cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fabio Di Tomaso
Asmeninis gyvenimas
Nuo 2004 m. iki rugpjūčio 2012 m. turėjo romaną su Argentinos aktore Melina Petriella.
Petras Jonas Potockis
Petras Jonas Potockis (1679–1726) – ATR valstybinis veikėjas, Belzo kaštelionas (nuo 1720 m.), Černigovo vaivada (1724–1726), Čerkasų, Tišoveco ir Didžiųjų Mostų seniūnas.
Biografija
Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Kameneco kašteliono Povilo Stepono Potockio (m. 1674) sūnus nuo antros santuokos su Elena Petrovna Saltykova.
1720 m. Petras Jonas Potockis gavo Belzo kašteliono pareigybę, o 1724 metais buvo paskirtas Černigovo vaivada.
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona tapo Liudvaika Dombska, nuo santuokos su kuria turėjo keturias dukteris: Eleonorą, Terezę, Marianą ir Elžbietą. Antrą kartą vedė Kateriną Chodorovską, nuo santuokos su kuria paliko dvi dukteris ir sūnų: Magdaleną, Janą ir Teodorą.
2007 m. Dakaro ralis
thumb|right|180px|Ralio logotipas thumb|right|240px|Jutos Kleinschmidt BMW Dakaro ralyje 2007 m. Dakaro ralis – 29-asis Dakaro dykumų ralio turnyras. Prasidėjo sausio 6 d. Lisabonoje, baigėsi sausio 21 d. Senegalo sostinėje Dakare.
Dalyviai
Raliui buvo užregistruoti 250 motociklų, 187 automobiliai ir 88 sunkvežimiai. Tai didžiausias dalyvių skaičius per visą ralio istoriją. Ralio dalyviai yra net iš 42 šalių, daugiausia Prancūzijos, Ispanijos, Vokietijos, Portugalijos, JAV. Tačiau yra dalyvių ir iš egzotiškų kraštų: Kinijos, Tailando, Mauritanijos, Meksikos. Ralyje dalyvavo ir 2 Lietuvos automobilių ekipažai: „Tauro“ ekipažas (Aurelijus Petraitis ir Šarūnas Paliokas), bei „Neptūno“ ekipažas (Gintas Petrus ir Milda Petrus). Tačiau nei vienas iš šių ekipažų Dakaro nepasiekė.
Maršrutas
Rungtynių maršrutas prasideda Portugalijoje, Lisabonos mieste ir driekiasi Ispanijos, Maroko, Vakarų Sacharos, Mauritanijos, Malio ir Senegalo valstybių teritorijomis. Maršruto ilgis 7915 km, iš kurių 4309 km sudaro lenktyniniai ruožai.
Nadoras
Nadoras (arab. الناظور) – miestas šiaurės rytų Maroke, Rifo regione, uostas Viduržemio jūros Bhar Amezzyan įlankos pakrantėje, 10 km nuo Melilijos. Provincijos centras. Apie 180 tūkst. gyventojų.
Svarbus prekyba žuvimi, vaisiais ir galvijais centras. Yra tarptautinis oro uostas. Dauguma miesto gyventojų – berberai.
Marburgo universitetas
thumb|260px|Senasis Marburgo Pilypo universitetas thumb|260px|Senojo Botanikos sodo schema
Marburgo Pilypo universitetas  – seniausias Vokietijos ir Europos protestantiškasis universitetas Marburge; viena didžiausių Heseno aukštųjų mokyklų. 19 400 studentų, 2160 dėstytojų, iš jų 358 profesoriai.
Istorija
1527 m. Heseno landgrafas Pilypas Didysis (1504–1567 m.) įkūrė Marburgo Pilypo universitetą, 1529 m. prie jo – Pilypo kolegiją, kuri veikia iki šiol. Veikė Teisės, Medicinos ir Teologijos fakultetai. 1788 m. universitete įkurta chemijos laboratorija ir pirmoji Vokietijoje akušerijos ligoninė. 1866 m. Heseną aneksavus Prūsijai universitetas pavadintas Prūsijos karališkuoju universitetu, po Pirmojo pasaulinio karo vėl Marburgo Pilypo universitetas, pradėjo plėtotis mokslinio tyrimo įstaigos, daugiausia gamtos mokslų. Nuo 1908 m. priimamos studijuoti ir moterys, viena pirmųjų – rašytoja G. fon Le Fort.
Struktūra
Pilypo universitete yra kone visos mokslo disciplinos (išimtis – inžinerijos mokslai). Atskiros disciplinos nuo 1970 m. kuruojamos ne fakultetuose, o dalykinėse srityse (, FB), jų skaičius anksčiau buvo 21, dabar – 16 (numeracija išliko nepakitusi) :
Taip pat veikia 16 akademinių centrų, 8 asocijuoti mokslo tyrimų centrai, Parengiamasis studijų koledžas. Be to:
Leidžia tęstinius leidinius „Schriften der Universitäts Bibliothek Marburg“, „Jahresberichte“, „Ahomblatter“, „Hessische Bibliographie“, „Marburger Unijournal“.
Asmenybės
Universitete studijavo: Hansas Jochenas Fogelis, Jakobas Grimas, Vilhelmas Grimas, Otas Hanas, Erichas Hofmanas, Vilhelmas Liebknechtas, Kostas Simitis.
Lietuviai
Nuo XVII a. universitete studijavo ir lietuvių, XVII a. – XVIII a. buvo 17 studentų iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės. Universitete studijavo: Helmutas Arnašius, Mykolas Ceraskis (1753–1823), Audrius Maruška (g. 1963 m.), Rimantas Mačiulaitis, Vosylius Sezemanas (1884–1963), Reinhardas Venskus (1916–2002).
Edward Hopper
Edvardas Hoperis (, 1882 m. liepos 22 d. − 1967 m. gegužės 15 d.) − XX a. JAV realistinis tapytojas, iliustratorius, grafikas, akvarelistas.
Biografija
Edvardas Hoperis gimė 1882 m. liepos 22 d. Naieko kaime prie Hadsono upės netoli Niujorko vidutinės padėties šeimoje, kurioje buvo skatinamas atskleisti meninius talentus. 1899−1900 m. E. Hoperis mokėsi iliustratorių mokykloje Niujorke, 1900−1906 m. − Niujorko dailės mokykloje, vadovaujamas impresionistinio tapytojo William Merritt Chase ir Robert Henri, kuris skatino mokinius tapyti kasdienius urbanistinius subjektus realistine maniera. Baigęs mokslus E. Hoperis dirbo iliustratoriumi. Iki 1910 m. tris kartus lankėsi Paryžiuje ir kitur Europoje. Buvo paveiktas E. Dega ir E. Manė kūrinių. Tuometiniai modernistiniai judėjimai, fovizmas ir kubizmas, jo nesudomino.
1930 m. E. Hoperio paveikslą „Namas prie geležinkelio“ (1925) įsigijo Niujorko šiuolaikinio meno muziejus. 1933 m. šiame muziejuje įvyko pirmoji dailininko kūrinių retrospektyvinė paroda. Dailininko kūriniai sulaukė palankaus kritikų vertinimo. E. Hoperio kūrybai buvo būdingas aiškių objektų kontūrų ir raiškios šviesos vaizdavimas. Didžiąją jo kūrybos dalį sudarė urbanistiniai vaizdai ir Naujosios Anglijos peizažai. Jis vaizdavo vienišus namus, tiltus, apleistas degalines, geležinkelį, dažniausiai be žmonių. 1930−1950 m. Hoperis su žmona beveik kiekvieną vasarą viešėdavo Keip Kodo pusiasalyje Masačusetse, ypač Trerou mieste, kur pasistatė namą. Menininkas pradėjo daugiau keliauti, automobiliu keliavo į Kaliforniją, keturis kartus lankėsi Meksikoje. Jo paveikslai vaizdavo tradicinės amerikiečių kultūros konfliktą su naujųjų laikų progresyvumu.
