cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Voluinės sritis
Administracinis suskirstymas
thumb|250px|Voluinės srities tarybos. Juodai pažymėtos rajono tarybos Vyšnine spalva- miestų tarybos nepriklausančios rajonams
thumb|230px|Voluinės laukai netoli [[Olyka|Olykos]]
Voluinės sienos
thumb||Srities pradžia kelyje [[Lvovas-Luckas]] thumb|Ukrainos pasieničių statomi spaudai [[Ustyluhas|Ustyluhe]]
Kitomis valstybėmis:
Ekonomika
Išgaunama akmens anglis (Voluinės-Lvovo anglių baiseinas). Kivercų, Kovelio, Mancevičių rajonuose vystoma durpių gavyba. Voluinės srityje išplėtota lengvoji, medžio apdirbimo, mašinų gamybos pramonė. Kovelyje gamnamos žemės ūkio mašinos, Lucke – automobiliai, plastiko gaminiai, Vladimire, Rožyščėje, Mancevičiuose – baldų pramonė. Daugelyje miestų yra maisto pramonės (cukraus, konservų, pieno, mėsos) įmonių. Auginami javai (miežiai, kviečiai), cukriniai runkeliai, linai, bulvės. Sodininkystė ir daržininkystė. Gyvulininkystė (galvijai, kiaulės, avys, arkliai).
Ekonomikos rodikliai
Pagal Ukrainos statistikos komiteto duomenis.
Susisiekimas
thumb|230px|right|Greitkelis [[Kijevas-Liublinas ties Liubomiliu]]
Kovelis yra paskutinė geležinkelio stotis Ukrainoje, važiuojant iš Kijevo į Varšuvą.
Lucke yra stambus karinis aerodromas, kuris šiuo metu aptarnauja tik karinę aviaciją ir privačius VIP klientus.
Švietimas ir kultūra
Srityje veikia 14 aukštųjų, 30 profesinių-techninių, 824 bendrojo išsilavinimo mokyklų. Taip pat yra keturios projektinės-konstruktinės organizacijos, du moksliniai-gamykliniai susivienijimai.
Srityje yra 2 teatrai, 664 kultūros namai, 579 bibiotekos ir 7 muziejai. Turtingą Voluinės istorinį palikimą galima pažinti apsilankius muziejuje-draustinyje "Kazokų kapinės", kuris įamžina kazokų heroizmą mūšyje 1651 m. kuriam vadovavo Bogdanas Chmelnickis.
Turizmas
thumb|230px|Bažnyčia [[Luckas|Lucke]]
Bendras kultūrinių, archeologinių, architektūros, monumentalios vietovės skaičius – 837. Pagal istorinius-kultūrinius ir archiologinius pavyzdžius sukurtas Lucko valstybinis istorinis-architektūrinis drastinis. Įdomiausi architektūros ir archelogijos paminklai yra Kijevo Rusios periodo:
Homotai
Homotai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Melniko valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės vakarus nuo Mielniko, apie 8 km į pietryčius nuo Semiatičės ir apie 81 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW658.
UTC+13
thumb|400px|UTC+13 laiko juosta: mėlyna – žiemą, oranžinė – vasarą, geltona – visus metus
UTC+13 – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti trylika valandų anksčiau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Ramiojo vandenyno salas.
Išskiriamos šios UTC+13 laiko juostos zonos:
Kaip standartinis laikas, visus metus
Kaip standartinis laikas, pietų pusrutulio žiemą
Kaip vasaros laikas, pietų pusrutulyje
Huso horario
Dargužių apylinkė (Varėna)
Dargužių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Inti Raimi
thumb|250px|Inti Raimi šventimas Saskahuamane
Inti Raimi („Saulės šventė“) – Inkų imperijos religinė ceremonija, skirta Saulės dievo Inti garbinimui. Švenčiama trumpiausią metų dieną (žiemos saulėgrįžą) pietų pusrutulyje – birželio 24 d. Nuo 1944 m. Inti Raimi ceremonija vyksta Saksahuamano šventykloje šalia Kusko.
Inkų laikais Inti Raimi trukdavo 9 dienas, kurių metu vykdavo spalvingos procesijos, šokiai, gyvulių aukojimas prašant gero derliaus. 1535 m. Inti Raimi uždrausta katalikų bažnyčios. Vėliau ši šventė dar vykdavo vietinėse bendruomenėse, kol 1572 m. vicekaraliaus Fransisko de Toledo uždrausta visai.
1944 m. Inti Raimi vėl pradėta švęsti indėnų folkloro entuziastų iniciatyva. Šventimas remiasi Inkos Gasilaso de la Vegos aprašymu.
Galipolio pusiasalis
thumb|250px|Galipolio pusiasalis vakarų Turkijos žemėlapyje Galipolio pusiasalis yra Trakijoje, Turkijos europinėje dalyje, Čanakalės provincijoje. Išskiša į pietvakarius ir skiria Egėjo jūrą (Saroso įlanką) nuo Dardanelų sąsiaurio. Ilgis 90 km. Vyrauja kalvota lyguma, iškylanti iki 374 m aukščio. Auga Viduržemio tipo krūmynai. Pagrindinis miestas – Gelibolu.
Seniau graikų vadintas Trakijos Chersonesu
Kybartų Šv. Aleksandro Neviškio parapija
'''Kybartų Šv. Aleksandro Neviškio parapija''' - viena iš Kauno stačiatikių dekanato parapijų, Kybartuose. Parapijai priklauso Kybartų Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė. Parapija pavadinta Aleksandro Neviškio garbei.
Istorija
Parapija įkurta 1870 m., pastačius cerkvę per miestelį geležinkelį tiesiantiems darbininkams. 1919 m. pradžioje vidaus reikalų ministerija cerkvę, mokyklos pastatą ir 2 parapijos namus su žeme perdavė Seinų vyskupijai. Įkurta bažnyčia. Tuo metu apie 420 stačiatikių rinkdavosi maldai nuomojamose patalpose. Jie daug kartų kreipėsi į valdžią gražinti cerkvę. Pastatui reikėjo kapitalinio remonto.
1929 m. katalikų parapija iš finansų ministerijos išsireikalavo gauti paskolą naujai bažnyčiai statyti. Tada apgriuvusi cerkvė ministrų kabineto nutarimu grąžinta stačiatikiams. 1935 m. atnaujinta cerkvę iškilmingai pašventinto Lietuvos ir Vilniaus metropolitas Dimitrijus Bogojavlenskis.
1937 m. parapijai priklausė 1431 tikintysis. Prie jos veikė Apvaizdos brolija. Parapija visos Lietuvos cerkvėms gamino žvakes. 1945 m. parapijoje buvo 280 tikinčiųjų. 1947 m. tarybų valdžia ją oficialiai įregistravo. Į Kybartus vykdavo tikintieji iš Kaliningrado srities.
295 m.
295 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Jonas Osvaldas Meilus
Jonas Osvaldas Meilus (g. 1941 m. rugsėjo 20 d. Sėdžiuose, Varnupio valsčius, Rokiškio apskr.) – Lietuvos radiofizikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1965 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969-1972 m. Maskvos energetikos instituto aspirantas. 1996 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1966-1969 m. dirbo Kauno politechnikos institute, 1972-1974 m. KPI vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1974-2002 m. šio instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas; nuo 1997 m. profesorius. Nuo 1992 m. Varviko universiteto kviestinis profesorius, nuo 2002 m. Birmingemo universiteto Elektronikos instituto profesorius. Skaitė paskaitas Koventrio, Kembridžo, Drezdeno, Berlyno, Sankt Peterburgo, Charkovo, Paryžiaus universitetuose. Nuo 2002 m. Tarptautinės mikrobangų elektronikos asociacijos viceprezidentas.
Ubė
Ubė  – Japonijos miestas, esantis Čiūgoku regione, Jamagučio prefektūroje. Miests buvo įkurtas 1921 m. lapkričio 1 d. Ubėjė 2010 m. vasarį gyveno 179 tūkst. gyventojų, tankumas siekė 622 žmones/km².
Svarbiausios pramonės šakos mieste yra įvairių chemikalų, plieno bei betono gamyba. Prie miesto ekonomikos itin prisideda kompanija „Ube Industries“. Anksčiau Ubė buvo angliakasių miestas, turėjo daug su aplinkos tarša susijusių problemų. Pastaraisiais metais miestas daug investavo į kovą su tarša, pastangos buvo įvertintos Jungtinių Tautų Organizacijos.
Buvęs Japonijos ministras pirmininkas Naoto Kan gimė Ubėje.
Oficialios miesto gėlės – raudonžiedis šalavijas ir azalija, medis – Camphor Laurel.
Trileris: žiaurus filmas
Trileris: žiaurus filmas (SV Thriller – en grym film) – 1973 m. Švedijoje sukurta kriminalinė drama. Režisierius Bo Arne Vibenius siekė bet kokiomis priemonėmis sukurti komerciškai sėkmingą filmą, nes ankstesniame projekte prarado savo investuotus pinigus. Pagrindiniam vaidmeniui buvo pakviesta populiarus „Playboy“ ir „Penthouse“ modelis Christina Lindberg, o Švedijai ir Danijai skirtose versijose dėl tuo metu klestėjusio liberalumo buvo įterptos kelios pornografinės scenos, dėl to egzistuoja įvairios trukmės šios juostos versijos – nuo 104 iki 80 minučių. Nepaisant to, tai pirmasis filmas nuo 1912 m. pasirodžiusios juostos „Sodininkas“, uždraustas Švedijoje, o režisierius buvo priverstas titruose nurodyti ne savo tikrą vardą, o slapyvardį – Alex Fridolinski.
Turinys
thumb|150px|left|Kadras iš filmo Kažkada Madeleinė pavėlavo į mokyklos autobusą ir leidosi pavėžinama nepažįstamo vyriškio. Pastarasis vėliau ją nusivežė namo, kur apsvaigino narkotikais. Per kelis mėnesius Madeleinė buvo pripratinta prie heroino ir mėginta paversti prostitute, tačiau po kelių mėginimų pabėgti ir pasipriešinus klientui, jai buvo išdurta akis.
Galiausiai mergina tampa prostitute ir turi aptarnauti ne tik vyrus, bet ir moteris. Prievarta parašiusi laišką tėvams, kad pabėgo iš namų, netrukus ji sužino apie šių savižudybę. Pagrobėjas Tonis pradeda ją išleisti į miestą, suprasdamas, kad nuo narkotikų priklausoma mergina niekur nepabėgs, tuo tarpu Madeleinė už savo uždirbtus pinigus pradeda lankyti savigynos treniruotes, mokytis šaudyti bei vairuoti automobilį. Po to, kai nužudoma gretimame kambaryje „dirbusia“ Salė, Madeleinė pradeda veikti, ketindama nužudyti visus savo klientus ir Tonį.
Konskie Gurai
Konskie Gurai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Melniko valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Algis Gudelis
Biografija
1976 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1988 m. – Lietuvos kūno kultūros institutą. 1983 m. technikos mokslų kandidatas.
Nuo 1984 m. Kauno politechnikos instituto Fizinio lavinimo ir sporto katedros dėstytojas; nuo 1987 m. docentas.1982–1989 m. Kauno alpinizmo federacijos pirmininkas, Lietuvos alpinizmo federacijos trenerių tarybos pirmininkas. Žuvo kopdamas į Mčatkos sieną Kryme.
Sportinė veikla
1982 m. vadovavo ekspedicijai Centriniame Pamyre, Kičik Alajaus rajonas, 1984 m. – ekspedicijai Pietvakarių Pamyre, Šachdaro srityje. Nuo 1988 m. tarptautinės kalnų gidų asociacijos narys. 1987 m. vadovavo „Žalgirio“ komandai TSRS alpinizmo čempionate Jarydago rajone (Dagestanas).
Paul Rodgers
Paul Rodgers (g. 1949 gruodžio 17 d.) – Anglijos roko atlikėjas, geriausiai žinomas kaip grupių Free ir Bad Company narys. Prieš pradėdamas karjerą kaip solo artistas jis grojo grupėse The Firm ir The Law.
1960: Free
Paul Rodgers gimė miestelyje šiaurės Anglijoje. Jis grojo vietinės reikšmės grupėje The Roadrunners, kuri vėliau pakeitė pavadinimą į The Wildflowers. Kiti grupės nariai buvo Micky Mood (vėliau grojo Whitesnake) ir Bruce Thomas (vėliau grojo Elvis Costello and the Attractions). 1968 m. Rodgers pasirodė britų scenoje su bliuzroko grupe Free. 1970 m. su daina All Right Now pateko į radijo topus. Free išleido keturis albumus, kuriuose buvo sujungti bliuzas, baladės ir rokas. 2000 m. daina All Right Now buvo leista radijo eteryje virš 2 mln. kartų.
1970: Bad Company
Savo kitą muzikinę grupę, Bad Company, Rodgers įkūrė kartu su buvusiu "Mott the Hoople" bosistu Mick Ralphs. 1973–1982 m. Bad Company sėkmingai koncertavo turuose, išleido keletą hitų: Feel Like Making Love, Can't Get Enough, Shooting Star, Bad Company. Dainose Bad Company ir Run With The Pack Rodgers grojo pianinu, Rock and Roll Fantasy – gitara, baladėje Seagull – visais instrumentais. 1982 m. Rodgers išėjo iš grupės. Iki to laiko Bad Company buvo spėjusi išleisti šešis platininius albumus. 1973 m., kai iš Deep Purple pasitraukė vokalistas Ian Gillan, grupė pabandė pasamdyti Paul Rodgers, bet šis atsisakė.
1980
1983 spalį Rodgers išleido savo pirmajį solo albumą Cut Loose. Jis vienas sukūrė muziką ir grojo visais instrumentais, tačiau albumas pasisekimo nesulaukė – užėmė tik 135 vietą "Billboard Hot 200" albumų lentelėje.
1990
1991 Rodgers su Kenney Jones įkūrė grupę The Law. Daina Laying Down the Law tapo hitu, bet albumas pakilo tik į 126 vietą. Antrasis albumas, The Law II, nebuvo išleistas oficialiai.
Rodgers pripažino stiprią Jimi Hendrix įtaką. Jis perrašė dainą iš J. Hendrix albumo – I Don't Live Today, bendradarbiavo su Slash ir Hendrix's Band Of Gypsys. 1993 m. Rodgers su Journey gitaristu Neal Shon išleido live CD, kuriame jis interpretavo Jimi Hendrix dainas.
