cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miško dvaras
Miško Dvaras – šiaurinė Klaipėdos miesto dalis, esanti į vakarus nuo Labrenciškės ir į rytus nuo Girulių.
Žepiskiai
Žepiskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Augustavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietryčius nuo Augustavo ir 77 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Sawdust
Sawdust yra kompiliacinis Las Vegaso alternatyvaus roko grupės The Killers albumas, išleistas 2007 m. lapkričio mėn. Jame galima rasti grupės 2004–2007 m. m. išleistų singlų b–pusių dainas, kitų atlikėjų kūrinių koverius, vieną remiksuotą bei tris naujas dainas – „Tranquilize“ (su Lou Reed), „Leave The Bourbon On The Shelf“ (trečioji daina iš "Murder Trilogy") bei „Sweet Talk“.
Išleisti singlai – „Shadowplay“ bei „Tranquilize“.
Albumas buvo nominuotas „Shockwaves NME Awards“ Geriausio albumo viršelio, o „NME Awards“ – Geriausio Indie/Alternative albumo kategorijose. Iki šios dienos pasaulyje jo parduota virš 1 mln. egz., Did. Britanijoje ir Airijoje jis pasiekė platininio albumo statusą.
Papildomos dainos
Kai kuriose šalyse išleistuose albumuose buvo įrašytos papildomos dainos:
Samnitai
Samnitai – senovinė italikų tauta, kalbėjusi oskų grupės kalba. Pradžioje gyveno Samnijuje – Vidurinės Italijos kalnuose į pietus nuo Lacijaus, Kampanijos ir Apulijos pasienyje.
Samnitai sudarė genčių sąjungą, kuri vadinosi Samnitų federacija. Federaciją sudarė mažiausiai keturios gentys:
Nusilpus etruskams samnitai Italijos pietuose užsigrobė plačias žemes. Didžiąją dalį savo istorijos samnitai gyveno neturėdami jūros pakrantės, bet vėliau trumpą laiko tarpą jie turėjo žemių abiejose Italijos pakrantėse.
423 m. pr. m. e. samnitai užpuolė etruskų koloniją Kapują, 421 m. pr. m. e. – graikų miestą Kumus. Su Didžiosios Graikijos miestais ryšius palaikę samnitai elinizavosi.
Samnitai buvo paskutinė grupė, besipriešinusi romėnams 91–88 m. pr. m. e. Sąjungininkų kare. 82 m. pr. m. e. Romos diktatoriaus Liucijaus Kornelijaus Sulos paliepimu samnitai buvo išžudyti, o kas liko gyvi – išvaikyti. Samnitų pralaimėjimas buvo toks smarkus, kad tuo metu rašė, jog „Samnijaus miestai tapo kaimais, o kai kurie visiškai išnyko“.
Teodoras Momzenas samnitų kilmę siejo su umbrais.
Sabellians 萨贝利人
Tistedas
Tistedas – miestas Danijoje, Jutlandijos pusiasalio šiaurinėje dalyje. Pagal 2018 m. duomenis gyventojų skaičius buvo 13 416 žmonės.
Istorija
thumb|left|200px|Vienas iš lietuvių sukurtų paminklų Apylinkėse išliko Landgos – didžiausias šalyje bronzos amžiaus piliakalnis. Viduramžiais Tistedas buvo stambiu prekybos centru, 1500 m. suteiktos miesto teisės.
Lietuviai
Miesto poilsio zonoje Dragsbaeklejren Antrojo pasaulinio karo metais nacistinės Vokietijos kariuomenė buvo įsirengusi aerodromą. Vėliau šioje vietoje įsikūrė karo pabėgelių stovykla. Iš tūkstančio pabėgėlių trys ketvirtadalius sudarė lietuviai. Kaip padėkos ir atminimo ženklą 1947 m. išeiviai iš Lietuvos pastatė paminklinį ansamblį „Tėvynei Lietuvai“. Po to stovykla ištuštėjo – jos gyventojai išvyko į kitas šalis. 1950 m. teritorijoje įsikūrė Danijos karalystės Nepaprastųjų situacijų valdymo agentūra, išlikę paminklai paimti valstybės globon.
Kulautuvos lobiai
miniatiūra|250px|Kulautuvos senovinė gyvenvietės vieta Kulautuvos lobiai – Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, Kulautuvoje 1993–1996 m. rasti penki vėlyvųjų viduramžių sidabrinių dirbinių lobiai.
Atradimas
Lobiai rasti 1993–1996 m. Kulautuvoje, prie Nemuno ir Klevinės upių esančioje Kulautuvos senovinėje gyvenvietėje ir kapinyne. Lobius surado Eugenijaus Ivanausko vadovaujama archeologinė ekspedicija. Lobius sudaro sidabriniai lydiniai, papuošalai arba jų dalys, iš viso 50 radinių, bendra masė 683,33 g.
Lobiai
Pirmasis lobis rastas 1993 m., metalo ieškikliu tikrinant suartą senovinės gyvenvietės dalį. Jį sudaro:
Trečiasis lobis aptiktas tiriant kapinyną. Jį sudaro:
Ketvirtasis lobis aptiktas tiriant kapinyną. Jį sudaro:
Spėjama, kad dalis Kulautuvos lobių (antrasis – penktasis) buvo aukos dievams Andajui ar Perkūnui, pirmasis – greičiausiai individuali auka. Lobius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
681 m.
681 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota:
Žadeikių apylinkė
Žadeikių apylinkė sovietmečiu buvo:
Vilniaus šilumos tinklai
thumb|[[Vilniaus šiluminė elektrinė]] thumb|[[Vilniaus elektrinė-3 (2021)]] thumb|[[Vilniaus elektrinė-3 (2008)]] thumb|Ankstesnis [[logo (iki 2017)]]
Vilniaus šilumos tinklai (anksčiau Vilniaus energija) – energetikos įmonė, valdanti Vilniaus m. šilumos ir elektros ūkį.
Istorija
2002 m. vasario 1 d. Vilniaus centralizuoto šildymo sistemos 15-ai metų išnuomotos „Vilniaus energijai“.
Barkuškės
Barkuškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Turgelių.
Vilniaus šilumos tinklai
Istorija
2002–2017 m. priklausė didžiausiai Europoje energetikos paslaugų kompanijų grupei „Dalkia“ (vėliau Veolia).
Italijos konstitucinis referendumas
Italijos konstitucinis referendumas įvyko 1946 m. birželio 2 d. Referendumo metu piliečiai turėjo pasisakyti kokios valstybės santvarkos jie norėtų: respublikos ar monarchijos. Referendume dalyvavo 24 946 873 (89,08 %) nuo visų registruotų rinkėjų. Dauguma rinkėjų 12 718 641 (54,27 %) balsavo už respubliką. Tuo tarpu 10 718 502 (45,73 %) balsavo už monarchiją. 1 509 735 biuleteniai pripažinti negaliojančiais. Tuo pat metu vyko rinkimai į konstitucinę asamblėją. Balsavimo rezultatai pateiki lentelėje.
Vilniaus šilumos tinklai
Katilinės
Šilumadar tiekiama iš 39 kvartalinių ir individualių katilinių. Vienoje iš jų Salininkų kvartalinėje katilinėje 2006 m. pradėjo veikti mažoji termofikacinė elektrinė (0,6 MW elektros ir 0,9 MW šilumos galios). Avariniams atvejams yra numatyta ir gali būti eksploatuojama 4,2 MW galios mobili katilinė.
