cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Glikolizė
thumb|300px| Glikolizės reakcijos Glikolizė ( – saldus + lysis – atskyrimas) – pirmasis ląstelinio kvėpavimo etapas, vykstantis citozolyje, kurio metu gliukozė C6H12O6 suskyla į piruvatą CH3COCOO− + H+. Išlaisvinta energija šiame procese yra panaudojama formuojant daug energijos turinčius junginius: ATP (adenozino trifosfatas) ir NADH (redukuotas nikotinamido adenino dinukleotidas). Kadangi glikolizė būdinga visiems gyviesiems organizmams, labai tikėtina, kad vykstant evoliucijai ji atsirado pirmiau negu Krebso ciklas arba elektronų pernašos sistema. Glikolizė vyksta ne mitochondrijose, o citozolyje ir jai nereikia deguonies.
Energijos sunaudojimo etapai
Glikolizės pradžioje, veikiant atitinkamiems fermentams, dvi fosforilo grupės prisijungia viena prie gliukozės, kita prie fruktozės-6-fosfato ir taip aktyvuoja pradinį reakcijos (glikolizės) substratą. Tai įvyksta per dvi reakcijas, sunaudojant dvi ATP molekules. Po šių reakcijų C6 molekule skyla į dvi C3 molekules, kurių kiekviena turi po fosfato grupę. Toliau abi C3 molekulės dalyvauja tose pačiose reakcijose.
Energijos išgavimo etapai
Glikolizės metu vyksta oksidacija, t. y. iš molekulės atskyla elektronai, kuriuos prisijungia NAD. Kiekviena NAD molekulė du elektronus, ir vieną vandenilio joną, tad iš viso susidaro du NADH. Atsipalaiduoja tiek energijos, kiek pakanka keturioms ATP molekulėms susidaryti. Šis procesas vadinamas substratiniu fosforilinimu, nes reakcijos metu fosfatas, fermento padedamas, nuo substrato perkeliamas prie ADP molekulės. Atėmus dvi pradžioje sunaudotas ATP molekules, grynoji glikolizės išeiga – 2 ATP molekulės, kas palyginus su Krebso ciklu nedaug. Galutinis glikolizės produktas – piruvatas. Jei ląstelė neturi kur panaudoti susidariusio NADH, jis vėl paverčiamas NAD vienaip redukuojant šį galutinį produktą arba į laktatą (pienarūgštis rūgimas) arba į etilo alkoholį.
Zalese Počinkai
Zalese Počinkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Šniadovo, apie 16 km į pietvakarius nuo Lomžos ir apie 83 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Joana Danguolė Sadeikienė
Joana Danguolė Sadeikienė (g. 1936 m. rugpjūčio 6 d. Kaune) – technikos mokslų daktarė, Lietuvos ūkio, politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1960–1961 m. Šiaulių linų fabriko vyriausioji inžinierė, 1961–1982 m. Lietuvos tekstilės instituto mokslinė bendradarbė, sektoriaus vedėja. 1975 m. apgynė technikos mokslų kandidatės (daktarės) disertaciją. Paskelbė daugiau kaip 75 mokslinius straipsnius. 1982–1992 m. Kauno politechnikos instituto Dizaino ir technologijų fakulteto docentė, vadovavo Dizaino centrui. 1996–2000 m. Seimo narė.
Dalyvavo Lietuvos Sąjūdyje nuo pirmųjų jo dienų, buvo Kauno technologijos universiteto Sąjūdžio tarybos narė, vėliau – Moterų konservatorių sąjungos Kauno miesto koordinatorė. Duktė Aušra.
Heraldika
thumb|right|200px|Grenville Diptych ([[1839). Sujungta 719 herbų. ]]
Heraldika (, 'heroldas') – herbų kūrimas ir su jais susijusių teisinių santykių aiškinimas. Heraldikos kūrėjai ir žinovai – heroldai.
Skydo aprašymas vadinamas blazonavimu.
Heraldikos institucijos
Monarchijose būdavo steigiamos specialios heraldikos žinybos, vadovaujamos heroldmeisterių. Dalis tokių institucijų išlikusios iki šiol (pvz., D. Britanijoje). Valstybinės heraldikos insititucijos egzistuoja ir valstybėse nemonarchijose (pvz., Pietų Afrikos Respublikoje, Lietuvoje).
Heraldikos institucijos
Kupriai (Utena)
Kupriai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, prie Daglėjėlio ežero. Priklauso Jūžintų parapijai. Ribojasi su Antakalnių, Martinčiūnų, Mažionių ir Rimiškių kaimais. Yra neveikiančios kapinės, aptvertos 1 metro aukščio akmens mūro siena, Daug teracinių paminklų. Seniausias granitinis paminklas su data 1896 m.
Heraldika
Heraldika - pagalbinė istorijos disciplina
Šiuolaikinė heraldika – istorijos disciplina, tirianti herbus, kaip istorijos šaltinius. Nustatoma herbo istorija, kilmė, autorystė, atsiradimo data, genealogija. Kaip disciplina, heraldika galutinai susiformavo XIX a. antroje pusėje.
Mirgai
Mirgai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Alizavos.
Kupriai (Utena)
Istorija
Pirmą kartą paminėtas 1663 m. Užpalių dvaro valdų inventoriuje. Viensėdžiais išskirstytas 1920 m. 1923 m. Lietuvos gyventojų surašymo duomenimis buvo 22 kiemai su 122 gyventojais.
1945 m. liepos 9 d. NKVD kariuomenė ieškodama nuo kariuomenės besislapstančių brolių Juozo ir Vytauto Lapinskų, apsupo Juozapo Lapinsko sodybą. Bėgančius Juozą (g. 1920) ir Vytautą (g. 1922) Lapinskus nušovė, o namą padegė. Visi nužudytieji palaidoti Kuprių kaimo kapinėse.
Heraldika
Heraldika - pagalbinė istorijos disciplina
Heraldika tampriai susijusi su archeologija, genealogija, numizmatika, veksilologija, sfragistika.
Madride yra įsikūręs Tarptautinis genealogijos ir heraldikos institutas. Rengiami genealogijos ir heraldikos kongresai.
Grote Nederlandse Larousse Encyclopedie
Grote Nederlandse Larousse Encyclopedie, GNLE – 1972–1979 išleista 25 tomų olandiška enciklopedija, dar kitaip vadinama Grand Larousse Encyclopédique.
Apimtis
Paaiškinta apie 500 000 terminų, 1 066 rubrikų, padalintų į 20 disciplinų, 8 000 literatūros citatų, 52 000 iliustracijų, 1 200 geografinių ir tematinių žemėlapių, per 40 000 literatūros nuorodų ir šaltinių.
Salvador Dalí
Salvadoras Felipas Žasintas Dali Domenekas (1904 m. gegužės 11 d. – 1989 m. sausio 23 d.) – ispanų dailininkas, tapytojas, grafikas ir skulptorius, vienas iš žymiausių siurrealizmo atstovų.
Biografija
Salvadoras Dali gimė 1904 m. gegužės 11 d. Figero mieste (Žirono provincija Ispanijos šiaurėje), pasiturinčio notaro šeimoje. Dali vyresnis brolis, kurio vardas taip pat buvo Salvadoras, mirė 1903 m. rugpjūčio 1 d. Tėvas Salvador Dalí i Cusí buvo vidurinės klasės teisininkas - notaras, kurio griežtą požiūrį formavo žmona Felipa Domenech Ferrés, skatinusi sūnų domėtis menu. Vaizduojamąjį meną studijuoti pradėjo miesto dailės mokykloje. Nuo 1914 m. iki 1918 m. buvo auklėjamas Maristų ordino brolių akademijoje Figere.
thumb|Salvadoras Dali
1916 m. atostogaudamas Kadakese jis pirmą kartą susipažino su modernistiniu menu. Pirmoji personalinė Dali paroda įvyko 1919 m. 1921 m. tėvas nusprendė pasiųsti dailininką studijuoti į Madrido dailės Akademiją. Sostinėje Salvadoras susipažino su garsiais ispanų kultūros veikėjais, kaip Luisas Bunjuelis ir Federico García Lorca. left|thumb|250px|Dali kartu su siurrealistu [[Man Ray|Manu Rėjumi Paryžiuje (1934 m.).]] Tęsdamas pažintį su naujomis dailės kryptimis, Dali eksperimentavo su kubizmo bei dadaizmo dailės kryptimis. 1926 m., prieš pat baigiamuosius egzaminus, Dali buvo išmestas iš Akademijos už akiplėšišką pasakymą, kad niekas neturi pakankamai kompetencijos jam egzaminuoti. Tais pačiais metais Dali pirmą kartą važiavo į Paryžių, kur susipažino su P. Pikaso. Ieškodamas savojo stiliaus, XX a. trečiojo dešimtmečio pabaigoje Dali sukūrė Pikaso ir Miro įtakotų kūrinių seriją. 1929 m. dailininkas kartu su Bunjueliu dalyvavo siurrealistinio filmo „Andalūzijos šuo“ kūrime. Tuo pat metu jis pirmą kartą sutiko savo būsimą žmoną Galą (Jeleną Djakonovą), tuomet dar poeto Polio Eliuaro žmoną.
Dali darbai demonstruojami parodose, jis įgavo populiarumo. 1929 m. dailininkas prisijungė prie Andre Bretono organizuotos siurrealistų grupės.
1934 m. Dali susituokė su Gala. Tais pat metais jis aplankė JAV.
Po Kaudiljo Franko atėjimo į valdžią dailininkas susipyko su kairiaisiais siurrealistais ir jį išmetė iš grupės. Dali atsakė: „Siurrealizmas – tai aš“.
Prasidėjus Antrajam Pasauliniam karui Dali kartu su Gala išvyko į JAV, kur gyveno nuo 1940 m. iki 1948 m. 1942 m. dailininkas išleido autobiografiją „Slaptasis Salvadoro Dali gyvenimas“. Jo literatūriniai bandymai, kaip ir meno kūriniai, atnešė komercinę sėkmę.
Žvirgždė (Kaunas)
Žvirgždė – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Bubių, prie Karklės upelio. Išlikęs Žvirgždės dvaras.
Salvador Dalí
Biografija
Grįžęs į Ispaniją Dali daugiausiai gyveno Katalonijoje. 1981 m. jis susirgo Parkinsono liga. 1982 m. mirė Gala. Dali mirė 1989 m. sausio 23 d. ištiktas širdies smūgio.
Žymiausi darbai
Per savo gyvenimą Dali sukuria per 1500 darbų: parašo libretų ir apiformina keletą baletų: „Bakchanalija“ – 1939, „Gala baletas“ – 1961. 1946 metais piešia Volto Disnėjaus filmams. Publikuoja savo darbus „Mistinis manifestas“ – 1951, „Tragiškas angelo iš Milet mitas“ – 1963.
H
H ir h – aštuntoji lotynų abėcėlės ir dvyliktoji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra ha.
Šia raide žymima:
Misiškių ežeras
left|120px
Misiškių ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, apie 9 km į pietryčius nuo Vištyčio, Pavištyčio miške, Pavištyčio I pelkėje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,13 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 243,5 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, apaugę krūmynais. Rytuose išteka upelis link Vyžainos upelio.
Hugo Benjamín Ibarra
Hugas Benchaminas Ibara (Hugo Benjamín Ibarra; g. 1974 m. balandžio 1 d.) – buvęs Argentinos futbolininkas, Boca Juniors klubo gynėjas.
Su Argentinos rinktine žaidė 1999 m. Copa América čempionate.
De Katholieke Encyclopaedie
miniatiūra|De Katholieke Encyclopaedie De Katholieke Encyclopaedie – Nyderlanduose išleista enciklopedija apie Katalikų Bažnyčią, jos istoriją ir tikėjimą.
Pirmasis leidimas pasirodė 1933; redaktorius – Jan Sassen, taip pat prisidėjo Titus Brandsma.
Apimtis
25 tomų. Kiekvienas tomo puslapis padalintas į 2 stulpelius; viename tome – 900–1 000 stulpelių.
1949–1955 enciklopediją atnaujino F. van der Meer, profesorius dr. F. Baur ir L. Engelbert O.F.M.
Levas Vladimirovas
Levas Vladimirovas (, 1912 m. kovo 11 d., Telšiuose – 1999 m. vasario 20 d. Vilniuje) – vienas žymiausių XX a. Lietuvos knygotyros ir bibliotekininkystės specialistų, mokslininkas ir pedagogas, Jungtinių Tautų bibliotekos direktorius.
Biografija
Gimė Peterburgo politechnikos instituto studento Ivano Vladimirovo ir stomatologės bajoraitės Stefanijos Daujotaitės šeimoje. Senelis iš tėvo pusės, Telšių gydytojas, tolstojininkas – davė vaikaičiui Levo Tolstojaus vardą ir visam gyvenimui įdiegė meilę šio rašytojo kūrybai. Romaną „Karas ir taika“ Levas buvo perskaitęs keliolika kartų, be to, ir paskutiniaisiais gyvenimo metais.
Anksti išmoko skaityti ir rašyti. Rašė lietuvių, rusų, anglų, vokiečių kalbomis, skaitė ir kalbėjo dar keliolika kalbų. Jau 1923–1924 m. talkino Šiauliuose motinos įkurtoje bibliotekoje – skaitykloje. Nuo tada pradėjo rinkti ir asmeninę biblioteką, kurioje, nepaisant patirtų praradimų, buvo sukaupęs apie 6000 knygų įvairiomis kalbomis ir įvairiausiomis temomis.
1932–1936 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo anglų ir vokiečių kalbas bei pedagogiką. Jam dėstė Vosylius Sezemanas, Levas Karsavinas, Mykolas Romeris, Vincas Krėvė, Balys Sruoga, Vaclovas Biržiška. 1937–1940 m. Kauno ir Vilniaus universitetuose studijavo ekonomiką, studijas baigė 1946 m. 1941–1945 m. Antrojo pasaulinio karo dalyvis, 16-osios lietuviškos šaulių divizijos karininkas, mūšiuose buvo sunkiai sužeistas.
1945–1948 m. Valstybinio plano komisijos švietimo, kultūros ir mokslo skyriaus viršininkas, kreipėsi į valdžios įstaigas, siūlydamas pradėti rengti bibliotekų specialistus, įkurti Vilniaus bibliotekinį technikumą ir bibliotekininkystės specialybę Vilniaus universitete. 1948 m. pakviečiamas dėstyti Vilniaus universitete, kartu jam patikima vadovauti universiteto mokslinei bibliotekai. 1948–1993 m. (su 1964–1970 m. pertrauka) Vilniaus universiteto dėstytojas, 1952–1964 m. Bibliotekininkystės, 1970–1973 m. Bibliotekininkystės ir mokslinės informacijos katedros vedėjas, ją padalijus, 1973–1987 m. Mokslinės informacijos katedros vedėjas. Istorijos mokslų kandidatas (1965 m.), nostrifikuotas socialinių mokslų daktaras (1993 m.), profesorius (1980 m.).
Be to, 1948–1964 m. Vilniaus universiteto mokslinės bibliotekos, dvi kadencijas 1964–1967 ir 1967–1970 m. JT D. Hameršeldo bibliotekos Niujorke direktorius. Jo iniciatyva ir jam vadovaujant JTO bibliotekoje buvo atlikta svarbių pertvarkymų ir reikšmingų naujų darbų.
1966–1977 m. dalyvavo Tarptautinės bibliotekų asociacijos federacijos (IFLA) darbe. 1970–1973 m. šios organizacijos bibliotekininkų rengimo sekcijos sekretorius, 1972 m. federacijos Bibliotekininkystės mokyklų sekcijos pirmininko pavaduotojas, 1973–1977 m. pirmininkas. 1975 m. vieną šios sekcijos posėdžių savo iniciatyva surengė Vilniuje.
Nuo 1970 m. Vilniaus universitete dėstė bibliotekų, knygos istorijos, informatikos, JAV bibliotekų kursus ir kitas disciplinas. Vadovavo daugiau kaip 10 kandidatinių disertacijų, kelis dešimtmečius buvo mokslo darbų „Bibliotekininkystė ir bibliografija“, „Knygotyra“, Knygų rūmų leidinių atsakinguoju redaktoriumi ar redkolegijos nariu.
Knygų medžiotojas
Vienas didžiausių Vilniaus universiteto bibliotekos, vadovaujamos L. Vladimirovo, rūpesčių buvo susigrąžinti carų į Rusiją iš Lietuvos išvežtas knygas ir muziejines kolekcijas. Vilniaus universitetui kadaise priklausiusių knygų ir muziejinių vertybių ieškojimas ir grąžinimas vyko daugiausia 1955–1958 metais. Iš įvairių Rusijos ir Ukrainos miestų (Maskvos, Leningrado, Kijevo, Charkovo, Odesos, Lvovo) bibliotekų jo dėka buvo grąžinta Lietuvai apie 15-18 tūkstančių retų knygų, tarp jų M. Mažvydo ir M. Daukšos katekizmai. Ne be pagrindo vieno vokiečio straipsnyje L. Vladimirovas buvo vaizduojamas kaip romantiškas nuotykių ieškotojas ir vadinamas knygų medžiotoju iš Vilniaus.
1956 m. Vilniaus universiteto bibliotekoje lankęsis ukrainietis prof. Borovojus užsiminė vienoje Odesos bibliotekų matęs Mažvydo 1547 m. „Katekizmą“. 1997 m. gegužės 7 d. laikraštyje „Lietuvos aidas“ L. Vladimirovas pasakojo, kad sužinojęs, jog Odesos universiteto retų spaudinių skyriaus vedėja yra žydė, į Odesą pasiuntė tos pačios tautybės savo asistentę, kuri greitai surado bendrą kalbą su skyriaus vedėja. Dar reikėjo A. Sniečkaus skambučio Ukrainos komunistų partijos CK pirmajam sekretoriui. Jei ne L. Vladimirovas, galbūt 1997 m. M. Mažvydo „Katekizmo“ 450 metų jubiliejų būtume minėję neturėdami pirmosios lietuviškos knygos originalo.
1970 m. nustatė, kad lietuvis John Lettou XV a. buvo pirmasis Londono spaustuvininkas.
Niujorke
L. Vladimirovo vadovaujama JTO biblioteka pradėjo vykdyti savo dokumentinės informacijos kompiuterizavimo programą ir per tuos kelerius metus įspūdingai ją išplėtojo. Įdiegtos įvairios mechanizavimo ir automatizavimo naujovės. Vienas iš svarbių bibliotekos vadovo nuopelnų buvo JTO dokumentų depozitinių bibliotekų plėtimas.
Pradėjęs darbą Dago Hamaršeldo bibliotekoje, L. Vladimirovas susipažino su JTO depozitinių bibliotekų sistema. Tuo metu buvo manoma, kad TSRS nebūtina steigti naujas depozitines bibliotekas, kurios tarptautinių organizacijų dokumentus ir kitus leidinius padarytų prieinamus didesniam gyventojų skaičiui, nes JTO ne visada pritarė Sovietų Sąjungos vidaus ir užsienio politikai. JTO bibliotekos direktoriui L. Vladimirovui teko įdėti nemažai pastangų, kad būtų išplėstas JTO depozitinių bibliotekų skaičius TSRS. Nepaisant Užsienio reikalų ministerijos biurokratų pasipriešinimo, Lietuva vienintelė iš Sovietų Sąjungos respublikų (išskyrus Ukrainą ir Baltarusiją, kurios buvo JTO narės) 1965 m. birželio 17 d. gavo teisę turėti JTO dokumentų depozitinę biblioteką. Vilniaus universiteto biblioteka buvo pripažinta depozitine visam TSRS Pabaltijo regionui, todėl pagerbiant profesoriaus atminimą 2000 m. JTO depozitinei skaityklai suteiktas Levo Vladimirovo vardas.
Kai 1970 m. L. Vladimirovas baigė dviejų terminų JTO bibliotekos direktoriaus kadenciją, tuometinis JTO Generalinis sekretorius U Tanas asmeniškai padėkojo jam už reikšmingą įnašą į šios organizacijos veiklą.
Mokslinė veikla
Lietuvoje ir užsienyje paskelbė daugiau kaip 350 mokslinių straipsnių. Pagrindinės mokslo tiriamosios veiklos kryptys: mokslo ir kultūros, knygos ir bibliotekininkystės veiklos istorija, bibliotekinės ir informacinės veiklos modernizavimas, bibliotekų kadrų rengimas.
Kapovos urvas
Apie 120 km nuo Kapovos urvo yra Ignatievkos urvas.
Girininkai II (Ringaudai)
Girininkai II – kaimas Kauno rajono savivaldybės pietvakariuose.
Liepinis
left|120px
Liepinis – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, apie 11 km į pietryčius nuo Vištyčio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,41 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 207,9 m. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti. Ežerą supa mišku apaugusios aukštos kalvos. Pietuose įteka V-1 upelis iš Ingelio ežero ir teka per Liepinio ežerą link Vyžainės upės (Vištyčio ežero intakas).
Pernarava
Pernarava – miestelis Kėdainių rajono savivaldybės pietvakariuose, 11 km į rytus nuo Ariogalos, 1 km į pietus nuo kelio Kėdainiai–Ariogala. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Pernaravos Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia (pastatyta 1815 m.), paminklas 1944–1953 m. žuvusiems Pernaravos apylinkėse Kęstučio apygardos Lukšio rinktinės ir iš Pernaravos krašto kilusiems Lietuvos partizanams atminti (1992 m.), veikia ambulatorija, Pernaravos pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-58026).
miniatiūra|left|Riboženklis kelyje
Aplink miestelį yra Pernaravos kaimas.
Etimologija
Spėjama, kad vietovardis kilęs nuo nepaliudyto asmenvardžio Pernaras (plg. Pernaráuskas, Pernarãvičius). Šis – galbūt iš vokietybės per̃naras („juokdarys, šaipūnas“).
Liaudies etimologija pasakoja, kad Gedimino laikais čia buvęs žirgynas. Žirgus pervarant iš vienos vietos į kitą, šią vietą vadino „pernuvara“.
thumb|460px|center|Pernaravos reginys iš vakarų
Istorija
Kaime rasti 7 senoviniai akmeniniai kirviai. Yra Pernaravos kapinynas, kuriama rasta žmonių palaikų ir II–XIII a. dirbinių. Rasta XVIII–XIX a. kapavietė.
1371 m. Pernaravą puolė kryžiuočiai (minima kaip Parvern). XVI a. minimas Pernaravos dvaras, laukas, bajorkaimis. 1671 m. pastatyta pirmoji Pernaravos bažnyčia (švento gojelio vietoje). XVIII a. pabaigoje buvo vaitystės centras. XIX a. viduryje veikė parapinė mokykla. XIX a. pabaigoje Pernarava buvo kaimas Kauno apskrityje, Benedikto Tiškevičiaus valda. Veikė senelių prieglauda, spirito varykla.
Tarybiniais metais Pernarava buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Will Smith
Willard Carroll "Will" Smith, Jr. (g. 1968 m. rugsėjo 25 d.) – JAV aktorius, prodiuseris, dainininkas ir dainų kūrėjas. 2007 m. žurnalas „Newsweek“ W. Smith pavadino „įtakingiausiu aktoriumi Holivude“. W. Smith buvo nominuotas keturiems Auksiniams gaubliams, dviem Oskarams, laimėjo keturis Grammy apdovanojimus.
W. Smith laikomas vienu brangiausiai apmokamu aktoriumi pasaulyje pagal Forbes. Iki 2014 m. 17 iš 21 filmo, kuriuose pagrindinius vaidmenis atliko W. Smith, pasiekė daugiau nei 100 milijonų JAV dolerių pajamų, penki – virš 500 milijonų JAV dolerių. Iš viso iki 2014 m. W. Smith filmai pasiekė bendras 6,6 milijardo JAV dolerių pajamas visame pasaulyje.
Diskografija
Su DJ Jazzy Jeff
Solo
Privilegijuota akcija
Privilegijuotoji akcija – akcija, turinti išskirtines teises, taip pat gali neturėti dalies teisių, kurias turi paprastosios akcijos.
Paprastai privilegijuotųjų akcijų savininkams išmokami tvirti, iš anksto nurodyti dividendai. Kartais privilegijuotų akcijų savininkai turi veto teisę akcinės bendrovės susiliejimo, prijungimo ar prisijungimo klausimuose. Akcininkų susirinkimo sprendimu ir privilegijuotų akcijų savininkams sutikus jos gali tapti paprastosiomis akcijomis ir taip jų savininkai įgauti tokias pačias teises, kaip ir paprastų akcijų savininkai.
Pêro da Covilhã
thumb|Pêro da Covilhã keliasPeras da Koviljanas (Pêro da Covilhã; gimė ~1460 m. – mirė po 1526 m.) – portugalų keliautojas, diplomatas.
Gimė Koviljano miestelyje. Jaunystėje išvyko į Kastiliją, tarnavo pas Sevilijos kunigaikštį Alfonsą. Prasidėjus Ispanijos-Portugalijos karui grįžo į tėvynę, tapo Portugalijos karaliaus Alfonso V, vėliau Žuano II ginklanešiu.
Peras da Koviljanas dalyvavo įvairiose diplomatinėse misijose, o 1487 m. drauge su Afonsu de Paiva išsiųstas į Rytus atrasti cinamono tėvynę bei mitinę Vyskupo Jono žemę. Tais pačiais metais Bartolomėjus Diasas išsiųstas tuo pačiu tikslu, bet jūros keliu. 1487 m. gegužės 7 d. keliautojai išvyko iš Santareno. Jie keliavo pro Barseloną, Neapolį, Rodą, Aleksandriją. Iš El Toro laivu išvyko į Adeną, pakeliui aplankė Suakiną. Adene keliautojai išsiskyrė – Paivą išvyko į Etiopiją, o Koviljanas į Indiją. Keliautojas pasiekė Kalikutą bei Kananorą, aplankė Goą.
O
O ir o – penkioliktoji lotynų abėcėlės ir dvidešimt pirmoji lietuvių abėcėlės raidė.
Pêro da Covilhã
Vėliau keliautojas pasuko atgal į Kairą, kur buvo susitaręs susitikti su Paiva. Tačiau 1490 m. ten atvykęs sužinojo, kad jo bendražygis žuvo. Koviljanas Kaire parašė laišką Portugalijos karaliui, kur rašė, jog keliauti į Indiją geriausia jūra (į pietus nuo Gvinėjos link Mėnulio salos), o ne sausuma. Dėl to vėliau buvo išsiųsta Vasko da Gamos ekspedicija. Peras da Koviljanas iš Kairo išvyko į Etiopiją. Ten imperatorius Eskanderas keliautojui suteikė žemės, rūmus, bet uždraudė išvykti iš šalies. Peras da Koviljanas Etiopijoje gyveno iki pat savo mirties (tarp 1526–1530 m.).
Alūksnė
Alūksnė (, iki 1917 m. Marienburgas) – miestas Latvijoje, Alūksnės savivaldybės centras. Alūksnė yra Latvijos šiaurės rytuose, 202 km nuo Rygos, Alūksnės ežero krante. Alūksnė yra aukščiausiai esantis Latvijos miestas, 200 m virš jūros lygio.
Istorija
VII a. tuometinę Alūksnės teritoriją užkariavo latgalių gentys ir ji buvo įtraukta į Atzelės valstybę. XIII a. Alūksnę užkariavo Kalavijuočių ordinas. Istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1284 m.
1342 m. Alūksnėje, vadovaujant Burchardui fon Dreilevanui, pabaigta ordino pilies statyba. Livonijos karo metu Alūksnę buvo užkariavusi Rusijos caro Ivano Rūsčiojo kariuomenė. Vėliau Alūksnę valdė ir Rusija, ir Livonijos ordinas, ir Lenkija, ir Švedija. Nuo 1721 m. Alūksnė buvo įtraukta į Rusijos Vidžemės gubernijos sudėtį.
XIX a. Alūksnė tapo svarbiu prekybos centru. 1903 m. nutiesta siaurojo geležinkelio linija Stukmaniai–Gulbenė–Alūksnė–Apė–Valka.
1920 m. Alūksnei suteiktos miesto teisės ir ji buvo didžiausias Valkos apskrities miestas. 1946 – 1949 m. Alūksnė buvo apskrities, o nuo 1950 m. – rajono centras. Veikia Ernesto Gliuko Biblijos muziejus.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Alūksnė yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Fatehpur Sikris
Fatehpur Sikris yra miestas Indijoje, Utar Pradešo valstijoje, 37 km į vakarus nuo Agros. trumpai buvusi Mogolų imperijos politinė sostinė nuo 1571 iki 1585 metų, valdant Akbarui Didžiajam. Miestas įsikūręs ant uolingo kalnagūbrio. Fatehpur Sikrį su Agra jungia plentas ir geležinkelis.
Paveldas
Fatehpur Sikriui būdinga mogoliškoji indo–persiška architektūra iš smiltainio, gausiai dekoruota bareljefais, bokšteliais, kolonomis. Svarbiausi objektai:
Istorija
Viduramžiais šioje vietoje buvo Sikrio kaimas, kuriame rinkdavosi sufijai. Pasak legendos, čia kartą atvykęs imperatorius Akbaras, kuris siekė čia gyvenančio sufijų šventojo Salimo Čišti palaiminimo paveldėtojo susilaukimui. Netrukus Akbarui gimė sūnus, kuri valdovas pavadino Salimu (Džahangyras), o Sikryje nusprendė pastatyti rūmus ir gyventi greta sufijų. Pergalėms prieš radžputus paminėti, Akbaras jam suteikė Fatehpuro pavadinimą, kuris reiškia „pergalės miestas“ (iš arabų fatah – 'pergalė' ir sanskrito pura – 'miestas'). Drauge su Agra, Fatehpur Sikris buvo Mogolų imperijos sostine. Čia Akbaras įrengė rūmų ir šventyklų kompleksą, pasižyminti savo didinga architektūra. Tačiau mirus Akbarui miestas buvo apleistas, daugiausiai dėl vandens trūkumo. Visgi, paminklai išliko iki šių dienų ir 1986 m. įrašyti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Mirgeliai
Mirgeliai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Onuškio. Stūkso Mirgelių piliakalnis.
Atari Lynx
Atari Lynx – 16 bitų delninė žaidimų konsolė, kurią 1989 m. rugsėjį išleido „Atari Corporation“. Tai pirmasis delninis elektroninis žaidimų įrenginys, turėjęs spalvotą LCD ekraną. Įrenginys taip pat pasižymėjo į ateitį orientuotomis savybėmis, pažangia grafika ir abirankiams skirta konstrukcija. Būdama ketvirtosios kompiuterinių žaidimų konsolių kartos, Lynx rinkoje konkuravo su „Nintendo“ Game Boy (išleistu vos po mėnesio) ir „Sega“ Game Gear bei „NEC“ TurboExpress, kurie abu buvo išleisti kitais metais.
Kaip ir su daugeliu kitų klasikinių konsolių, egzistavo šiandieninių retro žaidimų mėgėjų bendruomenė, kūrusi žaidimus šiai konsolei.
MB
MB gali reikšti:
Paprastoji akcija
Paprasta akcija – akcinės bendrovės išleistas vertybinis popierius suteikiantis bendrovės įstatuose nurodytas bendrovės valdymo teises ir teisę gauti nefiksuotus dividendus, priklausančius nuo bendrovės pelno.
Paprastųjų akcijų savininkams dividendai gali būti išmokami tik jei yra gautas pelnas išmokėjus privilegijuotų akcijų savininkams iš anksto nustatytas sumas.
Paprastųjų akcininkų savininkai įprastai turi teise balsuoti akcininkų susirinkime ir priimti pritarus privilegijuotų akcijų savininkams strateginius akcinės bendrovės sprendimus. Taip pat jų leidimo reikia norint privilegijuotas akcijas paskelbti paprastosiomis.
Lūkstas (reikšmės)
Lūkstas gali reikšti:
Pliusos
Pliùsos  – agromiestelis šiaurės Baltarusijoje. Stovi Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta XX a. pradžioje).
Istorija
XIX a. kaimas priklausė Zarasų apskrities Krasnahorkos valsčiui. XX a. tarpukariu kaimas buvo Pliusų valsčiaus centras Breslaujos apskrityje.
Sero Bajas
Sero Bajas  – ugnikalnis Anduose, Čilės ir Argentinos (Neukeno prov.) pasienyje, Nauel Uapi nac. parke, 9 km nuo Vilja La Angosturos miesto. Kalnų slidinėjimo trąsos.
Medžialenkės ežeras
Medžialenkės ežeras yra Mažeikių raj., Tirkšlių seniūnijoje (ribojasi su Viekšnių seniūnija). 5,1 ha yra Medžialenkės kaimo teritorijoje, kita – priklauso Žibikų k. Ežero ilgis – 0,55 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 79 m. Rytuose išteka 0,25 km ilgio upelis į Ežerupio upelį (Pievio intakas). Krantai žemi, daugiausia užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmynais. Iš rytų prieina Tirkšlynės miškas. Ežeras seniau buvo vadinamas Bobežeriu. Šalia įsikūręs Medžialenkės kaimas. Yra atlikti ežero valymo darbai – kastas sapropelis.
Dubingių pagrindinė mokykla
Molėtų rajono Dubingių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Dubingiuose, Ąžuolyno g. 10 (Molėtų raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191229981. Steigėjas Molėtų rajono savivaldybės taryba.
Istorija
miniatiūra|250px|left
1777 m. įkurta parapinė mokykla, 1870–1949 m. veikė valdinė pradžios mokykla. 1915–1921 m. mokykla buvo pradinė, dėstomąja lenkų kalba, nuo 1921 m. pradinė, dėstomąja lietuvių kalba, nuo 1949 m. septynmetė, nuo 1957 m. vidurinė, nuo 1963 m. aštuonmetė, devynmetė, nuo 1999 m. pagrindinė. 2016 m. mokykla tapo Giedraičių Antano Jaroševičiaus gimnazijos skyriumi, vėliau visiškai uždaryta.
Civilization IV
Civilization IV – ėjimais paremtas „Civilization“ serijos strateginis kompiuterinis žaidimas, išleistas 2005 m. Jį sukūrė „Firaxis Games“ studija. Žaidime galima rinktis iš daugiau nei 15 skirtingų civilizacijų ir kovoti pasirinktame žemėlapyje. Žaidimas sulaukė trijų papildymų: „Civilization IV: Warlords“, „Civilization IV: Beyond the Sword“ ir „Civilization IV: Colonization“, kurie žymiai praplėtė žaidimo funkcijas bei pridėjo keletą naujų šalių.
Kaip ir iki tol buvusiose dalyse, žaidėjo tikslas yra kaupti ribotus resursus, kelti civilizacijos mokslo ir technologijų lygį bei sėkmingai išvystyti imperiją ar civilizaciją.
Civilizacijos ir lyderiai
Žaidime aštuonios ir aštuoniolikos civilizacijų turi po du lyderius. Kiekvienas lyderis siūlo išskirtines premijas, paremtas jo istorinio viešpatavimo sąlygomis, taip pat kiekvienas lyderis elgiasi skirtingai, nes yra iš kitos civilizacijos ir skirtinga asmenybė. Keletas istorinių asmenybių nėra naudoti ankstesniuose „Civilization“ serijos žaidimuose: Ašoka, Kyras II, Franklinas Ruzveltas, Džordžas Vašingtonas, Hačepsuta, Mansa Musa, Chubilajus, Petras Didysis, Ši Huangdi, Saladinas (nors buvo paslėptas lyderis „Civilization II“ dalyje) ir Karalienė Viktorija.
Karkiškės
Karkiškės – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Ringaudų, prie Vėžpievio upelio ir daugelio jo tvenkinių. Eina kelias Noreikiškės–Poderiškiai.
Savona
Savona – miestas Italijoje, Ligūrijoje, Savonos provincijos sostinė.
Anksčiau Savono buvo vienas svarbiausių geležies pramonės centrų Italijoje. Vienas iš žymiausių Savonos gyventojų buvo Kristupas Kolumbas, kuris dirbo netoliese žemę aprašydamas savo keliones.
Geografija
Savona yra 40 km į vakarus nuo Genujos ir 150 km į rytus nuo Nicos.
Istorija
Apgyvendintos ligūrų apylinkės atsidūrė romėnų valdžioje apie 180 m. pr. m. e. po Pūnų karų, per kuriuos miestas rėmė Kartaginą. Po Romos imperijos žlugimo 641 m. lombardai užėmė ir sugriovė miestą po trumpo Bizantijos ir ostgotų valdymo. Valdant Karolingams miestas atsigavo kaip grafystės centras. X a. Savonos grafais buvo vyskupai, bet 981 m. titulas atiteko Monferato markizams, o 1084 m. Del Vasto markizams.
Po ilgos kovos su saracėnais XI a. Savona tapo nepriklausoma savivaldybe, imperatoriaus sąjungininke. XIII–XVI a. Savona tapo religinės kultūros sostine dėl svarbių vienuolynų kūrinių. Po to ji kovojo su Genuja, kol buvo užimta 1528 m. Miestas buvo sugriautas, uostas palaidotas. Po to Savona priklausė Genujos respublikai iki Napaleono laikų, o 1815 m. atiteko Sardinijos karalystei.
Šalkaras
Šalkaras arba Čelkaras (rus. Шалкар) – ežeras Kazachstane, V. Kazachstano srityje. Ežero plotas yra apie 175 km². Ežeras yra pakilęs 16 m virš jūros lygio.
Ežeras maitinasi sniegu ir požeminiais vandenimis. Iš ežero išteka Soljankos upė ir įteka į Uralo upę.
Didžioji Čiukočia
Didžioji Čiukočia, Revum Revu  – upė Rusijoje, Jakutijoje. Išteka iš nedidelio Usun Kiuelio ežero, teka šiaurės kryptimi Kolymos žemuma, per pelkėtą tundrą. Sudaro meandras. Įteka į Rytų Sibiro jūrą, suformuoja estuariją. Upės baseine gausybė ežerų (11,5 tūkst.) ir pelkių. Užšalusi nuo spalio iki gegužės. Viduržiemį peršąla iki dugno.
Meižių ežeras
Meižių ežeras yra Mažeikių raj., Viekšnių seniūnijoje, 6 km į šiaurę nuo Viekšnių. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,1 km, didžiausias plotis 0,35 km. Altitudė 77,2 m. Gylis siekia 4,5 m. Krantai žemi, vakaruose ir pietuose užpelkėję. Ežerą supa Ašvos miškas. Pietuose išteka bevardis 0,2 km ilgio upelis į pietine pakrante tekančią Ašvą. Į rytus plyti dirbami laukai.
Didžioji Čiukočia
Didžiausi intakai: Sava Jurjachas, Olioras, Semen Jurjachas.
Anksčiau buvo manoma, kad Didžioji Čiukočia yra Kolymos atšaka, bet atlikus aviacinius tyrimus nustatyta, kad tai atskira upė.
Meižių ežeras
1967 m. aplink Meižių ežerą įkurtas ornitologinis draustinis. Šalia įsikūręs Meižių kaimas.
Šėkščiai (Kairiai)
Šėkščiai – buvęs viensėdis Šiaulių rajono savivaldybėje, 12 km į rytus nuo Šiaulių, prie kelio Ilgoji Lova – Tyliai.
Istorija
1950–1991 m. kaimo žemė priklausė Žadžiūnų kolūkiui.
Mironiškis
Mironiškis – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Suvieko, netoli Latvijos sienos.
Misaičiai
Misaičiais vadinami kaimai:
Žebrai (Lomžos apskritis)
Žebrai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurę nuo Šniadovo, apie 11 km į pietvakarius nuo Lomžos ir apie 80 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Jan Senkevič
Jan Senkevič (1956 m. sausio 10 d. Virbiniškiuose, Vilniaus raj.) – filologas, Lietuvos lenkų politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1978 m. baigė Užsienio kalbų institutą Minske, įgijo filologo anglisto ir germanisto specialybę. 1978–1979 m. mokytojavo Baltarusijoje, Ašmenos rajone. 1979–1989 m. dienraščio „Czerwony Sztandar“ vertėjas, korespondentas, skyriaus vedėjas. 1989–1997 m. Lietuvos lenkų žurnalo „Magazyn Wilenski“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas ir vienas iš leidėjų. Lietuvos lenkų tematika paskelbęs apie 600 straipsnių Lietuvos, Lenkijos, Vakarų Europos šalių spaudoje.
1988 m. vienas iš Lietuvos lenkų sąjungos įkūrėjų, jos pirmininkas. 1994 m. kartu su kitais įkūrė politinę organizaciją Lietuvos lenkų rinkimų akciją, buvo jos pirmininkas.
1995–1997 m. ir 2000–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 1996–2000 m. Seimo narys. 1997 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Nina, sūnus Radoslav, duktė Ivona.
Kazliškiai (Ringaudai)
Kazliškiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, vakariniame Kauno pakraštyje. Rytinė kaimo dalis yra prijungta prie miesto.
P
P ir p – šešioliktoji lotynų abėcėlės ir dvidešimt antroji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra pė. Chemijoje P yra Fosforo simbolis, o biochemijoje – vitaminas P.
Christelijke Encyclopedie
Christelijke Encyclopedie – Nyderlanduose išleista enciklopedija apie krikščionybę.
Autorius – J. H. Kok
Pirmas leidimas pasirodė 1926–1929 metais; papildytas 1931.
Redaktorius – teologas F. W. Grosheide (1881-1972), taip pat prisidėjo valstybės sekretorius J. H. Grosheide.
Nuit debout
Pavadinimas
Nuit debout (nuit 'naktis', debout 'stovint, stačiomis') į lietuvių kalbą galima versti įvairiai: Naktis stovint, Stovim pernakt, Per naktį ant kojų, Tvirti pernakt, Sukilę naktį ar pan. Komentatoriai pažymi, kad žodis debout yra reikšmingas prancūzų politinėje kultūroje, nes juo prasideda socialistų himnas „Internacionalas“.
Įkūrimas
Judėjimas sumanytas 2016 m. vasario 23 d., Paryžiaus profsąjungų rūmuose vykusiame susitikime. Susitikimą organizavo François Ruffin, socialinės kritikos žurnalo Fakir vyr. redaktorius ir režisierius, sukūręs dokumentinį filmą Merci patron ! Susitikime buvo siekiama suvienyti įvairiose Prancūzijos vietovėse veikiančius protesto sambūrius: kovotojus prieš oro uosto projektą Notre-Dame-des-Landes, protestuojančius bendrovės Goodyear gamyklų darbininkus, švietimo sistemos reformoms besipriešinančius mokytojus. Pradinėje iniciatyvinėje grupėje buvo 15 aktyvistų, tačiau užėmus Respublikos aikštę prie judėjimo spontaniškai prisijungė daugiau žmonių ir buvo atsisakyta kokius nors asmenis laikyti oficialiais judėjimo atstovais.
Spalvos rodiklis
thumb|350px|right|Energijos pasiskirstymo kreivės. 1 – [[Vega|Vegos tipo žvaigždė, 2 – Saulės tipo žvaigždė.]]Spalvos rodiklis (taip pat dar naudojamas terminas – spalvos indeksas) – to paties dangaus šviesulio (žvaigždės, galaktikos, asteroido ir pan.), išmatuoto dviejuose skirtinguose spektro ruožuose, monochromatinių ryškių skirtumas:
Čia J_{\lambda} – energijos pasiskirstymas stebimo objekto spektre, S_{\lambda} – filtro pralaidumo kreivė. Konstanta const gali būti parinkta taip, kad būtų lygi nuliui tam tikros spektrinės klasės žvaigždėms, (pvz., Vilniaus astrofotometrinėje sistemoje – O V, UBV fotometrinėje sistemoje – A0 V).
Tolimų objektų spalvos rodikliai paprastai būna paveikti tarpžvaigždinės ekstinkcijos, kuri sukelia tarpžvaigždinį parausvėjimą – tie objektai yra raudonesni, nei tokie pat, esantys arti mūsų. Tarpžvaigždinio parausvėjimo matas yra spalvos ekscesas ( – perteklius) apibrėžiamas kaip skirtumas tarp stebimasis spalvos rodiklis ir normalusis spalvos rodiklis (tikrasis objekto spalvos rodiklis, nepaveiktas ekstinkcijos). Pavyzdžiui, UBV fotometrinėje sistemoje ekscesą galime parašyti:
Energijos pasiskirstymas
Kitais žodžiais tariant, karštesnių negu Vega žvaigždžių normalieji spalvos rodikliai būtų neigiami, šaltesnių – teigiami
Recesija
Recesija ( – atsitraukimas) – tai situacija, kai nemažiau kaip du ketvirčius iš eilės fiksuojamas neigiamas bendro vidaus produkto augimas, o tai savo ruožtu sukelia ekonomikos susitraukimą. Recesija yra viena iš ekonominių ciklų fazių. Recesija prasideda pasibaigus bumui ir yra ekonominės krizės pradžia, po kurios seka sunkesnė krizės fazė – depresija.
Tarptautinio valiutos fondo vertinimais XXI a. pasaulyje įvyko kelios globaliosios recesijos. 2007–2008 m. finansų krizė sukėlė ekonominį nuosmukį 2009 m., COVID-19 pandemija išprovokavo pasaulio ekonomikos nuosmukį 2020 m.
Trebušetas
300px|thumb|Trebušetas prie de Bo pilies Prancūzijoje (rekonstrukcija) Trebušetas (trebušė;  – permetinėti) – viduramžių gravitacinio veikimo karo mašina, daugiausiai naudota miestų apgulties metu.
Bendri duomenys
left|250px|thumb|Iliustracija iš 1250 m. knygos, rodanti perjerą – trebušeto protėvį, valdoma virvėmis. Pirmi duomenys apie mėtymo mechanizmą, panašų į trebušetą, randami V a. pr. m. e. senovės Kinijos filosofo Mo Di darbuose, bet negalima užtikrintai pasakyti, kad aprašyta konstrukcija atkartoja klasikinį trebušetą.
Heroldas
thumb|right|150 px|Britanijos Heraldai iškilmingoje procesijoje [[Londonas|Londone.]]
Trebušetas
Bendri duomenys
Tiksliai nežinoma, kada trebušetai atsirado Europoje. Pirmą kartą Bizantijos šaltiniuose jie paminėti vyskupo Jono 597 m. aprašant avarais apgultą Fesaloniką „Pasakojimuose apie šv. Dmitrijaus stebuklus“. Anot Jono, avarai naudojo tokius ginklus: ilga kartis, padėta ant trikampio, prie vieno karties galo pritvirtintas samtis, prie kito galo – virvės. Patraukus trumpesnį karties galą, ilgesnis karties galas juda greičiau ir išsviedžia samtyje padėtą vieną ar kelis akmenis. Virves traukia žmonės, apsaugoti medinėmis lentomis. Mechanizuotas samtis galėjo mėtyti „akmenis, ir didelius ir daug, taip, kad nei žemė negalėjo atlaikyti jų pataikymo, nei žmonių statiniai“. Bizantijos gyventojus, turinčius balistas, nustebino paprastas ir efektyvus barbarų ginklas. Panašus trebušeto prototipas kartais vadinamas perjeru ( – akmenų svaidyklė). Perjere aptarnaujančių žmonių raumenų jėga mechanizmo pagalba pereina į metamo daikto (dažniausiai akmens) kinetinę energiją.
Heroldas
Heroldas – viduramžių Vakarų Europos karalių, didikų rūmų šauklys. Pranešdavo gyventojams apie potvarkius, taiką, karą; tvarkė riterių turnyrus, šventes. Vadovavo herbų kūrimui, giminės istorijos rašymui.
Trebušetas
Bendri duomenys
180px|thumb|Perjeras, vaizduojamas bajerlefe Sen-Nazero bažnyčioje Korsikoje, Prancūzijoje (XIII a.) Arabų-persų VIII a. šaltiniuose panašus akmenų svaidymo mechanizmas įprastai vadinamas mandžaniku. Arabų IX a. rašytojas Al-Džahizas savo traktate „Apie turkų pranašumus“ mandžaniko išradimą priskiria graikams. 709 m. arabams apgulus Daibulą (dabartinis Karačis Pakistane) buvo pastatytas mandžanikas, pavadintas al-Arusu (arabiškai „nuotaka“). Al-Arusą aptarnavo 500 žmonių, bet tai greičiausiai išimtis, nes įprastai virves traukė nuo kelių dešimčių iki šimto žmonių. Tokiu pačiu principu dirbo viduramžių Kinijos akmenų mėtymo aparatai.
Pirmą kartą apgulties mašinos šturmuojant Europos miestus paminėtos IX a., greičiausiai nuo to laiko priešiškos pusės naudojo primityvius mechanizmus akmenims mėtyti, panašius į perjerus. Prancūzai mėgėjai rekonstravo perjerą – jį aptarnauja komanda iš 8–16 žmonių, jis gali mėtyti 3–12 kg svorio akmenis 40–60 m. atstumu 1 šūvio per minutę greičiu.
Galingi trebušetai, galintis nuversti miestų sienas, išsivystė iš perjerų vystantis karo technikai Europoje. Vietoj didelio kiekio aptarnaujančio personalo, traukiančio akmenų mėtyklę, už virvučių buvo pradėtas naudoti didelis svoris. Padidėjo šaudymo nuotolis ir akmenų dydis. Nuo XII a. trebušetai buvo plačiai naudojami feodalinėse armijose iki pasirodant šaunamiesiems ginklams. Paskutinis trebušeto panaudojimas minimas 1521 m., kai Kortesas, kariaudamas su actekais, dėl parako trūkumo įsakė pastatyti trebušetą mėtyti akmenis, kurių svoris buvo apie 11 kg. Bet trebušetas nepavyko, ir akmenys krito visai netoli, tad Kortesas įsakė išardyti mechanizmą (Bernardas Kastilijo, „Teisinga naujosios Ispanijos nukariavimo istorija“).
Veikimo principas
thumb|150px|Trebušeto piešinys thumb|150px|Trebušeto pastatymas Trebušetą sudaro ilga kartis, padėta ant trikampio, prie vieno tos karties galo pritvirtintas samtis, prie kito galo – virvės, vėliau buvo naudojami svoriai. Patraukus trumpesnį karties galą, ilgesnis karties galas juda greičiau ir išsviedžia samtyje padėtą krovinį.
Trebušetą pagaminti paprasta, bet vis tiek juos gaminti reikėjo kvalifikuotų stalių manufaktūros, specialių medžių ir paprastų mechanikos žinių. Trebušetai išstūmė daug sudėtingesnes techniniu atžvilgiu balistas.
Paprastuose trebušetuose svoris buvo pakabintas ant trumpojo galo ir judėjo lanku, sudėtingesniuose – vertikaliai, taip efektyviau panaudojama gravitacinė energija. Trumpojo ir ilgojo karties galų santykis turi būti 1:6 (pagal XIV a. nurodymus). Bendras karties ilgis priklauso nuo medienos ir sudaro 10–13 metrų. Kartis buvo daroma iš vieno medžio ar kelių medžių, sujungtu metaliniais žiedais.
Po šūvio trebušetą aptarnaujantys žmonės virvėmis pritraukdavo ilgąjį trebušeto galą apačion. Trebušetas šaudyti galėjo viskuo, kas tilpdavo į kaušą – nuo akmenų ir puodų su nafta iki nukirstų galvų ar gyvų žmonių.
Rekonstrukcijos
Teoriniai apskaičiavimai ir metraščiai liudija, kad trebušetai gali mėtyti sunkius svorius gana toli. Bet ne visada pasisekdavo įgyvendinti teorinius skaičiavimus, todėl bandymų rezultatai leidžia realiai įvertinti trebušetų galimybes.
Grand Rapidsas
Grand Rapidsas  – miestas JAV, Mičigano valstijoje. Kento apygardos administracinis centras. Miestas įsikūręs prie Grand River upės, apie 40 km į rytus nuo Mičigano ežero. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 188 tūkst. žmonių.
Miestas ilgą laiką buvo baldų gamybos centru, jame veiklą tebevykdo penkios pasaulyje pirmaujančios baldų gamybos kompanijos. Plėtojama sveikatos priežiūros sektorius, informacinių technologijų, automobilių, aviacijos ir plataus vartojimo produktų gamybos pramonės.
Istorija
Prieš daugiau nei 2000 metų teritorijoje gyventa Šiaurės Amerikos indėnų.
Europiečiai (misionieriai ir prekeiviai kailiais) dab. Grand Rapidso teritorijoje atsikraustė XIX a. pr. Europiečiai indėnams teikdavo metalą ir tekstilės gaminius mainais už jų kailius. Šioje vietovėje Madeline La Framboise įsteigė indėnų-europiečių prekybos postą. Vėliau jos verslas tapo Amerikos kailių kompanijos (American Fur Company) dalimi.
Grand Rapidsas buvo vienas pirmųjų šalies miestų, kuriame pradėta plėtoti automobilių pramonę. Nuo 1901 iki 1921 m. čia veikė automobilių gamintojas „Austin Automobile Company“. Grand Rapidsas taip pat buvo vienas pirmųjų miestų, iš kurio vykdyti reguliarūs keleiviniai skrydžiai, kai 1926 m. oro linijų bendrovė „Stout Air Services“ pradėjo skraidinti keleivius iš Grand Rapidso į Detroitą. 1945 m. Grand Rapidsas pirmasis šalyje pradėjo naudoti fluoruotą vandenį. Antrojoje XIX a. pusėje miestas tapo svarbiausiu miško ruošos centru ir pagrindiniu baldų gamybos centru visose Jungtinėse Valstijose.
Kalviai (Kaišiadorys)
Kalviai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Kruonio ir 13 km į šiaurę nuo Stakliškių. Seniūnaitijos centras. Stovi Kalvių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia (pastatyta 1800 m.), yra Kaišiadorių rajono Kalvių pagrindinė mokykla, biblioteka paštas (LT-56028).
Grand Rapidsas
Miestų partnerystė
thumb|700px|center|Miesto panorama
Kalviai (Kaišiadorys)
Vakariniame kaimo pakraštyje telkšo Kalvių ežeras, per kaimą teka Lapainia.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Bendruomenės namai miniatiūra|250px|left|Mokykla
Į pietvakarius nuo kaimo, Kalvių miške, yra du pilkapynai, viename – 20, kitame – 10 pilkapių, sampilai 6–8 m skersmens, iki l m aukščio, apjuosti grioviais, būdingi IX a. – XII a. Į šiaurę nuo Kalvių yra I tūkstantmečio Basonių piliakalnis, į pietryčius – vėlesnio laikotarpio Rokiškių piliakalnis.
Kalviai žinomi nuo XV a., XVIII–XIX a. čia buvo Kalvių dvaras.
1953–1993 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1950 m. įsteigta biblioteka, paštas, medicinos punktas.
Architektūra
Klasicistinė rotondinė Kalvių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia pastatyta 1800 m., 1806 m. įrengtas interjeras, statybas inicijavo J. ir T. Vavžeckiai. Tai pirmoji tokio tipo mūrinė bažnyčia Lietuvoje. Rotondos viršuje – kupolas su žibintu, pagrindiniame fasade – keturkampis prieangis, priešingoje pusėje – zakristija. Bažnyčios sienos dekoruotos smulkios rausvos skaldos mozaika, cokolis, angų apvadai, prieangio frontonas, klasicistinis karnizas su modiljonais dažyti baltai. Bažnyčios viduje – šešios masyvios dorėniškojo orderio kolonos – iki XIX a. antros pusės bažnyčią juosusios galerijos liekanos, remia vargonų chorą. Bažnyčios šventoriuje – atvira varpinė su stulpais paremtu keturšlaičiu stogeliu, pastatyta 1936 m.
Žymūs žmonės
Kalviuose gimė:
Kalviuose palaidotas:
thumb|left|600px|Kalvių reginys
Bronius Vaitkevičius
Bronius Vaitkevičius (1926 m. spalio 10 d. Virbalyje, Vilkaviškio apskritis – 2002 m. birželio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos istorikas, redaktorius, partinis veikėjas.
Biografija
1943 m. įstojo į LLKJS. 1944 m. LLKJS Vilkaviškio apskrities pogrindinio komiteto narys ir „Jūros“ būrio partizanas. 1945–1946 m. laikraščio „Pergalė“ redaktorius. 1948 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą, 1953 m. – Vilniaus universitetą, 1958 m. – Visuomeninių mokslų akademiją prie SSKP CK. 1958–1970 m. Partijos istorijos instituto prie LKP CK direktoriaus pavaduotojas moksliniam darbui. 1969 m. istorijos mokslų daktaras. 1970–1987 m. Istorijos instituto direktorius, 1987–1992 m. vyresnysis mokslo darbuotojas, 1978 m. profesorius. Nuo 1980 m. LSSR MA narys korespondentas.
1970–1985 m. Sąjunginės filatelistų draugijos Lietuvos skyriaus prezidiumo pirmininkas. 1973–1989 m. SSRS-Lenkijos draugystės draugijos Lietuvos skyriaus valdybos prezidiumo pirmininkas. 1975–1986 m. LSSR istorijos probleminės (koordinacinės) tarybos pirmininkas. 1971–1976 m. kandidatas į LKP CK narius.
1966–1975 m. leidinio „Kraštotyra“, 1971–1987 m. leidinio „Lietuvos istorijos metraštis“ vyr. redaktorius.
Luobinė
Luobinė – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Ringaudų, prie Gaižėnų tvenkinio.
Tomas Ledin
Tomas Folke Jonas Ledin (g. 1952 m. vasario 25 d. Estešunde, Švedija) – Švedijos dainininkas, dainų autorius, gitaristas ir įrašų prodiuseris.
Tomas karjerą pradėjo 1972 m., kai išleido pirmąjį singlą „Då ska jag spela“, kuris šalyje tapo hitu. Vėliau sekė kitos sėkmingos atlikėjo dainos, tokios kaip „Blå, blå känslor“ (1973), „Knivhuggarrock“ (1975), „Festen har börjat“ (1976) ir „I natt är jag din“ (1977).
Žibikai
Žibikai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, apie 5 km į pietryčius nuo Krakių. Yra medicinos punktas, tvenkinys, daug atminimo paminklų (kryžių), gamtos paminklas – Žibikų ąžuolas. Žibikų miške stūkso geologijos paminklas, mitologinis Juodasis akmuo.
K
K ir k – vienuoliktoji lotynų abėcėlės ir septynioliktoji lietuvių abėcėlės raidė. Lietuvių kalboje raidės pavadinimas yra ka.
Šia raide žymima:
Šviesa (Niujorkas)
Šviesa – JAV lietuvių visuomenės, kultūros, politikos, mokslo, meno ir literatūros trimėnesinis žurnalas, ėjęs 1934 m. vasario mėn. – 1980 m. sausio 3 d. Niujorke.