cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chimkai
Istorija
Įkurtas 1850 m. prie Chimkos upės (dabar jos vagoje yra Maskvos kanalas) kaip geležinkelio stoties gyvenvietė prie geležinkelio Maskva–Sankt Peterburgas. Geležinkelio stotis atidaryta po metų. Iki tol Chimkų vietoje buvo kaimai Куркино, Козлово, Козмодемьяновское, Киреево, Красные Горки ir kiti, kurie apie 1830 m. išpopuliarėjo kaip vasarnamių vietovės. Apie 1900 m. pradėtos statyti pramonės įmonės. Nutiesus Maskvos kanalą 1937 m. Chimkai tapo darbininkų gyvenviete, o 1939 m. miestu.
Udmurtijos herbas
thumb|right|200px|Udmurtijos respublikos herbas Udmurtijos herbas – oficialus Udmurtijos respublikos simbolis, patvirtintas 1944 m. gegužės 19 d.
Skydo aprašas
Herbo skydas apvalus, perkirstas, viršutinis laukas raudonas, apatinis – juodas. Pagrindinė figūra – balta gulbė pakeltais išskleistais sparnais iš priekio. Virš gulbės – du balti kryžiai su trikampiu įkirptais galais (soliariniai ženklai). Skydą supa Udmurtijos vėliavos spalvų (juoda, balta, raudona) juosta.
Gulbės sparnų galai šiek tiek užsikloja ant skydą supančios juostos iki baltos juostelės vidurio. Sparnų galiniai taškai išsidėstę tiesėje, kuri eina per soliarinių ženklų viršutinius taškus. Uodegos apatinis kontūras lygiagretus skydo apačiai. Sparnų apatinis kontūras ir skydo viršaus linija sudaro beveik taisyklingą apskritimą. Sparnų viršutinės linijos sudaro statų kampą, kurio viršūnė yra gulbės galvos centre. Sparnuose yra po 26 plunksnas, uodegoje – 8 plunksnos. Uodegos šoninės linijos sudaro 36° kampą, kurio centras yra skydo centras.
Ant gulbės krūtinės – raudonas soliarinis ženklas (kryžius trikampiškai iškirptais galais, galai simetriški, iškarpos kampas 90°), per kurio smaigalius nubrėžto apskritimo skersmuo yra 4,8 karto mažesnis už skydo skersmenį. Kryžiaus skersinių plotis lygus 1/3 kryžiaus pločio. Soliarinio ženklo centras yra 1/10 skydo skersmens žemiau skydo centro. Kiti du soliariniai ženklai yra virš gulbės sparnų, jų plotis dukart mažesnis už didžiojo soliarinio ženklo. Trijų soliarinių ženklų centrai sudaro lygiašonį trikampį, kurio aukštis lygus pusei skydo skersmens, o pagrindo plotis – 2/5 skersmens.
Apačioje juosta sudaro klostę. Raudonoje juostelėje užrašas juodomis raidėmis, baltoje – juodomis raidėmis ('Udmurtijos Respublika').
KamAZ-43114
thumb|250px|KamAZ-43114
KamAZ-43114 – bortinis vilkikas gaminamas Kamos Automobilių Gamykloje (KamAZ).
Mielagėnai
Mielagėnai – miestelis Ignalinos rajono savivaldybėje, 20 km į pietryčius nuo Ignalinos. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra Mielagėnų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1790 m.; su varpine ir tvora yra architektūros paminklas), globos namai, biblioteka, paštas (LT-30012), dvi parduotuvės, kapinės.
Zino Davidoff
1924 m. pabaigęs mokyklą, Zino išvyko į Centrinę Ameriką daugiau pasidomėti cigarų gamyba. Lankėsi Argentinoje, Brazilijoje, Kuboje, kur dirbo tabako plantacijose. 1930 m. grįžęs į Šveicariją, perėmė tėvo tabako parduotuvę. Antrojo pasaulinio karo metu iš nedidelės parduotuvėlės jo veikla išaugo į rimtą cigarų verslą.
Mielagėnai
thumb|left|240px|Prie seniūnijos
Etimologija
thumb|left|Paminklas miestelio 500 metų jubiliejui, pastatytas [[2015 m.]]
Zino Davidoff
Zino Davidoff mirė 1994 m. Ženevoje, būdamas 88 metų amžiaus.
Mielagėnai
Etimologija
Mielagėnai – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio Melagėnas (minimi Simon Melegianis 1659 m., Joannis Melegianis 1666 m., Bartholomeus Miłagiewicz 1760–1790 m.).
Zino Davidoff
Nuorodos
Davidoff
Mielagėnai
Geografija
Pro Mielagėnus teka Kančiogina, 4 km į pietryčius nuo miestelio yra Milašiaus kraštovaizdžio draustinis.
Istorija
Mielagėnai minimi nuo 1515 m. 1656 m. pirmą kartą minimo Mielagėnų dvaro savininkas buvo bajoras Fabijonas Roličius-Kochanskis. 1736 m. dokumentai rodo, kad Paliesiaus, Mielagėnų ir Krikonių dvarų savininkai buvo Livonijos taurininkai Justina ir Kazimieras Petras Kublickai. 1760 m. dvarą laikinai valdęs Livonijos bajoras J. Grafas pastatydino bažnyčią (koplyčią). Kublickių valdymo metais Mielagėnai plėtėsi kaip parapijos (nuo 1779 m.) ir regiono prekybos centras. 1768 m. Mielagėnams Abiejų Tautų Respublikos valdovas Stanislovas Augustas suteikė trijų prekymečių ir savaitinio turgaus privilegiją. 1790 m. pašventinta mūrinė bažnyčia.
Nuo 1828 m. minima parapinė mokykla. XIX a. Mielagėnai – Švenčionių apskrities miestelis, valsčiaus ir seniūnijos centras.
1914 m. įsteigtas „Ryto“ draugijos skyrius. 1920–1939 m. Mielagėnai priklausė Lenkijos okupuotam Vilniaus kraštui. 1928–1936 m. veikė Šv. Kazimiero draugijos skyrius. 1939–1940 m. Mielagėnai buvo prijungti prie Baltarusijos SSR. 1941 m. liepos mėn. nacių okupacinės valdžios įsakymu į Švenčionių getą buvo iškeldinta 15 žydų šeimą. 1944 m. liepos mėn. besitraukianti Vokietijos kariuomenė miestelį padegė. 1940–1941 m. ir 1944–1953 m. sovietinė valdžia ištrėmė 8 gyventojus, įkalino kleboną K. Gumbaragį. Pokario metais apylinkėse veikė Vytauto apygardos, Tigro partizanų rinktinės partizanai. 1950–1951 m. Mielagėnų vidurinėje mokykloje veikė pogrindinė moksleivių antisovietinė organizacija – Lietuvos tautinio išsivadavimo sąjunga – išspausdino programą, atsišaukimų; nariai buvo susekti ir MGB suimti. 1950–1994 m. Mielagėnai buvo apylinkės, 1949–1991 m. „Naujo kelio“ kolūkio, 1991–1997 m. žemės ūkio bendrovės centras. 1942 m. įkurta biblioteka, po karo – kultūros namai, dab. Ignalinos kultūros centro filialas, ambulatorija.
Mielagėnai 1905 m. laikraštyje trumpai apibūdinami taip:
2008 m. patvirtintas Mielagėnų herbas.
Architektūra
thumb|left|240px|Įvažiavimas miestelin
Gyventojai
1775 m. kaime buvo 18 kiemų.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Šnekta
Mielagėnų šnekta priklauso rytų aukštaičių vilniškių tarmei. Ją 2006 m. išsamiai aprašė Vytautas Kardelis knygoje „Mielagėnų apylinkių tekstai“.
