978 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką ir nuo 1976 iki 2012 metų dirbo Eltos korespondentu. Daugiausia rašė žemės ūkio, gamtos apsaugos, teisėsaugos temomis. Ypač domėjosi aplinkosauga, jam labai rūpėjo Lietuvos gamta, jos išsaugojimas. Buvo vienas iš žurnalistų klubo A (Aplinkosauga) įsteigimo iniciatorių ir signatarų.
Nuo 1970 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Paskutiniais gyvenimo metais daug rašė į sąjungos svetainę.
Mergiškių ežeras
left|120px
Mergiškių ežeras – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 6,5 km į šiaurę nuo Aukštadvario. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,16 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 196,1 m. Krantai žemi, pelkėti, pakrantės kalvotos. Aplinkui plyti pievos, apaugusios pavieniais krūmais ir medžiais. Iš vakarų prieina Mergiškių Kalvų miškas. Šalia įsikūręs Mergiškių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Strėvos intako Dabintos baseinui.
Kakemono
miniatiūra|200px|right|Kabantis kakemono ir [[ikebana]]
Kakemono ( 'kabantis daiktas'), dažniau kakejiku (掛軸 'kabantis ritinėlis') – vertikaliai išvyniojamas paveikslas, užklijuotas ant specialaus pagrindo, saugojimui susukamas į ritinėlius su mediniais voleliais viršuje ir apačioje, paprastai kabinamas ant sienos. Kakejiku menas populiarus japonų sienų puošyboje, yra įvairių tapybos bei kabinimo metodų. Aukštos kokybės paveikslus ritinėliuose kūrė žymūs dailininkai.
Kakejiku yra pagamintas iš šilko, japoniško popieriaus, medienos ir specialių klijų. Priešingai nei įrėminti paveikslai, kakejiku ritinėliai neužima daug vietos, nes yra tvirtai susukami ir laikomi medinėse skryniose.
Kakejiku – tai kaligrafiniai ar tapyti meno kūriniai, kabinami specialioje japoniškų namų erdvėje „tokonomoje“. „Tokonoma“ buvo laikoma erdve, kuri jungė meną ir kasdienį gyvenimą. Anksčiau kakejiku kabėdavo visų aukštesniosios klasės japonų šeimų namuose ir būdavo keičiami kiekvieną sezoną. Ritinėliai-paveikslai išpopuliarėjo ir tarp paprastų žmonių. Dėl vakarietiškos architektūros ir gyvenimo stiliaus įtakos šiuolaikiniuose japonų namuose ne visur įrengiamos „tokonomos“.
Istorija
Pirmieji paveikslai-ritinėliai į Japoniją atkeliavo iš Kinijos Heian laikotarpyje (794–1192 m.) kartu su budizmu. Budistų misionieriai anksčiau su savimi nešiodavosi budistinės tematikos paveikslėlius, kurie jiems padėjo skleisti religiją. Šie paveikslėliai buvo kakejiku ritinėlių prototipai.
Pergalė
Pergalė gali reikšti:
Socialinė trinarystė
Socialinė trinarystė – sociologijos teorija, tirianti visuomenines sritis ir jų idealus siekti taikai, kur:
Kai kultūroje plėtojama lygybė, atsiranda sąstingis, kai teisėje – brolybė, atsiranda korupcija, kai ekomonikoje – laisvė, atsiranda žmonių ir gamtos išnaudojimas.
Socialinė trinarystė pradėta tirti austrų filosofo, antroposofijos pradininko, R. Šteinerio, kai po Pirmojo pasaulinio karo (XX a. pradžia) buvo ieškoma taikių santvarkų, socialinės darnos. Šiai krypčiai tarp kapitalizmo ir socializmo pasitelkti ir prancūzų revoliucijos impulsai – laisvė, lygybė, brolybė.
Socialinės trinarystės impulsas paskatino įkurti Valdorfo mokyklą, kur kartu ugdomi įvairių gabumų ir socialinių sluoksnių vaikai, kur įgyvendinta įstaigos savivalda be direktoriaus. Dabar principai plėtojami Valdorfo pedagogikoje, ekologinėje biodinaminėje žemdirbystėje, antroposofinėje medicinoje pasaulyje ir Lietuvoje.
Kritika
Socialinė trinarystė kritikų laikoma utopija.
Kirgas
Kirgas  – upelis Žemaitijoje, Akmenės rajone; Agluonos kairysis intakas.
Intakas – Kanė (kairysis).
Gyvenvietės prie Kirgo: Latvaliai, Rūsteikiai, Medemrodė, Agluonai, Kesiai.
Anot A. Vanago, upėvardis Kir̃gas veikiausiai yra finizmas; jis gretinamas su finizmu Kerg-ozero, M. Fasmerio siejamu su „genys“,  „juodasis genys“, taip pat Кыргусь, kildinamu iš  „aukštas“.