Kai kurios kvartalinės katilines:
Atlaso vabalas
Aprašymas ir ekologija
thumb|left|Atlaso vabalo patino ir patelės galvos palyginimas. Suaugę patinai gali siekti 13 cm. Kaip ir kiti Chalcosoma genties vabalai, patinai pasižymi dideliais ragais, kuriuos jie naudoja kovai dėl patelių. Atlaso vabalo galvos ragas yra platesnis už kitų Chalcosoma genties rūšių. Patelės mažesnės ir be ragų. Vabalai labai stiprūs, gali patempti net 4 kg svorį.
Lervos minta trūnijančia mediena, iki suaugusio vabalo vystosi apie trejus metus. Atlaso vabalo lervos pasižymi agresyvumu, paimtos į ranką dažnai stipriai įkanda. Jei tarp lervų atsiranda konkurencija, neretai užpuola ir viena kitą. Suaugę vabalai maitinasi pūvančiais vaisiais ir sula.
Santykis su žmonėmis
Dėl savo išvaizdos labai vertinamas vabzdžių kolekcionierių. Taip pat su juo rengiamos ir vabzdžių kautynės. Dėl nemažos paklausos veisiami ir nelaisvėje.
Vandeniniai strazdai
Vandeniniai strazdai (Cinclidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima.
Išvaizda
Tai vieninteliai šio būrio paukščiai, sugebantys nardyti ir plaukioti po vandeniu. Nedideli, apkūnūs, trumpa uodega ir stipriomis kojomis. Kūno ilgis 14-22 cm, masė 40-90 g.
Biologija
Gyvena poromis ir pavieniui. Didesnių būrių niekada nesudaro.
Lizdas
Lizdą įsirengia apgriuvusiuose upių šlaituose. Lizdas didelis, rutuliškas, iš samanų susuktas.
Paplitimas
Paplitę kalnuotose Amerikos, Azijos, Europos vietovėse bei Afrikos Atlaso kalnuose.
Šeimoje 1 gentis ir 5 rūšys.
Paneriškių ąžuolas
left|150px miniatiūra|250px|right|Paneriškių ąžuolas, 2015 m. sausis
Paneriškių ąžuolas – senas ąžuolas, augantis Elektrėnų savivaldybėje, Vievio seniūnijoje, Paneriškėse, kalvos ties Nerimi papėdės šlaite, šalia gyvenamos sodybos ūkinių pastatų. Medis supamas tankių krūmokšnių, šalia stovi informacinė rodyklė. Pasiekiamas iš magistralės pasukus į dešinę ties rodykle „Lazdėnai, Rykantai“, toliau vykstant link Paneriškių regyklos.
Kiumenlaksas
Kiumenlaksas (SV Kymmenedalen) – Suomijos regionas. Ribojasi su šiais regionais: Usima, Peijenės Hemė, Pietų Savonija, ir Pietų Karelija.
Paneriškių ąžuolas
Neries regioninio parko Sviliškio kraštovaizdžio draustinyje augančio Paneriškių ąžuolo būklė labai pablogėjo 2009 m., kuomet nulūžo ąžuolo viršūnė ir viena stambi šaka. Kol kas yra išlikusios gyvybingos dvi ąžuolo šakos. Kamiene prie pagrindo žiojėja didelė drevė. miniatiūra|250px|left|Rodyklė miške link ąžuolo
Paskelbtas valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu, remiantis Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1968 m. gegužės 14 d. įsakymu Nr. 157.
Kiumenlaksas
Savivaldybės
Kiumenlakse yra 7 savivaldybės. Miestai ir miesteliai paryškinti.
Kouvola regionai: Kotka-Hamina regionai:
Trevizo Pallacanestro
Trevizo „Benetton“ – 1954 m. įkurta Italijos krepšinio komanda. Komanda šiuo metu vadinasi pagrindinio rėmėjo – „Benetton“ vardu. Klubas rungtyniauja ULEB Europos taurėje.
Krikonys I
Krikonys I – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Mielagėnų, prie Birvėtos. Yra išlikę Krikonių dvaro pastatų.
Netoliese yra Krikonys II.
Thomas P. Kasulis
Jeilio universiteto menų bakalauras, menų magistras, filosofijos mokslų daktaras, Havajų universiteto menų magistras.
Vilkiškių apylinkė
Vilkiškių apylinkė sovietmečiu buvo:
682 m.
682 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Rugpjūtis
Bereiviškiai
Bereiviškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Veliuonos, kairiajame Snietalos krante.
Samnijus
Šiuo pavadinimu vadinosi ir vienas iš 11 Italijos administracinių regionų Romos imperijoje, egzistavęs iki imperijos egzistavimo pabaigos. thumb|left|225px|Senojo Samnijaus žemėlapis Pagrindiniai Samnijaus miestai buvo:
Samnijus buvo silpnai išvystyta sritis su kalnuotu reljefu ir nedideliu derlingų žemių kiekiu. Dėl to Samnijaus ekonomikos pagrindas buvo gyvulininkystė.
Nissan GT-R
thumb|300px|Nissan GT-R
Nissan GT-R – vienas greičiausių serijinių automobilių pasaulyje gaminamas „Nissan“ bendrovės. Jis buvo pristatytas 2007 metais Japonijoje, Tokijo automobilių parodoje, 2008 metais JAV ir visose kitose pasaulio rinkose 2009 m.
Savybės
Nissan GT-R turi 3,8 L V6 variklį. Du lygiagretūs turbokompresoriai aprūpina 480 AG (360 kW)/6400 rpm galią ir 588 Nm/3200–5200 rpm sukimo momentą. Automobilio svoris yra 1730 kg, kurį laiko suvirinta plieninė važiuoklė. Variklio gaubtas, bagažinės dangtis ir durys – aliumininės. Galinėje automobilio dalyje sumontuota pusiau automatinė pavarų dėžė ir ATTESA E-TS sistema, paskirstanti galią visiems keturiems ratams atskirai. Nissan GT-R gali pasiekti didžiausią 314 km/h greitį, o 100 km/h pasiekia per įspūdingas 3,2 sekundės.
Barkuškiai
Barkuškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Dubingių.
Joey Barton
Džozefas Antonijus Bartonas (g. 1982 m. rugsėjo 2 d.) – futbolininkas, dabartinis Newcastle United klubo saugas.
Vyriausiasis
Vyriausiasis – antra Kristoferio Paolinio trilogijos „Paveldėjimas“ dalis. Pirmoji knygos dalis vadinosi „Eragonas“.
Siužetas
Eragonas dar nespėja atsigauti nuo po mūšio patirtų sužalojimų, tačiau jam vėl tenka iškęsti išbandymą – prie pat įėjimo į Trondžheimą Azihadą bei visą jo būrį nužudo būrelis kulų. Jį lydėjęs Murtagas bei Dvyniai paimami į nelaisvę. Eragoną tai labai paveikia, nes jis pats savo akimis matė, kaip tai įvyko, tačiau negalėjo niekuo padėti vardenų vadui. Dabar jis neteko dar vieno brangaus žmogaus – Murtago.
Vardenams vadovauti pradeda Azihado dukra, Nasuada. Jai Eragonas prisiekia ištikimybę. Tačiau raitelis jaučia, kad vardenai yra pasidaliję į skirtingas grupuotes ir visos gviešiasi patraukti vaikiną savo pusėn. Galiausiai prieš išvykdamas iš Farten Duro, Eragonas tampa Hrotgaro klano nariu. Taigi, dabar jis jau saistomas ne tik priesaikos Nasuadai, bet ir nykštukų klano reikalavimais…
Changalaso ulusas
Changalaso ulusas  – ulusas centrinėje Jakutijoje. Administracinis centras – Pokrovskas.
