cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pranešimas žiniasklaidai
Objektyvumo rizika
Asmenys, naudojantys pranešimus žiniasklaidai, turi patikrinti pateiktą informaciją ir ją pateikti neutraliai. Tačiau dėl kompetencijos, patirties, laiko trūkumo dažnai žiniasklaida pranešimų žiniasklaidai turinį kopijuoja ir pateikia kaip redakcinį turinį, t. y. straipsnius. Tokiu atveju publikuojama nepakankamai apdorota ir dažnai vienpusė, šališka pranešimo žiniasklaidai informacija.
Vermontas
Vermontas  – 14-oji JAV valstija (nuo 1791 m. kovo 4 d.). Sostinė – Montpiljeris. Plotas – 24,9 tūkst. km²; 645 tūkst. gyventojų (2021 m.).
JAV valstija Vermontas tapo 1791 m.
Geografija
Didžiąją valstijos dalį užima Žalieji kalnai (Apalačų dalis), iškylantys iki 1338 m aukščio (Mansfildo k.). Vermonto šiaurės vakaruose telkšo Šampleino ežero žemuma. Rytine siena teka Konektikuto upė. Apie 2/3 valstijos ploto dengia lapuočių miškai.
Būdingas vidutinių platumų, drėgnas klimatas.
Didžiausi miestai
2010 m. duomenys
Ekonomika
Pieno ūkis valstijoje anksčiau buvo lyderiaujantis, tačiau dabar jo vertė sumenko. Pagrindiniai žemės ūkio produktai yra obuoliai, sūris, klevų sirupas.
Pagrindinės naudingosios iškasenos yra akmuo, asbestas, smėlis, žvyras, talkas. Anksčiau dominavusi tekstilės pramonė smuko, tačiau jos vietą užėmė kompiuterinės įrangos komponentų, popieriaus masės ir popieriaus, plastiko gamyba. Turizmas valstijai atneša daug pelno (207 mln. JAV dolerių).
Janaučiai
Janaučiai  – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Kelmės, prie magistralinio kelio. Seniūnaitijos centras.
Karkliniškės (Alytus)
Karkliniškės – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Venciūnų.
Kroatijos futbolo varžybos 1943 m.
Kroatijos futbolo varžybos 1943 m.
Kvederiškiai
Kvederiškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Velykių.
Chelmo gubernija
Chelmo gubernija  – buvęs Rusijos imperijos administracinis-teritorinis vienetas 1912–1915 m. Centras – Chelmas. Guberniją sudarė 8 apskritys.
Istorija
Gubernija sudaryta 1912 m. liepos 6 d. iš rytinių Sedlcų gubernijos ir rytinių Liublino gubernijos žemių.
Gyventojų tautinė sudėtis pagal apskritis
Gubernijos gyventojų tautinė sudėtis atskirose apskrityse pagal 1897 m. surašymą. :
Gyventojų skaičius apskrityse
Gubernijos gyventojų skaičius apskrityse ir miestuose pagal 1897 m. surašymą.
Sydney FC
Sydney FC – Australijos futbolo klubas, 2004 metais įkurtas Sidnėjuje.
Sudėtis
Atnaujinta; 2020 m. sausio 3 d.:
Žebrkai
Žebrkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grabovo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 20 km į šiaurės rytus nuo Kolno ir apie 77 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Šv. Lauryno bazilika (Florencija)
thumb|320px| Šv. Lauryno bazilikos kompleksas. Didysis kupolas yra Princų koplyčios
Istorija
Pirmoji Šv. Lauryno bažnyčia šioje vietoje buvo pašventinta 393 m. romėnų laikais. Anot legendos, ją finansavo viena pasiturinti žydė, kuri savo gyvenimą pašventė krikščionių kankiniui Šv. Laurynui. Bažnytėlė stovėjo už miesto sienų. Vėliau bažnyčia buvo perstatyta romanikos stiliumi ir 1059 m. pašventinta arkivyskūpo Žeraro iš Burgundijos (būsimo popiežiaus Mikalojaus II).
1418 m. buvo suplanuota bažnyčią žymiai praplėsti nugriaunant gretimus namus. Medičių šeimos atstovas Giovanni di Bicci de’Medici, kuris turėjo toje vietoje nuosavybės, pradėjo rūpintis projektu ir pasamdė darbui architektą Filipą Bruneleskį. Giovanni di Bicci de’Medici neslėpė, kad nori baziliką paversti beveik asmenine Medičių giminės laidojimo vieta. Bruneleskis sukūrė bazilikos Senąją zakristiją. Pati bazilika toliau buvo perstatoma visą XV amžių. Buvo kilę kitų finansuotojų protestų dėl Medičių dominavimo, tačiau pradėjus vadovauti Kozimui Medičiui Vyreniajam tapo aišku, kad bažnyčia virs giminės mauzoliejumi.
XVI a. pradžioje bazilikai trūko fasado. Medičiai užsakė jį sukurti garsiausiam to meto Italijos menininkui Mikelandželui, tačiau šis darbas toliau projekto nepažengė dėl didžiulės darbų kainos. Bazilika be fasado yra po šiai dienai. 1520 m. Mikelandželas pradėjo statyti Naująją zakristiją, kurioje sukūrė savo pagarsėjusius antkapinius monumentus dviem Medičių šeimos nariams, Lorencui ir Džuljanui. Pati zakristija buvo baigta tik 1555 m. Mikelandželo mokinių ir pasekėjų. Kitas darbas, kurį Mikelandželas pradėjo 1523 m. buvo Lauryno biblioteka, kurioje turėjo tilpti Medičių turima antikinių ir kt. manuskriptų kolekcija. Biblioteka atidaryta 1571 m.
1602 m. Matteo Nigetti projektas laimėjo konkursą dėl Toskanos kunigaikščių laidojimo Princų koplyčios. Oktagonalios koplyčios statybos užsitesė net iki XIX amžiaus, kai Medičių giminė jau buvo išmirusi. Įėjimas į Princų koplyčią, kurios kupolas yra didžiausias visame komplekse, yra iš išorinės, o ne iš bazilikos pusės. Šiuo metu Princų koplyčia simbolizuoja statybų nenuoseklumą ir viso komplekso architektūrinį neharmoniškumą, tačiau vertinama dėl keisto praėjusių laikų skonio. 1740 m. pastatyta bazilikos varpinė. Vėlesniais laikais buvo bandymų projektuoti bazilikos fasadą per naują ir netgi statyti Mikelandželo projektuotą, tačiau šie sumanymai toliau popierinių variantų nenužengė.
Bazilikos planas
thumb|right|240px| Šv. Lauryno bazilikos komplekso planas
1. Senoji zakristija
2. Naujoji zakristija
3. Princų koplyčia
4-5. Pirmasis ir antrasis kluatrai
6. Lauryno biblioteka
9. Desiderio da Settignano tabernakulis
10. Martelli koplyčia
11-12. Transepto koplyčios
13. Bronzino freska „Šv. Lauryno mirtis“
14. Rosso Fiorentino paveikslas „Mergelės Marijos vestuvės“
Princų koplyčia ir Mikelandželo kurta Naujoji zakristija yra sujungtos į atskirą Medičių koplyčių muziejų.
T (reikšmės)
Vienraidis žodis T gali reikšti:
Šamai plėšikai
Šamai plėšikai (Clariidae) – šamažuvių (Siluriformes) šeima, kuriai priklauso oru kvėpuojantys ir sausuma vaikštantys šamai.
Šeimoje yra 17 genčių, 109 rūšys.
Bifurkacija
Bifurkacija gali reikšti:
Italija
Italija, oficialiai Italijos Respublika  – valstybė Pietų Europoje. Italija apima bato (aulinuko) formos Apeninų pusiasalį ir dvi dideles salas Viduržemio jūroje: Sardiniją ir Siciliją bei daug mažesnių (tarp jų žymesnės – Elbos, Kaprio salos). Šiaurėje šalis remiasi į Alpes. Šiaurės vakaruose ribojasi su Prancūzija, šiaurėje – su Šveicarija ir Austrija, šiaurės rytuose – su Slovėnija. Nepriklausomos San Marino ir Vatikano mikrovalstybės yra anklavai Italijos teritorijoje. Šiaurės rytuose ir rytuose Italija prieina prie Adrijos, pietryčiuose – prie Jonijos, pietvakariuose – prie Tirėnų, šiaurės vakaruose – prie Ligūrijos jūros. Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Roma. Kiti didieji miestai yra Milanas, Neapolis, Turinas, Palermas ir Genuja.
Italija garsi savo virtuve, madomis ir dizainu, drabužių pramone, architektūra, menu, muzika ir kaip puiki vieta turizmui. Italija priklauso labiausiai išsivysčiusių pasaulio pramoninių valstybių grupei G8.
Istorija
Italijos istorija yra turbūt svarbiausia visų palei Viduržemio jūrą išsidėsčiusių šalių kultūriniam ir socialiniam vystymuisi. Po Didžiosios Graikijos, etruskų civilizacijos ir ypač Romos imperijos, kuri dominavo šioje pasaulio dalyje daugelį šimtmečių, atėjo viduramžių humanizmas ir Renesansas, toliau formavęs Europos filosofiją ir meną. Romos mieste yra bene patys įspūdingiausi baroko paminklai.
XVI a. didžiojoje Italijos dalyje įsitvirtino Ispanija, o po 1701–1714 m. Ispanijos palikimo karų – Austrijos Habsburgai. Romoje yra svarbiausi baroko epochos paminklai. Nuo XVIII a. pabaigos Italijoje prasidėjo judėjimas už nacionalinį išsivadavimą ir teritorinio susiskaidymo likvidavimą (Risordžimento). XVIII a. pab. – 1814 m. Italija buvo Napoleono Prancūzijos valdžioje. 1814-15 m. Vienos kongresas Italijoje atkūrė feodalines-absoliutines monarchijas. Kovai už Italijos suvienijimą vadovavo karbonarai, „Jaunoji Italija“ ir kitos organizacijos.
1859 m. Austrija neteko Lombardijos, kuri buvo prijungta prie Sardinijos. Iki 1860 m. pabaigos Italijos teritorija praktiškai buvo apjungta aplink Sardinijos karalystę (nuo 1861 m. – Italijos karalystė). Pagrindinis Italijos susivienijimo architektas buvo Kamilas Kavūras, Viktoro Emanuelio ministras. Pati Roma dar dešimtmečiui liko popiežių valdžioje ir Italijos karalystės dalimi tapo tik 1870 m. rugsėjo 20 d. galutinio Italijos susivienijimo dieną. Popiežiams liko Vatikanas, svarbus anklavas, iš visų pusių apsuptas Italijos (Romos miesto).
Benito Musolinio fašistinė diktatūra (1922–1943) užgrobė Etiopiją (1935–1936) ir Albaniją (1939). Sudariusi karinę sąjungą su Vokietija ir Japonija, 1940 m. Italija įstojo į Antrąjį pasaulinį karą ir jį pralaimėjo. 1945 m. pasipriešinimo judėjimo ir anglų bei amerikiečių pajėgų Italija buvo išlaisvinta. 1946 m. referendumas dėl monarchijos pasibaigė Italijos respublikos paskelbimu ir naujos konstitucijos priėmimu 1948 m. sausio 1 d. Karališkosios šeimos nariai buvo išsiųsti į tremtį, dėl jų ryšių su fašistiniu režimu ir grįžti į šalį jiems leista tik 2002 m.
Po Antrojo pasaulinio karo politinėje arenoje dominavo Krikščionių demokratų partija, kuri 1945–1981 ir 1987–1992 m. formavo vyriausybes. Didelis korupcijos augimas visose valdžios grandyse privedė prie rinkimų sistemos pakeitimo. 1993 m. rugpjūčio 4 d. priimtas naujas parlamento rinkimų įstatymas. Italija buvo tarp NATO ir Europos Sąjungą įsteigusių valstybių, 1999 m. įsivedė eurą.
Nuo 1996 m. pradėjusi dirbti XIII Italijos vyriausybė turėjo problemų dėl savo galių išlaikymo. Šioje vyriausybėje dirbo net trys ministrai pirmininkai – Romano Prodi iki 1998 m., Massimo d'Alema iki 2000 m. ir Giuliano Amato iki 2001 m. rinkimų. Naujus XIV-tos vyriausybės rinkimus laimėjo Silvio Berlusconi. Ši vyriausybė, vadovaujant S. Berlusconi, išsilaikė visą 5 metų kadenciją ir tapo ilgiausiai gyvavusi vyriausybė nuo II pasaulinio karo laikų. Šios vyriausybės valdymo metu Italija prisijungė prie karinių JAV pajėgų misijos Irake.
XV Italijos vyriausybė vadovaujant Romano Prodi dirbo tik dvejus metus, kuomet 2008 m. premjeras pralaimėjo jam iškeltą interpeliaciją. Vadovauti naujai vyriausybei trečią kartą išrinktas Silvio Berlusconi.
Politinė sistema
thumb|left|Atstovų rūmai
Valdymo forma – parlamentinė demokratija. Šalies vadovas yra prezidentas, renkamas 7 metams. Jį renka parlamentas bendrame posėdyje su nedideliu skaičiumi regionų atstovų. Prezidentas skiria premjerą, kuris siūlo kitus ministrus (formaliai įvardinami prezidento). Prezidento mandatas gali būti atnaujintas neribotą skaičių kartų. Ilgiausiai poste išbuvo Italijos prezidentas Giorgio Napolitano, išrinktas 2006 m. gegužės 10 d., perrinktas 2013 m. balandžio 20 d. ir ėjęs šias pareigas iki atsistatydinimo 2015 m. sausio 14 d.
Įstatymų leidžiamoji valdžia yra dviejų rūmų parlamentas, vadinamas Parlamento. Parlamento rūmai renkami 5 metams, visuotinuose ir tiesioginiuose rinkimuose mišria mažoritarine ir proporcine sistema. Pagal 1993 m. priimtus įstatymus, Italija turi vienmandates apygardas 75 % vietų parlamente; likusius 25 % užima propocine sistema išrinkti deputatai. Atstovų rūmai turi 630 narių. Šalia 315 renkamų narių, Senatui priklauso buvę prezidentai ir kai kurie kiti asmenys, paskirti iki gyvos galvos pagal specialias konstitucines nuostatas. Abeji rūmai renkami 5 metams, bet gali būti paleisti anksčiau termino. Įstatymų projektai gali kilti iš abejų rūmų ir turi būti priimti daugumos abiejuose rūmuose.
Ministrų taryba (daugiausiai, bet nebūtinai susidedanti iš parlamento narių) turi turėti pasitikėjimą (Fiducia) abejuose parlamento rūmuose. Pagrindinės Italijos politinės partijos yra Forza Italia (FI) ir Kairieji demokratai. Italijos teisinė sistema remiasi Romos teise, modifikuota Napoleono kodekso ir vėlesnių statutų. Konstitucinis teismas (Corte Costituzionale) yra sukurtas po Antrojo pasaulinio karo.
