cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grafitis
Istorija
Šiuolaikiniai grafičiai pagarsėjo Niujorke apie 1970 m. Juos piešė darbininkų kvartalų jaunimas. 1971 m. dienraštis New York Times savo straipsnyje pirmą kartą sąvoką graffiti panaudojo naujajai miestų meno rūšiai apibrėžti, kuri ypač greitai išpopuliarėjo šiame JAV mieste.
Metisai
thumb|Metisų vaizdavimas „Pintura de Castas“ Lotynų Amerikos kolonijiniu laikotarpiu. „De español e india, produce mestizo“ (Iš ispano ir indėno gimsta metisas)
Metìsas – žmogus, kurio protėvių tarpe buvo indėnų ir baltųjų. Plačiąja reikšme metisas – bet kurių kelių rasių kilmės žmogus. Žmonių atžvilgiu šis terminas pradėtas vartoti nuo maždaug XVI a.
Lotynų Amerikoje kai kuriose šalyse metisai sudaro gyventojų daugumą, jie atsirado kolonistams besimaišant su vietos gyventojais. Metisai dažniausiai kalba kolonistų kalba ir nebepalaiko jokių ryšių su indėniškomis kultūromis. Lotynų Amerikos šalyse metisų beveik nėra tik Argentinoje, Čilėje, Urugvajuje, Kosta Rikoje, kur daugumą sudaro baltieji. Taip pat kai kuriose Karibų jūros šalyse, kur daugumą sudaro juodaodžiai.
Afrigidai
Afrigidai − iranėnų dinastija, valdžiusi Chorezmo regioną Vidurinėje Azijoje (dab. Turkmėnijos ir Uzbekijos teritorijose) nuo pirmųjų mūsų eros amžių iki 995 m.
Istorija
thumb|right|150px|Svarbiausi Afrigidų laikų Chorezmo miestai. Afrigidų kilmė ir tiksli valdymo pradžia nėra žinoma. X a. Chorezmo mokslininkas Birunis ja laikė 305 m. (t. y. 616-uosius Seleukidų eros metus). Greičiausiai dinastija į valdžią atėjo susilpnėjus Sasanidų imperijai, ir jos šiaurės rytiniame pakraštyje pradėjus kurtis nepriklausomoms valstybėms. Vėliau Chorezmą tikriausiai kontroliavo eftalitai bei kiti klajokliai, bet vietos dinastija buvo išlaikyta.
Arabų Kalifatui nukariavus Sasanidų Persiją, jų invazijos į Chorezmą nebuvo sėkmingos. Tik 712 m. arabai pasinaudojo vidaus karu tarp Afrigidų chorezmšacho ir jo brolio Chorazado. Per du griaunančius antpuolius Kalifatas nukariavo Chorezmą. Apie tai Birunis rašo: ''„Kuomet Kutaibas bin Moslemas, vadovaujant Al-Ḥajjāj ibn Yūsuf buvo pasiųstas į Chorezmą su karine ekspedicija ir jį antrą kartą nukariavo, jis be gailesčio išžudė visus, kas galėjo rašyti chorezmų kalba ir pažino Chorezmo paveldą, istoriją ir kultūrą. Tada jis išžudė jų zoroastrų žynius, sudegino ir sunaikino jų knygas, kol galiausiai tik beraščiai išliko, kurie nepažino rašto. Ir krašto istorija buvo beveik pamiršta“''.
Net po arabų invazijos Afrigidai išsaugojo valdžią Chorezme, VIII a. pabaigoje ar IX a. pradžioje priėmė Islamą ir toliau valdė iš Katho. Tačiau silpstant jų valstybei, kita didikų giminė, Mamunidai, paėmė valdžią Chorezmo mieste Gorgandže, ir 995 m. nuvertė Afrigidus.
Kultūra
Svarbiausias senojo Chorezmo paveldas yra tvirtovės (qala), statytos sostinės Katho regione. Tarp jų žymiausios yra Toprak-kala, Ajaz-kala ir kitos. Jų kompleksas paskelbtas pasaulio kultūros paveldu.
Chorezmšachai
Birunis mini 22 Afrigidų dinastijos valdovus, nuo kurių laikų Chorezmo karaliai buvo tituluojami chorezmšachais. Dėl to, kad dauguma vardų užrašyti arabiškai, yra abejojama dėl kai kurių chorezmšachų pavadinimų (ypač balsių) tarimo:
Kečkemėtas
Kečkemėtas – miestas vidurinėje Vengrijoje, Didžiojoje Vengrijos lygumoje, pusiaukelėje tarp Budapešto ir Segedo. Bač Kiškūno medės centras. Geležinkelio mazgas, keliai į Budapeštą, Segedą, Ceglėdą, Dunafeldvarą, Bają, Bėkėščabą.
Mašinų, metalo, medienos apdirbimo, maisto (vaisių ir daržovių perdirbimo, vyno, likerio), tekstilės, odos, popieriaus, elektrotechnikos, chemijos, poligafijos, statybinių medžiagų pramonė. Apylinkėse auginami vaismedžiai, vynmedžiai, daržovės. Mineralinės versmės. Planetariumas, agrometeorologinė observatorija. Kino studija. Teatrai, įvairūs muzejai. Kasmetinė vynuogių raškymo šventė. XV–XVI a. pranciškonų, XVII a. evangelikų, XIX a. unitų bažnyčios, XIX a. pab. rotušė, sinagoga.
Istorija
Kečkemėtas įkurtas X a. XIV a. tapo privilegijuotu miestu. Vėliau buvo užimtas osmanų, austrų. 1956 m. Kečkemėtas buvo vienas iš Vengrijos revoliucijos centrų.
Antano Juozapavičiaus tiltas
Antano Juozapavičiaus tiltas – tiltas per Nemuną Alytuje, jungiantis A. Juozapavičiaus gatvę Alytuje ir Lietuvos krašto kelią. Tiltas pavadintas karininko Antano Juozapavičiaus vardu. Medinis tiltas šioje vietoje pastatytas dar 1909 metais. 1937 m. pastatytas gelžbetoninis tiltas, kurį 1944 m. susprogdino besitraukianti Vokietijos kariuomenė. Tiltas atstatytas 1967 m.
Turi 1×2 eismo juostas.
Istorija
Pirmąjį medinį tiltą šioje Alytaus vietoje Rusijos kariuomenė pastatė 1909 m. Jis buvo 7 metrų aukščio, turėjo 7 angas. 1919 m. ant tilto, kovose už Lietuvos nepriklausomybę žuvo pirmasis Lietuvos kariuomenės karininkas Antanas Juozapavičius. 1936 m. apie 50 prieš srovę pradėtas statyti naujas gelžbetoninis tiltas, baigtas 1937 m. gruodžio 15 d. Tuomet didžiausio Baltijos šalyse tilto projekto autorius – inžinierius Anatolijus Rozenbliumas. Tiltas oficialiai atidarytas A. Juozapavičiaus žuvimo dieną – 1938 m. vasario 13 d. Tiltą papuošė skulptoriaus J. Zikaro sukurti bareljefai, kuriuose įamžintas A. Juozapavičiaus atminimas. Tilto šiauriniame gale vienas bareljefų vaizdavo raitą karininką, vadovaujantį kariams, kitas – A. Juozapavičiaus žūtį. Bareljefų apačioje buvo bareljefo siužetą nusakantys įrašai. Tilto pietiniame gale buvo plokštė su Alytaus miesto herbo bareljefu ir įrašytu tilto vardu. 1944 m. tiltą sugriovė besitraukianti Vokietijos kariuomenė.
