cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eozinofilas
Eozinofilai fagocituoja audinių daleles su histaminu, dėl to jie labai svarbūs organizmo alerginėms reakcijoms. Manoma, kad jie slopina audinių įjautrinimo reakcijas. Eozinofilai ne tik fagocituoja bakterijas. Kai į organizmą patenka svetimų baltymų (antigenų), pradeda gamintis antikūnų, kurie jungiasi su antigenais ir juos nukenksmina, tuomet išskiria histamino, skatinančio alergines reakcijas. Eozinofilai neutralizuoja histaminą ir taip gelbsti organizmą nuo įjautrinimo.
Papiškis
Papiškis – buvęs viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Samanių.
Luma
Luma (Luma) – mirtinių (Myrtaceae) šeimos medžių gentis. Paplitusi Patagonijos Anduose.
Yra 2 rūšys:
Dambartonas
Dambartonas – miestas vidurio Škotijoje, 21 km į vakarus nuo Glazgo, prie Klaido upės ties Liveno žiotimis; srities centras.
Istorija
Dambartono pilis minima nuo V a. 1222–1975 m. Dambartonas buvo karališkasis miestas. XIX a. išplėtota laivų statybos, stiklo, gėrimų pramonė, XX a. nusilpusi.
Narcisistinis asmenybės sutrikimas
Narcisistinis asmenybės sutrikimas yra asmenybės sutrikimas, kuriam būdingas ypatingas dėmesio sutelkimas į save. Kaip ir turintys histrioninį asmenybės sutrikimą, turintieji narcistinį sutrikimą siekia dėmesio ir pasididžiavimo. Šie žmonės išaukština savo pasiekimus, tikisi, kad kiti juos pripažins kaip pranašesnius. Išrankūs draugams, nes mano, kad ne kiekvienas vertas būti jo/jos draugu. Stengiasi palikti kitiems puikų įspūdį tačiau sunkiai išlaiko ilgalaikius santykius. Paprastai nesuinteresuoti kitų žmonių jausmais.
Sąvoką pirmą kartą panaudojo Heinz Kohut 1971 m.
Tarp vyrų šis sutrikimas paplitęs kiek labiau.
Miškas
250px|thumb|Miško takas thumb|250px|[[Atogrąžų miškas Malaizijoje]]
Miškas – teritorija, tankiai apaugusi medžiais, sudaranti tam tikrą gyvosios gamtos buveinę. Miškai dengia apie 30 % Žemės sausumos ir yra vienas svariausių biosferos elementų. Jie susidaro teritorijose, kur yra pakankamai kritulių, iškrintančių ištisus metus, ne tik lietinguoju laikotarpiu. Pagrindiniai Žemės miškų masyvai auga vidutinių platumų, tropinėse ir subtropinėse klimato juostose. Miškų nėra arktiniuose, antarktiniuose regionuose. Miškai taip pat auga įvairių pasaulio regionų kalnuose, o jų augimo viršutinė riba vadinama medžių linija.
Dėl klimatinių sąlygų skirtumų miškų įvairovė didelė. Žemiau pateikti pagrindiniai Žemėje augančių miškų tipai:
Miškai, augantys itin lietingose vietose vadinami drėgnaisiais, o miškai, kuriuose dažnai tvyro rūkas – rūko miškais.
Apibrėžimas
Kokia medžiais apaugusi vieta bus vadinama mišku, o kokia – ne, priklauso nuo kiekvienos valstybės. Pasaulinius duomenis renkanti Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacija (FAO) mišką apibrėžia kaip didesnę nei 0,5 ha teritoriją, kurioje augančių medžių laja dengia daugiau nei 10% jos ploto, o medžiai brandos amžiuje turi siekti ne mažesni kaip 5 metrų aukštį. Kaip miškai vertinami tiek natūralūs, tiek žmonių apsodinti plotai, jaunuolynai, tačiau neįtraukiami žemės ūkio plotai, kaip kad sodai.
Lietuvoje pagal Miškų įstatymą mišku yra laikomas ne mažesnis kaip 0,1 hektaro žemės plotas, apaugęs medžiais, kurių aukštis natūralioje augavietėje brandos amžiuje siekia ne mažiau kaip 5 metrus, kita miško augalija, taip pat išretėjęs ar dėl žmogaus veiklos bei gamtinių veiksnių netekęs augalijos (kirtavietės, degavietės, aikštės). Laukuose, pakelėse, prie vandens telkinių, gyvenamosiose vietovėse bei kapinėse esančios medžių grupės, siauros – iki 10 metrų pločio – medžių juostos, gyvatvorės, pavieniai medžiai bei krūmai ir miestuose bei kaimo vietovėse esantys žmogaus įveisti parkai nelaikomi mišku.
Miško žeme yra laikomas apaugęs mišku (medynai) ir neapaugęs mišku (kirtavietės, žuvę medynai, miško aikštės, medelynai, daigynai, miško sėklinės plantacijos ir žaliaviniai krūmynai bei plantacijos) plotas. Miško žemei taip pat priskiriami tame pačiame plote esantys miško keliai, kvartalų, technologinės ir priešgaisrinės linijos, medienos sandėlių bei kitų su mišku susijusių įrenginių užimti plotai, poilsio aikštelės, žvėrių pašarų aikštelės, taip pat žemė, skirta miškui įsiveisti.
Pasaulio miškai
250px|thumb|right|Pasaulio miškų žemėlapis. Tamsesnis žalios spalvos atspalvis žymi aukštesnį [[miško skliautas|miško skliautą.]] thumb|250px|Pasaulio miškas 2012 m. hektarais šalies gyventojui
Anot FAO, pasaulyje 2010 metais buvo 40,3 mln. km² miškų, jie dengia 31 % sausumos ploto. 42 % visų miškų yra drėgnieji atogrąžų, 33 % – taigos, 14 % – musoniniai ir 11 % – mišrieji ir plačialapiai. Apie trečdalis esamų miškų yra girios (intensyvios žmogaus veiklos nepaliesti miškai). Dvi trečiosios miškų plyti dešimtyje valstybių: Rusijoje, Brazilijoje, Kanadoje, JAV, Kinijoje, Kongo Demokratinėje Respublikoje, Australijoje, Indonezijoje, Sudane ir Indijoje.
Pasaulinis miškų plotų kitimas yra neigiamas, jų nykimo tempas (iš iškirstų plotų atėmus natūraliai ataugusius arba atsodintus plotus) 1990–2010 metų laikotarpiu siekė vidutiniškai 67 660 km² (kiek didesnis plotas nei Lietuva) kasmet, tačiau buvo netolygiai pasiskirstęs tarp valstybių. 10 šalių, kuriuose pastebėtas didžiausias miškų mažėjimas yra Brazilija, Indonezija, Sudanas, Mianmaras, Nigerija, Tanzanija, Meksika, Zimbabvė, Kongo Demokratinė Respublika ir Argentina. Tuo tarpu didžiausia miškų plėtra matoma Kinijoje, JAV, Indijoje, Vietname, Ispanijoje. Didžioji dalis nykstančių miškų yra tropiniai, plytintys Afrikoje, Centrinėje ir Pietų Amerikoje bei Pietryčių Azijoje, o besiplečiantys – vidutinių platumų, esantys šiaurės pusrutulyje.
Beveik 13% pasaulio miškų yra įtraukti į saugomas teritorijas, jų plotai kasmet didėja. Daugelis valstybių saugo bent 10% savo turimų miškų.
Lietuvos miškai
thumb|250px|Eglynas Žemaitijoje
Lietuvoje yra ~18 000 miškų. Devynių masyvų plotai didesni nei 20 000 ha. Dažnai miškų masyvai turi savus pavadinimus (dažnai pagal aplinkinius kaimus, upes, ežerus). Lietuvoje didžiausi miškų masyvai auga nederlingose vietose, nes derlingose buvo iškirsti ir paversti dirbamąja žeme. Dėl to būdingiausi Lietuvos miškai – pušynai (~38 %), toliau pagal gausą rikiuojasi beržynai (22 %), eglynai (20 %), baltalksnynai (8 %), juodalknsnynai (6 %), yra drebulynų, ąžuolynų, uosynų, maumedynų. Dėl intensyvaus miškų kirtimo vyrauja jaunuolynai, pusamžiai miškai. Brandūs medynai sudaro tik 5 % šalies miškų. Lietuvos miškuose gyvena briedžiai, šernai, muflonai, stumbrai, kiškiai, lapės, miškinės kiaunės, taurieji elniai, vilkai, lūšys, usūriniai šunys, stirnos, barsukai, bebrai, kurtiniai, tetervinai – dauguma stambesnių gyvūnų. Miškuose įrengta nemažai draustinių, rezervatų, kuriais saugomos retų gyvūnų ir augalų buveinės.
Istorija
Senovėje praktiškai visą Lietuvos teritoriją dengė miškai. Daugėjant gyventojų pirmiausia iškirsti paupių miškai. Tačiau didelis šalies miškingumas išliko gan ilgai – I tūkstantmečio pabaigoje jie dengė du trečdalius ploto, didelių kirtimų nevyko iki pat XVI a. Tuometį miškų išsaugojimą lėmė sakralinė miško reikšmė (žr. šventoji giraitė), nedidelis gyventojų skaičius, gynybinė miško reikšmė (krašto miškingumas buvo vienas iš veiksnių, efektyviai stabdžiusių slavų, kryžiuočių antpuolius). Po Lietuvos krikšto miškai prarado sakralią reikšmę, be to, Vakarų Europoje anksti iškirtus miškus pradėjo augti medienos paklausa, todėl pradėtas spartus miškų kirtimas. 1741–1914 m. Suvalkų, Vilniaus, Gardino ir Kauno gubernijose miškų sumažėjo net 56 %. Daug miškų iškirsta kaizerinės okupacijos metu. Pirmosios Lietuvos nepriklausomybės metais pradėti taikyti miškų kirtimo apribojimai, po 1920 m. žemės reformos dalis miškų nusavinta. Tačiau iš tikro klestėjo nelegalus miškų kirtimas, tarp 1920–1937 m. vien privačiuose miškuose iškirsta 252,5 tūkst. m³ medienos. 1938 m. miškingumas siekė ~17 %. Daug miškų iškirsta karo metais, esami suniokoti bunkerių, artilerinių sprogmenų, vėliau sovietinių karinių bazių. Palaipsniui miškų plotai ataugo, dabar miškai užima ~31 % šalies ploto. Visgi, tebeklesti neteisėti miškų kirtimai, lyginant su kitomis šalimis ženkliai sumažėjo. Per metus savavališkai iškertamų miškų plotas nuosekliai mažėja, 2012 metais buvo 8,5 tūkst. kubinių metrų (6 tūkst. privačiuose miškuose), kadangi miškų pareigūnams suteikta daugiau teisių, šis skaičius turėtų mažėti.
Lietuvos miškų tipologinė klasifikacija
thumb|250px|Dainavos girios kerpšilis
250px|thumb|right|Užpelkėjusi miško vieta – viksvinė pelkė
Svarba
thumb|250px|Miškas žiemą
Miškų reikšmė:
Miškas folklore
Daugelio pasaulio tautų folklore miškas yra mistinė, šventa vieta, miško dvasių, demonų, trolių namai. Kai kuriuose pagoniškuose tikėjimuose miškas buvo šventų apeigų vieta (šventoji giraitė).
Viktoras Lukoševičius
Viktoras Lukoševičius (g. 1939 m. rugpjūčio 9 d. Kaunas) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1966 m. technikos mokslų kandidatas
Nuo 1962 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1967–1970 m. – Panevėžio fakulteto (nuo 2001 m. Kauno technologijos universiteto Panevėžio institutas) Bendrųjų dalykų, 1970–1981 m. ir 1993–2005 m. Statybos technikos katedros vedėjas; nuo 1970 m. docentas. Nuo 2000 m. dar ir Šiaulių universiteto dėstytojas. Stažavo 1995–1996 m. JAV Kolumbuso Franklino ir Ohajo valstybiniame universitetuose, 1998 m. Italijos Neapolio universitete. Tarptautinio darnios plėtros aplinkosaugos strategijos projekto Panevėžio miesto darbo grupės vadovas.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: kompozicinės statybinės medžiagos, geodeziniai matavimai ir jų istorijos raida Lietuvoje, aplinkosauga. Paskelbė daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių, parengė informacinių leidinių.
Rinkos kryptis
Rinkos kryptis, arba tendencija − tai finansų rinkos kainų ar indeksų judėjimas kuria nors viena kryptimi ilgesnį laiką. Atsižvelgiant į trukmę, tendencijos skirstomos į ilgalaikes, pirmines bei trumpiausias − antrines.
Rinkos tendencijos yra nustatomos naudojantis technine analize. Finansų rinkose kylanti tendencija yra vadinama „bulių rinka“, o krentanti − „meškų rinka“. Šie terminai gali būti naudojami apibūdinti tiek visai rinkai, tiek ir atskiroms ekonomikos šakoms ar atskiroms akcijoms.
Ilgalaikė tendencija
Ilgalaikė tendencija trunka nuo 5 iki 25 metų, ją savo ruožtu sudaro keletas pirminių tendencijų. Ilgalaikę „meškų rinkos“ tendenciją sudaro keletas didelių pirminių „meškų rinkos“ tendencijų bei keletas mažesnių „bulių rinkos“ tendencijų. Atitinkamai, ilgalaikę „bulių rinkos“ tendenciją sudaro keletas didelių pirminių „bulių rinkos“ tendencijų bei keletas mažesnių „meškų rinkos“ tendencijų.
Antrinė tendencija
Antrinės tendencijos pasireiškia pirminių tendencijų viduje, jos trunka nuo kelių savaičių iki kelių mėnesių.
Vienas iš antrinės tendencijos tipų yra taip vadinama rinkos korekcija. Pagal apibrėžimą, korekcija yra trumpalaikis kainų kritimas, siekiantis nuo 5% iki 20% ar pan. .
Kitas antrinės tendencijos tipas yra meškų rinkos ralis, kurio metu kainos gali pakilti 10−20%. Meškų rinkos ralis yra neilgai trunkantis kainų pakilimas krentančios tendencijos metu, kuris nėra toks didelis, kad virstų „bulių rinka“. Keletą meškų rinkos ralio pavyzdžių galima rasti Dow Jones Industrial Average indekse, laikotarpyje nuo 1929 metais prasidėjusios Didžiosios depresijos iki indekso žemiausios reikšmės 1932 metais, taip pat Japonijos Nikkei 225 indekse 1980-tais metais prasidėjusioje „meškų rinkoje“.
Pirminė rinkos tendencija
Pirminė rinkos tendencija − tai akcijų bei indeksų judėjimas, apimantis visą rinką (įvairius ekonomikos segmentus), kuris trunka metus ar ilgiau.
Bulių rinka
„Bulių rinka“ susijusi su didėjančiu investuotojų pasitikėjimu, augančiomis investicijomis bei tikėjimu, kad ateityje investavimo instrumentai brangs. „Bulių rinkos“ tendencija akcijų rinkoje prasideda anksčiau, nei pasirodo aiškūs ekonomikos atsigavimo ženklai.
Meškų rinka
„Meškų rinka“ − tai akcijų rinkos kainų mažėjimas tam tikrą laiko periodą. Tuo periodu pasikeičia investuotojų požiūris nuo vyravusio optimizmo į baimę ir pesimizmą. Nėra sutariama dėl tikslaus apibrėžimo, tačiau, jei akcijų kainos nukrenta ne mažiau 20% per ne mažiau kaip du mėnesius, tai įvardinama kaip „meškų rinka“.
Pavyzdžiai
„Meškų rinka“, prasidėjusi smarkiu Wall Street akcijų kritimu 1929-tais, tęsėsi iki 1932 metų. Jos metu Dow Jones Industrial Average indeksas nukrito 89% (nuo 386 iki 40). Po 1932 metų rinka atšoko aukštyn beveik 50%, tačiau 1937-tais metais prasidėjo dar ilgiau (iki pat 1942 metų) besitęsusi „meškų rinka“, kurios metu akcijų indeksas vėl nukrito per pusę. Po 1970-tųjų metų energetinės krizės prasidėjo dar viena ilgalaikė „meškų rinka“, kuri tęsėsi nuo 1973-tųjų iki 1982-tųjų metų. Dar vienas „meškų rinkos“ pavyzdys − rinkų kritimas, prasidėjęs 2007-tais, kuris tęsėsi iki pat 2009 m. kovo mėnesio.
Obergrupenfiureris
Obergrupenfiureris  – SA ir SS karinis laipsnis, atitinkąs Vokietijos armijos pilną generolą (TSRS generolą pulkininką). Galutinai susiformavusioje SS laipsnių sistemoje sekantis vyresnis laipsnis buvo oberstgrupenfiureris, o jaunesnis – grupenfiureris.
SA obergrupenfiureris
thumb|right|200px|SA obergrupenfiureris Augustas Šneidhuberis (August Schneidhuber). 1933-1934 m. buvo Miuncheno policijos prezidentas. Nužudytas 1934 m. Laipsnis įvestas 1932 m. kaip SA laipsnis ir reiškė 'obergrupės vadas'. Obergrupė buvo prilyginta karo metų armijų grupei. Obergrupę sudarydavo kelios grupės (SA struktūroje atitikusios armijas). SA obergrupenfiurerio laipsnį turėjo tik aukščiausios SA vadovybės nariai bei kai kurių SA grupių vadai veteranai.
Pirmieji SA nariai, gavę obergrupenfiurerio laipsnį, buvo Adolfas Hiunlainas (Adolf Hühnlein), Edmundas Heinesas (Edmund Heines; E. Riomo (E. Röhm) pavaduotojas), Fricas fon Krauseris (Fritz Ritter von Kraußer), Karlas Zigmundas Licmanas (Karl-Siegmund Litzmann), Viktoras Lucė (Viktor Lutze).
1934 m. SA obergrupenfiureriais tapo Augustas Šneidhuberis (August Schneidhuber) ir Hermanas Rešnys (Hermann Reschny).
Ilgųjų Peilių nakties metu daugelis aukščiausios SA vadovybės narių (išskyrus A. Hiunlainą, V.Luzę ir K. Licmaną) buvo nužudyti. Vėliau keletą metų SA obergrupenfiurerio laipsnis nebuvo suteikiamas. Nauja SA obergrupenfiurerių banga atsirado tik Antrojo pasaulinio karo metais.
SS obergrupenfiureris
Iki 1942 m. buvo aukščiausias SS laipsnis, už kurį aukštesnis buvo tik SS reichsfiureris (H. Himlerio turėtas laipsnis). Kaip SS karinis laipsnis obergrupenfiurerio laipsnis buvo sukurtas H. Himleriui plečiant SS. Himleris ir buvo vienas pirmųjų SS karininkų, gavusių SS obergrupenfiurerio laipsnį. Jis šį laipsnį turėjo kartu eidamas SS reichsfiurerio pareigas. Tuo metu SS reichsfiureris buvo pareigos, ne laipsnis.
Pirmaisiais SS egzistavimo metais obergrupenfiurerio laipsnis kartais buvo naudojamas sulyginti du SS karininkus pagal vyresnumą, kad išvengti kovos dėl valdžios NSDAP partijoje. Tokia buvo istorija su Kurtu Daliuge, kuris vadovavo didžiumai SS Berlyno regione 1930–1934 m. Norėdamas išvengti SS skilimo į dvi atskiras dalis (viena Šiaurės Vokietijoje, kita – Bavarijoje), A. Hitleris suteikė Daluegei obergrupenfiurerio laipsnį, taip sulygindamas jį su Himleriu. Po Ilgųjų Peilių nakties SS ir SA tapo visiškai skirtingomis organizacijomis. SA ir toliau naudojo obergrupenfiurerio laipsnį, tačiau jis imtas plačiai naudoti ir SS. SS obergrupenfiureris tapo aukščiausių Bendrosios SS laipsniu (tik H. Himleris turėjo dar aukštesnį reichsfiurerio laipsnį). SS kariuomenėje obergrupenfiurerio laipsnis laikytas lygiu Vokietijos armijos pilnam generolui ( 'SS obergrupenfiureris ir SS kariuomenės generolas').
SS obergrupenfiurerio laipsnį turėjo 98 žmonės (kartais teigia, kad 109), iš kurių 21 tarnavo SS kariuomenėje. Šis laipsnis išliko aukščiausiu SS generolo laipsniu iki 1942 m., kai SS buvo įkurtas aukštesnis SS oberstgrupenfiurerio laipsnis.
Obergrupenfiurerio laipsnį turėjo kai kurios labai žinomos SS asmenybės – pvz., Reinhard Heydrich ir Ernst Kaltenbrunner. Šį laipsnį turėjo ir Karl Wolff, kurį pasibaigus karui nelaisvėn paėmė sąjungininkai.
SS obergrupenfiureris buvo buvo standartinis SS ir policijos vadų bei SS kariuomenės korpusų vadų laipsnis.
Obergrupenfiurerio laipsnis galėjo būti praplėstas suteikiant papildomą pilno generolo laipsnį:
Obergrupenfiurerio laipsnį buvo gavę 109 žmonės, jų tarpe – du vengrai (Ferenc Feketemalmy-Czeydner ir Jenő Ruszkay-Ranzenberger). Iš V. fon Heldorfo (Wolf-Heinrich Graf von Helldorf) laipsnis buvo atimtas, o jis pats nubaustas mirties bausme už dalyvavimą sąmoksle prieš Hitlerį.
Keturi obergrupenfiureriai gavo aukštesnį oberstgrupenfiurerio laipsnį. Tai Kurtas Daliugė (Kurt Daluege), Francas Švarcas (Franz Xaver Schwarz), Jozefas Ditrichas (Sepp Dietrich) ir Paulius Hauseris (Paul Hausser).
Skiriamieji ženklai
1942 m. SS laipsnių sistema buvo modifikuota, ir nuo tada SS obergrupenfiurerio antsiuvai turėjo tris lapus ir du kvadratėlius. SS kariuomenės obergrupenfiureriai nešiojo vermachto generolo antpečius.
Viktoras Milvydas
Viktoras Milvydas (1932 m. spalio 1 d. Šiauliuose – 2017 m. vasario 9 d.) – Lietuvos žirginio sporto veikėjas ir arbitras, šachmatininkas, vyresnysis tarptautinis meistras (2002 m.). LTOK Garbės narys.
Biografija
1956 metais baigė Kauno politechnikos instituto Statybos fakultetą, statybos inžinierius.
Dirbo Vilniaus statybinėse ir projektinėse organizacijose. Vadovavo sudėtingų pastatų konstrukcijų projektavimui (pvz., Vilniaus pal. Jurgio Matulaičio bažnyčios, “Lietuvos” viešbučio, transporto tunelio prie Seimo Vilniuje ir kt.). Už projektus apdovanotas.Vilniaus miesto tarybos narys 1995-1998 m.
Šachmatais žaisti 8 metų amžiaus išmokė mama. 1949 m. rimčiau susidomėjo šachmatais, dalyvaudavo varžybose reguliariai iki 1972 m. 1959 m. pradėjo žaisti korespondenciniuose turnyruose. Europos korespondencinių šachmatų komandinės taurės (1971) ir Europos korespondencinių šachmatų čempionato komandinių varžybų  sidabro medalio (2003) laimėtojas ( su Lietuvos komanda).
Nuo 1970 metų užsiėmė visuomenine veikla Lietuvos žirginio sporto sąjungoje. Iki 2003 metų buvo LŽSS generalinis sekretorius. Tarptautinės kategorijos teisėjas, daugybės straipsnių žirgų sporto tematika autorius. Apdovanotas už nuopelnus Lietuvos sportui. LTOK garbės narys (2003).
Fallen
Fallen – anglų gotikinio roko grupės Fields of the Nephilim albumas, išleistas 2002 metais. Grupės vokalistas Carl McCoy paneigė, kad albumas buvo išleistas tai suderinus su pačia grupe. Įrašų kompanija teigė, jog Carl McCoy laiku neparuošė albumo medžiagos, kuri, jo manymu, būtų tinkama išleidimui ir, nebūdama tikra, kad ta medžiaga išvis bus paruošta, išleido albumą be McCoy sutikimo.
Nuorodos
Jungle Records: Fields of the Nephilim biografija ir atsakymas į Carl McCoy pareiškimą
Lúcio
2012 m. liepos 4 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Juventus klubu.
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2000 m. lapkričio 15 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
Podgužė (Suvalkų apskritis)
Podgužė – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Bakalariavos valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Bakalariavos, apie 14 km į vakarus nuo Suvalkų ir 116 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Ilgis (Zarasų r., Turmanto sen.)
Ilgis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone Turmanto seniūnijoje, apie 7 km į vakarus nuo Turmanto. Išsidriekęs šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi 3,05 km, plotis iki 0,7 km. Altitudė 150,8 m. Gylis iki 14,3 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 9,5 km. Pietuose ežeras išsišakoja į dvi įlankas. Yra 2 salos (0,31 ha ir 0,11 ha). Krantai daugiausia žemi, pelkėti, su terasomis, o šiaurės vakaruose - statūs, aukšti, ardomi. Pakrantės daugiausia apaugę miškais. Suteka 4 grioviai ir 1 upelis, rytuose išteka Dauguvos baseinui priklausantis S-2 upelis link Saločių ežero.
Prie Ilgio įsikūrę kaimai: Ciciliškės, Pailgis, Degutiškės, Narkiškės.
Priešvėjinės salos (Žaliasis Kyšulys)
thumb|250px|right|Priešvėjinės salos (geltona spalva) Priešvėjinės salos (Barlaventas) − šiaurinė Žaliojo Kyšulio salų grandinė, Atlanto vandenyne. Plotas 2230 km².
Barlaventą sudaro 8 vulkaninės salos:
Didžiausias miestas − Mindelas, kuris yra San Visentės saloje.
Joseph Bonanno
Joseph Bonanno (Džo Bananas, Joe Bananas, 1905 m. sausio 18 d. – 2002 m. gegužės 12 d.) – siciliečių kilmės JAV mafijos narys, vadovavęs Bonanno mafijos šeimai.
Nors Bonanno nebuvo jos įkūrėjas, šeima iki dabar vadinama jo vardu.
Mafijos šeimos donu Bonanno tapo 1931 m., dvidešimt šešerių metų amžiaus, po Kastelamarezės karo, kai buvo nužudytas ankstesnis bosas Salvatorė Maranzano. Nepaisant jauno amžiaus, Bonanno buvo žinomas kaip senųjų sicilietiškų mafijos tradicijų sekėjas, „Ūsuotasis Pitas“.
1964 m. prasidėjęs vidinis karas Bonanno šeimoje truko dvejus metus ir kitų mafijozų buvo pašaipiai vadinamas „Bananų karu“. Nors į karo pabaigą pranašumą turėjo Bonanno ištikima frakcija, po patirto širdies smūgio donas pasitraukė iš mafijos veiklos savo noru. Dono vietą perėmė Paul Sciacca.
Joseph Bonanno niekada nebuvo apkaltintas jokiu rimtu nusikaltimu. 1985 m. buvo pasodintas į kalėjimą už atsisakymą duoti parodymus teisme, tačiau po keturiolikos mėnesių paleistas. Mirė Arizonoje, 2002 m. gegužės 12 d. nuo širdies smūgio, būdamas 97 m. amžiaus.
Laukesas (reikšmės)
Laukesas tai:
Antanas Smetona
Antanas Smetona (1874 m. rugpjūčio 10 d. Užulėnyje, Taujėnų valsčius, Vilkmergės apskr. – 1944 m. sausio 9 d. Klyvlende, JAV) – Pirmosios Lietuvos Respublikos politikas, prezidentas.
Biografija
thumb|222px|left|Antano Smetonos fotoportretas darytas prieš [[IPK|I pasaulinį karą (Vilniaus fotografas Aleksandras Jurašaitis, 1859-1915).]] thumb|right|240px|Lietuvos Tarybos prezidiumas. Iš kairės, sėdi: [[Antanas Smetona, Justinas Staugaitis. Stovi: Jokūbas Šernas, Jurgis Šaulys]]
Baigė Taujėnų pradinę mokyklą, privačiai mokėsi Ukmergėje ir Liepojoje (Latvija), 1893 m. baigė Palangos progimnaziją, išlaikė egzaminus į Žemaičių kunigų seminariją Kaune, bet persigalvojo ir įstojo į Mintaujos gimnaziją. Mintaujos gimnazijoje kartu su Jonu Jablonskiu ir Vincu Kudirka priklausė slaptai lietuvių organizacijai. Iš gimnazijos pašalintas už tautinius reikalavimus bei atsisakymą melstis rusiškai.
1897 m. baigė Peterburgo gimnaziją. Įstojo į Peterburgo universiteto Teisės fakultetą, du kartus iš jo šalintas, suimtas, trumpai kalintas. Universitetą baigė 1902 m. Dirbo Vilniaus žemės banke.
Lietuvių demokratų partijos narys. 1905 m. gruodžio 4–5 d. dalyvavo Didžiojo Vilniaus Seimo darbe. Pirmojo pasaulinio karo metais buvo Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti Centro Komiteto I vicepirmininkas, pirmininkas.
1917 m. rugsėjo 18–22 d. dalyvavo Lietuvių konferencijoje Vilniuje, kur buvo išrinktas Lietuvos Tarybos, vėliau Valstybės tarybos pirmininku (1917–1919 m.). 1918 m. vasario 16 d. pasirašė Lietuvos Nepriklausomybės aktą. 1919 m. balandžio 4 d. – 1920 m. balandžio 19 d. pirmasis Lietuvos valstybės prezidentas. 1920–1924 m. Lietuvių tautos pažangos partijos vadovas. 1923 m. lapkričio mėn. valdžios kelias dienas kalintas už Augustino Voldemaro straipsnio spausdinimą savo redaguojamame „Vaire“. Iki 1924 m. dalyvavo Lietuvos šaulių sąjungos veikloje. 1924 m. vienas Lietuvių tautininkų sąjungos organizatorių, jos pirmininkas (1925–1926 m.). 1926 m. gruodžio 17 d. vienas karinio valstybinio perversmo vadovų. 1926 m. gruodžio 17 d. paskelbiamas Lietuvos Respublikos Valstybės Vadu, gruodžio 19 d. seimo išrinktas prezidentu, juo du kartus – 1931 ir 1938 m. seimo perrinktas. Prezidentu išbuvo iki 1940 m. birželio 15 d.
Persekiojo politinius priešininkus. Jo valdymo metu, 1929 m. gegužės 6 d. Kaune pasikėsinta į A. Voldemarą, tuometinį Ministrą pirmininką. Pasikėsinimo metu buvo nušautas premjerą pridengęs adjutantas Pranas Gudynas. Vėliau A. Voldemaras buvo nušalintas iš ministro pirmininko bei užsienio reikalų ministro pareigų ir internuotas Plateliuose, Žemaitijoje. Tuo pat metu Varnių koncentracijos stovykloje kalėjo buvęs ministras pirmininkas Pranas Dovydaitis, universiteto profesorius Juozas Eretas, Adolfas Damušis ir daugelis kitų.
Po Maskvos ultimatumo, ankstyvą 1940 m. birželio 15 d. rytą sušauktame ministrų kabinėto posėdyje A. Smetona ragino bent simboliškai priešintis TSRS reikalavimams ir Raudonosios armijos ekspansijai į Lietuvos teritoriją, tačiau jo siūlymams nebuvo pritarta. Šio ministrų kabineto posėdžio metu A. Smetona teigė, kad tai yra Lietuvos okupacija. 1940 m. birželio mėn. pasitraukė į Vokietiją, vėliau – į Šveicariją ir pagaliau – į JAV. Savo prisiminimuose šį savo poelgį aiškino asmeniniais apskaičiavimais: „Jei būčiau palikęs savo krašte, sakau, bolševikai būtų atėmę, kaip ir iš kitų atima, mano turtą, o mane ir mano šeimą būtų ištrėmę Rusijos gilumon ir ten būtų mus badu nukankinę ar nužudę. Žmogus, kol gyvas, ieško sau vietos padangėje. Man, kaip ir daugeliui kitų, sunku jį rasti.“ Vokietijoje A. Smetona naciams buvo nepageidaujamas asmuo, jo veiklą nuolatos sekė gestapas, todėl po trijų mėnesių, rudenį, jis persikėlė į Šveicariją. Tiek pats A. Smetona, tiek Lietuvos pasiuntiniai užsienyje pageidavo, kad jis liktų Europoje tam, kad galėtų dalyvauti Lietuvos nepriklausomybės atkūrime jei situacija šalyje pasikeistų dėl TSRS–Vokietijos santykių. 1940 m. rudenį A. Smetona pasirašė Kybartų aktus, atbuline data (birželio 15 d.) paskirdamas Stasį Lozoraitį Lietuvos ministru pirmininku ir įgaliodamas jį laikinai eiti prezidento pareigas tam, kad būtų sukurtas pagrindas emigracinei vyriausybei. 1941 m. vasario viduryje A. Smetona išplaukė į Niujorką. JAV suteikė jam neribotos trukmės prieglobstį su sąlyga, kad A. Smetona nelaikys savęs valstybės vadovu ar vyriausybės nariu. Balandžio 1 d. A. Smetoną priėmė JAV valstybės sekretorius Samneris Velesas, o balandžio 18 d. – prezidentas Franklinas Ruzveltas, tačiau šie susitikimai žymesnės naudos Lietuvai neatnešė.
1921–1924 m. redagavo įvairius leidinius. 1923–1927 m. Lietuvos universitete dėstė etiką, senovės filosofiją, lietuvių kalbos stilistiką. 1926 m. docentas. 1932 m. Vytauto Didžiojo universitete suteiktas filosofijos garbės daktaro laipsnis.
1924–1940 m. Tarptautinio banko valdybos vicepirmininkas. Įvairių draugijų ir bendrovių steigėjas bei vienas vadovų.
Išvertė keletą klasikinių veikalų iš graikų kalbos, buvo laikomas vienu geriausių lietuvių kalbos stilistų.
Bendradarbiavo „Vilniaus žiniose“. Redagavo „Lietuvos ūkininką“, leido „Viltį“, leido ir redagavo „Vairą“, „Lietuvos aido“ leidėjas ir atsakingasis redaktorius. Yra paskelbęs originalių bei verstinių filosofijos ir kitų mokslų darbų.
Mirė 1944 m. sausio 9 d. 10 val. 20 min. ryte uždusęs nuo anglies monoksido apsinuodijimo savo namo gaisre. 1975 m. jo palaikai buvo perkelti iš Klivlando Knollwood Cemetery Mausoleum į All Souls kapines Čardone, Ohajo valstijoje.
Politinės pažiūros
thumb|left|190px|„Tautos vadas” Antanas Smetona [[Ukmergė|Ukmergėje 1930-aisiais]] A. Smetona gana palankiai vertino korporatyvizmą, jo atsiradimą siedamas su liberalizmo santvarkos ar net epochos pabaiga. Kritikavo liberalizmą už egocentriškumo aspektą jame, buvo griežtas antikomunistas, dėl to vėliau tiek liberalų, tiek komunistų buvo apibūdinamas kaip fašistas. Paradoksalu, tačiau po savitarpio pagalbos sutarties pasirašymo su Maskva, 1939 m. spalio 11 d. kalboje, jis kalba apie Lietuvai „draugingą valstybę Sovietų Rusiją”.
Pats A. Smetona mieliau propagavo savitą kelią teigdamas, kad negalima aklai kopijuoti fašizmo ar kitų svetimų santvarkų, nes kiekviena tauta gyvenanti savitomis sąlygomis, ir jai tinkanti tik savita prie tų sąlygų pritaikyta politinė sistema. Griežtai kritikavo nacizmą ir jo rasinio bei tautinio elitarizmo nuostatas, teigė kiekvieną tautą esant vertybe savaime.
Smetonos įsivaizduojamos autoritetinės santvarkos bruožai ryškėja iš keleto jo pasisakymų. Kreipimesi į Tautininkų Sąjungą „Tauta ir jos valdžia“ A. Smetona atmeta vienpartinės sistemos galimybę. Prezidentas negalįs būti varžomas nei partijų nei vienos kurios partijos. Tiktai vieningos disciplinos būdu galima užtikrinti atsakomybę, kuri prapuolanti kolektyviai priimant sprendimus, kadangi konkurencija skatinanti sumaištį, o nesant vieno atsakingo asmens, neįmanoma ir pareikalauti atsakomybės iš valdžios institucijų. Tačiau konkrečiau apibūdinti, kaip turi atrodyti autoritetinė santvarka kaip viena iš alternatyvų liberalizmui šalia fašizmo ar komunizmo, A. Smetona niekur nesiėmė.
Atminimo įamžinimas
thumb|right|222px|Bareljefas „Prezidentas A. Smetona“. Autorius: skulpt. [[Juozas Kalinauskas]]
Mergeluičiai
Mergeluičiai – kaimas rytinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Kruopių, prie kelio.
Gaudeamus (reikšmės)
Žodis Gaudeamus gali reikšti:
Lynas (Varėnos r.)
Lynas – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, 16,5 km į pietus nuo Varėnos, apie 6 km į vakarus nuo Rudnios, Lynežerio miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,18 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 124,6 m. Krantai aukšti, tik pietrytinis krantas žemas.
thumb|left|245px|Lyno ežeras ir Lynežerio kaimas
Plotas 19 ha. Iš ežero pietryčiuose išteka nedidelis Ūlos intakas – Lynupis. Ežeras nėra gilus, apžėlęs, todėl jame geriausiai veisiasi stambūs karosai, ešeriai ir lydekos. Seniau Lyno ežere būdavo daug lynų, bet ežerui uždumblėjus jie beveik išnyko. Apylinkėse vasarą gausiai dygsta grybai.
Prie ežero pietinio kranto įsikūręs Lynežerio etnografinis kaimas-architektūrinis paminklas, ežero pakrantėje vyksta kaimo šventės. Kaime buvo mokykla, kurioje mokėsi vietiniai arba vaikai iš kitų kaimų. Mokykla buvo šalia ežero kranto, o pastatas vis dar puošia Lynežerį.
Ežerėvardis Lýnas (arba Lýnežeris) kildinamas nuo žuvies pavadinimo lynas.
Bulgarijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Anabaro plynaukštė
Anabaro plynaukštė  – plynaukštė Rusijoje (Krasnojarsko krašte ir Jakutijoje), Vidurinio Sibiro plokščiakalnio šiaurės rytuose. Aukštis – iki 905 m. Plynaukštė sutampa su Anabaro masyvu – ikikambrinės Šiaurės Sibiro platformos išėjimu į paviršių. Sudaryta iš kristalinių skalūnų ir gneisų.
Skalikai
thumb|Skalikų žvaigždynas
Skalikai (Canes Venatici, CVe) – 38-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio žvaigždynas. Tai neryškių žvaigždžių grupelė po Didžiųjų Grižulo Ratų „iena“. Lietuvoje matomas ištisus metus. Žvaigždynui pavadinimą XVII a. davė J. Hevelijus.
Žvaigždynas simbolizuoja Jaučiaganio medžioklinius šunis Asterioną ir Charą.
Įdomesni objektai:
Ryškiausia žvaigždė:
Vitalijus Novikovas
Vitalijus Novikovas (g. 1958 m.) – Lietuvos rusų kilmės šachmatininkas, Tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris.
Biografija
Žaidžia šachmatais tiek prie stalo, tiek ir susirašinėjant. Su Vilniaus „Šachmatų–Bridžo klubas" dalyvavo 2008 metų Europos klubų šachmatų čempionate Graikijoje.
Kroatijos kuna
Kroatijos kuna – buvęs (nuo 1994 m. gegužės 30 d. iki 2022 m. gruodžio 31 d.) Kroatijos piniginis vienetas (ISO 4217 kodas: HRK). Kuna išvertus iš kroatų kalbos reiškia kiaunę. Kunos šimtoji dalis yra lipa (kroatiškai liepa). Ant visų kunų banknotų pavaizduoti įvairių Kroatijos veikėjų veidai.
2023 m. sausio 1 d. Kroatija tapo dvidešimtąja euro zonos nare ir kuną šalyje pakeitė euras. Oficialus keitimo kursas, galiojantis nuo 2020 m. liepos 10 d. – 7,53450 HRK = 1 EUR.
Portugalijos Aukso Krantas
Portugalijos Aukso Krantas - Portugalijos kolonija Afrikoje, dabartinės Ganos teritorijoje (jos pakrantėje), egzistavusi nuo 1482 iki 1642 m.
Istorija
1482 m. sausio 21 d. portugalai įkūrė šias gyvenvietes:
1637 m. rugpjūčio 29 d. Nyderlandai okupavo São Jorge da Mina. 1642 m. sausio 9 d. visą koloniją okupavo olandai ir pavadino ją Nyderlandų Aukso Krantu.
Gubernatoriai
Portugalijos gubernatoriai valdę šalį:
Ušu
thumb|Ušu varžybos. thumb|Ušu varžybos. Ušu  – kovos menų sporto šaka; kinų tradicinė asmenybės ugdymo sistema, pagrįsta įvairiais fiziniais pratimais ir kovos veiksmais su įvairiais ginklais ar be jų. Terminas ušu susideda iš dviejų hieroglifų – 武 (U), reiškiančio „kovinis“ arba „karinis“ ir 術 (Šu), kuris verčiamas – „disciplina, mokėjimas, metodas arba menas“.
Yra įvairių ušu plėtotės krypčių. Sporte kultivuojami trys pagrindiniai stiliai: taolu, sanga ir tradicinis ušu. Rungiamasi plikomis rankomis, su trumpaisiais (peiliu, dviašmeniu kardu) ir ilgaisiais (lazda, vėzdu, ietimi) ginklais 8 × 14 m dvikovų aikštelėse. Dažniausiai būna 3 raundai po 2 minutes. Vertinama 10 balų sistema.
FK Aktôbe
Aktobės FK – Kazachijos futbolo klubas iš Aktobės.
Ušu
1990 m. įkurta Tarptautinė ušu federacija, tais pačiais metais surengtas pirmasis Europos čempionatas. 1991 m. įvyko pirmasis pasaulio ušu čempionatas.
FK Aktôbe
Istorija
Klubas įkurtas 1967 m.
Ušu
Rungtys
Tradicinės ušu sporto rungtys:
FK Aktôbe
Istorija
2020 m. gruodžio mėn. vyr. treneriu tapo Aliaksejų Bagą, buvęs „Žalgirio“ strategas.
Ušu
Lietuvoje
2006 m. įkurta Lietuvos ušu federacija.
Vienintelė realiai veikianti ušu organizacija Lietuvoje iki 2013 m. buvo Lietuvos ušu asociacija „Shaolin“. 2013 m. gruodžio 14 d. Lietuvos tradicinio ušu asociacijos „Shaolin“ pastangomis surengtos pirmosios ušu varžybos Lietuvoje – Lietuvos ušu taurė, kuriose dalyvavo atstovai iš penkių klubų. 2014 m. sausio mėn. įkurta Lietuvos sportinio ir tradicinio ušu federacija vienijanti ir atstovaujanti ušu entuziastus Lietuvoje. 2014 m. surengtas pirmasis atviras Lietuvos ušu čempionatas.
Antanas Zabulionis
Antanas Zabulionis (1911 m. gegužės 1 d. Sprakšiuose, Vyžuonų valsčius – 1976 m. liepos 14 d. Kaune) – Lietuvos poetas, muzikantas.
Biografija
Gyvendamas Kaune, dirbo spaustuvėje, dalyvavo Pupų Dėdės koncertinėje veikloje. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo tarnautoju Kaune.
Periodikoje paskelbė eilėraščių vaikams. Išleido rinkinį „Kai paūgėsiu“ (1940 m.).
Teisės licenciatas
Teisės licenciatas (, sutrp. lic. iur.) - akademinis kvalifikacinis teisės srities laipsnis. Pagal studijų lygmenį teisės licenciatas lygiavertis teisės magistro laipsniui. Teisės licenciato laipsnis gali būti suteikiamas tiek pasaulietinės, tiek ir bažnytinės teisės srityse. Religinės (bažnytinės) teisės srityje - kanonų teisės licenciatas (JCL).
Šveicarija
Šveicarijoje teisės licenciatas suteikiamas tik universitetuose, teisės studijos trunka 8-10 semestrų, studijų metų rašomas diplominis darbas ir laikomi baigiamieji egzaminai. Teisės licenciatas Šveicarijoje yra sąlyga tapti advokatu. Bolonijos procesas paskatino dabartinę sistemą pertvarkyti į dvipakopę, įvedant bakalauro ir magistro laipsnius, licenciatą prilyginant magistro laipsniui, suteikiamą po 4,5 metų studijų.
Garbė Jėzui Kristui!
Garbė Jėzui Kristui!  – katalikiškas pasisveikinimas. Atsakymas į pasisveikinimą – „Per amžius! Amen.“ ( arba „Per amžių amžius! Amen.“ (seniau dar – „Ant amžių amžinųjų!“ ir kt.). Dažnai atliepas sakomas ir be žodžio „Amen“. Kiti šio katalikiško pasiveikinimo variantai – „Tebūnie pagarbintas!“ ir kiti.
Šiuo metu toks pasisveikinimas vartojamas (palyginti su ikisovietinės okupacijos metais) gana retai. Dažniausiai – sveikinantis su katalikų dvasininku (kunigu), vienuoliu, oficialioje religinėje aplinkoje, kur religinio pobūdžio pasisveikinimas (ypač religiniuose renginiuose, pvz., šermenyse, laidotuvėse) gali būti laikomas svarbiu, taip pat netiesiogiai siekiant parodyti savo religingumą ir pan.
Laudetur Jesus Christus
Vatikane „Laudetur Jesus Christus“ yra oficialus Vatikano radijo pasisveikinimas.
Vokietijoje „Laudetur Jesus Christus“ žinomesniu tapo, pradėjus rodyti TV serialus kaip Mit Leib und Seele, Pfarrer Braun, Um Himmels Willen ir kitus.
Garbė Kristui!
„Garbė Kristui!“ – tiek žodinis, tiek ir rašytinis ateitininkų pasisveikinimas. Oficialiuose susirašinėjimuose sveikinys dedamas raštų pradžioje, viršuje, arba pačioje pabaigoje, dešinėje pusėje. Pradedant oficialų renginį, atidarant susirinkimą (ir pan.), pirmininkas, vadovas, renginio vedėjas pasveikina susirinkusiuosius. Atsakymas į pasisveikinimą – „Garbė!“.
Jota-
jota (daugelyje kitų kalbų yotta; žymima Y) yra SI sistemos priešdėlis, reiškiantis daugiklį 1024 arba 1 000 000 000 000 000 000 000 000. Tai didžiausias ir vėliausiai (1991 m.) patvirtintas SI sistemos priešdėlis. Prieš patvirtinant priešdėlį jota, daugiklis taip pat buvo žymimas priešdėliu ota (daugelyje kitų kalbų otta).
Virtualusis universitetas
Sąvoka
Dėl vieningo, bendrai priimto apibrėžimo nesutariama :
Taigi, virtualus universitetas - priklausomai nuo konkrečios aukštojo mokslo įstaigos, taikančios įvairius (virtualaus, nuotolinio) mokymo metodus, derinančios įvairius virtualumo lygius. Dažnai sąvokos virtualus universitetas, virtualus universiteto miestelis ir virtualūs kursai yra painiojamos ir šiomis sąvokomis bandoma apibrėžti tuos pačius dalykus, nors iš esmės tai yra visai skirtingi dalykai.
Galima išskirti bendrąsias virtualaus universiteto savybes :
Prielaidos
Vienas iš technologinės pažangos globalizacijos rezultatų yra globalios aukštojo mokslo rinkos sukūrimas. Naudojant studijas per internetą ir kuriantis virtualiems universitetams, švietimas ir kvalifikacija tampa vis labiau prieinamesni globalinei auditorijai. Dabar kvalifikacinius patvirtinimus, baigimo pažymėjimus ir diplomus galima įgyti už realių auditorijų ir tradicinių mokymo įstaigų pasaulio ribų. Į globalinę švietimo rinką sparčiai skverbiasi įvairiausios konkuruojančios institucijos bei bendrovės, kai kurios iš jų - komercinės.
Bendrieji modeliai
IRT plėtra bei vis naujų technologijų atsiradimas daro didelį poveikį virtualaus universiteto koncepcijai. Dėl šios priežasties atsiranda naujų elektroninių universitetų modelių. Švietimo rinkos tyrėjai virtualius universitetus siūlo klasifikuoti pagal institucinę integraciją, organizacinę struktūrą , valdymo struktūrą , ekonominį pagrindą bei inovacinių technologijų panaudojimo lygį.
Europos Komisijos klasifikacija
Europos Komisijos užsakymu buvo atlikta analizė, kuria remiantis buvo išskirti keturi atskiri virtualių universitetų organizavimo modeliai :
Hurst klasifikacija
F. Hurst išskyrė 6 galimus valdymo modelius :
Farrell klasifikacija
Farrell savo darbuose pateikia kitokią klasifikaciją :
Seufert klasifikacija
Sabine Seufert, analizuodama e. mokymosi verslo modelius, pažymi, kad e. mokymas(is) atspindi daugelio sričių bei veiksnių suartėjimą. Jis apima technologinius aspektus, pokyčius visuomenėje bei naująją mokymosi paradigmą. Pasak autorės, e. mokymasis suartina visą švietimo rinką. Kažkada buvusi aiški korporacinio mokymo(si) ir aukštojo mokslo atskirtis vis labiau nyksta, didelės įtakos tam turi nuotolinis mokymasis. Šis suartėjimas lėmė vienodą koledžų, korporacijų universitetų ir privataus sektoriaus švietimo įstaigų konkurencinę rinką.
E. komercijos požiūriu galima išskirti šias tris atskiras kategorijas švietimo ir verslo bendradarbiavimo modelius :
Sabine Seufert verslo modelį nusako kaip produktų, paslaugų ir informacijos srautų sistema, apibrėžiant visus dalyvius ir jų vaidmenis, identifikuojant ir nustatant įvairių suinteresuotų  šalių potencialią naudą bei pajamų šaltinius. Autorė e. mokymosi rinkoje išskiria keturis virtualių universitetų modelius:
Lietuvos tyrėjų klasifikacija
Lietuvos tyrėjai D. Rutkauskienė ir kt. daugiausiai dėmesio skyrė šių tipų virtualiems universitetams :
Kitas tyrinėtojas iš Lietuvos – prof. Aleksandras Targamadzė – išskyrė 3 pagrindinius virtualiųjų universitetų modeliai: centralizuotas, decentralizuotas, pastaruoju metu – tinklini :
Virtualieji universitetai užsienyje
Šiuo metu virtualūs universitetai yra įsteigti įvairiose pasaulio šalyse: Didžiojoje Britanijoje, Lenkijoje, Honkonge, Singapūre, Rusijoje, JAV, Australijoje, Kolumbijoje, Kosta Rikoje, Suomijoje, Izraelyje, Nyderlanduose, Pakistane, Pietų Afrikoje ir kitur. Virtualūs universitetai gerina galimybes naudotis švietimo paslaugomis, tad yra itin reikalingi didelių teritorijos atžvilgiu šalių ir sunkiai prieinamų regionų žmonėms. Tačiau šių universitetų veikla nesiriboja konkrečia šalimi – jau formuojasi pasaulinė e. mokymo(si) paslaugų rinka.
Virtualaus universiteto kūrimas Lietuvoje
Pasaulyje kuriasi ir sparčiai savo veiklą plečia virtualieji universitetai, suteikiantys galimybę joje gauti virtualiojo mokymo(si) paslaugas, taip mažinant gyvenamosios (darbo) vietos bei laiko ribojimų keliamas problemas. Šių universitetų veikla nesiriboja konkrečia šalimi – jau formuojasi pasaulinė e. mokymosi paslaugų rinka. Tačiau ilgą laiką Lietuvoje tokio universiteto nebuvo, nes nebuvo sudarytos universiteto veiklai būtinos prielaidos: pakankamai pralaidūs kompiuterių tinklai, sukurta e. mokymo(si) infrastruktūra, kompiuterinį raštingumą įgiję gyventojai, sukaupta virtuali mokslo ir studijų literatūra, yra virtualaus administravimo priemonės. Bet situacija keičiasi, LVU programoje pažymima, kad Lietuva šiuos reikalavimus tenkina, arba padėtis sparčiai gerėja ir reikalavimai bus patenkinti jau artimiausiu metu. Kiti tyrėjai pažymi, kad „pastaruoju metu intensyviai bandoma integruoti e. mokymo(si) kursus bei mokymo(si) resursus į vieną bendrą virtualią erdvę, kuri būtų prieinama ne tik akademinės bendruomenės, bet ir platesnei visuomenės daliai“. Tokia bendra virtuali erdvė kuriama Lietuvos virtualaus universiteto programos rėmuose.
Lietuvos virtualus universitetas yra kuriamas ir plėtojamas pagal LR Švietimo ir mokslo ministerijos parengtą programą „Lietuvos virtualus universitetas (2007–2012)“, tęsiančią bei išplečiančią ankstesniojoje programoje „Informacinės technologijos mokslui ir studijoms (2001–2006)“ vykdytas veiklas bei į jų įgyvendinimą įtraukia naujas institucijas. Programa sudaro sąlygas virtualiam universitetui Lietuvoje įsikurti. Preliminariais vertinimais, programai įgyvendinti minėtu laikotarpiu iš valstybės biudžeto reikėtų 110 mln. litų.
Vytautas Gipiškis
Biografija
Gimė Telšių gimnazijos direktoriaus Prano Gipiškio ir Angelės Galvydytės šeimoje. 1959 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1971 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
1958–1966 m. dirbo Samališkės bandymų stotyje, 1967–1992 m. – Žemdirbystės instituto Vėžaičių filiale, 1970–1978 m. Žolių ūkio sektoriaus, 1979–1992 m. Nemuno užliejamųjų pievų sektoriaus Šilutėje vedėjas. 1993–2000 m. Žemdirbystės instituto Žolininkystės skyriaus Nemuno pievų sektoriaus vedėjas.
Mokslinio darbo kryptys: ganyklų įrengimas jauriniuose dirvožemiuose, Nemuno žemupio užliejamųjų pievų gerinimas ir naudojimas.
Gomelio sritis
Geografija
Vyrauja lygumų reljefai. Vakarinė dalis patenka į Polesės regioną. Aukščiausia vieta – 206 m. Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Vidutinė sausio temperatūra -6 °C, liepos 18 °C. Metinis kritulių kiekis ~650 mm. Svarbiausia upė – Dniepras (su intakais: Pripete, Sožu, Berezina). Daug ežerų. Bene trečdalis srities teritorijos užpelkėjusi. Trečdalį Gomelio srities ploto užima miškai (pušų, beržų, alksnių, ąžuolų).
Srities pietuose, Ukrainos pasienyje, 1988 m. įkurtas Polesės valstybinis radiacinis ekologinis draustinis.
Demografija
Srityje gyvena 1,440 mln. gyventojų (2009 m. duomenys). Tai sudaro 15,4 % šalies gyventojų skaičiaus.
Administracinis suskirstymas
thumb|right|240px|Gomelis
Gomelio srityje yra 21 rajonas:
Ekonimika
thumb|right|240px|Pripetė Mozyriuje
Medienos apdirbimo, mašinų, chemijos, maisto, lengvoji, stiklo pramonė. Durpių, naftos gavyba. Vasilevičių ŠE. Gyvulininkystė. Gūdinių kultūrų (kviečių, rugių, miežių), linų, bulvių, daržovių auginimas.
Morongas
Morongas – miestas Varmijos Mozūruose (šiaurės Lenkija), 44 km į pietryčius nuo Olštyno. 14,5 tūkst. gyventojų (2006).
Istorija
Įkurtas 1302 m. Iki 1945 m. priklausė Rytų Prūsijai, buvo Morungeno apskrities centras.
Metilas (Škotija)
Metilas – miestas Škotijoje, rytiniame Faife, greta Bakheiveno, prie Liveno upės. Uostas. Yra uždaryta elektrinė, varoma anglies kuru.
Rudausiai (Akmenė)
Rudausiai – kaimas rytinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, 7 km į pietvakarius nuo Kruopių, prie kelio.
Lepšiai (Šiauliai)
Lepšiai – Šiaulių miesto rytinės dalies rajonas, 3 km nuo miesto centro, prie kelio į Radviliškį ir pakeliui į Salduvės kalną.
Geografija
Ribojasi šiaurėje su Salduvės parku, rytuose su Aleksandrija, pietuose su Zokniais, vakaruose su Šimše. Rajonas kalvotas, šiaurinėje pusėje buvusios pelkės. Kalvose trykšta keliolika šaltinių, kurių vandenys suformuoja Švedės upelio aukštupį.
Istorija
Rajono teritorijoje žmonių gyventa jau VIII–IX a. Tai rodo senkapio, kurį tyrinėjo archeologas Balys Tarvydas radiniai, dabar saugomi Aušros muziejuje.
Dabartinė gyvenvietė pradėta formuoti 1832 m., kai grafas Nikolajus Zubovas, nusipirkęs kaimo dalį, joje pradėjo statyti Aleksandrijos dvarą. Visi į dvaro teritoriją patekę valstiečių ūkiai buvo nugriauti, jiems pastatyti namai arčiau Šiaulių.
Sraigvabaliai
Sraigvabaliai (Drilidae) – vabalų (Coleoptera) šeima. Patinų kūnas minkštas, antenos šukiškos ir atokiau viena nuo kitos, išaugusios prieš akis. Patelės besparnės, panašios į lervas, išskiria stiprų puvėsių kvapą, kuriuo vilioja patinus.
Lepšiai (Šiauliai)
Istorija
Po 1996 m., suteikus sklypus buvusiems žemės savininkams gyvenvietė pradėjo plėstis. Tačiau jos plėtra ribota, nes beveik visa ji patenka į vandenvietės apsaugos zoną.
Sraigvabaliai
Lervos grobuoniškos, minta sraigėmis ir vystosi jų kiautuose.