cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plateliai
Legendos
A. Vienuolis užrašė legendą apie taurią baudžiauninko Gervazo meilę Platelių kunigaikštytei. Įnoringa mergelė pažadėjo tekėti už baudžiauninko, jei šis suras nuskendusias ežere jos deimantines šukas. Ilgai nardė Gervazas, kol jas surado. Tačiau kunigaikštytė tik pasijuokė iš jaunuolio…
Ritinis
thumb|300px|Ritinio varžybos [[Vilnius|Vilniuje.]] Ritinis (taip pat vadinama „ritinys“ arba „ripka“) – neolimpinė sporto šaka, komandinis žaidimas. Jis žaidžiamas futbolo aikštėje su guminiu ritiniu ir ritmuša (lazda) riestu galu. Žaidimo esmė: dvi komandos po septynis žaidėjus (įskaitant vartininką) sustoja viena prieš kitą ir stengiasi išritinti ritinį per varžovų aikštės pusę už linijos (gauna 1 tašką) arba pataikyti į vartus (3 taškai), laimi komanda surinkusi daugiau taškų.
Istorija
Ritinio sporto šaka kilo iš lietuvių liaudies žaidimo. Ritinis žaidžiamas nuo XVII a., jo aprašymas aptinkamas XVII a. rašytiniuose šaltiniuose. Savo raštuose žaidimą mini Simonas Daukantas ir Motiejus Valančius „Palangos Juzėje“. Ritinis buvo daromas iš ruplėto beržo ir apkaustomas metaliniu lankeliu.
Skirtingose vietovėse buvo skirtingai vadinamas: Seinuose, Molėtuose, Užventyje, Kupiškyje, Tauragėje – „ripka“, Klaipėdos krašte – „rifle“, o pietryčių Lietuvoje – „katilka“.
XIX a. pabaigoje ir XX a. pirmojoje pusėje, sodžiams pradėjus skirstytis į viensėdžius, šio kolektyvinio liaudies žaidimo populiarumas sumažėjo.
Ritinį į stadioną perkelti ėmėsi kūno kultūros mokytojas Karolis Dineika. 1923 m. jis apibendrino ritinio taisykles, nustatė komandų žaidėjų skaičių ir žaidimą perkėlė į futbolo aikštę. Tais pačiais metais Kaune įvyko pirmos oficialios ritinio rungtynės, 1957 m. – pirmosios oficialios ritinio varžybos tarp Vilniaus ir Kauno komandų. Jos yra laikomos ritinio kaip sporto šakos pradžia. Nuo 1961 m. rengiamas Lietuvos čempionatas. Pirmojo čempionato nugalėtojais tapo ir pereinamąjį gintarinį prizą namo parsivežė komanda iš Plungės, suburta „Linų audinių“ futbolo komandos pagrindu. Tai – Jonas Dirvonskis (kapitonas), Stasys Šleinius, Stasys Pronckus, Benas Mickevičius, Steponas Gudas, Stasys Žalimas, Antanas Česnauskas ir Romanas Daumantas, taip pat komandos įsteigėjas ir treneris Vladas Česnauskas.
Vyksta tradiciniai turnyrai, taurės varžybos.
Taisyklės
Dabar ritinis žaidžiamas futbolo aikštėje, arba panašių išmatavimų stačiakampėje aikštelėje ant žolės. Žaidžiama 2 kėlinius po 20 min. gryno laiko su 10 min. pertrauka. Žaidžia dvi komandos po 7 žaidėjus, tarp jų vienas vartininkas. Komandoje gali būti 5 atsarginiai žaidėjai. Žaidėjų keitimas neribojamas, tiktai aikštėje negali būti daugiau kaip 7 žaidėjai. Reikmenys: ritinio (kieto gumos disko) skersmuo 17–18 cm, storis – 2,5 cm, svoris 600–700 g. Ritmuša (lazda) riestu galu, ne ilgesnė kaip 150 cm, riesto galo ilgis ne daugiau kaip 40 cm ir jis neplatesnis kaip 10 cm (vartininko iki 15 cm).
Žaidimo tikslas – išritinti ritinį per varžovų ginamą aikštės galinę liniją (vienas taškas) arba įritinti į vartus (trys taškai). Laimi komanda, surinkusi daugiausia taškų. Varžomasi du kėlinius po 20 min. gryno laiko, tarp jų 10 min. pertrauka. Ritinis ridenamas (metamas) link varžovų komandos, oru skrieti gali ne daugiau kaip 10–12 metrų. Ridenamo ritinio greitis siekia 30–35 m/s. Stabdyti ritinį galima tik ritmuša, o kai ritinys pilnai nesustabdomas ritmuša, galima stabdyti bet kuria kūno vieta. Sustabdžius ritinį, per 10 sek. būtina jį ridenti atgal. Vartininkas – vartininko aikštelėje (20 m nuo galinės linijos) gali sustabdyti ritmuša arba bet kuria kūno vieta, kitoje aikštės vietoje kaip eilinis žaidėjas. Jeigu komanda prasižengia, baudinys metamas iš prasižengimo vietos, o jeigu pražanga įvyksta vartininko aikštelėje metamas baudinys į vartus nuo 16 metrų (du taškai).
Federacija
1958 m. įkurta Lietuvių liaudies žaidimų federacija (pirmininkas Karolis Dineika). Jos sudėtyje buvo ritinio sportas, kuriam vadovavo pirmininko pavaduotojas Vytautas Steponaitis. 1973 m. įkurta Lietuvos ritinio federacija; 1997 m. perregistruota į Lietuvos ritinio sporto federaciją (LRSF). Nuo 1997 m. jai vadovauja prezidentas Rimantas Diržius.
Buvę prezidentai: 1973–1980 m. R. Galinis, 1980–1983 m. B. Čiutys, 1983–1989 m. P. Stakionis, 1989–1997 m. S. Mikašauskas.
Federacija yra Lietuvos neolimpinio komiteto narys.
Sporto klubai
2011 m. ritinį kultivavo apie 180 sportininkų Plungės, Vilkaviškio, Kupiškio, Šiaulių, Kauno, Vilniaus, Klaipėdos miestuose ir rajonuose.
Šilupis (Minija)
Šilupis – nedidelis upelis Lietuvoje, Plungės rajone; Minijos kairysis intakas. Prasideda Žemaičių aukštumoje, 2 km į rytus nuo Vieštovėnų. Teka į šiaurės vakarus. Įteka į Miniją 134,3 km nuo jos žiočių, Juodeikių apylinkėse, ties tiltu per Miniją.
Intakas: Čiurlenis (kairysis, 2,9 km).
Žemupys patenka į Minijos ichtiologinį draustinį. Prie Šilupio ir Minijos santakos stūkso Vieštovėnų piliakalnis. Prie upės stūkso S. Mingėlos paminklinis ąžuolas (17 m aukščio, 7,5 m kamieno apimties).
Upėvardis kildo nuo žodžio šilas („spygliuočių miškas, žalgiris“).
Pavasarinis pelėžirnis
Daugiametis, 20-50 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, storas, gumbuotas. Stiebas stačias, kartais šakotas. Lapai poromis plunksniški, sudaryti iš 2-3 porų lapelių, jų lapkočiai latakiški, prielapiai stamboki, su smailiaviršūne skiaute. Žiedynai - ilgakotės retos kekės iš 3-8 palinkusių žiedų. Taurelė varpiška, trumpa, su nevienodo ilgio danteliais ir įžambiai nukirstu vamzdeliu. Vainikėlis gana didelis, 1,3-2 cm ilgio, iš pradžių raudonai ar mėlynai violetinis, vėliau mėlynas, o į žydėjimo pabaigą žalsvai melsvas. Vaisius - įstriža, plokščia, 3-5 cm ilgio ir 0,5-0,7 cm pločio ruda ankštis su 8-12 sėklų. Sėkloms prinokus, ankštis sprogsta ir išsvaido sėklas.
