cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sogdas
Geografija
thumb|left|Vidurinė Azija su išryškinta Uzbekija. Sogdo regionas apima derlingas sritis rytuose Sogdo regionas yra vienas iš dviejų derlingų Transoksianos regionų (kitas yra Chorezmas). Jis apima derlingas teritorijas tarp Amudarjos ir Syrdarjos, drėkinamas Zerafšano upės. Pietvakariuose Amudarja ir už jos esanti Karakumų dykuma yra Sogdo riba, kuri atskiria nuo Margianos. Pietryčiuose Pamyro Alajus uždaro regioną ir atskiria jį nuo Baktrijos (dab. pietų Tadžikija ir Afganistanas). Iš rytų regioną uždaro Tianšanio kalnai, pro kuriuos veda perėjos į Tarimo baseiną), o vakaruose esanti Kyzylkumų dykuma skiria jį nuo Chorezmo. Kalnai šiaurės rytuose atskiria Sogdą nuo Ču slėnio, o šiaurės vakaruose regionas pereina į stepę, senovėje vadintą Kangdziu.
Iš Zerafšano kalnagūbrio tekanti Zeravšano upė (senovės graikų Polytimetus) yra svarbiausia krašto upė. Jos dėka Sogdas yra derlingas regionas. Anksčiau Zeravšanas buvo vienas Amudarjos intakų, tačiau plečiantis dykumai, jis nebeįteka į Amudarją, o pasibaigia dykumoje. Ties šia upe buvo svarbiausi regiono miestai: Samarkandas, Buchara, Paikentas.
Kurtuvėnų dvaras
Kurtuvėnų dvaras išlikęs Kurtuvėnuose. Su parku ir kitais pastatais sudaro ansamblį.
Sogdas
Geografija
Išplėstiniam Sogdui taip pat yra priskiriamas ir derlingas Syrdarjos vidurupis, kur yra Ferganos slėnis. Čia svarbiausi miestai yra Chodžentas, Uzkendas, Achsikatas, Pendžikentas ir kt. Į šiaurę nuo Zeravšano slėnio yra Čiačas, Ispidžabas, kurie irgi laikomi istorinio Sogdo dalimi.
Kurtuvėnų dvaras
Vertingiausias dvaro pastatas yra medinis dviejų aukštų svirnas, statytas XVIII a. pabaigoje. Dvaro svirnas įtrauktas į Lietuvos kultūros vertybių registrą.
Sogdas
Senovės laikotarpis
Sogde jau IV tūkst. pr. m. e. susiformavo pirmosios sėslios neolitinės gyvenvietės, kurių pavyzdys yra Sarazmas, vystęs plačius prekybinius ryšius senovės pasaulyje. II tūkst. pr. m. e. regionas buvo apgyvendintas iš šiaurės (Adronovo kultūros) atėjusių iranėnų, vėliau apgyvendinusų visą Irano kalnyną. Ilgainiui čia formavosi atskira iranėniška sogdų kalba, o vietos gyventojai sogdai kūrė miestus-valstybes. Regionas minimas kaip antroji geroji žemė, kurį sukūrė Ahūra Mazda, kas parodo jo didelę svarbą senovės iranėnų pasaulyje. VI−IV a. pr. m. e. Sogdas priklausė Achemenidų imperijai, kaip atskira satrapija, Behistūno įraše įrašyta 18. Senoviniuose įrašuose sogdai minimi kaip tauta, kuri dovanojo imperatoriui Darijui lazurito ir kitų brangakmenių.
Kurtuvėnų dvaras
Svirnas pastatytas 1792–1796 m. Jame dvarininkai rengdavo pokylius, spektaklius, bet kartu buvo laikomi ir grūdai. Iki šiol išlikusiame mediniame dvaro svirne buvo įrengtas teatras, kuriame vaidino baudžiauninkai. Per II pasaulinį karą buvo įsikūręs vokiečių kariuomenės štabas, o išplėštos antrojo ir trečiojo aukštų perdangos naudotos apkasams sutvirtinti.
Jau mirę (filmas)
Jau mirę – 1998 m. Prancūzijoje sukurta drama.
Kurtuvėnų dvaras
Po nepriklausomybės atgavimo pastatas restauruotas, tačiau 2001 m. rugpjūčio 1 d. naktį sudegė, o 2006 m. visiškai atstatytas pagal autentišką projektą, nepanaudojus nė vienos vinies.
Sogdas
Senovės laikotarpis
Aleksandras Makedonietis paėmė pagrindinę Sogdo tvirtovę Samarkandą (kurią graikai vadino Marakanda) 327 m. pr. m. e., o po dvejų metų - Kyropolį (vieta neidentifikuota) ir sujungė ją kartu su Baktrija į vieną satrapiją. Čia išdygo tolimiausias Aleksandro įkurtas miestas Tolimoji Aleksandrija (dab. Chodžentas). Aleksandras vedė sogdų princesę Roksaną (Roshanak), kuri tapo jo vaiko motina. Nuo 248 m. pr. m. e. Sogdą valdė Graikų-Baktrų karalystė iš Baktrijos regiono pietuose, kuri krašte skleidė helenistinę kultūrą.
145 m. pr. m. e. kraštą užplūdo klajokliai iš šiaurės − skitai (sakai) ir tocharai, vėliau kangdziu. Pastarieji, atrodo, valdė regioną nuo I a. pr. m. e. iki I a. Tuo metu kraštas suklestėjo. Jis tapo vienu svarbiausių prekybinių regionų, jungusių Kiniją su Persija. Vietos miestai įsijungė į Šilko kelią, ir Sogdo gyventojai tapo viena galingiausių pirklių tautų senovės pasaulyje, ir hegemoniją čia išlaikė iki pat VIII a. Kurį laiką jų kalba įsigalėjo kaip lingua franca visame Vidurinės Azijos regione. thumb|300px|left|Transoksianos žemėlapis VIII a. Nuo I a. Sogdą kontroliavo tochariškos kilmės Kušanų imperija, kurios politinis ir kultūrinis centras buvo Gandharos regione (Indijos subkontinente). Kušanų dėka krašte įsigalėjo budizmas, bet dėl labai įvairios išorinės įtakos formavosi turtinga vietos kultūra, kurioje maišėsi ne tik budizmo, bet ir manicheizmo, nestorizmo ir kiti elementai. Vietos sogdai perėmė aramėjų raštą, kurio pagrindu formavosi sogdų raštas.
Kurtuvėnų dvaras
Istorija
Dvaras – vienas pirmųjų XV a. Lietuvoje susikūrusių dvarų. Dvaras ir parkas žinomas nuo 1495 m. Bajorų sodyba išaugo į turtingą dvarą, kuris daugiau nei 450 metų buvo regiono ekonominis ir kultūrinis centras. 1717 m. Kurtuvėnus įsigijo ir pavertė juos svarbiausia giminės rezidencija Pranciškus Vladislovas Nagurskis. Ypač miestelį išpuoselėjo jo sūnus Jokūbas Ignotas Nagurskis (g. apie 1734 – m. po 1796 m., palaidotas Kurtuvėnuose). Paskutinieji dvaro valdytojai grafai Pliateriai-Ziberkai įrengė dešimtis tvenkinių. Arklidėse veikia jojimo paslaugų centras, o dvaro oficinos pastate įsikūrusi regioninio parko direkcija. Kurtuvėnų dvarvietę supa senas geometrinio-peizažinio planavimo parkas.
