cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šaučikiai (Skuodas)
Geografija
Kaimo rytiniu ir vakariniu pakraščiu teka Erla, centrine dalimi praeina kelias. Rytiniame pakraštyje plyti Gaidynės, o šiaurės vakarinėje dalyje – Šaučikių Biržtvos miškas. Žemė ribojasi su Šaukliais, Šaučikinės mišku, antraisiais Šaučikiais, Palšiais ir Šatraminiais.
Istorija
Susiformavo XVI a. Pirmąkart paminėtas 1568 m. Ribojosi su Šaukliais, Kuliškiais, Nerėpais, Erlėnais, Juodupėnais ir Armonaičiais. Kaimas priklausė Salantų, o nuo 1675 m. iki baudžiavos panaikinimo (1861 m.) – Grūšlaukės dvarui.
1750, 1821, 1843 m. buvo 22, 1846 m. – 23 dūmai, 1866 m. – 23 kiemai, 1923 m. – 41 ūkis.
XX a. 3 deš. atidaryta Šaučikių pradžios mokykla (1964 m. perkelta į Erlėnus. Lietuvos žemės reformos metu kaimas buvo išskaidytas į vienkieminius ūkius. Senojoje gyvenvietėje liko 16 kiemų, o buvusių bendro naudojimo ganyklų plėšininėje žemėje kaimo rytinėje dalyje įsikūrė 13 naujakurių ūkių (Klociuose ir Lemberkėje – po 6, Raudonėje – 1).
Pokario teritorinio-administracinio suskirstymo reformų metu kaimas buvo padalintas pusiau: pietinė dalis liko Kretingos rajono teritorijoje, o šiaurinė (pagrindinė) dalis perduota Skuodo rajonui.
Kultūros paveldas
Šaučikių senosios kapinės, vadinamos Kapeliais, Maro kapais (XVI – XIX a.).
Čambišis
Istorija
1962 m. seras Ronald Prain, „Roan Selection Trust“ pirmininkas, paskelbė, kad bendrovė ketina atidaryti kasyklą, kuri kainuos 7,5 mln. Didžiosios Britanijos svarų.
Nuo 1963 m. miestelis augo, jame apsigyveno kasyklose dirbantys kalnakasiai.
Rugby Park stadionas
Rugby Park – stadionas, esantis Inverkargile, Naujojoje Zelandijoje. Stadione telpa 17 000 žiūrovų.
2000 m. Inverkargilo valdžia pranešė, jog senojo Homestead Stadium vietoje iškils naujas stadionas. Rugby Park buvo atidarytas 2002 m.
Šiuo metu stadione rungtyniauja regbio klubas „Highlanders“ iš Danidino ir Inverkargilo futbolo komanda „Spirit FC“.
Rugby Park stadione 2011 m. rugsėjo mėnesį vyko trys VII pasaulio regbio čempionato susitikimai.
Bulaučizna
Bulaučizna – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Ūtos.
Istorija
1901 m. kaimas minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Tadžikijos futbolo varžybos 2021 m.
Tadžikijos futbolo varžybos 2021 m.
Majakai
Majakai – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kimbartiškės.
Rotorua tarptautinis stadionas
Rotorua International Stadium – daugiafunkcinis stadionas, esantis Rotorua mieste, Naujojoje Zelandijoje. Stadione telpa 26 000 žiūrovų.
Rotorua International Stadium pastatytas 1911 m. ir vėliau keletą kartų renovuotas. Šiuo metu jis daugiausiai naudojamas regbio varžyboms, be to, stadione namų rungtynes žaidžia futbolo klubas „Rotorua United“. Komplekso šiaurinėje dalyje įrengta softbolo aikštė.
Stadione 2011 m. rugsėjo mėnesį vyko trys VII pasaulio regbio čempionato susitikimai.
Marijampolio tvenkinys
Marijampolio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 3 km į vakarus nuo Paberžės. Sudarytas užtvenkus Savenės upelį (Musės intakas) 3,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,81 km, plotis – iki 0,49 km. Altitudė 128,7 m. Krantai žemi. Iš tvenkinio išteka kanalai į žemiau telkšančius žuvininkystės ūkio tvenkinius. Priešsroviui plyti ~ 80 ha pelkė su pietinėje dalyje esančiu Kazimieravo ežeru. Rytinėje tvenkinio pakrantėje stūkso miškas, vakarinėje plyti pievos ir dirbami laukai. Tvenkinys įeina į Kazimieravo ornitologinį draustinį.
Kelionė į Vakarus
Kelionė į vakarus (paprotiniais rašmenimis: 西遊記; pinyin: Xīyóujì) – vienas iš keturių klasikinių romanų kinų literatūroje. Romanas, nenurodant autoriaus, išleistas besibaigiant Mingų dinastijai. XX a. kūrėju pripažintas Vučengenas. Istorinis romano pagrindas yra Tangų dinastijos vienuolio Siuandzango piligriminė kelionė Indijon. Prie pat Siuandzango autobiografijos buvo pridėta pasakos, tautosakos, fantastikos, mitologijos ir satyros elementų bei nuorodų į daoizmą, budizmą ir konfucianizmą. Romano Tangų vienuolį lydi visai pasakiški asmenys: beždžionių karalius Sunukungas, kuilys Džubadzė, vandenis Šaudzingas ir slibinas-arklys.
Iškastinis kuras
Iškastinis kuras – angliavandeniliniai junginiai, per milijonus metų susidarę Žemės plutoje iš sudūlėjusių augalų ir gyvūnų liekanų, ir kurie yra kasami bei deginami kaip kuras. Pagrindinės iškastinio kuro rūšys – akmens anglis, nafta ir gamtinės dujos. Tai yra pagrindiniai energijos šaltiniai visame pasaulyje, naudojami transporto bei elektros gamybos pramonėje. Daugiausia žaliavinių cheminių medžiagų (plastikas ir kt.) pagaminama taip pat iš akmens anglių, naftos ir gamtinių dujų.
2011 m. nafta sudarė apie 40 %, akmens anglys – apie 26 %, gamtinės dujos – apie 21 % Europos Sąjungos (ES) energijos rinkos dalies. 2020 m. ES pirmąkart atsinaujinančios energijos sektorius pralenkė iškastinio kuro sektorių elektros gamyboje. Anksčiau akmens anglis buvo pagrindinis iškastinis kuras, iš kurio buvo gaminama energija, tačiau jis išskiria daugiausia anglies junginių, todėl tiek išsivysčiusios, tiek besivystančios šalys, pavyzdžiui, Jungtinė Karalystė stengiasi apriboti šio kuro suvartojimą arba siekia ateityje visai jo atsisakyti.
2019 m. duomenimis, 84 % suvartotos pirminės energijos pasaulyje ir 64 % elektros buvo pagaminama iš iškastinio kuro. Labai dideli iškastinio kuro deginimo mastai daro neigiamą poveikį aplinkai. Daugiau nei 80 % dėl žmogaus veiklos susidariusio anglies dvideginio (CO2) išsiskiria deginant iškastinį kurą: tai atsieina apie 35 milijardus tonų emisijų kasmet, kai tuo tarpu dirbant žemę susidaro 4 milijardai. Gamtiniai Žemės procesai, tokie kaip vandenynų anglies sugėrimas, gali absorbuoti tik mažą šių emisijų dalį, dėl ko kasmet lieka milijardo tonų anglies dvideginio atmosferoje perviršis. Nors metano dujų nuotėkis yra reikšmingas, iškastinio kuro deginimas yra pagrindinis šiltnamio efektą sukeliančių dujų išlakų, sukeliančių pasaulinį atšilimą ir vandenynų rūgštėjimą, šaltinis. Taip pat daug su oro tarša susijusių mirčių kyla dėl iškastinį kurą deginant išsiskiriančių kietųjų dalelių ir nuodingų dujų. Skaičiuojama, kad tai kainuoja 3,3 % pasaulinio BVP, o atsisakant iškastinio kuro deginimo kasmet galima būtų išgelbėti milijonus žmonių gyvybių.
