cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juozas Bartninkas
Juozas Bartninkas (g. 1925 m. rugpjūčio 8 d. Pavasakė, Mykališkio valsčius), veterinarijos gydytojas mikrobiologas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1950 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1964 m. veterinarijos mokslų kandidatas.
1950–1953 m. Pakruojo raj. vyriausiasis veterinarijos gydytojas. 1953–1960 m. Šiaulių tarprajoninės veterinarijos bakteriologinės laboratorijos direktorius. 1960–1992 m. dirbo Veterinarijos institute, 1960–1961 m. Prieauglio užkrečiamųjų ligų, 1962–1969 m. Imunologijos, 1970–1987 m. Kiaulių ligų ir imunologijos skyriaus vedėjas.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – gyvulių gastrofiliozės, hipodermatozės, kolibakteriozės, salmoneliozės bei raudonligės diagnostika ir grupinė specifinė profilaktika. Išrado elektroaerozolinį generatorių, sukonstravo mobilų įrenginį grupiniam gyvulių skiepijimui, gydymui ir dezinfekcijai. Parengė gyvulių aerozolinio vakcinavimo technologiją (1987 m.).
Trepkalniai
Trepkalniai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, tuoj į šiaurę nuo Veiviržėnų, kairiajame Veiviržo krante. Ūkių kompleksas.
Palenkės Sokoluvas
Palénkės Sokòluvas  – miestas Lenkijos rytuose, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Mieste įsikūręs Palenkės Sokoluvo dekanatas. Mieste yra Palenkės Sokoluvo geležinkelio stotis.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio miesto teritorijoje gyveno jotvingių gentis. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. 1424 m. Ldk Vytautas Didysis suteikė gyvenvietei miesto teises, Palenkės Sokoluvo herbą bei įkurta Palenkės Sokoluvo Švč. Marijos Nekaltosios Širdies parapija. 1508 m. miesto valdytoju tapo Stanislovas Kiška. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai. 1802 m. pastatyta medinė ''Šv. Roko'' koplyčia. 1831 m. balandžio 21 d. įvyko Palenkės Sokoluvo mūšis. 1845 m. pastatyta Palenkės Sokoluvo sinagoga. XIX a. įkurtos Palenkės Sokoluvo senosios žydų kapinės, o vėliau įkurtos Palenkės Sokoluvo naujosios žydų kapinės. 1857 m. pastatyti mūriniai rūmai pagal Henriko Markonio projektą. XIX a. pabaigoje pastatyta Palenkės Sokoluvo Magistrackos gatvės sinagoga. 1887 m. per miestą nutiesta geležinkelio linija. Miestas buvo Sedlcių gubernijos Sokoluvo apskrities centras.
Geografija
Miestas įsikūręs Sedlcų aukštumoje, Pietinės Palenkės istoriniame regione, apie 99 km į šiaurės rytus nuo Varšuvos. Per miestą teka Cetynios upė. Pagal 2002 m. duomenis miesto plotas 17,5 km², iš kurių 66 % neužstatyti plotai, o 34 % pastatai ir vandens telkiniai. Miestas sudaro 1,55 % visos apskrities ploto. Miestas ribojasi su Palenkės Sokoluvo valsčiumi.
Jausmai (filmas)
„Jausmai“ – 1968 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas latvių rašytojo Egono Lyvo romano „Velniakaulio dvyniai“ motyvais. Drama. Filmo trukmė – 85 min.
Siužetas
Filme pasakojama dvynių brolių Kasparo ir Andriaus gyvenimo istorija. Baigiantis karui vienoje Kuršių marių pusėje šeimininkauja vokiečiai, kitoje – sovietai. Pamario žvejo Kasparo žmona Morta gimdydama miršta. Jaunas našlys, likęs su dvyniais, keliasi per įlanką pas brolį Andrių, gyvenantį su buvusia Kasparo mergina Agne. Pastaroji neslepia nepasitenkinimo, įduoda atvykėlį milicininkui. Persipina herojų jausmai: Kasparo, jo brolio Andriaus, pačios Agnės, vis dar puoselėjančios aistrą Kasparui, Janės, simpatizuojančios Kasparui, tačiau ištekėjusios ir susisaisčiusios su protestuojančiais prieš sovietų valdžią.
Papildoma informacija
Filmą buvo uždrausta rodyti visoje Tarybų Sąjungoje, išskyrus Lietuvą (išleistos tik penkios filmo kopijos). Po keleto metų filmo kūrėjams pavyko išsiaiškinti, kad taip padaryta reikalaujant vienam generolui – filme rodoma, kaip valtimi vienas herojų pabėga į Švediją, o to negali būti… Filmavimo metu kaip Kasparas ir Janė susipažino aktoriai R. Adomaitis ir E. Bajorytė. Po filmo sukūrimo jie susituokė.
Palenkės Sokoluvo Dievo Gailestingumo parapija
Palenkės Sokoluvo Dievo Gailestingumo parapija  – parapija, įkurta 1993 m. liepos 3 dieną. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Palenkės Sokoluvo dekanatui. 1995-2008 m. pastatyta parapijos bažnyčia.
Gervelės
Gervelės – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 13 km nuo Naujojo Daugėliškio.
Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).
Todžos kožunas
Todžos kožunas  – administracinis rajonas Rusijoje, Tuvos šiaurės rytinėje dalyje. Administracinis centras – Tora Chemas.
Tai didžiausias ir rečiausiai apgyvendintas respublikos kožunas.
Geografija
Kožunas šiaurėje turi ribą su Krasnojarsko kraštu ir Irkutsko sritimi, rytuose – su Buriatija. Teritorija išsidėsčiusi daugiausia Rytų Sajane ir Vakarų Sajane. Tarp jų įsiterpusi Todžos dubuma. Svarbiausia upė – Bij Chemas (su intakais – Cham Syra, Systyg Chemu, Tora Chemu, Ulug O, Kiži Chemu). Telkšo Todžos, Nojon Cholio ežerai. Įsteigtas Azaso draustinis. Būdinga taiga, kalnuose – tundros, akmenynai.
Ūkis
Verčiamasi miškininkyste, medžiokle, elnininkyste. Kasamas auksas (Systyg Cheme), polimetalų rūda (Kyzyl Taštyge).
Gyvenvietės
thumb|240px|Sajanai Todžos kožune
Didesniąją kožuno gyventojų dalį (44 %) sudaro tuviai-todžinai – atskira tuvių grupė, besiverčianti elnininkyste. Taip pat yra kitų tuvių (33 %), rusų (20 %), buriatų.
Kožunas yra padalintas į 6 kaimo gyvenvietes (sumonus):
Citrinvytiniai
Citrinvytiniai (Schisandraceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso sumedėję vijokliniai. Vaisius – kekė su raudonomis, apvaliomis uogomis.
Rivnė
Rivnė (arba Rovnas) – miestas Ukrainos šiaurės vakaruose, srities centras.
Citrinvytiniai
Lietuvoje gana retai auginamas kininis citrinvytis (Schisandra chinensis).
Gentys
Šeimoje iš viso dvi gentys ir 47 rūšys:
Rivnė
Istorija
Miestas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1283 m., kaip Haličo-Volynės kunigaikštystės dalis. Šaltiniuose reguliariai minimas nuo XV a. Nuo antrosios XIV a. pusės priklausė LDK. 1492 m., valdant Kazimierui Jogailaičiui, miestas gavo Magdeburgo teises. Po Liublino unijos 1569 m. atiteko Lenkijai. 1667 m. Rivnėje siautė maro epidemija, o 1691 m. jį ištiko didelis gaisras.
