cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Barnsley FC
Barnsley FC – Anglijos futbolo klubas iš Barnslio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1887 m.
Sudėtis
Atnaujinta: 2019 m. rugpjūčio 23 d.
Banu
Banu  – miestas šiaurės vakarų Pakistane, Chaiber Pachtunchvos provincijoje, greta Vaziristano sienos, 143 km į šiaurę nuo Dera Ismail Chano. Geležinkelio stotis.
Banu apylinkėse aktyviai veikia Talibanas, dažni teroro išpuoliai bei atakos prieš policiją.
Rumokai
Rumokai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, prie vakarinio Sūdavos kaimo pakraščio. Lietuvos žemdirbystės instituto bandymų stotis.
Istorija
XX a. pradžioje minimi Rumokų dvaras ir kaimas. 1923 m. gyventojų surašymo metu ten viso buvo 61 ūkis ir 266 gyventojai: Rumokų dvare 54 ir 232, kaime 7 ir 34.
Dvaras buvo suvalstybintas ir Nepriklausomybės laikais buvo Dotnuvos Žemės ūkio Akademijos (1924–1947) eksperimentinis ūkis. Bandymų stotis įkurta 1927 m., specializuojasi cukrinių runkelių auginimo srityje.
Jevgenij Machovenko
Išsilavinimas
VU Teisės fakultete baigė vienpakopes teisės studijas, jam suteiktas teisininko kvalifikacinis laipsnis. Baigė doktorantūros studijas. 1998 m. spalio 19 d. apgynė disertaciją „Nelietuviškų žemių teisinė padėtis Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.
Mokslinė, pedagoginė veikla
Po studijų liko dėstyti Fakultete. Buvo VU TF Teisės teorijos ir teisės istorijos katedros asistentas, vyresnysis asistentas, docentas. Nuo 2010 m. profesorius.
2009 m. gegužės 12 d. atliko habilitacijos procedūrą tema „XII-XX a. Lietuvos teisinės teorijos sistemos istorija" (socialinių mokslų sritis, teisės kryptis 01S).
Mokslinių interesų sritys – Lietuvos teisės istorija, teisės teorija. Savo darbuose atskleidžia LDK teisę, atsižvelgdamas į jos evoliuciją per 500 metų, užpildo vienas didžiausių Lietuvos istorinės teisės literatūros spragų.
Teisės mokslo leidinio „Teisė" redaktorių kolegijos narys, atsakomasis sekretorius.
Moka ukrainiečių, rusų, lietuvių, lenkų, baltarusių, lotynų kalbas.
Geltonakis pingvinas
Paplitimas ir biotopas
Endeminiai Naujosios Zelandijos paukščiai. Paplitę rytiniame Pietų salos krante, Otago pusiasalyje, Stiuarto, Kempbelo, ir Oklendo salose. Veisiasi miškuose ar krūmynuose, kur gausu uolų, medžių išvartų. Populiacijoje apie 3 400 suaugusių individų.
Išvaizda
Stambus paukštis: kūno ilgis 56 – 78 cm, o svoris – 4,2 – 8,5 kg. patinai yra stambesni už pateles. Gelsvų plunksnų juosta eina per viršugalvį. Jaunikliai tokios juostos neturi. Kaktą, smakrą ir skruostus dengia juodos ir gelsvos plunksnos. Sprandas šviesiai rudos spalvos. Nugara ir uodega pilkai melsvos spalvos. Išorinė sparnų pusė yra juoda, o vidinė – balta. Pilvas baltas. Aplink akis geltonos, plikos odos žiedeliai. Akys geltonos. Ilgas, plonas snapas yra raudonai rudos spalvos. Pėdų priekinė pusė rožinė, o užpakalinė – juodai ruda.
Elgsena
Nėra socialūs, stengiasi išvengti susitikimo ir su savo gentainiais ir su žmogumi. Poros vieni kitiems snapais rankioja parazitus iš kaklo ir galvos srities, nes patys to negali padaryti. Balsas – aukštas, virpantis bliovimas.
Mityba
Medžioja sekliuose pakrantės vandenyse, 2 -25 km atstumu nuo kranto. Plaukia 6 km/h greičiu. Paneria į 40 – 120 m gylį. Panėrę išbūna 2 – 4 min. Per dieną paneria iki 200 kartų. Pagrindinę maisto raciono dalį sudaro iki 25 cm ilgio žuvys. Taip pat minta kalmarais ir vėžiagyviais.
Dauginimasis
Veistis pradeda nuo 3 metų amžiaus. Monogamai. Žuvus partneriui ieško naujo. Paukščių tuoktuvės prasideda rugpjūčio mėnesį. Lizdavietės yra tankia žole apaugusiose vietose. Lizdavietės teritoriją saugo ir gina nuo kitų gentainių. Lizdą krauna abu partneriai. Lizdas seklus, išklotas šakelėmis, lapais, žole. Kiaušinius deda rugsėjo – spalio mėnesiais. Dėtyje du kiaušiniai. Peri abu tėvai. Inkubacija trunka nuo 39 iki 51  dienos. Lizde jaunikliai maitinami apie 106 dienas. Pirmas šešias savaites vienas iš tėvų saugo lizdą, kitas rūpinasi maistu. Vėliau abu tėvai medžioja, o jaunikliai laukia lizde. Jauniklius maitina atrydami skrandžio turinį. Pirmieji jauniklių pūkai yra tamsiai rudi, o antrieji pilkai rudi.
Jaunikliams apsiplunksnavus suaugę ruošiasi šėrimuisi. Mėnesį maitinasi ir priauga 2 – 3 kg svorio. Tris savaites šeriasi. Šiuo periodu nesimaitina todėl netenka pusės savo svorio.
Apsauga
Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis geltonakis pingvinas yra nykstanti rūšis.
Geltonakio pingvino populiacijos mažėjimo priežąstys:
Rūšies apsaugos veiksmai:
Volstritas
Volstritas – Niujorko finansų centras. Be to, šiuo vardu yra pavadinta ir gatvė besidriekianti nuo Brodvėjaus iki Pietų gatvės. Laikui bėgant Volstrito reikšmė kiek pakito. Šiuo metu Volstritas apima ir komercinės paskirties žemutinio Manhatano apylinkes.
Penki iškiliausi JAV investiciniai bankai, „Goldman Sachs“, „Lehman Brothers“, „Merrill Lynch“, „Bear Stearns“ ir „Morgan Stanley“, buvo įsikūrę Volstrite, bet kilus 2008–2009 m. finansų krizei buvo priversti paskelbti bankrotą. „Bear Stearns“ ir „Merril Lynch“ buvo nupirkti „JP Morgan Chase“ ir „Bank of America“ komercinių bankų, „Morgan Stanley“ ir „Goldman Sachs“ – paskubėjo pasiversti į paprastus Federalinio rezervų banko kontroliuojamus bankus, idant gautų laisvą priėjimą prie 90 dienų trumpalaikių jo paskolų. O liūdniausia bankroto dalia teko „Lehman Brothers“ bankui.