Kilmė
Susiformavo vykstant mirusių organizmų anaerobiniui skilimui. Organizmų amžius, iš kurių susidaro iškastinis kuras, siekia milijonus metų, kartais viršija ir 650 mln. metų.
Iš sausumos augalų paprastai susiformavo kieta anglis ir metanas. Dauguma anglies telkinių siekia Karbono laikotarpį. Iš sausumos augalų taip pat susiformavo trečios klasės kerogenas. Nepaisant to, kad iškastinis kuras ir toliau formuojasi dėl gamtinių procesų, jis yra laikomas neatsinaujinančiu energijos ištekliu, kadangi kurui susiformuoti reikia milijonų metų, o prieinami kuro telkiniai suvartojami daug greičiau nei pasipildo naujais.
Italijos kalbos
Italijos kalbos – egzistuojančios Italijos kalbos ir tarmės, kurių priskaičiuojama apie 34. Jos priklauso romanų kalbų grupei. Populiariausia iš šių kalbų yra Italų kalba.
Dauguma Italijos kalbų kilusios tiesiogiai iš gimtosios lotynų kalbos, o kai kurios išsivystė dar prieš išplintant italų kalbai. Pati standartinė italų kalba kilusi iš Florencijos ir Toskanos tarmių.
Italijos regionuose naudojamos ir kitos indoeuropiečių kalbos, priklausančios kitai šeimai – cimbrianų kalba (germanų kalbų grupė), arberešių albanų kalba (albanų), slavomolisano tarmė (serbų-kroatų kalba) ir grikų tarmė (graikų).
Italija yra pasirašiusi Europos regioninių ir mažumų kalbų chartijos sutartį (CETS 148), parengtą 1992 m. Tačiau šalis dar nėra ratifikavusi šios sutarties, tad oficialiai Italijos kalbos nėra apsaugotos pagal tarptautinius įsipareigojimus.
Italijos vyriausybė savo įstatymu Nr. 482/1999 oficialiai yra pripažinusi šias kalbas „istorinėmis mažumų kalbomis“: arberešių, katalonų, vokiečių, graikų, slovėnų, kroatų, prancūzų, Franko-Provensalio dialektą, friulių, ladinų, oksitanų ir sardų kalbas.
Pagal UNESCO Nykstančių kalbų raudonąją knygą Italijoje yra 31 pavojuje esanti kalba. Pavojus kalboms yra skiriamas nuo saugių iki visiškai išnykusių kalbų.
Smakras
thumb|240px|Pažymėta smakro sritis
Smakras – veido apačioje esantis kyšulys, tuoj į apačią nuo apatinės lūpos. Jo pagrindą sudaro apatinio žandikaulio smakrinis gumburas. Vos gimusio vaiko apatinis žandikaulis susideda iš 2 dalių, kurias priekyje jungia skaidulinis jungiamasis audinys – jis pirmaisiais metais sukaulėja ir virsta vientisu kaulu.
Dabartiniam žmogui būdingas teigiamasis smakras, kuris atsikiša prieš vertikalę, einančią per apatinius kandžius. Vyrų smakrą dengia plaukai, vadinami barzda.
Barteliai (Varėna)
Barteliai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Matuizų, Dainavos girioje, Merkio dešiniajame krante, priešais Molius. Už 2 km į rytus yra Pamerkių geležinkelio stotelė. Kaime auga senas Bartelių ąžuolas.
Istorija
Rasta priešistorinių radinių. Minimi 1637 m. XIX a. pab. Barteliai pateko į Lydos apskrities Kaniavos valsčių, 1865 m. priklausė Varėnos dvarui.
XX a. tarpukariu ties Barteliais ėjo Lietuvos ir Lenkijos demarkacinė linija.
Lietuvos vaikų ir jaunimo centras
thumb|2023 m. thumb|2014 m. thumb|2012 m. Lietuvos vaikų ir jaunimo centras (LVJC, anksčiau Moksleivių rūmai) – didžiausia neformaliojo ugdymo įstaiga Lietuvoje, teikianti įvairiausių užsiėmimų ir veiklų vaikams, jaunimui ir suaugusiems. LVJC vyksta sporto, šokių, menų, muzikavimo, kūrybiškumo ir asmeninių savybių ugdymo bei daugelis kitų užsiėmimų, centras organizuoja neįgaliųjų ugdymui pritaikytas veiklas. Centras taip pat rengia neformaliojo vaikų švietimo mokytojų kvalifikacijos tobulinimo programas, rengia asmenybės ugdymui, tolerantiškos ir kūrybiškos visuomenės skatinimui skirtus projektus, festivalius (pvz., šokio festivalį Ant stogo).
LVJC siūlo užsiėmimus apie 200 užsiėmimų vaikams ir jaunimui, laisvalaikį bei galimybę tobulėti bet kurio amžiaus žmonėms. Baseino abonementai suaugusiems, programos visai šeimai, speciali mankšta būsimoms mamoms, nemažai aerobikos užsiėmimų ir galimybė sportuoti treniruoklių salėje. Be sporto užsiėmimų, Centre galima lankyti anglų kalbos, keramikos, šokių užsiėmimus, taip pat siūlomi saviraiškos ir kūrybinio tobulėjimo seminarai bei seminarai vaikų ugdymo temomis.
Nuo 2014 m. LVJC tapo neformaliojo ugdymo programos "The Duke of Edinburgh's International Award" nacionaliniu koordinatoriumi Lietuvoje.
Pastatas
Pastato, statyto 1987 m., architektai – Česlovas Mazūras ir Petras Mazūras, sienų tapyba – Arūno Rutkaus. Iki 2000 m. remonto pastate buvo fontanas (autorius Mindaugas Navakas), kurio po remonto neliko.
Žilių karjeras
Žilių karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Kupiškio rajone, 10 km į šiaurę nuo Kupiškio. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,66 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 67,8 m. Krantai daugiausia žemi, apaugę medžiais ir krūmynais, vietomis užpelkėję. Kranto linija labai vingiuota. Į vakarus ir į rytus yra keletas smulkių karjero tvenkinėlių. Tvenkinys nenutekantis. Pietine pakrante teka Pyvesa, plyti Pyvesos pelkė. Šalia įsikūręs Žilių kaimas.
Fresniljas
Fresniljas yra miestas vidurio Meksikoje, Sakateko valstijoje. Mieste gyvena 196,5 tūkst. gyventojų. Fresniljas yra svarbus sidabro gavybos centras.
Istorija
Fresniljas įkurtas 1554 m. Fransisko de Ibaros.
Didelis Cudykas
Didelis Cudykas (arba Didelis Cudzykas) – upelis Lietuvoje, Šalčininkų rajono šiaurėje, Rūdninkų girioje; Visinčios kairysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda miškuose, 4 km į šiaurę nuo Kalitonių. Teka į vakarus. Įteka Visinčion 8,3 km nuo jos žiočių, 2 km į šiaurės rytus nuo Visinčios kaimo.
Vietovardis Cùdykas neaiškios kilmės. A. Vanagas mėgino kildinti iš asmenvardžio Ti̇̀dykas (> *Cidzykas > *Cudzykas).
