cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvių kalba
Priebalsiai
Lietuvių kalboje yra 45 priebalsiai (įskaitant ir pasitaikančius tik skoliniuose). Visi priebalsiai, išskyrus /j/, turi minkštąsias poras. Lietuvių kalbos priebalsių sistema (skliausteliuose nurodyti padėtiniai fonemų variantai (alofonai) arba tik skoliniuose sutinkamos fonemos; poromis pateikiami duslieji (p pʲ) ir skardieji (b bʲ) priebalsiai):
Prieš priebalsius k ir g tariamas padėtinis /n/ variantas – gomurio užpakalinis priebalsis /ŋ/.
Prozodija
Pagrindiniai straipsniai – Lietuvių kalbos kirčiavimas ir Kirčiuotė.
Lietuvių kalbos kirtis – laisvas ir muzikinis. Rašte kirtis ir priegaidė paprastai nenurodomi, išskyrus mokomąją, mokslinę literatūrą ir žodynus. Esama dviejų priegaidžių, akūto (tvirtaprãdė príegaidė) ir cirkumflekso (tvirtagãlė príegaidė), priegaidės skiriamos ilguosiuose skiemenyse, kuriuos sudaro grynieji dvibalsiai bei mišrieji dvigarsiai ir ilgieji balsiai. Nėra vieningos nuomonės, ar trumpieji skiemenys turi priegaidę, tačiau dažniausiai teigiama, kad trumpieji skiemenys tariami be priegaidės ir jie žymimi graviu – kairiniu kirčio ženklu (`). Trumpuosius skiemenis sudaro trumpieji balsiai a, e, i, u ir tarptautiniuose žodžiuose trumpasis o, pavyzdžiui: kàs, nèš, kìs, bùs, metòdas. Akūtui būdingas aukštesnis tonas pirmajame skiemens dėmenyje (krentanti intonacija), o cirkumfleksui – antrajame (kylanti intonacija). Akūtas žymimas dešininiu kirčio ženklu (´), cirkumfleksas – riestiniu (͂), tačiau grynuosiuose dvibalsiuose ir mišriuosiuose dvigarsiuose cirkumflekso ženklas ͂ rašomas virš antrosios junginio raidės. Tvirtapradė priegaidė dvigarsiuose, kurių pirmasis dėmuo yra trumpieji balsiai i, u, e, o bei dvibalsiuose ui, eu, oi, ou, užrašoma graviu, kairiniu kirčio ženklu. Be to, kai kurie žodžiai, be pagrindinio kirčio, turi žodynuose paprastai nežymimą papildomą kirtį arba net du papildomus kirčius, pavyzdžiui, žodyje peñkiasdešimt silpnesniu kirčiu pasižymi antrasis balsis e. Lietuvių priegaidžių tarimas yra priešingas latvių ir prūsų priegaidžių tarimui, šiųdviejų kalbų priegaidžių tarimas senoviškesnis (žr. „Endzelyno dėsnis“). Anot K. Būgos, lietuvių kalbos priegaidės buvo pertvarkytos po XII a. Lietuvių kalboje išskiriamos keturios kirčiuotės, galioja Sosiūro-Fortunatovo dėsnis. Be jo, lietuvių kalboje veikia Leskyno ir Niemineno dėsniai.
Kampiniai (Prienai)
Kampiniai – kaimas Prienų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Veiverių.
Lietuvių kalba
Morfologija
Tradiciškai lietuvių kalboje išskiriama vienuolika kalbos dalių: daiktavardis, būdvardis, skaitvardis, įvardis, prieveiksmis, veiksmažodis, prielinksnis, jungtukas, dalelytė, jaustukas ir ištiktukas.
Daiktavardis
Linksniuojamosios kalbos dalys turi septynis linksnius, į kuriuos tradiciškai įtraukiamas ir šauksmininkas, nors jis nenurodo ryšių su sakinio dalimis: thumb|[[1925 m. dviejų litų moneta, kurioje daiktavardis lìtas vartojamas ne su daugiskaitos (du litai), o su dviskaitos (du litu) vardininku.]] Be to, lietuvių kalbos salose, Baltarusijoje, yra išlikę dar keletas linksnių – aliatyvas ir adesyvas, o rytų ir pietų Lietuvoje gana gyvai tebevartojamas iliatyvas. Bendrinėje kalboje paprastai vartojama tik keletas aliatyvo (velnióp, šunióp, galóp, rudenióp, vakaróp, myrióp) ir adesyvo (namiẽ, artì, tolì, netolì, ankstì) kilmės prieveiksmių. Iliatyvas bendrinėje kalboje vartojamas sustabarėjusiuose posakiuose ir prieveiksmiuose (patráukti baudžiamõjon atsakomýbėn, iškélti aikštė̃n, įrašýti są́skaiton, viduñ, laukañ, ìšorėn). Grožinėje literatūroje, tautosakoje ir tarmėse sutinkama daiktavardžių dviskaitos formų.
Pirmajai linksniuotei priklauso vyriškosios giminės daiktavardžiai, besibaigią galūnėmis -as (I paradigma), -ias arba -j-as (II paradigma), -is arba -ys (III paradigma).
Antrajai linksniuotei priklauso moteriškosios giminės daiktavardžiai (taip pat keletas vyriškosios ir bendrosios giminių daiktavardžių), ši linksniuotė baigiasi galūnėmis -a (VI paradigma), -ia, -j-a arba -i (VII paradigma), -ė (VIII paradigma).
II linksniuotės daiktavardžių rankà, vyšnià ir bìtė linksniavimas:
Trečiajai linksniuotei priklauso moteriškosios (IX paradigma) ir vyriškosios (X paradigma) giminių daiktavardžiai, besibaigią galūne -is.
III linksniuotės žodžių širdìs ir dantìs linksniavimas:
Ketvirtajai linksniuotei priklauso vyriškosios giminės daiktavardžiai, besibaigią galūnėmis -us (IV paradigma), -ius arba -j-us (V paradigma). Anksčiau šiai linksniuotei priklausė ir moteriškosios giminės daugiskaitinis daiktavardis pẽlūs 'pelai'.
IV linksniuotė žodžių tur̃gus ir sõdžius linksniavimas:
Penktajai linksniuotei priklauso vyriškosios giminės daiktavardžiai (XI paradigma), turintys galūnę -uo, ir moteriškosios giminės daiktavardžiai (XII paradigma), besibaigią galūnėmis -uo ir -ė (sesuõ, -er̃s; duktė̃, -er̃s; jéntė, -ers '(vyro) brolio žmona').
V linksniuotės žodžių šuõ ir sesuõ linksniavimas:
Lietuvių kalbos kirtis – laisvas, paslankus, linksniuojant gali keisti vietą. Išskiriamos keturios kirčiuotės. Priklausymas kuriai nors iš kirčiuočių nustatomas pagal daugiskaitos naudininką ir galininką. Pirmojoje kirčiuotėje šiuodu linksniai galūnėse nekirčiuojami, antrojoje kirčiuotėje daugiskaitos naudininkas galūnėje nekirčiuotas, o galininkas – kirčiuotas, trečiojoje kirčiuotėje daugiskaitos naudininkas galūnėje kirčiuotas, o galininkas – ne, ketvirtojoje kirčiuotėje abu šie linksniai kirčiuoti galūnėse. Pažymėtina, kad šias kirčiuotes lietuvių kalboje turi ne tik daiktavardžiai, bet ir visos kitos linksniuojamosios formos: būdvardžiai, įvardžiai, skaitvardžiai, taip pat ir dalyviai.
Istoriškai II ir IV kirčiuotės kilo atitinkamai iš I ir III kirčiuočių, nes pradėjo galioti Sosiūro-Fortunatovo dėsnis. I kirčiuotė tęsia indoeuropiečių prokalbės baritoninę kirčiuotę (kirtis visada šaknyje), o III kirčiuotė – indoeuropiečių prokalbės oksitoninę (kirtis kilnojamas iš galūnės į kamieną).