Žydi balandžio - gegužės mėn. Dažnas visoje Lietuvoje. Auga pavieniui arba nedideliais sąžalynais ūksmėtuose lapuočių ir mišriuose miškuose, krūmuose, daugiausia vidutinio drėgnumo kalkinguose priemolio dirvožemiuose. Medingas, turintis alkaloidų. Žolę noriai ėda galvijai. Perspektyvus kaip dekoratyvinis augalas. Šaknyse yra gumbeliai su oro azotą fiksuojančiomis bakterijomis, be to, jos sudaro ir mikorizę.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 42 psl.
1886 m.
1886 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Mirtys
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Būdai
Būdais vadinami kaimai:
Lačionys
Lačionys – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Pivašiūnų, prie kelio.
Istorija
XIX a. pab. Lačionys (Latviancai) pateko į Trakų apskrities Butrimonių valsčių, priklausė Alytaus dvarui.
Subačiškės
Subačiškės – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Plutiškių. Seniūnaitijos centras. Pro kaimą teka Vabalkšnės aukštupys (su intakais – Lape, Asiniu). Praeina kelias, taip pat keliai į Plutiškes pro Pavabalkšnį. Yra Pirmojo pasaulinio karo Vokietijos imperijos karių kapai.
Lačionys
Gyventojai
thumb|left|160px|Kaimo kryžius
Subačiškės
Istorija
Tarybiniais metais – Plutiškių kolūkio pagalbinė gyvenvietė. Veikė kultūros namai.
Būda (Vilkaviškis)
Būda – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Paežerių.
Naravai
Naravai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Prienų, Nemuno kilpų RP. Išsidėstęs Prienų šilo rytiniame pakraštyje, Nemuno kairiajame krante. Seniūnaitijos centras. Kaime stūkso Naravų piliakalnis.
Istorija
Naravuose rasta priešistorinių laikų gauruotojo raganosio kaukolė. Tai vienintelis Lietuvos teritorijoje aptiktas toks vertingas zoologinis radinys.
Dolganai
Dolganai (savivardžiai: долган, тыа-кихи, саха) – tiurkų tauta, gyvenanti šiaurės Sibire, Rusijos Federacijoje. Populiacija – 7000 žmonių; iš jų apie 5000 – Krasnojarsko krašto Taimyro rajone, 1300 – Jakutijoje. Kalba jakutų kalbai labai artima (kartais laikoma jos tarme) dolganų kalba.
Dolganų tauta susiformavo XVIII a. pab. – XIX a. pr. iš jakutų, susigiminiavusių su nganasanais, evenkais. Tai toliausiai šiaurėje gyvenanti tiurkų tauta.
Verčiasi elnininkyste, medžiokle (įskaitant ir kailinių žvėrelių), žvejyba. Maitinasi įvairiai paruošta elniena, žuvimi, paukštiena, augalinį racioną sudaro svogūnai, kai kurių augalų šaknys, ūgliai. Žodinis folkloras turi jakutų ir rusų bruožų, šokiai kilę iš evenkų. Išvystyti siuvimo, avalynės, kaulo raižybos amatai.
Vidiškių seniūnija
Vidiškių seniūnija vadinamos dvi Lietuvos seniūnijos:
Bira (Palestina)
Bira  – miestas Palestinoje, Vakarų Krante, 15 km į šiaurę nuo Jeruzalės, šalia Ramalos bei nelegalios žydų gyvenvietės Psagoto. Svarbus prekybinis centras prie senovinio karavanų kelio tarp Jeruzalės ir Nabluso. Yra futbolo stadionas.
Didžioji dauguma Biros gyventojų – musulmonai palestiniečiai. Apie pusę jų sudaro pabėgėliai.
Istorija
Bira siejama su Biblijoje minimu Beeroto miestu. Kryžininkų vadintas Birra taip pat Castrum Mahomeria, Magna Mahomeria ar Mahomeria Major. Karalius Godfrydas Bulonietis jį padovanojo kaip feodą Kristaus Kapo bažnyčiai. Biroje krikščionys pastatė bažnyčią, ligoninę, pilį. 1187 m. miestą užgrobė Saladinas, jis buvo suniokotas. 1280 m. čia įsikūrė musulmonai. 1596 m. Osmanų šaltiniuose gyvenvietė minima kaip Bira al-Kubra.
thumb|left|250px|Didžioji mečetė
Sabrina Ferilli
Sabrina Ferili ; g. 1964 m. birželio 28 d. Roma) – italų kino ir teatro aktorė.
Kęstutis Ivaškevičius
Kęstutis Ivaškevičius (g. 1985 m. balandžio 17 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, žaidęs saugo pozicijoje. Baigęs Klaipėdos FM, futbolininko karjerą pradėjo „Atlante“, vėliau žaidė FBK Kaunas klube ir netrukus buvo paskolintas Heart of Midlothian klubui. 2008 m. rugpjūčio pabaigoje sugrįžo į Kauno klubą. 2010 m. rugpjūčio 18 d. pasirašė trejų metų sutartį su Tel Avivo „Bnei Jehuda“ klubu.
Sabrina Ferilli
Biografija
Sabrina Ferili gimė namų šeimininkės ir komunistų partijai priklausančio politiko šeimoje. Pirmas didesnis vaidmuo kine jai teko 1991 m. juostoje „Raudonplaukis amerikietis“, o 1993 m. juosta „Maniako dienoraštis“ buvo demonstruota Berlyno kino festivalyje. Aktorės populiarumas augo, 1996 m. ji kartu su Pippo Baudo ir Valeria Mazza vedė populiarų Sanremo muzikos festivalį.
Šiuo metu aktorė yra sukūrusi daugiau kaip 70 vaidmenų kine ir televizijoje, taip pat teatre.
Pagrindiniai apdovanojimai
right|thumb|170px
Kęstutis Ivaškevičius
Ivaškevičius taip pat kviečiamas į Lietuvos nacionalinę rinktinę.
2018 m. įsteigė FA KFA. 2020 m. prisidėjo prie FK Neptūnas Klaipėda formavimo. Nuo 20?? m. Klaipėdos AFF vykdomojo komiteto narys.
Ligų demonai
Drugio liga, ieškanti aukos, vaizduojama vyru. Žmogaus liga gali būti ir siūlančios eiti imtynių bobos pavidalu.
Imtynės, grumtynės su mirtimi, liga, yra dažnas vaizdinys. Pvz., graikų mitologijoje Sizifas ir Heraklis grumiasi su Tanatu.
Nukatos prefektūra
Nukatos prefektūra (額田県; -ken) buvo Japonijos prefektūra, įkurta 1871 m., po Han sistemos pertvarkos, kai buvusi Ovario žemė, išskyrus jai priklausiusį Čitos pusiasalį, buvo pripažinta kaip Nukatos prefektūra.
Adobe Flash
Adobe Flash (anksčiau vadintas Shockwave Flash ir Macromedia Flash) – komplektas daugialypės programinės įrangos, sukurtos „Macromedia“ kompanijos, o šiuo metu jis vystomas „Adobe“ kompanijos („Adobe“ nupirko „Macromedia“). Nuo jo pradžios 1996 m., Flash tapo populiariu būdu pridėti animacijos ir interaktyvumo į interneto svetaines; Flash yra dažniausiai naudojamas sukurti animaciją, reklamas, ir įvairius tinklalapio komponentus, integruoti video į svetaines ir vėliau tam, kad sukurti „turtingas“ (vos ne tokią pat programą naršyklėje kaip veikiančią kompiuteryje) interneto svetaines.
Adobe Flash programinė įranga veikia įvairiose operacinėse sistemose – Windows, Linux, Mac OS X, Solaris.
Gerviečiai
Gerviečiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 1,5 km iki Batakių. Gerviečiuose stovi Batakių evangelikų liuteronų bažnyčia.
Šventupė
Šventupė – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, Šventosios upės dešiniajame krante, šalia plento. Per Šventąją nutiestas Radiškio tiltas. Šventupės seniūnaitija. Veikia Vidiškių mokyklos ikimokyklinio ugdymo skyrius, sporto centras, biblioteka, kultūros namai, medicinos punktas, išlikęs Šventupės dvaras ir parkas. Veikia aplinkos tvarkymo, melioracijos, plastikų, plastikinių kelio ženklų gamybos įmonės.
Vieštovė
Vieštovė – upelis Lietuvoje, Plungės rajone; Minijos kairysis intakas. Prasideda Žemaičių aukštumoje, Rapšaičių apylinkėse. Teka į vakarus, vėliau į šiaurę, šiaurės rytus. Įteka į Miniją 132,5 km nuo jos žiočių, į šiaurę nuo Vieštovėnų.
Šventupė
thumb|left|Šventupė
Vieštovė
Turi kairįjį ir dešinįjį bevardžius intakus.
Šventupė
Etimologija
Kaimo vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Šventosios upės, pratekančios šalia gyvenvietės, pavadinimo.
Vieštovė
Žemupys patenka į Minijos ichtiologinį draustinį. Prie Vieštovės ir Minijos santakos stūkso Vieštovėnų piliakalnis.
Šventupė
Istorija
Šventupė minima nuo XVI a. Iki 1940 m. Šventupės dvaras priklausė Vidiškiams, Dambrauskams, Koskoms, Grabovskiams, Komarams.
Maniako dienoraštis
Maniako dienoraštis – 1993 m. Italijoje sukurta drama, Berlyno kino festivalyje nominuota Auksiniam lokiui.
Vytautas Motiekaitis
Biografija
Baigė Linkuvos gimnaziją, 1936 m. – kunigų seminariją. Bendradarbiavo žurnale „Tiesos kelias“, 1936-1938 m. laikraščio „Žemaičių prietelius“ redaktorius. Priklausė Lietuvos žurnalistų sąjungai. Nuo 1972 m. birželio 2 d. kunigavo Vėžaičių mstl. Šv. Kazimiero bažnyčioje, buvo Telšių vyskupijos tribunolo teisėjas.
Maniako dienoraštis
Turinys
Pagrindinis filmo herojus – pusamžis bedarbis Benito, uždarbiaujantis pardavinėdamas įvairias skalbimo priemones. Nors neturi pinigų, tai netrukdo jam vilioti visas sutiktas moteris, o įspūdžius aprašinėti dienoraštyje. Situacija pasikeičia, kuomet jis susipažįsta su Luidži. Kuomet mergina atsisako jam paskolinti pinigų, Benito pavagia jos grandinėlę ir už gautus pinigus kurį laiką gyvena. Jiedu pykstasi ir vėl tikosi, nors Benito nesiliauja vilioti kitų moterų...
Abdul Baha
thumb|right|Abdu'l-Baha (nuotrauka nufotografuota Paryžiuje) 'Abdu’l-Bahá (‘Abbás Effendi, 1844 m. gegužės 23 d. – 1921 m. lapkričio 28 d.), vyriausias Bahá’u’lláh sūnus, perėmęs vadovavimą Bahajų tikėjimui po Baha'u'llah mirties.
Vaikystė ir jaunystė (1844-1892)
‘Abdu’l-Bahá gimė Teherane 1844 m. gegužės 23-iąją ir buvo pavadintas 'Abbás, jo senelio Mírzá Buzurg Núrí garbei. Jo motina Ąsiyih Khánun kilusi iš žinomos Irano šeimos. Greitai po ‘Abdu'l-Bahá gimimo, Jo tėvas tapo žinomu Bab'o tikėjimo išpažinėju. Tai pakeitė visos jo šeimos gyvenimą. Kai ‘Abdu'l-Bahá dar buvo vaikas jo tėvas buvo suimtas dėl tariamo pasikėsinimo į Persijos Šacho gyvenimą 1852 m. rugpjūčio 15-ąją. Nors iš tiesų Bahá’u’lláh neturėjo nieko bendro su šiuo įvykiu. Tačiau faktas, kad jis buvo Bab'o pasekėjas buvo pakankamas, kad jį įkalintų. Po šio įvykio nepaisant aukštos Bahá’u’lláh šeimos socialinės padėties, jų visas turtas buvo atimtas. Tai pastūmėjo šeimą į skurdą. Kai ‘Abdu’l-Bahá buvo aštuoneri jį gatvėje užpuolė kiti vaikai.
Vieni iš svarbiausių ‘Abdu'l-Bahá gyvenimo metų buvo tie, kuriuos jis leido su šeima Bagdade. Savo prisiminimuose jis rašo kad daugiausiai laiko jis praleido skaitydamas Bab'o raštus ir mokydamasis juos atmintinai. Jo išsilavinimą prižiūrėjo Bahá’u’lláh. Jaunuolis taip pat žavėjosi jodinėjimu, lankė Bagdado intelektualų būrelius. Būdamas septyniolikos jis parašė 'Alí Shawkat (Ali evket) Páshá traktatą apie misticizmą ir metafiziką, pavadintą Shar -i Kuntu Kanzan Makhfiyan (Komentaras apie Islamo Tradiciją: 'aš buvau Paslėptas Lobis...'). Tai buvo nepaprastas žygdarbis tokiam jaunam žmogui.
Vėliau jis leidosi į kelionę iki Konstantinopolio, vėliau iki Adrianopolio ir Akkos. ‘Abdu’l-Bahá vis atsakingiau periminėjo Bahá'u'lláh svarbiausio Bahajų tikėjimo prižiūrėtojo vaidmenį. Taip perėmė ir namų ūkio organizavimo darbus bei atsakomybę už santykius tarp ištremtos bendruomenės ir išorinio pasaulio. Būtent jis ėmėsi iniciatyvos, kad 1877 m. Bahá'u'lláh išeitų už Akkos kalėjimo sienų. Jis asmeniškai bendravo su valdžios atstovais ir prižiūrėjo minias lankytojų, kurie atvykdavo pasimatyti su jo tėvu. Dauguma lankytojų buvo piligrimai iš Irano.
Bahajų tikėjimo vadovavimo etapas (1892-1911)
Bahá'u'lláh mirė 1892 m. gegužės 29-ąją. Tokiuose darbuose kaip Kitab-i-Aqdas ar "Lentelė Šakai" ("Tablet of the Branch") Bahá’u’lláh išreiškė savo norą, kad ‘Abdu’l-Bahá būtų jo pagrindiniu pasekėju ir perimtų vadovavimą Bahajų tikėjimui. Vėliau šis noras buvo aiškiai išdėstytas Bahá'u'lláh Jo Testamente, Sandoros Knygoje. Po tokio jo tėvo pareiškimo buvo beveik neįmanoma mesti iššūkio ‘Abdu'l-Bahá vadovavimui. Vis dėlto Mírzá Muḥammad 'AlĪ', Abdu'l-Bahá įbrolis, pabandė tai padaryti. Jis tai darė remdamasis tuo, kad ‘Abdu’l-Bahá pats tvirtino esantis Dievo pranašas. Nors ‘Abdu’l-Bahá visada paneigdavo savo kaip pranašo vaidmenį, Mírzá Muḥammad 'Alí nenustojo jo kaltinti apsiskelbimu. Iš pradžių Mírzá Muḥammad 'Alí turėjo nemažai pasekėjų. Jį palaikė netgi keli žinomi bahajai. Šis nesutarimas tarp dviejų brolių truko nuo 1895 m. iki 1905 m. Galiausiai tie, kurie palaikė Mírzá Muḥammad 'Alí arba sugrįžo pas ‘Abdu’l-Bahá, arba apskritai paliko Bahajų tikėjimą.
`Abdu'l-Bahá rašė daugeliu temų, ypač apie Bahajų tikėjimo socialinį mokymą, Biblijos ir kitų šventųjų raštų aiškinimus bei filosofijos klausimais. Nors kai kurias savo pirmtako Báb'o socialines nuostatas Bahá'u'lláh atšaukė, tačiau ir Báb'o, ir `Abdu'l-Bahá veikalai yra laikomi šventaisiais raštais. Šventasis raštas yra nepalyginamai daugiau negu tik religijos pradininko žodžių rinkinys.
Kelionės į Vakarus (1911-1921)
thumb|`Abdu'l-Bahá savo kelionių į JAV metu 1910 m. rugpjūtį ‘Abdu’l-Bahá važiavo į Egiptą. Pirmąjį kelionės mėnesį jis praleido Port Saide, paskui pajudėjo į Aleksandriją. 1911 m. gegužės mėnesį jis persikėlė į Kairą. 1911 m. rugpjūčio 11-ąją jis laivu išvyko link Marselio. Tarp jo kelionės tikslų buvo Londonas, Bristolis ir Paryžius. Į Egiptą jis sugrįžo gruodį. Kitais metais leidosi į tolesnę kelionę - į JAV. Ten jis aplankė Čikagą, Klivlendą, Pitsburgą, Vašingtoną, Kolumbijos apygardą, Niujorką. Niujorke jis pasiliko keliems mėnesiams. Rugpjūtį ‘Abdu’l-Bahá leidosi į didesnę kelionę, prasidėjusią Naujajame Hampšyre. Jis vyko į Vakarus link San Francisko. Gruodžio 5-ąją išplaukė iš Niujorko į Liverpulį. Iš Liverpulio jis vėl keliavo į Londoną, kur pasiliko iki 1913 m. sausio 21-osios. Po to ‘Abdu’l-Bahá apsistojo Paryžiuje. Iš ten keliavo į Štutgartą, Budapeštą ir Vieną. Nuo birželio 13-osios iki gruodžio 2-osios jis lankėsi Egipte. Galiausiai sugrįžo į Haifą.
Tiek Rytuose, tiek Vakaruose Abdu'l-Baha buvo žinomas kaip taikos ambasadorius, teisingumo etalonas, naujojo Bahajų tikėjimo pagrindinis aiškintojas. Savo istorinių kelionių po Šiaurės Ameriką ir Europą metu Abdu'l-Baha žodžiu ir asmeniniu pavyzdžiu skelbė savo tėvo įkurtos religijos pagrindinių principų galią ir pagrįstumą, tvirtindamas, kad "Meilė yra didingiausias įstatymas“ ir „tikrosios civilizacijos“ pagrindas bei kad svarbiausias žmonijos poreikis dabar yra „bendradarbiavimas ir tarpusavio sąveika“ tarp visų žemės tautų. Abdu'l-Baha kreipėsi tiek į vadovus, tiek į paprastus žmones, tokius, kaip jis pats, tiek ir į kiekvieną sielą, sutiktą savo kelyje.
‘Abdu’l-Bahá mokymams didžiausią įtaką turėjo tėvo mokymai. ‘Abdu'l-Bahá gyvenimas susiklostė taip, kad jam nebuvo suteiktas joks išsilavinimas. Jis mokėjo tiek, kiek jį pamokė jo tėvas. Kadangi jis dažnai padėdavo Bahá'u'lláh kaip asmeninis jo sekretorius, ‘Abdu’l-Bahá geriausiai pažinojo savo tėvą. Vėliau ‘Abdu'l-Bahá perėmęs tėvo mokymą, pritaikė jį prie įvairių auditorijų poreikių. Nepaisant nepažįstamų kraštų ir žmonių Vakaruose, ‘Abdu’l-Bahá sugebėjo perprasti jų problemas ir išryškinti tuos Bahá'u'lláh mokymo aspektus, kurie buvo aktualūs Vakarų žmonėms.
Abdu’l-Bahá vadovavimo metu Bahajų tikėjimas išplito ne tik Vakaruose, bet ir Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, Kinijoje, Japonijoje, Pietų Afrikoje, Pietų Amerikoje ir Ramiojo vandenyno salose. Toks plitimas dideliu mastu vyko dėl kelių priežasčių: ‘Abdu’l-Bahá drąsino bahajus apsigyventi kitose pasaulio šalyse. Kita priežastis - bahajai daug keliavo ir taip skleisdavo savo Tikėjimą. Tai padėjo religijai išplisti visame pasaulyje.
Pagrindiniai socialiniai principai
Šie toliau išvardinti 12 principų dažnai nurodomi kaip trumpa bahajų mokymų santrauka. Jie buvo minimi `Abdu'l-Bahá kalbose, pasakytose jo kelionės po Europą ir Šiaurės Ameriką metu 1912 m., kur jis aiškino Bahá'u'lláh mokymus, ir yra atrandami jų konspektuose.
Šventyklos statymas
Viena iš Bahá’u’lláh skirtų užduočių ‘Abdu’l-Bahá buvo didingo pastato, kuris tarnautų kaip šventykla, statymas. 1899 m. sausį ‘Abdu’l-Bahá pradėjo derybas dėl žemės pirkimo ant Karmelio kalno ir pastato statybą. Tačiau 1901 m., kai šventykla dar nebuvo iki galo pastatyta, norėdamas pakenkti Mírzá Muḥammad 'Alí šį projektą apskundė valdžiai, teigdamas, kad statoma šventykla iš tikrųjų yra tvirtovė, kurią ‘Abdu’l-Bahá stato rengdamasis sukilimui. Tačiau ši apgaulė nesuveikė ir galiausiai 1909 m. statybos darbai buvo užbaigti.
Santykiai su valdžia ir tikinčiaisiais
thumb|right|Abdu'l-Baha Didžiosios Britanijos riterio titulo suteikimo ceremonija, 1920 m. ‘Abdu’l-Bahá visuomet stengdavosi palaikyti gerus santykius su Akkos ir Haifos miestų pareigūnais bei Vyriausybe. Dėl to ‘Abdu’l-Bahá buvo labai vertinamas vietos valdžios pareigūnų ir dažnai gaudavo iš jų vertingų patarimų. Jis taip pat buvo gerbiamas ir Akkos miesto gyventojų. Jie jį vadino geradariu, kuris ypatingai padėdavo vargšams ir skurstantiems. Didžiosios Britanijos vyriausybė 1920 m. balandžio 27-ąją suteikė jam riterio titulą.
Kelionių į Vakarus metu ‘Abdu’l-Bahá taip pat sutiko daugybę žinomų žmonių: Vestminsterio arkidiakoną Wilberforce'ą; daktarą T. K. Cheyne'ą, daktarą J. Estliną Carpenterį, ponią Annie Besant, ponią Emmeline Pankhurst, Jungtinių Valstijų iždininką Lee McLungą, Šiaurės ašigalio garbės admirolą Robertą Peary; išradėją Alexanderį Grahamą Bellą, Stanfordo universiteto prezidentą daktarą Davidą Starrą Jordaną, filosofus Henri Bergsoną ir Johną Dewey; rašytoją Khalilą Gibraną, daugybę ambasadorių ir kt. Šie asmenys liko itin geros nuomonės apie ‘Abdu’l-Bahá ir dalis jų tapo Bahajų tikėjimo šalininkais ar jo rėmėjais. Šių kelionių bei susitikimų metu iš Abdu'l-Bahá interviu ėmė įvairūs laikraščiai bei žurnalai. Didėjantis informacijos srautas apie Bahajų tikėjimą turėjo didelės įtakos Tikėjimo įsitvirtinimui pasaulyje.
Beveik trisdešimt metų ‘Abdu’l-Bahá pats prižiūrėjo kiekvieną Bahajų tikėjimo vystymosi etapą. Tai jis darė dviem pagrindiniais būdais. Pirmasis - susirašinėjimas. ‘Abdu’l-Bahá asmeniškai atsakinėdavo į didžiąją dalį jį pasiekusių laiškų iš viso pasaulio. Antrasis būdas - asmeninis kontaktas su piligrimais, kurie pas jį atvykdavo kasmet. Didžiausia bahajų bendruomenė ‘Abdu'l-Bahá gyvenimo metu buvo Irane. ‘Abdu’l-Bahá daug savo pastangų kreipė būtent į tą bendruomenę, skatindamas vienybę jos viduje. Jis skatino bendruomenės socialinį vystymąsi: skatino kurti mokyklas ir medicinos įstaigas, didinti moterų vaidmenį bendruomenėje. Jis taip pat skatino vystymąsi ir naujai susikūrusiose bahajų bendruomenėse Šiaurės Amerikoje. Taip buvo išrinktos pirmosios bahajų bendruomenės institucijos - Vietinės dvasinės asamblėjos bei Nacionalinė dvasinė asamblėja.
Asmeninis gyvenimas
1873 m. kovo 8-ąją Abdu’l-Bahá vedė Munírih Khánum. Tuomet jam buvo dvidešimt aštuoneri, o jai dvidešimt penkeri. Jiedu susilaukė devynių vaikų, iš kurių penki mirė dar būdami kūdikiais. Bahá'u'lláh norėjo, kad bahajai sektų `Abdu'l-Bahá pavyzdžiu ir palaipsniui nutoltų nuo islame įtvirtintos poligamijos. `Abdu’l-Bahá santuoka su viena moterimi oficialiai įteisino vienpatystę.
Po Pirmojo Pasaulinio karo į Haifą susitikti su Abdu'l-Bahá atvykdavo minios tikinčiųjų. ‘Abdu’l-Bahá mirė 1921 m. lapkričio 28-ąją apytiksliai 1:00 nakties savo namuose Haifoje. Po viešos laidotuvių ceremonijos jis buvo palaidotas Báb'o šventykloje ant Karmelio kalno. Abdu‘l-Baha po savo mirties vadovauti Bahajų tikėjimui paskyrė savo vyriausiąjį anūką Shoghi Effendi (1898-1957 m.), suteikdamas jam Bahajų tikėjimo Globėjo titulą.
Raudondvaris (Nemenčinė)
Raudondvaris – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Nemenčinės (pakeliui link Pabradės). Seniūnaitijos centras. Netoli kaimo teka Neris, per kurią nutiestas kabantis tiltas (ties Liucionimis). Šalia yra „Verkiančios uolos“ šaltinis. Išlikęs Raudondvario dvaras.
Istorija
XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje dvaras buvo vienas svarbiausių pramonės kompleksas tuometinėje Lietuvoje.
Sovietmečiu kaimas priklausė Gulbinų tarybiniam ūkiui.
1707 m.
1707 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Jonas Jurgaitis Zaberezinskis
Jonas Jurgaitis Zaberezinskis (1437 m. – 1508 m.) – LDK didikas.
Biorafija
Pirmą kartą minimas 1456 m. donacijoje. Mykolo Glinskio nužudytas 1508 m.
Tėvas – Jurgis Rimvidaitis. Žmona – Ona, Jono Nasutaičio duktė. Sūnūs – Jurgis, Jonas, Stanislovas. Duktė – Jadvyga, ištekėjusi už Jurgio Jonaičio Iljiničiaus.
Pagrindinė tėvonija, davusi giminei vardą – Zaberezė (Ašmenos pavietas).
Valstybės tarnyba
1482–1496 m. – valdovo maršalka. 1484–1496 m. Polocko vietininkas. 1492–1498 – Trakų kaštelionas. 1498–1508 m. Lietuvos didysis maršalka.
1484 m. vyko pasiuntiniu į Maskvos valstybę. Politinės įtakos viršūnę pasiekė Aleksandro laikais.
1456 m. birželio 13 d. jis kartu su motina Aleksandra fundavo Berezinos (Zaberezės) bažnyčią.1506 m. dotavo uošvio Jono Nasutaičio funduotą Mendzirėčės (Brastos pavietas) bažnyčią.
Šeima
Vaikai – Stanislovas, Jonas, Jurgis ir Jadvyga.
Šaltiniai
Rimvydas Petrauskas "Lietuvos Diduomenė XIV a. Pabaigoje – XV a. " 309 psl.
Hull City AFC
Hull City AFC – Anglijos futbolo klubas iš Kingstono prie Halo. Klubo komanda 2019-2020 metų sezone žaidžia Futbolo lygos čempionate.
Nuo 2002 m. klubo komanda žaidžia „KC“ stadione, prieš tai žaidė „Boothferry Park“. Komanda žaidžia juodos ir gintarinės spalvų dryžuota apranga, todėl vadinami tigrais.
Istorija
2008 m. pirmą kartą klubo istorijoje pateko į Premier lygą, po to kai buvo perkeltas iš lygos čempionato, kur užėmė 3 vietą ir atkrintamųjų varžybų finale įveikė Bristol City klubo komandą.
Natalija Krupavičiūtė
Biografija
Baigusi Kalesninkų (Šalčininkų r.) vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1967–1968 mokėsi vienerių metų chorvedžių kursuose Varėnoje (diriguoti mokė A. Bernatavičius). 1968–1971 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. D. Pečkaitienė). 1971–1976 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. P. Vailionio klasė).
Nuo 1974 Vilniaus B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1994 muzikos mokytoja metodininkė. 1983–1998 mokyklos vyresniųjų klasių moksleivių choro vadovė. Chorą išmokė daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, surengė su juo kelis šimtus koncertų Lietuvoje, dainavo Rusijoje, Moldavijoje, Ukrainoje, Latvijoje, Danijoje ir Vokietijoje. Chorą parengė 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms ir 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei. Choras 1985, 1987 ir 1997 dainų švenčių konkursų laureatas, nuolatinis Vilniaus miesto dainų švenčių ir daugelio chorinės muzikos festivalių – konkursų dalyvis ir prizininkas Vilniuje ir svetur.
Nuo 1972 ir „Liepaičių“ choro studijos jaunučių choro vadovė, nuo 1997 „Liepaičių" chorinio dainavimo mokyklos choro skyriaus vedėja.
N. Krupavičiūtė – 1987 Vilniaus miesto moksleivių dainų šventės ir Molėtų rajono moksleivių dainų šventės dirigentė, 1992 Pietryčių Lietuvos vaikų ir jaunimo šventės meno vadovė ir vyr. dirigentė, 1993 Lietuvos jaunimo mažosios dainų šventės Vilniuje dirigentė, 1995 2-osios Dzūkų dainų šventės Alytuje dirigentė, 1996 Vilniaus miesto jaunimo menų šventės meno vadovė ir vyr. dirigentė, 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentė. 1997 I tarptautinio vaikų chorinės muzikos festivalio „Klasikai vaikams" organizatorė.
Nuo 1989 Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narė, nuo 1995 Vilniaus miesto muzikos mokyklų chorvedžių metodinės tarybos pirmininkė ir miesto jaunimo muzikos renginių meno vadovė. Dalyvauja dainų švenčių programų sudarymo komisijose, „Dainų dainelės" konkursų ir chorų perklausų žiuri darbe. Yra Lietuvos muzikų draugijos narė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
IT paslaugų tęstinumo valdymas
IT (informacinių technologijų) paslaugų tęstinumo valdymas – visuma procesų, veiksmų, pasiruošimų, instrukcijų ir t. t., skirtų itin didelių nelaimių atvejams.
IT paslaugų tęstinumo valdymas kartu su kitais procesais (visų pirma, su Capacity management) nustato, kad turi būti sukurti rezerviniai pajėgumai (pvz., atsarginiai techniniai centrai, atsarginės darbo patalpos), atsarginės duomenų kopijos (laikomos kitoje vietoje), turi būti paskirti atsakingi asmenys, galintys pakeisti įstaigos vadovybę ir t. t.
IT paslaugų tęstinumo valdymo procesas yra susijęs su šiais informacinių technologijų procesais:
Būdai I
Būdai I – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Grinkiškio, prie Miegoto upelio.
Death Magnetic
Death magnetic pradžia
2006 m. kovo 10 d. Metallica pranešė, kad jie ateinančius šešis mėnesius ketina kurti medžiagą naujam albumui. Lars Ulrich pranešė, kad jie studijoje sutaria kur kas puikiau nei per 2003 metų vykusius albumo St. Anger įrašinėjimus. Balandžio 6 d. Lars Ulrich atskleidė, kad jie baigė komponuoti 6 - 7 dainas, (išskyrus žodžius) iš jų atrastų rifu įrašų per pasiruošimus per Madly in Anger with the World Tour turą. Jis pridūrė, kad naujosios dainos primena jų senąsias dainas, o į St. Anger jokių panašumų nėra.
2006 m. kovo 20 d. Kirk Hammett atskleidė, kad 15 dainų jau yra parašytos ir vidutiniškai buvo rašoma maždaug dvi - trys dainos per savaitę. Gegužės 27 d. Metallica savo interneto svetainėje patalpino vaizdo įrašą, kuriame buvo rodomas Larsas, kalbantis apie naują albumą.
Įrašinėjimo eiga
2007 m. sausio 1 d. Lars Ulrich davė vienai laidai interviu, sakydamas, kad jei jie būtų pas buvusį prodiuserį Bob Rock, jie greičiausiai nueitų į įrašų studiją ir pradėtų įrašinėti tikslų dainų skaičių paruoštą albumui. Lars taip pat citavo Rick Rubin, sakydamas kad Rick nenori kad jie tiesiog nueitų į studiją įrašinėti, kol kiekviena daina nėra baigta kaip įmanoma arčiau 100 procentų.
Kovo 5 d. Ulrich atskleidė, kad jie sumažino potencialių dainų skaičių nuo 25 iki 14 ir jie gali pradėti tas dainas įrašinėti kitą savaitę.
Kovo 14 d. grupės interneto puslapyje buvo patalpinta informacija, kurioje buvo atskleista, kad jie persikėlė į Los Andželą pradėti jų devinto originalaus albumo įrašinėjimus. Tai buvo pirmas kartas, kai Metallica įrašinėjo ne namuose San Franciske, po „Metallica“ albumo įrašinėjimo „One-on-One“ studijoje 1990 - 1991 metais.
Gegužės 15 d. Ulrich patvirtino, kad įrašyta 11 dainų būsimam albumui, nors tik 10 dainų bus jame.
Keletas į Death Magnetic neįrašytų dainų, kaip kad „Shine“ ir kitos, kaip kad „To Hell And Back“ buvo paliktos neįrašytos, nors sklido gandai, kad jos bus įrašytos albumo B pusėje arba kitame albume. Šie dainų pavadinimai buvo patvirtinti Lars Ulrich 2008 m. gruodžio 20 d.
Pirmųjų dainų atlikimas gyvai
2008 m. rugpjūčio 9 dieną, Metallica pristatė vieną iš naujųjų dainų „Cyanide“ Teksaso valstijoje, Dalase. Rugpjūčio 20 d. Metallica Airijoje, Dubline vėl sugrojo „Cyanide“, o rugpjūčio 22 d. Leeds festivalyje debiutavo jų daina „The Day That Never Comes“
Išleidimas
2008 m. sausį Stereo Warning parašė pareiškimą, kad albumo išleidimo data butų atidėta iki rugsėjo, tačiau Metallica vadovybė iš karto atmetė pareiškimą, tvirtindama, kad albumo išleidimo data negali būti atidėta kai nėra tikslios išleidimo datos. Vis dėlto albumas buvo baigtas rugpjūčio 10 dieną, o išleistas rugsėjo 12 dieną skirtinguose kompaktinių plokštelių komplektuose.
Nepaisant to, Prancūzijoje albumas pradėtas pardavinėti rugsėjo 2 diena, o Didžiojoje Britanijoje tik rugsėjo 10 dieną.
Albumo priėmimas
Dream Theater grupės būgnininkas Mike Portonoy apie albumą šnekėjo taip: "„Tai yra albumas, kurio aš laukiau nuo „…And Justice For All“. Jie yra šaunuoliai kad pagaliau po 20 - ies metų, po „To Live Is To Die“ jie sukūrė instrumentinį kūrinį. Sveiki sugrįžę vaikinai.“"
Albumo kritika buvo palanki Metallica'ai. Allmusic ju darbą įvertino keturiomis žvaigždutėmis paminėdami, kad: "„Už tai kad girdime Metallica vėl kaip Metallica“. Kitas leidinys įtakingas JAV leidinys The Guardian taip pat buvo palankus grupei: "Geriausias jų kūrinys per pastaruosius 20 metų.“"
Albumo dainos
Visų dainų autorius yra James Hetfield, o visa muzika komponuota James Hetfield, Lars Ulrich, Kirk Hammett, ir Robert Trujillo.
! Pavadinimas ! Ilgis
Pardavimai
Death Magnetic debiutavo pirmoje Billboard 200 vietoje. Vos per tris dienas buvo parduota net 490 000 albumo kopijų visame pasaulyje. Tai yra penktasis Metallica albumas, kuris debiutavo šio sąrašo pirmoje vietoje. Albumas taip pat tapo geriausiai parduodamu Metallica albumu per savaitę po 1996 metais išleisto jų darbo „Load“.
Pagal „Billboard magazine“, 2008 m. rugsėjo 27 dienos apžvalgą, Death Magnetic pateko į pirmąsias vietas šių Billboard sąrašuose: Billboard Top 200, Billboard Comprehensive Albums, Top Rock Albums, Top Hard Rock Albums, Top Modern Rock/Alternative Albums, Top Digital Albums, Top Internet Albums, Top European Albums, Tastemakers, ir Hot Mainstream Rock Tracks („The Day That Never Comes“).
Albumas karaliavo 25 Europos šalių topuose pagal pardavimų skaičių, Australijoje, Kanadoje, JAV, Naujojoje Zelandijoje ir kitose pasaulio šalyse bendrą skaičių gaunant virš 40 valstybių, kuriose buvo pirmoje vietoje.
Sertifikatas
Death Magnetic apdovanotas platininiu (1,000 000 kopijų) 2008 metais, spalio 28 dieną.
Apdovanojimai
Death Magnetic nominuotas keturioms Grammy nominacijomis.
Prodiuseris Rick Rubin taip pat buvo nominuotas kaip „Metų neklasikinis prodiuseris“ už jo prodiusuotą Death Magnetic''.
Vladislovas III (Vengrija)
thumb|Vladislovas III
Vladislovas III (1199–1205 m. gegužės 7 d., Viena) – Vengrijos ir Chorvatijos karalius, nuo 1204 m. rugpjūčio 26 iki lapkričio 30 d. valdė kartu su tėvu, nuo 1204 m. – vienas. Iš Arpadų dinastijos.
Biografija
Vladislovas III – vienintelis Vengrijos karaliaus Imrės ir Konstancijos Aragonietės sūnus. 1204 metų rugpjūčio 26 d. Vladislovas buvo karūnuotas dar esant gyvam tėvui, kuris norėjo užtikrinti sūnaus teises į sostą. Vladislovo dėdė Andrius II ne kartą konfliktavęs su Imre, prisiekė nepilnametį karalių ir buvo paskirtas regentu. Po Imrės mirties 1204 m. lapkričio 30 d. Vladislovas III buvo paskelbtas Vengrijos ir Kroatijos karaliumi. Andrius, tapęs regentu, Vladislovą ir jo motiną Konstanciją laikė namų arešte. Bijodama dėl savo gyvybės, Konstancija kartu su savo sūnumi bėgo į Vieną pas Leopoldą VI. 1205 gegužės 7 d. Vladislovas III mirė Vienoje. Paveldęs Vengrijos sostą Andrius II išreikalavo iš Leopoldo VI giminaičio kūną ir palaidojo jį Sekešfechervare.
Nerijus Juška
Nerijus Juška (g. 1976 m. spalio 29 d. Telšiuose) – Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro (LNOBT) baleto primarijus, vienas garsiausių solistų Lietuvos baleto istorijoje. Būdingas romantinis amplua.
Biografija
1994 m. baigė Nacionalinę Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokyklą (Baleto skyrių, Danieliaus Kiršio klasę) ir nuo tų pačių metų šoka Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre.
Gastroliavo JAV, Prancūzijoje, Vokietijoje, Austrijoje, Olandijoje, Danijoje, Didžiojoje Britanijoje, Italijoje, Ispanijoje, Graikijoje, Suomijoje, Lenkijoje, Latvijoje, Rusijoje, Čekijoje, Egipte, Japonijoje, Kinijoje, Venesueloje, Brazilijoje, Urugvajuje, Argentinoje ir kt.
Evelina Anusauskaitė
Evelina Anusauskaitė-Young (g. 1989 m. lapkričio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkė, muzikos atlikėja.
Biografija
Tėvas Ričardas Anusauskas (g. 1958 m.), fotografas, menininkas, verslininkas, kai kurių Evelinos dainų tekstų ir muzikos autorius. Mama Jurga Anusauskienė (g. 1970 m.), muzikos prodiuserė, įvairių renginių organizatorė bei režisierė.
Dainuoja nuo 7 metų. Dainas kuria lietuvių ir anglų kalbomis, dainoms taip pat kuria muziką. 3 metus lankė Vilniaus Alos Duchovos baleto studiją „Todes“. 2008 m. baigė Vilniaus Abraomo Kulviečio vidurinę mokyklą. Nuo 2010 m. studijuoja džiazo dainavimą Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Džiazo katedroje.
Evelina yra dalyvavusi daugiau nei 300 koncertų Lietuvoje ir užsienyje. 2004 m. kovą, kartu su grupe „Kauno bigbendas“ dalyvavo džiazo festivalyje „Birštonas“. Dešimtajame – didžiausiame lietuviškos pramoginės muzikos festivalyje „Nida 2004” (tiesioginės transliacijos per LNK metu Evelinos sukurtą dainą „Mama" virš 50 žymiausių Lietuvos solistų ir grupių pripažino geriausia festivalio daina). 2005 m. kompaktinėje plokštelėje „Atlaužta Kalėdų duona“ (kartu su kitais žymiausiais Lietuvos atlikėjais kaip „Valstybinis Vilniaus kvartetas“, prof. Saulius Sondeckis ir Nacionalinės M. K. Čiurlionio menų gimnazijos orkestras, kamerinis jaunimo choras „Aidija“, vargonininkas B. Vasiliauskas, pianistas doc. A. Anusauskas ir kt.) įdainavo kalėdines giesmes.
2006 m. lapkričio mėn. „apšildė“ publiką prieš britų atlikėjo Seal koncertą Vilniuje. Su amerikiečiu dainininku Tino (JAV) įrašė du singlus.
2010 m. dalyvavo per TV3 rodomą muzikinį chorų konkursą Chorų karai su Sasha Son bei Šiaulių choru (1 sezonas). Taip pat 8 metus dalyvauja festivalyje „Slavianskyj bazar“ (Baltarusija). Muzikiniame projekte „Žvaigždžių duetai“ dainavo su Leonardu Pobedonoscevu Laimėjo 3-ią vietą. 2011 m. „Žvaigždžių duetuose“ dalyvavo su mama.
Pasiekimai
16 tarptautinių, nacionalinių konkursų nugalėtoja ir laimėtoja:
Ladygos
Ladygos – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Senųjų Trakų, tarp Guobų ir Račkūnų miškų. Keliai į Dobrovolę, Pilialaukį, Šventininkus, Pabalius.
Algis Krutkevičius
Algis Pet­ras Krut­ke­vi­čius (g. 1951 m. birželio 29 d. Skarulių k., Jonavos r. – m. 2015 m. rugsėjo 6 d. ) – muzikos mokytojas ir chorvedys.
Biografija
1958–1966 mokėsi Skarulių aštuonmetėje mokykloje, 1966–1969 Kauno 22-ojoje technikos mokykloje. 1971–1978 choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. A. Kondrotienė), 1978–1983 choro dirigavimo studijas neakivaizdžiai tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Misiukevičiaus klasė).
1970–1981 Kelmės rajono įvairių kultūros švietimo įstaigų darbuotojas. 1981–1989 Kelmės vaikų muzikos mokyklos mokytojas, 1989–1990 direktoriaus pavaduotojas, vėliau mokytojas. 1983–1990 mokyklos vaikų choro vadovas – parengė 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms bei 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje.
1990–1991 Kelmės rajono kultūros skyriaus vedėjas, 1991–1995 rajono valdytojo pavaduotojas – kultūros ir švietimo skyriaus vedėjas, nuo 1995 rajono kultūros ir sporto skyriaus vedėjas.
Nuo 1980 su pertrauka Kelmės kultūros centro mišriojo choro vadovas. Kolektyvą parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. 1989 choras dalyvavo tarptautiniame chorų festivalyje Haapsalu (Estija) ir 1997 II Baltijos ir Šiaurės šalių dainų šventėje Gotlande (Švedija).
A. Krutkevičius buvo Kelmės rajono dainų švenčių dirigentas, daugelio kultūros renginių organizatorius.
Kinijos demografija
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Kinijos demografiją.
Gyventojų skaičius: 1 338 612 968 (2009 m. apskaičiavimai) lang=lt|thumb|right|340px|Gyventojų amžiaus piramidė (2014 m.) thumb|right|340px|Populiacijos kitimas 1961 - 2006 m. Gyventojų skaičius pateikiamas milijardais. Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: + 0,655 % (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 7,06 mirties/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): - 0,39 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 49,7 % (2010 m. sur.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 2,7 % (2005 m. apsk.)
Lyčių pasiskirstymas:
Varnupiai
Varnupiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Daukšių. Seniūnaitijos centras. Yra Daukšių mokyklos skyrius (buvusi pradinė mokykla). Į pietus nuo kaimo yra Žuvinto pelkė. Kaime stūkso Varnupių piliakalnis – vienas įspūdingiausių Sūduvoje, archeologų tyrinėtas 1971 m. Šalia jo I tūkstantmetyje buvo senovės jotvingių gyvenvietė. Netoli piliakalnio yra „Patkaviniu“ vadinamas mitologinis akmuo su pasagos ženklu.
Kinijos demografija
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 20,25 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Albertas Jonaitis Manvydas
Albertas (Vaitiekus) Jonaitis Manvydas (mirė 1475 m. pab.) – LDK didikas, paskutinis Manvydų giminės atstovas.
Biografija
Pirmąkart minimas 1458 m. tėvo testamente. Mirė 1475 m. pabaigoje nuo užkrečiamos ligos, grįždamas iš Bavarijos.
Tėvas – Jonas Manvydas.
Šeima
Žmonos Elžbietos kilmė nežinoma. Duktė – Ona (ištekėjo už Mikalojaus Jonaičio Kęsgailos).
Tėvoninės žemės – daugiausia Ašmenos paviete.
Valstybės tarnyba
1460 m. kartu su Martynu Goštautu ir lenkų bajorais vyko derėtis su čekais. 1475 m. lydėjo karalaitę Jadvygą pas jos jaunikį į Bavariją.
Šaltiniai
Rimvydas Petrauskas "Lietuvos Diduomenė XIV a. Pabaigoje – XV a. " 268 psl.
Donatas Lapienis
Donatas Lapienis (g. 1936 m. balandžio 8 d. Kaune - 2014 m. balandžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos konstruktorius, išradėjas, šachmatininkas, tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris, 1979 m.), FIDE meistras.
Gimė Lietuvos kariuomenės majoro, karo lakūno Petro Lapienio (1901 - 1984) šeimoje. 1945 m.įkalinus tėvą, su motina ir broliais ištremtas į Sibirą.
Biografija
1960 m. baigė Uralo miško technikos institutą Sverdlovske. 1960-1971 m. Vilniaus Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto konstruktorius, 1971-1973 m. – skaičiavimo konstravimo biuro „Orgtechnika“ vyr. projekto konstruktorius, 1973-1983 m. Vilniaus specializuotos olimpinio rezervo vaikų ir jaunių, 1983-1992 m. Elektrėnų vaikų ir jaunių sporto mokyklos šachmatų treneris. 11 išradimų autorius.
Linksniavimas lietuvių kalboje
Lietuvių kalboje egzistuoja daiktavardžio, būdvardžio, skaitvardžio, įvardžio ir linksniuojamųjų veiksmažodžio formų (pvz., dalyvių) linksnio kategorijos. Ji artima kitų indoeuropiečių kalbų tokių, kaip sanskrito, lotynų bei senovės graikų linksniavimo sistemoms.
Linksniavimas
Linksniavimu vadinamas žodžių kaitymas linksniais ir skaičiais. Linksnių galūnės rodo ne tik linksnį, skaičių, bet ir daiktavardžio giminę. Pagal linksnių galūnių sutapimą daiktavardžiai skirstomi į linksniuotes. Mokyklinėse gramatikose skiriamos penkios linksniuotės, kurių tvarka nustatyta pagal joms priklausančių žodžių kiekį ir linksniavimo tipo stiprumą. Kalbos mokslas rodo, kad geriau linksniuotes vadinti raidėmis, paimtomis iš linksnių galūnių. Linksniuotės vadinamos kaitybos kamienų galūnėmis, kurios nustatomos pagal daugiskaitos naudininko formą, o jei naudininkas pakitęs – pagal vienaskaitos vardininką. Linksniuočių kiekis išlieka tas pats, tik skiriasi kai kurių žodžių priklausymas. Skiriamos šios linksniuotės pagal galūnes:
Kiekvienoje linksniuotėje pagal atskirų linksnių formų ypatybes skiriamos linksniavimo paradigmos (daiktavardžio linksniavimo sistemoje jų yra 12). Linksnio reikšmės išryškėja tik žodžių junginyje, pvz.: vienokią gramatinę reikšmę turi įnagininkas žodžių junginyje „domėtis muzika“, kitokią – „pjauti peiliu“.
Daiktavardžio linksniai
Linksnis yra pagrindinė daiktavardžio kategorija, rodanti daiktavardžio santykius su kitais žodžiais. Įsidėmėtina, kad tuos pačius žodžių santykius rodo ir prielinksnis, ir galūnė. Su forma susiję 12 paradigmų, su funkcija – linksnio elgesys žodžių junginyje.
Yra žinomi septyni daiktavardžio linksniai. Formaliai vienas nuo kito jie skiriasi galūnėmis. Pagal reikšmes jie nėra vienodi. Kilmininkui, naudininkui, galininkui ir įnagininkui būdinga, kad jais reiškiamas objektas, į kurį krypsta veiksmas. Iš jų visų galininko objekto reikšmė yra pati stipriausia. Vardininkas – įprastas veikėjo žymėtojas, taip pat žymi būvį. Vietininkas pagal vaidmenį sakinyje artimiausias prieveiksmiams, nes dažniausiai reiškia tik aplinkybes, paprastai vietos. Visai atskirai – šauksmininkas: reikšmių jis neturi, juo įvardijame kreipimąsi, todėl linksniu jis gali būti laikomas tik iš tradicijos. Daugiausia reikšmių turi ir sakinyje įvairiausiai vartojami kilmininkas ir įnagininkas. Kartais vartojama ir kitų suprieveiksmėjusių vietininko atmainų – iliatyvas, aliatyvas, adesyvas. Ankstesnėje lietuvių kalboje aptinkama ir abliatyvo (pvz., kratėsi degtinės, atsiskyrė šakos) apraiškų, kuris baltų kalbose ilgainiui sutapo su kilmininku.
(I) A linksniuotė
Visi priklausantys daiktavardžiai yra vyriškosios giminės, pavyzdžiui: vyras, brolis. Skiriamos trys paradigmos. Ši linksniuotė visiškai atitinka tradicinę pirmąją linksniuotę. Atkreiptinas dėmesys:
(I) U linksniuotė
Tik vyriškoji giminė, žodžių nedaug, pavyzdžiui: turgus, vaisius. Skiriamos 2 paradigmos. Linksniuotė gerokai apnykusi. Atkreiptinas dėmesys:
(I) O linksniuotė
Priklauso daugiausia moteriškosios giminės daiktavardžiai: vyšnia, sauja, kt.; tik nedaugelis vyriškosios giminės, pavyzdžiui: vaidila, viršila. Daugiau yra pavardžių, pavyzdžiui: Daukša, Venclova. Priskiriami „bendrosios giminės“ daiktavardžiai: vėpla, drimba. Skiriamos 2 paradigmos. Dalis iš jų yra tradicinės antrosios linksniuotės. Atkreiptinas dėmesys: