cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kužių apylinkė
Istorija
1995 m. balandį Šiaulių rajono savivaldybės tarybos sprendimu Kužių apylinkės teritorijos pietrytinėje dalyje įsteigta Kužių seniūnija.
Buteikių II tvenkinys
Buteikių II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 7 km į šiaurės vakarus nuo Rokiškio. Sudarytas užtvenkus Skardupio upelį (Vingerinės intakas) 3,5 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,39 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 100,4 m. Krantai žemi, apaugę medžiais. Pasroviui už 0,2 km telkšo Buteikių I tvenkinys. Tvenkinį supa Želtoniškio miškas, tik dalyje šiaurinės pakrantės yra Buteikių kaimas.
Benas Spietinis
Benas Spietinis (g. 1996 m. vasario 15 d.) – Lietuvos futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje.
Jonavos „Lietava“
Karjerą pradėjo tuometiniame „Lietavos“ klube, kuris rungtyniavo Pirmoje lygoje. Žinoma, kad nuo 2013 m. atstovavo klubui, buvo pagrindinės sudėties žaidėjas.
FK „Banga“
2014 m. atstovavo Gargždų „Bangai“. 2014 m. A lygoje sužaidė dešimt rungtynių.
Jonavos „Lietava“
Karjerą tęsė tuometiniame „Lietavos“ klube, kuris rungtyniavo Pirmoje lygoje.
Utenos „Utenos Utenis“
2016 m. atstovavo „Utenos Utenio“ klubui. Daugiausiai žaidybinio laiko gaudavo bekų ekipoje, kuri rungtyniavo Antroje lygoje, o 2016 m. A lygoje sužaidė šešerias rungtynes.
Jonavos „Lietava“
2016 m. antroje pusėje karjerą tęsė tuometiniame „Lietavos“ klube, kuris rungtyniavo 2016 m. A lygoje. Sužaidė vos tris susitikimus.
2017 m. Jonavos klubas atsisakė „Lietavos“ žymens ir tapo FK Jonava. Benas Spietinis tęsė karjerą klube.
DFK „Dainava“
Atstovavo DFK Dainava 2018 m., kai klubas dalyvavo LFF I lyga.
FK „Šilas“
Atstovavo FK Šilas 2019 m., kai klubas dalyvavo LFF II lyga.
FK „Jonava“
Žaidė „Jonavos“ klube 2020 m. sezone. 2021 m. tęsė karjerą Jonavoje. Tais metais klubas rungtyniavo Pirmoje lygoje.
2022 m. sezono pradžią praleido. Jonavos klubas pateko į A lygą, bet B. Spietinio ir kitų žaidėjų ekipoje nebuvo. Po nesėkmingos sezono pradžios klubas pasikvietė keletą ukrainiečių, prie komandos prisijungė P. Osauskas ir B. Spietinis. Debiutavo 2022 m. balandžio 16 d. rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą. Žaidėjas 2022 m. liepos mėn. pranešė, jog traukiasi iš Jonavos klubo.
Futsal
B.Spietinis yra daugiametis FK Vikingai komandos narys, bei komandos kapitonas. 2021–2022 m. sezone iškovojo Lietuvos futsal taurę.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Masdžede Soleimanas
Masdžede Soleimanas  – miestas pietvakarių Irane, Chuzestano provincijoje, į šiaurės rytus nuo Ahvazo, Zagroso kalnų vakariniuose šlaituose. Veikia oro uostas. Masdžede Soleimanas yra didelis naftos ir gamtinių dujų gavybos centras, veikia naftos perdirbimo įmonė, naftotiekis į Abadaną (nutiestas 1909–1910 m.). Apylinkėse yra zoroastrų šventyklos liekanos.
Istorija
1908 m. prie Mesdžed Soleimano, bachtiarų žemėse atrasti pirmieji naftos telkiniai Artimuosiuose Rytuose. Miestas ėmė augti kaip naftos gavybos centras.
Sibiriškės
Sibiriškės – buvęs kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Pivašiūnų.
Žolės riedulys 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Žolės riedulys 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyks 25-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Olimpiadoje vyks vyrų ir moterų turnyrai, kuriuose žais po dvylika nacionalinių rinktinių.
Igor Cvitanović
(g. 1970 m. lapkričio 1 d.) – buvęs Kroatijos futbolininkas, rungtyniavęs Kroatijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1992–2001 m.
Naftingasis skalūnas
thumb Naftingasis skalūnas – skalūnų nafta praturtinta uoliena. Didžiausios sankaupos slūgso JAV, Rusijoje, Kongo Demokratinėje Respublikoje, Brazilijoje, Maroke, Estijoje.
Vytautiškiai
Vytautiškiai – buvęs kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Simno.
LVG
Luftverkehrsgesellschaft m.b. H. (LVG arba LVG) buvo Berlyno Johanistalio rajone įsikūręs Vokietijos Imperijos orlaivių gamintojas, veikęs 1908-1918 m..
Istorija
Iš pradžių LVG vykdė keleivių pervežimą dirižabliais, o aviacijos gamybos veiklą pradėjo 1911 m., nuo Farman orlaivių licencinės gamybos. Pirmojo pasaulinio karo metu bendrovė konstravo ir gamino įvairius žvalgybinius orlaivius ir lengvuosius bombonešius.
Pirmuosius orlaivius – licencines Farman aeroplano kopijas – LVG pagamino 1911 m. Tų pačių metų pabaigoje įmonėje įsidarbino šveicaras inžinierius Franz Schneider, iki tol dirbęs Prancūzijos įmonėje "Nieuport". Netrukus jis sukūrė pirmą žvalgybinį biplaną B.I. Vokietijos karinės oro pajėgos – Luftstreitkräfte – užsakė 113 šio modelio orlaivių. Vėlesnis žvalgybinio orlaivio modelis B.II taip pat sulaukė Luftstreitkräfte dėmesio – jį pirko iki pat 1917 m., tik jau kaip mokymų orlaivį.
F. Schneideris 1913 m. sukūrė kulkosvaidžio sinchronizatorių, tačiau juo aprūpintas modelis LVG E.I masiškai nebuvo pradėtas gaminti.
Be žvalgybinių lėktuvų ir lengvųjų bombonešių, įmonė sukūrė keletą naikintuvų modelių – monoplaną E.I, D serijos biplanus. 1916 m. pabaigoje – 1917 m. pradžioje įmonė pradėjo serijinę licencinių naikintuvų Albatros D.II, bombonešių Gotha G.III ir DFW C.V gamybą.
Pirmojo pasaulinio karo metais LVG pagamino 5640 orlaivių ir tapo antra pagal gamybos apimtis Vokietijos imperijos aviacijos įmone (pirmą vietą užėmė "Albatros" su 6242 pagamintais orlaiviais).
Lietuvos rinktinė 2012 m. Europos futbolo čempionato atrankoje
Lietuvos futbolo rinktinės atrankinės varžybos į 2012 m. vykusį 2012 m. Europos futbolo čempionatą Lenkijoje ir Ukrainoje. Lietuva žaidė I grupėje.
LVG
Istorija
1916 m. pirmuosiuose lėktuvų antskrydžiuose į Londoną dalyvavo keletas LVG C.IV.
Lietuvos karo aviacijoje nuo 1919 m. vasario eksploatuoti LVG C.VI ir LVG C.V. Lietuviškai vadinti „elfaugė“, jie buvo naudojami kaip žvalgybiniai ir bombonešiai, o nuo 1929 m. – tik ryšių, lavinimosi tikslais ir oro taikinių vilkimui. 1921 m. iš turimų ir vietoje pagamintų dalių Karo aviacijos dirbtuvėse buvo pagamintas vienas LVG C.V (Nr. 4), 1923 m. - dar vienas (Nr. 9). 1927 m. ten pat buvo pagamintas vienas LVG C.VI, 1929 m. - dar 3, 1930 - dar 1. Keletas Lietuvos karo aviacijos LVG C.VI sulaukė 1940 m.