1952 m. E. Hoperis atstovavo JAV Venecijos bienalėje. Dailininkas buvo vienu pripažinčiausių JAV tapytojų, kritikai jam priskyrė nacionalinio JAV kūrėjo vardą. Pats dailininkas tikino, kad savo paveiksluose bandė išreikšti asmeninius įspūdžius, o ne ieškojo nacionalinių ypatumų. Tuo metu išpopuliarėjo abstrakčiojo ekspresionizmo dailininkai ir JAV praturtėjimas, optimizmas nesiderino su E. Hoperio paveikslų vienišumo, atskirties nuotaika, tačiau dailininkas neprarado populiarumo. Edvardas Hoperis mirė 1967 m. gegužės 15 d. Niujorke. Jis padarė didelę įtaką kitiems JAV realistiniams tapytojams, popmenininkams, naujojo realizmo kūrėjams.
Tomas Švedkauskas
AS Roma
2012 m. žaidėjas buvo nupirktas Italijos „AS Roma“ klubo už 1 mln. litų.
FK Trakai
2018 m. grįžo į Lietuvą ir tapo FK Trakai nariu.
Lommel SK
2019 m. vasarą Belgijos „Lommel SK“ klubas perpirko žaidėjo kontraktą.
2021 m. vasarą baigėsi kontraktas ir žaidėjas tapo laisvuoju agentu.
T. Švedkauskas dalyvavo Nyderlandų Go Ahead Eagles peržiūroje, tačiau nesėkmingai.
DFK Dainava
2021 m. spalio 10 d. pranešta, kad žaidėjas grįžta į Lietuvą ir atstovaus „Dainavos“ klubui.
2021 m. spalio 16 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą.
FK Sūduva
2021 m. gruodžio mėn. pranešta, kad žaidėjas keliasi į „Sūduvos“ klubą. Pirmasis kovos krikštas buvo Supertaurės rungtynėse prieš Vilniaus „Žalgirį“. Pagrindinis rungtynių laikas baigėsi nulinėmis lygiosiomis 0:0, o baudinių serijoje, savo meistriškumą parodė „Sūduvos“ vartininkas Tomas Švedkauskas, kuris atmušė net tris žalgiriečių smūgius. Buvo pripažintas naudingiausiu rungtynių žaidėju.
2022 m. kovo 6 d. oficialiai debiutavo „Sūduvos“ klubo gretose A lygos rungtynėse prieš „Šiaulių“ ekipą, kurios baigėsi nulinėmis lygiosiomis.
FC Hegelmann
2023 m. sausio 12 d. tapo žinoma, kad pasirašė sutartį su Kauno rajono „Hegelmann“.
2023 m. kovo 4 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš DFK Dainava. „Hegelmann“ klubas nugalėjo varžovus rezultatu 3;0.
Karjera rinktinėse
Rungtyniavo Lietuvos jaunimo rinktinėse. Lietuvos nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2018 m. birželio 8 d. draugiškose rungtynėse prieš Irano rinktinę.
Pinigų srautų apsikeitimo sandoris
Pinigų srautų apsikeitimo sandoris - tai išvestinis finansinis instrumentas, kurio pagalba pora rinkos dalyvių susitaria apsikeisti pinigų srautais. thumb|right|212px|Palūkanų normų pinigų srautų apsikeitimo sandorio schema
Pinigų srautai apskaičiuojami pinigų srautų apsikeitimo sandorio (PSAS) pagrindinei sumai. Pagrindine suma vykdant kontraktą paprastai neapsikeičiama. Pavyzdžiui, jei pagrindinė PSAS suma būtų 1.000.000 litų, o viena pusė įsipareigojusi mokėti 6 % kasmet, vadinasi kasmet ji sumokėtų 1.000.000 \cdot 0,06 = 60.000 litų (bet niekada nemokėtų pagrindinės sumos).
PSAS gali būti naudojamas apsidrausti nuo palūkanų normų svyravimų arba spekuliuoti laukiant palūkanų normų kilimo arba kritimo.
Kai kuriuose PSAS gali būti apsikeičiama ne tik palūkanų srautais, bet ir pagrindinės sumos pokyčiu.
PSAS pavyzdys
thumb|right|212px|Apsidraudimo nuo palūkanų normų svyravimo sandorio schema Nekilnojamojo turto vystytojas stato objektą, kurį yra sutaręs išnuomoti ilgam laikui. Projektui reikia 10.000.000 litų. Bankas jam siūlo skolintis už kintamas palūkanas, kurios yra lygios 6 mėn. LIBOR + 1 %. Tarkime LIBOR tuo metu lygus 4 %, taigi pradiniu momentu mokamos palūkanos būtų 5 %.
Νekilnojamojo turto vystytojui tokios palūkanos priimtinos, tačiau jei jos pakiltų per aukštai, tarkim iki 10 %, projektas taptų nuostolingas. NT vystytojas susisiekia su Palūkanų normų PSAS tarpininku (angl. Swap desk), kuris pasiūlo mokėti LIBOR, mainais už tai, kad gaus 7,5 % pastovias įmokas. Jie sutaria dėl sandorio.
Dabar pinigų srautai yra šie:
NT vystytojas \rightarrow bankas LIBOR + 1 %
NT vystytojas \rightarrow PSAS tarpininkas 7,5 %
PSAS tarpininkas \rightarrow NT vystytojas LIBOR
Dabar NT vystytojas moka 8,5 % palūkanas nepriklausomai nuo to, koks yra LIBOR. Tokiu būdu sukuriama sintetinė paskola su fiksuotom palūkanom (sintetinė, nes sudaryta iš dviejų finansinių produktų).
PSAS tipai
PSAS sandoriai yra labai įvairūs. Labiausiai paplitę (pagal pagrindinės sumos apimtį) yra šie:
PSAS istorija
Pirmasis žinomas PSAS buvo sudarytas 1981 m. rugpjūtį tarp dviejų didelių organizacijų, turinčių puikius kredito reitingus - IBM ir Pasaulio Banko. Tai buvo valiutinis PSAS.
1982 m. sudarytų PSAS sandorių pagrindinė suma buvo 5 mlrd. JAV dolerių, o 1989 m. apie 3 trl. JAV dolerių.
2008 m. lapkričio 13 d. duomenimis, PSAS apimtys pagal pagrindinę sumą yra šios:
Nors pradžioje valiutų PSAS buvo populiariausi, tačiau juos netrukus aplenkė palūkanų normų PSAS, kurie dabar sudaro didžiąja PSAS rinkos dalį.
Mazovijos kunigaikštystė
Mazovijos kunigaikštystė  – kunigaikštystė, egzistavusi nuo 1138 m. iki 1526 m. dabartinės Lenkijos šiaurės rytinėje dalyje, Mazovijos istoriniame regione. Kunigaikštystės sostinės buvo Plockas (1138–1262), Čerskas (1262–1413) ir Varšuva (1413–1526).
Istorija
thumb|left|200px|Mazovija 1313 m.:{{Legend|yellow|[[Vaclavas Plockietis|Vaclavo Plockiečio žemės}}{{Legend|orange|Semovito II Mazoviečio žemės}}{{Legend|#D3D3D3|Trojdenio I žemės}}]] Šias žemes esančias į rytus nuo Vyslos upės X a. pabaigoje užkariavo lenkų kunigaikštis Meška I. Iki tol šiose žemėse gyveno mazovų, jotvingių, galindų ir prūsų gentys. Šios žemės buvo įtrauktos į pirmąją lenkų valstybę, kuri vadinosi Civitas Schinesghe ir kurią valdė Piastų dinastija. 1075 m. įkurta Plocko vyskupija. Po kunigaikščio Boleslovo III Kreivaburnio mirties 1138 m., pagal jo paliktą testamentą Lenkija buvo padalinta į penkias kunigaikštystes kiekvienam sūnui. Mazovijos kunigaikštystė atiteko antrajam sūnui Boleslovui IV Garbaniui, kuris 1146 m. nugalėjęs savo pusiau brolį Vladislavą II tapo Lenkijos Didžiuoju kunigaikščiu.
