cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
RPD
Variantai
Labiau modifikuotas variantas (kartais vadinamas RPDM) turi pailgintą dujų nukreipimo cilindrą ir atatrankos slopinimo įtaisą buožėje. Vėlesniuose RPD variantuose buvo pašalintas būgniškos talpyklės laikiklis, o talpyklė tvirtinama prie juostos angos dangtelio. Imtas naudotas sulankstomas grūstuvas, kuris imtas laikyti buožėje (tai kiniškas variantas Type 56-1).
JAV gamybos variantas
Kompanija DS Arms (Barrington, Ilinojus, JAV) dabar gamina RPD kulkosvaidžio civilinį savitaisį variantą tiek standartinio dydžio (šautuvas), tiek trumpesniu vamzdžiu (karabinas). Tokie JAV gaminami RPD kulkosvaidžiai kopijos beveik visiškai atitinka originalą, bet modifikuoti, kad būtų savitaisiai, o ne automatiniai. Tai vieni iš labiausiai kovose naudotų juostinio maitinimo ginklų, kuriuos gali pirkti ginklų mėgėjai JAV. Jie leisti naudoti BATFE (Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms and Explosives 'Alkoholio, Tabako, Šaunamųjų ginklų ir sprogmenų kontrolės biuras'). Automatinis originalus variantas (kulkosvaidis) irgi gaminamas, bet parduodamas tik vyriausybinėms institucijoms (kariuomenė, įstatymų priežiūros organizacijos).
Pušinis verpikas
Pušinis verpikas (Dendrolimus pini) – verpikų (Lasiocampidae) šeimos drugys. Jo arealas sutampa su spygliuočių, ypač pušų arealu.
RPD
JAV gamybos variantas
Šie ginklai komplektuojami kietu dėklu, dviem būgniškomis juostų talpyklėmis, dviem krepšiais šioms talpyklėms, diržu, grūstuvu ir dviem šovinių juostomis. DS Arms savo RPD gamina iš lenkiškų dalių, bet deda savo gamybos uoksus.
Šoviniai
Kulkosvaidis RPD šaudo 1943 m. pavyzdžio šoviniais (7,62×39 mm) su kelių tipų kulkomis:
Valstybės naudotojos
thumb|right|Egipto jūrų pėstininkas taikosi su RPD thumb|right|JAV jūrų pėstininkas su RPD thumb|right| RPD iš Lenkijos armijos atsargų
Pušinis verpikas
thumb|left|240px|Pušinio verpiko vikšras, graužiantis spyglius
Tai vienas žalingiausių pušų spyglių kenkėjų. Vikšrai išsirita liepos pabaigoje ir graužia spyglius, rudeniop nukrenta į samanas ir jose žiemoja.
Bet kokia kaina
Bet kokia kaina  – režisieriaus Giuliano Montaldo 1967 m. sukurtas veiksmo filmas apie ilgus metus planuotą deimantų vagystę iš banko saugyklos Rio de Žaneire karnavalo metu.
Turinys
Profesorius Džeimsas Andersas 30 metų dirbo mokytoju koledže Rio de Žaneire. Priešais jo mokymo įstaigos langus įsikūręs bankas, į kurį 2 kartus per metus yra atvežamos deimantų siuntos. 30 metų stebėdamas besikartojančią operaciją, profesorius suplanavo kaip pasisavinti deimantus mieste vykstančio karnavalo metu.
Išėjęs į pensiją, jis atvyksta į Niujorką pas savo pažįstamą gangsterį Marką Milfordą ir pasiūlo jam vagystės planą. Šis susidomi ir leidžia profesoriui surinkti komandą iš 4 asmenų. Buvęs kareivis, seifų specialistas, mechanikas ir lovelasas turi įgyvendinti planą per 30 minučių, o svarbiauja jo dalis – gauti raktą. Šį turi banko darbuotoja Merė Ana, kurią per 2 dienas reikia suvilioti. Ši plano dalis pavedama moterų numylėtiniui Žanui Poliui, tačiau netikėtai paaiškėja, kad Merė Ana visiškai juo nesidomi. Kol kiti komandos nariai treniruojasi jachtoje, Žanas Polis desperatiškai bando visas viliojimo priemones, tačiau nesulaukia atsako. Galiausiai, kai kareivis Erichas Veisas liepia jam bet kokia kaina gauti raktą, galbūt net nužudyti moterį, ši staiga atlyžta. Žanas Polis gauna raktą, komanda įvykdo apiplėšimą, tačiau jau kitą dieną Merė Ana tampa pagrindine įtariamąja. Moteris netenka darbo, o policija ima ieškoti Žano Polio. Po gaudynių ir tarpusavio rietenų gyvas lieka tik Erichas Veisas, kuris skuba į susitikimą su Milfordu, tačiau yra pastarojo nušaunamas. Milfordas pasiima lagaminėlį, tačiau, jį atidaręs, deimantų neranda.
Tuo metu Romoje profesorius Andersas susitinka su savo buvusia mokine Mere Ana. Ši, pakeitusi lagaminėlį su deimantais dar prieš juos padedant į seifą, atveža juos paslėpusi rankinės dugne, tačiau jiems besišnekučiuojant, rankinę nugvelbia pro šalį važiuojantis motociklininkas…
FK Desna
Černihivo „Desna“ – Ukrainos futbolo klubas iš Černihivo.
Istorija
Klubas įkurtas 1960 m. ir buvo pavadintas „Avanhardu“. Jau 1961 m. pervadintas į „Desna“.
1970 m. černigoviečių klubas tarp 22 komandų užėmė 11 vietą tarp pirmenybėse dalyvavusių ekipų iš Baltarusijos ir Ukrainos.
Tų pačių metų pabaigoje (1970) komanda buvo išformuota naujojo Černigovo srities valdytojo sprendimu. .
1977 m. „Desna“ atgimė Jefimo Školnikovo pastangomis.
2016–2017 m. sezone užėmė antrąją vietą Pirmojoje lygoje, bet į elito divizioną nepateko.
2017–2018 m. Pirmoje lygoje buvo treti ir iškovojo teisę žaisti aukščiausioje šalies lygoje.
Nuo 2018–2019 m. sezono rungtyniavo Premjer lygoje.
2021–2022 m. rungtyniavo Premjer lygoje. Čempionatas buvo nutrauktas dėl karo. Tuo metu ekipa buvo septintoje vietoje iš šešiolikos dalyvių.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. kovo 1 d.
Šilai (Pakruojis)
Šilai – viensėdis Pakruojo rajono savivaldybėje, 12 km nuo Klovainių. Saugomas Šilų ąžuolas.
Sevanas (ežeras)
Sevanas, taip pat žinomas kaip Geharkunikas (Գեղարքունիք), Gehamo jūra (Գեղամա ծով) ir Gokčia  – pats didžiausias ežeras Kaukazo kalnuose, Armėnijoje. Telkšo tektoninėje įduboje Armėnijos kalnyne, 1900 m aukštyje virš jūros lygio. Ežerą supa kalnai.
Artanišo ir Noratuso kyšuliai ežerą dalina į dvi dalis – gilesnį, raižytais krantais Šiaurės Sevaną (šiaurės vakaruose) ir seklesnį, lygiu dugnu ir krantais Didįjį Sevaną (pietryčiuose). Šias dalis jungia platus sąsiauris. Giliausia ežero vieta siekia 83 m (netoli Aregunio kalnagūbrio). Šiaurės vakarinėje dalyje seniau buvo Sevano sala, bet sumažinus ežero vandens lygį ji virto pusiasaliu. Ežeras gėlas, žydros spalvos. Druskingumas – 700 mg/l. Vandens skaidrumas – 4,5 m.