Per antrąjį Abiejų Tautų Respublikos padalinimą 1793 m. miestas atiteko Rusijos imperijai. 1919 m. nuo balandžio iki gegužės mėnesio trumpai buvo Ukrainos Liaudies Respublikos sostine. 1921–1939 m. priklausė Lenkijai, o 1939 m. atiteko TSRS sudėtyje buvusiai Ukrainai. Nuo tada Rivnė tapo srities centru. Per Antrąjį pasaulinį karą buvo okupuotas vokiečių.
Žymūs žmonės
Rivnėje gimė:
Saulius Arlauskas
Saulius Arlauskas (g. 1952 m. sausio 17 d. Klaipėdoje) – Lietuvos teisės filosofas, pedagogas, MRU profesorius.
Dubašiai
Istorija
Kaimo žemėse prie Akmenos upės žmonės gyveno nuo I tūkstantmečio pradžios. Šalia senovės gyvenvietės buvo dirbami senovės žemdirbystės laukai, veikė kapinynas, kuriame mirusieji laidoti iki XIII a.
Saulius Arlauskas
1970 m. Saulius Arlauskas baigė Klaipėdos 12-ąją vidurinę mokyklą, fiziką Vilniaus universiteto Fizikos fakultete, fiziko kvalifikaciją (1975 m.). Aukštojoje mokykloje dirba nuo 1981 m. Baigė aspirantūrą VU Filosofijos istorijos ir logikos katedroje (1982 m. gruodžio mėn. – 1985 m. gruodžio mėn.), apgynė filosofijos mokslų daktaro disertaciją tema “Valios ir juslumo vienybės problema J. G. Fichtės filosofijoje” (1986 m.), įgijo filosofo kvalifikaciją. VISI Filosofijos katedros dėstytojas (1981–1982 m.), VU Filosofijos istorijos ir logikos katedros aspirantas (1982–1985 m.), VISI Filosofijos katedros dėstytojas, vyr. dėstytojas (1985–1991 m.) Nuo 1991 m. Lietuvos policijos akademijos, Lietuvos teisės akademijos, Lietuvos teisės universiteto, MRU Filosofijos katedros vyr. asistentas, docentas; MRU TF Teisės filosofijos katedros docentas, profesorius (nuo 2008 m. birželio mėn.).
Dubašiai
Istorija
Dubašiai susiformavo XVII–XVIII a. Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Dubašis daugiskaitinės formos.
Gerveliškė
Gerveliške vadinami kaimai:
Saulius Arlauskas
Saulius Arlauskas vedęs; žmona Violeta, dukros Ugnė (g. 1977 m.) ir Agilė (g. 1984 m.)
Suchodoljė (Mažasis Nuras)
Suchodoljė (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Rusijoje, Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Znamensko kaimo gyvenvietės kaimas Alnos dešiniajame krante.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Nuwir prūsiškos kilmės, kaimas minimas 1413 m. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2005 m. Bolšaja Polianos apylinkės kaimas.
Heliotropas (mineralas)
Pavadinimai
Pavadinimas „heliotrope“ kilęs iš graikiško žodžio ήλιος, helios 'saulė' + τρέπειν, trepein 'sukti'. Toks pavadinimas aiškinamas dar senoviniais aprašymais, kaip mineralas atspindi šviesą. Tai aprašyta, pvz., Plinijaus Vyresniojo „Gamtos istorijoje“ (Nat. Hist.; 37.165).
Raudonos inkliuzijos lyg primena kraują, todėl heliotropai dar vadinami 'kraujo akmenys'. Panašiai vadinamas ir hematitas, tad šiuos du mineralus pagal panašius pavadinimus galima supainioti.
Vakarų Europoje heliotropas anksčiau kartais vadintas Stepono akmeniu ar ''šv. Stepono akmeniu''. Kai kuriuose istoriniuose šaltiniuose dar vadintas rytų jaspiu.
Savybės
Spalva neatspari šviesai. Druskos rūgštyje netirpsta. Neturi magnetinių savybių, nepasižymi pleochroizmu ar iridizacija.
Savo fizikinėmis ir cheminėmis savybėmis panašus į chrizoprazą.
Panaudojimas
Vertingas juvelyrinis ir smulkių dirbinių akmuo. Šlifuoti plokštelės ar kabošono pavidalu heliotropai naudojami vyriškų žiedų akims. Naudojamas kamėjoms gaminti. Vertinami kolekcininkų.
Viduramžiais manyta, kad heliotropas turi mistinių savybių, raudonos jo dėmelės laikytos Kristaus krauju. Heliotropus naudojo bažnytinių reikmenų ir dvasininkų aprangos puošyboje.
Radavietės
Pagrindinis heliotropų šaltinis yra Indija. Jie taip pat randami Brazilijoje, Kinijoje, Australijoje, JAV. Heliotropas taip pat aptinkamas Ramo saloje (Škotija).
Centro partija
Centro partija – šachmatų debiutas pradedamas ėjimais:
1.e4 e5 2.d4 ed 3.Vxd4
Juodųjų ėjimas beveik visada būna 3…Žc6 – figūrų vystymas atakuojant valdovę ir taip įgyjant tempo pranašumą.
Vėliau Aleksejus Širovas, Aleksandras Morozevičius, Maiklas Adamsas ir Judit Polgar taip pat prisidėjo prie centro partijos teorijos iš naujo įvertindami pozicijas, kurios kaip buvo manoma, palankios juodiesiems.
Debiute baltieji sėkmingai pašalina juodųjų pėstininką iš e laukelio ir atveria d laukelį, bet tai pasiekiama ankstyvo valdovės išvedimo sąskaita ir juodieji įgyja laiko pranašumą po 3…Žc6. Baltieji paprastai sužaidžia 4.Ve3 – dažniausiai naudojamas atsitraukimo būdas, pozicija, kai valdovė trukdo juodiesiems eiti į …d5. Vėliau baltųjų užnugaris greitai išvystomas ir galima daryti valdovės flango (ilgąją) rokiruotę ir baltieji pasiruošę atakuoti. Iš e3 valdovė greitai gali pereiti į g3, kuriame ji grasintų juodųjų g7 laukeliui.
Pagrindiniai variantai
Po 1.e4 e5 2.d4 ed,
Centrinis gambitas, kuriame baltieji aukoja pėstininką 3.c3, laikomas atskiru debiutu.
Valdovę dengusio pėstininko kirtimo atidėjimas – standartinė idėja Dramblio gambite (1.e4 e5 2.Žf3 d5 3.ed Žf6), bet 3.Žf3 retai žaidžiamas centro partijoje. Juodieji žaidimą gali saugiai paversti škotiškąja partija arba rusiškąja partija arba žaisti Aliochino rekomenduotą tęsinį 3…Rc5 4.Žxd4 Žf6 ir dabar 5.e5 bus sutiktas 5…Ve7.
Halašo gambitas (3.f4?!) – kitas retas bandymas. Nors ėjimas žinotas jau 1840, jis iš naujo buvo panaudotas Vengrijos korespondencinių šachmatų čempiono Djordjo Halaso. Gambitas abejotinas, bet nėra galutinai atmestinas. Kone universali ėjimų seka centro partijoje – 3.Vxd4 Žc6. Dabar baltieji turi pasirinkimą ieškoti saugių laukelių valdovei. Nors 4.Va4 siejasi su gana dažnai žaidžiamu skandinaviškosios gynybos variantu (1.e4 d5 2.exd5 Vxd5 3.Žc3 Va5), ji retai naudojama centro partijoje, nes turnyrų patirtis rodo, jog ši pozicija nebuvo palanki baltiesiems.