Volstrite savo būstines turi ir keli stambiausi pasaulio universalieji bankai, kaip antai „JP Morgan Chase“ bei „Citigroup“ bankai. Volstrite yra įsikūrusi didžiausia pasaulyje listinguojamų bendrovių kapitalizacijos atžvilgiu Niujorko vertybinių popierių birža. Taip pat Volstrite yra įsteigtos ir kitos žymios vertybinių popierių biržos, tokios kaip NASDAQ bei NYMEX.
Nycos savivaldybė
Nycos savivaldybė  – buvęs administracinis vienetas pietvakarių Latvijoje, Kurše. Administracinis centras – Nyca. Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Liepojos rajono dalies. Buvo suskirstyta į 2 valsčius: Nycos ir Uotankių. Po 2021 m. administracinės-teritorinės reformos panaikinta, prijungta prie naujos Pietų Kuršo savivaldybės.
Tilžės sūris
thumb|250px|Tilžės sūris Tilžės sūris – iš karvės pieno gaminamas brandintas puskietis pjaustomas sūris, turintis nuo 30 iki 60 % riebumo. Pirmąkart pagamintas Klaipėdos krašte (Jovarynės dvare prie Plaušvarių) ir vadinamas Tilžės miesto vardu.
Istorija
Tilžės sūrio gamybos pradininke įvardijama ponia Vestfal, ji gimė 1790 m. Žiliuose (dab.) prie Ragainės. Dar būdama trylikos, panelė Klunk (mergautinė pavardė) įsidarbino giminaičių ūkyje Birjoluose (4,5 km į pietryčius nuo Tilžės buvęs kaimelis), kuriame buvo gaminamas minkštas Birjolų sūris. 1822 m. ji ištekėjo už stiklininko Augusto (?) Vestfal ir persikėlė gyventi į Tilžę. 1829 m. šeima perėmė pieninę Vokiečių gatvėje nr. 38, o 1840 m. toje vietoje pasistatė naujus ūkinius pastatus, gamino ir prekiavo sūriais. 1845 m. Vestfal šeima sūrių gamybą perkėlė į dešiniajame Nemuno krante buvusį Jovarynės (arba Pienbūdės = ) dvarą. Šioje vietovėje ir buvo pradėta Tilžės sūrio gamyba. (Dabar buvusioje dvarvietėje auga tik žolė ir krūmai).
Matyt, ir po ponios Vestfal mirties 1845 m., pieninė Tilžėje liko šeimos nuosavybe: 1884–1892 m. jos sūnus Heinrichas Vestfal tenai gamino sūrius, o 1894–1909 m. šiuo adresu gyveno spėjama sūnaus našlė Matilda Vestfal. 1924–1930 m. tas valdas perėmė Oto Braunas, nuo 1930 m. sūrinę registravęs kaip Vestfal įmonės perėmėją:. 1938-1944 m. šią įmonę valdė broliai Glytcai, paskutiniaisiais veikimo metais vadovavo tik brolis Evaldas Glytcas.
1893–1896 m. į Šveicariją grįžę buvę Rytprūsių gyventojai Hansas Vegmiuleris ir Otto Vartmanas  Turgau kantone ėmė gaminti Tilžės sūrius. Viena pirmųjų gamybos vietų buvo Holzhof kaimelis, kuris 2007 m. buvo pervadintas Tilžės vardu.
Dabartiniais laikais Tilžės sūris yra populiarus visame pasaulyje, jis gaminamas ne tik Vokietijoje ir Šveicarijoje, bet ir Lenkijoje, Rusijoje (pvz.: Gastose – ), Lietuvoje bei kt.
Gamyba
Gaminamas iš saldaus šviežio ar pasterizuoto pieno. Prieš sudedant sutrauką į formas, turi nulašėti išrūgos, nes sūris neslegiamas. Brandinimo procesas pradedamas „išprakaituoti skirtoje patalpoje“ 30–35 °C temperatūroje. Vėliau pusfabrikatis merkiamas į druskos vonią, po to brandinamas vėsesniame rūsyje. Suformuotas sūris (kepalais ar skrituliais) nuolat plaunamas sūdytu vandeniu, į kurį pridėta raudonųjų pelėsių grybelių kultūrų ( ir kt.). Šie išoriniai pelėsiai prieš pardavimą nudžiovinami arba nuplaunami. Tilžės sūris priskiriamas puskietiems pjaustomiems sūriams „su gleivėmis“.
Galepsas
Manoma, kad jis buvo ant kalvos už 8 km į šiaurę nuo dabartinio Toronės miesto ir apie 17 km nuo Amfipolio (išnykęs senovės Graikijos miestas). Manoma, kad Galepsas buvo įkurtas kaip Taso kolonija.
Užkariavus Amfipolį 424 m. pr. m. e. Galepsą užėmė Brasido vadovaujami makedonų kariai. 423 m. pr. m. e. miestą užėmė Atėnų karvedžio Kleono kariuomenė. Makedonijos karalius Persėjas, po pralaimėjimo ties Pydna traukdamasis nuo Romos respublikos kariuomenės, atplaukė į Galepsą. Kurį laiką pabuvęs, jis pajudėjo į Samotrakę.
Berštupis
Berštupis – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 4 km nuo Bagotosios.
1253 m.
Įvykiai
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Žvėrynas (Jonava)
Žvėrynas – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje.
Žvirbliniai
Žvirbliniai (Passeridae) – žvirblinių paukščių (Passeriformes) būrio šeima.
Gentys
Šeimoje yra 8 gentys ir jose 43 rūšys :
Žvirbliniai Lietuvoje
Lietuvoje gyvena 2, tikrųjų žvrblių (Passer) genties rūšys:
Autrimpas
Autrimpas – senovės prūsų jūros dievas.
XVI a. – XVII a. šaltiniuose jis vadinamas Antrimpu, Natrimpu, apibūdinamas kaip jūros ir plačių vandenų dievas. Lyginamas su romėnų Neptūnu. Vladimiras Toporovas Autrimpą ir Patrimpą kildina iš vaisingumo dievo Trimpo.
Jūrų žvaigždės
Jūrų žvaigždės (Asteroidea) – dygiaodžių (Echinodermata) bestuburių gyvūnų klasė.
Dauguma jūrų žvaigždžių turi 5 rankas, tačiau kai kurios rūšys – net iki 50. Kartais rankos būna trumpos ir primena penkiakampes pagalvėles. Nulaužtas ar nukąstas rankas dauguma jūrų žvaigždžių gali atsiauginti.
Pasaulyje žinoma apie 1500 jūrų žvaigždžių rūšių.
left|thumb|Jūrų žvaigždė thumb|left|250px|Astropecten lorioli - [[Jura|Juros periodo fosilijos.]]
Kurgulai
Kurgulai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Pociūnėlių, prie Lokaušos upės.