I linksniuotės daiktavardžių výras, rãtas, lángas, nãmas kirčiavimas:
Būdvardis
250px|right Lietuvių kalboje būdvardžiai eina prieš daiktavardžius ir su jais derinami gimine, skaičiumi ir linksniu. Grožinėje literatūroje ir tarmėse vartojama būdvardžių dviskaita.
Esama įvairių būdvardžių skirstymo sistemų. Pasak vienos iš jų, pagal vienaskaitos vardininko galūnes būdvardžiai skirstomi į tris linksniuotes: vyr. g. -as, mot. g. -a (I linksniuotė); vyr. g. -us, mot. g. -i (II linksniuotė); vyr. g. -is, mot. g. -ė (III linksniuotė). Laikantis kito skirstymo, vyriškosios giminės būdvardžiai dalijami į dvi linksniuotes, kurios savo ruožtu grupuojamos į penkias paradigmas. Pirmajai paradigmai priklauso vienaskaitos vardininke besibaigią galūne -as būdvardžiai, antrajai – galūne -ias, trečiajai – galūnėmis -is arba -ys vienaskaitos vardininke ir galūne -i daugiskaitos vardininke, ketvirtajai paradigmai – galūnėmis -is arba -ys vienaskaitos vardininke ir galūne -iai daugiskaitos vardininke. Penktajai paradigmai, sudarančiai antrąją vyriškosios giminės būdvardžių linksniuotę, priklauso vienaskaitos vardininke besibaigią galūne -us būdvardžiai.
Vyriškosios giminės būdvardžių gẽras, žãlias, dìdelis, medìnis, gražùs linksniavimas:
Moteriškosios giminės būdvardžių linksniavimas vienodesnis, išskiriamos keturios paradigmos. Pagal šeštąją paradigmą linksniuojami vienaskaitos vardininke besibaigią galūne -a moteriškosios giminės būdvardžiai, pagal septintąją – galūne -ia, pagal aštuntąją – galūne -i, pagal devintąją – galūne -ė.
Moteriškosios giminės būdvardžių linksniavimas:
Lietuvių kalboje nėra bevardės giminės daiktavardžių, tačiau būdvardžių bevardė giminė išlaikyta, pavyzdžiui, gẽra (vyr. g. gẽras, mot. g. gerà), gražù (vyr. g. gražùs, mot. g. gražì). Bevardės giminės būdvardžiai vartojami tada, kai būdvardžio nereikia derinti su daiktavardžiu, pavyzdžiui: mán gẽra, taĩ yrà gražù. Aukštesnysis bevardės giminės laipsnis sudaromas su priesaga -iaũ, aukščiausiasis – su priesaga -iáusia: gẽra – geriaũ – geriáusia.
Lietuvių kalboje esama ypatingų būdvardžio formų – tai įvardžiuotiniai būdvardžiai, prie jų priaugę įvardžiai jis, ji. Įvardžiuotinės formos vartojamos norint išskirti daiktą iš daugybės kitų arba nurodant jau žinomą dalyką. Analogiškas formas įgyja ir kitos būdvardiškai linksniuojamos kalbos dalys – skaitvardžiai, įvardžiai ir dalyviai.
Įvardžiuotinių būdvardžių linksniavimas vienodesnis negu paprastųjų. Skirtumų matyti tik vyriškosios giminės vienaskaitos vardininke ir galininke. Paprastieji (neįvardžiuotiniai) būdvardžiai gali priklausyti bet kuriai iš keturių kirčiuočių: galìngas, -a (I), vidutìnis, -ė (II), saldùs, -ì (III), gražùs, -ì (IV). I kirčiuotės būdvardžių įvardžiuotinės formos kirčiuojamos pagal I kirčiuotę (galìngasis, -oji (I)); visos kitos įvardžiuotinės formos pereina į IV kirčiuotę (vidutinỹsis, -ióji (IV), saldùsis, -ióji (IV), gražùsis, -ióji (IV)).
Vyriškosios giminės įvardžiuotinių būdvardžių linksniavimas:
Moteriškosios giminės įvardžiuotinių būdvardžių linksniavimas:
Skaitvardis
Skaitvardžio víenas ir kelintinių skaitvardžių vartojama ir bevardė giminė: víena, pìrma, añtra, trẽčia. Dauginių skaitvardžių iš bevardės giminės kilusios formos dvẽja, trẽja, kẽtveria dabartinės kalbos atžvilgiu laikomos prieveiksmiais. Visi kelintiniai skaitvardžiai gali būti įvardžiuotiniai (pirmàsis, pirmóji, antràsis, antróji, trečiàsis, trečióji). Skaitvardžiai nuo vieno iki dvidešimt vieno:
Skaitvardžiai nuo trisdešimt iki milijardo:
Skaitvardis víenas linksniuojamas kaip būdvardis, dù linksniuojamas ypatingai, išlaikant kai kurias dviskaitos formas. Trỹs linksniuojamas X daiktavardžių paradigmos pavyzdžiu (išskyrus vietininką). Skaitvardžiai 4–9 linksniuojami kaip būdvardžiai (išskyrus vyriškosios giminės galininką). Skaitvardžiai 11–19 linksniuojami kaip VI paradigmos daiktavardžiai (išskyrus galininką, kuris sutampa su vardininku). Dešimčių pavadinimai nelinksniuojami. Skaitvardžiai šim̃tas, milijõnas, milijárdas linksniuojami kaip I, o tū́kstantis – kaip III paradigmos daiktavardžiai.
Skaitvardžių dù, trỹs, keturì linksniavimas:
Dauginiai skaitvardžiai vartojami su daugiskaitiniais (turinčiais tik daugiskaitą) daiktavardžiais, taip pat tada, kai daiktavardžiai yra daugiskaitos linksnio ir reiškia porinius objektus arba turi kuopinę reikšmę, pavyzdžiui, trejì var̃tai, víenerios dùrys, septýnerios žìrklės.
Kuopiniai skaitvardžiai vartojami kalbant apie žmonių arba gyvūnų grupę (kuopą) kaip apie visumą (trẽjetas vilkų̃, peñketas vaikų̃) arba nurodant apytikslį kiekį.
Kiekinis skaitvardis víenas su daiktavardžiais derinamas gimine, skaičiumi ir linksniu. Skaitvardžiai 2–9 (ir sudėtiniai skaitvardžiai su paskutiniu dėmenimi 2–9) su daiktavardžiu derinami gimine ir linksniu. Didesni už 9 skaitvardžiai reikalauja daiktavardžių daugiskaitos kilmininko (dẽšimt žmonių̃, vienúolika žmonių̃).
Įvardis
Semantikos atžvilgiu, išskiriami tokie lietuvių kalbos įvardžių skyriai:
Formaliai įvardžiai skirstomi į:
Lietuvių kalboje gyvai tebevartojama įvardžių dviskaita. Asmeninių (pirmojo ir antrojo asmenų) ir sangrąžinio įvardžių linksniavimas: Kreipiantis mandagiai vartojami įvardžiai jū̃s, pàts, patì, sveĩkas, sveikà, támsta (senstelėjęs įvardis).
Trečiojo asmens įvardžio linksniavimas:
Parodomieji įvardžiai skiria du nutolimo nuo kalbančiojo laipsnius: šìs rodo artimą nuotolį, anàs – tolimą. Įvardis tàs šiuo atžvilgiu neutralus, nežymėtas; jis vartojamas, kai artumo ir tolimumo sampriešos nėra arba pažymint jau žinomą objektą. Įvardžiai gali turėti bevardę giminę: mãna, tãva, sãva, taĩ, šitaĩ, anaĩ.
