cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kauno diena
thumb|220px|Kauno tiesa, 1967 m.
„Kauno diena“ – Lietuvos dienraštis.
Istorija
1945 m. lapkričio 1 d. išleistas Kaune. Iki 1950 m. spalio 15 d. vadinosi „Tarybų Lietuva“ ir buvo Kauno miesto ir apskrities komunistų vykdomųjų komitetų organas.
1950–1992 m. vadinosi „Kauno tiesa“. 1950–1953 m. Kauno srities ir miesto laikraštis (buvo leidžiamas ir rusiškai – „Kaunasskaja pravda“). 1953–1990 m. LKP Kauno m. komiteto ir miesto LDT laikraštis.
Nuo 1990 m. vasario 16 d. ėjo kaip nepriklausomas Kauno miesto laikraštis, leidžiamas redaktorių tarybos 5 kartus per savaitę. 1992 m. birželio 17 d. persivadino į „Kauno dieną“. Nuo 1994 m. ėjo 6 kartus per savaitę kaip Kauno miesto ir krašto laikraštis, 1995–1996 m. kaip miesto ir apskrities laikraštis, nuo 1996 m. birželio mėn. – nacionalinis dienraštis.
1998 m. nusipirko Norvegijos bendrovės „Orkla Media“ įkurta bendrovė „Orkla Press“. 2006 m. spalį parduota JK| fondo „Mecom“ valdomai Norvegijos kompanijai „Mecom Press“. 2006 m. gruodį akcijas nupirko bendrovė „Hermis Capital“. 2010 m. 50,15 proc. žiniasklaidos bendrovės „Diena Media News“ (DMN), leidžiančios regioninius laikraščius „Kauno diena“, „Vilniaus diena“ ir „Klaipėda“, akcijų įsigijo „Baltijos įmonių finansai“, pirkinį finansavo Ūkio bankas. Likusias 48,85 proc. DMN akcijų valdo „Hermis Capital“.
Dienraštis buvo įsikūręs įvairiose Kauno miesto vietose: Miško g. 11 (buv. A. Puškino g.),, Gedimino g. 45, nuo 1987 m. – Vytauto pr. 27.
2007 m. rugpjūčio mėn. Bronislovo Lubio kontroliuojamam koncernui UAB Achemos grupė už neskelbiamą sumą parduotas pagrindinis dienraščio biuras su žemės sklypu Vytauto pr. 2007 m. lapkričio mėn. redakcija įsikūrė nuomojamose patalpose Kęstučio g. 86.
Dienraštis
2005 m. apie 90% tiražo buvo išplatinama prenumeratoriams. Per metus „Kauno dienai“ spausdinti sunaudota apie 1000 tonų laikraštinio popieriaus.
Metų žmogus
1992–2006 m. „Kauno diena“ organizavo populiariausio Lietuvos žmogaus rinkimus. Į populiariausiųjų dešimtuką skaitytojai siūlė, jų nuomone, ryškiausias, iškiliausias asmenybes, labiausiai Lietuvai ir Kaunui nusipelniusius žmones – politikus, visuomenės veikėjus, mokslininkus, menininkus, garsius sportininkus. Metų žmogus ir populiariausių žmonių dešimtukas buvo skelbiamas paskutiniame metų laikraščio numeryje.
Metų žmogumi išrinkti:
Namtokčatrakano nacionalinis parkas
Namtokčatrakano nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Fitsanuloko provincijoje. Parkas įkurtas 1987 m. lapkričio 2 d.
Kauno diena
Metų kaunietė
Metų kauniete išrinktos:
Namtokčatrakano nacionalinis parkas
Vieta
Parkas užima 543,00 km² ir apima Čatrakano (Chat Trakan) ir Nakhonthajo (Nakhon Thai) apylinkes, 65 km į šiaurės rytus nuo provincijos centro Fitsanuloko.
Flora ir fauna
Namtokčatrakano nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai ir mišrūs miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), puošnioji šorėja (Shorea roxburghii), rudoji šorėja, aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), briaunotasis sparnūklis (Anisoptera costata), tankiažiedis ąžuolūnas (Lithocarpus densiflorus), vietinis mangas, bei įvairūs bambukai.
Parke gyvena: Indijos muntjakas, šernas, bankivinė višta, javinis elniukas, dvispalvė ratufa (Ratufa bicolor), Tupaia belangeri ir kt., sutinkama daugiau paukščių, roplių.
Karališkiai (Anykščiai)
Karališkiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 14 km į pietus nuo Kurklių, Karališkių ežero šiaurės rytinėje pakrantėje. Šalia kaimo telkšo Smėlinio ežeras. Yra stačiatikių kapinės.
1981 m. Pasaulio ralio čempionatas
'''1981 m. Pasaulio ralio čempionatas''' buvo devintasis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamas Pasaulio ralio čempionato sezonas, kurį sudarė 12 etapų. Nors etapų skaičius toks pats kaip praeitame sezone, tačiau čempionato kalendoriuje buvo vienas pakeitimas – „Naujosios Zelandijos ralį“ pakeitė „Brazilijos ralis“.
Karališkiai (Anykščiai)
Istorija
miniatiūra|250px|left|Stačiatikių kapinės
1981 m. Pasaulio ralio čempionatas
1981 m. Pasaulio ralio čempionato bendroje vairuotojų įskaitoje nugalėjo Ari Vatanenas, vairuojantis komandos „Rothmans Rally Team“ „Ford Escort RS 1800“. Tai buvo vienintelis kartas, kai privati komanda laimėjo vairuotojų čempionatą. Gamintojų čempionatą laimėjo „Talbot“ su automobiliu „Sunbeam Lotus“. Taip pat, šis sezonas buvo naujos eros pradžia šiame sporte, kadangi pasirodė „Audi Quattro“ – pirmasis automobilis visais varomaisiais ratais. Iš pradžių laikytas per sunkiu ir sudėtingu automobiliu raliui, tačiau jau debiutiniame sezone pasiekė tris pergales, įskaitant Mišelės Mouton pergalę „Sanremo ralyje“. M. Mouton yra vienintelė moteris laimėjusi Pasaulio ralio čempionato varžybas.
Karališkiai (Anykščiai)
Istorija
1742 m. įkurta sentikių bendruomenė. Kaimas minimas 1765 m. Vilkmergės apskrities inventoriuje kaip Koraliszki. Kaime buvo cerkvė. 1813 m. keliaudamas iš Paryžiaus į Peterburgą kaime buvo apsistojęs caras Aleksandras I. 1873 m. sentikių parapija performuota į vieningą stačiatikių parapiją, veikė Karališkių Švč. Dievo Motinos globos cerkvė. 1964 m. maldos namai dėl avarinės būklės uždaryti, o 1968 m. religinė bendruomenė išregistruota kaip sunykusi. Maldos namų pastatą perėmusi Anykščių vyno gamykla jį perstatė į poilsiavietę.
Rapenas
thumb|right|XVII a. rapenas ([[Bazelis)]] thumb|right|1910 m. 1 rapeno moneta thumb|right|1774 m. Liucernos kantono rapenas (viršuje) ir 2002 m. Šveicarijos rapenas (apačioje).
Rapenas  – smulki Šveicarijos moneta. Kaldinta senovėje, o dabar – smulkiausia Šveicarijos franko dalis.
