cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kutiskai
Kutiskai  – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Kosuv Lackų, apie 17 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 85 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gerybiškiai
Gerybiškiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kairiškių.
Nemuno upeivis
Istorija
1949 m. leistas rusų kalba nuo 1950 m. ir lietuvių kalba. 1949–1953 m. ėjo du kartus, nuo 1954 m. – tris kartus per savaitę. Tiražas 1956 m. – 500 egz.
Karađorđe stadionas
Karađorđe stadionas  – įvairios paskirties stadionas Novi Sade, Voivodinoje, Serbijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Jame namų rungtynes žaidžia FK Vojvodina Novi Sad. Po 2013 m. renovacijos turi 15 000 sėdimų vietų. Stadionas yra vienas moderniausių Serbijoje, turi geriausią aikštę šalyje. Stadione taip pat žaidžia Serbijos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė.
Istorija
Stadionas prieš tai vadintas Vojvodinos stadionas arba Miesto stadionas. 2007 m. buvo pervadintas į Karađorđe stadionas.
Karalienės Luizės tiltas
Karalienės Luizės tiltas  – automobilių kelio tiltas per Nemuną Lietuvos ir Rusijos pasienyje tarp Panemunės ir Tilžės miestų. Ilgis – 416,3 m. Pavadintas Prūsijos karalienės Luizės vardu. Priklauso Rusijos Federacijai.
Priešistorė
Jau nuo Kryžiuočių ordino laikų ši vieta ties Tilže buvo svarbus transporto kelių susikirtimo mazgas. Viena transporto arterija buvo pati Nemuno upė, kita – kelias iš Prūsos į Lietuvą, kuriame ties Tilže buvo nepavojinga persikėlimo per upę vieta. Žemiau to padaryti nebuvo įmanoma dėl užpelkėjusio Nemuno žemupio, o aukščiau Tilžės toliau keliauti trukdė statūs dešiniakrančiai upės šlaitai. thumb|right|Senasis tilto vaizdas thumb|Tiltas [[Panemunės pusėje 1937 m., papuoštas Lietuvos herbu]] Tiek Lietuva, tiek Kryžiuočių ordinas visiškai nepageidavo turėti čia tiltą, nes juo į kitą krantą galima buvo perkelti priešo kariuomenę, todėl keleivių poreikiams tenkinti veikdavo tik perkėla. Pirmąją tokią perkėlą Prūsijos hercogas Albrechtas įsakė įrengti 1600 m. Gana greitai jos pajėgumų ėmė nebepakakti ir Tilžės miestas paprašė hercogo leisti veikti dar vienai, vadinamajai „miesto perkėlai“. Visgi ir abi minėtos perkėlos nesugebėdavo perkelti išaugusio prekeivių srauto, ypač žiemą, kai dėl apledėjusios upės perkėlų darbą tekdavo nutraukti. Tada per upę keldavosi ledu. Padėtį išgelbėti galėjo tik stacionarus statinys.
Pirmas tiltas pastatytas dar XVI a., bet buvo išardytas 1678 m., kai švedų kariuomenė artėjo Tilžės link. Per Septynmetį karą rusai užėmė Prūsiją ir išbuvo joje ketverius metus. Prekybiniams ir, visų pirma, militaristiniams poreikiams tenkinti Rusijos imperijos kariuomenė įrengė plaustinį tiltą, o 1762 m. traukdamasi sugriovė.
Visgi Tilžės gyventojai jau buvo spėję pajusti tilto privalumus ir ėmė prašyti Prūsijos karaliaus Frydricho Didžiojo leisti pastatyti per Nemuną stacionarų tiltą. Toks 340 metrų ilgio, besiremiantis į 36 pontonus tiltas buvo atidarytas 1767 m. Juo iš garsiojo Tilžės jomarko lietuvininkai veždavosi amatininkų gaminius į dešiniakrantę Mažąją Lietuvą, iš užliejamųjų Nemuno pievų Tilžės apylinkių ūkininkai gabendavosi šieną sau ir skaitlingoms kareivių įguloms mieste.
Eismą naujuoju tiltu tekdavo dukart per dieną stabdyti: reikėdavo praleisti susikaupusius sielius, baidokus ir kitus laivus. Prieš prasidedant žiemai, tiltą išardydavo ir iki pavasario sandėliuodavo Tilželės upės žiotyse. Tuomet perkėlą per upę rogėmis, o per ižą – ir laiveliais – organizuodavo Prūsijos Karališkasis paštas. Potvynių metu eismas sustodavo visiškai. Siekiant sutrukdyti persikelti Napoleono kariaunai per Nemuną 1807 m. jis buvo sudegintas.
Prasidėjus geležinkelių statybos erai, Klaipėdos-Tilžės geležinkeliui reikėjo tilto per Nemuną. Toks plieno konstrukcijų inžinerinis statinys buvo pradėtas naudoti 1875 m. Ant jo, šalia geležinkelio bėgių, buvo įrengtas ir šaligatvis pėstiesiems, tad persikėlimas per Nemuną šiek tiek palengvėjo.
Statyba ir eksploatavimas
Prasidėjęs XX a. aiškiai reikalavo naujo modernaus persikėlimo per Nemuną. Tik taip buvo galima patenkinti išaugusius laivininkystės, antžeminio transporto, pašto ir prekybos poreikius tarp Vakarinės Lietuvos, Kuršo ir Vokietijos rytinės dalies. Lietuvininkų visuomenės veikėjas Martynas Jankus Ragainės apskrityje surinko daug gyventojų parašų ir kreipėsi į Prūsijos Susisiekimo ministeriją. Tilžės (jam tąkart priklausė ir kairėje Nemuno pusėje esantis miesto centras, ir dešinėje pusėje išsidėstęs Užnemunės rajonas, dabartinis Panemunės miestas) burmistro Polio pastangų dėka 1904 m. vėlų rudenį prasidėjo statybos.
Suprojektuoti septyni granito taurai, kuriems nebuvo baisūs Nemuno ledonešiai ir pamatų paplovimas upės srove. Ant jų gulė trys 19 metrų aukščio metalinės santvaros, kiekviena po 105 metrus.thumb|right|Tarpukaryje: pakėlus tilto dalį, praplaukdavo laivai Ketvirtoji 12 metrų anga buvo skirta praplaukiantiems per Nemuną laivams – jos perdanga buvo pakeliama per vieną minutę pirmojoje tilto atramoje esančiais mechanizmais. Bendras tilto ilgis 416 m, važiuojamoji dalis - 7,2 m pločio, įrengta ant plieninio denginio su keliasluoksniu lentų paklotu ant jo, be to, supilti ir sutvirtinti prietilčio pylimai. Tai buvo neobaroko stiliaus statinys, virš jo portalo iškeltas Prūsijos karalienės Luizės bareljefas su užrašu Karalienės Luizės tiltas.
Tilto atidarymo data sutapo su Luizės apsilankymo Tilžėje šimtmečiu, todėl pavadintas jos vardu. Kainavęs iždui 1,8 milijonus markių, jis iškilmingai atidarytas 1907 m. spalio 18 d. Į atidarymo iškilmes atvyko pats Prūsijos princas Frydrichas Vilhelmas. Lygiai dvyliktą valandą, giedant chorams, tilto viduryje miesto valdininkai kartu su princu paskelbė, kad tiltas pradeda veikti. Atidarymo ceremoniją buvo galima stebėti iš laivelių. Įvykiui prisiminti išleistas penkių centimetrų skersmens medalis su karalienės portretu vienoje ir tilto vaizdu kitoje pusėje.