Kristijonas I
thumb|left|100px| Kristijono I monograma
Kristijonas I (, 1426 m. – 1481 m. gegužės 21 d. Kopenhaga) – 1448–1481 m. Danijos, 1450–1481 m. Norvegijos, 1457–1464 m. Švedijos karalius.
Biografija
thumb|left|150px|Kristijono I žmona Dorotėja Brandenburgė Kilęs iš Oldenburgų dinastijos, Oldenburgų dinastijos pradininkas. Jono I ir Frederiko I tėvas. Grafo Ditricho fon Oldenburgo sūnus, 1448 m. išrinktas Danijos, 1450 m. – Norvegijos karaliumi. 1451–1457 m. dėl Švedijos sosto kovojo su Karoliu VIII Knutsonu Bonde. Švedijoje valdė iki 1464 m. Atkūrė Kalmaro uniją. 1465–1467 m. dar buvo sostą susigrąžinęs, 1471 m. galutinai pralaimėjo Švedijos didikams.
Per Trylikametį karą 1455–1458 m. rėmė Vokiečių ordiną. Nuo 1460 m. valdė Šlėzvigą ir Holšteiną, juos asmenine unija sujungė su Danija. 1468 m. sušaukė pirmąjį luomams atstovaujantį Rigsdagą. 1469 m. kaip dukters kraičio garantą Škotijos karaliui perdavė Orknio ir Zelando salas. 1479 m. jo iniciatyva įkurtas pirmasis Danijoje Kopenhagos universitetas.
Kazlų Rūdos Elmos mokyklos-darželio Ąžuolų Būdos universalus daugiafunkcis centras
Kazlų Rūdos „Elmos“ mokyklos-darželio Ąžuolų Būdos universalus daugiafunkcis centras (Ąžuolų Būdos UDC) – Ąžuolų Būdos ir aplinkinių kaimų švietimo, kultūros, sportinės, socialinės veiklos centras, įsikūręs buvusioje Ąžuolų Būdos pagrindinėje mokykloje Kazlų Rūdos savivaldybėje. Steigėjas Kazlų Rūdos savivaldybės taryba. Ąžuolų Būdos UDC veikia mišri priešmokyklinio ugdymo grupė, pradinė mokykla, biblioteka, kultūros ir sporto centrai, bei Ąžuolų Būdos kaimo bendruomenės  vaikų dienos centras „Ąžuoliukas“.
Istorija
miniatiūra|left|Priešais daugiafunkcį centrą pastatytas mokyklos 100-mečio paminklas
1912 m. įkurta pradžios mokykla, nuo 1950 m. veikė septynmetė, nuo 1961 m. aštuonmetė, nuo 2002 m. 10 klasių pagrindinė mokykla. 2010 m. Ąžuolų Būdos pagrindinė mokykla prijungta prie Kazlų Rūdos pagrindinės mokyklos „Elma“ (nuo 2011 m. pavadintos Kazlų Rūdos „Elmos“ progimnazija).
Sovietmečiu, įvedus mokykloje septynmetį mokslą, o vėliau ir aštuonmetį, mokykla pakeitė pavadinimą: 1944–1945 m. buvo vadinama „Ąžuolų  Būdos  septynmete  mokykla“,  o  nuo  1961–1962 m. – „Kazlų Rūdos raj. Ąžuolų Būdos aštuonmete mokykla“. Nuo 1963–1964 m. – „Kapsuko raj. Ąžuolų Būdos aštuonmete mokykla“. 1964 m. prie senojo mokyklos pastato buvo pristatytas 9 m pločio priestatas. 1969 m. įvestas centrinis šildymas, kurį  finansavo  Gudelių  kolūkis.
1973 m. prie mokyklos pastato pristatytas dar vienas priestatas, kuriame tilpo du kabinetai ir koridorius. Mokyklos kieme įrengtas pastatas su darbinio mokymo kabinetais. Antrame šio pastato aukšte įrengta sporto salė.
1988–1989 m.  pastatytas  priestatas  rūbinei. Mokyklos rėmėjai buvo Kazlų Rūdos mechaninė  gamykla, „Šviesos“ kolūkis, vėliau „Ąžuolo“ kolūkis, Kazlų Rūdos miškų ūkis.
Šilalė
Šilalė – miestas vakarų Lietuvoje, Žemaitijoje, Tauragės apskrityje, 30 km į šiaurę nuo Tauragės, plynaukštėje tarp Žemaičių aukštumos ir Pajūrio žemumos. Šilalės rajono savivaldybės centras, Šilalės miesto seniūnija, yra kaimiškosios seniūnijos ir Traksėdžio seniūnijos centras. Stovi dvi bažnyčios – Šilalės Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia (nuo 1909 m.) ir Šilalės evangelikų liuteronų bažnyčia. Veikia paštas, Šilalės Vlado Statkevičiaus muziejus, miesto kapinės, rajono centrinė ligoninė, kultūros centras.
left|thumb|[[Šilalės miesto tvenkinys]]
Etimologija
Šilalės vardas minimas nuo XVI a. pradžios (kaip Szylowka, taip pat kaip Garduva). Pavadinimas sudarytas iš bendrinio žodžio šila („šilas“) ir būdinga žemaitiška priesaga -alė (pvz., Žemalė, Kretingalė). Kadaise čia buvo dideli pušynai, žemaičių vadinami šilais.
Geografija
Pro miestą teka Lokysta (Jūros upės intakas) – ji teka vakarinėje dalyje. Per miestą iš rytų į vakarus teka Lokystos intakas – Ašutis, kuris mieste praplatėja sudarydamas tvenkinį. Šilalės šiaurės rytuose yra pušynas. Už 9 km į šiaurę nuo einą automagistralė. Pagrindiniai keliai:
thumb|center|600px|Šilalės panorama iš vakarų pusės
Istorija
1916 m. miestas smarkiai apdegė. Pokario metais apylinkėse veikė Kęstučio apygardos, Butigeidžio partizanų rinktinės partizanai. 1952 m. sausio 31 d. Šilalės miestelis pertvarkytas į rajoninio pavaldumo miestą. Sovietmečiu veikė „Šatrijos“ gamybinio susivienijimo siuvimo cechas, veikė parodų paviljonas.
2001 m. patvirtintas Šilalės herbas.
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Šilalės savivaldybė yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Reiner Stahel
thumb|Reiner StahelReiner Stahel (1892 m. sausio 15 d. Bylefelde – 1955 m. lapkričio 30 d. TSRS) – Vokiečių karininkas ir nacių partijos veikėjas, taip pat tarnavęs ir Suomijos kariuomenėje, išgarsėjęs prasiveržimu iš apsupto Vilniaus.
Schizma
thumb|400px|right|Krikščionių bažnyčios schizma
Schizma ( nuo σχιζω „atskilti“) – religinės bendruomenės (su)skilimas, atsirandant kuriai nors naujai tikėjimo doktrinai arba erezijai.
Istorija
Pagrindinė bažnyčios schizma įvyko 1054 m. Tada atsirado Vakarų krikščionių (Romos katalikų) bažnyčia ir Rytų krikščionių (stačiatikių) bažnyčia. Vėliau vykstant reformacijai ir radikaliajai reformacijai įvyko Vakarų bažnyčios skilimas. Nuo Vatikano atsiskyrė evangelikų liuteronų, reformatų bažnyčios, anabaptistai ir anglikonų bažnyčia.