Sogdas
Senovės laikotarpis
III a. Kušanų imperijai suskilus, Sogdą nukariavo Persijos Sasanidai, kurie sugrąžino kraštą į persų civilizacijos orbitą. V a. Sogdą užvaldė eftalitai, o VI a. - Tiurkų kaganatas iš šiaurės. Pastarajame sogdų kalba buvo pagrindine bendravimo kalba. Visą šį laikotarpį Sogdas buvo klestinti prekybinė civilizacija, aktyviai vysčiusi ryšius su Kinija, Indija ir Persija. Sogdai kūrė naujas Šilko kelio atkarpas ir steigė naujus miestus, kurie jas aptarnavo. Sogdų kolonijomis tapo Čiačas (dab. Taškentas), Sujabas, Talasas. Taip atsirado šiaurinė kelio atkarpa. Sogdų kultūrinė įtaka išsiplėtė į visą Tarimo baseiną ir netgi Hesi koridorių toli rytuose.
Nusilpus centralizuotai valdžiai Sogdo regioną sudarė miestų-valstybių tinklas, aptarnavęs Šilko kelio atkarpą. Svarbiausi Sogdo miestai-valstybės buvo Buchara (valdovai titulavosi chudah), Samarkandas (valdomas ichšid), Paikentas, Nasafas, Kišas, Usrušana (sostinė Bundžikatas, valdovai titulavosi afšin), Fergana (sostinė Achsikatas, valdovai titulavosi ichšid).
Islamo laikotarpis
thumb|Islamiškasis Samarkandas VIII a. Sogdą nukariavo Kalifatas ir pradėta krašto islamizacija. Tai baigė sogdų civilizacijos klestėjimą. Didelė dalis sogdų diduomenės siekė išvengti islamizacijos ir bėgo į rytus, kur tuo metu buvo įsikūręs Uigūrų kaganatas. Sogdai uigūrams perdavė savo pažangią kultūrą (rašto sistemą, meną, prekybinius įgūdžius), tačiau ilgainiui asimiliavosi ir perėmė tiurkų kalbą, susiliedami su uigūrais.
Pats Sogdo regionas buvo vėliausiai užkariauta ir atokiausia Kalifato teritorija, todėl joje susidarė sąlygos atgimti islamiškajai Persijos kultūrai. Viduramžiais čia paplito persų kalba iš vakarų, kuri išstūmė sogdų kalbą, ir ši nunyko. Tiesioginiai senųjų sogdų palikuonys yra negausi jagnobų mažuma, vis dar išlaikiusi senosios kalbos variantą. Persizuoti sogdų ir kitų aplinkinių tautų palikuonys tapo vadinami tadžikais. Iš Sogdo kilo pirmoji tadžikų kilmės dinastija Samanidai (875–999 m.), valdžiusi visą Transoksianą ir Chorasaną.
Jau Samanidų laikais vyko sparti krašto tiurkizacija − senuosius gyventojus iranėnus keitė tiurkai iš šiaurės. Jie tarnaudavo vietos armijose ir pamažu didino savo populiaciją krašte. Tiurkizacija dar labiau paspartėjo Sogdą nukariavus Karachanidams iš Rytų Turkestano. Ypač greitai buvo tiurkizuojamos vakarinės regiono teritorijos, tuo tarpu pietrytinėse išliko senieji gyventojai iranėnai (dab. tadžikai). 1042 m. Sogdas atskilo kaip vakarinė Karachanidų chanato dalis, kuri netrukus buvo priversta pripažinti Seldžiukų, vėliau Chorezmšachų valdžią.
XIII a. Sogdą nusiaubė Mongolų imperija ir čia įsitvirtino Čagatajaus chanatas. Regionas buvo labai nusiaubtas. Chanatui silpstant, XIV a. iškilo karvedys Tamerlanas, įkūręs Timūridų imperiją. Timūridams valdant Sogdo miestai, ypač sostinė Samarkandas, patyrė didžiulį kultūrinį suklestėjimą. Čia klestėjo architektūra, tapyba, literatūra, rašoma čagatajų kalba.
Pasinaudoję imperijos nusilpimu, į teritoriją iš šiaurės XVI a. migravo klajokliai uzbekai, vedami Šeibanidų klano. Sogde jie įkūrė Bucharos chanatą. Uzbekams valdant, dėl nuolatinių karų ir šilko kelio sunykimo kraštas smuko ekonomiškai.
Bucharos chanato teritorijas XIX a. pabaigoje pamažu užėmė Rusijos imperija. Galiausiai 1920 m. chanato likučiai buvo paskelbti Bucharos Liaudies Tarybine Respublika. 1924 m. krašto žemėlapis buvo perbraižytas. Šio perbraižymo metu istorinis Sogdo regionas buvo padalintas tarp Uzbekijos TSR ir Tadžikijos TSR. Padalinimas išlieka iki mūsų laikų.
Damara
Damara gali reikšti:
Taip pat:
Lenino priesakai (Nemenčinė)
Istorija
Nuo 1959 m. sausio 1 d. iki 1962 m. balandžio 21 d. LKP Nemenčinės rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, nuo 1962 m. balandžio 26 d. – LKP CK, LTSR Ministrų Tarybos laikraštis prie Nemenčinės tarprajoninės teritorinės kolūkių ir tarybinių ūkių gamybinės valdybos. 1962 m. birželio 14 d. – liepos 10 d. – LKP Nemenčinės rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys. Ėjo tris kartus per savaitę. Tiražas 1959 m. – 628 egz., 1962 m. – 3738 egz. Ėjo taip pat rusų kalba „Zavety Lenina“ ir lenkų kalba „Przykazania Lenina“.
Laikraštis uždarytas Nemenčinės rajono teritoriją priskyrus Vilniaus, Švenčionių ir Molėtų rajonams. Teritorijoje platintas Vilniaus rajono laikraštis „Lenino keliu“.
Seeed
Sneed – Vokietijos regi/dancehall muzikos grupė.
Istorija
Grupė įkurta 1998 m., tačiau tik pastaruoju metu tapo itin populiari vokiškai kalbančiose šalyse bei iš dalies Rytų Europoje (ypač Lenkijoje ir Lietuvoje).
Diskografija
Išleisti kompaktiniai diskai:
Kita:
Jamal Crawford
Aaron Jamal Crawford (g. 1980 m. kovo 20 d. Vašingtonas, Sietlas, JAV) yra profesionalus amerikietis krepšininkas, žaidžiantis Los Andželo „Clippers“ klube. Jis žaidžia atakuojančio gynėjo pozicijoje. Prieš pradėdamas karjerą NBA, jis atstovavo Mičigano universitetui. Ten rinkdavo po 16,6 taško, 2,8 atkovoto kamuolio, 4,5 rez. perd.
Čikagos „Bulls“ (2000–2004)
2000 m. NBA naujokų biržoje aštuntuoju šaukimu pakviestas į Klyvlendo „Cavaliers“, bet iškart iškeistas į Čikagos „Bulls“. Naujoko sezoną jis baigė mesdamas vos 35,2 % taiklumu. Vidutiniškai pelnydavo po 4,6 taško, atkovodavo po 1,5 kamuolio bei atlikdavo po 2,3 rezultatyvaus perdavimo. Antrą sezoną jo statistikos rodikliai augo – 10,7 tšk., 2,3 atk. kam., 4,2 rez. perd. Paskutinį sezoną su Čikagos „Bulls“ tapo startinio penketo žaidėju. 2004 m. balandžio 11 d. prieš Toronto „Raptors“ jis pasiekė pelnytų taškų rekordą su „Bulls“ – 50 taškų. Po keturių sezonų, praleistų Čikagos „Bulls“ komandoje, jis kartu su Jerome Williams buvo iškeistas į Niujorko „Knicks“ už Dikembe Mutombo, Othella Harrington, Frank Williams and Cezary Trybanski. Su „Bulls“ jis taip ir nepateko į atkrintamąsias varžybas.
Niujorko „Knicks“ (2004–2008)
Jaunoje „Knicks“ komandoje iš 70 žaistų susitikimų startiniame penkete rungtynes jis pradėjo 67 kartus. Rinkdavo po 17,7 taško, 2,9 atk. kam., 4,3 rez. perd. Antrą sezoną treneriui Larry Brown’ui apmažinus jo rolę, statistika krito. 2006–2007 m. sezoną „Knicks“ pakeitė trenerį į Isiah Thomas ir Crawford’o asmeniniai rodikliai grįžo į 2004–2005 m. sezono lygį. 2007 m. sausio 26 d. jis pasiekė karjeros rekordą, pelnydamas 52 taškus, taip pat pataikydamas 16 metimų iš eilės iš kurių 8 buvo tritaškiai. 2007–2008 m. sezonas jam kol kas buvo geriausias per visą karjerą – 20,6 tšk., 2,6 atk. kam., 5 rez. perd. 2008–2009 m. „Knicks“ komandoje spėjęs sužaisti 11 rungtynių, buvo iškeistas į Oklendo „Golden State Warriors“ už Al'ą Harrington'ą. Per šį karjeros etapą jam taip pat nepavyko patekti į NBA atkrintamąsias varžybas.
Oklendo „Golden State Warriors“ (2008–2009)
Crawford’as sezone su „Warriors“ visus 54 žaistus mačus pradėjo startiniame penkete rinkdamas po 19,6 tšk., 1,5 atk. kam. ir 4,4 rez. perd. 2008 m. gruodžio 20 d. jis pelnė 50 taškų savo komandai bei tapo ketvirtu žaidėju visoje NBA, pelniusiu 50 ar daugiau taškų su trimis skirtingomis komandomis. Su „Warriors“ nepateko į atkrintamąsias varžybas. Oklendo „Golden State Warriors“ jį išmainė į Atlantos „Hawks“ už Acie Law bei Speedy Claxton.
UANC
United African National Council, UANC, Vieningoji afrikiečių nacionalinė taryba – Zimbabvės politinė partija, kurios daugiametis lyderis buvo vyskupas Abelis Muzoreva (Abel Muzorewa; 1925–2010 m.).
1979 m. UANC partija trumpai egzistavusioje nepripažintoje Zimbabvės Rodezijos valstybėje buvo laimėjusi rinkimus, o partijos lyderis A. Muzoreva buvo tapęs ministru pirmininku.
1980 m. Zimbabvės parlamento rinkimuose UANC partiją sutriuškino Roberto Mugabės partija Zimbabwe African National Union – Patriotic Front (ZANU-PF). Vėlesniuose (1985 ir 1990 m.) rinkimuose UANC nesugebėjo laimėti nė vienos vietos Zimbabvės parlamente. Zimbabvės valdžioje įsigalėjo Mugabės ZANU-PF partija.
Jamal Crawford
Atlantos „Hawks“ (2009–2011)
Su „Hawks“ 2010 m. vasario 5 d. jis pagerino Reggie Miller’iui priklausiusį NBA rekordą, pataikydamas 24-tą tritaškį su bauda. 2009-2010 m. sezoną jis rinkdavo po 18 tšk., 2,5 atk. kam. ir 2 rez. perd. nuo atsarginių suolelio bei laimėjo 2010 m. geriausio atsarginio žaidėjo apdovanojimą. „Hawks“ pateko į atkrintamąsias varžybas. Rezultatu 4–3 eliminavo Milvokio „Bucks“, tačiau konferencijos pusfinalyje juos nugalėjo Orlando „Magic“. 2010–2011 m. sezoną nuo atsarginių suolelio rinkdavo po 14,2 tšk., 1,7 atk. kam. Tapo kandidatu į NBA geriausio atsarginio žaidėjo apdovanojimą, tačiau pralaimėjo Lamar’ui Odom’ui. „Hawks“ pateko į atkrintamąsias, tačiau aštuntfinalyje nugalėję Orlando „Magic“, jie 2–4 nusileido Čikagos „Bulls“.
Portlendo „Trail Blazers“ (2011–2012)
Pasibaigus sutarčiai su „Hawks“, 2011 m. gruodžio 15 d. su Portlendo „Trail Blazers“ Jamal’as Crawford’as pasirašė vienerių metų kontraktą su galimybe jį pratęsti dar vieneriems metams. Jis rinko po 13,9 tšk., 2 atk. kam., 3,2 rez. perd. bei metė baudas net 92,7 % taiklumu. Portlendo „Trail Blazers“ nepateko į atkrintamąsias varžybas. Crawford’as nusprendė tapti laisvuoju agentu.
Los Andželo „Clippers“ (2012–dabar)
2012 m. liepos 11 d. pasirašė sutartį su Los Andželo „Clippers“.
Ringys (ežeras Seinų vls.)
Ringys  – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Seinų valsčiuje, prie Kreivinių kaimo, šalia kelio Kreivėnai-Počkūnai. Krantai itin vingiuoti, sudarantys keletą užutekių ir pusiasalių. Medžiai ir krūmai dengia didžiąją krantų dalį, nuo Ringio prasideda Augustavo giria. Ežeras priklauso Falko žuvininkystės ūkiui, jame veisiasi lynas, starkis, karosas, karšis, kuoja, ešerys ir kt. žuvys.
Naujos Dvareliškės
Naujos Dvareliškės – buvęs kaimas Kauno rajono savivaldybėje, kairiajame Nemuno krante, į vakarus nuo Samylų. Į rytus nuo Samylų buvo Dvareliškės su dvaru ir kaimas Senos Dvareliškės.
Etimologija
Kaimo vardas kilęs yra priesagos vedinys nuo žodžio dvarelis ar dvaras (tikriausiai turimas omenyje Dvareliškių dvaras).
Istorija
Apie 1960 m. kaimą visiškai apsėmė Kauno marios.
Dvareliškiai (Daujėnai)
Dvareliškiai – viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Daujėnų.
Masė
miniatiūra|1 [[uncija gryno aukso]] Masė – fizikinis dydis, apibūdinantis kūno inertiškumą arba gravitacinę sąveiką. SI sistemoje masės matavimo vienetas yra kilogramas (kg).
Buitinėje kalboje bei kai kurioje technologinėje literatūroje dėl istorinių aplinkybių žodžiai „masė” ir „svoris” vartojami kaip sinonimai.
Egzistuoja trys masės apibrėžimai:
Pastarosios dvi masės yra lygios, tai nėra labai stebinantis faktas – abi masės dažniausiai vadinamos bendrai – gravitacinėmis masėmis. Daug įdomesnis buvo Niutono pastebėjimas, kad gravitacinė ir inercinė masės yra proporcingos. Visas mases suvienija Niutono visuotinės traukos dėsnis, kuris užrašomas:
Čia F – jėga, kilusi dėl gravitacijos, G – gravitacinė konstanta, m_1, m_2 – dviejų kūnų inercinės masės, R – atstumas tarp kūnų.
Kadangi jėgos ir inercinės masės vienetai buvo parinkti tokie, kad antrajame Niutono dėsnyje nereikėtų proporcingumo koeficiento, tai šioje lygtyje jo prireikė, kad abi mases galėtume matuoti tais pačiais vienetais.
Zimbabvė Rodezija
Zimbabvė Rodezija, oficialiai Zimbabvės Rodezijos respublika (Republic of Zimbabwe Rhodesia) – nepripažinta valstybė, egzistavusi nuo 1979 m. birželio 1 d. iki 1979 m. gruodžio 12 d. Ši valstybė suformuota iš nepripažintos Rodezijos respublikos, Zimbabvę Rodeziją pakeitė irgi trumpai egzistavusi atkurta D. Britanijos kolonija Pietų Rodezija. Po trijų mėnesių atkurtajai kolonijai buvo suteikta nepriklausomybė, ir ji tapo Zimbabvės respublika (Republic of Zimbabwe).