Nuo 2008 m. balandžio 14 d. iki 2011 m. lapkričio mėnesio trečią kadenciją Italijos ministru pirmininku buvo šalies milijardierius Silvio Berlusconi. 2011 m. lapkričio 8 d. praradęs politinį ir visuomenės pasitikėjimą jis pasitraukė iš šio posto, leisdamas Italijai vykdyti ekonominę pertvarką. Naujuoju ministru pirmininku buvo paskirtas Italijos ekonomistas ir eurokomisaras Mario Monti.
2014 m. vasario 22 d. naujuoju šalies ministru pirmininku tapo 39 metų Matteo Renzi – jis tapo jauniausiu šalies premjeru šiuolaikinėje Italijos istorijoje.
2015 m. pradžioje apie savo pasitraukimą iš šalies vadovo pareigų pranešė Giorgio Napolitano, šias pareigas ėjęs 9 metus. Naujuoju 12-uoju šalies vadovu tapo buvęs Italijos konstitucinio teismo teisėjas Sergio Mattarella.
2018 m. parlamento rinkimuose daugumą laimėjo partijos Movimento 5 Stelle ir Lega Nord, o naujuoju šalies ministru pirmininku išrinktas universiteto profesorius Giuseppe Conte.
Po 2022 m. Italijos parlamentinės krizės surengus pirmalaikius rinkimus, „Italijos brolių“ bei kitų dešiniųjų partijų koalicija laimėjo daugumą, o Džordža Meloni išrinkta Italijos ministre pirmininke (pirmoji moteris šiose pareigose).
Teisminė valdžia
1947 metų Konstitucijoje buvo reglamentuota, kad magistrantūra (teisėjai, prokurorai, tyrėjai ir pan.) sudaro autonominį ir nepriklausomą nuo kitų valdžių sluoksnį. Visi vakansiniai magistrantūros narių paskyrimai ir kiti veiksmai, susiję su personalu, galėjo būti vykdomi tik per Aukščiausiąją magistrantūros tarnybą, kurią valdo Prezidentas. Šią Tarnybą sudaro Kasacinio teismo pirmasis pirmininkas ir prokuroras; dvi trečiosios kitų narių išrenkamos visais teisėjais, o trečdalis – Parlamento bendrame abiejų rūmų posėdyje iš teisės mokslų profesorių ir advokatų, kurių darbo patirtis yra ne mažesnė nei 15 metų. Jie vykdo savo pareigas 4 metus ir negali būti tuo metu renkami kitoms pareigoms. Verta pabrėžti, jog Aukščiausioji magistrantūros tarnyba - tai tam tikra teisminės savivaldos institucija, kuriai suteiktas maksimalus teisių skaičius valdant justiciją šalyje. Italijos teisminėje sistemoje bene svarbiausia vieta atitenka Konstituciniam teismui, kurio sudėtyje yra 15 narių, išrinktų iš teisėjų, teisės mokslų profesorių ir advokatų, turinčių ne mažesnę nei 20 metų darbo patirtį, skaičiaus. Prezidentas ir Parlamentas skiria po 5 teisėjus, Kasacinis teismas skiria 3 teisėjus, o Ministrų taryba ir Apskaitos rūmai – po vieną teisėją. Konstitucinio teismo teisėjai skiriami pareigoms 9 metams ir gali būti išrenkami pakartotinai. Italijos teisminės valdžios autoritetas ženkliai sustiprėjo pastaraisiais metais, kai teisėsaugos institucijoms pavyko pasiekti ne mažai rezultatų kovoje su dešiniuoju ir kairiuoju terorizmu ir mafija. Pastaroji kartu su korumpuotomis struktūromis buvo glaudžiai susietos tarpusavy ir kai kurie valstybės viršininkai ištisus metus gynė jų nusikalstamus vadovus, tačiau vėliau policijos instancijos ir teisminė valdžia kiek pagerino situaciją, vykdydama monitoringą nusikalstamoje srityje.
Administracinis suskirstymas
thumb|Sunumeruoti Italijos regionai Italija dalinama į 20 sričių (arba regionų, 5 iš jų ypatingieji), 95 provincijas ir 8092 komunas (bendruomenes).
Geografija
thumb|[[Monblanas Alpėse]] thumb|right|Italijos vaizdas iš kosmoso
Italijos pagrindas yra ilgas, aulinį batą primenantis Apeninų pusiasalis, kuris išsikiša į Viduržemio jūrą, kur kartu su didžiosiomis Sardinijos ir Sicilijos salomis atskiria Viduržemio jūros dalis: Ligūrijos jūrą, Tirėnų jūrą, Jonijos jūrą ir Adrijos jūrą. Jūros pakrantės ilgis sudaro iki 7600 km. Italija priskiriama Pietų Europai.
Aukščiausia šalies viršukalnė yra Monblanas (Monte Bianco) ant sienos su Prancūzija (4810 m virš jūros lygio), nors Italija dažniau siejama su savo garsiaisiais ugnikalniais: šiuo metu miegančiu Vezuvijumi netoli Neapolio ir labai aktyvia Etna Sicilijoje, taip pat žymus yra Strombolio ugnikalnis. Italijai priklauso ir vulkaninė sala Vulkano.
Italijos teritorijoje susiduria Euroazijos ir Afrikos tektoninės plokštės, tad ši zona yra seismiškai aktyvi. Kasmet šalyje įvyksta mažesni ar didesni Žemės drebėjimai. Vienas didžiausių Žemės drebėjimų Italijoje įvyko 1908 m. gruodžio 28 d. Mesinoje ir Kalabrijos Redže – tuomet 7,1 Mw stiprumo Žemės drebėjimas nusinešė nuo 75 000 iki 200 000 gyvybių. Buvo sugriauta apie 80 proc. šių miestų. 2016 m. spalį Italijos centrinėje dalyje įvyko trys Žemės drebėjimai – jie buvo didžiausi per pastaruosius 30 metų.
Ilgiausia Italijos upė yra Po, kurios ilgis 668 km; kitos ilgiausios upės yra Adidžė (410 km), Tibras (405 km), Arnas (221 km). Didžiausias Italijos ežeras yra Garda (370 km²), esantis šiaurinėje šalies dalyje; kiti didžiausi ežerai: Madžorė (212 km²), Komas (146 km²), Trazimenas (129 km²). Aukščiausia užtvanka: Vajontos 265 m.
Karkliniškės (Prienai)
Karkliniškės – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Lielionių.
Italija
Geografija
Bendra Italijos sausumos siena sudaro 1932,2 km. Italija ribojasi su šiomis valstybėmis: Prancūzija (488 km), Šveicarija (740 km), Austrija (430 km) ir Slovėnija (232 km). Italijos teritorijos viduje taip pat ribojasi su San Marinu (39 km) ir Vatikanu (3,2 km).
Uldis Braunas
Uldis Braunas (, g. 1932 m. gruodžio 19 d. Lutrinių pagastas, Kuldygos apskritis, dab. Saldaus savivaldybė) – latvių kino režisierius, operatorius, fotografas.
Biografija
1959 m. baigęs Maskvos Kinematografijos institutą. 1968 m. baigė Maskvos aukštuosius kino scenaristų ir režisierių kursus.
Italija
Geografija
Augalija – tipiški plačialapiai ir spygliuočių miškai prieškalnėse. Labiausiai paplitę medžiai: ąžuolas, bukas, kaštonas, europinis maumedis, itališkasis kiparisas, itališkoji pušis (pinija). Gyvūnija: žvyrė, gemzė, stirna. Ilgiausias geležinkelio tunelis: Simplonas 19,8 km (jungia Šveicariją su Italija).
Uldis Braunas
Biografija
1959–1961 m. Latvijos istorijos muziejaus fotografas, nuo 1961 m. dirbo Rygos kino studijoje.
Kaip operatorius debiutavo trumpametražiu filmu „Baltieji varpeliai“. Sukūrė dokumentinių filmų, kurie turėjo įtakos latvių dokumentinio kino stiliaus susiformavimui. Daugelio savo filmų operatorius.
Italija
Ekonomika
Italija turi diversifikuotą pramoninę ekonomiką su panašia bendra apimtimi ir skaičiuojant vienam gyventojui kaip ir Prancūzijoje ir D. Britanijoje. Italijos kapitalistinė ekonomika išlieka pasidalinusi į pramoninę Šiaurę, dominuojamą privataus sektoriaus, ir mažiau išvystytus žemės ūkiu besiremiančius Pietus su 20 % bedarbystės.
Ilgės (reikšmės)
Žodis ilgės tai:
Italija
Ekonomika
Pagrindinės pramonės šakos: mašinų gamyba, metalurgija, chemijos ir naftos chemijos pramonė, lengvoji ir maisto pramonė. Italija yra viena stambiausių automobilių, dviračių ir mopedų, traktorių, skalbimo mašinų ir šaldytuvų, radioelektronikos, pramonės įrangos, plieninių vamzdžių, plastmasių ir dirbtinio pluošto, automobilių padangų, taip pat gatavų rūbų ir odinės avalynės, makaronų, sūrio, alyvuogių aliejaus, vyno (pirma vieta pasaulyje pagal eksportą), vaisių ir pomidorų konservų gamintojų ir eksportuotojų pasaulyje. 2009–2011 m. šalį ištiko didelė krizė.
Gyventojai
|thumb|right|Populiacijos kitimas 1960 – 2006 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais.
Imigracija
2007 m. pabaigoje šalyje buvo 3 433 000 užsieniečių (5,8 % visos populiacijos). Tai 16,8 % daugiau nei 2006 m. ir net 122 % daugiau nei 2001 m. Po Europos Sąjungos prasiplėtimo, daugiausiai imigrantų atvyko iš aplinkinių Rytų Europos šalių. Vis daugiau į Italiją imigruoja ir azijiečiai. 2007 m. 52,02 % imigrantų atvyko iš Rytų Europos, 16,17 % – iš Šiaurės Afrikos, 16,08 % – iš Azijos, 8,5 % – iš Šiaurės arba Pietų Amerikos ir 7,06 % – iš Subsacharinės Afrikos. 87,3% imigrantų gyvena šiaurinėje arba centrinėje Italijoje ir tik 12,8% jų – šalies pietuose.
2010 m. pradžioje Italijoje gyveno jau 4 279 000 užsieniečių. Tai sudarė 7,1% visų Italijos gyventojų ir toks skaičius kiekvienais metais auga po 388,000 gyventojus.
Italijos sudėtis pagal kilmę: (2014 m.)
Emigracija
Šiuo metu didelė dalis italų tautybės žmonių gyvena užsienio šalyse. Didžiausios italų bendruomenės yra Brazilijoje (25 milijonai), Argentinoje (20 milijonų), JAV (17,8 milijono), Urugvajuje (1,5 milijono), Kanadoje (1,4 milijono), Venesueloje (900 000) ir Australijoje (800 000).
Kalbos
Gyventojai kalba įvairiais italų kalbos dialektais ir mažumų kalbomis. Šalia italų kalbos atskiruose regionuose oficialiomis kalbomis laikomos vokiečių, prancūzų, friulų, ladinų ir slovėnų kalbos. Be to, dar keletas mažumų kalbų turi specialų statusą (pagal Konstituciją ir jos nuostatas tikslinantį 1999 m. įstatymą): albanų, katalonų, graikų, kroatų, provansalų, poksitanų ir sardų.
Be to, pasak 2005 m. apklausos, 25 % Italijos gyventojų gali susikalbėti angliškai, 17 % – ispaniškai ir 14 % – prancūziškai.
Religija
thumb|right|[[Milano katedra]] Pasiskirstymas pagal religiją:
Reikia pažymėti, kad tik 36,8 % Romos katalikų sakė esą aktyvūs bažnyčios nariai. Musulmonų skaičius auga dėl imigracijos ir tik nedidelė dalis jų turi Italijos pilietybę.
Miestai
72 % gyventojų gyvena miestuose. Pastebima kėlimosi iš miestų centrų į priemiesčius tendencija. thumb|right|[[Palermas – penktas pagal dydį Italijos miestas]]
Dailė, skulptūra ir architektūra
Iš Italijos kilę daugybė svarbių meno ir intelektualinių judėjimų, kurie pasklido visoje Europoje, tokie kaip renesansas ir barokas. Italijoje kūrė vieni žymiausių visų laikų menininkų. Viduramžių Italijos dailėje buvo ryški Bizantijos meno įtaka, iš kurios pradėta vaduotis protorenesanso laikotarpyje (XIII a. pabaigoje ir XIV a.). Šiuo metu dirbo skulptoriai Nikola ir Džovanis Pizanai, Arnolfas di Kambijus, tapytojas Čimabujė, iškilo Florencijos dailės mokykla, vedama Džoto, ir Sienos mokykla, vedama Dučo. Džotas laikomas renesanso stilistikos įkvėpėju Italijoje, kurioje iki XIV a. pb. bizantijos, gotikos ir protorenesanso meno kryptys egzistavo lygiagrečiai.
XV a. pradžios Florencijoje, „renesanso lopšyje“, iškilo trys pagrindiniai menininkai: architektas Bruneleskis, skulptorius Donatelas ir tapytojas Mazačas. Buvo atrasti linijinės perspektyvos dėsniai, dailės kūriniuose pradėta vadovautis proporcijų, racionalumo kriterijais, tapyboje figūros įgavo tūrio ir svorio pajautimą. Jų atradimus mene pratęsė architektas Albertis, tapytojai Fra Andželikas, Učelas, Pjeras dela Frančeska, Mantenja, Perudžinas, Sandras Botičelis, Džovanis Belinis, skulptorius Andrea del Verokjas ir kiti. XV a. pabaigoje ir XVI a. pradžioje kūrė trys didieji italų renesanso menininkai: Leonardas da Vinčis, Mikelandželas ir Rafaelis, kurių kūriniai padarė milžinišką įtaką Europos menui. Bramantė pradėjo Šv. Petro bazilikos statybas Romoje. Kiti aukštojo renesanso atstovai − Koredžas, Andrea del Sartas. XVI a. klestėjo Venecijos koloristinė dailės mokykla (Džordžonė, Ticianas, Paolas Veronezė, Tintoretas), manieristinė dailė (Džulijus Romanas, Pontormas, Bronzinas, Parmidžaninas), kūrė didelę įtaką Europos užmiesčio vilų dizainui padaręs architektas A. Paladijas.
XIX a. Italijos dailė nebevaidino žymesnio vaidmens Europos dailėje. Kai kurie iš žymesnių XIX a. dailininkų: F. Ajesas, Dž. Fatoris, Dž. Boldinis. XX a. pradžioje italų dailininkai pradėjo futurizmo modernistinę meno srovę, kūrė metafizinės tapybos atstovai (Dž. De Kirikas, Dž. Morandis). Vienu iš garsiausių moderniojo meno atstovų tapo Modiljanis. XX a. antroje pusėje išgarsėjo architektas Renzo Piano.
Literatūra
Šalia pagrindinio šiuolaikinės italų kalbos Dante Aligierio kūrinio „Dieviškoji komedija“ (itališkai Divina Commedia), Italija gali pasigirti ir kitais garsiais rašytojais, poetais ir literatais: Giovanni Boccaccio, Giacomo Leopardi, Alessandro Manzoni, Torquato Tasso, Ludovico Ariosto ir Frančeskas Petrarka. Pastarojo žinomiausia ekspresijos išraiškos priemonė, sonetas, buvo sukurta Italijoje. Rašytojas ir žurnalistas Carlo Collodi (g. 1826 m.) pasaulyje išgarsėjo sukurdamas pasaką vaikams „Pinokio nuotykiai. Medinuko istorija“. Ši knyga išversta į daugiau nei 300 kalbų visame pasaulyje ir yra labiausiai verčiama ne religinė knyga pasaulyje.
Žinomi filosofai, tarp kurių yra Giordano Bruno, Marsilijus Fičinas, Niccolò Machiavelli ir Giambattista Vico. Šiuolaikiniai literatai ir Nobelio premijos laureatai yra poetas Giosu è Carducci (1906), realistinis rašytojas Grazia Deledda (1926), šiuolaikinis teatro autorius Luigi Pirandello (1936), poetai Salvatore Quasimodo (1959) ir Eugenio Montale (1975), satyras ir teatro autorius Dario Fo (1997).
Muzika
thumb|left|200px|Dantė „Dieviškosios komedijos“ autorius Italų kultūroje svarbų vaidmenį vaidino muzika – nuo liaudies muzikos iki klasikos. Pagimdžiusi operą, Italija įnešė didelį indėlį į klasikinės muzikos fondus. Instrumentai kaip pianinas ir smuikas buvo išrasti Italijoje. Daugelis egzistuojančių klasikinės muzikos formų, kaip simfonija, koncertas ir sonata, randa savo šaknis Italijoje. Tarp garsiausių Italijos kompozitorių: renesanso kompozitoriai Palestrina ir Claudio Monteverdi, baroko kompozitoriai Domenico Scarlatti, Arcangelo Corelli ir Vivaldi, Klasicizmo kompozitoriai Paganini ir Gioachino Rossini, bei romantizmo kompozitoriai Verdi ir Puccini. Šiuolaikiniai Italijos kompozitoriai, tokie kaip Berio ir Nono, yra reikšmingi bandomosios ir elektroninės muzikos išsivystyme.
Kinas
Pirmasis Italijos kino filmas buvo kelių sekundžių trukmės, vaizduojantis popiežiaus Leo XIII palaiminimą sukurtas 1895 m. Italijos kino pramonė susikūrė tarp 1903 ir 1908 metų, kuomet įsikūrė pagrindinės Italijos kino produkcijos kompanijos – Roman Cines, Ambrosio of Turin ir Itala Film.
Po karo Italijos kino kultūra sparčiai plėtėsi ir populiarėjo visame pasaulyje. Žymiausi to meto režisieriai buvo Vittorio De Sica, Federico Fellini, Sergio Leone, Pier Paolo Pasolini, Michelangelo Antonioni ir Dario Argento.
Pastaruoju metu Italijos kinas retai tampa populiarus visame pasaulyje. Tokiomis išimtimis galima vadinti 1997 m. Roberto Benigni sukurtą Gyvenimas yra gražus ir 1994 m. Il Postino (režisierius Michael Radford).
thumb|right|180px|Galilėjo Galilėjus
Mokslas
Mokslinės revoliucijos kryptimi pažangą padarė Galilėjo Galilėjus, o Leonardas da Vinčis laikomas archetipiniu Renesanso žmogumi. Italija buvo mokslininkų ir išradėjų šalis: fiziko Enrico Fermi (komandos, kuri pastatė pirmą branduolinį reaktorių, vadovas), astronomo Giovanni Domenico Cassini, fiziko Alessandro Volta, (elektrinės baterijos išradėjas), matematikų Lagrange ir Fibonacci, Guglielmo Marconi (radijo išradėjas, Nobelio fizikos premijos laureatas), Antonio Meucci (vienas iš telefono išradėjų) ir daugelio kitų.
Sportas
thumb|left|[[XII pasaulio futbolo čempionatas|1982 m. pasaulio futbolo čempionato nugalėtoja Italijos vyrų futbolo rinktinė]] Populiariausias sportas šalyje yra futbolas (Serie A lyga yra viena žinomiausių pasaulyje). Italijoje 1934 m. vyko II pasaulio futbolo čempionatas, 1968 m. – III Europos futbolo čempionatas, 1980 m. – VI Europos futbolo čempionatas, 1990 m. – XIV pasaulio futbolo čempionatas. Italijos vyrų futbolo rinktinė pasaulio čempione tapo keturis kartus – 1934, 1938, 1982 ir 2006 m., o stipriausia Europoje tapo 1968 ir 2021 metais.
Krepšinis tarp populiariausių antras. Taip pat populiarūs tinklinis, vandensvydis, fechtavimasis, regbis, dviračių lenktynės, ledo ritulys (daugiausia Milane, Trentino-Alto Adidžė ir Veneto regionuose) ir Formulės-1 lenktynės.
Leonas Prūseika
Leonas Prūseika (tikrasis vardas – Albertas Vabalas, 1887 m. lapkričio 10 d. Daugėlaičiuose, Vilkaviškio apskritis – 1961 m. kovo 24 d. Čikagoje) – teisininkas, Lietuvos socialdemokratų partijos veikėjas, JAV lietuvių socialdemokratų spaudos darbuotojas, publicistas.
Italija
Sportas
Žiemos sportas yra populiariausias šiaurėje, kuriose italai konkuruoja tarptautiniuose čempionatuose ir Olimpinėse žaidynėse. Sportas yra įtraukiamas ir į festivalius – Palio ir Gondola (regata) rungtynės vyksta Venecijoje kiekvieną rugsėjo pirmąjį sekmadienį.
Leonas Prūseika
Biografija
1907 m. baigė Liepojos gimnaziją. Nuo 1906 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, dirbo su Užnemunės jaunimu, „Šviesos“ draugijoje. Lietuvoje nuo 1905 m. rašė į leidinius „Lietuvių laikraštis“, „Vilniaus žinios“, „Naujoji Gadynė“, „Skardas“, „Žarija“ ir kt. 1907–1909 m. Peterburgo universitete studijavo teisę, LSDP kuopelės sekretorius.
Italija
Sportas
Sporto rungtys šalyje išsivystė nuo gladiatorių kovų Antikinėje Romoje Koliziejuje iki klubinių futbolo komandų kovų Olimpiniame Romos stadione.
Leonas Prūseika
Biografija
Už draudžiamą veiklą 1909 m. rugsėjo mėn. suimtas, iki 1911 m. gegužės mėn. kalėjo Suvalkų Kalvarijos kalėjime, vėliau iki gyvos galvos ištremtas į Kanską Sibire. 1911 m. spalio mėn. pabėgo į Maskvą ir per Vilnių, Pilviškius, Eitkūnus, kur buvo motinos tėviškė, pasikeitęs pavardę į Prūseikos (motinos pavardė), emigravo į JAV.
Italija
Sportas
Italijoje nuo 1909 m. kasmet vyksta dviračių lenktynės Giro d'Italia – tai yra antros seniausios pasaulinio lygio dviračių lenktynės po Tour de France.
Leonas Prūseika
Biografija
1912–1917 m. laikraščio „Laisvė“ redaktorius. 1913 m. Amerikos lietuvių socialistų sąjungos literatūros komiteto pirmininkas. 1915 m. jo iniciatyva įkurta Amerikos lietuvių darbininkų literatūros draugija, 1915–1917 m. ir 1924–1930 m. – jos pirmininkas.
Italija
Nuorodos
Bendros nuorodos:
Leonas Prūseika
Biografija
1917 m. išvykus į Rusiją Levui Trockiui ir Nikolajui Bucharinui, Nemanovo pavarde redagavo dienraštį „Novyj mir“. 1919 m. – JAV KP narys, perėmė ALSS lietuvių siuvėjų laikraštį „Darbas“ ir jį redagavo iki 1929 m. 1930–1931 m. ir 1936–1961 m. – „Vilnies“ redaktorius. Grįžęs į ALSS, 1931–1936 m. buvo „Naujos gadynės“ redaktorius. 1932 m. jo iniciatyva įkurta Lietuvių darbininkų draugija, 1932–1935 m. draugijos pirmininkas. Pasirašinėjo slapyvardžiais A. Žūt Būtis, Bostonietis, Don Alberto, daugiausia Dėdėlė ir kt.
Italija
Nuorodos
Žemėlapiai:
Jančiai
Jančiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4,5 km į vakarus nuo Lekėčių, prie Liekės upelio, Kazlų Rūdos miškų apsuptyje. Seniūnaitijos centras. Praeina plentas.
Eiveniai
Eiveniai – kaimas Zarasų rajono savivaldybės pietvakariuose, trys kilometrai į vakarus nuo Dusetų seniūnijos, prie vieškelio Dusetos–Vasaknos. Yra nelaidojamos kapinaitės.
Gyventojai
1923 m. buvo 22 ūkiai.
Swedbank stadionas
Swedbank Stadion yra futbolo stadionas Malmėje, Švedijoje. Atidarytas 2009 m. Jame namų rungtynes žaidžia Allsvenskan klubas Malmö FF, prieš tai jis žaidė Malmö stadione. Stadionas turi 24 000 vietų, iš kurių 18 000 yra sėdimos, o likusios 6000 – stovimos. Tarptautinėms varžybos naudojama 21 000 sėdimų vietų. Swedbank Stadion yra antras pagal dydį šalyje, po Råsunda stadiono. Stadionas turi keturių žvaigždučių UEFA sertifikatą.
Šachmatų boksas
250px|thumb|Šachmatų bokso varžybos [[Berlynas|Berlyne]]
Šachmatų boksas – alternatyvi daugiakovė, kurioje rungiamasi dviejose rungtyse: bokse ir šachmatų sporte. Šachmatų bokso varžybos rengiamos nuo 2003 m. Iš pradžių tokios varžybos buvo labiau spektaklis žiūrovams, bet vėliau išsivystė į rimtą sportą.
Taisyklės ir struktūra
Šiame sporte neužtenka būti geru šachmatininku bei boksininku, svarbu taip pat sugebėti greitai keisti vieną veiklą į kitą, labai skirtingą. Po trijų minučių boksininko širdis plaka labai sparčiai, tačiau reikia nedelsiant susitelkti dėmesio bei susikaupimo reikalaujančiam šachmatų žaidimui.
Vainežerio senovės gynybinis įtvirtinimas
left|150px
Vainežerio senovės gynybinis įtvirtinimas, dar vadinamas Okopka (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas ) – gynybinis įtvirtinimas, stūksantis Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, Kapčiamiesčio seniūnijoje, Vainežerio kaime, Ančios ežero pietinio kranto pusiasalyje, 300 m į šiaurę nuo Vainežerio ežero. Šalia plyti Vainežerio dvaro parkas. Objektas pritaikytas lankymui: įrengtos nuorodos, mediniai takai per pelkę, pavėsinė, stendas su išsamia informacija.
Gynybinį įtvirtinimą sudaro 5–6 m aukščio pylimas, žiedu juosiantis trapecijos formos, 40 m pločio aikštelę, kurios šiaurinis pakraštys yra 60 m ilgio, pietinis – 50 m ilgio. Pylimo viršus plokščias, 2–4 m pločio, prie pagrindo siekia 15–20 m pločio. Įtvirtinimo pietrytiniame kampe yra įvažiavimas į aikštelę. Gynybiniai įtvirtinimai užima 130 m ilgio ir iki 100 m pločio teritoriją.
Istorija
Ančios ežero pusiasalis, patogus dėl savo kraštovaizdžio ir išteklių, buvo apgyvendintas kelis kartus, prieš čia įrengiant Vainežerio senovės gynybinius įtvirtinimus. Ankstyviausi apgyvendinimo (stovyklavietės) pėdsakai datuojami mezolito laikotarpiu, vėlyvesni – I tūkst. Galiausiai įrengti gynybiniai įtvirtinimai pagal radinius gali būti datuojami XVI(?)–XVIII a.
Lionginas Abarius
Lionginas Abarius (1929 m. rugpjūčio 8 d. Maniuliškėse, Antazavės valsčiuje – 2022 m. balandžio 22 d. Vilniuje ) – lietuvių choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.
Vainežerio senovės gynybinis įtvirtinimas
Istorija
Manoma, kad gynybinis įtvirtinimas įrengtas dvarininkų XVII–XVIII a., nes yra buvusio Justinavo (Vainežerio) dvaro teritorijoje. Neabejojama, jog šie įtvirtinimai buvo naudojami karo su Švedija ir Rusija metais (1701–1721). Tuo metu tokie gynybiniai įtvirtinimai buvo statomi netoli dvarų.
Lionginas Abarius
Biografija
Pirmasis muzikos mokytojas buvo Antazavės parapijos vargonininkas Juozas Dugnas. 1944–1945 m. pamaldų metu jau pavaduodavo savo mokytoją, o 1946–1948 m. savarankiškai vargonininkavo Avilių parapijoje (Zarasų raj). Baigęs Antazavės progimnaziją, 1948–1953 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje pas A. Kačanauską mokėsi solinio dainavimo, o pas A. Ilčiuką choro dirigavimo. Mokydamasis dainavo ir skudučiavo Lietuvos valstybiniame dainų ir šokių liaudies ansamblyje. 1953–1958 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Budriūno klasė). Studijuodamas vadovavo Pavilnio kultūros namų chorui, buvo Vilniaus medicinos darbuotojų dainų ir šokių ansamblio chormeisteris. Konservatoriją baigė su pagyrimu.
Veikla
1956–1962 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikumo choro dirigavimo dėstytojas ir moksleivių choro studijos vadovas. Choro mokomąsias programas papildė lietuvių ir užsienio kompozitorių kūriniais. Jo choras koncertavo Minske, dalyvavo 1960 m. respublikinėje dainų šventėje. 1959–1972 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos choro dirigavimo ir kitų chorvedybos disciplinų dėstytojas. Nuo 1961 m. Respublikinio muzikos mokytojų mišriojo choro vienas iš dirigentų, nuo 1966 m. meno vadovas ir vyr. dirigentas. Choras padėjo Lietuvos muzikos mokytojams chorvedžiams pakelti savo kvalifikaciją, surengė nemaža koncertų ir išpopuliarino daug įvairių kūrinių.
1963–1981 m. Lietuvos valstybinio radijo ir televizijos mišriojo choro meno vadovas ir vyr. dirigentas. Į kolektyvą sutelkęs daugiau kaip 60 dainininkų, išvarė plačią muzikinės kultūros vagą. Chorą išmokė apie 1000 įvairių epochų ir stilių kūrinių ir surengė per 700 koncertų Lietuvos miestuose ir miesteliuose bei svetur: Rusijoje, Tadžikijoje, Moldavijoje, Ukrainoje. Kelis šimtus kūrinių choras įrašė į magnetofono juostas ir daug jų įdainavo į plokšteles. L. Abarius rengė lietuvių kompozitorių autorinius sukakčių ir choro jubiliejinius koncertus, jo choras dainavo Lietuvos kompozitorių sąjungos plenumų ir suvažiavimų koncertuose ir kituose kultūros renginiuose. Dirigentas daug dėmesio skyrė lietuvių muzikai, tačiau propagavo ir užsienio klasikų bei šiuolaikinių kompozitorių kantatų ir oratorijų žanro kūrinius. Koncertų programose buvo G. Verdi „Requiem“, S. Moniuszkos „Krymo sonetai“, J. S. Bacho Mišios h-moll, L. van Beethoveno Devintoji simfonija, F. Mendelssohno kantata-baladė „Pirmoji Valpurgijų naktis“, G. Vivaldi „Gloria“, I. Stravinskio „Psalmių simfonija“, G. Sviridovo „Patetinė oratorija“, P. Ebeno kantata „Karčioji žemė“ ir kt. Iš lietuvių kompozitorių kūrinių minėtini: J. Naujalio mišios „Švenčiausių Kristaus Žaizdų garbei“, Č. Sasnausko „Requiem“, S. Šimkaus kantata „Atsisveikinimas su tėvyne“, E. Balsio kantata „Saulę nešantis“, J. Juzeliūno trečioji simfonija „Žmogaus lyra“ ir simfonija-oratorija „Cantus magnificat“, V. Jurgučio oratorija „Donelaitis" ir kt. 1974 m. chorui buvo suteiktas nusipelniusio kolektyvo vardas.
Vainežerio senovės gynybinis įtvirtinimas
Archeologiniai tyrimai
2006 m. atlikti archeologiniai tyrimai gynybinio pylimo vietoje (18x4 m dydžio perkasoje). Nustatyta, jog pylimo statybai naudotas atvežtinis molis su gargždo priemaišomis. Pylimo pietinėje pusėje akivaizdus juodo šlyno tarpsluoksnis. Spėjama, kad jis supiltas iš aplink pylimą esančios pelkės. Pylimo aukštis siekia 1,75–2 m, plotis – 16 m, jo vidinė dalis buvo apdėta skaldytais, vidutiniškai 30x20x6 cm dydžio akmenimis. Prieš įrengiant pylimą, pasirinkta teritorija buvo lyginama, reljefiniai nelygumai užpilti gruntu, daugiausia moliu. Po pylimu atidengtas 20–40 cm storio kultūrinis sluoksnis, kuriame surasta lipdytos keramikos. Aptiktas grindinio fragmentas nėra pylimo įrengimo konstrukcinis elementas, jis siejamas su lipdytos keramikos, datuojamos I tūkst. kultūriniu horizontu. Tarp kitų archeologinių radinių – titnaginiai dirbiniai.
Maskvos matematinis papirusas
Maskvos matematinis papirusas, dar vadinamas Goleniščevo papirusu - senovės Egipto matematikos papirusas iš maždaug Tryliktosios Egipto dinastijos laikų. Jame nagrinėjami 25 matematikos uždaviniai, pateikiami jų sprendimai. Manoma, kad papiruse remiamasi dar senesnėmis žiniomis, maždaug iš Dvyliktosios dinastijos laikų, tai yra apie 1850 m. pr. m. e.
Oscar Almgren
Oskaras Almgrenas (SV Oscar Almgren, 1869 m. lapkričio 9 d. Stokholmas – 1945 m. gegužės 13 d. Upsala) – Švedijos archeologas.
Biografija
1913-1925 m. Upsalos universiteto profesorius. Studijoje apie Šiaurės Europos segių formas (Studien ūber Nordeuropaische Fibelformen) padėjo pagrindus segių chronologijai ir klasifikacijai.
Lionginas Abarius
Veikla
1981–2001 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros dėstytojas, nuo 1983 m. vyr. dėstytojas, nuo 1986 m. docentas, nuo 1991 m. Lietuvos muzikos akademijos profesorius, 1988–1995 m. Choro dirigavimo katedros vedėjas.
Pertvarkė ir tobulino choro dirigentų rengimo planus, įvedė bažnytinių chorų vadovų specializaciją ir kt. J. Naujalio gimimo 120 metinių proga (1989) surengė pirmąjį jaunųjų dirigentų konkursą ir mokslinę konferenciją, o 1990 m. suorganizavo pirmąjį tarptautinį J. Naujalio jaunųjų dirigentų konkursą. 1989 m. dirigavo Baltijos muzikos akademijos studentų jungtiniam chorui Vilniuje, Leningrade, Maskvoje, Rygoje ir Taline. Išugdė didelį būrį jaunųjų choro dirigentų.
Visuomeninė veikla
Nuo 1965 m. buvo visų respublikinių dainų švenčių ir chorų sąskrydžių vyr. dirigentas, 1977 m. 3-osios respublikinės moksleivių dainų šventės meno vadovas ir vyr. dirigentas, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės, 1994 m. ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių Kaune ir Vilniuje dirigentas, 1991 m. Baltijos studentų dainų šventės „Gaudeamus-XI“ Uogrėje dirigentas, moterų chorų festivalių Kretingoje ir rajoninių dainų švenčių dirigentas. Respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri pirmininkas arba narys, choro dirigavimo valstybinių egzaminų komisijų pirmininkas ir narys, 1994 m., 1996 m. ir 1998 m. suorganizavo J. Naujalio bažnytinės muzikos konkursus.
Kūryba
Sukūrė pasaulietinės ir religinės muzikos kūrinių. Minėtinos dainos „Sedula“, „Beržas“, „Eglė“, stambūs vokaliniai kūriniai „Pavasario sonata“, „Trys spalvos“ (stalinizmo aukų atminimui; atlikta 1989 m. spalio 21 d. autoriaus gimimo 60-mečio proga), „Pavasaris“ ir kt. Skambios dirigento harmonizuotos lietuvių liaudies dainos. Sukūrė daug giesmių ir keletą mišių. 1994 m. bažnytinės muzikos konkurse už mišias „Dieve, globok jaunimą“ pelnė pirmąją premiją, o 1996 m. analogiškame konkurse pirmąją premiją gavo už giesmę „Atleisk man, Viešpatie“. Paminėtinos mišios „Dieve, globok Lietuvą“, giesmės „O salutaris“, „De profundis“, „Sveika, Marija“, „Iš skausmo gelmių“, „Tėve mūsų“, „Kruvinojo sekmadienio malda“, „O Dieve šventas“. 1996 m. išleista bažnytinės muzikos rinktinė „Iš Tavo rankos, Dieve“. Sudarė dainų rinkinių chorams, parašė straipsnių ir koncertų recenzijų.
Sūnus pianistas ir kompozitorius Gintautas Abarius, dukra chorvedė Daina Abariūtė.
Bakau
Bakau – miestas vakarų Gambijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, Bandžulio aglomeracijoje, į šiaurę nuo Serekundos. Svarbus žvejybinis uostas ir žuvies turgus. Bakau yra pagrindinis Gambijos kurortas, yra viešbučių, restoranų, pakrantėse driekiasi smėlio paplūdimiai, įrengtas pagrindinis šalies stadionas Independence Stadium. Veikia botanikos sodas, Kačikalio muziejus ir šventasis krokodilų baseinas.
Bakau buvo įsikūrusi bendrovės Afrinat International Airlines administracija, veikia medicinos tyrimų centras, atliekantis maliarijos tyrimus, kelios aukštosios mokyklos.
Istorija
Bakau išaugo XIX a., kai čia kūrėsi kolonistai, naujakuriai, buvo statomos kolonistų vilos, bei poilsiavietės.
Filibertas I
Filibertas I (1465 m. rugpjūčio 17 d., Šamberi – 1482 m. rugsėjo 22 d., Lionas) – Savojos hercogas, Pjemonto kunigaikštis nuo 1472 iki 1482 m.; pravarde Medžiotojas. Savojos hercogo Amadėjaus IX ir jo žmonos Jolandos Prancūzės (Prancūzijos karaliaus Liudviko XI sesers) sūnus.
Po tėvo mirties septynerių metų Filibertas paveldėjo sostą kaip vyriausias sūnus. Regente tapo motina Jolanda Valua. Burgundijos karų metu jai teko laviruoti tarp Prancūzijos ir Burgundijos aljansų. Po Morato mūšio Jolanda pateko į Burgundijos kunigaikščio Karolio Narsiojo nelaisvę.
Motina jį apvesdino su Bjanka Sforza (1472–1510), vaikų jie neturėjo. Mirė nežinomomis aplinkybėmis po eilinės medžioklės. Po Filiberto mirties Savojos herogu tapo jo brolis Karolis I, o našlė Bjanka ištekėjo už imperatoriaus Maksimilijono I.
Volnovacha
Istorija
Volnovacha įkurta 1881 m., statant geležinkelį. Miesto statusas suteiktas 1938 m.
Nuo 2022 m., Ukrainos miestas-didvyris.
Vajomingas
Vajomingas  – 44-oji JAV valstija (nuo 1890 m. liepos 10 d.). Sostinė – Šajenas. Plotas – 253,6 tūkst. km²; 578 tūkst. gyventojų (2021 m.). Mažiausiai gyventojų turinti JAV valstija.
Pirmoji JAV valstija, suteikusi balsavimo teisę moterims (1869 m.).
Istorija
thumb|left|Cody istorijos muziejus po atviru dangumi Archeologiniai tyrimai rodo, kad žmonių būta dar 7-ajame tūkstantmetyje prieš Kristų. Valstybės pavadinimas kilęs iš indėnų posakio „besikeičiantys kalnai ir slėniai“.
1743 m. europiečiai pirmą kartą pasiekė Vajomingą. Pirmieji buvo prancūzai Franse Fransua ir Lui Verendri. Šiuolaikinės Vajomingo valstijos žemės tapo Prancūzijos dalimi ir kartu su kitomis žemėmis tapo Luizianos kolonijos dalimi.
XIX amžiaus pradžioje indėnai šošonai gyveno įvairiose Vajomingo vietose, daugiausia į vakarus nuo Uolinių kalnų, o krou, šajenai, arapahai – į rytus. Kiek vėliau kaikurios sijų grupės imigravo į rytinį Vajomingą. Vietos gyventojų ekonomika rėmėsi bizonų medžiokle.
Pagal Luizianos pirkimo sąlygas 1803 m. Vajomingo teritorija buvo perduota Jungtinėms Valstijoms. 1807 m. vakarinius Vajomingo regionus pirmą kartą ištyrė Johnas Coulteris.
1827 m. Jimas Bridgeris per Uolinius kalnus atrado vadinamąjį Pietinę perėją. 1842 m. Johno Fremonto ekspedicija praėjo per Pietų perėją, po kurios per Vajomingą buvo nutiestas vienas svarbiausių maršrutų iš rytų į Ramiojo vandenyno pakrantę.
1869 m. Vajomingo (tada turėjusio teritorijos statusą) valdžia pirmą kartą JAV istorijoje suteikė rinkimus moterims, už kurias Vajomingas gavo pravardę „Lygybės valstybė“. Tuo laikotarpiu tiesimas geležinkelis suvaidino svarbų vaidmenį vystant Vajomingo urbanizacijai.
1890 m. liepos 10 d. Vajomingas tapo 44-ąja valstija JAV. Tuo pat metu buvo priimta ir valstybės konstitucija. Dabar valstijos teritorijoje esančiame Wind River indėnų rezervate iš indėnų liko tik šašonai ir arapahai, o varna, šajenai ir sijai gyvena Montanos, Pietų Dakotos, Oklahomos ir kitose valstijose.
Geografija
thumb|Žiema [[Jeloustono nacionalinis parkas|Jeloustono nacionaliniame parke]] thumb|[[Grand Tetono nacionalinis parkas]] Vajomingas užima 253 600 km² plotą (10-asis tarp valstijų). Ribodamasis (kaip ir jo kaimynai Juta ir Koloradas) tik platumos ir ilgumos linijomis kaip Koloradas, sudaro taisyklingą stačiakampį. Šiaurėje Vajomingas ribojasi su Montanos valstija, rytuose – su Pietų Dakota ir Nebraska, pietuose – su Kolorado ir Juta, vakaruose – su Aidaho valstija.
Vajomingo vakarinę dalį užima Uoliniai kalnai, kurio aukščiausias taškas yra Mount Gannette Peak (4207 m). Vidutinis aukštis virš jūros lygio yra 2042 m. Rytinė valstijos dalis yra Didžiojo lygumų dalis, kurią kerta Juodosios kalnai. Pietvakariuose yra Vajomingo plokščiakalnio lygumos.
Didžiausios upės Jeloustonas, Bighornas, Belle Fourche, Pauderis, Šiaurės Platas (priklauso Misūrio baseinui). Iš dirvožemių vyrauja akmeningi pusdykumių gipsažemiai, Uoliniuose kalnuose yra kaštonžemių ir juodžemių. Pusdykumių augalija (apima 80 % Vajomingo teritorijos), kalnų šlaitai apaugę spygliuočių (pušų, eglių) miškais.
Apie 16% valstijos apaugusi miškai. Tarp vertingų medžių rūšių yra sukatspyglės pušys, didžioji pocūgė ir drebulės tuopos.
Veisiasi antilopės, elniai, juodieji lokiai, bizonai, kalnuose – grizliai.
Vajominge yra Jeloustono nacionalinis parkas (įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą, 1978), Grand Titono nacionalinis parkas ir kitos saugomos teritorijos.
Klimatas
Vajomingo klimatas bet kurioje valstijos dalyje labai priklauso nuo aukščio virš jūros lygio ir reljefo pobūdžio, šie veiksniai lemia vietines oro sroves, temperatūros svyravimus, kritulius ir drėgmę.
Klimatas – žemyninis, pusiau sausas. Vasarą būna gana karšta, liepos temperatūra siekia iki 29–37°С, aukštesnėse teritorijose iki 21° С. Net ir esant aukštai dienos temperatūrai, naktį dažniausiai būna vėsu. Žiemos yra šaltos, tačiau artėjant link pavasario – švelnesnės. Šiose vietose pučiantis taip vadinamas Chinook vėjas žiemą gali sukelti neįprastai šiltą oro masę. Daugiausia kritulių būna pavasario pabaigoje ir vasaros pradžioje. Didžioji dalis valstijos kritulių gauna mažiau nei 250 mm per metus, tačiau kai kurios kalnuotos vietovės iki 510 mm ir daugiau per metus, daugiausia sniego pavidalu. Aukščiausia kada nors Vajominge užfiksuota temperatūra buvo 46°CC (užfiksuota 1900 m. liepos 12 d. Beisine); žemiausia yra –54° C (1933 m. vasario 9 d. Riversaide).
Gyventojai
thumb|Vajomingo gyventojų tankio žemėlapis JAV gyventojų surašymo biuro duomenimis, nuo 2011 m. liepos 1 d. valstijos gyventojų skaičius buvo 568 158. Palyginti su 2010 m. surašymu, padidėjo 0,8 %. 2004 m. 2,2 % valstijos gyventojų (apie 11 tūkst. žmonių) gimė už JAV ribų. Gyventojų tankis yra tik 2,6 žmonės/km² (antras mažiausias skaičius po Aliaskos). Pagal 2000 m. surašymą, pagal rases sudaro baltaodžiai (96,19 %), afroamerikiečiai (1,01 %), indėnai (3,06%), azijiečiai (0,84 %), okeaniečiai (0,13 %). Baltųjų gyventojų dauguma yra vokiečių, anglų, airių, norvegų ir švedų palikuonys.