Per karą tiltas sugriautas, sovietmečiu atstatytas, 1989 m. sugrąžintas A. Juozapavičiaus pavadinimas. Tais pačiais metais prie tilto pastatytas paminklas A. Juozapavičiui atminti (autoriai – V. Jarutis, K. Babravičius, P. Maločka, V. Valentinavičius).
2018 m. vasario mėn. pranešta apie dingusių J. Zikaro bareljefų suradimą. Du iš jų nuo 1944 m. išsaugojo alytiškiai Antanas ir Albinas Raginskai. Meno kūriniai saugojimui ir eksponavimui perduoti į Alytaus kraštotyros muziejų.
Aisėnai (Šilutė)
Aisėnai (arba Aisė) – kaimas Šilutės rajono savivaldybės šiaurės vakariniame pakraštyje, prie Šilutės ir Klaipėdos rajonų ribos, 6 km nuo pagrindinio kelio Šilutė–Klaipėda. Seniūnaitijos centras. Teka Aisės upelis. Yra lentpjūvė.
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs nuo upėvardžio Aisė.
Aldona Treija
Bronislava Aldona Gedvilaitė-Treija (1937 m. sausio 1 d. Gargžduose – 2020 m. balandžio 20 d. Rygoje ) – Lietuvos ir Latvijos pedagogė, visuomenės veikėja.
Aisėnai (Šilutė)
Istorija
VIII–XIII a. Aisėnų kaimo teritorija priklausė Lamatos žemei. Po Melno taikos sutarties ji liko kryžiuočių ordinui.
Aldona Treija
Biografija
Baigė Gargždų vidurinę mokyklą, Vilniaus pedagoginiame institute studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. Gavusi paskyrimą dirbo Šilutėje. Ištekėjusi už Latvijos piliečio 1961 m. persikėlė gyventi į Latviją. Gerai išmokusi rusų ir latvių kalbas dirbo mokyklos direktoriaus pavaduotoja, vėliau rusų-latvių mokyklos direktore. Prasidėjus Atgimimui, jos pastangomis 1991 m. prie Rygos 85-osios vidurinės mokyklos atidaryta pirma lietuviška klasė, vėliau išaugusi į Rygos lietuvių vidurinę mokyklą. Aktyviai dalyvavo Latvijos lietuvių bendruomenės veikloje, organizavo lietuviškus renginius, susitikimus.
Aisėnai (Šilutė)
Istorija
Aisėnų kaimas minimas 1540 m., tuomet vadintas Aise. Vėliau atsirado dabartinis kaimo pavadinimas Aisėnai.
Tarpukaryje Aisėnų kaime buvo dvaras su užeiga ir vandens malūnu (girnas suko Aisės ir Veiviržo (iškastas 2 km ilgio kanalas) upelių vandenys). Priklausė Vanagų parapijai. Turėjo kapines.
Pokaryje Aisėnų kaime iš esmės pasikeitė gyventojai. Sovietmečiu Aisėnai buvo „Veiviržos“ paukštininkystės ūkio pagalbinė gyvenvietė. Pastatyta karvidė ir keletas daugiabučių namų. Buvusi dvaro sodyba ir malūnas nugyventi, kapinėse įrengtos siloso duobės. 1996 m. iš senojo kaimo buvo likusios tik 6 sodybos ir keletas senų pastatų liekanų. Atkūrus Lietuvoje nepriklausomybę, Aisėnų kaime kurį laiką veikė paminklų dirbtuvės, A. Griauslio lentpjūvė bei privati S. Griauslienės krautuvė.
Padavimas
Naktimis po dvaro sodybą jodinėdavęs jau seniai mirusio dvarininko šmėkla. Žynys liepęs atkasti jo kapą, nukirsti mirusiojo galvą ir ją padėti tarp jo kojų. Kai taip buvo padaryta, daugiau niekas jo nebematęs.
Žymūs žmonės
Aisėnų kaime gimė:
San Pedro Sula
San Pedro Sula  – miestas šiaurės vakarų Hondūre, Sulos slėnyje, 40 km į pietus nuo Puerto Korteso uosto prie Karibų jūros. Korteso departamento administracinis centras. 898,0 tūkst. gyventojų (1999 m.), su priemiesčiais – daugiau nei 1,18 mln. Tai antras pagal dydį šalies miestas po sostinės Tegusigalpos. Maisto, statybinių medžiagų, tekstilės pramonė. Prekybinis centras. Miestą aptarnauja Ramon Villeda Morales tarptautinis oro uostas. Yra 7 universitetai.
Istorija
Miestas Villa de San Pedro de Puerto Caballos pavadinimu įkurtas 1536 m. ispanų konkistadoro Pedro de Alvarado. XVIII a. įgijo dabartinį pavadinimą. Kolonijiniais laikais buvo aukso gavybos regiono centras. XVIII a. pab. – XIX a. San Pedro Sula suklestėjo kaip bananų auginimo centras.
Liudas Truska
Liudas Juozas Truska (g. 1937 m. balandžio 6 d. Petroškuose, Lazdijų rajonas) – Lietuvos istorikas, humanitarinių mokslų habilituotas daktaras.
Biografija
1959 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultetą. 1959–1966 m. LSSR MA Istorijos instituto jaunesnysis mokslinis bendrabarbis. 1966 m. istorijos mokslų kandidatas, disertacija „Visuomenės klasinės sudėties pakitimas Lietuvoje socializmo statybos laikotarpiu (1940–1953)“. 1967–1988 m. VU ekonominės istorijos ir geografijos katedros docentas. 1988–1996 m. VPU Lietuvos istorijos katedros docentas. 1997–2002 m. Vytauto Didžiojo universiteto istorijos katedros, nuo 2003 m. VPU Lietuvos istorijos katedros profesorius.
1994–2001 m. Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimų centro vyr. specialistas. Tarptautinės komisijos nacių ir sovietinio okupacinių režimų nusikaltimams Lietuvoje tirti vykdantysis pirmininkas.
Mokslinė veikla
Mokslinių interesų kryptys: Naujausiųjų laikų politinė Lietuvos istorija; Lietuvos tautinių mažumų istorija. Dėstomi dalykai: XX a. Lietuvos istorija; Sąjūdžio istorija; Lietuvos lokalinė visuomenė: bendruomenių istorija.
Betkūnai
Betkūnai arba Sevskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Frunzenskojė, Фрунзенское, Севское) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pravdinsko miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities kaimas, nuo 1874 m. birželio 11 d. valsčiaus centras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Sevskojės apylinkės (Севский cовет) centras.
Apylinkė
Sevskojės apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Holodomoras
Holodomoras (iš „морити голодом“ – „marinti badu“) – 1932–1933 m. badas Ukrainoje, kurio metu mirė nuo trijų iki keturiolikos milijonų žmonių. Ukrainos vyriausybė nuo 1991 m. siekia, kad Holodomoras būtų pripažintas genocido aktu. 2022 m. tai pripažino 20 valstybių. Lietuva (kaip Baltijos asamblėjos narė) holodomorą genocidu pripažino 2007 m. lapkričio 24 d.