Chmelnyckio srities vėliava
thumb|250px|
Chmelnyckio srities vėliava – vienas iš Chmelnyckio srities simbolių. Stačiakampė, padalinta per pusę į raudoną ir mėlyną foną, jame – srities herbas (Saulė – tradicinis Podolės simbolis, apačioje raidė Х – pirmoji srities pavadinime).
Srities Taryboje patvirtinta 2002 m. kovo 21 d.
Imbabura
Imbabura  – užgesęs ugnikalnis Anduose, šiaurės Ekvadore, Imbaburos provincijoje, į pietus nuo Ibaros miesto. Aukštis – 4630 m.
Ugnikalnis nebeveikia bent 14 tūkst. metų, tačiau potencialiai dar kelia grėsmę. Ugnikalnį sudaro dvi dalys: Tata Imbabura ir Huarmi Imbabura. Jo šlaitai padengti derlingu vulkaninių pelenų sluoksniu ir dabar plačiai naudojami žemdirbystei (auginami kukurūzai, cukranendrės, pupelės). Aukštikalnėse ganomi galvijai. Viršūnė kartais būna padengta sniegu. Pietvakarinėje papėdėje telkšo San Pablo lagūna.
Imababurą vietiniai gyventojai laiko šventu kalnu, slėnio sergėtoju. Apie jį ir aplinkinius ugnikalnius sukurtos legendos. thumb|Imbabura
Pata
thumb|right|Bendras patos vaizdas thumb|right|Patos vidinės pusės vaizdas
Pata (Devangari पट) – indiškas pirštininis kalavijas iš Šiaurės Indijos. Paprastai tai trumpas kalavijas tiesia dviašmene simetriška geležte, pritvirtinta prie šarvinės pirštinės tipo skydelio, dengiančio ranką maždaug iki dilbio vidurio. Pata laikoma plaštaka suėmus skersinę kataro tipo rankeną. Spėjama, kad pata atsirado iš kataro. Patos būdavo iki 110 cm ilgio.
Patos konstrukcija leidžia ją efektyviai naudoti kaip duriamąjį kalaviją (pata buvo laikoma efektyviu ginklu prieš sunkiai šarvuotus priešininkus) arba kaip kertamąjį kalaviją prieš nešarvuotus priešininkus.
Mogolų laikais patas naudojo radžputai. Jie buvo sukūrę ir patas, kurios be geležtės turėjo dagtinį pistoletą.
Bušehras
Veikia oro uostas, plentai veda į Širazą ir Ahvazą. Svarbus jūrų uostas, per kurį išvežama nafta ir jos produktai, džiovinti vaisiai, medvilnė, taip pat vykdoma pramoninė žvejyba. Į miestą atkeliauja naftotiekiai iš Zagroso kalnų papėdėje esančių telkinių. Naftos perdirbimo, chemijos, plieno liejimo, maisto (ypač žuvies, vyno) pramonė. Veikia Bušehro atominė elektrinė. Veikia keletas universitetų, daugiausia ruošiančių inžinerijos ir medicinos specialistus.
Istorija
Uostas išaugo XVI a. Persijos pakrantėse įsitvirtinus portugalams. 1734 m. šachas Nadyras įkūrė karinį uostą prekybai Persijos įlankoje kontroliuoti. Bušehiras smarkiai nukentėjo per Irako-Irano karą.
Eurovizijos dainų konkursas 2014
Eurovizijos dainų konkursas 2014 – 59-tasis Eurovizijos dainų konkursas, kuris vyko Danijoje. Danija teisę rengti Eurovizijos dainų konkursą iškovojo po Emmelie de Forest pergalės su daina „Only Teardrops“ 2013 m. Eurovizijoje. Pusfinaliai vyko 2014 m. gegužės 6 d. ir gegužės 8 d., finalas – gegužės 10 d. Tai buvo trečias kartas, kai šalis rengė Eurovizijos dainų konkursą, paskutinį kartą tai buvo 2001 m.
Nugalėtoja tapo Austrijos atstovė Conchita Wurst su daina „Rise Like a Phoenix“. Ji gavo 290 taškų. Tai antroji Austrijos pergalė Eurovizijos konkurse. Pirmąjį kartą Austrija šį konkursą buvo laimėjusi 1966 m. atstovaujant Udo Jürgens su daina „Merci Chérie“.
Vieta
200px|thumb|left|B&W Hallerne esantis Refshaleøen saloje, Kopenhagoje
2013 m. rugsėjo 2 d. Danijos visuomeninis transliuotojas DR paskelbė, kad 2014 m. konkursas vyko Kopenhagoje. Renginys vyko buvusioje laivų statykloje B&W Hallerne, esančioje Refshaleøen saloje su konkurso šūkiu ''Prisijunk prie mūsų! (#JoinUs)''. Šios apylinkės dar vadinamos Eurovizijos sala, be to, čia įsikurė spaudos centras ir kiti patogumai.
Lietuva Eurovizijoje
left|miniatiūra|Lietuvos atstovė [[Vilija Matačiūnaitė]]
Lietuva dalyvo 2014 m. Eurovizijoje vyksiančioje Kopenhagoje, Danijoje. Šalies daina buvo atrenkama per Eurovizijos dainų konkurso nacionalinę atranką, devynių savaičių nacionalinio finalo formatą, kurį organizavo Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija (LRT). Po finalo išaiškėjo, kad į 2014 m. „Euroviziją“ vyks Vilija Matačiūnaitė su savo pačios bei Viktoro Vaupšo kūrybos daina „Attention“.
2014 m. sausio 20 d. prie Kopenhagos rotušės vykusio šalių paskirstymo metu paaiškėjo, kad Lietuva dalyvaus 2014 m. gegužės 8 d. vykusiame antrojo pusfinalio pirmoje dalyje. Kiek vėliau, konkurso režisieriai nusprendė, kad Lietuva pasirodys septinta, po Austrijos ir prieš Suomiją. Lietuva užėmusi 11 vietą, nepateko į finalą.
Formatas
250px|thumb|right|Nikolaj Koppel, Lise Rønne ir Pilou Asbæk, vedėjai
Konkursą sudarė du pusfinaliai ir finalas, toks formatas naudojamas nuo 2008 metų. Po 10 šalių iš dviejų pusfinalių deleguojamos daugiausiai taškų surinkančios šalys.
Partneriai ir rėmėjai
Lapkričio pabaigoje transliuotojas DR paskelbė, kad pagrindinis renginio žiniasklaidos partneris bus nacionalinis telekomunikacijų tinklas TDC. Oficialus šio konkurso rėmėjas buvo Vokietijos kosmetikos kompanija Schwarzkopf.
Vedėjai
2014 m. vasario 4 d. buvo paskelbti trys vedėjai, kurie ves konkursą - Nikolaj Koppel, Lise Rønne ir Pilou Asbæk. Pirmą kartą konkurso istorijoje, trijulė sudaryta iš dviejų vyrų ir moters.
Šalių paskirstymas
Pusfinalių paskirstymas vyko 2014 m. sausio 20 d. Kopenhagoje, kur 28 šalys padalintos į du pusfinalius. Dalyvaujančios šalys, išskyrus Švediją, Norvegiją, Izraelį ir „Didįjį penketą“ (Big Five) automatiškai suskirstytos į du pusfinalius ir finalą, likusios šalys buvo suskirstytos į 6 grupes.