Smilkinys
thumb|200px|Smilkinio vieta
Bazorai
Bazorai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Vaisodžių, 1 km į šiaurę nuo kelio. Kaime stūkso Bazorų piliakalnis, aptiktas Bazorų kapinynas.
Smilkinys
Smilkinys – galvos šoninė sritis, esanti virš skruosto lanko, tuojau už akių. Smilkinio kaulinį pagrindą sudaro smilkinkaulis, pleištakaulio didysis sparnas, viršuje – momenkaulio ruožas. Priekyje smilkinį riboja skruostikaulis ir kaktikaulis.
Bazorai
Istorija
thumb|left|240px|Bazorų kolektyviniai sodai
Deukalionas
Graikų mitologijoje Deukalionas  – žmonijos protėvis, titano Prometėjo sūnus, Epimetėjo ir Pandoros dukters Piros vyras, deukalionidų protėvis. Jis valdė Ftijo regioną pietų Tesalijoje. Deukalionas ir jo žmona buvo vieninteliai, kuriems Dzeusas leido išsigelbėti iš tvano. Jo atitikmuo judaizme, krikščionybėje ir islame yra Nojus, o šumerų mitologijoje – Utnapištimas (Gilgamešo epas).
Bazorai
Istorija
XVII a. pradžioje kaimas buvo Trakų paviete. Jame gyveno nemažai totorių.
Varlynė (Molėtai)
Istorija
1903 m. kaimas minimas Inturkės bažnyčios juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Deukalionas
Deukaliono tvanas
thumb|left|200px|Deukalionas ir Pira (1655), aut. Giovanni Benedetto Castiglione.
Muroniškė
Muroniškė – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Tilžės bažnytkaimio.
Deukalionas
Deukaliono tvanas
Visų dievų valdovas Dzeusas, supykęs ant Bronzos amžiaus žmonių (pagal kitą versiją: ant jį įžeidusio Likaono, Arkadijos karaliaus, kuris jam paaukojo berniuką), nusprendė sunaikinti žmones ir pasiuntė į žemę tvaną. Deukalionas ir Pira buvo vieninteliai, kurių pasigailėjo Dzeusas ir leido išsigelbėti. Prometėjo patartas Deukalionas pasidarė valtį ir kartu su Pira išliko gyvi, o visa žmonija per devynias tvano dienas žuvo. Dešimtąją dieną, išvydę Parnaso kalną, jie susirado prieglobstį (variantas: jie pasislepė Etnos viršukalnėje). Po aukojimo Dzeusui – Fiksijui („prieglobstį teikiančiam“), jis Deukalionui pasakė, kaip atgaivinti žmonių giminę (arba patarė Temidės orakulas Parnaso papėdėje). Vienplaukiai ir nusijuosę diržus Deukalionas ir Pira turėjo mesti per galvą „promotės kaulus“. Atspėjęs, kad taip dievas vadina akmenis, Deukalionas padarė kaip liepiamas. Iš akmenų, kuriuos metė jis, atsirado vyrai, o iš Piros mestųjų – moterys. Deukalionas su Pira ir patys susilaukė vaikų: Amfiktiono, Protogenėjos, visų genčių protėvio Helėno bei kitų. Vėliau Deukalionas paliko Parnasą, pastatė pamatus Dzeuso šventykloms Lokride bei Atėnuose, kur ir buvo palaidotas.
Smilkinys
Smilkinys yra ploniausia kaukolės kaulų vieta (smilkinkaulio viršutinė dalis), oda šioje vietoje plona, nedidelis ir raumenų sluoksnis. Riebalinis audinys plonas, todėl žmogui lystant smilkiniai įdumba. Tuoj po oda praeina paviršinė smilkinio arterija, gretimos venos ir smilkinio nervas. Ties smilkiniu lengva užčiuopti arterijos pulsaciją.
Deukalionas
Deukaliono tvanas
Visi padavimai apie tvaną remiasi istoriniais įvykiais, todėl Deukaliono tvanas šiandien siejamas su ugnikalnio išsiveržimu Santorino saloje, sunaikinusiu salą apie 1500 m. pr. m. e. Susidariusi potvynio banga veikiausiai smarkiai nusiaubė Egėjo jūros salas ir pakrantes.
Smilkinys
Smilkinys yra viena pažeidžiamiausių galvos dalių – tuoj kitapus smilkinkaulio eina plati vidurinė smegenų dangalo arterija, kuri lūžio atveju neretai pažeidžiama ir išlieja kraują į smegenis.
Deukalionas
Deukaliono tvanas
Graikų mitologijoje yra minimi trys tvanai: seniausias įvyko valdant Bojotijoje Ogigui, antrasis – Deukaliono laikų tvanas ir trečiasis buvo prie Dzeuso sūnaus, Trojos įkūrėjo Dardano. Manoma, kad mitas apie Deukaliono laikų tvaną pateko iš Azijos ir remiasi tuo pačiu šaltiniu, kaip ir Biblijos legenda apie Nojaus laivą. Tačiau mite minimi kalnai Graikijoje, Trakijoje ar Sicilijoje, kur buvusi bangų atnešta valtis, liudija, kad padavimas apie tvaną vėliau buvo priderintas prie legendos apie pasaulio tvaną.
Deukalionidai
thumb|right|300px|Deukalionas ir Pira (1636), aut. [[Piteris Paulius Rubensas.]]
Deukalionidais buvo vadinami Deukaliono ir Piros palikuonys:
Helėno su nimfa Orseide palikuonys tapo garsių graikų genčių pradininkais: Doras – dorėnų, Eolas – eoliečių, o Ksuto sūnūs Jonas ir Achajas – achajų ir jonėnų.
Piltynos tvenkinys
Piltynos tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kėdainių rajone, 6 km į pietryčius nuo Vilainių. Susidarė užtvenkus Obelies upę ir sudarius Bublių tvenkinį ir dėl to pasitvenkus Piltynos upelio žemupiui. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,82 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 48,5 m. Krantai žemi, aplinkui plyti dirbami laukai. Pasroviui iškart telkšo Bublių tvenkinys. Į pietvakarius įsikūręs Bublių kaimas.
Ščiukiškės
Ščiukiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, netoli Žaslių.
VII pasaulio regbio čempionatas
VII pasaulio regbio čempionatas vyko 2011 m. rugsėjo 9 – spalio 23 d. Naujojoje Zelandijoje. Tai antrasis kartas, kai pasaulio regbio čempionatas vyko šioje šalyje. 1987 m. Naujoji Zelandija kartu su Australija rengė I pasaulio regbio čempionatą.
Pasaulio čempionų titulą antrą kartą per čempionatų istoriją iškovojo Naujosios Zelandijos regbininkai, finale nugalėję prancūzus. Treti liko Australijos sportininkai, kovoje dėl trečiosios vietos įveikė Velso rinktinę.
Elfvinas
thumb|right|150px|Anglija Elfvino valdymo metu Elfvinas (661–679) – Osviu ir jo trešios žmonos Enfledos sūnus. Indigų dinastijos atstovas.
VII pasaulio regbio čempionatas
Dalyviai
VII pasaulio regbio čempionate dalyvavo 20 rinktinių. 12 komandų į čempionatą pateko be atrankos varžybų. Jos 2007 m. vykusio VI pasaulio regbio čempionato grupių varžybose pateko į geriausiųjų trejetukus:
Elfvinas
Biografija
Gavęs Nortumbrijos sostą, Elfritas paskyrė jaunesnįjį brolį Elfviną Deiros karaliumi. Elfvinas buvo dar vaikas ir neturėjo realios valdžios. Jis valdė Deirą ir klausė vyresniojo brolio. 679 metais jis ir Egfritas stojo prieš Mersiją, kurios karaliumi tuo metu buvo Etelredas I. Mūšis tarp jų įvyko prie Trento. Nortumbriečiai jame patyrė pralaimėjimą. Toje kovoje žuvo Elfvinas.
VII pasaulio regbio čempionatas
Dalyviai
Vienintelė Rusija pasaulio regbio čempionate dalyvavo pirmąjį kartą.
Stadionai
2009 m. kovo 12 d. buvo patvirtinta, jog čempionato kovos vyks 13 stadionų. Tačiau 2011 m. vasario 22 d. įvykęs žemės drebėjimas apgadino Kraistčerčo miesto stadioną, todėl varžybos, turėjusios jame vykti, perkeltos į kitus miestus.
Teisėjai
2011 m. balandžio 8 d. Tarptautinė regbio taryba paskelbė 10 teisėjų, 7 teisėjų padėjėjus ir 4 „penktuosius teisėjus“, kurie teisėjaus grupių varžybose. 2 teisėjų padėjėjai taip pat yra atsarginiais teisėjais.
Grupių etapas
Rinktinės, savo grupėse užėmusios pirmas tris vietas, iš karto pateko į VIII pasaulio regbio čempionatą. Atkrintamosiose varžybose žaidė dvi geriausios kiekvienos grupės komandos.
Lipova Dolina
Lipova Dolina  – miestas Ukrainoje, Sumų srityje. Rajono administracinis centras. 2018 m. mieste gyveno 5,1 tūkst. gyventojų. Išvystyta maisto pramonė.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose paminėtas 1647 m., kai čia lankėsi Prancūzijos karaliaus pasiuntinys. Tuo metu čia būta 150 kiemų.
1884 m. čia gyveno 4,3 tūkst. gyventojų.
2016 m. patriarchas Filaretas pašventino miestelyje esančią Šventos Trejybės bažnyčią.
Triušių sala
Triušių sala, Kroličis – salelė Narvos užutėkyje (Amūro įlanka, Japonijos jūra), priklausanti Rusijai.
Sala yra 280 m nuo rytinės Jankovskio pusiasalio, netoli Bezverchovo kaimo. Administraciškai priklauso Chasano rajonui (Primorės kraštas). Pietrytinėje salos dalyje stovi Kroličio švyturys (маяк Кроличий).
Salos ilgis apie 400 m, plotis – iki 100 m. Didžiausias aukštis – 24,5 m. Sala vietomis apaugusi krūmais. Šiaurinis ir vakarinis krantai lėkšti, su smėlio-gargždo paplūdimiais, o rytinis ir pietinis krantai – uolingi.
Saloje nuolatinių gyventojų nėra, išskyrus švyturio prižiūrėtoją. Sala yra galinis populiaraus kajakininkų turistinio maršruto taškas.
Sala pavadinta pagal kažkada saloje augintus triušius. XX a. pradžioje salos šeimininkas Julijus Brineris (Юлий Иванович Бринер) saloje įveisė triušių. Saloje triušių prisidaugino tūkstančiai, ir po to išmirė nuo kažkokios ligos. O salą ėmė vadinti Triušių sala.
Skruostas
thumb|240px|Moters skruostas
Jankovskio pusiasalis
miniatiūra|Jankovskio pusiasalis Jankovskio pusiasalis, Sidemio pusiasalis (iki 1972 m.) – pusiasalis pietinėje Primorės krašto dalyje, rytinėje Petro Didžiojo įlankos dalyje. Skiria Narvos užutėkį ir Lebiažją lagūną (Лебяжья лагуна) nuo Slavų įlankos (Славянский залив).
Skruostas
Skruostas – veido šoninė viršutinė sritis, esanti tuoj žemiau akių, tarp nosies ir ausų. Skruosto pagrindą sudaro vienas tvirčiausių kaulų – skruostikaulis, jungiantis veido griaučius su smegenine. Per labiausiai atsikišusius skruostų taškus matuojamas veido plotis. Didžiąją skruosto dalį dengia bekaulis sluoksnis, sudarantis burnos šonus, vidinė skruostų dalis išklota burnos gleivine.
Jankovskio pusiasalis
Šiaurės vakaruose žemu užpelkėjusiu sąsiauriu jungiasi su žemynu. Rytinėje dalyje yra Geko užutėkis, o pietryčiuose – Tabunajos užutėkis (бухта Табунная), pietvakariuose – Minanešių užutėkis (бухта Миноносок). Labiausiai šiaurinis pusiasalio taškas yra Brinerio kyšulys (мыс Бринера), labiausiai rytinis – Kuprijanovo kyšulys (мыс Куприянова).
Piečiau pusiasalio yra Sidorovo (остров Сидорова) ir Gerasimovo salos, ryčiau – Triušių sala (остров Кроличий). Pusiasalyje yra daug mažų upelių. .
Skruostas
Skruostais perteikiama žmogaus mimika, pagal skruostų spalvą dažnai nusakoma žmogaus sveikatos, jausminė būklė.
Jankovskio pusiasalis
Pusiasalio reljefas daugiausia kalnuotas. Aukščiausias taškas – 248 m. Krantai statūs, skardingi, uolėti, pietvakarinėje dalyje – lyguminiai, iš dalies užpelkėję. Jūroje ties pusiasalio krantais yra povandeninių ir antvandeninių uolų.
Rytinėje pusiasalio dalyje, Geko ir Nervos užutėkių krantuose yra Bezverchovo kaimas (село Безверхово).
Pusiasalis anksčiau vadinosi Sidemio pusiasalis, bet buvo pervardintas gamtininko, selekcininko ir verslininko Michailo Jankovskio (Михаил Иванович Янковский) garbei. Jisai pusiasalyje turėjo sodybą. .
Jurbarko krovinių prieplauka
Jurbarko krovinių prieplauka arba Jurbarko uostas – Nemuno upės vidaus vandenų krovininis uostas Jurbarke, vakarų Lietuvoje. E41 vandens kelio trasoje, jungtys su Klaipėdos jūrų uostu ir Kauno krovinių uostu. Navigacija vyksta 227 dienas per metus.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose minima jog XIV a. pabaigoje per Jurbarką Nemunu vežtos į Lietuvą ir iš Lietuvos įvairios prekės. Tačiau iki pat XX a. ketvirtojo dešimtmečio vidurio Jurbarke stacionaraus uosto nebūta. Navigacijos metu prekes kraudavo laikinose prieplaukose, o žiemą negausius laivus laikydavo Mituvoje, kiek toliau nuo jos žiočių.
Iki Klaipėdos krašto atgavimo, visi Lietuvos jūriniai laivai registruoti Jurbarko uoste.
Prieškario metu iš Kauno į Jurbarką plaukdavo garlaiviai.
1933 m. - 1934 m. žiemą „Jurbarko natūraliame uoste“, pagal Vandens kelių tarnybą Kauno vandens kelių rajono raštu Nr.57 (1934 01 15), žiemojo 18 garlaivių ir 4 baidokai. Vandens kelių direkcija 1933 m. ėmė svarstyti reikalą statyti Jurbarke tinkamą stacionarų uostą, bet visi darbai iki Antrojo pasaulinio karo taip ir nebuvo baigti.
Sovietmečiu Jurbarke pastatyta statybinių medžiagų gamykla (skaldos, žvyro, smėlio ruoša), o prie jos įrengtas ir upių uostas.
Lieporų II (Brašo) dvaras
Lieporų dvaras – dvaras, esantis Šiaurės Lietuvoje, Joniškio r., Kriukų sen., Lazdyniškių kaime, greta plento, 20,8 km į šiaurės rytus nuo Joniškio.
Istorija
1572 m. Upytės paviete minimas dvaras Lieporų lauke, 1588 m. – 3 brolių Galkontų pasidalytas Lieporų dvaras, taip pat ir kaimas, 1611 m. Justo Drovės Skakų Lieporų dvaras. 1677 m. Lieporų lauke nurodyti 33 bajorai, iš jų 13 Lieparskių pavarde, dar minima Evaldo von Franko Lieporų valda (11 dūmų). 1690 m. Lieporų lauke surašyti 24 bajorai, Barboros Frankienės dvare surašyti 6 dūmai.
1775 m. Upytės pavieto dūmų surašyme paminėtas von Vygantienės (Wygandt) Lieporų (Lepary) dvaras su Bikaičių, Stagarių ir Valančiūnų kaimais (viso 22 dūmai). Lieporų dvaro (viso 24 dūmai) savininkas baronas von Vygantas buvo vienas iš Žeimelio evangelikų liuteronų bažnyčios mecenatų (nuo 1783 m. Lieporų dvaras kaip ir kiti valdyti evangelikų liuteronų savininkų įsipareigojo remti bažnyčią). 1816 m. savininkas - Mauricijus Vygantas. 1845 m. iš Gustavo ir Julijaus Vygantų nupirko Karlas Brašas, 1885 m. paveldėjo sūnus Eugenijus Teodoras von Brašas (Brasch). 1854 m. valda turėjo 1115 dešimtines žemės, kurios 582 skirtos naudotis valstiečiams, gyveno 263 gyventojai. 1881 m. dvarui priklausė tik 346 deš. dirbamos žemės ir 223 miško. 1903 m. buvo gyvenamasis namas ir 10 ūkinių pastatų.
Nupirktą dvarą Ona, Alfonsas ir P. Braimeriai valdė iki pat 1940 m.
Architektūra, sodybos struktūra
Mūrinis barokinių formų ponų namas nugriautas apie 1980 m. Sodyboje išliko svirnas (1846 m.), tvarto griuvėsiai molio sienomis, fachverko konstrukcijų skydais, tarpukariu statytas gyvenamasis namas, parko likučiai.
Rageliškė
Rageliškė – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Tilžės bažnytkaimio. Vėliau sujungtas su Skiduliške.
Erodo Judėjos karalystė
Erodo Judėjos karalystė – istorinė valstybė istoriniame Palestinos regione, egzistavusi erų sandūroje. Ji valdė visą palestiną ir dalį Užjordanės regionų. Jos įkūrėjas buvo Erodas Didysis, ir ją bei atskiras dalis valdė Erodų dinastija. Didžiąją dalį istorijos valstybė buvo padalinta tarp atskirų valdų ir žinoma kaip Erodo tetrarchija.
Erodo Didžiojo valdymas
thumb|left|37 m. pr. m. e. Jeruzalės paėmimas, Jean Fouquet, XV a. Iki tol šią teritoriją valdė Hasmonėjų karalystė, kuri nuo 63 m. pr. m. e. buvo Romos respublikos protektoratas. Tuo metu valdė silpnas valdovas Hirkanas II, už kurį reikalus tvarkė jo patikėtinis Antipatras Edomitas. Jis buvo edomitų kilmės, tačiau priėmęs judaizmą. Šio giminaičiai gavo valdyti karalystės sritis ir palaikė gerus ryšius su Roma. Erodas buvo antrasis Antipatro sūnus, nuo 47 m. pr. m. e. gavęs valdžią Galilėjoje, o vėliau ir Samarijoje.
40 m. pr. m. e. paskutinysis Hasmonėjų valdovas Antigonas pasinaudojo suirute Romoje ir Partų įsiveržimu. Jis pasiskelbė Aukštuoju žydų kunigu ir karaliumi. Jo priešas Erodas tuo metu susivienijo su romėnais (Marku Antonijumi) ir buvo paskelbtas žydų karaliumi. 37 m. pr. m. e. jis su romėnų armija išsilaipino Palestinoje ir paėmė Jeruzalę. Antigonas buvo pašalintas iš valdžios ir nubaustas mirtimi. Tuo pačiu buvo pašalinti visi Hasmonėjų vyriškos lyties paslikuonys, galėję kelti grėsmę valdžiai.
Per 40 valdymo metų Erodas savo karalystėje įvykdė daug naujų statybų, tarp kurių žymiausia buvo Jeruzalės šventyklos išplėtimas ir išpuošimas. Be to, jo laikais sukurta Jeruzalės vandentiekio sistema, pastatytos Masados ir Herodiumo tvirtovės, įkurtas Cezarėjos uostas. Tiesa, Evangelijoje pagal Matą užrašytas pasakojimas apie Erodo vykdytą kūdikių išžudymą neranda istorinių patvirtinimų. Anot Evangelijos, išsigandę šių žudynių Marija ir Juozapas pabėgo į Egiptą, iš kur grįžo tik po Erodo mirties.
Tetrarchija ir Jėzaus gyvenimas
thumb|left|Herodo karalystės padalinimas Po Erodo mirties jo karalystė su Romos pritarimu buvo padalinta tarp keturių jo vaikų, taip suformuojant vadinamąją tetrarchiją:
Erodas Archelajus Judėją valdė 9 metus, tačiau jo valdymas buvo nesėkmingas, pasižymėjo nuolatinėmis kovomis tarp skirtingų religinių grupių. Anot Biblijos, būtent pirmaisiais jo valdymo metais Marija ir Juozapas grįžo į Judėją, ir netoli Jeruzalės gimė Jėzus Kristus. Vėliau vengdama persekiojimo Juozapo šeima migravo į Galilėją (Erodo Antipo valdas), kur buvo vykdoma nuosaikesnė politika.
Būtent Galilėjoje koncentravosi Jėzaus veikla, ir tik prieš mirtį jis sugrįžo į Jeruzalę. Jėzaus teismą Jeruzalėje vykdė tuometinis Romos vietininkas Judėjoje Poncijus Pilotas. Tačiau jis nusiuntė Jėzų pas Erodą Antipą, kadangi šio veikla daugiausiai vyko Erodo Antipo valdomoje Galilėjoje.
Valdų likimas
Iš keturių sričių Erodo Archelajaus valdos po 10 metų buvo panaikintos kaip dinastinė valda. Jos prijungtos prie Romos imperijos ir tapo Judėjos provincija. Po ketverių metų mirus Salomėjai, jos valdos irgi prijungtos prie šios provincijos.
Likusios dvi sritys savivaldą išlaikė ilgiau. 34 m. mirus Pilypui, jo valdos trumpam prijungtos prie Sirijos provincijos, bet 37 m. jos atkurtos ir atiduotos valdyti Erodo Didžiojo anūkui Erodui Agripai I. Šis didelę dalį gyvenimo praleido Romoje ir buvo artimas imperatoriaus Kaligulos bendražygis. Po dvejų metų mirus Erodui Antipui, Agripa paveldėjo Galilėją ir Perėją. Dar po dvejų metų jis gavo valdyti Judėją, taip vėl trumpam suvienydamas savo senelio žemes.
Erodas Agripa I mirė 44 m., ir po jo mirties karalystė panaikinta, jos vietoje vėl atkuriant Judėjos provinciją. Tiesa, jo sūnus Erodas Agripa II tarp 48 ir 92 m. gavo valdyti išsimėčiusias teritorijas Sirijoje, tarp kurių buvo Chalkidės karalystė Libane, Batanėja ir Abilenė, taip pat keletas miestų Galilėjoje bei Perėjoje. Su jo mirtimi 92 m. baigėsi Erodų dinastija.
Ševčenkivka
Ševčenkivka  – kaimas Ukrainoje, Dniepropetrovsko srityje. 2018 m. kaime gyveno 398 gyventojai. Žinomas dėl futbolo klubo, kuris 2020 m. pateko į Ukrainos Pirmą futbolo lygą.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose paminėtas XVIII a. Pirmieji čia įsikūrė Zaporožės kazokai, o vėliau atvyko naujakuriai iš Poltavos apylinkių.
Tais laikais kaimas vadinosi Čaplinka. o 1926 m. pervadintas ir tapo Taraso–Ševčenkivka, o nuo 1956 m. tiesiog Ševčenkivka.
Didžioji dvyndantė
Didžioji dvyndantė (Dicranum majus) – dvyndantinių (Dicranaceae) šeimos žaliųjų samanų rūšis.
Paplitusi Šiaurės pusrutulyje: šiaurinėje Europos dalyje, Aliaskoje, Sibire, Kamčiatkoje, Japonijoje, Kinijoje, Grenlandijoje, Labradoro pusiasalyje.
Lapeliai ilgi (iki 15 mm), palinkę į vieną pusę, nekeičia savo padėties net ir išdžiūvę. Galai lancetiški, vienodai dantyti. Lapo gysla irgi dantyta iš užpakalinės pusės. Didžioji dvyndantė panaši į šakotąją dvyndantę (Dicranum scoparium), tačiau nuo jos skiriasi tuo, kad yra didesnė, ir kad lapeliai palinkę ton pačion pusėn.
Auga ūksmėtose vietose rūgščioje dirvoje, beveik visada ant dirvos, o ant akmenų pasitaiko tik susidarius storam organinės medžiagos sluoksniui. Sutinkama miškuose, griovose.
Ponas Bynas
miniatiūra|200px|right|R. Atkinsonas, 1997 m.
R. Atkinsonas pradėjo vaidinti seriale, kai dar mokėsi Oksfordo universiteto Kvinso koledže. Pasak R. Atkinsono, jį įkvėpė senos prancūzų komedijos personažas Monsieur Hulot, kurį vaidino prancūzų komikas Jacques Tati. Visi epizodai pasakoja apie pono Byno „išnaudojimą“ atliekant įvairias kasdienio gyvenimo užduotis ir dažnai baigiasi netikėtais sprendimais, kurie kartais sukelia nedidelį chaosą. Ponas Bynas kalba retai, personažas daugiau kuriamas veiksmais ir mimikomis, todėl suprantamas įvairių šalių žiūrovams. Didžioji dalis serialo humoro slypi jo bendravime su kitais žmonėmis ir neįprastais problemų sprendimais. Televizijos serialo stiliui didelę įtaką darė nebyliojo kino aktoriai komikai.
Per šešerius rodymo metus vien Jungtinėje Karalystėje serialas sulaukė didžiulio populiarumo. Pavyzdžiui, 1992 m. seriją „Ponas Bynas ir jo bėdos“ žiūrėjo 18,74 mln. žmonių. Be to, serialas pelnė daugybę tarptautinių apdovanojimų, įskaitant „Auksinę rožę“. Teisės rodyti serialą buvo įsigytos daugiau nei dviejuose šimtuose pasaulio šalių. Buvo išleisti du pilnametražiai filmai: „Bynas“ ir „Pono Byno atostogos“, taip pat animacinių trumpametražių filmų serija.
Siužetas
Ponas Bynas tikras nevykėlis, nes nuolatos įsivelia į pačias kvailiausias situacijas. Negana to, bėdų jis pridaro ne vien sau, bet ir aplinkiniams. Jo gyvenime nutinka viena juokinga situacija po kitos. Jis beveik nekalba, bet žodžių nereikia. Viskas, ką jis daro, yra juokinga. Nuo golfo žaidimo iki lankymosi pas odontologą ir bažnyčioje. Jis yra suaugęs vyras, tačiau elgiasi kaip vaikas. Turi meškiuką vardu Tedis, kurį visą laiką vežiojasi su savimi.
Ausėniškės
Ausėniškės (Ovsianiškė) – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Apidemiškių.
Ana Mena
Ana Mena (g. 1997 m. vasario 25 d.) – ispanų dainininkė ir aktorė.
Kids' Choice Awards
{| border="2" cellpadding="4" cellspacing="0" style="margin: 1em 1em 1em 0; background: #f9f9f9; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 90%;" !Metai !width="250"|Nominuotas darbas !width="350"|Apdovanojimas !width="65"|Rezultatas
Los 40 Music Awards
{| border="2" cellpadding="4" cellspacing="0" style="margin: 1em 1em 1em 0; background: #f9f9f9; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 90%;" !Metai !width="250"|Nominuotas darbas !width="350"|Apdovanojimas !width="65"|Rezultatas
MTV Europos muzikos apdovanojimai
{| border="2" cellpadding="4" cellspacing="0" style="margin: 1em 1em 1em 0; background: #f9f9f9; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 90%;" !Metai !width="250"|Nominuotas darbas !width="350"|Apdovanojimas !width="65"|Rezultatas
Premios Dial
{| border="2" cellpadding="4" cellspacing="0" style="margin: 1em 1em 1em 0; background: #f9f9f9; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 90%;" !Metai !width="250"|Nominuotas darbas !width="350"|Apdovanojimas !width="65"|Rezultatas
Vilkelis
Pavardė kilusi nuo žodžio vilkas. Paplitusi daugiausia Musninkų, Lazdijų, Veisiejų, Leipalingio, Druskininkų, Merkinės apylinkėse.
1979 m. Pasaulio ralio čempionatas
1979 m. Pasaulio ralio čempionatas buvo septintasis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamo pasaulio ralio čempionato sezonas. Šiais metais ralio kalendorių sudarė 12 etapų, vienu daugiau, nei praeitais metais. Sugrąžintas Naujosios Zelandijos ralis.
Tai pirmasis sezonas, kai oficialiai nugalėtojais tapdavo ir vairuotojai. Anksčiau būdavo atskiras sezonas vairuotojams, kuris vadinosi FIA Cup for Rally Drivers. Abiejuose čempionatuose nugalėtojo titului nustatyti skirti taškai buvo renkami tose pačiose rungtyse, tačiau taškų skyrimo metodai skyrėsi. Gamintojams taškai ir toliau buvo skiriami pagal 1977 m. priimtą sistemą, kur taškai kaupiami tiek už vietą bendrojoje, tiek ir grupės rikiuotėje. Taškai buvo skiriami tik geriausiai pasirodžiusiam komandos automobiliui, nepriklausomai nuo grupėje užimtos pozicijos. Norint pelnyti taškus, bendrojoje rikiuotėje reikėjo užimti bent 10 vietą. Vairuotojams taškai buvo skiriami paprasčiausiai už poziciją galutinėje bendrojoje rikiuotėje, 20 taškų tekdavo 1-ąją vietą užėmusiam vairuotojui, 1 taškas buvo rašomas už 10-ąją vietą.
Šį sezoną pirmą kartą laimėjo Ford automobilis. Taip pat labai sekėsi ir automobiliui Datsun Model 160J, kuris užėmė antrą vietą, aplenkdamas praeitų metų nugalėtoją Fiat. Fordo sėkmė buvo trumpalaikė. Vėliau šiai komandai ilgą laiką nesisekė užimti 1-osios vietos, kol galop, 2006 m., vėl užimta pirmoji vieta.
Norvegijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Norvegijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Dubovka (Zarasai)
Dubovka – buvęs viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Magučių.
Norvegijos futbolo varžybos 2021–2022 m.
Pereinamosios rungtynės
Dėl išlikimo elito divizione kovojo SK Brann, o jų varžovai buvo Pirmojo diviziono atstovai FK Jerv.
Atkrintamosios rungtynės
Dėl išlikimo kovojo Stjørdals-Blink ir žemesniojo diviziono atstovai.
Galutinė komandų rikiuotė
🛡️ PASTABA.
Vygantas Paulauskas
Vygantas Paulauskas (g. 1944 m. spalio 18 d. Kelmėje) – Lietuvos matematikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1962 m. baigė Kauno 8-ąją vidurinę mokyklą. 1962–1967 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Matematikos fakultete, 1968–1969 m. VU aspirantūroje. 1969 m. VU apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dab. daktaro), 1978 m. matematikos mokslų daktaro (dab. habilituoto daktaro) disertacijas. 1981 m. suteiktas profesoriaus vardas, tais pačiais metais tapo VU Matematinės analizės katedros vedėju. 1990 m. išrinktas LMA nariu korespondentu. Nuo 2011 m. tikrasis LMA narys
Mokslinė veikla
V. Paulausko mokslinio darbo kryptys – ribinės teoremos begalinio matavimo erdvėse, operatorių pusgrupių aproksimacija.
Nuo 1995 m. dirba ir Matematikos ir informatikos institute. Nuo 1981 iki 2014 V. Paulauskas buvo VU Matematikos ir informatikos fakulteto Matematinės analizės katedros vedėjas, daug metų buvo VU Matematikos ir informatikos instituto Tikimybių teorijos ir statistikos skyriaus vyriausiasis mokslo darbuotojas. Paruošė 15 mokslo daktarų, iš kurių 4 jau tapo habilituotais daktarais.
Funkcinis programavimas
Funkcinis programavimas – tai programavimo paradigma, kai programos konstruojamos taikant ir sudarant funkcijas. Tai deklaratyvi programavimo paradigma, kurioje funkcijų apibrėžimai yra išraiškų medžiai, susiejantys reikšmes su kitomis reikšmėmis, o ne imperatyvių teiginių, atnaujinančių programos veikimo būseną, seka.
Funkcinį programavimą realizuojančios kalbos: Lisp, Elixir, Erlang, Haskell ir kt.
Istorija
Lambda skaičiavimas, kurį XX amžiaus trečiajame dešimtmetyje sukūrė Alonzo Church, yra formali skaičiavimo sistema, sukurta naudojant funkcijų programą. 1937 m. Alan Turing įrodė, kad lambda skaičiavimas ir Tiuringo mašinos yra lygiaverčiai skaičiavimo modeliai, parodydami, kad lambda skaičiavimas yra baigtas Tiuringo skaičiavimu. Lambda skaičiavimas yra visų funkcinių programavimo kalbų pagrindas. Lygiavertę teorinę formuluotę, kombinatorinę logiką sukūrė Moses Schönfinkel ir Haskell Curry 1920 ir 1930 metais.
Kakta
thumb|200px|Tilaka pažymėta hindų [[sadhu|sadhaus kakta]]
Kakta – veido viršutinė dalis, esanti virš akių; smegeninės priekinė dalis. Kaktos pagrindą sudaro kaktikaulis. Kakta iškilios formos, tvirta, sudaro 2 gumburus. Kaktą išgaubia galvos smegenų kaktinės sritys. Kakta šonuose pereina į smilkinius, apačioje ribojama antakinių lankų ir tarpantakio, viršuje – plaukų ribos (skalpo). Kaktos oda plona, nedidelis raumenų ir riebalų sluoksnis.
Vyrų kakta būna nuožulnesnė negu moterų, pasižymi ryškesniais antakių lankais.
Judinant kaktos raumenis, išreiškiamos įvairios mimikos (pvz., suraukti antakiai – pyktis, įtampa, pakelti antakiai – nustebimas ir kt.). Dėl tokių mimikų vėliau kaktoje atsiranda ryškios raukšlės. Pagal kaktos formą dažnai sprendžiama apie žmogaus būdą (pvz., lietuviškai užsispyręs žmogus dažnai vadinamas kietakakčiu), kaktos sritis įvairiose kultūrose puošiama, žymima apeiginėmis žymėmis (pvz., hinduistų bindi arba tilaka ženklai).
Sigitas Leonavičius
Sigitas Leonavičius (g. 1962 m. vasario 11 d.) – inžinierius statybininkas, verslininkas, Alytaus miesto politikas.
Biografija
S. Leonavičius 1980 m. baigė Alytaus 1-ąją vidurinę mokyklą. 1985 m. baigė studijas Vilniaus inžinerinio statybos instituto Statybos fakultete.
Vadovauja įvairioms visuomeninėms organizacijoms: yra Inžinerinės ekologijos asociacijos viceprezidentas, Oro turizmo asociacijos prezidentas, Lietuvos pramonininkų konfederacijos tarybos narys, Vilniaus prekybos, pramonės ir amatų rūmų prezidentas (nuo 2014 m.), Vilniaus Gedimino technikos universiteto Tarybos pirmininkas (nuo 2011 m.).
Išrinktas 2015-2019 m. kadencijos Alytaus miesto savivaldybės tarybos nariu.
Antakis
thumb|240px|Vyras ištisais antakiais
Antakis – odos gumbas kaktos apačioje, ties viršutiniu akiduobės kraštu, apaugęs tankiais, trumpais, stangriais, palinkusiais plaukais. Antakius skiria lygi virš nosies esanti dalis – tarpantakis. Pagrindinė antakių paskirtis – sulaikyti dulkes, krislus bei per kaktą srūvantį prakaitą.
Nuodėmės islame
Nuodėmės islame (arab. الكبير ’al - kabayr) – religiniai nusikaltimai Alachui. Islamo apribojimai yra panašūs į Toros įstatymus ir Dešimt Dievo įsakymų. Pagal sunkumą yra išskiriamos didžiosios nuodėmės ir mažosios nuodėmės. Didžiosios nuodėmės yra tai, kas kiekvienam musulmonui griežtai draudžiama, tačiau musulmonai tiki, kad didžiosiomis nuodėmemis gali tapti ir nuolat daromos mažosios nuodėmės.
Didžiosios nuodėmės
Kiekvienam musulmonui yra griežtai draudžiama (skliausteliuose pateikiama, kur tai minima Korane arba Sunoje):
Dayyouth yra vadinamas tas žmogus, kuris pateisina neteisybę tarp savo moterų, kuris yra pilnas pavydo ir skatina neteisybę tarp dviejų žmonių. (Sahih al-Jami, 3047) (žinių reikia siekti tam, kad pats žinotum ir galėtum kitiems paaiškinti, žiniu siekimas vien tik dėl asmeninės naudos yra laikomas savanaudiškumu)
Ščiurys (Ignalina)
Ščiurys – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Dūkštelių.
Gulbinka (Magučiai)
Gulbinka – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Apidemiškių.
Dizmanas Ilgūnas
Dizmanas Ilgūnas (arba Dismanas Ilgūnas, Dizmondas Ilgūnas; 1916 m. kovo 6 d. Peterburge – 2008 m. spalio 6 d. Klaipėdoje) – Lietuvos futbolininkas, krepšininkas.
Biografija
Gimė garsaus nepriklausomos Lietuvos finansininko Jono Ilgūno šeimoje. Joje, be Dizmano, užaugo dar trys seserys ir brolis Vytautas. Dizmano jaunesnysis brolis Vytautas Ilgūnas buvo žinomas ledo ritulininkas bei futbolininkas. Jis buvo Lietuvos čempionas, žaidė Lietuvos futbolo ir ledo ritulio rinktinėse.
D. Ilgūnui pirmajam iš Lietuvos futbolininkų buvo suteiktas buvusios SSRS sporto meistro vardas. Lietuvos futbolo rinktinėje debiutavo 1937 m. birželio 3 d. Kaune per rungtynes su Estija (1:2). Šalies rinktinėje jis sužaidė 18 rungtynių ir pelnė 1 įvartį. Buvo karininku.
D. Ilgūnas buvo pirmuoju Vilniaus „Dinamo“ (dabar „Žalgiris“) kapitonu. Be šios komandos, jis rungtyniavo LFLS Kaunas ir „Tauro“ komandose.
1936 m. buvo Lietuvos vyrų krepšinio čempionas.
Neakivaizdžiai baigė Sankt Peterburgo Lesgafto kūno kultūros akademiją. Jis fizinio lavinimo pamokas dėstė Kauno komjaunimo vardo ir 24-ojoje vidurinėse mokyklose. Jo mokiniais yra buvę dabar žinomi politikai Vytautas Landsbergis ir Aloyzas Sakalas.
Dizmanas su žmona Elena užaugino dukrą Ildą ir du anūkus – Haroldą ir Patriciją.
Pupėnų tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1968 m.
Maunt Ogastasas
Maunt Ogastasas (, 'Augusto kalnas') – kalnas Australijoje, Vakarų Australijos valstijos šiaurės vakarų dalyje, apie 850 km į šiaurę nuo Perto, 320 km į rytus nuo Karnarvono miesto, to paties pavadinimo Maunt Ogastaso nacionaliniame parke.
Kalno aukštis siekia 1106 m virš jūros lygio arba apie 860 m virš aplinkinės lygumos. Kalnas turi beveik 8 km ilgio centrinę keterą, plotas užima apie 47,95 km². Lipimas į viršūnę gali užtrukti iki 5 valandų (su grįžimu). Įrengti kopimo maršrutai, kurių vienas yra 4 klasės, kitas – 5 klasės, yra daug kitų pėsčiųjų takų.
1858 m. birželio 3 d. Frensis Gregoris tapo pirmuoju europiečiu, užkopusiu į kalną. Po kelių savaičių jis pavadino kalną savo brolio, keliautojo Augusto Gregorio (1819–1905) vardu.
Geologija
Turistinėje ir informacinėje literatūroje Maunt Ogastasas yra plačiai minimas kaip „didžiausias pasaulyje monolitas“, tačiau šis teiginys nėra pagrįstas geologinės ar kitos mokslinės literatūros šaltiniais. Jis daugiau nei dvigubai didesnis už Uluru, stūksantį Australijos viduryje. Skirtingai nuo Uluru, kuris yra monolitas ir apskritai neturi augalinės dangos, Maunt Ogastasas apibūdinamas kaip monoklina (asimetriška antiklina). Tokios uolos sluoksniai suklostyti į arką panašią geologinę struktūrą, kuri šiaurės rytų pusėje yra statesnė nei pietvakarių.
Uolienų sudėtyje yra smėlio ir žvyro, kuriuos nuosėdų forma sunešė senovėje pietryčiuose tekėjusių upių sistema, drenavusi regioną maždaug prieš 1600 mln. metų. Vandenys srūvo per pažeidžiamą ir eroduojantį, 1800–1620 mln. metų senumo, granitinių bei metamorfinių uolienų paviršių. Upių sąnašos konsolidavosi į smiltainį ir konglomeratą, kurie vėliau buvo palaidoti po jaunesnėmis jūrinėmis nuosėdomis, susidariusiomis regione plytėjusioje seklioje jūroje prieš 1600–1070 mln. metų. Uolienos buvo įterptos į jų dabartinę struktūrą maždaug prieš 900 mln. metų, kai judėjimas išilgai tektoninių lūžių žemiau susiklosčiusių granitinių ir metamorfinių uolienų sukėlė lokalų stiprų, į šiaurės rytus nukreiptą sluoksnių suspaudimą. Smiltainį ir konglomeratą dengusios jūrinės nuosėdinės uolienos erodavo nuo Augusto kalno – dabar jos sudaro kalvas aplink Kobros (Cobra) ir Maunt Ogastaso rančas. Dėl erozijos smiltainis ir konglomeratas taip pat pasišalino iš kalno šiaurės vakarų pakraščio ties Paundu (The Pound), taip apnuogindami granito uolienas.
Flora ir fauna
Iš augalijos rūšių dominuoja akacijos (Acacia sensu lato), kasijos (Cassia) ir bervidiniai (Eremophila); tarp gyvūnų paplitę emu, raudonosios ir kalninės kengūros, varanai (Goanna) ir plėšrieji paukščiai. Ant Augusto kalno ir aplink jį sutinkama daugiau kaip 100 rūšių paukščių.
Vokietijos ir Baltijos šalių prekybos rūmai Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje
Vokietijos ir Baltijos šalių prekybos rūmai Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje (AHK) (, AHK Baltische Staaten) – Vokietijos Federacijos Užsienio prekybos rūmai. Ištakos – 3 atstovybės Baltijos valstybėse, prieš 20 metų pradėjusios savo veiklą kaip Vokietijos ūkio delegacijos. Oficialiai rūmai įkurti 2004 metų pavasarį ir atstovauja Vokietijos bei Baltijos šalių verslo interesams Estijoje, Latvijoje ir Lietuvoje. Sostinėse Taline, Rygoje, Vilniuje įsikūrę rūmai vienija daugiau nei 400 narių. Pagrindinis rūmų tikslas yra prekybinio ir ekonominio bendradarbiavimo tarp Vokietijos ir Baltijos šalių skatinimas. Rūmai padeda Vokietijos verslininkams užmegzti kontaktus su visų trijų Baltijos šalių įmonėmis. Teikia Lietuvos įmonėms informaciją apie Vokietijos įmones bei Vokietijos verslo pasiūlymus bendradarbiavimui. Taip pat ieško bendradarbiavimo partnerių, teikia reikiamą informaciją bei paramą vystant verslą Vokietijoje. Svarbiausios paslaugos:
Jakubovka
Jakubovka – buvęs viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Apidemiškių.
Vokietijos ir Baltijos šalių prekybos rūmai Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje
Vokietijos ir Baltijos šalių prekybos rūmai yra pasaulinio AHK tinklo narys bei oficialus svarbiausių Vokietijos parodų bendrovių („Messe Berlin“, „Koelnmesse“, „Deutsche Messe/Hannover“, „Hamburg Messe und Congress“ „Messe München International“, „Spielwarenmesse/Nürnberg“, „Leipziger Messe“) atstovas Baltijos šalyse.
Adresas Lietuvoje: Vinco Kudirkos g. 6, LT-03105 Vilnius.
Vadovybė
AHK Valdyba:
Valdybos nariai:
Vykdančioji valdybos narė: Maren Diale-Schellschmidt (EE, LV, LT), AHK
AHK Estijoje:
Valdyba:
AHK Latvijoje: