cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alytaus Dzūkija 2013–14 m. sezonas
Sezonas
Po trijų pralaimėjimų triuškinančiais skirtumais iš klubo buvo atleistas vyr. treneris Mario Primoracas. Į jo vietą stojo Mindaugas Lukošius. Komandos prezidentas Tomas Pačėsas teigė, jog Mario Primoraco paslaugų nuspręsta atsisakyti ne vien tik dėl trijų nesėkmių sezono pradžioje - kaip vieną iš esminių atleidimo priežasčių, jis įvardino per lėtai augančią ekipos žaidimo kokybę. Pirmąją pergalę LKL Alytaus klubas iškovojo ketvirtose rungtynėse, kuomet namų aikštelėje rezultatu 66:56 įveikė Šiaulių "Šiaulius".
Lapkričio viduryje Alytaus „Dzūkijos“ komandos sudėtyje prasidėjo beveik mėnesį trukęs permainų maratonas - per šį laikotarpį ekipą papildė keturi perspektyvūs krepšininkai – NKL statistinių kategorijų lyderiai Giedrius Staniulis ir Tomas Lekūnas, „Šiaulių“ ekipoje mažai rungtyniavęs Eigirdas Žukauskas bei iš Vilniaus „Lietuvos Ryto“ klubo iki sezono pabaigos pasiskolintas Paulius Dambrauskas. Tuo tarpu buvęs komandos kapitonas Žydrūnas Kelys, kroatas Marko Ilič bei amerikietis James Lewis Jr. atsisveikino su ekipa. Kaip vėliau užsiminė vyriausiasis treneris Mindaugas Lukošius pastarieji žaidėjai nedemonstravo didelio noro pasilikti „Dzūkijoje“, tad su jais išsiskirta taikiai.
Reguliaraus sezono pabaigoje, siekdamas prasibrauti į atkrintamąsias varžybas, klubas į savo gretas pasikvietė Kauno „LSU-Atleto“ lyderius - Šarūną Vingelį ir Vidmantą Sragauskį. Vis tik keletas apmaudžių pralaimėjimų minimaliais skirtumais pagrindiniams varžovams dėl vietos atkrintamosiose varžybose paliko klubą dešimtojoje turnyrinės lentelės vietoje. Sezono metu viso buvo iškovota 11 pergalių ir patirti 23 pralaimėjimai.
Alytaus „Dzūkija“ tapo prasčiausiai puolančia LKL komanda - 67,6 taško per rungtynes, tačiau ketvirta pagal namų varžybų lankomumą - „Dzūkijos“ varžybas vidutiniškai stebėjo 1316 žiūrovų.
Drochlinas
Drochlinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grodzisko valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Dalinė išvestinė
Dalinė išvestinė - atitinkamos kelių kintamųjų funkcijos išvestinė pagal vieną iš kintamųjų, apskaičiuota laikant, kad kiti kintamieji yra konstantos.
Funkcijos f dalinė išvestinė pagal kintamąjį x žymima fx, ∂xf, ∂f/∂x. Pastaroji notacija buvo pasiūlyta Ležandro ir prigijo, kai ją pakartotinai pasiūlė Jakobis. „∂“ čia yra užapvalinta „d“ (paprasta „d“ naudojama išvestinės žymėjime).
Vektorius, kurio koordinatės yra kelių kintamųjų funkcjos dalinės išvestinės pagal visus kintamuosius, vadinamas gradientu.
Galima apibrėžti ir aukštesnio laipsnio dalines išvestines. Pavyzdžiui, antro laipsnio dalinė išvestinė yra dalinės išvestinės dalinė išvestinė:
Aukštesnio laipsnio dalines išvestinės gali būti skaičiuojamos ir skirtingų kintamųjų atžvilgiu. Tada jos vadinamos mišriosiomis, pavyzdžiui,
Skalučiai
Skalučiai arba Strelnia (, nuo 1939 m. Schultitten, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Стрельня) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gvardeiskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Skalutītjai prūsiškos kilmės. 1419 m. minimi Scolotiten. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. gegužės 7 d. Liautų valsčiaus kaimas. 1910 m. buvo 295 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Gvardeiskojės apylinkės kaimas.
Kotahuasis
Kotahuasis  – miestas Peru, Arekipos departamente, Andų kalnuose, 2680 m aukštyje, 379 km nuo Arekipos. La Uniono provincijos centras.
Kotahuasis – svarbus turistinis centras departamente. Miesto apylinkėse gausu miškų, ežerų, kroklių, karštųjų versmių. Rengiami žygiai į kalnus, prie Kotahuasio kanjono.
Pavluvkos valsčius
Pavluvkos valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Centras – Stara Pavluvka, vėliau – Kruškos.
Istorija
Carmečiu Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. 1870 m. gegužės 31 d. iš valsčiaus buvo perduoti keli kaimai naujam Pilypavo valsčiui.
Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1952 m. liepos 1 d. valsčiuje buvo 21 kaimas. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebebuvo atkurtas.
Tautinė sudėtis
1888 m.:
Henry Potez
Biografija
Studijavo Prancūzijos aeronautikos mokykloje Supaéro. Kartu su Marseliu Blochu (Marcel Bloch) išrado Potez-Bloch propelerį, kuris po 1917 m. buvo naudojamas daugelyje Pirmojo pasaulinio karo Sąjungininkų lėktuvų.
1919 m. jis įkūrė savo kompaniją Potez, kuri tarpukaryje gamyklose, tada buvusiose vienomis moderniausių pasaulyje, pagamino daug sausumos ir vandens lėktuvų. 1923 m. jis nupirko Alessandro Anzani kompaniją. Daug Potezo lėktuvų, pvz., Potez 25, 39, 54, 62, 63 turėjo tarptautinį pasisekimą, buvo pasaulio rekordininkai.
Žalieji tajai
Žalieji tajai arba Tai lu (savivardis: ᦺᦑᦟᦹᧉ tailiu,, ) arba lu  – Pietryčių Azijos tauta, gyvenanti kalnuotose dabartinės Kinijos (Junanio), Vietnamo, Laoso, Mianmaro, Tailando teritorijose ir kalbanti atskira kalba. Laose, Tailande ir Vietname išskiriami kaip atskira oficialiai pripažinta tautinė mažuma. Kinijoje sudaro dalį pripažintos dajų etninės grupės. Mianmare priskiriami oficialiai pripažintai šanų etninei grupei.
Henry Potez
Biografija
Per 20 metų Potezo gamyklose buvo pagaminta apie 7000 lėktuvų, buvo sukonstruota apie 40 prototipų, iš kurių 20 buvo perduoti gamybai.
Žalieji tajai
Teritorija
Žaliųjų tajų teritorija gyvenamas arealas yra padalintas tarp 5 valstybių:
Istorija
Žalieji tajai formavosi pietiniame Junane, Mekongo slėnyje, ir jų gyvenamas arealas sudarė vieną iš tradicinių tajų kultūrinių regionų, ar karalysčių (muongų). Kadangi jų svarbiausias miestas buvo Čiang Hungas, visas kultūrinis regionas vadintas šiuo vardu.
Henry Potez
Biografija
1936 m. jo gamyklos, laikytos strategiškai svarbiomis, buvo nacionalizuotos Prancūzijos vyriausybės (tada valdžioje buvo Front populaire).
Žalieji tajai
Istorija
XII a. žalieji tajai įkūrė savo Čiang Hungo karalystę, kuri išplėtė hegemoniją į aplinkines kalnų gentis. ji tapo galingiausia ankstyvųjų tajų valstybių, ir jai duoklę mokėjo kitos to meto tajų karalystės: Muang Sua, Muang Thaengas, Kengtungas ir pan. Ekspansijos laikais žalieji tajai apgyvendino dabartinį gyvenamą arealą. XIII a. Mongolų imperija nukariavo Čiang Hungą ir valstybėje įkūrė naują dinastiją – Dao, kuri valdė karalystę iki pat XX a. vidurio. Nuo tada kinų šaltiniuose valstybė tapo žinoma kaip Čeli ar Sipsongpana.
Po XIII a. karalystė niekada neatkūrė buvusios galybės. XIII a. pabaigoje ji pati ėmė mokėti duoklę Lannai, iš kurios į valstybę atėjo aukštesnio lygio kultūra: Theravados budizmas, rašto sistema, meno stilius. Nuo XVI a. nusilpus Lanna, karalystė pradėjo mokėti duoklę Mianmaro Taungu dinastijai. Nuo XVIII a. karalystė mokėjo duoklę iš karto trims valstybėms – Kinijai, Mianmarui ir Tailandui. Tailando karalius, siekdamas apgyvendinti karo nusiaubtus regionus šiauriniame Tailande, priverstinai iškeldino daug Sipsongpanos gyventojų į Tailandą, kur vis dar yra ryški žaliųjų tajų diaspora.
Nuo 1847 m. vykstant pilietiniam karui, stiprių kaimyninių valstybių armijos kariavo žaliųjų tajų teritorijose, kas didino gyventojų egzodą į šiaurinį Tailandą. Buvusi karalystė padalinta tarp Britų Indijos (vėliau perėjo Mianmarui) ir Prancūzų Indokinijos (vėliau perėjo Laosui ir Vietnamui). Karalystės likučiai aplink sostinę buvo absorbuoti Kinijos, kaip vasalas. Karalystė oficialiai panaikinta po Čingų imperijos žlugimo 1911 m., o į Kinijos Liaudies Respubliką įjungta 1953 m. Karalystės teritorijoje suformuota autonominė prefektūra.
Kultūra
thumb|left|Žaliųjų tajų tekstilės pavyzdžiai thumb|Žaliųjų tajų rašto pavyzdys Žalieji tajai yra labai stipriai paveikti kultūros, ateinančios iš Pietryčių Azijos, ypač Tailando (pirmiausia šiaurinio Tailando Lanna karalystės). Jie išpažįsta theravados budizmą, švenčia Songkrano šventę. Kaip ir kitos Pietryčių Azijos kalbos, jų kalba turi daug skolinių iš Pali kalbos. Kalba buvo pradėta rašyti XIII a., naudojant Lanna karalystės raštą (tai tham), ir ši tradicija išlaikyta iki dabar. Žaliesiems tajams, kurie atiteko Kinijai, nuo 1953 m. buvo sukurtas specialus reformuotas raštas (naujasis tai lu raštas), kuris nepaplito.
Daugiausia verčiasi žemdirbyste, arklininkyste. Išvystyta keramika ir tekstilė. Senovėje buvo garsios žaliųjų tajų skaros, kurias gamindavo ir Laoso karaliaus dvarui. Moterys dėvi tamsius juostuotus sijonus ir trumpus švarkelius. Jaunos merginos dar išsiskiria raudonais tiurbanais. Paplitusios tatuiruotės. Namai karkasiniai, statomi ant polių, dengiami šiaudais.
Duoklininkai
Duoklininkai – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstiečių socialinis ekonominis sluoksnis.
Duoklininkai susidarė iš valstiečių, XIV a. – XV a. atsiskyrus specialiųjų tarnybų valstiečiams – žirgininkams, amatininkams, varovams ir atsirandant lažininkams. Plintant palivarkams nuo XV a. pabaigoje daug duoklininkų tapo lažininkais. XVI a. kai kurios duoklės buvo pakeistos pinigine renta. XVI a. viduryje duoklininkai drauge su kitais valstiečiais buvo paversti baudžiauninkais.
Martynas Budraitis
(g. 1969 m. rugpjūčio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorius, teatro vadybininkas.
Biografija
LMTA dėstė „Nepriklausomo teatro vadybos“ kursą. 2011–2018 m. LMTA Tarybos narys.
1998–2010 m. buvo Oskaro Koršunovo teatro direktorius. Nuo 2010 m. – Lietuvos nacionalinio dramos teatro generalinis direktorius.
Tarptautinio teatrų festivalio „Sirenos“ direktorius.
Administracinis vienetas
Administracinis teritorinis vienetas – oficialiai apibrėžta valstybės teritorijos dalis, kuris turi tam tikras apibrėžtas administracines – politines funkcijas. Visos valstybės, išskyrus kai kurias mikrovalstybes, yra suskirstytos į tam tikrus administracinius teritorinius vienetus. Jų pavadinimai gali skirtis, kaip ir paskirtis.
Tvarka ir paskirtis
thumb|290px|Baltijos šalių administracinių vienetų žemėlapis 2008 m. Administraciniai teritoriniai vienetai turi skirtingą savarankiškumo laipsnį. Vienų administracinių vienetų vadovybė skiriama didesnių administracinių vienetų (pvz., Lietuvoje apskritys ir seniūnijos), kitų administracinių vienetų valdžia formuojama nepriklausomai nuo kitų administracinių teritorinių vienetų (pvz., Lietuvoje – savivaldybės).
Administraciniai vienetai gali būti kelių lygmenų – žemesnių lygmenų administraciniai vienetai tokiu atveju sudaro aukštesnių lygmenų administracinius vienetus (pvz., Lietuvoje vienos savivaldybės teritorijoje – kelios seniūnijos). Federacijose, o ypač Konfederacijose kurio nors lygio administraciniams vienetams būna suteikta didelė galia, tuo tarpu unitarinėse valstybėse daugiau galių turi pati valstybė.
Sudarymas
Administracinių vienetų sudarymo pagrindas skirtingose valstybėse labai skiriasi. Administraciniai vienetai gali būti sudaromi remiantis istorine tradicija (JAV, Jungtiniai Arabų Emyratai), etniniu/lingvistiniu pagrindu (Indija), dirbtinai, siekiant tiesiog padalinti šalį į apyvienodžio dydžio regionus (Prancūzijos departamentai). Dažnai pasitaiko ir mišrių administracinių vienetų sudarymo būdų (Vokietija, Rusija). Vienoje šalyje vieno lygmens administracinių vienetų dydžiai gali smarkiai skirtis, jei jie yra sudaryti etniniu ar istoriniu pagrindu. Gali egzistuoti vieno lygmens administracinių vienetų, kurių statusas yra skirtingas (pvz., gali būti suteikta daugiau teisių etniškai ar religiškai besiskiriantiems regionams (Gruzija), būti suteikta mažiau teisių retai apgyvendintoms ar mažoms ir nereikšmingoms sritims (Kanada). Federacijose dažnai yra išskiriamas federacinis administracinis vienetas, dažnai valdomas tiesiogiai valstybės valdžios, kur įkuriama sostinė – taip siekiama, kad atskirų federacinių vienetų valdžia neįtakotų sostinės, kur yra visos šalies valdžia (Brazilija, JAV, Australija, Argentina, Indija). Kai kur gali būti išskiriami keli svarbiausi miestai, kaip aukščiausio lygmens administraciniai vienetai.