Dalyviai
250px|thumb|right|{{legend|#22B14C|Dalyvaujančios šalys}} {{legend|#D40000|Šalys nepatekusios į finalą}} {{legend|#FFC20E|Šalys, nedalyvaujančios 2014 metų konkurse}} 250px|thumb|right| {{legend|#D40000|Šalys pirmame pusfinalyje}} {{legend|#FFAAAA|Balsuojančios šalys pirmame pusfinalyje}} {{legend|#000080|Šalys antrame pusfinalyje}} {{legend|#5599FF|Balsuojančios šalys antrame pusfinalyje}}
Trisdešimt septynios šalys patvirtino dalyvavimą 2014 m. konkurse, kuris vyks Kopenhagoje, Danijoje. Aštuonios šalys patvirtino, kad jos nedalyvaus konkurse Kopenhagoje: Andora, Bosnija ir Hercegovina, Čekija, Liuksemburgas, Marokas, Monakas, Slovakija ir Turkija. Bulgarų transliuotojas Bulgarijos nacionalinė televizija (BNT), Kroatijos transliuotojas Hrvatska radiotelevizija (HRT), Kipro transliuotojas Cyprus Broadcasting Corporation (CyBC) ir Serbijos transliuotojas Radio Television of Serbia (RTS) paskelbė, kad traukiasi iš 2014 m. konkurso. Portugalija grįžta į konkursą po vienerių metų pertraukos. Lenkija taip pat grįžta į konkursą, kuriame paskutinį kartą dalyvavo 2011 metais.
Sugrįžtantys dalyviai
Valentina Monetta atstovo San Marinui trečius metus iš eilės, anksčiau - 2012 ir 2013 m. Ji yra ketvirta dainininkė, kuri dalyvo konkurse trejus metus iš eilės, prieš tai buvo Lys Assia ir Corry Brokken, kurios dalyvavo 1956, 1957 ir 1958 m. konkursuose, ir Udo Jürgens, kuris varžėsi 1964, 1965 ir 1966 metais. Rumunijos atstovai Paula Seling ir Ovi paskutinį kartą dalyvavo 2010 metais, kai atliko dainą Playing with Fire ir jie yra pirmieji šalies atstovai dalyvavę konkurse 2 kartus. Martina Majerle, atstovavusi Slovėnijai 2009 metais, dalyvavo kaip Juodkalnijos atstovo pritariančioji vokalistė.
1 pusfinalis
Pirmasis Eurovizijos pusfinalis įvyko gegužės 6 d. 21:00 Kopenhagos laiku (22:00 Lietuvos laiku). 16 šalių dalyvavo šiame pusfinalyje, iš jų 10 pateko į finalą. 19 šalių turėjo teisę balsuoti šiame pusfinalyje: 16 šio pusfinalio dalyvių, Ispanija, Prancūzija ir Danija.
2 pusfinalis
Antrasis Eurovizijos pusfinalis įvyko gegužės 8 d. 21:00 Kopenhagos laiku (22:00 Lietuvos laiku). Penkiolika šalių dalyvavo šiame pusfinalyje iš jų 10 pateko į finalą. 18 šalių turėjo teisę balsuoti šiame pusfinalyje: penkiolika šio pusfinalio dalyvių, Vokietija, Italija ir Jungtinė Karalystė.
Finalas
Eurovizijos finalas įvyko gegužės 10 d. 21:00 Kopenhagos laiku (22:00 Lietuvos laiku) buvusioje laivų statykloje B&W Hallerne. Jame dalyvavo šeimininkė Danija, Didysis Penketas (Prancūzija, Jungtinė Karalystė, Vokietija, Ispanija ir Italija), pirmo ir antro pusfinalių laimėtojai.
Marcel Bezençon apdovanojimai
Marcel Bezençon apdovanojimai pirmiausiai buvo išdalinti per 2002 m. Eurovizijos konkursą Taline, Estijoje pagerbti geriausias dalyvaujančias konkurse dainas. Apdovanojimai įkurti Christer Björkman (Švedijos atstovas 1992 m. Eurovizijos dainų konkurse ir dabartinis Švedijos delegacijos vadovas) ir Richard Herrey (grupės Herreys narys; su jis kuria laimėjo 1984 m. Eurovizijoje). Šie apdovanojimai skirstomi į tris kategorijas: spaudos apdovanojimas; meno apdovanojimas ir kompozitoriaus apdovanojimas.
OGAE
Organisation Générale des Amateurs de l’Eurovision (labiau žinomas kaip OGAE) – tarptautinė organizacija, kuri buvo įkurta 1984 metais Savonlinoje, Suomijoje. Organizacija susideda iš 40 „Eurovizijos“ dainų konkurso gerbėjų klubų tinklo visoje Europoje ir už jos ribų ir yra nevyriausybinė, nepolitinė, nepelno įmonė.
Barbara Dex apdovanojimas
1997 metais patvirtino to paties pavadinimo apdovanojimą, už kurį yra apdovanojamas už blogiausiai apsirengusį atlikėją Eurovizijos dainų konkurse. Balsuoti kasmet galima svetainėje EurovisionHouse.nl. Balsuoti už vieną iš konkurso dalyvių gali bet kas.
Delegatai
(Azerbaidžano atstovė 2012 m. Eurovizijoje) (San Marino atstovas 2013 m. vaikų Eurovizijoje) (Rusijos atstovė 2000 m. Eurovizijoje) (Latvijos atstovas 2013 m. Eurovizijoje) (Baltarusijos atstovė 2013 m. Eurovizijoje) (2XL narys, 2001 m. Eurovizijos nugalėtojas) (Ukrainos atstovė 2013 m. Eurovizijoje) (Gruzijos atstovai 2013 m. Eurovizijoje)
Studijos
thumb|300px|Studentai paskaitos metu auditorijoje ([[Studijos Vokietijoje, Acheno technikos universitetas, RWTH Aachen)]] Studijos – ne žemesnį kaip vidurinį išsilavinimą turinčio asmens mokymasis aukštojoje mokykloje pagal tam tikrą studijų programą.
Studijų sistema
Institucinę studijų sistemą sudaro studijų institucijos, aukštosios mokyklos, studijų paramos įstaigos, studijų fondai (pvz., Lietuvos valstybinis mokslo ir studijų fondas), aukštųjų mokyklų (universitetų) rektorių konferencija, studijų institucijų asociacijos, studentų atstovybės, kitos organizacijos, sąjungos, institucijos, įstaigos ar organizacijos, kurių veikla susijusi su mokslo ir studijų veiklos vertinimu ar organizavimu.
Organizacinę studijų sistemą sudaro nuosekliosios universitetinės ir neuniversitetinės studijos aukštosiose mokyklose pagal studijų programas, įtrauktas į studijų ir mokymo programų registrą, taip pat nenuosekliosios studijos. Asmeniui, išėjusiam bet kurios nuosekliųjų studijų pakopos programą, aukštoji mokykla išduoda tai patvirtinantį nustatytos formos diplomą. Asmeniui, studijavusiam aukštojoje mokykloje pavienius dalykus arba dalykų ciklą, bet neišėjusiam kurios nors nuosekliųjų studijų pakopos visos programos, aukštosios mokyklos nustatyta tvarka išduodamas tai patvirtinantis pažymėjimas.