Senieji rapenai
Rapenai Šveicarijoje kaldinamas nuo senai, jie buvo Berno (šveicariškosios) monetų sistemos dalis.
Pvz., XIX a. pirmoje pusėje 1 Argau frankas buvo lygus 10 bacenų ar 100 rapenų (Rappen). Argau kantonas kaldino bilonines 1, 2, 2½ ir 5 rapenų monetas.
Dabartiniai rapenai
Vokiškai kalbančioje Šveicarijos dalyje 1/100 Šveicarijos franko vadinama rapenu (Rappen). Paprastai šis žodis nekaitomas, todėl sakoma ir rašoma „1 Rappen“, „2 Rappen“ ir t. t.
Prancūzakalbėje Šveicarijos dalyje šios monetos vadinamos centimais (centime, centimes), o italakalbėje – čentezimais (centesimo, centesimi).
Adomiškės (Marijampolė)
Adomiškės – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 6 km nuo Trakiškių.
Skaistkalnis
Skaistkalnis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės pietvakarinėje dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Krekenavos, Nevėžio slėnio šlaite. Šalia kaimo driekiasi kelias.
thumb|left|250px|Kaimo sodyba
Salduvės piliakalnis
thumb|200px|Salduvės piliakalnis 1973 m. Dar matyti gynybinis pylimas thumb|200px|Paminklas mūšiams, vykusiems Šiaulių žemėje 1236-1945 m. prie Salduvės piliakalnio 1983 m. thumb|200px|Senoliai vaikšto Salduvės parku nuo piliakalnio link [[Talkša|Talšos ežero]]
Salduvė (Salduvės Kalnas, Šiaulių piliakalnis, Žuvininkų piliakalnis su gyvenviete) (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A656KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR15) – piliakalnis Šiaulių mieste, 5 km nuo miesto centro. Pasiekiamas plentu Šiauliai – Panevėžys pravažiavus sankryžą į Zoknius, už 400 m ant kalvos miesto pabaigoje pasukus į kairę šiaurės kryptimi ir pavažiavus 750 m Pavasario gatve – yra priekyje, kiek dešiniau ant kitos aukštumos.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukščiausioje atskiros didelės kalvos dalyje. Aikštelė apskrita, 20 m skersmens, iš visų pusių apjuosta pylimo, kuris vakarų krašte yra 1,7 m aukščio, 20 m pločio, kitur – 0,5 m aukščio, 10 m pločio. Pietinėje, vakarinėje ir šiaurinėje papėdėse iškastas 10-30 m pločio, 1-4 m gylio griovys, plačiausias ir giliausias vakarinėje pusėje, kur dugno plotis yra 10 m. Už griovio supiltas 185 m ilgio, 3 m aukščio, 11 m pločio pylimas 2 m aukščio išoriniu šlaitu. Griovio ir pylimo vietoje šiaurinėje ir rytinėje papėdėse yra 10 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 10-15 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIV a.
Piliakalnis apardytas 1915, 1941 ir 1944 m. apkasų, papėdės pylimo vakarinė dalis nukasta 1977 m. čia statant monumentą mūšiams, vykusiems Šiaulių žemėje 1236–1945 m. Aikštelėje įrengtas geodezinis ženklas. Piliakalnis dirvonuoja, vakariniame šlaite įrengti laiptai. Paminklo teritorijos plotas 98100 m².
Į pietryčius nuo piliakalnio, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Istorija
Salduvės piliakalnio kultūrinis sluoksnis gerokai apgadintas. Tik vienas kitas atsitiktinis radinys liudija apie piliakalnio istoriją. XIX a. pradžioje ant kalno buvo pastatytas optinio telegrafo bokštas. 1944 m. rugpjūčio mėnesį ant kalno buvo Raudonosios armijos stebėjimo punktas. Ir po karo apmokymų metu čia rausdavosi kareiviai.
Salduvės vardo kilmę paaiškinti sunku. Užrašyta legenda, kad Šiaulių kunigaikštis su savo mylimąja mergaite ant šio kalno pradėjęs gyventi be vedybų. Už tai dievas Perkūnas juos abu nutrenkęs. Ta meilė buvusi labai saldi, dėl to ir kalnas Salduve pavadintas. Gali būti, kad vietovardis atsirado nuo asmenvardžio Saldus. O gal į pilį buvo suvežamas medus? Mokslinėje literatūroje piliakalnis nuo XX a. vidurio vadinamas Žuvininkų vardu, tačiau senieji vietiniai gyventojai taip vadino piliakalnį – senkapį tarp Žuvininkų kaimo ir dab. Švedės tvenkinio.
Legendos
Legendoje apie Salduvės piliakalnį pasakojama, jog kažkada čia gyvenęs didikas, turėjęs nepaprastai gražią dukterį, kurią pamilęs šaunus jaunikaitis. Įsimylėjėliai mėgdavę vaikščioti kalno viršūne. Tokia meilė dievui Perkūnui pasirodžiusi per daug nepadori, per daug saldi, ir jis vieną dieną sukėlęs didžiulę audrą, sugriaudėjęs ir trenkęs į kalną, pliekęs žaibais… Esą nuo taip tragiškai pasibaigusios saldžios meilės ir piliakalnio pavadinimas – Salduvė.
Kita legenda teigia, jog ten, kur dabar Salduvė, kažkada buvęs labai turtingas miestas, bet jo gyventojai užmiršę dorovę – kilęs baisus viesulas ir viską užnešęs, užpylęs žemėmis…
Monumentas
Šalia Salduvės 1977 m. pastatytas memorialas, skirtas karžygiams atminti. Skulptorius – Juozapas Kęstutis Patamsis, architektė – Gražina Pajarskaitė. Paminklas buvo populiarus, ypač tarp jaunavedžių, kurie atvykdavo padėti gėlių ir nusifotografuoti. Tačiau 1992 m. paminklą bandyta susprogdinti, vėliau, kai buvo pradėta plėšti varinė memorialo skarda, paminklas demontuotas.
Aukštutinis Mianmaras
thumb|200px|1885 m. britų žemėlapis, kuriame Aukštutinė Birma pažymėta geltonai
Aukštutinės Birmos terminą įvedė britai, kai po 1852 m. Anglijos-Birmos karo Žemutinė Birma buvo užkariauta britų, o Aukštutinė iki 1885 m. liko nepriklausoma (Birmos karalystė).
Smolensko sritis
Smolensko sritis (rus. Смоленская область, Смоленщина) – sritis Rusijos europinės dalies centre, Centrinėje federalinėje apygardoje.
Smolensko sritis įkurta 1937 m. rugsėjo 27 d. Srities plotas – 49 800 km². Gyventojų – 1 005 900 (2006). Administracinis centras – Smolenskas. Srities gubernatorius – Viktoras Maslovas (Виктор Маслов).
Geografija
Smolensko srities paviršius – kalvota ledyninės kilmės lyguma. Iš vakarų į rytus eina Smolensko, šiaurės rytuose – Viazmos (iki 319 m aukščio) aukštumos. Klimatas – kontinentinis vidurinių platumų.
Smolensko srityje yra nacionalinis parkas – Smolensko ežerynas (Смоленское Поозерье).