Graušpicas
Graušpicas ( – „Pilkoji viršūnė“) – aukščiausias Lichtenšteino kalnas, esantis Alpėse, Retikono kalnagūbryje. Per Graušpicą eina Šveicarijos–Lichtenšteino valstybinė siena. Turi dvi viršūnes: Priešakinį Graušpicą (Vordergrauspitz, 2 599 m virš jūros lygio) ir Galinį Graušpicą arba Švarchorną (Hintergrauspitz, Schwarzhorn, 2574 m). Stūkso tarp Lavenos slėnio šiaurėje (Tryzeno bendruomenė Lichtenšteine) ir Flešo slėnio pietuose (Graubiundeno kantonas Šveicarijoje). Abu slėniai priklauso Reino baseinui; Reinas teka už 7 km į vakarus nuo Graušpico.
Ohajas (upė)
Ohajas – upė JAV rytuose; Misisipės kairysis intakas. Prasideda Pitsburge, Pensilvanijoje, susiliejus Alegenio (Allegheny River) ir Monongahelos (Monongahela River) upėms. Kerta Apalačų plynaukštę ir Centrines lygumas. Teka pietvakarių kryptimi šiomis valstijomis ar jų ribomis: Pensilvanija, Ohajumi, Vakarų Virdžinija, Kentukiu, Indiana, ir Ilinojumi. Ohajo žiotys, kur Ohajas įteka į Misisipę, yra prie Ilinojaus miesto Kairo tarp Ilinojaus, Kentukio, ir Misurio valstijų.
Didžiausi intakai: Kentukis, Kamberlandas, Tenesis, Vobašas.
Šaltuoju metų laiku dažnai smarkiai patvinsta. Laivuojama visu ilgiu, įrengti šliuzai. Prie upės įsikūrę šie didmiesčiai: Pitsburgas, Cincinatis, Luizvilis.
Šaltiniai
thumb|left|260px|Ohajo Upės baseinas thumb|200px|Pitsburgo mieste, Alegenio upė (kaireje) ir Monongahelos upė (dešineje) suteka į Ohają (priekije paveikslėlio).
Jansonas
Jansonas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Jansonienė (ištekėjusi moteris) ir Jansonaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vera
Vera  – miestas Argentinoje, Santa Fė provincijos šiaurėje, 256 km į šiaurę nuo Santa Fė, į pietvakarius nuo Rekonkistos. Departamento centras. Beveik 20 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1891 m. Miesto statusą gavo 1954 m. birželio 24 d.
Vera – svarbus transporto mazgas. Keliai į Santa Fė, Rekonkistą, Santjago del Esterą, Kanjada Ombu. Geležinkelio stotis.
Vladas Stauskas
Vladas Stauskas (1932 m. gruodžio 21 d. Kaune – 2014 m. lapkričio 19 d. Kaune) – Lietuvos kraštovaizdžio architektas, urbanistas.
Biografija
Iki 1945 m. gyveno Dusetų miestelyje, savivaldybės tarnautojo šeimoje, taip pat pas senelius gretimame Paeglynės kaime. 1941–1944 m. mokėsi Dusetų progimnazijoje, 1945–1947 m. Kauno „Aušros“ gimnazijoje. Nuo 14 metų dirbo braižytoju architektūrinėse dirbtuvėse. 1947–1951 m. mokėsi Kauno politechnikume, įgijo techniko-architekto kvalifikaciją. 1951–1957 m. studijavo Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus architekto diplomą.
Aktyviai prisidėjo prie Vytauto Didžiojo universiteto atkūrimo: 1989 m. išrinktas VDU Atkūrimo tarybos nariu, 1989–1996 m. Atkuriamojo Senato narys; iki 2005 m. buvo renkamas VDU Senato nariu. 1991–1993 m. Lietuvos mokslo tarybos narys. 1992–2000 m. VDU Menų fakulteto dekanas, nuo 2001 m. profesorius.
Ksanis
Upė yra maitinama sniego, lietaus, požeminio vandens. Potvynių sezonas vyksta pavasarį, o mažai srauni žiemos metu. Lietaus sukelti potvyniai vyksta vasarą ir rudenį.
Vladas Stauskas
Biografija
Nuo 1958 m. Lietuvos architektų sąjungos narys. 1995 m. naujai įkurtos Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjungos valdybos pirmininkas. Lietuvos buriuotojų sąjungos narys.
Ksanis
Vidutinis metinis debitas ties žiotimis – 15 m³/s, o pernešamų kietųjų nuosėdų metinis vidurkis – 6,6 kg/s. Upės vanduo naudojamas drėkinimui.
Vladas Stauskas
Biografija
Palaidotas Panemunės kapinėse.
Kūryba
Suprojektavo 17 pastatų, iš kurių 12 yra pastatyti. Tarp žinomiausių darbų – Pramoninės statybos projektavimo institutas „Pramprojektas“ Kaune (1965 m., kartu su Algimantu Sprindžiu), gyvenamųjų namų kvartalas Nidoje, Kopų gatvėje (1974 m., kartu su Vygandu Raginiu), poilsio namai „Kregždutė“ prie Palangos (1974 m.), Juliaus Janonio aikštės Kaune architektūros ansamblio projektas (1975 m.), poilsio namai „Ąžuolas“ Pervalkoje (1981 m., kartu su Petru Gecevičiumi). Su kitais parengė Palangos (1959 m. ir 1972 m.), Neringos (1968 m. ir 1978 m.) generalinius planus.
Didnosė raganosė
Didnosė raganosė (Naso vlamingii) – chirurgžuvinių (Acanthuridae) šeimos žuvis.
Antigvos ir Barbudos vyrų futbolo rinktinė
Antigvos ir Barbudos vyrų futbolo rinktinė – Antigvai ir Barbudai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Antigvos ir Barbudos futbolo asociacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate. Rinktinės aukščiausias pasiekimas 1998 m. Karibų tautų taurėje užimta 4 vieta.
Janulaitytė
Janulaitytė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Janulaitienė (ištekėjusi moteris).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Flavoksantinas
Flavoksantinas  – natūralus auksinio geltonumo pigmentas ksantofilas, nedideliais kiekiais randamas daugelyje augalų. Naudojamas kaip maisto priedas dažiklis, kurio kodas E161a. Vandenyje silpnai tirpus. Yra chryzantemaksantino stereoizomeras.
Iš augalų ekstrahuojamas tirpikliu heksanu. Komerciškai gaunamas iš vėdrynų (Ranunculus sp.), retkarčiais naudojamas konditerijos gaminiuose. Per dieną galima suvartoti iki 5 mg/kg kūno masės.
Beotinis šalmas
right|250px|thumb|Makedoniečių kavaleristas su beotiniu šalmu(Aleksandro Makedoniečio sarkofagas; IV a. p.m.e)
Beotinis šalmas  – skrybėlės pavidalo senovės Graikijos šalmas.
Česlav Okinčic
Biografija
Baigė Vilniaus J. I. Kraševskio vidurinę mokyklą. 1982 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete įgijo teisininko kvalifikaciją.
Beotinis šalmas
Šalmo privalumai – neapsunkina kaklo, neužstoja matymo lauko, patogus ilgai dėvėti karštame klimate. Platūs bryliai apsaugo nuo kalavijo smūgio iš viršaus, pridengia kaklą. Senovės Graikijos autorius Ksenfontas, buvęs karvedys, rekomendavo raiteliams naudoti šiuos šalmus ir lenktus kalavijus kopius.