Į Sevaną suteka 28 upės, o išteka vienintelis Razdanas (Kuros baseinas). Dėl ant šios upės įrengtų hidroelektrinių kaskados ir intensyvaus vandens naudojimo Sevano vandens lygis nukrito, todėl ežerui papildyti įrengtas 48,6 km ilgio tunelis, kuriuo tiekiamas vanduo iš Arpos upės.
Sevano ežere veisiasi endeminės sevaninės lašišos – išchanai (Salmo ischchan). Taip pat yra sykų, auksinių žuvelių, vėžių. Pakrantėse gyvena gausūs paukščių būriai – armėninės žuvėdros (Larus armenicus), mažosios gulbės, mažosios žąsys, rudės, šalminės antys, kirai kvatokliai. Ežeras ir jo apylinkės įeina į Sevano nacionalinį parką.
Šiaurės vakarinėje ežero pakrantėje įsikūręs Sevano miestas, aplink išsidėstę keletas mažesnių gyvenviečių. Sevanas – populiarus turistinis ir rekreacinis šalies objektas. Pakrantėse išlikę daug senovinių armėnų vienuolynų, archeologinių radimviečių.
Šilai (Krekenava)
Šilai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Krekenavos.
Bajorų geležinkelio stotis
Bajorų geležinkelio stotis – buvusi geležinkelio stotis šiaurės vakarų Lietuvoje, Kretingos miesto pietuose, Bajoruose, netoli kelio.
Istorija
XIX a. Vokietija vystė savo geležinkelių tinklą – 1875 m. nutiestas Tilžės–Karaliaučiaus geležinkelis, 1892 m. – jo atšaka Klaipėdos–Bajorų geležinkelis, vedęs iki Rusijos imperijos sienos. Nuo Bajorų geležinkelio prasidėjo tolesnė Vakarų Lietuvos geležinkelių plėtra (1915 m. pastatyta Kretingos geležinkelio stotis ir nutiestas Bajorų–Priekulės geležinkelis į Kuršo guberniją). Tiesdami šį geležinkelį, vokiečiai per Tenžės slėnį išmūrijo Bajorų tiltą ir Bajorų viaduką, o tuometiniame Lampsaičių kaime pastatė raudono mūro geležinkelio stotį ir vandens bokštą. Ilgainiui šią vietovę ir šalia jos išaugusią gyvenvietę imta vadinti Bajorais.
Bajorų geležinkelio stoties reikšmė buvo didelė – ji tapo tuo strateginiu ir atramos tašku, nuo kurio prasidėjo tolimesnė Vakarų Lietuvos geležinkelio plėtra. Svarbiausią stimulą tam davė per I pasaulinį karą naujai nutiesta atšaka – Bajorų–Priekulės geležinkelis. Nuo 1915 m. geležinkelis per Bajorus, Kretingą, Darbėnus, Skuodą nutiestas iki latvių Priekulės ir taip sujungė vokiečių Klaipėdos–Tilžės geležinkelį bei rusų Liepojos–Romnų geležinkelį. Jis kirto trijų valstybių sienas.
Po karo Bajorams tapus Kretingos priemiesčiu, geležinkelio stotis neteko buvusios paskirties. Joje sustoja tik priemiestiniai traukiniai. Stoties pastatas paverstas daugiabučiu, o seniausias Kretingoje vandens bokštas nyksta niekieno neprižiūrimas.
Lampsaičiai
Lampsaičiai – buvęs kaimas Kretingos rajono savivaldybėje šalia Bajorų, į pietus nuo Kretingos miesto, kairiajame Tenžės krante. Yra sodų bendrija „Draugystė“.
Istorija
Minimi nuo XVI a. XIX a. pabaigoje pro kaimą nutiestas Klaipėdos–Tilžės geležinkelis, Lampsaičiuose įkurta Bajorų geležinkelio stotis. 1895 m. Lampsaičiai prijungti prie Bajorų.
Sarit Hadad
Sarit Hadad (g. 1978 m. rugsėjo 20 d.) – Izraelio populiariosios muzikos dainininkė.
Per savo solinę karjerą Hadad išleido daug albumų, kurie vėliau Izraelyje tapo auksiniais ir platininiais. 2002 metais atstovavo Izraeliui Eurovizijos dainų konkurse su daina „Light a Candle“, kuri pasiekė dvyliktąją vietą.
Tuvumba
Tuvumba  – miestas rytų Australijoje, Kvinslande. Įsikūręs 125 km į vakarus nuo Brisbano, Didžiajame Vandenskyros kalnagūbryje. Praeina Brisbano–Čarlevilio bei Sidnėjaus–Rokhamptono geležinkeliai ir plentai, yra oro uostas. Vystoma mašinų, baldų gamybos, metalo, medienos apdirbimo, chemijos (farmacijos), statybinių medžiagų, avalynės, tekstilės, siuvimo, maisto pramonė, turizmas. Veikia Pietų Kvinslando universitetas (įkurtas 1991 m.), istorijos muziejus, meno galerija, botanikos sodas, japoniškasis sodas (didžiausias Australijoje). Kasmet rugsėjį vyksta didelė gėlių šventė. Tuvumbos apylinkėse yra krioklių, nacionalinių parkų.
Istorija
XIX a. pirmojoje pusėje Darling Daunso krašte ėmė kurtis žemdirbiai ir gyvulių augintojai. 1849 m. įkurta Tuvumbos gyvenvietė. Miesto teisės suteiktos 1858 m.
Ąžuolinis lapsukis
Ąžuolinis lapsukis (Tortrix viridana) – lapsukių (Tortricidae) šeimos drugys. Paplitęs Europoje, Šiaurės Afrikoje, Irane, Viduržemio jūros regione.
Priekiniai sparnai ir krūtinėlė ryškiai žalios spalvos, užpakaliniai sparnai ir pilvelis pilki. Dydis – 20–30 mm. Drugiai skraido birželio-liepos mėnesiais dieną ir vakare. Vikšrai 10–15 mm ilgio, nešvariai žalios spalvos, labai judrūs. Drugys kiaušinėlius deda po 2-4 medžių viršūnėse, dažniausiai 2-5 metų senumo ūgliuose prie randelių, likusių lapams nukritus. Juos paslepia žievės spalvos sunkiai pastebimais skydeliais. Vikšrai išsirita pavasarį, brinkstant pumpurams ir sprogstant ąžuolo lapams. Iš pradžių jie graužia pumpurus, vėliau – lapus, palikdami tik storesnes gyslas. Pradeda graužti nuo lajos viršūnės.
thumb|left|245px|Ąžuolinio lapsukio pažeisti lapai
Ąžuolinis lapsukis – ąžuolų kenkėjas. Jei ąžuolai apgraužiami kelis kartus iš eilės, jų viršūnės ir šakos apdžiūna. Naikinami gaudant šviesos ir feromoninėmis gaudyklėmis, vikšrai purškiami insekticidais.
Šilai (Šaukotas)
Šilai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Šaukoto.
Paul Ariste
Paulas Aristė (, gimęs kaip Paul Berg, 1905 m. vasario 3 d. Rėbisės k., Rusijos imperija – 1990 m. vasario 2 d. Tartu, Estijos TSR) – estų kalbininkas, garsus dėl finougrų (ypač estų, vodų ir udmurtų), jidiš ir Baltijos romų kalbų tyrimų.
Biografija
Rėbisės (Rääbise) kaime, Tartu apskrityje jis gimė kaip Paulas Bergas, tačiau 1927 m. savo pavardę suestino ir tapo Ariste. 1916 m. šeima išsikėlė į Taliną. 1917 m. įstojo į Talino Nikolajaus I gimnaziją, 1925 m. ją baigė. 1925–1929 m. studijavo Tartu universitete, jį baigė ir vėliau čia dirbo. P. Aristės magistro darbas – „Estų kalbos skoliniai iš Estijos švedų kalbos“ („Eesti-rootsi laensõnad eesti keeles“), daktaro darbas – „Hyju tarmių garsai“ („Hiiu murrete häälikud“, 1939 m.). 1945–1946 m. P. Aristė buvo įkalintas sovietų valdžios, nes laisvoje Estijoje jis priklausė studentų susivienijimui „Veljesto“.