1229–1232 m. ir 1241–1243 m. kunigaikščiu buvo Konradas I Mazovietis, kuris buvo tas žmogus, kuris pakvietė Kryžiuočių ordiną kautis prieš pagoniškas Baltų gentis. Už tokią pagalbą 1230 m. jis kryžiuočiams atidavė Kulmo žemę. 1233 m. kunigaikščiu tapo Konrado sūnus Boleslavas I Mazovietis, kuris valdė iki savo mirties 1247 metais. Po jo mirties kunigaikščiu tapo jo jauniausias brolis Semovitas I Mazovietis. Tuo tarpu kai Semovito sūnus Konradas II Mazovietis perkelė savo rezidenciją į Čerską, Semovitas su savo broliu Boleslavu II Mazoviečiu įsivėlė į ilgalaikį konfliktą dėl Seniorų kunigaikštystės priklausomybės su savo giminėmis iš Kujavijos ir Silezijos Piastais. Pastarieji išmėtė kunigaikštystę iš Piastų monarchijos. Kai 1295 m. Pšemislis II buvo karūnuotas Didžiosios Lenkijos karaliumi ir Lenkijos kunigaikštystės buvo suvienytos, Mazovijos kunigaikštystė išliko nepriklausoma.
thumb|left|200px|Mazovija 1381 m.:{{Legend|yellow|[[Zemovitas IV|Zemovito IV žemės}}{{Legend|orange|Janušo I Senojo žemės}}]] 1313 m. mirus Boleslavui II kunigaikštystė buvo padalinta trims jo sūnums: Semovitui II Mazoviečiui, kuris tapo Ravos kunigaikščiu iki 1345 m.; Trojdeniui I, kuris tapo Čersko kunigaikščiu iki 1341 m. ir Vaclavui Plockiečiui, kuris tapo Plocko kunigaikščiu iki 1336 metų. 1341–1381 m. valdant Trojdenio sūnui Semovitui III didžioji dalis kunigaikštystės buvo suvienyta.
1351 m. Semovitas III ir jo brolis Kazimieras tapo Lenkijos karalystės vasalais. 1381 m. mirus Semovitui III kunigaikštija vėl buvo padalinta į dvi dalis: Janušas I Senasis tapo Čersko kunigaikščiu iki 1413 m., kai perkėlė savo rezidenciją į Varšuvą; Zemovitas IV tapo Ravos ir Plocko kunigaikščiu iki 1426 m. ir Belzo kunigaikščiu nuo 1388 metų.
Po 1385 m. Krėvos sutarties kunigaikštystė atsidūrė tarp dviejų Jogailaičių dinastijai priklausiusių valstybių: LDK ir Lenkijos karalystės. 1495 m. įkūrus Ravos ir Plocko vaivadijas paskutinis Boleslavo IV sūnus Konradas III Raudonasis dar kartą suvienijo kunigaikštystę. Tačiau 1526 m. mirus jo sūnui Janušui III Mazoviečiui ir nepalikus jokių įpėdinių kunigaikštystė buvo įtraukta į Lenkijos karalystės sudėtį, kur 1529 m. buvo įkurta Mazovijos vaivadija.
Po kunigaikštystės išnykimo ir prasidėjusios religinės priespaudos kunigaikštijos protestantai pabėgo į šiaurėje buvusią Rytų Prūsija ir įsikūrė jos pietinėse žemėse. Ilgainiui šie pabėgėliai pradėti vadinti Mozūrais, o jų gyvenamas regionas nuo XVIII a. Mozūrija (Masuren).
Nuorodos
Masowien
Babas
thumb|200px|right|Bab'o šventykla Haifoje, [[Bahajų pasaulinis centras|Bahajų pasauliniame centre, Izraelyje]] Báb (tikrasis vardas Siyyid `Alí Muhammad Shírází 1819 m. spalio 20 d. – 1850 m. liepos 9 d.) buvo babizmo pradininkas ir vienas iš trijų pagrindinių Bahajų tikėjimo asmenybių.
Jis buvo Širazo (Persija) miesto pirklys, kuris 1844 m. gegužės 23 d., būdamas dvidešimt ketverių metų, pasiskelbė esąs pažadėtasis Qaimas (Al-Qāʾim arba Mahdi pagal sunitų ir šiitų islamo tradicijas yra išpranašautasis islamo ir viso pasaulio išganytojas, išvaduosiąs pasaulį iš klaidos, neteisingumo ir tironijos). Po šios deklaracijos jis pasirinko Babo vardą (Báb arabiškai باب‎ reiškia „vartai“). Jis parašė šimtus laiškų ir knygų, kuriuose išdėstė savo mokymais pagrįstus naujus religinius įstatymus. Prie Babo judėjimo netrukus prisijungė dešimtys tūkstančių tikinčiųjų. Jam nuožmiai priešinosi Irano šiitų dvasinikija, judėjimas buvo negailestingai malšinamas Irano vyriausybės. Todėl tūkstančiai Babo pasekėjų, vadinamų babiais, buvo persekiojami ir žudomi. 1850 m. Tabrizo miesto aikštėje Babas buvo sušaudytas būrio kareivių. Tuomet jam buvo trisdešimt metų.
Jaunystė
Babas gimė 1819 m. spalio 20 d. Širaze prekybininko šeimoje. Jo tėvas buvo vardu Siyyid Muhammad Ridá. Jo motina, Fátimih Bagum, buvo žymaus pirklio dukra. Babo tėvas mirė, kuomet Babas tebuvo mažas vaikas. Jį užaugino jo dėdė iš motinos pusės, pirklys Hájí Mírzá Siyyid `Alí. Babas buvo Pranašo Mahometo palikuonis per Imamą Husayną ir iš tėvo, ir iš motinos pusės. Būdamas 15 – 20 metų Babas prisidėjo prie šeimos verslo ir tapo pirkliu Bušire (Irane, prie Persijos įlankos). Iš ankstyvųjų raštų atrodo, kad jis ne itin mėgo šeimos verslą, todėl užsiėmė religinės literatūros studijavimu. 1842 m. Babas vedė Khadijih-Bagum (1822–1882). Jų santuoka buvo laiminga ir 1843 m. jie susilaukė sūnaus, kurį pavadino Ahmad. Tačiau berniukas mirė kūdikystėje, sulaukęs vos keleto mėnesių. Jauna pora gyveno kukliame name Širazo mieste, kartu su Babo motina. Vėliau Khadijih Bagum priėmė Bahajų tikėjimą.
Pažadėtojo Mahdi paieškos
1790 m. Shaykhas Ahmadas (Shaykh Ahmad 1753–1826) šiitų islame pradėjo naują religinį judėjimą. Jo pasekėjai laukė pasirodant Qaimui, dar vadinamam Mahdi, kuris būtų Pranašo Mahometo šeimos palikuonis. Po Shaykho Ahmado mirties vadovavimą perėmė Sayyidas Kazimas (Sayyid Kázim 1793–1843). Apie 1839-40 metus Babas išvyko į piligriminę kelionę į Iraką ir gyveno Karbaloje bei aplinkinėse vietovėse. Manoma, kad ten Babas sutiko Sayyidą Kazimą (Shaykho Ahmado įpėdinį), kuris jam parodė nepaprastą pagarbą. Manoma, kad Babas dalyvavo keliose Sayyido Kazimo paskaitose, tačiau šis periodas yra beveik neaprašytas.