Česlav Okinčic
Biografija
Nuo 1982 m. iki 1990 m. Vilniaus miesto 1-os advokatų kontoros advokatas, nuo 1990 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos (Atkuriamojo Seimo) narys, Lietuvos Respublikos nepriklausomybės atkūrimo akto signataras, LR Seimo Užsienio reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas. 1996 m. įsteigė advokatų kontorą „Aničas, Okinčic ir partneriai“. Nuo 1998 m. Lietuvos Respublikos Prezidento patarėjas, nuo 2001 m. nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, nuo 2006 m. Lietuvos Respublikos Ministro Pirmininko konsultantas.
Beotinis šalmas
Šalmas atsirado Beotijoje, kuri VI–V a.p.m.e. garsėjo savo kavalerija. Beotų šalmą perėmė Tesalijos gyventojai. Beotinius šalmus naudojo Aleksandro Makedoniečio elitinė sunkioji kavalerija hetairai. Makedonai šalmus puošdavo plunksnų puokštėmis arba uždėtiniais juvelyriškai padarytais vainikais.
Česlav Okinčic
Biografija
Nuo 2005 m. balandžio mėn. advokatų kontoros „Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai“ asocijuotas partneris. Praktikos sritys – Įmonių susijungimai ir įsigijimai. Konsultavo vienas didžiausių Lenkijos bendrovių „Kulczyk Holding S.A.“ (dėl investicijų Centrinėje ir Rytų Europoje 2006 m.), naftos perdirbimo įmonę „Lotos S.A.“ (dėl investicijų Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Rusijoje, Kazachstane, Ukrainoje ir Baltarusijoje 2006 m.), taip pat naftos ir dujų gavybos bendrovę „Petrobaltic“ S. A. dėl investicijų Lietuvoje (2006 m.).
Beotinis šalmas
Viduramžiais atsirado panašios konstrukcijos šalmai (geležinė skrybėlė, saladas).
Česlav Okinčic
Biografija
Lietuvos advokatūros narys, VU tarybos narys.
Fiodoras Pokrovskis
Fiodoras Pokrovskis (, 1855 m. Kostromos gubernija – 1903 m. liepos 31 d. Podolskas, Maskvos gubernija) – Lietuvos archeologas, muziejininkas.
Biografija
Baigė Sankt Peterburgo dvasinę akademiją. 1884–1902 m. Vilniaus Senienų muziejaus vedėjas. 1892–1895 m. tyrė Švenčionių, Vilniaus, gretimų Baltarusijos apskričių 28 pilkapynus, juose ištyrė 212 pilkapių su IV a. – XII a. kapais bei kelis piliakalnius. 1892 m. išleido albumą „Vilniaus senienų muziejus“. 1893–1899 m. sudarė Vilniaus, Gardino ir Kauno gubernijų archeologinius žemėlapius.
Tyrimai
Tyrė ir aprašė Lietuvos archeologijos paminklus: Akvieriškės piliakalnis, Batakių piliakalnis, Bogutiškės piliakalnis, Kalniškių piliakalnis, Krėvos pilis, Mėžionių pilkapynas, Rūdaičių piliakalnis, Sarių pilkapynas, Vadagių piliakalnis ir kitus.
Modeste Mbami
Modestas M’Bami (1982 m. spalio 9 d. – 2023 m. sausio 7 d. ) – buvęs futbolininkas, buvęs Kamerūno rinktinės saugas.
Karjera
Karjeros pradžioje rungtyniavo Prancūzijos klubuose. Vėliau išvyko į Ispaniją.
Vėlesniais metais rungtyniavo Kinijoje, Kolumbijoje ir Saudo Arabijoje.
Galiausiai grįžo į Le Havre AC (Prancūzija).
Rinktinė
rungtyniavo nuo 2000 iki 2009 m.
Su rinkine dalyvavo 2004, 2006, 2008 m. Afrikos Tautų taurėse.
Katilėliniai
Katilėliniai (Campanulaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima. Jai priklauso daugiametės žolės, turinčios pieniškų sulčių. Stiebai lapuoti, statūs arba kylantys. Lapai priešiniai, be prielapių. Žiedai susitelkę į galvutės pavidalo skėčius arba kekes. Vaisius – dėžutė. Šeimoje yra daug dekoratyvinių augalų. Kai kurių rūšių lapai bei šaknys vartojami maistui, gydymui.
Gintautas Iešmantas
Gintautas Iešmantas (1930 m. sausio 1 d. Šūkliuose, Žaliosios valsčiuje – 2016 m. rugsėjo 4 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas, politinis kalinys.
Biografija
1937–1943 m. mokėsi Griškabūdžio pradžios mokykloje (šeši skyriai), 1944–1949 m. Šakių gimnazijoje, 1949–1953 m. Vilniaus pedagoginiame institute, Lituanistikos fakultete, baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1953–1970 m. laikraščių „Lietuvos pionierius“, „Tarybinis mokytojas“, „Liaudies sargyboje“ korespondentas, 1970–1972 m. „Žinijos“ draugijos Vilniaus organizacijos atsakingasis sekretorius, 1972–1974 m. – „Komjaunimo tiesos“ redakcijos skyriaus vedėjas. 1974 m. pašalintas iš redakcijos ir Lietuvos žurnalistų sąjungos, kurioje buvo nuo 1958 m. 1974–1980 m. Knygų rūmų bibliografas. 1980 m. kovo 17 d. už pogrindinę veiklą suimtas, gruodžio 22 d. nuteistas už bendradarbiavimą pogrindinėje spaudoje (leidinyje „Perspektyvos“) 6 m. griežto režimo lagerio ir 5 m. ištrėmimo. Kalintas Permės srities Čiusovojaus rajone. Nuo 1986] m. pavasario iki 1988 m. lapkričio buvo tremtyje Komijoje, 1988 m. amnestuotas.
1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, 1989–1993 m. LSDP tarybos narys, 1989 m. „Lietuvos socialdemokrato“, 1990–1991 m. „Lietuvos žinių" redaktorius. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatas, Nepriklausomos valstybės atkūrimo akto signataras.
Rašė politinėmis–visuomeninėmis, literatūrinėmis temomis, švietimo ir kultūros klausimais. Poezijos knygų autorius, PEN klubų narys. Nuo 1989 m. vėl Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, nuo 2004 m. – Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Far Cry 3
Far Cry 3 – atviro pasaulio pirmojo asmens šaudyklė, trečioji kompiuterinio žaidimo „Far Cry“ dalis. Ji buvo išleista 2012 m. lapkritį.
Šios dalies istorija vyksta saloje tarp Indijos ir Ramiojo vandenynų. Po nesėkmingai susiklosčiusių atostogų pagrindinis veikėjas Jason Brody siekia išgelbėti savo draugus iš piratų nelaisvės ir pabėgti iš salos.
Vloclaveko Anwil
Vloclaveko Anwil – Lenkijos krepšinio klubas, įkurtas Vloclaveko mieste ir dalyvaujantis Lenkijos pirmenybėse.
Far Cry 3
„Far Cry 3“ turi žaidimo rolėmis galimybių, taip pat galimybes rinkti patirties taškus, plėsti sugebėjimus ir pan.
Vloclaveko Anwil
Pasiekimai vietinėse varžybose
Nors klubas įkurtas tik 1991 m., jis greitai rado kelią į Lenkijos krepšinio elitą. Jau 1992–1993 m. sezone ekipa debiutavo aukščiausioje šalies lygoje ir sugebėjo pasiekti finalą, kuriame pralaimėjo čempionais tapusiems Vroclavo „Śląsk“ krepšininkams. Šį pasiekimą „Anwil“ pakartojo ir kitąmet, o pirmąjį savo titulą iškovojo 1994–1995 m. sezone, laimėdamas Lenkijos nacionalinę taurę. Tą patį sezoną šalies pirmenybėse Vloclaveko klubas prie savo trofėjų prisidėjo ir bronzos medalius.