Priešistorė
thumb|350px|left|Holodomoro pripažinimas genocidu:{{legend|#005bbb|Oficialiai pripažintas genocidu}}{{legend|#65a6e0|Oficialiai pasmerktas kaip gyventojų naikinimo aktas}}{{legend|#cccccc|Oficialiai nepripažintas genocidu}} 1927 m. gruodį Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XV suvažiavime nustatytos priemonės Tarybų Sąjungos industrializacijos pagreitinimui, kurios įtrauktos į 1928–1932 m. penkmečio planą. Nuo iki tol buvusių savanoriškų kolektyvizacijos eksperimentų buvo nuspręsta pereiti prie prievartinės kolektyvizacijos. Tuo siekta padidinti žemės ūkio produkcijos gamybą, eksportuoti žemės ūkio produktus ir pajamas iš eksporto panaudoti pramonės įmonių įrengimo finansavimui. Produkcijos augimo tikėtasi pasiekti per žemės ūkio naudmenų plotų sujungimą ir mechanizacijos taikymą. Be to nuspręsta uždrausti privatų žemės ūkio produktų sandėliavimą, kuris leistas Naujosios ekonominės politikos laikais. Faktiškai prievartinės kolektyvizacijos metu apdirbami žemės plotai sumažėjo bei sumažėjo auginamų galvijų bandos. Trūkstant traukiamosios jėgos, o mašinoms taip ir nepasirodžius javų plotai Ukrainoje susitraukė 14 proc., o derlius sumažėjo net 20 proc. Taigi kolūkiai ir tarybiniai ūkiai sugebėjo išgauti gerokai mažesnius derlius iš hektaro nei anksčiau valstiečiai savo ūkiuose.
Josifas Stalinas turėjo ir politinių tikslų – pažaboti ukrainiečių valstietijos laisvės siekius ir įtvirtinti Ukrainoje sovietų valdžią. Jau prieš tai sovietai ėmėsi griežtų represijų prieš ukrainiečių inteligentiją ir dvasininkiją. 1926–1932 m. komunistai išžudė 10 000 dvasininkų. Vien 1931 m. į Sibirą ištremta 50 000 intelektualų, tarp jų 114 žymiausių šalies poetų, rašytojų ir menininkų. Tuomet sovietų žvilgsnis nukrypo į valstietiją, kuri priešinosi kolektyvizacijai ir perauklėjimui naujais komunistiniais principais. Imtasi naikinti ukrainiečių kultūrą, kurią turėjo pakeisti vieninga sovietinė kultūra, nors faktiškai tai reiškė rusifikaciją.
Eiga
thumb|Derliaus iš kolūkio Charkivo srityje rekvizicija. Holodomoro metu turto nusavinimas buvo dalis sovietų vyriausybės vykdytos politikos Holodomoras prasidėjo 1931–1932 m. žiemą ir pavasarį ištikusia sunkia sausra. Nepaisydamas bado, partijos aktyvas nustatė valstiečiams 44 proc. didesnes mokesčių produktais normas. 1931 m. Ukrainoje iš valstiečių buvo rekvizuota 7,2 mln. tonų grūdų, o 1932 m. šis kiekis nukrito iki 4,3 mln. Rekvizuoti grūdai daugiausia buvo parduodami į užsienį siekiant gauti valiutos, kuri naudota industrializacijos programai bei gynybos pramonei vystyti. Kaimuose žmonėms nebepakako maisto, todėl jie badavo neturėdami ką valgyti.
Teigiama, kad badą tikslingai suplanavo sovietų valdžia, kad pažabotų ukrainiečių nacionalizmą. Kiti įsitikinę, jog Holodomorą nulėmė ekonominės problemos, kurias sukėlė sovietų aktyviai vykdyta industrializacija.
Aukų skaičius
Baigiantis 1933 m. milijonai žmonių badavo ir mirė nuo bado Ukrainoje ir kai kuriose kitose TSRS respublikose. Istorikas Timothy Snyder tvirtina, kad Holodomoro metu mirė maždaug 3 mln. žmonių. TSRS valdžia ilgą laiką neigė, kad šis badas apskritai buvo, NKVD, o vėliau KGB labai lėtai atidarė archyvus, kad būtų galima peržiūrėti dokumentus, susijusius su Holodomoru. Ukrainos politikas Stefanas Chmara posėdyje Ukrainos parlamente Radoje, kreipėsi į Kulčytskį: „Aš norėčiau kreiptis į mokslininkus, ypač Stanislavą Kulčytskį, kuris bando „numušti“ aukų skaičių iki 3–3,5 milijono žmonių.“ Aš išanalizavau šiuos klausimus ir demografinę statistiką ir nustačiau, kad buvo mažiausiai 7 milijonai aukų. Tačiau yra kitų skaičiavimų, kuriuose teigiama, kad nuo bado Ukrainoje mirė apie 20 milijonų žmonių.
Kanibalizmas
Išlikę liudijimų apie badmečio metu paplitusį kanibalizmą: "„Išgyvenimas buvo tiek moralinis, tiek fizinis klausimas. 1933 m. birželį gydytoja draugei rašė, jog ji kol kas netapo kanibalė, tačiau nebuvo tikra, kad „netapsiu tokia ligi tol, kuomet šis laiškas tave pasieks“. Geri žmonės mirė pirmi. Tie, kurie atsisakė vogti ar nesiėmė prostitucijos, mirė. Tie, kurie dalino maistą kitiems, mirė. Tie, kurie atsisakė valgyti lavonus, mirė. Tie, kurie atsisakė papjauti savo artimą, mirė. Tėvai, atsisakę virsti kanibalais, mirė anksčiau, nei jų vaikai.“"
TSRS valdžia platino plakatus, kuriuose buvo parašyta: „Valgyti savo vaikus – barbariška.“ Daugiau nei 2500 žmonių Holodomoro metu buvo nuteisti dėl kanibalizmo.
Radavičius
Radavičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Taip pat:
Rodowicz
Mohendžo Daras
Istorija
Mohendžo Daras buvo įkurtas XXVI a. pr. m. e., o maždaug po 900 metų apleistas. Savo klestėjimo metu buvo administracinis Indo slėnio civilizacijos centras ir vienas labiausiai išvystytų Pietų Azijos miestų. Mohendžo Daro žlugimas siejamas su arijų įsiveržimu.
Archeologija
Mohendžo Daras buvo gerai suplanuotas miestas (stačiakampio plano), pastatytas iš degtų sumūrytų plytų bei plaušplyčių. Klestėjimo metu mieste galėjo gyventi 40–50 000 žmonių. Mieste buvo centrinė aikštė su giliu šuliniu. Individualūs ūkiai turėjo mažesnius šulinius. Nuotekos ištekėdavo per dengtus latakus (kanalizacija). Turtingesniuose namuose buvo pirtys, o viename name rastas grindų šildymas (turbūt pirčiai). Dauguma namų turėjo vidinius kiemelius, dalis namų buvo dviaukščiai. Mohendžo Dare rastas viešasis pastatas storomis sienomis. Manoma, kad tai − buvusi grūdų saugykla. Greta šio pastato buvo vienas svarbiausių miesto objektų − didysis baseinas. Tai 12 m ilgio, 7 m pločio ir 2,4 m gylio statinys, padengtas vandeniui nepralaidžiu bitumu. Manoma, kad šis baseinas naudotos religiniams ritualams. Greta yra 78 patalpų pastatų kompleksas, greičiausiai buvęs žynių rezidencija. Miestą supo sienos su gynybiniais bokštais. Aukštutinė miesto dalis su svarbiausiais pastatais (citadelė) atkasta, tuo tarpu žemutinis miestas dar tyrinėtas menkai.
Mohendžo Dare rasti keli archeologiniai radiniai: bronzinė mergaitės skulptūra, barzdoto vyro skulptūra ir kt.
Mohendžo Darą 1922 m. atrado indų archeologas Rakhaldas Bandyopadhyay. Netrukus pradėti kasinėjimai vadovaujant John Hubert Marshall.
