cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pietinė oncila
Pietinė oncila (Leopardus guttulus) – mažųjų kačių (Felinae) pošeimio Leopardus genties rūšis.
Paplitimas
Natūraliai paplitusios tropinėje Pietų Amerikos žemyno dalyje: Pietų Brazilijoje, šiaurės Argentinos ir Paragvajaus srityse, rytinėse Andų pašlaitėse.
Taksonomija
Pietinę oncilą aprašė Vokiečių zoologas Reinholdas Henselis (Reinhold Hensel) 1872 m. Brazilijos Pietų Rio Grandės valstijoje ir pavadino ją Felis guttula. Ilgai buvo manyta, kad pietinė oncila yra dėmėtųjų kačių (Leopardus tigrinus) porūšis. Tik 2013 m. ji buvo pripažinta kaip atskira rūšis. Pietinė oncila gimininga Žofrua katei, su kuria kryžminasi Pietų Brazilijoje.
Išvaizda ir elgesys
Pietinė oncila panaši į ilgauodegę katę (Leopardus wiedii) ar ocelotą (Leopardus pardalis), tačiau už jį kiek mažesnė, laibesnio kūno sudėjimo. Kūno ilgis 38–59 cm, uodega 20–42 cm ilgio. Sveria 1,8-3,5 kg. Kailis tankus, minkštas, rusvas, tamsesnis nei šiaurinių oncilų. Tačiau labai sunku atskirti šiaurinę ir pietinę oncilą vien pagal išvaizdą, nes abi rūšis turi daug variacijų.
Nors gyvena ant žemės, puikiai laipioja medžiais. Maitinasi smulkiais žinduoliais, driežais, paukščiais, kurie sveria mažiau nei 100 g, bet kartais pietinių oncilų grobis sveria kilogramą. Judrios daugiausia naktį. Jauni kačiukai murkia, suaugusios pietinės oncilos skleidžia trumpus, gurguliuojančius garsus. Dažniausiai veda vieną (kartais iki 4) jauniklį.
Kur ocelotų tankis didelis, pietinių oncilų populiacija retesnė. Ten, kur oceolų mažiau, yra galimybė atsirasti tankesnei mažesnių kačių, tokių kaip pietinė oncila, populiacijai. Oceoloto efektas yra reiškinys, kurio metu ocelotas nukonkuruoja smulkesnes kates ir sumažina jų populiacijos tankį.
Pavojai
Nyksta dėl miškų kirtimo, medžioklės dėl kailio.
Liušneva
Liušneva – kaimas vakarų Baltarusijoje, 28 km į šiaurės vakarus nuo Baranovičių.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Slanimo apskrities Liušnevos valsčiaus centras.
Čolistano dykuma
Žodis kilęs iš tiurkų žodžio Chol 'dykuma', todėl Cholistan reiškia 'Dykumos žemė'.
Cholistano gyventojai yra pusiau klajokliai, keliauja iš vienos vietos į kitą, ieškodami vandens ir pašaro gyvuliams.
Dykuma teka sezoninė upė Hakra, prie kurios aptikta daug Indo slėnio civilizacijos gyvenviečių likučių. Čolistano dykumoje vyksta kasmetinis džipų ralis.
Antaliedės apylinkė
Antaliedės apylinkė (arba Antalėdės apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kaltanėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionėlių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kaltanėnų apylinkės.
Puskelnių tvenkinys
Puskelnių tvenkinys - tvenkinys Lietuvoje, Marijampolės savivaldybėje, į šiaurę nuo Marijampolės, Puskelnių gyvenvietės vakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Šešupės upę (Nemuno intakas) 189,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę - 6,22 km, plotis - iki 0,12 km. Altitudė 55,2 m. Tvenkinys siauras ir ilgas, apie du trečdalius tvenkinio neišsilieja iš upės vagos. Krantai daugiausia žemi, apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šalia įsikūrę kaimai: Lūginė, Pietariai, Puskepuriai. Rytinėje pakrantėje įsikūrusi Puskelnių sodų bendrija.
Tvenkinys įrengtas 2005 m. vietoje buvusios senos užtvankos pastačius naują. Tais pačiais metais pastatyta 250 kW galios Puskelnių hidroelektrinė.
Žalia banga
Žalia banga (arba žalioji banga) yra tada kai iš eilės esantys šviesoforai (įprastai trys ar daugiau) yra suderinti nepertraukiam eismo srautui per keletą sankryžų viena kryptimi.
Bet kokia transporto priemonė, važiuojanti kartu su žalia banga (apytiksliai greičiu, kurį nusprendė eismo inžinieriai) pamatys progresyviai užsidegančias žalias šviesas ir nereikės sustoti ties kiekviena sankryža. Tai (žalia banga) užtikrina didesnę eismo apkrovą, sumažina triukšmą ir energijos sunaudojimą (nes reikia mažiau įsibėgėti ir stabdyti). Naudojant praktiškai, tik automobilių grupė (žinoma kaip „būrys“, kurios dydis apibrėžiamas pagal šviesoforų signalų trukmę) gali naudoti „žaliąją bangą“.
Šiaurės Vokietijos žemuma
thumb|200px|Vokietijos fizinis žemėlapis. Šiaurės Vokietijos žemuma – šiaurėje.
Šiaurės Vokietijos žemuma  – žemumos šiaurinėje Vokietijos dalyje, Vidurio Europos lygumos dalis. Reljefui būdingos ledyno suformuotos moreninės kalvos bei ledyninės kilmės zandrinės lygumos, sudarytos iš nuosėdinių uolienų. Ilgis (rytų – vakarų kryptimi) ~600 km, plotis 200–300 km.
Vakarinė lygumos dalis pelkėta, pereinanti į Vatų jūros pakrantę. Dabar daugelis pelkių nusausinta. Rytinėje dalyje gausu ežerų.
Gösta Lillehöök
Gösta Lillehöök (g. 1884 m. gegužės 25 d. – m. 1974 m. lapkričio 18 d.) – Švedijos šiuolaikinės penkiakovės sportininkas, olimpinis čempionas.
Biografija
Stokholme vykusiose penktose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Lillehöök dalyvavo pirmą kartą vykusiose šiuolaikinės penkiakovės varžybose. Šaudymo rungtyje švedas buvo trečias, plaukime liko 10-as, fechtavime ir bėgime buvo penktas, o jodinėjimo varžybose užėmė ketvirtą vietą. Susumavus visų rungčių taškus paaiškėjo, jog švedas tapo pirmuoju istorijoje šiuolaikinės penkiakovės olimpiniu čempionu.
Vėliau dirbo nacionaliniame Švedijos radijuje.
Laokoontas
thumb|240px|right| „Laokoontas ir jo sūnūs“ Skulptūra viename iš [[Vatikanas|Vatikano muziejų ]] Laokoontas – graikų mitologijoje Apolono žynys Trojoje, Akoito sūnus. Turėjo dvynius sūnus.
Trojos karo metu mėgino įkalbėti trojėnus, kad šie neįtrauktų medinio achajų arklio į miestą. Atėnė, globojusi tame kare graikus, atsiuntė iš jūros dvi didžiules gyvates, kurios pasmaugusios Laokoontą ir du jo sūnus. Nebegirdėdami perspėjimų, trojėnai įsitempė į miestą arklį su jame pasislėpusiais graikų kariais. Naktį kariai išlindę lauk ir atkėlę iš vidaus miesto vartus slapta grįžusiai savo kariuomenei. Tai pražudė Troją.