Far Cry 3
Šis žaidimas buvo nominuotas įvairių apdovanojimų kategorijoms ir laimėjo geriausio veiksmo žaidimų kategorijoje.
Arminai I (Krokialaukis)
Arminai I – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, Gudelių ežero pietiniame pakraštyje. Rytuose prieina Aniškio miškas, stūkso Arminų piliakalnis (Aniškio piliakalnis).
Vloclaveko Anwil
Pasiekimai vietinėse varžybose
Aukščiausias klubo pasiekimas – 2003 m. iškovotas šalies čempionų vardas.
Far Cry 3
2013 m. „Ubisoft“ kompanija paskelbė planuojanti žaidimo tęsinį „Far Cry 4“. Jis pasirodė 2014 m. lapkričio 18 d.
Vloclaveko Anwil
Pasiekimai tarptautinėse varžybose
Dideliais laimėjimais tarptautinėje arenoje Lenkijos klubas pasigirti negali. Aukščiausias pasiekimas 2000 m. – Saportos taurės pusfinalio etapas. Ekipa taip pat kelis kartus yra pasiekusi Saportos taurės ketvirtfinalio barjerą, bei kartą – Koračo taurės ketvirtfinalį. 2007–2008 m. sezone „Anwil“ dalyvavo ULEB taurės varžybose.
Plutoidas
Plutoidai – kosminiai kūnai, esantys už Neptūno. Plutoidams priklauso Plutonas, Haumėja, Makemakė, Eridė ir daugelis kitų mažesnių kosminių kūnų.
Dža
Dža, dar vadinama Ngoku (Ngoko) – upė pietryčių Kamerūne; Sangos dešinysis intakas (Kongo baseinas). Prasideda Pietų regione, Pietų Kamerūno plokščiakalnyje, netoli Abong Mbango. Pradžioje teka į vakarus, vėliau į pietryčius tropinėmis džiunglėmis. Žemupyje sudaro ribą tarp Kamerūno ir Kongo Respublikos. Įteka į Sangą ties Veso.
Aukštupio vaga slenkstėta, nedidelėmis valtimis laivuojama nuo Molundu. Dža aukštupyje įsteigtas Dža biosferos draustinis (UNESCO pasaulio paveldo objektas). Taip pat upė prateka Nki nacionalinį parką.
Softbolas 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Softbolo rungtynės 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko Kolumbe, JAV. Tai pirmosios softbolo varžybos olimpinių žaidynių istorijoje.
Nikosijos apygarda
Nikosijos apygarda  – viena iš šešių Kipro apygardų, esanti centrinėje salos dalyje. Šiaurėje ribojasi su Viduržemio jūra ir Kirenijos apygarda, rytuose su Famagustos apygarda, pietuose su Larnakos ir Limasolio apygardomis, vakaruose su Pafoso apygarda. Administracinis apygardos centras – Nikosija.
Nuo 1974 m. mažesnioji dalis šiaurinės apygardos dalies, įskaitant šiaurinius Nikosijos rajonus, taip pat Kokinos anklavą kontroliuojamą nepripažintos Turkų Kipro respublikos, kurioje šios teritorijos patenka į Guzeljurto ir Lefkošos apygardas.
Apygarda suskirstyta į dešimt bendruomenių.
Kinų–japonų karai
Kinų–japonų karai buvo du kariniai konfliktai tarp Kinijos ir Japonijos – XIX amžiaus pabaigoje ir XX amžiaus viduryje.
1894–1895 m. karas
thumb|200px|Pirmojo kinų-japonų karo veiksmų ir mūšių žemėlapis Japonija bijojo Rusijos ekspansijos į Šiaurinę Kiniją bei Korėją ir siekė užkariavimų remdamasi nacionalistine Meidži laikotarpio ideologija. Yi dinastija Korėjoje siekė išlaikyti tradicinį uždarumą ir vasalinius santykius su Kinija, kuri savo ruožtu stengėsi ginti savo pagrindinį vasalą.
Nuo 1875 m. Kinija leido Japonijai pripažinti Korėją nepriklausoma valstybe. Tuomet, kai Kinija pabandė susigrąžinti įtaką buvusiam vasalui, tai sukėlė varžybas su Japonija, o Korėjos viešoji nuomonė pasidalino tarp reformistų pasisakančių už modernizaciją ir konservatorių. Prasidėjus vidinėms kovoms Kinija ir Japonija palaikė skirtingas puses, kas peraugo į karą tarp šių šalių.
Karas su Japonija prasidėjo 1894 m. rugpjūtį, o 1895 m. kovą Kinija pasirašė Šimonosekio sutartį, kuria pripažino Taivano, Peskadorų salų atskyrimą nuo Kinijos ir Liaodongo pusiasalio perdavimą Japonijai.
Karas pademonstravo, kokia sėkminga buvo modernizacijos politika Japonijoje lyginant su Kinija. Sėkmingas pasirodymas kare buvo viena prielaidų Japonijos karui su Rusija.
1937–1945 m. karas
Kai kurių istorikų nuomone antrasis kinų–japonų karas prasidėjo 1931 m. rugsėjo 18 d. Mukdeno incidentu. Pasak kitų, karas prasidėjo 1937 m. liepos 18 d. Marko Polo tilto incidentu.
Janulevičius
Janulevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
GNU laisvosios dokumentacijos licencija
Dokumentą pagal GFDL licencijos sąlygas leidžiama naudoti ir platinti tiek komerciniais, tiek ir nekomerciniais tikslais, tačiau negalima platinamo dokumento kaip nors apriboti – platinamam dokumentui, net jei jis yra pakeistas, turi būti taikomos tos pačios GFDL licencijos sąlygos.
Vikipedijos tekstas platinamas GNU Laisvosios dokumentacijos licencijos sąlygomis. Paveikslėliams siūloma suteikti dvi licencijas: GNU FDL ir vieną iš Creative Commons licencijų.
Janulevičius
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kinų–japonų karai
1937–1945 m. karas
Japonų žiaurumų vykdytų karo metu ryškiausiu pavyzdžiu laikomos Nankino žudynės, vykusios 1937 m. gruodį – 1938 m. vasarį. Manoma, kad per šią žiemą japonai išžudė apie 300 000 civilių ir belaisvių ir išprievartavo mažiausiai 20 000 moterų.
Hotanas
Hotanas arba Hetianas, Chotanas  – miestas vakarų Kinijoje, Sindziango regione, oazėje prie senovės Šilko kelio. 111,8 tūkst. gyventojų (2007). Išvystyta šilko pramonė, nefritų gavyba.
Istorija
X amžiuje mieste įsigalėjo islamas.
Stasys Malkevičius
Stasys Malkevičius (g. 1928 m. kovo 17 d. Rokiškio apskrities Panemunėlio valsčiaus Salagirio kaime) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.
Biografija
1952 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius elektromechanikas.
Janulionis
Janulionis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Stasys Malkevičius
Biografija
1949–1952 m. mokėsi ir dirbo Klaipėdos žvejybos laivyno projektavimo institute konstruktoriumi, skyriaus viršininku; 1958–1985 m. – Klaipėdos probleminės jūrų elektrožūklės laboratorijos viršininku, Kaliningrado pramoninės žvejybos mokslinio gamybinio susivienijimo Klaipėdos filiale vyr. inžinieriumi. Nuo 1985 m. Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakulteto docentas, katedros vedėjas. Yra technikos mokslų daktaras.