Vidinis susitarimas (Internal Settlement) tarp Rodezijos respubliką valdžiusios Jano Smito administracijos ir nuosaikiųjų afrikiečių nacionalistų partijų, nedalyvavusių Rodezijos bušo kare, baigė baltodžių mažumos valdymą ir pradėjo daugumos valdymą Zimbabvės Rodezijoje.
Dar 1960 m. Rodezijos afrikiečių nacionalistinės politinės organizacijos sutarė, kad šalies pavadinimas turi būti Zimbabvė ir šį žodį ėmė naudoti savo organizacijų pavadinimuose.
Zimbabvės Rodezijos vyriausybė
Per trumpą Zimbabvės Rodezijos egzistavimo laikotarpį įvyko vieneri rinkimai, po kurių buvo sudaryta trumpai gyvavusi dvirasė vyriausybė.
Masė
Niutonas negalėjo paaiškinti, kodėl šios masės yra proporcingos. Už poros šimtų metų pasirodžiusi Einšteino bendroji reliatyvumo teorija pasiūlė kiek kitokį požiūrį į gravitaciją ir tuo pačiu šios problemos sprendimą. Pasak šios teorijos, gravitacija nėra jėga, tai tik judėjimas dėl erdvėlaikio iškreivinimų, aprašomas pirmuoju Niutono dėsniu. Taigi gravitacinė ir inercinė masės yra tas pats matas.
Zimbabvė Rodezija
Zimbabvės Rodezijos vyriausybė
Respubliką valdė ministras pirmininkas ir kabinetas, išrinkti 100 narių Asamblėjos rūmuose iš daugumos partijos. Iš 40 narių sudarytas senatas veikė kaip aukštieji rūmai. Abeji rūmai rinko prezidento, kieno vardu veikė vyriausybė.
Masė
Vienetai
SI sistemoje masės vienetas yra kilogramas. Kilogramo etalonas – 39 mm skersmens ir tokio paties aukščio ritinys, pagamintas iš 90 % platinos ir 10 % iridžio lydinio. Panaši masė yra vieno litro distiliuoto 4℃ temperatūros vandens.
Zimbabvė Rodezija
Asamblėjos rūmai
Iš 100 šių rūmų narių:
Prezidentas
Zimbabvės Rodezijos prezidentą rinko visi parlamento nariai. 1979 m. gegužės 28 d. rinkimuose kandidatais į prezidentus buvo iškelti Josiah Zion Gumede (iš UANC) ir Timothy Ngundu Bateson Ndlovu (iš UNFP). Gumede laimėjo 80 balsų prieš 33 (1979 m. gegužės 29 d. Daily Telegraph pranešimas).
Ministras pirmininkas
Kadangi UANC partija turėjo 51 vietą iš 100, Abel Muzorewa buvo paskirtas Zimbabvės Rodezijos ministru pirmininku. Jis suformavo jungtinę vyriausybę su Janu Smitu, buvusiu ankstesniu ministru pirmininku (Rodezijos respublikos) ir tapusiu ministru be portfelio. A. Muzoreva pabandė į vyriausybę įtraukti kitas afrikiečių partijas, kurios rinkimus pralaimėjo. Muzorevos vyriausybėje Rodezijos fronto nariai buvo teisingumo, žemės ūkio ir finansų ministrai. Baltaodžiai šalyje išlaikė valdžią civilinių tarnautojų, teisingumo sferose, policijoje ir ginkluotosiose pajėgose.
Būdamas valdžioje Muzoreva ieškojo būdų iš šalies pavadinimo pašalinti žodį Rhodesia. Faktiškai buvo priimta nauja nacionalinė vėliava su Zimbabwes Paukščiu. Nacionalinė aviakompanija Air Rhodesia buvo pervadinta į Air Zimbabwe.
Juodoji Kordiljera
thumb|250px|Juodoji Kordiljera. Tolumoje – [[Baltoji Kordiljera]] 240px|right|Juodoji Kordiljera Anduose Juodoji Kordiljera  – Andų kalnų (Vakarinės Kordiljeros) dalis vakarų Peru, Ankaše. Ilgis apie 180 km, plotis 25-40 km. Kalnai driekiasi šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi lygiagrečiai Ramiajam vandenynui, kuris nuo kalnų nutolęs ­­­~60 km. Šiaurėje ir rytuose Juodąją Kordiljerą riboja Santos upė, pietuose – Pativilkos upė. Ties Huarasu kalnus kerta Kasmos upė. Santa Juodąją Kordiljerą skiria nuo Baltosios Kordiljeros.
Aukščiausios viršukalnės: Konjokranra (5181 m), Rumi Krusas (5020 m), Senal Sero Rikas (5006 m). Aukščiausia perėja, kertanti Kordiljerą yra Huankapetis (4608 m). Aukso, sidabro, vario telkiniai.
Kordiljera sudaryta daugiausia iš tamsių intruzinių ir efuzinių uolienų (dėl to ir vadinama Juodąja). Šlaitai pliki, be augmenijos.
Juodoji Kordiljera gyvenama jau nuo maždaug X tūkst. pr. m. e. (Gitarero urvo radiniai).
Vytautas Koncevičius
Vytautas Koncevičius (1941 m. gegužės 24 d. Kairėnai, Kėdainių apskritis – 1991 m. vasario 18 d. Vilnius) – Lietuvos laisvės gynėjas, Sausio 13-osios auka.
Biografija
1945 m. su tėvais ištremtas į Komijos ASSR, tėvas ir brolis ten mirė badu. Mokėsi Ust-Ilyčiaus (100 km į pietryčius nuo Uchtos) septynmetėje mokykloje. 1960 m. su motina grįžo į Lietuvą. 1979 m. baigė Kėdainių profesinę technikos mokyklą. Iki mirties dirbo Jonavos mechaninės gamyklos Kėdainių ceche brigadininku. Sąjūdžio kvietimu 1991 m. sausio 13 d. budėjo prie Vilniaus televizijos bokšto, čia sovietų desantininkų mirtinai sužeistas. Palaidotas Kėdainių Kauno gatvės kapinėse.
Telšių herbas
Telšių herbas – Telšių miesto ir rajono savivaldybės heraldinis atributas.
Aprašas
Herbo mėlynajame fone pavaizduotas šv. Stanislovas, prikeliantis iš kapo Piotroviną.
Istorija
1970 m. sukurtas herbas: mėlyname lauke juodas stačias einantis lokys, laikantis geltoną kvieslio lazdą.
Dabartinis Telšių herbas patvirtintas 1991 m. gruodžio 21 d. LR AT Prezidiumo nutarimu Nr. I-2145.
Michael D. Higgins
Maiklas Danielius Higinsas (, ; g. 1941 m. balandžio 18 d. Limerike) – airių politikas, rašytojas. Devintasis Airijos prezidentas (nuo 2011 m.).
1981–1982 m. ir 1990–1991 m. buvo Golvėjaus miesto meras, nuo 1993 m. iki 1997 m. – kultūros, meno ir airių kalbos reikalų ministras. 1987–2011 m. buvo Irachto narys.
2014 m. balandžio mėn. tapo pirmuoju Airijos prezidentu, kuris su valstybiniu vizitu lankėsi Jungtinėje Karalystėje.
2011 m. spalio 27 d. kaip Leiboristų partijos kandidatas laimėjo Airijos prezidento rinkimuose septynerių metų kadencijai, surinkęs beveik 57 proc. balsų. 2018 m. spalio 26 d. buvo perrinktas antrai kadencijai (surinko ~56 proc. balsų).
Suspensija
Suspensija – dispersinė sistema, sudaryta iš (kietosios, skystosios ar dujinės) terpės ir joje pasiskirsčiusių dalelių (> 100 μm), paprastai kietųjų dalelių. Skirtingai nuo koloidų, suspensijų kietosios dalelės yra stambesnės ir linkusios nusėsti, sudaryti nuosėdas.
Skysčio lašelių ar kietųjų dalelių suspensija dujose vadinama aerozoliu.
Grabučiškės
Grabučiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, Kauno marių regioniniame parke, 5 km į šiaurės vakarus nuo Rumšiškių, prie Jokūbinių upokšnio. Išsidėsčiusios šalia autostrados, prie Kauno marių kranto; yra poilsiavietė, prie įvažiavimo į kaimą pastatytas medinis kryžius. Kaimą supa Rumšiškių miškas.
thumb|left|250px|Grabučiškių kryžius thumb|left|Ąžuolas Grabučiškių palaukėje
Istorija
Dauguma gyventojų atkelti iš Gastilonių apie 1960 m., kai buvo užtvenktos Kauno marios.
Gžebenis
Gžebenis – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 8 km į pietryčius nuo Dambravos, apie 25 km į šiaurę nuo Sokulkos ir 59 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XIX a. buvo Sokulkos apskrities Gžebenio valsčiuje.
Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Atlantinis mormonas
Atlantinis mormonas, arba kirviasnapis (Fratercula arctica) – alkinių (Alcidae) šeimos paukštis. Kuosos didumo, turi labai aukštą, smarkiai iš šonų suplotą snapą.
Ilgis 30 cm. Svoris: patino 345 g, patelės 310–345 g.
Gyvenimo būdas
Žiemą gyvena po vieną arba poromis, perėjimo metu – kolonijomis. Nerangūs, bet moka šokinėti nuo akmens ant akmens. Minta mažomis žuvelėmis ir jūros vėžiagyviais.
Išplitimas
Šiaurinėje Atlanto vandenyno dalyje ir Arkties salose. Pavasarį pakrantėje kasa urvus ant stačių, žole apaugusių šlaitų, kartais rausia gilius urvus tarp akmenų, uolų papėdėse.
thumb|left|Paukščio skleidžiamas garsas
Krumas
Krumas – Limeriko apygardos miestas Airijoje, Limeriko grafystėje.
Krumo pilis buvo pastatyta XII amžiuje ir restauruota XIX amžiuje.
Basutolandas
Basutolandas, oficialiai Basutolando Teritorija – Britų imperijos kolonija dabartinio Lesoto teritorijoje, egzistavusi 1884–1966 m. Paskelbusi nepriklausomybę, ji tapo Lesoto karalyste.
Gyventojai
Atižvelgiant į tai, kad didelę dalį teritorijos užima negyvenami kalnai, joje gyveno didelis skaičius gyventojų. Gyventojų skaičius augo nuo 128 206 gyv. 1875 m. iki 348 848 gyv. 1904 m. Moterų už vyrus buvo daugiau apie 20 000, o tai apytikriai buvo skaičius vyrų išvykusių iš šalies uždarbiams. Didžioji dalis gyventojų gyveno tarp Maluti kalnų ir Kaledono upės. Didžioji gyvenotų dalis buvo basutai, taip pat keli tūkstančiai barolongų. 1904 m. čia buvo ir 895 baltieji. Administracinis centras buvo Maseru, kairiajame Kaledono krante, kuriame gyveno apie 1000 žmonių, tarp jų ir apie 100 baltųjų. Basutolende buvo įsteigta daug misijų.
Įkūrimas
Basutolando atsiradimo prielaidos susiformavo XIX a. pradžioje susikūrus basoto tautos valstybei. Anglų ir būrų kolonistams nugalėti basutų nepavyko, tačiau 1856-68 m. šiai valstybei kovojant su būrais, ji neteko didesnės dalies savo etninių teritorijų. Karaliui Mošoešoe I pavyko išlaikyti tik teritorijas kalnuose, kurios ir sudarė vėlesnio Basutolando teritoriją.
1868 m. Mošoešoe paprašė britų pagalbos kovoje su būrais. Didžioji Britanija pavertė basotų valstybę savo protektoratu ir išsaugojo jos nepriklausomybę nuo būrų. 1870 m. mirus karaliui, britai siekė prijungti Basutolandą prie savo Kapo kolonijos, tačiau dėl kilusio didelio basotų pasipriešinimo, 1884 m. galiausiai buvo sukurta atskira kolonija. Šalyje buvo išlaikytos vietinės valdžios formos, vietinė dinastija ir tradicijos. Kolonija buvo padalinta į septynias administracines apygardas: Berea, Leribe, Maseru, Mohales Hock, Mafeteng, Qacha’s Nek ir Quthing.
Raida
Iki 1910 m. britai užėmė visas būrų valstybes Pietų Afrikoje ir iš jų kartu su Keipo kolonija suformavo Pietų Afrikos Sąjungą. Basutolandas, atsidūręs šios Sajungos centre, turėjo būti įjungtas į ją. Tačiau basotai aktyviai pasipriešino ir kolonija išlaikė nepriklausomą statusą.
Nepriklausomybė
1955 m. Basutolandas paprašė įstatymų leidybos teisės, o 1966 m. tapo nepriklausomas nuo Britų imperijos ir buvo pervadintas į Lesoto karalystę, kurią valdo iš Mošoešoe kildinamos valdovų dinastijos.
Dargvainys
Dargvainys arba Luninas (, nuo 1945 m. Дарген, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Baltijsko rajone, Aistmarių nerijoje, nuo 2006 m. sausio 1 d. Baltijsko miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Dargewainīs prūsiškos kilmės. 1327 m. minimas Dargowayn. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Zemliando rajono (Земландский район), 1946 m. rugsėjo 7 d. – 1963 m. Primorsko rajono, 1963 m. – 2006 m. sausio 1 Primorsko miesto apylinkės kaimas.
Granto gazelė
Granto gazelė (Gazella granti) – tikrųjų antilopių (Antilopinae) pošeimio dykaraginis (Bovidae) žinduolis.
Stambi gazelė. Kūno aukštis 80-100 cm, masė 35-85 kg. Patinai didesni už pateles. Pilkai gelsva papilvė, kojų vidinės dalys ir pasturgalis balti. Patino ragai vidutiniškai 55 cm ilgio su ryškiais skersiniais žiedais. Ragai nežymiai išlinkę S raidės forma atgal ir į viršų. Patelių ragai menkesni.
Gyvena savanose ir pusdykumėse. Laikosi būriais, kuriuose būna iki kelių šimtų žvėrių. Minta žoliniais augalais, krūmų lapais ir ūgliais. Gali ilgai apsieiti be vandens. Poravimosi metu vyresni patinai užima individualias teritorijas, kurias žymi ekskrementais ir gina nuo konkurentų. Rujos metu prie patino būna 6-8 patelės. Gimsta 1 jauniklis, kuris po 40 minučių jau gali sekti paskui motiną.
Paplitusi Sudano, Etiopijos ir Somalio pietrytinėje dalyje, Ugandoje, Kenijoje ir Tanzanijoje.
Trasa Brands Hatch
Brands Hatch trasa – Formulės 1 trasa, esanti netoli Kento miesto Anglijoje. Joje vykdavo Formulės 1 Didžiosios Britanijos Grand Prix.
Istorija
Trasa įkurta 1926 m. 1959 m. trasa buvo rekonstruota Formulės 1 lenktynėms, tačiau tik 1964 m. čia įvyko Didžiosios Britanijos Grand Prix. Ilgainiui trasa tapo pavojinga ir užsirekomendavo kaip nesaugi. 1971 m. dėl šios priežasties buvo modifikuota. Pagal susitarimą šioje trasoje nuo 1964 m. GP poriniais metais vykdavo Brands Hatch trasoje, o neporiniais Silverstone trasoje iki pat 1986 m.
Adresas
Fawkham
Longfield
Kent
DA3 8NG
Great-Brittain
Oberostas
thumb|right|300px|Rytų frontas 1917 m. thumb|right|300px|Po 1918 m. Brest-Litovsko taikos Vokietijos imperijai atitekusios žemės thumb|right|300px|Oberosto pašto ženklai Oberostas  – administracinis-teritorinis vienetas, sudarytas 1915 m. Vokietijos imperijos Rytų fronto kariuomenės okupuotose Rusijos imperijos žemėse. 1916 m. pabaigoje užėmė 108 808 km² plotą, gyveno 2,91 mln. gyventojų. Oberostas ribojosi su Rytų Prūsija, Liublino Generalgubernija, Lenkijos karalyste, Rusijos imperija ir Varšuvos Generalgubernija.
Istorija
thumb|300px|Oberosto teritorijoje naudotos Ostmarkės su vokiškais, lietuviškais ir latviškais užrašais Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, Vokietijos imperija 1914–1915 m. užėmė dalį Rusijos imperijos vakarinių gubernijų, iš kurių suformavo karinį administracinį vienetą – Oberostą. Į Oberosto sudėtį buvo įtrauktos šios gubernijos ar dalis jų teritorijų: Gardino gubernija, Kauno gubernija, Kuršo gubernija, Suvalkų gubernija, Vidžemės gubernija ir Vilniaus gubernija. 1915 m. pabaigoje rusai sustabdė vokiečių puolimą ir taip Rytų frontas Pirmajame pasauliniame kare nusistovėjo iki 1917 m. ties linija: Ryga-Jėkabpilis-Daugpilis-Baranovičiai-Pinskas-Dubnas-Ternopilis. Oberostas tvarkėsi pagal 1916 m. birželio 7 d. taisykles, turėjo savo karinius valdininkus, ūkio planą, finansinę sistemą (pinigas – ostmarkė), muitines, teismus. Vyriausioji valdžia priklausė Rytų fronto vadovybei (RFV). Iš pradžių Oberostą sudarė šešios sritys dalinai suskirstytos pagal buvusias Rusijos imperijos gubernijų ribas:
1916 m. pabaigoje buvo trys sritys:
1916 m. rugsėjį iš Suvalkų ir Vilniaus sričių sudaryta Vilniaus-Suvalkų sritis, o lapkritį iš Balstogės ir Gardino sričių sudaryta Balstogės-Gardino sritis. 1917 m. kovą Vilniaus-Suvalkų sritis prijungta prie Lietuvos srities, kurios administraciniu centru tapo Vilnius (iki tol buvo Kaunas). 1918 m. sausį Lietuvos sričiai priklausančios Augustavo ir Suvalkų apskritys priskirtos vėl sudarytai Suvalkų sričiai. Vasarį prie Lietuvos srities prijungta Balstogės-Gardino sritis; Lietuvos sritis padalinta į dvi – Šiaurės Lietuvos (centras – Vilnius) ir Pietų Lietuvos (centras – Balstogė).
1918 m. kovo mėnesį po Brest-Litovsko taikos į Oberostą įjungta Lifliandija (šiaurės Latvija ir pietų Estija) ir Estliandija (šiaurės Estija). Po 1918 m. liepos Rytų fronto vadovybė formaliai panaikino Oberostą ir jo vietoje sukūrė du administracinius vienetus – Lietuvos sritį (paskelbta nepriklausoma vasario 16 d.) ir vadinamąją Baltijos valstybę (Kuršas, Lifliandija ir Estliandija). Vokiečių administracija tikėjosi išlaikyti teritoriją reichui ir tik pralaimint karą, lapkričio 3 dieną vokiečių karinę administraciją leista pakeisti vokiečių civiline valdžia, lapkričio 9 d. leista sudaryti lietuvišką vyriausybę (vadovas Augustinas Voldemaras). Galutinai vokiečių armija išvesta 1919 m. birželio 16 d. Ostmarkė (auksinas) kaip pinigas galiojo iki lito įvedimo 1922 metais. Po Oberosto iširimo susikūrė naujos valstybės ir teritoriniai dariniai kaip Estija, Kuršo ir Žiemgalos hercogystė, Latvija, Lietuvos karalystė ir Lenkija.
Gyventojai
1916 m. pabaigoje, regione gyveno 2 909 935 gyventojai, gyventojų tankumas – 27 (gyv./km²). Lietuvos srityje gyveno 1 928 123 gyventojai, gyventojų tankumas – 31 (gyv./km²). Kuršo srityje gyveno 269,812 gyventojai, gyventojų tankumas – 14 (gyv./km²). Balstogės-Gardino srityje gyveno 712 000 gyventojai, gyventojų tankumas – 28 (gyv./km²).
Pušų riešutų aliejus
Pušų riešutų aliejus (taip pat pušų sėklų aliejus, kedrų riešutų aliejus) – augalinis aliejus, gaunamas iš keleto pušų rūšių valgomųjų sėklų. Aliejus, gaunamas iš labiau paplitusių europinių ir azijinių pušų veislių, daugiausia naudojamas kulinarijoje, tuo tarpu sibirinių pušų (augančių Rusijoje, Mongolijoje ir Kazachstane) bei korėjinių pušų (daugiausia augančių Kinijoje ir Šiaurės Korėjoje) sėklos naudojamos medicininiams tikslams dėl to, kad jose gausu pinoleno rūgšties ir antioksidantų.
Oberostas
Tautinė sudėtis
Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymo duomenis į Oberostą įėjusiose gubernijose gyveno 4 504 186 gyventojai, jų tautinė sudėtis atrodė taip:
Pušų riešutų aliejus
Panaudojimas kulinarijoje
Pušų riešutų aliejus turi santykinai mažą smilkimo temperatūrą, todėl nėra tinkamas naudoti kepant. Jis verčiau naudojamas įvairiems valgiams pagardinti.
Oberostas
Apskritys
1917–1918 m. Oberostui priklausiusios apskritys:
Kitos lietuviškos apskritys, priklausiusios kitu laikotarpiu:
Pušų riešutų aliejus
Panaudojimas kulinarijoje
Rusijoje 1917 m. revoliucijos metu pušų riešutų aliejus buvo naudojamas maisto gamyboje per Didžiąją gavėnią, kuomet buvo uždrausta valgyti gyvūninius riebalus. Tuo metu 10 % Rusijos tvirtos valiutos pagrindo sudarė prekyba pušų riešutų aliejumi. Prekyba daugiausia vyko su Prancūzija, kurioje riešutų aliejus tradiciškai naudojamas maisto gamyboje.
Pagal turimas žinias, pušų riešutų aliejus puikiai padeda duoną išlaikyti šviežią ilgesniam laikui, kai gaminant nedaug jo įpilama į tešlą.
Panaudojimas medicininiams tikslams
Aliejus iš korėjinių ir sibirinių pušų veislių riešutų patraukė dėmesį dėl savo medicininių savybių.
Kompanijos „Lipid Nutrition“ tyrimų metu nustatyta, kad korėjinių pušų riešutų aliejuje esanti pinoleno rūgštis gali padėti pažaboti apetitą, kadangi jos išskiriamas hormonas cholecistokinas veikia kaip natūralus apetito supresantas. Tyrimai parodė, kad pušų riešutų aliejus padidina apetito supresantų poveikį iki 60 % keturioms valandoms.
Susidomėjimas pinoleno rūgšties savybėmis privedė prie tolimesnių tyrimų atrasti būdus, kaip padidinti šios riebalų rūgšties kiekį pušų riešutų aliejuje. Tolimesni tyrimai parodė, kad be apetito slopinimo, pušų riešutų aliejus taip pat gali sumažinti cholesterolio pernešamų mažo tankio lipoproteinų (MTL) kiekį, tokiu būdu suteikdamas dar daugiau naudos sveikatai.