Veiksmažodis
Lietuvių kalbos veiksmažodis turi šias kategorijas: nuosaką, laiką, asmenį, skaičių, rūšį ir veikslą (linksniuojamosioms veiksmažodžio formoms dar būdingi linksnis ir giminė).
Vartojamos keturios nuosakos: tiesioginė, tariamoji, liepiamoji ir netiesioginė. Kartais dar išskiriama ir geidžiamoji nuosaka.
Veiksmažodis kaitomas trimis asmenimis (I, II ir III) ir dviem skaičiais (vienaskaita ir daugiskaita). Grožinėje literatūroje ir tarmėse sutinkamos ir veiksmažodžio dviskaitos formos.
Pagrindinės formos yra bendraties, esamojo laiko ir būtojo kartinio laiko kamienai: nèšti, nẽša, nẽšė; tikė́ti, tìki, tikė́jo. Visos kitos veiksmažodžių formos išvedamos iš jų. Tarmėse tebevartojamas siekinys.
Lietuvių kalboje yra keturi vientisiniai laikai – esamasis, būtasis kartinis, būtasis dažninis ir būsimasis, ir aštuoni sudėtiniai – esamasis atliktinis, būtasis kartinis atliktinis, būtasis dažninis atliktinis, būsimasis atliktinis, esamasis pradėtinis, būtasis kartinis pradėtinis, būtasis dažninis pradėtinis, būsimasis pradėtinis. Vadinasi, lietuvių kalboje iš viso yra 12 laikų formų.
Rūšys
Lietuvių kalboje skiriamos dvi veiksmažodžio rūšys: veikiamoji ir neveikiamoji. Neveikiamoji rūšis sudaroma su neveikiamaisiais dalyviais (jìs yrà nẽšamas). Neveikiamosios rūšies laikai – tik sudėtiniai. Veikiamoji rūšis sudaroma su paprastu asmenuojamuoju veiksmažodžiu (jį̃ nẽša) bei su veikiamosios rūšies dalyviais (jį̃ yrà nẽšę). Veikiamajai rūšiai taip pat priklauso ir pusdalyviai bei padalyviai.
Asmenuotės
Pagal esamojo laiko trečiojo asmens kamiengalio balsį lietuvių kalbos veiksmažodžiai skirstomi į tris asmenuotes: I (-a-: nẽša), II (-i-: tìki) ir III (-o-: móko).
Kaip ir kitose baltų kalbose, trečiajam asmeniui nebūdinga skaičiaus skirtis. Gramatikoje trečiojo asmens žodžio galo balsis laikomas ne galūne, o kamiengaliu.
Esamasis laikas
Esamojo laiko veiksmažodžių nèšti, nèštis, tikė́ti, tikė́tis, mókyti, mókytis asmenavimas:
Sudėtiniai esamieji laikai sudaromi su veiksmažodžio bū́ti esamojo laiko asmenuojamąja forma ir dalyviu, pavyzdžiui, esamasis atliktinis veikiamosios rūšies laikas yra esù nẽšęs. Esamasis neveikiamosios rūšies laikas gali būti sudaromas ir su esamojo, ir su būtojo laiko neveikiamuoju dalyviu: esù nẽšamas ir esù nẽštas. Junginys su esamojo laiko neveikiamuoju dalyviu (esù nẽšamas) labiau rodo nebaigtinį, o su būtojo laiko dalyviu (esù nẽštas) – atliktinį veiksmą. Vartojamas veikiamosios rūšies esamasis pradėtinis laikas. Jis sudaromas prie veikiamosios rūšies esamojo laiko dalyvio pridedant priešdėlį be-, pavyzdžiui, bemókąs, bet, skirtingai nuo kitų pradėtinių laikų, praleidžiama tarinio jungtis (asmenuojamoji veiksmažodžio bū́ti forma). Esamasis pradėtinis laikas laikytinas sudėtiniu, nes jame yra praleista numanoma veiksmažodžio bū́ti esamojo laiko asmenuojamoji forma. Esamasis pradėtinis laikas reiškia, kad veiksmas yra prasidėjęs: Mataũ, tù vaikùs skaitýti bemókąs; Àš jaũ beišeĩnąs prõ durìs.
Būtasis kartinis laikas
Būtojo kartinio laiko veiksmažodžiai pagal trečiojo asmens galūnę (kamiengalį) skirstomi į dvi asmenuotes:
Sudėtiniai būtieji kartiniai laikai sudaromi su veiksmažodžio bū́ti būtojo kartinio laiko asmenuojamąja forma ir dalyviu, sakykime, būtasis kartinis atliktinis veikiamosios rūšies laikas yra buvaũ mókęs. Būtasis kartinis neveikiamosios rūšies laikas gali būti sudaromas su esamojo ir su būtojo laiko neveikiamuoju dalyviu: buvaũ mókomas (nebaigtinis veiksmas) ir buvaũ mókytas (atliktinis veiksmas). Be to, vartojamas būtasis kartinis pradėtinis veikiamosios rūšies laikas, pavyzdžiui, buvaũ bemókąs. Jis sudaromas su pagalbinio veiksmažodžio bū́ti būtuoju kartiniu laiku ir esamojo laiko veikiamosios rūšies dalyviu, prie jo pridedant priešdėlį be-. Būtasis kartinis pradėtinis laikas reiškia, kad veiksmas buvo prasidėjęs ir vyko iki prasidedant kitam veiksmui: Buvaũ bemókąs vaikùs naujõs tèmos, bèt nuaidė́jo skambùtis į̃ pértrauką.
Būtasis dažninis laikas
Būtasis dažninis laikas reiškia, kad veiksmas praeityje kartodavosi, buvo dažnas. Šis laikas sudaromas iš bendraties kamieno, jungiant priesagą -dav- ir -o- kamieno galūnes:
Sudėtiniai būtieji dažniniai laikai sudaromi su veiksmažodžio bū́ti būtojo dažninio laiko asmenuojamąja forma ir dalyviu, tarkim, būtasis dažninis atliktinis veikiamosios rūšies laikas yra bū́davau mókęs. Būtasis dažninis neveikiamosios rūšies laikas gali būti sudaromas ir su esamojo, ir su būtojo laiko neveikiamuoju dalyviu: bū́davau mókomas (nebaigtinis veiksmas) ir bū́davau mókytas (atliktinis veiksmas). Taip pat vartojamas būtasis dažninis pradėtinis veikiamosios rūšies laikas, pavyzdžiui, bū́davau bemókąs, kuris sudaromas su pagalbinio veiksmažodžio bū́ti būtuoju dažniniu laiku ir esamojo laiko veikiamosios rūšies dalyviu, prie jo pridedant priešdėlį be-. Būtasis dažninis pradėtinis laikas reiškia, kad veiksmas būdavo prasidėjęs ir vykdavo iki prasidedant kitam veiksmui: Bū́davau bemókąs jį̃ skam̃binti pianinù, tačiaũ vìs kàs nórs sutrukdýdavo.
Būsimasis laikas
Būsimasis laikas sudaromas iš bendraties kamieno, pridedant priesagą -s(i)- ir -i- kamieno galūnes:
Sudėtiniai būsimieji laikai sudaromi su veiksmažodžio bū́ti būsimojo laiko asmenuojamąja forma ir dalyviu – būsimasis atliktinis veikiamosios rūšies laikas yra bū́siu mókęs. Būsimasis neveikiamosios rūšies laikas gali būti sudaromas su esamojo ir su būtojo laiko neveikiamuoju dalyviu: bū́siu mókomas (nebaigtinis veiksmas) ir bū́siu mókytas (atliktinis veiksmas). Vartojamas būsimasis pradėtinis veikiamosios rūšies laikas – bū́siu bemókąs. Jis sudaromas su pagalbinio veiksmažodžio bū́ti būsimuoju laiku ir esamojo laiko veikiamosios rūšies dalyviu, prie jo prijungiant priešdėlį be-. Būsimasis pradėtinis laikas reiškia, kad veiksmas bus prasidėjęs ir vyks iki prasidedant kitam veiksmui: Bū́siu bemókąs tavè irklúoti, õ kanòjų lenktỹnės jaũ bùs įpusė́jusios.