Dviejų Rytprūsių regionų sujungimas Karalienės Luizės tiltu paskatino ekonominį augimą, bet jis tęsėsi neilgai, nes netrukus prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas. Siekiant išvengti rusų kariuomenės įsiveržimo į Rytų Prūsiją iš šiaurės, nutarta tiltą susprogdinti, ir tik miesto burmistro pastangomis jis išliko. Rusai vis tiek įžengė į Tilžę ir traukdamiesi jau norėjo išsprogdinti tiltą, bet hauptmano Flečerio vadovaujami vokiečių kareiviai sutrukdė tai įvykdyti. thumb|right|Tarpukaryje: Tilžiškiai laukia leidimo eiti apsipirkti į Lietuvos pusę
Klaipėdos kraštui atitekus Lietuvai, tiltą kirto tarpvalstybinė siena, jame buvo iškelti dviejų šalių herbai: Lietuvos Vytis ir Vokietijos Erelis. Didesnė tilto dalis atiteko Vokietijai, mažesnioji – Lietuvai. Pagal 1928 m. sausio 29 d. tarpvalstybinę sutartį siena ėjo Nemuno farvateriu, maždaug tilto viduriu. Gyvas eismas tiltu išliko. 1914 m. tiltu papildomai buvo nutiesti bėgiai siaurajam geležinkeliui Tilžė-Pagėgiai-Smalininkai. thumb|Tiltas 1930 m.
Vokietija ir Lietuvos Respublika pasirašė pasienio susisiekimo sutartį. Pagal ją, gyvenantys abipus valstybinės sienos 30 kilometrų ruože  galėjo be vizų keliauti į kaimyninę šalį. Iš Nemuno dešiniojo kranto į Tilžę valstiečiai keliaudavo nusipirkti retesnių pramoninių prekių, važiuodavo vežimai su šienu (daugelis Tilžės apylinkių ūkininkų šienaudavo Klaipėdos krašte). Tilžiškiai Lietuvoje pirkdavo pigesnį sviestą, mėsos gaminius, eidavo apsikirpti. Ties tilto pradžia kabojo lentelė su užrašais vokiečių ir lietuvių kalbomis, kuri reikalavo jį pervažiuoti iš lėto, prisilaikant atstumo tarp vežimų ir automobilių (buvo baiminamasi sukelti rezonansą ir taip pakenkti tilto konstrukcijoms).
Nepatenkinti Klaipėdos krašto priklausomybe Lietuvai, fašistuojantys tilžiškiai bruzdėjo. 1935 m. jie ant Karalienės Luizės tilto pakorė ir sudegino žemaičio (t. y. lietuvio) iškamšą. Ankstų 1939 m. kovo 23 d. rytą per tiltą į Lietuvą įžengė hitlerinės kariuomenės daliniai – buvo užgrobtas Klaipėdos kraštas. Netrukus juo jau riedėjo tankai ir kariniai sunkvežimiai – prasidėjo Antrasis pasaulinis karas.
Sunaikinimas ir atstatymas
1944 m. spalio 24 d. tiltą susprogdino besitraukiantys Vermachto 6-osios tankų divizijos minuotojai, į Nemuną sukrito visos metalinės konstrukcijos. Raudonajai armijai toliau žygiuojant Berlyno link, atstatyti tiltą buvo gyvybiškai svarbu. Per trumpą laiką aplinkiniuose miškuose supjautos konstrukcijos ir suremtas medinis tiltas, kuris prastovėjo neilgai – jį 1946 m. pavasarį nunešė potvynio ledai.
Skydblakės
Skydblakės (Pentatomidae) – blakių būrio šeima. Pavadinimas kilęs iš graikų kalbos („pente“- penki + „tomos“ – skyrius).
Kūno ilgis nuo 1,6 – 41 mm. Kūnas yra skydo formos, plokščias, plėvelinius sparnus dengia stori odiški skydo formos antsparniai. Galva trikampio formos, įtraukta į prieškrūtinę. Antenos ilgos, sudarytos iš 5 segmentų, iš čia ir kilęs jų pavadinimas. Straubliukas sudarytas iš 4 segmentų. Trikampis skydelis paprastai tęsiasi iki pilvelio vidurio, nors gali dengti ir visą pilvelį. Sutrikdytos skydblakės išskiria aitrų migdolo kvapo skystį, kurio sudėtyje yra cianido junginių. Šios šeimos blakės yra pačios spalvingiausios iš blakių būrio.
Karalienės Luizės tiltas
Sunaikinimas ir atstatymas
1947 m. liepos mėn. ant naujai išbetonuotų ir sutvirtintų senųjų taurų buvo atstatytas medinis tiltas, o 1965 m. jis perdengtas  gelžbetoninėmis konstrukcijomis. Dar 1964 m. sovietai nuo tilto nuėmė visus „fašistinius“ simbolius, o Karalienės bareljefą ant išlikusio pietinio portalo pakeitė Sovietų Sąjungos herbas. Vietoj tilto atidarymo datos užrašyta nauja – 1947 m. (medinio tilto statybos) data.
Skydblakės
Skydblakių galima aptikti praktiškai visur: miškuose, pamiškėse, pievose, soduose. Daugelis skydblakių yra žemės ūkio kultūrų kenkėjai ir didelės jų kolonijos gali padaryti žymių nuostolių: jos siurbia augalų sultis, pažeidžia ūglius, yra atsparios daugeliui pesticidų. Tačiau kai kurios šio būrio atstovės, plėšriosios, yra naudingos - jos naikina kitus žemės ūkio kenkėjus: amarus, vabalų lervas ir kt.
Karalienės Luizės tiltas
Sunaikinimas ir atstatymas
Lietuvai atkūrus Nepriklausomybę, jis vėl tapo valstybinės sienos perėjimo punktu, abiejose tilto galuose įsikūrė muitinių terminalai. Europos Sąjunga jam suteikė dar ir „Taikos tilto“ vardą. Apie tai byloja užrašas ant akmens rusų, anglų ir lietuvių kalbomis Rusijos Federacijai priklausančiame krante.
Skydblakės
Paplitusios visame pasaulyje.
Karalienės Luizės tiltas
Restauravimas
1992–1993 m. Klaipėdos projektavimo institutas parengė tilto dalinio restauravimo projektą: numatyta atkurti portalo originalų vaizdą su buvusia ikikarine puošyba, atstatyti dviejų namelių stogus, baliustradą.
Skydblakės
Klasifikacija:
Karalienės Luizės tiltas
Restauravimas
Firma „Viaduktas“ iš Lietuvos išliejo naują asfalto dangą, atnaujino šaligatvius ir turėklus. Įrengtas apšvietimas. 2003 m. ant pietinio portalo atkurtas karalienės Luizės bareljefas - kai kurios jo detalės ir kitos tilto konstrukcijų liekanos buvo rastos Nemuno dugne ir pagal jas bareljefą išliejo Sankt Peterburgo dirbtuvės „Ekorem“. Jis grįžo į savąją vietą ant bronzinio ornamentuoto kartušo su skydu, bet senasis užrašas – Karalienės Luizės tiltas – taip ir liko neatkurtas.
Panemunės-Sovietsko ruože, apie du km į rytus nuo senojo tilto, pastatytas naujas 300 m ilgio tiltas. Po naujojo tilto atidarymo Karalienės Luizės tiltas taps pėsčiųjų, dviratininkų ir maršrutinių autobusų eismui skirtu tiltu.
Masaši Vatanabe
(g. 1936 m. sausio 11 d. - m. 1995 m. gruodžio 7 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1958-1969 m., su ja dalyvavo 1964 ir 1968 m. olimpinėse žaidynėse.
Krasnyj Boras (Starkenbergas)
Krasnyj Boras (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Krasnoborskojė, ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Ozerkų kaimo gyvenvietės kaimas.
Todoras Živkovas
Todoras Živkovas (, g. 1911 m. rugsėjo 7 d. Pravece – 1998 m. rugpjūčio 5 d. Sofijoje) – Bulgarijos valstybės ir tarptautinio komunistinio judėjimo veikėjas, 35-erius metus (1954–1989 m.) vadovavęs Bulgarijos komunistų partijai (BKP).
Biografija
Komunistiniame judėjime dalyvavo nuo 1928 m. Antrojo pasaulinio karo metais dalyvavo antinacinėje veikloje, 1943–1944 m. organizavo partizaninį pasipriešinimo judėjimą.
1948 m. tapo BKP CK nariu, išrinktas BKP Sofijos miesto komiteto pirmuoju sekretoriumi ir miesto tarybos pirmininku. 1950 m. tapo BKP CK sekretoriumi, 1951 m. – BKP CK Politinio biuro nariu.
1954 m. išrinktas BKP CK Pirmuoju sekretoriumi. 1962–1971 m. kartu buvo ir BLR Ministrų tarybos pirmininkas, o 1971–1989 m. – BLR Valstybės tarybos pirmininkas.
Jam vadovaujant BLR ekonomiškai ir politiškai tampriai susisiejo su TSRS, 1955 m. tapo Varšuvos sutarties organizacijos nare. Bulgarijos kariuomenė dalyvavo užgniaužiant Vengrijos revoliuciją 1956 m. bei „Prahos pavasarį“ 1968 m. Manoma, kad BLR specialiosios tarnybos 1978 m. Londone nužudė disidentą G.Markovą. 1989 m. lapkričio 10 d. T.Živkovas nušalintas nuo visų pareigų, gruodžio mėn. pašalintas iš BKP. 1990 m. apkaltintas valstybės lėšų švaistymu, jas skiriant užsienio šalių komunistams. Kaltintas ir už tai, kad 8-ajame dešimtmetyje privertė tūkstančius šalies musulmonų pakeisti vardus ir pavardes į bulgariškas arba emigruoti į Turkiją. Iki 1996 m. laikytas namų arešto sąlygomis.
Dėl ekonominių sunkumų, su kuriais Bulgarija susidūrė pereinamuoju į rinkos ekonomiką laikotarpiu, jo populiarumas šalyje buvo pakilęs. Mirė 1998 m. vasarą nuo pneumonijos.
Domenas (reikšmės)
Domenas gali reikšti:
Jerzy Smoleński
thumb|Jerzy Smoleński Jerzy Józef Gedeon Smoleński (1881 m. rugsėjo 9 d. Krokuvoje – 1940 m. sausio 5 d. Zachzenhauzene) – lenkų geografas, geologas, antropogeografas, Jogailos universiteto profesorius Krokuvoje.
Biografija
Paskelbė eilę mokslinių darbų iš Lenkijos fizinės geografijos, geologijos, morfologijos ir antropologijos. Jogailos universiteto Geografijos katedros vedėjas (nuo pas jos įkūrimo 1922 m.). Geografijos instituto direktorius (nuo 1929 m.). Senato narys (nuo 1933 m.), 1937 m. išrinktas Teisės fakulteto dekanu.
1920 m. kovo 3 d. buvo kviečiamas į Vilnių užimti Stepono Batoro universiteto Fizinės geografijos katedros vedėjo vietą, tačiau neatvyko. Šią vietą užėmė M. Limnovskis
1939 m. lapkričio 6 d. nacių suimtas kartu su grupe kitų Jogailos universiteto profesorių ir išvežtas į Koncentracijos stovyklą Zachzenhauzene, Vokietijoje. Kartu ištremtas ir jo kolega Stefan Czarnocki, iš Lietuvos kilęs geologas.
Palaidotas Krokuvoje. Jo sūnus Stanisław Smoleński, vyskupas.
Kubilas
miniatiūra|250px|right|Kubilas su pienu sūriui gaminti miniatiūra|250px|right|Šiuolaikinis maudymosi kubilas (iš vidaus padengtas plastiku)
Kubilas – cilindro formos talpa, žema plati statinė – indas skysčiams ar bėralams laikyti, uždengiamas užspaudžiamu dangčiu. Paprastai senieji kubilai pagaminti iš lentinių šulelių, aplenktų keliais medžio ar metalo lankais. Kubilo skirtumas nuo statinės – jis laikomas stačias, o statinė su uždaru dugnu ir viršumi, užsandarinta kamščiu, gali būti paguldoma, ridenama.
Aprašymas
Kubilus gamindavę amatininkai – kubiliai. Jie rakandus dirbdavo iš pušies, eglės, drebulės, ąžuolo. Indams buvo panaudojama ir beržo, liepos žievė. Gaminiai iš ąžuolo medienos buvo sunkesni ir patvaresni. Kubilai buvo nupinami ir iš šiaudų. Naudoti įvairių dydžių, kaip tara grūdams, miltams laikyti, kitiems maisto produktams saugoti, kraičiui sudėti, prekėms gabenti. Dideliame mediniame kubile skalbdavo, prausdavo vaikus, raugindavo kopūstus, įrengdavo medsukį (sudėtiems koriams sukti).
Šiais laikais kubilams gaminti be medžio pritaikomos ir kitos medžiagos – metalas, plastikas. Naudojamas ir kaip lauko pirtis – didžiulis kubilas su pašildytu vandeniu, talpinantis ne vieną žmogų.
Yamal Airlines
„Yamal Airlines“ (rus. ОАО «Авиационная транспортная компания «Ямал») – aviakompanija, įsikūrusi Salecharde, Rusijoje. Ji veikia kaip regioninė aviakompanija, įkurta 1997 metais.
Flotilė
thumb|right|250px|[[Sukhoi Superjet 100 Roščino oro uoste.]] Yamal Airlines 2017 m. rugsėjo 30 d. duomenimis valdė šiuos orlaivius:
Ariogalos valsčius
Ariogalos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Ariogala.
Istorija
1253 m. pusę Ariogalos valsčiaus karalius Mindaugas siekdamas taikos atidavė Livonijos ordinui. Nuo 1527 m. valsčius (pavietas) priklausė Lietuvos didžiajam kunigaikščiui. 1528 m. valsčiuje buvo 632 valstiečių tarnybos ir 90 bajorų kiemų, 1567 m. – atitinkamai, 1250 ir 118. 1667 m. valsčiuje buvo 227 bajorų dūmai. Caro laikais valsčius atkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Sovietų okupacijos metais valsčiuje veikė Jungtinės Kęstučio apygardos Vaidoto rinktinės Lietuvos partizanai, buvo spausdinamas laikraštis „Laisvės varpas“. 1948 m. rinktinės štabas ir spaustuvė buvo sunaikinti. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Ariogalos rajonui (10 apylinkių).
Gyvenvietės
Valsčiaus kaimai:
1933 m. valsčiuje minimos gyvenvietės:
Vežėjas
Vežėjas gali reikšti:
Bepelekė jūrų kiaulė
Bepelekė jūrų kiaulė (Neophocaena phocaeniodes) – viena iš šešių jūrų kiaulių rūšių. Vandenyse aplink Japoniją, šiauriniame jos dalies pusėje, dar vadinamas sunameri. Pirmą kartą surastos Jangdzės upėje Kinijoje, todėl kartais dar pavadinami jiangzhu ar „upės kiaulė“.
Gyvenimo vieta
Bepelekė jūros kiaulė gyvena Azijos pakrantės vandenyse, ypač aplink Indiją, Kiniją, Indoneziją ir Japoniją. Unikalūs gėlo vandens gyventojai yra surasti Jangdzės upėje. Vakarų pusėje paplitusios nuo Indijos iki pat Persų įlankos. Gyvena sekliuose vandenyse (iki 50 m), šalia kranto, vandenyse su minkštu ar smėlėtu jūros dugnu. Retais atvejais jas aptikdavo iki 160 kilometrų nuo kranto, atviroje jūroje Rytinėse Kinijos jūrose ir Geltonojoje jūroje, nors ir vis dar sekliame vandenyje.
Karklėnai (Šatrininkai)
Karklėnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Šatrininkų, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Šiaurės rytuose įsikūrę Didieji Karklėnai.
Istorija
XIX a. čia buvo kaimas ir dvaras, priklausęs Sidaravičiams.
Kriviliai
Kriviliai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 15 km į pietryčius nuo Varėnos, 5 km į pietus nuo Kijučių, 2 km nuo sienos su Baltarusija. Per kaimą teka Ūlos intakas Nočia. Seniūnaitijos centras. Yra 1956 m. įkurta biblioteka, laisvalaikio ir pramogų centras, Parduotuvė „Aibė“, žemės ūkio bendrovė „Kriviliai“.
Pro kaimą atsišakoja.
thumb|left|240px|Kriviliai iš pietų
Istorija
4 km į pietvakarius nuo kaimo yra Kaniavėlės piliakalnis.
Rašytiniuose šaltiniuose Kriviliai minimi 1765 m. (Rodūnės seniūnijos inventorius su bendrais žemės, gyventojų skaičiaus, karčiamų, malūnų ir mokesčių statistikos daviniais). 1832 m. (Rodūnios seniūnijos inventoriuje) kaimas priklausė Rodūnios valstybiniam dvarui. 1845 m. gyveno 4 Matijoškų šeimos, taip pat Valiukevičiai, Markevičiai, Vaškeliai, Ramaškos, Juškos, Kudžmos.
Lenkų okupacijos metais kaime veikė Šv. Kazimiero draugija. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1930 m. įsteigta pradžios mokykla, 1946–1998 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1998 m. Krivilių pagrindinė mokykla.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 102 žmonės, iš kurių visi užsirašė lietuviais.
Nenuorama
Nenuorama – Lietuvos moksleivių laikraštis (mėnraštis), ėjęs nuo 1993 m. rugpjūčio iki 2000 m. Vilniuje.
Istorija
Leidėjas almanachas „Tautodailė“. Tiražas 1993 m. – 2200 egz., 1997 m. – 2100 egz.
Naujosios Zelandijos regionai
Naujoji Zelandija administraciškai padalinta į 16 regionų. 12 iš jų yra valdomi regioninių tarybų, 4 regionus (didžiuosius miestus) – valdo vietinės miestų tarybos. Regionai savo ruožtu suskirstyti į apylinkes.
Stasys Sčesnulevičius
Stasys Sčesnulevičius (1905 m. kovo 24 d. Voroneže, Rusija – 1979 m. liepos 7 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius statybininkas, dailininkas, pedagogas.
Biografija
Gimė Voroneže. Tėvas tarnavo valstybiniame Žemės ūkio banke buhalteriu. Ten lankė realinę mokyklą. 1918 m. visa šeima grįžo į Lietuvą, Valkininkų valsčių.
Virginijus Savukynas
Virginijus Savukynas (g. 1974 m. kovo 29 d. Lazdijų rajonas) – Lietuvos žurnalistas, kultūros antropologas, žiniasklaidos, viešųjų ryšių ekspertas.
Stasys Sčesnulevičius
Biografija
Iki 1950 m. dėstė Kauno valstybiniame universitete. 1944–1947 m. architektūros kompozicijos, 1949–1950 m. architektūros įvado katedros vedėjas. 1949–1950 m. dar ir Architektūros fakulteto dekanas, 1949 m. docentas. 1944–1951 m. dar dėstė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute, 1945–1948 m. Dekoratyvinės architektūros fakulteto dekanas. 1951–1979 m. dėstė Kauno politechnikos institute, 1951–1956 m. architektūros pagrindų, 1956–1969 m. statybinių medžiagų katedros vedėjas, 1951–1962 m. dar ir Statybos fakulteto dekanas.
Virginijus Savukynas
Biografija
Užaugo Paserninkuose – Dzūkijos kaime prie Seirijo ežero. Mama dirbo pardavėja, tėvas melioratorius.
Stasys Sčesnulevičius
Biografija
Sukonstravo aparatą statybinių medžiagų šilumos laidumui tirti. Parašė vadovėlį „Statybinės madžiagos“ (1966 m.). Išvertė architektūros knygų. 1965 m. LSSR nusipelnęs inžinierius. 1970 m. technikos mokslų kandidatas.
Virginijus Savukynas
Biografija
1998 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.
2001–2005 m. internetinio žinių portalo „Omni laikas“ vyr. redaktorius. 2005–2006 m. redagavo internetinį portalą www.forumvilnius.lt. 2005–2007 m. internetinio mėnraščio „Akiračiai“ redaktorius. 2005–2011 m. vedė laidą „Savaitės atgarsiai“. 2008–2009 m. kūrė publicistinę laidą „Tapatybės labirintai“, už kurią gavo Lietuvos žurnalistų apdovanojimą. 2008–2009 m. Lietuvos radijo ir televizijos internetinio portalo lrt.lt vyr. redaktorius. 2011–2013 m. vedė analitinę diskusijų laidą „Įžvalgos“. Nuo 2013 m. LRT televizijoje veda istorinės publicistikos laidą „Istorijos detektyvai“.
Lietuvos radijuje veda laidą „Forumas“.
Kontroversijos
Virginijaus Savukyno vedama istorinės publicistikos laida „Istorijos detektyvai“ dešiniojo sparno istoriko Algimanto Liekio buvo sukritikuota dėl tariamos polonofilijos: dėl teigiamo Juzefo Pilsudskio vaizdavimo (vadintas „antruoju Vytautu Didžiuoju“), daugiau teisių lenkų kalbai Lietuvoje, Armija Krajova pateikta kaip „vienintelis lietuvių draugas Antrojo pasaulinio karo metais“, priduriant, kad šio judėjimo dalyviai „turi būti lietuvių taip pat minimi ir gerbiami, kaip lietuvių partizanai, kovoję prieš sovietinius okupantus“, nepaisant sudėtingų santykių tarp lietuvių ir šios organizacijos karo metais.
Aukštieji Karklėnai
Aukštieji Karklėnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Grigaičių.
Virginijus Savukynas
Kontroversijos
2023 m. kovo mėn. kilo skandalas po to, kai Virginijus Savukynas dėl Lietuvos teisingumo ministrei Ewelinai Dobrowolskai nepalankaus įrašo apie prieštaringai vertinamą advokatą Igną Vėgėlę Feisbuke LRT etikos kontrolierės pripažintas pažeidęs 3 etikos kodekso straipsnius ir dėl to įpareigotas pašalinti įrašą. Pats žurnalistas su tuo nesutiko ir kreipėsi į LRT Tarybą prašydamas tokį sprendimą naikinti. Už tai Virginijus Savukynas susilaukė tinklaraštininko ir nuomonės formuotojo Skirmanto Malinausko, Krikščionių profsąjungos.
Jagodinos miesto stadionas
Jagodinos miesto stadionas  – įvairių paskirčių stadionas Jagodinoje, Serbijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Jame yra 15 000 sėdimų vietų. Namų rungtynes žaidžia FK Jagodina.
Istorija
Stadionas pastatytas 1958 m. Visiškai renovuotas 2007–2008 m. Pakeistos sėdimos vietos, kartu su VIP vietomis, vakarų tribūnoje įrengtas stogas. 2009 m. rugsėjį sumontuotas stogas šiaurinėje tribūnoje. 2012 m. lapkritį pastatyti prožektoriai.
Virgininis kadagys
Virgininis kadagys (Juniperus virginiana) – kiparisinių (Cupressaceae) šeimos plikasėklis augalas. Auga Šiaurės Amerikoje į rytus nuo Didžiųjų lygumų.
Daugiametis, visada žaliuojantis, 5–20 m aukščio krūmas arba medis. Kamieno skersmuo 30–100 cm. Jauni spygliški lapai yra 5–10 cm, vėliau susiskaido, tampa trumpi (2–4 mm), aštrūs, šakoti. Kankorėžiai 3–7 cm ilgio, padengti žydros spalvos minkštimu, todėl primena uogas. Juose yra 1-4 sėklos.
Šaltiniai
thumb|left|240px|Kankorėžiai
Lomna (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Lomna  – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Kosuv Lackų, apie 19 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 91 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kinčaliai
Kinčaliai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Nemakščių, dešiniajame Balčios krante. Į šiaurę nuo kaimo stūkso Pabalčių piliakalnis.
Lietuvos prezidento rinkimai
Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai – tiesioginiai, demokratiški, visuotine, lygia ir tiesiogine rinkimų teise pagrįsti bei slaptu balsavimu vykstantys rinkimai, kurių metu išrenkamas Lietuvos Respublikos Prezidentas. Rinkimai vyksta kas penkerius metus (išskyrus ypatingus atvejus).
Rinkimų istorija
Lietuvos Respublikos istorijoje vyko šie LR Prezidento rinkimai:
Nova Mališeva
Nova Mališeva  – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Krokuvos Popiežiškasis Jono Pauliaus II universitetas
Krokuvos Popiežiškasis Jono Pauliaus II universitetas – bažnytinis, tačiau finansuojamas valstybės lėšomis, universitetas Krokuvoje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 51-60 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 10413 vietą (pagal pasaulinį Webometrics Ranking of World Universities reitingą). Tai vienintelis popiežiškasis universitetas Vidurio ir Rytų Europoje.
Aukštosios mokyklos ištakos siekia 1397 m., kai Jogailos universitete buvo įsteigtas Teologijos fakultetas. Nors 1954 m. fakulteto veikla buvo sustabdyta, tačiau šis valdžios sprendimas nenutraukė jo faktinio ir kanoniško egzistavimo. 1959 m. Vatikanas išleido dekretą, kuriame nurodo, jog „Teologijos fakultetas, remiantis jo įsteigimu ir pobūdžiu, ir toliau, vadovaujamas bažnytinės valdžios, tęsia savo veiklą, o ateityje turėtų formuotis pagal Šventojo Sosto teisės aktus“. Jono Pauliaus II dėka 1974 m. fakultetui suteikiamas popiežiškojo fakulteto pavadinimas. 1981 m. gruodžio 8 d. popiežius išleidžia motu proprio Beata Hedvigis, kuriuo remiantis buvo įsteigta Krokuvos popiežiškoji teolologinė akademija (lenk. Papieska Akademia Teologiczna w Krakowie). Universiteto statusas ir Jono Pauliaus II vardas akademijai buvo suteiktas 2009 m. sausio 6 d.
Kunišige Kamamoto
(g. 1944 m. balandžio 15 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje. Dažnai laikomas geriausiu visų laikų Japonijos futbolininku.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1967–1984 m., su ja dalyvavo 1964 ir 1968 m. olimpinėse žaidynėse, pastarosiose su rinktine pelnė bronzos medalį. Nuo 1995 m. politikuoja, nuo 1998 m. liepos mėn. eina Japonijos futbolo asociacijos vicepirmininko pareigas.
Jānis Krūmiņš
Janis Krūminis (1930 m. sausio 30 d. – 1994 m. lapkričio 20 d.) – buvęs latvių krepšininkas, atstovavęs Tarybų Sąjungos rinktinę. Dėka savo didelio ūgio (218 cm), jis buvo pirmasis aukštaūgis centras, eilę metų dominavęs po Europos krepšiais. Žaisdamas su TSRS vyrų krepšinio rinktine, jis laimėjo tris Europos čempionatus (1959, 1961, 1963), tris kartus iškovojo olimpinius sidabro medalius (1956, 1960, 1964).
Biografija
J. Krūminis unikalus tuo, kad atėjo į krepšinį tik būdamas 23 metų, prieš tai bandęs save įvairiose sporto šakose – nuo bokso iki ieties metimo. Treneris Aleksandras Gomelskis sugebėjo įtikinti Krūminį, kuris nuo jauno amžiaus dirbo miškų ūkyje rinkdamas sakus, rimtai užsiimti sportu. Gomelskis pažymėjo, kad techninis darbas su kamuoliu Janiui buvo nelengvas, tačiau latvio kruopštumas ir drausmė greitai davė vaisių. Praėjus dvejiems metams po to, kai Krūminis pirmą kartą paėmė krepšinio kamuolį į rankas, jis tapo TSRS čempionu, o po metų laimėjo 1956 m. Olimpinių žaidynių sidabrą Melburne.
Remiantis 2006 m. Rusijos laikraščio „Sport-Express“ atlikto tyrimo duomenimis, siekiant nustatyti geriausią sovietinį XX a. krepšinio puolėją, Krūminis užėmė trečią vietą po Arvydo Sabono ir Vladimiro Tkačenkos.
Baigęs sportinę karjerą, Krūminis tapo žinomu menininku metalo kalėju, o dalis jo kūrinių buvo atlikta pagal skulptorės žmonos Inesos eskizus. Su ja turėjo tris vaikus – du sūnus ir dukterį.
Be sporto pasiekimų, Krūminis prisimenamas ir dėl neįprastos baudų metimo technikos – jis kamuolį išmesdavo nuleidęs rankas, „iš apačios“. Nežiūrint to, pasiekdavo 90 proc. taiklumą.