Vyriausiasis
Siužetas
Orikui, Arijai ir Eragonui pavyksta nesunkiai pasiekti Du Veldenvardeno mišką bei elfų sostinę, Elesmerą. Tenais prasideda Eragono apmokymas. Jo nuostabai, Luošys, Kuris Sveikas, yra ne kas kitas, kaip išgyvenęs elfų raitelis Oromis. Safyra ir Eragonas uoliai kimba į Oromio ir Glaedro (toks Oromio drakono vardas) pamokas, tačiau Eragoną vis dažniau kankina nugaros skausmai ir jo nuotaika smarkiai prastėja. Tačiau galiausiai, Eragonas gauna neregėtą dovaną – drakonai paverčia Eragoną panašiu į elfą ir panaikina visus jo kūno sužeidimus…
Changalaso ulusas
Geografija
Teritorija yra centrinėje Jakutijoje. Didžiąją jos dalį užima Lenos plynaukštė, rytiniu pakraščiu teka Lenos upė, prie kurios įsikūrusios beveik visos uluso gyvenvietės.
Vyriausiasis
Siužetas
Armijos rikiuojasi Surdos ir Imperijos pasienyje. Eragonas tai sužino, naudodamasis magija ir išskuba iš Elesmeros į Surdą. Raitelis suspėja dar prieš prasidedant mūšiui, todėl dar spėja apgalvoti mūšio taktiką ir perimti vadovavimą vardenų magams. Mūšis prasideda. Nepaisant žmonių skaičių skirtumo, persvara atitenka vardenams. Tačiau staiga iš už horizonto išnyra dar vienas drakonų raitelis. Jis nužudo nykštukų karalių Hrotgarą ir stoja į mūšį su Eragonu. Nors naujojo raitelio raudonasis drakonas mažesnis nei Safyra, tačiau Eragonui nepavyksta jų nugalėti ore. Dvikova persikelia ant žemės. Eragonas atpažįsta raitelio kovos manierą ir nuima jam šalmą… Iš po jo pasirodo Murtago veidas…
Changalaso ulusas
Geografija
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -40 °C, liepos mėnesio temperatūra +19 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 200–350 mm.
Ties Lenos ir Siniajos santaka yra Lenos stulpų nacionalinis parkas, kuriame saugomi unikalūs geologiniai dariniai Lenos pakrantėje.
Gyventojai
Tautinė sudėtis (2002 m.):
Gyvenvietės
Pagrindinės uluso gyvenvietės:
Portulanas
Portulanas (it. portulano < porto – uostas) – jūrų žemėlapis su detaliai pavaizduota jūrų pakrante (buvo naudojamas XIII–XVII a.). Portulanai buvo efektyvios priemonės, padedančios jūreiviams pasinaudoti ankstesnių kartų jūrų keliautojų sukauptomis žiniomis. Tiksliai nežinoma kada atsirado tokio tipo jūrų žemėlapiai. Jų pirmtakai buvo vadinamieji portalani - smulkūs uostų sarašai ir jūrų kelių aprašymai, kuriuos jau ilgai naudojosi plaukiodami po Viduržemio jūrą.
Seniausias išlikęs portulanas Carte Pisane sukurtas apie 1290 m. Jame parodytos Viduržemio ir Juodoji jūros.
Savybės
Portulanai pasižymėjo rumbų linijomis, kuriomis buvo išraižyti šie žemėlapiai. Jos padėdavo jūreiviams laikytis reikiamo kurso. Vėliau kaip papildomas navigacijos simbolis skirtingų spalvų linijos, kuriomis buvo žymimos vyraujančios vėjo kryptys. Aštuoni pagrindiniai vėjai buvo žymimi juodai, pusinės krypties - žaliai.
Portulanai turėjo mastelį, kurio padalos maždaug atitiko iš rumbų linijų susidariusių keturkampių matmenis. Mastelis buvo vaizduojamas kaip kaspino pavidalo juosta, panašia į ruletę.
Pakrančių linijos buvo detalios ir tikslios, nors lengvai galima pastebėti, kad kai kurios sritys žemėlapių sudarytojams buvo geriau pažystamos nei kitos. Dėl portulanų navigacinės paskirties buvo specialiai padidinami ir paryškinami kyšuliai, uostai, upių žiotys, o norint neužgožti kranto linijos, vietovių vardai buvo rašomi sausumos plote.
Degučių apylinkė
Degučių apylinkė sovietmečiu buvo:
Portulanas
Savybės
Portulanų legendos beveik visada būdavo rašomos lotyniškai, labai retai - vartojamas katalonų ar italų dialektas.
Khadžurahas
Khadžurahas  – turistinis kaimelis, išsidėstęs prie 20 hinduizmo šventyklų grupės centrinėje Madhja Pradešo valstijoje, vienas didžiausių turistų traukos centrų Indijoje. šaivizmo, vaišnavizmo ir džainizmo religijos ir kultūros paminklų kompleksas 1986 m. buvo įtrauktas į UNESCO saugomo pasaulio kultūros paveldo sąrašą.
miniatiūra|250px|left|Deivės Džagadambės šventykla
Khadžurahas pasižymi savo delikačiu architektūriniu stiliumi ir garsėja savo erotiniais bareljefais. Iš senovėje čia buvusių 85 šventyklų dabar išlikusios 20–22 (daugelio telikę griuvėsiai). Svarbiausios šventyklos:
Daugelio šventyklų sienos gausiai dekoruotos bareljefais. Juose greta dievų vaizduojami žmonės, dirbantys įvairius darbus, amatininkai, muzikantai. Apie dešimtadalį bareljefų sudaro įvairių tantrinių sueities praktikų vaizdiniai.
Istorija
Šventyklos pastatytos IX–XII a. laikotarpyje. Tai susiję su hinduizmo atgimimu Indijos istorijoje. Su Khadžurahu susijusi Chandela dinastija, kurios valdovai pagarsėjo Machmudo Gaznevido vadovaujamos musulmonų kariuomenės, puldinėjusios Indijos šiaurę, sustabdymu ir puikios architektūros šventyklomis, pastatytomis savo religinėje sostinėje Khadžurahe. Viso buvo pastatytos 85 šventyklos ir daug kitų statinių. Iki šių dienų pasaulietinių bei daugelio kulto pastatų neišlikę. Khadžurahą 1336 m. aprašė garsus viduramžių arabų keliautojas Ibn Batuta. Vėliau šventyklos buvo apleistos, sunyko, apaugo džiunglėmis. Jos buvo atstatytos tik XX a.
Hartfordšyras
Hartfordšyras (sutrumpintai Hartas) – Rytų Anglijos regione, Anglijoje. Šiaurėje ribojasi su Bedfordšyro, šiaurės rytuose su Kembridžšyro, rytuose su Esekso, vakaruose su Bakingamšyro grafystėmis bei pietuose su Didžiojo Londono administraciniu vienetu, grafyste ir regionu.
Geografija
Priėjimo prie jūros neturinti grafystė, kurios plotas yra 1643 km². Hartfordšyras padalintas į 10 administracinių rajonų. Grafystės administracinis centras – Hartfordas.
Bučionių apylinkė
Bučionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Surviliškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. Panaikinta iki 1954 m.
Nemunas (Klaipėda)
Nemunas – pietinė Klaipėdos miesto dalis, esanti kvartale tarp Baltijos pr., Šilutės pl., Dubysos g. ir Taikos pr.
Šri Lankos vėliava
thumb|right|[[Šri Lanka|Šri Lankos vėliava, naudojama nuo 1972 m.]] Šri Lankos vėliava – vienas iš oficialių Šri Lankos valstybės nacionalinių simbolių. Dabartinė vėliava yra naudojama nuo 1972 m. gegužės 22 d. Ši vėliava dažnai vadinama Liūto vėliava.
Birbiliškė (Jurbarkas)
Birbiliškė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, dešiniajame Akmenos krante, 2 km į šiaurės vakarus nuo Tamošių.
Krikonys II
Krikonys II – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km į pietvskarius Mielagėnų, prie Kančioginos upės (kitapus jos – Krikonys I).
Kupšiai
Kupšiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 6 km į pietryčius nuo Kartenos. Teritorijos plotas – 245,99 ha.
Etimologija
Vietovardis kilo iš pirmojo naujakurio Kupšio pavardės. Ši pavardė kildintina nuo žemaičių tarmėje naudojamo žodžio kupčius, t. y.. Pirmasis naujakurys galėjo būti ne žemdirbys, o pirklys, prekiavęs iš dvaro įsigytu mišku. Vietos gyventojai kaimą vadina 🇬🇸. thumb|rigth|300px|Kupšiai 1915 m. vokiečių karo topografų parengtame plane
Geografija
Kaimas yra Kartenos seniūnijos rytiniame pakraštyje. Šiaurėje jis ribojasi su Gaudučiais, rytuose – su Mamiais, pietryčiuose – su Eitučiais, pietuose – su Lubiais, vakaruose – su Lygnugariškiais. Centrine kaimo dalimi iš Mamių link Lygnugariškių teka dešinysis Alanto intakas Karkluojė, į kurią vakarinėje dalyje įteka kairysis jos intakas – Pievupalis. Šiaurine kaimo riba teka dar vienas Alanto intakas – Rupšupis.
Centrine kaimo dalimi link magistralinio kelio praeina rajoninis kelias Kuliai–Šiemuliai–Gaudučiai (3213). Į vakarus nuo šio kelio dešiniajame Karkluojės krante, Domarkų sodybvietėje stovi vienintelė kaime registruota sodyba.
Rytinėje kaimo dalyje auga Girelės (🇬🇸), o pietinėje – Stončiaus girelės miškai.
Barliškės
Barliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Eitminiškių.
683 m.
683 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kupšiai
Istorija
Pirmieji naujakuriai Karkluojės upelio pakrantėse ėmė kurtis XVII a. pabaigoje arba XVIII a. pirmoje pusėje, Kartenos dvarininkams ėmus eksportui ir vidaus rinkai kirsti tarp Alanto ir Minijos upių augusį dvaro mišką, vadintą Girele (🇬🇸). Iš dvaro išsinuomotus, išsipirktus ir plėšiniais paverstus miško sklypus dar ilgai žemdirbiai vadino Girelėmis arba Pagireliais. Atsiradus kaimui, miškas kitaip vadintas Kupšine.
683 m.
Mirtys
Nedatuota: -
Kupšiai
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose Kupšių kaimas sutinkamas nuo XIX a. Šio amžiaus pirmoje pusėje jame buvo 6, o viduryje – 5 baudžiauninkų sodybos. Keturios sodybos stovėjo Karkluojės dešiniajame krante, šalia kryžkelės, o dar pora vienkieminių ūkių buvo į rytus nuo jos, abipus upės. Ūkius kaime nuomoję žemdirbiai ėjo lažą grafų Pliaterių Kartenos dvare. Žemdirbių dvasiniais reikalais rūpinosi Kartenos parapijos kunigai.
Vienas stambiausių ūkininkų tarpukariu buvo Juozapas Domarkas, valdęs 40 ha žemės. Jis mirė 1938 m., nekilnojamąjį turtą palikdamas sūnums Julijonui ir Juozapui. Kitas stambus ūkininkas Aleksandras Jedenkus valdė apie 34 ha žemės. Jam 1936 m. mirus, ūkį pasidalino sūnūs Kazimieras, Julijonas ir Apolinaras.
Prie stambiausių ūkininkų priklausė 30 ha savininkas Juozapas Lūža. Jo sodyboje stovėjo namas (🇬🇸), svirnas (🇬🇸), tvartas (🇬🇸), kluonas (🇬🇸), du šuliniai (vienas skirtas šeimynai gerti ir maistui pasigaminti, kitas – gyvuliams girdyti), o kieme stūksojo monumentalus kryžius. Šeimininkui 1939 m. mirus, ūkį perėmė jaunėlis sūnus Antanas Lūža.
Prieš Antrąjį pasaulinį karą ir pokario metais Kupšiuose taip pat gyveno valstiečiai Antanas ir Petrė Spučiai, Antanas ir Stasė Symės, Leonas ir Kazimiera Brazdeikiai, Pranas ir Jadvyga Razmai, Juozas Kumpis, Kundrotas, Kubilius, Šlyžius, Puplesiai, kalvis Ignas Stončius su žmona Kazimiera, Vaclovas ir Aniceta Stončiūtė Butkai, bežemis kaimo stalius Juozas Stončius.
1948–1949 m. iš kaimo buvo ištremtos 6 ūkininkų šeimos, kurias sudarė 19 asmenų: Leonas ir Kazimiera Brazdeikiai su vaikais Leonu ir Elvyra, Kajetonas ir Ona Jedenkai, Kazys ir Juzefa Jedenkai su vaikais Veronika, Irena ir Viliumi, Antanas ir Juzefa Lūžos su vaikais Antanu ir Regina, Pranas Narkus su dukra Petre, Ignas ir Kazimiera Stončiai. Ona Jedenkienė, Pranas Narkus ir Ignas Stončius mirė Sibire, o kitiems tremtiniams 1956–1958 m. buvo leista grįžti į Lietuvą.
Sovietmečiu plečiant kolūkių dirbamos žemės plotus ir naikinant vienkiemius, žemdirbių šeimos buvo iškeliamos į kolūkines gyvenvietes. Todėl Kupšių žemės ištuštėjo, o nuo 2001 m. kaime registruotų gyventojų nebeliko.
Luknės
Luknės – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, prie kelio, 6 km į pietvakarius nuo Skuodo. Seniūnaitijos centras. Šiauriniu kaimo pakraščiu eina siena su Latvija. Pro kaimą teka Šventosios intakas Luknė).
Istorija
Šalia gyvenvietės įamžinta Skuodo mūšio vieta.
1950–1992 m. Luknių kolūkio centrinė gyvenvietė. Pastatyti kultūros namai, įrengtas vaikų darželis, medicinos punktas. Iki 1952 m. įsteigta pradžios mokykla, 1952–1993 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. pradžios mokykla, Bartuvos mokyklos pradinio ugdymo skyrius. 1951 m. įkurta biblioteka.
Žymūs žmonės
Gyveno (gyvena);
Grikinukas
Grikinukas, sodinis grambuoliukas (Phyllopertha horticola) – grambuoliukų (Rutelidae) šeimos vabalas. Kūnas 8,5-11 mm ilgio, ovalus, žvilgantis, plaukuotas. antsparniai geltonai rudi arba rudi. Galva, priešnugarėlė, skydelis – juodai žali arba tamsiai mėlyni.
Vabalai skraido gegužės – birželio mėn. šiltomis saulėtomis dienomis. Patelės kiaušinius deda į dirvą. Lervos minta įvairių žolinių ir sumedėjusių augalų šaknimis. Vystymosi ciklas trunka vienerius metus. Lietuvoje labai dažnas.
Zensburgo apskritis
Geografija
thumb|left|200px|Rytų Prūsijos provincija iki 1905 m.: vakarinė dalis – [[Karaliaučiaus apygarda, rytinė dalis – Gumbinės apygarda]] Zensburgo apskritis apėmė pietrytinę Rytų Prūsijos provincijos dalį, ribojosi su Ortelsburgo, Rešliaus, Rastenburgo, Lėciaus ir Johanisburgo apskritimis.
Apskrities plotas 1231,5 km², iš jų 54,7% užėmė naudingas plotas, 25,8% miškas, 12,5% vandenys. 1945 m. sausio 1 d. apskrityje buvo Nikolaikų ir Zensburgo miestai bei 121 savivaldybė.
Istorija
Buvusios Prūsijos kunigaikštystės Lietuvos departamento Zensburgo apskritis įsteigta 1818 m. reorganizuojant krašto valdymą. Zensburge įkurta Landrato įstaiga. Apskrityje buvo 9 parapijos. 1905 m. Zensburgo apskritis priskirta naujai suformuotai Alnaštyno apygardai. 1938 m. dalis prūsiškų ir lenkiškų vietovardžių suvokietinta, pav., Grabava pavadinta Grabenhof, Rudžionys – Niedersee, Šimonkai – Schmidtsdorf, Voznicos – Julienhöfen.
1945 m. apskritis atiteko Lenkijai, jos teritorijoje buvo suformuotas Mrongovo pavietas, kuris nuo 1999 m. įeina į Varmės–Mozūrų vaivadiją.
== Gyventojai ==
1890 m. lenkais užsirašė 29 400 gyventojų.
Gyventojai pagal tikėjimą
Eugenijus Ivanauskas (1959)
Eugenijus Ivanauskas (g. 1959 m. gegužės 30 d. Kaune) – Lietuvos archeologas, istorikas.
Biografija
1977 m. baigė Kauno 28-ąją vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.
1986–1991 m. Mokslinės – metodinės kultūros paminklų tarybos istorikas ir archeologas. 1991–2003 m. Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro (nuo 1995 m. Kultūros paveldo centras) archeologas. 2005 m. Lietuvos banko Kauno skyriaus muziejininkas.
Archeologija susidomėjo 1964 m. radęs auksinę grandinėlę Kauno senamiestyje. Nuo 1989 m. vykdė archeologinius žvalgomuosius tyrimus. Svarbiausia tyrimų sritis – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės dvarvietės, kaimavietės, senamiesčiai, lobių radimvietės, numizmatika.
Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.
Neringa (Klaipėda)
Neringa – pietinė Klaipėdos miesto dalis. Šiaurėje eina Baltijos prospektas, rytuose – Šilutės plentas, pietuose – Debreceno gatvė, vakaruose yra nedidelis parkas už kurio yra Pempininkų mikrorajonas.
Skydelis (entomologija)
right|thumb|300px|Vabalo [[Bronzinukas|Bronzinuko (Cetonia aurata) skydelis (apvestas mėlynu skrituliuku).]]
Skydelis – tarp antsparnių įsiterpusi nedidelė, dažniausiai trikampė, vidunugarėlės dalis.
Kilis
thumb|200px|[[Jachta, turinti pelekinį kilį.]] Laivo (ar valties) kilis – dugno išilginė sija nuo priekio iki galo, jungianti abi jo dalis, bei atliekanti vieną pagrindinių vaidmenų dugno tvirtume.
Paprastai kilis yra pirma dalis, pagaminama statant laivą. Todėl neretai pagaminto kilio paklojimas laivų statykloje laikomas paties laivo statybos pradžia.
Burlaiviuose kilis atlieka balasto funkciją ir dalyvauja laivo judėjime naudojant bures. Todėl burlaivių kiliai būna daug didesni, dažniausiai peleko, sparno ar svogūno formos. Pasitaiko dvigubų kilių. thumb|center|350px|Kilis paklotas laivo statybai
Jutta Kleinschmidt
Jutta Kleinschmidt (g. 1972 m. rugpjūčio 29 d.) – ralio lenktynininkė iš Vokietijos. 1988 m. ji pirmą kartą sudalyvavo Dakaro ralyje, motociklų įskaitoje. 1994 m. J. Kleinschmidt pradėjo lenktyniauti su automobiliu, o 1997 m. laimėjo etapą. Ji tapo pirmąja moterimi, laimėjusia Dakaro ralio etapą. 2001 m. ji nugalėjo Dakaro ralyje su Mitsubishi automobiliu ir tapo pirmąja moterimi, laimėjusia Dakaro ralį ir pirmąja Vokietijos atstove, nugalėjusia automobilių kategorijoje.
2021 m. vokietė prisijungė prie naujai sukurto elektrinių visureigių Extreme E čempionato „Abt Cupra XE“ komandos. Ji dalyvavo ir 2022 m. sezono pirmuose 4 etapuose.
US Rumelange
Riumelanžo US – Liuksemburgo futbolo klubas iš Riumelanžo.
Banska Štiavnica
Banska Štiavnica  – miestas Slovakijoje, Banska Bistricos krašte, į pietvakarius nuo Banska Bistricos, Štiavnicos kalnuose, prie Štiavnicos upės. Medienos apdirbimo, spalvotosios metalurgijos (švino, cinko, vario lydymas), tekstilės ir trikotažo, maisto (ypač tabako) pramonė. Svarbus turistinis centras. Yra kalnakasybos muziejus, botanikos sodas. Veikia miškų ūkio akademija, įkurta 1763 m. (buvusi Kasybos akademija). Apylinkėse trykšta mineralinės versmės.
Paveldas
Banska Štiavnica žymi savo architektūros paveldu. Yra XIII a. pr. pilis su bažnyčia (1497–1515 m. perstatyta vėlyvosios gotikos stiliumi), 1571 m. pastatyta naujoji pilis, XV–XVI a. vėlyvosios gotikos bažnyčios (Šv. Kotrynos ir Švč. Mergelės Marijos Dievo Motinos), barokinis kalvarijų ansamblis (1751 m., architektas F. Pergeris), 1748 m. Švč. Trejybės paminklas (skulptorius D. Stanetti), 1892 m. neorenesansinis Kasybos akademijos pastatas. 1993 m. Banska Štiavnicos senamiestis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
US Rumelange
Istorija
2012–2013 m. antroje pakopoje užėmė antrą vietą. Po sezono buvo perkelti į aukščiausią lygą.
2016–2017 m. Nacionaliniame divizione liko trylikti ir po sezono buvo perkelti į žemesnę pakopą.
Banska Štiavnica
Istorija
Vietovė buvo gyvenama nuo neolito laikų. III a. pr. m. e. hunai čia įkūrė sidabro kasyklą ir gyvenvietę. X-XI a. toje vietoje įsikūrė slavai. Teritorija priklausė Vengrijos karalystei, čia buvo pagrindinė vengrų sidabro kasykla. 1238 m. Banska Štiavnicai suteiktas karališkojo miesto statusas, miestas buvo įtvirtintas. Banska Štiavnica buvo svarbus reformacijos centras, 1735 m. įkurta pirmoji Vengrijoje kalnakasybos mokykla, vėliau virtusi akademija (pirmąja technine aukštąja mokykla pasaulyje). 1782 m. Banska Štiavnica buvo trečias pagal dydį Vengrijos karalystės miestas, bet XIX a. baigus aukso ir sidabro gavybą, miesto reikšmė sumenko.
US Rumelange
Foussball Éierepromotioun (II)
2019–2020 m. sezone čempionatas buvo nutrauktas dėl pandemijos. Tuo metu ekipa buvo penktoje vietoje.
2020–2021 m. sezone čempionatas prasidėjo kaip įprasta, tačiau netrukus buvo nutrauktas dėl pandemijos. Tuo metu ekipa buvo pirmenybių lyderiais. Čempionatas laikomas neįvykusiu.
2021–2022 m. rungtyniavo antroje pakopoje ir užėmė penktą vietą.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Foussball Éierepromotioun lygoje (Promotion d’Honneur).
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Savivaldybės stadione  – futbolo stadione, kurio talpa 2 950 žiūrovų. Stadiono veja – dirbtinė danga.
Pajūrinis stiebinukas
Pajūrinis stiebinukas (Mesoligia literosa) – pelėdgalvių (Noctuidae) šeimos drugys. Skraido liepos – rugpjūčio mėn. smėlynuose. Vikšrai gyvena ant įvairių žolinių augalų. Vikšras gelsvas, nugarinėjė pusėje yra dvi rausvos linijos.
Lietuvoje labai reta rūšis. Rasta Klaipėdos, Kretingos rajonuose, Kuršių nerijoje. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Karabasas Barabasas
alt=|miniatiūra|Karabasas Barabasas spektaklyje (akt. Aleksandras Čaginas), 1939Karabasas Barabasas – Aleksejaus Tolstojaus literatūrinės pasakos „Buratinas arba auksinis raktelis“ (išleista 1936 m.) herojus, pagrindinis antagonistas.
Pagal aprašymą Karabasas Barabasas buvo labai rūstus, baisus, didžiaburnis, su ilga barzda. Jis buvo lėlių teatro šeimininkas ir lėlių mokslų daktaras. Jį taip pat vadino „sinjoru Karabasu Barabasu, artimiausiu Tarabaro karaliaus draugu“. Epizodiškai minimas ir kitose A. Tolstojaus pasakose.
„Karabasu Barabasu“ neoficialiai vadino didžiausią pasaulyje lėktuvą An-225 Mrija ir pirmą pasaulyje dujų turbininį tanką T-80.
Silva rerum
Vertimai į kitas kalbas
2014 m. romanas išverstas į latvių kalbą. Latvijoje vykusios akcijos „Didysis skaitymas“ metu ši knyga pateko tarp 100 visų laikų mėgstamiausių latvių knygų ir tapo vienintele lietuviška knyga, patekusia į šį šimtą. 2015 m. knyga pasirodė lenkų kalba.
Apdovanojimai
2008 m. pirmoji trilogijos dalis pelnė Jurgos Ivanauskaitės vardo premiją, o 2009 m. skaitytojų išrinkta metų knyga.
Phagspos raštas
thumb|60px|left|Žodis „Wiki“ Phagpos raštu
Phagspos raštas arba Aikštės raštas – raštas, kurį XII a. sukūrė Tibeto lama Phagspa mongolų kilmės Kinijos chanui Kublai.
Jis buvo sukurtas užrašyti mongolų kalbai, ir buvo paremtas tibetiečių rašto sistema: buvo silabografinis (skiemeninis), kur kiekvienas ženklas reiškia skiemenį, besibaigiantį balsiu „a“, o kiti balsiai žymimi diakritiniais ženklais.
Buvo ketininimų padaryti šį raštą visos Kinijos imperijos raštu, tačiau jis neprigijo, vėliau naudotas tik kaip dekoratyvinis raštas antspauduose.
Jekaterina Furceva
Jekaterina Furceva (, 1910 m. gruodžio 7 d. Kalinino srityje – m. 1974 m. spalio 24 d. Maskvoje ) – tarybinė partinė ir valstybės veikėja, buvusi TSRS Kultūros ministrė, viena iš nedaugelio moterų TSRS aukščiausioje valdžioje.
Džiaugiai
Džiaugiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Tamošių, kairiajame Mituvos krante.
Pergalės ordinas
Pergalės ordinas – aukščiausias karinis TSRS ordinas. Įsteigtas 1943 m. lapkričio 8 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku kartu su kareivišku Šlovės ordinu. 1944 m. rugpjūčio 18 d. TSRS AT Prezidimo nutarimu patvirtintas Pergalės ordino pavyzdys ir ordino juostos aprašas bei juostelės nešiojimo tvarka. Viso buvo 20 apdovanojimų ir 17 kavalierių (trys apdovanoti po 2 kartus, vieno apdovanojimas po mirties panaikintas).
Ordino ženklas
thumb|left|200px|Pergalės ordino kopija stambiu planu Pergalės ordino ženklas yra iškila rubininė penkiakampė žvaigždė su briliantų apvadu. Tarp šios žvaigždės spindulių yra po 5 siaurus spindulius, nusėtus briliantais. Žvaigždės centre yra skritulys, padengtas žydru emaliu, kuriame pavaizduotas Maskvos Kremliaus Spaso bokštas ir ir dalis Kremliaus sienos su Lenino mauzoliejumi, šį vaizdą supa lauro ir ąžuolo šakų vainikas. viršutinėje skritulio dalyje, abipus bokšto žvaigždės užrašas balto emalio raidėmis СССР ('TSRS'). Apatinėje skritulio dalyje raudono emalio juostelėje užrašas balto emalio raidėmis ПОБЕДА ('Pergalė').
Ordino ženklas gaminamas iš platinos. Puošiant ordiną panaudoti platina, auksas, sidabras, emalis, penki dirbtiniai rubinai (žvaigždės spinduliams), 174 smulkūs briliantai.
Nuotolis tarp tolimiausių spindulių galų – 72 mm. Skritulio su Spaso bokštu skersmuo – 31 mm. Suminė masė – 78 g. Platinos kiekis ordine – 47 g, aukso – 2 g, sidabro – 19 g. Visi 5 rubinai – po 5 karatus. Suminė briliantų masė – 16 karatų.
Antroje pusėje (reverse) yra apvali sidabrinė plokštelė, kurios centre sidabrinis strypelis su sriegiais ir veržle (apvali, sidabrinė, skersmuo 14–16 mm), skirti pritvirtinti ordino ženklą prie drabužių. Plokštelė prie ordino pritvirtinta penkiomis kniedėmis.
Ordino juostelė
Ordino juostelės plotis – 46 mm, aukštis – 8 mm. Ji turi 6 kitų tarybinių ordinų spalvas, atskirtas baltais pusės milimetro pločio ruoželiais:
Juostelė nešiojama 1 cm aukščiau už kitų apdovanojimų juosteles.
Sukūrimo istorija
1943 m., po lūžio Didžiajame Tėvynės kare, TSRS vadovybė nutarė įkurti aukščiausiąjį karinį ordiną, kuriuo galėtų apdovanoti labiausiai nusipelniusius karvedžius. Keliems dailininkams medalininkams buvo duotas užsakymas paruošti ordino ženklo eskizus. Pradžioje buvo galvojama ordiną pavadinti За верность Родине ('Už ištikimybę Tėvynei').
1943 m. liepos mėn. vienas pirmųjų ordino ženklo projektą pateikė Tarybinės Armijos Užnugario valdybos štabo karininkas pulkininkas N. Nejelovas (Н. С. Неелов). Tačiau jo projektas nebuvo patvirtintas, ordino eskizo kūrimas tęsėsi. Iš pateiktų eskizų buvo atrinktas Vyriausiosios užnugario intendantų valdybos techninio komiteto vyriausiojo dailininko A. Kuznecovo ('А. И. Кузнецов') projektas. A. Kuznecovas jau buvo sukūręs Tėvynės karo ordino ženklų projektą. Pirmasis ordino pavyzdys Stalinui buvo pateiktas 1943 m. spalio 25 d. Ordino projektui (penkiakampė žvaigždė su apvaliu medalionu centre, kuriame profiliniai Lenino ir Stalino portretai (kaip ir Nejelovo projekte)) Stalinas nepritarė. Stalinas pasiūlė medaliono centre pavaizduoti Maskvos Kremliaus Spaso bokštą. Spalio 29 d. Kuznecovas pateikė kelis naujus eskizus, iš kurių Stalinas parinko vieną, turėjusį užrašą Победа ('Pergalė'). Dailininkui buvo pasiūlyta pakoreguoti ordino išvaizdą – padidinti Spaso bokšto ir Kremliaus sienos vaizdą, foną padaryti žydru, pakeisti raudonos žvaigždės spindulių tarpuose esančių mažųjų spindulių dydį. Lapkričio 5 d. buvo pabaigtas bandomasis ordino egzempliorius, pagamintas iš platinos, briliantų ir rubinų. Tada ordino ženklo projektas buvo patvirtintas.
Ordinas turėjo būti gaminamas iš brangiųjų metalų (platina ir auksas) ir brangakmenių (briliantai ir rubinai), todėl ordinų gamyba buvo pavesta Maskvos juvelyrinio laikrodžių fabriko meistrams. Tai buvo unikalus atvejis, Pergalės ordinas buvo vienintelis TSRS ordinas, kurį gamino ne monetų kalykla. Buvo numatyta pagaminti 30 ordino ženklų. Specialistų paskaičiavimais kiekvienam ženklui reikėjo 180 briliantų, 50 rožyčių ir 300 g platinos (atsižvelgiant į sugadinamas medžiagas). Liaudies komisarų tarybos nutarimu ordinų gamybai buvo išskirta 5400 briliantai, 1500 rožyčių ir 9 kg platinos. Gaminant ordinus buvo susidurta su problema – natūralūs rubinai būna įvairių atspalvių, todėl nepavyko surinkti net vieno ordino, kurio raudonos žvaigždės spindulių spalva būtų vienoda. Todėl buvo nutarta ordinų gamybai naudoti dirbtinius rubinus, kuriuos galima pagaminti vienodo atspalvio.
Pirmieji apdovanojimai (1944 m.)
Pirmasis apdovanojimas Pergalės ordinu įvyko 1944 m. balandžio 10 d. Apdovanotasis Pergalės ordinu Nr. 1 buvo 1-ojo Ukrainos fronto vadas Tarybų Sąjungos maršalas G. Žukovas. Ordiną Nr.2 gavo Generalinio štabo viršininkas Tarybų Sąjungos maršalas A. Vasilevskis, ordiną Nr. 3 gavo Vyriausiasis vadas Tarybų Sąjungos maršalas J. Stalinas. Visi šie trys ordinai suteikti už dešiniakrantės Ukrainos išvadavimą.
Apdovanojimai karo pabaigoje
thumb|right||Antrojo Pergalės ordino įteikimo A. Vasilevskiui įskaitos kortelė Tolesni apdovanojimai įvyko 1945 m. kovo 30 d., kai ordino kavalieriais tapo:
1945 m. balandžio 19 d. antruoju Pergalės ordinu buvo apdovanotas 3-iojo Baltarusijos fronto vadas Tarybų Sąjungos maršalas A. Vasilevskis (už Kenigsbergo ir Rytų Prūsijos užėmimą).
1945 m. balandžio 26 d. Pergalės ordinais apdovanoti dar du karvedžiai (už Vengrijos ir Austrijos užėmimą):
1945 m. gegužės 31 d. ordinu buvo apdovanoti:
1945 m. birželio 4 d. Pergalės ordinais už kovinių operacijų planavimą ir frontų veiklos koordinavimą viso karo metu buvo apdovanoti dar du karvedžiai:
1945 m. birželio 26 d. antruoju Pergalės ordinu apdovanotas J. Stalinas.
1945 m. rugsėjo 8 d. Pergalės ordinu už pergalę prieš Japoniją apdovanotas Tolimųjų Rytų Fronto vadas Tarybų Sąjungos maršalas Kirilas Mereckovas.
Sąjungininkų apdovanojimas
Pasibaigus karui buvo nutarta apdovanoti Pergalės ordinu sąjungininkų kariuomenių vadus. 1945 m. birželio 5 d. „už ryškius pasiekimus vadovaujant didelio masto karinėms operacijoms, kurių dėka buvo pasiekta Jungtinių Tautų pergalė prieš hitlerinę Vokietiją“ buvo apdovanoti:
Rumunijos karalius Michajus I Hohencolernas-Zigmnarinenas 1944 m. rugpjūčio 23 d. areštavo su hitlerine Vokietija bendradarbiavusią Rumunijos vyriausybę. Už tai 1945 m. liepos 6 d. karalius Michajus I buvo apdovanotas Pergalės ordinu „už ryžtingą Rumunijos politikos posūkį nutraukti ryšius su hitlerine Vokietija ir sudaryti sąjungą su Jungtinėmis Tautomis metu, kai Vokietijos pralaimėjimas dar nebuvo akivaizdus“.
Lenkijos maršalas Michalas Rolia-Žimerinskis (Michał Żymierski) Pergalės ordinu buvo apdovanotas 1945 m. rugpjūčio 9 d. „už ryškius nuopelnus organizuojant Lenkijos ginkluotąsias pajėgas ir sėkmingą vadovavimą Lenkijos kariuomenės kovinėms operacijoms lemiamiuose mūšiuose prieš bendrą priešą – hitlerinę Vokietiją“.
Paskutinis Pergalės ordino kavalierius užsienietis buvo 1945 m. rugsėjo 9 d. apdovanotas Jugoslavijos maršalas Josipas Broz Titas („už žymius nuopelnus vadovaujant didelio masto kovinėms operacijoms, kurios Jungtinėms Tautoms padėjo laimėti prieš hitlerinę Vokietiją“).
Krioterapija
thumb thumb Krioterapija:
Dabartinėje sporto praktikoje krioterapija gydo sportininkų traumas, skatina išvargintų raumenų regeneraciją.
Fizioterapinė krioterapija
Žeminant audinių temperatūrą lėtėja medžiagų ir energijos apykaita, geriau išgyvena ląstelės, mažėja uždegimas, silpsta skausmas ir spazmai, siaurėja kraujagyslės.
Šaldoma naudojant plastikinį maišelį su ledu (toks variantas angliškai vadinamas ice pack therapy), ledo gabalėlius, atšaldytus paketus, šaltas sūkurines vonias, šaldančius purškalus ir kt. Šios priemonės atima iš audinių šilumą tiesioginio sąlyčio būdu. Šaldantys purškalai šaldo garuodami, o sūkurinė vonia nuneša šilumą konvekcijos dėka.
Šaldymu slopinamas aštrus ir lėtinis skausmas. Šaltis sukelia kraujagyslių susiaurėjimą, po kurio seka refleksinis jų išsiplėtimas. Atšaldytoje vietoje sulėtėja metabolizmas ir fermentų veikla, sumažėja deguonies naudojimas. Šaltis mažina raumenų skaidulų juntamųjų verpsčių aktyvumą ir nervinių impulsų greitį, todėl mažina spazmus ir apsauginį raumenų įsitempimą.
Popiežius Leonas I
Biografija
thumb|left|150px|Karas tarp Leono ir Atilos Apie 422–432 m. arkidiakonas Romoje. Jo pontifikato metu žlungančią Vakarų Romos imperiją siaubė barbarai, todėl Leonas I reiškėsi ne tik kaip Bažnyčios, bet ir kaip valstybės vadovas – 452 m. derėjosi su hunų, 455 m. – su vandalų vadais, kad šie nežudytų žmonių ir nedegintų Romos.
Bažnyčios reikaluose pasižymėjo kaip ortodoksijos saugotojas ir Apaštalų Sosto teisių gynėjas. Kovojo su erezijomis ir jų skleidėjais monofizitais, pelagijonais, Manio, Prisciliano sekėjais. Gynė Romos bažnyčios viršenybę Aleksandrijos ir Antiochijos bažnyčių atžvilgiu, stiprino Romos bažnyčios įtaką Afrikoje, Galijoje ir Ilyrijoje. Siekdamas išsaugoti Bažnyčios vienybę jis nusileido Aleksandrijos bažnyčiai dėl Velykų datos apskaičiavimo.
Filosofija
Atskleisdamas monofizitų klaidingus teiginius aiškiai pasisakė už dvi Jėzaus Kristaus prigimtis viename asmenyje. Pabrėžė, kad abiejų prigimčių savybės, sujungtos viename asmenyje, liko nesumaišytos, bet vienijamos vieno dieviškojo asmens. Jo kristologinis mokymas išplaukė iš soteriologijos supratimo – kad išgelbėtų žmoniją, Jėzus privalėjo būti ir Dievu, ir žmogumi. Savo mokymą išdėstė laiške vyskupui Flavianui Chalkedono susirinkimas 451 m.) priėmė Leono I Didžiojo koncepciją, ją dogmatizavo ir galutinai pasmerkė monofizitus.
Skelbė Romos vyskupo viršenybę kitų vyskupų atžvilgiu. Pabrėžė popiežiaus išskirtinumą, teigė, kad jis nėra pirmas tarp lygių, bet turi aiškią jurisdikcijos pirmenybę ir teikia įgaliojimus kitiems vyskupams. Teologiškai pagrindė popiežiaus atsakomybę už visą Bažnyčią. Jėzaus Kristaus valia tarėsi esąs apaštalo Petro įpėdinis, turintis valdžios pilnatvę, kurią Jėzus Kristus suteikė apaštalui Petrui. Paveiktas Eusebijo Cezarėjiečio politinės teologijos idėjų teigė, kad valstybė privalo globoti ir ginti tikėjimą nuo eretikų, padėti išlaikyti bažnytinę drausmę, todėl pavedė imperatoriui šaukti visuotinius bažnyčios susirinkimus ir organizuoti sinodus.
Juozas Imbrasas
Juozas Imbrasas (g. 1941 m. sausio 8 d. Algirduose, dabartinė Dainava, Ukmergės rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1958 m. baigė Ukmergės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1961 m. – Vilniaus statybos technikumą, 1967 m. – Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialą, įgijo inžinieriaus statybininko specialybę.
1967–1970 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo mokslinis darbuotojas. Po to dirbo įvairiose statybinėse organizacijose. 1972–1986 m. Lietuvos SSR valstybinio materialinio techninio tiekimo komiteto Teritorinės statybos organizacijos vyriausias inžinierius, organizacijos vadovas. 1986–1994 m. Valstybinės Lietuvos miško ir popieriaus tiekimo ir realizavimo valdybos technikos direktorius. 1995–1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės uždarosios akcinės bendrovės „Naujamiesčio būstas“ direktorius.
1997–1999 m. Vilniaus miesto savivaldybės mero pirmasis pavaduotojas. 1999–2000 m. ir 2007–2009 m. Vilniaus miesto meras, 2000–2002 m. mero pavaduotojas. 2003–2007 m. Lietuvos Respublikos Seimo Liberaldemokratų frakcijos seniūno referentas.
1997–2009 m. ir 2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2003–2007 m. Paslaugų ir miesto ūkio komiteto narys, Liberaldemokratų frakcijos pirmininkas.
2008–2009 m. ir 2016–2020 m. Seimo narys.
1978–1990 m. Lietuvos komunistų partijos, 1995–2000 m. Tėvynės sąjungos, 2000–2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2002–2006 m. Liberalų demokratų partijos narys, Vilniaus m. koordinacinės tarybos pirmininkas, 2006–2019 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Vilniaus miesto skyriaus narys. Nuo 2020 m. Kartų solidarumo sąjungos – Santalkos Lietuvai narys, pirmininko pavaduotojas.
Žmona Birutė, dukra Ramunė, sūnus Gediminas.
Sudervės Švč. Trejybės bažnyčia
'''Sudervės Švč. Trejybės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Sudervės kaime, 16 km į šiaurės vakarus nuo Vilniaus. Klasicistinė rotonda. Pamaldos vyksta lenkų ir lietuvių kalbomis. Viena iš kelių bažnyčių Lietuvoje, turinčių apvalią formą.
Istorija
Sudervė 1594 m. paskirta Vilniaus stačiatikių Švč. Trejybės brolijai, kuri ją 1669 m. pardavė Vilniaus jėzuitų naujokynui. Vyskupas Ignotas Jokūbas Masalskis ir Teodora Sapiegienė 1782 m. pastatė bažnyčią. Jai paskirtas Saugūniškės kaimas ir palivarkas (prie Maišiagalos). 1783 m. įsteigta parapija. Prie bažnyčios veikė prieglauda, 1820 m. sudegė. Nuo 1797 m. iki 1820 m. bažnyčios vargonininku dirbo bajoras Simonas Baginavičius. Jam buvo išnuomotas ir Saugūniškės kaimas.
Sudervės dvaro savininkas (nuo 1774 m. vyskupas) Valentinas Volčackis pagal Lauryno Gucevičiaus projektą 1803–1822 m. pradėjo statyti dabartinę mūrinę bažnyčią. Statybą prižiūrėjo L. Gucevičiaus mokinys, architektas Laurynas Bortkevičius. Keturias evangelistų skulptūras ir didįjį altorių sukūrė skulptorius Ignotas Gulmanas. Vidų dekoravo dailininkas Napoleonas Ylakavičius. Bažnyčią 1834 m. konsekravo vyskupas Andrius Benediktas Klongevičius. Ji remontuota 1851–1852 m. (architektas Tomas Tišeckis), 1876 m., 1883 m., 1903 m. ir 1927 m.
Nuo 2005 m. įvestos pamaldos ir lietuvių kalba.
2015 m. bažnyčia buvo suremontuota.
Architektūra
Bažnyčia – klasicistinių formų kupolinė rotonda, su giliomis išėmomis ties šoniniais altoriais, 6 dorėninių kolonų portiku. Už kolonų yra nišos, kuriose stovi 6 apaštalų skulptūros (skulptorius Pulmanas). Virš kupolo yra žibintas su kryžiumi. Šventoriuje stovi klasicistinė mūrinė varpinė. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Juozas Kuolelis
Juozas Kuolelis (1930 m. rugpjūčio 1 d. Gervelėse, Švenčionių apskritis – 2017 m. rugsėjo 21 d. Vilniuje) – Lietuvos sovietinis veikėjas.