1980 m. Mohendžo Daras įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Rimantas Šlajus
Rimantas Šlajus (g. 1954 m. kovo 20 d. Bliūdsukiuose, Šilutės rajonas) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1978 m. baigė lituanistiką Vilniaus universitete, 1988 m. – žurnalistiką Leningrado universitete.
1978–1980 m. laikraščio „Lietuvos pionierius“ korespondentas, 1980–1985 m. – žurnalo „Mūsų žodis“ skyriaus redaktorius. 1988–1989 m. – informacijos agentūros ELTA politinės informacijos skyriaus vedėjas, 1990–1991 m. – žurnalo „Politika“ skyriaus redaktorius, 1991–1992 m. laikraščio „Tiesa“ politikos apžvalgininkas, 1992–1993 m. – leidinio „Baltic News“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1993–1995 m. – žurnalo „Baltic Industry and Society“ vyriausiasis redaktorius. 1994–1995 m. dienraščio „Lietuva“ bei žurnalo „Baltic Business Review“ vyriausiasis redaktorius. 1996–1997 m. – informacijos agentūros Baltija-ITAR-TASS atstovybės Lietuvoje vadovas, nuo 1997 m. – informacijos agentūros „Baltijos pranešimai“, vėliau UAB „Vilniaus pranešimai“ vyriausiasis redaktorius, žurnalo „Business and Exhibitions“ vyriausiasis redaktorius.
1995–1998 m. Lietuvos ūkio partijos Vilniaus miesto valdybos pirmininkas. Vilniaus miesto ir apskrities verslininkų darbdavių konfederacijos narys.
Kazimieras Pacas
Kazimieras Pacas (? – 1695) – Romos katalikų ir LDK valstybinis veikėjas, Slanimo probstas (1643), karaliaus sekretorius (nuo 1650 m.), Belostoko (1654), Vilniaus ir Gėranainių probstas (1662), Vilniaus kanauninkas (1657), Smolensko (1664–1667) ir Žemaitijos vyskupas (1668–1695).
Biografija
thumb|left|150px|Kazimieras Pacas Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas. Trakų vaivados Petro Paco (apie 1570–1642) nuo antros santuokos su Galša (Elžbieta) Šemetaite (. 1652) antrasis sūnus. Vyresnieji broliai – Lietuvos didysis pakamaris Feliksas Jonas, Jeronimas Dominykas, Lietuvos didysis stovyklininkas Bonifacijus Teofilis ir Lietuvos didysis etmonas Mykolas Kazimieras.
Mokėsi Vilniuje, kur dar tada nusprendė pašvęsti save dvasinei karjerai. 1643 minimas kaip Slanimo probstas. 1650 metais – karaliaus sekretorius, 1654 metais tapo Belostoko probstu ir Piltenio kustašu. 1657 metais Kazimieras Pacas buvo paskirtas Vilniaus kanauninku.
ATR-Maskvos 1654–1667 m. karo metu Kazimieras Pacas pateko į rusų nelaisvę, grįžęs iš nelaisvės 1662 metais buvo paskirtas Vilniaus ir Gėranainių probstu. 1664 metais gavo Smolensko vyskupo titulą, o 1668 metais – Žemaitijos vyskupo.
Aktyviai dalyvavo politiniame gyvenime, dalyvavo seimuose. Ne kartą buvo kandidatas į Vilniaus vyskupus, tačiau negalėjo gauti būtino palaikymo ryšium dėl sumažėjusios Pacų įtakos Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje.
1668 metais po Jono Kazimiero Vazos sosto atsižadėjimo Žemaitijos vyskupas Kazimieras Pacas palaikė rusų caraičio Fiodoro Aleksandrovičiaus kandidatūrą į vakantinį ATR sostą.
Karšio kanalas
Karšio kanalas − Amudarjos vandenį perskirstantis vandens tiekimo magistralinis kanalas Uzbekijoje.
Karšio magistralinis kanalas prasideda dešiniajame Amudarjos krante, netoli Karakumų kanalo ištakos.
Skiriamos dvi Karšio kanalo dalys: Numatyti kanalą pratęsti dar 28 km už Karadarjos upės.
Radcliffe
Radcliffe − pavardė.
Pakalnių apylinkė
Pakalnių apylinkė sovietmečiu buvo:
Willie Nelson
Vilis Hugas Nelsonas (Willie Hugh Nelson, g. 1933 m. balandžio 30 d.) – amerikiečių pramogininkas ir dainininkas, gimęs ir užaugęs Abote, Teksase.
Audronė Viktorija Škiudaitė
Biografija
1964 m. baigusi Pašvitinio vidurinę mokyklą, Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką.
Iki 1975 m. dirbo Pakruojo rajono laikraščio „Auksinė varpa“ ir laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijose. Rašė kultūros, jaunimo gyvenimo temomis. Bendradarbiavo savaitraštyje „Literatūra ir menas“, žurnale „Nemunas“. 1991–1997 m. savaitraščio „Apžvalga“, 1993–2000 m. – ir žurnalo „Tėvynės sargas“ redaktorė, kartu leidybinės ne pelno organizacijos „Tėvynės sargas“ ir „Tėvynės sargo leidykla“ direktorė. Vėliau laikraščio „XXI amžius“ korespondentė. Nuo 2006 m. žurnalo „Pasaulio lietuvis“ redaktorė.
Kiažna
Kiažna – miestas pietų Rumunijoje, 7 km į vakarus nuo sostinės Bukarešto centro (faktiškai jo priemiestis). Yra aukštoji mokykla.
Istorija
Minima nuo 1787 m.
Pavadinimo kilmė
Vietovardis kilęs nuo – „kunigaikštienė“.
Lazdelė
Lazdelė gali reikšti:
Leninizmas
thumb|Leninas [[1919 m. gegužės 1 d. Raudonojoje aikštėje]] Leninizmu vadinamos tam tikros Vladimiro Lenino pateiktos marksizmo teorijos interpretacijos ir papildymai. Pagrindinės leninizmo idėjos:
Kupa (Sava)
Kupa − upė Kroatijoje ir Slovėnijoje, dešinysis Savos intakas. Upė skiria Kroatiją ir Slovėniją.
Kupos upėje daug žuvies. Taip pat upė labai populiari tarp vandens turizmo mėgėjų. Prie Kupos upės buvo pastatyta pirmoji hidroelektrinė Kroatijoje (pagal Nikolo Teslos projektą).
Didžiausi pakrančių miestai:
Didžiausi Kupos intakai:
Mikniūnai
Mikniūnai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Pašvitinio. Seniūnaitijos centras. Yra mažas tvenkinėlis. Ties kaimu kertasi keliai ir, ties kryžkele stovi kryžius.
Istorija
Mikniūnai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1594 m.
Gyventojai
thumb|left|250px|Mikniūnų sankryža
Palabaukščiai
Palabaukščiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Pašaltuonio. Pro kaimą teka Labaukštė.
Joe Hisaishi
Mamoru Fudžisava, profesionaliai žinomas kaip Džo Hisaiši (, ; g. 1950 m. gruodžio 6 d.) – japonų kompozitorius ir muzikos režisierius, žinomas dėl daugiau kaip 100 jo sukurtų filmų garso takelių ir solo albumą, datuojamų nuo 1981 m.