1843 m. Sayyidas Kazimas prieš pat savo mirtį liepė savo mokiniams palikti savo namus ir išvykti ieškoti Mahdi, kuris, remiantis jo pranašystėmis, turėjo netrukus pasirodyti. Vienas iš šių pasekėjų, Mullá Husayn, po keturiasdešimties dienų pasninkavimo mečetėje, nuvyko į Širazą, kur jis ir sutiko Babą.
Deklaracija
Mulla Husaynas sutiko Babą prie miesto vartų, kai tik atvyko į Širazą. Tai buvo 1844 m. gegužės 23 d. Babas pasikvietė Mullą Husayną į savo namus. Tą naktį Mulla Husaynas papasakojo Babui, kad jis ieško Pažadėtojo. Tuomet Babas tik jam vienam asmeniškai paskelbė, kad jis ir yra tas Pažadėtasis, nešantis Dievo žinią. Mulla Husaynas buvo pirmas, kuris pakankamai apsvarstęs Babo pareiškimą, pripažino jį esant Pažadėtuoju, „vartais į Tiesą“ ir naujo Pranašų ciklo pradininku. Mullos Husayno nuostabai, Babas atsakė į visus jo užduotus klausimus ir jo akivaizdoje neįtikėtinu greičiu parašė ilgą komentarą Juozapo Surai, kuris vėliau tapo žinomas kaip Qayyumu‘l-Asma ir yra laikomas pirmuoju Babo apreikštu darbu.
Gyvieji laiškai
Mulla Husaynas tapo pirmuoju Babo pasekėju. Per penkis mėnesius septyniolika kitų Siyyido Kazimo mokinių, nepriklausomai vienas nuo kito, pripažino Babą kaip Dievo Pasiuntinį. Tarp jų buvo ir viena moteris, poetė, Fátimih Zarrín Táj Baragháni, kuri vėliau tapo žinoma Tahirih (Tyroji) vardu. Šie aštuoniolika Babo pirmųjų pasekėjų vėliau tapo žinomi kaip Gyvieji laiškai. Jų misija buvo skleisti naują tikėjimą visoje Persijoje. Babas pabrėžė šių aštuoniolikos individų dvasinę padėtį, kurie, kartu su Babu, sudarė pirmą jo religijos „vienybę“ (arabiškai žodis „vienybė“ (Wáhid), naudojant arabų abėcėlę, kurioje kiekviena raidė atitinka tam tikrą skaitmenį, sudaro skaičių 19). Tam tikra prasme, Gyvųjų laiškų padėtis yra panaši į Kristaus dvylikos Apaštalų padėtį krikščionybės istorijoje.
Kelionės ir įkalinimas
thumb|right|250px|Máh-Kú tvirtovė 2008 m. Aštuoniolikai Gyvųjų laiškų atpažinus Babą, jis kartu su vienu iš jų, vardu Quddús, išvyko į piligriminę kelionę į Meką ir Mediną, šventuosius islamo miestus. Mekoje Babas raštu paskelbė apie savo misiją Kaabos sergėtojui, Mekos miesto šerifui. Po šios piligriminės kelionės Babas ir Quddús grįžo atgal į Buširą.
Ilgainiui islamo dvasininkija pradėjo priešintis Gyvųjų laiškų skleidžiamiems mokymams. Jos raginamas, Širazo gubernatorius įsakė suimti Babą. Tai išgirdęs Babas 1845 m. birželį nedelsiant išvyko iš Buširo į Širazą ir pasidavė valdžiai. Jam buvo paskirtas namų areštas jo dėdės namuose, tačiau 1846 m. rugsėjį miestą apėmė choleros epidemija ir Babas buvo paleistas. Jis išvyko į Isfahaną. Ten jį lankydavo daugybė žmonių ir jo populiarumas vis augo. 1847 m. sausį po Isfahano gubernatoriaus, tapusio Babo šalininku, mirties, Persijos Šachas įsakė Babui atvykti į Teheraną. Babui praleidus kelis mėnesius stovykloje prie Teherano ir nespėjus susitikti su Šachu, ministras pirmininkas išsiuntė Babą į Tabrizą, kur jis buvo įkalintas.
Teismas
Teismas nepriėmė galutinio sprendimo. Kai kurie dvasininkai reikalavo Babui skirti mirties bausmę, bet valdžios atstovai ragino juos priimti švelnesnį sprendimą, nes Babas tuomet buvo populiarus. Jie prašė gydytojų paskelbti Babą išprotėjusiu tam, kad būtų neleista jam įvykdyti mirties bausmės. Taip pat tikėtina, kad valdžia, tam, kad nuramintų islamo dvasininkus, paskleidė gandus, jog Babas atsižadėjo savo tvirtinimų. Sosto įpėdinio gydytojas Williamas Cormickas apžiūrėjo Babą. Jo nuomone, reikėjo ieškoti gailestingo sprendimo. Ši nuomonė tuomet apsaugojo Babą nuo egzekucijos, tačiau dvasininkai reikalavo skirti jam fizinę bausmę. Babui buvo paskirta dvidešimt kirčių per kojų padus. Galiausiai buvo įsakyta Babą perkelti į Chihríq tvirtovę.
Egzekucija
thumb|right|250px|Barako kiemas, kuriame 1850 m. liepos 9 d. įvyko Bab'o egzekucija 1850 m. viduryje naujasis ministras pirmininkas Amiras Kabiras įsakė Babui įvykdyti mirties bausmę. Babas buvo perkeltas į Tabrizo kalėjimą, kuriame jį turėjo sušaudyti kareivių pulkas. Kuomet Babas iš vakaro buvo vedamas į savo kamerą, jaunas jo pasekėjas, vardu Muhammad-`Alíy-i-Zunúzí, dar vadinamas Anis, puolė Babui prie kojų ir maldavo būti sušaudytam kartu su juo. Anisas buvo iškart suimtas ir uždarytas į tą pačią kamerą su Babu.
Konstantas Ramelis
Konstantas Ramelis (g. 1938 m. kovo 12 d. Užupyje, Švenčionių raj.) – Lietuvos teisininkas, teisėjas pedagogas, politinis veikėjas, Seimo narys.
Babas
Egzekucija
1850 m. liepos 9 d. ryte Babas buvo nuvestas į barako, kuriame buvo kalinamas, kiemą, kur stebėti jo egzekucijos buvo susirinkę tūkstančiai žmonių. Tuomet Babas ir Anisas buvo pririšti prie stulpo ir pakviestas 750 šaulių turintis krikščionių pulkas, jau buvo pasiruošęs šauti. Daugybė liudininkų, taip pat ir Vakarų diplomatų, parodymai nupasakoja, kas įvyko toliau. Kareiviai išsirikiavo trimis eilėmis po 250 šaulių kiekvienoje. Buvo duotas įsakymas šauti, kiekviena šaulių eilė iššovė ir barakų kiemas prisipildė muškietų dūmų.
Kai dūmai išsisklaidė, Babo kieme nebebuvo, o jo draugas Anisas stovėjo nesužeistas. Pasirodė, kad kulkos nepalietė nei vieno vyro, tačiau nukirto virvę, laikančią juos prie stulpo. Tuomet kilo didžiulis sambrūzdis. Daug žmonių manė, kad Babas iškeliavo į dangų ar tiesiog pradingo. Tačiau vėliau kareiviai rado jį kitoje barakų pusėje, visiškai nesužeistą, diktuojantį paskutinius nurodymus savo sekretoriui. Jis ir Anisas buvo dar kartą surišti egzekucijai, pirmajam pulkui atsisakius dar kartą šauti, prieš juos buvo išrikiuotas kitas šaulių pulkas ir antrą kartą buvo duotas įsakymas šauti. Šį kartą Babas ir Anisas buvo sušaudyti. Babui tuomet buvo 30 metų. Abiejų vyrų palaikai buvo numesti už miesto vartų plėšrūnams suėsti.
Konstantas Ramelis
Biografija
1953 m. Konstantas Ramelis baigė Ignalinos raj. Gilūtų septynmetę mokyklą ir įstojo į Švenčionėlių pedagoginę mokyklą, kurią baigė 1957 m. ir įgijo mokytojo specialybę. 1968 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultetą, o 1974 m. – Istorijos fakultetą. Stažavosi Vokietijoje, Lenkijoje, Slovakijoje, Liuksemburge, JAV, Danijoje, Švedijoje, Norvegijoje, Suomijoje ir kt.
Babas
Egzekucija
Tačiau keli Babo pasekėjai slapta išgelbėjo ir paslėpė jo palaikus. Laikui bėgant palaikai buvo gabenami į Isfahaną, Bagdadą, Damaską, Beirutą. Galiausiai 1899 m. jūra buvo nugabenti į Aką, netoli Karmelio kalno papėdės. 1909 m. Babo palaikai buvo palaidoti specialiai tam Haifoje (Izraelyje) pastatytame mauzoliejuje ant Karmelio kalno. Šalia šio mauzoliejaus yra įsikūręs Pasaulinis Bahajų tikėjimo centras, o jo lankytojai gali pasivaikščioti Babo šventyklą juosiančiuose nuostabaus grožio soduose.
Konstantas Ramelis
Biografija
1957 m. Švenčionių raj. lenkiškosios Jaciūnų septynmetės mokyklos lietuvių kalbos mokytojas, tačiau po poros mėnesių buvo pašauktas į karinę tarnybą, kurią atlikęs 1960 m. grįžo dirbti į Švenčionių raj. švietimo skyrių. 1960-1970 m. Švenčionių raj. Sarių aštuonmetės mokyklos direktorius. 1970 m. gruodžio mėn. išrinktas Švenčionių raj. teismo teisėju, 1973-1994 m. šio teismo pirmininkas, nuo 1995 m. sausio 1 d. Vilniaus apygardos teismo Civilinių bylų skyriaus pirmininkas iki kadencijos pabaigos 2008 m. kovo 12 d. Lietuvos advokatų tarybos 2008 m. gegužės 29 d. nutarimu pripažintas advokatu.
Babas
Įpėdiniai
Daugumoje savo raštų Babas rašo apie ateisiantį dar vieną Dievo pranašą, visų laikų Pažadėtąjį, kuris bus daug didesnis už jį. Raštuose Babas jį dažniausiai vadina man yazhiruhu'lláh „Tas, kurį Dievas apreikš“ ir rašo apie tai, kad jis pats tėra tik žiedas ant tojo, kurį Dievas apreikš, rankos. Per 20 metų po Babo mirties virš 25 žmonių pasiskelbė esą Pažadėtaisiais, žymiausias iš jų buvo Baha'u'llah.
Prieš savo mirtį Babas nusiuntė laišką Mirzai Yahyai (Mírzá Yahyá). Šis laiškas laikomas Babo valia ir testamentu. Sutariama, kad šiuo laišku Babas paskiria Mirzą Yahyą po savo mirties būti babių bendruomenės lyderiu. Jam įsakoma paklusti Pažadėtajam, kai tik jis pasirodys. Tuo metu Mirza Yahya dar buvo paauglys, niekada nebuvo parodęs vadovavimo požymių babių bendruomenėje ir vis dar gyveno savo vyresniojo brolio, Baha’u'llah, namuose. Manoma, kad Babas paskyrė jį babių bendruomenės vadovu tam, kad nukreiptų valdžios dėmesį nuo Baha’u'llah ir suteiktų galimybę babiams jį laisvai lankyti ir bendrauti su juo.
Konstantas Ramelis
Biografija
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. Nuo 2008 m. Seimo narys.
Žmona Regina.
Meros tilto link nuosavos vilos tiesimo ir kiti skandalai
1992 m. LAT pripažino Kazimirą Prunskienę bendradarbiavus su KGB, o 2002 m. Vilniaus apygardos teismas (kurio Civilinių bylų skyriui vadovavo K. Ramelis) paskelbė priešingą sprendimą (iki šiol precedento neturintis atvejis, kai Lietuvoje žemesnės instancijos teismas panaikino aukščiausios instancijos teismo sprendimą; 2009 m. Liustracijos komisija (pirmininkas MRU prof. Algimantas Urmonas) teigė radusi naujų faktų, įrodančių artimus Kazimiros Prunskienės ryšius su SSRS saugumo tarnybomis (2008 m. K. Ramelis buvo įtrauktas į K. Prunskienės vadovaujamos Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos rinkimų sąrašą ir tapo Seimo nariu).
Be to, K. Ramelis pagarsėjo, kai valstybės sąskaita jo nuosavos vilos link Švenčionių rajone (kur greta vilas taip pat turi kiti 2 žymūs Lietuvos teisininkai – tai teisėjas Česlovas Jokūbauskas ir Europos Teisingumo Teismo teisėjas Pranas Kūris) Per Meros upę (nuo 2008 m. spalio mėn. iki 2009 m. vasaros) pradėtas tiesti 2,5 mln. vertės litų tiltas, iš kurio mažai naudos kitiems rajono gyventojams (pvz., grybautojams, kadangi norint patekti į Gelednios mišką būtinas specialus Pasienio tarnybos leidimas).
Babas
Įpėdiniai
Baha’u'llah tvirtino, kad 1853 m., jam būnant Teherano kalėjime, jį aplankė Dangaus Mergelė ir tai tapo simboline jo, kaip Dievo Pranašo, misijos pradžia. Po dešimties metų Bagdade jis pirmą kartą viešai paskelbė apie savo misiją ir galiausiai didelės daugumos babių buvo pripažintas kaip „Tas, kurį Dievas apreikš“. Jo pasekėjai pradėjo save vadinti bahajais.
Mokymai
Babo mokymai gali būti suskirstyti į tris etapus, iš kurių kiekvienas turi pagrindinę dominuojančią temą. Jo ankstyviausi mokymai daugiausia apėmė Korano ir kitų islamo tradicijų interpretavimą. Nors interpretacija visuose etapuose ir toliau liko jo mokymų dalimi, vėlesniuose raštuose jis aiškino būties ir sukūrimo metafiziką ir galiausiai daugiau dėmesio skyrė nuostatų bei įstatymų skelbimui. Analizuojant Babo raštus tampa aišku, kad visi jo mokymai buvo įkvėpti vieno, bendro principo, turinčio įvairialypių formų ir aspektų.
Raštai
Deja, dauguma Babo raštų nėra išlikę. Pats Babas teigė, kad jis yra parašęs daugiau nei 500 000 eilučių, kuomet Koranas sudaro 6300 eilučių. Jei manysime, kad vieną puslapį sudaro 25 eilutės, tuomet tai reikštų, kad Babas parašė 20,000 puslapių. Nabíl-i-Zarandí savo knygoje „The Dawn Breakers“ mini devynis pilnus Korano komentarus, parašytus Babo jam būnant Máh-Kú kalėjime. Nei vienas iš jų nėra išlikęs. Net ir išlikusių darbų originalų tekstą atkurti ne visada yra paprasta, o kai kurie išlikę tekstai ateityje dar pareikalaus nemažai darbo. Nepaisant to, kai kurie jo raštai yra išlikę ir yra geros būsenos. Keli Babo svarbiausi darbai buvo parašyti jo sekretorių. Kartais Babas atskleisdavo raštus juos giedodamas sekretorių ir kitų liudininkų akivaizdoje. Dauguma raštų buvo parašyti kaip atsakymai į babių užduotus klausimus. Dievo Žodžio atskleidimas laiškuose nėra neįprastas būdas. Trys ketvirtadaliai Naujojo Testamento skyrių – yra laiškai arba dalį jų sudaro laiškai. Didžiausia Babo laiškų ir jo apreikštų raštų, iš viso apie 190 vienetų, kolekcija yra saugoma Pasaulinio bahajų centro archyvuose. Ištraukos iš pagrindinių jo raštų anglų kalba buvo išleistos knygoje Selections from the Writings of the Bab.
Australian Recording Industry Association
Australian Recording Industry Association (ARIA) – Australijos muzikos pramonės standartinių singlų ir albumų populiarumo topai, sudaromi remiantis pardavimo statistika.
Daugiausiai išsilaikęs pirmoje pozicijoje yra ABBA singlas „Fernando“, kuris pirmoje pozicijoje buvo net 14 savaičių.
Juozas Musteikis
Juozas Musteikis (1896 m. gruodžio 8 d. Stučiai, Tauragnų valsčius – 1956 m. lapkričio 29 d. Čikaga)  – Lietuvos karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas.
Biografija
1916 m. baigęs Gatčinos karo mokyklą karininku tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1918 m. grįžo į Lietuvą, 1919 m. mobilizuotas į jos kariuomenę. 1919–1922 m. – artilerijos dalies karininkas, viršininkas, viršininko padėjėjas (pavaduotojas). Organizavo ginklų ir sprogmenų pirkimą ir pristatymą Lietuvos kariniams daliniams, dalyvavo kovose su Sovietų Rusijos kariuomene ir bermontininkais. 1922 m. Šarvuotų traukinių pulko šarvuoto traukinio vadas, pulko vado padėjėjas (pavaduotojas). 1923 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1924–1926 m. Šarvuotų traukinių bataliono vadas. 1926–1940 m. Vyriausiojo kariuomenės štabo Rikiuotės skyriaus sudėties, vėliau administracinės dalies vedėjas, ypatingų reikalų karininkas prie štabo viršininko. 1940 m. pulkininkas, Rikiuotės skyriaus viršininkas. 1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į JAV.
Molės nacionalinis parkas
Molės nacionalinis parkas  – didžiausia Ganoje saugoma laukinės gamtos teritorija. Yra šalies šiaurės vakaruose, retai gyvenamuose savanų ir upių pakrančių miškų plotuose. Plyti plynaukštėje, o pietinę parko ribą žymi status sprūdis. Svarbiausios upės – Lovi ir Molė (Voltos baseinas).
Būdingi augalai:
Molės parke sutinkamos 93 žinduolių rūšys: drambliai, begemotai, buivolai, karpočiai. Tai svarbus prieglobstis pelkiniams ožiams, vandeniniams ožiams, galvijinėms antilopėms, oribėms, margosioms antilopėms, dukeriams. Iš beždžionių tarpo dažnai sutinkami žalieji pavianai, kolobai, žaliosios markatos, markatos husarai. Plėšrūnų nedaug, yra šiek tiek liūtų, hienų, leopardų. Parke suskaičiuotos 33 roplių rūšys (bukasnukis krokodilas, siaurasnukis krokodilas ir kt.), 344 paukščių rūšys (kautyninis erelis, baltagalvis grifas, palminis grifas, afrikinis balnasnapis, įvairūs garniai, abisininis žalvarnis, violetinis turakas, raudongerklis bitininkas, įvairios medšarkės ir kt.).
Parkas įkurtas 1958 m. Dėl prasto saugojimo didele problema tebelieka brakonieriavimas.
Europinė audinė
Europinė audinė arba kartais švitras (Mustela lutreola) – kiauninių šeimos plėšrus žinduolis.
Išvaizda
Dydžiu ir išvaizda panaši į šešką ir ūdrą. Europinė audinė labai panaši į kanadinę audinę, tik truputį mažesnė. Kailis nuo rudos iki tamsiai durpinės spalvos, tankus, žvilgantis, lūpos ir pakaklė baltos.
Paplitimas
Natūraliai gyveno ar gyvena atskiruose Ispanijos, Prancūzijos, Rumunijos, Rusijos, Ukrainos regionuose. Reintrodukuota į Hyjumos salą Estijoje.
Gyveno ir Lietuvoje. Paskutiniai žvėreliai pastebėti 1978 — 1979 m. pietų Lietuvoje, Merkio baseine.
Grėsmingai nykstanti rūšis
Iki XIX a. vidurio europinių audinių arealas apėmė plotą nuo Ispanijos iki Obės upės ir Kaukazo. Tačiau per pastaruosius 150 metų europinių audinių populiacija sumažėjo daugiau nei 85%. Didžiausią grėsmę rūšiai kelia XX a introdukuotos didesnės kanadinės audinės.
Rūšis įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą, CR (Critically Endangered) kategoriją.
Europinė audinė nuo 1989 iki 2019 m. buvo įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą, į 2019 m. sąrašą buvo nutarta šios rūšies jau nebeįtraukti, kadangi pripažinta kaip jau išnykusi rūšis ir dėl to neįmanoma išsaugoti.
Via Ferrata
thumb|200px|Via Ferrata
Via ferrata – kalnų takas, aprūpintas įtvirtintais lynais, pakopom, rankenom, kopėčiomis bei tiltais. Tokie takai leidžia įvairaus fizinio pasiruošimo žmonėms įveikti tuos kalnų ruožus, kurie priešingu atveju būtų neįveikiami.
Via ferrata takai įrengti daugelyje Europos šalių (Italijoje, Vokietijoje, Austrijoje, Šveicarijoje, Slovėnijoje, Ispanijoje) ir kai kuriose vietose JAV.
Pirmosios via ferratos buvo įrengtos Dolomitų kalnų regione Italijos Alpėse per Pirmąjį pasaulinį karą, kad palengvintų pėstininkų judėjimą kalnuose. Iki šiol Dolomitų kalnai turi daugiausia įrengtų via ferrata takų.
Ekipiruotė
Norintiems išbandyti via ferrata yra būtina ši ekipiruotė:
Taip pat kopiant via ferrata praverčia pirštinės (pvz., dviratininko).
Nyderlandai vaikų Eurovizijos dainų konkurse
thumb|[[Femke Meines 2012]]
Nanto XXL arena
Nanto XXL arena – daugiafunkcė sporto ir koncertų arena Nante, Prancūzijoje. Namų varžybas žaidžia rankinio klubas HBC Nantes.
Istorija
Arena atidaryta 2013 m.
2018 m. arenoje vyko 2018 m. Europos moterų rankinio čempionatas.
Girininkai (Vilnius)
Girininkai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Parudaminio.
Prie Nemunėlio
Prie Nemunėlio – Lietuvos kultūros fondo Rokiškio rajono visuomeninės tarybos leidinys (kultūros laikraštis), ėjęs nuo 1989 m. rugpjūčio iki 1997 m. Nuo 2006 m. atnaujinta žurnalo leidyba Rokiškio viešojoje bibliotekoje.
Istorija
Tiražas 1989 m. – 10 000 egz., 1996 m. – 1300 egz. Išėjo 16 numerių. Nuo 2007 m. žurnalas leidžiamas kas pusmetį.
Leidinyje bendradarbiavo P. Blaževičius, Albinas Kuliešis, O. Mackevičienė, V. Vajega.
Spausdina straipsnius apie krašto istoriją ir kultūros gyvenimą, žymiausius kraštiečius.
Peptidai
thumb|300px|Tetrapeptidas ([[Valinas|Val-Gly-Ser-Ala).]] Peptidai (nuo 🇬🇷, 'suvirškintas' nuo πέσσειν 'virškinti') yra trumpi amino rūgščių polimerai sujungti peptidinėmis (amidinėmis) jungtimis (C(O)NH). Nuo baltymų jie skiriasi mažesniu molekulės dydžiu. Įprastai peptidus sudaro mažiau nei 50 monomerinių vienetų (amino rūgščių). Peptidai gali būti baltymų fragmentai.
Trumpiausi peptidai yra dipeptidai, kuriuos sudaro dvi amino rūgštys sujungtos viena peptidine grandimi. Didesni peptidai gali būti tripeptidai, tetrapeptidai ir t. t.
Rašidija
Er Rašidija  – miestas pietryčių Maroke, Mekneso-Tafilaleto regione, Atlaso kalnų priekalnėse, prie Zizo vadžio. Provincijos centras. 95 tūkst. gyventojų (2010 m.). Oro uostas.
Carlos Ruiz Zafón
Karlosas Ruisas Safonas (, 1964 m. rugsėjo 25 d. Barselonoje – 2020 m. birželio 19 d. Los Andžele) – ispanų rašytojas. Nuo 1993 metų iki pat mirties gyveno Los Andžele (JAV). Rašė scenarijus kino filmams iki tol, kol prasidėjo jo kaip romanų autoriaus karjera.
Jo pirmasis romanas suaugusiems, Vėjo šešėlis, buvo puikiai parduodamas, prie to prisidėjo ir ispanų bei tarptautiniai literatūros kritikai (kurie jį pripažino vienu didžiausių pastarojo meto literatūros atradimų). Šis romanas išverstas į 45 kalbas, parduota daugiau nei 10 milijonų egzempliorių visame pasaulyje ir gavo daugybę tarptautinių premijų. 2007 metais išleistas rinkinys pavadinimu Ūkų trilogija, kurią sudaro pirmieji jo darbai Ūkanų valdovas, Rugsėjo šviesos ir Vidurnakčio rūmai.
Karlosas Ruisas Safonas 2008 metų balandžio 17 dieną pristatė savo naują kūrinį Angelo žaidimas, kurį vieno milijono egzempliorių tiražu išleido Planetos leidykla. Planetos leidykla teigė, kad ši knyga taps istoriniu hitu Ispanijoje.
Safonas buvo šiuolaikinis ispanų autorius, kurio kūrinys išverstas į daugiausiai kalbų (45), po jo rikiuojasi Chavieras Sierra (42) ir Chuanas Gomesas-Churado (41).
Meiriškės (Bezdonys)
Meiriškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Pietinė kaimo dalis prijungta prie Vilniaus miesto.
Kerkvolas
Kerkvolas – miestas Škotijoje, svarbiausias Orknio salų miestas ir administracinis centras. Išsidėstęs rytinėje Meinlando salos dalyje, uostas įlankos pakrantėje. Apie 8,5 tūkst. gyventojų.
Istorija
Gyvenvietė pirmą kartą minima Orkneingo sagoje 1046 m. Pavadinimas kilo iš norvegų kalbos žodžio Kirkjuvagr („įlankos bažnyčia“). Yra du muziejai, rotušė, rūmai ir katedra.
Kazys Preikštas
Kazys Preikštas (g. 1912 m. spalio 9 d. Joniškyje) – lietuvių dailininkas, grafikas.
1955 m. baigė Lietuvos valstybinį dailės institutą, grafikos katedrą. Nuo 1959 m. dalyvauja dailės parodose. Nuo 1960 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Dirba lakštinės grafikos ir plakato srityse. LDM saugomi darbai: iliustracija Žemaitės apsakymui „Petras Kurmelis“, „Rudeniop“, „Takas“, „Pavasarėjant“ (visi iš ciklo „Vilniaus apylinkės“, 1959), „Beginkliai (1941–1944)“ (1961).
Alytaus seniūnija
Alytaus seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Alytaus rajono savivaldybės centrinėje dalyje, į šiaurę ir vakarus nuo Alytaus miesto.
Geografija
Nemuno kilpų regioniniam parkui priklauso Punios šilas, čia yra Žaltės slėnis, aukščiausia Lietuvos pušis, šimtamečių ąžuolų alėja, buvęs „Dainavos“ apygardos partizanų štabo bunkeris, Punios girininkijos miško muziejus ir Panemuninkų kaimo Punios girininkija, Rumbonių piliakalnis.
Istorija
Įkurta 1995 m. Iš pradžių seniūnijos centras buvo Alytus, 2009 m. sausio 7 d. juo tapo Miklusėnai.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 5 seniūnaitijos:
Portimaunas
Portimaunas – miestas pietų Portugalijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, Algarvės regione. Žvejybos ir keleivinis uostai, oro uostas, geležinkelio stotis. Išplėtota katerių ir jachtų, žuvų konservų gamyba, kamštinio ąžuolo žievės apdirbimas, amatai, turizmas. Veikia miesto muziejus.
Istorija
Dabartinio miesto teritorijoje uostas veikė jau finikiečių ir senovės graikų laikais, kuri senovės Romoje išaugo į gyvenvietę. Valdant maurams miestas tapo Algarvės centru. Labai nukentėjo per 1755 m. žemės drebėjimą. 1924 m. Portimaunui suteiktos didžiojo miesto teisės. Tais pačiais metais tapo sekmininkų centru, kurie rengė misijas į Afriką ir Indoneziją.
Sportas
Portimaune organizuojama daug sporto renginių. Labai populiarus buriavimas, jėgos aitvarų ir banglenčių sportas. Šalia miesto veikia autosporto Algarvės trasa. Kasmet vyksta ritminės gimnastikos turnyrai.
Kostas Bėčius
Kostas Bėčius (1911 m. liepos 3 d. Ločiai, Nemunėlio Radviliškio valsčius – 2005 m. liepos 22 d.) – Lietuvos agronomas selekcininkas, biomedicinos mokslų daktaras, žemės ūkio mokslų kandidatas (1956 m.).
Biografija
1937 m. baigė žemės ūkio akademiją. 1936–1954 m. dirbo Dotnuvos selekcijos stotyje, 1945–1954 m. direktoriaus pavaduotojas. 1954–1956 m. Žemdirbystės ir dirvožemio instituto, 1956–1965 m. Žemdirbystės instituto Vokės filialo direktorius. 1966–1992 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1976–1983 m. Augalininkystės katedros vedėjas. Nuo 1978 m. profesorius. Palaidotas Tabariškių kapinėse.
Mokslinė veikla
Vienas ir su kitais sukūrė 10 bulvių ir žirnių veislių, visos rajonuotos Lietuvoje. Populiariausios veislės: bulvių – „Vilija“, „Pirmūnės“, žirnių – „Rainiai“, „Greitukai“.
Nemunaičių tiltas
Nemunaičių tiltas – neveikiantis senasis automobilių tiltas, kertantis Kirsnos upę ties Nemunaičiais, Kalvarijos savivaldybėje. Nenaudojamas dviejų angų arkinis tiltas su išgaubta važiuojamąja dalimi stūkso upės slėnyje prie pat kito gelžbetoninio tilto kelyje, apie 5,5 km į pietryčius nuo Kalvarijos. Pripažintas regioninės reikšmės inžineriniu ir architektūros paminklu, 1999 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą, unikalus objekto kodas.
Kelio Alytus-Simnas-Krosna-Kalvarija 51,5 km 1929 m. buvo pastatytas gelžbetoninis arkinis dviejų tarpatramių tiltas su važiuojamąja dalimi viršuje. Šio tilto projektą parengė inžinierius Pranas Markūnas.
Tiltas 2012 m. buvo suremontuotas: ant važiuojamosios dalies paklota nauja danga, sutvarkyti ir nudažyti apsauginiai aptvėrimai, gelžbetonio konstrukcijos, sutvirtinti prietilčio pylimai su įrengtais betoniniais laiptais. Tiltas liko pravažiavimui uždarytas, tačiau patogus lankymui.
Galacis
Galacis  – miestas rytų Rumunijoje; apskrities centras. Uostas prie Dunojaus žiočių. Išvystyta metalurgijos, laivybos, chemijos, tekstilės, baldų pramonė.
Nemunaičių tiltas
Apie 100 m į aukštupio pusę yra apleistas pakabinamas pėsčiųjų tiltas (išlikę įtempti lynai, atraminių kranto konstrukcijų, medinio pakloto fragmentai).
Konstrukcija
Kartu su ramtais tilto ilgis 55 m, arkiniai tarpatramiai po 20,65 m. Danga iš asfaltbetonio, šalitilčiai neįrengti. Trišarnyrinių arkų aukštis lygus 4,0 m, šoninės arkų sienelės padarytos iš monolitinio gelžbetonio, jų storis 0,4 m. Nuo arkos skliautų vanduo nuleidžiamas per įrengtus šulinėlius, kurių yra po vieną kiekviename skliaute. Arkų (skliautų), ramtų bei taurų tuštumos užpildytos žvyro–grunto mišiniu, ant kurio įrengtas akmenų grindinys. Arkų šarnyrai sumontuoti iš 20 cm storio švino plokščių. Tilto paklotas įrengtas išgaubtoje kreivėje. Parapetinis bordiūras įrengtas apibetonuojant turėklą. Jo aukštis 0,4 m. Turėklai iš metalo. Tilto galuose ant ramtų įrengtos 6,17 m ilgio sienutės. Krantinės atramos – ramtai ir tarpinė atrama – tauras iš monolitinio gelžbetonio. Tilto atramoms įrengti poliai nebuvo kalami dėl pakankamai tvirto grunto.
Galacis
Yra istorijos, šiuolaikinio rumunų meno muziejai, XVII a. bažnyčia.
Biochemija
Biochemija – mokslas, tiriantis gyvuose organizmuose vykstančias chemines reakcijas ir virsmus. Biochemija tiria daugumos pavienių elementų ir jonų vaidmenį fermentinėse reakcijose bei medžiagų transporte, energijos virsmus gyvose sistemose bei chemines reakcijas, kurios yra katalizuojamos fermentų. Tai mokslo sritis, siekianti sujungti ir paaiškinti ryšį tarp chemijos ir biologijos, sukurti teorinį pagrindą biotechnologijoms.
Biochemijos tyrimo objektai yra augalai, mikroorganizmai, gyvūnai, tarp jų ir žmogus.
Pirmasis etapas - Priešaušris
Biochemijos ištakos siejamos su alchemija ir jatrochemija. 1828 m. Frydrichas Violeris susintetino šlapalą ir paneigė vitalistų idėją, jog organinių junginių negalima susintetinti už gyvos ląstelės ribų. XIX a. antrojoje pusėje ištiriamos organinių medžiagų struktūros, imama jas sintezuoti. Amžiaus pabaigoje pradedami sėkmingai tirti vitaminai, jų tyrimu ypač domėjosi Tartu universiteto mokslininkas Iluninas. XIX-XX a. sandūroje vokiečių chemikas E. Fišeris ištobulino aminorūgščių išskyrimą iš baltymų hidrolizato, susintetino pirmuosius peptidus, tyrė fermentų specifiškumą, vykdė lipidų tyrimus. Už šiuos darbus 1902 metais apdovanotas Nobelio premija.
1903 metais Karlas Noibergas spaudoje pirmasis pavartojo terminą „Biochemija“.
Antrasis etapas - Tarpukaris
thumb|[[Ureazės erdvinė struktūra]] 1926 metais Džeimsas Samneris išskyrė ureazę ir taip įrodė, jog fermentai yra baltymai. Už šį įrodymą 1946 metais apdovanotas Nobelio premija. 1930 - 1933 m. amerikiečių mokslininkas Nortropas išskyrė virškinimo fermentus pepsiną, tripsiną ir chimotripsiną. 1932 - 1937 m. mokslinėje spaudoje pasirodo Krebso darbai, kurie atskleidė medžiagų oksidacijos ciklą ląstelėje (už tai gauta Nobelio premija 1953 m.) Taip pat šiame etape išskiriama keli šimtai kitų fermentų, gaminami fermentų kristalai, sukonstruojami spektrofotometrai, ultracentrifugos, pritaikomi chromatografijos, radioizotropinis metodai.
Trečiasis etapas - Molekulinė biologijos era
1953 m. Džeimsas Votsonas, Francis Krikas, Rozalinda Franklin ir Morisas Vilkinsas nustatė DNR erdvinę struktūrą, apibūdindami ją kaip dvigubą spiralę. Tais pat metais Sangeris nustato insulino struktūrą. 1962 m. išsiaiškinama hemoglobino struktūra. 1965 - 1970 m. susintetinamas pirmasis genas. 1983 m. atrastas ŽIV.
Axone arena
Axone arena – daugiafunkcė sporto ir koncertų arena Monbeljare, Prancūzijoje.
Istorija
Arena atidaryta 2009 m.
2018 m. arenoje vyko 2018 m. Europos moterų rankinio čempionatas.
Mažeikių apskritis
Istorija
Apskritis sudaryta 1919 m. pradžioje, į ją įėjo buvusios Akmenės apskritis ir Sedos apskritis. 1941–1944 m. vokiečiai Mažeikių apskritį įjungė į Ostlando Lietuvos generalinės srities Šiaulių krašto apygardą. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta į Mažeikių rajoną (33 apylinkės), dalis teritorijos atiteko Akmenės (23 apylinkės), Sedos (27 apylinkės), Skuodo (6 apylinkės), Žagarės (2 apylinkės) rajonams.
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 71 104 žmonės:
Valsčiai
Apskrities valsčiai 1919–1950 m.:
Giriniškė
Giriniškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Ceikinių.
Ekskubitoriai
Ekskubitoriai, ekskubitai ( – kareiviai iš kohortos, kuri saugojo Romos imperatoriaus rūmus. Kohortos vadas vadinosi ekskubitorių tribūnas . Ekskubitoriai egzistavo ir Bizantijoje, kur buvo pirmųjų Bizantijos imperatorių gvardija, o vėliau tapo viena iš tagmų.
Ekskubitoriai ne tik saugojo Romos imperatoriaus rūmus ir lydėdavo imperatorių, kai šis keliaudavo į kitų namus.
Bizantijos ekskubitorių kohortą sudarė 300 karių, jiems vadovavo ekskubitorių komesas. Tai buvo labai įtakingas postas, jo vadai nesykį tapo imperatoriais (Justinas I, jo sūnėnas Justinianas I, Tiberijus II).
Dalinys egzistavo ir vidurinėje Bizantijoje (VII–XI a.). 767 m. ekskubitoriai buvo reorganizuoti į ekskubitorių tagmą, kuri buvo elitinis sunkiosios Bizantijos kavalerijos pulkas. VIII a. pabaigoje ekskubitoriai buvo išvesti iš Konstantinopolio ir bazavosi Mažojoje Azijoje.
Gailys
Gailys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gailienė (ištekėjusi moteris) ir Gailytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Uarzazatas
Uarzazatas, Varzazatas (arab. ورزازات, ) – miestas pietiniame Maroke, Suso-Masos-Draa regione, Atlaso kalnuose (1151 m aukštyje), Sacharos dykumos pakraštyje, į šiaurę nuo Draa upės, prie Uarzazato vadės. Provincijos centras. 56,6 tūkst. gyventojų (2004 m.).
Uarzazato apylinkėse nufilmuota daug garsių filmų: Kleopatra, Gladiatorius, Aleksandras Makedonietis, Dangaus karalystė, Mumija ir kt.