Nuo 1927 m. P. Aristė aktyviai dalyvavo Estijos folkloro archyvo veikloje, čia jis sudarė žydų, švedų ir romų folkloro rinkinius, taip pat įnešė didelį indėlį į Baltijos finų mažumų ir Peipaus krašto sentikių kolekcijas.
P. Aristė dirbo Tartu universiteto Finougrų katedros vedėju, jis buvo viena iš dviejų įtakingiausių asmenybių, Sovietų Sąjungos laikotarpiu atgaivinusių finougristiką. P. Aristė įkūrė žurnalą „Sovetskoje finnougrovedenije“ („Советское финноугроведение“ – „Tarybinė finougristika“, vėliau leidinys pavadintas „Linguistica Uralica“).
Jis buvo ir žinomas esperantininkas, 1967–1976 m. Esperanto akademijos narys. P. Aristė esperanto žurnalo „La Ondo“ 2000 m. numeryje įrašytas tarp 100 iškiliausių esperantininkų. Pasakytina, kad pirmoji išspausdinta P. Aristės mokslinė publikacija – esperanto kalba parašytas straipsnis apie lyvių kalbą „La livoj“. Įdomu, kad ir toliau P. Aristė apie lyvių kalbą daugiausia rašė esperanto kalba ir į esperanto vertė lyvių liaudies poeziją. Šitaip reiškėsi sąmoningai pasirinkta strategija apie mažas nacionalines kalbas rašyti maksimaliai tarptautinėmis kalbomis, leidžiančiomis pasiekti plačią tarptautinę auditoriją.
Tyrė baltų ir finų kalbų kontaktus, bendradarbiavo lietuvių filologinėje spaudoje.
P. Aristė buvo Estijos TSR mokslų akademijos narys (1954), Vengrijos mokslų akademijos (1967) ir Suomijos mokslų akademijos (1980) garbės narys, Helsinkio (1969), Segedo (Vengrija, 1971), Tamperės (1975) ir Latvijos (1989) universitetų garbės daktaras.
85–ojo gimtadienio išvakarėse P. Aristė mirė Tartu, palaidotas Tartu Radžio kapinėse.
Čikagos konvencija
miniatiūra|Čikagos konvencijos pasirašymas Čikagos konvencija (dar vadinama Tarptautinės civilinės aviacijos konvencija) buvo pasirašyta 1944 m. gruodžio 7 d. Šia konvencija buvo sukurta Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija, taip pat priimtos civilinės aviacijos, oro erdvės, saugumo, orlaivių registracijos taisyklės, išbrauktas komercinis kuras iš apmokestinamų prekių sąrašo.
1944 m. konvenciją pasirašė 52 valstybės. Konvencija įsigaliojo 1947 m. balandžio 4 d. Tą pačią dieną veikti pradėjo Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija, Jungtinių Tautų Ekonominės ir socialinės tarybos dalis. Gruodžio 7 d. minima kaip tarptautinė civilinės aviacijos diena.
2013 m. konvenciją pripažino 190 šalių, tai yra visos JT narės, išskyrus Dominiką, Lichtenšteiną ir Tuvalu. Lichtenšteinas įskaičiuojamas į pasirašiusiųjų gretas, kai tą padarė Šveicarija.
Konvencijos tekstas pateikiamas anglų, prancūzų, ispanų ir rusų kalbomis.
Rutherford B. Hayes
Ruterfordas Hajesas (1822 m. spalio 4 d. – 1893 m. sausio 17 d.) buvo amerikiečių politikas, teisininkas, Jungtinių Valstijų ginkluotųjų pajėgų vadas. 19-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas, respublikonas, valdęs nuo 1877 m. iki 1881 m.
Karjera
Baigęs Harvardo universitetą dirbo advokatu Cincinatyje. Politiko karjerą pradėjo įstojęs į JAV vigų partiją. Dalyvavo kaip savanoris pilietiniame kare, tapo generolu. Po karo buvo Kongreso nariu. Nuo 1867 m. iki 1876 m. buvo Ohajo valstijos gubernatorius.
Planeta K-PAX
Planeta K-PAX (lietuviškai dar išverstas kaip Nežinoma planeta arba Ka-Pekso planeta) – 2001 m. JAV mokslinės fantastikos detektyvinis filmas, režisuotas Iain Softley. Pagrindinius vaidmenis atliko Kevin Spacey ir Jeff Bridges. Scenarijaus autoriai Gene Brewer ir Charles Leavitt. Filmas remiasi G. Brewer romano „K-PAX“, kuriame pasakojama apie pacientą, kuris teigia esąs ateivis iš planetos K-PAX, motyvais. Gydymo metu paciento vaizduojamas požiūris į gyvenimą galiausiai tampa įkvepiančiu kitų pacientų ir ypač jį gydančio psichiatro akyse.
Siužetas
Vyrui teigus, esą jis yra nežemiška gyvybė iš planetos K-PAX, esančios per 1000 šviesmečių Lyros žvaigždyne, jis nugabenamas į Manhatano psichiatrijos institutą. Ten psichiatras dr. Markas Pauelas mėgina išgydyti Protu (prot) pasivadinusį pacientą nuo akivaizdžių haliucinacijų. Tačiau Protas įtikinamai atsakinėja į klausimus apie jo kilmę, K-PAX planetą ir jo civilizaciją. Dr. Pauelas supažindina Protą su grupele astrofizikų, kuriuos pribloškia jo pateiktos žinios.
Protas institute taip pat pateikia svarių žinių apie kitas planetas, todėl nei vienas iš astrofizikų neabejoja, kad jis iš tiesų yra iš K-PAX planetos. Protas tvirtina, kad į Žemę atkeliavo šviesos greičiu ir paaiškina, kad akimirksniu grįždamas galės su savimi pasiimti tik vieną asmenį. To panorsta daugelis pacientų.
Sužinojęs, kad dauguma pacientų tikisi palikti Žemę liepos 27 d., dr. Pauelas apklausia Protą, kuris paaiškina, kad tai iš anksto nulemta data. Tačiau Pauelas tiki, kad tai svarbi data paties Proto gyvenime. Daktaro manymu, tą dieną Protas patyrė sunkią psichologinę traumą. Pauelas nutaria Protą ištirti regresine hipnoze, kuri puikiai suveikia. Pasinaudojęs sesijos metu gauta informacija, Pauelas išsiaiškina, kad Protas viso labo gali būti tik Roberto Porterio „kitas aš“. Robertas Porteris, tai asmuo iš Naujosios Meksikos, kurio gyvenimas žlugo, kai 1996 m. buvo nužudyti jo žmona ir vaikas.
Liepos 27 d., tiksliai tuo metu, kuriuo Protas nurodė išvyksiąs, sutrinka ligoninės personalo stebėjimo punkto kameros, rodančios į Proto palatą, vaizdas. Pauelas randa Protą gulintį ant grindų katatonijos būsenos. Kiti pacientai neatpažįsta Roberto, kai jis išvežamas vežimėliu iš palatos. Be to, pasirodo, dingo nebylė pacientė vardu Bes. Jos taip ir nesuranda. Pauelas ir toliau rūpinasi katatonijos ištiktu Robertu ir pasakoja jam apie tai, kaip jo pagelbėti pacientai sugrįžo į normalų gyvenimą, bet Robertas į tai nereaguoja.
Mafra
Mafra  – miestas Portugalijoje, 29 km į šiaurės vakarus nuo Lisabonos, netoli Atlanto vandenyno kranto, Lisabonos aglomeracijoje. Sudaro savivaldybę (86,5 tūkst. gyv. 2021 m., į ją patenka ir Eriseiros miestelis). Plėtojama pramonė, žemės ūkis, turizmas. Apylinkėse kasamas bazaltas, granitas, marmuras, alebastras.
Mafra visų pirma garsėja baroko stiliaus Mafros nacionaliniais rūmais, 1717–1735 m. pastatydintais karaliaus Jono V-ojo. Rūmai turi virš 860 kambarių, didžiulę biblioteką, gausu vertingų meno dirbinių. Rūmų ansamblyje stovi pranciškonų vienuolynas bei Švč. Mergelės Marijos ir Šv. Antano bažnyčia, greta įrengtas žvėrynas. Mafros rūmai – UNESCO pasaulio paveldo objektas (nuo 2019 m.).
Istorija
Mafra ilgus šimtmečius buvo mažas kaimelis. Išaugo pastačius Nacionalinius rūmus.
Aleksandras Polujanskis
thumb|250px|Aleksandras Polujanskis 1865 m. Aleksandras Polujanskis, (1814 m. Vilniaus gubernijoje – 1866 m. gegužės 26 d. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse) – Lenkijos miškininkas, Suvalkijos kraštotyrininkas.
Biografija
Bandė studijuoti Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijoje ir Maskvos universitete, 1837 m. baigė Peterburgo Miškų institutą. Dirbo miškininku Kazanės, Vologdos ir Maskvos gubernijose, o nuo 1847 m. – Lenkijos karalystėje. 1949-55 m. buvo Varšuvos gubernatūros miškų skyriaus sekretoriumi, vėliau įsidarbino miškų asesoriumi Augustavo gubernatūroje Suvalkuose. 1859 m. grįžo į Varšuvą, dirbo komisaru Valstybinės Pajamų ir iždo komisijos Miškų ir dvarų skyriuje.
Buvo miškų mylėtojas, daugelį savo išleistų knygų paskyrė miškininkystei. Vertingiausias jo veikalas buvo keturtomis „Lenkijos Karalystės ir vakarinių gubernijų miškų aprašymas“, už kurį Rusijos caras apdovanojo aukso žiedu ir stambia pinigine premija. Kiti du darbai: „Ūkininkavimo miškuose populiarus aprašymas“ ir „Lenkijos miškininkystė“ specialistų buvo įvertinti kritiškai dėl pasenusios informacijos. A. Polujanskis įkūrė ir 1861-65 m. redagavo vienintelį Lenkijos karalystės žurnalą „Rocznik Leśniczi“, taip pat trumpai pasirodžiusį žurnalą „Goniec Leśny i Wiejski“. Straipsnius miškininkystės tematika paskelbė ir kituose periodiniuose leidiniuose.
Pabandė savo jėgas ir literatūroje – 1851 m. Varšuvoje išleido poezijos ir prozos dvitomį.
Košicės kraštas
thumb|250 px|Košicės krašto apygardos Košicės kraštas  – vienas iš aštuonių Slovakijos kraštų, įsikūręs šalies pietryčiuose. Administracinis centras – Košicės miestas, antras pagal dydį Slovakijoje. Kraštas ribojasi su Prešovo ir Banskos Bistricos kraštais. Košicės kraštas padalintas į 11 apygardų – okres (skliausteliuose – adm. centras):
Košicės miestas taip pat yra suskirstytas į keturias dalis, kurios priklauso Košicės kraštui:
Kauno kogeneracinė jėgainė
Kauno kogeneracinė jėgainė – komunalines atliekas deginanti kogeneracinė elektrinė Biruliškėse, šalia Kauno, magistralės pakelėje, priešingoje pusėje nuo Dainavos mikrorajono Partizanų gatvės. Stovi Kauno LEZ teritorijoje.
Pajėgumai
Planuojama jėgainės projekto elektrinė galia sieks apie 24 MW, o šilumos gamybos galia apie 70 MW. Tokie pajėgumai leis panaudoti apie 200 000 tonų regione susidarančių po rūšiavimo likusių ir perdirbti netinkamų komunalinių atliekų, iš kurių bus pagaminama apie 40 % Kauno miestui reikalingos šilumos ir apie 170 GWh elektros energijos. Planuojama įdiegti selektyvinę nekatalininę išmetamųjų dujų valymo sistemą, pusiau sauso dūmų valymo įrenginius, rankovinį filtrą. miniatiūra|220px|left|Statoma jėgainė, 2019 m.
Istorija
2016 m. spalio 5 d. jėgainė pripažinta valstybinės svarbos atliekų tvarkymo objektu ir suteiktas leidimas jėgainėje bendrovėms deginti atliekas. Projekto vertė - 147 mln. €.
2020 m. vasario 18 d. baigta statyti kogeneracinė jėgainė patiekė pirmą šilumą.
Savininkai
Valstybės valdomai energetikos įmonių grupei „Lietuvos energija“ priklauso 51 % jėgainę statančios įmonės akcijų, o „Fortum Heat Lietuva“ valdo 49 % akcijų.
Maharlika Manila FC
„Maharlika Manila Football Club“, o trumpiau „Maharlika Manila“ – Filipinų futbolo klubas iš Manilos. Namų rungtynes žaidžia „Makinlei Hilo“ stadione, talpinančiame 2 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Pateko į aukščiausią lygą, kurioje rungtyniavo nuo 2022–2023 m. sezono.
Sezonai
Šaltiniai:
Sudėtis
''Atnaujinta; 2023 m. kovo 31 d.''
Enkidu
Enkidu ( – 'Enkio tvarinys', arba 'Enkis didis', 'Enkis maloningas') – šumerų mitinės–epinės tradicijos veikėjas, Gilgamešo vergas. Akadų tradicijoje Enkidu laikomas Gilgamešo pagalbininku, bičiuliu, įbroliu.
Jei šumerų epe Enkidu gana emblemiškas, neryškus, tai akadų atmainoje Enkidu vaizduojamas kaip didvyris. Jis, pasak akadų, buvo sukurtas iš molio (kaip ir pirmažmogis) deivės Aruru, nes dievai prašė sukurti Gilgamešui varžovą (dvynį?). Enkidu kūnas dengiamas kailio, jis – barbaras, gyvenantis stepėse, artimas laukiniams žvėrims, juos sergsti nuo medžiotojų. Vėliau Enkidu paliečiamas civilizacijos – suviliojamas paleistuvės, paragauja duonos ir vyno. Tada jis imasi ginti gyvulių bandas nuo laukinių žvėrių (pasitelkdamas ginklus). Susitikimas su sau lygiu Gilgamešu permaino Enkidu – jis dalyvauja Gilgamešo žygiuose, ragina jį atlikti didvyriškus darbus ir pats galiausiai tampa išperkamąja auka. Dievai, įširdę dėl Huvavos nužudymo, pasiunčia Enkidu ligą ir mirtį (Enkidu, tikėtina, žūva vietoje Gilgamešo).
Šilai (Šiaulėnai)
Šilai – buvęs kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Šiaulėnų.
FK Iskra Smolensk
Smolensko „Iskra“ – buvęs Rusijos futbolo klubas iš Smolensko.
Istorija
1995 m. prijungta prie Kristall Smolensk klubo.
Pasiekimai
Šaltiniai:
Kulalių riedulynas
Kulalių riedulynas yra šiaurės vakarų Lietuvoje, pietinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Notėnų seniūnijoje, Kulalių vakariniame pakraštyje, dešiniajame Juodupio krante, Salantų regioniniame parke.
Riedulynas susiformavo poledynmečiu, prieš 10–12 tūkstančių metų. Pagrindinis kraštovaizdžio elementas – stipriai apaugančios pievos su gausybe iš po žemių kyšančių įvairaus dydžio riedulių. Daug kur auga pavieniai kadagiai, yra nedideli viržynų plotai. Vietomis medžiai sutankėja sudarydami mišką. Teritorija išvagota giliais sausinimo grioviais.
Nuo 2005 m. Kulalių riedulynas priklauso ekologiniam „Natura 2000“ teritorijų tinklui, kaip buveinių apsaugai svarbi teritorija (LTSKU0003), įsteigta siekiant išsaugoti viržynų, kadagynų, briedgaurynų ir melvenynų buveines su joms būdinga struktūra ir rūšių sudėtimi.
Teritorijos šiaurės rytinėje dalyje sausuose riedulynuose gausiai auga paprastieji kadagiai (Juniperus communis) (bendras buveinės plotas apie 6,6 ha). Viržynų buveinės fragmentiškai pasiskirsčiusios visoje teritorijoje (bendras plotas apie 3 ha). Jas sudaro kupstuotų riedulynų kompleksai su vyraujančiais šiliniais viržiais (Calluna vulgaris), bruknėmis (Vaccinium vitis-idaea), aviniais eraičinais (Festuca ovina). Apie 3 ha plotą apima melvenynų buveinės, kuriose vyrauja melsvoji melvenė (Molinia caerulea), telkiasi šiaurinėje teritorijos dalyje. Įvairiose teritorijos vietose aptinkami nedideli briedgaurynų ploteliai (bendras buveinės plotas apie 1 ha). Teritorijoje auga dvi Lietuvoje saugomos augalų (aukštoji gegūnė (Dactylorhiza fuchsii), baltijinė gegūnė (Dactylorhiza longifolia)) ir 2 kerpių (suodinoji saitakerpė (Umbilicaria deusta), daugialakštė saitakerpė (Umbilicaria polyphylla)) rūšys, įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą. Čia taip pat aptinkama 1 į Lietuvos raudonąją knygą ir 2 į saugomų laukinių paukščių sąrašą įrašytos paukščių rūšys (tetervinas (Tetrao tetrix), paprastoji medšarkė (Lanius collurio)).
Teritorijos plotas – 59 ha, visa patenka į Šauklių kraštovaizdžio draustinį.
Karavadžas (2007 filmas)
Karavadžas – 2007 m. sukurtas dviejų dalių biografinis televizijos filmas apie garsų Italijos baroko epochos dailininką Karavadžą.
Kulalių riedulynas
Riedulyno teritorijoje yra Kulalių skaldyklos akmenynas – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas.
Šlažiai
Šlažiai – buvęs kaimas Kretingos rajono savivaldybėje šalia Bajorų, į pietus nuo Kretingos miesto, Akmenos (Danės) ir Tenžės santakoje. Praeina kelias.
Istorija
Minimi nuo XVII a. 1895 m. prijungti prie Bajorų.
Anzani 3 cilindrų varikliai
„Anzani“ 3 cilindrų avaciniai varikliai – „W“ (vėduoklės) ir „Y“ formos trijų cilindrų radialinių variklių modelių serija, 1905–1915 m. gaminta Alessandro Anzani įmonėje „Anzani Moteurs d’Aviation“, įkurtoje Prancūzijoje bei išsiplėtusioje į Italiją ir Didžiąją Britaniją.
Šiais varikliais buvo varomas pirmas Lamanšo sąsiaurį perskridęs lėktuvas – Luji Blerijo sukurtas „Blériot XI“, taip pat A. Gustaičio pirmoji konstrukcija ANBO-I. Manoma, kad „Anzani“ trijų cilindrų variklis, sumontuotas Anglijoje saugomame „Blériot XI“, yra seniausias pasaulyje skrydžiams tinkamas aviacinis variklis.
Konstrukcija ir gamyba
miniatiūra| Alessandro Anzani su vėduoklės tipo varikliu varomu motociklu, 1906 m. 1905 m. imigrantas iš Italijos, sportininkas Alessandro Anzani Prancūzijoje pradėjo gaminti motociklų variklius. Priešingai nei daugelis kitų variklių šie aušinami oru, o ne vandeniu, todėl pasižymėjo mažesniu svoriu. Pirmieji „Anzani“ modeliai buvo dviejų cilindrų „V“ formos varikliai, kuriais varomi motociklai 1905 ir 1906 m. pasiekė ženklių rezultatų. Tuo pačiu laikotarpiu A. Anzani sukūrė galingesnę trijų cilindrų versiją. Kaip matyti iš nuotraukos, toks variklis puikiai tilpo į motociklo rėmą.
Vėduoklinės konfigūracijos pranašumas buvo jos konstrukcija – visam cilindrui esant virš alkūninio veleno neliko pavojaus, kad alyva užterš žvakes. Pagrindinis tokių variklių trūkumas, ypač jaučiamas orlaiviuose, buvo papildomas svoris, reikalingas balansuoti stūmokliams. miniatiūra|Vėduoklės tipo „Anzani“ variklis
Jausdamas po brolių Raitų demonstracinių skrydžių Prancūzijoje serijos išaugusį visuomenės susidomėjimą aviacija, 1908 m. Anzani sukūrė pirmąjį aviacijai skirtą trijų cilindrų vėduoklės tipo variklį. Kiekvienas cilindras buvo iš vientiso geležies liejinio, o neardomas karteris buvo gaminamas iš aliuminio. Stūmokliai buvo gaminami iš plieno su lietais žiedais. Jų išoriniai cilindrai buvo montuojami 60° kampu į centrinį, nors šiuolaikinėje diagramoje vaizduojami 55° kampu sumontuoti cilindrai, o pati konstrukcija vadinama „kryžminio kanalo varikliu“. Visi šie varikliai buvo aušinami oru, komplektuojami su vienu įsiurbimo ir vienu išmetimo vožtuvu, montuojamai šoninėje cilindro sienelėje; kiekvienas išmetimo vožtuvas buvo valdomas iš apačios alkūninio veleno valdomu kumšteliniu mechznimu. Kiekvienas šių strypų buvo montuojamas kameroje, esančioje cilindro šone, su automatiniu, spyruokliniu įsiurbimo vožtuvu tiesiai virš jo. Taip buvo siekiama tiek sumažinti tūrį, tiek padėti vėdinti karštą išmetimo vožtuvą. Dauguma šiuolaikinių ir iki 1921 m. paskelbtų šaltinių sutinka, kad šių variklių cilindro skersmuo siekė nuo 100 iki 105 mm, , o stūmoklio eiga siekė nuo 120 iki 150 mm. Daugumos šių variklių galia siekė 18 kW (24 AG) esant 1 400–1 600 aps./min.
Tokio tipo varikliu varomas Luji Blerijo XI tipo monoplanas 1909 m. liepos 25 d. tapo pirmuoju už orą sunkesniu orlaiviu, perskridusiu Lamanšo sąsiaurį. Šiuolaikiniai šaltiniai nesutaria dėl šio variklio fizinių parametrų. Pirmajame šio orlaivio aprašyme, pateiktame 1909 m. „Flight“ žurnale, variklis apibūdinamas kaip 100 × 150 mm dydžio, 3,53 litrų darbinio tūrio. Po kelių mėnesių šiame žurnale paskelbtame skrydžio aprašyme išspausdintas variklio brėžinys su 55° kampu išdėstytais cilindrais, kurio matmenys buvo 103 x 120 mm. Jei šis teiginys buvo teisingas, „Bleriot IX“ varė 3,00 litro darbinio tūrio varikls. Po skrydžio padarytoje nuotraukoje taip pat matyti variklis su 55° kampu išdėstytais cilindrais.
Radialiniai (Y) varikliai
miniatiūra| Anzani „Y“ [[Žvaigždinis variklis|radialinis variklis]] Siekdamas mažinti aviacinių variklių svorį, A. Anzani atsisakė vėduoklės tipo variklių reikalaujamų svorinių stūmoklių kompensatorių, o cilindrus išdėstė žvaigždės tvarka. 1909 m. gruodžio mėn. jis pristatė simetrišką trijų cilindrų variklį su 120° kampu išdėstytais cilindrais. Pirmasis modelis turėjo 3,1 litro darbinį tūrį ir išvystė 22 kW (30 AG) galią esant 1300 aps./min.
Nors variklis buvo vadinamas „Y“ tipo varikliu, iš tiesų jis buvo apverstos „Y“ formos: dviejų apatinių cilindrų viršutinėje plokštumoje sumontuoti vožtuvai buvo apie 30° žemiau horizontalės. Dėl tokios konstrukcijos dviejų apatinių cilindrų žvakės buvo mažiau linkę apsinešti atidirbusiu tepalu, nei būtų apsinešęs vienintelis apatinis cilindras tuo atveju, kai variklis būtų naudojamas „Y“ konfigūracijoje ir vienas cilindras būtų buvę visiškai apatinėje padėtyje, 180° kampu nuo vertikalės.
Radialiniai varikiai pasižymi sklandesniu veikimu nei mažiau simetriški vėduoklės tipo varikliai, jie taip pat yra mažesnio svorio. Visgi, dėl mažo darbinio tūrio ir mažos galios, jų pritaikymas buvo ribotas. Šios problemos sprendimui „Anzani“ pradėjo gaminti dvieilius radialinius variklius, sudarytus iš dvejų „Y“ tipo variklių sujungtų viena ašimi ir netgi 200 AG galios keturgubos žvagždės tipo variklius, sudarytus iš keturių taip pat sujungtų „Y“ tipo variklių.
XXI amžiuje JAV restauruotas „Bleriot XI“ (gamyklinis numeris yra 56) su „Anzani“ „Y“ tipo varikliu yra seniausias skrydžiams tinkamas orlaivis Vakarų pusrutulyje. Šio lėktuvo registracijos numeris yra N60094. miniatiūra|ANBO-I. Gerai matoma apverstos „Y“ tipo variklio forma. „Anzani“ „Y“ tipo variklis buvo sumontuotas į 1925 m. sukurtą pirmą A. Gustaičio lėktuvą ANBO-I. Lėktuvo gamybos metu šis variklis kainavo 7-8 tūkstančius litų, todėl A. Gustaitis pirko padėvėtą, pigesnį. ANBO-I buvo skraidoma 1925–1930 m. Suremontuotas nuo 1935 metų devynerius metus buvo eksponuojamas Karo muziejuje, nuo 1944 metų – dvidešimt šešerius praleido muziejaus rūsyje. 1970 metais tris mėnesius demonstruotas proginėje parodoje, vėl trejetui metų grįžo į muziejaus rūsį, nuo 1973 metų – 17 metų buvo Visuomeninio sportinės aviacijos muziejaus, dar trejus metus – Lietuvos aviacijos muziejaus ekspozicijose, o nuo 1993 metų grįžo į Karo muziejų ir buvo demonstruojamas didžiojoje salėje. Po 1993 m. šis lėktuvas su oroginaliu varikliu eksponuojamas Aviacijos muzieje.
Variantai
miniatiūra|Anzani 3 W variklio kopija Bleriot IX replikoje
Naudojimas
miniatiūra|[[Caproni-Pensuti triplanis|Caproni-Pensuti triplanas su „Anzani“ „Y“ tipo varikliu]]
Šilai (Raseiniai)
Šilai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6,5 km į šiaurės rytus nuo Ariogalos, šalia Gynėvės iš Šilaupės santakos.
Anzani 3 cilindrų varikliai
Bendrosios charakteristikos
miniatiūra|„Apverstos Y tipo“ „Anzani“ aviacinis variklis, sumontuotas Deperdussin monoplane (Shuttleworth kolekcija)
Australai
Australai (, šnek. Aussies), Australijos anglai – tauta, susidariusi Australijos valstybėje. Dauguma (~25 mln.) gyvena pačioje Australijoje, taip pat yra gyvenančių išeivijoje JAV, Jungtinėje Karalystėje, Naujojoje Zelandijoje, Kanadoje, Honkonge ir kitur. Tikintieji daugiausia krikščionys (anglikonai, metodistai, presbiterionai, katalikai). Šneka anglų kalbos australų šnekta.
Australai susidarė XVIII–XX a. Britų salų gyventojams (anglams, škotams, airiams) keliantis į Australijos žemyną. Priešingai nei kitų anglakalbių tautų atveju (amerikiečių, kanadiečių, naujazelandžiečių), airių kilmės imigrantų buvo daugiau, negu škotų. Australų etnogenzėje taip pat dalyvavo daugelio kitų Europos šalių atstovai: italai, vokiečiai, olandai, graikai, kroatai ir kt. XX a. pab. – XXI a. pr. į Australiją plūstelėjo imigrantai iš Azijos šalių (kinai, indai, indoneziečiai, malajai, filipiniečiai, vietnamiečiai, korėjiečiai, singhalai ir kt.), taip pat iš Okeanijos salų, įsimaišę į australų sudėtį. Australijos aborigenai gyvena daugiausia atskirai nuo britų kilmės australų, centriniuose šalies rajonuose.
1788 m. į Džeksono Uostą atgabenti pirmieji tremtiniai iš Britų salų. Savanoriška imigracija suaktyvėjo XIX a. pr., kai Australijoje suklestėjo avininkystė, o XX a. vid. į žemyną europiečius traukė prasidėjusi aukso karštligė. 1851–1861 m. gyventojų skaičius išaugo beveik dukart ir viršijo 1 mln. gyventojų. Europiečiai pradėjo sparčią žemyno kolonizaciją ir vietinius gyventojus išnaikino arba privertė trauktis į skurdžios gamtos sritis. XIX a. pab. pradėjo vystytis pramonė, prasidėjo australų konsolidacija. 1901 m. šaliai suteiktas dominijos statusas, ėmė kurtis nacionalinė savimonė. Tuo metu jau 64,5 % šalies gyventojų buvo gimę Australijoje. Šio žemyno specifinės sąlygos (savita gamtinė geografinė aplinka, nutolimas nuo metropolijos) sutelkė gyventojus. Jie ėmė suvokti save kaip atskirą bendruomenę, pradėjo reikalauti savivaldos, ilgainiui ir nepriklausomybės. Ją papildo imigrantų (po Antrojo pasaulinio karo per 12 metų atvyko apie 1,1 mln. žmonių, daugiausia iš Europos) trečios–ketvirtos kartos palikuonys. Didžioji dalis australų gyvena miestuose, yra pramonės įmonių darbininkai ir tarnautojai, kiti verčiasi žemės ūkiu, yra fermeriai arba fermų darbininkai (ypač paplitęs avių, galvijų auginimas). Australai dažniausiai gyvena individualiuose 1–2 namuose su veranda. Kaimiškose vietovėse gyvena daugiausia fermose.
Kultūriškai australai artimi britų tautoms bei kitoms, jų pagrindu susikūrusioms nacijoms.
Makajus
Makajus  – miestas šiaurės rytų Australijoje, Kvinslande. Įsikūręs 970 km į šiaurę nuo Brisbano, 390 km į pietryčius nuo Taunsvilio, Koralų jūros pakrantėje, prie Pionierių upės (Pioneer River) žiočių. Praeina Brisbano–Kernso plentas ir geležinkelis, kelio atšaka į Klermontą, yra oro uostas bei jūrų uostas (išvežamas cukrus, mėsa, akmens anglys). Vystoma medienos apdirbimo, maisto (cukraus, mėsos, pieno, alkoholinių gėrimų) pramonė, turizmas (išvykos į Didįjį Barjerinį rifą). Apylinkėse plyti didžiausios šalyje cukrašvendrių plantacijos, taip pat kasamos akmens anglys. Veikia cukraus tyrimų institutas (įkurtas 1953 m.).
Istorija
1860 m. kraštą tyrinėjo australas Džonas Makajus (John Mackay), kurio garbei pavadinta 1862 m. čia įkurta gyvenvietė. 1918 m. miestelį nuniokojo smarki audra ir potvynis. Vėliau 1958 ir 2008 m. smarkios audros taip pat siaubė Makajų. XX a. miestas suklestėjo kaip cukraus pramonės centras.
Taungu karalystė
Taungu karalystė (MY တောင်ငူခေတ် (Taungu Khi)) – Mianmaro karalystė, valdžiusi Iravadžio slėnį 1486–1752 m. Taungu vardu vadinta ir karalystę valdžiusi dinastija. Ankstyvuoju laikotarpiu valstybė dar vadinama Taungu imperija, arba Antrąja Mianmaro imperija.
Istorija
Taungu karalystė susikūrė nusilpus Avos karalystei. Nedideliame Taungu miestelyje, esančiame ant Sitaungo upės kranto, 1485 m. į valdžią atėjo karalius Mingji Njo. Jam valdant miestas suklestėjo, o 1510 m. karalius jau paskelbė nepriklausomybę nuo Avos. Kuomet 1527 m. valstybę nusiaubė šanai ir pavertė ją savo vasale, į Taungu migravo daug senosios bamarų aristokratijos.
Karaliaus Tabinšvehti laikais Taungu suvienijo didžiąją dalį Iravadžio slėnio, išvijo šanus ir netgi sutriuškino monų valstybę Hantavadį, taip gaudamas priėjimą prie jūros. Šis suvienijimas buvo po ilgos pertraukos, nuo pat XIII a. Todėl Tabinšvehti 1544 m. karūnavosi viso Mianmaro karaliumi senoviniame Pagano mieste. Kadangi prasidėjo prekyba su europiečiais (portugalais), valstybei priėjimas prie jūros buvo strategiškai svarbus. Tai lėmė sostinės perkėlimą į monų miestą Pegu pajūryje. thumb|left|Karalystės teritorijos XVII a. Nors Tabinšvehtis bandė nukariauti siprias karalystes anapus kalnų, t. y. Arakano karalystę vakaruose ir Ajutają rytuose, jo karo žygiai į šias šalis baigėsi pralaimėjimais. Tačiau jo svainis Bajinaungas (valdė 1550–1580) sėkmingai nukariavo tajų valstybes rytuose ir net paėmė Manipūrą, tačiau Arakanas nepasidavė. 1580 m. Taungu dinastijos karalystė pasiekė davo teritorijos maksimumą.
Po Bajinaunngo mirties karalystė susidūrė su vidine krize, kas ne tik sustabdė ekspansiją, bet ir apsunkino galimybes išlaikyti užkariautas teritorijas. Rytuose nepriklausomybę atkūrė tajai, o pietuose grasino portugalai. Tik 1597 m. karalius Njaungjanas atkūrė stabilumą, perkėlė sostinę į Avą, o jo įpėdiniai sutramdė portugalus ir naujai unifikavo valstybę. Taip prasidėjo antrasis valstybės laikotarpis, dar vadinamas Njaungjano dinastija. Ji jau apėmė tik Iravadžio slėnį, bet taip pat kaip vasales valdė šanų valstybes, Čengmajų, Manipurą.
XVII a. pabaigoje valstybė pradėjo silpti. Valdžioje buvo silpni valdovai, įsigalėjo didikų giminės. Stiprėjant kaimynei Mingų Kinijai, buvo atskirtos šiaurės rytinės šanų teritorijos (vadinamoji Košanpjė), kurios perėjo Kinijos valdžion. 1727 m. nuo Taungu karalystės atsiskyrė ir buvusios vasalinės sritys, o buvęs vasalas Manipuras netgi puldinėjo ir siaubė Mianmaro teritorijas. Paskutinį smūgį valstybei sudavė 1740 m. nuo karalystės atskilę monai kurie atkūrė savo senąją Hantavadžio karalystę. 1752 m. jie užėmė sostinę Avą, paėmė paskutinįjį dinastijos karalių į nelaisvę ir kartu su šeima išgabeno į savo sostinę Pegu.
Jonas Samuelis Pacas
Jonas Samuelis Pacas ( g. 1616, m. 1654), Karaliaus dvariškis, pasiuntinys ir Lietuvos pastalininkis.
Bibliografia
Lietuvos didžiojo vėliavininko Samuelio Paco sūnus. Buvo vedęs Aleksandro Bogdano Sapiegos dukterį.
Buvo paskirtas karaliaus dvariškiu 1639 metais. Nuo 1654 metų Lietuvos pastalininkis.
Kulalių skaldyklos akmenynas
Kulalių skaldyklos akmenynas – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu 2001 m. Akmenynas yra pietinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kulalių (Notėnų seniūnija) vakariniame pakraštyje, kelio Šaukliai – Kulaliai dešinėje pusėje, Salantų regioniniame parke. Užima 0,5 ha plotą, patenka į Kulalių riedulyną.
Istorija
Šioje vietoje XX a. 7–9 dešimtmetyje veikė akmenų sprogdykla, į kurią buvo vežami melioruojamuose aplinkiniuose Skuodo rajono laukuose surinkti stambūs akmenys. Čia juos sprogdino ir ruošė akmens skaldos gamybai. Išlikę nesusprogdinti rieduliai šiuo metu sukrauti į šešias, 100 m ilgio eiles. Riedulių dydis svyruoja nuo 0,36 (0,3 x 0,4 x 0,3) iki 3,66 (2,2 x 1,85 x 0,9) m³.
Šilai (Rokiškis)
Šilai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kazliškio.
Fėras
2016 m. Fėre gyveno 8591 gyventojas. Čia šnekama vokiškai ir fryzų kalbos šiaurės tarme. Vienintelis miestelis – Vikas (4,2 tūkst. gyv.). Verčiamasi turizmu, gyvulininkyste. Išlikusios 3 XII–XIII a. bažnyčios, 5 vėjo malūnai, 6 ančių gaudyklos.
Vyšninis barbusas
Vyšninis barbusas arba vyšninis puntius (Puntius titteya) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvis. Vyšniniai barbusai gyvena Šri Lankos pietvakarių gėlo vandens rezervuaruose – Kelanio ir Nilvalo upių slėniuose.
FK Ternopil
Ternopilio futbolo klubas „Ternopil“ – Ukrainos futbolo klubas iš Ternopilio.
Vyšninis barbusas
Aprašymas
Patinai turi rausvą pilvą ir rudos-žalios spalvos nugarą, kurią nuo šonų atskiria plati ruda-raudona šoninė linija. Patelių pilvas yra blyškus, nugara yra gelsvai pilka, šoninė linija taip pat yra ruda-raudona.
FK Ternopil
Istorija
Klubas įkurtas 2000 m. ir buvo kito Ternopilio klubo FK Niva Ternopìlʹ dubleriais.
Vyšninis barbusas
Laikymo sąlygos
Akvariumo talpa turėtų būti nuo 35 L, temperatūra — 22-27 °C, pH — 6.0 – 8.0.
FK Ternopil
Istorija
Vėliau (2022 m.) atsiskyrė ir tapo profesionaliu klubu. Iškopė į Pirmą lygą.
2016/2017 metų sezone užėmė paskutinę (18) vietą pirmenybėse ir prarado vietą pirmoje lygoje.
Spalvinė gama
Geltona ir mėlyna.
Didysis kirpikas
Didysis kirpikas (Tomicus piniperda, sin. Blastophagus piniperda) – straubliukų šeimos (Curculionidae) žieviagraužis vabalas. Paplitęs Europoje, Šiaurės Azijoje ir Šiaurės Afrikoje, invazinė rūšis Šiaurės Amerikoje.
Vabalas juodai rudas arba juodas, 3,5-4,7 mm ilgio. Antsparnių viršutinės dalies nuolydyje yra nemažai gumburėlių ir nedidelis griovelis. Gyvena medžiuose po stora ir vidutinio storumo žieve, aptinkamas šviežiuose kelmuose, bet ten dažniausiai takai užliejami sakais. Skraido kovą–balandį. Po žieve išgraužia takus, į kuriuos sudeda kiaušinėlius. Vikšrai toliau graužia žievę, o suaugėliai naikina šviežias šakutes. Per metus išsivysto viena generacija. Žiemoja priekelminėje dalyje ir po žieve.
thumb|left|240px|Didžiojo kirpiko pažeistas pušies liemuo
Tai vienas iš pavojingiausių pušies liemenų kenkėjų, dažniausiai aptinkamų pusamžių ir vyresniojo amžiaus grynuose ir mišriuose pušies medynuose bei ant pagamintos apvalios medienos. Masiniai židiniai susidaro pušynuose, kuriuose vyrauja kelminis medžių apsilpimo ir apmirimo tipas. Pažeistų medžių laja išretėja, įgauna savotišką formą, medžiai apsilpsta.
Plinta daugiausia ant paprastosios pušies, tačiau pasitaiko ir ant juodosios pušies, pajūrinės pušies, veimutinės pušies, sakingosios pušies, Bankso pušies, retai ant kitų pušų, eglių, maumedžių.
Sacha Boey
Saša Bojė (g. 2000 m. rugpjūčio 13 d.) – Prancūzijos futbolininkas, gynėjas.
Rennes
Futbolininko karjerą pradėjo Stade Rennais FC. Treniravosi šio klubo jaunimo ekipose, o vėliau pakviestas į pagrindinę komandą.
Galatasaray
2021 m. liepos 26 d. „Galatasaray“ paskelbė, kad su futbolininku buvo pasirašyta sutartis, galiojanti iki 2024–2025 m. sezono pabaigos.
2022–2023 m. sezone su „Galatasaray“ tapo „Süper Lig“ čempionu.
Laimėjimai
Galatasaray
Bandabergas
Bandabergas  – miestas šiaurės rytų Australijoje, Kvinslande. Įsikūręs 385 km į šiaurę nuo Brisbano, 15 km nuo Koralų jūros kranto, prie Berneto upės. Praeina Brisbano–Kernso geležinkelis, yra oro uostas bei jūrų uostas (išvežamas daugiausia cukrus). Vystoma medienos apdirbimo, laivų statybos, žemės ūkio mašinų, cukraus pramonė, miestas garsėja tradicinio Bandabergo romo gamyba. Plėtojamas turizmas: kelionės į Didįjį Barjerinį rifą, Ledi Eliot, Ledi Masgreiv salas, apylinkėse yra keli nacionaliniai parkai. Vyksta tropinių vaisių mugės.
Istorija
XIX a. vid. krašte ėmė kurtis gyvulių augintojai. 1867–1870 m. pradėjo steigtis gyvenvietė, 1872 m. atidarytas pirmasis Australijoje cukraus fabrikas. 1913 m. Bandabergui suteiktos miesto teisės.
Fritz Walter
Fricas Valteris  – Vokietijos futbolininkas, 1954 m. pasaulio čempionų rinktinės kapitonas.
Klausučių tvenkinys
Klausučių tvenkinys vadinami vandens telkiniai:
Šilai (Zarasai)
Šilai – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 13 km nuo Kimbartiškės.
Puikioji Roma
Puikioji Roma  – 1971 m. sukurta komedija, kurios režisierius Carlo Lizzani.
Tai buvo 17-as pagal pajamas 1971–1972 m. filmas.
Siužetas
Filme parodijuojamas šiuolaikinės italų aukštuomenės gyvenimas, kupinas intrigų, tarpusavio apgavysčių, vagysčių ir kitokių nusikaltimų, kuriuos vis tenka tirti komisarui Kvintilijui. Nusigyvenęs baronas, vagiantis moterų papuošalus, vaikų pagrobimą inscenizuojantys sutuoktiniai, meilužę turintis monsinjoras – visi jie iš pažiūros tvarkingi ir paklusnūs piliečiai, iš tiesų kiekviena proga besitaikantys išpešti sau naudos iš aplinkinių. Kuomet komisaras išsiaiškina pagrobimo apgavystę, jam pagrasinama perkėlimu, o galiausiai, kad byla būtų numarinta, suteikiamas paaukštinimas.
Filmo pabaigoje beveik visi herojai išplaukia į jūrą jachta, šoka maudytis, tačiau pamiršta palikti kopėčias. Jie bergždžiai mėgina įsigauti į laivą, tačiau galiausiai netenka jėgų ir nuskęsta…
Šiaurės Sosva
Šiaurės Sosva  – upė Rusijoje, Tiumenės srityje, Chantų-Mansių autonominėje apygardoje; Obės kairysis intakas. Prasideda Šiaurės Uralo kalnuose, susiliejus Didžiosios ir Mažosios Sosvos upėms. Pradžioje teka į šiaurę, vėliau į rytus plačiu slėniu pelkėta ir miškinga Vakarų Sibiro lyguma. Žemupyje pasuka į šiaurę ir teka Obės slėniu, su Obe jungiasi daugybe protakų. Įteka į vakarinę Obės atšaką – Mažąją Obę.
Didžiausias intakas – Liapinas (kairysis). Upė užšąla spalio pabaigoje ar lapkričio pradžioje, o atitirpsta balandžio pabaigoje arba gegužę. Laivuojama 660 km nuo žiočių ruože. Prie Šiaurės Sosvos įsikūrusi Beriozovo prieplauka.
FK Sumy
Sumų futbolo klubas „Sumy“ – Ukrainos futbolo klubas iš Sumų.
Istorija
Klubas įkurtas 1982 m. prie miško urėdijos Krasnopoljės gyvenvietėje. „Javoru“ vadintas klubas dalyvavo apskrities pirmenybėse. Vėliau persikėlė į Sumus. 2008 m. klubas pervadintas „Sumais“. Iškopė į Pirmą lygą. 2016/2017 metų sezone užėmė 15 vietą pirmenybėse ir dėl vietos Pirmoje lygoje kovojo išlikimo rungtynėse. jas laimėjo ir liko Pirmoje lygoje.
2019 m. FK Sumy neteko profesionalaus futbolo statuso.
Klavijus (Mėnulio krateris)
thumb|right|240px| Klavijaus krateris (nuotrauka iš Žemės) Klavijus (, -58.8°N, -14.1°W) – smūginis Mėnulio krateris, esantis matomosios Mėnulio pusės pietiniame pakraštyje. Pavadintas vokiečių vienuolio jėzuito, matematiko Kristoforo Klavijaus (1537−1612) vardu. thumb|left|180px| Klavijaus padėtis (raudonai) Mėnulio matomojoje pusėje Klavijus yra vienas populiariausių stebėjimo iš Žemės kraterių. Klavijaus skersmuo pagal įvairius šaltinius 225−245 km ir jis yra trečias pagal dydį Mėnulio krateris matomojoje pusėje. Dėl perspektyvos iškreiptumo jis matomas ovalo formos. Klavijus yra labai senas krateris, susidaręs prieš 4 mlrd. metų. Jis neabejotinai buvo veikiamas meteoritų bombardavimo ir geologinių procesų. Jo dugnas yra nusėtas daugybe mažų kraterių. Klavijus apibūdinamas labiau įduba nei krateriu, kadangi jo apylinkių aukštis atitinka jo sienų aukštį, išskyrus kai kurias vietas rytinėje pusėje. Sienos yra gana stačios ir praradusios terasines struktūras, jų aukštis yra apie 3,5 km.