Romėnų poeto Vergilijaus (Publius Vergilius Maro, 70-19 m. pr. m. e.) poemoje "Eneida" Laokoontas, atkalbinėdamas trojėnus nuo ketinimo įsitempti į miestą danajų (graikų) neva dovanų paliktą medinį arklį, sako: "Bijau danajų, net dovanas nešančių" (lot. "Timeo Danaos et dona ferentes"). Ši frazė vėliau tapo sparnuotuoju posakiu, kai norima perspėti apie galimą priešo klastą, veidmainiškai dangstomą dovanomis.
Lietuvių tautinio jaunimo sąjunga
Lietuvių tautinio jaunimo sąjunga, LTJS – nacionalistinė, tautinėmis idėjomis besiremiančių lietuvių tautininkų jaunimo organizacija. Būstinė įsikūrusi Vilniuje, pirmininkas Mindaugas Sidaravičius. 2001–2008 m. vadinosi Lietuvių tautinio jaunimo lyga.
Sąjunga laikosi tautinės krypties veiklos. Nuo pat savo įsikūrimo nesieja savęs su jokia politine partija, tačiau bendradarbiauja su visomis tautinėmis organizacijomis, tiek lietuviškomis, tiek ir kitų tautų, jeigu jų veikla neprieštarauja lietuvių tautos interesams. LTJS atributikoje figūruojantis trijų liepsnelių sūkurėlis simbolizuoja Didžiąją Lietuvą, Mažąją Lietuvą bei Žemaitiją. Šalia trispalvės Lietuvos vėliavos LTJS simbolikoje matoma ir kita trijų spalvų juosta (žalia, balta ir raudona) – istorinės Mažosios Lietuvos spalvos.
Veikla
Rengia keliones ir žygius po lankytinas istorines vietas, vasaros stovyklas, kuriose gaivinamos senovinių tradicinių lietuviškų žaidimų tradicijos. Organizuoja diskusijas ir konferencijas etnokultūros, tautiškumo, istorijos, pilietiškumo temomis. Mini svarbias istorines datas (patriotinės Vasario 16-osios, Kovo 11–osios eitynės ), susitinka ir bendrauja su Lietuvai nusipelniusiais žmonėmis.
Bendradarbiauja ir rengia bendrus projektus su užsienio tautiškomis jėgomis:
Simanėliškių geležinkelio stotelė
Istorija
Žinoma nuo XX a. tarpukario, uždaryta vėlyvuoju sovietmečiu. Iki XX a. pabaigos turėjo atskiros gyvenvietės statusą, vėliau gyvenvietei suteiktas kaimo statusas.
Kubanė (regionas)
Kubanė arba Kubanščina  – istorinis Šiaurės Kaukazo ir Ponto stepės regionas, esantis dabartinės Rusijos teritorijoje. Apima dabartinį Krasnodaro kraštą ir dalį Stavropolio krašto, Adygėją, Karačiajų Čerkesiją.
Pavadinimas naudojamas nuo XVIII a. Iki tol šiaurinė regiono dalis buvo vadinama Kubanės orda (vyravo nogajai), o pietinė – Čerkesija (vyravo čerkesai). Šiuo metu vyraujančios regiono tautos yra ukrainiečiai ir rusai. Pavadinimas kilęs nuo Kubanės upės, kuri yra svarbiausia regiono upė.
Geografija
Kubanė užima dideles teritorijas Juodosios jūros šiaurės rytinėje ir Azovo jūros rytinėje pakrantėje. Šiaurine regiono riba laikoma Kumo-Maničiaus įduba, o pietine – Didysis Kaukazas (už kurio yra Abchazija, Gruzija). Rytuose regionas pereina į Nogajų stepę.
Regionas dalinai sutampa su Kubanės upės baseinu. Kubanė jį dalina į dvi dalis. Šiaurėje vyrauja stepinis klimatas. Pietinė, kalnuota dalis (Čerkesija) dar vadinama Užkubane.
Istorija
Iki XIX a. pietinėje regiono dalyje gyvavo Čerkesijos genčių konfederacija, o šiaurinę valdė įvairios stepės tautos. Paskutinioji jų buvo nogajai, čia įkūrę Kubanės ordą, kuri pripažino Krymo chanato valdžią.
XVIII a. regione stiprėjo Rusijos imperijos interesai. 1783 m. generolo Suvorovo kariuomenė išskerdė daug nogajų ir užėmė teritorijas iki Kubanės upės. Čerkesija į imperiją buvo galutinai įjungta 1864 m., po nuožmaus Rusijos-Čerkesijos karo. Nukariavimų metu Rusija siekė išvalyti kraštą nuo musulmonų, todėl nogajai ir čerkesai buvo masiškai žudomi, tremiami į stepes arba priverčiami emigruoti į Osmanų imperiją. Kadaise tankiai gyvenamas regionas tuštėjo, o vietos gyventojai liko gyventi nedidelėse etninėse „salose“. thumb|left|Ukrainiečių populiacijos regione 1926 m. Didžiuma Kubanės regiono buvo administruojama kaip Kubanės sritis, tik pajūrio ruožas – kaip Juodosios jūros gubernija. Pradedant 1792 m. Rusija intensyviai kolonizavo kraštą, apgyvendindama jį kazokais. Iš pradžių čia siųsti Juodosios jūros kazokai iš dab. pietų Ukrainos. Vėliau čia suformuota atskira Kubanės kazokų kariuomenė. Atsikėlėliai gana greitai viršijo vietos gyventojus: 1897 m. Kubanės srityje senieji krašto gyventojai sudarė tik 10,1 % gyventojų. Dauguma gyventojų (47,4 %) turėjo ukrainietišką (mažarusių) tapatybę. Iki 1926 m.ukrainiečių procentas krašte išaugo iki 62,2 %.
1917 m. Kubanės kazokai pradėjo rinkti Kubanės aukščiausiąją radą, o 1918 m. paskelbė nepriklausomą Kubanės Liaudies Respubliką su sostine Jekaterinodare. Jos siekis buvo ilgainiui prisijungti prie Ukrainos. 1920 m. į respubliką įžengė Raudonoji armija. Nepaisant to, kad didžiuma gyventojų buvo ukrainiečiai, buvo nuspręsta regioną prijungti prie Rusijos TSR, o ne prie Ukrainos TSR.
Kadangi kazokų pasipriešinimas tęsėsi, regionas TSRS sudėtyje buvo vienas iš problemiškiausių: čia nuolat vykdyti valymai, trėmimai, išbuožinimai. Pradedant 1932 m. prasidėjo masinės prieš ukrainiečius nukreiptos represijos. Viena baisiausių tarp jų buvo Kubanės badas, kurio metu iš valstiečių buvo atiminėjamas maistas, taip pasmerkiant juos mirčiai. Kadangi dauguma valstiečių buvo ukrainiečiai, badas ypač neigiamai paveikė jų populiaciją. 2010 m. duomenimis, šiuo metu regione gyvena vos apie 1,6 % ukrainiečių. Ukrainiečiai laiko Kubanę vienu iš savo istorijoje prarastų etninių regionų. Neoficialiai teritorijos, kur vis dar koncentruojasi ukrainiečių mažumos, yra vadinamas Avietiniu pleištu.
Lenkijos Karalystės Konstitucija
miniatiūra|Lenkijos Karalystės Konstitucija Lenkijos Karalystės Konstitucija – pagrindinis Lenkijos kongreso karalystės įstatymas, pasirašytas Rusijos imperatoriaus Aleksandro I 1815 m. lapkričio 17 d. Varšuvoje ir galiojęs iki 1830 m., kai jį panaikino imperatorius Nikolajus I.
Bendros garantijos
Konstitucijoje numatyta, kad Lenkija asmenine unija amžiams susieta su Rusijos imperija, vykdoma bendra užsienio politika, Rusijos imperatorius gavo Lenkijos karaliaus titulą. Vienintelė valstybinė kalba – lenkų kalba. Viešpataujanti religija – Romos katalikų. Kitiems tikėjimams buvo užtikrinta religinė laisvė. Konstitucija deklaravo asmens ir nuosavybės neliečiamybę, žodžio laisvę, religinę toleranciją, teismų nepriklausomybę.
Seimas
Seimas sudarytas iš dvejų rūmų: valdovo skiriamas Senatas ir bajorų ir miestiečių renkami Atstovų rūmai.
Kariuomenė
Karalystė turėjo savo kariuomenę.
Gerrit Berckheyde
Geritas Berkheidė (, 1638 m. birželio 6 d., Harlemas – 1698 m. birželio 10 d., ten pat) − XVII a. Nyderlandų urbanistinių peizažų tapytojas iš Harlemo.
Biografija
Geritas Berkheidė gimė 1638 m. birželio 6 d. menininkų šeimoje Harleme. Jis mokėsi pas vyresnį brolį, architektūrinių vaizdų tapytoją Job Berckheyde. Kartu jie keliavo ir dirbo Vokietijoje: Kelne, Bonoje, Manheime. Heildelberge jie dirbo elektoriui palatinui Karoliui Liudvikui. Abu broliai specializavosi miestų peizažuose ir paveikė vienas kitą. Gerito Berkheidės peizažai pasižymėjo plačiais vaizdais, skirtingai nuo Jano van der Heideno. Savo tikslumu G. Berkheidės paveikslai primena P. Sanredamo paveikslus. G. Berkheidė dažnai tapė Harlemo vaizdus ir Amsterdamo rotušę. Yra nutapęs bažnyčių interjerų vaizdų. Broliai Berkheidės Harleme gyveno vienuose namuose, tikriausiai dirbo toje pačioje studijoje. 1661 − 1681 m. G. Berkheidė priklausė retorikų draugijai Harleme ir 1691 − 1695 m. laikotarpiu užėmė pareigas Harlemo Šv. Luko tapytojų gildijoje. G. Berkheidė mirė 1698 m. birželio 10 d. Harleme. Jo dailė paveikė Timotheus de Graaf, Jan ten Compe ir Isaac Ouwater kūrybą.
Lietuvos žiemos sporto centras
Lietuvos žiemos sporto centras – slidinėjimo ir biatlono sporto kompleksas Ignalinoje, šiaurinėje Žaliasių ežero pakrantėje. Viena iš dviejų Tarptautinės slidinėjimo federacijos reikalavimus atitinkančių lygumų slidinėjimo trasų Lietuvoje.
Veikia 4 kalnų slidinėjimo trasos su 4 pakėlėjais, su 2 sniego gaminimo sistemomis. Viena kalnų slidinėjimo trasa su pakėlėju skirta vaikams ir pradedantiesiems, viena varžybų vykdymui ir dvi mėgėjiškam slidinėjimui. Slidinėjimo trasos ruošiamos su specializuota mašina. Žiemą veikia slidinėjimo, vasarą kito sporto inventoriaus nuomos punktas.
Lietuvos žiemos sporto centre atidaryta pirmoji šalyje biatlono trasa.
2022 m. centre vyko 2022 m. Europos orientavimosi sporto kalnų dviračiais čempionatas.
Samavai
Samavai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Šaulių I, prie Samavo ežero šiaurinio kranto.
Tiuringijos Miškas
thumb|250px thumb|250px|Tiuringijos Miškas
Tiuringijos Miškas  – kalnai vidurio Vokietijoje, Tiuringijos žemės pietinėje dalyje. Driekiasi į šiaurės vakarus ~120 km, plotis iki 35 km. Kalnai horstiniai, vidutinio aukštumo, sudūlėję. Šlaitai statūs, viršūnės suapvalėjusios. Aukščiausia vieta – Didžiojo Berbergo kalnas (982 m). Sudaryti daugiausia iš gneiso ir granito.
Apaugę spygliuočių miškais. Išvystytas turizmas, kalnų slidinėjimas. Tiuringijos miške yra Vartburgo pilis.
Andre De Grasse
Andrė De Grasas  – Kanados sprinteris, olimpinis vicečempionas. Gimė imigrantų iš Trinidado ir Tobago ir Barbadoso šeimoje. Jis laimėjo sidabro medalį 200 m rungtyje ir bronzos medalius 100 m ir 4x100 m rungtyse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. 2015 m. Amerikos čempionate laimėjo aukso medalius 100 m ir 200 m rungtyse. 2015 m. pasiekė iki šiol geriausią Kanados rezultatą 200 m rungtyje. De Grasas laimėjo 100 m ir 4x100 m rungtis 2015 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionate.
De Grasas yra pirmasis Kanados sprinteris laimėjęs tris olimpinius medalius per vienas žaidynes (aplenkdamas du medalius laimėjusius Donovaną Beilį ir Persį Viljamsą).
Jānis Reinis
Janis Reinis (1960 m. gruodžio 13 d. Obeliuose, Lietuvos TSR – 2016 m. rugpjūčio 26 d.) – Latvijos teatrų ir kino aktorius. Vaidino Latvijos Nacionaliniame teatre ir Rygos Dailes teatre.
Šeškinis
Šeškinis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 3,5 km į pietus nuo Utenos. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,16 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 126,8 m. Krantai žemi, plačiai apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Pietryčiuose išteka upeliukas link Vyžuonos intako Viešos. Į rytus nuo ežero įsikūręs Šabaldauskų kaimas.
Antanas Ubagevičius
miniatiūra|Atminimo akmuo A. Ubagevičiui, 2020 m. Tolumoje – Dvaro g. pastatai
Antanas Ubagevičius (1931 m. sausio 1 d. Anykščiuose – 1947 m. spalio 15 d. Anykščiuose) – Lietuvos sovietinio režimo aktyvistas, komjaunimo veikėjas, revoliucionierius.
Biografija
A. Ubagevičius gimė darbininkų šeimoje. Mokėsi Anykščių pradinėje mokykloje, vėliau – gimnazijoje. Pirmaisiais pokario metais reiškėsi kaip aktyvus prosovietinės jaunimo grupuotės komjaunimo narys. Nuo 1946 m. rudens, mokykliniais metais, buvo pirminės komjaunimo organizacijos sekretorius, vadintas komsorgu. Jis agitavo ir ragino jaunimą stoti į šią organizaciją, platino agitacines brošiūras. Dėl tokios prosovietinės A. Ubagevičiaus veiklos buvo pasipiktinę dalis gimnazijos mokytojų ir mokinių, į pogrindį pasitraukusių laisvės gynėjų. Nors ir buvo raginamas nutraukti prosovietinę veiklą, įspėtas dėl galimų pasekmių, A. Ubagevičius pasirodydavo ginkluotas „Parabel“ pistoletu.
1947 m. gegužės mėn. netilo kalbos apie tariamą pasikėsinimą į A. Ubagevičių, kai namuose į jo kambarį neva buvo įmestos dvi granatos. Tuomet komsorgas buvo išvykęs į Uteną, kur tris mėnesius gydėsi sužeistą koją. Kitų šaltinių duomenimis, į komsorgą niekas nesikėsino, o pats susižeidė, sprogus jo paties nešiotai granatai.
1947 m. spalio 15 d. 16-metis A. Ubagevičius buvo nušautas Anykščių gimnazijos kieme. Aktyvus kolaborantas likviduotas pagal laisvės gynėjų parengtą planą. Organizatoriais pripažinti keli vietos gimnazistai nubausti ilgais tremties metais, vykdytojas Balys Ramanauskas-Drąsutis pasitraukė į pogrindį, vėliau žuvęs kovoje kaip laisvės gynėjas. Komsorgas buvo palaidotas Anykščių sovietinių karių kapinėse.
Portugalijos futbolo varžybos 1948–1949 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1948–1949 m.
Antanas Ubagevičius
Įamžinimas
1968 m. Anykščių senosios gimnazijos kieme pastatytas atminimo akmuo su iškaltu komjaunuolio ženkleliu ir įrašu: Šioje vietoje nuo buržuazinių / nacionalistų žuvo / Antanas Ubogevičius / 1931 I 13–1947 X 15 / pirmasis Anykščių gimnazijos / komsorgas. Nuo 1997 m. rausvo granito paminklas perstatytas į tikrąją komsorgo žūties vietą – už gimnazijos pastatų.
Sovietmečiu A. Ubagevičiaus vardu buvo pavadinta viena iš pagrindinių Anykščių gatvių. 1989 m. jai grąžintas senasis Šaltupio gatvės vardas.
Petras Zalanskas
Petras Zalanskas ( 1900 m. spalio 17 d. – 1980 m. liepos 21 d.) – Lietuvos liaudies dainininkas, pasakotojas, pateikėjas. Padainavo 340 dainų, pasekė 150 pasakų, sakmių, pateikė 50 smulkiosios tautosakos kūrinių.
Gimė ir visą gyvenimą praleido nedideliame Dzūkijos kaime Mardasave. Tėvas – Divazius Zalanskas, motina – Monika Barysiūtė-Zalanskienė. Vaikystėje piemenavo, pasižymėjo kaip geras dainininkas, šokėjas, todėl buvo kviečiamas į Mardasavo ir aplinkinių kaimų vestuves. Vedė sulaukęs 35 metų. Išmanė liaudies mediciną. Palaidotas gimtojo kaimo kapinaitėse.
Nuo 1963 m. pradėjo bendradarbiauti su tautosakos rinkėjais – pirmąsias dainas užrašė Rimantas Gučas. Pas jį dažnai svečiuodavosi etnologas Norbertas Vėlius, dainininkė Veronika Povilionienė. 1970 m. su kaimyninio Žiūrų kaimo ansambliu dalyvavo koncerte Vilniuje ir kituose Lietuvos miestuose. Petras Zalanskas ir pats užrašinėjo savo atsimintas dainas, taip pat Mardasavo kaimo, giminės istoriją.
1983 m. Danutė Krištopaitė ir Norbertas Vėlius parengė Petro Zalansko tautosakos ir atsiminimų rinktinę „Čiulba ulba sakalas“. 2008 m. ji perleista (papildyta, pridėtas kompaktinis diskas su 33 Petro Zalansko sudainuotomis dainomis). Atsiminimų apie Petrą Zalanską paskelbta rinktinėje „Mardasavas“ (1999 m.).
Dojrano ežeras
Dojrano ežeras  – ežeras Makedonijoje ir Graikijoje, į pietus nuo Belasicos kalnagūbrio. Tai trečias pagal dydį Makedonijos ežeras (po Ohrido ir Prespos). Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 8,9 km, plotis iki 7,1 km. Giliausia vieta siekia 10 m. Ežeras tektoninės – vulkaninės kilmės.
Į Dorjano ežerą įteka Surlovskajos ir Chandžos upės, prasidedančios Belasicos kalnuose, o išteka Hiolaja (Vardaro intakas). Ežere gyvena 16 žuvų rūšių.
Audrius Raizgys
Audrius Raizgys (g. 1969 m. balandžio 4 d. Plungėje) – Lietuvos lengvaatletis (trišuolis, šuolis į tolį), olimpinių žaidynių dalyvis. Lietuvos nacionalinio rekordo savininkas.
Dojrano ežeras
Prie ežero įsikūrusios Stari Dojrano (Makedonija) ir Dojrano (Graikija) gyvenvietės. Dėl intensyvaus vandens naudojimo ežero vandens lygis pastaraisiais metais gerokai sumažėjo (nuo 262 mln. m³ 1988 m. iki 80 mln. m³ 2000 m.).
Audrius Raizgys
1987 m. baigė Plungės 1–ją vidurinę mokyklą. Saugos tarnybų darbuotojas (Ekskomisarų biuras, Jungtis, Ratakis).
Sporto pasiekimai
Pirmasis treneris E. Jurgutis. 1991-1996 m. Respublikinio sportininkų rengimo centro, 1997-1999 m. Lietuvos olimpinės rinktinės narys.
Asmeniniai rezultatai trišuolio rungtyje:
12 kartų Lietuvos lengvosios atletikos čempionas:
4 kartus gerino Lietuvos trišuolio rekordus: nuo 16 m 92 cm (1991) iki 17 m 29 cm (1995).
3 kartus Baltijos lygos trišuolio varžybų nugalėtojas (1990, 1991, 1992).
Olimpinių žaidynių 1996 m. Atlantoje (JAV) dalyvis: trišuolio varžybose nušoko 16 m 38 cm, užėmė 23 vietą (43 dalyviai).
Yitzhak Olshan
Yitzhak Olshan (1895 m. vasario 19 d. Kaune – 1983 m. vasario 5 d. Jeruzalėje, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės Izraelio teisininkas, Izraelio aukščiausiojo teismo teisėjas.
Biografija
Gimė 1895 m. vasario 19 d. Kaune. 1912 m. emigravo į Palestiną. Vėliau studijavo teisę Londono universitete. Buvo vienas iš žydų atstovų Jungtinės Karalystės valdomoje Palestinoje. 1948 m. tapo Izraelio aukščiausiojo teismo teisėju. Taip pat buvo įvairių parlamentinių komisijų pirmininkas. 1954-1965 m. buvo Izraelio aukščiausiojo teismo prezidentu. Mirė 1983 m. vasario 5 d. Jeruzalėje.
Nestor Carbonell
Nestoras Gastonas Karbonelis (g. 1967 m. gruodžio 1 d. Niujorke, JAV) – amerikiečių aktorius.
Lietuvos ir Togo santykiai
Lietuvos ir Togo santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Togo.
Diplomatiniai santykiai užmegzti 2014 m. rugsėjo 22 d.
2022 m. duomenimis, Lietuvoje negyveno nė vienas Togo pilietis.
Togas yra akreditavęs savo ambasadorių Lietuvai (reziduoja Vokietijoje).
Santykių istorija
Nėra žinių apie Lietuvos santykius su Togu iki XXI a. antrojo dešimtmečio. 2013 m. gruodžio 3 d., dar prieš dviems valstybėms užmezgant oficialius santykius, Lietuvos ambasadoje Belgijoje įvyko Lietuvos ambasadoriaus Briuselyje Gedimino Varvuolio susitikimas su Togo užsienio reikalų ministru Robertu Diusė, o susitikimo metu aptarti dvišalių santykių plėtros klausimai, darbą JT Saugumo Taryboje.
Tom Grennan
Tomas Grinanas (Thomas Grennan, g. 1995 m. birželio 8 d.) – anglų atlikėjas ir dainų autorius. Populiarumo susilaukė 2016 m. pasirodęs grupės „Chase & Status“ dainoje „All Goes Wrong“. Debiutinis atlikėjo albumas „Lighting Matches“ išleistas 2018 m. liepą. 2023 m. duomenimis, Grennan yra išleidęs tris studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „What Ifs & Maybes“, išleistas 2023 m. birželį.
Lietuvos ir Togo santykiai
Santykių istorija
Diplomatiniai santykiai užmegzti 2014 m. rugsėjo 22 d., Lietuvos užsienio reikalų ministrui Linui Linkevičiui ir Togo užsienio reikalų ir bendradarbiavimo ministrui Robertui Diusė Niujorke (JAV) pasirašius bendrąjį komunikatą dėl Lietuvos Respublikos ir Togo Respublikos diplomatinių santykių užmezgimo. Togas tapo 180-ąja valstybe, su kuria Lietuva užmezgė diplomatinius santykius. Nors diplomatiniai santykiai tarp valstybių užmegzti santykinai vėlai, Togas iš karto pradėjo savo diplomatinio atstovo akreditavimo Lietuvai procedūrą ir 2015 m. akreditavo savo pirmąjį ambasadorių. Nuo to laiko kitų dvišalių susitikimų tarp Lietuvos ir Togos ministrų ar viceministrų neįvyko.
Tom Grennan
Diskografija
Studijiniai albumai
Lietuvos ir Togo santykiai
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Seržas Komla Njuiadzis žaidė puolėjo bei krašto saugo pozicijoje komandose Vilniaus „Žalgiris“ (2013–2016 ir 2017–2018 m.) ir Marijampolės „Sūduvai“ (2021 m.)
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Togo siekė 2,8 mln. eurų. Praeityje buvo didesnės apimties.
Ginučių apylinkė
Ginučių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Lietuvos ir Togo santykiai
Ekonominiai santykiai
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Togą.
Ginučių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Saldutiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionėlių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kirdeikių apylinkės ir Motiejūnų apylinkės.
Samninkėliai
Samninkėliai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Antakalnio.
Lietuvos ir Togo santykiai
Pilietiniai mainai
2021 m. smarkiai išaugo Togo piliečių, prašiusių prieglobsčio Lietuvoje – tokių buvo 26, tačiau didelė dauguma prašymų buvo atmesti.
Lietuvos ambasadoriai Togui
Lietuva nėra akreditavusi ambasadoriaus Togui.
Dumbliukas
Dumbliukas – ežeras rytų Lietuvoje, Neries regioniniame parke, Vilniaus rajone, 28 km į šiaurės vakarus nuo Vilniaus, 5,5 km į pietus nuo Dūkštų. Dumbliukas – 5 pagal dydį regioninio parko ežeras. Jo plotas 1,1 ha. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,14 km, plotis iki 0,1 km. Altitudė 87,9 m. Ežeras ovalus, šiaurinis ir rytinis ežero šlaitai aukšti, pietinis ir vakarinis žemas, užpelkėjęs. Aplinkui stūkso Elniakampio miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Elnos upės baseinui (Neries intakas).
Visbarynai
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Visbarynų kaimo bendruomenė 1927 m. Nuo 1517 m. minimas Dewintin, Derwinthin kaimas – bendru vardu vadinamos atskiros sodybos didelėje miškingoje teritorijoje. Tokių kaimų Vokiečių ordino ir Lietuvos pasienyje, taip vadinamoje Dykroje, buvo ir daugiau, daugiausiai prie upių ar aukštumose. Nusistovėjus taikai tarp abiejų valstybių, buvo vykdoma Dykros kolonizacija – kūrėsi nauji ūkiai, kuriuos dažniausiai vadindavo pagal naujakurių vardą ar pavardę. Ilgainiui šie ūkiai tapdavo kaimais, t. y., senojo, didžiojo kaimo vietoje atsirasdavo keletas kompaktiškų, savarankiškų kaimų, senojo kaimo pavadinimas išnykdavo. Tokiu būdu Dewintin, Derwinthin kaimo vietoje atsirado Visbarynų, Klišių, Simokų kaimai. Pirmąkart savo vardu Visbarynai minimi nuo 1580 m. 1736 m. kaime gyveno 2 vokiškai ir 10 lietuviškai kalbančių šeimų. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas, pasienio gyvenvietė su 21 ugniakuru, 1823 m. – valstiečių kaimas su 92 gyventojais.
Laisvė (spektaklis)
Laisvė – Lietuvos nacionalinio dramos teatro Mažojoje salėje rodomas vienos dalies dramos spektaklis.
Pasakoja apie tvarkingą, ekologišką, struktūrizuotą visuomenę, kuri suteikia ir legalizuoja piliečių teisę nuspręsti kada, kokiu būdu jie nori nutraukti savo gyvenimą.
Prisukamas apelsinas (filmas)
Prisukamas apelsinas (angl. A Clockwork Orange) – 1971 m. distopinis kriminalinis filmas, sukurtas Stanley Kubrick pagal to paties pavadinimo Anthony Burgess 1962 m. knygą.
Filme demonstruojama daug prievartos, socialinės įtampos elementų. Visas veiksmas vystosi apie vieną jaunimo gaują, kuri pramogai užsiima prievarta ir smurtu.
Filmo įtaka
Filmo sukeltas atgarsis visuomenėje pasiekė aukštumas, kai Anglijoje gauja įvykdė nusikaltimą, apsirengę kaip Prisukamo apelsino veikėjai. Kai Kubrikas ir jo šeima pradėjo gauti anoniminius grasinimus mirtimi, režisierius nusprendė atšaukti filmą iš prekybos Jungtinėje Karalystėje. Prisukamas apelsinas vėl ten pasirodė tik 2000 m., jau po režisieriaus mirties. Sugebėjimas pašalinti šį filmą iš apyvartos parodė, kokią didžiulę įtaką Kubrikas turėjo „Warner Bros.“ kompanijoje (paprastai de jure režisieriai neturi teisės spręsti su filmo pardavimais susijusių klausimų).
Felipe Almeida Wu
Felipė Almeida Vu (Felipe Almeida Wu; g. 1992 m. birželio 11 d. San Paule) – kinų kilmės Brazilijos šaulys sportiniu pistoletu. Olimpinis medalininkas.
Biografija
2010 m. dalyvavo pirmose 2010 m. jaunimo vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose pelnė sidabro medalį. 2011 m. savo pirmose Pan Amerikos žaidynėse Wu užėmė 13-ą vietą. 2015 m. tapo Pan Amerikos žaidynių čempionu. 2016 m. pasaulio taurės etapuose Baku ir Bankoke pelnė aukso medalius. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse iškovojo sidabro medalį.
Šekštelis
Šekštelis arba Šiekštelis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Sudeikių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,38 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 148,7 m. Krantai aukštoki, sausi, tik pietvakarinis krantas žemas ir pelkėtas. Pietinė pakrantė apaugusi mišku (Alinaukos miškas), kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Vakaruose išteka upeliukas link Šekščio ežero (Alaušo ežero baseinas). Prie ežero įsikūrę Šeimyniškių ir Novosiolkų kaimai.
Portugalijos futbolo varžybos 1947–1948 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1947–1948 m.
Paalsuodės apylinkė
Paalsuodės apylinkė (arba Palsodės apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Saldutiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionėlių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Labanoro apylinkės.
Penki keliai į Dievą
Penki keliai į Dievą ( – penki keliai) – penki argumentai, skirti įrodyti Dievo buvimą, pateikti Tomo Akviniečio veikale „Teologijos suma“ (pirmoje dalyje, antrame klausime, trečiame straipsnyje).
Krikščionys evangelikai baptistai
Krikščionys evangelikai baptistai – protestantų bažnyčia, gyvavusi TSRS 1944–1989 m. Įkurta 1944 m., priverstinai sujungus krikščionis evangelikus ir baptistus, 1945 m. prijungti dalis sekmininkų, o 1966 m. – menonitų.
Šiai bažnyčiai 1945–1989 m. priklausė tuometinės LTSR baptistai.
Vadovaujamasis organas – Visasąjunginė krikščionių evangelikų baptistų taryba.
Leonaert Bramer
Leonartas (arba Leonardas) Brameris (,, 1596 m. gruodžio 24 d., Delftas – 1674 m. vasario 10 d., palaidotas, ten pat) − XVII a. Nyderlandų tapytojas ir piešėjas.
Biografija
Leonartas Brameris gimė 1596 m. gruodžio 24 d. Delfte. Jis paminėtas 1614 m. pradėjęs kelionę po Prancūziją ir Italiją. Lankėsi Arase, Amjene, Paryžiuje, Provanso Ekse, Marselyje. Kai L. Brameris buvo Ekse, jis parašė eilėraštį Wybrand de Geest autografų knygoje, datuotą 1616 m. vasario 15 d., ir nupiešė piešinį, kuris yra ankstyviausiai žinomas L. Bramerio. Italijoje dailininkas lankėsi Genujoje ir Livorne, tarp 1619 ir 1625 m. gyveno Romoje. Jis turėjo palikti miestą dėl muštynių ir nesutarimų su policija. 1628 m. L. Brameris grįžo į Delftą kelionėje aplankęs grupę Italijos miestų. Romoje dailininkas buvo paveiktas karavadžistų ir ypač vokiečių dailininko Adam Elsheimer. 1629 m. L. Brameris registruotas Delfto Šv. Luko tapytojų gildijoje.
L. Bramerio paveikslai datuoti nuo 1630 m. Ankstesnių kūrinių chronologija spėjama. Jam paveikslus užsakė Nyderlandų valdytojas Frederikas Henris ir jo brolis, princas Jonas Mauricas. L. Brameris dirbo Delfto ir aplinkinių miestų viešosioms įstaigoms. Jis daugiausiai vaizdavo dramatiškai apšviestas smulkias žmonių figūras tarp antikinių pastatų ir griuvėsių, ar tarp tamsių medžių siluetų. Tai daugiausiai buvo alegorinės, mitologinės, istorinės ar biblijinės scenos, kurios labiau buvo būdingos XVII a. Italijos, o ne Olandijos dailei. Po 1635 m. L. Brameris piešė piešinius, kurie dažniausiai nebuvo susiję su jo paveikslais ir buvo skirti iliustruoti Biblijai ar literatūros kūriniams. Išbandė italų freskų techniką, kuri nenusisekė ir dėl Nyderlandų klimato greit sunyko. L. Brameris gyveno su seserimi Delfto centre ir mirė 1674 m., palaidotas vasario 10 d. Gyvenimo metu L. Brameris buvo garsiu dailininku. Po mirties jo autoritetas greitai smuko ir susidomėjimas tapytoju atgijo XIX a.
Julius Panka
Julius Panka (g. 1979 m. sausio 17 d. Traupyje, Anykščių raj.) – lietuvių visuomenės veikėjas, politikas, tautininkas, skautas.
Biografija
Nuo 1988 m. po motinos mirties gyveno globėjų gydytojų šeimoje Vilniuje. 1997 m. baigė Vilniaus Sausio 13-osios vidurinę mokyklą. 2001 m. baigė istorijos studijas Vilniaus pedagoginiame universitete. Iki 2003 m. dirbo Vilniaus mokyklose auklėtoju, istorijos mokytoju. 2003–2014 m. dirbo UAB „Bigreta“ vadybininku.
Nuo 2021 m. Kupiškio ligoninės direktorius.
Moka anglų, rusų ir latvių kalbas.
Nuo 1990 m. – aktyvus skautų organizacijų narys, yra buvęs „Pilies“ ir „Keruočio“ skautų tuntų tuntininku, „Lietuvos skautijos“ tarybos nariu, organizavo daugelį skautiškų stovyklų, žygių ir renginių. Dalyvavo gatvės vaikų socializacijos projektuose, moksleivių ateitininkų veikloje, 1999-2001 aktyviai veikė Lietuvių tautinio jaunimo organizacijoje „Jaunoji karta“. Nuo 2008 m. yra Lietuvių tautinio jaunimo sąjungos vadovas, vienas iš Lietuvių tautinio centro steigėjų. Politinės partijos „Tautininkų sąjunga“ steigėjas, pirmininkas (nuo 2013 m. gruodžio 14 d.).
Kandidatavo 2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose Žirmūnų vienmandatėje apygardoje ir Koalicijos „Už Lietuvą Lietuvoje“ sąraše. 2014 m. organizuoto referendumo dėl žemės nepardavimo užsieniečiams iniciatyvinės grupės narys.
Publikuoja savo straipsnius istorijos, politikos ir visuomenės problemų temomis įvairiuose internetiniuose portaluose, laikraštyje „Respublika“ ir žurnale „Apžvalga“. Organizuoja jaunimo patriotines eitynes, baltiškos kultūros stovyklas Dieveniškėse.
Pomėgiai: Lietuvos ir Latvijos istorija, etninė kultūra, kelionės.
Samsanavas
Samsanavas – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Smalvų.
Mira Furlan
Biografija
Gimė akademikų šeimoje.
Buvo Kroatų nacionalinio teatro aktorė, dažnai pasirodydavo Jugoslavijos kine ir televizijoje. 1985 m. suvaidino Kanų kino festivalio laureatu tapusiame filme „Kai tėtis buvo išvykęs su reikalais“.
Geriausiai žinoma iš amerikiečių draminio televizijos serialo „Dingę“, kuriame vaidino prancūzę Danielę Ruso.
Krivasalio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Saldutiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionėlių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Linkmenų apylinkės.
Samsoniškės
Samsoniškės – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 9 km nuo Šunskų.
Harcas
Harcas  – kalnai vidurio Vokietijoje, Žemutinės Saksonijos, Saksonijos-Anhalto ir Tiuringijos žemėse. Masyvo ilgis 110 km, plotis 30-40 km. Aukščiausia vieta – Brokeno kalnas (1141 m). Sudaryti iš granito, kvarcito, skalūnų. Viršūnės plačios, kupolo formos, šlaitai statūs. Dengia spygliuočių miškai.
Portugalijos futbolo varžybos 1946–1947 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1946–1947 m.
Harcas
Seniau Harco kalnai buvo svarbi sidabro, geležies, vario, švino, arseno gavybos vieta. Iki XX a. pab. daugelis kasyklų uždaryta. Dabar verčiamasi turizmu, kalnų slidinėjimu, kalnų šlaituose vystomas žemės ūkis.
thumb|center|800px|Harco panorama
Prancūzijos vyriausybė
Prancūzijos vyriausybė, oficialiai Prancūzijos Respublikos vyriausybė – Prancūzijos ministrų kabinetas, atliekantis vykdomosios valdžios funkcijas šalyje. Ją sudaro ministras pirmininkas, kuris yra vyriausybės vadovas, ir vyresnieji bei jaunesnieji ministrai. Ministrų Taryba – pagrindinis Vyriausybės vykdomasis organas – 1958 m. įtvirtinta Konstitucijoje. Jos nariai kas savaitę renkasi Eliziejaus rūmuose, Paryžiuje. Posėdžiams pirmininkauja Prancūzijos prezidentas, valstybės vadovas, nors jis ir nėra Vyriausybės narys.
Aukščiausi vyriausybės ministrai vadinami valstybės ministrais (ministeres d’État), po jų protokoline tvarka eina ministrai (ministeres), deleguoti ministrai (ministres délégués), o jaunesnieji ministrai vadinami valstybės sekretoriais (secrétaires d’État). Visi vyriausybės nariai, kuriuos skiria prezidentas ministro pirmininko teikimu, yra atsakingi Nacionalinei Asamblėjai – Prancūzijos parlamento žemiesiems rūmams. Ministerijos nusižengimų bylos nagrinėjamos Respublikos Teisingumo Teisme (Cour de Justice de la République).
Struktūra
Visus Prancūzijos vyriausybės narius skiria Respublikos prezidentas ministro pirmininko teikimu. Vyriausybės nariai suskirstyti pagal tikslią tvarką, kuri nustatoma formuojant ar reorganizuojant vyriausybę. Šioje hierarchijoje ministras pirmininkas yra vyriausybės vadovas. Juos skiria Respublikos Prezidentas. Nors pagal konstituciją prezidentas gali laisvai skirti ką tik nori, jis turi pasiūlyti kandidatą, kuris atspindėtų Nacionalinės Asamblėjos daugumos valią, nes vyriausybė yra atsakinga Prancūzijos parlamentui. Paskirtas vadovauti vyriausybei, premjeras turi pasiūlyti prezidentui ministrų sąrašą. Prezidentas gali priimti arba atmesti siūlomus ministrus. Ministrai suskirstyti pagal svarbą:
Funkcijos
Pagal Prancūzijos Penktosios Respublikos Konstituciją, vyriausybė nustato ir įgyvendina tautos politiką. Praktiškai vyriausybė rengia įstatymų projektus, kurie turi būti pateikti parlamentui, taip pat rašo ir leidžia dekretus. Visi vyriausybės priimti politiniai sprendimai turi būti įregistruoti Vyriausybės leidinyje.
Ministrų Taryba
Ministrų Taryba yra nustatyta Konstitucijoje. Ją sudaro tik vyresnieji ministrai, nors kai kurie valstybės sekretoriai gali dalyvauti Tarybos posėdžiuose. Ministrų Tarybai, skirtingai nei vyriausybei, pirmininkauja prezidentas, tačiau jai vis tiek vadovauja ministras pirmininkas, kuris Trečiosios ir Ketvirtosios Respublikų laikais buvo oficialiai vadinamas Ministrų Tarybos pirmininku.
Visus įstatymų projektus ir kai kuriuos dekretus turi patvirtinti Ministrų Taryba. Be to, būtent Ministrų Taryba nustato vyriausybės kolektyvinę politinę kryptį ir imasi praktinių veiksmų šiai krypčiai įgyvendinti. Be politikos nustatymo ir įgyvendinimo, vyriausybė yra atsakinga už krašto apsaugą ir vadovauja Prancūzijos ginkluotųjų pajėgų veiksmams. Prancūzijos vyriausybės veikla grindžiama kolegialumo principu.
Ministrų Tarybos posėdžiai vyksta kiekvieną trečiadienio rytą Eliziejaus rūmuose. Jiems vadovauja Respublikos Prezidentas, kuris skatina vyriausybės ministrų solidarumą ir kolegialumą. Šie susitikimai vyksta tam tikru formatu. Pirmoje posėdžio dalyje Taryba svarsto visuotinės svarbos įstatymų projektus, ordonansus ir dekretus. Antroje dalyje Taryba svarsto individualius kiekvieno ministro sprendimus dėl vyresniųjų valstybės tarnautojų skyrimo. Trečioje dalyje paprastai vienas ministras pristato kokią nors reformą ar projektą, kuriam jis vadovauja, arba prezidentas klausia ministrų patarimo kokiu nors klausimu. Be to, užsienio reikalų ministras kas savaitę teikia Tarybai atnaujintą informaciją svarbiais tarptautiniais klausimais.
Ministerijos
Tačiau didžioji dalis vyriausybės darbų atliekama kitur. Didžiąją dalį tų darbų atlieka kiekviena atskira ministerija, vadovaujant už tą ministeriją atsakingam ministrui. Kiekvienas ministras turi savo personalą, vadinamą „ministerijos kabinetu“. Kiekvienos ministerijos kabinetą sudaro maždaug nuo dešimties iki dvidešimties paskirtų narių. Kabineto nariai padeda ministrui vadovauti ministerijai. Ministerijų kabinetų nariai yra raiškūs vyriausybės veikėjai ir dirba tiek politinėje, tiek administracinėje sferoje. Hierarchiją kiekvienos ministerijos kabinete nustato ministras. Darbo grupės, kurias sudaro kelių ministerijų atstovai, yra įprastas dalykas. Ministro Pirmininko pareiga yra prižiūrėti šiuos tarpministerinius susitikimus ir užtikrinti, kad vyriausybės darbas būtų atliktas efektyviai ir veiksmingai.
Valdžių padalijimas
Prancūzijos vyriausybės nariai negali užimti jokių profesinių ar prekybos lyderių pareigų nacionaliniu lygiu, negali dirbti jokios viešosios darbo ar profesinės veiklos. Šie apribojimai taikomi siekiant sumažinti išorės spaudimą ir įtaką ministrams bei suteikti jiems galimybę sutelkti dėmesį į savo vyriausybinį darbą. Nepaisant šių apribojimų, vyriausybės nariams leidžiama eiti vietos renkamas, pavyzdžiui, miesto mero ar regiono tarybos nario, pareigas. Nors Prancūzijos Respublikos Konstitucija nedraudžia ministrams būti politinės partijos lyderiais, įprasta, kad ministrai neturėtų užimti tokių pareigų.
Vyriausybė yra atsakinga už Prancūzijos parlamentą. Visų pirma, vyriausybė turi prisiimti atsakomybę už savo veiksmus prieš Nacionalinę Asamblėją, o Nacionalinė Asamblėja gali atleisti vyriausybę pareikšdama nepasitikėjimą. Vyriausybė negali veikti pareigas einant laikinajam prezidentui, nes šios pareigos suteikiamos arba Senato pirmininkui, arba ministrui pirmininkui, todėl tai prieštarautų valdžių padalijimo principui. Jei vyriausybė nusprendžia pradėti ginkluotą operaciją, kuri truktų ilgiau nei keturis mėnesius, ji pirmiausia turi konsultuotis su parlamentu ir prašyti leidimo. Ministras Pirmininkas gali sušaukti parlamentą neeilinėms sesijoms arba įtraukti į legislatūros kalendorių papildomų posėdžių dienų.
Ministerijos
Prancūzijoje ministerijų pavadinimai dažnai keičiasi. Dabartinių ministerijų sąrašas:
Prūdelis (Vilniaus r.)
Prūdelis – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajone, Sudervėje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Vilniaus, 8,5 km į pietryčius nuo Dūkštų. Jo plotas 0,8 ha. Ilgis iš šiaurės į pietus 0,12 km, plotis iki 0,1 km. Altitudė 173,1 m. Yra maža salelė. Visas ežeras užpelkėjęs, krantai apaugę medžiais, į šiaurę plyti pievos. Šiaurės rytuose išteka upelis link Kaušelio ežero (Vilnojos baseinas).
Dag Hammarskjöld
Dagas Hamaršeldas (SV Dag Hammarskjöld, g. 1905 m. liepos 29 d. Jonšiopinge, Švedijoje – m. 1961 m. rugsėjo 18 d. Ndoloje, Zambijoje) – Švedijos politikas, ekonomistas, diplomatas. Buvo antrasis Jungtinių Tautų Generalinis sekretorius (nuo 1953 m. iki 1961 m.).
Biografija
Gimė žymaus Švedijos valstybės veikėjo, nuo 1914 m. iki 1917 m. – Švedijos ministro pirmininko – Jalmaro Hamaršeldo šeimoje. Buvo jauniausias iš ketverių sūnų. 1907 m. tėvui tapus Upsalos lėno gubernatoriumi, šeima persikraustė gyventi į Upsalą. Mokėsi seniausioje Upsalos – Katedros mokykloje, vėliau studijavo istoriją, filosofiją Upsalos universitete, dar vėliau ten pat studijavo ekonomiką, o 1930 m. jam buvo suteiktas ir teisės bakalauro laipsnis. 1933 m. Stokholmo universitete apsigynė ekonomikos daktaro laipsnį. Nuo 1933 m. iki 1936 m. Stokholmo universitete dėstė politinę ekonomiją, nuo 1935 m. dirbo Švedijos finansų ministerijoje. Nuo 1936 m. iki 1945 m. – Švedijos finansų ministerijos statssekretorius. Nuo 1941 m. iki 1948 m. – Švedijos banko valdybos pirmininkas.
Nuo 1947 m. pradėjo dirbti Švedijos užsienio reikalų ministerijoje. 1947 m. buvo Švedijos delegacijos Paryžiaus konferencijoje, kurioje aptartas Maršalo plano veikimo mechanizmas, narys. Nuo 1948 m. iki 1949 m. Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas. 1949 m. paskirtas Švedijos užsienio reikalų ministerijos generaliniu sekretoriumi.
Nuo 1951 m. iki 1953 m. – Švedijos ministras be portfelio. Nuo 1952 m. iki 1953 m. vadovavo Švedijos delegacijai Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos sesijoje. 1953 m. balandžio 7 d. Saugumo Tarybai rekomendavus, Generalinė Asamblėja vienbalsiai D. Hamaršeldą paskyrė Generaliniu sekretoriumi. Tapo antruoju Europos atstovu šiose pareigose. Siekė stiprinti Jungtinių Tautų vaidmenį tarptautiniuose santykiuose. 1956 m. – 1957 m., vykstant Sueco krizei, Generalinė Asamblėja jam pavedė sukurti Jungtinių Tautų taikdarių pajėgas ir nusiųsti jas į Egiptą. 1957 m. rugsėjo 26 d. Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja antrą kartą paskyrė D. Hamaršeldą į organizacijos Generalinio sekretoriaus pareigas. Nuo 1959 m. iki 1960 m. aktyviai sprendė Afrikos problemas, šio kontinento tautoms siekiant nepriklausomybės. Siekė nutraukti Kongo krizę. 1961 m. rugsėjo 18 d. turėjo Ndolos mieste susitikti su Kongo politiku M. Čiombe, tačiau žuvo jo lėktuvui išskridus iš Leopoldvilio ir nukritus 15 km nuo Ndolos oro uosto. Aviakatastrofos metu žuvo visi 16 lėktuvu skridusių žmonių. Nelaimės aplinkybės nebuvo išaiškintos, iškeltos versijos, kad sekretorius galėjo būti pašalintas Katangos kalnakasybos magnatų užsakymu.
Po dešimties dienų jo palaikai buvo pervežti į Švediją. Palaidotas Upsalos senosiose kapinėse. Po mirties apdovanotas Nobelio taikos premija. Jam vadovaujant Jungtinių Tautų organizacijai išaugo šios jos savarankiškumas nuo JAV.
Sevan FC
Sevano „Sevano futbolo klubas“, trumpai Sevan FK, įkurtas kaip Junior Sevan FC – Armėnijos futbolo klubas iš Sevano.
Junior Sevan FC
2018 m. įkurtas kaip Junior Sevan Football Club. Tais pačiais metais (2018) buvo priimti į Pirmą lygą.
Debiutantai užėmė pirmą vietą, tačiau nesugebėjo licencijuotis Premjer lygai, nes neatitiko reikalavimų.
Sevan FC
2019 m. birželio 25 d. paskelbta, kad klubas keičia pavadinimą ir tapo Sevan FC.
2020 m. rugsėjo mėn. pranešta, kad Edvinas Kloniūnas persikėlė į Armėniją ir atstovaus Sevan FC. Su šiuo klubu tapo 2020–2021 m. Armėnijos Pirmos lygos (antra pakopa) nugalėtoju.
2021–2022 m. sezone „Sevano“ klubo pagrindinė ekipa debiutavo Premjer lygoje.
Kvadriga
Kvadriga  – antikinis dviratis vežimas su keturiais pakinkytais žirgais.
Senovės Romoje dažnai naudota lenktynėse arba triumfo eisenose.
Išliko nemažai atvaizdų, bareljefų ir skulptūrų, vaizduojančių kvadrigą.
Samuolynė
Samuolynė – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Tubelių.
Balaklava (reikšmės)
Žodis balaklava reiškia:
Pang Wei
Pang Vėjus (, g. 1986 m. liepos 19 d., Baodingas, Hebėjus) – Kinijos šaulys sportiniu pistoletu. Daugkartinis olimpinis medalininkas.
Biografija
2006 m. Wei savo pirmame pasaulio čempionate iškovojo aukso medalį. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas tapo olimpiniu čempionu. 2010 m. pasaulio čempionate užimta 15 ir 16 vietos. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kinas liko 4-oje vietoje ir neapgynė olimpinio čempiono titulo. 2014 m. tapo Azijos čempionu, o tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate iškovojo bronzos medalį. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas nusileido tik Vietnamo atstovui Hoàng Xuân Vinh ir Brazilijos šauliui Felipe Almeida Wu iškovodamas bronzos medalį.
Romansas
Romansas – lyrikos žanras, jausmingas dainuojamasis eilėraštis, išreiškiantis trumpalaikes nuotaikas, meilės išgyvenimus.
Paprastai dainuojami solo, pritariant gitara, armonika arba kitu muzikos instrumentu. Atsirado Ispanijoje, vėliau paplito daugelyje šalių. Ypač populiarus buvo Rusijoje. Lietuvoje romansai pradėti kurti XX a. I pusėje.
Svarbiausi romansų motyvai – kitam ar kitai atiduota širdis, pradingusi meilė, ryžtas amžinai mylėti, mirties su mylimuoju pasirinkimas. Romansas iš esmės melodramiškas, juo siekiama sugraudinti, sujaudinti.
Kretuonų apylinkė
Kretuonų apylinkė (arba Kretuonių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kaltanėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Švenčionėlių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Reškutėnų apylinkės.