Janulionis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Janulionienė (ištekėjusi moteris) ir Janulionytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Stasys Malkevičius
Biografija
1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas, dirbo Valstybės atkūrimo ir Konstitucijos komisijoje pirmininko pavaduotoju, priklausė Jungtinei Sąjūdžio frakcijai, nuo 1991 m. buvo jos pirmininku. 1992–2000 m. Seimo narys. Dirbo Ekonomikos komiteto pirmininko pavaduotoju, Ekonomikos komiteto narys, Ūkio infrastruktūros pakomitečio pirmininkas.
Nuo 1988 m. dalyvavo Klaipėdos miesto Sąjūdžio veikloje. Buvo Nepriklausomybės partijos tarybos narys. Nuo 1993 m. Tėvynės Sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.
Vaclovas Germanas
Vaclovas Germanas (1913 m. sausio 16 d. Šiauliuose – 2008 m.) – Lietuvos istorikas, pedagogas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1939 m. baigė Klaipėdos prekybos institutą. 1940 m. dirbo Šiaulių prekybos institute. 1944–1947 m. Šiaulių vidurinės ekonominės mokyklos direktorius. 1947–1948 m. Šiaulių miesto Vykdomojo komiteto skyriaus vedėjas. 1948–1954 m. Šiaulių mokytojų instituto įkūrėjas, dėstytojas, direktorius. 1954–1959 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas, 1954–1957 m. pirmasis instituto rektorius, 1956–1959 m. Marksizmo-leninizmo katedros vedėjas. 1959–1961 m. LTSR Valstybinės plano komisijos vyr. specialistas, kartu dėstė Vilniaus pedagoginiame institute.
Vincas Giedra
Vincas Giedra (1929 m. sausio 13 d. Viekšniuose – 1997 m. rugpjūčio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, poetas, prozininkas, vertėjas.
Biografija
1948 m. baigė Merkinės gimnaziją. 1949–1950 m. ir 1952–1954 m. dirbo Varėnos rajono laikraščio „Tarybinis balsas“ redakcijoje. 1954–1956 m. žurnalo „Žvaigždutė“, o 1958–1961 m. – žurnalo „Moksleivis“ redakcijų darbuotojas.
Išleido eilėraščių rinkinių, parašė eilėraščių, pasakų ir apsakymų vaikams; išvertė poezijos ir prozos knygų.
Aravakų kalbos
thumb|220px|Aravakų kalbų arealas. Mėlyna – maipurų, violetinė – guachibų, žalia – aravų. Šviesesne spalva pažymėtuse plotuose kalbos vartotos iki kolonizacijos
Paplitimas
Aravakų kalbų grupė pagal ją sudarančių kalbų skaičių ir užimamą plotą yra pati didžiausia Lotynų Amerikoje. Nors daugiausiai šiomis kalbomis kalbančių gyvena Gvianoje, Venesueloje, Brazilijos džiunglėse, tačiau arealas pietuose siekia Argentiną, vakaruose – Kolumbiją, Peru. Prie aravakų kalbų priskiriama tainų kalba, vartota Kuboje bei kitos Karibų salų indėnų kalbos, tačiau jos išnyko.
Gramatika
Kalbas paprastai sudaro po 19 priebalsių ir 6 balses. Pasireiškia nazalizacija, uždari skiemenys reti. Morfologija agliutinacinė, polisintetinė. Naujos reikšmės sudaromos pridedant priesagas ir priešdėlius.
Aravakų kalbų ortografija remiasi ispanų ir portugalų kalbomis, o Belizo garifunų kalba – anglų.
Klasifikacija
Aravakų kalbos (73 kalbos)
Ceiloninis cinamonas
Ceiloninis cinamonas (Cinnamomum verum) – lauramedinių (Lauraceae) šeimos augalų rūšis. Natūraliai paplitusi Šri Lankoje (buv. Ceilonas). Tai viena pagrindinių rūšių, iš kurios gaunamas prieskonis cinamonas.
Aravakų kalbos
Klasifikacija
Be to, dar yra 9 nesuklasifikuotos maipurų kalbos.
Ceiloninis cinamonas
Tai 10-15 m visažalis medis, kurio žievė – vertingas prieskonis. Plona žievė yra lupama nuo jaunų medžio šakelių. Džiovinant ji susisuka, o vėliau pjaustoma. Šios rūšies cinamono produkcija dažnai vadinama tikruoju cinamonu. 2018 m. duomenimis, Šri Lanka pagal pagaminamą cinamono produkciją, pasaulyje yra ketvirtoje pozicijoje.
Straipsnis
Straipsnis – analitinis žurnalistikos žanras, kuriam būdinga reiškinių, problemų analizė, nuoseklus, loginis minties plėtojimas, visuomenės gyvenimo dėsningumų atskleidimas. Kartais atvirai išsakoma autoriaus nuomonė. Daromos įtikinamos išvados. Rašant išskiriami trys etapai: temos pasirinkimas, temos pateikimas ir literatūrinis apdorojimas.
Straipsnių skirstymas
Paprastai žurnalistikoje straipsniai skirstomi į:
rašinys, dažnai atsiliepiantis į kokius nors įvykius, paaiškėjusius faktus, tendencijas. Dažniausiai publikuojamas nuolatinėje laikraščio ar žurnalo vietoje, gali būti be pavadinimo, tik su nuolatine rubrika. Būdinga nedidelė, neretai vienoda visiems leidinio redakciniams straipsniams apimtis, glaustas minčių dėstymas, tezių pobūdžio argumentacija, naudojami publicistinės retorikos elementai. Įprasta pateikti išvadas, apibendrinimus, atspindinčius redakcijos nuostatas. Susiformavo XIX a. vid.;
žiniomis. Mintys dėstomos suprantamai, populiariai, paprastai, iliustruojant abstrakčius teiginius konkrečiais pavyzdžiais. Tikslas – supažindinti su aktualiais klausimais, kurie yra svarbūs visuomenei;
konkretus objektas, o gvildenamos problemos, konkrečiais pavyzdžiais iliustruojant bendresnio pobūdžio analizę;
FK Advoco Vilnius
Vilniaus „A komanda“, dar žinoma kaip „Advoco“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
„Advoco“ įkurtas 2004 m. kaip advokatų, advokatų padėjėjų ir teisininkų klubas. Pirmos oficialios rungtynės žaistos 2004 m. birželio 18 d. „Vėtros“ stadione su Latvijos prokuratūros futbolo komanda tarptautiniame futbolo turnyre „Justitia 2004“, kuriame dalyvavo Lenkijos, Latvijos, Estijos ir Lietuvos prokuratūrų bei Seimo komandos.
2020 m. prie komandos panoro prisijungti kitas Vilniaus klubas - IFEX Margiris. Pirmoji komanda "A komanda-Margiris" žaidė III lygoje, o antroji, "A komanda-Margiris B" - SFL D divizione.
2022 m. komandoje kilo vidiniai nesutarimai, baigiantis sezonui komandai sunkiai sekėsi surinkti sudėtį. Tuo tarpu Margirio futbolo mokykloje auganti nauja karta dar buvo per jauna pagrindinei sudėčiai.