Rita Ora
Rita Sahatçiu Ora (gimtasis vardas Rita Sahatçiu, g. 1990 m. lapkričio 26 d.) – albanų kilmės britų atlikėja ir aktorė, gimusi Jugoslavijoje. Savo karjerą pradėjo 2007 m., grodama įvairiuose muzikiniuose renginiuose Londone. 2009 m. dalyvavo Eurovizijos dainų konkurso atrankoje, tačiau neilgai trukus pasitraukė iš konkurso. Tai suteikė jai populiarumo ir tų pačių metų gruodžio mėnesį ji pasirašė kontraktą su Jay-Z įrašų kompanija „Roc Nation“.
Smolensko sritis
Administracinis suskirstymas
Smolensko sritis suskirstyta į 24 rajonus:
Rita Ora
Debiutinis altikėjos albumas „Ora“ išleistas 2012 m. rugpjūtį ir debiutavo pirmoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje. 2023 m. duomenimis, atlikėja yra išleidusi tris studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „You & I“, išleistas 2023 m. liepą.
Smolensko sritis
Miestai
Didžiausi miestai (tūkst. gyv., 2005 m.):
MS Explorer
MS Explorer (aksčiau žinomas kaip MS Lindblad Explorer, MS Society Explorer) buvo norvegų gamybos 75 metrų ilgio kruizinis laivas, skirtas plaukioti vandenimis tarp Pietų Amerikos ir Antarktidos. Jį valdė Toronte įsikūrusi bendrovė „G.A.P Adventures“, taip pat buvo naudojama „Erelio akies turo“ kompanijos.
Neoficialiai jis buvo vadinamas Mažuoju raudonuoju laiveliu. 2007 m. lapkričio 23 d., kelionės metu, laivas ėmė skęsti, atsitrenkęs į ledkalį netoli Pietų Šetlando salų. Per incidentą buvo pramušta kumščio dydžio skylė.
Būdamas pirmuoju laivu, skirtu plaukioti šaltais antarkties vandenimis, jis taip pato pirmąją šios vietos auka.
Skendimas
right|250px|Skendimo vietovė žemėlapyje Laivas plaukė 19-ąją kelionės dieną, kuomet atsitrenkė į nugrimzdusį ledkalnį, pramušusė korpuse 250 cm² skylę. Gelbėjimo signalas buvo greitai duotas, o operacijos ėmėsi Karališkoji Didžiosios Britanijos krantų apsaugos tarnyba, Jungtinių valstijų bei Čilės gelbėtojai. Nors laive telpa 154 žmonės, jų buvo 100 ir visi sėkmingai buvo iišgelbėti. Tarp keleivių buvo britų, olandų, australų, amerikiečių, kanadiečių, airių, danų, šveicarų, belgų, japonų, prancūzų, vokiečių ir kinų.
Laiškas galatams
Laiškas galatams – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.
Šis laiškas buvo parašytas, siekiant nuginčyti klaidingą idėją, kurios laikėsi kai kurie krikščionys žydai, – kad išganytas gali būti tik tas, kuris apipjaustytas ir laikosi Mozės Įstatymo. Šią idėją Paulius laikė grėsme visiems krikščioniškos Evangelijos pagrindams. Anot Pauliaus, norint būti išganytam, nebūtina laikytis Mozės Įstatymo. Kaip teigiama laiške, Kristus, mirdamas už žmoniją, padaręs viską, kad sutaikytų žmones su Dievu.
Turinys
Laiškas galatams pradedamas pasveikinimu, kalbama apie vienintelę Evangeliją. Rašoma apie pirmuosius Pauliaus krikščioniško gyvenimo metus, priekaištaujama Petrui. Taip pat rašoma apie gyvenimą tikėjimu, apie tai, kodėl žmonių negali išgelbėti Įstatymas, apie Įstatymo galiojimą. Užrašytas kreipimasis į galatus, laisvės alegorija. Kalbama ir apie tikėjimą bei meilę, dvasią bei Įstatymą, praktinį krikščionio gyvenimą. Laiškas baigiamas Pauliaus ranka užrašytais pamokymais.
Parašymo laikas
Gali būti, kad Paulius parašė šį laišką prieš pat Jeruzalės tarybos susirinkimą, kuriame svarstytas svarbiausias laiške aptariamas klausimas. Šiuo atveju Laiškas galatams galėjo būti parašytas 48 arba 49 metais ir laikytinas pirmuoju Pauliaus laišku. Vis dėlto taip pat tikėtina, kad šis klausimas liko aktualus ir kad laiškas buvo parašytas po kelerių metų, kaip ir Laiškas romiečiams (jame taip pat užsimenama apie tuos pačius dalykus), t. y. maždaug 54–57 metais.
Galatijos provincija – kraštas dabartinės Turkijos šiaurinėje dalyje (pastaroji aplinkybė liudytų apie vėlesnę datą: 48 metais Paulius ten nesilankė) arba gerokai didesnė šalis su tokiais iš Apaštalų darbų knygos žinomais miestais, kaip Pisidijos Antiochija ir Listra.
Sarnakų valsčius
Sarnakų valsčius  – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Losicių apskrityje. Centras – Sarnakai. Ribojasi su Konstantinuvo, Mielniko, Plateruvo, Semiatičės ir Stara Kornicos valsčiais.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 197,3 km², iš kurių: Valsčius sudaro 25,56 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Administracinis suskirstymas
Binduga, Boninas, Bonin Ogrudkai, Borsukai, Bužka, Chlebčinas, Chibuvas, Franopolis, Gžibuvas, Holovčice Kolonija, Horoški Dužė, Horoški Malė, Klepačevas, Klimčicė, Klimčice Kolonija, Kuzkai, Mežvice Kolonija, Nove Holovčicė, Nove Litevnikai, Nove Mežvicė, Ploskuvas, Ploskuv Kolonija, Račkos, Rozvaduvas, Serpelicė, Stare Holovčicė, Stare Litevnikai, Stare Mežvicė, Terlikuvas, Zabužė, Ževuškai.
Purleškiai
Purleškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Papilio, Apaščios kairiajame krante, prie kelių ir Diemedžiai–Skiltuvai.
Karaliaučiaus spaustuvės
Karaliaučiaus spaustuvės – poligrafijos įmonės, veikusios Karaliaučiuje 1524–1944 m. Šiose spaustuvėse buvo išspausdinta daug knygų lietuvių kalba.
Pirmoji Veinreicho spaustuvė Karaliaučiuje veikė 1524–1553(?) m. 1524 m. ji išleido pirmą knygą vokiečių kalba, 1545 m. prūsų kalba išleido M. Liuterio „Trumpojo katekizmo“ vertimą – Katekizmą, 1547 m. išspausdino ir pirmąją lietuvišką knygą – M. Mažvydo „Katekizmą“.
Žemutinis Mianmaras
thumb|200px|1885 m. britų žemėlapis, kuriame Žemutinė Birma (ir kitos britų valdos) pažymėta rausvai
Karaliaučiaus spaustuvės
Vėliau veikė šios svarbesnės spaudos ir poligrafijos įmonės, kurios leido ir lietuviškas knygas bei laikraščius:
Žemutinis Mianmaras
Žemutinis Mianmaras arba Žemutinė Birma – geografinė teritorija Mianmare, apimanti Iravadžio baseino žemutinę dalį, Iravadžio ir Sitauno deltas, Taemjo ir Taungu žemumas. Įtraukia Ajejarvadžio, Bago, Jangono regionus, kartais įtraukiama platesnė teritorija su pakrantėmis (Tanintajio regionas, Rachinų, Monų valstijos). Svarbiausias miestas – Jangonas.