Jo kūriniuose vyrauja skirtingi žanrai, kaip kad minimalistinė, elektroninė, Europos klasikinė bei japonų klasikinė muzika. Džo Hisaiši taip pat kuria dainų tekstus, aranžuoja ir diriguoja muzikos koncertuose. Labiausiai žinomas dėl bendradarbiavimo su animatoriumi Hajao Mijadzakiu, kurio anime filmams parašė muziką. Taip pat sukūrė muziką ir keletui Takeši Kitano filmų.
Šiaurės Egėjo periferija
Šiaurės Egėjo periferija  – viena iš trylikos Graikijos periferijų (regionų), kurios sostinė – Mitilėnė. Ši Egėjo jūroje esanti periferija yra viena iš naujųjų Graikijos periferijų, suformuota 1987 m. iš didesnio Egėjo salų administracinio regiono.
Joe Hisaishi
Biografija
Būdamas penkerių pradėjo mokytis groti smuiku ir atrado potraukį muzikai. Todėl 1969 m. įstojo į Kunitači muzikos koledžą, kad įgautų muzikos kompozitoriaus specialybę. Hisaiši bendradarbiavo su minimalistinės muzikos atlikėjais, linotipu kurdamas jiems eiles ir taip semdamasis patirties muzikos pasaulyje. Jis buvo patenkintas savo pirmuoju darbu 1974 m. animaciniame televizijos seriale „Gyatoruzu“. Šis ir keletas kitų ankstesniųjų darbų buvo pasirašyti juo tikruoju vardu. Tuo laikotarpiu jis parašė muziką anime televizijos serialams „Sasuga no Sarutobi“ ir „Futari Taka“.
Šiaurės Egėjo periferija
Šiaurės Egėjo periferija ribojasi:
Joe Hisaishi
Biografija
XX a. 8-ajame dešimtmetyje iškilo populiarioji japonų, elektroninė bei Naujojo Amžiaus muzika. Šie žanrai kartu su Yellow Magic Orchestra (japonų elektroninės muzikos grupė, gyvavusi 1978–1983 m.) įtakojo Hisaišio kūrybą ir jis ėmė krypti prie orkestrinės muzikos. Apie 1975 m. jis pirmą kartą atliko sceninį pasirodymą, taip išgarsindamas savo vardą. Jo pirmasis albumas „MKWAJU“ buvo išleistas 1981 m., o antrasis – „Information“, išleistas po metų. Pirmieji svarbesni jo sukurti garso takeliai buvo anime serialuose „Hajime Ningen Gyatoruz“ (1974 m.) ir „Robokko Beeton“ (1976 m.). Jo kūriniams tapus plačiai žinomiems, įkvėptas afroamerikiečio muziko ir prodiuserio Quincy Jones, Hisaiši susigalvojo sau slapyvardį. „Quincy Jones“ atvirkščiai išvertus į japonų kalbą būtų „Joe Hisaishi“ („Quincy“, japoniškai tariamas kaip „Kuinshi“, gali būtų užrašytas kaip „Hisaishi“ naudojant tuos pačius kandži rašmenis; „Joe“ kilo iš „Jones“.).
1983 m. Hisaiši, jau pasikeitęs savo vardą, įrašų kompanijos buvo rekomenduotas sukurti albumą anime filmui „Nausikaja iš Vėjų slėnio“. Taip Hisaiši su režisieriumi Hajao Mijadzakiu tapo gerais draugais ir kartu dirbo prie daugelio projektų. Hisaiši reputacijai sparčiai augus, jo kūriniai (8 kino filmai bei 1 OAV) greitai tapo vienais geriausių 9-ojo ir 10-ojo dešimtmečių kokybės ženklų. Jis taip pat aranžavo pagrindines ir sukūrė įžangines melodijas keletui kitų anime filmų bei serialų, kaip kad „''Hello! Sandybell“ (1981 m.), „Ai Shite Knight“ (1983 m.), „Creamy Mami, the Magic Angel: Curtain Call“ (1986 m.) ir „Kimagure Orange Road: The Movie''“ (1988 m.).
Vėliau pradėjo solo karjerą, įkūrė savo įrašų kompaniją „Wonder Land Inc.“ ir ėmė leisti muziką. Po metų Niujorke kompanija išleido jo pirmąjį albumą „Pretender“. Septynis kartus (1992–1994 m., 1999–2000 m., 2009 m. ir 2011 m.) Japonų Akademijos apdovanojimuose pelnė apdovanojimą už geriausią muziką. Parašė garso takelį 1998 m. žiemos parolimpinėms žaidynėms.
2006 m. išleido studijinį albumą „Asian X.T.C.“, kuriame skamba eklektinė ir šiuolaikinė rytietiško stiliaus muzika. 2009 m. Japonijos vyriausybė jam įteikė garbės medalį su purpuriniu kaspinu.
Riminio provincija
Riminio provincija – Italijos provincija Emilijos-Romanijos regione. Provincijos sostinė – Riminis.
Provincijos plotas 863,58 km², gyvena 329 970 gyventojai (2011 m.), yra 27 savivaldybės.
Istorija
2006 m. referendume 7 Montefeltro (geografinis Markės regionas, istoriškai priklausęs Romanijai) savivaldybės buvo atskirtos nuo Pezaro ir Urbino provincijos ir prijungtos prie Riminio provincijos 2009 m. rugpjūčio 15 d. Tos septynios savivaldybės yra Kasteldelčis, Majolas, Novafeltrija, Penabilis, San Leonas, Sant'Agata Feltrija ir Talamelas.
Pakalnių apylinkė (Kalvarija)
Pakalnių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Gražiškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kalvarijos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kybartų rajono Pavištyčio apylinkės.
Miknonys
Miknonys – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 4 km nuo Gudelių. Per kaimą eina kelias. Tuoj į vakarus nuo kaimo plyti Žuvinto pelkė.
Juodoji Volta
Juodoji Volta arba Muhunas (Mouhoun) – upė Vakarų Afrikoje; viena iš Voltą sudarančių upių. Prasideda pietvakarių Burkina Fase, aukštumose, netoli Bobo Diulaso. Aukštupyje teka į šiaurės rytus, lygiagrečiai Malio sienai. Ties Kuri kaimu upė daro didelę kilpą ir toliau teka į pietus, viename ruože sudaro Burkina Faso-Ganos, toliau – Ganos-Dramblio Kaulo Kranto sieną. Pačiame žemupyje pasuka į rytus ir teka Ganos teritorija. Įteka į Voltos tvenkinį, į kurį taip pat įteka Baltoji Volta.
Juodosios Voltos vandens režimas labai nepastovus: upė vandeningiausia būna rugpjūčio-lapkričio laikotarpiu (maksimumas rugsėjį – 919 m³/s), o sausio-gegužės laikotarpiu ženkliai nusenka (~30 m³/s). Upė patvenkta Bui užtvanka.
Matematinė svyruoklė
thumb|Matematinė svyruoklė Matematinė svyruoklė – supaprastintas svyruoklės (švytuoklės) matematinis modelis kuris tinka jei svyravimų kampas (\theta) nedidelis ir dauguma jos masės sukoncentruota apatiniame švytuoklės gale, siūlas ne tamprus, oro pasipriešinimo nėra. Matematinė svyruoklė paprastai vaizduojama kaip ant siūlo pakabintas rutuliukas, nes toks įrenginys į ją panašiausias. Matematinė svyruoklė yra harmoninis osciliatorius: jis aprašomas tomis pačiomis lygtimis kaip ir kiti žinomi harmoniniai osciliatoriai (spyruoklė bei virpamasis kontūras), tik lygties kintamųjų (išskyrus laiką) reikšmė skirtingose sistemose ne ta pati.
kur \theta_0 – pradinis atlenkimo kampas (kuomet t = 0). Matematinės svyruoklės periodas, kuris realioms svyruoklėms yra tik apytikslis, lygus
Ši lygtis dar vadinama Christiaan Huygens periodo taisykle.
Moldovos Respublikos komunistų partija
Moldovos Respublikos komunistų partija  – komunistinės pakraipos Moldovos partija. Jai vadovauja Vladimiras Voroninas. Ji nuo 1998 m. iki 2009 m. Moldavijos parlamente sudarė valdančiąją daugumą. Narys Europos kairėje.
Vakarų Europa
Vakarų Europa − vienas iš kelių geografinių ir politinių Europos regionų. Geopolitine ir kultūrine prasme tai Europos žemyno dalis, kuri po Antrojo pasaulinio karo nepriklausė komunistiniam blokui. Skirstant Europą į Šiaurės, Pietų, Rytų, Vidurio ir Vakarų Europą, jai priklauso:
Dažnai Vakarų Europai priskiriamos ir Vokietija, Šveicarija bei Austrija, kurios gali būti laikomos ir Vidurio Europos dalimi.
Jeronimas Vladislovas Sanguška
Jeronimas Vladislovas Sanguška (? – 1657 m. liepos 5 d.) – LDK dvasinis veikėjas.
Biografija
Samuelio Simono Sanguškos ir Hanos Zavišaitės sūnus.
Mokėsi Vilniaus akademijoje, 1628 metais tapo jėzuitu Krokuvoje, Sandomire, Poznanėje. 1640 metais išėjo iš jėzuitų ordino. Vladislovo IV sekretorius Vilniaus sufraganas (vyskupo vietininkas) nuo 1644 m., Smolensko vyskupas nuo 1654 m..
Jevgenijus Griškovecas
thumb|250px|2008 m.
Jevgenijus Griškovecas (, 1967 m. vasario 17 d.) – rusų dramaturgas, rašytojas, muzikantas ir aktorius.
Biografija
1994 m. baigė Kemerovo universiteto filologijos fakultetą. 1990-aisiais įkūrė nepriklausomą teatrą „Ložė“, kuriame pastatė 9 spektaklius.
1998 m. išvyko gyventi į Kaliningradą. Tais pačiais metais Maskvos žiūrovams pristatė pirmąjį monospektaklį „Kaip aš suvalgiau šunį“. Vėliau sukūrė kitus spektaklius: „Tuo pat metu“, „Žiema“, „Rusų keliautojo užrašai“, „Planeta“, „Drednautai“, „Apgultis“, „Dėdė Otas serga“, „Namai“ (kartu su Ana Matison), „+1“.
Parašė populiarų romaną „Rubaška“ („Marškiniai“), 2004 m. Rusijoje gavusį „Metų knygos“ apdovanojimą kategorijoje „Debiutas“.
2002 m. pabaigoje J. Griškovecas su grupe „Bigudi“ įrašė pirmąjį muzikinį albumą „Seijčas“ („Dabar“), vėliau pasirodė dar keturi jo ir „Bigudi“ albumai.
Dalyvauja teatro festivaliuose.
Kūryba žinoma ir Lietuvoje, jis yra joje viešėjęs. Pjesę „Miestas“ Oskaro Koršunovo teatre buvo pastatęs Saulius Mykolaitis.
Knygos
„Rubaška“ (Marškiniai)
Slavonski Brodas
Slavonski Brodas − miestas rytinėje Kroatijos dalyje, Savos kairiajame krante, 197 km į pietryčius nuo Zagrebo; apskrities (županijos) centras. Slavonski Brodas yra Kroatijos pasienio miestas. Dešiniajame Savos krante įsikūręs Bosnijos ir Hercegovinos miestas − Bosanski Brodas.
Mieste yra XVII−XVIII a. architektūros paminklų. Viduriniais amžiais Slavonski Brodas buvo svarbi kroatų tvirtovė.
CSS
CSS ( – pakopiniai stilių šablonai) – kalba, skirta nusakyti kita struktūrine kalba aprašyto dokumento vaizdavimą. Dažniausiai CSS aprašomas HTML dokumentų pateikimas, tačiau ją galima taikyti ir įvairiems kitomis kalbomis parašytiems dokumentams (pvz., XML paremtiems SVG ir XUL).
Pagrindinė sintaksė
Stiliaus taisyklė apibrėžiama šia sintakse:
identifikatorius {savybė: reikšmė;}
Identifikatorius
CSS identifikatorium gali būti bet kuris HTML elementas, taip pat identifikatoriumi gali būt apibrėžta klasė. Pavyzdžiui,
p {text-align:center; color:red;}
Internetinio puslapio pastraipų tekstas bus centruotas, raudonas.
HTML elementui galima priskirti klasės atributą, o tai leidžia tam pačiam elemetui turėti skirtingus stilius. Pavyzdžiui, norima, kad dvi pastraipos būtų skirtingai lygiuojamos: p.desineje {text-align: right;} p.centruoti {text-align: center;}
HTML dokumente norimos pastraipos aprašomos taip: Ši pastraipa bus lygiuota dešinėje. ir Ši pastraipa bus centruota.
Elementui galima priskirti keletą klasių vienu metu, tačiau persidengiantys stiliai bus perrašyti: <p class="desineje kitaklase">Pastraipa su dviem klasėm.
Labai patogu, kai klasės pavadinamos pagal tai, kokį stilių jos suteikia. Iš užrašo  galima suprasti, kad pastraipa bus lygiuojama prie dešinės paraštės. Galima aprašyti stilių pagal elemento identifikatorių:
Tada tik elementui su tuo identifikatorium bus taikomas aprašytas stilius: <p id="identifikatorius">Ši pastraipa bus lygiuota dešinėje.
Išoriniai CSS
CSS tekstas įrašomas atskirame faile, pvz., stilius.css, o kelias iki failo nurodomas HTML dokumente dalyje, naudojant žymes: Susietas CSS <link rel="stylesheet" type="text/css" href="stilius.css"> Šis variantas patogus, kai svetainę sudaro daug failų. Toki būdu galima pakartotinai panaudoti tą patį stilių skirtinguose tinklalapiuose nedubliuojant jo teksto, o stiliaus pataisymai iš karto paveikia visus tinklalapius, kuriuose jis yra naudojamas.
Vidiniai CSS
Toks stilius aprašomas antraštinėje HTML dokumento dalyje. Štai toks tinklalapio išeities tekstas nupieš Lietuvos Respublikos vėliavą. <meta http-equiv="content-type" content="text/html; charset=UTF-8"> Lietuvos vėliava, nupiešta CSS <style type="text/css"> body { margin:0; padding:0; }  #veliava { margin: 0 auto 0 auto; height: 300px; width: 450px; }  #geltona { background-color: rgb(253, 185, 19); /* arba background-color: #FDB913; */ }  #zalia { background-color: rgb(0, 106, 68); /* arba background-color: #006A44; */ }  #raudona { background-color: rgb(193, 39, 45); /* arba background-color: #C1272D; */ }  #geltona, #zalia, #raudona { height: 100px; }
Dubai Mall
Dubai Mall – didžiausias pasaulyje prekybos centras esantis Dubajuje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose. Prekybos centras atidarytas 2010 m. lapkričio 4 d. Dubai Mall yra Burj Khalifa komplekso dalis, žinomo kaip Burj Dubai (aukščiausias dangoraižis pasaulyje). Prekybos centras užima daugiau nei 1 mln. kv.m. plotą, jame įsikūrę - 1200 parduotuvių, 120 kavinių ir restoranų. Lankytojų skaičius siekia 750 000 tūkstančių žmonių per savaitę. Pastato viduje yra įrengtas 32 metrų pločio ir 8,3 metrų aukščio akvariumas. Jame yra apie 33 tūkstančius jūros gyvūnų. Šis akvariumas įtrauktas į Gineso rekordų knygą. Prekybos centre veikia olimpinio dydžio ledo arena ir alėja, besidriekianti po stogu. Prekybos centre Dubai Mall pastatytas pirmas regione dengtas teminis parkas Sega, vaikų pramogų centras KidZania ir 22 salių kino teatras. Taip pat čia yra didžiausia prekybos auksu vieta – prekybos centre isikūrę 220 juvelyrinės parduotuvės.
