cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vikingai
Laidojimo kultūra
Pasak rašytinių šaltinių, daug laidotuvių vykdavo jūroje. Laidojama tiek kasant į žemę, tiek deginant, priklausomai nuo vietinių papročių. Dabartinėje Švedijoje dominavo deginimas, tuo tarpu Danijoje – laidojimas, o Norvegijoje panašiai paplitę buvo abu metodai. Laidojimo aksesuarai, randami pilkapiuose, leidžia geriau suprasti, kas buvo laikoma vertinga pomirtiniame gyvenime. Geriausiai apie vikingus papasakoti galinčios kapavietės rastos šiose vietovėse:
Klaidingi stereotipai
thumb|Šiuolaikinis vikingo vaizdinys. Dažnai neteisingai manoma, kad vikingai dėvėjo raguotus šalmus.
Ūgis
Yra nuomonė, kad vikingai buvo aukšti ir dideli vyrai. Ibn Fadlanas ir Europos šaltiniai mini, kad vikingai buvo didelio ūgio. Šiuolaikinės studijos parodė, kad vidutinis vyrų vikingų ūgis buvo 170 cm, moterų – 155 cm. Yra skirtumų, tad aukštesnio rango vikingai neretai būdavo aukštesni (dėl geresnio maitinimosi), bet vikingai, palyginti su šiuolaikiniais žmonėmis, nebuvo aukšti. Kita vertus, palyginti su žmonėmis, gyvenusiais vikingų amžiuje, vikingai buvo aukštesni (tai lėmė genetiniai faktoriai).
1294 m.
1294 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vikingai
Raguoti šalmai
Neskaitant dviejų trijų (ritualinių) šalmų su iškilimais, galėjusių reikšti varnus, gyvates ar ragus, nė vienas pavaizduotas ar išlikęs vikingų amžiaus karių šalmas neturi ragų. Be to, vikingų naudotas artimasis kovos stilius (sustatomos skydų sienos) ragus būtų daręs nepatogius ir pavojingus.
Prie šio nesusipratimo iš dalies prisidėjo XIX a. organizacijos Götiska Förbundet, įkurtos 1811 m. Stokholme, entuziastų platinta idėja, kad skandinavų mitologija gali būti meno objektas.
Įprasti vikingų šalmai buvo kūginiai, pagaminti iš tvirtos odos su medžio ir metalo sutvirtinimais paprastiems kariams ir geležiniai su kaukėmis ir grandiniais šarvais vadams. Tai pagrįsta ankstesniais Vendelio amžiaus šalmais iš vidurio Švedijos. Vienintelis tikras vikingų šalmas rastas Gjermundu vietovėje Norvegijoje. Šis šalmas geležinis ir priskiriamas X a.
Žiaurumas ir apsileidimas
Nepaisant vikingų, kaip plėšikų gyvenusių dėl grobio, įvaizdžio, vikingų visuomenės centras buvo savitarpiškumas asmeniniu, socialiniu ir platesniu politiniu lygiu. Tuo tarpu pasišiaušusio purvino laukinio įvaizdis, siejamas su vikingais populiariojoje literatūroje, yra tikrovės iškraipymas. Ne skandinavų krikščionys parašė daugumą išlikusių pasakojimų, tad tokie šaltiniai yra šališki. Šis požiūris atsirado, nes krikščionys nesuprato pagonybės. Taip pat ir Adomo Brėmeniečio darbuose yra labai abejotinų pasakojimų apie vikingų netvarkingumą ir barbariškumą.
Tačiau dabar žinoma, kad vikingai asmens higienai naudojo įvairius įrankius, pavyzdžiui, šukas, žnypleles, skustuvus ar pritaikytus „ausų šaukštus“. Šukos yra tarp dažniausiai randamų vikingų amžiaus dirbinių. Normanai gamino muilą it jį naudojo ne tik prausimuisi, bet ir plaukams balinti, nes šviesūs plaukai vikingų kultūroje buvo idealas.
Vikingai Anglijoje netgi turėjo nekokią reputaciją dėl perdėtos švaros, nes maudydavosi vienąkart per savaitę, šeštadieniais (priešingai nei anglosaksai). Todėl šeštadienis skandinavų kalbose vadinamas laugardagur/laurdag/lørdag/lördag „prausimosi diena“, nors daugumoje dabartinių skandinavų kalbų reikšmė prarasta (islandiškai „laug“ vis dar reiškia „vonia“ ar „baseinas“).
O dėl Rusios gyventojų, priglaudusių dalį variagų, tai Ibn Rusta pažymi jų švarumą, o Ibn Fadlanas pasišlykštėjęs žmonėmis, kurie rytais naudojasi tuo pačiu indu veidui praustis ir nosiai pūstis. Jo pasišlykštėjimas galėjo kilti dėl kitokio požiūrio į higieną islamo pasaulyje (tekantis vanduo, švarus indas). Nors pastaba išreiškė pasišlykštėjimą, visgi Ibn Fadlanas pažymėjo, kad Rusios gyventojai prausiasi kiekvieną rytą.
Dauguma vikingų buvo prekeiviai, nors kai kurie plėšikavo. Ypač geras taikinys buvo Airijos, Škotijos, Velso ir Anglijos vienuolynai, turėję daug aukso ir sidabro. Kadangi vienuolynai buvo rašymo ir mokymo centrai, labiau tikėtina, kad jų patirtis būtų patekusi į istoriją. Bet daug vienuolynų literatūros buvo sunaikinta per plėšimus.
Kaukolių indai
Žmonių kaukolių panaudojimas gerti taip pat nepagrįstas istorija. Mitas gali būti atsektas iki Ole Wormo Runer seu Danica literatura antiquissima (1636 m.), kur kariai gėrė ór bjúgviðum hausa („iš lenktų kaukolės atšakų“, t. y. ragų) buvo išversta ex craniis eorum quos ceciderunt („iš kaukolių tų, kuriuos jie nužudė“). Indas iš kaukolės gali turėti ryšį su kitomis germanų gentimis ir Eurazijos klajokliais, pavyzdžiui, su skitai s ir pečenegais.
Le Havre AC
Havro AC – Prancūzijos futbolo klubas, įkurtas 1872 m. Havre kaip pirmasis prancūzų futbolo klubas.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1872 m.
Keturi tūzai
Keturi tūzai  – italų 1968 m. sukurtas vesternas, kuriame pagrindinius vaidmenis atliko Terensas Hilas, Badas Spenceris bei Eli Wallach, išgarsėjęs Sergio Leone filme „Geras, blogas ir bjaurus“.
Šis filmas yra metais anksčiau pasirodžiusios juostos „Dievas atleidžia... Aš ne!“ tęsinys.
Santrauka
Nepavykus gauti premijos, jie eina į banką, kurio auksą išgelbėjo, ir jėga atima iš valdytojo premiją.
Tuo metu bankininkas suorganizuota plėšiko Kakopulo pabėgimą iš kalėjimo prieš pat bausmės įvykdymą, mainais už pagalbą susidorojant su Ketu bei Heču. Tačiau Kakopulas, kurį pats bankininkas prieš 15 metų uždarė į kalėjimą, šį nužudo ir pabėga.
Kitą dieną jis užpuola Ketą su Heču ir atima jų pinigus. Bičiuliai seka iš paskos, tačiau Kakopulas specialiai palieka aiškius pėdsakus. Galiausiai vėl visiems susitikus, Kakopulas pasiūlo sandėrį: kažkada jis ir dar 3 draugai įvykdė apiplėšimą ir pagrobė daug pinigų, tačiau už viską teko atsakyti jam vienam, o jo draugai tapo turtingi ir gerbiami žmonės. Dabar atėjo laikas keršyti, o grobis bus kur kas didesnis, nei jis pagrobė iš judviejų. Vienas iš senųjų plėšikų buvo jau nužudytas bankininkas, taigi lieka tik du.
Ketas su Heču sutinka prisidėti, tačiau turi saugotis Kakopulo spendžiamų pinklių, nes šis nuolatos stengiasi draugužiais atsikratyti.
Kovela
Kovela  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietus nuo Narevo, apie 12 km į šiaurę nuo Hainuvkos ir apie 41 km į pietryčius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Baršiškių apylinkė
Baršiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakarinėje dalyje.
Menam Čao Praja
Menam Čao Praja  – upė Indokinijos pusiasalyje, didžiausia Tailande. Susidaro susiliejus Nano ir Pingo upėms ties Nakhonsavanu. Šios upės prasideda kalnuose šalies šiaurėje. Teka į pietus Menamo lyguma. Įteka į Pietų Kinijos jūros Siamo įlanką piečiau Bankoko; sudaro deltą. Ties Čainatu nuo upės atsiskiria Thačino atšaka ir įteka į Siamo įlanką ties Samutsakhonu. Pagal kitus šaltinius upės ištaka laikoma Nano upė, o Pingas intaku.
Baršiškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vaiguvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Užvenčio rajonui. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Šaltenių apylinkės.
Menam Čao Praja
Pagrindinis upės mitybos šaltinis – lietaus vanduo. Musonų metu smarkiai ištvinsta. Menam Čao Prajos vanduo naudojamas ryžių laukų drėkinimui. Žemupyje išvesta daug drėkinimo kanalų. Laivuojama per visą ilgį.
Prie Menam Čao Prajos įsikūrę šie miestai: Nakhonsavanas, Uthaithanis, Čainatas, Singburis, Angthongas, Ajuthaja, Pathumthanis, Nonthaburis, Bankokas.
Juodasis kaimanas
Juodasis kaimanas (Melanosuchus niger) – aligatorinių (Alligatoridae) šeimos roplių rūšis. Paplitęs Amazonės baseino užutėkiuose, senvagėse, užliejamose pievose.
Juodasis kaimanas yra bene stambiausia aligatorinių šeimos rūšis. Suaugęs gyvūnas būna 2,8–4,3 m ilgio (daugiausiai iki 5 m). Sveria nuo 95 iki 100 kg (daugiausiai iki 400 kg). Kūnas juosvas. Smakras su pilkomis juostomis. Ketera driekiasi nuo tarpuakio iki uodegos galo. Nuo kitų kaimanų skiriasi stambesne nors ir siauresne galva, didesnėmis akimis.
Juodasis kaimanas yra vienas pagrindinių Amazonijos grobuonių. Medžioja įvairius gyvūnus: bestuburius, žuvis (tame tarpe šamus, piranijas), varles, gyvates, vėžlius, paukščius. Suaugę kaimanai priklausomai nuo dydžio gali pagauti įvairius žinduolius – beždžiones, tinginius, šarvuočius, pakas, agučius, kapibaras, ūdras, elnius, tapyrus, taip pat anakondas, kitus kaimanus. Jų grobiu gali tapti ir naminiai gyvūnai (kiaulės, karvės, arkliai, šunys). Žmogui taip pat gali būti mirtinai pavojingi. Medžioja daugiausia naktį. Stambų grobį dažnai palieka vandenyje supūti, o paskui praryja gabalais.
Patelė lizde netoli upės padeda 30–60 kiaušinių. Jaunikliai išsirita po 6 savaičių, kai prasideda potvyniai, ir gyvena balose, atokiuose užutėkiuose (iš lizdo motina perneša burnoje). Kiaušiniai ir jaunikliai yra dažnas kitų kaimanų, gyvačių, driežų, žuvų, jaguarų grobis. Paaugę priešų, išskyrus kitus kaimanus, neturi.
Medžiojamas dėl odos ir mėsos. Dabar didžiausią pavojų kelia nykstančios buveinės. Dėl juodųjų kaimanų mažėjimo labai pagausėjo piranijų ir kapibarų.
Vietiniai pavadinimai:
thumb|left|240px|Kaimanų būrelis šildosi
Kyrtanas
Kyrtanas arba sankyrtanas „(pa)minėjimas, kartojimas, pasakymas, pasakojimas“) – hinduistų religinės muzikos žanras; iš Indijos kilusi šventų giesmių (mantrų) atlikimo tradicija, praktikuojama hinduistų šventykluose, ašramuose, religinėse grupėse; turinį sudaro kolektyvinis religinio turinio tekstų giedojimas ar Dievo vardų kartojimas.
Giesmę pradeda vedantysis, o kiti (atlikėjai, klausytojai) vėliau atsako (pritaria) jo maldai. Mantroms pritariama įvairiais instrumentais: fisharmonija, mridanga, cimbolais, vakaruose naudojama ir gitara, smuikas bei kiti instrumentai.
Kyrtanas yra svarbi dvasinė praktika vaišnavizmo tradicijoje Bhakti jogoje, sikhizme, dalyje budizmo krypčių ir kt. Tai vienas iš jogos ir meditacijos būdų. Kirtanas yra grupinė mantros kartojimo forma, o asmeninė malda vadinama džapa. Vaišnavizme populiarios kirtanu atliekamos mantros yra „Harė Krišna“, „Om Namahaja Šiva“, tačiau yra ir daug kitų.
Bhagadvadgytoje rašoma, jog Krišna sakęs, kad didžios sielos nuolat kartoja jo vardą. XVI a. prasidėjus Indijos dvasiniam atgimimui kyrtano tradicija paplito po šalį, o susikūrus Krišnos sąmonės bendrijai – po visą pasaulį.
Indų filosofijoje teigiama, kad kyrtanas aktyvuoja čakras, leidžia patirti ekstazės, ramybės, sąjungos su Dievu, didelės meilės pojūtį. Atliekant kyrtaną neretai šokama, šokiu siekiama atsiverti, išreikšti meilę Dievui, nors galima atlikti ir ramiai sėdint.
Karo vilkai. Desantininkai
'''Karo vilkai. Desantininkai'''  – istorinis serialas apie II pasaulinį karą. Centrinė serialo ašis – „Lengvoji kuopa“ (Easy company), 506-asis desantininkų pulkas, priskirtas prie 101-osios aviacijos divizijos (JAV armija). Veiksmas vyksta nuo treniruočių Toccoa stovykloje, Džordžijos valstijoje iki karo misijų Europoje: JAV desantininkų išlaipinimas Normandijoje, Operacija „Rinkos sodas“, Bastonės apgultis bei Kelšteinhauso užėmimas.
JAV serialas pradėtas rodyti HBO kanalu 2001 m. rugsėjo 9 d. Lietuvoje per BTV kanalą pradėtas rodyti 2011 m. lapkričio 23 d.
Kūrimas
Sprendimui kurti serialą, daugiausiai įtakos padarė Tom Hanks ir Erik Jendresen, praleidę ne vieną mėnesį rašydami scenarijus serijoms. Steven Spielberg rūpinosi galutiniu „visų galų suvedimu“ seriale, nes jis jau turėjo tokios patirties, praeityje filmavęs filmą „Gelbstint eilinį Rajaną“.
Daug smulkių detalių serialo kūrybinei grupei atskleidė Donald Malarkey, buvęs „Lengvosios kuopos“ kareivis, dalyvavęs minėtuose veiksmuose.
Filmavimui HBO kompanija išleido 125 milijonus dolerių, tai buvo pats brangiausias serialas tuo metu. Šį titulą išlaikė iki pradedant filmuoti kitą istorinį serialą „Ramusis vandenynas“, apie tą patį II pasaulinį karą, tik, kad įvykiai vaizduoti jau iš Ramiojo vandenyno fronto.
Filmavimas
Apie 10 mėnesių filmavimo grupė praleido Anglijoje, Hartfordšyro grafystėje įsikūrusiame „Hatfield“ oro uoste. Jame buvo atkuriami įvairūs Europos miestai: Bastonė Belgijoje, Eindhovenas Olandijoje, Karentanė Prancūzijoje.
Bakingamšyro grafystės miestas Hambledenas buvo panaudotas filmuojant pasiruošimo, išsilaipinimui žemyninėje Europoje, scenoms bei vėlesniems epizodams.
Breinzo miestas Šveicarijoje buvo nufilmuotas imituojant veiksmus Vokietijoje ir Austrijoje.
Karoline Krüger
Karoline Krüger (g. 1970 m. vasario 13 d. Bergene) – Norvegijos dainininkė, dainų autorė ir pianistė.
Biografija
Pirmą kartą televizijoje pasirodė būdama 11-os metų, jaunimo laidoje „Halvsju“. 1988 metais atlikėja laimėjo Norvegijos „Melodi Grand Prix“ su daina „For vår jord“. Šiu šiuo kūriniu tais pačiais metais dalyvavo 1988 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Airijoje, kur ten užėmė penktą vietą. Vėliau po dalyvavimo išleistas debiutinis jos albumas „Fasetter“.
Karoline yra ištekėjusi už Norvegijos dainininko Sigvart Dagsland. Turi dvi dukteris Sophie (g. 1998 m.) ir Emma (g. 2002 m.)
Kušleikiai
Kušleikiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Pakražančio.
Ši
Ši – miestas pietų Norvegijoje, Folo regione. Savivaldybės centras. Geležinkelio stotis. Išvystyta medienos ir žemės ūkio pramonė. Stovi akmeninė bažnyčia (nuo viduramžių).
Pašiliai (Jonava)
Pašiliai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Užusalių.
Kožlikai (Hainuvkos apskritis)
Kožlikai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kaime stovi 1793 m. pastatyta ''Šv. Mykolo cerkvė'', kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Kušleikiai (reikšmės)
Kušleikiais vadinami kaimai:
Krūmas
thumb|250px|right|Žydintis krūmas ([[šluotinis raipstas)]] Krūmas – sumedėjęs, neilgaamžis augalas, išgyvenantis maždaug iki 100 metų amžiaus, priklausomai nuo augalo rūšies ir kitų tai lemiančių veiksnių. Jei medžiai paprastai turi vieną kamieną, iš kurio tam tikrame aukštyje išsišakoja šakos, tai krūmai gali turėti keletą kamienų nuo pat šaknų, kurių amžius skirtingas, nes šalia seno kamieno išauga jauni. Tad krūmų kamienai augdami vienas šalia kito yra ir skirtingo amžiaus.
Paprastai krūmai auga nuo 0,8 iki 6 m aukščio. Nors prie krūmų priskiriamas paprastasis lazdynas gali užaugti nuo 3–8 m iki 10-15 m. Lietuvos miškuose dažni krūmai tokie kaip paprastoji avietė, paprastasis lazdynas, paprastasis kadagys. Dalis mums įprastų krūmų priklausomai nuo gamtinių sąlygų ir augavietės gali išaugti ir kaip medžiais, tai paprastasis kadagys, Krantinis gluosnis. Nors dažniausiai augantys kaip neaukšti medžiai miškinė obelis, blindė, dygioji slyva dėl anksčiau išvardintų sąlygų neretai išauga ir kaip krūmai.
Kušleikių apylinkė (Kelmė)
Kušleikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakarinėje dalyje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kelmės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kelmės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Verpenos apylinkės, o dalis Kušleikių apylinkės prijungta prie Verpenos apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Kušleikių apylinkė prijungta prie Šaltenių apylinkės.
Beržytė (Lavoriškės)
Beržytė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 9 km nuo Lavoriškių.
Ugandos šilingas
Ugandos šilingas – Ugandos valiuta. ISO 4217 kodas – UGX. Šilingas padalintas į 100 centų. Simbolis – USh. 1966 m. pakeitė Rytų Afrikos šilingą, bet iš esmės pasikeitė tik pavadinimas.
Meiželiai
Meiželiai – kaimas šiaurės rytų Šilutės rajono savivaldybės dalyje, 2 km į rytus nuo Bliūdsukių.
Kauno Žalgiris 2014–15 m. sezonas
2014–2015 metų sezonas – 70-asis Kauno „Žalgiris“ krepšinio klubo sezonas. Komanda rungtyniavo LKL – pajėgiausioje šalies krepšinio lygoje ir Eurolygoje – pajėgiausiose Europos krepšinio pirmenybėse.
Šiame sezone Kauno „Žalgiris“ septynioliktą kartą triumfavo šalies pirmenybėse, kurių finale rezultatu 4:0 įveikė Vilniaus „Lietuvos Ryto“ klubą. Eurolygoje „Žalgiris“ pasiekė Top 16 etapą, kuriame iškovojo 5 pergales ir patyrė 9 pralaimėjimus. Su tokiu rezultatu komanda liko šeštoje E grupės vietoje ir į atkrintamąsias varžybas (ketvirfinalį) nepateko.
Statistika
LKL (Reguliarusis sezonas)
LKL (Atkrintamosios varžybos)
Eurolyga (Reguliarusis sezonas)
Beržnavienė
Beržnaviene vadinami kaimai:
Rė sala
thumb|right|250px|Rė sala Rė sala − Prancūzijos sala Atlanto vandenyne, Biskajos įlankoje, Antiošo sąsiauryje, prie Šarantos upės žiočių, netoli La Rošelio miesto.
Rė sala dar nuo viduramžių garsėja kaip baltojo aukso − druskos kasykla.
Rė sala yra 30 km ilgio ir 5 km pločio. Plotas apie 85 km². Rė sala priklauso Pajūrio Šaranto departamentui. 2006 m. surašymo duomenimis saloje gyvena 17 600 gyventojų.
Sen Marten de Rė miestelyje yra Ernesto Cognacqo (Ernest Cognacq) (žinomo prancūzų prekybininko) muziejus, o Ars en Rė miestelis yra įtrauktas į Prancūzijos gražiausiųjų miestelių sąrašą.
Hipoksija
Hipoksija (, iš 'mažiau' +  'deguonis') – reiškinys, kai sistemoje, kuri turi turėti tam tikrą kiekį deguonies, jo stinga.
Rė sala
Salą su žemynu jungia 2926,5 m ilgio tiltas, pastatytas 1988 m. gegužės 19 d.
Burnotis
Burnotis (Amaranthus) – burnotinių (Amaranthaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienamečiai arba daugiamečiai žoliniai augalai su šakotu stiebu. Lapai pražanginiai, įvairūs – kiaušiniški, lancetiški, elipsiški ir kt. formų. Žiedai smulkūs, susitelkę kamuolėliais tankiose varpose, galvutėse. Vaisius – dėžutė.
Senasis bronzos amžius
Skirtinguose geografiniuose regionuose senuoju bronzos amžiumi vadinami skirtingi periodai absoliutinės laiko skalės požiūriu. Kai kuriuose Viduržemio jūros regionuose, pvz., Palestinoje, Anatolijoje, Graikijoje ir Iberijos pusiasalyje senasis bronzos amžius prasideda pirmoje III tūkstantmečio pr. m. e. pusėje. Pietinėje Vidurio Europoje senasis bronzos amžius prasideda tarp 2300 ir 2200 m. pr. m. e.
Burnotis
Rūšys
Gentyje yra šios rūšys.
Lietuvoje auga šios rūšys: Kitos rūšys:
Margarita Gedvilaitė
Margarita Gedvilaitė (1929 m. sausio 13 d. Rygoje, Latvija – 2018 m. birželio 12 d. Vilniuje, Lietuva) – choro dirigentė ir pedagogė.
Rė sala
Vasaros mėnesiais Rė sala labai populiari tarp poilsiautojų.
Margarita Gedvilaitė
Biografija
Su tėvais grįžusi į Lietuvą, mokėsi Pasvalyje, o 1947 m. baigė Telšių vidurinę mokyklą. Pirmąsias muzikos žinias gavo iš mokytojų Albino Jasenausko, Domo Andrulio ir Irenos Dylevičienės. 1948–1949 m. Kauno konservatorijoje mokėsi skambinti fortepijonu Balio Dvariono klasė). 1950–1953 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. V. Rovda ir Antanas Ilčiukas).
1953–1958 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Konrado Kavecko klasė). 1976 m. šias žinias gilino Kijevo pedagoginio instituto muzikos kursuose, o 1983 m. stažavo Kijevo R. Čaikovskio valstybinėje konservatorijoje (vadovas prof. P. Muravskis).
Nuo 1958 m. rudens Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Estetinio lavinimo katedros asistentė, nuo 1964 m. – vyr. dėstytoja, nuo 1986 m. – docentė.
1994 m. Vilniaus pedagoginiame universitete suorganizavo dėstytojų ir darbuotojų kamerinį mišrųjį chorą „Ave musica", su kuriuo pasirodė koncertuose, 1996 m. dainavo ir giedojo Prancūzijoje, o 1997 m. Belgijoje ir Vokietijoje.
M. Gedvilaitė – bemaž visų Baltijos respublikų studentų dainų švenčių „Gaudeamus“ Latvijoje, Estijoje ir Lietuvoje dirigentė, Lietuvos studentų dainų švenčių Klaipėdoje (1977 m.), Marijampolėje (1981 m.), Šiauliuose (1984 m.) ir 1985 m. Vilniaus chorų šventės „Dainuok, širdie, gyvenimą" dirigentė. Buvo Vilniaus miesto chorvedžių tarybos narė, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narė, Vilniaus pedagoginio universiteto Pedagogikos ir psichologijos fakulteto tarybos narė (1991–1992 m.) ir šio universiteto senato narė (1992–1996 m.). 1978 m. suteiktas nusipelniusios artistės garbės vardas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Hipoksija
Terminas paprastai naudojamas kalbant apie:
Žalioji meleta
Žalioji meleta (Picus viridis) – geninių (Picidae) šeimos paukštis.
Išvaizda
Maždaug kėkšto dydžio. Nuo pilkosios meletos skiriasi raudonu viršugalviu.
Patino kūno viršutinė pusė gelsvai žalsva, antuodegis geltonas. Viršugalvis raudonas, kakta juoda. Nuo žiočių kampo tęsiasi juodas dryžis, jo vidurinė dalis raudona. Plasnojamosios ir vairuojamosios plunksnos rusvos, su skersiniu šviesiu raštu. Pilvinė pusė balsvai žalsva, krūtinė ir pilvas neryškiai dėmėti, kūno šonų ir pauodegio raštas skersinis. Snapas pilkas. Kojos tamsiai pilkos. Rainelė balsva. Patelės juodas dryžis be raudonų dėmelių, jaunikliai blankesnių spalvų. Išsirita pliki.
Paplitimas
Paplitusi vakarinėje Eurazijoje nuo Atlanto pakrančių iki Volgos slėnio, vakarinės Kaspijos pakrantės, Kopetdago, šiaurėje arealas siekia pietinę Skandinaviją, Kamos žiotis; pietuose Mažąją Aziją, Viduržemio jūros pakrantes.
Lietuvoje negausi, įrašyta į Raudonąją knygą. Pietų Lietuvoje gausi tarp miškų įsikūrusiuose kaimuose, pavyzdžiui, Marcinkonyse. Pasaulyje šių paukščių populiacija stabili.
Biologija
thumb|left|Žaliosios meletos jauniklis left|thumb|Žaliosios meletos kleketavimas Gyvena nedideliuose palei upę augančiuose miškeliuose. Kartais perėti traukia į atokiau nuo vandens telkinių esančius miškus.
1295 m.
1295 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Žalioji meleta
Biologija
Rečiau aptinkama mišriuose miškuose, kartais eglynuose. Nevengia senų sodų bei parkų, ypač, jei ten auga tuopa. Paprastai tylus paukštis, tačiau pavasarėjant pradeda šūkauti ir tarškinti snapu į šaką, sausą medžio viršūnę.
1295 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Žalioji meleta
Dauginimasis
Lytiškai subręsta pirmaisiais gyvenimo metais. Kovo pabaigoje intensyviai apžiūrinėja senus uoksus. Paprastai kala ir naujus uoksus, kelis iškart, patinas vieną, o patelė kitą. Patinas baigia pirmasis, taigi kiaušiniai paprastai sudedami į jo iškaltą uoksą. Uokso kalimas trunka apie 20 dienų. Žaliosios meletos snapas silpnas, todėl uoksui dažnai išsirenka patręšusį gluosnį, kartais lizdas aptinkamas pušyje.
Dėtyje būna apie 6 kiaušinius, peri abu porelės nariai, maždaug 16 dienų. Naktį peri patinas, o patelė nakvoja sename uokse, ryte apsikeičiama vietomis. Dieną paukščiai keičiasi kas 2 valandas. Jauniklius maitina abu, susitikę prie lizdo vienas kito atžvilgiu gali būti net agresyvūs. Paprastai patelė palaukia, kol patinas baigs maitinti geniukus.
Paukšteliai lizdą palieka 24 dienų amžiaus, visa šeimyna laikosi netoli uokso. Paukščiai šūkauja ir nenutolsta vieni nuo kitų toliau kaip per 200 metrų. Jaunikliai miega įsikibę į medžio kamieną.
Mityba
Minta beveik vien rudosiomis skruzdėmis.
Tuniso vėliava
thumb|Tuniso vėliava, kraštinių santykis 2:3
Tuniso vėliavą pirmą kartą 1831 metais įvedė Tuniso bėjus Hasanas I. Ji buvo panaši į osmanų provincijos Tunus vėliavą ir nuo to laiko mažai keitėsi.
Juodosios akies galaktika
thumb|230px|M64 galaktika Juodosios akies galaktika (Mesjė 64) – spiralinė galaktika, esanti Berenikės Garbanų žvaigždyne. Atstumas nuo mūsų iki šios galaktikos yra 17 milijonų šviesmečių. Objektas dar žymimas Mesjė NGC 4826 numeriu. Jos regimasis ryškis – 9,0.
Tamsūs debesys aplink M64 centrą, pelnę galaktikai Juodosios Akies vardą, iš tiesų yra labai dideli, šviesai nepralaidūs dulkių debesys, kuriuose vyksta aktyvi žvaigždėdara. Stebėjimai rodo, kad M64 sudaro dvi aplink centrą besisukančios žvaigždžių sistemos. Viena iš jų yra viduje apimanti 3 tūkstančių šviesmečių skersmens plotą, o kita išorėje, nusidriekusi apie 40 tūkstančių šviesmečių ir besisukanti į skirtingą pusę.
Savitaiga
Savitaiga, autosugestija yra procesas, kurio metu asmuo, treniruodamas ir veikdamas pasąmonę, siekia įteigti sau tam tikrus teiginius, mintis tam, kad šie įsitvirtintų pasąmonėje ir po to nesąmoningai veiktų žmogaus sąmonę.
Istorija
Savitaigos teoriją pagrindė prancūzų vaistininkas Emilis Coué XIX a. Jis pastebėjo, kad medikamentų, kuriuos jis duodavo savo klientams, poveikis priklausydavo nuo žodžių, kuriuos jis pasakydavo perduodamas vaistus. Stebėdamas savo apylinkės gyventojus jis priėjo prie išvados, kad kiekvienas žmogus gali pagerinti savo savijautą, jeigu jis naudos sugestijos formules ir keletą kartų pakartos tam tikrus žodžius. Jo pagrindinė formulė buvo: „''Kiekvieną dieną visais atžvilgiais man darosi vis geriau ir geriau. ''“ kurią kartojant po kiek laiko pasijuntama geriau.
Technika
Pasąmonė pasiekiama savihipnozės arba kartojamų afirmacijų pagalba. Pasąmonės pasipriešinimas įveikiamas itin ryškių vaizdinių pagalba (vizualizacija), kadangi pasąmonės kalba yra vaizdas.
Veiksmingumas
Savitaigos veiksmingumas priklauso nuo:
Autosugestijos metu garsiai arba mintyse nuolat kartojamas sakinys, kol jį priima pasąmonė bei jis įtvirtina. Nepriklauso nuo to, ar mintis turi teigiamą ar neigiamą prasmę. Tikimasi, kad mintis taps savaime suprantamu (pasąmonei) faktu ir taps įsitikinimu, kuriuo neabejojama ir kuriuo bus vadovaujamasi nesąmoningai.
Formos
Savitaiga gali būti nesąmoninga ir sąmoninga. Pastarasis atvejis paprastai dažnesnis. Tačiau ir pirmojo atvejo pavyzdžių gausu kasdieniniame gyvenime (man nesiseka, aš nieko negaliu padaryti; aš nieko nesugebu; esu bejėgis; man nepasiseks, aš nelaimėsiu ir t. t.).
Taikymas
Autosugestija taikoma taip pat ir autogeninės treniruotės bei pozityvaus mąstymo atvejais.
Kutova
Kutova  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Narevo valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Dubėnų apylinkė (Kelmė)
Dubėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakarinėje dalyje.
Super Džonio prisikėlimas
Nepaisant skirtingų kritikų vertinimų, filmas uždirbo daugiau kaip 160 milijonų dolerių.
Santrauka
200px||thumb|left|Super Džonis
Po sužlugdytos misijos Mozambike, agentas Džonis Inglišas leidžia dienas Tibete, kur medituoja ir mokosi kovos menų. Kai atrodo, kad jį visi pamiršo, slaptajai tarnybai MI7 vėl prireikia jo paslaugų.
Sunkiniai
Sunkiniai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 1,5 km į vakarus nuo Užusalių, prie Šešuvos bei Sunkinės upelių ir Kauno–Gaižiūnų geležinkelio.
Giniočiai (Kelmė)
Giniočiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Pakražančio.
Lietuvos ledo ritulio lyga
Nacionalinė ledo ritulio lyga (NLRL) įkurta 2010 m., yra atvirųjų Lietuvos ledo ritulio čempionatų organizatorė. NLRL prezidentas yra Darius Kasparaitis, vyk. direktorius G.Šabūnas, oficialus tinklalapis www.hockey.lt.
Komandos kovoja dėl pereinamosios AKROPOLIO taurės. 2011/2012 m. sezone čempionatas buvo suskirstytas į Aukščiausiąjį ir Pirmąjį divizionus, jame žaidė 26 komandos iš Lietuvos, Latvijos ir Rusijos, iš viso 750 žaidėjų, nugalėtojai – Elektrėnų „ESSM/Energija“ (Aukščiausias div.) ir Klaipėdos „Baltija“ (Pirmas div.).
2011/2012 m. sezonas
Aukščiausias divizionas
1.ESSM Energija Elektrėnai
Vilniaus vaivadija (1926–1939)
Vilniaus vaivadija – viena iš 16 Antrosios Lenkijos Respublikos vaivadijų. Sukurta 1926 m. buvusiosios Vidurinės Lietuvos ir teritorijos tarp Lietuvos ir Sovietų Sąjungos. Vaivadijos plotas 28,9 tūkst. km², gyventojų 1275,2 tūkst. (1931 m.). Administracinis centras — Vilnius. Didžiausi miestai: Vilnius, Ašmena, Dysna, Vileika. Nustojo egzistuoti 1939 m.
Istorija
Į vaivadijos sudėtį įėjo šiaurės rytinės Baltarusijos teritorijos, kurios pagal 1921 m. Rygos taikos sutartį buvo perduotos Lenkijai, taip pat Lietuvos rytinės ir pietrytinės teritorijos, Lenkijos užimtos 1920 m. spalio mėn. Vaivadija apėmė dabartines Lietuvos Vilniaus ir Utenos apskričių dalis, taip pat dalį Baltarusijos Gardino, Minsko ir Vitebsko sričių. Iki vaivadijos sudarymo čia egzistavo laikina kvazivalstybė Vidurinė Lietuva, kuri 1922 m. buvo prijungta prie Lenkijos. Vaivadijos gyventojų daugumą sudarė lenkai, čia taip pat gyveno lietuviai, baltarusiai ir žydai.
Vilniaus paskutinis vaivada buvo Artur Maruszewski (1939 m. gegužės 19 d. – rugsėjo 18 d.). 1939 m. rugsėjo mėnesį Sovietų Sąjunga užėmė rytinę Lenkijos dalį. Pietinė vaivadijos dalis buvo prijungta prie Baltarusijos TSR, o šiaurinė grąžinta Lietuvos Respublikai. Lenkijos valdžios organai veikė pogrindyje. Nuo 1942 m. kovo Lenkijos vyriausybės atstovas Vilniaus apskričiai buvo Zygmunt „Albin” Fedorowicz.
Administracinis suskirstymas
300px|left|thumb|Apskritys [[1937 m.]]
Vilniaus vaivadija buvo suskirstyta į 8 pavietus (apskritis), kurie skirstyti į valsčius ir seniūnijas. Vėliau apskričių skaičius keitėsi.
Lietuviai
thumb|1921 m. gyventojų surašymo Vilniaus vaivadijoje ataskaita
Į vaivadiją įėjo šios lietuvių žemės:
Lietuvos ledo ritulio lyga
2011/2012 m. sezonas
2.Elektrėnų „ESC“
5.Kaliningrado „Delavaja Rus“
6.Vilniaus „Vanvita“
Pirmas divizionas
Rytų konferencija
1.Vilniaus „Ober-Haus“
2.Vilniaus „Vilkai“
3.Juodupės „Juodupė“
4.Vilniaus „Ice Wind“
5.Vilniaus „Hockey Punks“
7.Vilniaus „Lokiai“
1.Kauno „Bizonai“
2.Elektrėnų „Strangers“
3.Kauno „Velniai“
4.Jonava „Week on wings“
5.Kauno „Crazy Puck“
6.Kauno „Monstrai“
Vakarų konferencija'''
1.Klaipėdos „Batija“
2.Šiaulių „Ledo linija“
3.Kretingos „Grifai“
4.Gargždų „Banga“
5.Klaipėdos „Kirai“
6.Klaipėdos „Toras“
Antanas Jurgelionis
miniatiūra|Dr. Antanas Jurgelionis su Lietuvos krepšinio rinktinės žaidėjais 1937 m. Rygoje, laimėjus Europos krepšinio čempionato aukso medalius.miniatiūra|dr. Antanas Jurgelionis delegacijos vadovas su Lietuvos krepšinio rinktine Rygoje, 1937 m. Europos krepšinio čempionate pirmas iš kairės antroje eilėje.
Antanas Jurgelionis (1894 m. balandžio 14 d. Aknystoje, Rusijos imperijoje – 1976 m. spalio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas, nepriklausomybės kovų dalyvis, nepriklausomos Lietuvos Respublikos karininkas (atsargos pulkininkas leitenantas), tautinės kūno kultūros sistemos kūrėjas, Lietuvos Sporto Lygos (Tautinio olimpinio komiteto) vadovas, Lietuvos kariuomenės fizinio lavinimo sistemos kūrėjas, sporto medicinos ir gerontologijos pradininkas Lietuvoje, gerontologas, medicinos mokslų daktaras.
Biografija
Gimė 1894 m. Aknystoje (Latvija), lietuvio raštininko Jono Jurgelionio ir Marijonos Jasiūnaitės-Jurgelionienės šeimoje. Netrukus šeima persikėlė gyventi į Petrogradą (Sankt Peterburgą).
1916–1918 m. studijavo Sankt Peterburgo karo medicinos akademijoje. Po bolševikų revoliucijos Rusijoje, kurį laiką neturėjo galimybės grįžti į Lietuvą. Tai pavyko tik 1920 m.
1921–1925 m. studijavo mediciną Paryžiaus Sorbonos universitete. A. Jurgelionį galima pagrįstai laikyti pirmuoju šalies sporto mokslininku, nes 1925 m. A. Jurgelionis ten parašė daktaro disertaciją sporto medicinos tema.
1926 m. grįžo į Lietuvą susižavėjęs profilaktine kūno kultūros reikšme. Kaune dirbo gydytoju ir kūrė fizinio lavinimo sistemos planą. Nuo 1924 m. apie tai nuolat rašė Lietuvos spaudoje. Kaune pradėjo dirbti Karo sanitarijos valdyboje fizinio lavinimo inspektoriumi ir dėstyti S. Daukanto mokytojų seminarijoje. Vienas iš Lietuvos sporto lygos, (faktinis Lietuvos Tautinis Olimpinis Komitetas) veikusios 1922–1932 m. kūrėjų, 1926–1929 m. jos vadovas. 1928 m. vadovavo Lietuvos sportininkų delegacijai 1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Taip pat buvo išrinktas į Pasaulinio sporto medicinos gydytojų kongreso organizacinį komitetą. Suorganizavo „Sporūtos“ sportinį sąjūdį, didelį dėmesį skyrusį higienai, mankštai, organizmo grūdinimui ir patriotiniam auklėjimui. 1929 m. prie Švietimo ministerijos organizavo fizinio auklėjimo referentūrą ir pats buvo referentas. Subūrė Fizinio auklėjimo draugiją, kuri tapo metodiniu centru, paskelbė draugijos įstatus, išleido vadovėlį. 1931 m. įsteigė ir redagavo žurnalą „Fiziškas auklėjimas“, parengė Kūno kultūros įstatymo projektą. Kūno kultūros rūmų statybos iniciatorius ir 1932–1934 m. jų pirmasis direktorius, Aukštųjų kūno kultūros kursų steigėjas. 1932 m. pradžioje, tarpininkaujant aistringam Lietuvos sporto rėmėjui, operos primarijui Kiprui Petrauskui, inicijavo Kauno miesto sode esančio vasaros teatro pastato pritaikymą sporto reikalams. Salė buvo gerai apšviesta ir apšiltinta, įrengti krepšiai, pradėta treniruotis žiemą – buvo surengtos ir pirmosios žiemos krepšinio varžybos salėje.
A. Jurgelionis buvo 1932 m. vasaros olimpinių žaidynių Los Andžele teisėjas meno varžybų muzikos srityje.
Nuo 1933 m. buvo Lietuvos prezidento ir ministro pirmininko šeimos gydytojas.[2]
Dr. A. Jurgelionis nusipelno sporto mecenato vardo. Jis buvo įsteigęs keletą pereinamųjų prizų. Vienas iš jų – daili statulėlė, skirta estafetiniam plaukimui per Nemuną.[3] O 1937 m. žiemą jis surengė Kauno studentų tarpkorporacinį krepšinio turnyrą, skirtą dr. Jurgelionio taurei laimėti.
1937 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės vadovu pasirengti ir dalyvauti II Europos krepšinio čempionate Rygoje buvo paskirtas atsargos pulkininkas A. Jurgelionis. Rinktinė rengėsi čempionatui pirmiausiai Kauno kūno kultūros rūmų salėje, vėliau ir Antano Jurgelionio sodyboje Vilkaviškio apskrityje. A.Jurgelionis sportininkams leido ne tik gyventi pas save, bet ir pasirūpino jų maitinimu, buitimi. Po pergalės Europos čempionate, dar nenurimus džiaugsmo bangoms, apėmusioms visą šalį, plk. A. Jurgelionis išsakė tokias pranašiškas ir artimai, ir tolesnei mūsų krep- šinio ateičiai mintis: „Pergalė nuaidėjo visoje Europoje ir padarys didžiulę ir dabar neįkainojamą propagandą Lietuvai ir jos jaunam sportui. Pagarba lietuviui ir Lietuvai jau įkvėpta. Pagaliau krepšinis, kaip intelektualus žaidimas, yra mums itin priimtinas ir propaguotinas. Čia jame surasime tą tašką, kuriame galėsime ir toliau tarti savo svarų ir stiprų žodį.“[2]
A.Jurgelionis publikavo straipsnius leidiniuose „Lietuvos aidas“, „Karys“, „Kūno kultūra ir sveikta“ sporto ir sporto medicinos temomis. A. Jurgelionis skaitė paskaitas, įkūrė pažangią fiziologijos ir medicinos kontrolės laboratoriją. 1936 m. parengė valstybinio kūno kultūros ženklo nuostatus. 1938 m. uždarius AKKK, dirbo VDU kūno kultūros katedros vyr. asistentu. Išleido knygas: „Kariuomenės fiziškas lavinimas“ (Kaunas, 1929), „Fiziškas lavinimas: paskaitos, skaitytos Vytauto Didžiojo metais kūno lavinimo ir medicinos kontrolės kursuose“ (Kaunas, 1930), „Sporūta: Kūno kultūros rūmų sporto talka“ (Kaunas, 1933), apie 100 jo straipsnių publikuota periodikoje. 1939 m. paskirtas Vilniaus apskrities gydytoju.
1948–1951 m. Respublikinės priešmaliarinės stoties vedėjas, daug prisidėjo prie maliarijos likvidavimo Lietuvoje. 1960–1969 m. dirbo Epidemiologijos, mikrobiologijos ir higienos institute, 1960 m. įkūrė Gerontologijos ir geriatrijos skyrių ir jam vadovavo. 1960–1969 m. Gerontologų ir geriatrų mokslinės draugijos, įkurtos jo iniciatyva, pirmininkas. 1964 m. A. Jurgelioniui suteiktas Lietuvos nusipelniusio gydytojo vardas. Brolis – poetas, vertėjas, visuomenės veikėjas Kleopas Jurgelionis.
Įvertinimas
miniatiūra|dr. A. Jurgelionio bareljefas LKKA
Šaltiniai
2. https://www.kam.lt/download/22659/2011-8-9%20%201%20psl%20pataisytas.pdf
3. Didelės plaukiojimo rungtynės Kaune. Sportas, 1927, nr. 53, p. 560.
4. http://www.kksd.lt/index.php?4276206154
5. http://atminimas.kvb.lt/asmenvardis.php?asm=n
6. Balčiūnas, Algimantas. Sporto pradininkams ir puoselėtojams pagerbti. – Iliustr. // Kauno diena. – 1995, rugpj. 4, p. 1.
Abejonė
Abejonė – būsena tarp tikėjimo ir netikėjimo, apima neapibrėžtumą arba nepasitikėjimą, faktų, motyvų ar sprendimo užtikrintumo trūkumą. Dėl abejonės atmetami arba atideda tam tikri veiksmai, kurie manoma, gali būti klaidingi ar sukelti nepageidaujamas rezultatus. Abejonė taip pat gali būti apibrėžta, kaip neapsisprendimas tarp dviejų ar daugiau pasirinkimų, kuris iš jų geriausias.
Bel Ilio sala
thumb|right|250px|Bel Ilio sala Bel Ilio sala − Prancūzijos sala Atlanto vandenyne, Biskajos įlankoje, prie vakarinių Bretanės krantų; 14 km nuo Kibereno kyšulio.
Napoleono I laikais sala vadinta Žozefinos sala (Île Joséphine).
Administraciniu lygiu sala skirstoma į keturias komunas: Bangor, Le Palais, Locmaria ir Sauzon, kurios kartu sudaro Bel Ilio kantoną.
Istorija
Bretonų kalba saloje gyvavo iki 1970 m.
George Murdock
Džordžas Piteris Merdokas (George Peter Murdock, 1897 m. gegužės 11 d. – 1985 m. kovo 29 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų antropologas, tarpkultūrinių tyrimų krypties pradininkas.
Biografija
Gimė fermerių šeimoje, kurioje 5 kartos vertėsi ūkininkavimu. Jeilio universitete įgijo Amerikos istorijos bakalauro laipsnį. Mokėsi Harvardo teisės mokykloje, bet po metų išvyko į kelionę aplink pasaulį ir susidomėjo tradicine materialine kultūra ir antropologija. 1925 m. Jeilio universitete įgijo antropologijos daktaro laipsnį. Dirbo jame antropologijos katedros vadovu. 1960–1973 m. dirbo Pitsburgo universitete.
Veikla
Merdoko sukurtas tarpkultūrinio palyginimo metodas – klasikinės kiekybinės duomenų analizės metodologijos antropologijoje pagrindas. Merdokas, panaudodamas 250 atrinktų reprezentatyvių visuomenių imtį, siekė nustatyti kultūros elementų išsidėstymo įvairiose kultūrose koreliaciją bei pasekti istorinės raidos trajektorijas – tiek bendrai, tiek ir tam tikruose kultūriniuose regionuose ar panašiuose kultūros tipuose. Šiuo metodu imta naudotis siekiant sukaupti ir panaudoti kultūrinius-antropologinius duomenis iš viso pasaulio, kad būtų galima patikrinti bendrąsias žmonių kultūrinio elgesio hipotezes (tam tikslui Jeilyje įkurtas duomenų bankas – HRAF).
Pasak Merdoko, patikrinti bendruosius kultūros dėsnius galima tik nuosekliai laikantis tam tikros procedūros. Jis išskyrė 4 etapus: 1) hipotezių ir teoremų sukūrimas; 2) jų tikrinimas; 3) kritinė rezultatų analizė arealo ir pasiskirstymo požiūriu; 4) detalus išimtinių/negatyvių atvejų tikrinimas.
Trastamarų šeima
thumb|Trastamarų giminės herbas Trastamarų šeima – Pirėnų pusiasalio karalių dinastija, kuri iš pradžių valdė Kastiliją nuo 1369 m., o po to valdžią išplėtė į Aragoną, Navarą ir Neapolį. Tai Anskaridų dinastijos neteisėta atšaka.
Trastamarų šeima valdė Kastiliją, kai šis kovojo su Aragonu. Dėl painių giminystės ryšių dažnai kildavo kovos dėl teisės į karaliaus sostą. Dinastija valdė nuo Henriko II laikų iki sostų sujungimo valdant Izabelei Kastilietei ir Ferdinandui Aragoniečiui.
Istorija
Mirus Kastilijos karaliui Alfonsui XI 1350 m., karaliumi tapo jo vyriausias sūnus Petras. Jo tėvas buvo vedęs Mariją Portugalę, bet turėjo viešą meilės romaną su Eleonorą Guzmaniete. Alfonso XI nesantuokiniai vaikai su Eleonora, vadinami Trastamarais, tapo Petro varžovais dėl sosto. Dėl asmeninės istorijos, kurią sudarė ir politinių priešų žudymas, Petras jo priešų buvo pramintas Žiauriuoju. Įtampą padidino tai, kad Petro motina suėmė ir nužudė Eleonorą Guzmanietę.
Petras nugalėjo Henriko Trastamaros vadovaujamą koaliciją 1356 m. Po to jis savo varžovus nugalėjo Nájeroje 1360 m. ir įvykdė netikriems broliams Chuanui ir Pedrui mirties bausmes. Henrikas turėjo bėgti iš Aragono į Prancūziją, kai šis pasirašė taikos sutartį su Kastilija 1360 m. thumb|right|Henrikas stebi mirties bausmės įvykdimą Petrui, Grandes Chroniques de France. Įgijęs Kastilijoje rėmėjų dėl ryšių su Alfonsu XI ir Petro karinių išsišokimų, Henrikas sudarė sąjungą su Aragonu ir Prancūzija, gavo konsteblio Bertrand du Guesclin vadovaujamų samdinių ir pasikėsino į Kastilijos sostą 1365 m. Petras gavo Edvardo, Juodojo princo, Anglijos karaliaus Eduardo III sūnaus paramą apginti sostą mainais į kai kurias žemes. 1367 m. balandžio 13 d. Petro ir Edvardo kariai nugalėjo jungtinę Henriko armiją, paėmė į nelaisvę Bertrand du Guesclin. Edvardas susirgo, o Petras nedavė žadėtų žemių, tad Anglija nustojo tiekti paramą. 1369 m. kovą su Aragono ir Prancūzijos parama bei remiamas svarbiausių Kastilijos miestų Henrikas nugalėjo Petro armiją. Henrikas buvo pats asmeniškai atsakingas už brolio mirtį.
Henrikui įžengus į sostą atsirado nauja aukštuomenė, kai jis padalino žemes ir privilegijas. Naujųjų didikų atsiradimas sukėlė nepasitenkinimą ir nestabilumą šalyje. Daug kilmingųjų bandė atgauti prarastas žemes. Tačiau Henrikas atmušė Portugalijos, Granados ir Navaros įsiveržimus.
Henrikas buvo susitaręs su Aragono karaliumi Petru IV dėl vaikų vestuvių. Henriko sūnus Jonas vedė Petro dukrą Eleonorą 1375 m. birželio 18 d. Pagimdžiusi tris vaikus Eleonora mirė 1382 m. po septynerių santuokos metų.
1379 m. mirus Henrikui karaliumi tapo Jonas I. Jis vedė Portugalijos karaliaus Ferdinando I Portugalo dukrą Beatričę. Todėl jis bandė nesėkmingai užimti Portugalijos sostą po Ferdinando mirties 1383 m. Jonas mirė netikėtai 1390 m.
Dėl netikėtos Jono mirties karaliumi tapo dvylikos metų Henrikas. 1393 m. palaukęs tik dvejus metus Henrikas pradėjo valdyti savarankiškai, kai Kastilijoje vyko prieš žydus nukreipti smurto protrūkiai. Vienas svarbiausių jaunojo karaliaus nuopelnų buvo Kanarų salų užėmimas. 1406 m. Granadai įsiveržus į Murkiją, Henrikas mirė turėdamas 27 metus.
Jonas II, Henriko sūnus, tapo karaliumi tik dvejų metų amžiaus. Henriko brolis Ferdinandas I ir Jono motina Katerina Lankasterė buvo regentais.
Jam būnant regentu, Ferdinandas buvo išrinktas Aragono karaliumi Kaspės kompromisu 1412 m. Trastamarai tapo Aragono ir Kastilijos karaliais. Jonas II pradėjo valdyti savarankiškai po motinos mirties 1418 m. Jis buvo Aragono karaliaus Alfonso, kuris valdė po Ferdinando mirties, pusbrolis. Jonas vedė Alfonso seserį Mariją, o Alfonsas vedė Jono seserį Mariją. Jonas II Ferdinando I vaikams suteikė daug žemių Kastilijoje atsidėkodamas už jo regentavimo metus.
Jonas II neturėjo visuotinai pripažinto autoriteto, tad Kastilijoje vyko didikų kovos dėl žemių ir valdžios. 1420 m. Joną II pagrobė jo pusbrolis Henrikas. Jis valdė Jono II vardu beveik metus, kol šis pabėgo padedamas draugo ir būsimo rūmų favorito Álvaro de Luna, kuris buvo pramintas Don Alvaru.
1429 m. Alfonsas V liepė savo giminaičiams bendrai pulti Kastiliją. Naujasis Jono konsteblis Don Alvaro pasiekė paliaubas ir pašalino visas Aragono atšakos Trastamaras iš Kastilijos. Jono II autoritetas tuo metu smuko ir jis galiausiai atidavė visą valdžią Don Alvarui, kuris sukūrė kilmingųjų oligarchiją. 1439 m. Don Alvaras pralaimėjo kilmingiesiems, kurie susidėjo su Alfonsu V ir 1443 m. Jonas II pateko į kito pusbrolio Jono nelaisvę, o Kastilijoje kilo anarchija. Ji baigėsi 1445 m., kai Don Alvaras nugalėjo Olmedo mūšyje, o Jono II pusbrolis Henrikas žuvo jame.
1453 m. Don Alvarui viešai įvykdyta mirties bausmė apkaltinus tironija. Kitų metų liepą mirė Jonas II ir karaliumi tapo jo sūnus Henrikas IV.
Henrikas IV buvo nepopuliarus valdovas daugiausiai dėl to, kad mėgo maurų madą ir priešinosi Granados puolimui. 1440 m. jis, būdamas 15 metų, vedė Ferdinando I anūkę Blanšą. Vedybos nepavyko, nes Henrikas nesugebėjo jų užtvirtinti vestuvine naktim. 1455 m. jis vedė antrąkart Joaną Portugalę. 1462 m. ji pagimdė princesę Joaną, kuri kortesų buvo pripažinta įpėdine. 1464 m. kelios kilmingos šeimos pareiškė, kad princesės Joanos tikrasis tėvas yra Henriko IV favoritas Beltran de la Cueva.
Kilmingieji privertė Henriką perleisti valdžią Alfonsui 1465 m., bet šis po mėnesio mirė. Per kovas dėl sosto karalienė Joana pastojo, kai buvo laikoma įkaite. Ši nuodėmė dar labiau susilpnino jos dukros šansus tapti karaliene ir atvėrė kelią Jono II dukrai Izabelei.
Pagal Toros de Guisando paktą Izabelė tapo Henriko IV įpėdine, o kilmingieji atnaujino priesaiką jam. Greitos Izabelės vedybos buvo viena iš sutarties sąlygų, bet Henrikas priešinosi jos ir Ferdinando, kuris buvo Sicilijos karalius ir Aragono sosto įpėdinis, sąjungai 1469 m. ir pažeidė sutartį. Jis įpėdine vėl paskelbė savo dukrą Joaną ir prasidėjo dešimtmetį trukęs pilietinis karas. Izabelės rėmėjai laimėjo su Aragono pagalba.
Beržnavienė (Kazlų Rūda)
Beržnavienė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 5 km nuo Bagotosios.
Sobekneferu
thumb|Sobekneferu Sobekneferu (valdė apie 1787−1783 m. pr. m. e.) – paskutinė dvyliktos Egipto dinastijos valdovė. Antroji karalienė visoje Egipto istorijoje. Amenemio III duktė. Jos vardas reiškia „Sobeko gražuolė“. Buvo ištekėjusi už brolio, faraono Amenemio IV. Tapo karaliene, kadangi Amenemis IV nesusilaukė įpėdinio. Pagal Turino kanoną, valdė 3 metus, 10 mėnesių ir 24 dienas. Nežinomi jos pastatyti monumentai, tačiau išliko daugybė statulų. Manoma, kad Sobekneferu statė „priedus“ prie Amenemio III monumentų. Jos valdymo metu baigtos Amenemio I laidojimo šventyklos statybos Havaroje. Jos kapavietė nerasta, spėjama, kad tai galėtų būti piramidės kompleksas Mazgunoje (prie Dahšūro) šiauriau Amenemio IV pastatytojo. Pati piramidė laidojimui nenaudota, Sobekneferu ir Amenemis IV tikriausiai palaidoti kur netoliese.
NUTS:UK
NUTS:UK – JK suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistema.
1296 m.
1296 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mesjė 65
thumb|200px|M65 galaktika Mesjė 65 (dar žymima NGC 3623 ) – spiralinė galaktika, esanti Liūto žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra ~35 milijonai šviesmečių. Objekto regimasis ryškis yra 10,3. Galaktiką supa dulkių juosta.