cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žiupos šaltiniai
Istorija
Iš Žiupos mineralinių versmių vandens bandyta išgauti druską. XVIII a. pradžioje karaliaus Augusto II nurodymu Stakliškių seniūnijos seniūnas L. Pociejus čia pastatydino viryklą ir pabandė garinimu gauti valgomosios druskos koncentratą. Tačiau dėl nedidelės vandens mineralizacijos (1-1,5 g/l) reikėjo daug kuro, todėl druskos gavyba ekonomiškai nepasiteisino. Bet šiuo eksperimentu nebuvo apsiribota, tarpais vis dar būdavo bandoma gauti druskos.
Pirmieji Žiupos šaltinių vandens tyrimai atlikti 1787 m. Radus apie 1/200 dalį valgomosios druskos 1–am l versmių vandens, js buvo rekomenduotas gydymui. Žiupos mineralinių versmių tyrimo duomenys buvo skelbti įvairiuose leidiniuose, o prof. Stanislovas Bonifacas Jundzilas Stakliškių versmių tyrinėjimus apibendrino ir išleido mokslinį darbą lenkų kalba „O zrodlach slonych i soli Stoklizskiej“ („Apie Stakliškių versmes ir druską“, 1792).
Netrukus Vilniaus generalgubernatorius davė Stakliškių valstybinio dvaro valdytojui Songailai leidimą statyti balneologinę gydyklą. Versmių rajone buvo paskirtas valakas (apie 24 ha) žemės tarp Gojaus miško ir Obelties upelio. Žiupoje pradėta sparčiai statyti maudyklą su vandens šildymo įrenginiu, pastatą, vadintą kurhauzu, ligoniams apsistoti bei arklidę su pastoge karietoms. Taip pat pastatyta kitų būtinų pastatų, iškastas mineralinio vandens kaptažo baseinas, jo šlaitai sutvirtinti ąžuoliniais tašais. Į sieringąjį šaltinį buvo įstatytas medinis vamzdis, sujungtas su loviu, nukreiptu į vandens surinkimo baseiną. Baseine kiek apšilęs vanduo buvo leidžiamas į vario vamzdyną, įmūrytą krosnyje, ir pašildomas iki norimos temperatūros. Taip per 2-3 metus buvo pastatytas visas Stakliškių mineralinio vandens gydyklos kompleksas, nors ir medinis, bet tais laikais visiškai patenkinamas. Savo sėkmingą veiklą jis pradėjo 1846 m. Pirmaisiais metais gydėsi 20 ligonių, 1851 m. – per 60, vėliau pacientams ėmė stigti vietos, jie buvo apgyvendinami miestelyje. Pasak anų laikų spaudos, kad Stakliškių kurorte buvo išgydoma nuo reumato, egzemos, paralyžiaus, rachito, ginekologinių ir nervų ligų. Stakliškėse gydėsi ligoniai ne tik iš Lietuvos, bet ir iš Baltarusijos, Lenkijos ir dar tolimesnių vietų, nors šiai gydyklai ir stigo kurortams įprastos parkų su linksmybėmis aplinkos (tuo metu jau veikė Druskininkai).
Gydyklą buvo rengiamasi išplėsti, bet 1857 m. vasarą kilęs gaisras ją nusiaubė. Ligoniai nenoriai apleido Stakliškes. Po poros metų poetas Vladislovas Sirokomlė čia lankydamasis ligonių neberado. Jis vėliau rašė: „Taip greitai pagarsėjęs Stakliškių mineralinio vandens gydyklų vardas neleistinai užmirštamas, tik versmė dar rodo gyvybę, pro užnašų plutą kartkartėmis tarsi pravirksta sūriomis ašaromis“. Gydyklos aprašomos jo knygoje „Iškylos iš Vilniaus po Lietuvą“. Kurortui sudegus, imtasi tokį statydinti Birštone, kuris vėliau nurungė Stakliškes.
Geologija
Kristalinis granito pamatas Stakliškių apylinkėse tesiekia apie 750 m, o kai kur ir dar aukščiau. Viršutinio permo sistemos jūrinės-lagūninės kilmės dolomitas ir klintis su anhidrito tarpsluoksniais bendro 14-35 m storio siejama su vandenų mineralizacija. Viršutinio permo sulfatinės uolienos nulemia vandens mineralizaciją. Ji nedidelė – 2,9-4,2 g/l ištirpusių kalcio-natrio druskų. Toks mineralinis vanduo Stakliškių apylinkėse formuojasi 288-295 m gylyje. Be šio, esama kur kas didesnės mineralizacijos magnio-kalcio-natrio tipo mineralinio vandens, kuriame ištirpusių druskų net 8,3-12 g/l. Šis stipriai mineralizuotas vanduo aptinkamas 295-355 m gylyje žemiau jūros lygio ir yra susijęs su silūro sistemos uolienomis. Stakliškių gręžinyje nustatytas vandens debitas apie 100 m3 per parą. Šį vandenį, atskiestą gėlu vandeniu ir atitinkamai apdorotą, buvo numatyta pilstyti į butelius ir vartoti gėrimui kaip naudingą žmogaus sveikatai.
Ghost in the Shell: Stand Alone Complex Solid State Society
Ghost in the Shell: Stand Alone Complex Solid State Society – OVA, anime serialo „Ghost in the Shell: Stand Alone Complex“ tęsinys, sukurtas Masamunės Širo manga „Ghost in the Shell“ motyvais. Kūrinį sukūrė studija „Production I.G“, režisavo – Kendžis Kamijama.
Filmo veiksmas vyksta prabėgus porai metų po įvykių seriale „Ghost in the Shell: S.A.C. 2nd GIG“.
Siužetas
Motoko Kusanagi paliko Public Security Bureau (PSB) 9 skyrių dėl nesutarimų dėl tolimesnės skyriaus, išaugusio iki 20-ies Togusos vadovaujamų agentų komandos, veiklos ir plėtros. Keletas skyriaus agentų susiduria su keistomis bylomis, kurios priveda prie įtariamojo, įmantraus hakerio pravarde Lėlininkas.
Tyrimo eigoje Batou ir Motoko keliai susikerta. Ji perspėja jį, kad jeigu jis prisikapstys prie Solid State visuomenės (institucijos, užtikrinančios valstybės stabilumą), jis mirs, lygiai taip, kaip aukos jų tiriamose bylose. Kaip vėliau paaiškėja, ši visuomenė buvo sukurta senyvų pasiturinčių asmenų tikslams. Jos paskirtis – palaikyti jų gyvybę iki tol, kol jie mirs natūralia mirtimi. Sistema taip pat prievarta grobdavo vaikus iš remtinų šeimų, surasdama šiems vaikams gyvenimo prasmę pervesdama jiems šių senyvų asmenų turtus po jų mirties. O už viso šito slypi Lėlininkas.
Milašiūnai (Kėdainiai)
Milašiūnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Pernaravos.
Istorija
XX a. pr. buvo Milašiūnų okolica Ariogalos valsčiuje. Žemes valdė Daugėlavičiai, Urnėžiai, Čulickiai. XX a. tarpukariu greta kaimo buvo Milašūnų malūnas (9 gyv. 1923 m.).
Santarvė (Londonas)
Santarvė – Didžiosios Britanijos lietuvių tautiškas žurnalas, ėjęs 1953–1958 m. Londone.
Istorija
Leido lietuvių „Santarvės“ organizacija. Išėjo 42 numeriai.
Redaktorius Fabijonas Neveravičius.
Čarujų kalbos
Čarujų kalbos (Charruan) – išnykusi indėnų kalbų šeima, kurios kalbos buvo vartojamos Pietų Amerikos pietryčiuose, La Platos baseine: Urugvajuje, rytų Argentinoje (Tarpupyje, pampų pakraščiuose) ir Brazilijoje (Pietų Rio Grandės pietinėje dalyje).
Šiomis kalbomis iki XX a. kalbėjo čarujai ir jiems giminingos tautos, bet vėliau buvo asimiliuotos ispanakalbių bei gvaranių. Morisas Svodišas bandė sieti čarujų kalbas su matakų-gvajkurų ir maskojanų kalbomis.
Kalbos
Žinomos 4 čarujų kalbos:
Be šių kalbų čarujų kalboms dar galimai priklausė visas būrys kalbų, vartotų toje pačioje erdvėje:
Žodynas
Negausių žinomų čarujų kalbų žodžių palyginimas:
Grimzeliai
Grimzeliai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Lupikų.
Kuraborė
Kuraborė – ceremoninis Australijos aborigenų susirinkimas.
Koraborės metu aborigenai bendrauja su Sapnų Metu šokiu, muzika ir apranga. Daugelis ceremonijų laikomos šventomis ir nepriklausantys bendruomenei žmonės negali jose dalyvauti ar jų stebėti.
Zigmantas Viktoras Morkūnas
Zigmantas Viktoras Morkūnas (1938 m. birželio 30 d. Širvintų kaimas, Širvintų valsčius – 1995 m. birželio 15 d. Vilnius) – Lietuvos sociologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.
Biografija
Žmona Jūratė Morkūnienė. 1963 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1971 m. universitete apgynė disertaciją „Visuomenės procesų mokslinio valdymo metodologinės problemos socializmo sąlygomis“, visuomenės mokslų kandidatas. 1989 m. Filosofijos, sociologijos ir teisės institute apgynė disertaciją „Darbo kolektyvo socialinės raidos strateginio valdymo metodologija“, filosofijos mokslų daktaras.
1991 m. Mokslinės vadybos draugijos (įkurta 1938 m., atkurta 1989 m.) pirmininkas.
Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: sociologijos metodologija, fundamentinio mokslo transformavimas į socialines technologijas, socialinių procesų strateginis prognozavimas ir valdymas, socialinės raidos strategija, gyvenimo kokybės sociologija, socialinė statistika. Paskelbė daugiau kaip 140 mokslinių straipsnių.
Budi Mikolaika
Budi Mikolaika  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
PS TIRA
Namų rungtynes žaidžia „Sultan Agung“ stadione.
Istorija
Klubas įkurtas 2015 m. Tuo metu vadinosi PS TNI. 2017 m. žaidė elito divizione ir užėmė 12 vietą tarp 18 dalyvių.
TIRA-Persikabo 2020 m. persivadino ir tapo Persikabo 1973, tačiau oficialiai ir toliau vadinosi senuoju pavadinimu, nes reikėjo Indonezijos Futbolo federacijos leidimo.
Sezonai
Šaltinis:
Antifonas
Antifonas (480 m. pr. m. e. Atėnuose – 411 m. pr. m. e. ten pat) – senovės graikų oratorius, matematikas, filosofas sofistas.
Matiškiemiai
Matiškiemiai arba Sovchoznojė (, nuo 1937 m. Gestütsvorwerk Mattischkehmen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Iljušino kaimo gyvenvietės kaimas.
Antifonas
Yra išlikę daug jo pasakytų kalbų. Antifonas taip pat parašė nemažai filosofinių veikalų („Apie tiesą“, „Apie santarvę“, „Valstybės veikėjas“, „Sapnų išaiškinimas“), kurių iki mūsų dienų išliko tik fragmentai. Veikale „Apie tiesą“ palaikė Parmenido požiūrį, kad egzistuojanti vienintelė tikrovė, o regimasis daiktų pasaulis nesąs tikras. Remdamasis paradoksais tas pačias idėjas palaikė ir Zenonas Elėjietis. Veikale „Apie santarvę“ ginama valdžia kaip saugumo garantas nuo anarchijos, rekomenduojami savęs ribojimo principai tiek bendruomenei, tiek atskiram asmeniui.
Matiškiemiai
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. Kaimas žinomas nuo 1580 m. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. Nuo 1725 m. priklausė Žirgupėnų parapijai. 1929 m. prijungti Mažieji Trakėnai, kaimas vadintas jų vardu. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Čkalovo apylinkės kaimas.
Antifonas
Antifonas bandė išspręsti skritulio kvadratūros problemą ir taip prisidėjo prie matematikos vystymo. Jis pasiūlė priartėjimo metodą, kuomet įbrėžtojo daugiakampio kraštinės dvigubinamos tol, kol skirtumas tampa nežymus. Šį metodą vėliau išplėtojo Eudoksas.
Antifonas buvo nubaustas mirtimi po to, kai žlugo antidemokratinis sukilimas, kuriame jis dalyvavo.
Česapikas
Česapikas  – nepriklausomas miestas JAV, Virdžinijos valstijos pietryčiuose, į pietus nuo Norfolko. Priklauso Norfolko–Virdžinija Bičo aglomeracijai. Gyventojų 222 tūkst. (2010 m. duomenys).
Įsikūręs prie Elizabetės upės, netoli Česapiko įlankos. Eksportuojama nafta, vystomos plieno konstrukcijų, cemento gamybos, medienos apdirbimo pramonės šakos. Šiaurinė Great Dismal Swamp pelkyno dalis plyti Česapiko miesto teritorijoje. Šalimais įsikūrę Norfolko, Portsmuto miestai.
Istorija
Česapiko miestas suformuotas 1963 m. politinės konsolidacijos sąlygomis susijungus Pietų Norfolko (įkurtas 1919 m.) miestui ir buvusiai Norfolko apygardai, gyvavusiai nuo 1691 m. Vienas iš būdų pasienio ribų su kaimyniniais miestais stabilizavimui buvo apygardos tapimas nepriklausomu miestu, kadangi miestai negalėjo aneksuoti viens kito teritorijos.
Kunlunas
Kunlunas  – vienas didžiausių pasaulio kalnynų, išsidėstęs Centrinėje Azijoje, Kinijos vakaruose ir Tibete.
Geografija
Kalnynas driekiasi iš vakarų į rytus 2700 km, nuo Pamyro iki Sino Tibeto kalnų. Kalnų grandinės plotis svyruoja nuo 150 km vakaruose iki 600 km rytuose, aukštis siekia iki 7723 m (Ulugmuztago k.), šiauriniai šlaitai leidžiasi į Tarimo dubumą, Takla Makano dykumą, Alašano dykumą, pietiniai – pereina į Tibeto kalnyną. Svarbiausi Kunluno kalnagūbriai: Kašgaro, Rusų, Altintagas, Arkatagas, Bajan Chara Ula, Nanšanas, Bokalyktagas ir kt.
thumb|left|240px|Kunlunas [[Činghai provincijoje]]
Kunlunas susidarė paleozojaus eroje, alpinės kalnodaros būdu. Jį sudaro granitas ir metamorfinės uolienos. Kalnynui būdingi aukšti, mažai raižyti kalnai stačiais šiauriniais ir nuožulniais pietiniais šlaitais. Klimatas sausas, kontinentinis. Aukštikalnėse sausio mėnesį temperatūra nukrinta iki -35 °C, liepą pasiekia +10 °C. Per metus šiame kalnyne iškrinta nuo 50 mm kritulių vakaruose, iki 500 mm – rytuose. Apie 11,6 tūkst. km² Kunluno kalnyno ploto užima ledynai, jame tekančios upės trumpos, nevandeningos. Rytuose, Nanšane, yra Kukunoro ežeras. Kunlune vyrauja kalnų dykumos ir stepės, šiauriniuose šlaituose – nedideli miškų ir pievų plotai. Pagrindinė žemės ūkio šaka – gyvulininkystė. Iki 3600 m aukščio vystoma oazinė žemdirbystė (kviečiai, rugiai).