Pavadinimų kaita:
Dubleriai
2020 m. - "A Komanda - Margiris B"
2022 m. - sezoną pradėjo kaip "A Komanda - Margiris B", o baigė kaip "A Komanda"
Krasnasėlio ežeras
Krasnasėlio ežeras arba Bedugnis – ežeras Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 7 km į pietryčius nuo Žiežmarių. Ežerėlis ovalo formos, ilgis iš šiaurės vakarų į rytus – 0,055 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 92 m. Krantai žemi – telkšo ~ 16 ha dydžio pelkės viduryje, nutįsusioje šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi virš 1 km. Ežerėlio krantai apaugę krūmynais. Kiek atokiau pakrantėse plyti dirbami laukai. Pelke prateka upelis link Kiementos upės (Strėvos intakas). Šalia įsikūręs Krasnasėlio kaimas.
Janulis
Janulis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Janulienė (ištekėjusi moteris) ir Janulytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bambergo Brose
Bambergo Brose Baskets – Vokietijos krepšinio klubas, žaidžiantis šalies pirmenybėse bei Eurolygoje
Po 2005 m. pergalės Vokietijos čempionate klubas kitą sezoną dalyvavo Eurolygos varžybose, kuriose iškrito po antrojo etapo. 2006–2007 m. sezone klubas dalyvaudamas ULEB taurės turnyre dukart susitiko su Vilniaus „Lietuvos ryto“ ekipa, bei pasidalino po pergalę, tačiau grupėje likęs 5-oje vietoje į atkrintamąsias varžybas nepateko. Po 2007 m. triumfo nacionalinėse pirmenybėse, „Brose Baskets“ 2007–2008 m. sezone sugrįžo į Eurolygą.
Vidurio ir Rytų Europos Socialistų Unija
Vidurio ir Rytų Europos socialistų unija (, SUCEE) – politinė organizacija, įkurta 1949 m. Paryžiuje socialistų ir socialdemokratų partijų iš Sovietų Sąjungos įtakos zonon patekusių ir okupuotų kraštų atstovų.
Lietuvos socialdemokratų partija SUCEE nare tapo 1949 m. SUCEE vicepirmininku buvo išrinktas Steponas Kairys.
SUCEE pirmininkavo:
Žvaigždžių miestelis
Žvaigždžių miestelis – miesto tipo gyvenvietė, uždaras administracinis teritorinis darinys (, ЗАТО) už 25 km į šiaurės rytus nuo Maskvos, iš visų pusių supamas Ščiolkovo municipalinio rajono.
Gyvenvietė įsikūrusi prie geležinkelio stoties „Ciolkovskaja“ linijoje Mytiščiai–Friazevas, turi 6,3 tūkst. gyv. (2011 m.). Garsėja Kosmonautų rengimo centru, nuo 1960-ųjų rengusiu visus sovietų ir kai kuriuos užsienio kosmonautus. Šiuo metu čia daugiausiai gyvena Rusijos kariškiai, kosmonautai su šeimomis.
Istorija
Sovietų Sąjungos laikais miestelis daug kartų minėtas televizijos reportažuose, tačiau apie jo vietą pradėta atvirai kalbėti tik 1990-ųjų pradžioje. Oficialiai dar buvo vadinamas Ščiolkovo–1 bei Zviozdny. 1994 m. tapo atviras gretimas karinis Čkalovskio oro uostas (Чкаловский).
Anksčiau šioje vietoje įkurta slapta oro pajėgų bazė, net ir pagal sovietinius standartus buvo stipriai saugoma. Ši uždara gyvenvietė nebuvo pažymėta nė viename sovietinių laikų žemėlapyje. Sovietų kosmoso programoms plečiantis, atsirado poreikis įsteigti kosmonautų mokymo centrą. Pastačius jį, perspektyvūs būsimi kosmonautai ėmė kraustytis čia su šeimoms. Karinis objektas pamažu peraugo į teisėtą, bet uždarą miesto tipo gyvenvietę ir taip gimė Žvaigždžių miestelis. Jo ribose iškilo paštas, kino teatras, geležinkelio stotis, pora mokyklų.
2009 m. Kosmonautų rengimo centras iš Gynybos ministerijos perėjo Kosmoso agentūros „Roskosmos“ žinion. Tais pačiais metais pirmą kartą įvyko vietos civilinės valdžios rinkimai, o karinis miestelis tapo miesto tipo gyvenviete.
Šiuo metu Rusijos turizmo organizatoriai siūlo specialias ekskursijas į Žvaigždžių miestelį. Kosmonautų rengimo centre suteikia galimybę išbandyti kosmonauto kostiumą, specialią centrifūgą, nesvarumo būseną, aplankyti pirmojo kosmonauto Jurijaus Gagarino kabinetą. Veikia planetariumas, Kosminių kelionių muziejus su įspūdinga skafandrų ir atsiskyrusių kapsulių kolekcija.
Naujasis Daugėliškis
Naujasis Daugėliškis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Ignalinos, šalia kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Naujojo Daugėliškio Šv. Joakimo ir Onos bažnyčia (pastatyta 1889 m.), veikia Naujojo Daugėliškio vidurinė mokykla, Daugėliškio biblioteka, paštas (LT-30054). 2009 m. rugsėjį įkurtas N. Daugėliškio šeimos veiklos centras.
Maicon Douglas Sisenando
Maikonas Daglasas Sizenandas (Maicon Douglas Sisenando; g. 1981 m. liepos 26 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs dešiniojo gynėjo pozicijoje.
Naujasis Daugėliškis
miniatiūra|left|Akmuo su data prie bažnyčios
Etimologija
Naujasis Daugėliškis įsikūrė šalia Senojo Daugėliškio kaimą – pagal jį ir pavadintas. Vietovardis Daugėliškis kildinamas nuo asmenvardžio Daugėla(s).
Istorija
Senasis Daugėliškis žinomas dar nuo XIV a., kuris buvo pagrindinė Daugėliškio gyvenvietė iki XIX a. pabaigos. XIX a. Daugėliškis minimas kaip miestelis Švenčionių apskrityje, neišskiriant Senojo nuo Naujojo Daugėliškio. 1889 m. naujoje vietoje pastatyta Daugėliškio bažnyčia, todėl Naujasis Daugėliškis ilgainiui nustelbė Senąjį.
XX a. tarpukariu buvo Lenkijos teritorijoje. Po sovietų okupacijos, 1939 m. spalį prijungtas prie Baltarusijos TSR, o 1941 m. sausį – prie Lietuvos TSR. Prasidėjus II pasauliniam karui, 1941 m. birželio 24 d. Naująjį Daugėliškį pasiekė pirmieji Vokietijos armijos daliniai. 1941 m. rudenį vietos policininkai ir buvę baltaraiščiai surinko miestelio žydus (apie 40–50 žmonių) ir nuvarė į Švenčionėlius, kur jie buvo nužudyti kartu su kitais Švenčionių apskrities žydais.
1943 m. vasarą miestelyje buvo įsikūręs didelis generolo Povilo Plechavičiaus armijos garnizonas. 1944 m. liepą miestelį okupavo Sovietų armijos daliniai.
Gyventojai
thumb|240px|Bažnytkaimio architektūra
Vilniaus Šv. Dvasios vienuolyno katedra
'''Vilniaus Šv. Dvasios ortodoksų vienuolyno katedra''' – katedra, stovinti Lietuvoje, Vilniuje, Senamiestyje, netoli Aušros Vartų, tarp Subačiaus, Šv. Dvasios ir Aušros Vartų gatvių, prie Šv. Teresės bažnyčios. Lietuvos stačiatikių centras. Prie cerkvės yra vyrų vienuolynas.