Liepiamoji nuosaka
Liepiamoji nuosaka sudaroma iš bendraties kamieno su priesaga -k(i)-, II vienaskaitos asmuo galūnės neturi, I daugiskaitos asmuo baigiasi galūne -me, II daugiskaitos asmuo – galūne -te. Liepiamosios nuosakos I vienaskaitos asmuo ir abiejų skaičių III asmuo formų su priesaga -k(i)- neturi.
Sudėtinės liepiamosios nuosakos formos sudaromos su veiksmažodžio bū́ti liepiamąja nuosaka (bū́k, bū́kime, bū́kite) ir dalyviu – atliktinė veikiamosios rūšies liepiamoji nuosaka yra bū́k mókęs. Neveikiamosios rūšies liepiamosios nuosakos formos gali būti sudaromos su esamojo ir su būtojo laiko neveikiamuoju dalyviu: bū́k mókomas (nebaigtinis veiksmas) ir bū́k mókytas (atliktinis veiksmas). Vartojama pradėtinė sudėtinė liepiamosios nuosakos forma, pavyzdžiui, bū́k bemókąs. Ji sudaroma su pagalbinio veiksmažodžio bū́ti liepiamąja nuosaka ir esamojo laiko veikiamosios rūšies dalyviu, prie jo pridedant priešdėlį be-. Liepiamosios nuosakos pradėtinė forma reiškia, kad liepiamas veiksmas turi prasidėti: Bū́k bemókąs svečiùs naujų̃ dainų̃, kaĩ atvažiuõs muzikántai.
Tariamoji nuosaka
Tariamoji nuosaka sudaroma iš bendraties kamieno, pridedant priesagas -čia-, -tum-, -tų ir asmenų galūnes.
Gyvojoje vartosenoje daugiskaitos I asmuo dažnai patiria haplologiją: tikė́tumėme > tikė́tume, mókytumėme > mókytume.
Sudėtinės tariamosios nuosakos formos sudaromos su veiksmažodžio bū́ti tariamąja nuosaka (bū́čiau, bū́tumei, bū́tų) ir dalyviu – atliktinė veikiamosios rūšies tariamoji nuosaka yra bū́čiau mókęs. Ši atliktinė forma gali reikšti ir būtąjį laiką, ir neįvykdytą sąlygą: Bū́čiau mókęs, jéi bū́tumei paprãšęs. Neveikiamosios rūšies tariamosios nuosakos formos gali būti sudaromos ir su esamojo, ir su būtojo laiko neveikiamuoju dalyviu: bū́čiau (bùvęs) mókomas (nebaigtinis veiksmas) ir bū́čiau (bùvęs) mókytas (atliktinis veiksmas). Taip pat vartojama veikiamosios rūšies pradėtinė sudėtinė liepiamosios nuosakos forma, pavyzdžiui, bū́čiau (bùvęs) bemókąs. Ji sudaroma su pagalbinio veiksmažodžio bū́ti tariamąja nuosaka ir esamojo laiko veikiamosios rūšies dalyviu, prie jo prijungiant priešdėlį be-. Tariamosios nuosakos pradėtinė forma reiškia, kad veiksmas būtų prasidėjęs: Jaũ bū́čiau (bùvęs) bemókąs sū́nų árti laũką, jéi jìs bū́tų grį̃žęs.
Netiesioginė nuosaka
Netiesioginė nuosaka, arba atpasakojamoji nuosaka, dalyvinė kalba, – lietuvių kalbos dalyvių vardininko formų, einančių tariniu ir reiškiančių netiesiogiai patirtą ar abejojamą veiksmą, paradigma. Vartojami tokie veikiamosios rūšies laikai: esamasis (sãko, jìs gyvẽnąs miestè), esamasis atliktinis (sãko, jìs ẽsąs gyvẽnęs miestè), būtasis kartinis (sãko, jìs gyvẽnęs miestè), būtasis kartinis atliktinis (sãko, jìs bùvęs gyvẽnęs miestè), būtasis kartinis pradėtinis (sãko, jìs bùvęs begyvẽnąs miestè), būtasis dažninis (sãko, jìs gyvéndavęs miestè), būtasis dažninis atliktinis (sãko, jìs bū́davęs gyvẽnęs miestè), būtasis dažninis pradėtinis (sãko, jìs bū́davęs begyvẽnąs miestè), būsimasis (sãko, jìs gyvénsiąs miestè), būsimasis atliktinis (sãko, jìs bū́siąs gyvẽnęs miestè), būsimasis pradėtinis (sãko, jìs bū́siąs begyvẽnąs miestè). Vartojami tokie neveikiamosios rūšies laikai: esamasis (sãko, nãmas ẽsąs gyvẽnamas / gyvéntas), būtasis kartinis (sãko, nãmas bùvęs gyvẽnamas / gyvéntas), būtasis dažninis (sãko, nãmas bū́davęs gyvẽnamas / gyvéntas), būsimasis (sãko, nãmas bū́siąs gyvẽnamas / gyvéntas). Neveikiamosios rūšies formos su esamojo laiko dalyviu (gyvẽnamas) labiau rodo nebaigtinį, o su būtojo laiko dalyviu (gyvéntas) – atliktinį veiksmą.
Netiesioginė nuosaka vartojama nedažnai, gyviau pasitaiko grožinėje literatūroje ir tautosakoje.
Dalyvinės formos
Lietuvių kalboje vartojami veikiamosios ir neveikiamosios rūšies dalyviai, taip pat padalyviai, pusdalyviai ir reikiamybės dalyviai. Prie dalyvinių formų čia prišliejamas ir būdinys, nors jis laikytinas veiksmažodiniu prieveiksmiu.
Dalyviai yra linksniuojami, turi laikus, kaitomi gimine (vyriškoji, moteriškoji ir bevardė giminė) ir skaičiumi (vienaskaita ir daugiskaita; tarmėse tebevartojama dviskaita). Gali būti įvardžiuotiniai ir sangrąžiniai.
Neveikiamosios rūšies dalyviai turi tris laikus: esamąjį, būtąjį ir būsimąjį – vientisinio būtojo dažninio laiko nėra. Neveikiamieji dalyviai linksniuojami kaip I (vyr. ir bev. g.) ir VI (mot. g.) paradigmų būdvardžiai. Esamojo laiko neveikiamieji dalyviai sudaromi iš veiksmažodžių esamojo laiko kamieno pridedant priesagas -mas, -ma: nẽšamas (vyr. g.), nešamà (mot. g.), nẽšama (bev. g.); tìkimas (vyr. g.), tikimà (mot. g.), tìkima (bev. g.); mókomas (vyr. g.), mókoma (mot. g.), mókoma (bev. g.) Kaip matyti, kartais bevardės ir moteriškosios giminių kirčio vieta sutampa. Būtojo laiko neveikiamieji dalyviai sudaromi iš bendraties kamieno su priesagomis -tas, -ta: nẽštas (vyr. g.), neštà (mot. g.), nẽšta (bev. g.); tikė́tas (vyr. g.), tikė́ta (mot. g.), tikė́ta (bev. g.); mókytas (vyr. g.), mókyta (mot. g.), mókyta (bev. g.) Būsimojo laiko dalyviai sudaromi iš būsimojo laiko veiksmažodžių (bendraties kamieno su priesaga -si-), pasitelkiant, kaip ir esamajame laike, priesagas -mas, -ma: nèšimas (vyr. g.), nešimà (mot. g.), nèšima (bev. g.); tikė́simas (vyr. g.), tikė́sima (mot. g.), tikė́sima (bev. g.); mókysimas (vyr. g.), mókysima (mot. g.), mókysima (bev. g.) Būsimasis neveikiamosios rūšies dalyvių laikas retai bevartojamas, gyviau pasitaiko viename kitame žodyje, pavyzdžiui, bū́simas.
