cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geltonasis drugys
Epidemiologija ir istorija
Geltonoji karštligė sukelia 200 000 infekcijų ir 30 000 mirčių kiekvienais metais, beveik 90 % iš jų įvyksta Afrikoje. Beveik milijardas žmonių gyvena pasaulio zonoje, kurioje liga yra paplitusi. Liga paplitusi tropinėse Pietų Amerikos zonose ir Afrikoje, bet ne Azijoje. Nuo 1980-ųjų geltonosios karštligės atvejų padaugėjo. Įtariama kad tai atsitinka dėl to, kad mažiau žmonių turi imunitetą, daugiau žmonių gyvena miestuose, žmonės dažniau kraustosi ir dėl bekintančio klimato. Liga atsirado Afrikoje, iš kur, XVII amžiuje per prekybą vergais, išplito į Pietų Ameriką. Nuo XVII amžiaus kelios didelės pagrindinės ligos epidemijos įvyko Amerikoje, Afrikoje ir Europoje. XVIII ir XIX amžiuose geltonoji karštligė buvo laikoma viena pavojingiausių infekcinių ligų. Geltonosios karštligės virusas buvo pirmasis žmogaus atrastas virusas.
Geltonojo drugio endeminės teritorijos (pagal PSO)
Angola, BeninasS, Bisau-Gvinėja, Burkina FasoS, Burundis, Centrinės Afrikos RespublikaS, Čadas, Dramblio Kaulo KrantasS, Etiopija, GabonasS, Gambija, GanaS, Gvinėja, KamerūnasS, Keip Verdas, Kenija, KongasS, Kongo Demokratinė RespublikaS (anksčiau Zairas), LiberijaS, MalisS, Mauritanija, Nigerija, NigerisS, Pusiaujo Gvinėja, RuandaS, San Tomė ir PrinsipėS, Senegalas, Siera Leonė, Somalis, Sudanas, Tanzanija, TogasS, Uganda.
S šalys – geltonojo drugio endeminės teritorijos, kuriose iš visų atvykstančiųjų, vyresnių kaip 6 mėn.–1 metų, reikalaujama skiepijimo nuo geltonojo drugio sertifikato.
Skiepijama gyva geltonojo drugio vakcina (efektyvumas siekia iki 100 %), revakcinuojama po 10 metų. Neskiepijami jaunesni kaip 9 mėn. kūdikiai, nėščios moterys.
Rio Grandė (Brazilija)
Rio Grandė  – miestas Brazilijos pietuose, Pietų Rio Grandėje, tarp Patoso, Mirino lagūnų ir Atlanto vandenyno. San Gonsalo kanalu atskirta nuo Pelotaso. Yra svarbus jūrų uostas, taip pat oro uostas, geležinkelis į Santa Mariją. Naftos perdirbimo, chemijos, maisto pramonė. Turizmas (ilgiausias pasaulyje Kazino paplūdimys, 254 km). Veikia universitetas, okeanografijos, Antarkties, ekologinis muziejai.
Istorija
1737 m. dabartinio miesto vietoje pastatytas Rio Grandės Jėzaus, Marijos ir Jono fortas (Forte Jesus, Maria, José de Rio Grande), kuriuo portugalai siekė įtvirtinti pietines kolonijos ribas. 1763–1767 m. fortą buvo užėmę ispanai. Palaipsniui aplink susidarė Rio Grandės gyvenvietė, 1835 m. gavo miesto statusą.
Sultinio kubelis
thumb|right|200px|Įvairių gamintojų sultinio kubeliai Sultinio kubelis (JAV ; D. Britanija ir Australija ) - kubelio pavidalo maisto pusfabrikatis, pagamintas iš dehidratuoto ir apie 15 mm kraštinės kubeliu suformuoto sultinio. Jį darant iš sultinio pašalinamas vanduo, pridedama šiek tiek kietų riebalų (hidrogenizuoto aliejaus), druskos (dažnai virš 50 %) ir prieskonių (juos paprastai būna natrio glutamato). Dehidratuoti sultiniai pardavinėjami ir suformuoti granulėmis.
Sultinys, padarytas iš karštame vandenyje ištirpinto kubelio, būna kitokio skonio negu šviežias sultinys, kadangi turi daugiau druskos ir keičiasi verdamų gardiklių skonis. Sultinių kubeliai yra patogūs ir pigūs. Juos dažnai naudoja kitiems patiekalams gardinti.
Sultinio kubelius 1908 m. komerciškai ėmė gaminti Maggi kompanija, o 1910 m. - Oxo. tai buvo pigesnis mėsos ekstrakto variantas. 1913 m. sultinių kubelius gamino bent 10 kompanijų. Tokiuose kubeliuose druskos koncentracija buvo nuo 59 iki 72 %. Teigiama, kad sultinio kubelius 1831 m. išrado Nicolas Appert, nors principas buvo žinomas gerokai seniau.
Žinomi sultinių kubelių prekiniai ženklai yra Oxo, Knorr, Gallina Blanca, Maggi, Herb-Ox, Wyler's, Goya ir Kallo.
Verslo savaitė
miniatiūra|Portalo „Verslo savaitė“ logotipas VersloSavaite.lt – verslo naujienų portalas, priklausantis UAB „VS group"
Redaktorius – Tautvydas Padgurskas.
Lankomumas – apie 60 000 lankytojų per mėnesį. Veikia nuo 2007 m. kovo 5 dienos.
Rytas (dienraštis)
Rytas – politikos, ekonomijos ir kultūros dienraštis, leistas 1923–1936 m. Kaune.
Istorija
Lietuvos krikščionių demokratų partijos dienraštis, leistas vietoje „Laisvės“. Leido Minties bendrovė, „Žaibo“ bendrovė, Tiesos draugija. Ėjo 8 psl. 6 kartus per savaitę. Po 1927 m. leidinys buvo konfiskuojamas, baudžiami redaktoriai. 1936 m. dienraštis sustabdytas. Spausdino Raidės spaustuvė, Šviesos spaustuvė, „Žaibo“ spaustuvė Kaune. Leido priedą „Ryto ekstra telegrama“. Nuo 1936 m. vietoje „Ryto“ pradėjo eiti „XX amžius“.
Rašė apie Lietuvos gyvenimo aktualijas, vidaus ir užsienio politiką, krikščionių demokratų partijos veiklą.
Bendradarbiavo Konstantinas Bajerčius, Bernardas Brazdžionis, Motiejus Endziulaitis, Juozas Gabrys-Paršaitis, Liudas Gira, J. Karpis, Antanas Maceina, Aleksandras Matekūnas, J. Matijošaitis, V. Normantas, A. Pakalniškis, Kazys Pakštas, Juozas Paukštelis, Vincas Steponaitis, Stasys Šalkauskis, Antanas Vaičiulaitis ir kt.
Redaktoriai
Leonas Bistras, L. Jakubauskas, Zigmas Starkus, P. Tamošaitis, Edvardas Turauskas, Jonas Labanauskas.
Gama (raidė)
Gama (Γ, γ) – trečioji graikų abėcėlės raidė. Išsivystė iš finikiečių gimelio. Graikų kalboje raidės pavadinimas yra γάμμα, lotynų kalboje – gamma.
Kiurdamiras
Kiurdamiras – miestas rytų Azerbaidžane, kairiajame Kuros krante; rajono centras. Geležinkelio stotis. Išvystyta vyno pramonė, yra asfalto gamykla.