Maicon Douglas Sisenando
Laimėjimai
Cruzeiro
Vilniaus Šv. Dvasios vienuolyno katedra
Bažnyčioje palaidoti trys Vilniaus kankiniai – Antanas, Jonas ir Eustachijus. Pasak stačiatikių tradicijos, jie 1346 ar 1347 m. valdant Algirdui buvo nužudyti dėl politinių motyvų. Teigiama, kad jie buvo lietuviai, didžiojo kunigaikščio dvariškiai, slapta priėmę stačiatikybę. Kriptoje palaidotas metropolitas Josifas Semaško. Stačiatikių piligrimystės vieta.
Maicon Douglas Sisenando
Laimėjimai
Internazionale
Vilniaus Šv. Dvasios vienuolyno katedra
Architektūra
Bažnyčios ir vienuolyno ansamblį sudaro Šv. Dvasios katedra, varpinė, trys vienuolyno gyvenamieji pastatai. Statinių išdėstymas laisvas. Bažnyčia mūrinė, trinavė, lotyniško kryžiaus plano, bazilikinė, su 2 zakristijomis, 3 apsidėmis, tambūru prie pagrindinio dvibokščio vakarų fasado. Pastato išorė turi ankstyvojo baroko, o vidus – vėlyvojo baroko ir rokoko bruožų. Fasadas dvibokštis (būdingas katalikų bažnyčiomis), o 3 apsidės būdingos stačiatikių bažnyčioms. Vakarinis fasadas išskirtinis tuo, kad bokštai stovi prie vidinių navos šonų, bet ne kampų.
Maicon Douglas Sisenando
Laimėjimai
Tarptautiniai
Vilniaus Šv. Dvasios vienuolyno katedra
Architektūra
thumb|left|200px|Cerkvės vidus
Varpinė pastatyta 1638 m. (atnaujinta 1873 m.), kvadratinė, masyvi, 3 tarpsnių, yra nesudėtingo ankstyvojo baroko pavidalo. Vienuolyno statiniai statyti XVI a. (perstatyti XIX a. vid.), dviaukščiai, paprastos architektūros. Vyrų vienuolynas yra ansamblio pietvakarinėje dalyje.
Istorija
Bažnyčia ir vienuolynas veikia nuo 1597 m. Dabartinis pastatas pastatytas 1624–1632 m., vėliau rekonstruotas. 1749 m. pastatas sudegė. Bažnyčia pagal Glaubico projektą atstatyta 1749–1753 m. Iš bažnyčios į rūsį 1827 m. perkelti trijų kankinių palaikai. 1850 m. tas rūsys paverstas koplyčia. 1873 m. bažnyčia perstatyta (nugriautas tarpbokštinis frontonas ir voliutos, vietoj kupolinio skliauto įrengtas aukštas kupolas su cilindriniu būgnu).
Vienuolynas XVI a. pab. pradėtas statyti pirmojo stačiatikių mokyklos rektoriaus L. Karpovičiaus bei Meletijaus Smotrickio dėka. 1842–1845 m. statiniai perstatyti vadovaujant Tomui Tišeckiui.
Pirmojo pasaulinio karo metais vienuolyno archimandritas Tichonas išvežė šventąsias relikvijas į Maskvą. Čia jos išbuvo iki 1946 m., kai Stalinas specialiu potvarkiu leido grąžinti palaikus į Vilnių. 1997 m. relikvijorius iš kriptos perkeltas po mediniu baldakimu priešais ikonostasą.
Britų Somalilandas
Britų Somalilandas  – Britų imperijos kolonija Rytų Afrikoje. Apėmė dabartinio Somalio šiaurinę dalį (istorinį Berberų krantą).
Raida
XIX a. didžiąją būsimojo Britų Somalilando dalį kontroliavo somalių Varsangelių sultonatas. 1888 m. britai sudarė sutartį su jo sultonu, paversdami jį protektoratu. Britams ši teritorija buvo reikšminga pirmiausia kaip galimybė aprūpinti mėsos produktais jų koloniją Adene, kitapus Adeno įlankos. Dėl to Somalis kartais buvo vadinamas „Adeno mėsine“. Skirtingai nei italai rytinėje Somalio pakrantėje, britai nesiekė skverbtis į krašto gilumą.
Svarbiausia britų priešininkė kolonizuojant kraštą buvo teokratinė Dervišų valstybė. Jos religinis lyderis Mohamedas Abdula Hasanas įsitvirtinęs Talehe, priešinosi britams ir ne kartą nugalėjo jų pajėgas. Tik 1920 m. valstybė buvo nugalėta panaudojus klastą ir pranašesnes karines technologijas.
Britams svarbu buvo išlaikyti protektorato stabilumą ir ekonominį išsilaikymą. Tiesa, tai buvo labai sunku, kadangi vietos gyventojai vengė mokėti mokesčius. Gyventojai buvo organizuojami į Somalio kupranugarių pajėgas, kurios buvo svarbiausia karinė jėga teritorijoje.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, 1940 m. Italijos Rytų Afrika užėmė Britų Somalilandą. Dėl karo grėsmės evakavosi apie 7000 gyventojų, daugiausia britai. Po metų Britų imperija ne tik susigrąžino prarastas teritorijas, bet ir užėmė visą Italijos Somalį. Italų partizaninis karas tęsėsi iki 1943 m.
Po karo britai ruošė savo Somalio dalį nepriklausomybei, ir taip pat buvo sutarta, kad jis susijungs su Somalio globojamaja teritorija. 1960 m. birželio 26 d. ši nepriklausomybė buvo suteikta ir paskelbta Somalio valstybė. Po penkių dienų, liepos 1 d. nepriklausomybė buvo suteikta ir globojamajai teritorijai. Taip susikūrė Somalio Respublika.
Gubernatoriai
Britų Somalį valdė gubernatoriai, pavaldūs Britanijos karaliui:
Janulytė
Janiulytė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Janiulienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Janiulis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:`
Cinamonas
thumb|230px|[[Ceiloninis cinamonas|Ceiloninio cinamono (Cinnamomum verum) lazdelės, milteliai ir džiovinti žiedai]] thumb|230px|[[Ceiloninis cinamonas|Ceiloninio cinamono (cinnamomum verum) ir Burmano cinamono (cinnamomum burmannii) lazdelės]] thumb|230px|[[Kininis cinamonas|Kininio cinamono arba kasijos (Cinnamomum cassia) eterinis aliejus]]
Cinamonas – prieskonis, gaunamas iš kai kurių cinamono (Cinnamomum) genties medžių žievės. Naudojamas daugiausia saldiems patiekalams pagardinti. Cinamono tėvynė yra Pietų ir Pietryčių Azija, tačiau iki pat XVI a. šio prieskonio kilmė europiečiams buvo nežinoma.
Bendros žinios
Ceiloninis cinamonas (Cinnamomum verum) kartais laikomas tikruoju cinamonu, bet tarptautinėje gamyboje dažniausiai dominuoja kininis cinamonas (Cinnamomum cassia), dažnai nurodomas kaip kasija („cassia“). Taip pat cinamono prieskoniai gaminami iš Burmano cinamono (cinnamomum burmannii) ir Vietnamo Saigoninio cinamono (Cinnamomum loureiroi). 2016 m. Kinija ir Indonezija pagamino 75% visos pasaulinės cinamono produkcijos.
Prieskonio gavybai naudojama tik retesnė ir plonesnė vidinė žievė. Kininio cinamono žievėje yra šiek tiek nuodingos medžiagos kumarino, o kitose rūšyse jo kiekis labai nežymus. Nulupta ir sudžiovinta cinamono žievė vėliau sumalama į miltelius, kurie ir naudojami kaip prieskonis.