Padalyviai kaitomi tik laikais, linksnio, giminės ir skaičiaus kategorijos neturi. Padalyviai turi esamąjį, būtąjį kartinį, būtąjį dažninį ir būsimąjį laikus. Visi padalyviai sudaromi iš atitinkamo veikiamosios rūšies dalyvių laiko kamieno, atmetus galūnę: nẽšant, tìkint, mókant (esamasis l.), nẽšus, tikė́jus, mókius (būtasis kartinis l.), nèšdavus, tikė́davus, mókydavus (būtasis dažninis l.), nèšiant, tikė́siant, mókysiant (būsimasis l.) Padalyviai gali būti sangrąžiniai, tuomet prie jų kamieno jungiama sangrąžos dalelytė -i-s (nẽšantis).
Pusdalyviai kaitomi gimine ir skaičiumi, laikų ir linksnių neturi. Pusdalyviai sudaromi iš bendraties kamieno su priesagomis -damas, -dama: nèšdamas, tikė́damas, mókydamas (vns. vyr. g.), nešdamì, tikė́dami, mókydami (dgs. vyr. g.), nešdamà, tikė́dama, mókydama (vns. mot. g.), nèšdamos, tikė́damos, mókydamos (dgs. mot. g.) Pusdalyviai bevardės giminės neturi. Vartojamos ir sangrąžinės pusdalyvių formos (nèšdamasis, nèšdamiesi, nèšdamasi, nèšdamosi).
Reikiamybės dalyviai yra linksniuojami, kaitomi gimine ir skaičiumi, bet laikų neturi. Reikiamybės dalyviai reiškia, kad jais pasakomą veiksmą reikia atlikti: svarstýtinas kláusimas 'klausimas, kurį reikia svarstyti'. Reikiamybės dalyviai sudaromi iš bendraties kamieno su priesagomis -tinas, -tina: nèštinas (vyr. g.), neštinà (mot. g.), nèština (bev. g.); tikė́tinas (vyr. g.), tikė́tina (mot. g.), tikė́tina (bev. g.); mókytinas (vyr. g.), mókytina (mot. g.), mókytina (bev. g.) Vartojamos įvardžiuotinės (neštinàsis, neštinóji) ir, rečiau, sangrąžinės (el̃gtinasi) formos (pastarosios dažnesnės sangrąžos dalelytę -si- įterpiant tarp šaknies ir priešdėlio: pasiel̃gtina). Reikiamybės dalyviai linksniuojami kaip I (vyr. ir bev. g.) ir VI (mot. g.) paradigmų būdvardžiai.
Būdinys niekaip nekaitomas. Jis sudaromas iš bendraties kamieno su sinoniminėmis priesagomis -te arba -tinai: neštè, neštinaĩ; tikė́te, tikė́tinai; mókyte, mókytinai. Būdinys paprastai vartojamas prieš tos pačios šaknies veiksmažodį, kad jį sustiprintų: neštè (neštinaĩ) nẽša.
Prieveiksmis
Lietuvių kalboje prieveiksmiai sudaromi su priesagomis -(i)ai (produktyviausias darybos tipas), -yn, -(i)uoju, -(i)ui, -(i)aip, -iek, -ur, -(i)ais, -(i)om, -(i)omis.
Aukštesnysis prieveiksmių, kaip ir bevardės giminės būdvardžių, laipsnis sudaromas su priesaga -iaũ (-aũ po -j), kuri jungiama prie nelyginamosios formos kamieno: mažaĩ > mažiaũ, daũg > daugiaũ, šaltaĩ > šalčiaũ. Aukščiausiajam laipsniui sudaryti pasitelkiama priesaga -iáusiai: šalčiáusiai, mažiáusiai.
Prielinksnis
Prielinksniai skirstomi į senybinius ir naujybinius. Senybiniai prielinksniai – archajiški, juos sunku susieti su kitomis kalbos dalimis, tačiau paprastai jie turi atitikmenis tarp priešdėlių. Naujybiniai prielinksniai kilę iš kitų kalbos dalių, dažniausiai iš prieveiksmių.
Prielinksniai vartojami su kilmininku, galininku ir įnagininku. Paprastai kuris nors prielinksnis derinamas tik su vienu linksniu, tiktai ùž pasitelkiamas su dviem linksniais (kilmininku ir galininku), o põ – su visais trimis.
Tarmėse prielinksniai priẽ, ikì, lìgi, põ vartojami su naudininku, bendrinėje kalboje tokia vartosena išlikusi sustabarėjusiuose posakiuose (põ senóvei, põ dẽšinei, ikì vãliai, ikì šiõlei).
Jungtukas
Pagal sandarą lietuvių kalbos jungtukai skirstomi į paprastuosius (õ, ir̃, bèt) ir sudėtinius (kaĩ tìk, nebeñt kàd). Sintaksiškai jungtukai skirstomi į sujungiamuosius (ir̃, arbà, neĩ… neĩ) ir prijungiamuosius (negù, nès, jéi).
Dalelytė
Darybos atžvilgiu dalelytės skirstomos į pirmines, nesusijusias su kitais žodžiais (ar̃, nè, tè), ir antrines, išvestas iš kitų kalbos dalių (tar̃si < tar̃ti, bemàž < mãžas, mažaĩ), pagal vaidmenį – į klausiamąsias, abejojamąsias, tvirtinamąsias, neigiamąsias, skatinamąsias, geidžiamąsias, pabrėžiamąsias, tikslinamąsias, išskiriamąsias, parodomąsias ir lyginamąsias.
Jaustukas
Jaustukai skirstomi į pirminius, kurie dažniausiai sudaryti iš balsio (à, ã), dvibalsio (ói, ái) arba keleto balsių ir priebalsių junginio (ajajái, hm), ir antrinius, išsaugančius sąsają su reikšminiais žodžiais (Diẽ! < Diẽve! žiū̃ < žiūrė́k).
Ištiktukas
Ištiktukai dažniausiai sudaryti iš vieno skiemens (pasitaiko ir ilgesnių), jie mėgdžioja kokio nors veiksmo ar pojūčio sukeltą garsą: kliùnkt, diñ, grýbš, šnýpš. thumb|300px|Akademinis 20-ies tomų lietuvių kalbos [[žodynas (1941–2002)]]
Vientisinis sakinys
Lietuvių kalboje sakinio dėmenų sintaksiniai ryšiai reiškiami trimis būdais: kaitomomis žodžių formomis, tarnybiniais žodžiais ir šliejimu. Elementari vientisinio sakinio schema – vardažodžio grupė (paprasčiausiu atveju – vardininko linksnio daiktavardis), sujungta su veiksmažodžio grupe (paprasčiausiu atveju – su asmenuojamąja veiksmažodžio forma). Kurios nors iš šių grupių gali arba visai nebūti, arba jos gali būti išplėtotos į žodžių junginius. Išplėtojimo taisykles visų pirma lemia žodžių tvarka sakinyje. Neigiamuosiuose sakiniuose paprastai sakinio struktūra nekinta, o klausiamuosiuose sakiniuose žodžių vieta neretai keičiama arba vartojamos specialios klausiamosios dalelytės.
Jei tarinys reiškiamas veiksmažodžio jungtimi (veiksmažodžio bū́ti esamuoju laiku), ši jungtis gali būti praleidžiama: Jìs yrà mókytojas / Jìs mókytojas. Jungtis nepraleidžiama, jei sakinys yra apibrėžimas arba išreiškia nelaikiną būvį, pavyzdžiui: Lietuvà yrà respùblika.
Sudėtinis sakinys
Aukščiau aprašytos struktūros vientisiniai sakiniai gali cikliškai kartotis, sudarydami sudėtinius sujungiamuosius (jungtukinius ar bejungtukius) arba sudėtinius prijungiamuosius (sudarytus su prijungiamaisiais jungtukais ir kitais būdais) sakinius. Svarbiausi sujungiamieji jungtukai – ir̃, bèt, õ, prijungiamieji jungtukai – kàd, jóg, nès, kaĩ, kadà, nórs.
Lietuvių kalboje dažnai vartojamos dalyvinių formų konstrukcijos, jos lygiavertės sudėtiniams sakiniams, pavyzdžiui: Svečiaĩ išvažiãvo sáulei patekė́jus – Svečiaĩ išvažiãvo, kaĩ sáulė patekė́jo; Diẽnai brė́kštant šìlas nubuñda – Kaĩ dienà brė́kšta, šìlas nubuñda; Visì sãko jį̃ galvótą ẽsant – Visì sãko, kàd jìs yrà galvótas; Jìs mãnė turtìngas ẽsąs – Jìs mãnė, kàd yrà turtìngas.
Žodynas
Daugumoje lietuvių kalbos semantinių sričių vyrauja paveldėtoji indoeuropietiškos kilmės leksika, pagal kilmės laikotarpius žodžius galima smulkiau skirstyti į praindoeuropietiškus (avìs), baltų-slavų (líepa), bendruosius baltiškuosius (šaknìs), rytų baltų (lietùs) ir grynai lietuvių kalbos (žmonà).
Lietuvių kalboje nemaža skolinių iš slavų kalbų: senosios rusų, lenkų, baltarusių ir rusų. Tokiems skoliniams priklauso, pavyzdžiui, žodžiai muĩlas, slyvà, agur̃kas, česnãkas, vyšnià, kõšė, blỹnas, tur̃gus ir daug kitų. Vis dėlto ne visada galima nustatyti, iš kokios slavų kalbos yra gautas vienas ar kitas skolinys. Slavizmai sudaro apie 1,5 % bendrinės lietuvių kalbos žodyno, rytų ir pietų tarmėse jų yra daugiau. Pirmieji skoliniai iš senosios rusų kalbos gauti iki šiai kalbai prarandant nosinius (X a.) ir redukuotuosius (XI–XIII a.) balsius. Skoliniai iš lenkų kalbos labiausiai plūdo XVII–XVIII a., pavyzdžiui, iš lenkų kalbos atėjo žodžiai arbatà, rỹžiai, põpierius.
Lietuvių kalboje, kitaip negu latvių, skolinių iš finų kalbų tėra vienas kitas: asiū̃klis, bùrė, kadagỹs, kìras, laĩvas, seliavà, šãmas ir galbūt lopšỹs, sóra. Bendrinėje kalboje turima po keletą skolinių iš kitų baltų kalbų, pavyzdžiui, iš prūsų (malū̃nas, kriáušė, saváitė). Skoliniai iš kuršių kalbos (cỹrulis 'vieversys', kū̃lis akmuo', pỹlė 'antis') labiau vartojami žemaičių tarmėje, o į bendrinę kalbą yra patekęs kuršiškas žodis zuĩkis. Skolinių iš latvių kalbos pasitaiko šiaurinėse lietuvių kalbos tarmėse, pavyzdžiui, aplúokas 'kluonas, žardis', laĩdaras 'diendaržis'. miniatiūra|250px|right|[[Grafitis|Grafityje – vienas ilgiausių lietuviškų žodžių (Kaunas)]] Vadovaujantis purizmo tendencijomis (ypač besireiškusiomis XIX a. ir XX a. pirmojoje pusėje, kai buvo norminama bendrinė kalba), daugybė tarptautinių žodžių buvo keičiami lietuviškais naujadarais: pirmžengỹstė 'pažanga, progresas', арšviestū̃nas 'šviesuolis, inteligentas', žeimỹstė 'teatras', žinpaišỹs 'korespondentas'.
XXI a. pradžioje lietuvių kalbos žodynas pasipildė tiek skolinta, tiek ir savais ištekliais sudaryta leksika. Pažymėtina, kad daugumoje naujų semantinių sričių (politikoje, sporte, populiariojoje kultūroje, moksle, technikoje, versle ir kt.) vyrauja lietuviškos kilmės žodynas. Įvardijant naujas sąvokas neretai tarpusavyje varžosi dvi leksemos – savos darybos žodis ir skolinys: mėsаĩnis vietoj hámburgeris, saũskelnės vietoj pámpersas, bylà vietoj fáilas. Lietuvių kalbos žodynas pasižymi aktyviu savos darybos elementų naudojimu, tačiau drauge išlaikoma senoji indoeuropietiškoji leksika.
Vienas ilgiausių lietuvių kalbos žodžių – nebeprisikiškiakopūsteliaujantiesiems.
Tyrimų istorija
thumb|left|200px|[[Kazimieras Būga]]
Pirmąją lietuvių kalbos gramatiką „Lietuvių kalbos raktas“ parašė K. Sirvydas. Jis taip pat sudarė lenkų – lotynų – lietuvių žodyną Dictionarium trium linguarum (apie 1620 m.) Vėliau XVII–XVIII a. pasirodė gana daug lietuvių kalbos žodynų ir gramatikų: D. Kleino Grammatica Litvanica (1653 m.), K. Sapūno Compendium grammaticae Lithvanicae (1643 m., 1673 m. išleido K. Šulcas), F. V. Hako Vocabularivm litthvanico-Germanicvm et germanico-litthvanicvm (1730 m., yra gramatikos priedas), J. Brodovskio Lexicon germanico-lithvanicvm et lithvanico-germanicvm, P. Ruigio Littauisch-Deutsches und Deutsch-Littauisches Lexicon (1730 m.), K. G. Milkaus Littauisch-deutsches und Deutsch-littauisches Wörterbuch (1800 m.).
Nuo XIX a. vidurio lietuvių kalbos duomenys aktyviai naudojami lyginamojoje istorinėje kalbotyroje, lietuvių kalbą tyrė, pavyzdžiui, tokie komparatyvistikos korifėjai: A. Šleicheris, A. Leskynas, K. Brugmanas, A. Becenbergeris, F. de Sosiūras, V. Tomsenas, J. Mikola, J. Zubatas, J. Rozvadovskis, F. Fortunatovas, J. Boduenas de Kurtenė. Tuo metu kalbą tyrė ir lietuvių mokslininkai: F. Kuršaitis, A. Baranauskas, K. Jaunius, J. Juška ir A. Juška. Tarpukariu vienu svarbiausių lituanistikos centrų tapo Vytauto Didžiojo universitetas, kur dirbo J. Jablonskis, K. Būga, P. Skardžius, A. Salys ir P. Jonikas. Po Antrojo pasaulinio karo lituanistiką plėtojo, pavyzdžiui, J. Balčikonis, J. Paulauskas, J. Kruopas, K. Ulvydas, J. Kazlauskas, A. Juška, Z. Zinkevičius, V. Mažiulis, J. Palionis, V. Urbutis, J. Pikčilingis, A. Paulauskienė, A. Valeckienė, V. Grinaveckis, K. Morkūnas, V. Ambrazas, A. Vanagas, A. Girdenis, S. Karaliūnas, A. Sabaliauskas, A. Pupkis, B. Larinas, M. Petersonas, V. Toporovas, V. Ivanovas, O. Trubačiovas, J. Otkupščikovas, A. Nepokupnas, E. Frenkelis, K. Stangas, J. Otrembskis. Taip pat į lituanistiką žymų indėlį įnešė P. Aruma (Estija), J. Safarevičius, Č. Kudzinovskis (Lenkija), P. Trostas (Čekija), R. Ekertas (Vokietija), V. Pizanis, P. Dinis (Italija), K. Falkas (Švedija), V. Šmolstygas (JAV).
Tekstų pavyzdžiai
„Tėve mūsų“ senąja ir dabartine lietuvių kalba:
Scuderia Italia
thumb|right|265px|BMS Scuderia Italia komandos Aston Martin DBR9 BMS Scuderia Italia SpA (kartais minima paprasčiau kaip Scuderia Italia) – italų lenktynių komanda, 1983 m. įkurta Italijos plieno magnato ir autosporto entuziasto Giuseppe Lucchini. Iš pradžių pavadinta Brixia Motor Sport (BMS) ir trumpai dalyvavusi Pasaulio kėbulinių automobilių čempionate (World Touring Car Championship), komanda buvo pervadinta į BMS Scuderia Italia dėl jos atėjimo į Formulę 1 1988 m. Po išėjimo iš Formulės 1 1993 m., BMS Scuderia Italia dalyvauja kėbulinių automobilių lenktynėse ir kitose sportinių automobilių lenktynėse.
Scuderia Italia bendradarbiavo su daug automobilių gamintojų, įskaitant Alfa Romeo, Lancia, Ferrari, Nissan, Porsche, ir Aston Martin. Komanda dabar dalyvauja FIA GT Čempionate su dviem Ferrari F430, Tuo tarpu jų Brixia Racing atšaka dalyvauja FIA GT3 Europos čempionate ir Italijos GT čempionate su Aston Martin DBRS9.
Brixia Motor Sport
1983 m., po bendradarbiavimo su Osella, Giorgio Francia, ir Mirabella Racing pastangų Italijos Grupės 6 čempionate ir vėliau pasaulio Sportscar čempionate, Giuseppe Lucchini nusprendė suformuoti savo komandą. Pavadinta pagal originalų lotynišką komandos būstinės pavadinimą Brescia, Brixia Motor Sport lenktyniavo su Alfa Romeo GTV6 Italijos ralio čempionate, vėliau, 1985 m., pakeitė automobilį į Lancia 037. Brixia atnaujino bendradarbiavimą su Alfa Romeo 1987 m. kaip išsiplėtusi komanda su Alfa Romeo 75 norėdama dalyvauti pasaulio Kėbulinių automobilių čempionate ir Italijos ralio čempionate. Vis dėlto, Alfa Romeo nusprendė pasitraukti iš Pasaulio kėbulinių automobilių čempionato, taigi Lucchini nukreipė savo dėmesį į kitą pasaulio čempionatą.
Dallara laikai
Po išėjimo iš pasaulio Kėbulinių automobilių čempionato viduryje 1987 m. sezono, Giuseppe Lucchini nukreipė savo žvilgsnį į F1, kur norėjo debiutuoti sekančiais metais. Tokio sprendimo priežastis buvo neišvengiama vadinamosios Formulės 1 turbo eros pabaiga ir su tuo susijęs lūkestis, jog su varikliais be pripūtimo lenktyniaujančioms Formulės 1 komandos vėl bus atvertas lengvesnis kelias į finansavimą. Dėl to, kad negalėjo sukurti savo bolido, Lucchini sudarė sandorį su Dallara savininku Giampaolo Dallara, kad sukurtų naują bolidą, panaudojant savo patirtį, gautą kuriant Formulės 3000 bolidus. Lucchini pervadino savo komandą į BMS Scuderia Italia ir paskyrė Vittorio Palazzani rupintis komandos debiutu F1. Sergio Rinland suprojektavo naująjį bolidą Dallara 188 ir taip pat buvo komandos vyriausiuoju bolido kūrėju. Cosworth parūpini jiems Ford Cosworth DFZ V8 variklį. Bolide taip pat buvo sumontuotas Formulei 3000 skirtas apsisukimų ribotuvas, kuris automatiškai išjungdavo variklį šiam pasiekus 9000 apsisukimų per minutę. Kaip vėliau paaiškėjo, bolido variklio galia buvo nepakankama. Tačiau daugiau laiko pasiruošimui nebuvo. Registruodamasi Formulės 1 čempionatui, komanda įsipareigojo dalyvauti kiekvienoje iš 16 sezono lenktynių; praleidusi bent vienerias lenktynes, komanda būtų buvus pašalinta visam sezonui. Atstovauti komandai vieninteliame bolide 1988 m. buvo pasamdytas italas Alex Caffi. Caffi buvo eliminuotas jau išankstinėje kvalifikacijoje. Komanda neiškovojo nei vieno taško sezono metu, tačiau kvalifikavosi 14 iš 16 lenktynių tais metais. Caffi aukščiausia vieta buvo septintoji 1988 m. Portugalijos Grand Prix, viena pozicija žemiau, nei skiriami taškai. thumb|left|[[JJ Lehto vairuotas Dallara 191-Judd, priklausęs BMS Scuderia Italia komandai 1991 m.]] Grįžusi į F1 1989 m., BMS Scuderia Italia dalyvavo jau dviejais bolidais, su patyrusiu italu Andrea de Cesaris ir Alex Caffi už vairo. Komandos Dallara 189s buvo suprojektuotas naujo inžinieriaus Mario Tolentino. Trečiose sezono lenktynėse, 1989 m. Monako Grand Prix, Caffi iškovojo komandai pirmuosius taškus, kai finišavo ketvirtas, vis dėlto Konstruktorių čempionatas labiau pripažino Dallara nei Scuderia Italia. Vėliau sezone, dėl didelės trinties 1989 m. Kanados Grand Prix, abu pilotai iškovojo taškus. De Cesaris taip pat iškovojo komandai pirmąjį podiumą finišavęs trečias, tuo tarpu Caffi buvo aplenktas dviem ratais ir finišavo šeštas. Per likusią sezono dalį, komanda, dėje, taškų daugiau neiškovojo, nepaisant to, Caffi kvalifikavosi nuostabioje trečioje vietoje 1989 m. Vengrijos Grand Prix metu, taip pat abu bolidai kvalifikavosi top dešimtuke sezono pabaigoje, 1989 m. Australijos Grand Prix. De Cesaris and Caffi buvo klasifikuoti 17-oje vietoje pilotų įskaitoje, tuo tarpu aštuoni surinkti taškai užtikrino Dallara aštuntą vietą konstruktorių įskaitoje.
thumb|right|[[Emanuele Pirro, atstovaujantis BMS Scuderia Italia komandai, vairuoja Dallara-Judd per 1991 m. Jungtinių Amerikos Valstijų Grand Prix]] thumb|Emanuele Pirro, atstovaujantis BMS Scuderia Italia [[1991 m. Jungtinių Amerikos Valstijų Grand Prix metu]]
Komandai nusivylus Dallara 190, kūrėjas Tolentino buvo pakeistas Nigelu Cowperthwaite 1991 m., kad sukurtų 191, taip pat komandos Ford varikliai buvo pakeisti į naujus Judd V10 agregatus. De Cesaris taip pat reikėjo pakeisti, nes jis pasirašė sutartį su visiškai nauja Jordan komanda. Suomis Jyrki Järvilehto, geriau žinomas kaip JJ Lehto, pakeitė de Cesaris ir greitai iškovojo BMS Scuderia Italia jų pirmuosius taškus nuo 1989 metų, užlipdamas ant podiumo finišavęs trečias 1991 m. San Marino Grand Prix. Pirro iškovojo šeštą vietą 1991 m. Monako Grand Prix, taip pat ir pirmuosius taškus komandai. Vis dėlto, Lehto nesugebėjo finišuoti daugiau nei pusėje lenktynių per visą sezoną ir Pirro nesugebėjo qvalifikuotis kelete lenktynių (bet tik pirmoje sezono pusėje dėl 1990 metų nesekmės), ir abu buvo klasifikuoti atitinkamai dvyliktas ir aštuonioliktas pilotų įskaitoje. Dallara dar kartą iškovojo aštuntą vietą konstruktorių įskaitoje.