Pasak Rusijoje ir Kinijoje atliktų tyrimų, sibirinių pušų riešutų aliejus pasižymi didele laisvųjų radikalų koncentracija. Kaip žinoma, laisvieji radikalai gali padėti sumažinti oksidacinę žalą, kuri savo ruožtu gali sukelti skrandžio opą ar gastritą. Dėl šių tyrimų rezultatų, pušų riešutų aliejus abiejose šalyse dabar laikomas vaistine priemone nuo šių ligų.
Trigliceridų sudėtis
Vienos trigliceridų kiekio sibirinių pušų riešutų aliejuje analizės metu nustatyta tokia sudėtis:
Metų pilietis (filmas)
Metų pilietis (Kraftidioten) – 2014 m. Norvegijoje ir Švedijoje sukurta veiksmo drama su „juodosios komedijos“ elementais, nominuota Auksiniam lokiui Berlyno kino festivalyje.
Turinys
Nilsas Dikmanas, išrinktas Metų piliečiu, dirba atokioje Norvegijos provincijoje, kur sniego valytuvu valo sunkiai pravažiuojamus kelius. Jo šeimos ramų ir pastovų gyvenimą sukrečia netektis – randamas negyvas jo suaugęs sūnus. Oficiali versija – narkotikų perdozavimas – neįtikina tėvo, kuris nusprendžia išsiaiškinti tiesą. Sužinojęs, kad sūnus turėjo reikalų su vietiniu narkotikų prekeiviu Grafu, Nilsas be skrupulų imasi susidorojimo su kiekvienu, galinčiu turėti su šiuo ryšių. Pastarasis, manydamas, kad tai konkurentų iš Serbijos, vadovaujamų Tėtušio, darbas, pradeda gaujų tarpusavio karą...
Dvargaliai
Dvargaliai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Sodeliškių.
Sekta
Sekta ( – mokykla, mokymas, – seku) – kontroversiškas terminas, taikomas tam tikro pobūdžio religinėms organizacijoms arba grupėms vadinti. Secta lotyniškai reiškią kryptį, doktriną, mokyklą. Šia prasme kone išimtinai jis naudojamas ir anglų kalboje, todėl angliškąjį sect teisinga versti „mokykla“, „bendruomenė“, „grupuotė“, tačiau ne „sekta“.
Apibrėžimas
Klaidinga sektomis vadinti naujuosius religinius judėjimus ir netradicines konfesijas (pvz., neįtrauktas į tradicinių religijų sąrašą Lietuvos religinių bendruomenių įstatyme) vien dėl to, kad jie yra „kitokie“. Kasdieninėje kalboje netradicinės tikėjimo grupės ir net religijos dažnai pavadinamos sekta grynai iš ksenofobijos.
Šiame straipsnyje kalbama apie problemų su teisėsauga turinčias religines organizacijas, kurios taip pat kaltinamos savo narių teisių ir laisvių ribojimu, „smegenų plovimu“ ir kitomis neteisėtomis arba neįprastomis poveikio savo nariams priemonėmis. Apie kraštutinius atvejus skaitykite straipsnyje Sektos žudikės. Šiame straipsnyje sektos supratimas atitinka anglišką cult terminą.
Apie įvairias religines organizacijas, kurios nėra kaltinamos neleistinu poveikiu savo nariams, arba toks poveikis nėra įrodytas, skaitykite straipsnyje Naujieji religiniai judėjimai.
Dėl pačios sąvokos nevienareikšmiškumo, skirtingo vertinimo bei dėl pačių sektų kitimo, dažnai negalima vienos ar kitos žmonių grupės vienareikšmiškai priskirti sektoms. Sektoms priskiriamos religinės bendruomenės, dažniausiai neigia savo priskyrimą sektoms dėl neigiamų šio termino konotacijų.
Tipiška sekta atitinka visus ar bent daugumą šių kriterijų:
Sektos dažniausiai būna religinės pakraipos, tačiau pasitaiko ir sekuliarių, pavyzdžiui, kaip sekta dažnai apibūdinama Humana People to People organizacijos veikla.
Organizaciniai bruožai
Skirtingai nuo atvirų religinių bendruomenių, sektos fiziškai ar dvasiškai atskiria savo narius nuo visuomenės. Tipiška sektos organizacinė struktūra panaši į koncentrinius ratus, kur išorėje yra naujai atversti tikintieji, o centre – sektos vadovybė. Skirtingus sektos lygmenis skiria griežta hierarchija. Sektos narių požiūriu, tokia organizacija apibrėžiama, kaip santykiai tarp mokinių ir dvasinio mokytojo, kuris, savo ruožtu, irgi yra aukštesnio dvasinio mokytojo mokinys. Dėl tokios struktūros sekta yra atspari asimiliavimui ar sunaikinimui: išoriniai stebėtojai mato tik išorinę sektos veiklą, tuo tarpu vidinių ratų veikla būna daugiau ar mažiau įslaptinta. Norėdamas susipažinti su svarbiausia (centrinei organizacijos daliai priklausančia) sektos veikla, naujas sektos narys turi praeiti kelis ar keliolika iniciacijos bei filtravimo etapų. Pažymėtina, kad tokia organizacijos struktūra būdinga ne tik religinėms grupėms, bet ir kai kurioms teroristinėms organizacijoms.
Teisinės kovos priemonės
Daugelis valstybių riboja sektų veiklą, nepripažindamos jų, kaip tikėjimų. Tokiu būdu, sekta įgyja galimybę veikti tik kaip komercinė organizacija, jos negina tikėjimo laisvę saugantys įstatymai, sekta negauna mokestinių lengvatų, o valstybė įgauna didesnes galimybes tikrinti sektos veiklą. Įstatymas, ribojantis sektų veiklą bei apibrėžiantis psichikos kontrolę, yra priimtas Prancūzijoje (About-Picard įstatymas). Kitose šalyse, ribojant sektų veiklą, dažniau taikomi įprasti įstatymai dėl kriminalinių ar ekonominių nusikaltimų. Totalitarinėse valstybėse sektoms kai kada prilyginami ir tradiciniai tikėjimai, o kovojant prieš sektas, neretai taikomos neproporcingos priemonės (pvz., Kinijoje priklausymas Falun Gong sektai baudžiamas kalėjimu). Dažnai baudžiamosios priemonės būna neefektyvios dėl atsparios sektų organizacinės struktūros bei sektos pasitraukimo į pogrindį.
Sektų atsakomieji veiksmai
Sektos, paskelbtos nelegaliomis (kai kada – tiesiog pagarsėjusios, kaip destruktyvios), neretai ima veikti, prisidengdamos kitomis organizacijomis, dažniausiai – labdaringomis, mokslinėmis, meditacinėmis ir pan. (panašią taktiką naudoja munitai ir scientologijos bažnyčia). Destruktyvumu kaltinamos sektos visada neigia savo nusikaltimus, net jei jie patvirtinti teismais. Tokie nusikaltimai dažniausiai pateikiami, kaip sektos priešų sąmokslas ar nuo sektos atskilusių narių veiksmai. Kai kuriais atvejais, sektos, turinčios didesnę politinę įtaką, netgi taiko politinio spaudimo priemones prieš joms netinkamas vyriausybes (pvz., scientologų bažnyčios inicijuoti JAV pareiškimai dėl religinės diskriminacijos Prancūzijoje ir Vokietijoje). Dalimi atvejų, persekiojamos sektos pasitraukia į pogrindį, kur tampa beveik nekontroliuojamomis. Kitais atvejais, destruktyvių sektų veikla (ir ideologija) ilgainiui pakinta, tapdama priimtina likusiai visuomenės daliai (pvz., skapai) arba sekta tiesiog nustojama laikyti destruktyvia dėl jos įsigalėjimo.