Eduard Kokoity
Eduardas Kokoitys (Eduard Kokoity, oset. Кокойты Джабейы фырт Эдуард; ; g. 1964 spalio 31 d. Cchinvalyje) – nepripažintos Pietų Osetijos respublikos prezidentas, prorusiškos orientacijos politikas, siekiantis suvienyti Šiaurės Osetiją ir Pietų Osetiją kaip Rusijos Federacijos subjektą.
Eduardas Kokoitys gimė 1964 m. spalio 31 d. Cchinvalyje. Baigė 5-ąją Cchinvalio vidurinę mokyklą. Baigęs dirbo ryšių skyriuje elektros monteriu.
1980 m. tapo Gruzijos TSR laisvųjų imtynių čempionu. Sporto meistras. Buvo TSRS laisvųjų imtynių rinktinės narys.
1983–1985 m. tarnavo TSRS ginkluotosiose pajėgose. Po karinės tarnybos įstojo į Pietų Osetijos pedagoginį institutą, kurį 1988 m. baigė su kūno kultūros dėstytojo kvalifikacija. Mokydamasis institute buvo išrinktas komjaunimo komiteto sekretoriumi. Baigęs institutą dirbo komjaunimo struktūrose, iki 1989 m. buvo pirmasis Cchinvalio komjaunimo sekretorius.
1990-91 m., Pietų Osetijos ir Gruzijos karo metu, surinko kovinį būrį, kuriam ir vadovavo. Kokoičio būrys buvo Gri Kočijevo kovinės grupės dalis.
1990–1993 m. – P. Osetijos respublikos parlamento deputatas.
1992–2001 m. gyveno Maskvoje, užsiiminėjo verslu. 1997 m. vasario mėn. pirmasis P. Osetijos prezidentas L. Čibirovas E. Kokoitį paskyrė P. Osetijos prekybos atstovu Rusijoje. Dirbo Rusijos Dūmos deputato A. Čechojevo (Šiaurės Osetijos atstovas) padėjėju.
Albinas Gricius
Albinas Gricius (g. 1936 m. rugsėjo 10 d. Ukmergėje) – Lietuvos mikologas, biomedicinos mokslų daktaras.
Eduard Kokoity
2001 m. lapkričio – gruodžio mėn. dalyvavo P. Osetijos prezidento rinkimuose, kuriuos laimėjo antrame ture, surinkęs 53 % balsų. Pirmajame ture jis buvo surinkęs 45 % balsų (Stanislavas Kočijevas – 24 %, ankstesnis prezidentas Liudvigas Čibirovas – 21 %). Antrajame ture Kokoičio konkurentas S. Kočijevas buvo surinkęs 40 % balsų.
Albinas Gricius
Biografija
1960 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1969 m biologijos mokslų kandidatas.
Eduard Kokoity
P. Osetijos prezidento pareigas pradėjo eiti 2001 m. gruodžio 18 d.
Albinas Gricius
Biografija
1959–1972 m. ir 1988–1999 m. dirbo Botanikos institute, 1972–1988 m. – Vyriausiojoje enciklopedijų redakcijoje; 1972–1987 m. Biologijos ir medicinos mokslų redakcijos vedėjas.
Eduard Kokoity
E. Kokoičio pergalė prezidento rinkimuose buvo netikėta. Teigiama, kad pergalę lėmė Tedejevų (vienos įtakingiausių P. Osetijos giminių) klano parama. E. Kokoitį labai rėmė Albertas Tedejevas ir jo brolis Džambulatas Tedejevas, kurie organizavo ir finansavo Kokoičio rinkimų kampaniją. Iki tol Tedejevų klanas palaikė Liudvigą Čibirovą, bet liovėsi remti, kai Čibirovas pasisuko prieš Tedejevus.
Albinas Gricius
Biografija
Mokslinio darbo kryptis – Lietuvos kempininiai grybai.
Eduard Kokoity
Kai E. Kokoitys tapo prezidentu, Tedejevų klano nariai ėmė vadovauti P. Osetijos muitinei ir krovinių pervežimams Užkaukazės automagistrale. Ši magistralė yra ne tik pagrindinis kelias iš Rusijos į P. Osetiją, bet ir pagrindinis kontrabandos, ginklų ir narkotikų prekybos maršrutas. Pajamos, gaunamos šioje automagistralėje, yra vienas pagrindinių P. Osetijos vyriausybės pajamų šaltinių.
2003 m. liepos mėn. prezidentas E. Kokoitys pašalino Albertą Tedejevą iš P. Osetijos saugumo tarybos sekretoriaus pareigų ir liepė nuginkluoti privačius ginkluotus būrius. E. Kokoičio žodžiais saugumos tarybos sekretorius bei gynybos ir saugumo šefai buvo susiję su kriminaliniais nusikaltėliais. Dėl šių veiksmų Cchinvalyje buvo prasidėjęs susišaudymas, bet žuvusių, atrodo, nebuvo.
2006 m. lapkričio 12 d. jis buvo perrinktas P. Osetijos prezidentu. Tą pačią dieną jo opozicija organizavo alternatyvius rinkimus Gruzijos kontroliuojamoje P. Osetijos teritorijoje, kuriuose laimėjo Dmitrijus Sanakojevas, buvęs P. Osetijos premjeras, kurį E. Kokoitys atleido 2001 m.
Vedęs. Turi tris sūnus.
Hansas Jorkas
Jansas Jorkas (1759–1830 m.) – prūsų generolas, 1812 m. pasirašęs Tauragės konvenciją.
Jūrų lelijos
Jūrų lelijos (Crinoidea) – dygiaodžių (Echinodermata) bestuburių gyvūnų klasė. Gyvena tiek sekliuose vandenyse, tiek gelmėse iki 6000 metrų. Burna kūno viršuje, apsupta čiuptuvų. Žarnynas U raidės formos, ir analinė anga atsiveria netoli burnos. Kaip ir visiems dygiaodžiams, jūrų lelijoms būdinga penkiaspindulinė simetrija, bet jos dažniausiai turi daugiau nei 5 čiuptuvus. Čiuptuvų pakraščiais išsidėsčiusios dvi eilės atšakų - pinulių. Dažniausiai turi stiebelį, kuriuo tvirtinasi prie substrato. Stiebelio kalkiniai nareliai tarpusavyje jungiasi judriai, todėl jis gali įvairiai išlinkti. Stiebelis prie substrato prisitvirtina šaknų formos ūseliais (cirri). Dauguma jūrų lelijų prisitvirtinusios gyvena tik jaunos, o suaugusios laisvai plaukioja. Stiebeliui redukuojantis ūseliai išlieka. Žinoma keletas šimtų dabar gyvenančių rūšių, bet seniau buvo labai gausios tiek rūšimis, tiek skaičiumi. Kai kurie stori viduriniojo ir vėlyvojo paleozojaus klinčių telkiniai sudaryti vien iš suirusių jūrų lelijų skeletų.
Mityba
Jūrų lelijos minta filtruodamos smulkias maisto daleles iš vandens plunksniškais čiuptuvais.