Vakarų Kalimantanas
Vakarų Kalimantanas  – Indonezijos provincija, esanti Kalimantane, Borneo salos vakaruose. Šiaurėje ribojasi su Malaizija, rytuose – su Centrinio ir Rytų Kalimantano provincijomis. Vakaruose skalauja Pietų Kinijos jūra. Administracinis centras – Pontianakas.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|260px|Regencijų žemėlapis Provincija padalinta į 2 miestų savivaldybes (kotamadya) ir 10 kaimo regencijų (kabupaten):
Savivaldybės: Regencijos:
Raudonoji dėmė
Dėmė ypač ryški buvo 1878 m.; tai buvo elipsinis 48 000 km ilgio ir 11 000 km pločio plytos raudonumo darinys, kurios paviršiaus plotas buvo didesnis negu Žemės plotas. Ji vėl išryškėjo nuo 1960 m. vidurio. Ilgai manyta, kad Raudonoji Didžioji Dėmė gali būti savotiška sala, plūduriuojanti išoriniuose Jupiterio atmosferos sluoksniuose. Jos laikiną išnykimą galima paaiškinti aukščio pasikeitimu, kai nugrimzdusią dėmę dengia debesys. Pagal kitą hipotezę, dėmė yra Teiloro stulpas, t. y. viršūnė besisukančių dujų stulpo, kuris atsiranda dėl sutrikusios atmosferos cirkuliacijos, apeinant stambų Jupiterio paviršiaus iškilumą.
Ilgai buvo manoma, jog tai tiesiog gana spalvingi, tačiau įprastai vėsūs ilgai trunkančios audros debesys. Tačiau apie 2016 m. paaiškėjo, jog Raudonoji dėmė iš tiesų yra labai karšta, karštesnė už lavą Žemės planetoje. Jos temperatatūra siekia ne mažiau kaip 1300 laipsnių C. Tokio karščio nėra stebėta jokios kitos planetos atmosferoje.
Atradimas
Raudonąją dėmę Jupiteryje aptiko R. Hukas 1664 m. Ją aprašė Dž. Kasinis (Italija).
Šaltiniai
Atmosphere of Jupiter
Kartus mėnuo
Kartus mėnuo - 1992 m. JAV filmas, režisuotas Romano Polanskio. Vaidina Hugh Grant, Kristin Scott Thomas, Peter Coyote ir kiti.
Didieji Karklėnai
Didieji Karklėnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, rytiniame Vilniaus paribyje. Šiaurės vakarinė kaimo dalis priklauso Vilniaus miestui.
Viešosios gėrybės
Viešosios gėrybės – kolektyvinio naudojimo gėrybės ar aplinka, svarbios žmonių gerovei, kuriomis gali naudotis visi ir negalima kažkam to uždrausti ar kontroliuoti. Privatūs gamintojai neturi akstino jas gaminti ar teikti, nes jomis gali naudotis visi, nesvarbu apmoka tų gėrybių gamybos išlaidas ar ne. Viešųjų gėrybių pavyzdžiai: oras, finansinis stabilumas, taika, saugumas, demokratija, lygybė ir teisingumas, pasirinkimo laisvė, viešosios erdvės.
Gerkiai
Istorija
1949-1993 m. kolūkio „Auksinė varpa“ gyvenvietė.
Priessnitz
Priessnitz – čekų roko grupė iš Jeseniko, susikūrusi 1990 metais (daugiausiai iš grupės Chlapi z práce narių).
Po kelerių grojimo metų grupės lyderis Jaromír Švejdík paliko Jeseniką ir persikėlė į Prahą. 2006 m. grupę papildė nauji nariai ir jie išleido naują albumą.
Nokia 3310
thumb|right|150px|Nokia 3310 Nokia 3310 – dviejų diapazonų (GSM 900/1800) firmos „Nokia“ korinis mobilusis telefonas. Išleistas 2000 metų ketvirtame ketvirtyje. Pakeitė modelį Nokia 3210. Nokia 3310 – vienas iš labiausiai pasisekusių modelių istorijoje: buvo parduota daugiau kaip 100 milijonų aparatų.
Barselona (Venesuela)
Barselona  – miestas šiaurinėje Venesueloje, prie Karibų jūros. Ansoategio valstijos sostinė. 360 tūkst. gyventojų, drauge su Puerto La Krusu, Lečerija ir Guanta sudaro aglomeraciją. Barseloną aptarnauja General José Antonio Anzoátegui tarptautinis oro uostas. Naftos, automobilių, maisto, tekstilės, odos pramonė. Yra 6 universitetai. Yra kolonijinės architektūros pastatų. Apylinkėse – terminės versmės.
Istorija
Miestas įkurtas 1638 m. Nueva Barcelona del Cerro Santo vardu katalonų kilmės konkistadoro Joan Orpí.
Kyzylo kožunas
thumb|250px|Ka Chemas
Kyzylo kožunas  – administracinis rajonas Rusijoje, Tuvos vidurinėje dalyje. Tai daugiausiai gyventojų turintis kožunas Tuvoje. Administracinis centras – Ka Chemas.
Geografija
Kožunas išsidėstęs daugiausia Tuvos dubumoje, prie Ka Chemo ir Bij Chemo santakos ir judviejų sudaryto Jenisiejaus. Taip pat teka Elegestas. Šiaurėje iškilęs Ujuko kalnagūbris. Kožunas iš šiaurės ir pietų supa respublikos sostinę Kyzylą.
Ūkis
Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste (avininkyste). Kasama akmens anglis (Ka Cheme).
Ust Elegeste yra Uigūrų kaganato laikų tvirtovė.
Kadrėnų tvenkinys
Kadrėnų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Ukmergės rajone, į vakarus nuo Vidiškių, Šventosios intako Mūšios slėnyje. Įrengtas 1982 m. patvenkus upę 1,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio gylis iki 4,5 m. Užima 1,9 mln. m³ tūrį. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 5,4 km, plotis – iki 0,51 km. Yra 0,15 ha sala. Altitudė 62 m. Šiaurinė tvenkinio dalis gausiai užžėlusi vandens augalija. Pakrantės kalvotos, plyti dirbami laukai. Krantai daugiausia aukštoki, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Kranto linija labai vingiuota. Rytinėje pakrantėje auga keletas miškelių. Tvenkinys skirtas laukų drėkinimui. miniatiūra|240px|left|Nuo Kadrėnų pakrantės
Aplink Kadrėnų tvenkinį įsikūrusios gyvenvietės: Kadrėnai, Pamernackai, Kurklintiškiai, Toliūnai, Laiteliai, Vaitiekiškis, Pijorai (kolektyvinių sodų bendrija).
2002 m. pastatyta 80 kW galios Kadrėnų hidroelektrinė. Didžiausias slėgių aukštis 5,5 m.
Nida (Latvija)
Nida  – kaimas Latvijoje, Pietų Kuršo savivaldybėje, 10 km į pietvakarius nuo Rucavos, 3 km nuo Lietuvos sienos (Būtingės), Rucavos valsčiuje, prie Baltijos jūros kranto. Nuo žemyno skiria didelės Nidos tyrelio pelkės. Nida tradiciškai vadinama tik centrinė kaimo dalis; šiaurinė yra Buožiai, pietinė – Brustai. Kaimas patenka į Papės regioninį parką. Išlikusios senos žvejų sodybos, kapinės.
Istorija
Nida (Nidaw) šaltiniuose minima nuo 1561 m. Čia vėliau būta dvaro. XVIII a. buvo nedidelis žvejų uostas, kaimas priklausė Būtingės dvarui. 1919 m. atidaryta mokykla. Tarpukariu čia gyveno ~300 žmonių.
Mongun Taigos kožunas
Mongun Taigos kožunas  – administracinis rajonas Rusijoje, Tuvos pietvakarinėje dalyje. Administracinis centras – Mugur Aksy.