Mitologija
Kalnynui dabartinį pavadinimą davė kinai pagal legendinį kalną senojoje mitologijoje, kuris nebūtinai sutapo su Kunluno kalnynu.
Pasak mitologijos šaltinių, Kunlunas stūksojo labai toli vakaruose ir buvo siejamas su stebuklinga vieta, nemirtingųjų buveine arba rojumi. Jis buvo priešpriešinamas rytuose stūksojusiam šventajam Tai kalnui ar Rytų jūroje plaukiojusiai Penglai salai. Nuo senovės Kunlunas buvo siejamas su deivės motinos Sivangmu buveine. Įsigalint daoizmui, ši deivė tapo nemirtingumo vaistų globėja.
Vėlesniais laikais atsirado mitai, kad Kunlune savo rezidenciją turi Huangdi.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2006–2007 m.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2006–2007 m.
Vokšelis
Vokšelis arba Vaukštelis – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 2,5 km į pietvakarius nuo Magūnų. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,5 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 117,1 m. Krantai aukšti, tik rytinis ir dalis pietinio krantų žemesni, pelkėti. Iš pietų prieina Balingrado miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, auga krūmynai. Pietvakariuose išteka upelis link Neries upės.
Šiaurinėje ežero pakrantėje įsikūręs Čerėnų kaimas.
Pabradės rajonas
Pabradės rajonas buvo Lietuvos rytuose 1950–1959 m., į šiaurės rytus nuo Vilniaus. Centras – Pabradė.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Švenčionių apskrities 20 apylinkių ir Vilniaus apskrities 3 apylinkių. Iki 1953 m. rajonas priklausė Vilniaus sričiai. 1959 m. gruodžio 7 d. panaikintas:
Liturgija
Liturgija (iš gr. λειτουργια leitourgia) – viešoji tarnyba iš λειτος leitos – viešas iš λαος laos – tauta ir εργον érgon kūrinys, tarnyba) – iš anksto nustatyta ritualinių veiksmų visuma, būdinga kiekvienai religinei bendruomenei.
Jos reikšmė yra dvejopa: liturgija reiškia tarnystę Dievui ir Dievo tarnystę, pagalbą. Liturgija apima žodinę formą, giesmes, gestus, veiksmus, judėjimą, eiseną, liturginių reikmenų naudojimą.
Tikima, kad nuolat kartojant tokius pat veiksmus reguliariai sustiprinamas maldos poveikis.
Liturginiai indai: Patena – lėkštelė, skirta ostijoms. Ampulės – ąsotėliai vynui ir vandeniui. Komuninė – sudedamos ostijos.
Pagrindinės liturginės spalvos ir jų naudojimas: Žalia – eiliniam laikui; Violetinė – reiškia atgailą, laukimą, naudojama per Adventą ir Gavėnią; Balta arba geltona/auksinė – iškilmių laikui, naudojama per Kalėdas ir Velykas; Raudona – naudojama kankinių arba Šv. Dvasios Mišioms. Du kartus per metus gali būti rožinė spalva
Jurgis Megas Komninas
Jurgis Megas Komninas (, Geōrgios Megas Komnēnos, g. 1255 m. Trapezundas – m. po 1284 m.) – Komninų dinastijos šeštasis Trapezundo imperatorius, valdė 1266 – 1280 m.
Jurgis buvo Trapezundo imperatoriaus Manuilo I ir jo trečiosios žmonos Irenos Syrikainos sūnus.
1266 m. pakeitęs soste savo brolį, Jurgis šalyje vedė anti aristokratinę politiką. Be to, jis sudarė sąjungą su Karoliu I Anžu ir bažnytinės unijos priešininkais Bizantijoje prieš Bizantijos imperatorių Mykolą VIII Paleologą. Atsisakė suteikti karinę pagalbą mongolų Ilchanatui Persijoje Abaka-chanui kovoje su Egipto mamliukais. Dėl to 1280 m. Jurgis neteko imperatoriaus sosto ir mongolų buvo pasodintas į kalėjimą. Jo vietą užėmė jauniausias jo brolis Jonas II Megas Komninas.
1282 m. po Abako mirties Jugis atgavo laisvę. 1284 m. pabandė susigrąžinti sostą jėga, bet jo surinkti būriai buvo sumušti. Jurgis sugebėjo pabėgti į kalnus, bet ten pakliuvo priešams į rankas ir tolesnis jo likimas nežinomas.
Tasmanijos aborigenai
thumb|250px|right|Paskutiniai keturi Tasmanijos aborigenai apie [[1860 m. Truganini (paskutinė mirusi Tasmanijos aborigenė 1876 m. nuotraukoje sėdi dešinėje)]] Tasmanijos aborigenai, Tasmanai (Australijos aborigenų kalba lutrawita or trouwunna) − Tasmanijos salos aborigenai, išnykę, kai saloje apsigyveno europiečiai.
XIX a. pradžioje Tasmanijos aborigenų buvo apie kelis tūkstančius. Tačiau jau 1876 m. mirė paskutinė jų − Truganini (Truganini). Tasmanijos aborigenai kalbėjo tasmanų kalbomis.
Pagal ūkinį ir kultūrinį lygį XIX a. tai buvo viena labiausiai atsilikusių pasaulio etninių grupių.
Nuorodos
Tasmanijos aborigenai
Vakarų provincija
Vakarų provincija gali reikšti administracinius vienetus šiose šalyse:
Vakarų provincija (Zambija)
thumb|right|250px|Vakarų provincijos apskritys Vakarų provincija  – provincija vakarų-pietvakarių Zambijoje, ribojasi su Namibija ir Angola. Administracinis centras – Mongu.
Geografija
Provincijoje būdingos lygumos, centrine dalimi prateka Zambezės upė, sudarydama plačią šlapynę – Barocės salpą. Kitos svarbios upės yra Lungvebungu ir Kapombas. Zambezės upėje yra susidaręs Ngonjės krioklys. Pietinėje dalyje būdingas pusdykumių kraštovaizdis, su sezoniškai užsipildančiomis šlapynėmis, balomis ir upėmis. Įsteigti Liuvos lygumos ir Sioma Ngvezio nacionaliniai parkai.
Svarbiausi miestai: Mongu, Sešekė, Kaoma, Senanga.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 16 apskričių:
Balstogės Čarnos Šventosios Šeimos parapija
Balstogės Čarnos Šventosios Šeimos parapija - parapija įkurta 1974 metais. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Vasilkuvo dekanatui.
Lukas Veržbickas
Lukas Veržbickas (Lukas Verzbicas) (g. 1993 m. sausio 6 d. Kaune) – JAV lengvaatletis, triatlonininkas.
Biografija
2002 m. kartu su motina buvusia Lietuvos 3 km distancijos rekordininke Rasa Veržbickiene ir patėviu bėgimo treneriu Romu Bartuliu išvyko gyventi į JAV, kur apsigyveno Orland Park mieste Ilinojuje. Mokydamasis mokykloje 2009 m. tapo JAV moksleivių kroso čempionu. 2010, 2011 m. skirtas prestižiškiausias JAV bėgikų apdovanojimas – „National Gatorade Runner of the Year“ prizas. Jam priklauso JAV moksleivių čempionatų 2 mylių rekordas 8:29.46. 2011 m. pasaulio triatlono jaunimo čempionate atstovaudamas JAV komandai laimėjo auksą. 2012 m. liepos mėnesį treniruotės metu su dviračiu pateko į avariją ir susilaužė stuburą ir buvo dalinai paralyžuotas, tačiau po reabilitacijos 2013 m. vėl pradėjo sportuoti.
Ilgapelekis bricinas
Ilgapelekis bricinas (Brycinus longipinnis) – afrikinių tetrų (Alestidae) šeimos žuvis.
Kūnas iki 13 cm ilgio, sidabrinės spalvos, su išilgai kūno nevienodo ilgio juodomis juostomis. Subrendusių patinų nugarinis pelekas pailgėjęs. Tai dažniausiai akvariumuose laikoma šios genties rūšis. Akvariumas erdvus, sandariai uždengtas, turintis pakankamai vietos plaukiojimui. Tinkamiausias minkštas arba vidutinio kietumo rūgštokas, arba kiek šarmingas vanduo. Temperatūros ribos 22-26 laipsniai. Ikrai paskleidžiami tarp augalų. Mailius išsirita per šešias dienas.
Paplitęs tropinės Afrikos vakarinėje dalyje.
Santjago del Estero-La Bandos aglomeracija
Santjago del Estero – La Bandos aglomeracija (isp. Santiago del Estero – La Banda) – miestų aglomeracija Argentinoje, Santjago del Estero provincijos vakaruose, abipus Dulsės upės. Dažnai vadinama tiesiog Didžiuoju Santjago del Esteru. Iš viso aglomeracijoje gyvena 328,0 tūkst. gyventojų.
Sudaro:
Varkuva
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1939 m. prijungti Varkavėliai 1947–2008 m. Kalinovkos apylinkės teritorija.
Adomas Kazanovskis
Adomas Kazanovskis (1599 m. - 1649 m. gruodžio 25 d.) – nuo 1634 m. didysis karūnos pakamaris, nuo 1643 m. didysis karūnos stalininkas, 1643-1649 m. Lenkijos dvaro maršalka, Barysavo, Bielsko, Naujojo Targo, Soleco, Kozenicės ir Varkos seniūnas. Nuo 1640 m. Veličkos druskininkas.
Biografija
Vaikystėje kartu su broliu Stanislavu augo vienoje aplinkoje kartu su būsimu karaliumi Vladislovu Vaza. Kai 1632 m. Vladislovas Vaza tapo karliumi, Adomui Kazanovskiui suteikė daug privilegijų ir dovanų. Ganėtinai greitai buvo paskirtas karaliaus pastalininkiu, o vėliau ir stalininku.
Daugliui to meto amžininkų Adomas Kazanovskis atrodė labai nemalonus žmogus, siekiantis prisigrobti kuo daugiau turtų ir skleisti intrigas. Kartą kai baigėsi visi karaliaus pinigai, šis jam paskolino daug pinigų sakydamas Mano didenybe, aš negaliu tapti vargšu būdamas šalia jūsų, bet aš nebūsiu turtingu neturėdamas jūsų šalia. Tokia draugystė suteikė jam didelę galią ATR valdyme. Nors jam nerūpėjo užsienio politika, bet jis labai mėgo klausytis ką kiti žmonės kalba apie karalių, vėliau viską papasakodamas karaliui. Žinodamas daug paslapčių jis kurdavo įvairiausias intrigas. 1632 m. iš karaliaus gavo žemės Varšuvos apylinkėse, kur pradėjo Varšuvos Kazanovskių rūmų statybas, kurie tuo metu buvo patys prabangiausi visoje ATR. Po jo mirties vienas jo amžininkas rašytojas rašė: Niekada dar ši šalis nematė tiek turto sukaupto vieno žmogaus rankose. Toks pinigų švaistymas labai nepatiko ATR seimui, bet tai neturėjo jokios įtakos, nes Kazanovskis buvo didelis karaliaus draugas. 1633 m. vedė Elžbietą Sluščanką (1619-1671). Finansavo karmelitų vienuolyno statybas Bielsko mieste, o 1641 m. ir bažnyčios statybas.
Jo įtaka sumažėjo kai karalius vedė Habsburgietę Sesiliją Renatą. Su šia moterimi Kazanovskis tapo dideliais priešais. Mirė 1649 m., palaidotas Varšuvos Šv. Jono Krikštytojo arkikatedroje bazilikoje. Vaikų neturėjo.
Mašnelis
Mašnelis tai:
ASEAN
ASEAN (pilnas pavadinimas:, ) – Pietryčių Azijos valstybių tarptautinė organizacija, įkurta 1967 m. rugpjūčio 8 d., pasirašius ASEAN deklaraciją. Tai politinis, ekonominis ir kultūrinis šių šalių susivienijimas, siekiantis glaudesnio valstybių bendradarbiavimo ir turintis viziją iki 2020 metų sukurti regioninę bendriją su laisvu prekių, paslaugų, investicijų ir darbo jėgos judėjimu.
ASEAN vadovauja generalinis sekretorius (nuo 2018 m. – Lim Jock Hoi), organizacijos būstinė įsikūrusi Džakartoje.
Priešistorė
thumb|265px|ASEAN būstinė Džakartoje. Prieš įkuriant ASEAN 1967 m., buvo bandymai suvienyti regioną 1961 m. įsteigiant Pietryčių Azijos asociaciją (Association of Southeast Asia, ASA), kuriai priklausė Malajos Federacija, Filipinai ir Tailandas, bei 1963 m. Malajų Federacijai, Filipinams ir Indonezijai susivienijus į MAPHILINDO (pavadinimas susideda iš pirmųjų valstybių pavadinimų raidžių). 1963 m. Malaizijai paskelbus nepriklausomybę ir regione tvyrant nesutarimams (ypač dėl teritorinių nesutarimų tarp Malaizijos ir Indonezijos bei Malaizijos ir Filipinų), buvo matoma būtinybė steigti platesnės aprėpties organizaciją. Ši idėja įgyvendinta 1967 m. įkuriant ASEAN. Tiek ASA, tiek MAPHILINDO tais pačiais metais nutraukė savo veiklą ir ASEAN tapo pagrindine regioną vienijančia organizacija.
Plėtra
Įkuriančios šalys iš pat pradžių pakvietė kitas Pietryčių Azijos valstybes jungtis prie naujos organizacijos, taip iškeldamos siekį apjungti visą regioną. Šio tikslo įgyvendinimas sekėsi sunkiai dėl neramios situacijos regione: Vietnamo karo, Raudonųjų khmerų valdymo Kambodžoje, nestabilumo Laose, besitęsiančio kolonializmo ir kt. Pirmąja nauja nare tapo Brunėjus, prisijungęs 1984 m., beveik iš karto po nepriklausomybės paskelbimo. Likusios keturios šalys narystę įgavo po Šaltojo karo pabaigos: 1995 m. – Vietnamas, 1997 m. – Laosas ir Mianmaras, 1999 m. – Kambodža. ASEAN plėtrai padėjo tai, kad organizacija nekelia aukštų reikalavimų: reikalauja išreikšti sutikimą su ASEAN tikslais ir veiklos principais bei iki tol priimtais susitarimais.
Pasibaigus Šaltojo karo įtampoms, ASEAN pradėjo kelti ambicingesnius tikslus ir tarp bendradarbiavimo sričių įtraukė naujas sritis: nelegalios migracijos kontrolės, kovos su terorizmu, aplinkosaugos, energetinio saugumo ir kitus klausimus. 1992 m. buvo inicijuota ASEAN laisvosios prekybos zona (AFTA), o 2003 m. – ASEAN ekonominė bendrija (AEC). ASEAN taip pat pasirašė laisvosios prekybos sutartis su organizacijai nepriklausančiomis valstybėmis.
Nuo 1993 m. ASEAN aktyviai įsitraukusi į platesnio regioninio bendradarbiavimo plėtojimą: nuo 1994 m. veikia ASEAN regioninis forumas, kuriame be ASEAN narių dalyvauja dar 17 kitų valstybių; 1997 m. inicijuota ASEAN Plus Three grupė, kur „plius trys“ reiškia Kiniją, Pietų Korėją ir Japoniją; nuo 2005 m. pradėti Rytų Azijos viršūnių susitikimo susitikimai.
Narės
thumb|350px|ASEAN Plus Three susitikimas. ASEAN priklauso 10 Pietryčių Azijos valstybių:
2006 m. norą tapti organizacijos nariu oficialiai išreiškė 25px Rytų Timoras.
Struktūra
thumb|250px|ASEAN vėliava iškelta Tailando ambasados [[Helsinkis|Helsinkyje.]] ASEAN veiklą koordinuoja sekretoriatas, kuris buvo įsteigtas 1981 m. Džakartoje. Jam vadovauja vis iš kitos valstybės narės renkamas generalinis sekretorius, kurio kadencija trunka 5 metus. Iki 2018 m. ASEAN šias pareigas užėmė 14 skirtingų asmenų:
Pagrindinis valdomasis organas yra ASEAN viršūnių susirinkimas, vykstantis vis kitoje valstybėje narėje. Susirinkimai ilga laiką buvo nereguliarūs, bet pastaruoju metu vyksta dukart per metus. Be jų kasmet vyksta dešimtys žemesnio lygio susitikimų, kuriuose aptariamos specifinės bendradarbiavimo sritys.
Iki 2018 m. įvyko 33 ASEAN viršūnių susirinkimai:
Veikla
Glaudesniam ASEAN šalių bendradarbiavimui neretai trukdo skirtinga valstybių ekonominė, socialinė, kultūrinė padėtis, o taip pat istorinės patirtys ir dėl jų išlikusios įtampos, ginčytinos teritorijos. Pavyzdžiui, ekonominė atskirtis tarp turtingiausios ir skurdžiausios ASEAN valstybės (Singapūro ir Kambodžos) viršija 50 kartų; politinės santvarkos spektras yra nuo demokratijos (Indonezija, Filipinai) iki vienpartinės diktatūros (Vietnamas); vyraujanti religija Malaizijoje ir Indonezijoje yra islamas, Mianmare – budizmas, Filipinuose – krikščionybė; ir kita.
Jūratė Morkūnienė
Jūratė Morkūnienė (g. 1941 m. birželio 6 d. Šiauliai) – Lietuvos filosofė, humanitarinių mokslų daktarė.
Išpažintis
thumb|[[Giuseppe Moltini|Džiuzepės Moltinio paveikslas „Išpažintis“]] thumb|Išpažintis bazilikoje Šv. kryžiaus [[Varšuva|Varšuvoje per Velykas]] Išpažintis – žodinis nuodėmių išpažinimas, paprastai atliekamas tarp keturių akių. Asmuo, kuris priima išpažintį, yra nuodėmklausys. Išpažintys atliekamos įvairiomis formomis ir įvairiu metu.
Perčiniškis
Perčiniškis – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 3 km į pietus nuo Magūnų, Buivydžių hidrografiniame draustinyje. Kranto linija vingiuota, į šiaurę yra nutįsusi įlanka. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,28 km, plotis – irgi 0,28 km. Altitudė 124,6 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę krūmais. Šiaurinė ir šiaurrytinė pakrantė aukšta, apaugusi mišku, vakarinėje pakrantėje auga miškelis, į pietvakarius plyti laukai, į pietryčius – pelkė. Pietuose išteka upeliukas link netoli telkšančio Mašnelio ežero (Neries upės baseinas).
Išpažintis
Katalikybėje išpažintis dar kitaip yra vadinama susitaikymu, Susitaikymo sakramentu. Atlikus išpažintį, nuodėmklausys beveik visais atvejais Kristaus vardu atleidžia nuodėmes ir suteikia išrišimą.
Perčiniškis
Šalia įsikūręs Bareišiūnų kaimas.
Išpažintis
Išpažinties atlikimo sąlygos – išpažinties paslaptis, jo užtikrinimas, nuodėmių išpažinėjas ir tinkamas nuodėmklausys. Privatumui užtikrinti kiekvienoje katalikų bažnyčioje yra įrengiama bent viena klausykla. Nesant atribotų (nuo kitų šventovėje esančių žmonių) patalpų, stengiamasi atlikti išpažintis tam tikru atstumu nuo kitų tikinčiųjų (pvz., lauke, atlaidų metu), kad būtų galimas pokalbis ir jo paslapties užtikrinimas.
Jūratė Morkūnienė
Biografija
Sutuoktinis Zigmantas Viktoras Morkūnas. 1963 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1993 m. humanitarinių mokslų daktarė.
1973–1998 m. dirbo Lietuvos filosofijos ir sociologijos institute (iki 1977 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto Filosofijos, teisės ir sociologijos skyrius, 1977–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės institutas). Nuo 1998 m. Mykolo Romerio universiteto (1997–2000 m. Lietuvos teisės akademija, 2000–2004 m. Lietuvos teisės universitetas) dėstytoja, nuo 2007 m. profesorė. 2000–2005 m. Lietuvos teisės universiteto UNESCO Taikos kultūros ir demokratijos katedros vedėja, nuo 2000 m. UNESCO klubo Paideia: filosofinis pilietinės visuomenės ugdymas prezidentė. Stažavo 1993 m. Švedijoje, 2003 m. JAV. Skaitė pranešimus filosofijos pasauliniuose kongresuose: Bostonas 1999 m., Stambulas 2003 m., Atėnai 2013 m.
Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: šiuolaikinė socialinė filosofija, šiuolaikinio socialinio pažinimo metodologija, žmogaus teisių filosofija.
Hans Sarpei
Hansas Adu Sarpėjus (g. 1976 m. birželio 28 d.) – futbolininkas, Ganos rinktinės ir Schalke 04 klubo gynėjas.
2010 m. rugpjūčio 26 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Schalke 04 klubu.
žaidžia nuo 2000 m. Su rinktine dalyvavo, 2006, 2008 ir 2010 m. Afrikos futbolo čempionatuose.
Lowlands (albumas)
Lowlands – debiutinis Sauliaus Petreikio instrumentinės muzikos albumas, įrašytas Škotijoje kartu su grupe „7 All Stars“. Albume jungiami populiariosios muzikos, klasikos, elektronikos, džiazo, world music stiliai, lietuviškos sutartinės, keltų bei indų muzikos tradicijos. Albumą sudaro 10 kūrinių: aštuonios instrumentinės kompozicijos ir dvi dainos, atliekamos anglų ir žemaičių kalbomis.
Santūra
Santūra – priešalkoholiškas mokslo žurnalas, leistas 1926–1928 m. Kaune.
Istorija
Leido Lietuvių katalikų studentų ateitininkų abstinentų korporacija. Ėjo nereguliariai. Spausdino Šviesos spaustuvė Kaune. Išėjo 4 numeriai.
Bendradarbiavo Karolis Dineika, Pranas Dovydaitis, M. Endriulytė, J. Gobis, Vladas Lašas, Pranas Samuolis, Juozas Tumas-Vaižgantas ir kt.
Redagavo Antanas Gylys.
Paliediškiai
Paliediškiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, išsibarstęs prie Pernaravos-Pelutavos ir Pernaravos-Kampų kelių. Pro kaimą teka Liedo aukštupys (Šušvės intakas).
Vincas Maciūnas
Vincas Maciūnas (1909 m. liepos 18 d. Papilė – 2003 m. liepos 20 d. Filadelfija) – Lietuvos literatūrologas, filologijos mokslų daktaras.
Biografija
1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą, 1932–1933 m. studijavo Bonos ir Miuncheno universitetuose. 1939 m. filologijos mokslų daktaras.
Nuo 1935 m. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto, nuo 1940 m. – Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1942 m. Vilniaus universiteto bibliotekos direktorius. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, nuo 1946 m. Pabaltijo universitete Hamburge dėstė lietuvių literatūrą, 1948–1949 m. Filologijos fakulteto dekanas. Nuo 1949 m. gyveno Filadelfijoje, iki 1978 m. dirbo Pensilvanijos universiteto bibliotekoje.
Mokslinė veikla
Daugiausia nagrinėjo XIX a. literatūros reiškinius, kurie žadino tautos istorinę atmintį, ugdė jos pilietinę ir kultūros sąmonę; tyrinėjimai faktografiški, analitiški, įtaigaus stiliaus. Leidiniuose „Aidai“, „Akademikas“, „Archivum philologicum“, „Dienovidis“, „Lietuvos aidas“, „Lituanistikos darbai“, „Metmenys“, „Mūsų senovė“, „Naujoji Romuva“, „Vairas“, „Židinys“ ir kt. išspausdino daugiau kaip 180 studijų, straipsnių, recenzijų. Paskelbė straipsnių apie lietuvių rašytojus anglų kalba leidžiamuose žurnaluose „Lituanus“, „Library Chronicle“, enciklopedijoje „Lietuviška enciklopedija“ (Encyclopedia Lituanica 1973 m.), enciklopediniame žodyne „Naujojo šimtmečio vardų enciklopedija“ (The New Century Cyclopedia of Names 1954 m.). 1968 m. suredagavo „Lietuvių enciklopedijos“ 15 tomą, skirtą Lietuvai. Parengė Vinco Krėvės „Raštus“ (6 t. 1956–1961 m.).
Ambargastos druskožemiai
Ambargastos druskožemiai  – druskožemis Argentinoje, Santjago del Estero provincijos pietvakariuose, taip pat nedidelė dalis Kordobos provincijoje, į šiaurės rytus nuo Salinas Grandes. Rytuose remiasi į Ambargastos kalnagūbrį. Šiaurėje pereina į Namby ir Saladiljo upių sudarytus pelkynus. Druskų gavyba.
Marija Mackelaitė
Marija Anortė Mackelaitė (g. 1930 m. spalio 14 d. Kėdainiuose) – Lietuvos dailininkė vitražistė.
Biografija
1949–1951 m. studijavo Kauno taikomosios dekoratyvinės dailės institute, 1955 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1956–1957 m. Kėdainių mokyklos mokytoja.
Kūryba
Nuo 1957 m. dalyvauja parodose. Sukūrė dekoratyvinių vitražų. Kūriniams būdinga harmoninga kompozicija, tobulas piešinys, saikingas koloritas, dekoratyvumas, kaip grafikos elementas naudojamas švino juostelių linijinis piešinys; derinama ryškios, kontrastingos spalvos arba naudojama šviesus saikingas koloritas.
Alčera
Alčera, Alčeringa, Altjeringa, Sapnų laikai, Sapnalaikis (, Alcheringa, Altjeringa, Altyerre, Dreamtime) – Australijos aborigenų senojoje kultūroje (mitologijoje) legendiniai senoviniai laikai, kai pasaulis buvo dar kuriamas (arba dar kūrėsi). Tuo metu tam tikri dalykai nutikdavo pirmą kartą, ir po to jie jau nuolatos pasaulyje vyksta.
Breton Vudso sistema
Breton Vudso sistema buvo tarptautinė monetarinė, fiksuotų valiutos kursų, struktūra, įsigalėjusi po Antrojo pasaulinio karo. 1944 m. sudaryta JAV ir D.Britanijos ir pasirašyta visų 44 valstybių sąjungininkių delegatų. J.M.Keynes buvo vienas pagrindinių sistemos architektų. Bretton Woods sistemos susitarimų galiojimas baigėsi 1971 m. balandžio 15 d., JAV prezidentui R.Nixon nutraukus fiksuotą aukso ir JAV dolerio vertės santykį, lygų 35 dolerių už unciją. Pirmą kartą pasaulio istorijoje, buvo panaikinta formali pasaulinių valiutų ir prekių sąsaja.
Apžvalga
Buvo kuriama taisyklių sistema, institucijos ir procedūros, tarptautinės monetarinės sistemos reguliavimui. Viena svarbiausių Breton Vudso konferencijos metu įkurtų organizacijų buvo Tarptautinis rekonstrukcijos ir plėtros bankas (viena iš penkių Pasaulinio banko ir Tarptautinio valiutos fondo institucijų). Šios organizacijos tapo veiksmingomis 1946 m., pakankamam šalių skaičiui ratifikavus susitarimą.
Breton Vudso sistema įpareigojo kiekvieną šalį laikytis tam tikros monetarinės politikos, kurios esminis principas neleido šalies valiutos keitimo kursui nukrypti daugiau nei 1 procentu nuo pasaulinio aukso vertės kurso, taip pat įgaliojo TVF subalansuoti laikinus tarptautinių mokėjimų nesklandumus. Sistema sužlugo 1971 m., JAV sustabdžius aukso konvertavimo į JAV dolerius galimybę. Breton Vudso sistema padėjo valstybėms, sukūrusioms ją (ypatingai JAV), kontroliuoti tarptautinius konfliktus, bei siekti bendrų tikslų.
Kilmė
Breton Vudso sistemos atsiradimas buvo sąlygotas kelių esminių faktorių: bendrų Didžiosios depresijos patirčių, politinės ir ekonominės jėgos koncentracijos kelių dominuojančių valstybių rankose ir jų poreikio užimti vadovaujančią rolę tarptautiniuose monetariniuose santykiuose.
Didžioji depresija
Galingųjų valstybių sutarimas dėl esminių tikslų ir tarptautinės ekonomikos valdymo metodų padėjo priimti vieningus Breton Vudso konferencijos sprendimus. Susitarimų esmė buvo bendras tikėjimas kapitalizmu. Nežiūrint to, jog išsivysčiusių valstybių vyriausybės kapitalizmo viziją matė skirtingai (Prancūzija, pavyzdžiui, priešingai nei JAV, siūlė sąlyginai didesnį vyriausybės kišimąsi į šalies ekonominius procesus), tačiau visos jų rinkos veiksnius ir privačią nuosavybę pripažino valstybės funkcionavimo pagrindu.
Valstybės tarnautojų menamos Didžiosios depresijos patirtys, bylojusios apie tarptautinių mainų kontrolės ir prekybos barjerų išaugimą, buvo laikomos ekonominės katastrofos priežastimi. Breton Vudso planuotojai naujų sprendimų išdavoje, tikėjosi išvengti 4-ame dešimtmetyje įvykusio nuosmukio pasikartojimo, kuomet tarptautinių mainų kontrolė pakenkė tarptautinės prekybos atsiskaitymų sistemai. 4-o dešimtmečio tarptautinės prekybos politika siekė vietinės valiutos devalvacijos, tuo būdu, mažinant mokėjimų balanso deficitą, buvo didinamas eksportuojamų prekių konkurentabilumas. Dėl šių procesų defliacijos požymiai tapo vis labiau išreikšti; nacionaliniai uždarbiai krito, prekių paklausa sumažėjo, prasidėjo visuotinė bedarbystė ir krito bendros tarptautinės prekybos apimtys.
4-ame dešimtmetyje tarptautinė prekyba retai išeidavo už rišamosios valiutos bloko geografinių ribų (pvz., Britų imperijos „Sterlingo zona“). Tokių blokų egzistavimas stabdė užsienio investicijų galimybes. Pastaroji strategija didino valstybines pajamas trumpalaikėje perspektyvoje, tačiau drastiškai kenkė ekonominiam klimatui vidutinėje ir ilgalaikėje plotmėse.
Vardan permainų tarptautinėje ekonomikoje, Breton Vuds sistemos kūrėjai pasisakė už liberalios sistemos sukūrimą, kuri būtų paremta rinkos ekonomikos dėsniais ir kiek įmanoma atmestų privataus kapitalo ir prekybos barjerus. Nors būta nesutarimų dėl tokios sistemos įgyvendinimo priemonių, tačiau visi palaikė atviros sistemos sukūrimo būtinybę.
„Ekonominis saugumas“
Pasiremdami tarpukario patirtimis, JAV planuotojai sukūrė ekonominio saugumo koncepciją, kuri teigė, jog tarptautinės ekonominės sistemos liberalumas padidins pokario taikos tęstinumo galimybes. Cordel Hull – JAV užsienio reikalų ministras, buvo viena iš asmenybių, įžvelgusių tarptautinio saugumo garantą naujojoje sistemoje. C.Hull tikėjo, jog fundamentaliosios abiejų karų priežastys slypėjo ekonominėje diskriminacijoje ir prekybiniuose karuose. Ypač jo minėtosios – Nacistinės Vokietijos vykdyta prekybos ir mainų kontrolė (abipusės sutartys) ir Didžiosios Britanijos praktikuota imperinės pirmenybės sistema, pagal kurią buvusios Britų imperijos šalys naudojosi išskirtiniu prekybinių nuolaidų statusu. C.Hull teigė: "„nevaržoma prekyba derinasi su taika; tuo tarpu aukšti tarifai, prekybos trukdžiai, neteisingos ekonominės varžybos – su karu… jei tik galėtume sudaryti laisvesnės prekybos sąlygas… laisvesnės, mažiau diskriminuojančios ir kliudančios… kad viena šalis nepavydėtų kitai ir visų šalių gyvenimo standartai augtų; pašalintume ekonominį nepasitenkinimą kurstantį karus ir turėtume realią taikos tęstinumo galimybę“."
Vyriausybinės intervencijos atsiradimas
Išsivysčiusios šalys taip pat sutarė dėl vyriausybių kišimosi į tarptautinę ekonominę sistemą reikalingumo. Dėl Didžiosios depresijos išsivysčiusių valstybių vyriausybės visuotinį ekonomikos valdymą pradėjo matyti pirminiu valstybės uždaviniu. Darbingumas, stabilumas ir augimas tapo svarbiausiais visuotinės politikos klausimais. Tapo priimta vyriausybę laikyti pagrindiniu gerovės valstybės kūrimo įrankiu. Naujai išmokta pamoka, anot Breton Vudso sistemos „naujojo kurso“ vyriausiojo architekto Harry Dexter White buvo: „aukšto lygio ekonominio bendradarbiavimo nebuvimas tarp lyderiaujančių šalių… neišvengiamai baigsis ekonominėmis priešpriešomis, kurios savo ruožtu taps plataus masto karinių konfliktų pradžia“.
Ekonominio stabilumo ir politinės taikos užtikrinimui šalys sutiko bendradarbiauti reguliuojant tarptautinę ekonominę sistemą. Pokario pasaulio esminiu ramsčiu turėjo tapti laisvoji prekyba. Svarbiausios rinkos ekonomikos šalys sutiko su JAV, pokario tarptautinės ekonomikos valdymo, vizija, kurios principai turėjo sukurti ir palaikyti veiksmingą tarptautinę monetarinę sistemą ir eliminuoti prekybos ir kapitalo įplaukų kliuvinius.
JAV galios pradžia
Po Antro pasaulinio karo JAV industrija ir kapitalo augimas sparčiai didėjo. JAV, skirtingai nuo Europos, liko nenuniokota karo, priešingai – išvystė klestinčią gamybos pramonę ir pasipelnė iš ginklų pardavimo ir pinigų skolinimo kitoms kare dalyvaujančioms valstybėms; 1945 m. JAV industrijos produkcija padvigubėjo lyginant su prieškario laikotarpiu tarp 1935 ir 1939 m. Tuo tarpu Europos ir Rytų Azijos šalys buvo kiek ekonomiškai, tiek ir karinės jėgos atžvilgiu, sužlugdytos.
Breton Vudso konferencijos metu JAV ekonomikos pranašumas buvo nenuginčijamas. JAV valdė didžiąją dalį investicinio kapitalo, gamybos ir eksporto. 1945 m. JAV gamino pusę pasaulyje išgaunamos anglies, du trečdalius naftos ir daugiau nei pusę elektros energijos. JAV turėjo pakankamai pajėgumų gaminti didelius kiekius įvairiausios technikos – įskaitant laivus, lėktuvus, automobilius, ginklus, įrankius ir chemijos preparatus. Be anksčiau išvardintų pranašumo aspektų, JAV buvo sukaupusi 80 % pasaulinių aukso atsargų, bei turėjo ne tik galingą kariuomenę, bet taip pat ir atominę bombą.
Be abejo, JAV pozicija žadėjo didžiausią pelną iš naujai kuriamų, nevaržomos pasaulinės prekybos taisyklių. JAV gaminių eksportui buvo atvertos pasaulinės rinkos, tuo tarpu, prie gamybai reikiamų žaliavų, buvo garantuojamas nekliudomas priėjimas. Manoma, jog JAV kapitalizmas nebūtų galėjęs išgyventi be užjūrio rinkų ir sąjungininkų. William Clayton, ekonomikos ministro pavaduotojas, buvo vienas iš daugelio JAV įstatymų leidėjų, kartą pasakęs: „Mums reikalingos rinkos – didelės pasaulio rinkos, kuriose galėtume pirkti ir parduoti“.
Karo pramonės gigantams nustojus veikti ir kareiviams užpildžius darbo rinką, pasipylė pesimistinės pranašystės, jog taika vėl sukels ekonominės depresijos pasikartojimą ir bedarbystę. Prie tokių nuotaikų prisidėjo darbininkų keliami neramumai. Su tikslu išvengti 4-o dešimtmečio ekonominės katastrofos pasikartojimo, prezidentas Franklin D. Roosevelt numatė naują pokario tvarką, kaip priemonę vedančią į niekada nesibaigiantį JAV klestėjimą ir gerovę.
Atlanto chartija
thumb|left|250px|Roosevelt ir Churchill jų slaptojo susitikimo, įvykusio Niufaudlando [[1941 m. rugpjūčio 8–12 dienomis metu, dėl kurio po dviejų dienų JAV ir D. Britanijos buvo sušaukta Atlanto chartija.]]
Karo metais JAV įsivaizdavo pokarinę ekonominę tvarką, sudarančią galimybę JAV korporacijoms laisvai investuoti užjūrio šalyse ir leidžiančią įsiskverbti į rinkas, anksčiau priklausiusias uždariems rišamosios valiutos prekybos blokams.
Atlanto chartija, parengta 1941-ais metais susitikimo tarp JAV prezidento Franklin D. Roosevelt ir Britanijos ministro pirmininko Winston Churchill, įvykusio šiaurės Atlanto vandenyse plaukusiame laive, metu, buvo išskirtinis istorinis įvykis, tiesiogiai įtakojęs Breton Vudso konferencijos sprendimus. Panašiai kaip pirmtakas Woodrow Wilson, kurio „Keturiolika punktų“ nubrėžė JAV tikslus Pirmojo pasaulinio karo išdavoje; Roosevelt iškėlė visą eilę ambicingų siekių, numačiusių pasaulinių santykių pobūdį, dar prieš JAV įsitraukimą į Antro pasaulinio karo veiksmus. Atlanto chartija žadėjo visų tautų lygiateisiškumą į išteklius ir prekybą. Be to, siūlė pasaulinių vandenų nepriklausomumą (tai buvo esminis JAV užsienio politikos tikslas nuo to laiko, kai 1790-ais, pirmą kartą, Prancūzija ir D.Britanija pradėjo kelti rimtą grėsmę JAV laivybai), agresorių nuginklavimą ir „platesnės bei pastovios bendro saugumo sistemos sukūrimą.“
Karui artėjant į pabaigą, Bretton Vudso konferencija tapo dviejų su puse metų bendro darbo tarp JAV ir D. Britanijos iždininkų kulminacija. JAV ir D. Britanijos atstovai studijavo tarpukario ekonomikos trūkumus ir siūlė tarptautinių atsiskaitymų sistemą, kurioje neegzistuotų baimė dėl staigaus valiutos nuvertėjimo arba nevaldomo kurso kitimo, kurie Didžiosios depresijos metu buvo beveik paralyžiavę pasaulinį kapitalizmą.
Dauguma JAV politikų manė, jog neturint galimybės eksportuoti gaminius į stiprią Europos rinką, JAV ekonomika nesugebėtų išlaikyti karo metu pasiektos ekonominės gerovės. Be to, infliacijai vis skausmingiau įtakojant uždarbių nepakankamumą, JAV profsąjungos nebenorėjo taikstytis su JAV vyriausybės siūlomomis sąlygomis. (1945-ųjų pabaigoje būta didelių protestų automobilių, elektros ir plieno pramonės gamyklose).
Karo padariniai Europoje ir Rytų Azijoje
Prieškario metais Prancūzija ir D. Britanija suprato nebegalinčios laisvoje rinkoje konkuruoti su JAV industrija. 4-ame dešimtmetyje D. Britanija sukūrė savo uždarą ekonominį bloką ir užvėrė vartus JAV importui. Nežiūrint to, JAV pareigūnai buvo pasiruošę prievarta atverti imperijos rinką. Kartu sudėjus, D. Britanijos ir JAV prekyba sudarė daugiau nei pusę pasaulinės prekybos apimčių. Jeigu XIX amžiuje dominuojančią ekonominę poziciją užėmė D. Britanija, XX amžiaus antrojoje pusėje pasaulinė hegemonija priklausė JAV.
Nuvarginta D.Britanija neturėjo didelio pasirinkimo. Du Pasauliniai karai buvo sunaikinę esmines pramonės šakas, kurios anksčiau leisdavo importuoti pusę šalies sunaudojamo maisto ir beveik visas žaliavas, išskyrus anglį. D.Britanija buvo priversta prašyti pagalbos. 1945 m. JAV sutiko paskolinti 3,8$ milijardus. Išsekę britų valdininkai, neturėdami konkrečios skolos grąžinimo vizijos, siūlė derybas.
Beveik du amžius Prancūzijos ir JAV interesai susikirsdavo kiek senajame, tiek naujajame pasauliuose. Karo metais prancūzų nepasitikėjimas Jungtinėmis Valstijomis buvo įkūnytas, laikinosios vyriausybės prezidento, generolo Charles de Gaulle. De Gaulle kietai kovojo su JAV valdininkais, bandydamas išlaikyti šalies kolonijų priklausomybę ir Prancūzijos veiksmų diplomatinę laisvę. Savo ruožtu, JAV pareigūnai de Gaulle laikė politiniu ekstremistu. 1945-aisiais de Gaulle, prancūzų nacionalizmo šauklys, nenoromis buvo priverstas prašyti JAV milijardinės paskolos. Prašymas buvo įvykdytas beveik pilnai; už skolą Prancūzija pažadėjo apriboti valstybines subsidijas ir manipuliacijas valiuta, kurios šalies eksportuotojams buvo suteikusios pranašumą pasaulinėse rinkose.
Didžioji dalis trečiojo pasaulio šalių Breton Vudso konferencijos išdavoje liko politiškai ir ekonomiškai antraeilės. Susietos su išsivysčiusiomis vakarų valstybėmis ekonominiais ir politiniais, formaliais ir neformaliais saitais, pastarosios šalys tegalėjo sekti joms primestą ekonominę sistemą. Savo ruožtu, Rytų Europos bloke, Tarybų Sąjunga padėjo pamatus izoliuotai ir skirtingai tarptautinei ekonominei sistemai.
Mantas Armalis
Mantas Armalis (g. 1992 m. rugsėjo 6 d. Plungėje) – ledo ritulio vartininkas, fotomodelis.
Biografija
Gimė 1992 m. rugsėjo 6 d. Plungėje. Būdamas 4 mėnesių kartu su tėvais, kurie buvo orientavimosi sporto meistrai, išvyko gyventi į Švediją. Ledo ritulininko karjerą pradėjo 2007–2008 m. Djurgården U16 komandoje. 2008–2011 m. žaidė už Mora IK jaunimo U18 ir U20 komandas. 2011–2012 m. sezone pradėjo žaisti pagrindinėje Mora IK komandoje, tačiau vėliau buvo paskolintas Söderhamn/Ljusne komandai, kuri žaidė C1 divizione. Šiame divizione ledo ritulininkas debiutavo 2011 m. spalio 5 d. prieš Lindlövens IF komandą, kuriai pralaimėjo 5 – 3. Vėliau buvo paskolintas Borlänge HF komandai, kurioje sužaidė vienas varžybas. 2012–2013 m. sezoną pradėjo Tranås AIF komandoje.
2008 m. debiutavo Lietuvos U18 ledo ritulio rinktinėje, nuo 2010 m. U20 rinktinėje, o 2012 m. buvo pripažintas geriausiu Ukrainoje vykusio U20 II diviziono turnyro A grupės vartininku.