Dauginimasis
Jūrų lelijos dauginasi lytiškai. Skirtalytės. Kiaušinėliai ir sperma išleidžiami į vandens srovę, kur įvyksta apvaisinimas. Iš kiaušinėlių išsivysto statinaitės formos dugninės lervos, turinčios viršūninį blakstienėlių kuokštą. Nusėdus ant grunto pradeda augti stiebelis. Subręsta per 10-16 mėnesių. Bestiebių lervos stiebelis nulūžta ir lieka tik ūseliai.
Judėjimas
Dauguma jūrų lelijų stiebelio neturi ir laisvai plaukioja. Stiebuotosios jūrų lelijos sėslios, bet esant reikalui gali lėtai judėti.
Kopecas
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Alergenas
thumb|274px|right|Elektroniniu mikroskopu padidinta žiedadulkė. žiedadulkės yra labai dažnai pasitaikantys alergenai. thumb|250px|right|Nesilaikant higienos, alergiją gali sukelti mikroskopinės erkutės ir jų išmatos
Alergenas – bet kuri aplinkos medžiaga, veikianti žmogų buityje, darbe ir gamtoje. Alergenai gali būti skirtingi įvairiems žmonėms, patekimo į organizmą keliai taip pat skirtingi – su maistu, per kvėpavimo takus, per odą, per injekcijas ar įgėlus vabzdžiams.
Rūšys
Alergenų gali būti kosmetikos, buitinės chemijos priemonėse (skalbimo priemonės, losjonai, dažai, klijai, lakai, aerozoliai) ir kituose gaminiuose (dezinfekcinės, sintetinės vidaus apdailos medžiagos, baldai, plastmasės, formaldehidinės ir epoksidinės dervos bei akrilatai, žaislai, drabužiai, maisto priedai, pesticidai). Alergenais gali tapti ir organizme susidariusios arba su jo baltymais susijungusios medžiagos, tapusios jau svetimomis.
Alergenai pagal metų laikus
Būtina stebėti savo savijautą. Jeigu alerginė būsena paūmėja rudenį, o vasarą pagerėja, alergenai slypi namie (epiderminiai, buitiniai, grybeliniai alergenai) Jei savijauta vasarą suprastėja, alergenai yra lauke (žiedadulkės, kai kurie grybeliai).
Kryžminės alerginės reakcijos
Jei žmogus yra alergiškas pagalvės pūkams, namų, bibliotekos dulkėms, gali būti alergija ir erkutėms bei grybeliams. Jei yra alergija ožkos, avies vilnai ar triušio kailiui, gali būti alergija ir drabužiams ar kilimams iš šios vilnos. Jei žmogus alergiškas žuviai, gali būti alergija ir kosmetikai (žuvies žvynų milteliai „šešėliuose“ akims). Alergenu gali tapti ir sausas maistas akvariuminėms žuvims (dafnijos).
Alergenų susidarymas
Įprastai organizmas atskiria bet kurią svetimą genetinę informaciją, svetimas medžiagas nuo savų. Taip užtikrinamas specifinis atsparumas ligoms – imunitetas (lot. „immunitas“ reiškia laisvę nuo ko nors – duoklės, mokesčių, ir tik vėliau pradėtas vartoti reikšme „laisvė nuo ligų“ – atsparumas joms).
Šį darbą atlieka imuninė sistema, esanti visame kūne: čiobrialiaukėje, kaulų čiulpuose, blužnyje, limfmazgiuose, tonzilėse, adenoiduose, apendikse ir kiti limfiniuose dariniuose.
Imuninė organizmo sistema pirmąkart susidūrusi su svetima medžiaga, „įsimena“ ją, išmoksta atpažinti ir reaguoti į ją. Todėl alergiškas žmogus, susidūręs su konkrečiu alergenu, reaguoja į jį, kaip reaguoti į jį yra „įsiminusi“ jo imuninė sistema. Organizme prieš svetimas medžiagas pradeda gamintis antikūnai – baltymai, vadinami imunoglobulinais. Jie padeda apsiginti nuo infekcijos ir kitų ligų.
Alergiško žmogaus organizme gaminasi daug antikūnų net įprastinės aplinkos medžiagoms. Tai E klasės imunoglobulinai (IgE). Tokių žmonių organizmas nesugeba kontroliuoti savo imuninio atsako ir pernelyg smarkiai reaguoja, net jei negresia joks pavojus. Toks iškreiptas imuninis atsakas ir vadinamas alerginiu, kadangi pažeidžiami paties organizmo audiniai.
Pirmąkart patekę į organizmą alergenai dar nesukelia ligos, bet jį įjautrina (alergizuoja), t. y., sukelia specifinių IgE gamybą prieš konkretų alergeną. Per 1-2 savaites po pirmo kontakto su alergenu pasigamina daug IgE, kurie cirkuliuoja kraujyje, o dalis nusėda audiniuose. Toks įjautrintas organizmas „įsimena“ alergeną, o po antro bei kartotinių kontaktų su juo – atpažįsta ir reaguoja. Pasigaminę specifiniai IgE greitai susijungia su atpažintu alergenu, iš ląstelių išlaisvindami daugybę biologiškai aktyvių medžiagų. Jos ir sukelia alergijos požymius, kurie gali atsirasti net po kelių ar 15-20 minučių. Nutraukus kontaktą su alergenu, IgE pasišalina iš organizmo ne anksčiau kaip po 1 mėnesio. Įvairių žmonių įsijautrinimo trukmė labai įvairi – nuo kelių dienų iki kelerių metų.
Pėteraičiai
Pėteraičiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Natkiškių, dešiniajame Kamonos krante, prie jos ir Sartės santakos.
Sūdava
Sūdava – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Augalų, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Yra Sūdavos vidurinė mokykla, biblioteka.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Krašto muziejus
Purviškiai I
Purviškiai I – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 16 km į šiaurės vakarus nuo Biržų.
Istorija
Kaime yra gamtos, istorijos ir kultūros paminklas – Bielinio ąžuolas, kurio drevėje knygnešys Jurgis Bielinis slėpdavo draudžiamą spaudą, kaime yra jo gimtoji sodyba. Stovi koplytstulpis (autorius Leonas Juozonis).
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Dirvinis brantas
Dirvinis brantas (Cuscuta campestris) – vijoklinių (Convolvulaceae) šeimos parazitinis augalas. Kilęs iš Šiaurės Amerikos, tačiau išplito po daugelį šalių.
Parazituoja ant daugelio tiek kultūrinių, tiek savaime augančių augalų (burnočių, morkų, pankolių, liucernų, druskių, dobilų, dagišių ir kt.). Lietuvoje labai retas.
Vengrijos futbolo varžybos 1917–1918 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1917–1918 m.
1917–1918 m. NB I
Nemzeti Bajnokság I arba NB 1 – aukščiausioji futbolo lyga šalyje.
Pietų Afrikos jūrų lokys
Pietų Afrikos jūrų lokys (Arctocephalus pusillus) – ruoninių (Pinnipedia) šeimai priklausanti plėšriųjų žinduolių (Carnivora) rūšis.
Porūšiai
A. p. pussilus patinai sveria nuo 200 iki 350 kg, o patelės apie 120 kg. Minta žuvimi, kalmarais ir krabais. A. p. doriferus patinai sveria nuo 220 kg iki 360 kg, patelės nuo 36 iki 120 kg. Minta kalmarais, žuvimi, omarais bei visais kitais vėžiagyviais ir moliuskais.
1254 m.
1254 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Tichvinka
Tichvinka  – upė Rusijoje, Leningrado srityje, dešinysis Sjasės intakas.
Upė įeina į Tichvinkos vandens kelią. Upėje daug slenksčių ir seklumų, todėl vaga tiesinta, buvo įrengti šliuzai (1890 m. sistemoje jų buvo 62). Dabar daugelis jų apleisti ir nebeveikia.
Prie upės išsidėstęs Tichvino miestas.
2007 m. A lyga
2007 m. A lyga – 19–asis Lietuvos futbolo čempionatas, skaičiuojant nuo 1990 m., kai vyksta Nepriklausomos Lietuvos pirmenybės.
Faktai
Dalyvavo 10 komandų, kurios tarpusavyje žaidė keturių ratų sistema. Viso komandos sužaidė po 36 susitikimus.
FK Šilutė išsaugojo vietą elito divizione, nes FK Alytis nesugebėjo licencijuotis ir dalyvauti A lygoje.
Šalies čempionai gavo teisę varžytis Čempionų lygos atrankos ciklo varžybose.
Antrą vietą ir penktą vietas („Vėtra“, LFF taurės laimėtoja) užėmusios komandos, varžėsi UEFA taurės turnyro atrankos varžybose nuo pirmojo etapo.
Trečią vietą užėmusi komanda dalyvavo Intertoto taurės varžybose nuo pirmojo etapo.
A lygos lentelė
Šaltinis: wildstat.com svetainė
Mianvalis
Mianvalis  – miestas šiauriniame Pakistane, Pandžabo provincijoje, Indo pakrantėje, prie Talo kanalo. Pro miestą eina Ravalpindžio-Karačio geležinkelis.
Istorija
Senovėje miesto žemės priklausė graikų-baktrų karalystei. Britų valdymo metais Mianvalis priskirtas Banu apygardai. 1901 m. mieste gyveno 3591 žmonės.
San Pedras (upė)
Didžiausi intakai – Mikanis ir Čajanta.
Giurza (pistoletas)
Savitaisis Serdiukovo pistoletas (SPS, SR1, Giurza, Vektor) – galingas rusiškas pistoletas.
Pistoletas pravardžiuojamas pagal gyvatę giurzą (Macrovipera lebetina) iš didžiųjų angių genties.
Istorija
Kompleksas (pistoletas ir šovinys) sukonstruotas pagal Rusijos armijos reikalavimus – užsakytas galingas ginklas, kuris pataikytų virš 50 m. Tam sukurtas specialus naujas 9×21 mm šarvamušis šovinys SP-10, kurio kulkos turi plieninę šerdį. Kulkos turi kauti žmones, dėvinčius šarvines liemenes arba besislepiančius automobiliuose. Pistoletas 100 m atstumu beveik garantuotai tikimybe pramuša „sluoksniuotį“ iš 30 kevlaro sluoksnių ir <2,4 mm titano plokštę.
Paskutinio XX a. dešimtmečio viduryje Rusijos armija nutarė, kad jai reikia pistoleto, naudojančio 9×19 mm šovinius, tad „Giurza“ jai pasirodė netinkama. Bet pistoletu susidomėjo spectarnybos, 1996 m. jį ginkluotėn priėmė FSB ir FSO.
2003 m. patobulintą pistoletą Rusijos vyriausybė priėmė kariuomenės ginkluotėn ir policinėms operacijoms.
Sandara
Viršutinė rėmo dalis plieninė, rankena ir lankelis – plastmasiniai. Vamzdžio gaubtas – plieninis. Saugikliai du, automatiniai (nuleistuko, rankenos). Rankenos saugiklis klavišo formos, jis išsijungia delnu suėmus rankeną. Antrasis saugiklis yra mažas svertelis ant nuleistuko ir išsijungia pradėjus spausti nuleistuką.
Dėtuvės plieninės, vidinės, dvieilės, jose šachmatine tvarka telpa po 18 šovinių.
Varcholai
Varcholai  – kaimas Lenkijos rytuose, Medznos valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Medznos, apie 5 km į šiaurę nuo Vengruvo ir apie 74 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Medzankos upė.
Bertešiūnai
Bertešiūnai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Žaslių, prie kelio.
Leonas Bartoševičius
Leonas Bartoševičius (1928 m. kovo 12 d. Plungėje – 2010 m. ) – LTSR politinis veikėjas, redaktorius.
Biografija
1959 m. Leningrado aukštąją partinę mokyklą, 1962 m. – Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.
1954–1955 m. LKP Raseinių rajono komiteto skyriaus vedėjas. 1959–1963 m. LKP Šeduvos rajono komiteto sekretorius, Šiaulių rajono komiteto I sekretorius. 1963–1975 m. LKP CK organizacinio partinio darbo skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1975–1989 m. LKP CK bendrojo skyriaus vedėjas. 1990–1991 m. radijo stoties „Tarybų Lietuva“ redaktorius. 1991 m. TSKP CK leidyklos direktorius.
1976–1981 m. kandidatas į LKP CK narius. 1975–1990 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.
1999–2001 m. kalėjo Lukiškių kalėjime.
Aliona Moon
Aliona Moon (tikrasis vardas – Aliona Munteanu; g. 1989 m. gegužės 25 d. Kišiniove) – Moldovos dainininkė. 2012 m. ji buvo Pasha Parfeny, atstovavusi Moldovai 2012 m. Eurovizijos dainų konkurse kaip pritariančioji vokalistė.
Papuasai
thumb|Jali genties papuasas iš vakarų [[Naujoji Gvinėja|Papua salos]]
Papuasai su melaneziečiais yra vieninteliai iš dabartinių žmonių, kurių protėviai maišėsi su Denisovos hominidais. Todėl 4–6% jų genomo yra toks pat kaip šios išnykusios rūšies.
Gudkaimis
Gudkaimis – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Kybartų, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka, paštas (LT-70069), rajono globos namai, kaimo bendruomenė (nuo 2003 m.). Prie kaimo prasideda Šeimenos intakas Juodupė.
Istorija
Gudkaimis istoriniuose šaltiniuose minimas jau XIX a. pradžioje. Aplink gyvenvietę ir jos viduje buvo vokiečių dvarai. Gudkaimio dvaro šeimininkas buvo Baldamas.
1827 m. buvo du Gudkaimio kaimai ir du palivarkai, turintys 482 gyventojus. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą išsiskirstė į vienkiemius. 1950–1995 m. sodininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
Pavadinimo kilmė
Priešdėlis Gut Prūsijos sąrašuose reiškia „dvaras“. Taip susidūrė gyvenvietės dvikalbis pavadinimas Gudkaimis (su gudais tikriausiai neturi bendro).
Laisvalaikis
Gudkaimyje taip pat vyksta daug įvairių švenčių:
Kurynė
Kurynė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Jankų, vidur Kazlų Rūdos miškų, prie Novos aukštupio. Šiaurėje – Novaraisčio durpynas. Eina miško kelias Sarapinai–Lekėčiai.
Kopitkovas
Kopitkovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 18 km į pietvakarius nuo Štabino, 30 km į pietus nuo Augustavo ir 56 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Luton Town FC
Lutono „Town“ – Anglijos futbolo klubas, įkurtas Lutone susijungus Luton Wanderers ir Luton Excelsior komandoms.
Dalkiemis
Dalkiemis arba Roščinas (, nuo 1907 m. Dalheim, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Рошино) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Lugovojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Tōlkaims? prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras ir kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Kaliningrado rajono kaimas, nuo 1959 m. gegužės 27 d. Bagrationovsko rajono, nuo 1965 m. sausio 12 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Gurjevsko rajono Lugovojės apylinkės kaimas.
Krasnoborkai
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Ugoščas (Mazovijos vaivadija)
Ugoščas  – kaimas Lenkijos rytuose, Medznos valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurės vakarus nuo Medznos, apie 17 km į šiaurę nuo Vengruvo ir apie 78 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas XV a. amžiuje. 1477 m. karalius Kazimieras Jogailaitis perėmė šias žemes iš Mikalojaus Ugosckio ir perdavė jas Janui Kučukui. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1923 m. kaime įkurta parapija.
Australinis jūrų lokys
Australinis jūrų lokys (Arctocephalus forsteri) – ausytųjų ruonių (Otariidae) šeimai priklausantis gyvūnas. Šie ruoniai aptinkami Naujosios Zelandijos, Vakarų ir Pietų Australijos teritoriniuose vandenyse. Suaugę patinai sveria apie 160 kg, patelės sveria apie 40 kg. Minta kalmarais, aštuonkojais, ėda kefalžuves, skumbres.
2010 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
2010 m. Lietuvos nacionalinę kultūros ir meno premiją gauti pretendavo 37 asmenys. 7 laureatai (dviem iš jų – viena premija) paskelbti gruodžio 6 d., o diplomai ir ženklai bus įteikti Lietuvos valstybės atkūrimo dienos proga. Premijos dydis – 104 tūkst. litų.
Tarpiniai rezultatai
2010 m. gruodžio 2 d. LR kultūros ministerija paskelbė tarpinius komisijos balsavimo rezultatus :
TIFF
TIFF – žymėtasis atvaizdų failų formatas yra gana paplitęs, tačiau dėl kitos priežasties nei JPG. Failus TIFF formatu galima įrašyti dviem būdais: šiek tiek suglaudinus, arba visiškai nesuglaudinus. Bet kuriuo atveju TIFF failai yra visiškai „nenuostolingi“ – juose informacija apie visų pradinio vaizdo taškų spalvas išsaugoma 100 procentų. TIFF formatas populiarus dar ir dėl to, kad jis naudojamas Windows ir Macintosh kompiuteriuose. Šis formatas tinkamas naudojant skirtingos platformos kompiuterius.
Karolis Radvila
thumb|250px|Radvilų rūmai Nesvyžiuje Karolis Radvila (, 1839 m. Berlyne – 1907 m.) – lenkų didikas, Vokietijos valstybės veikėjas.
Biografija
Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Boguslavas Frederikas Radvila, motina Leontina Clary et Aldringen. Broliai Ferdinandas Frydrichas Radvila, Edmundas Radvila.
Šeima
Sūnus Vladislovas (1881-1963 m.) buvo vedęs Janiną Petronėlę Langenfeld, bet po poros metų išsiskyrė. Su antraja žmona Lois Evans Olson vaikų taip pat nebuvo, todėl išsiskyrė. Neturėjo vaikų ir su trečiaja žmona Flora Krumpenic, bet 1944 m. įsivaikino Motiejaus Juozapo dukters Daratos Radvilaitės vaikus Prancišką ir Antaną fon Oppersdorf.
Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos lenkų kalba
Jasionovo Kolonija
Jasionovo Kolonija – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Laurikočos urvas
thumb|250px|Laurikočos urvo viduje
Laurikočos urvas  – urvas Peru, Huanuko departamente, Andų aukštikalnėse, 3900 m aukštyje, šalia Laurikočos ežero. Šis urvas garsus seniausiais Peru rastais žmonių palaikais. Pagal šį urvą pavadinta akmens amžiaus Laurikočos kultūra.
Laurikočos urve žmonės gyveno maždaug prieš 9500 metų. Archeologas Augusto Cárdich 1958 m. šiame rado 11 žmonių palaikus, taip pat ir vaikų. Vieno iš numirėlių kaukolė buvo dirbtinai deformuota. Rasta įkapių – maisto, akmenų. Vienas iš palaidotųjų buvo su turkio vėriniu. Taip pat nustatyta, kad vienas iš vaikų buvo palaidotas ne iš karto, o tik tada, kai iš jo buvo likę tik griaučiai. Buvo iškelta hipotezė, kad Laurikočos žmonės galbūt praktikavę kanibalizmą, nors gali būti, kad toks buvęs laidojimo paprotys ar aplinkybės.
Urve taip pat rasta akmeninių įrankių, elnių ir guanakų kaulų, uolų tapybos.
1255 m.
1255 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Uogrės savivaldybė
Uogrės savivaldybė  – administracinis vienetas vidurio Latvijoje, Vidžemėje. Ribojasi su Salaspilio, Ruopažių, Siguldos, Cėsių, Maduonos, Aizkrauklės, Bauskės ir Kekavos savivaldybėmis. Plotas 1839,4 km², 57 617 gyventojų (2021 m.). Administracinis centras – Uogrė.
Istorija
Ankstesnioji Uogrės savivaldybė sudaryta 2002 m. reformos metu iš Uogrės rajono dalies, 2009 m. praplėsta. Buvo suskirstyta į 9 valsčius ir 1 miestą, turėjo 991,1 km² plotą ir 32 790 gyventojų (2021 m.). Administracinis centras buvo Uogrėje.
Suskirstymas
Savivaldybė skirstoma į 16 valsčių ir 4 miestus:
Stasė Lygutaitė-Bucevičienė
Stasė Lygutaitė-Bucevičienė (1936 m. birželio 15 d. Lenkimuose, Skuodo valsčiuje – 2023 m. birželio 1 d. Vilniuje ) – Lietuvos poetė.
Biografija
1955 m. baigė Mosėdžio vidurinę mokyklą. 1956–1961 m. mokytojavo, 1961–1979 m. dirbo Skuodo rajono laikraštyje „Mūsų žodis“. 1963 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė lituanistikos studijas. Nuo 1979 m. dirbo biuletenio „Buitis“ redakcijoje.
Kūryba
Pirmuosius eilėraščius išspausdino 1967 m. Nuo 1976 m. buvo Lietuvos rašytojų sąjungos narė.