Igoris Girkinas
Igoris Girkinas (, taip pat Igoris Strelkovas (Игорь Иванович Стрелков); g. 1970 m. gruodžio 17 d. Maskvoje) – Rusijos karininkas, žurnalistas, buvęs separatistų karinių pajėgų organizatorius ir vadas Rytų Ukrainoje.
Biografija
Gimęs kariškių šeimoje, nuo vaikystės domėjosi istorija. Nuo 1989 m. ėmė domėtis karo mūšių rekonstrukcijomis ir Baltųjų judėjimo istorija. 1993 m. baigė Maskvos Istorijos–archyvų institutą, tačiau vietoje istoriko profesijos pasirinko kariškio karjerą. 1993–1994 m. atliko būtinąją karinę tarnybą Rusijos ginkluotosiose pajėgose. Pasibaigus būtinajai tarnybai, toliau pasiliko tarnauti pagal kontraktą: iš pradžių – motorizuotų šaulių sudėtyje, vėliau – kariniu žvalgu. Pasak jo paties, atitarnavo 18 metų įvairiuose daliniuose nuo 1993 iki 2013 m., užimdamas postus nuo dalies vado pavaduotojo iki centrinio aparato skyriaus viršininko pavaduotojo.
Dalyvavo kariniuose veiksmuose Padniestrėje 1992 m. birželio–liepos mėn. (Juodosios jūros kazokų kariuomenės 2–jo būrio savanoriu, Košnica–Benderai), Bosnijoje nuo 1992 m. lapkričio iki 1993 m. pabaigos (2–asis Rusų savanorių dalinys, Serbų respublikos kariuomenės 2–oji Podrino lengvųjų pėstininkų ir 2–oji Majevico brigados, Višegradas–Pribojis), Čečėnijoje (166–oji gvardijos atskira motorizuotų šaulių brigada, 1995 m. kovas–spalis, bei specialiuosiuose daliniuose 1999–2005 m.), vykdė specialiąsias užduotis kituose Rusijos regionuose. 1990 m. pabaigoje išleido autobiografinį „Bosnijos dienoraštį“. Rusų žmogaus teisių gynėjų iš „Memorialo“ organizacijos teigimu, I. Strelkovas 2001 m. tarnavo Čečėnijos Vedeno rajono Chatunės kaimo apylinkėse 45–ajame gvardijos specialiajame pulke.
1998–2000 m. rašė į laikraštį „Zavtra“, spausdino reportažus iš Bosnijos, Čečėnijos, kitų Rusijos „karštųjų taškų“, kritikavo oficialios valdžios nacionalinę politiką. Čia susipažino su tuomet žurnalistu dirbusiu Aleksandru Borodajumi. 2011 m. dirbo nepriklausomoje ANNA–News agentūroje korespondentu Abchazijoje. Išėjęs į atsargą, dirbo apsaugos tarnybos viršininku.
Pasak paties I. Girkino, jis yra Rusijos Federacijos federalinės saugumo tarnybos atsargos pulkininkas, aktyvus 2014 m. Krymo krizės dalyvis. Atvyko į Krymą savo iniciatyva, čia radęs bendraminčių, priešiškai nusiteikusių prieš ukrainiečių valdžią, suformavo sukilėlių dalinį. Vėliau persikėlė į Donbasą, kur ėmė vadovauti regiono maištininkams. 2014 m. gegužės 15 d. paskirtas Donecko Liaudies Respublikos gynybos ministru ir saugumo tarnybos vadovu. Jis ryžtingai kovojo prieš savo dalinių kovotojų plėšikavimus ir kitus nusikaltimus, savo įrašytame vaizdo kreipimesi išreiškė nepasitenkinimą dėl vangaus vietos žmonių jungimosi prie sukilėlių armijos. Jis bandė diegti Rusijos imperijos kariuomenės ir krikščionišką ideologiją savo armijoje (pvz., įsaku uždraudė kariškiams keiktis, šventino cerkvėje karo vėliavą).
Rugpjūčio 14 d. jis atsistatydino iš pareigų „ryšium su perėjimu į kitą darbą“. DLR vadovas Aleksandras Zacharčenka skelbė, neva jis išėjęs mėnesio atostogų, o po to jam bus suteiktos naujos užduotys Novorosijos teritorijoje. Rugsėjo 11 d. I. Girkinas pareiškė, kad negrįš į Donbasą, pakvietė palaikyti prezidentą Putiną, kovoti prieš „penktąją koloną“ Rusijoje. Teigiama, kad atsistatydinimą lėmė nepakankamas karinių veiksmų Donbase palaikymas iš Rusijos pusės. Lapkričio 4 d. I. Girkinui suteiktas Donecko Liaudies Respublikos didvyrio vardas.
Iš Donbaso I. Girkinui grįžus į Maskvą, tarsi pagal komandą jį iš karto pamiršo visi Kremliaus kontroliuojami televizijos kanalai, kurie iki tol šlovino jį kaip didvyrį.
Statika
Statika – teorinės mechanikos dalis, kurioje nagrinėjama jėgų bei kūnų pusiausvyra. Statikoje nagrinėjami šie pagrindiniai uždaviniai:thumb|right|400xp|Jėgų ir momentų suma yra 0
Pusiausvyros teorijos pradininkas yra Archimedas, jis pirmasis nagrinėjo įvairius pusiausvyros atvejus remdamasis sverto dėsniais.
Pagrindinės statikos sąvokos
Jėga apibudinama trim parametrais:
Pirmoji aksioma
Dvi standų kūną veikiančios jėgos atsveria vieną kitą tik tada, kai jos yra vienodo didumo ir veikia vienoje tiesėje priešingomis kryptimis.
Antroji aksioma
Pridėjus prie sistemos arba iš jos atėmus pusiausvyrą jėgų sistemą, jėgų sistemos poveikis standžiam kūnui nepasikeičia.
Standumo aksioma
Kiekvieną besideformuojantį kūną, esantį pusiausvyroje, sustandinus–pusiausvyra išliks nepakitusi.
Poveikio–reakcijos lygybės aksioma
Du kūnai vienas kitą veikia jėgomis, lygiomis savo moduliu, bet priešingomis savo kryptimis. Ši aksioma labai svarbi nustatant ryšių reakcijas.
Aleksandras III
thumb|100px|left|Aleksandro III monograma
Imperatorius Aleksandras III (, 1845 m. kovo 10 d. Sankt Peterburge – 1894 m. lapkričio 1 d. Livadijos dvare Kryme) – Rusijos imperatorius, Lenkijos Karalius ir Suomijos didysis kunigaikštis nuo 1881 m. kovo 13 d. iki savo mirties 1894 m. lapkričio 1 d.
Biografija
thumb|left|Aleksandras III 22 metų amžiaus thumb|left|220px|Aleksandras III su šeima thumb|left|Aleksandro III mirtis Kilęs iš Holšteinų-Gotorpų Romanovų dinastijos. Tėvas – Aleksandras II, motina Heseno ir Reino princesė Marija, krikštyta Marija Aleksandrovna.
Pirmuosius dvidešimt savo gyvenimo metų turėjo nedaug šansų tapti Rusijos imperatoriumi, nes turėjo vyresnį brolį Nikolajų, kuris buvo geros sveikatos. Net ir prasidėjus primiesiems ligos požymiams niekas netikėjo, kad jis mirs jaunas. Pagrindinis dėmesys tuo metu buvo skiriamas sosto paveldėtojui, tuo tarpu Aleksandras gavo tik didžiajam kunigaikščiui reikalingą vidurinį išsilavinimą, įskaitant vokiečių, prancūzų, anglų kalbas ir šiek tiek karo mokslo. Nikolajus buvo susižadėjęs su Danijos karaliaus Kristijono IX Gliuksburgo dukrą Dagmara.
Aleksandras paveldėtoju tapo po netikėtos brolio mirties 1865 m. TIk tuomet jis pradėjo studijuoti teisės ir administravimo principus vadovaujant Konstantinui Pobedonoscevui, kuris tuomet buvo Maskvos valstybinio universiteto teisės profesoriumi.
Mirties patale Nikolajus išreiškė norą, kad Aleksandras vestų jo sužadėtinę Dagmarą, kas ir įvyko 1866 m. Būdamas sosto paveldėtoju nuo 1865 m. iki 1881 m. Aleksandras mažai dalyvavo svarstant viešuosius klausimus, tačiau davė suprasti, kad kai kuriais užsienio politikos klausimais turi savo nuomonę, nesutampančią su tuo metu vykdyta politika.
Valdymas
thumb|left|Aleksandro III karūnavimas Aleksandras III buvo daug konservatyvesnių pažiūrų negu jo tėvas. Savo valdymu imperatorius siekė panaikinti tėvo įvykdytas liberalias reformas bei sustiprinti Nikolajaus I ideologiją: ortodoksiją, autokratiją bei tautiškumą, taip sumažinant revoliucionierių keliamą grėsmę. Aleksandro III siekis buvo turėti šalį su viena tautybe, kalba, religija bei valdžia. Buvo pastatyti nemažai cerkvių ir vienuolynų. Viena ryškiausių reformų valdymo laikotarpyje buvo surusinimas. Rusų kalbos mokymasis buvo privalomas visoje imperijoje, įskaitant ir nerusiškas lenkų ir lietuvių žemes. Vokiškos, lenkiškos ir švediškos autonomiškos institucijos buvo uždarytos, nacionalinių sentimentų reiškimas - uždraustas. Rusinimo politiką Lietuvoje imta vykdyti stropiau, pradėta aktyviau ir griežčiau persekioti nelegalią lietuvių spaudą. 1885 m. priimtas Lenkijos karalystės Pradžios mokyklų įstatymas ir Lietuvos Užnemunėje įteisino dėstymą rusų kalba, kitose Lietuvos dalyse rusiškai buvo mokoma nuo 1864 m., vietos kalba čia palikta tik kaip dėstomasis dalykas. 1892 m. priimtos Laikinosios taisyklės nustatė administracines priemones slaptosioms mokykloms persekioti.
Konvoliucija
Matematikoje konvoliucija – matematinis operatorius, kuris kaip argumentus paima dvi funkcijas „f“ ir „g“ ir grąžina trečią, kuri, tam tikra prasme, parodo „f“ ir „g“ persidengimo kiekį.
Aleksandras III
Valdymas
Siekdamas apriboti revoliucionierius, Aleksandras sugriežtino valstybės kontrolę. 1881-ais buvo paskelbtas šalies saugumo statutas, kuriuo buvo suteiktos plačios galios slaptajai policijai Ochranai - įtariamieji galėjo būti nuteisti be oficialaus teismo, suimti, ištremti į Sibirą. Buvo uždrausti visi viešieji susirinkimai, studentų susibūrimai. Teismo sesijos dažniausiai būdavo slaptos, liberalūs teisėjai - atleisti. 1884-ais ir 1887-ais metais buvo sugriežtinta universitetų kontrolė - universitetai prarado nepriklausomybę, buvo atliekamos reguliarios vyriausybės inspekcijos, studijų programos moderuojamos. Taip pat buvo pakelti reikalavimai stojantiems į universitetus, mokymasis - pabrangėjęs, taip užkertant kelią valstiečiams pasiekti universitetinį išsilavinimą. Atimta galimybė tęsti išsilavinimą ir moterims. Galiausiai buvo sustiprinta cenzūra, galia uždrausti spausdinti per daug radikalius leidinius.
Konvoliucija
Dažniausiai viena funkcija imama kaip fiksuotas filtras, dar vadinamas branduoliu (angl. kernel). right|thumb|375px|Konvoliucija. Abi funkcijas paverčiame \tau kintamojo funkcijomis. Apverčiame vieną iš funkcijų ir pridedame „t“, kad ji galėtų judėti \tau ašimi keičiant „t“. Imame „t“ lygų minus begalybei ir judame link plius begalybės. Kur funkcijos susikerta, surandame jų sandaugos integralą. Taip gaunama nauja funkcija nuo parametro „t“ ir yra duotų dviejų funkcijų konvoliucija (čia neparodyta)
Aleksandras III
Valdymas
Ekonomijos reformose Aleksandras III pratęsė daugumą jo tėvo įvestų naujovių. Toliau buvo tiesiami geležinkeliai, didinamas įvairių išteklių kaip anglis bei nafta išgavimas. 1882-ais metais buvo įvestas valstiečių bankas, kurio pagalba jie galėjo išsipirkti savo žemes bei taip padidinti ūkių pajėgumą. Buvo panaikintas pagalvės mokestis, įvesta privaloma išpirka laikiniesiems prievolininkams, sumažinti skirtinių sklypų išperkamieji mokesčiai, tuo pagerinant gyvenimo sąlygas kaimuose. Taip pat buvo pagerintas ir darbas fabrikuose - įvesta griežtesnė darbo sąlygų priežiūra, draudimas nuo nelaimių, legalios darbuotojų sąjungos. Galiausiai buvo taip pat padidintas grūdų eksportas bei susitarta dėl didesnio užsienio investicijų gavimo, taip pasiekiant pirmąkart Rusijos istorijoje biudžeto perviršį. Tačiau Aleksandro III valdymo laikotarpiu taip pat buvo ir nesklandumų šioje sferoje. Finansų ministras Ivanas Višnegradskis siekė padidinti grūdų eksportą, taip pagausinant Rusijos aukso atsargas. Tą jis bandė padaryti prievolės būdu iš valstiečių atimant grūdus, nepaliekant jiems beveik jokių kitiems metams. Todėl 1891–1892 metais dauguma žemdirbių kentė badą, kurio metu mirė šimtai tūkstančiai žmonių. Šis bado protrūkis ir nepakankama pagalba iš valstybės jam įveikti padidino revoliucinę veiklą ir neapykantą carui.
Konvoliucija
Apibrėžimas
f\, ir g\, funkcijų konvoliucija žymima f * g \,. Ji apibrėžiama kaip funkcijų sandaugos integralas, po to, kai viena jų buvo paversta ir padauginta iš -1. Taigi, konvoliucija yra integralinės transformacijos rūšis:
Aleksandras III
Valdymas
Aleksandras III taip pat ėmėsi kontrreformų: įvedė žemietijų viršininkų pareigybę, apribojo žemietijų ir miestų savivaldą. Apribojo teisę valstiečiams verstis smulkia prekyba, bei keisti gyvenamąją vietą. Padidėjo parapinių mokyklų skaičius nuo 4 400 1884 m. iki 30 000 1894. 1882-1884 m. buvo išleisti įsakymai suvaržantys universitetų autonomiją. Pritarė antisemitizmo ideologijai, aukštosiose ir vidurinėse mokyklose žydams įvedė procentinę normą (sėslumo riboje-10%, už sėslumo ribų-5%, Maskvoje ir Sankt Peterburge-3%). 1887 m. narodnikai (tarp jų ir vilnietis J. Lukoševičius) prieš Aleksandrą surengė nesėkmingą pasikėsinimą.
