cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juozas Žebrauskas (1904)
Sporto pasiekimai
1924–1926 m. J. Žebrauskas žaidė klube ŠŠ Kovas Kaunas.
Su Lietuvos futbolo rinktine sužaidė 5 rungtynes, tame tarpe – pirmo turo atkrintamąsias rungtynes su Šveicarija 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje, kur užėmė 16–22 vietą (tarp 22 komandų).
Zasulės valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1927 m. balandžio 1 d. panaikintas, jo teritorija perduota Stolpcų valsčiui.
Rušiškės
Rušiškės – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kaltanėnų.
Aleksandros Iljinienės namas
Aleksandros Iljinienės namas – pastatas Kaune, Donelaičio g. 19, valstybės saugomas kultūros paveldo objektas (nuo 2004 m.), vienas ryškiausių tarpukario modernizmo pavyzdžių Lietuvoje. Kaip vienas iš Kauno modernizmo architektūros objektų, 2015 m. pažymėtas Europos paveldo ženklu, kartu su kitais Kauno modernizmo pastatais pretenduoja būti įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą.
Istorija
1929 m. sklype prie K. Donelaičio ir Gedimino gatvių sankirtos (K. Donelaičio g. 21) Kauno gydytojas terapeutas Pranas Gudavičius pasistatė keturių aukštų namą, kurio pirmame aukšte su šeima gyveno ir turėjo kliniką. Gretimame sklype (K. Donelaičio g. 19) P. Gudavičius planavo pastatyti dar vieną namą. Namo projektavimas patikėtas architektui Arnui Funkui. Architektui baigus darbą, namo projektu susižavėjo aukštas Lietuvos geležinkelių pareigūnas Jurgis Iljinas, kuris jį perpirko iš P. Gudavičiaus kartu su sklypu. Namas pastatytas labai greitai: projektas patvirtintas 1933 m. sausio 16 d., o spalio 16 d. statybos darbai, kuriuos prižiūrėjo statybos inžinierius, profesorius Silvestras Grinkevičius, baigti. 1934 m. namo vidiniame kieme dar pristatyti betoniniai priešgaisriniai laiptai. Pastatytą namą J. Iljinas padovanojo žmonai Aleksandrai.
Architektūra
Namo interjeras taip pat kurtas A. Funko, todėl, pasak architektės Rūtos Palytės-Biliūnienės, name jaučiasi išorės ir vidaus harmonija. Pastate išsaugota ir atnaujinta daug autentiškų detalių: Afrikos juodmedžiu aptrauktos durys, rankenos, langų ir orlaidžių rėmai, užraktai, ventiliacijos grotelės, sieninė spinta, radiatoriai, parketas, virtuvės grindų plytelės, židinys vestibiulyje.
Įėjimas iš gatvės pusės veda į pirmą aukštą, kuriame įrengti du butai. Į antrą aukštą patenkama per pusapskritės formos laiptinę su atskiru įėjimu iš kiemo pusės. Iš laiptinės patenkama į vestibiulį, kuris jungiasi su holu. Hole įrengta rytietiško stiliaus poilsio zona – alkova su minkšta sofa ir žemais pufais, tarpukariu čia klausytasi muzikos (stovėjo lempinis radijas „Mende“ su patefonu), rūkytas kaljanas. Holas plačia anga sujungtas su trimis anfiladine tvarka išdėstytomis ir stumdomomis pertvaromis atskirtomis patalpomis – valgomuoju, svetaine ir darbo kabinetu. Iš vestibiulio patenkama ir į miegamąjį, kuris per vonią ir drabužinę sujungtas su darbo kabinetu.
Valgomajame įrengtas 2 m skersmens apvalus, darinėjamas langas, atkurtas didelis, iš atskirų dalių sukomponuotas veidrodis. Langas, primenantis laivo iliuminatorių, suprojektuotas pagal P. Gudavičiaus pageidavimą. Iš valgomojo ir holo patenkama į ūkinę buto dalį: virtuvę, sandėliuką. Šioje buto dalyje yra ir laiptai į tarno kambarį, įrengtą ant stogo. Virtuvėje tarpukariu šaldytuvą atstodavo atitvertas, užmūrytas nedidelis virtuvės kampas su mažu langeliu į kiemą. Po renovacijos langelis išsaugotas, o kampe pastatytas šaldytuvas. Iš virtuvės patenkama į terasą, iš kurios į vidinį kiemelį leidžiasi priešgaisriniai laiptai.
Namo rūsyje tarpukariu buvo anglimi kūrenama krosnis ir kūriko butas su pusiniais langais į vidinį kiemą.
FK Raigardas Druskininkai
Druskininkų „Raigardas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Druskininkų.
Istorija
1977–1988 m. Druskininkuose gyvavo futbolo komanda „Raigardas“. Joje žaidė bei vadovavo Jonas Jazepčikas ir Vytas Kapčius.
2001 m. kilo mintis atkurti futbolo komandą „Raigardas“. Jau nuo kovo mėnesio, dar neištirpus sniegui, grupė futbolo mėgėjų, vadovaujami trenerio Roberto Gražulio, intensyviai ruošėsi varžyboms.
2009 m. Druskininkų „Raigardo“ vyrų komandą atkūrė Arūnas Mitkus. Druskininkų „Raigardo“ vyrų komanda žaidė III lygos Alytaus apskrities pirmenybėse.
Biniūnai
Biniūnais vadinami kaimai:
Kaidanavos valsčius
Kaidanavos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kaidanava.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. XIX a. 8-ajame dešimtmetyje prijunti Navasiolkų valsčius ir Rudzicos valsčius (arba jų dalys). Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1924 m. prijungtas prie Kaidanavos rajono (Baltarusijos TSR).
Bazavlukas
Bazavlukas – upė, tekanti Ukrainoje, Dniepropetrovsko srityje; dešinysis Dniepro intakas. Upės ilgis – 157 km. Baseino plotas – 4200 km². Įteka į Kachovkos tvenkinį.
Upės ištaka – į pietryčius nuo Kozodubo kaimo. Teka iš šiaurės pietų ir pietvakarių kryptimi. Turi šešis intakus. Didžiausias – Kamenka (dešinysis, 88 km). Upės vanduo naudojamas regione auginamų žemės ūkio kultūrų drėkinimui.
Astrašycki Haradoko valsčius
Astrašycki Haradoko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio Baltarusijos teritorijoje. Centras – Astrašycki Haradokas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Rušiškiai
Rušiškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Verėduvos.
Brazilijos vyrų regbio-7 rinktinė
Brazilijos vyrų regbio-7 rinktinė – komanda atstovaujanti Brazilijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Brazilijos regbio sąjunga.
Aukštutinės Angaros dubuma
Aukštutinės Angaros dubuma  – įduba Rusijoje, Priebaikalėje, Buriatijos šiaurėje, tarp Aukštutinės Angaros ir Šiaurės Mujos kalnagūbrių. Ilgis virš 100 km, aukštis virš jūros lygio iki 800 m. Dubumos dugnu teka Aukštutinė Angara.
Pievų ir pelkių augmenija mainosi su maumedžių, pušų ir beržų miškų plotais.
Dubumą kerta Baikalo-Amūro magistralė. Čia įsikūrusios gyvenvietės: Naujasis Uojanas, Kumora, Angoja.
Brandon Miller
Brendonas Džordanas Mileris (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Šarlotės „Hornets“ komandoje. Žaidė koledžo krepšinį Alabamos „Crimson Tide“ komandoje.
Karjera koledže
2022 m. gruodžio 17 d. B. Mileris pelnė 36 taškus ir atkovojo 6 kamuolius prieš Gonzagą. 2023 m. vasario 22 d. pergalėje prieš Pietų Karoliną (78:76 po pratęsimo) jis pelnė rekordinį Alabamos pirmakursių pelnytų taškų skaičių – 41. Krepšininkas buvo pripažintas 2023 m. SEC vyrų krepšinio turnyro naudingiausiu žaidėju, per trejas rungtynes vidutiniškai pelnęs 20,3 taško ir atkovojęs 11 kamuolių. Sezoną baigė vidutiniškai pelnydamas po 18,8 taško per rungtynes, atkovodamas po 8,2 kamuolio ir atlikdamas po 2,1 rezultatyvaus perdavimo.
Reguliariojo sezono pabaigoje Mileris pripažintas SEC metų žaidėju, SEC metų naujoku ir pateko į pirmąją simbolinę konferencijos komandą.
Mileriui sunkiai sekėsi NCAA turnyre – per trejas Alabamos rungtynes jis pataikė tik 19 % metimų. Trečiajame turnyro etape Alabama nusileido San Diego valstijos komandai, o Brendonas Mileris pataikė vos 3 iš 19 metimų. Po sezono paskelbė, kad atsisakys likusios teisės žaisti koledže ir dalyvaus 2023 m. NBA naujokų biržoje.
Šarlotės „Hornets“ (2023–dabar)
2023 m. NBA naujokų biržoje Šarlotės „Hornets“ pasirinko jį antruoju šaukimu.
Stebuliškiai
Stebuliškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Joniškio, prie kelio. Aplink plyti raistingi miškeliai.
Istorija
1686 m. kaimas priklausė Dubingių kunigaikštystės Baranavos valsčiui. Buvo 3 namai.
Keltis
Istorija
Gyvenvietė išaugo po to, kai grafas Morėjus 1860 m. atidarė dvi anglies kasyklas. 1872 m. gyveno 3 550 gyventojų, o vėlesniais metais jų skaičius tik didėjo. Kai anglių kasybos pramonė vis dar veikė, čia gyveno beveik 9 tūkst. gyventojų, o kasykloms užsidarius, gyventojų skaičius sumažėjo beveik trečdaliu.
1975 m. miestelyje įkurtas futbolo klubas. Ilgą laiką žaidė regioninėse pirmenybėse, o 2021 m. pirmą kartą pateko į nacionalinę lygą.
Chortycia
Vaizdas iš kosmoso|thumb|right|200px|Vaizdas iš kosmoso Chortycia – didžiausia Dniepro sala, netoli Zaporožės (Ukraina). Plotas: 12,5 km ilgio ir iki 2,5 km pločio. Sala įeina į Chortycios nacionalinį parką.
XVI–XVIII a. buvo karingųjų Zaporožės kazokų autonomijos (Zaporožės Sečė) centras. Saloje yra specifinė fauna ir flora. Pietinė jos dalis – žemumoje. Auga ąžuolai, tvarkomi miškai, pievos ir stepės. Šiaurinė dalis – uolėta.
Istorija
Ankstyvuose viduramžiuose vaidino svarbų vaidmenį prekyboje (žr. kelias iš variagų pas graikus).
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta Konstantino VII Purpurinio traktate „Apie imperijos valdymą“, sudarytame 946–953 m.
2007 m. įtraukta į septynių Ukrainos stebuklų sąrašą.
San Diego apygarda
San Diego apygarda (angl. San Diego County) – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Kalifornijos pietinėje dalyje. Pagal 2021 m. duomenis, San Diego apygardoje gyveno 3 286 069 žmonės. San Diego apygardos būstinė yra įsikūrusi antrame pagal dydį Kalifornijos miete San Diege. Apygarda įsikūrusi prie Ramiojo vandenyno krantų, į pietryčius nuo Los Andželo ir į šiaurę nuo Tichuanos. Tai yra labiausiai į pietvakarius nutolusi JAV apygarda (be Havajų). San Diego apygarda yra antra pagal gyventojų skaičių Kalifornijoje, ir penkta pagal gyventojų skaičių JAV. Apygardoje yra net 18 Indėnų rezervatų, daugiau nei bet kurioje JAV apygardoje.
Istorija
San Diego apygarda buvo viena iš 27 pirmųjų Kalifornijos apygardų. Tada apygarda buvo pakankamai didelė, jos teritorijoje buvo dabartinės Riversaido ir Imperiškoji apygardos ir dalys dabartinių Injo ir San Bernardino apygardų. Pavadinta pagal San Diego įlanką.
Gyventojai
2020 m. duomenimis San Diego apygardoje gyveno 44,9 % baltųjų, 11,7 % azijiečių, 4,61 % afroamerikiečių, 3,95 % mišrios rasės, 0,97 % kitų rasių ir 33,9 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.
Ruškeliai
Ruškeliai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 15 km nuo Grūžių.
Alvordo dykuma
thumb|right|350px|Alvordo dykumos plaja, žiūrint nuo Stynso kalno ) thumb|right|250px|Stynso kalnas yra į šiaurės vakarus nuo Alvordo dykumos Alvordo dykuma  – dykuma Harney grafystėje, pietryčių Oregone (vakarinė JAV), į pietryčius nuo Stynso kalno . Dykumą sudaro 19 km ilgio ir 11 km pločio sausas ežeras, kur per metus vidutiniškai išlyja 180 mm kritulių.
Dykuma pavadinta generolo Bendžamino Alvordo (Benjamin Alvord), kuris JAV pilietinio karo metais buvo JAV kariuomenės departamento Oregone vadu.
thumb|left|250px|Besileidžiančios saulės atspindys plajoje Sausojo sezono metu dykumos paviršius yra pakankamai lygus, kad būtų galima juo važinėtis ar nusileisti mažu lėktuvu. Neoficialus moterų antžeminio greičio pasaulio rekordas 1976 m. buvo užfiksuotas Alvordo dykumoje – Kitty O’Neil važiavo 843 km/val. greičiu.
Samachvalavičų valsčius
Samachvalavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio Baltarusijos teritorijoje. Centras – Samachvalavičai.
Alvordo dykuma
Artimiausia gyvenvietė yra Fields (Oregonas).
Samachvalavičų valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. 8-ajame dešimtmetyje prijungtas Krupicos valsčius (arba jo dalis). Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Alvordo dykuma
Dykumos pakraščiuose išsidėstę karštosios geoterminės ir šaltosios versmės:
Nežiūrint į bergždžią plajos paviršių, jame yra gyvybės. Rytinio pakraščio šaltiniuose kartais geria mustangai. Vietovėse, kur natūralių karštųjų versmių vanduo teka į dykumą, ypač apie Alvordo karštąsias versmes, paprastai peri kuolingos Numenius americanus. Giliau plajoje gausūs balsingieji ir juodakojai kirlikai, retkarčiais pasitaiko amerikinės avocetės. Vanduo iš versmių paprastai į dykumą įteka iki poros kilometrų, ši juosta ir yra paukščių buveinė.
Stynso kalno apylinkėse gyvena snieginiai avinai, juodauodegiai elniai, vapičiai, šakiaragiai.
Maldžiūnai (Molėtai)
Maldžiūnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Arnionių I.
Istorija
1643 m. Dubingių kunigaikštystės inventoriuje Maldžiūniškės. 1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystės Baranavos valsčiui. Gyveno 11 šeimų.
Rubiaževičų valsčius
Rubiaževičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Rubiaževičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. XIX a. 7-ajame dešimtmečiuose buvo panaikintas, apie 1880 m. vėl atkurtas. Tuo laikmečiu prie Rubiaževičų valsčiaus prijungti Didžiakaimio valsčius, Rudzicos valsčius, Slabodkos valsčius ir Volmos valsčius (arba jų dalys). Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. Apie 1921 m. dalis Rubiaževičų valsčiaus perduota naujam Volmos valsčiui.
Šv. Pranciškus Ksaveras
'''Šv. Pranciškus Ksaveras' SJ (Francis Xavier'', vardas gimimo metu 🇪🇺, ,🇪🇺,, , , 1506 m. balandžio 7 d. – 1552 m. gruodžio 3 d.) – baskų katalikų misionierius ir šventasis, vienas iš Jėzaus draugijos įkūrėjų.
Gimė Ksavero mieste, tuometėje Navaros karalystėje (dab. Ispanija). Ignaco Lojolos bendražygis ir vienas pirmųjų septynių jėzuitų, 1534 m. Monmartre, Paryžiuje, davusių skurdo ir skaistybės įžadus. Vadovavo didžiulio masto misijoms Azijoje, daugiausiai Portugalijos imperijos Rytuose, pasiekė rezultatų, ypač tuometėje Portugalijos Indijoje, kur aktyviai dalyvavo misionieriškoje veikloje. 1546 m. Pranciškus Ksaveras laiške, adresuotame Portugalijos karaliui Jonui III, pasiūlė įkurti Goa inkviziciją. Kai kurie šaltiniai teigia, kad jis iš tikrųjų prašė paskirti ypatingąjį ministrą, kurio vienintelė pareiga būtų platinti krikščionybę Goa. Jis taip pat buvo pirmasis krikščionių misionierius, išvykęs į Borneo, Molukų salas ir kitas atokias nuo Europos vietoves. Minėtose vietovėse susidūrė su pasipriešinimu, taip pat sunkiau sekėsi išmokti vietines kalbas, tad misijų sekmė buvo gerokai menkesnė nei Indijoje. Ksaveras ruošėsi pratęsti savo misiją Ming Kinijoje, tačiau to padaryti nesuspėjo – sulaukęs 46 metų mirė Šančuano saloje.
1619 m. spalio 25 d. popiežius Paulius V jį paskelbė palaimintuoju, o 1622 m. kovo 12 d. popiežius Grigalius XV paskelbė šventuoju. 1624 m. jis tapo Navaros globėju. Žinomas kaip „Indijos apaštalas“, „Tolimųjų Rytų apaštalas“, „Kinijos apaštalas“ ir „Japonijos apaštalas“. Laikomas vienu žymiausių misionierių nuo apaštalo Pauliaus laikų. 1927 m. popiežius Pijus XI paskelbė dekretą „Apostolicorum in Missionibus“, kuriuo Pranciškus Ksaveras kartu su Šv. Kūdikėlio Jėzaus Terese buvo paskirti visų užsienio misijų globėjais. Kartu su šv. Ferminu yra Navaros globėjas. Navaros diena Navaroje mini Pranciškaus Ksavero mirties metines gruodžio 3 d.
Šventuoju laikomas katalikų, anglikonų ir liuteronų bažnyčiose.
Mene vaizduojamas vidutinio amžiaus, tamsaus gymio, trumpa barzda, dažniausiai vilkintis kamžą, laikantis krucifiksą arba leliją, besimeldžiantis, pamokslaujantis prie pagonių šventyklų, krikštijantis, stebuklingai išgydantis nepagydomus ligonius. Pranciškaus Ksavero mirtį vaizduojančiuose paveiksluose vaizduojamas vienišas su krucifiksu mažoje trobelėje.
Misionieriavimas
left|thumb|300x300px| Šventojo Pranciškaus Ksavero misijinių kelionių žemėlapis (anglų kalba). Gimė kilmingoje šeimoje. 1525 m. Paryžiaus universitete pradėjo studijuoti teisę ir teologiją, kur 1529 m. susipažino su Ignacu Lojola ir tapo jo bendražygiu. Universitete iš viso praleido 11 metų.
1534 m. Monmartro koplyčioje Paryžiuje su Ignacu Lojola, šv. Pjeru Favru, Nikolu Bobadilja, Diegu Lainesu, Simuanu Rodrigešu ir Alfonsu Salmeronu įsteigė Jėzaus draugiją, o 1537 m. įšventintas kunigu. Dirbo sielovados darbą Bolonijoje, vėliau – Romoje, kur buvo Jėzaus draugijos sekretorius. 1540 m. vykdė misijas Lisabonoje, o kitais metais paskirtas popiežiaus nuncijumi visai Azijai ir išsiųstas misijoms į Indiją. 1542 m. atvyko į Goa, kur slaugė ligonius, apaštalavo tarp portugalų ir Indijos gyventojų, ypač vaikų ir vergų. Vėliau misionieriavo pietinės Indijos pakrantės žvejų kaimuose. Grįžęs į Goa davė iškilmingus vienuolinius įžadus. 1544 m. vyko į misiją Malabaro Krante, Ceilone, 1545 m. – Malakoje. 1549 m. išsilaipino Kagošimos saloje, kur skleidė krikščionybę tarp vietinių japonų (1551 m. duomenimis, Japonijoje į krikščionybę atsivertusiųjų skaičius buvo apie 1000). Grįžo į Indiją, paskirtas Goa provincijolu.
Mirė nuo karštinės Čangčuano saloje Kinijoje 1552 m. gruodžio 3 d., laukdamas valties, kuri jį nuplukdytų į žemyninę Kinijos dalį.
Kelty Hearts FC
Istorija
thumb|right|300px|Kelty Hearts Klubas įkurtas 1975 m. Ilgą laiką buvo mėgėjišku klubu, kuris daugiausiai dėmesio skyrė vaikų ir jaunimo ugdymui.
2017 m. gruodžio mėn. tapo pilnateisiu SFA nariu. Pradėjo dalyvauti Škotijos futbolo taurės turnyruose.
Ekipa dalyvavo Lowland League nuo 2018/19 m. Debiutiniame sezone liko treti. 2019/20 m. sezonas vyko pandemijos sąlygomis. Pirmenybės liko nebaigtos. Jas sustabdžius, pirmavo Kelty Hearts, kurie ir tapo pirmenybių nugalėtojais.
2020/21 m. sezone Antroje lygoje Brechin City FC liko paskutiniai – dešimtoje vietoje. Dėl išlikimo kovojo pereinamosiose rungtynėse su Kelty Hearts. 2021 m. gegužės 18 d. įvyko pirmosios rungtynės, kuriose šeimininkai Kelty Hearts šventė pergalę rezultatu 2:1. 2021 m. gegužės 23 d. įvyko antrosios rungtynės prieš Brechin City. Jose dar kartą nugalėjo Kelty Hearts. Kelty Hearts FC nugalėjo savo varžovus iš Brichino bendru dviejų rungtynių rezultatu 3:1 ir laimėjo pereinamosiose varžybose.
Kelty Hearts pirmą kartą klubo istorijoje iškopė į nacionalinę lygą. 2021/22 m. įpusėjus League Two sezonui iš dešimties dalyvių buvo pirmi ir turėjo persvarą prieš kitas ekipas. Škotijos futbolo taurės turnyre iš tolimesnės kovos eliminavo Premjer lygos dalyvius Perto „Saint Johnstone“, kuriuos nugalėjo rezultatu 1:0 ir pateko į kitą etapą.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. sausio 23 d.
Andy Diouf
Andis Diufas (Andy Diuof, g. 2003 m. kovo 17 d., Neji prie Senos) – Prancūzijos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
Kitados atstovavo Paris Saint-Germain, AC Boulogne-Billancourt ir INF Clairefontaine jaunimo ekioms.
Stade Rennes
Nuo 2018 m. Prancūzijos „Rennes“ jaunimo akademijos auklėtinis.
Nuo 2020 m. atstovavo rezervinei klubo ekipai, o 2021 m. gegužės 9 d. debiutavo pagrindinėje komandoje rungtynėse prieš Paris Saint-Germain FC.
FC Basel
2022 m. vasarą nuomos pagrindais paskolintas Šveicarijos FC Basel.
2022 m. liepos 24 d. debiutavo Šveicarijos Superlygoje rungtynėse prieš Servette FC.
2022 m. spalio 13 d. pasižymėjo įvarčiu UEFA konferencijų lygos grupių etapo rungtynėse prieš Slovan Bratislava.
2022 m. rugsėjo 15 d. rungtyniavo LFF stadione, Lietuvoje. Šveicarijos klubas nugalėjo minimalia persvara 1:0. Vienintelio įvarčio autoriumi tapo Andi Zeqiri.
2022 m. spalio 27 d. rungtynėse Šveicarijoje prieš FK Žalgiris, rezultatas buvo lygus 2:2. Pirmasis rungtynių įvartis buvo pelnytas vos prasidėjus rungtynėms, o jo autoriumi tapo Andy Diouf. Vėliau pasižymėjo Andi Zeqiri. Šveicarai pirmavo rezultatu 2:0, tačiau po dviejų tikslių Mathias Oyewusi smūgių rezultatas tapo lygus, o žalgiriečiai išsaugojo galimybes pakovoti dėl vietos kitame etape.
Rinktinės
Žaidėjas gimė Prancūzijos, bet jo tėvai – senegaliečių kilmės. Atstovavo įvairaus amžiaus Prancūzijos ekipoms.
Rūmų krantinė
Rūmų krantinė  – dešinioji Nevos krantinė Sankt Peterburge tarp Kutuzovo krantinės ir Admiraliteto krantinės. thumb|center|700px|Krantinė Tai viena gražiausių Sankt Peterburgo krantinių.
Palei krantinę yra išsidėstę Žiemos rūmai, Marmuro rūmai, Vasaros sodas.
Įdomūs faktai
Aleksandro kolonos pagrindui (600 tonų granito monolitas), padarytam 1830–1832 m. Piuterlaksko akmens skaldykloje, buvao naudojama speciali prieplauka Rūmų krantinėje. Pristatymo klausimais užsiėmė inžinierius pulkininkas Glasinas, kuris sukonstravo ir pastatė specialų botą „šventasis Nikolajus“ turinti 1 100 tonų keliamąją galią. Iškrovimo darbams pastatyta speciali prieplauka. Iškrovimas vykdytas ant specialios medinės platformos molo gale, kurios aukštis sutapo su laivo bortu. Darbams vadovavo pirklio sūnus V. A. Jakovlevas, kuris buvo atsakingas už visą operaciją iki monolito iškrovimo ant kranto.
Flatiron Building
Flatiron Building (dar žinomas kaip Fuller Building) – dangoraižis Manhatano saloje, Niujorke. Pastatas statytas 1902 m. ir yra laikomas vienu pirmųjų dangoraižių bei yra įrašytas į JAV nacionalinį paminklų registrą. Flatiron Building laikomas vienu svarbiausių Niujorko miesto simbolių ir dažnai matomas filmuose. Pastatas taip pat labai populiarus tarp turistų.
Architektūra
Flatiron Building suprojektavo Čikagos architektas D. Burnhemas. Pastatas laikomas vėlyvojo neoklasicizmo pavyzdžiu. Fasadas, papuoštas elementais iš klinties ir keramikos, horizontaliai padalintas į tris dalis – apatinę, vidurinę (didžiausiąją) ir viršutinę.
Domenico Fontana
Biografija
Domenikas Fontana gimė 1543 m. Melidės kaime Tičine prie Lugano ežero, itališkai kalbančioje Šveicarijoje, tuomet Milano hercogystėje. 1563 m. D. Fontana persikėlė į Romą, paminėtas dirbantis stiukoistu Santa Maria in Vallicella bažnyčioje. Po to dirbo kardinolui Montalto (būsimasis popiežius Sikstas V). Kardinolui jis suprojektavo vilą Kvirinalo kalvoje (sunaikinta) ir koplyčią Šv. Marijos Didžiojoje bažnyčioje (Siksto koplyčia, 1585). 1585-86 m. Domenikas Fontana išgarsėjo pastatęs raudono granito obeliską iš Circus Gai et Neronis (originaliai iš Sen. Egipto Aleksandrijos) Šv. Petro aikštės viduryje. Vėliau jis pastatė antikinius obeliskus prie Šv. Marijos Didžiosios bažnyčios (1587), Šv. Jono Laterano bazilikos (1587–88) ir Piazza del Pòpolo aikštėje (1589). Tarp kitų Domeniko Fontanos statinių: Laterano rūmai (1585–89), Vatikano biblioteka (1587–90). Jis prižiūrėjo Šv. Petro bazilikos kupolo statybas, vadovaujamas Džakomo dela Portos (1588–1590). D. Fontana, užsakytas popiežiaus Siksto V, daug dirbo ties Romos miesto planais, sukūrė Via Felice gatvę (1585–1589).
1592 m. D. Fontana buvo apkaltintas neteisingu visuomenės lėšų naudojimu ir jį iš visų postų pašalino popiežius Klemensas VIII. 1593 m. Domenikas Fontana persikėlė į Neapolį, ėjo karališkojo inžinieriaus pareigas pas Mirandos grafą. Neapolyje pagrindiniu jo projektu buvo Neapolio karališkūjų rūmų statybos (1600–1602). D. Fontana mirė 1607 m. birželio 28 d. Neapolyje. Palaidotas Sant'Anna dei Lombardi bažnyčioje. Jo biografiją 1642 m. publikavo Džovanis Baljonė, 1672 m. − Džovanis Pjetras Beloris.
Dantų protezavimas
Dantų protezavimas – tai odontologijos šaka, užsiimanti dantų audinių atkūrimu, prarastų dantų pakeitimu ir kramtymo aparato struktūros bei funkcijos atkūrimu.
Prancūzijos vyrų regbio-7 rinktinė
Prancūzijos vyrų regbio-7 rinktinė – komanda atstovaujanti Prancūzijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Prancūzijos regbio sąjunga.
Dantų protezavimas
Istorija
Dantų protezavimą XVII a. pabaigoje išrado prancūzų chirurgas Pjeras Fošaras. Fošaras atrado daugybę prarastų dantų pakeitimo būdų. Jis iš dramblio kaulo pagamino dantų protezus. Fošaras taip pat išrado breketus, skirtus dantų padėčiai koreguoti, juos gamino iš auksinės vielos ir šilko siūlų. 1774 m. prancūzų vaistininkas Alexis Duchateau ir dantų gydytojas Nicholas Dubois De Chemantas pagamino pirmuosius porcelianinius dantis.
Dantų protezavimo tipai
Dantų protezavimas skirstomas į tris tipus :
Audinių atkūrimas
2015 m. Japonijos fizikinių-cheminių tyrimų instituto mokslininkams kartu su kolegomis iš Tokijo medicinos ir odontologijos universiteto pavyko iš pelės audinio išauginti kelis naujus dantis ir implantuoti juos į pelės žandikaulį.
Diusio atolas
thumb|230px|Palydovinė atolo nuotrauka
Diusio atolas arba Fenua-manu – negyvenamas koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Polinezijoje, priklauso Jungtinės Karalystės užjūrio valdai – Pitkernui. Atolas yra 535 km į rytus nuo Pitkerno salos ir 354 km nuo Hendersono salos. Plotas – 0,7 km² (su lagūna – 4 km²).
Atolas mažas, apskritas, 2,4 km ilgio ir 1,6 km pločio. Koralinį žiedą sudaro 4 salelės (didžiausia – šiaurinė: Akadijos). Sausuma iškyla iki 4,6 m virš jūros lygio. Lagūna iki 16 m gylio, pietvakariuose jungiasi su vandenynu 91 m pločio sąsiauriu. Dėl įtekančio iš vandenyno vandens srovės lagūnoje kyla sūkuriai.
Dėl gėlo vandens trūkumo Diusio atole augalijos mažai – auga tik heliotropai ir Pemphis krūmokšniai. Atolas yra svarbi jūrinių paukščių perimvietė. Čia gyvena dauguma pasaulio Merfio audrašauklių (Pterodroma ultima). Lagūnoje užfiksuotos 138 žuvų rūšys. Sausumoje gyvena gekonai, maitinasi jūriniai vėžliai. Sala retai aplankoma – porą sykių per metus čia užsuka kruiziniai laivai, kartais sustoja kroviniai laivai.
Atolą 1606 m. atrado Ispanijos jūrininkas Pedras Fernandesas de Keirosas ir pavadino „Nusileidusiu Mėnuliu“ (Luna Puesta). 1791 m. salą pasiekė laivo „Bounty“ maištininkų beieškodamas britų jūrininkas Edvardas Edvardsas ir pavadino Diusio barono Frensio Reinoldso-Moretono garbei. 1820 m. ieškodamas nuskendusio banginių medžiotojų laivo Tomas Reinas išsilaipino Diusio atole. 1825 m. salą pasiekė Frederikas Bičis. 1881 m. į salą įsirėžė pašto laivas Acadia. 1922 m. atliktas išsamus salos tyrinėjimas.
1867 m. į salą pretenzijas pareiškė JAV, bet savo valdžios neįtvirtino. 1903 m. Diusio atolą oficialiai aneksavo Jungtinė Karalystė (1937 m. oficialiai įsitvirtino).
Suprematizmas
Suprematizmas – geometrinių abstrakcijų menas, 1913–1915 metais suformuotas rusų tapytojo Kazimiro Malevičiaus (1878-1935). Anksčiau Malevičius tapė neoprimityviuoju bei kubofuturistiniu stiliumi ir priklausė grupuotei, susibūrusiai aplink Michailą Larionovą ir Nataliją Gončarovą. Tačiau iki 1913 metų jis įsitvirtino naujoje radikalioje pozicijoje. Geometrinės figūros, ypač kvadratas, neegzistuojančios nei gamtoje, nei tradicinėje tapyboje, Malevičiui simbolizavo pasaulio, kur kas didingesnio už regimąjį, pranašumą. Malevičius buvo krikščionių mistikas ir, kaip jo tėvynainis Vasilijus Kandinskis, tikėjo, kad meno kūrimas bei suvokimas – tai savarankiška dvasinė veikla, atsiribojusi nuo bet kokių politinių, utilitarinių ar socialinių tikslų.
Raida
Netrukus priešrevoliucinėje Rusijoje suprematizmas tapo viena iš dviejų radikalių meno krypčių, pagrįstų geometrine abstrakcija. Antroji kryptis buvo konstruktyvizmas, o jo pradininkas – Vladimiras Tatlinas. Visiškai priešingai nei Malevičius, jis tikėjo, jog menas privalo atitikti socialinius tikslus. Ideologinis šių grupuočių skilimas sukėlė konkurencinę įtampą tarp abiejų atkaklaus būdo lyderių. Prieš bendrą jų parodą jie netgi įsivėlė į kumštynes, todėl abiejų grupuočių darbai buvo demonstruojami atskirose salėse. Paroda Pati paroda, pavadinta „Paskutinė futuristų paveikslų paroda: 0-10“, kurioje buvo pristatyta keturiolikos menininkų daugiau nei 150 darbų, sulaukė triumfo. Tai buvo viešas tapytojų suprematistų debiutas, palydėtas manifestais bei pamfletais.
Pokyčiai
Malevičius, kaip ir kiti jo kartos atstovai, tikėjo meno galia išreikšti garsų sukeltus jausmus, mokslo laimėjimų esmę ir tai, ką jis vadino „begalybės pojūčiu“. Po pirmųjų savo darbų, kuriuose paprastos geometrinės figūros nutapytos juodai, baltai, žaliai, raudonai ir mėlynai, jis ėmėsi sudėtingesnių formų ir platesnės spalvų bei šešėlių gamos, kūrė ardvės ir judesio iliuziją taip, lyg atrodytų, kad detalės plūduriuoja priešais drobę. Tai atsispindi daugelio to laikotarpio paveikslų pavadinimuose, pavyzdžiui, „Suprematistinė kompozicija: skrendantis lėktuvas“.
Šalininkai
Suprematizmas pritraukė daug šalininkų; tarp jų buvo Liubovė Popova (1889-1924), Olga Rozanova (1886-1918), Nadežda Udalcova (1886-1961), Ivanas Puni (1894-1956). Po 1917-ųjų Spalio revoliucijos suprematizmas suklestėjo. 1918 metais laikraštis skelbė: “Maskvoje suklestėjo suprematizmas. Iškalbos, parodos, kavinės – viskas yra suprematistiška. Galima drąsiai sakyti, kad suprematizmas jau čia“.
Baigtis ir reikšmė
Suprematizmą pirmiausia išstūmė konstruktyvizmas, vėliau, trečiojo dešimtmečio antrojoje pusėje, nustojus oficialiai remti eksperimentinį abstraktųjį meną, jo vietą užėmė socialistinis realizmas. Suprematizmas tapo atspirties tašku kitiems – įkvėpė ne tik europietiškąjį konstruktyvizmą, bet ir Bauhauzo kompozicijos mokslą, internacionalinį architektūros stilių bei septintojo dešimtmečio minimalistinį meną.
Adam Plug
Adomas Plugas (Adam Plug, tikras vardas ir pavardė – Antonis Petkevičius) (, 1823 m. spalio 23 d. Zamostės km. Slucko apskr., Minsko gubernija, Rusijos imperija – 1903 m. lapkričio 2 d. Varšuva, Lenkijos Karalystė) – lenkų ir baltarusų žurnalistas, rašytojas, redaktorius, pedagogas.
Savo kūrinius publikavo lenkų ir gudų kalbomis.
Biografija
Adomas Plugas gimė 1823 m. spalio 23 d. Zamostės kaime, Slucko apskrityje, Minsko gubernijoje neturtingo bajoro šeimoje. Jo tėvas Pranciškus nuomojosi nedidelį žemės lopinėlį. 1841 m. Petkevičių šeima persikėlė gyventi į Žukovo Boroko kaimą netoli Stolpcų, kur Adomas Plugas susipažino su kaimynystėje gyvenusiu rašytoju Vladislovu Sirokomle. Būtent Vladislovui Sirokomlei vėliau A. Plugas paskyrė savo pirmąjį eilėraštį „Гара Замчышча”. Su Sirokomle Plugas išliko bičiuliais visą likusį gyvenimą. Savo pirmą apsakymą „Пра тое, як людзi час марнуюць” Adomas Plugas parašė besimokydamas Slucko gimnazijoje.
Pinigų A. Plugas užsidirbdavo iš privačių pamokų dvarininkų namuose. 1845–1846 m. jis mokėsi Kijevo universiteto Filosofijos – literatūros fakultete, tačiau dėl lėšų stygiaus mokslą turėjo palikti. Metęs studijas A. Plugas vėl uždarbiavo mokydamas turtingų dvarininkų vaikus Podolėje. 1856 m. Minske A. Plugas susipažino su rašytoju Vincentu Duninu-Marcinkevičium ir Stanislovu Moniuška. 1857 m. Adomas Plugas vedė ir išsinuomojęs nedidelį dvarelį kažkiek laiko vertėsi ūkininkavimu.
1859 m. A. Plugas persikėlė gyventi į Žitomirą, kuriame kartu su žmona įkūrė berniukų gimnaziją. 1861 m. Rusijos imperijos valdžia iš A. Plugo atėmė teisę vadovauti mokymo įstaigoms. 1862 m. Adomas Plugas ir jo žmona Liudvika buvo suimti ir pasodinti į kalėjimą už dalyvavimą anticarinėse manifestacijose. Išėjęs iš kalėjimo Adomas Plugas dirbo mokytoju Podolėje. 1864–1866 m. jis vėl buvo suimtas ir laikomas kalėjime Žitomire, vėliau – Kijeve. Po įkalinimo A. Plugas buvo priverstas kaitalioti gyvenamąsias vietas. 1868 m. mirė A. Plugo žmona Liudvika.
1874 m. pakviestas leidėjo S.Leventalio A. Plugas persikėlė gyventi į Varšuvą. 1875–1879 m. jis buvo redakcinės kolegijos narys, o 1879–1890 m. – redaktorius žurnale „Kłosy”. Šiuo laikotarpiu Adomas Plugas gudų kalba publikavo nemažai straipsnių įvairiuose gudų leidiniuose. 1894–1899 m. A. Plugas taip pat dirbo žurnalo „Wędrowiec” (liet. „Keliautojas”) redaktoriumi. Tuo pačiu metu redagavo lenkų kalba leistos iliustruotos enciklopedijos „Wielka encyklopedie powszechna ilustrowana” pirmuosius du tomus. 1899–1903 m. A. Plugas įėjo į laikraščio „Kurier Warszawski” redakcinės kolegijos sudėtį. Plugas buvo vienas iš Baltarusijos literatūros ir švietimo draugijos organizatorių, daugelio labdaros, mokslo ir literatūros draugijų narys.
Adomas Plugas mirė 1903 m. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse. 1905 m. Varšuvos Šv. Kryžiaus bažnyčioje įrengtas Adomo Plugo biustas.
Kūryba
Adomas Plugas spaudoje debiutavo 1847 metais. 1849 m.jis parašė keturias istorijas ir vieną legendą gudų kalba. Iš istorijų išliko apsakymas „Susukta moteris“ („Витая баба“), pirmą kartą publikuotas 1918 m. A. Plugas rašė ir poeziją, ir prozą (romanus, apsakymus). Žinomi jo eilėraščiai „Kłosy z rodzinnej niwy“, „Pamiątki domowe“ ir kt. Plugo lyrikoje ryškūs krikščioniški ir folkloro motyvai.
Adomas Plugas parašė keletą gerų biografijų: Juozapo ignoto Kraševskio, biografija publikuota „Ksiąźce Jubileuszowej”, 1880 m., ir Antonio Edvardo Odineco, biografija publikuota žurnale „Kłosy”, 1885 m.
Pranas Juozas Žilinskas
Pranas Juozas Žilinskas (g. 1942 m. lapkričio 11 d. Buenos Airėse, Argentina) – lietuvių fizikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras, profesorius.
Biografija
Gimė 1942 m. lapkričio 11 d. Buenos Airėse, Argentinoje, tarpukario Lietuvos emigrantų Prano ir Juzefos Žilinskų šeimoje. Iki 1955 m. mokėsi Buenos Airėse Mariano Moreno vardo mokykloje Nr. 2. 1955 m. su tėvais atvyko į Lietuvą ir 1961 m. baigė Kauno A. Mickevičiaus vid. mokyklą. 1961–1966 m. studijavo radijo inžineriją Kauno politechnikos institute ir dalyvavo Kauno politechnikos instituto dainų ir šokių ansamblyje „Nemunas“, 1969–1972 m. – Vilniaus universiteto aspirantūroje (specialybė – matavimo technika). 1972 m. Kauno politechnikos institute apgynė technikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją „Holo efekto didelės varžos puslaidininkiuose matavimo aparatūros komplekso tyrimas“ (vadovai – Aloyzas Sakalas ir Jurgis Viščakas), o 1994 m. (jau Kauno technologijos universitete – KTU) – habilituoto technologijos mokslų daktaro (elektros ir elektronikos inžinerijos krypties) disertaciją „Elektroninių ir optoelektroninių keitiklių projektavimo principai“.
Nuo 1966 m. Vilniaus universitete (VU) dirba mokslinį ir pedagoginį darbą. Nuo 1988 m. – docentas, nuo 1996 m. – VU Fizikos fakulteto Kietojo kūno elektronikos katedros profesorius. Nuo 2014 m. VU senatas suteikė afiliuotojo profesoriaus vardą.
Buvo mokslinio žurnalo „Matavimai“ (KTU Metrologijos institutas, ISSN 1392–1223) redakcijos kolegijos narys.
Žmona Vida Žilinskienė (humanitarinių mokslų daktarė, docentė), Mykolo Romerio universitetas, vaikai: dukra Egidija (finansų magistrė), sūnus Justinas Žilinskas (socialinių mokslų daktaras (HP), Mykolo Romerio universiteto profesorius), rašytojas.
Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos kryptys – elektroniniai ir optoelektroniniai keitikliai, matavimo technika, metrologija, fizikos terminologija, terminografija. Virš 70 mokslinių straipsnių ir 29 išradimų (TSRS) autorius. Moksliniai straipsniai spausdinti šiuose moksliniuose žurnaluose: Электричество, Приборы и техника эксперимента, Электрохимия, Радиоэлектроника, Радиотехника, Technical Physics, Elektronika ir elektrotechnika, Matavimai, Environmental and Chemical Physics, Materials science = Medžiagotyra, Journal of Electrostatics ir kt.
Chorda
Chorda yra stangri, lanksti, nesegmentuota. Ji susidaro iš žarnyno vamzdelio nugarinės sienelės. Chordos ląstelėse daug vakuolių, ją dengia skaidulinis dangalas. Daugelis stuburinių gyvūnų chordą turi tik gemalo tarpsnyje – vėliau iš jos susidaro stuburas. Tik kai kurie primityvūs chordiniai gyvūnai išlaiko chordą visose savo vystymosi tarpsniuose – gaubtagyviai, iešmučiai, apskritažiomeniai, dalis žuvų (dvikvapės, eršketinės).
Žilvinas Marcinkevičius
Žilvinas Marcinkevičius (g. 1967 m. rugpjūčio 24 d. Šakiuose) – verslininkas.
Biografija
Broliai – Gintaras Marcinkevičius (g. 1969), Mindaugas Marcinkevičius (g. 1971).
FK Panevėžys–Sportidus
Panevėžio FK „Sportidus“ – Lietuvos futbolo klubas iš Panevėžio.
Istorija
Klubas įkurtas 2000 metais Panevėžyje.
2011 m. debiutavo SFL varžybose. Vėliau žaidė 8x8 formato turnyruose.
Portugalijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Portugalijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Finalo rungtynės
--
FK Panevėžys–Sportidus
Istorija
2017 m. gegužės mėnesį Panevėžyje vykusiame "Mažosios Čikagos 6 x 6 futbolo taurės" turnyre užėmė antrąją vietą. Geriausiu turnyro žaidėju išrinktas "Sportidus" narys Aldas Barisevičius.
Gerai sekėsi klubo salės futbolo komandai, 2017 m. PAFF pirmenybėse užėmė II vietą, o 2018 m. jas laimėjo. Nuo 2018-2019 m. sezono klubas žaidžia Futsal A lygoje. Lygai sustiprėjus, 2020 m. klubas suvienijo jėgas su FK Panevėžys.
Klubo spalvinė gama
Žalia, juoda ir balta. Klubas žaidžia žalios spalvos marškinėliais su baltais skaičiais, bei užrašais, su juodais šortais ir baltos spalvos kojinėmis.
Mano mylimoji žmona
Mano mylimoji žmona  – 1940 m. JAV filmas, melodraminė komedija. Režisierius – Garsonas Kaninas. Tris kartus nominuotas „Oskarui“. Šis filmas – humoristinė Alfredo Tenisono poemos „Enochas Ardenas“ inversija.
Kritikų atsiliepimai
Filmas sulaukė gerų įvertinimų. „The New York Sun“ filmą apibūdino kaip „sukurtą būtent linksmintis. Jis verčia kikenti, tyliai juoktis ir kilnoti antakius… „Mano mylimoji žmona“ – linksmas, trapus, keliantis juoką farsas.“ Remdamasi 14 recenzijų, vertinimų apibendrinimo svetainė „Rotten Tomatoes“ filmui suteikė 86 % reitingą.
Mažasis dėmėtasis kivis
Mažasis dėmėtasis kivis (Apteryx owenii) – strutinių paukščių (Struthioniformes) būrio neskraidantis paukštis.
Paplitimas ir biotopas
Endeminis Naujosios Zelandijos paukštis. 2012 metais suskaičiuota apie 1650 individų. Didžiausia populiacija Kapiti saloje – 1200 individų. Biotopas – visžaliai miškai ir krūmynai.
Išvaizda
Mažiausias kivių genties atstovas. Kūno ilgis 35–45 cm. patinai sveria 0,9–1,3 kg, o patelės 1–1,9 kg. Plunksnų danga – rusvai pilkos plunksnos, išmargintos baltomis dėmėmis. Plunksnos ilgos, primena plaukus. Aplink žiotis turi plunksnų vibrises. Snapas plonas ir ilgas. Snapo gale yra šnervės. Sparnai trumpi, sunykę. Uodegos neturi, tačiau turi trumpą uodegikaulį.
Biologija
Neskraidantis, naktinis paukštis, pasižymi puikia uosle ir klausa. Apie savo teritorijos ribas praneša šūkaudami ir švilpaudami. Gindami savo teritoriją kaunasi nagais, palikdami daug plunksnų. Dieną slepiasi urvuose, uolų plyšiuose, tuščiaviduriuose rąstuose ar tankioje žolėje. Maisto ieško naktį. Iš dirvos ilgu snapu kapsto įvairias žieduotąsias kirmėles, lervas, o nuo dirvos paviršiaus surenka vorus, muses, vabalus, vikšrus, nukritusius vaisius ir lapus.
Monogaminiai paukščiai. Tuoktuvių periodas nuo ankstyvo pavasario iki rugsėjo pradžios. Lizdą suka urve, kurį išsikasa patys. Dėtyje vienas kiaušinis, tačiau 15 % atvejų – du. Kiaušinio dydis siekia ketvirtadalį patelės masės. Peri patinas, o patelė saugo lizdą. Peri 63–76 dienas. Tėvai jauniklių nemaitina, nes pakankamai maisto medžiagų jie gavo iš trynio. Po 5–7 dienų jaunikliai pradeda savarankiškai maitintis. 20–60 dienų jaunikliai dar sugrįžta į lizdą nakvynei. Šalia jauniklių visada būna patinas. Patelė lizdą stebi ir saugo atokesnėje vietoje. Ji niekada nesugrįžta į lizdą.
Apsauga
Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos (IUCN) duomenimis, mažasis dėmėtasis kivis priskiriamas beveik nykstančioms rūšims.
Mažojo dėmėtasis kivio populiacijos mažėjimo priežastys:
Riversaido apygarda
Riversaido apygarda (angl. Riverside County) – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Kalifornijos pietinėje dalyje. Pagal 2021 m. duomenimis, Riversaido apygardoje gyveno 2 458 395 žmonės. Riversaido apygardos būstinė yra įsikūrusi didžiausiame apygardos mieste Riversaide. Apygarda yra maždaug stačiakampio formos, tęsiasi nuo Los Andželo priemiesčių iki Arizonos ribos. Įsikūrusi į rytus nuo Los Andželo, į pietus nuo San Bernardino apygardos ir į vakarus nuo Arizonos. Su Imperiškąja apygarda dalinasi didžiausią Kalifornijos ežerą Saltono jūrą. Centrinėje ir vakarinėje apygardos dalyse daugiausiai yra dykumos, tačiau rytinėje apygardos dalyje vyrauja Viduržemio jūros klimatas. Riversaido apygarda yra ketvirta pagal plotą apygarda Kalifornijoje.
Istorija
Riversaido apygarda buvo įkurta 1893 m. iš mažos San Bernardino apygardos dalies ir didesnės San Diego apygardos dalies. Pavadinimą gavo pagal Riversaido miestą.
Gyventojai
2020 m. duomenimis Riversaido apygardoje gyveno 34,4 % baltųjų, 6,52 % azijiečių, 6,07 % afroamerikiečių, 2,73 % mišrios rasės, 0,9 % kitų rasių ir 49,4 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.
Sveržanio valsčius (Minskas)
Sveržanio valsčius (, ; kurį laiką Senojo Sveržanio valsčius, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Naujasis Sveržanis, kurį laiką – Senasis Sveržanis.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje Senojo Sveržanio vardu, 8-ajame dešimtmetyje pervadintas Sveržanio valsčiumi. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1930 m. balandžio 15 d. prijungta dalis Stolpcų valsčiaus ir Myriaus valsčiaus.
Siomkau Haradoko valsčius
Siomkau Haradoko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio Baltarusijos teritorijoje. Centras – Siomkau Haradokas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Rusijos imperija olimpinėse žaidynėse
miniatiūra|265px|right|Rusijos delegacija 1912 m. žaidynių Stokholme atidarymo ceremonijoje
Rusijos imperija olimpinėse žaidynėse – 1900–1912 m. olimpinėse žaidynėse dalyvavusi Rusijos imperijos komanda.
Istorija
Pirmą kartą Rusijos imperijos sportininkai rungtyniavo 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje, po to praleido 1904 m. žaidynes JAV, vėl sugrįžo į 1908 m. žaidynes Londone ir 1912 m. žaidynes Stokholme. Po 1917 m. Spalio revoliucijos žlugus imperijai ir 1922 m. susikūrus TSRS, Rusijos sportininkų dalyvavimas olimpiniame sąjūdyje ilgam nutrūko, nes Tarybų Sąjunga olimpinėse žaidynėse pasirodė tik 1952 m.
Vasaros žaidynėse
• Lentelėje įtrauktas aukso medalis, laimėtas dailiajame čiuožime 1908 m. vasaros žaidynėse Londone.
Ben Shahn
thumb|right|250px|Bronkso pašto rūmų interjero tapyba thumb|right|250px|Sienų tapyba Sacco ir Vanzetti Ben Shahn (Benas Šanas, 1898 m. rugsėjo 12 d. Kaune – 1969 m. kovo 14 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV dailininkas, fotografas.
Biografija
Ben Shahn gimė 1898 m. rugsėjo 12 d. Kaune. 1906 m. kartu su tėvais emigravo į JAV ir apsigyveno Niujorke, Brukline. 1913–1917 m. dirbo mokiniu litografinėje dirbtuvėje. 1919–1922 m. mokėsi Niujorko koledže, vėliau Niujorko universitete. 1922 m. lankė Nacionalinę piešimo akademiją. Tais pačiais metais jis vedė Tillie Goldstein. 1924–1925 m. bei 1927–1929 m. su savo žmona keliavo po Europą ir šiaurinę Afriką. 1930 m. Niujorko Downtown‘o galerijoje įvyko pirmoji personalinė paroda. Tais pačiais metais jo darbai buvo eksponuojami Niujorko modernaus meno muziejuje. 1931 m. Ben Shahną sukrėtė Sacco ir Vanzetti teismo procesas, šia tema jis nutapė 26 guašo darbus, du didelius paveikslus (darbų serija „The Passion of Sacco and Vanzetti“). Po šių kūrinių tapo gerai žinomas ne tik dailininkams, bet ir plačiajai Amerikos visuomenei. 1935 m. susituokė su dailininke Bernarda Bryson Shahn.
Prezidento Franklin Roosevelt valdymo laikais Ben Shahnas įsijungė į politinę ir profsąjungų veiklą. Buvo įtrauktas į federalinės valdžios administracijos programą puošiant pastatus sienine tapyba. 1932–1933 m. jis padėjo garsiam meksikiečių monumentalistui Diegui Riverai, kuris tuo metu buvo pakviestas į Niujorką, ištapyti Rokfelerio centrą Niujorke. 1937–1938 m. Naujojo Džersio valstijoje, Ruzvelto mieste jis ištapė Federalinio gyvenamųjų namų statybos visuomeninį centrą, 1938–1939 m. – 13 didelių paveikslų Centriniame pašte Bronkse. Antrojo pasaulinio karo metu dirbo karinės informacijos žinyboje. Kūrė plakatus, iliustravo žurnalus. Atliko ir fotografo darbą. 1956 m. buvo išrinktas JAV Nacionalinio meno ir literatūros instituto nariu, o nuo 1959 m. JAV meno ir mokslo akademijos nariu.
Paskutinį gyvenimo dešimtmetį dailininkas pradėjo kurti mozaikų ir vitražų eskizus visuomeniniams ir konfesiniams pastatams. Anot kritikų, Ben Shanhn‘as buvo menininkas, kuris kalbėjo pasauliui. Buvo visuomeninis veikėjas, propagandistas, kartais pamokslininkas. B. Shahnas visą laiką buvo jautrus socialinei tematikai, paliko daug nuotraukų apie Niujorko darbininkų buitį, pietinių valstijų juodukų gyvenimą, didmiesčių lūšnynų vaizdų. Daugelį fotosiužetų jis perkeldavo į drobes. Shahn‘as mėgdavo savo kūryboje užšifruotas alegorijas. Karo metų tematika įkvėpė savotiškai griuvėsių tapybai, simbolizuojančiai sumaištį, nuosmukį. 1960–1961 m. reaguodamas į atominius bandymus Ramiajame vandenyne, dėl kurių nukentėjo japonų žvejai, sukūrė paveikslų seriją „Laimingas drakonas“. Nuo 1940 m. Shahn‘o kūryboje atsirado biblijinė ir žydiška tematika. Noras aktyviai bendrauti su žiūrovu, jį veikti, provokuoti, Shahn‘ą įkvėpė savo darbuose naudoti aiškinančius įrašus. Taip jis tapo ir kaligrafijos meistru. 1964 m. išleido knygą apie kaligrafiją „Meilė ir žavėjimasis raidėmis“. Jo darbų yra Šiuolaikinio meno muziejuje Niujorke, Vatikano galerijoje, įvairiose pasaulio galerijose, privačiose kolekcijose. Ben Shahn mirė 1969 m. kovo 14 d. Niujorke.
Bučos žudynės
miniatiūra|Apšaudyti kūnai
Bučos žudynės  – karinis nusikaltimas: masinės Ukrainos civilių gyventojų žudynės, lydimos plėšimų, pagrobimų, prievartavimų ir kankinimų nedideliame Bučos mieste (apie 30 000 gyventojų),  kurias anot Ukrainos ir jos NATO sąjungininkų, užėmusi šį miestą nuo 2022 m. kovo 4 d. įvykdė Rusijos kariuomenė Žudynes pasmerkė daugelis aktyvistų, politikų ir kultūrinių veikėjų iš Rusijos ir Ukrainos, taip pat ir iš daugelio kitų pasaulio šalių. Ukrainos prezidentas Volodymyras Zelenskis šį incidentą apibūdino kaip „Rusijos įvykdytą ukrainiečių genocidą“. Pati Rusija savo atsakomybę neigia ir tvirtina, jog šių žudynių provokacija buvo surengta Jungtinių Amerikos Valstijų užsakymu, kurią įvykdė Ukrainos kariuomenė – kad apkaltintų Rusijos kariuomenę Ukrainoje vykdomais žiaurumais.
JT vyriausioji žmogaus teisių komisarė Mišelė Bačelet nurodė jog visi kūnai turi būti iškasti, atpažinti ir tiksliai nustatyta mirties priežastis. JAV sieks jog Rusija būtų pašalinta iš JT Žmogaus Teisių Tarybos, o tam reikia, jog pašalinimui pritartų du trečdaliai iš 193 narių.
Dalyvių nustatymas
Buvimo Bučoje metu kai kurie kareiviai mobiliais telefonais skambino draugams ir giminėms Rusijoje per Ukrainos mobilaus ryšio tinklą. Šių skambučių išklotinės pasako abiejų pusių telefonų numerius, taigi leidžia nustatyti asmenybes. Buvo taip pat rastas pamestas Rusijos armijos kareivio mobilusis telefonas, kuriame, be daugybės kitokių nuotraukų, buvo ir jo nuotraukos su mūšio draugais, kurios bandoma atpažinti. Šie informacijos framgentai atskleidžia, kokie kariniai daliniai žudynių vykdymo metu buvo dislokuoti Bučoje. Tikėtina jog tai buvo 64-oji motorizuotų pėstininkų brigada.
Zenonas Kitijietis
Zenonas Kitijietis (🇬🇷, 335 m. pr. m. e. Kitijone – 263 m. pr. m. e. Atėnuose) – senovės graikų filosofas, laikomas stoicizmo pradininku.
Biografija
Zenonas Kitijetis gimė 335 m. pr. m. e. finikiečių įkurtame mieste Kitijone (dabartinė Larnaka, Kipras). Tėvas – Mnazėjus. Apie 300 m. pr. m. e. įkūrė filosofijos mokyklą. Išskyrė logikos, fizikos ir etikos filosofijas. Etikos filosofiją laikė svarbiausia, o logikos ir fizikos filosofijas apibūdindavo kaip įrankius etikos principams pagrįsti. Taip pat skyrė politinę filosofiją, tačiau ją grindė etikos principais; jo politinei filosofijai būdinga pasaulinės pilietybės ir visuotinės žmonių lygybės idėja.
Apie 320 m. pr. m. e. persikėlė į Atėnus, kur mirė 263 m. pr. m. e.