Geografija
Kožunas pietuose turi sieną su Mongolija, vakaruose – su Kalnų Altajumi. Nuo likusios Tuvos kožuną skiria Cagan Šibetu kalnagūbris, nuo Kalnų Altajaus – Šapšalo kalnagūbris. Kožune yra aukščiausia ne tik visos Tuvos, bet ir Sibiro vieta – Mongun Taigos kalnas (3976 m). Didžiausias ežeras – Chindiktig Cholis. Iš jo išteka Mogen Burenas.
Ūkis
Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste (avininkyste). Kožunas yra pagrindinis jakų augintojas Tuvoje. Mogen Burene įrengta mažoji hidroelektrinė.
Gyvenvietės
Kožunas padalintas į 2 kaimo gyvenvietes (sumonus):
thumb|left|250px|Mogen Burenas Kyzyl Chajos apylinkėse
Adamitai
Adamitai arba adamijonai – krikščionių religinė grupė, egzistavusi Šiaurės Afrikoje II, III m. e. a.
Teigiama, kad adamitų tikėjimas buvo paremtas tam tikrų gnosticizmo ir asketizmo doktrinų deriniu; adamitai tikėjo susigrąžinę pirmapradį Adomo tyrumą, nepripažino santuokos, kuri, jų teigimu, niekad nebūtų egzistavusi, jei ne nuodėmė. Be to, šios religinės grupės nariai tikėjo, jog jų poelgiai nesą nei geri, nei blogi (kad ir ką jie bedarytų).
Adamitus mini Epifanijus ir Augustinas, jie aprašė šios religinės grupės praktikas. Tvirtinama, esą adamitai savo bažnyčią vadino rojumi, santuoką smerkė kaip svetimą Edenui, bendrų apeigų metu jie išsirengdavo nuogai. Ši religinė grupė nebuvo gausi. Pateikiamos įvairios jos kilmės versijos. Kai kurie adamitus laikė gnostikų karpokratų, esą išpažinusių juslinį misticizmą ir skelbusių visišką išsilaisvinimą iš moralinių įstatymų, atšaka. Tokios nuomonės laikėsi Teodoretas, kuris adamitus tapatino su religinėmis grupėmis, kurių praktikas aprašė Klemensas Aleksandrietis. Kiti adamitus laikė asketais, kurie siekę įveikti kūniškuosius troškimus, gyvendami paprastesnį gyvenimą bei atsisakydami santuokos.
Teruki Mijamoto
(g. 1940 m. gruodžio 26 d. - m. 2000 m. vasario 2 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1961-1971 m., su ja dalyvavo 1964 ir 1968 m. olimpinėse žaidynėse.
Nida (reikšmės)
Nida gali reikšti:
Tumanovka (Gauladai)
Tumanovka (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Ozerkų kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1353 m. minimas Gawladen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas, Gauladų valsčiaus centras. 1947–2008 m. Zarečjės apylinkės kaimas.
Žudgalis
Žudgalis – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurinės rytinėje dalyje, 1 km į vakarus nuo Salantų, kelio dešinėje pusėje, Salanto dešiniajame krante.
thumb|left|Alekso Gvazdausko sodyboje 1920 m. pastatytas kryžius. 1985 m.
Etimologija
Rašytiniuose šaltiniuose vietovardis rašomas, , , , o vietos gyventojai kaimą vadina 🇬🇸. Vardo formų įvairovė leidžia manyti, kad anksčiausiai kaimas galėjo būti vadinamas Žūtais, vėliau – Žūtgaliais (Žudgaliais), ir tik XX a. prigijo dabartinė forma.
Vienas seniausių užrašytų vardų (Żuty, t. y. Žūtai) leidžia vietovardį sieti ir su žodžiu „žūtis“, kurio reikšmės yra „pražūtis, prapultis; labai sunki būklė, vargas, kankynė; kas vargsta sunkiai dirba“. Kaimo naujakuriams teko labai sunkiai vargti, kol atokiai esančiuose plėšimuose jie išrovė krūmus ir medžių kelmus, išrinko riedulius, nusausino balas ir pavertė plėšinius derlinga dirbama žeme.
Tačiau dauguma XVI-XVIII a. šiame Žemaitijos krašte atsiradusių kaimų gaudavo pirmojo naujakurio vardą, todėl neatmestina, kad vietovardis susideda iš dviejų žodžių: naujakurio Žudžio (Žudys) vardo, taip pat žodžio „galas“ vedinio, apibūdinančio atkampią kaimo vietą.
Geografija
Kaimas plyti Erlos – Salanto senslėnyje ir į vakarus nuo jo esančioje aukštumoje. Jam priklauso 212,10 ha žemės, kuri ribojasi su Kirkšiais, Bargaliu, Pesčiais, Salantais, Dvaraliu ir Alku.
Šiauriniame pakraštyje driekiasi Erlos – durpingos užliejamos pievos su jomis link Erlos tekančiu Alkupiu.
Nuo Erlų link Salanto teka Varlupis. Pasakojama, kad šis upelis dirbtinis, atsiradęs Salantų dvaro savininkų paliepimu iškasus melioracijos kanalą Erlų pelkėms nusausinti.
Pietiniu – pietvakariniu pakraščiu praeina kelias.
thumb|right|Žudgalio (Жудкале) 1872 m. planas. Ištrauka iš Rusijos generalinio štabo parengto Kretingos apylinkių žemėlapio thumb|right|Žudgalio (Żudgale) 1915 m. planas. Ištrauka iš Vokietijos karo kartografų parengto Salantų apylinkių topografinio žemėlapio thumb|right|Žudgalio (Жудгалиc) 1948 m. planas. Ištrauka iš Sovietų armijos generalinio štabo parengto ir 1950 m. išspausdinto Salantų apylinkių topografinio žemėlapio
Istorija
Archeologiniai radiniai leidžia manyti, kad prie Erlos – Salanto senslėnio pirmieji žmonės gyveno jau I-VII a. Apie tai liudija valstiečio Vasiliauskio lauke rastas ir apie 1898 m. į Kalnalio bažnyčioje kunigavusio Juozapo Žiogo senienų kolekciją patekęs akmeninis skiltuvas.
Kaimas susiformavo XVIII a. Grūšlaukės dvaro Pesčių palivarko Pesčių kaimo bendrųjų ganyklų pakraštyje. Pirmąkart paminėtas 1821 m. Salantų parapijos vizitacijos akte.
1821–1846 m. buvo 7 dūmai. Sodybos telkėsi aplinkui kryžkelę, abipus kelio Žudgalis–Pesčiai. Kryžkelėje nuo seno stūksojo monumentalus kryžius, šalia kurio vėliau pastatyta koplytėlė.
Į rytus nuo gyvenvietės, kelio į Salantus dešinėje pusėje veikė kaimo kapinės, kurias ženklino kryžiai. Dvasiniais gyventojų reikalais rūpinosi Salantų parapijos kunigai.
1845 m. kaime gyveno 40 vyrų ir 39 moterys. Tai buvo Dementijaus ir Elžbietos Petrauskių, Motiejaus ir Marijos Norvilų, Antano ir Petronėlės Buivydų, Ignoto ir Barboros Vasiliauskių, Motiejaus ir Petronėlės Krištapavičių, Juozapo ir Marijonos Bernių, Norėjaus ir Teklės Skėrių, Bonifaco ir Barboros Baužinskių, Teodoro ir Onos Bernių, Prano ir Elžbietos Retkų šeimos. Nuolat gyvenančių ir ūkininkaujančių žemdirbių šeimas sudarė iki 43 žmonių, o likę buvo laikinai apsigyvenę samdiniai ir įnamiai arba karšinami ūkių šeimininkų tėvai.
Panaikinus 1861 m. baudžiavą, žemdirbiai gavo luominę savivaldą ir išsipirko iš Grūšlaukės dvarininko Juozapo Tiškevičiaus iki tol nuomotą žemę. 1866 m. kaime buvo 8 katalikų kiemai, o 1895–1915 m. – 10 sodybų.
Kaimo laukai, pievos, miškeliai turėjo savo vardus. Šiaurės rytiniame pakraštyje Erlos slėnyje plytėjo Velenijomis vadinamas durpynas, kuriame apylinkės gyventojai durpes. Šio durpyno duobėse po Antrojo pasaulinio karo stribai ir enkavedistai slapta pakasdavo Salantų valsčiuje žuvusius Lietuvos partizanus.
Į pietus nuo durpyno driekėsi pora šienaujamų pievų: didesnioji – Pelkelė (🇬🇸), o mažesnioji – Papilalė. Dar dvi nedidelės pievos buvusios abipus kelio į Salantus: kairėje – Lankos (🇬🇸), dešinėje – Kalvelės (🇬🇸).
Šiaurės vakarinėje dalyje, kelio į Juodupėnus dešinėje pusėje plytėjo Kadagynas – kadagių, žolių ir krūmų kupstais apaugusios ganyklos. Už jų buvusi Kėsuotė (🇬🇸) – drėgna, neišdžiūvanti dirva, pilna kupstynų. Šiaurinėje dalyje dirvonavo Pašalutinės atkalnė.
Tarp kelių Salantai–Juodupėnai ir Salantai–Darbėnai bei tarp Erlos – Salanto upių senslėnio ir kelio Žudgalis–Pesčiai driekėsi Tarpeliai (🇬🇸) – apie 20 ha ariamos žemės. Šiaurėje ji ribojosi su Senkapiais vadinama pieva ir ariama žeme. Pietvakariniu pakraščiu į Grūšlaukę ir Darbėnus einantis žmonių rankomis supiltas vieškelis vadintas Kasiniu, todėl šalia jo esantį apie 15 ha ariamos žemės gyventojai pavadino Pakasiniu.
Kazys Vytautas Trainys
Kazys Vytautas Trainys (1938 m. rugpjūčio 12 d. Vaiškūnuose - 2016 m. birželio 22 d. Kaune) – profesorius, gamtos mokslų daktaras, aplinkosaugininkas.
Biografija
1949 m. baigė Modžiūnų pradinę mokyklą. 1957 m. baigė Švenčionių Zigmo Žemaičio gimnaziją. 1963 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, įgijo veterinarijos gydytojo specialybę.
1968 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje (dab. universitetas) apgynė biologijos mokslų kandidato disertaciją „Histocheminiai ir elektronomikroskopiniai vištų kiaušintakio epitelio ląstelių tyrimai įvairiose lytinio ciklo fazėse“. 1968–1971 m. Lietuvos veterinarijos akademijos Zoologijos, botanikos, darvinizmo katedros docentas.
1971–1979 m. Zooinžinerijos (dab. Gyvulininkystės technologijos) fakulteto dekanas. 1972 m. K. Trainiui suteiktas docento mokslinis vardas. 1991–2003 m. – Biologijos katedros vedėjas. 1993 – 2009 m. – dėstė etologijos kursą. 1993 m. – nostrifikuotas daktaru (gamtos mokslai).
1990 m. – suteiktas profesoriaus pedagoginis mokslo vardas. 2008 m. – apdovanotas Ordinu "Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi.
Visuomeninis darbas
Nuo 1970 iki 1990 metų Lietuvos gamtos apsaugos draugijos Kauno skyriaus prezidiumo narys ir Faunos apsaugos sekcijos pirmininkas, Lietuvos gamtos apsaugos žymūnas, LVA gamtos apsaugos organizacijos ilgametis pirmininkas (1974–1975 m.
Ši organizacija talkino kuriant Lietuvos nacionalinį parką (dabar Aukštaitijos NP), 1990 m. aktyviai dalyvavo atkuriant Lietuvos gyvūnų globos draugiją ir šešerius metus jai vadovavo (1993 m. ši draugija buvo priimta į Pasaulinę gyvūnų globos draugiją (WSPA).
Nuo 1993 m. buvo Pasaulinės gyvūnų globos draugijos (WSPA) tarybos narys ir direktorius – patarėjas Lietuvai bei Pasaulinės taikomosios etologijos draugijos (ISAE) narys. Publikavo apie 20 mokslinių ir apie 180 populiarių straipsnių, mokymo priemonių. Skaitė moksl. pranešimus Anglijoje apie faunos globą Lietuvoje.
Užupio Karklėnai
Užupio Karklėnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Grigaičių.
Laba (reikšmės)
Laba vadinama:
Gerkiškės
Gerkiškės – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 10 km nuo Norgeliškių.
Virusologija
thumb|200px|Bakteriofagai puola bakteriją Virusologija – mokslas apie virusus ir į juos panašius ligų sukėlėjus. Šis mokslas tiria virusų struktūrą, klasifikaciją ir evoliuciją, ląstelių užkrėtimo būdus ir tai, kaip ląstelės panaudojamos virusui daugintis, ligas, kurias jie sukelia, virusų izoliavimo ir auginimo būdus, pritaikymą tyrimuose ir medicinoje. Virusologija dažnai laikoma mikrobiologijos arba patologijos dalimi.
Virusų klasifikacija
Pagrindinė virusologijos šaka yra virusų klasifikacija. Klasifikuoti virusus galima pagal įvairius kriterijus:
Virusologija taip pat tiria į virusus panašias struktūras, pavyzdžiui, viroidus (žiedinės RNR be apvalkalėlio, užkrečiančios augalus) ir prionus (patologinės konformacijos baltymai).
Vokietijos futbolo sistema
Vokietijos futbolo pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Vokietijos futbolo asociacija, kontroliuojanti , taip pat organizuojanti Vokietijos vyrų futbolo čempionatą bei, moterų, jaunimo varžybas. Futbolo asociacija įkurta 1900 m., nuo 1904 m. ji yra FIFA nare, 1954 m. buvo viena UEFA įkūrėjų.
Vokietijos lygų sistema
Futbolo lygos organizuojamos piramidės principu:
Klubai
Vokietijos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja šiuose turnyruose:
1991 m. į Vokietijos futbolo sistemą buvo prijungti buvusios VDR klubai.
Šarkiai (Joniškis)
Šarkiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybės šiaurėje, 2 km į šiaurę nuo Satkūnų, prie magistralinio kelio ir geležinkelio Šiauliai–Ryga. Buvusi Šarkių geležinkelio stotelė. Pro kaimą teka Sidabra.
miniatiūra|250px|left|Buvusi pradinė mokykla, 2015 m.
Pakalnių piliakalnis
Pakalnių piliakalnis su gyvenviete (arba Švedų baterija) – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3593; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1316; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A955KP) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24070) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Pakalnių, Leliūnų seniūnija. Pasiekiamas keliu Pakalniai–Leliūnai pavažiavus 800 m, yra dešinėje rytuose, pietvakarinėje Vidinksto ežero pakrantėje.