Bioliuminescencija
thumb|300px|right|[[Paprastasis jonvabalis (Lampyris noctiluca), patelė]] Bioliuminescencija ( 'gyvybė', 'gyvenimas';  'šviesa') – gyvųjų organizmų švytėjimas. Dauguma bioliuminescencija pasižyminčių organizmų gyvena vandenynuose. Tai įvairūs stuburiniai ir bestuburiai: žuvys, moliuskai, medūzos, dumbliai. Sausumoje bioliuminescencinėmis savybėmis pasižymi kai kurie grybai, sausumos bestuburiai. thumb|200px|left|Giliavandenė žuvis [[Photostomias guernei]]
Laukinės žąsys (filmas)
Laukinės žąsys – 1978 m. sukurtas nuotykių filmas, paremtas neišleistu Danielio Carney romanu „Plona balta linija“ (The Thin White Line). 1985 m. buvo sukurtas filmo tęsinys, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Edward Fox, nes Richard Burton mirė dar nepradėjus filmavimo darbų.
Turinys
Buvusį armijos pulkininką Aleną Folknerį nusamdo bankininkas Edvardas Matersonas, kad šis išlaisvintų vienos Afrikos valstybės vadovą Juliusą Limbanį, įkalintą gimtinėje po įvykusio perversmo. Folkneris surenka 50 vyrų būrį ir leidžiasi vykdyti užduoties, tačiau išlaisvinti Limbanį pasirodo kur kas lengviau, nei pasitraukti iš šalies, nes pačiame operacijos įkarštyje situacija pasikeičia ir Matersonui pasidaro nenaudinga, kad samdiniai grįžtų...
Itališkas apiplėšimas
Turinys
Po metų gauja, dabar jau vadovaujama Čarlio Krokerio, randa Styvo pėdsakus Los Andžele. Į pagalbą pasitelkę Džono Bridžerio dukrą Stelą, žinomą seifų specialistę, jie nusprendžia bet kokia kaina atsiteisti su Styvu ir dar kartą pagrobti auksą...
Šilupė (Nova)
Šilupė – upė Lietuvoje, Kazlų Rūdos savivaldybėje; Novos kairysis intakas (Šešupės baseinas). Prasideda Kazlų Rūdos miškuose, 3 km į vakarus nuo Braziūkų. Teka miškais į pietvakarius, žemupyje – laukais į vakarus. Įteka į Novą km nuo jos žiočių, 1 km į vakarus nuo Panovių.
Intakai: Vėrupis, Raudonupis (kairieji), Vinkšnupys (dešinysis).
Vaga daugelyje vietų ištiesinta. Kaimai prie Šilupės: Zūkai, Valiai, Pašilupiai, Uzarai, Panoviai.
Upėvardis kilęs nuo žodžio šilas („spygliuočių miškas, žalgiris“).
Purpurinis taksi
Purpurinis taksi – 1977 m. sukurta drama, Kanų kino festivalyje nominuota Auksinei palmės šakelei.
Turinys
Filmo veiksmas vyksta atokiame Airijos kaimelyje, kuriame prieglobstį rado trys turtingi ir paslaptingi užsieniečiai: daktaras Šeimas Skalis, važinėjantis senu purpuriniu taksi, atsiskyrėlis Tabelmanas, gyvenantis su dukterimi Ana, ir automobilio avarijoje sūnaus netekęs Filipas Maršalas, kurio asmeniu ir pasakojama istorija. Kiekvienas iš čia gyvenančių turi ką nors slėpti arba, atvykę čia, tiesiog ieško ramybės.
Medžiodamas Filipas susipažįsta ir susidraugauja su jaunuoliu Džeriu, o kuomet šį aplanko sesuo Šeron, ją įsimyli. Tabelmanas žino kiekvieno sutikto žmogaus paslaptis, su aplinkiniais kalbasi iš aukšto, o jo duktė, manoma, yra nebylė, nes niekuomet su niekuo nekalba. Kuomet mergina susižeidžia nukritusi nuo arklio, o ją aptinka Filipas su Džeriu, paaiškėja, kad tai netiesa. Džeris įsimyli Aną ir pasiperša merginai, kuri sutinka, tačiau po to mėgina nusižudyti, mat ji taip pat turi ką slėpti nuo aplinkinių. Bijodamas prarasti dukterį, Tabelmanas sudegina savo namus, o ši paskutinę akimirką persigalvoja ir atsisako slapta išvykti su Džeriu. Šiam, turtingam paveldėtojui, šeima uždraudžia tuoktis su Ana, Filipas su Šeron taip pat išsiskiria ir galiausiai jis nusprendžia išvykti...
Fračija (filmas)
Pagrindiniai aktoriai
left |thumb|140px
Turinys
Džandomenikas Fračija nevykėlis, kurio nevertina nei viršininkas, nei kolegos, netgi jo aistros objektas mis Korvino mano, kad jis nėra vertas jos draugijos. Vis tik kartą ji sutinka nueiti su Fračija į pasimatymą – tada ir prasideda nesusipratimai, mat paaiškėja, kad Fračija yra labai panašus į policijos ieškomą nusikaltėlį pravarde „Žvėris“...
Varnikų botaninis zoologinis draustinis
Varnikų botaninis zoologinis draustinis – draustinis Trakų rajone, Trakų seniūnijoje, šalia Varnikų. Draustinis apima 450 ha Varnikų miško bei 207 ha Ilgelio pelkės.
Gamta
Šiaurinės draustinio dalies reljefą sudaro dvi rytų-vakarų kryptimi orientuotos Baltijos stadijos Rytų Lietuvos (Pomeranijos) fazės metu susidariusios moreninių kalvų grandinės. Šiaurinę dalį apaugęs XIX a. pabaigos – XX a. pradžios dygimo natūraliai susiformavęs miškas (205 ha), daugiausiai ąžuoliniai pušynai ir ąžuoliniai eglynai. Miško pakraščiuose auga XX a. vidurio-pabaigos sodinimo pušų ir eglių jaunuolynai. Beveik visas draustinio miškas yra valstybės nuosavybė.
Pietinė draustinio dalis – termokarstinėje dauboje susidariusi Ilgelio pelkė (207 ha). 70 % pelkės yra žemapelkė, likusi – tarpinio tipo pelkių plotų supama aukštapelkė. Didžiausias organinės kilmės klodo storis yra apie 10 m, vidutinis organinės kilmės nuosėdų (durpės ir sapropelis) storis – apie 2-4 m. Pelkėje telkšo Baluoša, Bevardis, Ilgelis ir Piliškių ežeras, seniau sudarę vieną ežerą. Šiauriau Ilgelio telkšo užpelkėjęs Dumblės ežeras. Kadangi pelkė yra apie 1 m aukščiau už Lukos vandens lygį, vandens perteklius iš pelkės melioraciniais grioviais nuteka į šį ežerą, todėl žemapelkės pakraščiai yra nusausėję ir apaugę krūmais, o aukštapelkė apaugusi pušimis ir beržais.
Draustinyje aptikta 600 rūšių aukštesniųjų augalų, iš jų 16 įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą, 118 samanų rūšių (4 saugomos, dar 3 Lietuvoje rastos pirmą kartą), 204 kerpių rūšys (4 saugomos). Draustinio ežeruose nustatytas 441 planktoninių dumblių taksonas. Aptikta retų vabzdžių ir paukščių, nors gyvūnija plačiai netyrinėta.
Pelkės ir miško pakraščiai ribotai šienaujami bei ganomi, ūkinė veikla miške minimali. Draustinyje renkami grybai ir uogos, aukštapelkė gausi spanguolių, miškas – mėlynių ir žemuogių. Neigiamą poveikį draustinio išsaugojimui daro intensyvus lankymas, poilsinis Skaisčio pakrantės naudojimas bei su šia žmogaus veikla susijęs sunkiai valdomas adventyvinių augalų rūšių plitimas. Dėl bendrų klimato kaitos tendencijų, ypač požeminių vandenų sekimo Lietuvoje, sausėja Ilgelio pelkė.
Pažintinis takas
Draustinyje įrengtas 5 km ilgio pažintinis takas su 10 informacinių stotelių, poilsio vietomis su suoleliais ir pavėsinėmis. Dalis tako yra su medžio danga. 2023 m. liepą pradėti pažintinio tako rekonstrukcijos darbai.
Pelikano ūkas
thumb|Pelikano ūkas
Pelikano ūkas (arba IC 5070) – emisinis ūkas, esantis Gulbės žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs apie 2000 šviesmečių, objekto regimasis ryškis – apytikriai 8, o matmenys – 80'×70'.
Pelikano ūkas yra netoliese didesnio Šiaurės Amerikos ūko. Nuo pastarojo jį skiria tamsių dulkių kupinas molekulinis debesis. Šiai erdvės sričiai būdingi aktyvūs žvaigždėdaros procesai. Apie tai sprendžiama iš to, kad ūke ir greta jo aptikta daug jaunų dar besiformuojančių žvaigždžių.
Ūkas taip pavadintas dėl to, jog savo pavidalu primena stovinčio pelikano profilį.
Gorakhnathas
thumb|180px|Gorakhnatho statulėlė
Gorakhnathas arba Gorakšanathas – apie X–XI a. gyvenęs indų jogas, dvasinis mokytojas, hatha jogos pagrindėjas ir tantrinio gorakhnathų (arba kanphatų) ordino pradininkas.
Biografija nežinoma, sukurtos įvairios hagiografijos, nupasakojančios nežemišką jo kilmę. Šaltiniuose (marathų kalba) pirmą kartą paminėtas XIII a. Gorakhnathas veikiausiai gimė Pandžabe, palaidotas Gorakhpure, jo kapas yra piligrimystės vieta.
Gorakhnatho sekėjai nathai, kurių pasaulėžiūrai įtakos turėjo šaivizmas ir tantrizmas, Gorakhnathą laiko Šivos įsikūnijimu. Jo pasekėjų daugiausia yra Maharaštroje. Ten jis laikomas vienu iš devynių didžiųjų gurų (navnathų). Jo mokytoju laikomas Matsjendra. Apie Gorakhnatho dvasinius pasiekimus ir stebukladarystę sukurta daug legendų. Jam priskiriama apie 30 veikalų sanskritu ir hindi kalba, tarp jų hatha jogos veikalas Siddha Siddhanta Paddhati.
Norman McLaren
miniatiūra|dešinėje|Norman McLaren piešia tiesiai ant kino juostos. 1944 m. Norman McLaren (1914 m. balandžio 11 d. – 1987 m. sausio 27 d.) – škotų kilmės kanadiečių animatorius, režisierius ir prodiuseris.
Jis buvo keleto animacijos ir kino filmų gamybos sričių pradininkas, išvystė ranka piešiamos animacijos, ant kino juostos piešiamos animacijos, vizualinės muzikos, abstraktaus kino, pikseliacijos ir grafinio garso technikas.
Už kūrybą apdovanotas Oskaru („Neighbours“, 1952 m.), sidabriniu lokiu („Rythmetic“, 1956 m.) ir BAFTA („Pas de deux“, 1968 m.).
Italikų-keltų kalbos
Italikų-keltų kalbos, arba keltų-italikų hipotezė  – lingvistinis požiūris, pagal kurį italikų ir keltų kalbos laikomos artimiausiomis giminaitėmis, kilusiomis iš bendros prokalbės. Ši hipotezė grindžiama daugybe bendrų bruožų, kurių neturi kitos indoeuropiečių kalbos, taip pat dideliu kiekiu vienodos leksikos, sutinkamos antikinio laikotarpio užrašuose.
Šalininkų argumentai
Italikų-keltų kalbų giminingumo hipotezę pirmasis iškėlė A. Mejė. Jis ir jo šalininkai lyginamuoju metodu rekonstravo vadinamąją italikų-keltų prokalbę ir teigė ją egzistavus III–II tūkstantmetyje pr. m. e. Pietų–Vidurio Europoje (nesiedami su konkrečia archeologine kultūra). Po to, kai 1966 m. K. Votkinsas šią hipotezę sukritikavo, ji neteko daug šalininkų, nors iki šiolei ją palaiko nemažai kalbininkų, pavyzdžiui F. Kortlandtas.
2002 m. D. Rindžas, T. Vornau (T. Warnow) ir A. Teilor (A. Taylor) publikavo straipsnį, kuriame, greta tradicinių istorinės kalbotyros metodų pasitelkdami kompiuterinius metodus, italikų-keltų hipotezės naudai pateikė naujų argumentų, o 2007 m. F. Kortlandtas pasiūlė italikų-keltų prokalbės rekonstrukciją.
Morfologiniai sutapimai
Pagrindinės sutampančios formos italikų ir keltų kalbose:
Pradžioje manyta, kad neveikiamoji rūšis su r (mediopasyvas) yra tik italikų-keltų kalboms būdinga naujovė, tačiau vėliau panašios formos buvo rastos anatolų ir tocharų kalbose.
Leksiniai sutapimai
Be kitų sutapimų, paminėtina daugybė bendrų žodžių, pavyzdžiui, dažnai naudojamų metalų pavadinimai (aukso, sidabro, alavo), žodis 'vyras' (,, plg. ), nors kitose indoeuropiečių kalbose vartojami kitokie žodžiai.
Luzitanų, venetų ir liburnų kalbos
Luzitanų kalba (Portugalija) pasižymi ypatybėmis, jungiančiomis ją ir su keltų, ir su italikų kalbomis, todėl luzitanų kalbą sudėtinga klasifikuoti.
Kita vertus, senoji venetų (Šiaurės Rytų Italija; kalba žinoma iš įrašų ir vardų) ir liburnų (Dalmatija, Istrija; kalba žinoma iš daugybės vardų) kalbos gana panašios į italikų kalbas, tačiau nepasižymi kokiomis nors jas su keltų kalbomis suartinančiomis ypatybėmis, todėl ne vienoje koncepcijoje italikų-keltų grupė išplečiama į italikų-keltų-venetų kalbų grupę.
Materialioji kultūra
M. Gimbutienė laikėsi hipotezės, kad praitalikai, kilę iš Šiaurės Alpių (pietų germanų) laidojimo laukų kultūros grupės, prasiskverbė į vidurio ir šiaurės Italiją, o tos pačios kultūros Vidurio Dunojaus grupė (Adrijos venetai ir ilyrai) įsikūrė Venete, Apulijoje ir Sicilijoje. Ji atkreipė dėmesį į šiųdviejų laidojimo laukų kultūros geografinių grupių keramikos ir Protovilanovos kultūros keramikos panašumą. Šiuo metu kurganų hipotezės šalininkai paprastai teigia, kad italikų-keltų vienovė iširo anksčiau.
Kritikų argumentai
Dažniausia alternatyvi keltų ir italikų kalbų panašumų interpretacija – tai ilgalaikė, glaudi abipusė prokalbių arealinė sąveika. Kaip pažymi K. Votkinsas (1966), „-ī (kilmininko) bendrumas italikų ir keltų kalbose labiau aiškintinas ankstyvais kontaktais, o ne pradine vienove“. Numanomas kalbų kontaktų laikotarpis galėjęs būti vėlyvesnis negu šalininkų siūlomas kalbos skilimas – galbūt iki I tūkstantmečio pr. m. e. pradžios.
Vis dėlto, jei kai kurios bendrosios formos iš tiesų yra archaizmai, – kitose šakose išnykę indoeuropiečių prokalbės elementai, – po indoeuropiečių prokalbės skilimo anaiptol nebūtina kurti ypatingo šiųdviejų kalbų šakų giminingumo modelio. Italikų ir ypač keltų kalbos taip pat turi daug bendrų archajiškų ypatybių su anatolų ir tocharų kalbomis.
Plačiataurė
Plačiataurė (Sarcoscypha) – ausūniečių eilės (Pezizales) grybų gentis. Šnekamojoje kalboje dar žinoma kaip gegutės bateliai.
Šiai genčiai būdingi tauriškos formos, paprastai ryškiai raudonos spalvos tamprūs vaisiakūniai (apoteciai). Išorinis paviršius šviesesnis nei himenis ar balsvas, padengtas bespalviais, vingiuotais plaukeliais. Saprotrofai, auga ant medienos. Vaisiakūniai pasirodo anksti pavasarį, vos nutirpus sniegui, kartais ir žiemą. Auga ant lapuočių medžių nukritusių šakų ir šakelių trūnijančios medienos, dažniausiai drėgnuose lapuočių medžių miškuose, parkuose, krūmynuose.
Plačiataurė paprastai nurodoma kaip nevalgoma, nors kitur pateikiama kaip valgoma, bet neturi išraiškingo skonio.
Rūšys
Nurodomos 28 –33 plačiataurių rūšys, iš jų Lietuvoje dvi:
thumb|left|160px|Sarcoscypha occidentalis
30-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas
30-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas - tai individualios nuotolinės šachmatų varžybos. Jos vykdomos pagal ICCF taisykles. Čempionato pradžia - 2012.12.01, pabaiga – 2014.06.19. Čempionatas vyko naudojant serverį.
Laikas galvojimui
Naudojant serverį  kiekvienam žaidėjui 10-čiai ėjimų buvo skirta - 40 dienų, o po 20-os dienos, ėjimui sunaudotas laikas dvigubinamas. Fiksuojama turnyro pradžia, bet pabaigos data nenustatoma. Kai žaidėjas viršija galvojimui skirtą laiką, partija yra stabdoma, jei to reikalauja varžovas. Kiekvienas dalyvis per metus gali pasiimti 30 d. atostogų. Galima gauti specialių atostogų.
Vietų paskirstymas
Vietos nustatomos pagal surinktus taškus: turintis jų daugiau, užima aukštesnę vietą. Surinkus vienodai taškų vietos buvo nustatomos pagal du rodiklius: pirmoj eilėj, naudojant - Baumbacho  metodą (pergalių skaičių), o jei lygu – Sonen-Bergerio koeficientą.
Prizininkai
30-ojo Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionato nugalėtoju tapo vilnietis Dmitrijus Chocenka, pelnęs 11 taškų. Į likusius medalius pretendavo du dalyviai : Viktoras Mamonovas ir Virginijus Braziulis surinko po 10,5 taško. Jų užimtų vietų nustatymui buvo panaudoti papildomi rodikliai. Pirmoj eilėj buvo lygintos čempionate pasiektos pergalės, jos ir lėmė kam atiteks kokia vieta. Sidabro medaliu buvo apdovanotas šiauliškis Viktoras Mamonovas (8 pergalės), o bronzos - joniškėnas Virginijus Braziulis  (7 pergalės).
Paislė
Paislė – upelis Žemaitijoje, Akmenės rajone; Agluonos kairysis intakas.
Paislė prasideda Kamanų aukštapelkės viduryje, Berželių klampynėje. Paislės aukštupiu laikui bėgant pradėtas laikyti 1907 m. iškastas kanalas, kuris šį upelį jungia su Kamanų ežeru (prieš tai, XIX a., Medemrodės dvaro savininkų iniciatyva buvo atliekami Kamanų pelkės pakraščių sausinimo darbai). Iš pradžių upelis teka rytų kryptimi, kerta Medemrodės mišką, paskui teka pro Mažulių, Lygeikių ir Mančelių kaimus. Netoliese Ivanauskių kaimo Paislė staiga pasuka šiaurėn. Susiliejusi su Talingupiu, į pietus nuo Kivylių įteka į Kivylių tvenkinį, sudarytą užtvenkus Agluoną (5,4 km nuo Agluonos žiočių). Prieš įtekėdama į Agluoną, Paislė ištvinsta, ši upelio dalis dar įvardijama Prūdupiu, Prūdu.
Intakai – Telingupis (kairysis), Cukoliovis (dešinysis).
Gyvenvietės prie Paislės: Mažuliai, Lygeikiai, Mančeliai, Ivanauskiai.
Kaip nurodo A. Vanagas, upelio pavadinimas Pai̇̃slė kilęs iš *Pa-ýslė, sudarytas prie upėvardžio Yslykis pridėjus priešdėlį pa-.
Kliudžiau
miniatiūra „Kliudžiau“ – Jono Biliūno novelė apie berniuką ir vargšę katytę, kurią berniukas nušovė. Pasakojama pirmuoju asmeniu.
Pasakojimas
Berniukas, žaidė su lanku ir strėlėmis, įsivaizduodamas esąs „Amerikos tyrlaukių gyventojas, Kuperio aprašytas“. Tuomet jis pamato vargšę katytę, sudžiuvusią, šlapią. Berniukas tuomet apmąsto, koks galėjo būti vargšas tos katytės gyvenimas, bet tuojau pat nuveja šias mintis šalin ir nušauna katytę. Katytė susirietė ir kankinosi iš skausmų. Berniukas pasigailėjo jos, metė lanką ir bėgo vidun. Lauke nesirodė tris dienas. Kai išėjo į lauką, pamatė, jog katė guli susirietus prie tvoros. Tik tos strėlės neėmė, tos, kuria šovė į tą katytę. Pasakojimas baigiasi žodžiais „Tai buvo vienatinis mano šūvis. Bet laimingas. Aš jį ir dabar tebenešioju savo krūtinėje.“
Deimantinis ryšys
Deimantinis ryšys – 1982 m. sukurtas veiksmo filmas.
Turinys
Virš jūros sudužusiame keleiviniame lėktuve buvo gabenamas brangus krovinys – krepšys su nelegaliai gautais deimantais. Kol katastrofoje išgyvenęs advokatas Fergusonas gydosi žaizdas ir kenčia nuo laikino atminties praradimo, iš karto kelios grupuotės susiremia tarpusavyje, kad užvaldytų brangų krovinį...
Indianos teritorija
Indianos teritorija – istorinė organizuota inkorporuota Jungtinių Amerikos Valstijų teritorija. Įkurta 1800 m. ir gyvavo iki Indianos valstijos pripažinimo. Pirmasis teritorijos gubenatorius – JAV prezidentas Viljamas Harisonas.
Istorija
1800 m. liepos 4 d. oficialiai įkurta Indianos teritorija. 1805 m. JAV prezidentas ir Indianos teritorijos gubernatorius William Henry Harrison pasirašė Griuslendo sutartį su vietinių indėnų kariniais lyderiais, kuri leido išsipirkti indėnų teritorijas ir inkorporuoti į Indianos žemes.
1805 m. birželio 30 d. nuo Indianos atsiskyrė naujai įkurta Mičigano teritorija. Tų pačių metų gruodžio 12 d. Indianos teritorijai suteikta teisė deleguoti atstovus į Jungtinių Valstijų Kongresą. 1809 m. kovo 1 d. Indianos teritorija dar labiau sumažėjo, kuomet nuo jos atsiskyrė naujai įkurta Ilinojaus teritorija. Tų pačių metų rugsėjo 30 d. pasirašyta Fort Veino sutartis, kuri perleido dar daugiau indėnų žemių Indianos ir Ilinojaus teritorijoms. 1811 m. teritorijoje vyko Tekumzės karas.
Kanzas Sitis (Kanzasas)
Kanzas Sitis – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kanzaso valstijos šiaurės rytuose. Vaindoto (Wyandotte) apygardos administracinis centras. Įsikūręs Misūrio ir Kanzaso upių santakoje. Rytuose ribojasi su Misūrio valstijos Kanzas Sičio miestu. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 145 tūkst. žmonių.
Tai pramoninis miestas, vystoma mašinų, chemijos, maisto pramonės. Vyksta kasmetinis renesanso muzikos festivalis.
Indianos teritorija
Istorija
1810 m. teritorijos populiacija siekė 24520 gyventojų.
Kanzas Sitis (Kanzasas)
Istorija
1845 m. vietovėje gyvenvietę įkūrė indėnai. 1855 m. indėnai gyvenvietę ir jos apylinkes pardavė federalinei vyriausybei Vašingtone. 1863 m. atidaryta transkontinentinio Šiaurės Amerikos geležinkelio stotelė, pavadinta indėnų garbei. Gyvenvietė tapo prekybos galvijais centru. Kanzas Sitis įkurtas 1868 m., sujungus Armondeilo ir Armstrongo savivaldybes. 1872 m. spalį gavo miesto statusą.
Grietinėlė, šokoladas ir paprika
Grietinėlė, šokoladas ir paprika – 1981 m. Italijoje sukurta komedija.
Turinys
Filmo centre – profesorius Bonifacis, vadovaujantis prabangiai klinikai, kurios pacientai sukelia aibę komiškų situacijų ir nesusipratimų...
Karoltonas
Karoltonas  – miestas JAV, Teksaso valstijos šiaurėje. Dalaso priemiestis. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 119 tūkst. žmonių.
Istorija
thumb|left|Karoltonas apie 1910–1930 m. Už suteiktą Piterso kolonijos dotaciją teritorijoje 1842 m. įsikurdino Jared Ford. Tikėtina, kad gyvenvietė pavadinta pagal naujakurių kilmės vietą – Karoltono miestą Ilinojuje. Pradžioje tai buvo išimtinai žemės ūkio gyvenvietė, bet 1878 m. nutiesus Dalaso–Vičitos geležinkelį, gyvenvietėje pamažėle išaugo pramonės svarba. Apie 1885 m. Karoltone veikė keturi malūnai, medvilnės valymo mašinos, dvi bažnyčios, mokykla. Gyveno 150 žmonių. Vėliau dėl geležinkeliu gabentų galvijų, medvilnės, sėklų ir grūdų Karoltonas išaugo į svarbų regiono prekybos centrą.
1912 m. radosi žvirgždo pramonė, atidaryti plytų fabrikas, pieninė. Po Antrojo pasaulinio karo miestas augo sparčiai. Amžiaus pabaigoje perkopė 80 tūkst. gyventojų ribą.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Karoltonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Prodikas
Prodikas Kėjietis (🇬🇷; ~470–400 m. pr. m. e.) – senovės graikų filosofas sofistas, pirmasis graikų filosofas, mėginęs aiškinti religijos atsiradimą.
Apie Prodiko gyvenimą žinių išlikę nedaug. Platonas mini, kad Prodikas atliko diplomatines misijas įvairiuose Graikijos miestuose. Prodikas labiausiai telkėsi į retorikos mokymą, daug domėjosi teisinga žodžių vartosena ir prasminėmis skirtimis tarp beveik sinoniminių žodžių.
Parašė veikalą „Metų laikai“, jame išdėstė religijos kilmės teoriją, anot kurios, iš pradžių žmonės dievišką pagarbą pradėjo teikti naudingiems daiktams, o po to – jų išradėjams. Šią idėją perėmė euhemerizmas. Prodiko teigimu, religija atsiradusi iš dėkingumo jausmo.
Iki šių dienų išliko tik Ksenofonto parafrazuotas Prodiko alegorinis mitas apie Heraklio pasirinkimą tarp Ydos ir Dorybės (vad. „Heraklio trivium“).
NGC 5921
thumb|NGC 5921 galaktika
NGC 5921 – skersinė spiralinė galaktika, esanti Gyvatės žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi apie 75 mln. šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 10,8, matmenys – 4,9' × 4,2'. Galaktikos disko skersmuo siekia 97 000 šviesmečių. Šią galaktiką 1786 m. gegužės 1 d. atrado William Herschel; 1828 m. balandžio 10 d. objektą stebėjo John Herschel.
Kadišas
Kadišas ( – „pašventinimas“) – vienas iš pagrindinių judėjų liturgijos elementų. Jo tema yra Dievo vardo šlovinimas ir šventinimas, išreiškiama Dievo karalystės atėjimo viltis. Kadišas skaitomas atsigręžus veidu į Jeruzalę. Vienose bendruomenėse atsistoja visi nariai, kitose tą daro tik gedintieji.
NGC 5921
2001 m. vasarį NGC 5921 galaktikoje buvo aptikta II tipo supernova (SN 2001X).
Nora Heroum
Nora Herum (g. 1994 m. liepos 20 d.) – suomių futbolininkė, gynėja. Atstovavo Suomijos jaunimo rinktinėms, o vėliau kviesta ir į nacionalinę rinktinę. Žaidėjos tėvas kilęs iš Maroko. Brolis Samiras Herumas taip pat yra futbolininkas.
Karjera
2015–2017 m. atstovavo Fortuna Hjørring (Danija). Vėliau persikėlė į Italiją. Rungtyniavo Brešijoje ir AC Milan.
2020–2021 m. praleido Brighton & Hove Albion (Anglija). 2021 m. perėjo į SS Lazio (Italija).
Nuo 2022 m. atstovavo „Parmos“ klubui.
Rinktinės
Atstovavo Suomijos merginų WU-17, WU-19, WU-20 rinktinei. Nuo 2012 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.
Kazimieras Ignotas Leščinskis
Kazimieras Ignotas Leščinskis (m. 1730 m.) – Lvovo kaštelionas 1724–1730, Bugo Kamiankos 1691 m., Vinycios ir Didžiųjų Mostų seniūnas 1694 m., karaliaus pulkininkas 1694 metais.
Pasiuntinys nuo Poznanės į 1696 metų seimą, Augusto II elektorius nuo Braclavo žemės. 1705 metais patvirtino Stanislovo Leščinskio pacta conventa. Palaidotas jėzuitų vienuolyne, Stanislavive.
Žmona – Magdalena Chodorovska, Aleksandro Stefano Chodorovskio duktė
Dominikos Respublikos vyrų beisbolo rinktinė
Dominikos Respublikos vyrų beisbolo rinktinė – Dominikos Respublikai atstovaujanti nacionalinė vyrų beisbolo komanda, kurią kontroliuoja Dominikos Respublikos beisbolo federacija. 2021 m. rinktinė yra 7 vietoje pasaulio reitinguose.
Ši rinktinė pasaulio taurės turnyrą 1948 m. ir pasaulio čempionatą 2013 m. Šalis tapo pirmąja, nugalėjusi abejuose šiuose čempionatuose.
Janas Vielopolskis (1668)
Janas Vielopolskis  (apie 1605–1668) – ATR valstybinis veikėjas, karaliaus rūmininkas (1635), Vojnicos kaštelionas (1655), Krokuvos vaivada (1667–1668), Bečo, Varšuvos, Bochnios, Naujojo Targo seniūnas. Šventosios Romos imperijos grafas (nuo 1656 m. lapkričio 29 d).
Gatumdug
Gatumdug – Lagašo miesto deivė globėja šumerų mitologijoje. Tėvas – dangaus dievas Anu. Vėliau sutapatinta su deive Bau, kurios tėvu taip pat laikytas Anu. Deivės Gatumdug šventykla iš pradžių buvo Lagaše, netoliese kitų šio miesto šventyklų, vėliau perkelta į Girsu.
Žinomi tokie Gatumdug epitetai, kaip „Lagašo motina“, „Motina, įkūrusi Lagašą“. Minima Lagašo valdovo Gudėjos (XXII a. pr. m. e.) himne apie šventyklos dievui Ningirsu atstatymą. Pasakojama, kad Gudėja, prieš apsilankydamas Nanšės šventykloje išsiaiškinti sapno, užėjęs į Gatumdug šventyklą ir deivės prašęs gerųjų udug ir lama dievybių pagalbos. Minėtame himne Gudėja teigia neturįs motinos ar tėvo – tiek jo motina, tiek tėvas esanti deivė Gatumdug. Viena vertus, šį teiginį galima suprasti metaforiškai, kaip komplimentą, kuriuo siekiama šios deivės prielankumo. Kita vertus, teigiama, kad Gudėja laikytas gimusiu iš ritualinės santuokos, kur deivę Gatumdug atstovavo žynė.
Janas Vielopolskis (1668)
Biografija
1635 metais Janas Vielopolskis minimas kaip karaliaus rūmininkas. 1655 metais gavo Vojnicos kašteliono pareigybę.
1656 metais nuo Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Ferdinando III gavo grafo titulą.
1648 metais elekciniame seime palaikė Jono Kazimiero Vazos kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą.
1667–1668 metais – Krokuvos vaivada. Taip pat buvo Bečo, Varšuvos, Bochnios, Naujojo Targo seniūnas.
Buvo palaidotas Varšuvoje, Šventos Onos bažnyčioje, kurios jis buvo pagrindinis fundatorius.
Šeima ir vaikai
1649 metais vedė Sofiją Kochanovską, Jano Kochanovskio dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo sūnų:
Keisti dalykai
Keisti dalykai  – amerikiečių siaubo mokslinės fantastikos serialas, sukurtas JAV internetinės televizijos Netflix. Serialas kuriamas pagal originalų The Duffer Brothers brolių scenarijų.
Serialas filmuotas Jungtinėse Amerikos Valstijose. Pirmajam sezonui filmuoti išleista apie 64 mln. JAV dolerių. Pasaulinė pirmojo sezono premjera įvyko 2016 m. liepos 15 d., kai pirmąją seriją išleido Netflix internetinė televizija.
Vos pasirodęs, serialas „Keisti dalykai“ susilaukė žiūrovų bei kino kritikų dėmesio, tad greitai paskelbta apie antrojo sezono filmavimą.
Veiksmo vieta
Serialas vystomas praėjusio amžiaus aštuntojo dešimtmečio Indianos valstijos mažame JAV miestelyje – Hawkins. Pasaulis susideda iš dviejų plotmių. Pirmoji – tai įprasta ir visiems suprantama miestelio kasdienybė, tačiau kitą – The Upside Down pasaulį, gali regėti tik vienas pagrindinių serialo veikėjų Will Bayers (akt. Noah Schnapp).
Serialo veiksmas pradedamas 1983 m. lapkričio 6 d., kai Indianoje netikėtai dingsta dvylikametis Will Bayers. Will mama, Joyce, pradeda kraustytis iš proto ieškodama Will, tuo tarpu policijos vadas Hopper pradeda savo tyrimą. Kitą dieną netikėtai pasirodo paslaptinga mergaitė, turinti ypatingų galių bei sugebanti atlikti siaubingus dalykus. Toliau serialas vystomas, išaiškinant siaubingus įvykius ir veikėjų likimus.