Kvalifikacija, kuri suteikiama baigus atitinkamas aukštosios mokyklos nuosekliąsias studijas, nurodoma studijų programoje. Švietimo ir mokslo ministerija, atsižvelgdama į Lietuvos mokslo tarybos, Lietuvos universitetų rektorių konferencijos (konferencijų), Lietuvos kolegijų direktorių konferencijos (konferencijų) siūlymus, parengia sąrašą kvalifikacijų, suteikiamų baigusiems nuosekliąsias studijas pagal patvirtintas studijų kryptis. Šį sąrašą tvirtina Vyriausybė.
Kvalifikacijos ir mokslo laipsnio suteikimą patvirtinančių dokumentų formą, jų gamybos, apskaitos, registracijos ir išdavimo tvarką nustato Vyriausybė.
Studijų pakopos
Pagal pakopą gali būti išskiriamos bakalauro (bakalaurantūra), magistro (magistrantūra), meno studijos (meno aspirantūra), daktaro (doktorantūra) studijos. Magistrantūra - asmens profesinei ir mokslinei kvalifikacijai kelti skirtos antrosios pakopos nuosekliosios universitetinės studijos.
Meno aspirantūra – trečiosios pakopos universitetinės studijos, skirtos aukštosios mokyklos meno dalykų dėstytojams rengti ir menininkams specializuotis, meno projekto rengimas ir gynimas.
Rezidentūra – trečiosios pakopos universitetinės studijos, skirtos rengti praktinei veiklai specialistus, įgijusius Vyriausybės nustatytų studijų krypčių kvalifikacijas. Kiekvienos studijų krypties rezidentūros pavadinime turi būti tos studijų krypties pavadinimas.
Doktorantūra – mokslininkams rengti skirtos 3-iosios pakopos universitetinės studijos, į kurias priimami asmenys, baigę magistrantūros ar vientisąsias studijas, moksliniai tyrimai ir disertacijos rengimas.
Baigus studijas, išėjus studijų programą, suteikiamas kvalifikacinis (bakalauro, licenciato, magistro) arba mokslinis (daktaro) laipsnis.
Studijų tipai
Baigus pagrindines studijas, specialiąsias profesines ar vientisąsias studijas, taip pat magistrantūrą, rezidentūrą ar meno aspirantūrą, įgyjama profesinė kvalifikacija (profesinis pasirengimas).
Lietuvoje
Lietuvos Respublikos mokslo ir studijų sistemą, mokslo ir studijų institucijų steigimo, pertvarkymo ir pabaigos teisinius pagrindus; mokslo ir studijų institucijų veiklos valstybinio reglamentavimo ribas, mokslo laipsnių ir pedagoginių vardų įgijimo principus; studijų, mokslinių tyrimų, eksperimentinės plėtros bei mokslinių tyrimų įstaigų finansavimo principus nustato Mokslo ir studijų įstatymas, Aukštojo mokslo įstatymas.
Studijos užsienyje
Pagal studijų vykdymo vietą studijos gali vykti tiek vienoje valstybėje, tiek ir keliose, dalį laiko arba apskritai visą studijų laikotarpį studijuojant užsienyje. Studijos užsienyje pasirenkamos dėl įvairių priežasčių - užsienio kalbų tobulinimo, studijų kokybės, studijų mokesčių, prestižo, dėl asmeninių ar ekonominių priežasčių. Studijas užsienyje, stažuotes ES valstybėse narėse bei narėse kandidatėse remia Europos Sąjunga. Yra specialios studentų mainų programos kaip ERASMUS bei kitos.
Nuorodos
Studium Higher education
Achromatinė spalva
Achromatinė spalva (graik. a – ko nors neigimas, chroma – spalva) – be spalvos, bespalvė.
Kiekviena spektro spalva turi papildomą spalvą, su kuria sumaišius gaunama achromatinė spalva – balta ar pilka.
Regos pojūčius galima suskirstyti į dvi spalvines grupes:
Žmonės junta apie 300 achromatinės spalvos atspalvių ir dešimtis tūkstančių chromatinių spalvų bei atspalvių.
Ventė
Ventė – kaimas Šilutės rajono savivaldybės vakaruose, 10 km į pietvakarius nuo Kintų, prie Kuršių marių, kyšulyje, kuris vadinasi Ventės ragu. Priklauso Nemuno deltos regioniniam parkui. Seniūnaitijos centras. Yra Ventės švyturys, kempingas „Ventainė“, biblioteka, Ventės rage įsikūrusi ornitologijos stotis (nuo 1929 m.) su paukščių gaudyklėmis. Į kaimą veda kelias. Likusi Ventės bažnyčios vieta su liuteronų kapinėmis.
Uokas
Uokas (Cryptostegia) – stepukinių (Apocynaceae) šeimos augalų gentis. Kai kuriuose kraštuose įkyrios piktžolės.
Ventė
thumb|left|245px|Ornitologijos stotis thumb|left|245px|Kaimo gatvė thumb|left|245px|Ventės liuteronų kapinės thumb|left|245px|Tinklai Ventėje
Etimologija
Vokiečiai gyvenvietę vadino Vindenburgu ( – „vėjų pilis“), pabrėždami vietovę, kurią iš visų pusių čaižo vėjai. Gyvenvietė Vindeburgu vadinta iki XV a. pabaigos.
Santa Anos departamentas
Santa Anos departamentas  – departamentas Salvadoro šiaurės vakarinėje dalyje. Ribojasi su Gvatemala ir Hondūru. Administracinis centras – Santa Ana.
Ventė
Istorija
Ventė minima nuo XIV a. kryžiuočių kelių po Lietuvą aprašymuose. 1360 metais čia buvo pastatyta kryžiuočių pilis (Windenburg). Marių bangos skalavo ir nugriovė šią pilį, todėl 1409 m. buvo pastatyta nauja, kitoje Ventės Rago vietoje. Tačiau ilgainiui ir ją nuplovė marių vanduo. Ventės pilis vaizduojama 1539 m. Venecijoje išleistame Olaus Magnuso „Carta Marina“ žemėlapyje. Pilies akmenys panaudoti liuteronų bažnyčios statybai. 1705 m. ji buvo nugriauta ir pastatyta Kintuose.
1929 m. Ventėje biologas Tadas Ivanauskas įkūrė ornitologijos stotį, kur stebimi ir žieduojami paukščiai. Sovietmečiu Ventė priklausė Kintų žuvininkystės ūkiui. 1959 m. atidarytas felčerių ir akušerių punktas, pradinė mokykla, biblioteka.
Gyventojai
thumb|Kempingas „Ventainė“
Literatūra
Ventė aprašoma V. Misevičiaus istoriniame romane „Jaunasis pagonis“ (1983 m.), kur aprašomi XII a. pradžios Ventės pilies kunigaikščio Vyginto gyvenimas, kovos su vikingų palikuonimis žuvėdais, Livonijos kalavijuočiais.
Uokas
Rūšys:
Santa Anos departamentas
Svarbi šalyje kavos auginimo sritis. Taip pat auginamos cukranendrės, javai. Cemento, maisto, tekstilės pramonė. Departamente iškilęs aktyvus Santa Anos ugnikalnis, telkšo Koatepekės, Guichos ežerai.
Uokas
Nuorodos
thumb|left|210px|[[Madagaskarinis uokas (Cryptostegia madagascariensis)]]
Santa Anos departamentas
Savivaldybės
Departamentas padalintas į 13 savivaldybių.
Žirgeliai
Žirgeliai (Odonata) – vabzdžių (Insecta) būrys.
Tai stambūs ar vidutinio dydžio vabzdžiai. Burnos organai graužiamieji, antenos redukuotos, akys didelės. Lervos plėšrios. Gyvena vandenyje. Grobį gaudo žnyplių formos apatine lūpa.
Lietuvos Raudonosios knygos žirgeliai
thumb|250px|[[Geltonkojis laumžirgis (Gomphus flavipes)]] thumb|250px|[[Žieduotoji strėliukė (Sympecma paedisca)]] thumb|250px|[[Šiaurinis laumžirgis (Aeshna crenata)]] thumb|250px|[[Žaliasis laumžirgis (Aeshna viridis)]] thumb|250px|[[Geltonžiedis žirgelis (Cordulegaster boltonii)]] thumb|250px|[[Baltakaktė skėtė (Leucorrhinia albifrons)]]
Sistematika
Pasaulyje yra apie 4500 rūšių, Lietuvoje 60 rūšių (žr. Lietuvos žirgelių sąrašas).
Paulauskas
Pavardė arba atėjusi tiesiai iš, , arba sudaryta su patronimine priesaga iš asmenvardžio Paũlius. Bendrai reiškia „Pauliaus sūnus“.
Taip pat:
Jean Piaget
thumb|Jean Piaget thumb|left|Jean Piaget biustas Bastiono parke, Ženeva
Žanas Piaže, Jean Piaget (g. 1896 m. rugpjūčio 9 d. Noišatelis – 1980 m. rugsėjo 16 d. Ženevoje) – šveicarų psichologas, vystymosi psichologijos pagrindėjas, epistemologas.
Jean Piaget Noišatelio universitete apgynė daktaro disertaciją iš zoologijos ir po to studijavo vaikų psichologiją ir pedagogiką Ciuricho universitete. Studijuodamas 1 metus praleido Sorbonoje Alfred Binet laboratorijoje, tyrinėdamas intelekto vystymąsi.
1958 m. pasirodė jo veikalas apie loginio mąstymo vystymąsi.
Saugokis juokdario
Turinys
Marcelo, paprastas muzikantas, gyvenantis su žmona Džulija ir 2 vaikais. Neapsikentusi jų paprasto ir nuobodaus gyvenimo, žmona jį palieka persikrausto pas Cezarę – turtuolį tironą, įpratusį gauti viską, ko tik užsigeidžia. Šis pradeda spausti Marcelo, kad jis duotų sutikimą skyryboms ir netgi pasiūlo už tai pinigų. Šis atvyksta pas Cezarę į namus, kur, šio svečių akivaizdoje, prasideda dviejų vyrų žodinė dvikova, kurios metu Džulija gali iš naujo įvertinti abu vyrus ir savo pasirinkimą...
Darbo teisės subjektas
Darbo teisės subjektas – asmuo, galintis būti darbo santykių subjektu. Tam yra būtinas darbo teisnumas bei darbo teisinis veiksnumas, t. y. darbo teisinis subjektiškumas. Pagrindiniai darbo teisės subjektai – darbuotojas ir darbdavys (LR darbo kodeksas, I dalis, II skyrius, 13-17 str.). Taip pat subjektu pripažįstamas darbuotojų kolektyvas, t. y. jį sudaro visi darbuotojai, darbo santykiais susiję su darbdaviu (LR DK 17 str.).
Darbdaviai
Darbdavys gali būti įmonė, įstaiga, organizacija ar kita organizacinė struktūra, nepaisant nuosavybės formos, teisinės formos, rūšies bei veiklos pobūdžio, pagal LR DK 14 straipsnį turinčios darbinį teisnumą ir veiksnumą. Darbdavys taip pat gali būti kiekvienas fizinis asmuo. Darbdavio (fizinio asmens) teisnumą ir veiksnumą reglamentuoja LR civilinis kodeksas (LR DK 16 str.).
Darbdavių darbinis teisnumas ir veiksnumas atsiranda nuo jų įsteigimo momento. Darbdaviai įgyja darbo teises ir prisiima darbo pareigas, taip pat jas įgyvendina per savo organus ir administraciją. Šie organai formuojami ir veikia pagal įstatymus ir darbdavių veiklos dokumentus. Individualių (personalinių) įmonių savininkai, ūkininkai ir darbdaviai fiziniai asmenys darbo teises ir pareigas gali įgyvendinti patys (LR DK 14 str.).
Arvydas Každailis
Arvydas Stanislavas Každailis (g. 1939 m. balandžio 4 d. Baisogaloje, Kėdainių apskritis) – Lietuvos dailininkas, grafikas, knygų iliustratorius.
Biografija
1957–1962 m. LSSR dailės institute studijavo grafiką. 1961–1965 m. Vilniaus radijo matavimo prietaisų MTI dizaineris. 1965–1987 m. M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos-internato Dailės skyriaus dailės dalykų dėstytojas. Bendradarbiavo „Minties“ ir „Vagos“ leidyklose, dirbo kūrybinį darbą. Nuo 1987 m. Lietuvos heraldikos komisijos narys. 1992–1994 m. LR kultūros ir švietimo ministerijos Ugdymo turinio departamento Meninio ugdymo turinio sektoriaus vadovas. Nuo 1992 m. dailės mokyklų kuratorius.
Brolis istorikas, muziejininkas Aloyzas Každailis (g. 1943).
Kūryba
thumb|200px|LR Prezidento vėliava Daugiausia kuria linoraižinio bei oforto technika. Nuo 1966 m. kuria herbus. Atkūrė ir sukūrė daugiau nei 40 miestų ir miestelių herbų, vėliavų, spaudų projektų: Istorinę valstybės vėliavą, Lietuvos valstybės herbą (1991 m.), LR pasienio stulpus (1991 m.), LR Prezidento vėliavą (1993 m.), Lietuvos valstybės didįjį herbą (oficialiai patvirtintas 2004 m.), LR Seimo logotipą (2012 m.), rekonstravo XV a. Lietuvos karo vėliavą (2004 m.), parengė apyvartinių litų ir centų monetų reverso projektus (1996 m.).
Nuo 1968 m. dalyvauja dailės parodose Lietuvoje ir užsienyje. Nuo 1969 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Personalinės parodos:
Lietuvos sritis (1915–1918)
Lietuvos sritis  – vienas iš Vokietijos imperijos, Oberosto administracinių vienetų, sudarytas 1915 m. iš buvusios Kauno gubernijos. Srities ribos keitėsi kelis kartus. 1916 m. pabaigoje užėmė 63 275 km² plotą, buvo 1,928,123 gyventojai, gyventojų tankumas – 31 (gyv./km²). Sritis ribojosi su Rytų Prūsija, Kuršo sritimi, Balstogės-Gardino sritimi, Varšuvos Generalgubernija ir Rusijos imperija.
Istorija
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, Vokietijos imperija 1914–1915 m. užėmė dalį Rusijos imperijos vakarinių gubernijų, iš kurių suformavo karinį administracinį vienetą – Oberostą. Iš pradžių Oberostą sudarė šešios sritys dalinai suskirstytos pagal buvusias Rusijos imperijos gubernijų ribas: Balstogės sritis, Gardino sritis, Kuršo sritis, Lietuvos sritis, Suvalkų sritis ir Vilniaus sritis. 1916 m. rugsėjį iš Suvalkų ir Vilniaus sričių sudaryta Vilniaus-Suvalkų sritis, o lapkritį iš Balstogės ir Gardino sričių sudaryta Balstogės-Gardino sritis.
1917 m. kovą Vilniaus-Suvalkų sritis prijungta prie Lietuvos srities, kurios administraciniu centru tapo Vilnius (iki tol buvo Kaunas). 1918 m. sausį Lietuvos sričiai priklausančios Augustavo ir Suvalkų apskritys priskirtos vėl sudarytai Suvalkų sričiai. Vasarį prie Lietuvos srities prijungta Balstogės-Gardino sritis; Lietuvos sritis padalinta į dvi – Šiaurės Lietuvos (centras – Vilnius) ir Pietų Lietuvos (centras – Balstogė).
Po 1918 m. liepos Rytų fronto vadovybė formaliai panaikino Oberostą ir jo vietoje sukūrė du administracinius vienetus – Lietuvos sritį (paskelbta nepriklausoma vasario 16 d.) ir vadinamąją Baltijos valstybę (Kuršas, Lifliandija ir Estliandija). 1918 m. liepos 11 d. Lietuvos srityje buvo įkurta Lietuvos karalystė, kurios karaliumi buvo išrinktas Vilhelmas Urachas, tačiau karalystė oficialiai išbuvo iki 1918 m. lapkričio 2 dienos. Vokiečių administracija tikėjosi išlaikyti teritoriją reichui ir tik pralaimint karą, lapkričio 3 dieną vokiečių karinę administraciją leista pakeisti vokiečių civiline valdžia, lapkričio 9 d. leista sudaryti lietuvišką vyriausybę (vadovas Augustinas Voldemaras). Galutinai vokiečių armija išvesta 1919 m. birželio 16 d. Ostmarkė (auksinas) kaip pinigas galiojo iki lito įvedimo 1922 metais.
Apskritys
1917–1918 m. sričiai priklausiusios apskritys:
Kitos lietuviškos apskritys, priklausiusios kitu laikotarpiu:
Gerveliškė (Ignalina)
Gerveliškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Rimšėnų.
Geltonkerpė
Geltonkerpė (Xanthoria) – telošistinių (Teloschistaceae) šeimos kerpių gentis. Gniužulas lapiškas arba krūmiškas, su įvairaus pločio lakšteliais. Viršutinė gniužulo pusė žalsvai gelsva ar geltonai oranžinė.
Lietuvoje auga šios rūšys:
thumb|left|210px|[[Puikioji geltonkerpė (Xanthoria elegans)]]
Jaguarundis
Jaguarundis (Herpailurus yaguarondi) – katinių (Felidae) šeimos plėšrus žinduolis. Paplitęs nuo Teksaso iki Argentinos.
Kartuoliniai
Kartuoliniai (Aristolochiaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso daugiametės žolės arba sumedėję laipiojantieji augalai. Lapai išsidėstę pražangiai, kotuoti, dažniausiai sveiki ir be prielapių. Žiedai dvilyčiai, aktinomorfiniai arba zigomorfiniai. Vaisius – gausiasėklė, atsidaranti dėžutė.
Jaguarundis
Kojos trumpos, kūnas pailgas (nuo 53 iki 77 centimetrų), uodega yra ilga (31–60 cm ilgio). Ausys trumpos ir apvalios. Kailis be dėmių, vienodos spalvos, kelios dėmelės ant veido. Sveria apie 3,5–9,1 kg.
Kartuoliniai
Šeimoje yra 7 gentys ir apie 400 rūšių, paplitusių tropikuose ir subtropikuose. Lietuvoje auga 2 genčių augalai:
Tropojės apygarda
Tropojės apygarda  – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies šiaurėje. Priklauso Kukesio apskričiai. 16 260 gyventojų (2010 m. duomenys). Plotas – 1 043 km². Administracinis centras – Bairam Curis. Ribojasi su Škoderio, Pukės ir Haso apygardomis. Šiaurėje turi pasienio ruožą su Juodkalnija, o šiaurės rytuose bei rytuose su Kosovu.
Pionierių narų padaliniai
Pionierių narų padaliniai  – Portugalijos karinio laivyno kovos narų padaliniai.
Pionierių narų dalinys buvo sukurtas 1972 m. pabaigoje, vykstant Portugalijos kolonijiniam karui. Jo prireikė Gvinėjos jūrų gynybos vadovybei operatyvinėms užduotims vykdyti. Dalinys buvo išformuotas 1975 m. panaikinus šią vadovybę. Po to užsiimti operatyvine narų veikla buvo paskirta Narų mokykla (Escola de Mergulhadores).
1-asis pionierių narų dalinys (Destacamento de Mergulhadores Sapadores Nº1) buvo atkurtas 1988 m. birželio 1 d. Tada prireikė dalinio, galinčio užsiimti kariniu nardymu. Veikla, kuria domėjosi viešuomenė, t. y., nuskendusių laivų ir pan. objektų traukimas, paieškos ir gelbėjimo operacijos buvo paliktos Narų mokyklai.
1995 m. sausio 1 d. buvo suformuotas 2-asis pionierių narų padalinys (Destacamento de Mergulhadores Sapadores Nº2). Visas realus narų darbas nuo tada priskirtas pionierių narų padaliniams. Narų mokyklai paliktas tik narų mokymas.
Abu padaliniai bazuojasi Povandeninio laivyno pastatuose Alfeitės laivyno bazėje. Administraciniu požiūriu jie pavaldūs laivyno administracinei vadovybei, o operatyviniu požiūriu – laivyno operatyvinei vadovybei Qeiras'e.
Palenkės Sokoluvo Šv. Jono Bosko parapija
'''Palenkės Sokoluvo Šv. Jono Bosko parapija'''  – parapija, įkurta 1978 m. sausio 1 dieną. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Palenkės Sokoluvo dekanatui. 1935-1939 m. pastatyta parapijos bažnyčia.
Pionierių narų padaliniai
Funkcijos
Viešuomenę dominusios misijos:
Sonsonatės departamentas
Sonsonatės departamentas  – departamentas Salvadoro vakarinėje dalyje. Ribojasi su Ramiuoju vandenynu. Administracinis centras – Sonsonatė.
Aauginamos cukranendrės, javai, kava, medvilnė, vaisiai. Chemijos, maisto, tekstilės pramonė.
Savivaldybės
Departamentas padalintas į 16 savivaldybių.
Nekrašas
Nekrašas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Nekrašienė (ištekėjusi moteris) ir Nekrašaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Klausgalvai
Klausgalvai – kaimas šiaurinės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Salantų, prie kelio, dešiniajame Salanto krante.
Etimologija
Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Klausgalvis daugiskaitos formos. Vietovardis rašomas, , , 🇬🇸.
Geografija
Kaimas plyti tarp Salanto ir Kūlupio stūksančioje aukštumoje ir į vakarus nuo jos esančiame Kūlupio slėnyje. Rytiniu pakraščiu teka Salantas, o vakarine dalimi – jo intakas Kūlupis. Kūlupio slėnyje ir į vakarus nuo jo ošia buvusio Klausgalvų miško likučiai. Per kaimą praeina keliai ir Klausgalvai–Pesčiai.
Istorija
Susiformavo XVI a., Valakų reformos metu. Pirmąkart paminėtas 1585 m. Platelių seniūnijos inventoriuje. Kaimui priklausė 20 valakų dirbamos žemės, kurią 1585 m. iš Platelių dvaro nuomavo 19 valstiečių šeimų. 1750 m. kaime buvo 10, 1821 ir 1843 m. – po 12, 1846 m. – 18, 1866 m. – 8 kiemai.