Karaliaučiaus spaustuvės
1524–1940 m. 25 Karaliaučiaus spaustuvės lietuvių kalba išspausdino 649 knygas ir 6 laikraščius, skirtus Mažosios Lietuvos gyventojams. Spausdino knygas lietuvių kalba ir Didžiajai Lietuvai, latvių kalba – Kuršo ir Latgalos gyventojams.
Žemutinis Mianmaras
Žemutinės Birmos terminą įvedė britai, kai po 1852 m. Anglijos-Birmos karo Žemutinė Birma buvo užkariauta britų, o Aukštutinė iki 1885 m. liko nepriklausoma (Birmos karalystė).
Žemutinis Mianmaras yra istorinis monų tautos centras.
Gaižiūnai (reikšmės)
Gaižiūnais arba Gaižūnais vadinami kaimai:
Mileris
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Milerienė (ištekėjusi moteris) ir Milerytė (mergautinė pavardė).
Kritižis
Istorija
miniatiūra|200px|left|Pakelės inkilai miniatiūra|200px|left|Buvusi [[Raguvos sentikių cerkvė]] miniatiūra|200px|left|Sodyba prie cerkvės
Mileris
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kritižis
Istorija
XIX a. kaimas priklausė Vilkmergės apskričiai. 1-ojoje pusėje kaime įsikūrė sentikiai, priklausę Raguvos parapijai.
Jack Sherman
Jack Sherman (1956 m. sausio 18 d. – 2020 m. rugpjūčio 22 d.) – amerikiečių kilmės gitaristas, geriausiai žinomas kaip grupės „Red Hot Chili Peppers“ gitaristas, grojęs jų debiutiniame albume. Prie grupės jis prisidėjo 1983 m., pakeisdamas grupę palikusį gitaristą Hillel Slovak. Grupėje jis išbuvo iki 1984 m., kol grupė koncertavo albumą reklamuojančiame ture. Taip pat jis prisidėjo prie kelių dainių iš „Freaky Styley“ albumo kūrimo. 1985 m. į grupę sugrįžo Slovak, pakeisdamas Sherman.
Po išėjimo iš grupės, muzikantas yra grojęs su daugybe kitų muzikantų ir grupių, tokių kaip Bob Dylan bei George Clinton.
Nors 2012 m. „Red Hot Chili Peppers“ buvo įtraukti į Rokenrolo šlovės muziejų, Jack Sherman nebuvo įtrauktas.
Mirė 2020 m. rugpjūčio 18 d. savo namuose Savanoje (Džordžija) nuo širdies smūgio.
Adomiškės (Šalčininkai)
Adomiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kalesninkų.
Bandirmos Banvit
Bandirmos Basketbol İhtisas Kulübü – Turkijos krepšinio klubas, žaidžiantis FIBA Europos taurėje. Klubas įkurtas 1994 m. Namų rungtynes ekipa žaidžia Kara Ali Acar Spor Salonu arenoje, talpinančioje 3000 žiūrovų.
Mažosios smiltpelės
Mažosios smiltpelės (Meriones) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Išvaizda šiek tiek primena žiurkes. Kailis tankus, kai kurių rūšių trumpas. Nugarinė pusė vienspalvė, ochrinės, smėlio spalvos, kartais pilka ar ruda. Šonai šviesesni už nugarą. Pilvas ir galūnės baltos, šviesiai geltonos, tamsiai geltonos ar šviesiai pilkos spalvos. Kūnas iki 15 cm, o kai kurių rūšių – net iki 18,5 cm ilgio. Ausys vidutinio dydžio ar didelės, akys didelės. Uodega apaugusi tankiais plaukais ir gale turi nedidelį šepetėlį. Priekinių galūnių pirmasis pirštas gerai išsivystęs, visada su stambiu nagu. Pėda siaura, jos pagalvėlė apaugusi plaukais, bet kartais plika.
Paplitusios stepėse, pusdykumėse ir dykumose Šiaurės Afrikoje, Mažojoje Azijoje, Vidurinėje Azijoje, Kazachstane, Irane, Užbaikalėje, Mongolijoje ir Kinijoje.
Aktyvios naktį. Dieną slepiasi pačių išraustų urvuose. Urvai dažnai būna sudėtingos konstrukcijos. Žiemojimo urvai išrausti gana giliai, iki 2 m gylyje, maždaug 4 m ilgio. Urvus išrausia šalia vienas kito, todėl susidaro ištisos galerijos.
Minta sėklomis, augalų dalimis, vabzdžiais. Daugelis rūšių kaupia maisto atsargas žiemai. Per metus būna 2-3 vados, kurių kiekvienoje 1-11 jauniklių (vidutiniškai 4-6). Nėštumas trunka 25-29 d. Perneša kai kurias ligas.
Gentyje apie 17 rūšių:
'''Pogentė. Parameriones''' '''Pogentė. Cheliones''' '''Pogentė. Meriones''' '''Pogentė. Pallasiomys'''
Dalia Tamulevičiūtė (1940)
Dalia (tikr. Adelė) Tamulevičiūtė (1940 m. rugsėjo 30 d. Varėnoje – 2006 m. birželio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos režisierė, pedagogė.
Biografija
1971 m. baigė teatro režisūros studijas Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje. Nuo 1971 m. dėstė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje. Lietuvos teatro ir muzikos akademijos profesorė. Per pedagoginio darbo metus nuo 1971 m. išleido aštuonias dramos teatro aktorių laidas. Buvo ištekėjusi už Josifo Stalino anūko Aleksandro Burdonskio.
1971–1973 m. Lietuvos valstybinio jaunimo, 1973–1974 m. Kauno valstybinio dramos teatro režisierė. 1975–1991 m. Lietuvos valstybinio jaunimo teatro vyriausioji režisierė. Per 18 darbo metų Jaunimo teatre režisierė sukūrė daugiau kaip 30 įvairaus žanro įsimintinų spektaklių. Statė spektaklius ir Kauno dramos bei Rusų dramos teatruose. 1978 m. LSSR nusipelniusi meno veikėja. 2003 m. įvertina Vyriausybės premija už Lietuvos menui ir kultūrai reikšmingus darbus.
D. Tamulevičiūtės sveikata sušlubavo 2005 m. rugsėjį po Jaunimo teatre įvykusios spektaklio „Ožka, arba Kas ta Silvija?“ premjeros. Režisierę ištiko insultas, vėliau jis pasikartojo. Palaidota Senosios Varėnos kapinėse.
Kratiškiai
Kratiškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 12 km į pietus nuo Biržų, prie kelio. Į vakarus nuo kaimo teka Juodupė. Seniūnaitijos centras. Yra Kratiškių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-41027).
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose minimi 1555 m. 1958 m. įsteigta biblioteka, 1968 m. atidaryta mokykla. 1949–1993 m. Kratiškių apylinkės centras, „Pavasario“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
Birskas
Birskas  – miestas Rusijoje, Baškortostane, Belajos upės dešiniajame krante, prie Birės žiočių, 99 km į šiaurės vakarus nuo Ufos. Rajono centras. Yra upinė prieplauka, netoliese praeina Ufos–Neftekamsko kelias. Maisto (duonos), spirito, lengvoji pramonė. Veikia Baškirijos universiteto filialas. Yra 4 XIX a. statytos cerkvės.