Giuseppe Lucchini buvo pajėgus vesti derybas dėl metų senumo Ferrari V12 variklio naudojimo 1992-ųjų sezonui ir gavo Pierluigi Martini kaip pakaitalą Pirro, kurį komanda atleido. Pasitikėjimas padidėjo, kai komanda sugebėjo finišuoti visose, išskyrus keturias, lenktynėse su mažiausiai vienu bolidu. Martini iškovojo komandai vienintelius taškus tais metais su dviem iš eilės finišais šeštoje vietoje Ispanijos Grand Prix ir San Marino Grand Prix, kurie leido jam užimti šešioliktą vietą pilotų įskaitoje ir Dallara dešimtąją konstruktorių įskaitoje. Vis dėlto, trintis tarp Dallara ir Ferrari privertė Giuseppe Lucchini pranešti, kad komanda naudos naujus bolidus, sukurtus Lola Cars 1993 m., po to, kai komandą paliko Larrousse praėjusį sezoną. Ferrari išliko kaip variklių tiekėja.
Lola laikai
1993 m. sezono pabaigoje Minardi taip pat pradėjo trūkti pinigų, ir Giancarlo Minardi, ir Giuseppe Lucchini nusprendė sujungti savo komandas dėl noro dalyvauti 1994 m. Sujungta komanda vėl kovojo dėl taškų 1994 m., taip pat ir 1995 m., iki kol Lucchini nusprendė palikti F1 ir koncentruoti BMS Scuderia Italia kitose programose.
Sugrįžimas į kėbulinių automobilių lenktynes
1996 m. Anthony Reid komandoje pakeitė O’Dorą, bet komanda nusprendė nelenktyniauti visą sezoną su visais trimis automobiliais. Masseen vedė komandą į pilotų čempionatą finišuodamas šešioliktas, bet kaip tik tada Giuseppe Lucchini nusprendė palikti Super Tourenwagen Cup čempionatą, palikdamas Nissan ir priversdamas juos persikelti į Team Rosberg komandą. BMS Scuderia Italia trumpam sugrįžo į kėbulinių automobilių lenktynes 1998 m., kai dalyvavo su dviem Alfa Romeo 155 vairuojamais Christian Pescatori ir Emanuele Moncini Italijos Superturismo Čempionate, bet pasitraukė dar kartą sekančiame sezone.
1997–2001
Po išėjimo iš Super Tourenwagen Cup, Giuseppe Lucchini tapo vienas pirmųjų Porsche klientų, įsigijęs naująjį Porsche lenktyninį automobilį, 911 GT1. Vienas iš komandos buvusių F1 lenktynininkų, Pierluigi Martini, grįžo į komandą ir dalijosi automobilį su Christian Pescatori naujame FIA GT čempionate 1997 m. Dueto geriausia vieta buvo šeštoji, iškovota Helsinkio trujų valandų lenktynėse, uždirbdami vieną tašką komandai ir dalindamiesį devintąją vietą konstruktorių įskaitoje. BMS Scuderia Italia taip pat dalyvavo 24 valandų Le Mano lenktynėse pirmą kartą su 911 GT1, atstovaujama brazilo Antônio Hermann de Azevedo ir Martini bei Pescatori. Komanda bendroje įskaitoje užėmė aštuntą vietą ir ketvirtą savo klasėje.
1999-ųjų Sports Racing World Cup sezone, komanda dalyvavo su dviem Ferrari 333 SP sportiniais prototipais. Pescatori ir Moncini buvo išlaikyti komandoje nuo praėjusių metų Italijos Superturismo čempionato, tuo tarpu broliai Angelo ir Marco Zadra dalijosi kitą automobilį. Pescatori ir Moncini iškovojo pergalę Pergusa trasoje, taip pat baigdami čempionatą atitinkamai trečioje ir ketvirtoje vietose galutinėje įskaitoje. Komanda čempionate liko antra, surinkusi 14 taškų mažiau už JB Racing.
2000-ųjų Sports Racing World Cup sezone, austras Philipp Peter, šveicaras Lilian Bryner ir Enzo Calderari prisijungė prie brolių Zadra, vairuojančių Ferrari. Pergalę savo klasėje A uždirbo Bryner, Calderari, ir Angelo Zadra Spa trasoje, nors ir nenugalėjo lenktynėse. Komanda liko antra konstruktorių įskaitoje dar kartą, tuo tarpu Marco Zadra ir Philipp Peter dalijosi trečią vietą pilotų įskaitoje. Christian Pescatori trumpam grįžo į komandą 2001-ųjų FIA Sportscar čempionato pradžioje, bei nugalėjo pirmose metų lenktynėse kartu su Marco Zadra. Pescatori buvo pakeistas Jean-Marc Gounon, kuris taip pat pelnė pergalę komandai. BMS Scuderia Italia užsitikrino konstruktorių taurę 22 taškais, tuo tarpu Marco Zadra laimėjo čempiono titulą.
2002–2005
Pabaigusi 333 SP naudojimą, BMS Scuderia Italia grįžo į FIA GT čempionatą, tęsdami bendradarbiavimą su Ferrari ir lenktyniaudami dviem Prodrive sukurtais Ferrari 550 Maranello. Andrea Piccini ir Jean-Denis Délétraz dalijosi pirmąjį automobilį, o Lilian Bryner, Enzo Calderari, ir Frédéric Dor – antrąjį. Vos po trijų lenktynių, Piccini ir Délétraz pradėjo nenutrūkstamą pergalių seriją, laimėdami lenktynes Jaramoje, Anderstorpe ir Oscherslebene. Ketvirtoji pergalė užbaigė metus Estorilo trasoje. Net ir su keturiomis pergalėmis, tačiau išbarsčius daug taškų komanda likoo ketvirtoje vietoje. Piccini ir Délétraz dalijosi trečia vietą čempionate. thumb|right|BMS Scuderia Italia komandos [[Ferrari 550 Maranello po pergalės Spa]] Komanda naudojo net tris automobilius 2003 m. FIA GT čempionate, ir lenktyniavo pasivadinusi Care Racing. Komandos pilotų poros buvo Matteo Bobbi ir Thomas Biagi, Fabrizio Gollin ir Luca Cappellari, ir Bryner ir Calderari, besidalinantis savo vietą su Stefano Livio. Komanda atidarė sezoną viršūnėje, užimdama pirmąsias tris vietas. Bobbi ir Biagi dominavo peletone, laimėję kitas keturias lenktynes iš eilės, nugalėję savo klasėje ir užėmę absoliučia antrą vietą su Gollin, Cappellari, Bryner, ir Calderari. Dar dvi pergalės iškovotos likusiose lenktynėse, kas reiškė, jog komanda nugalėjo 8 iš 10 lenktynių, bei ne tik užsitikrinus čempiono titulą BMS Scuderia Italia komandai, bet taip pat ir trečią vietą the Care Racing dukterinei komandai taip pat. Bobbi ir Biagi dalijosi čempiono titulą, Gollin ir Cappellari – antrąją vietą, Bryner ir Calderari – trečią.
Trys Ferrari grįžo ginti čempiono titulo 2004-ųjų FIA GT čempionate, išsaugojusi didžiąją dalį savo pilotų. Gabriele Gardel buvo vienintelis pakeitimas, perėmęs vietą iš Thomas Biagi, kol Bobbi buvo atsarginis pilotas. Metai vėl prasidėjo gerai BMS Scuderia Italia dar kartą, kai Gollin ir Cappellari iškovojo dvi pergales iš eilės, ir Gardel su Bobbi iškovojo savo pirmąją pergalę ketvirtajame čempionato etape. Komanda pagerino savo praėjusių metų rezultatą Spa 24 valandų lenktynėse, laimėjusi absoliučią pirmąją vietą su Gollin ir Cappellari, besikeisdami su Bryner ir Calderari. komanda baigė sezoną su penkiomis pergalėmis, laimėdama antrąjį konstruktorių titulą, o Gollin su Cappellari iškovojo čempiono titulą tais metais.