Kazys Daugėla
Kazys Daugėla (1912 m. vasario 23 d. Radviliškyje – 1999 m. spalio 11 d. Čikagoje, Ilinojuje, JAV ) – Lietuvos inžinierius geodezininkas, fotografas, knygų autorius.
Biografija
1931 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1936 m. – Aukštąją žemės ūkio mokyklą Vienoje (Austrija), įgijo inžinieriaus kultūrtechniko specialybę.
1937–1941 m. dirbo Lietuvos žemės ūkio ministerijos Melioracijos departamente kultūrtechnikos inžinieriumi, vėliau – referentu. 1938–1939 m. Šešupės aukštupio reguliavimo projekto vedėjas, vėliau (metus) – Vilniuje, priskirtas prie žemės tvarkytojo įstaigos periminėjo buvusį lenkų administracijos melioracijos skyrių su visais tarnautojais ir įjungė tą įstaigą į Lietuvos melioracijos departamentą. 1940–1944 m. dirbo Kaune Melioracijos departamento referentu drenažų projektams, dėstė Aukštesniojoje kultūrtechnikos ir geodezijos mokykloje Kėdainiuose.
1944 m rudenį išvyko į Austriją, o nuo 1945 m apsigyveno Bavarijoje, Kempteno stovykloje, kur buvo susirinkę nemažai lietuvių tremtinių (knyga „40 fotografijų iš lietuvių išeivių gyvenimo Bavarijoje, Kempteno stovykloje. 1945–1949 m.“). Čia jis mokytojavo stovyklos lietuvių gimnazijoje, dėstė suaugusiems svetimas kalbas, vedė fotografijos kursus. 1949 m persikėlė į JAV, iš pradžių apsistojo Mančesteryje, o vėliau – Bedforde. Dirbo Davisono bendrovėje rangovu, inžinieriumi projektuotoju.
Fotografas
Karo metais Kempteno stovykloje fiksavo tremtinių gyvenimo akimirkas: buitį, darbą ir poilsį, šventes, mokslą ir sportą. Nuo 1952 m. – JAV fotografijos draugijos narys, dalyvavo kasmetinėse išeivijos fotografų parodose Čikagoje.
Niekada nenutraukė ryšių su Lietuva. 1988 m. savo fotografijų parodą eksponavo Kauno fotografijos galerijoje, vėliau ji buvo perkelta į Fotografijos muziejų Šiauliuose. 1992 m. surengė parodą „Statybos Lietuvoje ir Amerikoje“, o 1995 m. rugsėjo 22 d. Fotografijos muziejuje vyko parodos „Veidai ir vardai“ atidarymas bei to paties pavadinimo albumo, kurio autoriai Kazys Daugėla, Algimantas Kezys ir Vytautas Maželis, pristatymas. 1992 m. išleido knygą „Išeiviai iš Lietuvos“, kuri 1993 m. Baltijos šalių knygos meno konkurse Rygoje pelnė net du diplomus – už albumo dizainą ir fotografijų meniškumą.
Škotijos futbolo varžybos 1975–1976 m.
Škotijos futbolo varžybos 1975–1976 m.
Finalo rungtynės
-
Paprastoji garstytė
Paprastoji garstytė (Leptidea sinapis) – baltukų (Pieridae) šeimos drugys.
Lytinis dimorfizmas ryškus. Priekinio sparno išorinis kraštas apvalus. Pirmosios kartos patino priekinio sparno viršūnė su didele pilkai juoda dėme, patelės ši sparno dalis neryški. Antrosios kartos patino sparno viršūnė juoda. Užpakalinio sparno apačia juosva, su išilgine šviesia juosta. Išoriškai nesiskiria nuo netikrosios garstytės, tačiau lengvai atskiriama iš genitalinio aparato.
Pirmoji karta skraido gegužės – birželio mėnesiais, o antroji – liepos – rugpjūčio mėnesiais. Gyvena pamiškėse, miško aikštelėse, pamiškių pievose. Randama visoje Lietuvoje.
Mitybiniai augalai: pelėžirnis (Lathyra sp.), paprastasis gargždenis (Lotus corniculatus), dobilas (Trifolium sp.).
Kiaušinėlius deda po vieną ant augalų. Vikšrai žali su geltona apatine šonine juosta. Lėliukės (su raudonai rudomis šoninėmis linijomis) žiemoja.
Paplitimas: Palearktika, Pietų Afrika.
Barrett M82
thumb|Barrett M82 Barrett M82 – stambaus kalibro snaiperinis šautuvas.
Istorija
Barrett M82 1982 m. sukūrė amerikiečių konstruktorius Ronnie Barrett. 1986 m. įkūręs įmonę „Barrett Firearms Company“, jis pradėjo šio ginklo modifikuotos versijos 82 gamybą. Pirmosios komercinės sėkmės Barrett M82 gamintojai sulaukė 1989 m., kai šių šautuvų užsisakė Švedijos ginkluotosios pajėgos. Tačiau didžiausio pripažinimo sulaukta 1990–1991 m., kai JAV armijos Jūrų pėstininkų korpusas, vėliau ir kitos šios šalies kariuomenės rūšys, besiruošdamos karui Persijos įlankos regione, įsigijo kelis šimtus šautuvų Barrett M82. Šiam ginklui suteikta abreviatūra SASR – (Special Applications Scoped Rifle 'Specialios paskirties šautuvas su optiniu taikikliu'). Šiuo metu šis ginklas naudojamas daugelyje pasaulio kariuomenių.
Apibūdinimas
Barrett M82 užtaisomas 12,7 mm sunkiojo kulkosvaidžio šoviniu. Automatika veikia vamzdžio trumpos eigos principu, šaudo pavieniais šūviais. Ginklas turi atramines kojeles. Be optinio taikiklio, yra ir paprastas mechaninis. Ginklą galima tvirtinti ant karinės technikos (visureigių, šarvuočių ir pan.).
Chmelnyckio atominė elektrinė
Pagal pirminį projektą buvo suplanuoti 4 energoblokai. 1981 m. pradėtos statybos. 1987 m. į eksplotaciją įvestas pirmasis energoblokas bei paruoštos statybų aikštelės likusiems trims. Antrąjį energobloką pradėtą statyti 1983 m., o planuota užbaigti 1991 m., tačiau 1990 m. Ukrainos Aukščiausioji Rada "užšaldė" statybas. Tuo metu jau buvo sumontuotos pagrindinės technologijos bei paruoštas personalas.
1993 m. energobloko "Chmelnyckis-2" statybos buvo atnaujintos, tačiau dėl prasto finansavimo statybos užsitesė, ir gerokai paspartėjo tik 2002 m. 2004 m. rugpjūčio 8 d. įvyko antrojo energobloko paleidimas. 2005 m. rugsėjo 7 d. valstybinė priėmimo komisija pasirašė aktą dėl antrojo bloko įvedimo į eksploataciją.
Chmelnyckio AE kasmet pagamina apie 6-7 mldr. kW/h elektroenergijos, arba 9 % elektros kuri pagaminama Ukrainos branduolinėse jėgainėse.
Dabar vyksta trečiojo bei planuojama pradėti ketvirtojo energoblokų statybos darbai.
Netišyne gyventojai nuolat informuojami apie radioaktyvių medžiagų buvimą ore laikraščiuose, taip pat yra sumontuotos specialios švieslentės.
Kubos Santjagas
Kubos Santjagas – miestas pietryčių Kuboje, Karibų jūros pakrantėje. Provincijos administracinis centras. 494,3 tūkst. gyventojų (2004 m.). Svarbus jūrinis uostas (naftos, cukraus, tabako, romo, kavos eksportas). Maisto, metalo apdirbimo, statybinių medžiagų, laivų statybos pramonė. Miestą aptarnauja Antonio Maceo oro uostas. Yra universitetas (įkurtas 1947 m.). Santjage esanti San Pedro de la Roca tvirtovė įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. 20 km nuo miesto yra Bakonao parkas-muziejus.
Istorija
Kubos Santjagas įkurtas 1514 m. ispanų konkistadoro Diego Velázquez de Cuéllar. 1516 m. gyvenvietę nuniokojo gaisras, tačiau ši greit atstatyta. Santjagas buvo pradiniu punktu Ernano Korteso, Chuano de Grichalvos, Ernando de Soto kelionėms į Amerikos žemyną. 1528 m. pastatyta katedra. 1522–1589 m. Kubos Santjagas buvo Kubos kolonijos sostine.
1953 m. liepos 26 d. Fidelio Kastro vadovaujamos pajėgos Santjage pradėjo Kubos revoliuciją, šturmuodamos Monkados kareivines.
Milgaudžiai
Milgaudžiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Gaurės. Kaimas įsikūręs Šešuvies upės kilpoje ir Varno upelio santakoje, todėl tarybinei armijai buvo patogu strategiškai čia įsitvirtinti. 1940 m. čia buvo gelžbetoniniai fortai – Antrojo pasaulinio karo karinės inžinerijos palikimas.
Minjotai
Minjotai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Sartininkų. Anksčiau kaimas priklausė Šilutės rajonui. Kaimo šiaurėje teka Kamona, pietuose – Sartė. Kaime yra senos evangelikų liuteronų kapinės, jose nebelaidojama, jos menkai prižiūrimos.
Milgaudžiai
Istorija
1928 metais buvo įkurta pradžios mokykla. Spaudos draudimo metais kaime veikė knygnešiai: Jonas Gaspetavičius, Gilaitis, Poška.
Minjotai
Sovietmečiu, vykstant melioracijai, kaime buvo nugriauta daug senų sodybų. Kaip ir kituose Klaipėdos krašto miestuose ir kaimuose, Minjotuose po Antrojo pasaulinio karo vietinių gyventojų beveik nebeliko, dabar gyvena atvykėliai iš Didžiosios Lietuvos.
Madre de Diosas
Madre de Diosas (, „Dievo Motina“) gali reikšti:
Geležis
Geležis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Fe, eilės numeris 26, sidabriškai pilkas, blizgus metalas. Tai gausiausias metalas Žemėje (Žemės plutoje – antras pagal gausumą, pirmas – aliuminis – 8 %) ir manoma, kad 10 pagal gausumą elementas visatoje. Geležis – didžiausią Žemės dalį pagal masę sudarantis elementas (34,6 %), taip pat sudaro 4,65 % Žemės plutos masės. Manoma, kad didelė geležies koncentracija labiausiai veikia magnetinį Žemės lauką.
Pagrindinės charakteristikos
Geležis būna 3 alotropinių atmainų, kurios viena nuo kitos skiriasi kristaline struktūra arba magnetinėmis savybėmis: αFe – stabili iki 910 °C temperatūros, γFe – nuo 910 °C iki 1400 °C, Fe – nuo 1400 °C iki 1539 °C.
Iki 769 °C geležis yra feromagnetikas, o kai temperatūra aukštesnė – paramagnetikas. Tai plastiškas metalas, kalus, lengvai štampuojamas ir valcuojamas. Geležis tirpina anglį ir kitas vienines medžiagas, todėl galima gauti įvairių savybių geležies lydinių. Kietasis anglies tirpalas α geležyje vadinamas feritu, γ geležyje – austenitu.
Svarbiausi mineralai magnetitas ir hematitas sudaro geležies rūdos telkinius. Iš geležies rūdos gaunami geležies ir anglies lydiniai – ketus ir plienas. Gryna geležis išgaunama perdirbant rūdą. Nedideliais kiekiais gryna miltelių pavidalo geležis gaunama 300 °C temperatūroje skaidant karbonilą Fe(CO)5 amoniako terpėje, po to dar redukuojant vandeniliu 500–600 °C temperatūroje. Labai gryna geležis gaunama zoninio lydymo būdu.
Pritaikymas
Geležis ir jos lydiniai yra plačiausiai naudojamas metalas (jie sudaro 95 % visų metalinių gaminių masės). Toks populiarumas susijęs su geležies santykiniu pigumu ir tvirtumu, dėl kurio ją galima panaudoti įvairiose srityse, įskaitant automobilių pramonę, laivų statybą, statybinių konstrukcijų gamybą.
Geležies pagrindu kuriamos naujos medžiagos, atsparios aukštai arba žemai temperatūrai, vakuumui ar dideliam slėgiui, agresyvioms aplinkoms, didelėms kintamoms apkrovoms, jonizuojantiems spinduliams.
Istorija
thumb|left|160px|Geležies amžiaus kirvis rastas Gotlande, [[Švedija]] Pirmieji žinomi geležies panaudojimai – Egipto ir Šumerų civilizacijose, kur apie 4000 m. pr. m. e. buvo gaminami smulkūs daiktai (strėlių antgaliai, ornamentai) iš meteoritų liekanų.
Apie 3000-2000 m. pr. m. e. Mesopotamijoje, Egipte naudota lydyta geležis, ne meteoritinės kilmės (nes nerandama nikelio priemaišų). Tačiau geležis tuomet buvo brangesnė už auksą ir naudota tik ceremoniniais tikslais.
Nuo XII iki X a. pr. m. e., Artimuosiuose Rytuose bronzinius įrankius ir ginklus sparčiai keitė geležiniai. Manoma, kad geležies panaudojimą lėmė ne ištobulėjusi geležies perdirbimo technologija, bet alavo stygius. Šiuo pereinamuoju laikotarpiu skirtinguose regionuose skirtingu laiku prasidėjo geležies amžius.
Geležies gavyba baltų teritorijoje pradėta I tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje. O geležies lydymo krosnies liekanų aptikta IV a. Jose geležį lydydavo iš vietinės balų rūdos su medžio anglimis. Lietuvoje daug geležies rūdos randama prie Varėnos.
Biologinė reikšmė
Geležis yra būtina medžiaga visiems gyviems organizmams, išskyrus kai kurias bakterijas. Dažniausiai geležis kaupiama metaloproteinuose, nes grynoje formoje įtakotų laisvųjų radikalų, kurie yra nuodingi organizmui, kūrimąsi. Geležis yra sudedamoji deguonį pernešančių proteinų (hemoglobinų ir mioglobinų) dalis, taip pat reikalinga kitiems audiniams ir procesams. Žmogaus organizme yra apie 4 gramai šio metalo katijonų.