Rodgers pirmas dvigubas solo CD Now and Live pasiekė 30 vietoje visame pasaulyje. Singlas Soul of Love sukosi 86 JAV radijo stotyse daugiau kaip pusę metų. 1999 Rodgers su Bad Company išleido singlus Hey, Hey ir Hammer of Love. Pirmą kartą po 20 metų Bad Company keliavo į turą senąja sudėtimi.
2000-dabar
2000 m. Rodgers išleido 6 solo CD Electric, taip pat singlą Drifters, kuris aštuonias savaites išsilaikė top dešimtuke. Tais metais jis grojo sausakimšuose koncertuose Anglijoje, Škotijoje, Australijoje, JAV ir Kanadoje. Po pasirodymo TV laidoje "Late Show with David Letterman" Rodgers susipažino su B. B. King, kuris paliko jam labai gerą įspūdį. Tais pačiais metais jis su Paul Rodgers, Jimmie Vaughan, Levon Helm, Hubert Sumlin, Johnnie Johnson, James Cotton ir kitais žymiais atlikėjais koncertavo Klivlande.
2001 m. pavasrį Rodgers vėl koncertavo Australijoje, Anglijoje, Škotijoje; vasarą – JAV. 2002 m. Paul Rodgers ir Bad Company išleido savo pirmą gyvai įrašytą CD su DVD Merchants Of Cool. Į rinkinį įėjo visi hitai ir naujas singlas Joe Fabulous, kuris JAV greitai pakilo į top dvidešimtuką. DVD ir bilietai į jų turo koncertus buvo labai greitai išpirkti.
2003 m. Rodgers iškeliavo į solo turą. Kiti šios grupės nariai yra gitaristas Howard Leese (Heart), bosistas Lynn Sorensen and būgnininkas Jeff Kathan. BBC TV ir radijo vadovas Jools Holland pakvietė Rodgers įrašyti dainą I Told The Truth albumui Small World Big Band. Tame CD savo dainas įrašė taip pat ir Eric Clapton, Ronnie Wood, Peter Gabriel, Michael McDonald, Ringo Starr bei kiti.
2004 metų pradžioje Rodgers kartu su atlikėjais Mitch Mitchell and Billy Cox (Hendrix’s Cry of Love), Buddy Guy, Joe Satriani, Kid Rock’s Kenny Olson, Alice in Chain’s Jerry Cantrell, Double Trouble, Indigenous, Kenny Wayne Shepherd and blues legend Hubert Sumlin (Howlin' Wolf and Muddy Water) surengė tris labai sėkmingus koncertus.
2004 m. pabaigoje Rodgers susitarė su išlikusiais Queen nariais išvažiuoti į turą po Europą. Jo metu gyvai įrašė CD ir DVD Return of the Champions, kuriame buvo sudėtos geriausios Queen, Bad Company bei Free dainos.
Vėliau Rodgers išleido dar vieną albumą ir išvyko į turą. 2007 m. jis visus nustebino prisijungdamas prie Trans-Syberian Orchestra'''
Olesnica
Olesnica ( arba Öls) – miestas Žemutinės Silezijos vaivadijoje, pietvakarių Lenkijoje. Olesnicos apskrities administracinis centras. 36 763 gyventojai (2012 m. duomenys).
Miestas įsikūręs Silezijos žemumoje, į rytus nuo Tšebnicų kalvų. Priklauso istoriniam Žemutinės Silezijos regionui. Nutolęs apie 30 km į šiaurės rytus nuo Vroclavo.
Istorija
Nuo viduramžių miestas garsėjo savo spaustuve, gimnazija ir monetų kalykla. thumb|left|Olesnicos pilies vidinis kiemas. Piastų giminės pilis su šalia esančia abatija ir prekybine gyvenviete pirmą kartą paminėta 1189 m. rašte. Tai buvo suskaldytos Lenkijos dalis, kurią valdė Piastų dinastija. 1255 m. kunigaikštis Henrikas III Baltasis suteikė miesto teises. Nuo XIII amžiaus šioje vietovėje daugiausia gyveno vokiečiai. Nuo XIII amžiaus joje buvo monetų kalykla. XIII amžiuje Olesnica priklausė Silezijos kunigaikštystei, 1294 m. tapo Gloguvo kunigaikštystės dalimi, o 1313 m. tapo Olesnicos kunigaikštystės, ką tik atskirtos nuo Gloguvo, sostine. Tuo metu Olesnicoje jau egzistavo ligoninė, minima 1307 m. dokumente. 1320–21 m. buvusi kaštelionija tapo Olesnicos kunigaikščio Konrado I Piasto rezidencija. Jo sūnus kunigaikštis Konradas II Pilkasis taip pat paveldėjo Kozlio regioną. Olesnicos kunigaikščiai XIV amžiuje vis dar tvirtino esą visos Lenkijos karalystės paveldėtojais, nors valdė tik savo kunigaikštystėje, o tai sukeldavo kitų Silezijos lenkų kunigaikščių priešiškumą.
Husitų karų metu 1432 m. Olesnicą užgrobė husitai, vėliau čia vyko lenkų ir husitų derybos.
Bohemijos ir Vengrijos karo metu vietos kunigaikščiai kelis kartus perbėgo į kitą pusę. 1469 m. jie pripažino Vengrijos karaliaus Motiejaus Korvino viešpatavimą, 1470 m. kunigaikštis Konradas X stojo į Bohemijos karaliaus Vladislovo Jogailaičio pusę, 1480 m. vėl pripažino Vengrijos siuzerenitetą, o 1489 m. sukilo prieš vengrus.
Pagal 1491 m. susitarimą hercogystė turėjo atitekti būsimam Lenkijos karaliui Jonui I Albertui, bet galiausiai 1495 m. ji buvo parduota Miunsterbergo hercogui Henrikui I, Bohemijos (Čekijos) karaliaus Jurgio Podebradiečio sūnui. Jo anūkas kunigaikštis Jonas iš Miunsterbergo-Oelso 1530 m. įkūrė gimnaziją Olesnicoje. 1647 m. išnykus čekų Podebradų šeimai, miestą ir kunigaikštystę paveldėjo Viurtembergo kunigaikščiai švabai, o 1792 m. – Brunsviko kunigaikščiai Velfai.
1884 m. kunigaikštystė buvo įtraukta į Prūsiją, kuri pati priklausė Vokietijai nuo 1871 m. po Prūsijos vadovaujamo Vokietijos suvienijimo.
Po Pirmojo pasaulinio karo miestas buvo įtrauktas į Žemutinės Silezijos provinciją. Antrojo pasaulinio karo metu nacistinė Vokietija mieste įsteigė kalėjimą ir priverstinio darbo stovyklą italų, anglų, jugoslavų, belgų ir lenkų karo belaisviams. Karo pabaigoje vokiečių administracija evakavo beveik visus gyventojus, liko tik keli vokiečiai ir priverstiniai darbininkai. 1945 m. miestas buvo smarkiai sugriautas Raudonosios armijos, sunaikinta apie 60–80% jo pastatų.
Miestas Potsdamo konferencijos metu perleistas Lenkijai ir jo oficialus pavadinimas tapo Olesnica. Miestas buvo apgyvendintas lenkų, kurių daugelis buvo išvaryti iš Rytų Lenkijos, kurią 1945 m. aneksavo Sovietų Sąjunga.
Miestai partneriai
Oleśnica palaiko ryšius su kitais miestais, turi šiuos miestus–partnerius:
Bajoriškės (Trakai)
Bajoriškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Rūdiškių, Rūdiškių miškuose, prie Cirvijos upelio. Praeina vieškelis.
UTC+13:45
thumb|400px|UTC+13:45 laiko juosta: mėlyna – žiemą, oranžinė – vasarą, geltona – visus metus
Išskiriamos šios UTC+13:45 laiko juostos zonos:
Kaip vasaros laikas, pietų pusrutulyje
Papušių piliakalnis
Papušių piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 20527; naujai išaiškinamųjų sąraše Nr. 2422) Panevėžio rajono savivaldybėje, Papušių kaime. Pasiekiamas iš plento Panevėžys – Šiauliai Berčiūnuose, neprivažiavus Nevėžio, pasukus į kairę pietvakarių kryptimi link Nociagalos, pavažiavus 2 km iki vandens valymo įrenginių aptvertos teritorijos, nuo jos paėjus į dešinę vakarų–pietvakarių kryptimi pro aukštos įtampos elektros stulpą vedantį takelį į Nevėžio slėnį, juo pasroviui apėjus senvagę iš pietų pusis, už jos pasukus į šiaurės vakarus – iš viso 500 m, yra priekyje.
Jokšai
Jokšais vadinami kaimai:
Papušių piliakalnis
Tyrimai
Piliakalnį 1938 m. tyrė Vytauto Didžiojo karo muziejus, 1968 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. 1994 m. Povilas Tebelškis piliakalnyje ištyrė bendrą 19 m² dydžio plotą, nustatė, kad pylimas supiltas per 2 kartus. Pirmasis pylimas buvo 1 m aukščio, 10 m pločio, piltas iš dirvožemio su akmenimis. Antrasis pylimas piltas iš smėlio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.
800px|center|Papušių piliakalnis iš pietų pusės
Tortveititas
right|200 px|thumb|Tortveititas Tortveititas – silikatų klasės mineralas, susidedantis iš skandžio ar itrio silikato. Cheminė formulė (Sc, Y)2Si2O7. Tai pirminis skandžio šaltinis. Paplinta granitiniuose pegmatituose. Jis pavadintas pagal Norvegų inžinierių Olausą Tortveitą.
Kęstutis Lančinskas
Biografija
1992 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
1990–1991 m. VRM Tardymo valdybos tardytojas. 1991–1992 m. Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato Organizuoto nusikalstamumo tyrimo skyriaus inspektorius, 1992 m. – komisariato Kriminalinės policijos valdybos Ypatingai svarbių bylų tyrimo skyriaus 1-ojo poskyrio inspektorius.
1992–1998 m. LR užsienio reikalų ministerijos Konsulinio departamento 1-asis sekretorius, Lietuvos Respublikos ambasados Latvijoje 1-asis sekretorius, Lietuvos Respublikos ambasados Izraelyje 1-asis sekretorius.
1998–1999 m. Policijos departamento prie VRM Referentų tarnybos komisaras. 1999–2001 m. dirbo departamento prie VRM Tarptautinio bendradarbiavimo tarnybos komisaru, 2001–2004 m. – departamento prie VRM Tarptautinio bendradarbiavimo ir Europos integracijos tarnybos vyresniuoju komisaru, 2004–2005 m. – departamento prie VRM Tarptautinio bendradarbiavimo valdybos viršininku. 2005–2009 m. Lietuvos policijos generalinio komisaro pavaduotojas.
2009–2016 m. Vilniaus apskrities vyriausiojo policijos komisariato viršininkas.
2016–2019 m. Europos Sąjungos patariamosios misijos Ukrainoje vadovas.
Nuo 2020 m. Ministrės pirmininkės Ingridos Šimonytės patarėjas nacionalinio saugumo klausimais.
Ąžuolinė kepena
Ąžuolinė kepena (Fistulina hepatica) – kempenainių (Fistulinaceae) šeimos grybų rūšis.
Vaisiakūniai stambūs, 10-30 cm skersmens, 3-6 cm storio, vienmečiai, minkšti, sultingi, mėsingi, trumpu storu šoniniu kotu prisitvirtinę prie gyvo ąžuolo kamieno. Kepurėlė vėduokliškai pailga, šiek tiek gleivėta, tamsiai rudai raudona. Vamzdeliai iki 1,5 cm ilgio, tarp savęs nesuaugę, šviesiai gelsvi, paspaudus paruduoja. Trama stora, mėsinga, ryškiai raudona, sultinga, su baltomis gyslomis, rūgštoko skonio.
Auga birželio – spalio mėnesiais ant senų ąžuolų, kartais ant kelmų, labai retai suaugę po kelis vaisiakūnius. Sukelia rudąjį ąžuolo puvinį. IV kategorijos grybas. Lietuvoje reta. Kitose šalyse mėgstamas grybas.
Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Kamianki Vankai
Kamianki Vankai  – kaimas Lenkijos rytuose, Pžesmikų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Sutkūnų apylinkė (Dotnuva)
Sutkūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Krakių apylinkės.
Radomskas
Radòmskas  – miestas vidurio Lenkijoje, prie Radomkos upės (kairysis Vyslos intakas). Apskrities centras. Išvystyta mašinų, baldų pramonė.
Istorija
1266 m. Lešekas Juodasis suteikė Radomskui miesto teises. 1857–1922 m. vadinosi Novoradomskas, buvo Petrakavo gubernijos Novoradomsko apskrities centras.
1975–1998 m. buvo Petrakavo vaivadijoje. Nuo 1999 m. priklauso Lodzės vaivadijai.
296 m.
296 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Birželis
UTC+14
thumb|400px|UTC+14 laiko juosta: mėlyna – žiemą, oranžinė – vasarą, geltona – visus metus
UTC+14 – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti keturiolika valandų anksčiau už pasaulinį laiką. Driekiasi per Ramiojo vandenyno salas. Ši laiko juosta driekiasi į vakarus nuo datos keitimosi linijos ir pirmoji pasitinka naują dieną.
Išskiriamos šios UTC+14 laiko juostos zonos:
Kaip standartinis laikas, visus metus
Kaip vasaros laikas (pietų pusrutulyje)
Huso horario
Marija Magdalietė
250 px|thumb|[[Stačiatikybė|Stačiatikių Marijos Magdalenos ikona]]
Marija Magdalietė (arba Magdalena; hebr. מרים „karti“), Naujajame Testamente – Magdalos miestelio gyventoja. Tikima, kad ji buvo ta moteris, iš kurios, pagal Bibliją, Kristus išvarė septynis demonus. Pagal Naująjį Testamentą, Marija Magdalena keliavo su Jėzumi ir jo apaštalais ir buvo šalia Jėzaus kai jis buvo nukryžiuotas. Jėzus jai pirma pasirodė, prisikėlęs iš numirusių. Todėl, krikščioniškoje tradicijoje, Marija Magdalena vadinama apaštalų apaštale. Naujojo Testamento evangelijose Marija Magdalena yra minima bent 12 kartų. Romos katalikybėje, stačiatikybėje ir anglikonizme ji laikoma šventąja.
Kirsanas Iliumžinovas
Kirsanas Iliumžinovas (g. 1962 m. balandžio 5 d. Elistoje) – Kalmukijos politikas – Kalmukijos respublikos Rusijos sudėtyje prezidentas (1993–2005 m.), vėliau – Kalmukijos vadovas (2005–2010 m.), verslininkas, šachmatininkas – Pasaulio šachmatų federacijos (FIDE) prezidentas (1995–2018 m.). Gimtoji kalba – kalmukų, taip pat kalba rusiškai, angliškai, japoniškai ir šiek tiek – korėjiečių, mongolų ir kinų kalbomis.
Vaikystė
Tėvas, pagal išsilavinimą inžinierius, dirbo partiniu darbuotoju, motina veterinarijos gydytoja. Kai jam buvo 4 metai, senelis išmokė žaisti šachmatais. Būdamas 7-ių tapo Kalmukijos vaikų čempionu, o keturiolikos – Kalmukijos šachmatų čempionu. 1979 m. aukso medaliu baigė vidurinę mokyklą.
Jaunystė
1979–1980 m. dirbo šaltkalviu surinkėju gamykloje „Zvezda“. 1980–1982 m tarnavo armijoje. Grįžęs, 1982–1983 m. tęsė darbą gamykloje „Zvezda“ šaltkalviu brigadininku. TSKP narys (1983–1991 m.).
Studijos
1983 m. įstojo mokytis į Maskvos tarptautinių santykių institutą. Institute buvo komunistų partijos sekretoriaus ideologijai pavaduotoju ir instituto šachmatų komandos kapitonu. 1989 m. baigė mokslus ir įgijo Japonijos ir ekonominių santykių su Rytų Azijos šalimis specialisto diplomą.
Verslas
1989 m. K. Iliumžinas atliko praktiką, po kurios, laimėjęs konkursą, tapo bendros SSRS–Japonijos automobilių prekybos įmonės vadovu ir greitai tapo milijonieriumi. Tais pačiais metais jis tapo tarptautinės korporacijos „SAN“ prezidentu. Organizavo Kalmukijoje „Step“ banką. 1993 m. balandžio mėn. K. Iliumžinovas jau vadovavo daugiau nei 50 kompanijų, bankų ir biržų.
Politika
1990 m. nuo Kalmukijos buvo išrinktas Rusijos Federacijos aukščiausios tarybos deputatu, kur dirbo tarptautinių santykių ir ekonominių ryšių komitete, buvo deputatų grupės „Suverinetetas ir lygiateisiškumas“ narys, taip pat frakcijos „Pamaina – naujoji politika“ nariu. Jis taip pat buvo SSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas iki SSRS suirimo 1991 m.
1993 m. K. Iliumžinovas buvo išrinktas Rusijos, taip pat ir Kalmukijos, verslininkų palatos prezidentu. Tais pačiais metais jis iškėlė savo kandidatūrą pirmojo Kalmukijos respublikos prezidento rinkimuose. Rinkiminėje kompanijoje naudojo lozungą „Turtingas prezidentas – nepaperkama valdžia“. 1993 m. surinkęs 65 % balsų laimėjo rinkimus ir tapo Kalmukijos respublikos Rusijos sudėtyje prezidentu.
1993 m. per spalio mėn. įvykius Maskvoje, Kalmukijos prezidentas vadovavo grupei iš šešių federacijos subjektų, kurie su balta vėliava įėjo į parlamentą, kur, kartu su Ingušijos prezidentu Ruslanu Auševu, tarpininkavo derybose iki pat B. Jelcinui ištikimos armijos parlamento rūmų šturmo.
1993 m. nuo Kalmukijos buvo išrinktas į Federacijos tarybą, kur pateko į agrarinį komitetą.
Tapęs Kalmukijos prezidentu jis išleido dekretą dėl šachmatų mokymo įtraukimo į mokyklų programas. „Tai pakėlė mokymo lygį 40-čia procentų… Šiandien 100% Kalmukijos vaikų moka žaisti šachmatais.“ – sakė K. Ilumžinovas per interviu.
1995 m. dar kartą perrinktas Kalmukijos prezidentu, šįkart 7-iems metamas (iki 2002 m.).
1996 m. pagal pareigas dirbo 2-ojo šaukimo Federacijos taryboje.
1998 m. negaudamas lėšų iš federalinio biudžeto padarė eilę pareiškimų, kuriuos buvo galima vertinti, kaip galimą Kalmukijos išstojimo iš Rusijos federacijos sudėties. Rusijos Generalinė prokuratūra pradėjo tyrimą.
2000 m. gruodžio mėn. tapo Elistos futbolo klubo „Uralan“ prezidentu.
2002 m. spalio 27 d. 2-ame ture laimėjo Kalmukijos respublikos prezidento rinkimus.
2004 m. įstojo į „Vieningoji Rusija“ partiją.
2005 m. spalio 24 d. buvo paskirtas Kalmukijos respublikos vadovu penkeriems metams. 2010 m. rugsėjo 6 d. pareiškė, kad nesiruošia pretenduoti penktai kadencijai Kalmukijos vadovo postą. Tuometinis Rusijos prezidentas Dmitrijus Medvedevas pasiūlė į šį postą Aleksejų Orlovą, kuris jį ir pakeitė.
FIDE Prezidentas
Dėl didelio užimtumo jis neplanavo tapti FIDE prezidentu. Bet tuometinis FIDE prezidentas Florensijus Kampomanesas dėl jam susidariusių nepalankų aplinkybių, pasiūlė balotiruotis į FIDE prezidentus. Kadangi K. Iliumžinovas jau buvo Kalmukijos prezidentu, jis kreipėsi leidimo būti FIDE prezidentu į tuometinį Rusijos prezidentą B. Jelciną, kuris pasakė, kad galėtų būti ir Kalmukijos ir FIDE prezidentu, jei šachmatais užsiiminėtų laisvalaikiu…
1995 m. buvo išrinktas FIDE prezidentu. Po rinkimų, K. Iliumžinovas paskelbė, kad FIDE yra skirta: tūkstančiams šachmatų profesionalų, šimtams nacionalinių šachmatų federacijų, milijonams šachmatų mėgėjų, o ne dviem stipriausiems žaidėjams.
Tuo metu FIDE pergyveno ekonominę ir politinę krizę. Įkūrus 1993 m. Pasaulio profesionalių šachmatų asociaciją, tarp pasaulio šachmatininkų įvyko skilimas. Jam teko iškart imtis dviejų priešiškų šachmatų stovyklų taikytojo vaidmens ir, dėl susikaupusių įvairių problemų, reformuoti FIDE bei gelbėti ją nuo visiško suirimo.
Pirmoji kadencija
Kartą pokalbyje su buvusiu Tarptautinio olimpinių žaidynių komiteto prezidentu Chuanu Antonijum Samaranču šis K. Iliumžinovui išreiškė nuomonę, kad šachmatų pasaulio čempiono išaiškinimo procedūra nėra demokratiška, nes „jis negalėtų rasti sporto varžybų, kuriose pasaulio čempionas turėtų prieš pretendentus tokią persvarą, kurią galima palyginti su sprintu, „jei 100 m. bėgime – čempionas bėgtų tik 50 metrų!“
„Aš nusprendžiau, kad reikėtų rengti atvirąjį čempionatą“ – prisimindamas sakė K. Iliumžinovas. – „Pasaulio čempionai turi kovoti lygiomis sąlygomis… Ieškojome, kaip restrukturizuoti pasaulio šachmatų čempionatą, įtraukiant daugiau šachmatų federacijų, kad padidintume pradinį dalyvių skaičių iki 256: iš kiekvienos federacijos po žaidėją, o trūkstamus atrinkti iš Žemynų čempionatų ir zoninių turnyrų“.
1995 m. FIDE prezidento tarybos posėdyje Singapūre Kirsanas Iliumžinovas pasiūlė rengti pasaulio šachmatų čempionatus naudojant atkrentamuosius mačus. Jis vėliau, 2007 m. duotame interviu, taip aiškino savo pasiūlymo priežastis:
Ši idėja rado pritarimą 1996 m. FIDE generalinėje asamblėjoje, o vėliau buvo parengtos ir patvirtintos Prezidento taryboje ir Vykdomajame komitete 1997–1998 m. pasaulio šachmatų čempionato taisyklės. Pagal šią tvarką įvyko ketveri FIDE pasaulio čempionatai (1998–2004 m.).
Antroji kadencija
1998 m. lapkričio mėn. buvo perrinktas FIDE prezidentu. Ryšium su šachmatų olimpiada Elistoje K. Iliumžinovo iniciatyva buvo pastatytas atskiras visuomeninis, kultūrinis, verslo ir gyvenamasis kompleksas („Šachmatų miestas“), kuriame 1998 m. vyko šachmatų olimpiada.
1999 m. birželio mėn. Tarptautinis olimpinis komitetas pripažino FIDE kaip tarptautinę neolimpinės sporto šakos organizaciją.
2000 m. gegužę siekdamas suvienyti pasaulio šachmatininkų stovyklas ir baigti konfliktą tarp Profesionalių šachmatų asociacijos ir FIDE pasirašė Prahos susitarimą.
Trečioji kadencija
2002 m. lapkričio mėn. buvo perrinktas FIDE prezidentu.
2004 m. R. Iliumžinovo iniciatyva, FIDE, siekdama visame pasaulyje įtraukti šachmatų pamokas į mokyklų programas, pradėjo propaguoti idėją „|Šachmatus į mokyklą“. Jo pastangomis FIDE pasirašinėjo su šalių vadovais, vyriausybėmis, švietimo ministrais susitarimus dėl šachmatų įtraukimo į švietimo sistemą.
Ketvirtoji kadencija
2006 m. birželio 2 d. buvo perrinktas FIDE prezidentu.
Penktoji kadencija
2010 m. rugsėjo 29 d. buvo vėl perrinktas FIDE prezidentu. Be jo, į šį postą pretendavo 12-asis pasaulio šachmatų čempionas Anatolijus Karpovas. Už K. Ilumžinovą buvo atiduotas 91 balsas, o už A. Karpovą – 55.
2010 m. liepos mėn. A. Karpovas buvo padavęs ieškinį K. Iliumžinovui į Tarptautinį sporto arbitražo teismą dėl jo iškėlimo procedūros, tačiau 2010 m. rugsėjo 27 d. ieškinys buvo atmestas.
Šeštoji kadencija
2014 m. rugpjūčio 11 d. Trumsėje vykusioje FIDE Generalinėje asamblėjoje buvo dar kartą perrinktas FIDE prezidentu. Be jo, į šį postą pretendavo 13-asis pasaulio šachmatų čempionas Garis Kasparovas. Už K. Ilumžinovą buvo atiduoti 110 balsų, o už G. Kasparovą – 61.
Privatus gyvenimas
K. Iliumžinovas vedė iš tos pačios mokyklos, kur mokėsi, Danarą liumžinovą (merg. Davaškina) ir turi sūnų Davidą (g. 1990). Be to, K. Iliumžinovas turi du brolius Sanalą ir Viačeslavą.
K. Iliumžinovas – budistas. Tolerantiškas ir kitoms religijoms. Jis pastatė 30 budistų šventyklų, 22 krikščionių ortodoksų bažnyčias, sinagogą, vieną mečetę. 1993 m. susitiko su popiežiumi Jonu Pauliu II, kuris jam pasiūlė savo šalyje pastatyti katalikų bažnyčią. Grįžęs į Kalmukiją pastatė katalikų katedrą.
K. Iliumžinovas atkreipė į save pasaulio dėmesį teigdamas, kad jis asmeniškai susidūrė su ateiviais iš kosmoso, kai šie paėmę jį į savo erdvėlaivį, surengė kelionę po galaktiką.
Apdovanojimai
K. Iliumžinovas už aktyvią veiklą turi nemažai apdovanojimų. Jis – Rusijos meno akademijos garbės narys. K. Iliumžinovas – Socialinių mokslų Akademijos tikrasis narys (1997 m.), Tarpregioninės mokslų akademijos garbės akademikas (1997 m.), Rusijos taikomųjų mokslų akademijos garbės daktaras. 1997 m. apdovanotas Draugystės ordinu „Už nuopelnus valstybei ir didelį indėlį, stiprinant tarp tautų, draugystę ir bendradarbiavimą“.
Inaris (gyvenvietė)
Inaris – gyvenvietė Suomijoje, Laplandijos provincijoje. Priklauso Inario savivaldybei. Miestelis yra 320 km už poliarinio rato.
Istorija
Gyvenvietė išaugo toje vietoje, kur srauni Jutua upė įteka į Inario ežerą. Vėliau gyvenvietė tapo turgų centru, o kai 1876 metais atsirado Inario savivaldybė, miestas tapo jos centru. 2005 metais miestelyje gyveno 459 žmonės.
Mieste yra prieplauka valtims ir mažiems laivams. Miesto pakraštyje yra skandenas – etnografinis muziejus po atviru dangumi ir Samių muziejus (Sámi Museum) – "Siida Museum", taip pat ir medinė bažnyčia (nuo 1951 metų).
Kardų audra
Kardų audra  – trečioji knyga iš planuojamų septynių tomų maginės fantastikos romanų sagos „Ledo ir ugnies giesmė“, kurios autorius Džordžas R. R. Martinas. Knyga pirmą kartą išleista 2000 m. rugpjūčio 8 d. Jungtinėje Karalystėje, o Jungtinėse Valstijose pasirodė tų pačių metų lapkritį. Prieš šią knygą pirmiau buvo išleista novelė pavadinimu „Path of the Dragon“ (liet. Drakono kelias), kurios turinį sudaro keletas iš romano išrinktų skyrių apie Deineris Targarien.
Išleidimo laikotarpiu tai buvo ilgiausia knygų serijos dalis. Dėl šios priežasties kai kuriose valstybėse knyga buvo padalinta į dvi dalis.
„Kardų audra“ pelnė 2001 m. „Locus“ premiją ir 2002 m. „Geffen“ premiją už geriausią romaną, taip pat buvo nominuota 2001 m. „Nebula“ premijai bei „Hugo“ premijai, tačiau nusileido Dž. K. Rouling romanui „Haris Poteris ir Ugnies taurė“.
Pagal pirmąją knygos dalį pastatytas televizijos tinklo HBO serialo „Sostų žaidimas“ trečiasis sezonas, pagal antrąją – ketvirtasis. Taip pat keletas knygos ištraukų panaudotos ir serialo penktajame sezone.
Septynios karalystės
Po Blekvoterio mūšio Davosas atsiduria Drakono Uoloje, kur laikomas įkalintas už išdavystę. Dėl pralaimėjimo, kurį patyrė Stanio laivynas, jis kaltina dvasininkę Melisandrą. Tačiau pačiai Melisandrai patarus Staniui, šis jį paleidžia ir pasiūlo tapti jo dešiniąja ranka.
Lizde „Mažapirštis“ veda Laizą. Netrukus atskleidžiama, kad tai „Mažapirštis“ įtikino Laizą nunuodyti Džoną Ariną, jos velionį vyrą, tokiu būdu užkertant kelią Staniui Barateonui paimti jos sūnų savo globon. Vėliau Petiras nustumia Laizą Lizdo rūmų grindinyje esančioj prarajon.
Siena
Nakties sargybos broliją užpuola nemirėliai ir padarai, žinomi kaip Kiti. Patiriami dideli nuostoliai. Samvelui Tarliui pavyksta vieną jų užmušti iš obsidiano (žinomo kaip drakono stiklas) nulieta geležte. Keletas brolijos narių surengia maištą ir nužudo vyriausiąjį vadą lordą Mormontą, bet Semui pavyksta pasprukti su viena iš Kreisterio dukterų Gili.
Iš Manso Džonas sužino, jog link Sienos vaidlingus veja grėsmingai artėjantys Kiti. Džonui pavyksta įtikinti Mansą savo dezertyravimu, tad šis Džonui paliepia prisijungti prie vaildlingų žygio anapus Sienos. Perkopus Sieną Džonui pavyksta pasprukti. Jis grįžta į Juodąją pilį, kur imasi vadovauti pilies gynybai nuo vaildlingų antpuolio. Mūšio paliaubų metu įsiveržia Stanis. Mansas įkalinamas. Džonui pasiūloma tapti Vinterfelo lordu, bet šis atsisako, o netrukus balsavimu paskelbiamas naujuoju Nakties sargybos vadu.
Rytai
Plaukdama laivu į Pentosą, Deineris Targarien sužino, kad Vergų įlankoje galima įsigyti didžiulę vergų kariauną. Tai padariusi, ji įsako savo kariams sukilti prieš jų buvusius šeimininkus ir užgrobia miestą. Padedama jos bebręstančių drakonų Deineris išlaisvina visus Astaporo vergus. Vėliau jos orda užkariauja vergų miestus Junkajų ir Miriną.
Ratkūnai (Pakruojis)
Ratkūnai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Linkuvos, prie kelio į Pašvitinį.
Istorija
Minimi nuo 1586 m. Ratkūnų pradinė mokykla buvo Gegiedžiuose.
Kazino Royale
Kazino „Royale  – 21-asis Džeimso Bondo filmas. Šiame filme agento 007 vaidmenį atlieka Daniel Craig. Sukurtas pagal tokio pat pavadinimo Iano Flemingo romaną.
Siužetas
Filme Džeimsas Bondas kovoja prieš teroristinę organizaciją. Bondas sustabdo teroristinį aktą Majamio oro uoste. Tačiau pagrindinis jo priešininkas – Le Chiffre – bankininkas, remiantis teroristines organizacijas Afrikoje. Bondas vyksta į Juodkalniją su savo mergina Vesper Lynd į pokerio turnyrą, kuriame dalyvauja Le Chiffre. Agento tikslas – priversti Le Chiffre pralošti pinigus. Nors Bondas laimi, tačiau juo pasinaudojusi Vesper vis vien perduoda pinigus į teroristų rankas. Filmo pabaigoje agentas prisikasta iki paties Pono Vaito.
Dziangsu
Dziangsu  – provincija rytinėje Kinijos dalyje. Plotas – 99 949 km². Sostinė – Nankinas.
Administracinis suskirstymas
Dziangsu provincija padalinta į 13 prefektūrų lygmens administracinių vienetų (prefektūrų lygmens miestų):
Šie vienetai dalijami į 106 apskričių lygmens vienetus (54 rajonus, 27 apskričių lygmens miestus, 25 apskritis). Šie – į 1488 savivaldybių lygmens vienetus (1078 miestus, 122 savivaldybes, 1 etninę savivaldybę ir 287 porajonius).
Geografija
Dziansu – labai lygi, neaukštai virš jūros lygio esanti provincija. Lygumos užima 68 % teritorijos, 18 % – vanduo. Visoje Dziansu gerai išplėtota irigacinė sistema. Sudžou miestas dėl gausybės kanalų vadinamas „Rytų Venecija“. Kiaurai Dziansu eina Didysis Kinijos kanalas. Upė Jangdzė kerta provinciją pietuose ir įteka į Rytų Kinijos jūrą. Aukščiausias provincijos taškas – Juntai (Yuntai) kalnas (625 m). Didžiausias ežeras – Taihu.
Stasys Gudanavičius
Stasys Gudanavičius (g. 1913 m. kovo 12 d. Vepriai – 2008 m. vasario 4 d. Kaunas) – Lietuvos botanikas, farmacininkas, biomedicinos mokslų daktaras.
Dziangsu
Geografija
Dziansu keturi metų laikai ryškūs. Sausį vidutinė temperatūra -2–4 °C, liepą 26–30 °C. Pavasarį ir vasarą gausūs lietūs, vasaros pabaigoje ir rudens pradžioje pasitaiko taifūnų. Per metus kritulių iškrinta vidutiniškai 800–1200 mm (daugiausia vasarą).
Stasys Gudanavičius
Biografija
1950 m. baigė Kauno universitetą. 1959 m. biologijos mokslų kandidatas.
Dziangsu
Kultūra
Vietinė kinų operos atmaina vadinama Kunčiu (Kunqu), taip pat yra atmainos Sidziu (Xiju), Huaidziu (Huaiju). Taip pat populiarus istorijų sekimas pritariant muzika, vadinamas Pingtan. Skiriamos trys Pingtan rušys: Suzhou Pingtan, Yangzhou Pingtan ir Nanjing Pingtan.
Stasys Gudanavičius
Biografija
1933–1976 m. dirbo VDU botanikos sode Kaune, Vaistinių augalų skyriaus vedėjas. Vaistinius augalus kolekcijoje sugrupavo pagal veikliuosius biologinius junginius, išvedė kelias apynių veisles.
Dziangsu
Kultūra
Sudžou garsina vietinis šilkas, siuviniai, jazminaičių arbata, akmeniniai tiltai, pagodos, klasikiniai sodai. Isingas žymus arbatos indais, Jangdžou – lako ir jaspio dirbiniais, Usi – persikais.
Nankinas buvo kelių Kinijos dinastijų sostinė. Čia yra įvairių istorinių vietų: Sun Jatseno mauzoliejus, Ming laikų miesto siena ir vartai, Siuan-u ežeras, Dziming šventykla, Nankino Konfucijaus šventykla ir kt.
297 m.
297 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Meilūnai (Švenčionys)
Meilūnai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Švenčionių.
Istorija
2010 m. balandžio 7 d. Vyriausybės nutarimu Kochanovka II pervadinta Meilūnais.
Bajoriškės (Utena)
Bajoriškės – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Pakalnių.
Dagilis
Dagilis (Carduelis carduelis,, ) – nedidelis kikilinių (Fringillidae) šeimos paukštis.
Paplitimas
thumb|left|200px|Dagilis
Eurazijoje dagilio arealas driekiasi nuo Atlanto vandenyno iki Jenisiejaus. Šiaurinė riba eina per centrinę Skandinaviją, Kamos aukštupį, Obės vidurupį, pietinė – per Viduržemio jūrą, Iraką, Volgos žemupį, pietinį Uralą, Altajų. Taip pat gyvena Britų, Viduržemio jūros salose, šiaurės rytų Afrikoje.
Medininkų apylinkė (Dotnuva)
Medininkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Dagilis
Paplitimas
Lietuvoje dažnas, aptinkamas ištisus metus, bet nėra gausus.
Išvaizda
Dagilis yra panašaus į žvirblį dydžio, labai spalvingas paukštis. Aplink snapo pamatą raudona juostelė, pakaušis ir kaklo šonai juodi. Nuo skruostų ir ausų link gerklės eina balta juostelė. Nugara ir pečiai rusvi, antuodegis balsvas. Ant juodų sparnų plati skersinė geltona juostelė. Vairuojamosios plunksnos juodos su baltomis viršūnėmis, kraštinės su baltomis dėmėmis apačioje. Krūtinė ir šonai rusvi. Pilvas balsvas, pauodegys baltas. Snapas žalsvai baltas, jo viršūnė tamsesnė. Jaunikliai apaugę ilgais tamsiais pūkais. Patinai yra vidutiniškai 80,6 mm ilgio, sveria 16,7 g, patelės – 77,3 mm ilgio, sveria 15,8 g.
Medininkų apylinkė (Dotnuva)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Krakių apylinkės.
Dagilis
Elgsena
thumb|left|230px|Paukščio lizdas
Gyvena parkuose, nedideliuose miškuose, giraitėse tarp laukų, įvairiuose krūmynuose (prie upių, griovių, tvenkinių, sodybų, kapinių, pakelių). Įsikuria grupėmis augančiuose ąžuoluose, klevuose, liepose, guobose, nemėgsta grynų pušynų, eglynų ar baltalksnynų.
Lizdus suka medžių (dažniau spygliuočių) apatinėse šakose. Lizdą krauna balandžio pabaigoje ar gegužės pradžioje iš smulkių šakelių, žolių, augalų plaušų, plaukų, skristukų, siūlų. Lizdai tvarkingi, 7-9 cm skersmens, gūžtos gylis 3-4 cm. Deda penkis baltai melsvus, išmargintus retomis dėmėmis kiaušinius. Juos patelė peri 13-14 dienų. Maždaug dar tiek dienų išsiritę jaunikliai būna lizde. Vasaros viduryje ar pabaigoje jaunikliai pradeda skraidyti.
Dagilis – judrus, nuolat čiulbantis paukštis. Ieškodami maisto skraido iš vienos vietos į kitą, neretai lesa kabodami ore. Rudenį ir žiemą laikosi būreliais nuo 5 iki 20 individų.
Mityba
Dagilis yra svarbus kenkėjų ir piktžolių naikintojas. Lesa kiaulpienių, pienių, varnalėšų, usnių, žliūgių, dagių, kiečių, trūkažolių, įvairių salierinių augalų sėklas, amarus, obelinio žiedgraužio, obuolinio vaisėdžio, lapsukių, lapgraužių lervas.
Pāvels Doroševs
Pāvels Doroševs (Pavelas Doroševas, g. 1980 m. spalio 9 d.) – Latvijos futbolininkas, vartininkas.
Karjera
Profesionalaus futbolininko karjerą Doroševas pradėjo 2000 m. komandoje Skonto FC. Nuo 2002 iki 2004 m. jis buvo išnuomotas kitoms Latvijos komandoms: PFK Daugava, Dinaburg FC, FK Jūrmala ir FK Rīga. 2005 m. Doroševas grįžo į Skonto FK sudėtį.
2009–2012 m. atstovavo Azerbaidžano „Kabalos“ klubui. Buvo šios ekipos kapitonas.
2012–2013 m. buvo Liepojos „Metalurgs“ narys. 2013–2015 m. grįžo į Azerbaidžano lygą. Šį kartą į Baku „Nefči“ klubą. Jame teko atsarginio vartininko vaidmuo.
„Atlanto“ vartininko statistika
Žemiau yra pateikiamas rungtynių sąrašas, kurias sužaidė atstovaudamas „Atlanto“ ekipai. (Tik oficialios rungtynės.)
Chožuvas
Chòžuvas (, 1922–1934 m. Królewska Huta, ) – miestas-apskritis pietų Lenkijoje, Aukštutinės Silezijos aglomeracijoje. Išvystyta angliakasyba, chemijos, metalurgijos, mašinų pramonė. 107 800 gyventojų (2019)
Istorija
1898 m. mieste pradėjo veikti Chožuvo elektrinė.
Kolonija Lisova
Kolonija Lisova  – kaimas Lenkijos rytuose, Pžesmikų valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Sigitas Mecelica
Sigitas Mecelica (g. 1958 m. rugsėjo 12 d. Narvydžiuose, Utenos rajonas) – Lietuvos teisininkas, Lietuvos žaliųjų partijos pirmininko pavaduotojas.
Biografija
1996 m. baigė Lietuvos policijos akademijos kriminalinės policijos specializacijos magistrantūrą ir įgijo policijos ir vidaus reikalų įstaigų valdininko kvalifikaciją bei teisės magistro laipsnį.
1990–1991 m. dirbo milicijos, 1991–1999 m. – policijos pareigūnu. 1999–2001 m. Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato Viešosios policijos vyresnysis komisaras. 2001–2005 m. Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato viršininko pavaduotojas, 2005–2008 m. – komisariato viršininkas. 2009–2012 m. Vilniaus apskrities vyriausiojo policijos komisariato viršininko pavaduotojas.
2013–2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo Pirmininko sekretoriato vadovo pavaduotojas. Nuo 2016 m. dirba VšĮ „Žaliosios politikos institutas“.
Nuo 2019 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.
Aktyviai dalyvauja politinėje veikloje, yra Lietuvos žaliųjų partijos pirmininko pavaduotojas, eina partijos Valdybos ir Tarybos nario pareigas.
Rokiškės II
Rokiškės II – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kalvių.
Rytų blokas
right|thumb|250px|Rytų bloko žemėlapis Rytų blokas arba Komunistinis blokas – sąvoka, vartojama apibūdinti Tarybų Sąjungai, Rytų ir Vidurio Europos valstybėms (dauguma jų buvo Varšuvos pakto narės). Rytų blokui taip pat kartais priskirtos Tarybų Sąjungos sąjungininkės ne Europoje.
Pagrindinėmis Rytų bloko narėmis buvo laikomos Tarybų Sąjunga, Rytų Vokietija, Lenkija, Vengrija, Bulgarija, Čekoslovakija, Rumunija, Albanija bei Jugoslavija.
298 m.
298 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Šaka (Vašuoka)
Šaka – nedidelė upė, tekanti Anykščių rajono šiaurės vakaruose, Vašuokos dešinysis intakas, įtekantis prie Surdegio kaimo 17,3 km atstumu nuo pastarosios žiočių. Upelis priklauso Mūšos baseinui, hidrologinis nr. – 41010947.
Šakos ištakos – Meiluškių kaime telkšantis ežerėlis, supamas nedidelio miško. Upelio vaga sureguliuota, apylinkėse plyti dirbami laukai. Jis srūva šiaurės vakarų kryptimi, beveik lygiagrečiai keliui, kurį kerta žemupyje, Surdegio gyvenvietės pietiniame pakraštyje, o žemupyje pasuka į pietvakarius. Yra keli nežymūs bevardžiai intakai.