Eva Green
Eva Green (g. 1980 m. liepos 5 d. Paryžius, Prancūzija) – prancūzų aktorė, modelis.
Šeima
Eva Green gimė Paryžiuje, prancūzų aktorės Marlene Jobert ir švedo odontologo Walterio Greeno šeimoje.
Ji taip pat turi dvynę seserį Joy. Protėviai – alžyriečių, turkų ir ispanų kilmės.
Karjera
Eva Green aktorystės mokėsi Eva St. Paul dramos mokykloje Paryžiuje, taip pat Webber Douglas akademijoje Londone.
Aktorės karjera prasidėjo vaidmenimis teatre, kur ji dažniausiai atlikdavo neigiamų herojų vaidmenis. Už vaidmenį spektaklyje „Jalousie en Trois Fax“ ji buvo nominuota Molière apdovanojimui.
Debiutas kine vaidmeniu Bernardo Bertolucci filme „Svajotojai“ 2003 metais buvo išsiskiriantis nuogų scenų gausa, tačiau Evos Green vaidyba buvo įvertinta Europos filmų apdovanojimuose geriausios metų aktorės nominacija. 2005 metais ji buvo pakviesta atlikti princesės Sibilės vaidmenį Ridley Scott epe apie kryžiaus žygį filme „Daungaus karalystė“. Kiek vėliau išleista šio filmo neiškarpyta režisieriaus versija padėjo gauti Vesper Lynd vaidmenį filme apie Džeimsą Bondą „Kazino Royale“. Pradžioje jos kandidatūra buvo atmesta, bet režisierius Martin Campbell persigalvojo, išvydęs pilną „Dangaus karalystės“ versiją. Evos Green vaidyba buvo įvertinta BAFTA ir „Empire“ apdovanojimais, o „Entertainment Weekly“ Bondo merginų sąraše jai skyrė 4-ą vietą. Šis vaidmuo įtvirtino Evos, kaip fatališkos moters vaidmenų atlikėjos, reputaciją.
Po metų metais ji vėl vaidino, kaip ir „Kazino Royale“, kartu su Daniel Craig filme „Auksinis kompasas“.
2009 metais ji atliko vaidmenį filme „Cracks“, kurį režisavo Ridley Scott duktė Jordan Scott. Nepaisant sėkmingos karjeros kine, Eva Green daugiau dėmesio skiria vaidmenims teatre, o ne Holivude.
Modelio karjera
thumb|200px|Eva Green
Kitados reklamavo „Emporio Armani“, „Lancôme“, „Heineken“ bei „Christian Dior“ produktus, taip pat, kaip ir jos motina, bendradarbiauja su UNICEF.
Asmeninis gyvenimas
Eva Green netekėjusi, save vadina ateiste. Laisvai kalba prancūziškai, angliškai, šiek tiek – japoniškai. Moka groti pianinu. Šiuo metu gyvena netoli Londono.
Mėgstamiausi režisieriai: François Truffaut, Ingmar Bergman, Tim Burton, Lars von Trier, David Lynch ir David Fincher.
Žemės menas
Žemės menas yra XX a. 7-ame dešimtmetyje atsiradusi postmodernizmo meno srovė. Tai tarsi menininko dialogas su gamta, naujas požiūris į ją. Kuriant žemės meną, ugdomas žmogaus ekologinis sąmoningumas. Žmogus verčiamas įsižiūrėti, įsiklausyti į gamtą, pasijusti jos dalimi, ja grožėtis, puoselėti ir globoti. Žemės meno (kaip proceso ir meno) pavyzdžiai, žinomi ir fotografijų ir aprašymų, žiūrovo savimonėje įgaudavo ne teik materialų būvį. Dažnai šiems pavyzdžiams reikia daug erdvės, atstumų, natūralių medžiagų, ir jie fiksuojami daugiausia iš lėktuvo.
Eva Green
Apdovanojimai
BAFTA Rising Star award ir Empire Award Best Female Newcomer už vaidmenį filme „Kazino Royale“.
Žemės menas
Kūriniai
R. Smitsono sukurtas „Spiralinis molas“; anglas E. Goldsvortis kūrė iš uogų, žiedų, lapų, žiemą – iš sniego. Bulgaras K. Javačekas viską vinioja į audeklus ir virves: medžius pastatus, pakrantę, salas, tiltą, žmogų ir kt. Jo projektai erzindavo visuomenę, bet tai yra jo darbo esmė – irracionalumas, abejojimas vertybėmis.
Antkalniškių piliakalnis
Antkalniškių piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A680P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR256) – piliakalnis Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, prie Antkalniškių kaimo, Jurbarkų seniūnijoje. Pasiekiamas plentu, pavažiavus Kauno link 3,5 km, pasukus į dešinę pietų kryptimi, 100 m iki sodybos šalia mišku apaugusios griovos, nuo jos lauko pakraščiu ­ 300 m į pietryčius, iki lauko kyšulio galo, yra miško pakraštyje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniojo kranto kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 38x28 m dydžio. Jos šiaurinėje pusėje supiltas lenktas 1,5 m aukščio, 10 m pločio pylimas, už kurio iškastas 8 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 26-­30 m aukščio. Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia. Piliakalnį 1960 m. žvalgė Istorijos institutas.
Apaugęs lapuočiais medžiais, kurie pradėti retinti. Vakarinėje piliakalnio pusėje 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos lygios keramikos.
Johan Söderberg
Johan Söderberg (g. 1972 m. lapkričio 14 d.) – Švedijos melodingojo death metalo grupės Amon Amarth gitaristas.
Gitara pradėjo groti būdamas šešiolikos metų, prie Amon Amarth prisijungė 1998-aisias.
1921 m. Nobelio premijos laureatai
1921 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Prašna Upanišada
Prašna Upanišada  – viena iš vedų kanono brahmaniškųjų komentarų – Upanišadų – dalių. Ši Upanišada priskiriama Atharvavedai ir yra vėliausia iš „pirminių“ Upanišadų.
Šioje Upanišadoje pasakojama kaip šeši brahmanai klausinėjo išminčiaus Pipalados apie pasaulio prigimtį (nuo to ir kilęs pavadinimas – praśna reiškia „prašymas, klausimas“). Pipalada pasakoja apie gyvybės sukūrimą, gyvybinį kvėpavimą (praną) bei šio kvėpavimo funkcijas, susijusias su atskirais gamtos reiškiniais, toliau pasakojama apie skirtingą praną būdravimo ir sapno būsenose. Pabaigoje pasakojama apie skiemenį AUM ir žmogų sudarančius dėmenis.
Upanišada sudaryta iš 6 dalių („klausimų“).
Hadija
Hadija (Hadiya) - istorinė valstybė pietvakarių Etiopijoje, Gibės regione, XIII-XVI a. valdyta kušitiškos hadijų tautos.
Geografija
Valstybė buvo tarp Gibės upės ir ežerų grandinės. Į pietus nuo jos buvo Velaita, į vakarus - Džandžeras. Į šiaurę gyveno guragiai, kurie skyrė Hadiją nuo istorinio Ševos regiono.
Istorija
Tai buvo viena stipriausių valstybių, egzistavusi prieš XVI a. oromo migraciją. Arabų autoriai ją mini kaip toliausiai į vakarus nutolusią musulmonišką valstybę Afrikos rage. Taigi, joje buvo priimtas islamas.
XIV a. Etiopijos šaltiniai mini, jog valstybė buvo tapo Etiopijos imperijos vasale, valdant Imperatoriui Amda Seion (1314–1344). Čia buvo paskirtas vietininkas (garad). Tačiau ji ne kartą sukilo prieš centrinę valdžią, todėl maištus teko žiauriai malšinti. Etiopiją valdant Zara Jakobui (1434–1468), įvyko dar vienas sukilimas, per kurį vietininkas prašė Adalio pagalbos.
XVI a. II pusėje valstybė nustojo egzistuoti dėl Oromo antpuolių. Ji išnyko.
Logotipas
thumb|180px|[[Gediminas Lašas|Gedimino Lašo sukurtas logotipas]] thumb|180px|[[Kęstutis Koira|Kęstučio Koiros sukurtas logotipas]] Logotipas (dažnai vadinamas logo) – grafinis ženklas, kurį gali sudaryti:
Logotipų kūrimas
Logotipų kūrimui dažniausiai naudojamos programos: Adobe Illustrator, Corel Draw, Adobe PhotoShop.
Techniškai geras yra vektorinis (.ai, .eps, .svg, .cdr formatų) logotipas. Rastriniai (pikseliniai) logotipai dažniausiai būna skirti ne spaudai, o, pvz., talpinimui internete.
Delta (raidė)
Delta (Δ, δ) – ketvirtoji graikų abėcėlės raidė. Išsivystė iš finikiečių daleto. Graikų kalboje raidės pavadinimas yra δέλτα, lotynų kalboje – delta. Taip pat naudojama fizikoje.
Konkordatas
Konkordatas – speciali tarptautinė sutartis, kurią sudaro Apaštalų Sostas su kita valstybe. Konkordatas nustato Katalikų bažnyčios teisinę padėtį, pareigas ir teises toje valstybėje. Konkordatas paprastai sudaromas neribotam arba ribotam laikui ir turi būti ratifikuotas. Konkordatas gali būti bendras arba dalinis, susijęs su kokiu nors vienu klausimu.
Žymūs konkordatai
Pirmuoju konkordatu laikoma 754 m. popiežiaus Stepono III ir frankų karaliaus Pipino Trumpojo sudaryta sutartis. 1122 m. buvo tarp popiežiaus Kaliksto II ir Šventoji Romos imperijos imperatoriaus Henriko V buvo sudarytas Vormso konkordatas, kuriuo pripažinta popiežiaus pirmenybė. Naujaisiais laikais vienas žinomiausių konkordatų buvo sudarytas 1801 m. tarp Napoleono Bonaparto ir popiežiaus Pijaus VII. 1929 m. tarp Vatikano ir Italijos buvo pasirašytas abiejų valstybių santykius reglamentavęs Laterano susitarimas. XX a. sudaryti konkordatai leido Katalikų bažnyčiai laisvai vykdyti misijas valstybėse, su kuriomis galiojo konkordatai.
Konkordatas su Lietuva
1927 m. rugsėjo 27 d. Vatikanas sudarė konkordatą su Lietuva. Juo buvo pripažinta Katalikų bažnyčios veiklos laisvė Lietuvoje, nustatyti abiejų valstybių santykiai. 1940 m. sovietams Lietuvą okupavus, konkordato galiojimas buvo nutrauktas. Apaštalų Sostas nepripažino Lietuvos okupacijos ir jos pasekmių, todėl laikėsi nuomonės, kad diplomatiniai santykiai tik sustabdyti, bet nenutraukti. 1991 m. rugsėjo 30 d. Lietuvos ir Vatikano diplomatiniai santykiai oficialiai atkurti. 2000 m. gegužės 5 d. Vilniuje pasirašyta Lietuvos ir Šventojo Sosto Sutartis dėl santykių tarp Katalikų Bažnyčios ir Lietuvos teisinių aspektų.
E.S. Posthumus
E. S. Posthumus – JAV prodiuserių brolių Franz ir Helmut Vonlichten sukurtas muzikinis projektas. E. S. Posthumus kūryba – kino filmo muzikinių takeliai, epiška, orkestrinė muzika. Miksuojama elektroninė muzika, grigališkosios giesmės, ambient tonai, folklorinės muzikos elementai.
Grupės pavadinimas reiškia E. S. – Experimental Sounds („ekspermentiniai garsai“), Posthumus – lotynų k. žodis, reiškiantis „įvykius praeityje“.
E. S. Posthumus sukurta muzika naudota tokiuose žymiuosi filmuose kaip „Matrica: Perkrauta“, „Beždžionių planeta“, „Mažumos nuomonė“, „Žmogus-voras“, „Rekrutas“, „Žiedų valdovas. Dvi tvirtovės“, „xXx“, „Karibų piratai: Juodojo perlo prakeiksmas“, „Kodas: L.O.B.I.A.I“, „Tuštybių mugė“, „Paskutinis Škotijos karalius“, „Karibų piratai: pasaulio pakrašty“, „Dingę“ ir kt.
2010 m. mirus Franz Vonlichten projekto veikla nutraukta, o Helmut Vonlichten pradėjo naują projektą „Les Friction“.
Urugvajana
Urugvajana  – miestas pietų Brazilijoje, Pietų Rio Grandėje, 650 km į pietvakarius nuo Porto Alegrės, Argentinos pasienyje, Urugvajaus upės kairiajame krante, priešais Argentinos miestą Paso de los Libresą. Yra oro uostas, svarbus Getúlio Vargas-Agustín Pedro Justo tiltas per Urugvajaus upę, upių uostas, geležinkelio stotis. Naftos perdirbimo pramonė. Žemės ūkio (ryžių auginimas) ir gyvulininkystės regiono prekybinis centras.
Istorija
Urugvajana įkurta 1843 m. Trigubo Aljanso karo metu Urugvajana buvo toliausiai į pietus užimta paragvajiečių teritorija. XIX a. pab. miestas suklestėjo kaip svarbus vidinis uostas.
Teisutis Zikaras
Teisutis Zikaras (1922 m. liepos 5 d. Panevėžyje – 1991 m. gegužės 10 d. Melburne, Australija) – skulptorius, skulptoriaus Juozo Zikaro sūnus.
Biografija
Gimė 1922 m. liepos 5 d. Panevėžyje. Baigė Kauno dailės mokyklą. 1944 m. sovietams artėjant link Lietuvos pasitraukė į vakarus. 1946-1948 m. dėstė Breisgau Freiburgo dailės mokykloje. 1949 m. išvyko į Australiją, kur apsigyveno Melburne. 1952-1956 m. dirbo skulptoriumi Melburno karo memoriale. Dėstė karališkajame Melburno technologijų institute. Priklausė Viktorijos skulptorių draugijai. 1960-1967 m. kartu su skulptoriais Clifford Last, Inge King, Lenton Parr ir Vincu Jomantu sudarė Centre Five modernistų skulptorių kolektyve, dalyvaudavo parodose. Mirė 1991 m. gegužės 10 d. Melburne.
Venta (kaimas)
Venta – kaimas Akmenės rajono savivaldybės pietvakariuose, į šiaurės vakarus nuo Ventos miesto, prie kelio. Turi seniūnaitijos statusą.
Istorija
Iki 1978 m. Ventos kaimu vadinosi būsimoji Ventos miesto tipo gyvenvietė, vėliau įgijusi ir miesto statusą.
Pavikšrupio botaninis-zoologinis draustinis
Draustinis pasiekiamas keliu Kėdainiai-Cinkiškiai.
Leipalingio seniūnija
Leipalingio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas vakarinėje Druskininkų savivaldybės dalyje, kairiajame Nemuno krante (dešiniajame yra Viečiūnų seniūnija). Pietuose ribojasi su Baltarusija.
Geografija
Seniūniją siekia pietrytiniai Sūduvos aukštumos pakraščiai, piečiau tęsiasi Pietryčių lyguma.
Rytiniu Leipalingio seniūnijos pakraščiu teka Nemunas, o per seniūniją – jo intakai Avirė, Bilsinyčia, Snaigupėlė, Kreisa, Seira (pastaroji įteka į Baltąją Ančią). Gausu ežerų: Aviris, Vilkas, Baltajis Bilsas, Juodajis Bilsas, Giedavardys, Dulgas, Šaulys, Kraštas, Skirzius, Gervinis, Zervynas ir kiti. Pietvakariuose siekia Baltosios Ančios HE tvenkinį.
Mazovijos Minskas
Istorija
1421 m. suteiktos miesto teisės. 1867 m. pavadintas Novominsku, carmečiu buvo Varšuvos gubernijos Novominsko apskrities centras.
Leipalingio seniūnija
Geografija
Pagrindiniai seniūniją kertantys keliai yra, , ,.
Istorija
1995–2000 m., iki LR administracinės-teritorinės reformos seniūnija priklausė Lazdijų rajonui, tačiau po to priskirta Druskininkų savivaldybei. Tuo metu Beržinių, Čivonių, Druskininkėlių, Jakonių, Paliūnų, Paterų, Purviškės, Sakniavos, Saltoniškės, Smarliūnų, Šadžiūnų, Taikūnų, Varnėnų, Žvikelių kaimai buvo perduoti Veisiejų seniūnijai.
Dietrich von Hein
Ditrichas fon Heinas (1925 m. liepos 27 d. Šilutėje – 2007 m. gruodžio 25 d. Hanoveryje, Vokietija) – gydytojas, veterinaras, 1978-1985 m. Bundesvero veterinarijos skyriaus vadovas.
Leipalingio seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 4 seniūnaitijos:
Dietrich von Hein
Biografija
Gimė 1926 m. gruodžio 26 d. Šilutėje. Baigęs mokyklą iš karto dalyvavo II pasauliniame kare, kur buvo sužeistas ir paimtas į nelaisvę. 1947-1952 m. studijavo Hanoverio aukštojoje veterinarijos mokykloje. 1959 m. pradėjo dirbti veterinaru Bundesvere, iki tol dirbo asistentu universitete. Priklausė tarptautinei Lions labdaros organizacijai, aktyviai dalyvavo karo medicinos ir farmacijos kongresuose. 1984 m. apdovanotas Vokietijos Federacinės Respublikos ordinu „Už nuopelnus“.
Nikolajus Beriozovas
Nikolajus Beriozovas (1906 m. gegužės 16 d. Kaunas – 1996 m. vasario 18 d. Ciurichas) – Lietuvos ir Austrijos baleto artistas, baletmeisteris.
Biografija
Šokio mokėsi ir šoko Prahoje. 1930-1935 m. Valstybės teatro Kaune solistas (sceninis vardas N. Beržaitis). 1935-1944 m. Monte Karlo rusų baleto trupės šokėjas, repetitorius.
Pastatė baletų, pažymėtini Sergejaus Prokofjevo „Romeo ir Džuljeta“, 1966 m., „Pelenė“, 1967 m. pastatymai Milano La Scala, Helsinkio, Ciuricho, Štutgarto operos ir baleto teatruose. Garsėjo kaip M. Petipa ir M. Fokino baletų statytojas. Dukra Svetlana Beriosova buvo garsi Jungtinės karalystės baleto artistė.
Ascaridida
Ascaridida – Secernentea klasei priklausančios parazitinės apvaliosios kirmėlės. Seniau kai kurių mokslininkų buvo priskiriami Rhabditia poklasiui, tačiau po DNR sekos tyrimų kirmėlės gana vieningai priskirtos Spiruria poklasiui.
Ascaridida būriui priklausančios šeimos :
Blizgulis
Blizgulis lietuvių mitologijoje – sniego dievas.
Girynė
Girynė – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, Krakių miško pakraštyje, 3,5 km į šiaurės rytus nuo Krakių. Šalia kaimo teka Jaugila, netoliese eina kelias.
thumb|left|230px|Išnykusios kaimo sodybos pakelėje liekanos
Žieduotasis ruonis
Žieduotasis ruonis (Phoca hispida) – tikrųjų ruonių šeimai priklausantis plėšrus gyvūnas.
Paplitimas
Žieduotasis ruonis paplitęs Arkties vandenyne, labai mažoje Atlanto dalyje. Yra ir šiaurinėje Baltijos jūros dalyje (daugiausiai Botnijos įlankoje). Artimos rūšys aptinkamos Kaspijos jūroje ir Baikalo ežere.
Juozas Palubinskas
Juozas Palubinskas (1910 m. kovo 19 d. Kybartuose – 2004 m. liepos 24 d. Baltimorėje) – aktorius, režisierius.
Okeanija
Okeanija – geografinis regionas, apimantis Australaziją, Melaneziją, Mikroneziją ir Polineziją. Siaurąja prasme Okeanija apima Polineziją (įskaitant Naująją Zelandiją), Melaneziją ir Mikroneziją. Platesniąja prasme Australija (Australazija) taip pat priklauso Okeanijai. Okeanija apima rytų ir vakarų pusrutulius, turi 8 525 989 kilometrus sausumos, kurioje gyvena daugiau nei 41 mln. žmonių. Palyginus su žemynais, Okeanija užima mažiausią plotą ir turi mažiausią gyventojų skaičių po Antarktidos.
Okeanijai priklausančių salų išsivystymo lygis smarkiai skiriasi — nuo itin aukštu žmogaus socialinės raidos indeksu ir gyvenimo kokybe pasigirti galinčių šalių, kaip Australija, Naujoji Zelandija bei Naujoji Kaledonija, iki gerokai prastesnius ekonominius ir socialinius rodiklius turinčių Papua Naujosios Gvinėjos, Indonezijos Naujosios Gvinėjos, Kiribačio, Vanuatu, Tuvalu.
Pirmieji gyventojai Australijoje, Naujojoje Gvinėjoje ir didelėse salose į rytus įsikūrė prieš daugiau nei 60 000 metų. Europiečiai Okeanijoje ėmė lankytis nuo XVI a. Portugalų keliautojai 1512—1526 m. laikotarpiu pasiekė Tanimbaro salas, kai kurias Karolinų salas ir vakarinę Papua Naująją Gvinėją. Savo pirmosios kelionės metu Džeimsas Kukas, vėliau išsilaipinęs Havajų salose, apsilankė Tahityje ir — pirmąkart — Australijos rytiniame krante. Vėliau Antrojo pasaulinio karo metais Ramiojame vandenyne virė aršios kovos, daugiausiai tarp JAV, Australijos ir Japonijos.
Europiečių naujakurių atvykimas reikšmingai pakeitė socialinį ir politinį klimatą šiame regione. Australijos aborigenų uolų menas yra ilgiausiai nenutrūkstamai praktikuota meninė tradicija pasaulyje. 4884 metrų Džajos viršukalnė — aukščiausia Okeanijoje. Dauguma Okeanijos šalių yra daugiapartinės atstovaujamosios parlamentinės demokratijos. Turizmas sudaro reikšmingą Okeanijos salų valstybių įplaukų dalį.
Geografija
Okeanija ribojasi su Naująja Gvinėja vakaruose, Bonino salomis šiaurės vakaruose, Havajų salomis šiaurės rytuose, Velykų sala bei Sala i Gomezo sala rytuose bei Makvorio sala pietuose.
Flora
Australijoje yra kelios klimato zonos — nuo tropinių miškų šiaurės rytuose, kalnynų rytuose, pietryčiuose ir pietvakariuose iki dykumų žemyno centre.
Fauna
Tik Okeanijos salose sutinkami paukščiai Todiramphus sacer, Pycnonotus cafer, Aplonis tabuensis, Accipiter fasciatus, Hirundo tahitica, Myzomela cardinalis ir kiti.
Kultūra
Okeanijos regionas garsėja didžiausia kalbine įvairove šimtui tūkstančių gyventojų.
Vietinės kalbos priskiriamos trims pagrindinėms grupėms:
Kolonijinėmis kalbomis laikomos anglų kalba Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, Havajuose ir daugelyje kitų teritorijų, prancūzų kalba Naujojoje Kaledonijoje, Prancūzijos Polinezijoje, Valyje ir Futunoje bei Vanuatu, japonų kalba Bonino salose, ispanų kalba Galapagų salose ir Velykų saloje. Dėl vietinių ir kolonijinių ar malajų kalbų susidūrimo yra susiformavusių savitų kreolų, kurių garsiausios papua pidžinų, bislama, čavanakano, įvairios malajų prekybos ir kreolų kalbos, havajų pidžinas, norfukų ir pitkerniečių kalbos. Tuo tarpu dėl intensyvių austroneziečių ir papuasų kalbų kontakto susidarė mišrios kalbos (tokios kaip maisinų kalba).
Taip pat imigrantai įvežė savo kalbas į šį regioną, visų pirma kinų mandarinų, hindi, italų, arabų, portugalų ir kitas kalbas daugiausiai Australijos, Naujosios Zelandijos ir Fidžio (Fidžio hindi) atžvilgiu.
Nuorodos
Bendros nuorodos: Okeanija žemėlapiuose: Laikas ir orai:
Spalvingosios papūgos
Spalvingosios papūgos (Polytelis) – papūginių (Psittacidae) šeimos paukščių gentis.
Išvaizda
Tai geros skrajūnės. Jų uodega žymiai ilgesnė nei sparnai. Vidurinės vairuojamosios plunksnos ilgesnės už kraštines ir į galą susiaurėja. Snapas raudonas.
Gyvenimo būdas
Gyvena stepėse ir savanose. Maitinasi įvairių krūmų ir žolių sėklomis.
Rūšys
Gentyje 3 rūšys: thumb|left|210px|[[Aleksandros spalvingoji papūga (Polytelis alexandrae)]]
Meškuičiai (kaimas)
Meškuičiai – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, buvęs šalia (į pietus) Meškuičių miestelio. XX a. 9-ame dešimtmetyje prie jo prijungtas. Apėmė fermas, geležinkelio stotį.
Istorija
Panaikintas 1986 m.
Kipro kentaurai
Kipro kentaurai graikų mitologijoje - kentaurų, kurie turėjo jaučių ragus, gentis. Afroditės tarnai, greičiausiai susiję su į satyrus panašiais kerastais (Kerastai). Jie laikomi Gajos ir Dzeuso sūnumis, kadangi jis netyčia apvaisino Žemę - Gają, bandydamas suvilioti iš jūros išnirusią deivę Afroditę. Nors šie kentaurai - panašūs išvaizda į Tesalijos kentaurus, jie nebuvo susiję.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos administracinių teisės pažeidimų kodeksas
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos administracinių teisės pažeidimų kodeksas – teisės aktas, numatęs asmens teisinę atsakomybę už administracinius teisės pažeidimus; administracinių nusižengimų kodeksas. Tai administracinės teisės aktas, kuriame išvardijamos veikos, už kurių padarymą grėsė administracinė teisinė atsakomybė bei sankcijos, jei padarytos veikos nėra kvalifikuojamos pagal LTSR baudžiamojo kodekso nuostatas.
1984 m. gruodžio 13 d. priėmė Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausioji Taryba. Įsigaliojo nuo 1985 m. balandžio 1 d. ir galiojo iki 2011 metų gruodžio 31 d.
Sankcijos
Buvo skiriamos kelios administracinių nuobaudų rūšys. Už administracinių teisės pažeidimų padarymą gali būti skiriamos šios administracinės nuobaudos:
Joniškis (reikšmės)
Joniškis yra:
Angelina Jolie
Angelina Jolie (tikras vardas Angelina Jolie Voight; g. 1975 m. birželio 4 d. Los Andžele) – Jungtinių Valstijų aktorė, modeliuotoja, humanitarė, Geros valios ambasadorė Jungtinių Tautų Pabėgėlių agentūroje.
A. Jolie yra laimėjusi tris Auksinius gaublius bei Oskarą už antraeilį moters vaidmenį filme „Girl, Interrupted“.
Asmeninis gyvenimas
Išsiskyrusi, gyvena viena su vaikais. Buvę vyrai: Jonny Lee Miller, Billy Bob Thornton ir Brad Pitt.
Vaikai
2005 m. liepos 6 d. Jolie įsivaikino šešių mėnesių mergaitę iš Etiopijos vardu Zahara Marley Jolie-Pitt (pradžioje Zahara Marley Jolie), gimusią 2005 m. sausio 8 d. kaip Tena Adam.
2006 m. gegužės 27 d. Jolie su Brad Pitt susilaukė dukters Shiloh Nouvel Jolie-Pitt, Swakopmund miesto ligoninėje, Namibijoje. Gimdymo metu darytas Cezario pjūvis. B. Pitt dalyvavo gimdyme ir perkirpo bambagyslę. JAV žurnalas „People“ sumokėjo $4,1 mln. už teisę skelbti naujagimio nuotraukas Šiaurės Amerikoje, britų žurnalas „Hello!“ įsigijo tarptautines teises už $3,5 mln. Tai tapo pati brangiausia įžymybės nuotrauka pasaulyje. Visas pelnas, gautas pardavus publikavimo teises, buvo atiduotas labdaringai organizacijai UNICEF.
2007 m. gegužės 15 d. Jolie įsivaikino trejų metų berniuką iš Vietnamo, vardu Pax Jolie-Pitt, gimusį 2003 m. spalio 29 d. 2008 m. liepos 12 d. Jolie su Brad Pitt Prancūzijoje, Nicoje susilaukė dvynukų – berniuko Knox Leon Jolie-Pitt ir mergaitės Vivienne Marcheline Jolie-Pitt.
Adolphe Adam
Adolfas Šarlis Adamas (, 1803 m. liepos 24 d. Paryžius – 1856 m. gegužės 3 d. Paryžius) – prancūzų kompozitorius, Prancūzijos instituto narys.
Biografija
Studijavo Paryžiaus konservatorijos Fransua Bualdjė klasėje, nuo 1849 m. konservatorijos profesorius. Vienas mokinių – Leo Delibas. Nuo 1844 m. Prancūzijos instituto narys. 1847 m. atidarė savo teatrą „Théatre National“, tačiau prasidėjus 1848 m. revoliucijai, jį teko uždaryti, o kompozitorius liko skolose.
Kūryba
Kaip operų kūrėjas debiutavo 1829 m., „Opéra–Comique“ teatrui pastačius jo „Petrą ir Jekateriną“ (Pierre et Catherine). Pagarsėjo komiškosiomis operomis ir romantiniais baletais. Sukūrė daugiau, kaip 80 sceninių kūrinių, tarp jų daugiau, kaip 50 operų, 13 baletų, vodevilių. Labiausiai išpopuliarėjo „Žizel, arba Vilisės“ pagal T. Gotjė scenarijų ir „Korsaras“ pagal D. Bairono siužetą. Dar sukūrė kantatų, chorų, mišių, pjesių fortepijonui. Parašė muzikos kritikos straipsnių, memuarus (išleisti 1857–1859 m.) Jo kūriniams būdingos sąsajos su buitinės muzikos žanrais, raiški melodika. Operoje „Kurtys“ nuskambėjusi, antrą gyvenimą įgijo XV a. liaudies dainelė „Ant Avinjono tilto“ (Sur le pont d’Avignon), pajuokianti bažnyčios tarnus, kai popiežiaus sostas buvo perkeltas į Avinjoną. thumb|left|Žizelė – Šarlota Grizi
Kūriniai
Dažniausiai statomi:
Hijamos subprefektūra
Hijamos subprefektūra  – subprefektūra, priklausanti Hokaido prefektūrai Japonijoje, įsikūrusi Ošimos pusiasalyje. Subprefektūrai taip pat priklauso Okuširio sala.
Miestai
Prefektūroje nėra nė vieno miesto.
Miesteliai ir kaimai
Miesteliai ir kaimai kiekvienoje apskrityje.
Antanas Krikščiūnas
Antanas Krikščiūnas (1891 m. birželio 6 d. Ašminta, Prienų apskritis – 1942 m. birželio 16 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, topografas, kartografas.
Biografija
Brolis visuomenės veikėjas Jurgis Krikščiūnas, sūnus partizanas Jurgis Krikščiūnas. 1911–1915 m. studijavo Maskvos geodezijos institute. 1915 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. 1917 m. baigė praporščikų mokyklą prie Karo topografijos mokyklos. Lietuvos atstovybės tarpininkavimu demobilizuotas grįžo į Lietuvą.
1921 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. Užsienio reikalų ministerijos komisijos valstybės sienai su Latvija demarkuoti narys. 1922 m. paskirtas į kariuomenės Generalinį štabą, suorganizavo topografijos dalį (nuo 1929 m. Karo topografijos skyrius), iki 1940 m. skyriaus viršininkas. 1925 m. dalyvavo demarkuojant Lietuvos – Vokietijos (Klaipėdos kraštas), 1939–1940 m. demarkuojant Lietuvos – TSRS valstybės sienas. 1935 m. pulkininkas, 1940 m. daktaras.
TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. iš kariuomenės atleistas. Nuo 1940 m. spalio mėn. – Kauno aukštesniosios technikos mokyklos direktorius, kartu dėstė ir Vytauto Didžiojo universiteto Statybos fakultete, 1941 m. docentas.
Bendradarbiavo karinėje spaudoje. 1937–1938 m. redagavo Kariuomenės štabo „Karo topografijos skyriaus metraštį“.
Kęstutis Kuckailis
Kęstutis Kuckailis (g. 1939 m. sausio 2 d. Taikūnai prie Veisiejų) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas (1993 m.).
Biografija
1962 m. baigė TSRS ginkluotųjų pajėgų Blagoveščensko tankų karo mokyklą, 1975 m. baigė Maskvos R. Malinovskio tankų karo akademiją, joje dėstė taktiką.
Viktoras Bergas
Viktoras Bergas (1906 m. sausio 13 d. Šalkavoje, Ukmergės apskritis – 1983 m. birželio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos gamtosaugininkas, pedagogas, sovietinis partinis veikėjas.
Biografija
SSRS okupavus Lietuvą prisidėjo prie bendro krašto sovietizavimo. 1940–1941 m. Vilniaus apskrities Vykdomojo komiteto pirmininkas. SSRS-Vokietijos karo pradžioje pasitraukė į SSRS. 1942–1944 m. Raudonosios armijos karys. 1944–1945 m. Vilniaus apskrities, 1945–1947 m. Klaipėdos miesto Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1947–1957 m. Medžioklės ūkio valdybos prie LSSR MT viršininkas. 1952 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, 1956–1974 m. Vilniaus universiteto Gamtos fakulteto dėstytojas. 1957–1970 m. Gamtos apsaugos komiteto prie LSSR MT pirmininkas. Jo pastangomis 1957 m. atnaujinta žurnalo „Mūsų girios“ leidyba, 1960 m. įsteigta Lietuvos gamtos apsaugos draugija. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Atminimo įamžinimas
thumb|180px|[[Rykantų ąžuolas]]
Velaitai
Velaitai (ወላይታ Welayta), arba volaitai – tautinė grupė pietvakarių Etiopijoje (Gibės regione), gyvenanti tarp Gibės upės ir ežerų grandinės. Į šiaurę nuo jos gyvena hadijai, į vakarus – kafai. Pietuose yra Abajos ežeras. Velaitai kalba velaitų kalba, kuri priklauso omotų grupei.
Istorija
XIII a. velaitai sukūrė Velaitos vastybę. Tai buvo viena stipriausių valstybių, egzistavusi prieš XVI a. oromo migraciją. XIV a. valstybė tapo Etiopijos imperijos vasale. Tuo metu ją valdė Damoto ir Volaitamolos dinastijos. XVI a. II pusėje Velaita buvo ne kartą puldinėjama oromo genčių. Maždaug tuo metu į valdžią atėjo nauja Tigrajų dinastija, kuri valdė iki pat XIX a.
Valdant valdovui Tona (1890-95), valstybė buvo nukariauta imperatoriaus Meneliko II ir inkorporuota į Etiopijos imperijos sudėtį. Tai pavyko po nuožmių karų, kuriuose nukentėjo abi pusės. XX a. vakarų misionierių dėka velaitų tarpe išplito krikščionybė (protestantizmas). Nuo 1974 m. velaitai administruoti Sidamų provincijoje.
1991 m. perkuriant Etiopiją, velaitams buvo pažadėta nemaža autonomija, tačiau galiausiai jie kartu su ~40 smulkesnių tautų buvo sujungti į daugiaetninį Pietinių tautų, tautybių ir žmonių regioną. Maža to, jie pateko į tą pačią administracinę zoną kartu su daurais, gofais, gamais ir kitomis tautomis. Tik 2000 m., po ilgos kovos, buvo sukurta atskira Velaitų zona.
William Chetcuti
William Chetcuti (g. 1985 m. sausio 7 d.) – Maltos sportinio šaudymo atstovas, kuris specializuojasi dupleto aikštelės šaudymo į skrendančius taikinius rungtyje. Olimpietis ir Maltos vėliavnešys 2004 m. ir 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Biografija
2002 m. Anglijoje vykusiose Sandraugos žaidynėse Chetcuti nusileido tik Indijos atstovui Rajyavardhan Singh Rathore ir Australijos atstovui Russell Mark bei pelnė bronzos medalį. 2004 m. birželio 24 d. Nikosijoje, Kipre, sportininkas tapo Europos jaunimo čempionu ir pasiekė pasaulio jaunimo rekordą (146 taškai kvalifikacijoje). 2004 m. vasaros olimpinės žaidynės buvo debiutinės Maltos šauliui. Kvalifikacijos metu sportininkas surinko 134 taškus ir turėjo dalyvauti papildomame šaudyme dėl paskutinės vietos finale. Prašovęs jau antrą taikinį Chetcuti į finalą nepateko ir galutinėje įskaitoje užėmė 9-ą vietą. 2006 m. Sandraugos žaidynėse sportininkas surinko 179 taškų rezultatą ir tik nusileidęs Indijos ir PAR atstovams iškovojo savo antrąjį Sandraugos bronzos medalį. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Chetcuti surinko 136 taškus ir vėl turėjo dalyvauti papildomame šaudyme dėl paskutinės vietos finale. Nepataikęs į ketvirtą lėkštelę sportininkas į finalą nepateko ir užėmė 8-ą vietą. Tai kol kas sėkmingiausias Maltos sportininkų pasirodymas olimpinėse žaidynėse. 2011 m. pasaulio čempionate Chetcuti užėmė 5-ąją vietą. Tais pačiais metais šaulys laimėjo Pasaulio taurės Pekino etapą ir tapo pirmuoju Maltos sportininku, patekusiu į olimpiadą be specialių paguodos kvietimų pagalbos. 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių metu maltietis surinko 135 taškus ir užėmė 9-ąją vietą. 2013 m. pasaulio ilgavamzdžių šautuvų į skriejančius taikinius čempionate užėmė 5-ąją vietą. 2014 m. pasaulio sportinio šaudymo čempionate po nesėkmingos kvalifikacijos Chetcuti užėmė tik 28-ąją vietą, bet kartu ir įvykdė minimalų kvalifikacinį normatyvą olimpiniam pakvietimui pelnyti.
Artimieji Rytai
thumb|250px|Artimieji Rytai Artimieji Rytai – istorinis ir kultūrinis regionas tarp rytinių Viduržemio jūros krantų ir Persijos įlankos (Vidurinių Rytų). Artimieji Rytai yra dalis Azijos žemyno, taip pat šiam regionui dažnai priskiriama dalis Šiaurės Afrikos. Regionui pavadinimą davė europiečiai, kuriems tai buvo artimiausias Oriento regionas. Šiuo metu, vengiant europocentrizmo, siekiama vartoti terminą Pietvakarių Azija.
Artimųjų Rytų sąvoka
Gana daug neaiškumų sukelia šio termino sankirta su kitu terminu – Viduriniai Rytai. Dažniausiai abu terminai vartojami sinonimiškai, tik skirtingose kalbose labiau paplitęs vienas ar kitas terminas: pvz., anglų kalboje dažnesnis terminas „Middle East“ (Vidurio Rytai), o rusų – „Bližnii vostok“ (Artimieji Rytai). Kadangi Lietuvoje naudojamos abiejų kalbų terminologijos, susidaro painiava. Kai kuriais atvejais terminai yra atskiriami, Artimaisiais Rytais vadinant Levanto valstybes, o Viduriniaisiais Rytais – labiau į rytus nutolusiąsias, ypač Iraną, rečiau Afganistaną).
Šiame regione yra dideli naftos ištekliai ir nuo XX amžiaus vidurio tai viena jautriausių zonų strategiškai, ekonomiškai, politiškai ir kultūriškai.
Artimųjų Rytų šalys
Regiono įtakingiausios valstybės yra Izraelis, Turkija ir Saudo Arabija.
Kitos šalys
Kipras, nors ir yra Artimųjų Rytų geografinėje ir kultūrinėje apsuptyje, bet dėl stiprių istorinių, kultūrinių, politinių ryšių su Graikija ir kitomis vakarų šalimis, paprastai priskiriamas Europai.
Gyventojai
Pagrindinės regiono kultūros – arabų, turkų, kurdų ir žydų, pagrindinės kalbos - arabų, turkų bei kurdų. Artimuosiuose Rytuose atsirado judaizmas, krikščionybė ir islamas. Absoliuti gyventojų dauguma musulmonai, kurie tik Izraelyje yra mažuma, kuriame dominuoja judaizmas. Krikščionių didžiausios išlikusios bendruomenės gyvena Egipte, Libane, Palestinoje ir Sirijoje, bet jų procentas regione nežymus ir nuolat mažėja.
1922 m. Nobelio premijos laureatai
1922 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Rytas (Brazilija)
Rytas – mėnesinis lietuvių žurnalas Brazilijoj, Brazilijos lietuvių mėnesinis žurnalas, leistas 1936–1937 m. ir 1939–1941 m. San Paule.
Istorija
Leido lietuvių meno mėgėjų ratelis „Rytas“. Kai kurie straipsniai buvo spausdinami portugalų kalba.
Balstogės Šrudmiešcės dekanatas
right|thumb|250px|Balstogės arkivyskupijos dekanatai
Balstogės Šrudmiešcės dekanatas  – tai vienas iš 13 katalikų Balstogės arkivyskupijos dekanatų. Dekanas – Antoni Lićwinko.
Parapijos
Dekanate yra 8 parapijos:
Lietuvonis
Lietuvonis (Lytuvonis) senovės lietuvių mitologijoje – dievas, teikiantis lietų. Galimas Perkūno eufemizmas, naudotas XVI a. Dievas minimas M. Strijkovskio 1582 m. bei Danielio Kleino 1666 m. „Geisminyne“ seniau lietuvių garbintų dievų sąraše.
Stasys Petraitis
Stasys Petraitis (1905 m. kovo 26 d. Jekaterinoslave – 1976 m. vasario 16 d. Vilniuje) – aktorius.
Aršakidų dinastija
Aršakidų dinastija, Aršakidai – Partų karalystės valdovų dinastija, valdžiusi 250 m. pr. m. e. – 224 m. e. m. Šios dinastijos atšaka Aršakuni I–V a. valdė Armėnijos karalystę. Jų sukurta imperija dar vadinama Partų imperija. Imperijos kultūrinis ir politinis centras koncentravosi istoriniame Partos regione, bet klestėjimo laikotarpiu ji suvienijo beveik visus Senovės Irano regionus.
Istorija
Karalystė kilo iš istorinio Partos regiono ir iš klajoklių parnų giminės į pietryčius nuo Kaspijos jūros (dab. pietų Turkmėnija ir šiaurės rytų Iranas). Patys Aršakidai, siekdami įteisinti savo valdžią buvusiose Achemenidų valdose, kildino save iš Artakserso II. Pradininkas Aršakas I.
Iš pradžių nedidelė karalystė ypač sustiprėjo valdant Mitridatui Didžiajam (171–138 m. pr. m. e.), kol galiausiai suvienijo ir užvaldė visą Irano plokščiakalnį, ir su pertraukomis kontroliavo Mesopotamiją nuo apie 150 m. pr. m. e. iki 224 m. Tai buvo trečioji vietinė senovės Irano dinastija (po Medijos ir Achemenidų dinastijų). Partai (daugiausia dėl sunkiosios kavalerijos sukūrimo) buvo didžiausias Romos imperijos priešas rytuose ir apribojo jos plėtrą iki Kapadokijos (rytų Anatolijos).
Galingiausi valdovai buvo Mitridatas II ir Fraatas III. Aršakidai ir jų vasalinės karalystės kontroliavo beveik visus prekybinius kelius tarp Azijos ir Romos imperijos. Galios viršūnėje partų įtaka siekė Ubarą Arabijoje, smilkalų kelių sankryžą, kur rasta partams būdingos keramikos (bet, atrodo, kad kai kurie senovės istorikai pervertino ankstyvosios Partų imperijos galią).
Partų galia rėmėsi partizanine raitų klajoklių taktika ir organizaciniais gabumais, reikalingais valdyti didelę imperiją, bet tuo jie niekada neprilygo prieš juos ir po jų egzistavusioms Persijos imperijoms. Atrodo, vasalinės karalystės sudarė didžiają imperijos dalį, o heleniniai miestai džiaugėsi autonomija.
Apie 224 m. imperija ėmė irti, ir paskutinį karalių nugalėjo buvęs vasalas, įkūręs Sasanidų imperiją. Aršakidai žlugo Artabanui V 224 m. e. m. pralaimėjus sukilusiems Sasanidams.
Kitos Aršakidų linijos
Be pagrindinės Aršakidų dinastijos, kuri valdė Partų imperiją, jos atšakos įsitvirtino vasalinėse Partų provincijose Pietų Kaukaze. Visos linijos sudarė giminyste paremtą pan-Aršakidų federaciją. Tarp šalutinių linijų buvo:
Ramono krateris
thumb|right|400px|Ramono kraterio panorama nuo [[Mitzpe Ramon miestelio]] Ramono krateris arba Makhtesh Ramon yra įspūdingas geologinis darinys Negevo dykumoje, pietų Izraelyje. Ramono krateris unikalus tuo, jog yra ne meteoroido suformuotas smūginis krateris, o didžiausia pasaulyje erozinė kara. Krateris yra ~40 km ilgio ir ~2-10 km pločio, forma primenantis ištemptą širdį.
Ant šiaurinio kraterio krašto išsidėstęs mažas Mitzpe Ramon miestelis. Ramono krateris įėina į didžiausio Izraelio nacionalinio parko - Ramono gamtos rezervato sudėtį.
Šilutės gimnazija
Šilutės gimnazija gali reikšti:
Mameris
Mameris – Liuksemburgo miestas, esantis šalies pietvakariuose, 7 km į vakarus nuo Liuksemburgo miesto, prie Mamerio upės. Geležinkelio stotis. Yra bažnyčia, rotušė, aukštoji mokykla, Mamerio pilis, galų ir romėnų pirčių liekanos.
Simonai
Simonai (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Sirenevka, ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kamenskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Epsilon (raidė)
Epsilon (Ε, ε) – penktoji graikų abėcėlės raidė. Išsivystė iš finikiečių hė. Graikų kalboje raidės pavadinimas yra έψιλον, lotynų kalboje – epsilon.
Mėšliai
Mėšliai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km nuo Ceikinių.
Džalilabadas
Džalilabadas – miestas pietryčių Azerbaidžane; rajono centras. Išvystyta vyno, sviesto pramonė.
Istorija
1952 m. gavo miesto teises. Iki 1967 m. vadinosi Astrachanka, Astrachan Bazaru.
Joniškis (Ignalina)
Joniškis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kazitiškio.
Volsungos saga
Volsungos saga – XIII a. legendinė saga apie Volsungų klano kilmę ir nuopolį (tame tarp apie Zygfrydą ir Briunheldą bei burgundų sunaikinimą). Saga daugiausia paremta epine poema. Seniausi šios legendos užrašai išlikę nuo X a. (Ramsundo brėžiniai).
Istorija greičiausiai yra iš V ar VI a. ir apytiksliai remiasi to laikotarpio istoriniais įvykiais vidurinėje Europoje.
1990 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
1990 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai – Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai, vykę 1990 m. kovo 24 d. (šeštadienį). Pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d., tačiau kai kuriose rinkimų apygardose rinkimai neįvyko, kitose daputatas nebuvo išrinktas arba buvo paskirtas miesto valdybos nariu. Pakartotiniai rinkimai į neužimtas deputatų vietas vyko gegužės 19 d. ir lapkričio 24 d. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1933 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Teisinis pagrindas
Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Vilniui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 100 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas.
Antanas Rauchas
Antanas Rauchas (1909 m. sausio 12 d. Ratvyčiuose, Kvėdarnos valsčius – 1959 m. balandžio 29 d. Kaune) – Lietuvos smuikininkas, pedagogas, koncertmeisteris.
Girvainiai (Kėdainiai)
Girvainiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės vakaruose, 1 km į vakarus nuo Pajieslio. Per kaimą eina kelias, atsišakoja keliai į Pajieslį ir Paliepių kelias. Rytuose teka Šušvė (su intaku Girvaine), o vakaruose plyti Lapkalnio miškas.
Mikvah
thumb|200px|Mikvah baseinas
Mikvah – tai specialus baseinas, skirtas ritualiniams apsivalymo ritualams. Apsivalymas atliekamas visiškai pasineriant į vandenį.
Baseinas naudojamas:
Vilniaus Statyba
Vilniaus „Statyba“ – istorinis Lietuvos krepšinio klubas, įkurtas 1964 m. ir egzistavęs iki 1997 m. Vilniuje.
Algis Jurgis Morkeliūnas
Algis Jurgis Morkeliūnas (1941 m. spalio 16 d. Telšiai – 2009 m. gegužės 18 d. Vilnius) – Lietuvos matematikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1959 m. baigė Kapsuko J. Jablonskio vidurinę mokyklą ir įstojo į Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą. Kaip gabus studentas 1961 m. pasiųstas tęsti studijų ir 1964 m. baigė Leningrado universiteto ekonomikos fakultetą, įgijęs ekonomisto-matematiko specialybę. Aktyviai sportavo, žaidė regbio komandoje. 1964 m. paimtas į sovietinę kariuomenę metus tarnavo desantiniuose daliniuose Vidurinėje Azijoje. 1967–1969 m. mokėsi Vilniaus universiteto aspirantūroje (vadovas – dr. Eduardas Vilkas), kur pradėjo tyrinėti grupinių sprendimų uždavinius. Tęsdamas amerikiečių matematikų darbus, parodė, kad parenkant įvairių aksiomų derinius galima gauti įvairius grupinius sprendinius, o naudojant tik labiausiai pripažintas aksiomas, gaunamos visos klasikinės optimalaus sprendinio taisyklės. Savo pirmųjų metų darbus A. J. Morkeliūnas pateikė fizikos-matematikos kandidato disertacijoje „Kai kurie grupinių sprendimų uždaviniai“. Ją apgynė 1970 m. 1991 m. Sankt Peterburgo universitete apgynė disertaciją, 1992 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.
Vilniaus Statyba
Istorija
„Plastiko“ žaidėjai sudarė tais pačiais metais įregistruotos naujos komandos „Statyba“ pagrindą.
Algis Jurgis Morkeliūnas
Biografija
1965–2004 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1974–1979 m. Ekonominės kibernetikos katedros vedėjas. 1977 m. jam suteiktas mokslinis-pedagoginis docento vardas, nuo 1998 m. profesorius. 1979–1985 m. dirbo dar Matematikos ir kibernetikos institute. 1985–1992 m. Ekonomikos instituto vyr. mokslinis bendradarbis. Pablogėjus sveikatai, 2004 m. rugpjūtį išėjo į pensiją.
Vilniaus Statyba
Istorija
1965 m. Vilniaus „Statyba“ tapo „Žalgirio“ draugijos čempione, Lietuvos taurės varžybose užėmė trečiąją vietą. 1966 m. – iškovojo sidabrą Lietuvos pirmenybėse. 1967 m. „Statyba“ tapo reprezentacine Vilniaus komanda ir debiutavo tuometės SSRS „A“ klasės čempionate, kuriame užėmė ketvirtąją vietą.