Labiausiai pagarsėjusios destruktyvios sektos
Be aukščiau išvardintų, destruktyvioms priskiriamos visos Sektos žudikės, kartais – dar ir kai kurie nevienalyčiai religinio ar mistinio pobūdžio judėjimai, pvz., Karloso Kastanedos pasekėjai.
Sektų tyrinėtojai
Vienas žinomiausių sektų tyrinėtojas yra Aleksandras Dvorkinas, kuris parašė knygą "Sektos. Totalitarinių sektų apžvalga."
Rimantas Teresas
Rimantas Teresas (g. 1955 m. rugpjūčio 16 d. Kuršėnuose) – lietuvių aktorius, režisierius.
Biografija 1974 m. baigė Naujosios Akmenės vidurinę mokyklą, 1981 m. – aktorystės studijas LTSR valstybinėje konservatorijoje (kurso vadovė – prof. Irena Vaišytė). Nuo 1981 m. – Panevėžio J.Miltinio dramos teatro aktorius, 1996 – 2010 m. buvo šio teatro direktorius. Eseistinės knygos „Prisilietimo oazė“, antologijos „J.Miltinio dramos teatras“ autorius. Panevėžio Rotary klubo „Nevėžis" narys.
Žmona – aktorė Ligita Kondrotaitė.
Svarbiausi vaidmenys teatre
Mėrūnas (V.Krėvės „Žentas"), Alfredas (E. fon Chorvato „Vienos miško pasakos"), Juokdarys (J.Grušo „Mykolas Glinskis"), Sargas (H. Pinterio „Sargas"), Edvardas (A.Vienuolio „Prieblanda"), Arnholmas (H.Ibseno „Moteris iš jūros"), Jis (K. Sokolovo „Liūdna karvė ir švelnus jautis"), Zelmanas (V.Dautarto „Senojo gluosnio pasakojimai").
Režisuoti spektakliai
Režisavo videofilmus „Pamaskvės vakarai", „Hamletas", „Donatas Banionis - asmenybės kelias", buvo videofilmo „Bonjoure, monsieur", skirto J. Miltinio 100-osioms metinėms, bendraautoris.
Alacheras
Alacheras  – miestelis ir savivaldybė Ispanijoje, Kanaruose, La Gomeros salos pietinėje dalyje. Pro miestelį eina Garachonajaus-Plaja Santjago kelias.
Yra bažnyčia. Į šiaurę nuo Alachero prasideda Garachonajaus nacionalinis parkas, yra La Kalderos ugnikalnio krateris. Apylinkėse gausu koplyčių.
Alachero savivaldybei priklauso Plaja Santjago kurortas. Greta jo yra vienintelis saloje oro uostas.
Margarita Dvarionaitė
Margarita Dvarionaitė (1928 m. gegužės 31 d. Liepojoje – 2008 m. kovo 14 d. Vilniuje, palaidota Antakalnio kapinėse) – Lietuvos muzikė, pirmoji simfoninio orkestro dirigentė.
Biografija
Kilusi iš muzikų šeimos, pianisto Kazimiero Dvariono duktė, kompozitoriaus Balio Dvariono dukterėčia. 1947 m. baigė Kauno gimnaziją, 1949 m. Kauno konservatorijos Jurgio Karnavičiaus fortepijono klasę, 1957 m. baigė Leningrado konservatoriją, Iljos Musino simfoninio dirigavimo klasę.
1957–1961 m. Lietuvos Operos ir baleto teatro, 1961–1993 m. Lietuvos nacionalinės filharmonijos simfoninio orkestro dirigentė. 1969–2000 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija) dėstytoja, nuo 1990 m. Kauno fakulteto dėstytoja.
Pirmoji dirigavo daugelį lietuvių kompozitorių kūrinių. Dirigavo operas: B. Dvariono „Dalia“, D. Aubero „Fra Djavolas“, Š. Guno „Faustas“, V. Klovos „Vaiva“, D. Verdi „Rigoletas“, P. Čaikovskio „Eugenijus Oneginas“.
Dvariškės
Dvariškėmis vadinami kaimai:
Margarita Dvarionaitė
Biografija
Paskelbė per 160 publikacijų įvairiomis temomis.
Pamatinė lamina
thumb|250px Pamatinė lamina (bazalinė lamina) tai 50-200 nm storio danga, apgaubianti raumenų ir riebalines ląsteles, prisitvirtinusias prie epitelinio audinio bazalinio paviršiaus odoje, kraujagyslėse, virškinimo kanalo ir kvėpavimo takų ertmėse. Pamatinė lamina svarbi organų vystymuisi, nes ji palaiko epitelinių ląstelių poliškumą, lemia judriųjų ląstelių judėjimo kryptį, skiria vieną nuo kito greta esančius audinius. Pamatinė lamina sudaro užtvaras makromolekulėms. Tai lemia jos funkciją filtruojant kraują inkstuose.
Dampyro Žemė
thumb|255px|Dampyro Žemės padėtis Australijoje
Dampyro Žemė priskiriama didesnei geografinei sričiai – Kimberlio Žemei. Pavadinta anglų keliautojo Viljamo Dampyro garbei.
Sukubė
Sukubė ( – „meilužė, sugulovė“; sub- – „po, žemiau“ + cubāre – „gulėti“)  – demonas krikščioniškoje mitologijoje, kuris įgauna gražios moters pavidalą ir sapnuose vilioja vyrus, ypač – vienuolius. Anot religinių tradicijų, pakartotinus lytinius santykius su sukube lydi prastėjanti fizinė ir psichinė sveikata, netgi mirtis. Demonai, įgyjantys vyrišką pavidalą ir gundantys moteris, vadinami inkubais. Vieningo išvaizdos apibrėžimo nėra: sukubė dažniausiai apibūdinama, kaip esybė, galinti suteikti sau labai gražios moters išvaizdą, tačiau pažvelgus iš arčiau gali pasimatyti tam tikros kūno deformacijos, kaip plėšraus paukščio nagai ar gyvatės uodega.
Žydų Zohare bei viduramžių Ben Siros tekstuose Lilita buvo Adomo pirmoji žmona, kuri vėliau tapo sukube. Palikusi Adomą ir turėjusi lytinių santykių su arkangelu Samaeliu, ši atsisakė grįžti atgal į Edeną. Zohare ir Kabaloje minimos keturios sukubės, su kuriomis Samaelis buvo intymus. Įvardijamos keturios demonų karalienės – Lilita, Eišeta, Agrata bei Nahema.
Per visą istoriją, kunigai ir rabinai, įskaitant Ben Dosą ir Abajų, siekė pažaboti sukubių galią. Tačiau ne visos sukubės buvo bloga linkinčios. Viduramžių anglų rašytojo Volterio Mepo (Walter Map) satyroje „Smulkmenos teismui“ (De Nugis Curialium) rašoma, kad popiežius Silvestras II (999–1003) buvo susidėjęs su sukube vardu Meridijana, kuri šiam padėjo užimti aukščiausias pareigas Romos Katalikų Bažnyčioje. Prieš mirtį šis pripažino savo nuodėmes ir atgailavo.
Nuo XVI a. smuklės išorėje stovinti medinė sukubės statula ar sukubės formos papuošimai rodydavo, kad čia kartu yra ir viešnamis. Šiais laikais sukubės koncepcija plačiai paplitusi populiariojoje kultūroje, sutinkama knygose, filmuose, muzikoje, žaidimuose.
Jurežerio ežeras
Jurežerio ežeras – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 4 km į pietvakarius nuo Semeliškių miestelio, Semeliškių–Barbutiškių miškų vakarinėje dalyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,27 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 163,3 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, tik pietinis krantas aukštas. Ežeras nenutekantis, priklauso Nemuno mažųjų intakų baseinui (Dabintos upės baseinas). Pakrantės pelkėtos, miškingos.