Birsko tautinė sudėtis (2010 m.): rusai – 53,6 %, totoriai – 16,8 %, baškirai – 14,6 %, mariai – 13,1 %, kiti – 1,9 %.
Istorija
Birskas – pirmasis rusų miestas-tvirtovė, įkurtas Baškirijoje. 1663 m. vietoje sudeginto Archangelskojės kaimo pastatyta tvirtovė. Iš čia vyko baškirų žemių kolonizacija. 1774 m. Birską nunaikino Salavatas Julajevas, bet vėliau gyvenvietė atstatyta. 1781 m. Birskui suteiktas miesto statusas, jis tapo apskrities centru Ufos gubernijoje. XIX a. pab. buvo svarbus kultūrinis, ūkinis centras.
Margių gyvenvietės
Margių gyvenvietės – aštuonios akmens, bronzos ir geležies amžiaus gyvenvietės Varėnos rajono savivaldybės Kaniavos seniūnijos teritorijoje, buvusio Dubo ežero vakarinėje, šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse, Karaviškių, Gribašos ir Dubičių miškuose.
Tyrimai
Išsamiau tirtos 4 gyvenvietės, jose rasta įvairialaikių duobių, židinių ir pavienių stulpaviečių liekanų, daug titnaginių, keraminių, akmeninių radinių. Medžioklės įnagius sudaro įkotiniai ir nuoskaliniai antgaliai bei mikrolitai (trapecijos, ašmenėliai, lancetai), darbo įrankius – gremžtukai, rėžtukai, grandukai, grąžtai, ylos, peiliai, kalteliai, kirveliai. Rasta akmeninių kaplių, kirvių, gludintuvų, šlifavimo plokščių fragmentų ir kabutis.
Margių I gyvenvietė (kultūros paminklo kodas A108) yra buv. Dubo ežero šiauriniame krante. 1980–1981 m. tyrė Istorijos institutas (vadovė Rimutė Rimantienė). Ištirtas 1064 m² plotas, rastas iki 60 cm storio kultūrinis sluoksnis. Rasta titnaginių, keraminių ir pavienių akmeninių radinių. gyvenvietė datuojama vėlyvojo paleolito (Bromės-Liungbiu kultūra, Svidrų kultūra), vėlyvojo mezolito ir neolito (Nemuno kultūra), bronzos amžiaus (Trzcinieco kultūra, brūkšniuotosios keramikos kultūra) laikotarpiu.
Margių II gyvenvietė (kultūros paminklo kodas A109) yra į rytus nuo pirmosios Margių senovės gyvenvietės. Ją 1980 m. tyrinėjo Istorijos institutas (vadovė Rimutė Rimantienė), 1999–2000 m. – Giedrė Grinevičiūtė. Iškastas 150 m² plotas. Aptiktas iki 40 cm storio kultūrinis sluoksnis. Rasta daug titnago ir keramikos dirbinių. Gyvenvietė datuojama vėlyvuoju paleolitu (Svidrų kultūra), mezolito antrąja puse ir neolitu (Narvos kultūra, Nemuno kultūra, virvelinės keramikos kultūra).
Miles
Miles − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Eduardas I
Eduardas I Ilgablauzdis (gimė - 1239 m.; mirė - 1307 m.) – Anglijos karalius (1272-1307 m.).
Biografija
Henriko III sūnus.
Valdymas
Dėl darbų administracijos ir teisės srityje buvo pavadintas „angliškuoju Justinianu". Jo valdymo metu nusistovėjo pusiausvyra tarp karaliaus valdžios ir parlamento. Sėkmingai kovojo su valstiečiais ir škotais bei gynėsi nuo Prancūzijos valdovo Pilypo Gražiojo. Tendencingai ir nepatraukliai pavaizduotas garsiame Holivudo istoriniame filme „Narsioji širdis“.
Imperatoriškieji karveliai
Imperatoriškieji karveliai (Ducula) – karvelinių (Columbidae) šeimos paukščių gentis.
Gentyje 35-40 rūšių.
Rūšys
thumb|left|210px|[[Ducula bicolor]]
Liepiai (reikšmės)
Liepiai yra:
Daniel Gibson
Danielis Hiramas Gibsonas (, g. 1986 m. vasario 28 d.) – buvęs JAV krepšininkas, septynis sezonus žaidęs NBA lygos Klivlando „Cavaliers“ ekipoje. 2006 m. NBA naujokų biržoje jį 42-uoju šaukimu pasirinko „Cavaliers“.
Gimnazija
Daniel Gibson paskutiniais gimnazijos metais vidut. pelnė 25,5 taško atvesdamas savo gimnaziją Jones High School su 31 pergale ir 5 pralaimėjimais į Teksaso valstijos nugalėtojus. Nuo 1965 metų tai buvo pirmas toks žymus mokyklos laimėjimas.
Karjera koledže
Gibson žaidė už Teksaso universitetą. Pirmųjų dviejų sezonų metu pelnė 935 taškus, įskaitant 175 tritaškius. Gibson pataikė 103 tolimus metimus 2005–2006 sezone, įskaitant devynis tritaškius metimus, kurie tapo universiteto rekordiniais. Daugiausias taškų pelnyta per tas pačias rungtynes – 37.
2006-2007
Pirmame NBA sezone vidut. pelnydavo 4,6 taško per rungtynes ir pirmavo tarp lygos naujokų atakuojant krepšį iš trijų taškų zonos (41,9 %). Pirmą kartą startinėjė sudėtyje pasirodė 2007 sausio 30, prieš Golden State Warriors. Tose rungtynėse jis pelnė 12 taškų, atkovojo 3 kamuolius ir 2 kart rezultatyviai perdavė kamuolį.
Ketvirtose 2007 m. Rytų konferencijos finalo rungtynėse prieš Detroit Pistons pelnė 21 tašką, pataikydamas visus 12 baudų metimų.
Gibsono žvaigždė sužibo šeštose tos pačios serijos rungtynėse, kuriose jis įmetė visus 5 tritaškius. Gibsono 31 taškas (19 tšk. paskutiniame ketvirtyje), 7 taiklūs metimai iš 9, 6 atkovoti kamuoliai ir 2 rezultatyvūs perdavimai priminė LeBron James dominuojantį pasirodymą penktose serijos rungtynėse. Cleveland Cavaliers tapo trečia komanda NBA istorijoje, kurie laimėjo seriją prieš tai pralaimėję pirmuosius du susitikimus.
Kreipšiai
Kreipšiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Skapiškio, Mituvos ežero pietinėje pakrantėje. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias.
Lietuvos vyrų ledo ritulio rinktinė
Lietuvos vyrų ledo ritulio rinktinė – komanda, atstovaujanti Lietuvai tarptautinėse ledo ritulio varžybose. 2012 m. pradžioje ji buvo 24 vietoje Tarptautinės ledo ritulio federacijos reitinge. Geriausias pasiekimas – 23 vieta IIHF reitinge.
Rinktinės sudėtis
Rinktinės sudėtis registruota pasaulio čempionato 1 B diviziono rungtynėms (2016 m. balandžio mėn.)
{|
Adomiškiai (Šakiai)
Adomiškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Tubelių.
Odinas
thumb|Odinas klajotojas, Georg von Rosen 1886 Skandinavų mitologijoje Odinas – karo ir išminties, vyriausias dievas. Karo kurstytojas. Asų grupės vadovas. Odino broliai Vilis ir Vė. Deivės Frigės vyras, turėjo sūnų Baldrą. Odino buveinė Asgarde – Valaskjalvas, kur iš sosto Hlidsjalfo galėjo matyti viską, kas darosi pasaulyje. Vadovauja dievų asų trijulei, į kurią dar įeina Lokis ir Henis. Minima, kad atgaivino pirmąją žmonių porą – Aską ir Emblą. Pagal „Sagą apie Volsungus“ garsiausiausias skandinavų didvyris Sigurdas (Zygfrydas) yra netiesioginis Odino palikuonis.
Kiti palikuonys
Su kitomis deivėmis ir milžinų jotunų dukterimis susilaukė šių vaikų:
Identifikacija
Identifikuojamas su šiais dievais:
Bruožai
thumb|Vienaakis Odinas su krankliais
Atributai
thumb|Odinas joja ant Sleipnio (vaizduojamos aštuonios kojos), apačioje tempiami valknutai „Gyvieji“ atributai:
Magiški daiktai siejami su Odinu:
Koriakų kalba
Koriakų kalba – kalba, vartojama koriakų rytinėje Sibiro dalyje. Kalba priklauso Čiukčių-Kamčiadalų kalboms.
Kamendulas (ežeras)
Kamendulas – ežeras, Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Vižainio valsčiuje. Senoviniuose dokumentuose ežeras dar vadinamas Jacnė, Jasnė. Ežeras yra dauboje ir įvardijamas kaip Jačnos ežero tęsinys. Ežero krantai yra neaukšti, o pats ežeras pailgos ovalo formos siaurėjantis link pietų. Biologiškai ežeras priskiriamas mezotrofinių ežerų grupei, ežero augalija nyki, daugiausia auga nendrės. Ežeras yra 161 m virš jūros lygio.
Legenda
Ežero pavadinimas galėjo kilti nuo čia kadaise keliavusio kamendulų vienuolio, kurį užpuolė plėšikai ir jis stebuklingai išsigelbėjo. Išsigelbėjęs jis ilgai čia gyveno ir kai mirė, šalia ežero pradėjo vaidentis baltai apsirengusi vienuolio šmėkla.
Milevskis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Milevskienė (ištekėjusi moteris) ir Milevskytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vaivadiškiai (reikšmės)
Vaivadiškiais vadinami kaimai:
Granatsvaidis pistoletas
Granatsvaidis pistoletas – pistoletas, pritaikytas iššauti specialų šovinį, kuris vietoj kulkos turi granatą. Granata gali būti kalibrinė (užtaisius pistoletą granata būna vamzdžio viduje) ar superkalibrinė (granata netelpa į vamzdį, nes jos kalibras didesnis nei vamzdžio kalibras).
Granatsvaidžius pistoletus sukūrė vokiečių konstruktoriai iš 26 mm signalinių pistoletų. thumb|right|250px|Šiuolaikinis 40 mm granatsvaidinis pistoletas Heckler & Koch HK69A1
Leuchtpistole kaip granatsvaidis
Pirmas tokio tipo vokiečių ginklas buvo 26 mm lygiavamzdis granatsvaidis pistoletas Kampfpistole, kurį sudarė:
Kompleksas buvo skirtas artimoms kautynėms, kai kautis rankinėmis granatomis per toli, o gintis artilerija – per arti. Taiklumui padidinti pistoletas turėjo prijungiamą petinę atramą su sudedamais paminkštais. Ant vamzdžio buvo įtaisytas sudedamas taikiklis, skirtas dviem šaudymo nuotoliams – 100 ir 200 m.
Pistoleto su petine atrama ilgis buvo 590 mm, masė 2,5 kg (1928 m. modelis su plieniniu vamzdžiu ir rėmu) arba 1,9 kg (1934 m. aliumininis modelis).
26 mm priešpėstinė skeveldrinė granata 326 LP
Ši granata turėjo 4 stabilizatorius ir smūginį kontaktinį sprogdiklį. Kalibrinis granatos šovinys su šia granata būdavo įstatomas per vamzdžio storgalį (taip pat, kaip signaliniais ar šviečiamaisiais šoviniais). Granatos saugiklis išsijungia ir įsijungia sprogdiklis granatai nulėkus 10-12 m nuo ginklo vamzdžio.
Šie šoviniai buvo skirti šaudyti nuotoliais iki 150–250 m, tačiau dideliais nuotoliais šaudant sklaida pernelyg didelė. Apie 100 m nuotoliu šaudydavo lėkšta trajektorija, pradedant 150 m nuotoliu buvo galima šaudyti į taikinius, esančius už priedangos. Šaudyti iš arčiau kaip 50 m buvo draudžiama, kadangi tai būdavo pavojinga pačiam šauliui (skeveldro sklidimo spindulys buvo daugiau kaip 30 m).
Granatsvaidininkams rekomenduodavo miesto kautynėse šaudyti į pastatų langus ir ambrazūras. Iššovus lekiančios granatos nesimatydavo.
60 mm superkalibrinė granata 361 LP
Granatos šovinys buvo sudarytas iš :
Granata buvo skirta šaudyti iki 70-80 m. Skeveldrų kovimo spindulys – 20 m.
Iššauta lekianti granata matydavosi.
Yra duomenų, kad tokių granatų pagamino 42 800. 1941–1942 m. jas bandė Rytų fronte, po to tobulino.
Šaudant patobulinta granata pistoletui žalvarinio įdėklo nereikėdavo, nes naujosios granatos vamzdelis turėjo metalinį apvalkalą. Granatos lėkimo atstumas padidėjo iki 100 m.
Kampfpistole Z
1942 m. signalinis pistoletas ''Leu. P buvo perdarytas ir virto pistoletu Kampfpistole Z''. Naujasis pistoletas turėjo vamzdį su penkiomis graižtvomis, todėl buvo tikslesnis ir toliau (iki 200 m) šaudė. Kairėje pistoleto pusėje tvirtindavo naują graduotą taikiklį ir spiritinį gulsčiuką.
Pagal išvaizdą Kampfpistole Z mažai skyrėsi nuo Leuchtpistole Leu. P, todėl kairėje pistoleto pusėje, drūtgalyje švytinčiais dažai būdavo įspausta raidė Z ( 'graižtva').
Pistoletų gamybos savikaina buvo didelė, nes pistolete buvo naudojami brangūs lengvieji metalai. Pistoletui netiko kiti šaudmenys, todėl pistoletą gaminusios kompanijos Carl Walther ir ERMA pagamino tik 25 000 pistoletų ''Kmp. Z''.
Sprengpatrone-Z
Šis pistoletas šaudė specialia kalibrine granata su spirališkomis keteromis graižtvoms Sprengpatrone-Z. Granatos lėkdavo iki 200 m, skeveldros kaudavo 20 m spinduliu. Granatos šovinys turėjo trumpa (27 mm ilgio) tūtelę, jo niekaip nereikėjo ruošti prieš iššaunant. Pistoleto ''Leu. P 42'' šoviniai (tiek granatiniai, tiek šviečiamieji) netiko.
61 mm prieštankinė kumuliacinė granata 42 LP
Pistoletui Kampfpistole Z buvo skirta nauja superkalibrinė 61 mm prieštankinė kumuliacinė granata 42 LP. Tarybiniais duomenimis ji pramušdavo 50 mm storio šarvą, o vokiečių – 80 mm šarvą iš 75 m. Ši granata apmokytiems vokiečių kareiviams suteikdavo galimybę gana efektyviai kautis su tankais T-34.
Ši granata buvo sudaryta iš korpuso ir vamzdelio, kuris turėjo spiralines briaunas. Granata tiko šaudyti tiek graižtvinius Kampfpistole Z, tiek lygiavamzdžiais signaliniais pistoletais ''Walther Leu. P''. Pistoletas šia granat būdavo užtaisomas be papildomų operacijų.
Vokiečių instrukcijos reikalavo, kad šaudant šiomis granatomis pistoletus reikia atremti į petį naudojant prijungtą petinę atramą, kadangi šovinys buvo galingas.
Sturmpistole
Universalumo problemą vokiečių ginklininkai išsprendė paprastai patobulindami signalinį pistoletą Leu. P. Šio pistoleto komplektą jie papildė graižtviniu įvamzdžiu. Įdėjus įvamzdį galima šaudyti graižtvinėmis granatomis Sprengpatrone-Z ir 42 LP, o įvamzdį išėmus – skeveldrinėmis granatomis 358 LP, signaliniais ir šviečiamaisiais šoviniais.
Taip patobulintas pistoletas buvo pavadintas Sturmpistole. Prie pistoleto rankenos irgi buvo tvirtinama atlenkiama petinė atrama, o ant vamzdžio – mova su taikikliu, sugraduotu iki 200 m. 1943–1945 m. Vokietija pagamino daugiau kaip 400 000 įvamzdžių, kad signalinius pistoletus ''Leu. P būtų galima perdaryti į Sturmpistole''.
Šiuolaikiniai grantasvaidiniai pistoletai
Pistoletinį granatsvaidį primena Verney-Carron kompanijos (Prancūzija) gaminamas nemirtinas policijos ginklas Flash – ball, kuris užtaisomas ne granatomis, o guminiais kamuoliais arba kamuoliais su dažais ar ašariniais milteliais.
Povilas Pakarklis
Povilas Pakarklis (1902 m. lapkričio 23 d. Smilgiuose, Kupiškio valsčius – 1955 m. liepos 28 d. Vilniuje) – teisininkas, istorikas, kraštotyrininkas.
Tarpukaris
Tėvai turėjo 20 ha ūkį. Povilas buvo jauniausias iš trijų vaikų. Mokėsi Kupiškio gimnazijoje, 1923 m. baigė Panevėžio gimnaziją. 1923–1927 m. studijavo Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultete. Pagrindine specialybe pasirinko senovės istoriją, šalutinėmis – Lietuvos istoriją, pedagogiką bei psichologiją. P. Pakarkliui dėstė profesoriai Antanas Alekna, Jonas Totoraitis, Pranas Penkauskas. Studijuodamas aktyviai veikė studentų ateitininkų organizacijoje, kuriai atstovavo 1924–1927 m. Rygoje, Tartu, Taline, Helsinkyje, Niurnberge, propagavo abstinenciją (abstinentu tapo dar Kupiškio gimnazijoje, paskatintas kunigo Antano Kripaičio). 1927 m. vienas redagavo katalikų blaivybės draugijos leidinį „Sargyba“. 1927–1928 m. priklausė tautininkams.
1927–1928 m. Tauragės mokytojų seminarijoje dėstė istoriją, psichologiją, logiką ir gimnastiką. 1927 m. vasarą rinko istorinę medžiagą Karaliaučiaus universiteto bibliotekoje. 1928–1930 m. dirbo Panevėžio mokytojų seminarijoje. Lygiagrečiai dėstė lietuvių kalbą Panevėžio žydų mergaičių gimnazijoje „Javne“. Panevežyje tapo uoliu voldemarininku. 1930 m. vieną semestrą studijavo Miuncheno universitete.
1930 m. lapkritį suimtas už „antivalstybinį“ pamfletą „Ar p. Smetona jaunimui pavyzdys?“, 1931 m. nuteistas metus kalėjimo, bet tais pačiais metais paleistas. 1931 m. įsteigė Kupiškio laisvamanių skyrių. Nuo 1932 m. pradėjo rašinėti į SSRS laikraščius. 1932–1934 m. studijavo teisę VDU Teisių fakultete. Po baigimo dirbo Apeliacinių rūmų sekretoriaus padejėju. 1935–1940 m. Kauno apygardos teismo prokuroro padėjėjas. Dalyvavo rašant Noimano-Zaso bylos kaltinamąjį aktą.
1938 m. išvyko į dviejų mėnesių kelionę po įvairias Europos šalis – Italiją, Belgiją, Prancūziją, Lenkiją. Pakeliavęs susidomėjo SSRS, įstojo į Lietuvių draugiją SSRS tautų kultūrai pažinti. 1939 m. pavasarį ir vasarą du kartus aplankė SSRS. Kelionės įspūdžius publikavo „Lietuvos žiniose“.
Sovietmetis
thumb|240px|„Liaudies vyriausybė“ (Povilas Pakarklis penktas iš kairės). 1940 m. birželio 17 d. 1940 m. išrinktas į Liaudies Seimą. 1940 m. birželio 17 d. sudarytoje Justo Paleckio marionetinėje „Liaudies vyriausybėje“ paskirtas teisingumo ministru. Birželio 18 d. pasirašė įsakymą paleisti iš Kauno sunkiųjų darbų kalėjimo LKP CK sekretorių Antaną Sniečkų. 1940 m. liepos mėn. kartu su kitais vyriausybės ministrais priimtas į LKP. Pats asmeniškai prižiūrėjo penkių RTFSR įstatymų kodeksų vertimą, pasiūlė Liaudies Seime LSSR konstitucijos projektą, taip pat buvo Lietuvos įstojimo į SSRS deklaracijos pranešėju.
Volchovas (miestas)
Volchovas  – miestas Rusijoje, Leningrado srityje, 141 km į rytus nuo Sankt Peterburgo, prie Volchovo upės žemupio. Rajono centras. Geležinkelių mazgas, yra 4 stotys (linijos į Sankt Peterburgą, Kirišus, Podporožę, Tichviną), plentai į Kirišus, Naująją Ladogą. Veikia Volchovo hidroelektrinė. Aliuminio, chemijos, naftos chemijos, siuvimo, maisto (duonos, mėsos, žuvies, alkoholio) pramonė. Už 6 km nuo Volchovo yra pirmoji Rusios sostinė Senoji Ladoga.
Povilas Pakarklis
Sovietmetis
1940–1941 m. dėstė Vilniaus universitete (VU) baudžiamąją teisę. Nuo 1940 m. docentas. 1941–1943 m. Alma Atos juridinio instituto, 1943–1944 m. Maskvos juridinio instituto dėstytojas, nuo 1943 m. vasario 27 d. profesorius. Nuo 1944 m. VU Teisės fakulteto Baudžiamosios teisės ir baudžiamojo proceso katedros vedėjas.
1946–1948 m. dirbo LSSR MA Istorijos instituto direktoriumi. 1946 m. tapo LSSR Mokslų akademijos nariu-korespondentu. 1951 m. kovo mėn. Maskvoje apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją „Lietuvių tautos kova prieš popiežius ir kryžiuočių ordiną už savo valstybingumą“.
Siena
Siena vadinama:
Žodžio sienelė reikšmės aprašytos straipsnyje sienelė.
Įvairios sienos:
Susiję žodžiai:
Vilčevas
Vilčevas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietvakarius nuo Staviskų, apie 14 km į pietryčius nuo Kolno ir apie 76 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Vida Mildažienė
Vida Mildažienė (g. 1956 m. liepos 21 d. Vilnius) – Lietuvos biochemikė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1979 m. baigė Vilniaus universitetą, 2001 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
1979–1997 m. dirbo Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) mokslo darbuotoja. Nuo 1997 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytoja; nuo 2005 m. profesorė. Nuo 2003 m. VDU Gamtos mokslų fakulteto Aplinkos tyrimų centro vadovė, 2008–2015 m. VDU Botanikos sodo direktorė. 2004–2010 m. Lietuvos biochemikų draugijos pirmininkė.
Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys – oksidacinio fosforilinimo reguliacija širdies mitochondrijose, patologinių veiksnių ir ksenobiotikų poveikis mitochondrijų energetinėms funkcijoms, audinių ir organizmų gyvybingumo įvertinimas. Paskelbė daugiau kaip 80 mokslinių straipsnių.
Škotijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Škotijos futbolo varžybos 1965–1966 m.
Finalo rungtynės
-
Peržaidimas
-
Trimatė kompiuterinė grafika
thumb|right|Kompiuterio sugeneruotas vaizdas su trimačiais objektais Trimatė (3D) kompiuterinė grafika – kompiuterinės grafikos šaka, kuri vaizduojamojo skaičiavimo tikslams naudoja geometrinių duomenų, saugomų kompiuteryje, trimatį atvaizdavimą. Tokie vaizdai gali būti saugomi su tikslu juos peržiūrėti vėliau arba atvaizduoti realiu laiku.
3D kompiuterinė grafika remiasi daugeliu tų pačių algoritmų kaip ir karkasinio modelio 2D kompiuterinė vektorinė grafika bei pilnai atvaizduota 2D kompiuterinė rastrinė grafika. Kompiuterinės grafikos programinėje įrangoje skirtumas tarp 2D ir 3D retkarčiais yra neryškus; 2D aplikacijose gali būti naudojamos 3D technologijos įvairiems efektams, tokiems kaip apšvietimas, pasiekti, o 3D aplikacijose gali būti panaudojami 2D atvaizdavimo būdai.
3D kompiuterine grafika dažnai vadinami 3D modeliai. Tačiau esama skirtumų. Modelis, be jį atvaizduojančios grafikos, yra saugomas grafinių duomenų rinkmenoje. 3D modelis yra bet kokio trimačio objekto matematinė reprezentacija. Pats modelis formaliai nėra grafika tol, kol nėra atvaizduojamas. Modelis gali būti atvaizduotas kaip dvimatis vaizdas panaudojant vadinamąjį 3D generavimo procesą, arba panaudotas negrafiniame kompiuteriniame modeliavime ir skaičiavimuose. 3D spausdinime panašiai virtualūs modeliai yra sugeneruojami į apytikslio tikslumo trimatę fizinę reprezentaciją.
Friedrich Max Müller
Frydrichas Maksas Miuleris (Friedrich Max Müller; 1823 m. gruodžio 6 d. – 1900 m. spalio 28 d.) – vokiečių filologas ir orientalistas, vienas indologijos ir lyginamosios religijotyros pradininkų.
Taip pat žinomas kaip sakralių tekstų vertimų iš įvairių Azijos kalbų rinkinio Sacred Books of the East (Šventosios Rytų knygos) redaktorius.
Biografija
Gimė Vokietijoje, Desau mieste, romantinio poeto Vilhelmo Miulerio šeimoje. Leipcigo, Paryžiaus ir Berlyno universitetuose studijavo filosofiją, tuo pat metu labai domėjosi Azijos kalbomis: arabų, persų, sanskritu. Vėliau Miuleris tęsė sanskrito tyrimus, padedamas Franco Bopo, dar vėliau Eugène Burnoufo. Pastarojo paskatintas 1846 m. Miuleris išvyko į Angliją rinkti sanskritiškų tekstų. 1847 m. pradėjo rengti visos „Rigvedos“ publikaciją (išleista 1849–1874 m.).
Nuo 1854 m. iki 1876 m. Oksfordo universiteto lyginamosios filologijos profesorius. 1876 m. atsisakė pedagoginio darbo ir ėmėsi mokslinių tyrimų. Ryšių su Rytų Indijos kompanija ir Oksfordo sanskrito specialistais dėka, jis padarė akademinę karjerą ir greitai tapo vienu autoritetingiausių Indijos kultūros komentatorių. Jam gyvenant buvo suformuluota indoeuropiečių kalbų šeimos teorija. Sanskritas tuo metu laikytas seniausia šios šeimos kalba, o vedų kultūra buvo klasikinės kultūros pramotė. Be to, Miuleris manė, jog studijuojant ankstyvuosius vedų tekstus, galima rasti ikikrikščioniųjų Europos religijų vystymosi paaiškinimą.
Medis (reikšmės)
Medis gali reikšti:
Tree (disambiguation) באום
Herodas
Herodas buvo graikų poetas ir trumpų dramatiškų su humoru poemų kūrėjas. Jis kūrė Aleksandro imperijos laikais, t. y. – trečiame amžiuje prieš Kristų.
Clube de Regatas do Flamengo
Clube de Regatas do Flamengo – Brazilijos futbolo klubas, 1895 metais įkurtas Rio de Žaneire.
2010–2011 m. sezone rungtyniavo Brazilijos Campeonato Brasileiro Série A.
Adomiškiai (Šiauliai)
Adomiškiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Meškuičių.
Tunavallen
Tunavallen yra įvairios paskirties stadionas Eskilstiunoje, Švedijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Jame namų varžybas žaidžia Eskilstuna City FK ir IFK Eskilstuna.
Stadionas buvo naudojamas VI pasaulio futbolo čempionatui. Tuomet stadiono talpa siekė 22 000. Po 2002 m. rekonstrukcijos talpina 7800 žiūrovų.
Virungos nacionalinis parkas
Virungos nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija Kongo Demokratinės Respublikos rytuose, Šiaurės Kivu provincijoje, netoli Ruandos ir Ugandos sienų. Įkurtas 1925 m. ir apima 7800 km² teritoriją.
Į naconalinio parko teritoriją patenka unikalūs Virungos ir Ruvenzorio kalnų masyvai su užgesusiais ir tebeaktyviais ugnikalniais (Niragongas, Njamuragira). Čia galima išvysti įvairius biomus – savanas, retmiškius, kalnų džiungles, senecijų ir lobelijų sąžalynus aukštikalnėse. Virungos nacionaliniame parke prieglobstį randa reti gyvūnai – tarp jų ir kalnų gorilos (Gorilla beringei beringei). Taip pat yra afrikinių miškinių dramblių, šimpanzių, okapijų, žirafų, afrikinių buivolų, endeminių paukščių.