cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lotus F1
Antrąjį sezoną 2013 m. komandai atstovavo tie patys lenktynininkai. Pirmose sezono lenktynėse Australijoje K. Raikkonen pelnė pergalę. Vėliau ekipa dar pelnė 13 podiumų, tačiau vėl įskaitoje liko ketvirta.
2014 m. sezoną komandoje suomį pakeitė Pastor Maldonado iš Venesuelos. Taip pat komandai pradėjo vadovauti verslininkas Gérard Lopez. Šį sezoną komandą sekė daug sunkumų; lenktynininkai tik tris kartus sugebėjo finišuoti taškų zonoje. Sezoną ekipa baigė 8 vietoje.
Teisės aiškinimas
Teisės aiškinimas, teisės interpretavimas (juridinis interpretavimas) – teisės normos prasmės nustatymas, ištyrimas; teisinių dalykų, teisinių reiškinių prasmės pateikimas.
Norint taikyti abstrakčias teisės normas, pirma būtina jas konkretizuoti, nustatyti jų turinį. Normomis yra abstrahuojamos elgesio taisyklės, konkretūs gyvenimo atvejai, naudojant atitinkamas sąvokas, apimančias įvairius terminus. Kiekvienąkart taikant teisę, ji yra interpretuojama. Teisės aiškinimo subjektai – įvairūs, tai nebūtinai teisės taikytojai (pvz., teismas), teisinių santykių dalyviai (pvz., sandorio šalys), teisėtyrininkai, bet ir kiti asmenys. Teisės aiškinimo privalomumas priklauso nuo subjekto teisinio statuso, kompetencijos ir teisinių žinių, teisinių galių. Preziumuojama, kad teisę gali aiškinti teisėkūros subjektas – asmuo, priėmęs ar kitaip sankcionavęs teisės normą (įstatymų leidėjas). Kiti autoritetingi teisės aiškinimo subjektai – aukščiausiųjų instancijų teismai, teisės mokslininkai, tačiau net ir jų interpretacijos nebūtinai turi privalomą teisinę galią, įvairiose teisinėse sistemose tų pačių subjektų teisės aiškinimo privalomumo laipsnis skiriasi.
Fatu Hiva
thumb|200px|Salos padėtis
Fatu Hiva  – sala Prancūzijos Polinezijoje, toliausiai į pietus nutolusi iš visų Markizų salų. Plotas – 85 km². Paviršius kalnuotas, centrine dalimi driekiasi Tauauoho kalnagūbris, iškylantis iki 1125 m aukščio. Šiaurės vakaruose yra Fa‘e One masyvas, siekiantis 820 m aukštį. Vakarinėje pusėje įsiterpia 2 įlankos – Hana Vave (Mergelių įlanka) ir Omo’a. Rytinė pakrantė skardinga, išraižyta slėnių. Sala apaugusi pandanų miškais ir aukštažolėmis pievomis.
2017 m. Fatu Hivoje gyveno 612 žmonių. Pagrindiniai kaimai – Hana Vavė, Omoa ir Uia. Sala sudaro atskirą komuną Markizų salose (administracinis centras – Omoa).
Salą XVI a. atrado ispanų keliautojai ir pavadino Magdalena. XX a. 4-ajame dešimtmetyje saloje gyveno žymus norvegų keliautojas Turas Hejerdalas. Apie savo nuotykius saloje jis 1938 m. išleido knygą Fatu Hiva.
Antalieptės Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
'''Antalieptės Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Antalieptės miestelyje, Šventosios dešiniajame krante, prie Dusetų-Daugailių kelio. Bažnyčiai priklauso ir XVIII a. Antalieptės basųjų karmelitų vienuolynas.
Istorija
thumb|left|240px|Bažnyčia iš kitos pusės
1804–1832 m. pastatytas mūrinis vienuolynas. Rusijos valdžia 1832 m. vienuolyną, parapinę mokyklą ir bažnyčią uždarė. Liturginiai reikmenys išdalyti 13-ai (daugiausia Vencavų ir Jūžintų) parapijų. Vienuolynas pertvarkytas į kareivines. Bažnyčia 1832 m. paversta cerkve, architektas Tomas Tišeckis 1846 m. parengė bažnyčios pertvarkymo į cerkvę projektą, 1887 m. pašalintas Didysis altorius. Cerkvė įrengta 1846–1850 m., remontuota 1858–1861 ir 1873 m. 1893 m. įkurtas moterų stačiatikių vienuolynas, įsteigta mergaičių mokykla, rengusi pradinių mokyklų mokytojus.
Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečiai nuniokojo bažnyčią ir jos rūsius, buvo pavertę bažnyčia automobilių garažu. 1918 m. bažnyčia grąžinta katalikams. Klebonas Stanislovas Stakelė ėmėsi ją remontuoti: parūpino religinių rūbų, indų. Klebonas D. Vaitkevičius atstatė altorius. Klebonas Pranciškus Strakšas bažnyčią nutinkavo ir nudažė. Kunigo Petro Remiazo rūpesčiu dailininkas Vytautas Pranas Bičiūnas išdažė bažnyčios vidų. Klebonas Antanas Kripaitis pastatė suolų, parūpino paveikslų. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia apgriauta. Po karo suremontuota. Klebonas Jonas Bubas (1901–1969) 1951 m. vasario 9 d. suimtas, nuteistas 10 m. kalėti (į Lietuvą grįžo 1956 m.).
1952–1956 m. kalintas kunigas Juozapas Lomanas (1899–1959).
Architektūra
Bažnyčia barokinė, vienanavė, su 2 fasado bokštais. Presbiterija siauresnė ir žemesnė už bažnyčios navą. Už presbiterijos yra žemesnė koplyčia su bokšteliu. Šventoriaus tvora aukšta, mūrinė. Jame palaidotas 1970–1988 m. Antalieptėje klebonavęs kunigas Jonas Jatulis (1908–1989), 1946–1956 m. kalintas.
Basieji karmelitai
Basieji karmelitai Antalieptėje įsikūrė apie 1700 m., pakviesti ir globojami Ukmergės pavieto stalininko, Livonijos kašteliono, pulkininko Jono Mykolo Strutinskio.
1732−1734 m. pastatytas Antalieptės basųjų karmelitų vienuolynas, 1804−1832 m. iškilo jo mūriniai rūmai (XX a. dviaukštį vienuolyno pastatą rekonstravus, iki mūsų dienų išliko iš esmės tik jo struktūra). Po 1831 m. sukilimo Rusijos valdžia bažnyčią ir vienuolyną uždarė (1832 m.). 1844 m. vienuolyno rūmus perėmė rusų karinės žinybos. Nuo 1877 m. rūmai ilgiau nei dešimtmetį stovėjo apleisti ir grobstomi; 1880 m. juos perėmė Kauno gubernijos valstybės turtų valdyba.
Siekdamas išgelbėti vienuolyno rūmus, Lietuvos stačiatikių vyskupas 1889 m. pasiūlė juose įkurdinti vienuolyną. Pasiūlymą priėmus, 1893 m. buvusio Antalieptės basųjų karmelitų vienuolyno rūmuose įsikūrė stačiatikių moterų Šv. Dievo Motinos Gimimo vienuolynas su mokykla.
1915−1918 m. Antalieptės vienuolyno rūmuose veikė kaizerinės Vokietijos kariuomenės dalies štabas, besibaigiant 1918 metams čia įsikūrė bolševikų kariuomenės būrys. 1918 m. Antalieptės bažnyčia sugrąžinta katalikams, o vienuolyno pastatas 1920 m. atiduotas Švč. Jėzaus Širdies kongregacijos vienuolėms, kurios čia įsteigė ir prižiūrėjo vaikų darželį, vaikų prieglaudą, pradžios mokyklą ir žemesniąją žemės ūkio mokyklą, kuri 1920−1924 m. buvo mišri, vėliau − tik mergaičių (sovietmečiu ji veikė kaip vienmetė namų ruošos ir bitininkų mokykla, žemės ūkio technikumas, moksleivių gamybinio mokymo ir profesinio orientavimo kombinatas). Vasarą vienuolyne įsikurdavo katalikų kunigų poilsio namai, kurį laiką čia gyveno 1933 m. iš SSRS grįžę kunigai.
Vietoje karmelitų įkurtos parapinės mokyklos 1865 m. carinės valdžios įsteigta valdiška pradžios mokykla, 1906 m. − taip pat mergaičių mokytojų seminarija ir ūkio mokykla, kurias lankė tik rusų vaikai. 1924 m. įsteigta Antalieptės progimnazija nuo 1949 m. veikė kaip Antalieptės vidurinė, o nuo 2001 m. − kaip Antalieptės pagrindinė mokykla.
Rodnikovas (Vidgiriai)
Rodnikovas (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Svobodos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–2008 m. Svobodos apylinkės kaimas.
Naktinė slaugė
Naktinė slaugė – 1979 m. Italijoje sukurta komedija.
Pietų Europa
Terminu Pietų Europa dažniausiai apibūdinamos šalys, esančios Europos žemyno pietinėje dalyje. Tačiau dažnai šis terminas vartojamas skirtingai, tiek socialine, kultūrine, geografine ar politine prasme. Dauguma pietų Europos šalių yra prie Viduržemio jūros.
Naktinė slaugė
Turinys
Stomatologo Nikolo žmonos turtingas ligotas dėdė išreiškia norą sulaukti mirties šeimos rate. Kadangi palikimas dar nėra padalintas, šeima nusprendžia apgyvendinti dėdę pas save, tikėdamiesi tokiu būdu pelnyti jo palankumą ir užsitikrinti paveldėjimo teisę. Naktinei jo priežiūrai jie nusamdo jauną slaugę Andželą, kuri iš karto krinta į akį tiek Nikolai, tieko jo sūnui. Be to, ir pats dėdė, kasdien keičiantis testamentą, iš tiesų neturi jokių turtų, o pats ieško šeimos deimantų, kurie paslėpti svetainės šviestuve...
Pietų Europa
Geografinis skirstymas
Geografiškai pietų Europos dalimi vadinamos šalys, kurių teritorijos yra pietų Europoje. Nors aiškaus geografinės pietų Europos apibrėžimo nėra, priimta manyti, kad pietų Europos šiaurinės ribos yra Alpių kalnai Italijoje ir centrinis masyvas Prancūzijoje. Šalys, geografiškai priklausančios pietų Europai yra šios:
Politinis skirstymas
thumb|right|300px|[[JT Europos dalys: {{legend|#4080FF|Šiaurės Europa}} {{legend|#00FFFF|Vakarų Europa}} {{legend|#FF8080|Rytų Europa}} {{legend|#00FF00|Pietų Europa}}]] Jungtinės Tautos įvairiuose dokumentuose ir darbuose Europą skirsto į regionus. Pietų regionui, pagal JT klasifikavimą, priskiriamos šios šalys:
Klimatinis skirstymas
thumb|right|300px|Europos šalys, kuriose vyrauja viduržemio (pietų) klimatas Pietų Europos klimatas priklauso viduržemio tipui. Klimatas pasižymi šiais požymiais:
Šalys, kurios pasižymi pietų Europos (viduržemio) klimatu:
Tajaus nacionalinis parkas
Tajaus nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija pietvakarių Dramblio Kaulo Krante, Žemutinės Sasandros ir Vidurinės Kaveli regionuose, prie Liberijos sienos. Įkurtas 1973 m.
Tajaus nacionalinis parkas apima vienus iš nedaugelio Vakarų Afrikoje išlikusių džiunglių plotų. Jie driekiasi Sasandros ir Kaveli tarpupyje, prekambrinėje granitinėje peneplenoje. Aukščiausia parko vieta yra 396 m aukščio Nienokuė kalnas. Šiaurėje parkas pereina į Nzo rezervatą, besiribojantį su Bujo tvenkiniu. Būdingas subekvatotinis klimatas, su lietinguoju laikotarpiu, trunkančiu nuo kovo iki liepos. Jo metu parko upės ištvinsta.
Tajaus nacionaliniame parke užfiksuota 140 žinduolių, 250 paukščių, 40 roplių, 53 varliagyvių rūšys. Daug retų, endeminių, nykstančių gyvūnų rūšių. Čia sutinkami mažieji hipopotamai, alyviniai kolobai, leopardai, šimpanzės, Jentinko dukeriai, gigantiniai skujuočiai, afrikiniai miškiniai drambliai, didžiosios miškinės kiaulės, liberinės mangustos, bongos, nykštukinės antilopės, siaurasnukiai krokodilai, bukasnukiai krokodilai ir kt.
GKS Piast Gliwice
Glivicių „Piast“ – Lenkijos futbolo klubas iš Glivicių.
Istorija
Į aukščiausią lygą pateko 2008 m. ir joje nesubegėjo ilgam įsitvirtinti.
Į Ekstraklasa grįžo 2011/12 m. ir 2018/19 m. sezone iškovojo čempionų titulą.
Kelantanas
Kelantanas (MS Kelantan) – šiaurinė Malaizijos valstija. Ribojasi su Tailandu šiaurėje, su Peraku vakaruose, Pahangu ir Terenganu pietuose. Vakaruose Kelantaną riboja natūrali geografinė riba – Titivangsa kalnai. Kelantano upės slėnis yra derlingas, auginama daug ryžių. Kartu tai yra istorinis Kelantano sultonatas, egzistavęs nuo XIX a. pradžios.
Tautinė sudėtis: malajai, tajai, kinai, asli.
Iki sultonato
Kelantano upės žiotyse uostas egzistavo jau pirmaisiais mūsų eros amžiais, dalyvaudamas pusiasalio prekyboje. Jis sietinas su kinų šaltiniuose minima Ponpon valstybe. Ilgą laiką jis buvo šiaurėje esančios galingos Langkasukos valstybės įtakoje, vėliau, kaip ir visas Malakos pusiasalis, atsidūrė Šrividžajos valdžioje. XIII-XIV a teritoriją nukariavo Siamas, bet XV a pirmą kartą susikūrė atskira hinduistinė valstybė, suvienyta radžos Kumaro. Ji buvo Melakos sultonato vasalė, čia paplito islamas.
Nuo XVI a., žlugus Malakai, Kelantano teritorijose įsigalėjo anarchija, čia valdė daugybė smulkių kunigaikštukų (jų kunigaikštysčių teritorijos išsaugotos dabartinėje Kelantano administracijoje kaip džadžahanai). XVII ir XVIII a teritorija priklausė Pattani sultonatui. Su Pattani teritorijomis dabartiniame Tailande kelantaniečius ir dabar sieja bendra tarmė bei tradicijos.
Kelantano sultonatas (nuo 1764 m.)
XVIII a pabaigoje Pattani buvo absorbuojama Siamo, o piečiausios jo teritorijos, t. y. Kelantanas apie 1764 m. buvo suvienytos ir jį valdė radža Long Junos. Po trumpos Terenganu okupacijos 1800 m Kelantanas tapo sultonatu, o Radža Muhammad – pirmuoju sultonu. Nuo 1812 m šis sultonatas tapo Siamo vasalu.
Japonų okupacijos laikais per Antrąjį pasaulinį karą Kelantanas vėl buvo perduotas Tailandui, tačiau po karo vėl grįžo britams. 1946 m. jis įsijungė į Malajos Sąjungą, o 1948 m. – į Malajos Federaciją, tapdamas viena iš Malaizijos valstijų. Jame išlikusi sultono institucija ir nuo XIX a pradžios besitęsianti dinastija.
Anykščių šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia
'''Anykščių šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Anykščiuose. Tai aukščiausia bažnyčia Lietuvoje (79 m aukščio bokštai, iki I pasaulinio karo buvo 84 m).
miniatiūra|220px|left|Bažnyčios interjeras
Istorija
Pirmoji bažnyčia pastatyta XV a. antrojoje pusėje. Anykščių klebonas 1500 m. bylinėjosi su dvaro vietininku dėl dešimtinės iš Kavarsko dvaro. 1507 m. nustatytos klebono žemės ribos. XVI a. viduryje Anykščių bažnyčia buvo viena turtingiausių Vilniaus vyskupijoje. Klebonijos valdose būta 100 kiemų. Per 1566 m. miestelio gaisrą bažnyčia sudegė, netrukus atstatyta.
1671 m. vėl sudegė, iki 1677 m. atstatyta. Anykščių klebonijai 1673 m., be jurisdikos miestelyje, priklausė Elmininkų palivarkas, Kalvelių, Liudiškių, Medžiuolių, Migonių, Miliūnų, Papiškių, Sipelių kaimai. Kunigo Jono Domininko Lopacinskio (1762–1778 m. Žemaičių vyskupas) ir kunigo Tado Milašiaus rūpesčiu 1757–1768 m. pastatyta vienabokštė mūrinė bažnyčia. Ji buvo kryžiaus plano, turėjo 5 altorius.
1889 m. parengtas bažnyčios padidinimo projektas. Valdžia neleido jos perstatyti. 1896 m. leidimą davė konsistorija. Nutarta bažnyčios nedidinti, bet statyti naują. 1898 m. patvirtintas Nikolajaus Andrejevo naujos bažnyčios projektas (sąmatinė vertė 87 090 rb). Klebono Ferdinando Ūselio, vėliau klebono Juozapo Vembrės ir parapijiečių rūpesčiu bei lėšomis 1899–1909 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Varpinė nugriauta. Bažnyčią 1914 m. konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius.
1908–1914 m. veikė „Saulės“ draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečiai susprogdino bokštų viršutines dalis. Jos griūdamos sužalojo stogą ir skliautus. 1917 m. pristatyti mediniai bokštai.
Anykščiuose 1922 m. įsteigtas šv. Kryžiaus seserų kongregacijos skyrius, pastatytas vienuolynas (fundatorės – Zosė Jokūbauskaitė ir Zosė Viesčiakaitė; veikė iki 1938). Vienuolyne įrengta koplyčia. Seserys širdietės savo namuose įsteigė pradinę mokyklą. Kilus 1928 m. gaisrui, sudegė didysis altorius, parapijos archyvas. Klebono Juozapo Norvilos iniciatyva atstatyti bokštai, didysis altorius, išdažyta bažnyčia.
Architektūra
thumb|250px|Bažnyčios apšvietimas
Bažnyčia neogotikinė, bazilikinė, stačiakampio plano, dvibokštė, su bokšteliais. Vidus 3 navų, skliautai kryžminiai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame yra Kryžiaus kelio stočių koplytėlės (įrengtos 1982–1988 m., dail. Rimas Idzelis), Anykščių klebonų Ferdinando Ūselio, kanauninko Juozapo Norvilos, Jono Uoginto (1911–1988) ir iš Anykščių parapijos kilusio kunigo Alfonso Gražio (1923–1992) kapai.
Mūrinė keturių aukštų klasicistinė balta varpinė nugriauta statant dabartinę bažnyčią. Pirmojo pasaulinio karo metais sprogdinant bažnyčios bokštus sudužo juose buvę du varpai. Atstačius bokštus pakabinti trys nauji plieniniai varpai, pavadinti šv. Mato, šv. Juozapo ir šv. Jono vardais. Jų svoris 620 kg, 300 kg ir 180 kg. 2020 m. šventoriuje netikėtai atkastas apie 150 kg žalvarinis varpas, manoma, pagamintas XVIII a. Pažeistas, bet su išlikusia dedikacija buvusiam Anykščių klebonui Jonui Lopacinskiui.
1957 m. bažnyčioje pastatytas granitinis A. Baranausko biustas (skulptorius H. Rudzinskas), 1988 m. Kryžiaus kelio stotys (R. Idzelis), 1990 m. liūdinčios Marijos skulptūra ant J. Uoginto kapo (skulptorius R. Kazlauskas), 1992 m. bronzinė skulptūra ant A. Gražio kapo (skulptorius Vladas Vildžiūnas).
2007 m. birželį įrengtas bažnyčios ir bokštų išorės apšvietimas įjungiamas didžiųjų švenčių metu. Pirmą kartą demonstruotas Pasaulio Anykštėnų 5-ojo suvažiavimo ir Miesto šventės metu.
2017–2018 m. žiemą bažnyčios patalpos pradėtos šildyti aplinkai palankia technologija – geoterminio šildymo sistema.
Vargonai
Bažnyčioje pastatyti ir veikia dveji vargonai. 1999 m. įrengti 45 balsų, 3 manualų, 2600 vamzdžių vargonai, tinkami profesionaliosios klasikinės muzikos atlikimui. 1999 m. rugsėjo 25 d., minint bažnyčios 90 metų jubiliejų, vargonus pašventino Panevėžio vyskupas Juozas Preikšas. Dovanotas instrumentas į Anykščius atkeliavo iš Anglijos, šv. Laurencijaus baptistų bažnyčios, veikiančios Sauthemptone. Šiai bažnyčiai tokie vargonai buvo per dideli, todėl stovėjo perskirti į dvi dalis. Seniau šie vargonai priklausė katalikams, tačiau bažnyčia buvo perduota baptistų religinei bendruomenei. Sumažėjus parapijiečių, baptistų bažnyčia nebepajėgė išlaikyti galingų vargonų, todėl juos pakeitė elektriniais vargonėliais. Vargonus išmontavo, parvežė į Anykščius ir čia sumontavo meistrai Kornelijus ir Modestas Karnaševičiai. Pasak specialistų, Anykščių angliški vargonai vertinami kaip vieni geriausių Lietuvoje. 1925 m. juos pastatė, 1963 m. perstatė „Kingsgeit Deividson and Co.“ iš Londono.
Iki tol Anykščių bažnyčios balkone nuo 1934 m. stovėję čekų meistro Otto Kratokvilo 6 balsų vargonai buvo perkelti į šventovės priekį, prie šv. Marijos altoriaus. Anksčiau šie vargonai buvo naudoti senojoje Ukmergės bažnyčioje. Vidinėje dangčio pusėje surašytos vargonams dosniausiai aukojusių parapijiečių pavardės.
Apžvalgos aikštelė
2012 m. vasarą viename iš bažnyčios bokštų įrengta apžvalgos aikštelė. Užlipę laiptais su dviem tarpinėmis poilsio aikštelėmis į bokštą, lankytojai pro bažnyčios navas gali pažvelgti į Anykščių apylinkes iš 33 m aukščio. Dešiniajame 79 m aukščio bokšte įrengtą aikštelę galima pasiekti metaliniais laiptais. Į aikštelę veda 186 metaliniai laipteliai. Užkopę į viršų lankytojai atsiduria tiesiai po trimis bažnyčios varpais, o aplinkui atsiveria Šventosios upės slėnio panorama, tame tarpe šalia stovintis Vyskupo A. Baranausko tiltas, užtvanka. Tarpinėse aikštelėse rengiamos bažnytinio meno ekspozicijos.
Vakarų Atėnai (regioninis vienetas)
Vakarų Atėnai  – vienas iš Graikijos regioninių vienetų, apimantis vakarų centrinę Atėnų aglomeracijos dalį. Priklauso Atikos periferijai. Įkurtas 2011 m. sausio 1 d.
Savivaldybės
Vakarų Atėnai padalinti į 7-ias savivaldybes:
Gitėnai
Gitėnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Miežiškių.
Halmstadas
Halmstadas – pietvakarių Švedijos miestas, Halando provincijoje, 150 km į pietus nuo Geteborgo. Miestas yra įsikūręs ant Kategato kranto.
Sportas
Halmstade 1958 m. vyko VI pasaulio futbolo čempionatas.
Futbolo klubai
Miestą atstovauja Halmstads BK klubas.
Latvijos nacionalinis teatras
Istorija
Eklektiško stiliaus teatro pastatas buvo pastatytas 1902 m., tapo vienu prašmatniausių ne tik bulvarų žiede, bet ir visoje Rygoje. Statyboms vadovavo architektas Augustas Reinbergas, darbus vykdė latvių verslininko Krišjanio Kergalvio statybininkai. Nuo statybos pradžios buvo suplanuotos naujovės: elektros apšvietimas, ventiliacinė sistema. Teatrą atidarė 1902 m. rugsėjo 14 d. А. Ostrovskio pastatymu „Snieguolė“.
Iš pradžių jis vadinosi Antrasis miesto, arba Rusų teatras. Anksčiau pastatytas buvo Pirmasis miesto, arba Vokiečių teatras, vėliau tapęs Latvijos nacionaline opera. Rusų teatre vaidino rusų aktorių trupė, gyvavusi iki Pirmojo pasaulinio karo. Po 1918 m. lapkričio 18 d. teatro scenoje paskelbtos Latvijos valstybės, netrukus teatras buvo perduotas latvių trupei. Tai įvyko 1919 m. vasario 23 d., ir jis kuriam laikui tapo tarybinės Latvijos darbo teatru. Lapkričio 30 d. patvirtintas Latvijos nacionalinis teatras. Čia vyko pirmųjų latviškų pjesių premjeros, buvo statomi klasikų kūriniai.
1921 m. teatro vadovu tapo Janis Rainis. Nuo 1932 m. teatre 2 metus pjeses statė garsus rusų režisierius Michailas Čechovas.
1935 m. teatro scenoje buvo sumontuotas sceninis diskas, veikęs iki 2002 m.
1940 m. prasidėjo tarybinis laikotarpis, teatras pavadintas Latvijos TSR dramos teatru.
1955 m. pastatyta garsi dramaturgo Rūdolfo Blaumanio pjesė „Siuvėjų dienos Silmačiuose“ (Skroderdienas Silmačos), vėliau dešimtmečius traukusi pilnas sales žiūrovų ir kasmet prieš Jonines baigdavusi eilinį teatro sezoną. 1966 m. vyriausiuoju teatro režisieriumi pradėjo dirbti Alfredas Jaunušanas.
1988 m. lapkričio 17 d. grąžintas ankstesnis pavadinimas – Latvijos nacionalinis teatras, o jo scenoje jau kitą dieną, lapkričio 18 d., buvo paminėtas Latvijos nepriklausomybės 70-metis.
2002–2004 m. vyko teatro rūmų kapitalinis remontas, spektakliai buvo iškelti į Dailės teatro Mažąją salę, VEF kultūros rūmus, kitas vietas. 2017 m. padidėjo teatro plotas, atidarius naujos salės priestatą.
2018 m. duomenimis, trupėje dirbo 50 aktorių, 22 laisvai samdomi aktoriai, 16 režisierių.
Monrealio universitetas
miniatiūra|Pavillon Maximilien-Caron miniatiūra|Pavillon Roger-Gaudry miniatiūra|Pavillon Lionel-Groulx Monrealio universitetas – vienas didžiausių Kanados ir prancūzakalbių šalių universitetų Monrealyje; vienas svarbiausių mokslinių centrų Kanadoje. Apie 56 000 studentų, 4400 dėstytojų.
Istorija
Monrealio universitetą 1878 m. įsteigė Lavalio universitetas.
Struktūra
Leidžia leidinius „L'Ingėnieur“, „L'Actualité économique“, „Annuaire général“, „La Revue de biologie“, „Acta criminological“, „Études francaises“, „Chercher / Découvrir / Transmettre“, „Forum“ ir kita.
Lietuvos Respublikos Konstitucija
Lietuvos Respublikos Konstitucija – 1992 m. spalio 25 d. referendumu priimtas pagrindinis Lietuvos įstatymas.
Lietuvos Respublikos Konstitucija reglamentuoja pamatinius Lietuvos valstybės ir visuomenės gyvenimo aspektus. Konstitucija ( - „nustatymas“) yra pagrindinis valstybės įstatymas, turintis aukščiausią teisinę galią, nustatantis Lietuvos politinės, teisinės ir ekonominės sistemos pagrindus. Joje įtvirtinta demokratinė santvarka, valdžios institucijos, valdžių padalijimo principas. Konstitucinį teisingumą ir priežiūrą vykdo Konstitucinis Teismas.
2002 m. išleistas Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras (parengė Teisės institutas).
Istorija
Lietuvos Respublikos Konstitucijos kai kurie (t. y. I skirsnio) straipsniai keičiami tiktai referendumu, kiti – įstatymais. Dabartinės Konstitucijos pirmtakės – laikinosios 1918, 1919, 1920 m., nuolatinės 1922, 1938 m. Konstitucijos (plačiau žr. straipsnį Lietuvos konstitucinės teisės istorija).
Pilveliai (Utena)
Pilveliai – kaimas Utenos rajono savivaldybės vidurio vakarinėje dalyje, 6 km į vakarus nuo Sudeikių, prie kelio.
Istorija
Pilveliai šaltiniuose minimi nuo 1765 m.
Žymūs žmonės
Pilvelių kaime gimė ir šio kaimo kapinaitėse palaidotas Lietuvos kariuomenės pulkininkas, Vyčio kryžiaus ordininkas Mikas Repšys (1894–1942) taip pat dvarininkas Drazdauskas.
Kungsbaka
Kungsbaka – pietvakarių Švedijos miestas, Halando provincijoje. Jis yra 33 km į pietus nuo Geteborgo. Miestas yra įsikūręs ant Kategato kranto.
Teofilis Mončiunskas
Teofilis Mončiunskas (1903 m. lapkričio 3 d. Mančiūnuose, Trakų apskritis – 1976 m. gegužės 3 d. Vilniuje) – sovietinis partinis veikėjas.
Biografija
1925–1926 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. 1936 m. mokėsi Darbo rūmų liaudies universitete, 1938 m. Amatų rūmų krosnininkų kursuose, 1939 m. Kaišiadorių amatų mokykloje. 1939 m. įstojo į Šaulių sąjungą.
Sovietams okupavus Lietuvą, 1940–1941 m. Trakų apskrities vartotojų kooperatyvų sąjungos pirmininkas. SSRS-Vokietijos karo pradžioje 1941 m. birželio mėn. pasitraukė į SSRS. Nuo 1942 m. tarnavo 16-ojoje lietuviškojoje šaulių divizijoje. 1942 m. liepos mėn. atsiųstas į Lietuvą organizuoti ginkluoto pogrindžio. Vienas iš nedaugelių Rūdninkų girioje veikusių sovietinių partizanų dalinių vadų lietuvių. Būrio „Už tėvynę“ komisaras, nuo 1944 m. pavasario – Trakų brigados vadas; slapyvardis Žvirblis. Jo vadovaujami partizanai ir diversantai sprogdino vokiečių karinius ešelonus, tiltus, geležinkelis bėgius, gadino ryšių linijas, nukovė vokiečių kareivių. Kartu terorizavo Rytų Lietuvos valstiečius, kaimų savisaugininkų nuginklavimo pretekstu su kitais planavo ir vykdė baudžiamąsias operacijas Dargužiuose, Bakaloriškėse ir kitur. Redagavo nelegalią partizanų spaudą.
1944 m. liepos mėn. – 1945 m. Trakų apskrities Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1945 m. balandžio mėn. – 1949 m. vasario mėn. LKP(b) Raseinių apskrities komiteto I sekretorius. 1949–1950 m. LSSR žemės ūkio ministro pavaduotojas, 1950–1954 m. ministerijos politinio sektoriaus viršininkas. 1954–1956 m. sovietinių ūkių ministro pavaduotojas. 1956–1958 m. Vilniaus miesto Stalino rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas.
1949–1952 m. LKP(b) CK narys. 1947–1955 m. LSSR AT deputatas, 1947–1951 m. LSSR AT Prezidiumo pirmininko pavaduotojas. 1950–1956 m. Lietuvos medžiotojų ir žvejų draugijos pirmininkas.
1964 m. jis filmuotas kino kronikoje „Tarybų Lietuva“ Nr. 25-26, režisierė Ana Pavlova.
Aknystėlių piliakalnis
Aknystėlių piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A898, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1307) – piliakalnis Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Leliūnų seniūnija, prie Aknystėlės kaimo.
Piliakalnis
Piliakalnis buvo įrengtas Aknystėlių ežero pietiniame krante buvusioje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga pietryčių-šiaurės vakarų kryptimi, apie 20 m ilgio ir 15 m pločio, su iškyšuliu šiaurės vakarų krašte. Šlaitai statūs, apie 10 m aukščio. Iš šiaurės piliakalnį juosia ežeras, iš pietų – geležinkelio perkasas, iš rytų ir vakarų – ežero pakrančių žemumos.
Piliakalnio pietinė dalis nukasta 1899 m. pro jį pratiestam siaurajam geležinkeliui Švenčionėliai–Panevėžys, todėl pirminė piliakalnio išvaizda nežinoma. 1985 m. rekonstruojant šį geležinkelį į platųjį (rekonstrukcija liko nebaigta), piliakalnio viršus nustumtas per 2 m. Išliko 57x27 m dydžio, iki 6 m aukščio lapuočiais apaugęs piliakalnio kalvos pagrindas, viršuje dirvonuojantis.
400 m į šiaurės vakarus nuo piliakalnio buvo pilkapis su V a. kapu.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1983 m. atlikęs Algimantas Merkevičius piliakalnyje ištyrė 72 m² dydžio plotą – ketvirtį išlikusios aikštelės, kultūrinio sluoksnio nerado.
Latvenergo
„Latvenergo“ – 1939 m. įkurta Latvijos valstybinė energetikos bendrovė. Generuoja 70 % Latvijos rinkos energijos.
Hindroelektrinės
„Latvenergo“ priklausančios trys didžiosios Dauguvos hidroelektrinės (Pliavinių HE, Rygos HE, Kegumo HE) tiekia apie 46 % elektros energijos, kuri pagaminama Latvijoje. Iš trijų „Latvenergo“ hidroelektrinių daugiausia elektros pagamina Pliavinių HE – pagal instaliuotą galią didžiausia hidroelektrinė Baltijos šalyse ir antra pagal dydį Europos Sąjungoje. Pastarosios galia siekia 894 megavatų, Rygos HE – 402 MW., Kegumo – HE 264 MW. Palyginimui Kauno HE galia siekia apie 100 MW. Jas planuoja rekonstruoti 2017–2020 m. už 200 mln. eurų.
Lietuvos futbolo varžybos 1991 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1991 m.
Lietuvos lyga
Lygos turnyre dalyvavo 15 klubų, kurie sužaidė po 7 rungtynes namuose ir 7 išvykoje. Keturi geriausi klubai atkrintamųjų varžybų sistema kovojo dėl medalių. Paskutinę vietą užėmusi komanda iškrito į žemesniąją lygą.
Finalas
Prieš kovas dėl medalių Vilniaus „Neris“ persivadino į „Lietuvos Makabi“.
Rungtynės dėl 3-osios vietos:
Aukštaitijos zona
Šioje zonoje varžybos vyko dviejose grupėse. Į finalinį turnyrą pateko po 3 geriausias komandas iš kiekvienos grupės.
Suvalkijos-Dzūkijos zona
Papildomos rungtynės dėl 1-osios vietos:
Vilniaus zona
Papildomos rungtynės dėl 1-osios vietos:
Alaušas (Anykščių r.)
Pietinėje pakrantėje įsikūręs Sausalaukės kaimas. Šiaurvakarine pakrante eina kelias, kurio kitoje pusėje plyti Svėdasų kapinės. Svėdasuose prie ežero veikia 2 kaimo turizmo sodybos, yra įrengtas paplūdimys.
Rašytojas Vaižgantas aprašė legendą apie bažnyčios varpą, nuskandintą ežere (kūrinys „Alaušo varpas“).
thumb|left|230px|Alaušas ir Svėdasai nuo pietinio kranto
Featuring...Eazy-E
Featuring… Eazy-E – Eazy-E dainų rinkinys, kuriame jis pasirodo kartu su kitais atlikėjais. Be jo solinių dainų, albume taip pat galima rasti ir grupės N.W.A dainų. Šis leidimas panašus į 1997 m. „Priority Records“ leidimą „Featuring...Ice Cube“, kuris buvo Eazy-E grupės nario Ice Cube rinktinių dainų albumas.
Allmusic albumą įvertino 3 žvaigždėmis iš 5.
Kabasetas
thumb|right|Kabasetas
Kabasetas – lengvas aukštą skrybėlę smailiu viršumi siaurais bryliais primenantis šalmas.
Kabasetai atsirado apie 1550 m. Vėliau jie išstūmė morionus, kadangi moriono kraštai buvo gana nepatogūs šauliams, kuriems nusitaikant reikėdavo priglausti buožę prie skruosto. Kurį laiką buvo gaminami ir naudojami tarpinės formos šalmai morioniški kabasetai.
XVI a. kabasetus nešiojo net žymūs riteriai. Žinoma, kad juos nešiojo karalius Pranciškus II (1543–1560), hercogas Filipas Emanuelis Savojietis (1553–1580) ir kiti žinomi aristokratai. Kabasetai ėmė išnyko apie 1640 m.
Marupė
Marupė – miestas vidurio Latvijoje, Rygos pietvakarinis priemiestis, 9 km nuo Rygos centro. Savivaldybės centras. Per Marupę teka Marupytės upelis (Dauguvos intakas). Rytuose yra durpynas.
Iki 2022 m. Marupė buvo didžiausias kaimas Latvijoje pagal gyventojų skaičių. Miesto teisės nuo 2022 m. liepos 1 d.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -5°C, o liepą +17°C. Per metus iškrenta 700 mm kritulių.
Ekonomika
2020 m. didžiausios pagal apyvartą Marupėje įregistruotos įmonės buvo kelių transporto įmonė „Kreiss“, automobilių dalių prekybos įmonė „Inter Cars Latvija“, kompiuterių didmeninės prekybos įmonė „Also Latvia“, elektros įrangos ir kompiuterių didmeninės prekybos įmonė „MoonCom“.
Transportas
Pagrindinė gyvenvietės magistralė yra P1132 Ryga-Jaunmarupė. Tyrainės geležinkelio stotis linijoje Ryga-Jelgava yra 2 km nuo Marupės, 2022 m. kasdien kursuoja 26 keleiviniai traukiniai į Rygą ir Jelgavą. Marupę aptarnauja ir Rygos miesto maršrutiniai autobusai.
Skersasnukiai
Skersasnukiai (Chondrostoma) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Ornitologija
thumb|right|200px|Ornitologijos tyrimų objektas - [[paukščiai]] Ornitologija – zoologijos sritis, nagrinėjanti paukščius (Aves) – vieną gausiausių stuburinių gyvūnų klasę, turinčią apie 8000 rūšių. Ornitologija apima paukščių fiziologiją, taksonomiją, ekologiją ir elgesį (įskaitant migracinį elgesį). Atskira ornitologijos veiklos sritis yra paukščių migracijų tyrimas, pavyzdžiui, naudojant žiedavimą.
Ornitologijos Europoje pradininku laikomas Johanas Fridrichas Naumanas (Johann Friedrich Naumann (1780-1857)), kuris parašė 12 tomų veikalą „Vokietijos paukščiai“ (Naturgeschichte der Vögel Deutschlands (1820-1844)). Šiame modernios ornitologijos daugiausiai aprašyti ir surūšiuoti visi Saksonijos-Anhalto bei platesnių teritorijų lauko, miško ir vandens paukščiai.
Ornitologija Lietuvoje
Duomenų apie Lietuvos paukščius jau galima rasti XV-XVII a. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės įvairiuose dokumentuose, Lietuvos Statutuose (1529, 1566 m. ir kt.), Prūsijos įstatymuose, Valakų įstatyme (1557 m.) ir kt. Šiuose dokumentuose daugausia dėmesio skirta verslinę reikšmę turintiems paukščiams, pvz., vištiniams, antiniams, plėšriesiems. 1584 m. pasirodė M. Cyganskio knyga „Paukščių medžioklė", kurioje aprašyta 147 formų paukščių išvaizda ir jų medžiojimas. Vėliau pasirodė dar keletą veikalų apie Lietuvos paukščius. Labiausiai biologiniai tyrimai Lietuvoje suintensyvėjo 1781 m. įkūrus Vilniaus universitete gamtos mokslų katedrą – dabartinį VU Gamtos fakultetą. Pirmieji šios katedros profesoriai E. Žiliberas ir G. Forsteris dėstė ir zoologiją. Šie mokslininkai specalių ornitologinių darbų neatliko, tačiau jie buvo zoologinių rinkinių ir teorinių tyrimų Lietuvoje pradininkai.
1807 m. pasirodė S. B. Jundzilo trumpas zoologijos kursas. Šiame veikale buvo aprašyti ir paukščiai. Maždaug tuo pačiu metu E. Eichvaldas išsamiai aprašė tilvikinius ir vandens paukščius. 1832 m. Vilniaus universitetas buvo uždarytas. Tačiau tolesnė ornitologijos raida glaudžiai siejasi su Vilniaus universitetu. Šioje srityje ypač daug pasidarbavo Konstantinas Tyzenhauzas (1786-1853). Jis surinko gausią vietinių ir kaimyninių kraštų paukščių kolekciją, vyko į ekspedicijas, atliko eksperimentus su paukščiais nelaisvės sąlygomis bei nagrinėjo ornitologinę literatūrą. K. Tyzenhauzas daug dėmesio skyrė ne tik faunistinės medžiagos dėstymui, bet ir svarbiausių ornitologijos problemų ir jų sprendimo būdų aptarimui, pateikė samprotavimų apie paukščių klasifikaciją. K. Tyzenhauzo nuopelnai Lietuvos ornitologijai – didžiuliai. Jis parašė knygą „Visuotinė ornitologija", kurioje išsamiausiai apibūdino Lietuvoje ir kaimyninėje teritorijoje gyvenančius paukščius. Autorius aprašė apie 240 paukščių rūšių, kurios, jo manymu, galėjo gyventi šiose vietovėse arba perskristi.
1852 m. A. Pliateris, apibendrindamas savo pirmtakų G. Žončinskio, K. Kliuko, K. Tyzenhauzo duomenis, parašė „Vietinių žinduolių, paukščių ir žuvų sąrašą". XIX a. antroje pusėje Lietuvos paukščius tyrinėjo lenkų ornitologas V. Tačanovskis.
Keleriškiai
Keleriškiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės vidurinėje dalyje, 3 km į vakarus nuo Kėdainių. Seniūnaitijos centras. Svarbiausia įmonė – UAB „Laumetris“ (žemės ūkio technikos gamyba ir prekyba). Yra Kėdainių „Aušros“ mokyklos skyrius, veikia 2 lentpjūvės, žemės ūkio bendrovė, medicinos punktas, biblioteka.
Geografija
Keleriškiai išsidėstę prie Josvainių miškų ir kelio į Josvainius. Į vakarus nuo kaimo teka Smilgaitis, užtvenktas Keleriškių tvenkiniu. Prie kelio yra autobusų stotelė, kurioje stoja Kėdainių–Josvainių kryptimi važiuojantys priemiesčio ir tarpmiestiniai autobusai. Pro pačią Keleriškių gyvenvietę kursuoja maršrutas „Kėdainiai–Krakės–Pašušvys“.
Istorija
1955–1993 m. Hidrotechnikos ir melioracijos instituto centrinė gyvenvietė. Greta kaimo buvo raketinė bazė, dabar miške įrengtas kliūčių ruožas ekstremalių pojūčių mėgėjams.
2020 m. prijungtas Klamputės viensėdis.
Dramblio Kaulo Kranto demografija
thumb|right|350px|Dramblio Kaulo Kranto gyventojų sk. kitimas 1961-2003 m. thumb|300px|Gyventojų amžiaus piramidė
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 0 migrantų/1000 gyv. (2012 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 51 % (2010 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: 3,7 % (2010 m. apsk.)
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 63,2 mirusiųjų/1000 gimimų (2012 m. apsk.)
Mirti iš malonumo (filmas)
Mirti iš malonumo – 1960 m. režisieriaus Roger Vadim sukurtas romantinis siaubo filmas, laisva Josepho Sheridano le Fanu novelės „Carmilla“ interpretacija. Tai viena pirmųjų juostų apie moteris – vampyres, kuri, sulaukusi didelio populiarumo, po dvejų metų buvo permontuota anglų kalba ir pavadinta „Kraujas ir rožės“.
Dramblio Kaulo Kranto demografija
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Mirti iš malonumo (filmas)
Turinys
Leopoldas de Karnšteinas savo valdose rengia pobūvį, į kurį susirenka jo draugai, taip pat būsimoji žmona Džordžija ir šios draugė Karmila. Netrukus pastebima, kad ši labai panaši į Milakrą – buvusią dvaro savininkę, kurią žmonės laikė vampyre. Pobūvio metu Karmila susipyksta su Leopoldu ir išeina pasivaikščioti po apylinkes, kur, tarp apleistų griuvėsių aptinka Milakros kapo rūsį.
Dramblio Kaulo Kranto demografija
'''15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:'''
Mirti iš malonumo (filmas)
Turinys
Karmilos elgesys atrodo pasikeitęs, aptinkama negyva viena iš tarnaičių, o apylinkėse ima sklisti gandai apie vampyrus. Karmila vieną vakarą apsilanko Džordžijos kambaryje, o ryte ant jos kaklo aptinkamos įkandimo žymės. Įsitikinęs, kad tai Karmilos darbas, Leopoldas ir būrys vyrų miške surengia šios medžioklę...
Atsargos
Atsargos – turtas, kuris yra laikomas ar gaminamas pardavimui arba medžiagos ir žaliavos, kurios bus sunaudotos gamyboje.
Atsargos apima prekes, nupirktas ir laikomas ketinant jas perparduoti, ūkio subjekto pagamintą arba tebegaminamą produkciją, žaliavas ir kitokias medžiagas, laikomas ketinant jas panaudoti gamyboje. Paslaugų teikėjo atveju atsargos apima tas išlaidas, už kurias ūkio subjektas dar nėra pripažinęs susijusių pajamų.
Baluožiai
Baluožiai – Latvijos miestas, Rygos priemiestis. Šis priemiestis yra Rygos pietinėje dalyje. Miesto teisės suteiktos 1991 m. lapkričio 14 d. Kolektyviniai sodai.
Demografija
1997 metais Baluožiuose gyveno 4336 gyventojai iš kurių 43,3 % – latviai, 36,4 % – rusai, 6,2 % – gudai, 3,3 % – ukrainiečiai, 2,4 % – lenkai ir 2,4 % – lietuviai.
Eduardas Jonas Monkevičius
Eduardas Jonas Monkevičius (g. 1938 m. sausio 20 d. Pavenčiai, Kuršėnų valsčius) – Lietuvos teisininkas, agrarinė teisės teisėtyrininkas, MRU profesorius.
Biografija
E. J. Monkevičius 1965 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. Nuo 1975 m. iki 1978 m. mokėsi aspirantūroje TSRS mokslų akademijos Valstybės ir teisės institute, 1978 m. balandžio 19 d. apgynė disertaciją tema „Darbo organizavimo žemės ūkyje teisiniai pagrindai“, teisės mokslų kandidatas (socialinių mokslų daktaras)., profesorius. Žmona Irena, gimusi 1952 m., inžinierė statybininkė.
1963–1965 m. dirbo teisininku, 1966–1969 m. Lietuvos kooperatyvų sąjungos (Lietkoopsąjungos) juriskonsultas–arbitras, 1969–1974 m. Vilniaus rajono žemės ūkio valdybos Juridinio skyriaus vedėjas, 1974–1980 m. Lietuvos žemės ūkio ekonomikos instituto vyr. mokslinis bendradarbis, grupės vadovas. 1976–1982 m. Vilniaus universiteto, 1980–1990 m. Vilniaus pedagoginio universiteto, 1991–1992 m. Lietuvos vadybos akademijos dėstytojas, Ekologijos katedros vedėjas. 1992–1996 m. advokatas, 1996–2008 m. Kauno apygardos teismo civilinių bylų skyriaus teisėjas. Nuo 1999 m. Lietuvos teisės akademijos (nuo 2000 m. Lietuvos teisės universitetas, nuo 2004 m. Mykolo Romerio universitetas) docentas,  2007-2013  m. profesorius.
Tiria aplinkos ir žemės teisinės apsaugos problemas.
Aknystėlis
Aknystėlis – ežeras Utenos rajono vakaruose, 10,5 km į vakarus nuo Utenos, netoli Anykščių rajono ribos. Plotas 29,1 ha. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,54 km, didžiausias plotis 0,3 km. Altitudė 168,6 m. Šiaurinis krantas aukštas, kiti žemesni, sausi, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Pietinė pakrantė apaugusi mišku, stūkso Aknystėlių piliakalnis, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos, dirbami laukai, vietomis auga miškeliai. Ežeras rininis, krantai vingiuoti. Šiaurės vakaruose išteka Šventosios intakas Aknysta. Aknystėlio ežero krante yra Aknystėlių ir Stabulankių kaimai.
Giteniškė
Giteniškė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Bikėnų.
Yuko Kavaguti
Yuko Kavaguti (, g. 1981 m. lapkričio 20 d.) – japonų dailiojo čiuožimo sportininkė. Šiuo metu čiuožia kartu su Aleksanderiu Smirnovu ir atstovauja Rusijai. 2010 m. pasiekė pasaulio rekordą laisvojo čiuožimo rungtyje, surinkusi 139,23 taškų.
Atstovavimas Rusijai
(su Smirnovu)
Atstovavimas Japonijai
(su Markuntsovu)
Vulongongas
Vulongongas – vienas didžiausių Australijos miestų ir trečias pagal dydį Naujajame Pietų Velse (Po Sidnėjaus ir Niukaslo). 260,9 tūkst. gyventojų (2007). Nuo teritorijos sostinės Sidnėjaus nutolęs 82 km. Miestas – uostas garsėjantis savo kasybos, metalo ir žvejybos įmonių veikla. Jame veikia Vulongongo universitetas, priviliojantis studentų net iš kitų Australijos teritorijų. Jame dvi regioninės katedros ir daugybė bažnyčių.
Istorija
Iš pradžių buvo apgyvendinta aborigenų. Pirmieji europiečiai vietovę aplankė 1796 m. Matas Flindersas ir Džordžas Basas. Gyvenvietė įkurta apie 1812 m., vėliau išaugo ir tapo gana svarbiu Australijos miestu.
Pavadinimo kilmė
Wollongong išvertus reiškia „jūros ošimas“, kitas pasiūlymas – „didžioji žuvies puota“.
Cikadiniai
Cikadiniai (Cicadomorpha) – straubliuočių (Hemiptera) infrabūrys. Vabzdžiai smulkūs ir vidutiniai, vasarą dažnai aptinkami pievose ant žolių ir ant krūmų. Pabaidyti vikriai šokinėja. Jų antenos trumpos, trinarės; du pirmieji nariai stori, o trečiasis plonas ir su šereliu viršūnėje. Turi facetines akis ir 2-3 paprastąsias akeles. Užpakalinės kojos šokamosios. Letenos trinarės. Priekiniai sparnai storesni už užpakalinius. Minta augalų sutimis, kai kurios rūšys kenkia žemės ūkio augalams.
Pasaulyje yra apie 17000 rūšių. Lietuvoje gyvena šios šeimos:
Windows 2.0
Windows 2.0 – grafinę sąsają turinti operacinė sistema. Tai buvo pagerinta Windows 1.0 versija, išleista 1987 m. lapkritį.
Taikomosios programos
Windows 2.0 versijoje jau veikė pirmosios Microsoft Word ir Microsoft Excel versijos.
Stūnyšiai
Stūnyšiai, anksčiau Gaismos (Gaismas) – gyvenvietė vidurio Latvijoje, Uolainės savivaldybėje, šalia Rygos pietinio pakraščio, prie plento ir geležinkelio į Šiaulius. 1215 gyventojų (2021 m.). Aplink plyti durpynai.
Geltona. Žalia. Raudona (2008 albumas)
'''Geltona. Žalia. Raudona.''' – 2008 m. pirmąjį ketvirtį išleistas Andriaus Mamontovo albumas.
Albumas įrašytas Varšuvoje 2008 metų sausio mėnesį „Sound And More“ studijoje. Pristatymo koncertai vyko 2008 m. kovo 27 d. Žvejų rūmuose (Klaipėda); kovo 28 d. Šiaulių arenoje (Šiauliai); kovo 29 d. „Forum Palace“ (Vilnius).
Dainų sąrašas
Albumą sudaro 10 dainų:
Teisės metodologija
Praktinėje veikloje svarbu pagrįsti teisinius teiginius, teisinius sprendimus. Taikant teisę, vyksta teisės aiškinimas, teisės normų turinio nustatymas. Teisinė hermeneutika ir kiti moksliniai metodai - teisinė subsumcija, teisinė analizė, teisinė logika - padeda pažinti teisę, ją suprasti, aiškinti ir teisei veikti.
Tikroji policitemija
Tikroji policitemija (taip pat Oslerio liga, Vakė liga, Oslerio-Vakė liga, eritremija, polycytemia rubra vera) – viena iš mieloproliferacinių neoplazijų (MPN), kuriai būdingas kraujodaros suaktyvėjimas, pasireiškiantis per dideliu eritrocitų skaičiumi. Ligos priežastis yra dėl JAK2V617F mutacijos arba JAK2 12-o egzono mutacijos sutrikęs normalus hemopoezės reguliavimas, sąlygojantis nenormalią eritropoezės proliferaciją ir didėjantį raudonųjų kraujo ląstelių – eritrocitų skaičių. Dažnais atvejais paliečiama ar granulocitų eilė bei megakariocitai.
Ligos fazės
Fazės palaipsniui pereina viena į kitą, liga trunka nuo kelerių metų iki dešimtmečių, neretai būna diagnozuojama jau pažengusioje stadijoje. Retais atvejais liga gali pereiti į mielodisplastinį sindromą arba leukemiją.
Epidemiologija ir simptomai
Tikroji policitemija yra palyginti reta vyresnio amžiaus žmonių liga. Amžiaus mediana diagnozės nustatymo metu yra 60–70 metų. Ligos simptomai pirmiausiai sąlygojami padidėjusios eritrocitų masės, dėl ko atitinkamai didėja kraujo klampumas. Pacientams būdingi lėtiniai galvos skausmai, galvos svaigimas, neretai nustatomas padidėjęs kraujospūdis. Neretai stebimas patologinis odos paraudimas, ypač veido ir delnų srityje. Gana būdingas simptomas yra niežulys, ypač po dušo ar išsimaudžius vonioje. Dėl mikrotrombozių delnų ar pėdų srityje ligoniai gali jausti skausmus ar skųstis tinimais. Maždaug 1/3 ligonių iki diagnozės nustatymo būna patyrę bent vieną trombozę.
Patogenezė
Ligos priežastis yra JAK2 geno mutacija. JAK2 reiškia antrojo tipo Januskinazę – ląstelėje signalą perduodančią tirozinkinazę, kuri atlieka esminį vaidmenį ląstelei dalijantis. Dėl šios mutacijos kaulų čiulpuose esančios kamieninės kraujo ląstelės praranda autoreguliacijos mechanizmą ir veikiamos citokinų ima nekontroliuojamai daugintis.
Diagnostikos kriterijai
Išskiriami didieji ir mažieji  tikrosios policitemijos diagnostiniai kriterijai, apibendrinti lentelėje Diagnozė patvirtinama esant abiem Major kriterijams ir vienam Minor kriterijui arba vienam Major kriterijui bei pirmajam ir antrajam Minor kriterijams. Ankstyvose ligos stadijose dažnai yra tik vienas ligos požymis – patologinė eritrocitozė.
Gydymas
Taikomas simptominis gydymas, priklausomai nuo ligos komplikacijų: esant trombozėms, skiriami antikoaguliantai, nustačius padidėjusį šlapimo rūgšties kiekį kraujyje skiriami jos koncentraciją mažinantys medikamentai. Vienas pagrindinių vaistų simptominei profilaktikai yra aspirinas. Didžiausia Europoje atlikta studija ECLAP lygino placebo ir aspiriną ir įrodė, jog gydymas maža 40 mg per dieną doze sumažina trombozių riziką. Aspiriną reikia atsargiai skirti esant labai aukštam trombocitų skaičiui (>1 Mln/µl), kadangi dėl sutrikusios trombocitų funkcijos šiuo atveju yra didelė kraujavimo rizika. Visiems ligoniams siūloma taikyti flebotomijas iki bus pasiektas <45 % hematokritas. Šitaip sumažinama eritrocitų masė ir pagerėja ligos simptomai. Tuo pačiu dirbtinai sukuriamas geležies trūkumas, dėl kurio sulėtėja eritrocitų sintezė.
Jei ligoniai netoleruoja flebotomijų, esant labai išreikštiems simptomams, progresuojant blužnies padidėjimui, didėjant trombocitų ar/ir eritrocitų skaičiui indikuotina skirti gydymą citostatikais. Dažniausiai skiriama hidroksiurea, alternatyvūs vaistai yra interferonas alfa, busulfanas, pipobromanas, radioaktyvus fosforas. Hidroksiurea yra pirmos eilės pasirinkimo vaistas, jis paprastai gerai toleruojamas, tačiau vengtinas jaunesnio amžiaus ligoniams, kadangi galimai gali skatinti leukemijos išsivystymą. Jauno amžiaus ir geros būklės pacientams, turintiems labai išreikštus ligos simptomus kaip alternatyvų gydymo metodą galima svarstyti kaulų čiulpų transplantaciją.
Prognozė
Ligos prognozę nulemia kraujagyslinės komplikacijos, kurių dažnumas tiesiogiai priklauso nuo hematokrito. Didžioji dalis ligonių gaudami gydymą išgyvena >10 metų nuo diagnozės nustatymo. Vienintelė galimybė visiškai išgydyti ligą yra kamieninių kraujo ląstelių transplantacija.
Karat Bakı FK
Baku „Karat“ – Azerbaidžano futbolo klubas iš Baku.
Istorija
Klubas įkurtas 2003 m. Debiutavo Aukščiausioje lygoje 20204/05 m. sezone ir galutinai žlugo 1995 m.