Lygutaitės-Bucevičienės poezija nutolusi nuo kasdieninio gyvenimo realijų, pasaulis joje pasakiškas, paslaptingas, kartais panašus į primityvistų tapybą.
1944 m.
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Uolainės savivaldybė
Uolainės savivaldybė  – administracinis vienetas vidurio Latvijoje, Vidžemėje. Ribojasi su Kekavos, Bauskės, Jelgavos, Marupės savivaldybėmis ir Rygos miestu. Plotas 298,5 km², 19 705 gyventojai (2021 m.). Administracinis centras – Uolainė.
Istorija
Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Rygos rajono dalies.
Algis Gricius
Biografija
Tėvas Augustinas Gricius, brolis Jonas Gricius, sesuo Laima Griciūtė, brolis Kastytis Gricius. 1958 m. baigė Lietuvos konservatorijos A. Livonto klasę, 1960 m. Maskvos konservatorijos aspirantūrą. 1972–1973 m. stažavo Budapešto F. Listo muzikos akademijoje. 1967 m. menotyros kandidatas.
Nuo 1961 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas. Nuo 1991 m. profesorius. 1991–1996 m. dėstė Juveskiulės konservatorijoje Suomijoje. Parašė mokomųjų priemonių.
Bibliografija
Iš rusų kalbos išvertė N. Kolosovos Sveika, muzika! (Vilnius, Vaga, 1967).
Vola Ožešovska
Vola Ožešovska  – kaimas Lenkijos rytuose, Medznos valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietryčius nuo Medznos, apie 10 km į šiaurės rytus nuo Vengruvo ir apie 82 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Zviadas Gamsachurdija
Zviadas Gamsachurdia gimė Gruzijos sostinėje Tbilisyje 1939 m., įžymioje Gruzijos inteligentų šeimoje. Jo tėvas, akademikas Konstantinas Gamsachurdija (1893–1975), buvo vienas iš garsiausių Gruzijos XX a. rašytojų. Įtakotas tėvo veiklos ir idėjų, Zviadas pasirinko filologo kelią ir pradėjo profesinę vertėjo bei literatūros kritiko karjerą. Zviado Gamsachurdijos disidentinė veikla buvo paremta žmogaus teisių gynimu ir demonstracijomis, dėl to jis patyrė tarybinių saugumo struktūrų represijas ir buvo kalinamas bei ideologiškai „gydomas“ psichiatrinėse klinikose.
Kurionkai
Kurionkai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Imbrado.
Šteinbekas
Šteinbekas arba Rybnojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Рыбное) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Lugovojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Kaliningrado rajono kaimas, nuo 1959 m. gegužės 27 d. Bagrationovsko rajono, nuo 1965 m. sausio 12 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Gurjevsko rajono Lugovojės apylinkės kaimas.
Neapykantos pamokos
Siužetas
Veiksmas filme vyksta Antrojo pasaulinio karo pabaigoje. Mažame Lietuvos kaime įsikūrė vokiečių kareiviai, saugojantys netoliese esantį tiltą. Šešiametis Tomas paslepia vokiečio batus. Vaikiškas žaidimas baigiasi tragiškai…
67-oji Oskarų teikimo ceremonija
67-oji Oskarų teikimo ceremonija, skirta apdovanoti geriausius 1994 m. filmus bei jų kūrėjus, vyko 1995 m. kovo 27 d. Renginį vedė JAV komikas ir pokalbių laidų vedėjas Deividas Letermanas.
Filmas „Forestas Gampas“ laimėjo geriausio metų filmo apdovanojimą bei dar penkis Oskarus. Aktorius Tomas Henksas antrus metus iš eilės gavo geriausio aktoriaus apdovanojimą. Tai yra antrasis tai sugebėjęs padaryti aktorius (pirmasis buvo Spenseris Treisis). Aktorė Diana Vyst antrą kartą laimėjo geriausios antro plano aktorės apdovanojimą už vaidmenį Vudžio Aleno filme „Bullets over Broadway“. Ji pirmoji aktorė antrą kartą laimėjusi Oskarą toje pačioje kategorijoje už vaidmenis filmuose, kuriuos režisavo tas pats žmogus (pirmą kartą ji tapo laureate už vaidmenį filme „Hana ir seserys“).
Tai buvo antras kartas Oskarų istorijoje, kai tris iš keturių apdovanojimų už vaidybą aktoriai laimėjo ne pirmą kartą. Vienintelis pirmą kartą Oskarų laureatu tapęs aktorius buvo vyriausias tų metų nominantas Martinas Landau.
Oskarų nominantai ir laimėtojai
Oskarų laimėtojai yra paryškinti.
right|thumb|150px|[[Robert Zemeckis, geriausias režisierius]] right|thumb|150px|[[Tom Hanks, geriausias aktorius]] right|thumb|150px|[[Jessica Lange, geriausia aktorė]] right|thumb|150px|[[Martin Landau, geriausias antro plano aktorius]] right|thumb|150px|[[Dianne Wiest, geriausia antro plano aktorė]] right|thumb|150px|[[Quentin Tarantino, geriausias originalus scenarijus]] right|thumb|150px|[[Peter Capaldi, geriausias trumpametražis meninis filmas]] right|thumb|150px|[[Hans Zimmer, geriausia originali daina]]
Daugiausia nominacijų ir apdovanojimų
Šie filmai buvo nominuoti daugiau nei vieną kartą:
Šie filmai laimėjo daugiau negu vieną Oskarą:
Ofiūros
Ofiūros (Ophiuroidea) – dygiaodžių (Echinodermata) bestuburių gyvūnų klasė.
Ofiūrų išvaizda panaši į jūrų žvaigždes. Skirtumas tik tas, kad šios yra plonesnės ir greičiau juda. Kūno skersmuo apie 20 cm. Ofiūrų rankos yra su nedidelių dyglių eilėmis, jungiasi prie disko formos kūno, yra lanksčios ir labai trapios, prisilietus jos lengvai nulūžta. Minta organinių medžiagų liekanomis arba iš viršutinių vandens sluoksnių krintančiomis maisto dalelėmis, kurias surenka ant rankų esančiais dygliukais. Dygliai padeda taip pat ir apsiginti nuo priešų. Ofiūros paprastai gyvena sūriuose vandenyse prie kranto, nors yra gyvenančių jūros gelmėse. Paplitusios Atlanto vandenyne.
thumb|Ophiopetra lithographica
Pasaulyje žinoma apie 2000 ofiūrų rūšių.
Ant spindulių dviem išilginėmis eilėmis auga blakstienėlėmis apaugusios adatėlės. Jų pagalba ofiūros gaudo maistą ir įsideda jį į burną. Spindulyje yra pilna gleivių kanalėlių, neleidžiančių aukai ištrūkti. Minta negyvais gyvūnais, planktonu.
Ofiūros yra skirtalyčiai gyvūnai. Dauginasi poravimosi būdu visus metus, tačiau vasarą intensyviausiai. Patelės į vandenį išleidžia kiaušinėlius, o patinėliai – spermą. Apvaisintus kiaušinėlius nuneša jūros srovė. Išsiritusios lervos keliauja kartu su planktonu, misdamos mikroskopiniais organizmais. Vėliau jos nusėda ant dugno ir virsta suaugusiomis ofiūromis.
Ofiūrų nervų sistema primityvi: skiria viršų ir apačią, gerai jaučia grobį. Pasikliauja vien tik instinktais.
Minesotos Wild
Minesotos „Wild“ – NHL Vakarų konferencijos Šiaurės Vakarų pogrupio ledo ritulio komanda iš Minesotos miesto Sent Polo.
Istorija
1997 m. Nacionalinė ledo ritulio asociacija pranešė, kad Minesotos „Wild“ komanda buvo apdovanota galimybe žaisti NHL čempionate.
Nuorodos
thumb|right|Minnesota Wild, Xcel Energy Center
Bareiras
Bareiras – miestas pietų Portugalijoje, prie Setubalio. Geležinkelio stotis.
Antaviliai
Yra paštas, parduotuvė, senelių pensionas (su koplyčia), vandenvietė, kapinės. Šiaurinę dalį sudaro kolektyviniai sodai. Išlikę Antavilių dvaro sodybos fragmentai: svirnas, klojimas, buvusi mokykla, daržinė, rūsys, pora gyvenamųjų pastatų, Radziševskių koplyčia.
Kursuoja 17 autobusas maršrutu Antaviliai–Antakalnis (stotelės: Antaviliai, Antavilių žiedas, J. Biliūno st.), stoja priemiestiniai autobusai.
thumb|left|Senelių namai
Istorija
1905 m. Antavilių dvare ir jo valdose gyveno 39 gyventojai. , 1931 m. – 128 gyventojai. Prie Vilniaus kaimas prijungtas 1969 m.
Lina Dumbliauskaitė
Lina Dumbliauskaitė (g. 1938 m. liepos 22 d. Kaune) – choro dirigentė ir pedagogė, humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
1956–1960 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. A. Čeičys). Mokyklą baigusi su pagyrimu, 1960–1965 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. A. Budriūno klasė). 1969–1973 m. choro dirigavimo žinias gilino Leningrado valstybinės N. Rimskio-Korsakovo konservatorijos neakivaizdinėje aspirantūroje (prof. A. Michailovo klasė). 1974 m. apgynė disertaciją ir gavo menotyros kandidatės mokslinį laipsnį.
1957–1960 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos mišriojo choro, 1964–1967 m. Lietuvos maisto pramonės ministerijos vyrų choro „Aidas" chormeisterė, kurį laiką vadovavo Kaišiadorių medicinos darbuotojų moterų chorui ir kultūros namų vokaliniams ansambliams, Trakų rajono kultūros darbuotojų moterų ir berniukų chorui. 1967–1969 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto darbuotojų moterų choro ir Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų moterų vokalinio ansamblio vadovė, Vilniaus moksleivių rūmų vaikų choro chormeisterė.
1969–1971 m. vadovavo Kišiniovo (Moldavija) politechnikos instituto mišriajam chorui ir Meno instituto studentų kameriniam chorui. 1971–1972 m. Klaipėdos berniukų choro „Gintarėlis" chormeisterė, trejus metus vadovavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų choro studijai. 1980 m. respublikinei dainų šventei parengė fakultetų Choro dirigavimo katedros merginų chorą. 1974 m. suorganizavo Klaipėdos mokytojų namų mišrųjį chorą ir iki 1979 m. jam kūrybiškai vadovavo. Chorą išmokė daug įvairių kūrinių, su juo nemažai koncertavo, jį parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei, 1976 m. S. Šimkaus konkurse choras pelnė laureato vardą.
Pedagoginį darbą L. Dumbliauskaitė pradėjo dar studijų metais. 1967–1969 m. choro dirigavimą dėstė Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Muzikos katedroje, 1969–1971 m. Kišiniovo meno institute, 1971–1981 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose – vyr. dėstytoja, nuo 1979 m. docentė, studentų mokslinės draugijos vadovė, 1989–1991 m. Lietuvos muzikos akademijos choro dirigavimo katedros docentė. 1981–1992 m. Respublikinio kultūros darbuotojų tobulinimosi instituto Meno ir klubininkystės katedros docentė, 1987–1989 m. Muzikos katedros vedėja. Išugdė apie 30 choro dirigentų.
1994–1997 m. Vilniaus chorinio dainavimo mokyklos „Liepaitės“ direktoriaus pavaduotoja mokymo reikalams. Vadovauja jaunučių ir merginų chorams. 1996–1997 m. suorganizavo Vilniaus miesto jaunučių chorų festivalį ir dirigavo festivalio baigiamuosiuose koncertuose Nacionalinės filharmonijos salėje bei Operos ir baleto teatre. „Liepaičių" chorui dirigavo Belgijoje (1996) ir Vokietijoje (1997).
L. Dumbliauskaitė buvo respublikinių dainų švenčių konsultantė, Klaipėdos miesto, Kaišiadorių ir Trakų rajonų dainų švenčių dirigentė, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narė, viena iš Lietuvos chorų sąjungos organizatorių (1989), redagavusi sąjungos laikraštį „Daina“, Lietuvos steigiamojo sąjūdžio suvažiavimo (1988 m. spalio 22 d. – 1988 m. spalio 23) d. delegatė, nuo 1995 m. Lietuvos muzikų draugijos narė. Dalyvavo mokslinėse konferencijose, paskelbė per 70 įvairių straipsnių ir koncertų recenzijų, parašė knygų ir mokymo priemonių: „Choro tembras“ (1983), „Vokalinis ir meninis darbas saviveikliniame chore“ (1985), „Organizacinis darbas saviveikliniame chore“ (1986), „Leliumai“ – lietuvių chorinių tradicijų puoselėtojas„ (1988), „Chorinės muzikos interpretacijos klausimai“ (1989), „Intonacija ir choro menas“ (1990), „Vyrų choras „Varpas“ (1991), „Lietuvių chorinės muzikos interpretacija“ (1992). Ypač vertinga yra dešimtoji L. Dumbliauskaitės knyga „Kur eini, Lietuvos chorvedy?“ (Krantai, 2006), kurioje autorė be užuolankų kalba apie Lietuvos chorų ir jų vadovų darbo problemas, dainų švenčių repertuarinę politiką. Būdama keistuole, apsimetančia, kad nežino „gero tono“ taisyklių (taip yra rašoma knygos anotacijoje), autorė aptaria Lietuvos chorinės kultūros problemas. Knygoje netiesiogiai įvardinti žinomi choro meno profesūros atstovai, kurie yra įvardijami kaip aptariamų problemų kaltininkai. Lina Dubliauskaitė parengė apie 15 radijo laidų chorų koncertų klausimais. 1988 m. pedagogė apdovanota Kultūros žymūno ženklu, 1996 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Publikacijos
Dumbliauskaitė L. (slp. Monika Žukauskaitė) Noriu namo. Novelių romanas. Vilnius, 2007. ISBN 978-9955-800-00-2.