cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Didžioji tercija
Šiais laikais didžioji ir mažoji tercija yra laikomos vienais įdomiausių ir dinamiškiausių konsonansų, tačiau praeityje muzikai manė, kad tai yra visiškai nepanaudojami disonansai. Didžioji tercija mažoriniame akorde yra sąskambis, kuris suteikia akordui linksmumo atspalvį, savo ruožtu mažoji tercija minoriniame akorde suteikia jam liūdnumo.
Minas
Minas gali reikšti:
Irina Jukova
Biografija
Gimė Lietuvos bajorų, ištremtų po 1863 m. sukilimo į Sibirą, palikuonio, 1938 m. represijų aukos Konstantino Jukovo, šeimoje. 1945 m. ištekėjo už Čekoslovakijos diplomato, Slovakijos sukilimo dalyvio Vaclavo Vaško, po metų jiems gimė duktė Marija. Čekoslovakijoje įvykus komunistiniam perversmui vyras buvo atšauktas, o netrukus suimtas ir nuteistas 7 m. kalėjimo. 1949 m. Stalinas anuliavo visas sovietinių piliečių santuokas su užsieniečiais. 1953 m. baigė Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje, Pavelo Markovo mokinė.
Studijų metais susipažino su lietuviais studentais, jos vyru tapo Julijonas Juozas Lozoraitis, 1954 m. jiems gimė sūnus Julijus Lozoraitis.
1959–1993 m. dėstė LSSR konservatorijoje, nuo 1989 m. docentė. 1986 m. Sąjunginiame menotyros mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Lietuvos TSR rusų valstybinio dramos teatro kūrybinis kelias (1946–1981 m.)“, menotyros mokslų kandidatė. Parašė straipsnių teatro temomis.
Pašiliai (Kėdainiai)
Pašiliai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Kėdainių, 4 km į šiaurės rytus nuo Labūnavos. Per Pašilius eina kelias (senasis Kauno kelias), vakariniu pakraščiu teka Nevėžio upė, o rytuose ribojasi su Pašilių mišku.
|thumb|left|140px|Ženklas, žymįs „Vasaros“ sodų bendriją
Gyvenvietės dalis, esanti Nevėžio slėnyje, tarp kelio ir Nevėžio upės (ir jo senvagių) vadinama Žemaisiais Pašiliais. O dalis esanti ant upės šlaito, tarp kelio ir miško, vadinama Aukštaisiais Pašiliais. Žemieji Pašiliai pavasariais kenčia nuo upės potvynių. Dauguma pastatų – vasarnamiai. Sodininkystė (bendrijos „Vasara“, „Kooperatyvas“, „Pašilė“, „Kristalas“, „Obelėlė“, „Kosmosas“, „Progresas“). Išlikęs dvaro palivarko pastatas, medžių alėja, parkas, senųjų kapinaičių vieta. Pašilius aptarnauja priemiestiniai autobusai „Kėdainiai-Pašiliai“ ir „Kėdainiai-Labūnava“.
Istorija
Iki XX a. vid. čia būta Podborkos dvarelio ir palivarko. Tarybiniais metais išaugo kaip kolektyviniai sodai.
Pjūklapilviai beriksai
Pjūklapilviai beriksai (Trachichthyidae) – beriksažuvių (Beryciformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios Atlanto, Indijos ir Ramiojo vandenyno vidutinio ir tropinio klimato srityse.
Šeimoje yra 8 gentys, 45 rūšys.
Didesnės rūšys yra žvejojamos Australijoje ir Naujoje Zelandijoje, tai Islandinis pjūklapilvis beriksas (Hoplostethus atlanticus) (vartojamas maistui) ir Aštuondyglis beriksas (Gephyroberyx darwinii) (gaudomas dėl savo riebalų). Dėl intensyvios žvejybos ir lėtos pjūklapilvių beriksų reprodukcijos šių žuvų populiacijos daug kur yra labai sumažėjusios ir joms gresia išnykimas.
Gentys
thumb|left|210px|[[Viduržemio jūros pjūklapilvis beriksas (Hoplostethus mediterraneus mediterraneus]]
Maat
Matė, Maat egiptiečių mitologijoje – viena autoritetingiausiųjų deivių. Egiptiečių kalba žodis „maat“ reiškia sudėtingą vaizdinių visumą, į kurią įeina tiesa ir teisingumas, teisinė tvarka, etinės normos bei dieviškieji įstatymai, kuriuos lemia gamtoje, dievų pasaulyje ir žmonių visuomenėje galiojančios imanentinės taisyklės bei dėsniai. Deivė Maat yra šios sąvokos interpretacija, Saulės dievo Ra duktė ir išminties dievo Toto žmona.
Ikonografijoje vaizduota moterimi, sėdinčia ant žemės pariestomis po savimi kojomis (raštininko poza). Maat simbolis yra stručio plunksna. Senosios Karalystės laikais Maat buvo būtinas faraono titulavimo komponentas, o faraono vyriausiasis valdininkas (čati) laikydavo save Maat žyniu.
Prasidėjus religijos etizavimo procesui Naujosios Karalystės epochoje, sustiprėjo Maat ryšys su Ozyrio pomirtiniu teismu. Mirusiųjų knygoje sakoma, kad pomirtinis teismas vyksta Abiejų Maat salėje. Ten stovi svarstyklės, ant vienos jų lėkštelės dedama mirusiojo širdis, ant kitos – Maat statulėlė arba stručio plunksna. Jeigu svarstyklės išlaiko pusiausvyrą, mirusysis išteisinamas. Senovės Egipte teisėjų emblema buvo Maat statulėlė.
Kūdrinkių šliuzas
thumb|Kūdrinkių šliuzas Kūdrinkių šliuzas  – keturioliktasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Netoli šliuzo yra Kudrinkių kaimas. Pastatytas 1828–1829 metais. Statyboms vadovavo Edvardas Tadas Bielinskis (Edward Tadeusz Bieliński) ir Mykolas Horainas (Michał Horain). 2005–2008 m. buvo kapitaliai suremontuotas.
Koigas
Koigas (isp. Río Coig) arba Koilas (Coyle) – upė Argentinoje, Patagonijoje, Santa Kruso provincijos pietuose. Prasideda Anduose, kalnų ledynuose, prateka Esperansos ežerą. Teka daugiausia į rytus Patagonijos plokščiakalniu. Žemupyje pasuka į šiaurės rytus ir įteka į Atlanto vandenyną; sudaro estuariją. Didžiausias intakas – Brazo Sur del Río Coig.
Siera Leonės vyrų futbolo rinktinė
Siera Leonės vyrų futbolo rinktinė – Siera Leonei atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Siera Leonės futbolo asociacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 3 žemyno čempionatuose.
Veronica Campbell-Brown
2011 m. gegužės 31 d. Veronica Campbell-Brown pasiekė pasaulio 100 jardų bėgimo rekordą. Ji distanciją Ostravoje nubėgo per 9,91 s.
2013 m. paskelbta jog sportininkės organizme rasta neleistinų diuretikų.
Laimėjimai
thumb|left|250px|V. Kempbel švenčia pergalę 2011 m. pasaulio čempionate
1018 m.
1018 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Senukų logistikos centras
Centrinis terminalas atidarytas 2008 metais šalia automagistralės (106 km), pagrindinių Lietuvos kelių susikirtimo vietoje. Tai – vienas didžiausių logistikos terminalų Baltijos šalyse. Jame įrengta šiuolaikiška sandėliavimo įranga, naudojama moderni technika. Sandėliuose prekės laikomos, apskaitomos ir atrenkamos pagal įdiegtą efektyvią sandėlių valdymo sistemą. Vidutiniškai per vieną darbo dieną į Centrinį „Senukų“ logistikos terminalą atvyksta ir iš jo išvyksta apie 50 autofurgonų.
1018 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Senukų logistikos centras
Techniniai duomenys
thumb|left|250px|Logistikos centras nuo automagistralės
Žastas
200px|thumb|dešinėje|Sulenkta ranka per alkūnės sąnarį. Lenkime dalyvauja lenkiamieji žasto raumenys, stebimas ryškus dvigalvis žastinis raumuo (bicepsas) Žastas  – tai rankos dalis tarp peties ir alkūnės. Žastą sudaro ilgasis kaulas – žastikaulis, kuris peties sąnariu prisijungęs prie mentės, o alkūnės sąnariu susijungęs su dilbiu. Be to, žaste yra priekiniai lenkiamieji:
ir užpakaliniai tiesiamieji raumenys:
Abi šios raumenų grupės atlieka lenkiamuosius ir tiesiamuosius judesius per alkūnės sąnarį. O ramybės metu stabilizuoja peties ir alkūnės sąnarius.
Įvairių traumų metu žastas neretai sužeidžiamas, gali išnirti petis arba lūžti žastikaulis.
45 pabaltijiečių memorandumas
Memorandumas adresuotas Jungtinių Tautų Organizacijos Generaliniam Sekretoriui Kurtui Valdhaimui ir Helsinkio susitarimų baigiamąjį aktą pasirašiusių šalių vyriausybėms. Taip paskelbiama tiesa apie tautų agresiją ir Antrojo pasaulinio karo kaltininkus. Pasirašiusieji prašo likviduoti karo ir okupacijos padarinius, išvesti svetimą kariuomenę iš Pabaltijo respublikų.
Pabaltijiečių memorandumas susilaukė plataus atgarsio visame pasaulyje. 1983 m. sausio 13 d. Europos Parlamentas priėmė rezoliuciją dėl padėties Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje – pirmą kartą per visą okupacijos laikotarpį šis klausimas svarstytas autoritetingame tarptautiniame forume.
Signatarai
Memorandumo signatarai: Romas Andrijauskas, Stasė Andrijauskienė, Alfonsas Andriukaitis, Edmundas Bartuška, Vytautas Bastys, Vladas Bobinas, Vytautas Bogušis, Ints Calitis, Petras Cidzikas, Arvydas Čekanavičius, Jonas Dambrauskas, Jonas Eišvidas, Virgilijus Jaugelis, Mečislovas Jurevičius, Liutauras Kazakevičius, Leonas Laurinskas, Rimas Mažukna, Algirdas Mocius, Napoleonas Narkūnas, Mart Niklus, Angelė Paškauskienė, Sigitas Paulavičius, Jonas Petkevičius, Jadvyga Petkevičienė, Kęstutis Povilaitis, Jonas Protusevičius, Sigitas Randis, Endel Ratas, Henrikas Sambore, Julius Sasnauskas, Leonora Sasnauskaitė, Algis Statkevičius, Kęstutis Subačius, Vladas Šakalys, Jonas Šerkšnas, Zigmas Širvinskas, Enn Tarto, Antanas Terleckas, Erik Udam, Romas Vitkevičius, Jonas Volungevičius, Alfredas Zeideks, Juris Ziemelis, Rimas Žukauskas, Ivars Žukovskis.
Memorandumą pasirašė 4 estai, 5 latviai ir 36 lietuviai.
Kvapusis beržas
Kvapusis beržas (Betula lenta) – viena iš beržų (Betula) genties medžių rūšių. Natūraliai paplitęs Šiaurės Amerikos rytuose, tačiau introdukuotas ir Europoje (taip pat ir Lietuvoje).
Tai 20-25 m aukščio medis. Kamieno skersmuo 60 cm. Laja piramidinės formos. Žievė tamsiai ruda, dažnai vyšninė (tuo skiriasi nuo daugumos beržų). Jaunų šakelių žievė skleidžia kamparo aromatą. Lapai apvalaini, iki 12 cm ilgio, dantytais kraštais. Žiedai susitelkę žirginiuose. Mėgsta gilią, drėgną, bet gerai drenuojamą dirvą. Ilgaamžis. Mediena tamsiai rudos spalvos, tvirta.
Kvapusis beržas dekoratyvus, todėl dažnai auginamas parkuose, želdiniuose.
Šaltiniai
thumb|left|200px|Kvapusis beržas rudenį
Alikudis
Alikudis – labiausiai vakarinė sala Lipario salyne (vulkaninių salų grandinė šiauriau Sicilijos). Alikudis yra 40 km į vakarus nuo Lipario. Salos plotas yra 5,2 km². Sala yra apvali.
Istorija
Salą maždaug prieš 150 tūkst. metų suformavo jau seniai išnykęs Montanjolos (Montagnola) ugnikalnis. Spėjama, kad sala paskutinį kartą keitėsi maždaug prieš 28 tūkst. metų.
Sala pirmą kartą buvo apgyvendinta maždaug XVII a. pr. m. e., ką rodo to laikotarpio archeologiniai radiniai. Salos rytinėje pakrantėje randamos ir daug vėlesnių laikų romėnų gamybos keramikos šukės.
Šiuolaikinis pavadinimas atsirado iš iškraipyto salos senovinio graikiško pavadinimo  'Viržių sala' (nuo  'viržis')''.
Daug šimtmečių Alikudį puldinėjo piratai. Tai privertė salos gyventojus statyti namus aukštose terasose. Salos ekonomika buvo pagrįsta žemdirbyste ir persikų auginimu.
Gyventojai
Dabar saloje gyvena apie 120 žmonių, kurie veržiasi žvejyba ar žemdirbyste. Saloje lankosi nemažai turistų, kuriuos aptarnauja vienintelis saloje restoranas, kurio meniu pagrindas yra žuvys, kurias pagauna vietiniai žvejai, bei maisto produktai, kuriuos atgabena kursuojantis laivas su povandeniniais sparnais.
1019 m.
1019 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pranciškus
Pranciškus – vyriškas vardas, moteriška šio vardo forma Pranciška.
Žmonės šiuo vardu
Pasaulyje:
Lietuvoje:
Yüksek Sadakat
„Yüksek Sadakat“ – turkų roko grupė, gyvuojanti nuo 1997 metų, tačiau didelio populiarumo sulaukė tik 2006-aisiais, kai kolektyvas išleido debiutinį albumą „Yüksek Sadakat“. Albumo singlas „Belki Üstümüzden Bir Kus Geçer“ tapo šalies radijo stočių hitu.
Išvertus iš turkų kalbos, grupės pavadinimas reiškia „Vidurinės mokyklos muzikantai“.
2011 m. sausį turkų televizijos TRT išrinkti šalies atstovais 2011 m. „Eurovizijoje“. Jame atlikę kūrinį „Live It Up“, grupė pusfinalyje užėmė 13 vietą ir į finalą nepateko.
Geometrinė figūra
miniatiūra|Vaikiškas žaislas, skirtas pažinti įvairias geometrines figūras. Geometrinė figūra – geometrinės erdvės objektas, pasižymintis tam tikromis savybėmis. Dvi taškų aibės yra ta pati geometrinė figūra, jei vieną aibę galima transformuoti į kitą transformuojant plėtimo būdu (dauginant visus atstumus vienodu santykiu), taip pat, jei reikia, pasukant ar apverčiant.
Klasifikacija
Daugelį geometrinių figūrų galima suskirstyti į kelias kategorijas. Pavyzdžiui, daugiakampiai klasifikuojami pagal briaunų skaičių į trikampius, keturkampius, penkiakampius ir kt. Kiekvienas iš jų yra skirstomas į mažesnes kategorijas - trikampiai gali būti lygiakraščiai, lygiašoniai, bukieji, smailieji, statieji ir kt., o keturkampiai gali būti stačiakampiai, rombai, trapecijos, kvadratai ir kt.
Kitos geometrinės figūros yra taškai, tiesės, plokštumos ir kūginiai pjūviai, pvz., elipsės, apskritimai ir parabolės.
Labiausiai paplitusios trimatės geometrinės figūros yra briaunainiai, kurie turi plokščius paviršius; elipsoidai, kurie yra kiaušinio arba sferos formos objektai, taip pat cilindrai ir kūgiai.
Šaltiniai
図形 Figura geometryczna
Patisa
Patisa (Hypnum) – patisinių (Hypnaceae) šeimos samanų gentis, kuriai priklauso stambios ar smulkios samanos, augančios gelsvai žaliais ar žaliais patiesalais. Stiebas šliaužiantis arba kylantis. Lapai kiaušinišku pagrindu, pjautuviškai lenkti.
Lietuvoje žinomos 5 rūšys, iš jų kiparisinė patisa – labai dažna samana.
NUTS:FR
NUTS:FR – Prancūzijos suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistema.
NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūra – Europos Sąjungos unifikuota teritorijų skirstymo į regionus sistema, patvirtinta 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
NUTS 1 lygmenyje Prancūzija ir jos užjūrio teritorijos suskirstyta į 9 statistines zonas. NUTS 2 lygmenyje šalis skirstoma į regionus. NUTS 3 lygmenį atitinka departamentai, jie į smulkesnius administracinius vienetus toliau klasifikuojami pagal Bendrijos Vietinių administracinių vienetų sistemą LAU.
Adam Larsen Kwarasey
Adamas Larsenas Kvarasėjus (Adam Larsen Kwarasey; g. 1987 m. gruodžio 12 d.) – iš Norvegijos kilęs Ganos futbolininkas, rungtyniavęs vartininko pozicijoje.
Gimė Norvegijoje, danės ir ganiečio šeimoje. Turi trigubą (Danijos, Norvegijos, Ganos) pilietybę. Treniravosi „Vålerenga“ jaunimo komandoje, buvo pakviestas į pagrindinę komandą, bet ten nežaidė. 2007 m. perėjo į „Strømsgodset IF“.
Urbino hercogystė
Urbino hercogystė  – valstybė šiaurės Italijoje, egzistavusi 1213–1625 m.
Pirmieji Urbino valdovai buvo Montefeltrai, kurie 1213 m. gavo Urbino grafų titulą iš imperatoriaus Frydricho II.
Pirmuoju Urbino hercogu tapo Odantonijas (Oddantonio), 1443 m. gavęs šį titulą iš popiežiaus Eugenijaus IV. Hercogijos teritorijos užėmė šiaurinę šiuolaikinės Markės regiono dalį: rytuose jos ribojosi su Adrijos jūra, vakaruose – su Florencijos respublika, pietuose – su Popiežiaus valstybe.
1523 m. hercogijos sostinė buvo perkelta į Pezarą. Po trumpo Čezarės Bordžijos valdymo 1502–1508 m. hercogystė atiteko dela Roverių giminei, iš kurios buvo kilęs popiežius Julijus II. Ši giminė hercogystę valdė iki 1625 m., kai popiežius Urbonas VIII prijungė hercogiją prie popiežiaus valstybės kaip darinį Legazione del Ducato di Urbino (vėliau Legazione di Urbino).
Akmenės rajono savivaldybė
Akmenės rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Naujoji Akmenė.
Geografija
Ribojasi šiaurėje su Latvija, rytuose su Joniškio, pietryčiuose su Šiaulių, pietvakariuose su Telšių, vakaruose su Mažeikių rajono savivaldybėmis.
Rajonas yra Ventos vidurupio žemumoje, žemėjančioje iš pietryčių į šiaurės vakarus nuo 110 iki 60 m absoliutaus aukščio. Reljefas – paskutinio ledynmečio moreninės lygumos.
Savivaldybės teritorija teka Venta su intakais Virvyte, Dabikine ir Vadakstimi, yra dalis Ventos regioninio parko, Kamanų rezervatas, Girkančių ir Karniškių telmologiniai draustiniai. Miškai sudaro 31,6 proc. teritorijos (didžiausi – Kamanų, Lydmiškis, Purvių, Viliošių – auga eglynai, pušynai, beržynai), durpynai – 6,5 proc. Telkšo 1 ežeras (Akmenės rajono ežerai).
Vyrauja priemolingieji (pietvakariuose – priesmėlingieji) normalaus drėgnumo ir glėjiškieji rudžemiai bei išplautžemiai.
Istorija
Akmenės rajonas su centru Akmenės miestelyje įkurtas 1950 m. birželio 20 d. iš Kuršėnų apskrities 14 apylinkių ir Mažeikių apskrities 23 apylinkių. 1950–1953 m. rajonas priklausė Šiaulių sričiai. 1959 m. prie rajono prijungtos panaikinto Žagarės rajono 4 apylinkės, 1962 m. – kai kurios panaikinto Kuršėnų rajono vietovės.
Nuo 1962 m. administraciniu centru tapo Naujoji Akmenė, tačiau gruodžio 8 d. rajonas panaikintas (prijungiant prie Mažeikių rajono), tačiau vėl buvo suformuotas 1965 m. sausio 7 d., jam priskiriant Mažeikių rajono 8 apylinkes (Akmenės, Alkiškių, Kairiškių, Medemrodės, Papilės, Svirkančių, Vegerių, Ventos), Akmenę, N. Akmenę, Viekšnius ir vieną Joniškio rajono apylinkę (Kruopių). 1968 ir 1971 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos.
1995 m. iš rajono sudaryta Akmenės rajono savivaldybė, miesto tipo gyvenvietės (Venta ir Viekšniai) tapo miestais, o 1999 m. per savivaldybių reformą Viekšnių seniūnija (kadastrinės vietovės Kapėnai, Pakalupis, Santekliai, Svirkančiai, Viekšniai) prijungta prie Mažeikių rajono savivaldybės.
2009 m. sausio 21 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T-11 įsteigtos 23 seniūnaitijos.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Akmenės rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Akmenės rajono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
thumb|280px|Savivaldybės seniūnijos
Savivaldybei priklauso 6 seniūnijos (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Partnerystės ryšiai
Miestai, su kuriais Akmenės rajonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Švietimas
Akmenės rajono savivaldybėje yra šios bendrojo lavinimo mokyklos:
Kovo 28
Kovo 28 yra 87-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 88-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 278 dienos.
Vardadieniai
Girmantė – Odeta – Rimkantas – Siksta – Sikstas
Juozas Banaitis
Juozas Banaitis (1908 m. kovo 1 d. Eržvilke, Tauragės apskritis – 1967 m. kovo 27 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikos pedagogas, chorvedys, kultūros veikėjas, spaudos, radijo darbuotojas, partinis veikėjas.
Kirenė
Kirenė ( – „nepriklausoma karalienė“) graikų mitologijoje – nimfa, lapitų karaliaus Hipsėjaus ir Najadės Chlidanopės duktė. V amžiuje pr. m. e. poetas Pindaras pasakoja (Pitiečių Odė 9), kad kartą Kirenė susigrūmė su liūtu, kuris užpuolė tėvo bandą. Tai stebėjęs dievas Apolonas ją pamilo ir nunešė ją nuo Peliono Tesalijoje į Libiją. Ten jis jai įkūrė jos vardo miestą, kurio valdove padare mylimąją. Su Apolonu Kirenė susilaukė Aristajaus ir pranašo Idmono.
Juozas Banaitis
Biografija
Muzikos pradmenis gavo iš vietos vargonininko F. Dirsės, žavėjosi vargonininko improvizatoriaus Stanislovo Batoro menu. 1920–1928 m. mokėsi Jurbarko „Saulės“ gimnazijoje, griežė gimnazijos orkestre, dainavo chore, dalyvavo „Kultūros būrelio“ dramos sekcijoje. 1928–1932 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete.
1929–1932 m. Kauno muzikos mokykloje pas Nikodemą Martinonį mokėsi chorvedybos. 1936 m. baigė Kauno konservatorijos violončelės klasę pas prof. Povilą Berkavičių. Studijuodamas grojo Kauno Karo muziejaus invalidų orkestre, nuo 1933 m. muziką ir dainavimą dėstė Kauno 3-ojoje gimnazijoje. Čia subūrė moksleivių chorą, kuris 1936 m. Kauno miesto pirmosios apygardos chorų varžybose laimėjo pirmąją vietą, o 1938 m. Lietuvos vidurinių mokyklų chorų varžybose – trečiąją.
Kirenė
Greičiausiai kita Kirenė su dievu Arėju buvo milžino Trakijos karaliaus Diomedo motina.
Juozas Banaitis
Biografija
Bendradarbiavo almanache „Granitas“, laikraštyje „Lietuvos studentas“, žurnaluose „Aurora“, „Naujoji Romuva“, „Literatūra“, „Antifašistas“ ir kt. Nuo 1938 m. buvo Lietuvos muzikų draugijos valdybos narys ir Muzikos mokytojų sekcijos pirmininkas, 1938–1940 m. žurnalo „Muzikos barai“ redakcinės kolegijos narys. Nemažai prisidėjo prie muzikos mokytojų kvalifikacijos kėlimo ir jaunimo muzikinio auklėjimo gerinimo. 1939 m. lankėsi Prancūzijoje, Šveicarijoje ir Italijoje, kur susipažino su muzikos pedagogikos padėtimi, klausėsi koncertų Liucernos festivalyje. Su Jonu Švedu parašė vadovėlį „Muzika vidurinei mokyklai“, buvo 1940 m. Kaune surengtos mokyklų chorų šventės dirigentas.
1940–1941 m. Lietuvos SSR radijo komiteto pirmininkas. Nuo 1940 m. liepos mėn. vadinamojo Liaudies Seimo, nuo 1940 m. rugpjūčio mėn. LSSR AT deputatas. 1940–1947 m. LSSR AT Prezidiumo narys. Antrojo pasaulinio karo metais dirbo Radijo komitete Maskvoje lietuviškų laidų atsakinguoju redaktoriumi. 1943–1944 m. LSSR valstybinių meno ansamblių Rusijoje organizatorius ir meno vadovas. 1944–1953 m. Meno reikalų valdybos prie LSSR MT viršininkas. Nuo 1949 m. LKP CK narys. 1953–1958 m. LSSR kultūros ministro pavaduotojas, 1958–1967 m. kultūros ministras.
Sovietmečiu išspausdino tendencingų kūrinių. Publicistinių straipsnių, grožinės literatūros kūrinių, daugiausia apsakymų, autorius. Buvo Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos vyriausiosios redakcijos narys, literatūros ir kultūros skyriaus meno sektoriaus vadovas. Meno ir muzikos klausimais daug rašė spaudoje.
Jacob van Ruisdael
Jakobas van Reisdalis ( ar Ruysdael, 1628(29) m. Harlemas, Nyderlandai – 1682 m. kovo 14 d., palaidotas Harleme) – vienas žymiausių XVII a. Nyderlandų baroko epochos tapytojų−peizažistų. Lietuvos dailės muziejaus rinkiniuose yra jo paveikslas „Krioklys“ (nuolatinėje ekspozicijoje Radvilų rūmuose).
Biografija
Jakobas Isaksonas van Reisdalis gimė 1628 arba 1629 m. Harlemo mieste menininkų šeimoje. Jo tėvas Izakas buvo tapytojas ir paveikslų rėmintojas. Jakobas tikriausiai gimė iš antrosios jo santuokos su Maycken Cornelisdr. Pirmuosius mokslus Jakobas tikriausiai išėjo pas dėdę, peizažistą Salomoną van Reisdalį. 1646 m. datuojami pirmieji Van Reisdalio darbai. Po to jis keliavo po Nyderlandus ir Vokietiją. 1648 m. tapo Harlemo dailininkų gildijos nariu. Po 1650 m. Reisdalis keliavo į Vestfaliją su Nicolaes Berchem (1620–1683), kuris minimas geru jo draugu. Apie 1656 m. jis apsistojo Amsterdame. 1657 m. Reisdalis dokumentuotas priimtas į menonitų religinę bendruomenę. 1659 m. jam buvo suteiktos Amsterdamo piliečio teisės. Van Reisdalis Amsterdame sukūrė seriją Norvegijos peizažų su kriokliais. Įkvėpimo sėmėsi iš Alarto van Everdingeno paveikslų, kuris pabuvojo Skandinavijoje.
Gyvenimo pabaigoje, apie 1676 m. Van Reisdalis įgijo medicinos daktaro laipsnį Prancūzijos Kano mieste. Šis faktas nėra užtikrintai patvirtintas, bet labai tikėtinas. Spėjama, kad Van Reisdalis uždirbdavo nemažai iš gydytojo amato. Dailininkas palaidotas 1682 m. kovo 14 d. Šv. Onos kapinėse gimtajame Harleme. Gali būti, kad mirė Amsterdame, kur minimas paskutinį kartą. Jakobas van Reisdalis dažnai vertinamas reikšmingiausiu XVII a. Nyderlandų dailės peizažistu. Jo darbai pažymėtini didingais debesų ir medžių vaizdais. Viso Jakobas van Reisdalis paliko apie 700 paveikslų ir 100 piešinių. Gyvenimo metu dar kūrė ofortus. Jo mokiniu buvo Meindertas Hobema. Reisdalis paveikė Jan van Kessel (Vyresniojo) kūrybą.
Bow Wow
Bow Wow (g. 1987 m. kovo 9 d. Reinoldsburge, Ohajo valtijoje) – JAV repo stiliaus atlikėjas ir aktorius.
Vaikystė
Bow Wow gimė Reinoldsburge, Ohajo valstijoje. Jo motina Teresa Caldwell dirbo trijuose darbuose, kad išlaikytų jį, kai jo tėvas Alfonso Moss paliko juos. Teresa vėliau ištekėjo už Rodney Caldwell, su kuriuo turi dvi dukras (Bow Wow įseserės) – Erica ir Jasarah.
Jis pradėjo savo karjerą būdamas vos penkerių metų. Iš pradžių jis vadinosi pseudonimu Kid Gangsta. 1993 metais koncertuodamas "Chronic" ture, jį pastebėjo įžymus to meto reperiai Snoop Dogg ir Dr. Dre. Dr. Dre vėliau sugolvojo jam kitą pseodonimą – "Lil' Bow Wow". Paskui Bow Wow koncertuodavo su Dr. Dre ir pasirodė 1994 metais Snoop Dogg’o klipe "Gin and Juice". Ir 1998, vienuolikos metų, Bow Wow buvo supažindintas su prodiuseriu Jermaine Dupri, kuris vėliau suformavo jo tolesnę karjerą.
Brazilijos dubuma
Brazilijos dubuma – povandeninė dubuma pietų Atlanto vandenyne, į vakarus nuo Pietų Atlanto kalnagūbrio. Tęsiasi iš šiaurės į pietus ~3000 km. Vyraujantis gylis 5000 m, didžiausias – 6697 m. Dugną dengia raudonasis molis ir karbonatingas dumblas.
Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
150px|thumb|1928 m. medalio aversas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis – Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami asmenys, po 1990 m. kovo 11 d. pasižymėję kuriant ir stiprinant Lietuvos Respublikos krašto apsaugą.
Istorija
Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalio pavyzdžiu paimtas 1928 m. vasario 27 d. įsteigtas medalis, kurio projekto autorius – tremtyje žuvęs dailininkas Adomas Smetona, patikslinus užrašą medalio reverse. Jį gamino Šveicarijos firma „Huguenin Frères de Le Locle“. Iš viso buvo pagaminta 12 000 medalių.
Dabartinį Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalį kaldina Lietuvos monetų kalykla. Kaspinas gaminamas Danijos firmoje „Morch and Sons“.
Aprašas
Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis žalvarinis, apskritas. Priešakinėje medalio pusėje kraštu eina 2,5 mm pločio ir 0,5 mm aukščio briauna. Medalyje yra reljefinis dviejų sukryžiuotų rankose laikomų kardų vaizdas; viena ranka – su šarvu ir perkirstu kardu. Vaizdo horizonte matyti Gedimino pilis, nuo kurios įstrižai medalio eina perkirsta grandis. Kitoje pusėje medalio kraštu eina tokia pat, kaip ir priešakinėje pusėje, briauna; šalia briaunos eina reljefinės ąžuolo ir lauro šakos, kurios apgaubia įrašą „Lietuvos savanoriui“ (1928 m. buvo įrašas „SAVANORIUI“). Kaspinas žalias, su trim raudonomis juostelėmis.
Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu apdovanojama šio medalio komisijos teikimu. Komisiją sudaro pirmininkas ir 3 nariai. Komisiją skiria ir Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu apdovanoja krašto apsaugos ministras. 150px|thumb|1928 m. medalio reversas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu apdovanojami ir ginkluoto pasipriešinimo 1940–1990 m. okupacijoms dalyviai, įstatymo nustatyta tvarka pripažinti kariais savanoriais, ir tie, kuriems ginkluoto pasipriešinimo (rezistencijos) struktūrų vadovybės buvo suteikusios pasižymėjimo ženklus, taip pat asmenys, pasižymėję organizuojant ginkluoto pasipriešinimo karių savanorių padalinius ir jiems vadovavę.
Medalistai
Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu apdovanoti 2901 asmuo (2006 m. gruodžio 11 d. duomenimis). 1992 m. sausio 9 d. medaliu apdovanotas Gintaras Ališauskas. Pirmieji 79 asmenys apdovanoti 1995 m. lapkričio 21 d. minint Lietuvos kariuomenės dieną:
Renée Zellweger
Renée Zellweger (g. 1969 m. balandžio 25 d. Ketyje, Teksase) – norvegų-šveicarų kilmės JAV aktorė. Studijavo žurnalistiką. Filme debiutavo 1992 m.
Biografija
Gimė Ketyje, Teksase. Jos tėvas Emil Erich Zellweger – inžinierius mechanikas – kilęs iš Šveicarijos, mama – Kjellfried Irene norvegų-finų kilmės; dirbo akušere ir guvernante. Renée turi vyresnį brolį, jo vardas Andrew.
Renée susidomėjo aktoryste dar vidurinėje mokykloje, kur dalyvavo teatro užsiėmimuose. Studijų metu Teksaso universitete Ostine ji mokėsi ir aktorystes. Kine debiutavo 1992 m. filme „A Taste of Killing“ kartu su aktoriumi Jasonu Batemanu. Ji tapo žinoma suvaidinusi filme „Kruvinosios skerdynės Teksase: Kita karta“, po dvejų metų režisierius Cameron Crove pasiūlė Renée vaidmenį filme „Džeris Magvairas“ su Tomu Kruzu.
Vėliau Renée suvaidino filme „Aš, kitas aš ir Irena“, bei filme „Seselė Betė“. Už šį vaidmenį ji gavo Auksinio gaublio apdovanojimą. Tačiau tikroji šlovė atėjo jai suvaidinus pagrindinį vaidmenį filme „Bridžitos Džouns dienoraštis“. Su aktorės suvaidintu personažu identifikavosi tūkstančiai moterų visame pasaulyje. Už šį vaidmenį Zellweger gavo pirmąją Oskaro nominaciją.
Vėliau sekė filmas „Čikaga“, kuris buvo nominuotas Oskarui 13 kategorijų. Po metų, 2004 m., Renée apdovanojama Oskaru kaip geriausia antro plano aktorė už vaidmenį dramoje „Šaltasis kalnas“.
Lillestrøm SK
Lilestriomo SK – Norvegijos futbolo klubas iš Lilestriomo.
Istorija
Klubas įkurtas 1917 m. Net penkis kartus yra tapę šalies čempionais (1959, 1976, 1977, 1986, 1989 m.), bet pastaruoju metu buvo iškritę į Pirmą divizioną, kuriame žaidė 2020 m. sezone.
Gelnai
Gelnai – kaimas pačiuose Kėdainių rajono savivaldybės pietryčiuose, 3 km į šiaurės rytus nuo Vandžiogalos. Pro kaimą teka Mėkla ir jos intakas Klampis. Vakariniu pakraščiu praeina Via Baltica plentas. Gelnus iš vakarų supa Labūnavos, iš rytų – Gelnų miškai. Svarbiausia įmonė – UAB „Gelnų agroservisas“. Kaime stovi balta mūrinė koplytėlė, daug medžio drožinėtų skulptūrų. Yra pušynu apaugusios kapinaitės.
Istorija
XX a. pr. minimas Gelnų kaimas ir užusienis Babtų valsčiuje.
Leonas Konstantinas Radvila
Leonas Konstantinas Radvila (, 1880 m. rugsėjo 6 d. Ermenonvilyje– 1927 m. kovo 2 d. Monte Karle) – Prancūzijos valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
thumb|left|Leono Konstantino Radvilos dvaras netoli Paryžiaus Kunigaikštis, kilęs iš Lietuvos Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos Šidlavos šakos, tėvas Konstantinas Vincentas Radvila, motina Luiza Antuanetė Blank, pirmojo Monte Karlo kazino įkūrėjo duktė. Sesuo Liudvika Radvilaitė (1877–1942 m.)
Šeima
Pirmoji žmona Renata iš Habsburgų giminės, su kuria išskyrė karas. Antroji žmona – pusseserė, Dominyko Marijos Radvilos (1852–1938 m.) ir Dolores de Agramonte duktė Dolores Konstancija Radvilaitė (1886–1966 m.) Vaikų nesusilaukė. Leonui mirus, Dolores ištekėjo už dailininko Mogenso Tvedės (SV Tvede Mogens). thumb|left|150px|Leono Konstantino Radvilos kapas Leonas Radvila paveldėjo Ermenonvilio dvarą netoli Paryžiaus, kurį jo tėvai įsigijo 1880 m. Ermenonvilio dvaras buvo žymus tuo, kad jame paskutinius savo gyvenimo mėnesius praleido ir mirė žymusis filosofas Jean-Jacques Rousseau (1712-1778). 1914 m. Leonas Radvila buvo išrinktas Ermenonvilio meru. Merijos aikštėje jam vėliau buvo pastatytas paminklas. Turtingo senelio ir turtingų tėvų vaikui nieko netrūko, tačiau įgimta ekstravagancija ir nuotykių paieškos jį nuvedė į Prancūzijos armiją. Savo narsa jis pasižymėjo Didžiajame kare. 1918 m. kartu su bendraminčiais jis įkūrė Prancūzijos-Lenkijos karinę misiją, pradėjusią verbuoti užsienyje gyvenančius lenkus tarnauti atkuriamos Lenkijos valstybės kariuomenėje.
Po karo kunigaikštis sukosi Paryžiaus aristokratijos sluoksniuose, bendravo su menininkais, poetais, rašytojais. Vienas geriausių jo draugų buvo rašytojas Marselis Prustas. 1927 m. Monte Karle Leonas Radvila buvo nužudytas. Po jo mirties Ermenonvilio dvarą perėmė jo giminaičiai.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Puciska
Puciska – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Hainuvkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XIX a. minimas kaip ferma, kurioje buvo Novoberezovo valsčiaus centras.
Kazimieras Viktoras Banaitis
thumb|Kazimieras Viktoras Banaitis Kazimieras Viktoras Banaitis (1896 m. kovo 5 d. Vaitiekupiuose, Sintautų valsčius, Šakių apskr. – 1963 m. gruodžio 25 d. Brukline, JAV) – kompozitorius, pedagogas, dirigentas.
Biografija
Gimė Lietuvos Nepriklausomybės akto signataro Saliamono Banaičio ir Marijos Pranaitytės-Banaitienės šeimoje. 1902–1905 m. mokėsi tėvo įkurtoje slaptoje lietuviškoje mokykloje, o muzikos mokė vargonininkas Vaivada.
1906 m. su šeima persikėlė į Kauną, kur iš pradžių mokėsi liaudies mokykloje, o 1908 m. įstojo į antrąją rusų gimnazijos klasę, privačiai mokėsi muzikos. 1911–1914 m. lankė privačią Ippo-Gechtmano muzikos mokyklą. Čia mokėsi fortepijono (dėst. Helena Lopuska-Vylerzinska ir kt.), teorines disciplinas dėstė Maskvos konservatorijos auklėtinis Sinicynas. 1914 m. pavasarį viešame koncerte jau akompanavo dainininkei Adelei Galaunienei-Nezabitauskaitei.
Kilus Pirmajam pasauliniam karui, su gimnazija evakavosi į Rusijos gilumą – Roslavlį (Smolensko gubernija). Čia 1914–1915 m. mokėsi berniukų gimnazijoje, 1915 m. buvo įstojęs į Peterburgo universiteto juridinį fakultetą, bet tais pačiais metais grįžo į Lietuvą ir trumpam apsistojo Vilniuje.
1915 m. rudenį grįžo į Kauną ir tėvo įkurtoje pirmojoje lietuviškoje gimnazijoje dėstė istoriją, geografiją, lotynų, vokiečių ir prancūzų kalbas, subūrė 40 dalyvių chorą ir 1916 m. sausio 13 d. viešame koncerte jam dirigavo ir akompanavo. Choras atliko ir dvi jaunojo dirigento harmonizuotas liaudies dainas „Jau saulutė teka“ ir „Vidur tamsios nakties“. Didelio pasisekimo susilaukė Stasio Šimkaus daina „Lietuviais esame mes gimę“.
1919–1921 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje Kaune ir Vilniuje, įstojo į karo mokyklą, dirbo „Kario“ redakcijoje, vadovavo kariūnų chorui, rengė koncertus. 1921 m. atleistas iš karo tarnybos, gyveno Prahoje, kur privačiai studijavo kompoziciją pas O. Šiną. 1922 m. išvyko į Vokietiją, ten iki 1925 m. studijavo filosofiją ir meno istoriją Leipcigo universitete. 1928 m. baigė Leipzigo konservatoriją – kompoziciją studijavo pas prof. Zigfridą Karg-Elertą, o fortepijoną – pas prof. O. Kelerį. Studijuodamas sukūrė nemaža kamerinių kūrinių.
Grįžęs į Kauną, nuo 1928 m. Kauno muzikos mokykloje (nuo 1933 m. konservatorija) dėstė harmoniją, muzikos teoriją ir bendrąjį fortepijoną. Nuo 1937 m. – profesorius, 1937–1943 m. (su pertrauka) – konservatorijos direktorius.
1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, kiek pagyveno Drezdene ir Berlyne, paskui nuvyko į lietuvių pabėgėlių stovyklas Bavarijoje (Arnstorfe, Mūldorfe, Spackenburge), kur vadovavo chorams, vaikus mokė skambinti fortepijonu, harmonizavo liaudies dainas. 1949 m. atvyko į JAV – Brukliną (globojo muzikas Ksaveras Strumskis ir kt.), 1950–1951 m. vadovavo Operetės chorui ir vyrų vokaliniam oktetui „Aidai“, turėjo privačią muzikos studiją.
Kūryba
Sukūrė daug vokalinių ir instrumentinių kūrinių. Tai choro ir solo dainos, kantata „Sveika būk, tėvų šalie“, „Giesmė Kunigaikštienės Birutės garbei“, opera „Jūratė ir Kastytis“ – 1955 m. (1970 m. išleista ir įrašyta į plokštelę, premjera 1972 m. balandžio 29 d.).
Harmonizavo apie 500 lietuvių liaudies dainų, kurių nemažai išleista atskirais sąsiuviniais: „Liaudies dainos chorui“ 1934–1935 m., „Liaudies dainos mišriajam chorui“ 1948 m. (Vokietijoje), „Liaudies dainos mišriajam chorui“ 1950 m. (Čikagoje), „ Liaudies dainos mišriajam chorui“ 1951 m. (Čikagoje), „100 liaudies dainų“ 1951 m. (Čikagoje), „Aušrelė vakarinė“ 1987 m. (Vilniuje, sudarė A. Petrauskas), „30 liaudies dainų vyrų chorui a cappella“ 1991 m. (Kaune) ir „88 liaudies dainos“ 1993 m. (Čikagoje).
Sukūrė kūrinių smuikui, fortepijonui, violončelei ir kitiems instrumentams, parašė straipsnių ir recenzijų. Jo dainos „Lino žiedas“, „Po aukštus kalnus“, „Paskutinis vakarėlis“, „Nei vėjas pučia“, „Atsikėlus anksti rytelį“ skambėjo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte, jo dainas dainuoja ir Lietuvos chorai.
1996 m. išleista muzikologės Onos Narbutienės knyga „Kazimieras Viktoras Banaitis“. Kompozitorius minimas ir Vokietijos enciklopedijoje „Riemann Musik Lexikon“.
1020 m.
1020 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Upinis žiogelis
Upinis žiogelis (Locustella fluviatilis) – devynbalsinių (Sylviidae) šeimos paukščių rūšis.
1020 m.
Mirtys
Nedatuota
Upinis žiogelis
Paplitimas
Eurazijoje paplitęs nuo Oderio žiočių, Reino aukštupio vakaruose iki Uralo vidurupio ir Irtyšiaus žemupio rytuose. Šiaurėje arealas siekia Onegos ežerą, Volgos aukštupį, Tobolo baseiną, pietuose – Juodąją ir Marmuro jūras, Balkanus. Žiemoti migruoja į Afriką.
Didžiojoje Lietuvos dalyje retas, aptinkamas Kuršių marių rytiniame krante, Tramio ežere, Kamanų rezervate, prie Katros, Šventosios, Nevėžio, Neries, Nemuno upių. Nyksta dėl pakrančių sąžalynų kirtimo.
Išvaizda
Patino ir patelės viršutinė kūno dalis gelvai ruda, sparnai tamsesni. Gerklė, pagurklis ir krūtinė išmarginti mažomis tamsiai rudomis ir didelėmis šviesiomis dėmėmis. Sveria 17,7-22,5 g.
Elgsena
Gyvena drėgnose, pelkėtose vietose. Gieda vėlai vakare ir paryčiais. Lizdą suka ant žemės ar žolių kupste. Deda 4-6 balsvus su rudomis dėmelėmis kiaušinius. Peri ~13 dienų.
Mityba
Minta įvairiais vabzdžiais (dvisparniais, vabalais), kitais bestuburiais.
Novara
Novara – miestas Pjemonte (šiaurės Italija), Novaros provincijos centras. Tai antras pagal dydį Pjemonto miestas. Novara yra sankryžoje keliuose iš Milano į Turiną ir iš Genujos į Šveicariją. Miestas yra 50 km nuo Milano ir 95 km nuo Turino, tarp Agonjos ir Terdopijo upių.
Novaroje švystyta mašinų, naftos, metalurgijos pramonė, vyndarystė. Yra geografijos institutas, paveikslų galerija.
Istorija
Novarą įkūrė romėnai ir pavadino „Naujaja Arija“, nes galai Arija vadino aplinkines sritis.
Senasis miestas dar iš ligūrų laikų buvo kelyje iš Milano į Verčelį. Maksimianas sugriovė miestą 386 m., nes jis rėmė Valentinianą II kovoje dėl imperatoriaus sosto. Novarą atstatė Teodosijus I Didysis, o nusiaubė Radagaisas (405 m.) ir Atila (452 m.).
Valdant lombardams Novara tapo kunigaikštystės, o Karolio III Storojo laikais - hercogystės centru. Po to ji tapo laisvu imperijos miestu. 1110 m. Novarą sugriovė imperatorius Henrikas V, bet 1167 m. ji įstojo į Lombardijos lygą. XII a. pabaigoje miestas priėmė Milano globą ir tapo Viskončių, o vėliau Sforcų valda. 1513 m. Novaros mūšyje šveicarai kovoję už Sforcas nugalėjo prancūzus. Po pralaimėjimo baigėsi Prancūzijos invazija į Italiją per Kambrų sąjungos karą.
1706 m. Novarą užėmė Savojos kariai. Utrechto sutartimi Novara su Milanu atiteko Habsburgams. Savojiečiai vėl užėmė miestą 1734 m. ir kitais metais prijungė prie savo karalystės.
Napoleono laikais Novara buvo Agonjos departamento sostinė, bet 1814 m. grįžo Savojos karalystei. 1821 m. Novaroje reguliari Savojos armija nugalėjo konstitucinius liberalus.
Prie Novaros 1849 m. kovo 23 d. austrų armija sumušė italus. Dėl to Sardinijos karalius Albertas atsisakė sosto, o jo įpėdinis Emanuelis II pasirašė taikos sutartį su Austrija.
1859 m. dekretas įkūrė Novaros provinciją, kuriai priklausė dabartinės Verčelio, Bjelos ir Verbano-Kuzijo-Osolos provincijos.
1861 m. Novaroje gyveno 25 144 gyventojai, o 1981 m. jau 102 088 gyventojai.
Žymūs žmonės
Mieste gimė 9-tasis šalies prezidentas Oscar Luigi Scalfaro (1918–).
Norma
Norma gali reikšti:
Norm Norm Norm Norm
Alfonsas Uzėla
Alfonsas Uzėla (1934 m. gruodžio 17 d. – 2011 m. gegužės 24 d.) – Lietuvos chorvedys, pedagogas, žinomas Marijampolės berniukų choro „Vyturėlis“, tapusio respublikinės dainų šventės laureatu, vadovas, dirbęs su juo nuo įkūrimo pradžios 17 metų.
Baigęs Konservatoriją ir įgijęs muzikinį išsilavinimą, kilęs iš Biržų krašto muzikas, atvyko į Marijampolę, kur 1961 m. suorganizavo berniukų chorą. Po keleto metų darbo užmezgė ryšius su tik pradėjusio garsėti Lietuvos kamerinio orkestro vadovu prof. Sauliumi Sondeckiu. Šie kolektyvai ne kartą sėkmingai koncertavo drauge atlikdami klasikinius kūrinius – tarp jų Giovanni Battista Pergolesi „Stabat mater“, H. Perselio kantatą „Karalius Arturas“ ir kt. Palaikė glaudžius ryšius su „Ąžuoliuko“ vadovu Hermanu Perelšteinu, su kuriuo konsultuodavosi, perimdavo repertuarą.
A. Uzėla – talentingas muzikos pedagogas. Beveik 40 metų dirbo Marijampolės pedagoginėje mokykloje, būsimiems mokytojams dėstė įvairias muzikos disciplinas. Originalumu išskirtinas jo skaitytas muzikos istorijos, jos literatūros kursas. Siekdamas ugdyti sąmoningus klasikinės muzikos klausytojus, jis įvedė specialų „Muzikos klausymo ir suvokimo pagrindų“ skyrių. Jo pastangų dėka VIII–IX buvusio amžiaus dešimtmetyje šioje pedagoginėje mokykloje išaugo rimtosios muzikos mėgėjų skaičius, prigijo trečiadieninių klasikinės muzikos vakarų tradicija. Tuo pačiu metu pagarsėjo ir jo įkurtas bei jo vadovaujamas akordeonininkų orkestras, tapęs vienu ryškiausių šio žanro meno kolektyvų Lietuvoje.
Sulaukęs pensinio amžiaus, jis dar beveik 10 metų dirbo muzikos fondų vedėju Marijampolės krikščioniškos kultūros centre, skaitė visuomenei paskaitų ciklą „Muziką reikia atrasti“, parašė prisiminimų ir apmąstymų autobiografinę apybraižą „Gyvenimas su skambančia muzika“. Ji buvo išspausdinta D. Vidrinskienės sudarytoje knygoje „Skambančios rugsėjų upės“ (2010 m.). Nemaža savo prisiminimų yra spausdinęs „Suvalkijos“ žurnale (1999 m. nr. 2, 2002 m. nr.1, 2, 3)
Mikrotinklaraštis
Mikrotinklaraštis – tinklaraštis (internetinis dienoraštis), kuriame publikuojami nedidelės apimties tekstiniai pranešimai (Pvz., „Twitter“ iki 280 simbolių pranešimai; „Instagram“ iki 2 200 simbolių simbolių pranešimai), matomi visiems skaitytojams arba vartotojo pasirinktai jų grupei. Tokie pranešimai gali būti pateikiami naudojantis trumpųjų žinučių paslauga (SMS) arba internetu. Mikrotinklaraščius galima patalpinti jūsų kuriamame puslapyje, tinklaraštyje ar kt. Mikrotinklaraščiai nuo tinklaraščių skiriasi turinio apimti, pasižymi konkretumu. Naudojami tiek asmeninėje, tiek ir dalykinėje (pvz., verslo) srityse.
Jonas Banys
thumb|right|200px|Jonas Banys Jonas Banys (1886 m. birželio 15 d. Debeikių k., Ukmergės apskr. – 1970 m. kovo 31 d. Putname, JAV) – dainininkas (bosas), vargonininkas, chorvedys, pedagogas, kompozitorius.
Biografija
Augo muzikalioje šeimoje. Vyriausiasis brolis Juozas grojo citra, o Jonas pasidarė smuiką ir pats išmoko griežti. Baigęs rusų pradžios mokyklą, padedamas studento Tomo Strukčinsko išėjo gimnazijos kursą. Vienerius metus pas vargonininką J. Daugulį mokėsi vargonuoti, o vėliau vargonavimą studijavo pas J. Naujalį Kaune.
Nuo 1907 m. vargonininkavo Utenoje, kur suorganizavo apie 100 dalyvių bažnytinį pasaulietinį mišrųjį chorą ir iki 1913 m. jam sėkmingai vadovavo. Surengė nemaža koncertų, uoliai populiarino lietuvių kompozitorių giesmes ir dainas. J. Banys bendravo ir su J. Gruodžiu.
1914 m. atvyko į JAV – Patersoną, NJ, kur vargonininkavo Šv. Kazimiero parapijoje ir vadovavo parapijos chorui. Vėliau šis choras tapo Vyčių choru, o apie 1931 m. perorganizuotas į Šv. Cecilijos draugijos chorą. J. Banys su šiuo choru surengė nemaža koncertų, pastatė septynias operetes. Vėliau jis vargonininkavo ir vadovavo chorams Švč. Marijos Apreiškimo parapijoje Brooklyne, NY, Šv. Kazimiero parapijoje Providdence, RI, Filadelfijoje, Montello ir kitur. Mokėsi dainuoti Niujorke pas prof. Riensi ir Philadelphijos konservatorijoje pas prof. Courney, dar tobulinosi Bostone pas prof. Olukanovą. Apie 15 metų dėstė muziką ir dainavimą Marianapolyje, vadovavo chorui ir orkestrui. Kai 1939 m. liepos 4 d. Thompsone, CT -Marianapoly Lietuvių dienoje dalyvavo New Britain vargonininkų parengti chorai, jungtiniam chorui dirigavo ir J. Banys. Pas J. Žilevičių jis mokėsi harmonijos ir kompozicijos.
J. Banys sukūrė preliudų vargonams, dainų chorams ir solistams. Kai kurios dainos skelbtos žurnalo „Muzikos žinios“ priede ir „Spindulių“ priede („Motušė mane barė“, „Skaistūs Dievo angelai" ir kt.). Buvo aktyvus ALRK Vargonininkų sąjungos narys.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Jundulas
Juozas Jundulas (g. 1946 m. balandžio 8 d. Jodinai, Plungės valsčius) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – bulvių selekcija. Su kitais selekcininkais sukūrė bulvių veisles „Nida“, „Aistės“ 1987 m., „Mirta“ 1992 m., „Venta“ 1994 m., „Vaiva“ 2000 m., „Goda“ 2001 m. Paskelbė mokslinių straipsnių.
Somei Satoh
Somėjus Sato (g. 1947 m. sausio 19 d.) – japonų kompozitorius.
Somėjaus Sato kūryba dažnai lyginama su Arvo Perto arba Henriko Gureckio sakraliniu minimalizmu. Jo muzikoje ryškios šintoizmo ir dzen budizmo tradicijos.
Žymiausi darbai
Somėjaus Sato kūrinių dalys („Mantra, Organics“), panaudotos filme „Baraka“.
1021 m.
1021 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Pževiežo šliuzas
thumb|Pževiežo šliuzas Pževiežo šliuzas, Pervažos šliuzas  – šeštasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Netoli šliuzo yra Pževiežo kaimas. Pastatytas 1826–1827 m. Įsikūręs tarp Studzieničnės ir Balčio ežerų. Statyboms vadovavo Augustas Šulcas (August Szulc).
Kvarta
Kvarta, trumpinama gr4 – vienas iš dviejų dažniausiai pasitaikančių muzikinių intervalų, apimančių keturis diatoninės gamos laipsnius. Kitas toks intervalas yra didžioji kvarta. Priešingas kvartai intervalas yra kvinta.
Dažniausiai kvarta yra sutinkama tarp penktojo ir pirmojo gamos laipsnių minoriniuose ir mažoriniuose trigarsiuose.
Racionaliojoje intonacijoje kvartą atitinka dažnių santykis 4:3, tuo tarpu lygiojoje temperacijoje ji yra lygi penkiems pustoniams ir yra 0,11 % didesnė už racionaliąją.
Nepaisant to, kad kvarta yra vienas iš paprastųjų intervalų, taigi, yra konsonuojantis dvigarsis, tam tikromis aplinkybėmis gali būti laikytinas disonansu. Pavyzdžiui, kvarta tarp penktojo ir aukštesniojo pirmojo gamos laipsnių yra laikoma konsonansu, tačiau kvarta nuo akordo pagrindinės natos yra disonansas. Būdama tokioje vietoje, ji praktiškai visada pakeičia terciją akorde ir tada vadinama suspenduota kvarta.
Standartiškai, kontraboso ir bosinės gitaros stygos yra derinamos kvartos atstumu viena nuo kitos. Taip pat keturi iš penkių intervalų tarp klasikinės, akustinės ar elektrinės gitaros stygų yra lygūs kvartai (išskyrus didžiąją terciją tarp trečiosios ir antrosios).
Čikas
Čikas  – upė Argentinoje, Patagonijoje, Santa Kruso provincijoje. Prasideda Anduose, Karvių (Sierra de las Vacas) kalnagūbrio ledynuose. Pradžioje teka į šiaurės rytus, vėliau suka į pietryčius ir teka Patagonijos plokščiakalniu. Vidurupyje vingiuoja, suformuoja upines salas (didžiausia – Didžioji Čiko upės sala Isla Grande del Río Chico). Įteka į Atlanto vandenyną ties Puerto Santa Krusu. Suformuoja bendrą estuariją su Santa Kruso upe.
Didžiausi intakai: Belgranas, Šehuenas.
Prie Čiko upės įsikūręs Gobernador Gregoreso miestas.
Agurotis
Augalas žolinis, stiebas šliaužiojantis, 4–5 m ilgio. Lapai dideli, skiautėti, šiurkštūs. Žiedai dideli, vienanamiai, geltoni. Ant vieno augalo išauga 8-10 pailgų, cilindriškų, gelsvos, žalsvos spalvos vaisių, sveriančių po 2–4 kg.
Kaip ir kiti moliūgai, agurotis valgomas tiek žalias, tiek virtas, tiek keptas, naudojamas garnyrams, sriuboms ir kt.
Mentuhotepas II
Mentuhotepas II (Nebhepetra, valdė apie 2008–1957 m. pr. m. e.) – ketvirtasis vienuoliktosios Egipto dinastijos faraonas. Buvo Injotefo III ir nereikšmingos karalienės Iah sūnus. Jis buvo pietinės Egipto dalies valdovu ir iš naujo suvienijo Egiptą. Tapo pirmuoju Viduriniosios karalystės valdovu po Pirmojo tarpuvaldžio. Žinoma, kad jis valdė bent 39 metus. Jo vardas reiškia „Mentu yra patenkintas“.