Būdingą cinamono kvapą suteikia eteriniai aliejai, sudarantys 0,5–1 % žievės sandaros. Šiame aliejuje yra cinamoninio aldehido, etilo cinamato, eugenolio, beta kariofileno ir kt. Paties cinamono skonis yra kartokas.
Cinamonas daugiausia naudojamas konditerijos pramonėje, gardinant įvairius kepinius (ypač bandeles), šokoladą, desertus. Šio prieskonio taip pat gali būti dedama į arbatą, kakavą, likerį, juo apibarstomi vaisiai (ypač obuoliai). Gaminami cukraus-cinamono mišiniai, kuriais produktas kartu ir pasaldinamas, ir pagardinamas. Cinamono lapų aliejus vietomis naudojamas uodų atbaidymui.
Pavadinimas „cinamonas“ kilo iš hebrajų ir finikiečių kalbų, o Europoje paplito pagal graikų žodį kinnámōmon. Malajų salyne prieskonis vadinamas kayu manis („saldus medis“), Šri Lankoje – kurundu (කුරුඳු), pietų Indijoje – karuvapatta. Persai prieskonį vadina dar-čin (دارچین, „kinų medis“), o dalyje Europos kalbų vartojamas pavadinimas, kilęs iš lotyniško žodžio cannella („lazdelė“). Cinamonas naudojamas nuo senovės laikų, II tūkstantmetyje pr. m. e. jis jau buvo naudojamas Senovės Egipte, ne kartą minimas Biblijoje. Senovės graikai ir romėnai cinamoną naudojo laidotuvių laužams, religinėms ceremonijoms (kaip smilkalus). Svarbiausiu cinamono prekybiniu centru buvo Aleksandrija, tačiau europiečiai nežinojo, kad ši brangi prekė atkeliaudavo iš Malabaro kranto. Viduramžiais prikurta visokių mitų apie cinamono kilmę – Žanas de Žuanvilis rašė, kad cinamonas žvejojamas ties Nilo ištakomis, dar pasakota legenda, kad Arabijoje milžiniški cinamono paukščiai iš nežinomų kraštų surinkdavę cinamoną ir iš jo kraudavę lizdus. Cinamoną iš Azijos šalių gabendavo arabai ir parduodavo venecijiečiams, tačiau iškilus Osmanų imperijai ši prekyba sutriko, ir europiečiai pradėjo ieškoti būdų patiems atrasti cinamono. XVI a. portugalai pasiekė Indiją ir Šri Lanką ir ėmė kontroliuoti cinamono prekybą. Tiesa, XVI a. konkistadorai Pietų Amerikoje taip pat ieškojo Cinamono slėnio, tačiau iš tiesų šie augalai ten neaugo. XVII a. pasaulinę prekybą cinamonu perėmė olandai, o po amžiaus – britai.
Cinamono tiekėjai
2018 m. duomenimis, svarbiausi pasaulyje cinamono tiekėjai tonomis, yra :
Vengrijos asteroidai
Vengrijos asteroidų (VA) grupės orbita yra tarp 1,78 ir 2,00 av nuo Saulės. Asteoroidai paprastai turi mažą entricitetą (0,18), ir posvyrio į Žemės orbitos plokštumą kampą, nuo 16 iki 34 laipsnių. Jų periodai yra maždaug 2,5 metų. Jie rezonuoja su Jupiterio 9 : 2 ir Marso ir 3:2 periodais. Asteoroidai pavadinti pagal didžiausio nario vardą: 434 Hungaria. Dauguma VA yra E tipo asteroidai, o tai reiškia, jie turi labai ryškų paviršių ir didelį albedą, paprastai virš 0.30. Nepaisant jų didelio albedo, nei vieno nesimato su žiūronais, nes jie yra pernelyg maži: didžiausias (434 Hungaria) yra tik apie 20 km dydžio. VA kilmė yra gerai žinoma. Jų orbita rezonuoja su Jupiterio santykiu 4:1, mažoji pusašė yra 2.06 av. Kiekvienas orbitoje skriejantis kūnas yra smarkiai veikiamas Marso ir Jupiterio gravitacinio lauko, ir nustumiamas į Kirkwoodo plyšį.
Dža faunos rezervatas
Dža faunos rezervatas  – saugoma gamtos teritorija Kamerūno pietryčiuose, Rytų ir Pietų regionuose, Dža upės aukštupio baseine.
Rezervato teritorijoje saugomi žmogaus veiklos nepaliesti Afrikos pusiaujo miškai. Dža upės vingis skiria mišką nuo likusios Kamerūno dalies, dėl to, žmonių veikla šios vietos beveik nepasiekė. Čia auga virš 1500 augalų rūšių, sutinkama 107 žinduolių ir 320 paukščių rūšys. Rezervatas ypač pasižymi primatų įvairove. Čia jų sutinkama 14 rūšių: vakarinė lygumų gorila (labai reta), paprastoji šimpanzė, mangabis (Cercocebus atys), mandrilas, drilas ir kt. Iš kitų retų gyvūnų čia gyvena afrikinis miškinis dramblys, pilkoji papūga, bonga, leopardas. Žemės ūkis bei komercinė medžioklė rezervate draudžiama, tačiau čia gyvenantiems pigmėjams bakams leidžiama verstis tradicine medžiokle.
1987 m. Dža faunos rezervatas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip išskirtinis gamtos paveldo objektas ir svarbi ekologinė buveinė.
Rauško akmuo
thumb|right|220px|Rauško akmuo Rauško akmuo – masyvus riedulys, geologinis gamtos paveldo objektas, 1987 m. paskelbtas gamtos paminklu. Riedulys guli Šilalės rajone, Kaltinėnų seniūnijoje, Prienų kaimo pakraštyje, prie pat magistralės Vilnius–Kaunas–Klaipėda (A1), aukščiausioje magistralės vietoje.
Vytautas Germanas
Vytautas Germanas (g. 1930 m. rugsėjo 9 d. Kaune) – lietuvių kilmės JAV architektas.
Rauško akmuo
Apie akmenį
Riedulys yra pilkšvos spalvos, turi pailgą ir plokščią netaisyklingą formą su juodos uolienos stambiu įtarpu, kuris priekinėje sienelėje sudaro vertikalią 8–13 cm pločio ir 2,55 m ilgio juostą, yra matomas taip pat užpakalinėje sienelėje. Be to, riedulio paviršių margina nuo kelių mm iki 1–1,5 cm išsišovusios 0,5–1 cm pločio ir įvairiomis kryptimis susikertančios balkšvos gyslos, kurių kiekvienos plotis 0,5–1 cm. Riedulio matmenys (virš žemės paviršiaus esančios dalies): aukštis – 4,4 m; ilgis – 3,58 m; plotis – 1,55 m; didžiausia horizontali apimtis – 8,34 m.
Vytautas Germanas
Biografija
Tėvas Kazys Germanas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. – į JAV. 1950–1957 m. studijavo Ilinojaus universitete. Nuo 1957 m. statybos bendrovėje „Perkins and Will“ dirbo projektuotoju, vyr. inžinieriumi, projektų vadybininku; 1977–1997 m. vyresnysis viceprezidentas, vadovavo bendrovės užsienio skyriaus projektams. 1962–1965 m. žurnalo „Mūsų Vytis“ redaktorius.
Rauško akmuo
Apie akmenį
Riedulį sudaranti uoliena – amfibolinis-biotitinis granitas (migmatitas), šviesiai rusvai pilkas su smulkiais juosvais įtarpais. Tiriant granito šlifą nustatyti šie mineralai: mikroklinas, plagioklazas, kvarcas, biotitas, raginukė, epidotas, cirkonas, apatitas.
Vytautas Germanas
Biografija
Svarbesni projektai: