cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Masačusetso technologijos institutas
Pirmieji metai ir vizija
1861 m. Masačusetso Britanijos tautų sandrauga pritarė chartijai, sujungiančiai „Masačusetso technologijos institutą ir Bostono visuomenės gamtotyros muziejų“, pateiktai William Barton Rogers. Rogers siekė sukurti naują aukštojo mokslo formą, kuri atkreiptų dėmesį į sunkumus sukeltus spartos mokslo ir technologijų pažangos XIX a. viduryje, su kuriomis negalėjo susitvarkyti klasikinių pažiūrų mokymo įstaigos. Rogers’o planas, kaip yra žinoma, buvo įdiegtas pagal tris principus: mokymo vertybe tampa naudingos žinios, būtinybė „mokytis per veiklą“, ir integruojant profesinius ir humanitarinius mokslus į bakalaurinį lygį.
Kadangi Pilietinis karas prasidėjo tik po kelių mėnesių, tai pirmosios klasės 1865 m. buvo patalpintos išnuomotose patalpose Prekybiniame pastate, Bostono miesto centre. Pirmų MIT pastatų statyba buvo užbaigta 1866 m. Bostono Back Bay ir MIT tapo žinoma kaip „Bostono Tech.“. Per kitą pusę amžiaus mokslo ir inžinerijos mokymo programos nukrypo į profesinius interesus vietoj teorinių programų. Charles William Eliot, Harvardo universiteto prezidentas, kelis kartus mėgino sujungti MIT su Harvardo Lorenso mokslo mokykla per jo 30 metų kadenciją: pirmieji ankstyvi mėginimai 1869 m. su kitais pasiūlymais 1900 m. ir 1914 m. buvo atmesti.
Plėtra
thumb|right|200px|[[George Eastman, „Eastman Kodak“ išradėjo, paminklinė lenta 6-ajame pastate. Jo nosis yra patrinama studentų, kad neštų sėkmę.]] Mėginimai sujungti mokyklas vyko lygiagrečiai su MIT užsitęsusia plėtra už klasių ir laboratorijų erdvių, kuriai galimybę sudarė pati Bostono teritorija. Universiteto prezidentas Richard Maclaurin, pradėjęs tarnybą 1909 m., siekė perkelti universiteto teritoriją į naują vietą. Anoniminis aukotojas, vėliau pasirodė esantis George Eastman, paaukojo lėšas pastatyti naują universiteto teritoriją palei mylios ilgio ruožą, kurį sudarė pelkė ir pramoninė žemė, prie Čarlzo upės, Kembridžo pusėje. 1916 m. MIT persikėlė į jo gražią naują neoklasikinę universiteto teritoriją, suprojektuotą žinomo architekto William W. Bosworth, kur universitetas yra iki šiol. Nauja universiteto teritorija sukėlė pasikeitimus sustingusioje bakalaurų mokymo programoje, bet 1930 m. universiteto prezidentas Karl Taylor Compton ir viceprezidentas (iš esmės rektorius) Vannevar Bush radikaliai reformavo mokymo programą, iš naujo pabrėždamas „grynųjų“ mokslų kaip fizika ir chemija ir mažindamas darbą, reikalingą įmonėse ir projektų sudaryme. Nepaisant Didžiosios krizės sunkumų, reformos „atnaujino tikėjimą instituto gebėjimu išvystyti vadovavimą moksle taip gerai kaip inžinerijoje“. Plėtra ir reformos tokiu būdu sutvirtino MIT akademinę reputaciją Antrojo pasaulinio karo išvakarėse, pritraukdami mokslininkus ir tyrėjus, kurie vėliau padarė reikšmingus indėlius Radiacijos laboratorijoje, Instrumentuotės laboratorijoje, ir kitose susijusiose su gynyba tyrinėjimo programose.
Pasaulio tvanas
Biblinė versija
Pasakojama, kad kai laivas buvo baigtas, Viešpats liepė Nojui įeiti į laivą, o tuomet uždarė jo duris ir užtvindė žemę. Šventasis Raštas rašo: „prasiveržė visi didžiosios bedugnės šaltiniai ir atsivėrė visos dangaus skliauto užtūros. Lietus pylė ant žemės keturiasdešimt dienų ir keturiasdešimt naktų."
Masačusetso technologijos institutas
Plėtra
MIT buvo radikaliai pakeistas jo dalyvavimo kariniame tyrinėjime per Antrąjį pasaulinį karą. Bush’as buvo paskirtas didžiulio Mokslinių tyrimų ir Vystymosi biuro galva ir nukreipė finansavimą tiktai į rinktinę universitetų grupę, įskaitant ir MIT. Per karą ir pokarinius metus šie vyriausybės finansuojami tyrimai prisidėjo prie fantastiško instituto tyrimų personalo ir įrangos didėjimo taip pat ir žymiai pagerindami mokslo kokybę.
Kadangi Šaltasis karas ir Kosmoso lenktynės sustiprėjo ir problemos dėl technologijos atotrūkio tarp JAV ir Tarybų Sąjungos augo labiausiai per 1950-uosius ir 1960-uosius metus, MIT dalyvavimas kariniame pramoniniame komplekse buvo universiteto pasididžiavimas. Tačiau, iki 1960-ųjų m. pabaigos ir 1970-ųjų m. pradžioje, intensyvūs studentų ir fakultetų aktyvistų protestai (era, dabar žinoma kaip „the troubles“) prieš Vietnamo karą ir MIT gynybos tyrinėjimą, reikalavo, kad MIT administracija atsiribotų nuo to, kas tapo Charles Stark Draper laboratorija ir perkėlė visą klasifikuotą tyrinėjimą, esantį ne universiteto teritorijoje, į Linkolno laboratorijos infrastruktūrą.
Pasaulio tvanas
Biblinė versija
„Žemę aptvindę vandenys laikėsi šimtą penkiasdešimt dienų". Tuomet Dievas uždarė dangaus skliautus, požeminius vandenis ir vanduo pradėjo po truputį leistis. Po dar 150 dienų pasirodė pirmosios kalnų viršūnės. Nojus darė patikrinimą, siųsdamas paukščius iš laivo. Jeigu jie sugrįždavo, tai reiškė kad nerasdavo vietos apsigyventi. Kai jau nebegrįžo, Nojus išlipo iš laivo ir paleido visus gyvūnus.
Masačusetso technologijos institutas
Iššūkiai ir nesutarimai
MIT tapo formaliai bendras abiem lytims nuo 1870 m. Ellen Swallow Richards priėmimo. (Richards taip pat tapo pirma nare MIT fakultete, besispecializuojanti sanitarinėje chemijoje.) Studentės, vis dėlto, išliko labai maža mažuma (skaičiuojant visumoje) ir pirmas priestatas moterų studenčių bendrabučiui McCormick Hall buvo pabaigtas tik 1963 metais. Iki 1993 m. 32 % MIT bakalaurų buvo moterys ir 2006 m. skaičius padidėjo iki pusės studentų (47,5 %). 1998 m. MIT tyrimas parodę, kad sisteminis šališkumas prieš moterišką fakultetą egzistavo mokslo kolegijoje, nors studijavimo metodai buvo prieštaringi.
Pasaulio tvanas
Biblinė versija
Jis pastatė Viešpačiui aukurą kaip padėką, o Dievas pirmą kartą išskleidė vaivorykštę kaip ženklą to, kad daugiau niekada nebenaikins žemės vandeniu.
Masačusetso technologijos institutas
Struktūra
MIT yra universitetas orientuojantis į mokslą, inžineriją, ir menus. MIT priklauso penkios mokyklos (Mokslo, Inžinerijos, Architektūros ir projektavimo, Vadybos bei Humanitarinių mokslų, menų, ir socialinių mokslų) ir viena kolegija (Whitaker’io sveikatos mokslų ir technologijos kolegija, bet jokios teisės ar medicinos mokyklos.
MIT valdo 78 narių taryba, žinoma kaip MIT korporacija, kuri tvirtina biudžetą, mokslinius laipsnius, fakultetų paskyrimus taip pat renkant universiteto prezidentą. MIT finansinė parama iš šalies ir kitas finansinis turtas yra valdomi per šalutinę MIT Investicijų valdymo kompaniją. Profesorius kiekvieno iš MIT 32 akademinių skyrių atsiskaito to skyriaus mokyklos dekanui, kuris savo ruožtu atsiskaito rektoriui po prezidento. Tačiau fakultetų komitetai tvirtina esminę daugelio MIT mokymo programų, tyrinėjimų, studentų gyvenimo ir administracinių reikalų kontrolę.
MIT studentai nurodo abu jų pagrindinį specializacijos dalyką ir kursą, naudodamiesi skaičiais. Pagrindiniai specializacijos dalykai atsirado apytiksliai maždaug kai katedros buvo įsteigtos; pavyzdžiui, pilietinis ir aplinkos inžinerija yra I kursas, tuo tarpu branduolinis mokslas ir inžinerija yra XXII kursas. Studentai, besispecializuojantys elektrotechnikoje ir kompiuterijoje, populiariausiame skyriuje, bendrai identifikuoja save kaip „VI kursas“. MIT studentai naudoja kombinaciją skyriaus kurso skaičiaus ir skaičiaus, nurodančio klasifikaciniam indeksui identifikuoti jų temas; kursas, kurį daug Amerikos universitetų pažymėtų kaip „Fizika 101“ yra, MIT, tiesiog vadinamas „8.01“.
Universiteto teritorija
MIT 168 akrų (68,0 ha) Kembridžo universiteto teritorija apima maždaug Čarlzas upės krantinės mylią. Universiteto teritorija Masačusetso aveniu yra padalyta apytiksliai per pusę su dauguma studentų bendrabučių ir studentų gyvenimo infrastruktūra vakaruose ir dauguma akademinių pastatų rytuose. Tiltas, artimiausias MIT, yra Harvardo tiltas, kuris yra atskirtas įmantrioje teritorijoje – Smoot. Kendall MBTA Red Line stotis, esanti ant tolimo šiaurrytinio krašto universiteto teritorijos Kendall kvartale. Kembridžo apylinkė, supanti MIT, yra mikstūra aukštųjų technologijų kompanijų, užimančių ir šiuolaikiškas įstaigas, ir rekonstruotus pramoninius pastatus taip pat kaip sociališkai ir ekonomiškai skirtingų gyvenamųjų kaimynysčių.
Visi MIT pastatai žymi skaičiumi ir raide, didžioji dalis taip pat turi ir vardą. Tipiškai, akademiniai ir administraciniai pastatai yra nurodomi tiktai skaičiumi, kai gyvenamosios vietos salės yra nurodomos vardu. Pastatų numerių struktūra apytikriai atitinka tvarką, kai pastatai buvo pastatyti ir jų vietos (šiaurė, vakarai, ir rytai) atitiko ankstesnį pastatų kompleksą, Maclaurin pastatų centro grupę. Taip pat daugelis yra sujungti virš žemės dideliu požeminiu tunelių tinklu, aprūpinančiu apsauga nuo Kembridžo oro. MIT taip pat valdo komercinį nekilnojamąjį turtą ir tyrinėjimo įrengimus visur Kembridže ir didesniame Bostono rajone. MIT branduolinis reaktorius universiteto teritorijoje yra antras pagal dydį universitetu pagrįstas branduolinis reaktorius Jungtinėse Valstijose. Didelis matomumas reaktoriaus saugyklos tankiai apgyventame rajone retkarčiais sukeldavo nesutarimą, bet MIT teigia, kad tai gerai apsaugota. Kiti žinomi universiteto teritorijos įrenginiai apima hermetišką aerodinaminį vamzdį, velkimo rezervuarą tam, kad išbandytų laivą ir okeaninius struktūros projektus ir žemą spinduliuotės kogeneracijos gamyklą, kuri aptarnauja didžiąją dalį universiteto teritorijos elektra ir šildymu. MIT visos universiteto teritorijos belaidis tinklas buvo užbaigtas 2005 m. rudenį ir susideda iš beveik 3 000 prieigos punktų, apimančių 9 400 000 kvadratinių pėdų (873 289,0 m²) universiteto teritorijos.
Architektūra
right|thumb|200px|Frizas ant 2-ojo pastato, dedikuotas [[Isaac Newton]] left|thumb|200px|Stata Center pastatai: CSAIL, LIDS ir kalbotyros ir filosofijos skyriai Kadangi MIT architektūros mokykla buvo pirmoji Jungtinėse Valstijose, tai turi progresyvius, stilistiškai nenuoseklius pastatus. Pirmieji pastatai, konstruoti Kembridžo universitete, pabaigti 1916 m., yra oficialiai žinomi kaip Maclaurin pastatai, pavadinti buvusio instituto prezidento Richard Maclaurin, kuris prižiūrėjo jų statybą, garbei. Suprojektuoti William Welles Bosworth, šitie įspūdingi pastatai buvo pastatyti iš betono, pirmieji ne pramoniniai – pastatai JAV. Utopinio gražaus miesto judėjimas labai darė įtaką Bosworth projektui, šiai krypčiai būdingas Pantheon-esque Didysis Kupolas, kuriame įsikūrusi Barker Engineering biblioteka, kuri pražiūri Killian teismą, kur vyksta metiniai pradžios mokymai. Aplink Killian teismą esantys bordiūrai yra graviruoti su svarbių mokslininkų ir filosofų vardais.
Alvar Aalto Baker (liet. Kepėjo) namas (1947 m.), Eero Saarinen koplyčia ir auditorija (1955 m.), ir I. M. Pei Green, Dreyfus, Landau, ir Wiesner pastatai atstovauja aukštoms pokarinės šiuolaikinės architektūros formoms. Naujesni pastatai kaip Frank Gehry Stata centras (2004 m.), Steven Holl Simmons salė (2002 m.), ir Charles Correa 46-asis pastatas (2005 m.) yra saviti tarp Bostono rajono senamadiškos architektūros ir tarnaujantys kaip šiuolaikinės universiteto teritorijos „starchitecture“ pavyzdžiai. Šitie pastatai būdavo ne visada populiariai priimami; „Princeton Review“ įtraukė MIT į dvidešimties mokyklų sąrašą, kurių universiteto teritorijos yra "mažytės, negražios, arba viena ir kita. "
Studentų demografinė statistika
MIT užregistruoja daugiau magistrantų ir doktorantų (iš viso maždaug 6 000) negu būna bakalaurų (maždaug 4 000). 2006 m. moterys sudarė 44 procentus bakalaurų ir 30 procentų magistrantų ir doktorantų. Tais pačiais metais MIT studentai atstovavo visoms 50 valstijų, Kolumbijos apygardai, trims JAV Teritorijoms, ir 113 užsienio šalių.
Priėmimo norma naujokams 2007 m. buvo 11,9 % ir daugiau kaip 69 % jų buvo priimti. Nors absolvento priėmimas yra mažiau centralizuotas, jie yra panašiai atrinkti: 19,7 % iš 16 153 paraiškų ir kartu su 61,2 % įsirašiusių į sąrašą kandidatų buvo priimti.
Bakalauro mokestis už mokslą yra 33 400 dolerių, magistranto ir doktoranto mokestis yra 37 750 dolerių per metus, nors 64 % bakalaurų gauna reikalingumu pagrįstą finansinę pagalbą, ir 87 % magistrantų ir doktorantų yra remiami MIT draugijų, kai dirba tyrėjo ar dėstytojo asistentu nepilnu krūviu.
MIT buvo formaliai bendras abiem lytims nuo Ellen Swallow Richards priėmimo 1870 m. Richards taip pat tapo pirma MIT fakulteto nariu, besispecializuojančiu sveikata. Studentės, vis dėlto, išliko labai maža mažuma (skaičiuojant visumoje) ir pirmas priestatas moterų studenčių bendrabučiui McCormick Hall buvo pabaigtas tik 1963 metais. Tarp 1993 m. ir 2006 m., moterų bakalaurių studentų skaičius padidėjo nuo 34 procentų iki 47,5 % procentų, moterų magistrančių ir doktorančių skaičius kartu padidėjo nuo 20 procentų iki 29 procentų. Moterys šiuo metu skaičiumi viršija vyrus besispecializuojančius dešimtyje sričių.
Klasės
right|thumb|200px|Begalinis koridorius yra pagrindinis koridorius, einantis universiteto teritorija. Bakalaurai privalo užbaigti plačią pagrindinę mokymo programą, pavadintą Bendrais Instituto Reikalavimais. Mokslo reikalavimai pirmakursiui mokslo ir inžinerijos kursuose, kad pabaigtų mokslo metus, jis privalo praeiti du semestrus fizikos kurso, apimančių klasikinę mechaniką ir elektromagnetizmą, du semestrus matematikos, apimančius vieno kintamojo ir daugiakintamųjų skaičiavimą, vienas semestras chemijos, ir vienas biologijos semestras. Bakalaurai privalo imti laboratorijos kursą iš savo pasirinktos specializacijos, aštuonis iš mumanitarinių mokslų, menų, ir socialinių mokslų kursų (bent jau trys iš pagrindinio dalyko ir laisvuosius dalykus), o ne universiteto komandos sportininkai turi taip pat paimti keturias kūno kultūros kursus. 2006 m. gegužę fakulteto mokomasis personalas rekomendavo, kad einamoji Bendrųjų instituto reikalavimų sistema būtų supaprastinta atsižvelgiant į mokslo, Socialinių mokslų, ir Instituto Laboratorijos reikalavimus.
Nors MIT „darbo per metus sunkumas“ buvo charakterizuotas kaip "gėrimas iš gaisrinės žarnos, " nesėkmės norma ir naujokų užlaikymo norma MIT yra panašios į kitus didelius mokslinius universitetus. Dalis spaudimo bakalaurams yra sumažinta pagal esamą „praleidi/jokio įrašo“ įvertinimo sistemą.
Dauguma klasių pasitiki fakulteto vestų paskaitų kombinacija; vienas studentas atliko tyrimą (iš savaitinės problemos komplekto (p-komplektai)), ir ištyręs mokymo medžiagą išsiaiškino, kad alternatyvios mokymo programos egzistuoja, pavyzdžiui, Bandomoji Tyrimo grupė, Didžioji salė, ir Teraskopas. Ilgainiui, studentai surenka „Bibliją“, problemų komplektus ir patikrinimo klausimus ir atsakymų kolekcijas, naudojamas kaip užuominas po jų būsentiems studentams. 1970 m. instituto ryšių tuometinis dekanas, Benson R. Snyder, paviešino Paslėptą mokymo programą, teigdamas, kad nerašytas reguliavimas, kaip numanomos Biblijos mokymo programos, yra dažnai duoda priešingus rezultatus; jie kvailina profesorius, nes šie tiki, kad jų mokymas yra efektyvus, o studentai tiki, kad jie studijavo medžiagą.
1969 m. MIT pradėjo Studentišką tyrinėjimo galimybių programą, kad suteiktų galimybę bakalaurams bendradarbiauti tiesiogiai su fakultetų nariais ir tyrėjais. Programa, įkurta Margaret MacVicar, grįsta MIT filosofijos „mokytis per veiklą“. Studentai gauna tyrinėjimo projektus, šnekamaja kalba „“, paskirtus UROP žiniatinklio svetainės ar tiesiogiai susisiekdami su fakulteto nariais. Daugiau kaip 2 800 bakalaurų, 70 % studentijos, kasmet dalyvauja dėl akademinio kredito, užmokesčio, ar savanorišku pagrindu. Studentai dažnai pradeda publikuoti darbus, pildo išrašą išduoti patentą, ir/ar pradeda verslą, įkuria kompanijas, naudodamiesi jų patirtimi iš UROP.
Anthony Bowie
Entonis Li Būvis (Anthony Lee Bowie, g. 1963 m. rugsėjo 11 d. Talsoje) – Jungtinių Amerikos Valstijų krepšininkas. Jis žaidė atakuojančio gynėjo ir lengvojo krašto pozicijose.
Rungtyniavo NBA, Italijoje, Graikijoje, Rusijoje. 1999 m. su Kauno „Žalgiriu“ tapo „Eurolygos“ nugalėtoju (sezone pelnydavo vid. po 14,0 taškų, atkovodavo 3,7 kamuolio, atlikdavo 2,5 rezultatyvaus perdavimo).
Akstinas
Akstinas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Akstinienė (ištekėjusi moteris) ir Akstinaitė (mergautinė pavardė).
Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
Qəbələ FK
Kabalos PFK – Azerbaidžano futbolo klubas iš Kabalos miesto.
Istorija
Klubas įkurtas 2005 m. Iki 2006 m. žaidė Chanlare. Vėliau persikėlė į Qəbələ.
Higroskopija
Higroskopija – medžiagos gebėjimas absorbcijos arba adsorbcijos būdu iš aplinkos pritraukti vandens molekules. Higroskopiškų medžiagų pavyzdžiai – medus, glicerinas, etanolis, metanolis, koncetruota sieros rūgštis, koncentruotas natrio šarmas. Kalcio chloridas ir kai kurios kitos druskos yra stipriai higroskopiški junginiai ir ilgainiui ištirpsta vandenyje, kurį absorbuoja.
Dėl savo polinkio sugerti atmosferos drėgmę higroskopinės medžiagos paprastai laikomos hermetiškuose induose. Maisto produktuose naudojami higroskopiški priedai, sulaikantys produkte drėgmę, vadinami drėkikliais.
Beržinis pintenis
Beržinis pintenis (, sin. Polyporus betulinus) – pintenių (Piptoporus) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai vienamečiai, išgaubtų kepurėlių pavidalo, šonu priaugę prie substrato. Kepurėlių paviršius padengtas luobele, balkšvos spalvos.
Auga įvairiuose miškuose ant išvirtusių beržų kamienų, šakų ir kelmų. Sukelia aktyvų rudąjį medienos puvinį.
Degsnė (Zarasai)
Degsnė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 9 km į pietryčius nuo Suvieko, Stelmužės miške. Ateina keliukas iš Stelmužės.
Anacantha
Anacantha – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Intakas
thumb|200px|Intakas, įtekantis į pagrindinę upę
Intakas – upelis arba upė, įtekanti į kitą, pagrindinę upę. Intakas nuo pagrindinės upės paprastai skiriasi mažesniu vandeningumu, slėnio ir vagos pločiu, bendru ilgiu. Nors būna išimčių, pavyzdžiui: vandeningesnė Angara yra Jenisėjaus intakas, ilgesnis Smilgaitis yra Smilgos intakas.
Intakai yra skirstomi į kairiuosius ir dešiniuosius (pagal pusę, iš kurios jie įteka į pagrindinę upę) ir vardinami nuo pagrindinės upės ištakų einant link žiočių. Taip pat intakai rūšiuojami pagal eilę – pagrindinės upės tiesioginiai intakai vadinami 1-os eilės, šių intakų intakai – 2-os eilės ir tt. Didelės upės gali turėti net 20 intakų eilių.
Kartais intakais vadinamos ir į ežerus ar tvenkinius įtekančios upės.
Priešingybė intakui yra atšaka, kuri atsišakoja nuo pagrindinės upės.
Bežandžiai
(Cephalaspidomorphi) (Pteraspidomorphi)
Bežandžiai (Agnatha) – primityviausi stuburiniai gyvūnai, neturintys žandų aparato ir porinių galūnių. Burna pritaikyta siurbti smulkų maistą arba įsikibti į auką. Iki mūsų dienų išliko tik nedidelė grupė labai pakitusių bežandžių – nėgės ir miksinos, kurios dabar skirstomos į dvi klases: Šių klasių atstovai – priedugnio gyventojai, paplitę jūrose ir gėluose vandenyse, kai kurie plėšrūs, kiti – ektoparazitai. Jų kūnas gyvatiškas, labai gleivėtas (odoje yra daug vienaląsčių gleivinių ląstelių). thumb|left|320px|Nėgės išorinė sandara
Anatomija
Bežandžių skeletas kremzlinis. Bežandžių nervų sistema primityvi. Nugaros nervų pilvinė ir nugarinė šaknelės, kaip ir bekaukolių, nesusijungia į vieną nervą. Bežandžių žarnynas tiesus, be kilpų.
Jacques Rogge
Žakas Rogas (, 1942 m. gegužės 2 d. Gente, Belgijoje – 2021 m. rugpjūčio 29 d. Deinzėje, Belgijoje ) – belgų gydytojas, sporto veikėjas, Tarptautinio olimpinio komiteto prezidentas (2001–2013 m.).
367 m. pr. m. e.
'''367 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Jacques Rogge
Biografija
Baigė Gento universitetą, chirurgas-ortopedas. Jaunystėje buvo buriuotojas (dalyvavo Meksiko, Miuncheno ir Monrealio olimpinėse žaidynėse), Belgijos nacionalinės regbio rinktinės žaidėjas.
367 m. pr. m. e.
Gimtadieniai
Nedatuota
Jacques Rogge
Biografija
1989–1992 m. buvo Belgijos olimpinio komiteto, 1989–2001 m. – Europos olimpinio komiteto prezidentas. 1991 m. tapo TOK nariu, 1998 m. – TOK Vykdomojo komiteto nariu.
2001 m. Maskvoje vykusioje 112-oje TOK sesijoje išrinktas aštuntuoju Tarptautinio olimpinio komiteto prezidentu, šiame poste pakeisdamas ilgametį prezidentą Ch. A.Samarančą.
Tarp Ž.Rogo prioritetų dirbant šiame poste – plačiau įtraukti į olimpinį judėjimą besivystančias šalis, mažinti olimpinių žaidynių organizavimo kaštus jas priimančioms šalims. Pripažindami TOK prezidento diplomatiškumą ir nepriekaištingą asmeninę reputaciją, jo kritikai atkreipė dėmesį į nuolatinius dopingo ir korupcijos skandalus olimpiadose.
2002 m. Solt Leik Sičio žiemos olimpinėse žaidynėse Ž.Rogas tapo pirmuoju TOK prezidentu, gyvenusiu ne viešbutyje, o kartu su visais sportininkais olimpiniame kaimelyje.
Ž.Rogas 2006 m. lankėsi Lietuvoje, jam suteikti Vilniaus universiteto ir LKKA garbės daktaro vardai. Prezidentas Valdas Adamkus jam įteikė Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Didįjį kryžių.
Belgijos karalius Albertas II jį pakėlė į riterius, suteikė grafo titulą.
Karaburankiolis
Karaburankiolis arba Karakošunas – ežeras vakarų Kinijoje, Sindziange, Tarimo baseino rytuose. Telkšo 831 m aukštyje virš jūros lygio. Plotas 88 km², tačiau su aplinkinėmis, periodiškai užliejamomis pelkėmis – iki 250 km². Gylis iki 10 m. Krantai apaugę vešliais nendrių sąžalynais, sudruskėjusiomis žemėmis. Į ežerą įteka Čerčenas, o vandeningais metais ir Tarimas. Persipildžius ežerui iš jo vandens srautas nuteka į Mirankolio ežerą. Karaburankiolio šiaurinės dalies vanduo gėlas, o pietinės druskingas.
Stasys Vaitekūnas
thumb|Atminimo lenta ant [[Klaipėdos universitetas|Klaipėdos universiteto rektorato pastato]]
Stasys Vaitekūnas (1941 m. kovo 9 d. Reibiniuose, Skaistgirio valsčius, Šiaulių apskritis – 2016 m. gruodžio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos geografas, akademikas, pedagogas, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1948–1959 m. mokėsi Skaistgirio vidurinėje mokykloje. 1959–1960 m. dirbo Skaistgirio bibliotekos vedėju. 1960–1965 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, geografijos ir istorijos mokytojas. 1965–1968 m. LSSR MA Geografijos skyriaus jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1968–1986 m. Vilniaus universiteto Ekonominės istorijos ir geografijos katedros vyr. dėstytojas, 1974 m. docentas. 1986–1993 m. VU Ekonominės ir politinės geografijos katedros vedėjas, 1987 m. profesorius. 1987 m. Leningrado valstybiniame Andrejaus Ždanovo universitete apgynė disertaciją „Lietuvos TSR kaimo gyvenviečių sisteminio tyrimo problemos“, geografijos mokslų daktaras.
1993-2002 m. Klaipėdos universiteto rektorius (dvi kadencijas). Inicijavo naujų studijų programų, fakultetų ir katedrų kūrimą. 1994–1996 m. ir 2001–2006 m. KU Socialinės geografijos (iki 2003 m. Geografijos) katedros įkūrėjas ir vedėjas. 2003–2007 m. Klaipėdos universiteto Senato pirmininkas. Kvalifikaciją kėlė Rusijos, JAV, Kanados, Prancūzijos, Nyderlandų, Čekijos, Lenkijos, Vengrijos, Vokietijos ir kt. šalių mokslo institucijose.
Palaidotas Skaistgirio kapinėse.
Mokslinė ir visuomeninė veikla
1989–1995 m. Lietuvos geografų draugijos prezidentas. 1993–1995 m. parašė pirmuosius socialinės geografijos vadovėlius vidurinei mokyklai (IX ir X klasėms). 1995–1996 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše). Nuo 1996 m. žurnalo „Tiltai. Humanitariniai ir socialiniai mokslai“ vyriausiasis redaktorius. Nuo 1997 m. Baltijos Asamblėjos nacionalinės žiuri meno, literatūros ir mokslo premijoms teikti pirmininkas. Nuo 1999 m. Tarptautinės informatikos akademijos, nuo 2006 m. Lietuvių katalikų mokslo akademijos narys. 2001–2015 m. Visuotinės lietuvių enciklopedijos Mokslinės redakcinės tarybos narys, 2007–2015 m. jos pirmininkas. Nuo 2011 m. žurnalo „Andragogika“ vyr. redaktorius. Žemaičių vyskupystės muziejaus tarybos narys, Lietuvos mokslo tarybos ekspertas, LMT socialinių mokslų nostrifikavimo komisijos pirmininkas. Lietuvos ir užsienio mokslinių žurnalų redakcinių komisijų narys. Lietuvoje ir užsienyje paskelbė per 200 mokslinių publikacijų, iš jų apie 20 monografijų ir knygų.
Miesto raštininkas
Miesto raštininkas (, 'bendruomenės notaras') - miesto tarnautojas, į miesto knygas užrašinėdavęs miesto administracijos teisiškai privalomus aktus, juos registruodavęs; raštininkas. Svarba išaugo su didėjančiu Viduramžių miestų savarankiškumu (XII a.) miesto valdovo atžvilgiu. Nyderlanduose panašią funkciją vykdė pensionaras.
Reikalavimai
Iš pradžių turėjo tik labai gerai mokėti lotynų kalbą. Vėliau - tik turėdamas platų administravimo išsilavinimą. Vėliausiai nuo XV a. - akademinį arba teisinį, tačiau nebūtinai baigtas studijas. Įdarbinant teisininką, raštininkas tuo pačiu galėjo veikti ir kaip viešasis notaras. Reformatorius Kaiser Sigismunds (1438 m.) imperijos miestuose netgi to reikalavo.
Veikla
Knygas vedė miesto raštininkas Miesto tarybos pavedimu. Didesnių miestų kanceliarijose vyriausias miesto raštininkas (pronotarius, pronotaras) grynai protokolinę veiklą deleguodavo savo pirmiesiems padėjėjams, miesto raštininkams (notarius). Raštininkai iš pradžių įrašus žymėdavosi vaško lentelėse ar popieriuje, o vėliau perkeldavo į miesto knygas. Miesto knyga įgavo viešąjį patikimumą, iki XIV a. įgijo procesinę įrodomąją galią.
Kai kurie raštininkai sudarė teisės rinkinius. Pvz., Conrad Heyden - 1436 m. Klagspiegel, Ulrich Tengler - Laienspiegel (1507 m.).
Algirdas Bendaravičius
Algirdas Bendaravičius (1991 m. lapkričio 13 d. Prienuose) – Lietuvos irkluotojas.
Biografija
Gimė 1991 m. lapkričio 13 d. Prienuose. 2008 m. pasaulio jaunių čempionate Lince su dviviete porine valtimi laimėjo sidabrą. 2009 m. pasaulio jaunimo čempionate Lenkijoje iki 23 metų su keturviete valtimi užėmė 13 vietą. Tais pačiais metais pasaulio jaunių čempionate Prancūzijoje su dviviete porine valtimi laimėjo bronzą. 2009 m. Europos irklavimo čempionate Breste su keturviete valtimi užėmė 10 vietą. 2010 m. pasaulio jaunimo čempionate su keturviete valtimi užėmė 13 vietą. 2011 m. pasaulio irklavimo čempionate su keturviete valtimi užėmė 13 vietą.
Ambrosius Bosschaert
Ambrozijus Boschartas (, 1573 m., Antverpenas – 1621 m., Haga) – XVII a. pr. Nyderlandų dailininkas. Vienas pirmųjų natiurmorto žanro tapytojų.
Biografija
Ambrozijus Boschartas gimė 1573 m. Antverpene, menininkų šeimoje. Jo tėvas buvo bendravardis, kaip ir vėliau Ambrozijaus sūnus, kurie visi buvo tapytojais. Ambrozijus, kad atskirti nuo kitų giminės bendravardžių dailininkų, dar vadinamas „vyresniuoju“ arba „trečiuoju“ (nes ir jo senelis buvo Ambrozijus) ir buvo garsiausiu iš giminės. Jį tapyti apmokino tėvas. Gali būti, kad Ambrozijaus pirmieji piešiniai vaizdavo gėles, kurias jis matė botanikos soduose, ir jie buvo skirti botanikui Carolus Clusius. Vėliau piešinius Boschartas naudodavo paveikslų kompozicijų tapybai. Po Ispanijos armijos įsiveržimo į Antverpeną protestantiška Boschartų šeima apie 1589 m. persikėlė į Midelburgą, kur 1593 m. Ambrozijus įstojo į vietos Šv. Luko tapytojų gildiją. Kelis kartus paminėtas gildijos vyresniuoju, bet neaišku, ar tuo minimas jis, ar jo tėvas.
1604 m. Ambrozijus Boschartas vedė Maria van der Ast iš pasiturinčios šeimos. Boscharto dailė paveikė jos brolį tapytoją Balthasar van der Ast (1593/1594 − 1657). Midelburge Ambrozijaus dailė ir prekyba paveikslais buvo labai sėkminga. Jis mokė jaunuosius tapytojus meno, tarp kurių buvo trys jo paties sūnūs: Ambrozijus (1609–1645), Johanesas (1610–1628) ir Abrahamas (1612/1613–1643). Labai tikėtina, kad Ambrozijus motyvų savo paveikslams sėmėsi iš botaniko Matthias Lobelius įkurto sodo, kuriame buvo daug egzotiškų gėlių pavyzdžių. 1614 m. Boschartas persikėlė į Amsterdamą, 1615 m. − į Bergen op Zomą ir vėliau tais metais į Utrechtą, kur įstojo į vietos tapytojų gildiją. 1619 m. dailininkas persikėlė į Bredą. Ambrozijus Boschartas mirė 1621 m. Hagoje, kai keliavo perduoti princui Mauricui gėlių paveikslą, už kurį jam turėjo būti sumokėta 1000 guldenų.
Olšanka (Balstogės apskritis)
Olšanka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Zabluduvo ir apie 22 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Bakūnas
Bakūnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bakūnienė (ištekėjusi moteris) ir Bakūnaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Notarius
Langobardų valstybėje egzistavo raštininkai, vadinami scribae publici arba notarii. 773 m. karaliaus dokumentuose atsiranda sąvoka notarius publicus.
IX–X a. atsirado ir karaliaus įgaliojimus turintys notarai, kurių veikla neribojama jokios teritorijos atžvilgiu, bei notarai, kurie drauge yra ir teisėjai (notarius et iudex).
Baltadvario pilkapynai
Paminklas
Trys pilkapynai vienas nuo kito nutolę 70–100 m atstumu. Apie 7 ha plote rasti 82 pilkapiai. Sampilai 6–20 m skersmens ir 0,3–2 m aukščio, kai kuriuos supa duobės arba juosia grioviai, yra akmenų vainikų liekanų. Dalis pilkapių sunaikinta arba apgadinta tiesiant elektros liniją bei ariant kvartalines proskynas.
Tyrimai
1978 m. ir 1988 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Kultūros paveldo mokslinis centras. 2000–2001 m. Bronius Dakanis ištyrė pirmojo pilkapyno VI a. – VIII a. tris pilkapius. Sampilai 0,7-0,8 m aukščio, 7–9 m skersmens, kiekvieną jų supo 7 duobės (2–3 m ilgio, 1, 25-2, 5 m pločio ir iki 1 m gylio). Sampilo pagrinde (4, 5-5, 5 m skersmens) aptiktas 15–20 cm storio kultūrinis sluoksnis su degėsių liekanomis, viename pilkapyje rasta sudeginto mirusiojo kaulų, supiltų į duobę, kituose (šalia duobių) – po geležinius trinarius žąslus su grandimis galuose. Manoma, kad laidojant buvo ratu iškasamos duobės, tarp jų sudeginamas mirusysis, palaikai supilami į vieną iš duobių, o deginimo vietoje supilamas sampilas, kuris vėliau erodavo į duobes. Apie 0,4 km į pietvakarius aptiktas ketvirtas pilkapynas – 7 pilkapiai.
Taip pat skaitykite: Baltadvario pilis
Juodabalės herpetologinis draustinis
Juodabalės herpetologinis draustinis (arba Juodabalės zoologinis draustinis) – saugoma teritorija Lazdijų rajone, 2 km į vakarus nuo Seirijų. Tai viena iš nedaugelio vietų, kuriose aptinkamos balinio vėžlio (Emys orbicularis) paskutinės vertingiausios buveinės. Draustinyje saugomi vandens telkiniai, kuriuose baliniai vėžliai nuolat gyvena ir žiemoja, bei pastovios jų kiaušinių dėjimo vietos.
1992 m. Juodabalės draustinis tapo Metelių regioninio parko dalimi ir gavo parko draustinio statusą.
thumb|left|240px|[[Mekšrinis (Lazdijų r.)|Mekšrinio ežerėlis, kurio pakrantėse iškirsti krūmai, kad galėtų gyventi vėžliai]]
Nuo 1997 m. Juodabalės ir Kučiuliškės draustiniuose atkuriami išdžiūvę bei kasami nauji vandens telkiniai, tvarkomos vėžlių kiaušinių dėjimo vietos. 2005–2009 metais vykdant tarptautinį balinių vėžlių apsaugos projektą šiuose draustiniuose bei Bestraigiškės ir Petroškų miškuose atkurta virš 50 kūdrų, šienaujama ir ganoma virš 20 ha šlaitų su kiaušinių dėjimo vietomis.
Kazimieras Būga
Biografija
Gimė valstiečių šeimoje. Mokėsi pas kaimo daraktorių, 1890–1891 m. Dusetų valsčiaus mokykloje, kitą žiemą tęsė mokslus Zarasuose. Po to tėvai jį nuvežė į Peterburgą, kur gyveno jo pusbrolis.
1897 m. baigė keturklasę Šv. Kotrynos mokyklą ir, vykdydamas tėvų valią, tais pačiais metais įstojo į Peterburgo dvasinę akademiją, bet po metų iš jos pasitraukė, todėl neteko namų paramos. Nuo 1898 m. rudens pradėjo savarankišką gyvenimą. Vertėsi pamokomis, 1899–1903 m. dirbo meteorologijos observatorijoje, dalyvavo Peterburgo lietuvių veikloje. Mokydamasis Peterburge, susipažino su žymiu lietuvių kalbininku prof. Kazimieru Jauniumi, nuo 1903 m. tapo jo moksliniu sekretoriumi. thumb|left Globojamas Peterburgo lietuvių kunigų ir rusų mokslininkų, 1905 m. įstojo į Peterburgo universitetą studijuoti kalbotyros. Studijuodamas universitete išleido pirmą stambų veikalą „Aistiškai studijai“, parašė vertingų mokslo darbų. Už darbą apie slavų skolinius lietuvių kalboje jam įteiktas aukso medalis. Baigęs universitetą 1912 m. paliko Lyginamosios kalbotyros katedroje rengtis profesūrai. 1914 m. tobulinosi Karaliaučiaus universitete. 1916 m. paskirtas Peterburgo universiteto privatdocentu. 1917–1919 m. Permės, 1919–1920 m. Tomsko universiteto profesorius.
1920 m. grįžo į Lietuvą. 1920 m. dirbo Lietuvos švietimo ministerijoje. Nuo 1920 m. ėmė organizuoti Lietuvių kalbos žodyno leidimą. Nuo 1922 m. Lietuvos universiteto profesorius. Dėstė beveik visus kalbotyros dalykus, rengė vadovėlius studentams. 1924 m. išleido pirmąjį „Lietuvių kalbos žodyno“ sąsiuvinį, antrasis jo parengtas sąsiuvinis išėjo po K. Būgos mirties. K. Būga buvo sukaupęs apie 617 000 lapelių žodyno kartoteką. Redagavo Antano Juškos žodyną.
1924 m. birželio mėn. gavęs atostogų, išvyko į Aukštadvarį tyrinėti to krašto dzūkų tarmės ribos. Rinkdamas medžiagą persišaldė, susirgo, kaip iš pradžių manyta, gripu. Liga persimetė į smegenis. Sveikata negerėjo ir pervežus į Kauną. Po aštuonių dienų ligonis buvo pervežtas į Karaliaučių. Profesoriui nustatytas smegenų gripas. Lapkričio 25 d. jis buvo paralyžiuotas, o naktį iš gruodžio 1-osios į 2-ąją mirė. Gruodžio 5 d. greituoju traukiniu K. Būgos kūną į Kauną parvežė jo senas globėjas ir bičiulis prof. Eduardas Volteris. Gruodžio 6 d. Kazimieras Būga iškilmingai palaidotas Kauno kapinėse netoli savo mokytojo Kazimiero Jauniaus kapo. Kai sovietmečiu miesto centre kapinės buvo panaikintos, palaikai perkelti į Petrašiūnų kapines.
Darbai
thumb|250px|Akademinis lietuvių kalbos žodynas, pradėtas rengti K. Būgos K. Būgos veikaluose nagrinėjamos beveik visos lietuvių kalbos mokslo sritys. Jis tyrinėjo lietuvių kalbos kirčiavimą, įvairių garsų atsiradimo kelius, istorinę jų raidą. Išaiškino daugelio lietuviškų žodžių kilmę. Yra paskelbęs daug etimologijų (žodžių kilmės aiškinimų), nušvietęs mūsų kalbos skolinių kilmę, lietuviškų asmenvardžių darybą.
Daug nusipelnė lietuvių bendrinės kalbos ugdymui. Rūpinosi praktiniais rašomosios kalbos tobulinimo reikalais. Parašė ne vieną darbą apie rašybos suvienodinimą („Genys margas, o lietuviška rašyba dar margesnė“). Kalbininkas išgelbėjo nemažai gražių lietuviškų žodžių, kurie buvo paskelbti svetimybėmis (boba, labas, liaudis, riba, kūdikis, skriauda, marios).
K. Būga nesidomėjo turbūt tik lietuvių kalbos sintaksės klausimais. Savo žodyno įvade jis parašė: „Skiriamųjų ženklų dėlioti aš nemoku, todėl skaitytojas lai nemano mokytis jų iš žodyno“. Kad ir neilgai gyvenęs, K. Būga padarė labai daug. Jį galima laikyti tikruoju lietuvių kalbos mokslo kūrėju.
Kamariškės
Kamariškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Degučių, prie plento.
Kazimieras Būga
Darbai
Bendravo su Janiu Endzelynu, Janu Boduenu de Kurtenė, Leonidu Bulachovskiu, Francu Špechtu, Reinholdu Trautmanu, palaikė ryšius su visais žymiaisiais XX a. I-os pusės kalbininkais baltistais, populiarino lietuvių kalbą tarp lingvistų nelietuvių.
Lietuvių dienos
„Lietuvių dienos“ – JAV lietuvių mėnesinis iliustruotas tautinės pakraipos žurnalas, 1950–1992 m. leistas Los Andžele.
Istorija
Žurnalas įsteigtas vietoj 1945–1949 m. ėjusio žurnalo „Kalifornijos lietuvis“. Leidėjas Antanas Skirius. Leistas lietuvių ir anglų („Lithuanian Days“) kalbomis. Kiekviename numeryje spausdinta 50-60 fotonuotraukų, 16 psl. lietuviško teksto ir 8 p. angliško. Leido „Kalifornijos lietuvių almanachą“, 1953 m. išleido „Amerikos lietuvių vardyną“, kuriame pateiktos 1084 pirmosios ir antrosios karo pabėgėlių bangos veikėjų biografijos. Daugiausia rašė apie išeivijos lietuvių gyvenimą.
Redaktoriai
Angliškos dalies redaktoriai: M. Starkas, V. Adomaitis; reportažų redaktorius – Juozas Kojelis, literatūrinis redaktorius – Juozas Tininis, fotoiliustracijų redaktorius – Daumantas Čibas.
Lomžos miesto herbas
right|thumb|Lomžos herbas Lomžos miesto herbas  – Lomžos miesto herbe raudonos spalvos užsklandoje vaizduojamas auksinės spalvos elnias šokantis per juodus akmenis. Herbas yra naudojamas nuo XV a. amžiaus. 1870 m. vasario 26 d. Rusijos imperijos caro nutarimu herbas buvo pakeistas. Naujame herbe buvo vaizduojamas laivas. Po I pasaulinio karo buvo grąžintas senasis herbas. Dabartinio herbo dizainas pradėtas naudoti 1989 m. birželio 27 dieną.
PKS Olimpia Elbląg
Elbingo „Olimpia“ – Lenkijos futbolo klubas iš Elbingo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1945 m. tais metais buvo suburta ekipa, kuri vadonosi Syrena.
Žaidė trečios arba ketvirtos pakopos pirmenybėse. Kelis kartus buvo pakilę į antrą pakopą, bet joje neįsitvirtindavo.
2009/10 m. sezone žaidė II lygoje. Savo grupėje tapo nugalėtojais ir pateko į Pirmą lygą.
2011/12 m. sezone žaidė Pirmoje lygoje, bet iškrito. Nuo to laiko buvo Antroje lygoje.
Aprangos ir jų pokyčiai
thumb|Olimpia klubo aprangos
Aldona Klimavičiūtė
Aldona Klimavičiūtė-Jonuškienė (1940 m. kovo 27 d. Prienuose) – Lietuvos irkluotoja.
Biografija
Gimė 1940 m. kovo 27 d. Prienuose. 1962 m. baigė Vilniaus universiteto ekonomikos fakultetą. 1964 m. Europos irklavimo čempionate Amsterdame su aštuonviete valtimi laimėjo sidabro medalį. 1963–1969 m. dirbo irklavimo trenere. 1969–2008 m. dirbo Lietuvos nacionalinio simfoninio orkestro buhaltere.
Porsche 991
Porsche 991 – tai septintos kartos Porsche 911 modelis, 2011 m. pristatytas Frankfurto automobilių parodoje. 991 modelis turi visiškai naują platformą, iš viso tik trečdalis automobilio yra tokio pat, kaip pirmojo Porsche 911 1963 m. 991 modelio dizainas stipriai nesiskiria nuo ankstesnių modelių – Porsche 997 ir Porsche 996.
Lyginant su prieš tai buvusiu 997 modeliu, naujasis yra šiek tiek didesnis – prailginta ratų bazė bei automobilio ilgis.
2012 m. Porsche 991 gavo pasaulio geriausių pasiekimų automobilio vardą, o 2014 šiuo laimėjimu galėjo pasigirti ir GT3 modelis.
Porsche 991 modelių gama
Tais pačiais 2011 m. pristaytas 911 Carrera S modelis turi galingesnį 3,8 l variklį.
2012 m. pasirodė galingesnis 911 GT3 modelis. Jis išvysto 475 AG galią, pasiekia 315 km/val greitį.
Naujausi 991 modeliai yra 911 Turbo ir Turbo S. Turbo turi 3,8 l 513 AG variklius, o Turbo S – 552 AG. Šie modeliai iki 100 km/val įsibėgėja per 2,6 s. Turbo S modelis pasiekia maksimalų 318 km/val greitį ir yra greičiausias 991 modelių serijoje.
Austriškoji sampyna
right|thumb|Imperatorius [[Pranciškus Juozapas I su apranga, papuošta austriškosiomis sampynomis.]] thumb|Prancūzijos policijos komisaro [[kepis su austriškaja sampyna viršuje]] Austriškoji sampyna  – sudėtingas ornamentas iš suktos virvelės ar galiono, užsiūtas ant drabužio (paprastai uniformos). Paprastai tai karininko uniformos elementas. Išimtis buvo husarai, kurių visų, nepriklausomai nuo laipsnio, uniformos buvo papuoštos sampynomis. Sampynos yra Didžiosios Britanijos kadetų puskarininkių skiriamųjų ženklų elementas.
Istorija
Austriškosios sampynos greitai tapo husarų pulkų aprangos dalimi ir kitose Europos valstybėse, bet nebuvo plačiai paplitusios iki XIX a. pabaigos. Tuomet sampynos pasidarė daugelio kolonijinių pajėgų karininkų uniformų dalimi (pvz., D. Britanijos pėstininkų karininkų Anglų-zulų karo 1879 m. metu).
Austriškosios sampynos ir kiti įmantrūs karinių laipsnių skiriamieji ženklai praktiškai išnyko Pirmojo pasaulinio karo metais. Nuo tada kasdienėse uniformose jų beveik nebenaudoja. Prancūzų karininkai, tarnavę Šiaurės Afrikos pulkuose (pvz., zuavų ar Alžyro šaulių), nešiojo spalvingas uniformas su auksinėmis austriškosiomis sampynomis iki 1939 m.
Sampynos JAV kariuomenėje
JAV pilietinio karo metais Amerikos Valstijų Konfederacijos karininkų uniformose austriškosios sampynos buvo laipsnio skiriamieji ženklai. Kuo daugiau virvelių sudarė sampyną, tuo aukštesnis karininko laipsnis.
Panašias sampynas JAV armijos karininkai nešiojo ant mėlynųjų uniformų rankovių iki 1917 m. Austriškosios sampynos iki šiol tebėra kai kurių JAV kariuomenės uniformų dalis.
368 m. pr. m. e.
'''368 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Graviera
Graviera  – kieto graikiško sūrio rūšis.
Savybės
Graviera tradiciškai gaminta tik iš avių pieno, pastaruoju metu kartais įmaišant šiek tiek ožkų pieno. Graikijoje žinomos kelios šių sūrių variacijos, iš kurių žymiausios – Kretos ir Kerkyros gravieros. Kretos gravierai būdingas degintos karamelės skonis. Sūris parduodamas didelėmis 14-16 kg galvomis, o skersmuo siekia 40 cm. Drėgmė yra iki 38%, riebumas – apie 40%, o druska sudaro iki 2%.
Spalio 8
Šventės
(kol kas neįvestos)
Vardadieniai
Arminas – Aina – Brigita – Demetra – Demetrijus – Gaivenė – Gaivenis – Gaivilė – Marcelis
Ramsio įlanka
miniatiūra|Ramsio įlanka Ramsio įlanka – didelė įlanka šiaurrytiniame Meno salos krante. Nuo Ero kyšulio šiauriniame įlankos gale iki Maughold Head kyšulio yra 18 km (tai 25% salos ilgio).
Ramsio miestas yra pietinės įlankos dalies įlankos vakariniame krante.
1002 m.
1002 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Sausis
Gimtadieniai
Nedatuota
1978 m.
1978 m. (tūkstantis devyni šimtai septyniasdešimt aštuntieji metai) buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Ostruvkai (Palenkės vaivadija)
Ostruvkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zabluduvo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Zabluduvo ir apie 21 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Šv. Petro ir Pauliaus salos
thumb|250px|Brazilijos tyrimų stotis ir švyturys Šv. Petro ir Pauliaus salose
'''Šv. Petro ir Pauliaus salos'''  – iš 15 salų ir daugelio uolų sudarytas salynas Atlanto vandenyne, 940 km į šiaurės rytus nuo Pietų Amerikos žemyno, 625 km į šiaurės rytus nuo Fernando de Noronijos salų. Priklauso Brazilijai, Pernambuko valstijai.
Salynas užima ~0,015 km² plotą. Didžiausios salelės: Belmontė, Čelendžeris, Šiaurės Rytų s., Kabralas, Pietų s. Salos uolėtos, aukštis iki 17 m virš jūros lygio. Gėlo vandens salose nėra. Augalija labai skurdi, tik Belmontės salelėje auga samanos ir žolės. Gausiausiai čia gyvena jūriniai paukščiai (baltapilvis padūkėlis, rudasis nodis, juodasis nodis ir kt.), yra krabų, vabzdžių, vorų.
Salose pastovių gyventojų nėra, bet veikia 1998 m. inauguruota Brazilijos jūrų laivyno mokslinių tyrimų stotis. Brazilija, valdydama šias toli nuo žemyno nutolusias salas, tuo pačiu įgija teisę į daug didesnę ekskliuzyvinę ekonominę zoną. 2006 m. kilęs žemės drebėjimas ir potvynis nuniokojo bazę, jos įgula išsigelbėjo žvejybiniu laivu. 2008 m. atidaryta nauja, moderni bazė. Veikia 1995 m. pastatytas švyturys.
Šv. Petro ir Pauliaus salas 1511 m. balandžio 20 d. atrado pakeliui į Indiją plaukusi portugalų ekspedicija, vadovaujama kapitono Garsijos de Noronijos. Vienas iš ekspedicijos laivų (San Pedras) čia ir sudužo. 1832 m. salas aplankė Čarlzo Darvino mokslinė ekspedicija.
Rapolas Napoleonas Vindašius
Rapolas Napoleonas Vindašius (1919 m. gruodžio 28 d. Ylakiuose, Skuodo raj. – 1996 m. spalio 18 d. Kaune) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
Mokėsi Plungės, Mažeikių ir Skuodo gimnazijose. Iš vietos muzikantų pramokęs smuikuoti ir skambinti pianinu, subūrė jaunimo mišrųjį chorą ir kurį laiką jam vadovavo.
1940 m. įstojo į Kauno universiteto Statybos fakultetą, bet studijas nutraukė prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas. 1955–1960 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Algimanto Lopo klasė).
1950–1957 m. – Ylakių vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Pastarąjį parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei. Į chorą buvo įtraukęs mokyklos pedagogus ir moksleivių tėvus.
Po dainų šventės susibūrė 120 dalyvių dainų ir šokių liaudies ansamblis, kuris Lietuvos kultūros ministerijos ir konsultantų pastangomis buvo parengtas 1954 m. Lietuvių literatūros ir meno dekadai Maskvoje. Ansamblis koncertavo Piotro Čaikovskio, Michailo Lomonosovo universiteto, Didžiojo teatro salėse ir turėjo didelį pasisekimą. Jis buvo paruoštas 1955 m. respublikinei dainų šventei ir 1957 m. I respublikiniam jaunimo festivaliui Vilniuje – pelnė pirmąją vietą.
Nuo 1957 m. (apie 5 metus) chorvedys buvo Kauno 15-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų (100 dalyvių) ir merginų (80 dalyvių) chorų vadovas. Abu kolektyvus parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei. 1960–1980 m. Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje dėstė choro dirigavimą ir kitas disciplinas, 1962–1970 m. buvo neakivaizdinio skyriaus vedėjas. 1980 m. išėjęs į pensiją, dar iki 1987 m. dirbo dėstytoju valandininku. Išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.
1962–1969 m. vadovavo Kauno medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansambliui. Surengė nemaža koncertų, su ansambliu dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. 1983–1987 m. – Kauno aukštųjų mokyklų veteranų mišriojo choro „Absolventas“ vadovas. Būdamas pensininku, dar kurį laiką vadovavo Kauno 3-osios ligoninės moterų vokaliniam ansambliui.
R. Vindašius buvo Skuodo rajono ir Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, Kauno miesto chorvedžių tarybos narys.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pudongas
Pudongas (, pažodžiui 'Rytinis Huangpu upės krantas') – Šanchajaus rajonas, išsidėstęs rytiniame Huangpu upės krante, priešais istorinį miesto centrą Pusi. Anksčiau buvusi menkai išvystyta žemės ūkio paskirties žemė, pasiekiama tik keltais, Pudongas nuo XX a. pab. ėmė sparčiai plėstis ir tapo Kinijos finansų bei prekybos centru. Apima 1210,4 km² teritoriją ir turi 5 mln. gyventojų (2010 m.).
Pudonge yra įsikūrusi Ludziadzui finansų ir prekybos zona, taip pat Šanchajaus vertybinių popierių birža. Čia veiklą vykdo tarptautinių bankų ir finansų bendrovių filialai. Pudongo dangoskyrą puošia žymiausi Šanchajaus statiniai, kaip kad Oriental Pearl Tower, Jin Mao Tower, Shanghai World Financial Center bei Shanghai Tower. Kitoje upės pusėje yra istorinis Šanchajaus rajonas Bundas.
Istorija
Anksčiau Pudongas buvo žemės ūkio paskirties teritorija su keliais sandėliais ir prieplaukomis prie upės kranto. Arčiau miesto istorinio centro Pusi buvusios teritorijos priklausė Huangpu, Jangpu ir Nanši rajonams. Likusi teritorija buvo priskirta Čuanša apskričiai.