Konvoliucija
Apibrėžimas
Integravimo rėžiai priklauso nuo funkcijų apibrėžimo srities. Dažniausiai a = -∞ ir b = +∞. Integravimo baigtiniame intervale atveju, f\, ir g\, dažnai išplečiamos periodiškai abejomis kryptimis, kad reiškinyje g\, argumentas visada priklausytų apibrėžimo sričiai. Toks periodinis sričių panaudojimas kartais vadinamas cikline arba periodine konvoliucija. Kai apibrėžimo sritis išplečiama, imant funkcijos reikšmes naujuose taškuose lygius 0, konvoliucija vadinama tiesine.
Aleksandras III
Užsienio politika
Aleksandras III siekė išlaikyti taiką užsienio santykiuose. Jo valdymo metais Rusija nė karto ne kariavo. Dėl to turėjo pravardę Taikdarys. Užsienio politiką diktatavo diplomatas Nikolajus Girsas. Svarbiausi pasiekti užsienio politikos laimėjimai: Išlaikyti geri santykiai su Vokietija: atnaujinta trijų imperatorių lyga su Vokietija bei Austrija (1883), pasirašyta savitarpio pagalbos sutartis (1887). Tačiau svarbu paminėti, kad devintajame dešimtmetyje Aleksandras III labiau linko ties santykių su Prancūzija stiprinimo. 1891: Sąjunga su Prancūziją, kuri vėliau buvo išplėsta ir tapo sąjungininkų koalicija su Didžiąja Britanija. Prancūzija įsipareigojo padėti Rusijos ekonominiam augimui. Prie Rusijos imperijos prijungta dalis Vidurinės Azijos, blogėjo santykiai su Vokietija, gerėjo su Prancūzija, 1891-1893 m. su ja sudaryta sąjunga.
Aleksandras nemėgo to, ką jis vadino perdėta užsienio įtaka bendrai, ir ypač vokiška įtaka. Jis siekė įtvirtinti nacionalinius principus visose viešosiose sferose ir realizuoti savo homogeniškos Rusijos viziją – homogeniška kalba, administravimu ir religija.
Konvoliucija
Diskreti konvoliucija
Naudojant pastarąją formulę konvoliucijos sudėtingumas yra lygus O(N²) aritmetinių operacijų „N“ taškams. Tačiau šis dydis gali būti sumažintas iki O(N log N), panaudojant greitesnius algoritmus.
Greiti konvoliucijos algoritmai
Praktikoje, skaitmeniniame signalų apdorojime, ir kituose uždaviniuose, kuriuose naudojama diskrečioji konvoliucija, paprastai naudojami greitesni konvoliucijos skaičiavimo algoritmai, sumažinantys sudėtingumą iki O(N log N).
Plačiausiai taikomas greitosios konvoliucijos algoritmas naudoja greitosios Furjė transformacijos algoritmą (angl. FFT) konvoliucijos teoremos pagalba: randama ciklinė konvoliucija imant FFT kiekvienos sekos atskirai, dauginama pataškiui, ir tada atliekama atvirkštinė FFT. Neciklinės konvoliucijos gali būti paskaičiuotos naudojant nulinį išplėtimą.
Žinoma, yra ir kitokių greitosios konvoliucijos algoritmų, nenaudojančių FFT, pavyzdžiui, skaičių teorijos transformacijos algoritmai.
Vienetinis elementas
kur δ žymi δ funkciją.
Daugybos su skaliaru asociatyvumas
kiekvienam realiam (arba kompleksiniam) a\,.
Diferencijavimo taisyklė
kur žymi f išvestinę, arba, diskrečiu atveju, skirtumo operatorių. Rezultate į konvoliuciją galima žiūrėti kaip į išlyginimo operaciją: „f“ ir „g“ konvoliucija diferencijuojama tiek kartų, kiek daugiausia diferencijuojama viena iš jų.
Konvoliucijos teorema
Konvoliucijos teorema sako:
kur žymi f Furjė transformaciją, o k – konstantą, priklausančią nuo specifinės Furjė transformacijos normavimo (pvz., k=1, jeigu ).
Nusas
Nusas ( – „aumuo, nuovoka“) – senovės graikų filosofijos sąvoka, kuri reiškia dvasią, intelektą, pažinimo galią, pasaulio tvarkos, dėsningumo principą. Anaksagoras pateikė materialistinę nuso koncepciją, pagal kurią nusas – materiali jėga, tvarkanti pasaulį. Idealistiškai – kaip pasaulio sielą, idėjų vienovę, formų formą, gryną aktyvumą, pirmąjį postūmį – nusą aiškino Aristotelis. Jo nuso samprata turėjo įtakos sąvokos plėtotei viduramžiais.
Konvoliucija
Taikymai
Konvoliucija ir panašios operacijos dažnai sutinkamos daugumoje inžinerijos ir matematikos uždavinių..
Chaimas Rabinovičius
Chaimas Šalomas Tuvija Rabinovičius dar žinomas kaip Chaimas Telzeris (1856 m. Luokėje, Rusijos imperija – 1931 m. spalio 21 d. Telšiuose, Lietuva) – rabinas, Telšių ješivos vadovas – roš ješiva, Talmudo studijų metodo Telzer Derech pradininkas.
Biografija
Gimė 1856 m. Luokėje, jaunystėje mokėsi pas rabinus Meirą Simčą, Izraelį Salanterį ir Icchaką Spektorą. Rabino žmona buvo Osnat Geffen (1880–1942), su kuria susilaukė dviejų sūnų Josifo ir Azrielio Rabinovičiaus. 1896 m. buvo paskirtas vienos iš Kauno ješivų vadovu, vėliau dirbo rabinu Mosėdyje. 1904 m. buvo paskirtas Telšių ješivos vadovu, kur jis dirbo iki gyvenimo pabaigos. Savo studentus skatino studijuoti Talmudą itin detaliai bei vesdamas pamokas pateikdavo dvi vieną kitai prieštaraujančias mintis ir liepdavo studentams analizuoti kiekvieną šių minčių žodį itin detaliai, taip siekdamas išmokyti studentus kruopštumo ir atidumo. Mirė 1931 m. spalio 21 d. Telšiuose, palaidotas Kauno žydų kapinėse.
Ryškėnų seniūnija
Ryškėnų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Telšių rajono savivaldybės vakaruose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
Kačergiškis (Rokiškis)
Kačergiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybės rytuose, 5 km į pietryčius nuo Obelių, prie kelio. Rytiniu pakraščiu teka Apeikės upelis, vakaruose yra pelkynų. Į šiaurės vakarus nuo kaimo telkšo Našys.
Anórthōsis Ammóchōstos
Famagustos „Anórthōsis“ – Kipro futbolo ir rankinio klubas iš Famagustos.
Istorija
Po 1974 m. turkų invazijos į salą, namų rungtynes žaidžia Larnakoje.
Rima Valentienė
Rima Vadapalaitė-Valentienė (g. 1978 m. birželio 10 d. Ukmergėje, Lietuvos TSR) – buvusi Lietuvos krepšininkė, Ukmergės sporto mokyklos auklėtinė, pirmoji trenerė N. Vadapalienė. 2011 m. išrinkta geriausia Lietuvos krepšininke.
2016 m. rugpjūčio pabaigoje nusprendė baigti profesionalės karjerą.
2021 m. rugsėjo 24 d. tapo Moterų lygos direktore.
Bancrofto sutartys
Bancrofto sutartys – 1868-1869 m. JAV atstovo George Bancroft sudarytos sutartys su Vokietijos vyriausybe, kuriomis abi valstybės sutiko teikti savo pilietybę kiekvienam šių šalių išeiviui, jei jis atvykęs į kitą sutarties šalį išgyveno ten ne mažiau kaip 5 metus. Vėliau tokios sutartys, taip pat vadintos Bancrofto sutartimis, buvo sudarytos tarp JAV ir Portugalijos bei kitų šalių.
Zailiai
Zailiai – kaimas Alytaus rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Simno.
Ačangai
Ačangai – viena iš 56 oficialiai pripažįstamų Kinijoje gyvenančių tautų. Ačangai save vadina mengsa arba ačangais. Pagal 2000 metų duomenis jų buvo priskaičiuojama 33 936. Ačangai daugiausia gyvena Dzingpo (Jingpo) autonominėje prefektūroje Junano (Yunan) provincijoje Kinijos pietuose. Palei Nu, Jinsha, ir Lancang upes jie gyveno jau nuo II mūsų eros amžiaus, vėliau jie migravo pietvakarių kryptimi į dabartines Longčuano (Longchuan) Lianghė (Lianghe), ir Lusi (Luxi) apygardas.
Kalba
Ačangai turi savo kalbą, kuri priklauso tibetiečių-birmiečių kalbų grupei, kinų-tibetiečių šeimai ir yra vadinama ačang, tačiau ši kalba neturi rašytinės formos. Ačangų kalbai priskiriami du dialektai: Tianghe ir Husa. Ačangai dažniausiai moka ir Dai tautos kalbą, su kuria vysto prekybą, tai pat, šiuo metu, daugiausia rašybai, jie vartoja ir kinų (mandarinų) kalbą.
Tradiciniai drabužiai
Ačangų drabužiams didelę įtaką darė Han ir Dai tautos. Vyrai dėvi priekyje užsagstomus baltus, juodus ar mėlynus švarkus bei juodas kelnes. Jauni nevedę vyrai plaukus kerpa trumpai, dėvi prigludusias baltas arba juodas kepuraites, o vedę vyrai jas pakeičia mėlynomis. Jie, kaip ir moterys, kartais jie pasipuošia 40-50 cm aukščio galvos apdangalu, padabintu gėlėmis. Be to, jie su savimi nešiojasi garsiuosius Husa peilius, kurie taip pat yra svarbi ačangų vyro aprangos detalė.
Ištekėjusios moterys dažniausiai dėvi trapecijos formos kelius siekiančius sijonus ir švarkus prigludusiomis rankovėmis, kurias dekoruoja balto audinio juostele, įsiūta ties alkūne. Plaukus slepia po juodu galvos apdangalu, kuris kartais siekia net pusę metro, jis, kaip ir vyrų, yra puošiamas gėlėmis. Jaunos netekėjusios merginos plaukas pina į kasą. Ant kaklo ačangų moterys kabina tris keturis plačius sidabrinius žiedus siekiančius krūtinę, o aplink juosmenį vejasi sidabrinę grandinėlę, sidabriniais papuošalais jos taip pat dabina galvas, riešus ir ausis.
Religija
Skirtingos ačangų grupės turi išpažįsta skirtingus tikėjimus, tačiau kai kurie jų tikėjimų elementai sutampa.
Husa ačangų religija
Husa ačangai gyvena Husa mieste, esančiame Longchuan apygardoje. Dauguma – budistai. Jie yra Teravada budistinės mokyklos (populiariausios Pietryčių Azijoje) sekėjai. Kadangi jie ilgą laiką buvo glaudžiai susiję su Dai tauta, švenčia nemažai festivalių, kurie yra panašūs į Dai, kaip, pavyzdžiui, Vandens purslų šventė. Į ačangų praktikuojamą budizmą yra įsipynę daugybė jų senosios religijos papročių: pati svarbiausia jų garbinama dievybė yra kaimo dievas arba Seman. Kiekvienas kaimas turi savo Seman, kuris esą yra įsikūręs kuriame nors dideliame lapingame kaimo medyje. Toks medis yra pažymimas dideliu akmeniu. Seman yra garbinamas bent dukart per metus: per Naujųjų metų šventę, prašant gero derliaus, ir per Derliaus šventę, dėkojant jam už derlių. Merginos, kurios ištekėdamos palieka kaimą, taip pat turi atlikti tam tikras apeigas: jos atnašauja Seman valgius, kurie vėliau yra padalijami tarp bendruomenės narių. Ačangai tiki, kad Seman gali apsaugoti savo kaimo žmones, jų gyvulius bei pasėlius. Seman garbinimo ceremonijos gali būti atliekamos tik vadovaujant šeimos, kuri įkūrė kaimą, nariams.
Kitas senosios ačangų religijos palikimas yra Banqing, saulės dievo kultas. Yra tikima, kad jis gali suteikti žmogui turtą ir klestėjimą. Kiekviena šeima garbina Banqing šalia namų įsmeigdami į žemę bambukinę lazdą, kurios viršuje yra pintas krepšelis, iš kurio kyšo keturios mažesnės bambukinės lazdelės nukreiptos į priešingas puses (kas simbolizuoja saulę).
Lianhe ačangų religija
Lianhe ačangai gyvena palei Lianhė upę ir garbina protėvių ir gamtos dvasias. Jie tiki, kad protėvių dvasios yra labai galingos, galinčios atnešti tiek didžiulę laimę, tiek nesėkmes savo palikuoniams. Be to, jie tiki, kad kiekvienas žmogus turi tris sielas. Mirus žmogui, kiekviena siela pasuka skirtingu keliu: viena pasilieka kape, antra – artimųjų namuose esančiame altoriuje, o trečioji keliauja pas Sielų karalių. Po žmogaus mirties yra laikomos specialios apeigos, padedančios išlydėti sielą: kviečiamas ačangų šamanas, vadinamas Leibao, kuris visą parą skaito iš šventų raštų ir taip padeda sielai surasti „išėjimo“ kelią.
Kiekvienuose namuose yra protėvių garbinimui skirtas altorėlis, kur jie yra garbinami mažiausiai tris kartus per metus, atsižvelgiant į mėnulio kalendorių: pirmąją naujųjų metų dieną, pirmąją septinto mėnesio dieną (prašant gero derliaus), bei aštuntojo mėnesio penkioliktą dieną (dėkojant už derlių). Tačiau yra šeimų, kurios garbina protėvius, kas mėnesį, kas keletą savaičių ar dažniau.
Sielos, kurios pasilieka kape yra garbinamos per Qing Ming (Tyros šviesos) šventę, arba kitaip, Mirusiųjų dieną, tai sutampa su kitų Kinijos tautų tradicijomis.
Sieloms, kurios iškeliavo pas Sielų karalių, septintojo mėnesio pirmąją dieną, pagal mėnulio kalendorių, ačangai aukoja pinigus. Yra tikima, kad tada atsiveria dangaus vartai ir sielos sugrįžta į Žemę. Tuo metu, simboliškai dalyvaujant protėviams, yra rengiami šeimos susitikimai.
Tačiau gali atsitikti ir taip, kad šeima užsitraukia protėvių rūstybę: tuomet esą dvasios kandžioja ir kitaip puola savo artimuosius. Tokios dvasios yra vadinamos didelės arba mažos šeimos dvasiomis priklausomai nuo šeimos dydžio. Ačangai tiki, kad, jei kas nors suserga tai taip pat yra minėtų dvasių darbas. Tuomet jie kviečia šamaną, kuris turi atkerėti sergantįjį, skaitydamas šventuosius raštus, o tuo pat metu kiaulė arba karvė yra paskerdžiama, paaukojant ją šeimos dvasioms. Mažiau pavojingomis yra laikomos jaunų merginų, nutekėjusių į kitą kaimą, dvasios: jei su jomis ten esą buvo elgiamasi blogai, po mirties jos sugrįžta į savo gimtąjį kaimą kandžioti žmonių.
Tarp blogųjų dvasių yra Saulės, Mėnulio, Laukinio kalno, Alkio ir Bado dievybės. Pati svarbiausia iš piktųjų dvasių yra Meitou, kuris yra priešingybė kūrimo dievybei. Kiekviena piktoji dvasia gali atnešti nelaimes ir ligas, kurios yra priskiriamos skirtingoms dvasioms priklausomai nuo to, kuris organas pažeistas.
Papročiai
Ačangų laidojimo papročiai taip pat susiję su budistiniais ritualais: prie karsto yra rišama apie 20 metrų ilgio juosta, kitą jos galą laiko visų priešakyje einantis apeigas atliekantis vienuolis, taip jis esą rodo kelią mirusiojo sielai. Mirusiojo negalima laidoti su metaliniais daiktais ar papuošalais, nes jie gali pakenkti jo būsimoms reinkarnacijoms. Vestuvių ir merginimosi tradicijos taip pat labai savitos. Broliai ir seserys šeimoje tuokiasi paeiliui. Jei jaunesnysis brolis ar sesuo nori tuoktis anksčiau nei vyresnysis, jie privalo jos ar jo atsiprašyti sumokėdami piniginę kompensaciją. Ačangai niekada nesirenka vyro ar žmonos turinčio tokią pačią pavardę, tačiau kitaip nei nei kitos patriarchalinės visuomenės, vyrai kartais priima žmonos pavardę.
Vestuvių ceremonija dažniausiai trunka tris dienas, jaunavedžiai savo artimuosius vaišina saldžia arbata, kurie ją išgėrę į tuščią puodelį įmeta monetų, taip linkėdami linkėdami laimės. Vestuvių ceremonijos metu jaunikį lydi du pabroliai, nešini skėčiais, kurie turi jį apsaugoti nuo vandens, kuriuo jį stengiasi aplieti vaikinai iš jaunosios kaimo. Išsaugoti jaunikį sausą yra pabrolių garbės reikalas, o kiaurai permirkęs jaunikis pabroliams yra didelis pažeminimas. Per vestuvių puotą jaunosios dėdė iš motinos pusės sėdi garbingiausiojo vietoje – galia stalo. Jis vaišinamas delikatesiniu kiaulės smegenų patiekalu, o po vaišių jis jaunavedžiams įteikia užpakalinę kiaulės koją, kuri simbolizuoja šeimos pasiaukojimą, atiduodant dukrą jaunikiui. Jaunikiui taip pat tenka įveikti kelias užduotis, pavyzdžiui, pamergės jam paduoda iš bambukų pagamintas labai ilgas valgymo lazdeles, su kuriomis jis turi ragauti maistą.
Jei būsimi jaunavedžiai atšaukia vestuves, jie privalo vienas kitam grąžinti visas nuotraukas bei dovanas, kitaip tai gali užtraukti ligą ar net beprotybę vienam iš buvusių sužadėtinių. Jei į ačangų šeimą užsuka svečių, šeimininkai juos ragins vaišintis dainomis ir prašymais. Svečiams nevalia atsisakyti siūlomo maisto ir gėrimų, nes tai labai nemandagu.
Ačangų papročiai draudžia skersti gyvulius pirmąją Naujųjų metų dieną pagal mėnulio kalendorių, o šeimoje gimus kūdikiui pirmąsias septynias dienas yra draudžiama į namus užsukti vyrams, kurie nėra šeimos nariai.
Amatai
Ačangai garsėja savo kalvystės meistriškumu, o Husa peiliai (户撒刀) yra žinomi ne tik Kinijoje, bet ir pasaulyje. Taip jie vadinami todėl, kad daug ačangų gyvena Husa mieste, esančiame Longčuano apygardoje. Husa peiliai garsėja patvarumu, yra labai aštrūs ir ilgaamžiai. Peilių dėklai taip pat išskirtiniai: pagaminti iš medžio, odos, sidabro ir kitų medžiagų, įvairiai papuošti ir dekoruoti.
Ačangų peiliai taip pat skiriasi ilgių ir forma. Ačangai gamina apie dešimt skirtingos paskirties peilių. Pavyzdžiui, paprasti peiliai yra gaminami kasdieniam naudojimui, ilgi kardai gaminami medžioklei ir gynybai, o specialūs durklai – gyvulių skerdimui. Ačangai yra pasidaliję kalimo darbus tarp kaimų, be to kiekvienas kaimas garsėja kurios nors rūšies kardais.
Dėl savo išskirtinės kalvystės, Husa peiliai yra populiarūs ir tarp dajų, tibetiečių ir dzingpo tautų. Ačangų kardai yra gerai parduodami ne tik jų regione, bet ir visoje Kinijoje bei eksportuojami į kitas šalis.
Ačangų tautos peilių ir kitų įrankių gaminimo istorija siekia šešis šimtus metų. Legenda pasakoja, kad Mingų dinastijos armijos kariams, kurie apsistojo Husa mieste, buvo pavesta gaminti armijai ginklus ir tai jiems puikiai sekėsi. Kariai tuokėsi su vietinėmis merginomis, ir per laiką susimaišė su vietiniais. Taip ačangai paveldėjo ir išvystė Mingų lydymo ir kalimo meną, ir ėmė gaminti peilius ir kardus su savo tautos simbolika.
Husa peiliai yra ilgaamžiai, todėl kad jų gamybą sudaro ilgas procesas, susidedantis iš dešimties žingsnių, tokių kaip, pavyzdžiui, tinkamų medžiagų pasirinkimas, dizaino piešimas, formų paruošimas, lydymas, užpildymas, grūdinimas ir poliravimas. Tai pat svarbu paminėti, kad ačangų peiliai pasižymi išskirtiniu tvirtumu, būtent dėl ypatingos grūdinimo technikos. Kai kurie itin patyrę meistrai gali pagaminti kardus, kurie yra ir tvirti, ir lankstūs: juos galima apsivynioti aplink juosmenį ir nešioti kaip papuošalą, o esant reikalui lengvai ištiesinti ir naudoti pagal paskirtį.
Deja, Husa peilių kalvystė yra ant išnykimo ribos, todėl, kad senieji meistrai sensta, o naujų, juos pakeisti galinčių kalvių neatsiranda. Dėl vis labiau įsigalinčių technologijų ir modernizacijos procesų šią tradiciją vis dažniau pakeičia masinė produkcija.
Namai
Dažniausiai ačangai namus stato iš plytų, čerpių, medienos ir akmens. Tradiciniai namai turi du aukštus: pirmame aukšte laikomi gyvuliai, yra malkinė bei sudėti įvairūs žemės ūkio padargai, o antrame aukšte gyvena žmonės.
Virtuvė
Kadangi ačangų gyvenamos vietovės šalia Gaolingo kalnų grandinės pasižymi šiltu klimatu, labai derlinga žeme bei daugybe vandens telkinių, ačangai išgyvena iš žemės ūkio, o svarbiausia žemės ūkio šaka yra ryžių auginimas. Be ryžių, jie taip pat augina kukurūzus bei pupeles. Jie labai didžiuojasi savo auginamais aukštos kokybės ryžiais ir gali iš jų paruošti daugybę patiekalų. Kartu su ryžiais jie patiekia žuvį, kurią taip pat augina ryžių laukuose (ryžiai auga vandenyje). Jie taip pat maitinasi kukurūzais, bulvėmis ir mėsa. Dažniausiai ačangai geria geltonąjį vyną ir gana švelnaus skonio tradicinį alkoholinį gėrimą, pagamintą iš lipnių ryžių.
Šventės
Kadangi didžioji dalis ačangų išpažįsta Hinajana budizmą, tad dabar jie turi keletą tradicinių švenčių susijusių su religija ir papročiais. Kaip ir dajai, jie švenčia Vandens purslų festivalį, kurio metu žmonės laistosi vandeniu, o jaunuoliai dažnai sutinka gyvenimo partnerį.
Kiekvieną mėnulio kalendoriaus šeštojo mėnesio 24-tąją dieną ačangai švenčia Ugnies festivalį, kurio metu jie vaišinasi ryžių makaronais su kiauliena ir keliauja po kaimyninius kaimus nešini deglais.
Latvijos gyvybės mokslų ir technologijų universitetas
Latvijos gyvybės mokslų ir technologijų universitetas (latv. Latvijas Biozinātņu un tehnoloģiju universitāte; LBTU) - universitetas Jelgavos pilyje, Jelgavoje, kurią dažnai vadina studentų sostine.
Latvijos gyvybės mokslų ir technologijų universitetas turi savo konstituciją, kurią galima rasti čia.
Struktūra
thumb|500px|Latvijos gyvybės mokslų ir technologijų universitetas
Fakultetai
LBTU yra 9 fakultetai:
Despina (palydovas)
Despina (ang. Despina; gr. Δέσποινα) arba Neptūnas V – trečiasis arčiausiai Neptūno skriejantis gamtinis palydovas.
Atradimas
Palydovas atrastas 1989 m. liepą erdvėlaivio Voyager 2, tyrusio Neptūną, darytose nuotraukose. Iš karto po atradimo buvo suteiktas laikinas S/1989 N 3 pavadinimas. Vėliau pavadintas Despinos, Poseidono duktės vardu.
Audėjiniai
Audėjiniai (Ploceidae) – žvirblinių paukščių (Passeriformes) šeima.
250px|thumb|[[Filipininis audėjas]] 250px|thumb|[[Filipininis audėjas|Filipininio audėjo patinas Haidarabade, Indijoje]] 250px|thumb|Audėjų lizdai vakarinėje [[Indija|Indijoje]] 250px|thumb|[[Raudongalvis malimbas Ugandoje]] 250px|thumb|[[Somalinis audėjas|Somalinio audėjo patinas Serengetija, Tanzanijoje]] 250px|thumb|Audėjas Indijoje 250px|thumb|Audėjų lizdai [[Malaizija|Malaizijoje]] 250px|thumb|[[Juodakaktis audėjas suka savo lizdą. Etošos nacionalinis parkas, Namibija]]
Pakamaris
Pakamaris – vienas aukščiausių Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos dvaro ir žemietijų valdžios pareigūnų, teisėjas ginčuose dėl sienų pakamario teismuose.
Pareigybę Lietuvoje ir Lenkijos karalystėje įsteigė Vladislovas Jogaila apie 1398 m.
Įgaliojimai
Žemietijos pakamario pagrindinė pareiga buvo vadovavimas pakamario teismui, kuriame jis gynė šlėktos neturtingųjų našlių ir našlaičių interesus. Lenkijoje iki XVI a. pakamaris su panašiais įgaliojimais dalyvavo ir žemietijos teismo darbe.
Lietuvos didysis pakamaris (podkomorzy wielki litewski) atliko tokias pačias funkcijas, kaip ir Karūnos dvaro pakamaris, kai karalius būdavo Lietuvoje. Jis priimdavo miestelėnų prašymus karaliui, parengdavo juos ir perduodavo karaliui. Be to, dvaro pakamaris rūpinosi karaliaus saugumu dvare.
Ačera
Ačera – miestas Kampanijoje, Pietų Italijoje, Neapolio provincijoje, 20 km į šiaurės rytus nuo paties Neapolio. Jis yra Agro Ačerano lygumoje.
Istorija
Ačera yra vienas seniausių miestų regione, kurį tikriausiai įkūrė oskai ir vadino Akeru (lot. Acerrae). Tai buvo pirmasis Romos respublikos miestas, kuriam buvo suteiktas civitas sine suffragio (pilietybė be teisės balsuoti) statusas 332 m. pr. m. e.
216 m. pr. m. e. miestą sugriovė Hanibalas, jį atstatė 210 m. pr. m. e.
90 m. pr. m. e. Ačera per karą su sąjungininkais buvo romėnų karinė bazė.
826 m. lombardai čia pastatė pilį, kurią sugriovė Bono Neapolietis. 881 m. Ačerą nusiaubė saracėnai. Vėliau miestas tapo normanų valda ir grafystės sostine. Neapolio karalystėje miestas priklausė Akvinams, Origlijoms, Orsiniams del Balzo, o 1496–1812 m. Kardenoms. Nuo 1927 m. Ačera priklausė Terra di Lavoro provincijai.
Teigiama, kad 2005 m. Švento Petro bažnyčioje Šventosios Mergelės statula pajudėjo ir nusidažė rožine spalva.
KK153
KK153 – krašto kelias, jungiantis Joniškį ir Naująją Akmenę. Kelio ilgis – 48,21 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Maršrutas
Kelias prasideda Joniškyje, Žagarės gatvėje, kai atsišakoja nuo. Eina per Joniškio ir Akmenės rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Kalnelis, Buivydžiai, Lankaičiai, Skaistgirys, Stungiai, Žagarė, Martyniškiai. Baigiasi 1 km į pietus nuo Šapnagių kaimo, kai trišalėje sankryžoje susilieja su. Joniškyje kelią viaduku kerta, kelias kerta šias upes ir upelius: Sidabrą, Platonį, Kivę, Žagarėje – Švėtę, kelio pabaigoje – Dabikinę. miniatiūra|250px|left|Prie [[Žagarės (link Joniškio)]]
Tušinukas
right|250px|thumb|Tušinuko sandara.
Tušinukas, šratinukas – kanceliarinė rašymo priemonė, rezervuare esančią rašalinę želę ant popieriaus perkelianti mažo metalinio rutuliuko (šrato) pagalba.
Istorija
Tušinuką išrado 1938 m. Argentinoje gyvenęs vengrų kilmės, žurnalistas László Bíró.
Tušinukas turi šerdelę, užpildytą klampaus aliejinio rašalo. Toks rašalas neįsiskverbia į popieriaus pluoštus, nesilieja, todėl nepersisunks i kitą popieriaus pusę. Rašalas džiūsta labai greit, po kontakto su popieriumi. Pagrindinis šios rašymo priemonės trūkumas – rašant reikalingas didesnis spaudimas į paviršių. Dauguma tušinukų turi kepurėlę, kuri apsaugo nuo išsitepimo, kai tušinukas nenaudojamas. Kiti turi mechaninius mechanizmus, valdomus tušinuko gale esančiu mygtuku arba sraigto pagalba. Būna su galimybe pasirinkti įsijungti norimą rašymo spalvą iš keleto.