LVG sukurti modeliai
miniatiūra| Įmonės reklama |alt=
Jokūbas Vygodskis
Biografija
Mokėsi ješibote, baigė Peterburgo karo medicinos akademiją.
Į Lietuvą atvyko apie 1885 m., vertėsi gydytojo praktika – ginekologas Vilniuje. 1908 m. įkūrė žydų gydytojų sąjungą, jos pirmasis pirmininkas. Pirmojo pasaulinio karo metais Pagalbos žydams dėl vokiečių okupacijos komiteto narys. Okupacinės valdžios persekiotas, 1917 m. ištremtas.
1918 m. lapkričio 11 d. – 1918 m. gruodžio 26 d. I Augustino Voldemaro Ministrų kabinete ministras be portfelio žydų reikalams, organizavo žydų savivaldą. 1918 m. gruodžio 26 d. – 1919 m. sausio 5 d. II Mykolo Sleževičiaus Ministrų kabinete taip pat ministras be portfelio žydų reikalams, bet, kai Raudonoji armija užėmė Vilnių, o vyriausybė (ji dirbo iki kovo 5 d.) persikėlė į Kauną, liko Vilniuje. 1919 m. sausio mėn. Vinco Kapsuko vyriausybės suimtas Vilniuje, bet po kelių dienų paleistas.
Vilniuje organizavo mokyklas hebrajų ir jidiš kalbomis. Ilgametis Vilniaus sionistų organizacijos pirmininkas, Vilniaus žydų bendruomenės valdybos pirmininkas, Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 1922 m. išrinktas atstovu į Lenkijos seimą. Bendradarbiavo spaudoje, parašė knygų.
Pusvamzdis
thumb|right|Half-pipe rampa [[Roterdamas|Roterdame.]] Pusvamzdis (Half-pipe) – rampų konstrukcija, naudojama ekstremaliose – snieglenčių, riedlenčių, BMX dviračių, slidinėjimo – sporto šakose. Dažniausiai half-pipe rampos būna pagamintos iš medienos, tačiau pasitaiko plastikinių, metalinių ar iš sniego padarytų rampų.
Naudodamiesi half-pipe rampomis sportininkai gali atlikti įvairius veiksmus ir triukus. Rampos būna tokių matmenų, kad būtų vietos sportininkui įgauti greičio ir tokiu būdu atlikti tam tikrus veiksmus pašokus ore.
Nuo 1998 m., kai snieglenčių sportas buvo įtrauktas į žiemos olimpinių žaidynių programą, half-pipe yra viena pagrindinių snieglenčių rungčių.
Svarbiausios pusvamzdžių charakteristikos yra viršutinių rampos plokščių pasvirimo kampas ir jų aukštis, mažiau svarbus yra pagrindo ilgis ar plotis, kuris naudojamas kito triuko pasiruošimui.
Daniel Gildenlöw
Danielis Gildenliovas (SV Daniel Gildenlöw; g. 1973 m. birželio 5 d.) – švedų muzikantas ir kompozitorius, geriausiai žinomas kaip progresyviojo metalo grupės Pain of Salvation įkūrėjas ir lyderis, taip pat prisidėjęs prie daugelio kitų muzikinių grupių bei projektų kaip vokalistas ir multi-instrumentalistas.
Mato Neretljak
(g. 1979 m. birželio 3 d.) – buvęs Kroatijos futbolininkas, rungtyniavęs Kroatijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2001–2006 m.
Netis
Netis – požemio pasaulio vartų sargas Mesopotamijos mitologijoje. Minimas poemoje „Inanos nužengimas į požemio pasaulį“ ir babiloniečių užkalbėjimuose.
Kaip pasakojama minėtoje poemoje, Inana beldžiasi į požemio pasaulio vartus, šaukdama Nečiui, kad ją įleistų. Nečiui paprašius paaiškinti, kodėl ji prašosi įleidžiama, Inana nurodo atvykusi dalyvauti svainio Gugalanos laidotuvėse. Netis tolesnių nurodymų nueina pasiklausti požemio pasaulio valdovės Ereškigalės (Inanos sesers), paaiškina jai, kad Inana turinti visus me. Įtūžusi Ereškigalė paliepia Nečiui užrakinti visus septynis požemio pasaulio vartus. Tuomet Inanai leidžiama įeiti, tačiau prie kiekvienų vartų ji turinti nusimesti vieną apdarą. Netis Inanai paaiškina, kad „tokie yra požemio pasaulio keliai“. Galiausiai Inana lieka nuoga ir netenka visų savo galių.
Šernų statulėlė
Šernų statulėlė – bronzos amžiaus statulėlė, aptikta 1900 m. Šernų kaimo miške (dab. Klaipėdos rajonas). Ši 14,7 cm aukščio bronzinė žmogaus pavidalo statulėlė rasta po plokščiu akmeniu.
Tyrinėtojų nuomonės dėl statulėlės kilmės išsiskiria. Viena vertus, statulėlė datuojama ankstyvuoju bronzos amžiumi, keliama versija, kad ji vaizduoja hetitų karo dievą Tešubą. Dabartinės Lietuvos teritorijoje ji galėjo atsidurti iš Anatolijos pusiasalio. Kita vertus, esama manančių, kad Šernų statulėlė vaizduoja kanaanitų dievą, ji datuojama II tūkst. pr. m. e. antrąja puse, svarstoma, kad iš Šiaurės Sirijos Lietuvos teritoriją ji galėjo pasiekti per Kaukazą gintaro prekybos keliais. Mažuma tyrinėtojų laikosi nuomonės, kad Šernų statulėlė yra XX a. sukurta archeo­loginė legenda (tarp jų V. Novakovskis).
Iki Antrojo pasaulinio karo statulėlė saugota Karaliaučiaus „Prussia“ muziejuje. Per karą statulėlė dingo.
Žibuliai (Alytus)
Žibuliai – buvęs kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Bambininkų.
Nadžafabadas
Nadžafabadas  – miestas vidurio Irane, Isfahano provincijoje, Zagroso kalnų papėdėje, vakarinis Isfahano priemiestis; šahrestano centras. Miesto apylinkėse auginami javai, granatmedžiai, migdolai, vynuogės. Audžiami tradiciniai kilimai. Veikia Islamo laisvojo universiteto padalinys. Išlikusi Septynių Charuno bokštų tvirtovė (dabar – laisvalaikio zona).
Lietuva 1994 m. Eurovizijoje
1994 m. pirmą kartą Lietuvos atstovas dalyvavo didžiojoje „Eurovizijos“ scenoje. Tais metais konkursas vyko Airijoje, kur Lietuvą pristatė Ovidijus Vyšniauskas.
Įvertinimas
Debiutas buvo nesėkmingas – lietuviškai atlikta konkursinė daina pritariant orkestrui užėmė paskutinę vietą tarp 25 dalyvių. Lietuvių atlikėjas vienintelis iš visų nesulaukė nė vieno komisijos balo ir konkurse liko ne tik paskutinis, bet ir neįvertintas. Dėl nesėkmingo debiuto Lietuva negalėjo sekančiais metais sugrįžti į „Euroviziją“.
Istorija
1994 m. Lietuvos televizija gavo angliškos bangos atstovą į „Eurovizijos dainų konkursą“. Lietuva nacionalinės atrankos į konkursą nevykdė. Kas „Eurovizijoje“ dainuos Lietuvos vardu, reikėjo nuspręsti vos per savaitę. Pasirinktas patyręs atlikėjas O. Vyšniauskas, tuo metu buvęs „ant bangos“, važinėjęs į skirtingus tarptautinius konkursus. Teigiama, kad konkursinę dainą jis sukūrė per naktį. Tai buvo jo paties ir kompozitoriaus Gintaro Zdebskio sukurta lyrinė „Lopšinė Mylimai“.
Anot dainininko, tuo metu Lietuvoje nedaug buvo žinoma apie „Euroviziją“ – mažai kas žiūrėjo konkurso transliacijas, domėjosi. Be to, pačiame konkurse per repeticijas Lietuvos atstovai nesulaukė deramo dėmesio.
=== Taškai, kuriuos skyrė Lietuva ===
Elisabeth Josephi
Elizabet Jozefi ( 1888 m. rugsėjo 7 d. Saukos kaimelis (dab. Viesytės savivaldybėje, Latvija) – 1986 m. kovo 12 d. Zarštete, Žemutinė Saksonija, VFR) – vokiečių rašytoja.
Hermanas Jėkelis
Hermanas Jėkelis (1901 m. gruodžio 17 d. Striūpuose (Šakių valsčius, Naumiesčio apskritis, Rusijos imperija) – 1980 m. sausio 8 d. Getingene, VFR) – evangelikų liuteronų kunigas Lietuvoje ir Vokietijoje.
Biografija
Giustrovo katedros pamokslininkas, Antrojo pasaulinio karo metais dažnai vykdavo į Rytprūsius, kur aptarnavo be kunigų likusias parapijas. 1948 m. persikėlė į Vakarų Vokietiją ir iki 1972 m. tarnavo Atcenhauzeno (kaimas prie Getingeno) evangelikų bažnyčios kunigu. Aktyviai dirbo su iš Lietuvos TSR pokaryje persikėlusiais tautiečiais, 1951 m. paskirtas Pagalbos Lietuvos vokiečiams komiteto vadovu.
Parašė prisiminimų knygas apie Kauno universitete veikusią vokiečių studentų organizaciją „Arminia“ ir Lietuvos vokiečių evangelikų veiklą.
Ebonas
thumb|240px|Atolo palydovinė nuotrauka
Saldžioji pušis
Saldžioji pušis  – pušinių (Pinaceae) šeimos visžalių spygliuočių rūšis. Medžiai vienanamiai.
Ebonas
Ebonas  – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės pietinėje dalyje. Atolas yra 155 km į pietvakarius nuo Džaluito atolo ir yra labiausiai į pietus nutolusi Maršalo Salų teritorija.
Saldžioji pušis
thumb|left|200px|Vyriški kankorėžiai prieš apsidulkinimą thumb|left|200px|[[Kankorėžis|Kankorėžiai]] thumb|left|200px|Tarp pušinių turi vienus masyviausių kankorėžių thumb|left|200px|Saldžioji pušis
Ebonas
Atolas apskritimo formos, jo žiedą sudaro 22 salelės. Pietvakarinėje pusėje yra žiedą ir lagūną jungiantis kanalas. Didžiausios salelės: Ebonas, Toka, Eninaitokas, Enekoionas. Bendras sausumos plotas – 5,75 km². Lagūna užima 104 km².
Saldžioji pušis
Paplitimas ir augavietės
Paplitusi JAV vakaruose, o pagrindinis arealas vakariniame Oregone bei kalnuotose Kalifornijos vietovėse. Šiek tiek auga Nevados vakariniame pakraštyje bei Žemutinėje Kalifornijoje (Meksika).
Auga kalnuotose vietovėse 300-3200 m aukštyje, dažnai persimaišiusi su kitais spygliuočiais. Tinkamiausias jų geram vegetavimui gerai pralaidus, dirvožemis. Lamberto pušis anglų ir kitose kalbose vadinama „cukrine pušimi“, dėl kvapių ir saldžių sakų. XX a. daug šios pušies sengirių buvo iškirsta.
Ebonas
thumb|left|240px|Atolo žemėlapis
XIX a. atole buvo banginių medžiotojų stotis, vėliau vokiečių prekybinis punktas, II pasaulinio karo laikais – japonų karinė bazė. Ebonas šaltiniuose minimas kaip Boston, Covell’s Group, Fourteen Islands ir Linnez.
Saldžioji pušis
Matmenys
Greitai augantys medžiai. Aukščiausi pušų genties medžiai, nors panašaus aukščio užauga geltonosios pušies ''Pinus ponderosa subsp. benthamiana'' porūšis, taip pat vieni aukščiausių Šiaurės Amerikos medžių. Saldžiosios pušys paprastai užauga 40-60 m, nors rečiau, bet pasitaiko ir 75-82 m aukščio medžiai. Vienas tokių – 82,19 m aukščio (pagal R. van Pelt) medis 2010 metais nudžiūvo ir šiuo metu aukščiausia laikoma 77,85 m aukščio medis. Kamieno skersmuo 90-180 cm, rečiau 150–250 cm, bet dabar žinomas augantis medis, turintis 352 cm skersmens kamieną.
Saldžioji pušis gerokai pralenkia visas pušų genties rūšis ir savo masyvumu. Vienos augančios išmatuotas tūris buvo 255 m³.Šio medžio kiti duomenys tokie: aukštis 62,8 m, kamieno skersmuo 3,34 m, auga Dorington’e (Kalifornija). Palyginimui antra pagal masyvumą gentyje geltonoji pušis su jos ''Pinus ponderosa subsp. benthamiana'' porūšiu yra 143,5 m³ tūrio, aukštis 72,2 m, kamieno skersmuo 253 cm. Matyt masyviausia istoriniais laikais augusi saldžioji pušis buvo pastebėta 1826 metais, apie tai bylojantys istoriniai dokumentai. 1 m aukštyje nuo žemės turėjusi 5,60 m kamieno skersmenį, 40,84 m aukštyje kamieno skersmuo siekė 1,69 m, o bendras medžio aukštis buvo 65,53 m. Ji buvo išmatuota botaniko David’o Douglas’o turėjusio gerą reputaciją, anuomet tyrinėjusio Šiaurės Amerikos vakarų dalies augaliją.
Amžius
Apie jų seniausius individus mažai informacijos arba ji neparemta šaltiniais. Vienas tokių, tai škotų kilmės amerikiečių gamtininkas John Muir yra teigęs esančias 800 metų, bet nepaliko daugiau jokių įrodymų. Taip pat (A.C.Carder, 1995. Forest giants of the world: past and present. Fitzhenry and Whiteside. 208 pp.) teigia apie 760 metų senumo medžius. Bet dabar vyrauja teiginiai, kad tai palyginus neilgai gyvenantys medžiai – 400–500, rečiau iki 600 metų.
Ebonas
1998 m. Ebono atole gyveno 714 žmonių. Dauguma gyvena Tokos salelėje bei Ebono salelės vakarinėje pusėje.
Mladen Mladenović
(g. 1964 m. rugsėjo 13 d.) – buvęs Kroatijos futbolininkas, rungtyniavęs Kroatijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1990–1996 m.
Bernardas Fridmanas
Bernardas Fridmanas (1859 m. spalio 1 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1929 m. spalio 22 d. Panevėžyje) – Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1878–1886 m. Šiaulių taikos teisėjo sekretorius, 1886–1915 m. kaip privatus advokatas praktikavo Biržuose ir Panevėžyje. 1915–1918 m. tarnavo Peterburgo (Petrogrado) rusų zemstvų sąjungoje.
1918 m. pabaigoje grįžo į Lietuvą, taikos teisėjas Biržuose ir nuo 1919 m. Utenoje. Nuo 1920 m. Kauno apygardos teismo narys. 1922 m. vasario 22 d. – 1923 m. birželio 28 d. VIII Ernesto Galvanausko Ministrų kabinete buvo ministras be portfelio žydų reikalams. Po to vėl Kauno apygardos teismo narys, o nuo 1925 m. – Panevėžio apygardos teismo narys.
Bendradarbiavo leidiniuose „Vilenskij vestnik“, „Teisė“, „Lietuva“. Yra parašęs ir išleidęs rusų kalba mokslo darbų teisės klausimais.
Meškuičių apylinkė
Meškuičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Meškuičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šiaulių rajonui. 1954 m. prijungta Gavenaičių apylinkė, Lūpaičių apylinkė ir dalis Norkūnų apylinkės. 1963 m. prijungta Daunorų apylinkė ir dalis Narušaičių apylinkės.
1995 m. balandį Šiaulių rajono savivaldybės tarybos sprendimu Meškuičių apylinkės teritorijoje įsteigta Meškuičių seniūnija.
Pašilinis (Švenčionių r., Labanoro sen.)
left|120px
Pašilinis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 7,5 km į pietryčius nuo Labanoro, Baranavos miške, Girutiškio gamtiniame rezervate. Ežero ilgis pietvakarių-šiaurės rytų-šiaurės kryptimi – 0,37 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 152 m. Krantai apaugę medžiais ir krūmais, žemi, pelkėti – ežeras telkšo 110 ha dydžio Girutiškio pelkės pietinėje dalyje. Dugnas padengtas storu sapropelio sluoksniu. Ežeras nenutekantis, priklauso Luknelės upės intako Paluknos baseinui (Žeimenos upės baseinas). Už 0,3 km į šiaurės rytus telkšo Girutiškio ežeras.
Birutė Pūkelevičiūtė
Birutė Pūkelevičiūtė (1923 m. rugpjūčio 12 d. Kaune – 2007 m. rugsėjo 21 d.) – poetė, prozininkė, aktorė.
Kūryba
1957 m. scenai pritaikė ir režisavo K. Borutos „Baltaragio malūną“, 1958 m. pastatė B. Sruogos „Milžino paunksmę“, paruošė ir režisavo pirmąsias lietuviškų vaidinimų plokšteles.
B.Pūkelevičiūtė debiutavo eilėraščių knyga „Metūgės“ (1952). Išleido romanus „Aštuoni lapai“ (1956), „Rugsėjo šeštadienis“ (1970), „Naujųjų metų istorija“ (1974), „Devintas lapas“ (1982), apsakymų rinkinį „Marco Polo Lietuvoje“ (1982), poemų knygą „Atradimo ruduo“ (1990).
Nuo pat pirmojo eilėraščių rinkinio („Metūgės“, 1952) pasirodymo B. Pūkelevičiūtė ryškiai išsiskyrė savo originalumu, laisvamaniškumu ir feministinėmis tendencijomis. „Metūgės“ įtvirtino autorę kaip vieną savičiausių išeivijos poezijos autorių.
Įvertinimas
Rašytoja apdovanota įvairiais apdovanojimais, vienas iš jų Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 5-ojo laipsnio ordinas.
Nino Bule
(g. 1976 m. kovo 19 d.) – buvęs Kroatijos futbolininkas, rungtyniavęs Kroatijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1999–2004 m.
Eskvilino kalva
thumb|240px|Trajano termų griuvėsiai ant Eskvilino kalvos
Eskvilino kalva, arba Eskvilinas  – viena iš septynių istorinių Romos kalvų. Eskvilino kalva turi tris viršūnes – Cispijų, Opijų ir Fagutalį.
Istorija
Pasak romėnų istoriko Livijaus, Roma išsiplėtė į Eskvilino kalvos pusę maždaug VI a. pr. m. e., valdant šeštajam Romos karaliui Servijui Tulijui.
Eskvilino kalva visais amžiais buvo populiarus turtingų romėnų gyvenamasis rajonas. Imperatoriaus Augusto bičiulis ir meno rėmėjas Mecenatas ant Eskvilino įkūrė savo sodus, pirmuosius helenistinio stiliaus sodus Romoje.
Imperatorius Neronas ant Opijaus (vienos iš Eskvilino viršūnių) pradėjo statyti ekstravagantiškus mylios ilgio rūmus Domus aurea, kurių vietoje vėliau imperatoriai Titas ir Trajanas pastatė termas, kurių griuvėsiai matomi ir šiandien.
III a. ant Eskvilino buvo įkurti vadinamieji Licinijaus sodai, kuriuose su savo dvaru rezidavo imperatorius Galijenas.
Per žingsnį nuo šlovės
Filmo premjera įvyko 2000 m. rugsėjo 8 d. Toronto tarptautiniame filmų festivalyje.
Siužetas
Istorija apie tai, kaip paprastas amerikiečių berniukas Viljemas tampa autoritetingo muzikinio žurnalo „Rolling Stone“ korespondentu ir redakcijos pavedimu išvyksta į roko grupės „Stillwater“ (muzikos grupė išgalvota) turne po JAV. Čia, jaunų fanačių ir roko atlikėjų kompanijoje, jaunuolis žengia pirmuosius, septyniasdešimtųjų metų suaugusiųjų muzikos gerbėjų gyvenimo, žingsnius…
Aktoriai
ir kt.
Papildoma muzika
Šios dainos ir muzika nebuvo įtrauktos į išleistą filmo albumą. Filme skamba šios ištraukos:
Balandinės telmologinis draustinis
Balandinės telmologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Jurbarko rajone, 1 km į pietus nuo Eržvilko, Balandinės miške; apima Balandinės pelkę.
Įsteigtas 2010 m., siekiant išsaugoti vertingą aukštapelkę, kurioje yra saugomų augalų ir gyvūnų rūšių. Ji priskiriama degradavusių aukštapelkių buveinėms.
Naujosios Zelandijos subantarktinės salos
Naujosios Zelandijos subantarktinės salos – Naujajai Zelandijai priklausančių salų grupė, išsidėsčiusi Ramiojo vandenyno subantarktinėje zonoje. Objektas 1998 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. thumb|left|250px|Salų vieta žemėlapyje
Geografija
Salos išsibarsčiusios didelėje, 3,5 mln. km² plotą užimančioje vandenyno teritorijoje, kuri savo dydžiu atitiktų apie pusę Australijos žemyno. Salos iškilusios ant Ramiojo vandenyno tektoninės plokštės, jos pakankamai geografiškai izoliuotos tiek nuo pačios Naujosios Zelandijos, tiek tarpusavyje. Kiekviena salų grupė pasižymi savitu mikroklimatu ir endeminėmis bei retomis floros ir faunos rūšimis (pvz. didysis kuoduotasis pingvinas). Visos salos negyvenamos, jose ribojamas turizmas. Salose esantys žmonės – mokslinių ekspedicijų ar meteorologinių stočių darbuotojai.
Į šią grupę patenka sekančios salų grupės su atskiromis salomis bei iškilusiomis uolomis:
Micaičių apylinkė (Šiauliai)
Micaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kuršėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kuršėnų rajonui. 1954 m. prijungta Papelkių apylinkė, o dalis Micaičių apylinkės prijungta prie Smilgių apylinkės. 1963 m. prijungta Varputėnų apylinkė.
1995 m. balandį Šiaulių rajono savivaldybės tarybos sprendimu Micaičių apylinkės teritorijoje įsteigta Kuršėnų kaimiškoji seniūnija.
Tat tvam asi
Tat tvam asi ( – „tat tu esi“) – vienas iš svarbiausių vedantos teiginių (mahavakjų), kuriuo apibrėžiamas santykis tarp individo ir absoliuto.
Pirmąkart šis teiginys paminėtas Čandogja Upanišadoje, datuojamoje apie 600 m. pr. m. e. Tat tvam asi neretai pakartojamas šeštajame minėtos Upanišados skyriuje, kuomet mokytojas Udalaka Arunis aiškina savo sūnui aukščiausiosios realybės (brahmano) prigimtį. Skirtingos vedantos mokyklos (daršanai) šį teiginį aiškina savaip. Advaita vedantoje aiškinama, kad „Tat“ atitinka brahmaną, absoliutą, amžinąjį, nekintamąjį, o tu – atmaną (negimstančią, nemirštančią, absoliučiąją sąmonę, kuri pranoksta bet kokį dvylipumą ir kūniškumą). Taigi, atmanas ir brahmanas yra tapatūs. Tat tvam asi buvo vienas iš kertinių advaitos vedantos mokyklos atstovo Šankaros doktrinos teiginių.
LVG C.II
LVG C.II buvo XX a. antrajame dešimtmetyje gamintas vokiškas dvivietis C tipo (žvalgybinis) biplanas, kurį suprojektavo ir gamino Vokietijos Imperijos įmonė Luftverkehrsgesellschaft m.b. H. (LVG). Pagal licenciją orlaivį gamino ir Vokietijos įmonės AGO Flugzeugwerke ir Gustav Otto Flugmaschinenwerke. Pagrindinis šio modelio naudotojas – Vokietijos imperijos karinės oro pajėgos (Luftstreitkräfte).
Sukūrimas
C.II buvo LVG B.I modifikacija, kurioje buvo sukeistos piloto ir žvalgo vietos. Prie gale įrengtos žvalgo vietos buvo sumontuotas ant žiedo tvirtinamas kulkosvaidis. Atsižvelgiant į padidėjusį svorį, buvo naudojamas galingesnis variklis – Benz Bz. III.
Eksploatacijos istorija
C.II tapo pirmuoju orlaiviu su fiksuotais sparnais, bombardavusiu Londoną. 1916 m. lapkričio 28 d. netoli Viktorijos stoties C.II numetė šešias bombas. (Pirmąjį oro reidą prieš Londoną dirižablis „Zeppelin LZ 38“ atliko ankstyvomis 1915 m. birželio 1 d. valandomis.)
Specifikacijos (C.II)
dešinėje|420x420px
Bendros charakteristikos
Ginkluotė
Stanislawa Walasiewicz
Stanisława Walasiewicz, dar žinoma kaip Stefania Walasiewicz, Stella Walsh (g. 1911 m. balandžio 3 d. – m. 1980 m. gruodžio 4 d.) – Lenkijos lengvosios atletikos sportininkė, olimpinė čempionė. Po sportininkės mirties ištirta, kad ji turėjo tiek vyriškas, tiek moteriškas genitalijas.
Per savo karjerą Walasiewicz pasiekė virš 100 rekordų: 51 Lenkijos nacionalinį rekordą, 18 pasaulio rekordų, 8 Europos rekordus.
Fortis FC
„Fortis Football Club“ arba Fortis – Bangladešo futbolo klubas iš Bados rajono, Dakos priemiesčio. Namų rungtynes žaidžia Muktijuddho Sriti Stadium stadione, talpinančiame 15 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas įkurtas 2020 m. 2021 m. sezone rungtyniavo Challenge league ir liko trečioje vietoje. 2022 m. tapo Challenge League nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į aukščiausią divizioną. 2022–2023 m. rungtyniavo Premjer lygoje.
Sezonai
šaltinias:
Gulbių upė
Prasideda prie Jileringo (Yealering), teka į šiaurės vakarus pro Bruktoną, Beverlį, Jorką ir Nortamą, ties Tudžėjumi pasuka į pietvakarius, kerta Darlingo kalnagūbrį, teka pajūrio lyguma pro Pertą, ties Frimantlu įsilieja į Indijos vandenyną. Aukštupyje ir vidurupyje (iki 72 km nuo žiočių) vadinama Eivonu (Avon River). Aukštupyje yra stačių tarpeklių, slenksčių, žemupys praplatėja, sudaro estuariją. Vasarą ir rudenį aukštupys išdžiūsta.
Žemupys laivuojamas, žiotyse įsikūręs Frimantlo uostas. Gulbių upės intakų vanduo kaupiamas tvenkiniuose ir naudojamas Perto vandentiekio sistemoje; iš Manderingo tvenkinio 557 km ilgio vamzdynu transportuojamas į Kalgurlį. Upės slėnio atkarpa aukščiau Perto – vienas pagrindinių Vakarų Australijos vynininkystės regionų.
Žemupį 1697 m. tyrinėjo olandų keliautojas Vilemas de Vlaminkas (Willem de Vlamingh), kuris pavadino upę pagal joje pastebėtas juodąsias gulbes. 1829 m. upės žiotyse įkurta Gulbių upės kolonija, davusi pradžią Perto miestui ir Vakarų Australijos valstijai.
Džaluitas
thumb|240px|Atolo palydovinė nuotrauka
Džaluitas  – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės pietinėje dalyje. Atolas yra 220 km į pietvakarius nuo Madžūro atolo. 155 km į pietvakarius nuo Džaluito yra Ebonas, už 48 km – Kilis, už 152 km į šiaurės vakarus – Ailinglaplapas.
Atolas netaisyklingos formos, ištęstas iš šiaurės vakarų į pietryčius. Koraliniame rife yra keletas pertrūkių. Atolo žiedą sudaro net 91 salelė; didžiausios: Džaluitas (10,4 km²), Džaboras, Imedžas, Adžedženas, Pinglepas, Bokanakė. Bendras sausumos plotas – 11,34 km². Lagūna užima 690 km². Tai vienas didžiausių Maršalo Salų atolų.
thumb|left|240px|Džaboro salelės vaizdas 1978 m.
XIX a. atole veikė vokiečių prekybinis punktas, jis sudarė Vokietijų kolonijų protektoratą. Po Pirmojo pasaulinio karo atiteko Japonijai ir tapo Pietų Ramiojo Vandenyno Mandato Maršalo Salose administraciniu centru. Į atolą atvyko nemažai japonų, buvo įkurta karinė oro bazė. Vėliau, salyną užėmus amerikiečiams, krašto administracija persikėlė į Madžūrą.
1998 m. Džaluito atole gyveno 1669 žmonių. Dauguma gyvena Džaboro salelėje: joje yra oro uostas, dokas, viešbutis, kelios parduotuvės, degalinė, katalikų bažnyčia, mokykla. Taip pat žmonės gyvena Džaluito salelėje. Imedžo salelėje yra japonų karinės bazės, elektrinės, šintoistų šventyklos, ginkluotės liekanos.
Šahre Kordas
Šahre Kordas  – miestas vidurio Irane, 90 km į pietvakarius nuo Isfahano, Zagroso kalnų rytiniuose šlaituose; Čaharmahalio ir Bachtiarijos provincijos centras. Tai aukščiausiai iš visų šalies provincijų centrų įsikūręs miestas. Plentas į Isfahaną, yra oro uostas. Vystoma statybinių medžiagų, maisto (vaisių perdirbimo) pramonė, audžiami kilimai, apylinkėse auginami vaismedžiai. Veikia Šahre Kordo (įkurtas 1947 m.), medicinos mokslų universitetai. Miesto apylinkės pasižymi vaizdinga gamta, yra Bardeho slidinėjimo kurortas.
Šahre Korde gyvena bachtiarai, persai ir kaškajai.
Miesto pavadinimas dabar reiškia „kurdų miestas“, bet pirminis vietovardis buvo Dežgordas („didvyrio tvirtovė“). Vėliau dėl arabizacijos pavadinimas išsikraipė.
Tomislav Erceg
(g. 1971 m. spalio 22 d.) – buvęs Kroatijos futbolininkas, rungtyniavęs Kroatijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1997 m.
Baužaičių telmologinis draustinis
Baužaičių telmologinis draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Jurbarko rajone, 2 km į pietvakarius nuo Eržvilko, piečiau Baužaičių, Balandinės miške; apima Baužaičių pelkę.
Įsteigtas 2010 m., siekiant išsaugoti vertingą aukštapelkę, kurioje yra saugomų augalų ir gyvūnų rūšių. Ji priskiriama aktyvių aukštapelkių buveinėms.
Namdrikas
thumb|240px|Atolo palydovinė nuotrauka
Namdrikas  – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės pietinėje dalyje. Atolas yra 145 km į pietvakarius nuo Džaluito. Tarpe šių atolų dar yra maža Kilio sala.
Atolas prizmės formos. Jį sudaro dvi salelės: didžiąją dalį rifo žiedo užimanti Namdriko salelė ir šiaurės vakariniame kampe esanti Matamato salelė. Bendras sausumos plotas – 2,8 km². Lagūna užima 8,4 km².
thumb|left|240px|Atolo žemėlapis
1998 m. Namdriko atole gyveno 814 žmonių. Dauguma jų susitelkę atolo pietuose. Atolo šiaurėje yra lėktuvų nusileidimo takas. Verčiamasi kopros apdirbimu, perlų auginimu. Yra 3 bažnyčios, mokykla, saulės jėgainė.
Aušra Kiudulaitė
Aušra Kiudulaitė (g. 1978 m. balandžio 16 d. Vilniuje) – tapytoja, grafikos dizainerė, knygų iliustruotoja.
Biografija
Aušra Kiudulaitė gimė 1978 m. balandžio 16 d. Vilniuje. 1986 - 1996 m. mokėsi Vilniaus Ąžuolyno mokykloje. 1996 m. įstojo į Vilniaus dailės akademiją, tapybos specialybę. Įgijo bakalauro, o 2007 m. - ir magistro laipsnį. Ilgą laiką dirbo grafikos dizainere įvairiose reklamos agentūrose. Piešti vaikams pradėjo gimus antrajam sūnui Rapolui. 2015 m. laimėjo Lietuvos kultūros instituto organizuotą konkursą vykti į Tarptautinę Bolonijos vaikų knygų mugę, tais pačiais metais pelnė antrą vietą Tarptautiniame iliustracijų konkurse "Womaninovation" Italijoje. 2016 m. pasirodžiusi pirmoji Aušros Kiudulaitės iliustruota paveikslėlių knyga "Laimė yra lapė" (tekstas Evelinos Daciūtės, išleido leidykla "Tikra Knyga") pelnė daugybę apdovanojimų: "Knygos meno" konkurso diplomą už gražiausią metų knygą vaikams (2017), Tarptautinės vaikų ir jaunimo literatūros asociacijos (IBBY) Lietuvos skyriaus Domicelės Tarabildienės premiją už gražiausią metų knygą (2017), Talino iliustracijų bienalės diplomą (2017), įtraukta į "IBBY Honour List 2018", į White Raven katalogą, paskelbta 2017 m. Metų knyga vaikams "Metų knygų rinkimų 2017" akcijoje. Pagal knygą pastatyti net du spektakliai visai šeimai: "Laimė yra lapė" (rež. Mantas Verbiejus, vaidina Daiva Rudytė ir Paulius Valskevičius) ir "Labas, Lape!" (Nacionalinis Kauno dramos teatras, rež. Eglė Kižaitė). 2017 m. pasirodė antroji Aušros Kiudulaitė iliustruota knyga "Draugystė ant straublio galo" (teksto autorius Marius Marcinkevičius, išleido leidykla "Tikra knyga"), taip pat jau pelnė apdovanojimų ("Knygos meno" konkurso premija).
Autorė dalyvavo daugelyje tarptautinių parodų ir festivalių, buvo jų finalistė ir laureatė.
2017 m. Lietuvos paštas išleido proginius kvepiančius kalėdinius pašto ženklus, kuriuos sukūrė Aušra Kiudulaitė. Šventiniuose pašto ženkluose pavaizduoti dailininkės kūryboje dažnai pasikartojantys ir simbolinę reikšmę turintys motyvai: žmogus-kalnas ir mažo miestelio istorijos.
Laimėjimai
2018 knyga "Laimė yra lapė" (Evelina Daciūtė, Aušra Kiudulaitė, išleido "Tikra knyga") paskelbta 2017 m. Metų knyga vaikams
2018 "Knygos meno" konkurso premija teminėje grupėje "Knygos vaikams" už knygą "Draugystė ant straublio galo" (aut. Marius Marcinkevičius, išleido "Tikra knyga")
2017 knyga "Laimė yra lapė" įtraukta į "IBBY Honour List 2018"
2017 knyga "Laimė yra lapė" įtraukta į White Ravens katalogą
2017 Talino iliustratorių trianalės diplomas
2017 Tarptautinės vaikų ir jaunimo literatūros asociacijos (IBBY) Lietuvos skyriaus Domicelės Tarabildienės premija
2017 Diplomas už gražiausią metų knygą vaikams: “Laimė yra Lapė” (teksto autorė Evelina Daciūtė, leidykla “Tikra Knyga”)
2017 Sharjah Vaikų knygų festivalio parodos finalistė (UAE, Dubajus)
2017 Nami Island tarptautinio konkurso finalistė (Pietų Korėja)
2017 Tarptautinio Maskvos vaikų knygų iliustracijų festivalio MORS dalyvė (Rusija)
2017 Tarptautinio Kijevo knygų festivalio ARSENAL dalyvė (Ukraina)
2016 Tarptautinio iliustracijų konkurso “Silent Book” finalistė (Italija)
2015 Lietuvos kultūros instituto organizuoto konkurso vykti į Tarptautinę Bolonijos vaikų knygų mugę laimėtoja
2015 Tarptautinis iliustracijų konkursas “Womaninovation” (Italija), antra vieta
Parikos ežeras
Parikos ežeras  – ežeras šiaurės vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje, 215 km į šiaurės vakarus nuo Tefės, 35 km į vakarus nuo Maraano (Maraã) gyvenvietės. Ilgis 12 km, plotis iki 7 km. Telkšo šalia dešinojo Žapūros žemupio kranto, šalia jos santakos su Ati Parana. Parikos ežeras protakų tinklu jungiasi su Žapūra.
Apaporisas
Apaporisas  – upė daugiausia pietryčių Kolumbijoje; Kaketos kairysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda susiliejus Tunijos (Makajos) ir Achachu upėms į pietvakarius nuo San Fernando. Teka į pietvakarius Amazonės lyguma pro Gvavjarės, Kaketos, Vaupeso ir Amazonės departamentus. Smarkiai vinguriuoja, prateka Čiribiketės aukštumų nacionalinio parko pakraščiu. Pačiame žemupyje, po santakos su Taraira, Apaporisas pasuka į pietus ir ~50 km teka Kolumbijos–Brazilijos (Amazonės valstijos) siena. Įteka į Kaketą (Žapūrą) ties Vila Bitenkūro (Vila Bittencourt) gyvenviete Brazilijoje.
Didžiausi intakai: Kananaris, Pira Parana, Taraira (kairieji).
thumb|left|240px|Chirichirimo krioklys
Vaga slenkstėta, yra krioklių (didžiausias – Chirichirimo). Vietomis teka uolų tuneliais.
Apaporiso baseinas labai atokus ir retai apgyvendintas. Jame įsikūrę indėnai makunai, tanimukai, juhapai, jaunai, kabijariai, letuamai. Daugelis jų labai mažai paveikti civilizacijos. Upės baseine gyvena labai retas kaimanų porūšis – Apaporiso kaimanas (Caiman crocodilus apaporiensis).
2012 m. Kolumbijos režisierius Antonijus Doradas Sunjiga (Antonio Dorado Zúñiga) apie upę ir jos pakrančių tautas sukūrė dokumentinį filmą „Apaporisas: džiunglių paslaptys“ (Apaporis, secretos de la selva).
Išlaužo kapinių koplyčia
Mūrinė pusiau atvira koplyčia stūkso medžiais apsodinto tako gale, prie pirminės kapinių teritorijos ribos. Toliau už jos, į pietvakarius, plyti atvira kapinių teritorija su naujaisiais palaidojimais. Pagrindinė kapinių alėja driekiasi per kapines, sujungdama koplyčią ir pagrindinių takų sankirtoje stovinčią Švč. Mergelės Marijos Maloningosios statulą – kapinių landšafto dominantę. Marijos figūra stovi veidu pasukta į bažnyčią. Kapinėse stovinčių sakralinių objektų derinys – išskirtinis prasmingo ir planingo kapinių sutvarkymo tarpukario Lietuvoje pavyzdys.
Istorija
Išlaužo bažnyčia ir kapinės įrengtos vykdant tarpukario Žemės reformą, 1925 m. nusavinus grafams Tiškevičiams priklausiusią dvaro sodybą. Tuo laikotarpiu buvusio parko alėjos gale Jėzaus Kristaus garbei buvo pastatyta koplytėlė. Joje patalpinta medinė statula datuojama XIX a. pab.–XX a., pagaminta nežinomo autoriaus. Apie 1930 m. iš Juozapo Zenkevičiaus dirbtuvės ją nupirko Išlaužo bažnyčios statytojas kun. Vytautas Gurevičius (1889–1979). Vietos žmonių teigimu, pats kunigas dar pataisęs statulos drožinį.
Taobao
„Taobao“  – internetinių aukcionų ir elektroninės prekybos bendrovė. Internetinė parduotuvė buvo įkurta 2003 m. „Alibaba Group“ koncerno ir yra orientuota į Kinijos vartotojų rinką.
Taobao.com vysto vartotojų vartotojams prekybiniais ryšiais grindžiamą verslo modelį. Iš esmės tai yra „eBay“ analogas, o apmokėjimas vyksta per kinišką „PayPal“ mokėjimų analogą „Alipay“. Nuo 2011 m. verslas buvo reorganizuotas, įsteigta mažmeninės ir didmeninės prekybos bendrovė „Tmall“, kurioje siūlomos gerai žinomų prekės ženklų kokybiškos prekės.
Taobao.com siūlo 800 mln. tiek naujų, tiek naudotų prekių asortimentą: rūbai, batai, kepurės, aksesuarai, buitinės technikos ir kitų plataus vartojimo prekių. Prekės gali būti parduodamos už fiksuotą, sutartą kainą arba per aukcionus. 2011 m. Taobao registruotų vartotojų skaičius pasiekė 370 milijonų.
Hladkavos valsčius
Hladkavos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Hladkava.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje.
Kilis (sala)
thumb|240px|Salos palydovinė nuotrauka
Kilis  – koralinė sala Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės pietinėje dalyje. Yra 48 km į pietvakarius nuo Džaluito, į šiaurės rytus nuo Namdriko.
Sala nusidriekusi pietvakarių–šiaurės rytų kryptimi, jos plotas 0,93 km². Tai viena mažiausių iš Maršalo Salų. Apsupta koralinio rifo.
Iki 1948 m. Kilis buvo negyvenamas. Į jį amerikiečiai atkeldino Bikinio atolo, kuris buvo pradedamas naudoti kaip branduolinių bandymų poligonas, gyventojai. Pradžioje šie žmonės gyveno Kvadžaleino atole palapinėse, bet vėliau buvo nutarta juos perkelti į Kilį. Ši sala pasižymi ribotais resursais, tačiau JAV įsipareigojo jos gyventojams teikti paramą.
2005 m. Kilio saloje gyveno 602 žmonės. Praktiškai visas salos paviršius apgyvendintas. Yra lėktuvų tūpimo takas. Dėl rifo prieplaukos nėra, kroviniai ir žmonės iš laivų gabenami valtimis. Yra dvi bažnyčios, vidurinė mokykla. Verčiamasi kopros eksportu, auginami duonmedžiai, papajos, bananai, cukranendrės. Dėl lagūnos nebuvimo galimybės žvejybai menkos. Dauguma maisto produktų importuojama.
Albina Norkutė-Kairienė
thumb|Albina Norkutė su savo broliu Albertu Norkumi thumb|Albina Norkutė prie moterų lagerio gyvenamųjų pastatų, [[Irkutsko sritis|Irkutsko sr., Taišeto raj., apie 1955 m.]] thumb|Albina Norkutė pirma iš dešinės Albina Norkutė-Kairienė (1929 m. birželio 15 d. Ožnugariuose, Batakių valsčiuje – 2022 m. birželio 3 d. ) – Lietuvos partizanė-ryšininkė, politinė tremtinė.
Rezistencinė veikla
Albina Norkutė gimė ir augo Ožnugario kaime Batakių valsčiuje, Tauragės apskrityje kartu su keturiomis seserimis ir keturiais broliais. A. Norkutės brolis Alfonsas dirbo policijoje, tad bolševikams pradėjus persekioti, visa šeima turėjo slapstytis. Mokytojų, ūkininkų ir kitų gyventojų trėmimai palietė ir Norkų šeimą – 1944 metais, būdama 15 metų, A. Norkutė su savo broliais Anzelmu, Albertu ir su seserimis Eugenija, Ona ir Aldona prisijungė prie Lietuvos laisvės kovotojų. Jos slapyvardis buvo Ramunė. Nors dar buvo paauglė, bet padėjo partizanams palaikyti ryšius, pranešinėjo apie rusų kariuomenės padalinių judėjimą, apsistojimo vietas. Taip pat ji teikė pagalbą perduodama medikamentus, pirmosios pagalbos reikmenis. Šiuos reikmenis gaudavo iš Batakių kaimo vaistininko. Kaip teigė pati Albina Norkutė: „Buvome jaunos ir drąsios. Matydamos kaip mūsų sesės ir broliai, kaimynai rizikuoja savo gyvybėmis, nebijojome mirti ir mes.“
Albina Norkutė dirbo Rolando ir Vytenio būriuose. Veikla buvo pavojinga, ypatingai ilgiau užsibuvus vienoje vietoje 1949 m. A. Norkutė buvo suimta. Ji buvo atvežta į Batakių „stribyną“. Buvo pradėti žiaurūs tardymai ir kankinimai. Partizanai nusprendė Albiną Norkutę išvaduoti – Albertas Norkus, Stasys Plienaitis ir Vladas Pečkauskas ištempė ją pro langą. Po to A. Norkutė slapstėsi pas Eleną Norkienę, bet po gegužės mėnesį įvykusio patikrinimo, turėjo bėgti. Besislapstant pas pusseserę 1949 m. rusų būrys ją rado ir atpažino pagal apgamą, nors ji ir turėjo kelis skirtingus pasus. A. Norkutė buvo areštuota ir nuvežta į Skaudvilę, kur buvo tardoma po penkias valandas mušant guminėmis lazdomis iki sąmonės netekimo. Po kankinimų ji būdavo kalinama karceryje po aštuonias dienas. Kankinimai tęsėsi nuo 1949 m. kovo iki birželio. Po to ji buvo išvežta į Šilutės kalėjimą ir be jos žinios nuteista 10 metų kalėti. Albina Norkutė buvo ištremta į Taišeto lagerius, kur septynerius su puse metų dirbo miško darbus.
Gyvenimas lageryje
Albina Norkutė buvo apgyvendinta nebaigtos statybos barake – be šviesos ir vandens, sienos tinkuotos arklių mėšlo ir molio mase. Barake buvo daug lietuvaičių, ukrainiečių, žydaičių, vokiečių, rusių, totorių, japonių. Lagerio gyventojos buvo maitinamos skurdžiai – duonos gabalėliu ir silke. Kirtimai miške buvo pavojingi, griūvantys medžiai užmušė daug politinių kalinių. Kalinės dirbdavo po 13 valandų, kai žiemą šaldavo iki 50 laipsnių šalčio, o vasarą iki 40 laipsnių šilumos. Barakuose gyvendavo 300–500 žmonių. Per metus leisdavo parašyti tik vieną laišką. Režimas buvo sušvelnintas po Stalino mirties.
Grįžimas į Lietuvą
1956 m. vasarą Albina Norkutė grįžo į Lietuvą, į Varlaukį. Sukūrė šeimą su Antanu Kairiu, susilaukė 3 vaikų – Virginijaus Kairio, Jolitos Kluonaitienės ir Aušros Kmitienės. Turi septynis anūkus: Gabrielė ir Modesta Kairytės, Kornelija, Justinas, Karolis Kluonaičiai, Sandra ir Dainius Kmitaičiai. Vėliau Albina su šeima persikėlė gyventi į Kauną. A. Norkutė aktyviai veikė Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos veikloje, puoselėjo partizanų atminimą Tauragės krašte prisidėdama prie paminklų statybos. 2001 m. ji buvo apdovanota Kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu. Jos parsivežti mediniai įrankiai eksponuojami 9-ame forte Kaune. Natalijos Gudonytės, buvusios Taišeto griežtojo režimo politinės kalinės, knygoje „Naikintos, bet nenugalėtos kartos kelias. Prisiminimai“ A.Norkutė-Kairienė sakė: „Ir jaunystėje partizanaudama, ir vėliau slapstydamasi, ir dar vėliau Sibiro gulaguose nesigailėjau, kad pasirinkau tokį erškėčiuotą kelią. Jeigu kas grąžintų praeitį, pasirinkčiau tą patį kelią“.
Populiariausių grupių dešimtukas
Populiariausių grupių dešimtukas – Lietuvoje įvairiais metais vykę popmuzikos grupių dešimtuko rinkimai, kuriuos rengė spaudos ir koncertinės veiklos organizacijos, diskotekų vedėjai, žurnalų, laikraščių skaitytojai, užpildę pateiktas anketas.
1986 m.
Populiariausių Lietuvos grupių dešimtukas, kuris buvo išrinktas Šiauliuose vykusiame respublikos diskotekų programų festivalyje:
1988 m.
„Komjaunimo tiesa“ ir Kauno eksperimentinis koncertinis susivienijimas (EKS) išrinko populiariausių 1988 metų jaunimo muzikos grupių dešimtuką:
Buvo paskelbtos ir grupės, kurios užėmė 11 – 20 vietas:
Azerbaidžano nacionalinio saugumo ministerija
Azerbaidžano nacionalinio saugumo ministerija (NSM, ) buvo už nacionalinį saugumą atsakinga Azerbaidžano vyriausybės ministerija. NSM veikla ir tikslai, nustatyti Azerbaidžano Respublikos teisės aktais, buvo gauti ir analizuoti informaciją apie užsienio politiką, įmones, privačius asmenis. NSM taip pat vykdė žvalgybą, kontržvalgybą, valstybės paslapčių apsaugą, atitinkamų nusikaltimų tyrimą ir prevenciją. 2015 m. gruodžio 14 d. prezidentas Ilhamas Alijevas pasirašė dekretą, kuriuo ši ministerija buvo panaikinta ir vietoje jos buvo įsteigtos už vidaus saugumą atsakingos Nacionalinio saugumo tarnyba ir Užsienio žvalgybos tarnyba.
Populiariausių grupių dešimtukas
1988 m.
Dešimtuko koncertus tiesiogiai transliavo radijas. Koncertai įvyko 1989 m. vasario 18 – 19 dienomis Kauno sporto halėje.
Tomislav Marić
(g. 1973 m. sausio 28 d.) – buvęs Kroatijos futbolininkas, rungtyniavęs Kroatijos rinktinėje.
Populiariausių grupių dešimtukas
1988 m.
Žurnalo „Moksleivis“ skaitytojų išrinktas dešimtukas:
Azerbaidžano nacionalinio saugumo ministerija
Istorija
Azerbaidžano nacionalinio saugumo ministerija buvo įsteigta 1991 m. lapkričio 1 d. ir perėmė sovietinio valstybės saugumo komiteto (KGB) materialinį ir techninį inventorių bei jame dirbusį personalą. Per trumpą laiką kitų tautybių darbuotojai buvo pašalinti iš ministerijos ir išvyko iš Azerbaidžano. NSM buvo įdarbinami tik azerbaidžaniečių kilmės specialistai. Pasikeitė ne tik saugumo įstaigos vardas ir personalas, bet ir ministerijos misija ir užduotys.
Populiariausių grupių dešimtukas
1988 m.
Lietuvos diskotekininkų susivienijimo išrinktas „Diskotekos dešimtukas“:
Tomislav Marić
Nacionalinėje komandoje žaidė 2002–2003 m.
Populiariausių grupių dešimtukas
1989 m.
„Komjaunimo tiesos“ skaitytojai ir Kauno eksperimentinis koncertinis susivienijimas (EKS) („Pop Centras“) išrinko populiariausių jaunimo muzikos grupių dešimtuką:
Azerbaidžano nacionalinio saugumo ministerija
Organizacija
NSM būstinės buvo šiuose miestuose:
Populiariausių grupių dešimtukas
1990 m.
„Komjaunimo tiesos“ skaitytojai ir Kauno eksperimentinis koncertinis susivienijimas (EKS) („Pop Centras“) išrinko populiariausių jaunimo muzikos grupių dešimtuką:
Azerbaidžano nacionalinio saugumo ministerija
Užsienio ryšiai
MNS palaikė ryšius su keliomis užsienio žvalgybos agentūromis, įskaitant Nacionalinę žvalgybos organizaciją, Mossad ir kitas.
Populiariausių grupių dešimtukas
1991 m.
Ketvirtas dienraščio „Lietuvos rytas“ ir „Pop centro“ surengtas populiariausių Lietuvos grupių konkursas. Laikraščiuose „Lietuvos rytas“ ir "Mes! " išspausdintas anketas užpildė 1084 skaitytojai. Anketose buvo paminėta 50 grupių pavadinimų. Dienraščio „Lietuvos rytas“ savaitraščio jaunimui "Mes! " išrinktas populiariausių Lietuvos grupių dešimtukas:
1993 m.
Antras muzikinio laikraščio „Pop asorti“ skaitytojų (užpildžiusių anketas, kuriose buvo paminėtos 78 grupės ir atlikėjai) ir rengėjo „Pop centras“ išrinktas populiariausių Lietuvos grupių dešimtukas: