cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sluoksniniai kamuoliniai debesys
thumb|250px|Sluoksniniai kamuoliniai debesys
Sluoksniniai kamuoliniai debesys  – aukščiausi apatinio aukšto debesys, stori pilki, po kuriais gali būti ir tamsesnių arba šviesesnių debesų lopų arba bangų. Driekiasi 0-2 km aukštyje. Uždengia visą dangų, neša kritulius, bet šie nebūna intensyvūs. Taip pat gali pranašauti artėjančią audrą.
Estijos-Latvijos dujotiekis
Estijos-Latvijos dujotiekis – magistralinis dujotiekis, kuris jungia Estiją ir Latviją. Dujotiekis sujungtas su dujotiekiu Lietuva–Latvija.
Istorija
Dujotiekis pastatytas 1991–1992 m. laikotarpiu. Jungiasi su Inčukalno dujų saugykla ir dujotiekiu Lietuva–Latvija. Nutiesta atšaka į Pernu. Ateityje planuojama dujotiekį sujungti su nauju dujotiekiu Balticconnector, kuris sujungs Baltijos šalių ir Suomijos dujų rinkas. Didžiausias dujotiekio išleidimas – 7 milijonai m³ per dieną. Nuo 2015 m. dujotiekiu tiekiamos dujos iš Lietuvoje esančio Klaipėdos suskystintų gamtinių dujų terminalo.
Kamuoliniai debesys
thumb|250px|Kamuoliniai debesys
Kamuoliniai debesys  – apatiniai vidutinio aukšto debesys. Vertikalaus išsivystymo balti debesų kamuoliai, primenantys supiltą medvilnę, vatą ar žiedinį kopūstą; ryškūs debesų kontūrai su tamsesniu pagrindu. Driekiasi 2-7 km aukštyje. balti, ištįsę į viršų, nesusigrupavę, pavieniai. Lietus pasitaiko retai ir negausiai, tik iš atskirų tipų, pvz., Cumulus congestus.
Kamuoliniai debesys paprastai susidaro esant šiltiems, giedriems orams. Atskiras kamuolinių debesų tipas yra kamuoliniai liūtiniai debesys, nešantys smarkius kritulius. Kamuoliniai debesys susidaro tada, kai sūkuriais kylančios oro srovės vėsta ir jose esantys vandens garai pradeda kondensuotis.
LTeam
„LTeam“ – 2013 m. Lietuvos tautinio olimpinio komiteto sukurtas prekės ženklas, vienijantis geriausius šalies sportininkus ir reprezentuojantis Lietuvos sportą visame pasaulyje. „LTeam“ vienija visų sporto šakų rinktines, atstovausiančias Lietuvai įvairiuose čempionatuose ir olimpinėse žaidynėse. iš viso – apie 300 atletų, beveik 40-ies sporto šakų atstovus.
1975 m. Formulės 1 sezonas
'''1975 m. Formulės 1 sezonas''' buvo 26-iasis Formulės-1 sezonas. Jis prasidėjo sausio 12 ir baigėsi spalio 5 dieną po 14 lenktynių.
Čempionato nugalėtoju tapo austras Niki Lauda su Ferrari 312T automobiliu. N. Lauda pelnė 5 pergales ir dar 3 kartus finišavo ant podiumo. Per 14 lenktynių austras nefinišavo tik vieną kartą.
Lenktynininkų įskaita
Taškai už rezultatus buvo skirstomi taip – 9-6-4-3-2-1. Į bendrą įskaitą buvo skaičiuojami 7 geriausi rezultatai iš pirmų 8 lenktynių ir geriausi 6 rezultatai iš paskutinių 7 lenktynių.
Radžiūnų apylinkė
Radžiūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Lentvario akis
Lentvario akis – ežerėlis Lietuvoje, Trakų rajone, Lentvario miesto vakarinėje dalyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,14 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 137,5 m. Krantai žemi, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Pakrantėse auga miškeliai, plyti pievos. Šiaurės vakaruose išteka upelis link netoliese telkšančio Lentvario ežero (Moluvenės baseinas).
Biržų šv. arkangelo Mykolo cerkvė
'''Biržų Šv. arkangelo Mykolo cerkvė''' – stačiatikių cerkvė, stovėjusi Biržuose, veikusi iki 1949 m. Šiuo metu buvusios cerkvės pastate Kęstučio g. 12 (buv. Pasvalio g.) įsikūrę Biržų evangelinio tikėjimo krikščionių bendruomenės maldos namai.
Istorija
Biržų stačiatikių parapija įkurta 1864 m., buvo viena iš mažiausių Lietuvoje. Mūrinė cerkvė pastatyta už iždo ir grafo Jono Tiškevičiaus lėšas. Su carine valdžia gerus santykius stengęsis palaikyti grafas kitame Agluonos upės krante skyrė stačiatikių parapijai žemės sklypą ir 4000 rublių cerkvės statybai. Ji iškilo per metus, buvo tradicinės rusų bažnytinės architektūros – su būdingais svogūno formos kupolais.
1912 m. už Šv. Sinodo lėšas cerkvė kapitališkai suremontuota.
Nepriklausomos Lietuvos laikais Žemės reforma nepalietė 1873 m. cerkvei grafo dovanotos 32 ha žemės ir gyvenamųjų pastatų, todėl nedidelė parapija turėjo savo kleboną. Stačiatikių bendruomenės narių skaičius sumažėjo nuo 370 iki 106 žmonių 1937 m. Tuo metu parapiją aptarnavo du šventikai – Timofejus Orlovas ir Foma Petrovičius. Abu jie mirė 1939 m. ir palaidoti šalia cerkvės, skliautiniame rūsyje.
Po Antrojo pasaulinio karo cerkvė buvo Lebeniškių filija, retkarčiais laikytos pamaldos. 1948 m. rugsėjį vietos valdžios sprendimu cerkvė paversta gūdų sandėliu (buvo patraukti liturginiai reikmenys, brezentu uždengtas ikonostasas). 1949 m. Rusijos stačiatikių bažnyčios reikalų tarybos įgaliotinis cerkvę išregistravo.
Nenaudojamos cerkvės pastatas neteko charakteringų kupolų, jame buvo įkurtas Biržų krašto muziejus. Į šią vietą prie muziejaus buvo perkeltas paminklas poetui Stanislovui Dagiliui (1843–1915). Skulptorės Ninos Nikolajevnos Gronskajos paminklas iškilmingai atidengtas 1923 m. tuometinėje Aptiekos aikštėje, dabartinės J. Bielinio gatvės, autobusų stoties ir turgaus teritorijoje. 1989 m. muziejus persikėlė į atstatytus Radvilų rūmus, o buvusios cerkvės pastatą rajono Savivaldybė perdavė sekmininkams.
Gabriele Ferzetti
Biografija
left|thumb|170px|Kadras iš filmo [[Puccini m.]] Ferzetis studijavo Romos dramos akademijoje, tačiau iš jos buvo pašalintas.
1942 m. pirmą kartą filmavosi kine, juostoje „Via delle Cinque Lune“. Po keleto nedidelių vaidmenų jis daugiau dėmesio skyrė teatro scenai, o į kiną grįžo 1946 m. (filmas „Felicita perduta“). 1950 m. atliko pirmą savo pagrindinį vaidmenį juostoje „Lo Zappatore“. Vėliau sekė kriminalinė komedija „Benvenuto, revendo!“ (1950), dramos „Il Cristo proibito“ (1951), „Il sole negli occhi“ (1953) bei „Puccini“ (1953), kuriame suvaidino kompozitorių Giacomo Puccini. Juosta „La provinciale“, kurioje jis vaidino kartu su Gina Lollobrigida, buvo demonstruota Kanų kino festivalyje, o vėliau įtraukta į sąrašą „100 Italijos filmų, kurie turi būti išsaugoti“ (100 film italiani da salvare). right|thumb|170px 1955 m. pasirodė Michelangelo Antonioni filmas „Le Amiche“ su Eleonora Rssi Drago ir Valentina Cortese, o 1956 m. – Mario Monicelli darbas „Donatella“ su Elsa Martinelli, kuris buvo demonstruotas Berlyno kino festivalyje. 1958 m. Gianni Franciolini filme „Racconti d‘estate“ Ferzetis vaidino su Alberto Sordi, Marcello Mastroianni, Sylva Koscina ir kitomis Italijos kino žvaigždėmis.
1960 m. karinis filmas „Long Night in 1943“ buvo nominuotas Auksinei palmės šakelei, o Michelangelo Antonioni juosta „L‘Avventura“, kuriame jis vaidino su Lea Massari ir Monica Vitti, pelnė ir tarptautinį pripažinimą. Vien 1962 m. jis vaidino net 7 filmuose, tarp kurių buvo ir pirmieji darbai Holivude („Jessica“) ir Prancūzijoje („Le Crime ne paie pas“). 1965 m. filme „Trois chambres a Manhattan“ vieną pirmųjų epizodinių vaidmenų atilko ir Robert De Niro.
Nuo 1966 m. biblinio epo „The Bible: In the Beginning…“, jis vis daugiau filmavosi JAV (TV seriale „I Spy“). 1968 m. atliko vaidmenį Sergio Leone vesterne „Kartą Laukiniuose Vakaruose“, o 1969 m. – bondiados filme „Jos Didenybės slaptojoje tarnyboje“, kur vaidino Korsikos nusikaltėlių sindikato vadeivą, kurio duktė Tracy (akt. Diana Rigg) išteka už Džeimso Bondo (nors vaidino D. Rigg tėvą, iš tiesų buvo už ją vyresnis vos 13 metų). Tais pačiais metais režisieriaus Giuliano Montaldo trileris „Neliečiamieji“ demonstruotas Kanų kino festivalyje. left|thumb|170px 1970 m. Ferzetis kartu su Yves Montand ir Simone Signoter pasirodė režisieriaus Costa-Gavras filme „L‘aveau“, pelniusiame Auksnį gaublį ir BAFTA apdovanojimus geriausio užsienio filmo kategorijoje, o 1972 m. – dramoje apie boksą „Apgautasis“. 1973 m. karinėje dramoje „Hitleris: 10 paskutiniųjų dienų“ aktorius įkūnijo feldmaršalą Wilhelm Keitel. Po metų jis dar kartą vaidino filme karo tematika: Liliana Cavani skandalingoje juotoje „Naktinis portjė“.
Vėliau sekė etapas, kuriame Ferzetis dažniausiai vaidino kriminaliniuose arba veiksmo filmuose: „Visiems policijos ekipažams“ (1975), „Der Richter und sein Henker“ (1975), „Sette note in nero“ (1977), „Oedipus Orca“ (1977), „CIA contro KGB“ (1978).
1983 m. pasirodė tikrais įvykiais paremtas karinis filmas „Raudona ir juoda“, vėliau – mini serialai „Quo Vadis?“ (1985) ir „Around the World in 80 Days“ (1989). Paskutiniame praėjusio amžiaus dešimtmetyje Ferzetis kine vaidino nedaug ir tai buvo nedideli, epizodiniai pasirodymai. Paskutinis jo vaidmuo kine buvo 2010 m. juosta „Diciotto anni dopo“ (2010).
Asmeninis gyvenimas
Ferzetis buvo vedęs 2 kartus. Su antrąja žmona Claudia Verdini susilaukė dukters Annos, kuri taip pat tapo aktore.
Filografija
right|thumb|170px right|thumb|170px right|thumb|170px right|thumb|170px right|thumb|170px right|thumb|170px
Mikytų piliakalnis
Mikytų piliakalnis, Pilies kalnas, Pilis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A476P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR971) – piliakalnis Skuodo rajono savivaldybės teritorijoje, prie Mikytų kaimo, Notėnų seniūnija. Pasiekiamas keliu Notėnai – Barstyčiai Mikytuose, sankryžoje šalia sodybos kairėje pasukus keliuku į kairę šiaurės kryptimi, pavažiavus 800 m už nedidelio upelio, laikantis labiau dešinės, iki pusiau apleistos sodybos – yra 100 m į dešinę nuo jos šiaurės vakaruose, kitapus griovio, kuriuo teka upelis.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Šatos dešiniajame krante, aukštumos kyšulyje, esančiame prie mažo bevardžio upelio. Aikštelė trapecinė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 25 m ilgio, 26 m pločio šiaurės rytų gale, 8 m - pietvakariuose. Šiaurės rytų gale supiltas 40 m ilgio, 3 m aukščio, 20 m pločio pylimas, kurio išorinis 6 m aukščio šlaitas leidžiasi į 30 m ilgio, 11 m pločio, 1,5 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 3 m aukščio nuo griovio, 18 m pločio pylimas 1,5 m aukščio išoriniu šlaitu. Už jo buvęs antras griovys užslinkęs. Minimas ir toliau į šiaurės rytus buvęs trečias pylimas, tačiau jo nelikę jokios žymės. Aikštelės pietvakarių krašte supiltas lenktas 0,7 m aukščio, 6 m pločio pylimas. 3 m žemiau jo, šlaite yra 3 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 8-11 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Piliakalnio šlaitai nuslinkę, 1999 m. stabilizuoti.
300 m į šiaurę nuo piliakalnio, Šatos slėnyje 1938 m. rastas X a. – XI a. papuošalų ir ginklų lobis, 1971 m. – kitas IX a. – XI a. panašus lobis.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1966 m. atliko Lietuvos istorijos institutas.
Jamalo–Europos dujotiekis
Jamalo-Europos dujotiekis – magistralinis dujotiekis, kuris jungia Rusijos gamtinių dujų laukus vakarų Sibire ir Vokietiją. Dujotiekis sujungtas su dujotiekiu JAGAL.
Istorija
1992 m. viešai pradėti skelbti planai apie dujotiekio statymą. 1993 m. pasirašytas tarpvalstybinis susitarimas tarp Rusijos, Lenkijos ir Baltarusijos. 1994 m. pradėtas vokiško dujotiekio statymas, kuris turėjo susijungti su Jamalo-Europos dujotiekiu. 1997 m. dujotiekiu pradėtos tiekti tranzitinės dujos į Vokietiją. 1999 m. visiškai užbaigti dujotiekio statybos darbai. 2005 m. užbaigti kompresorių stočių projektai ir pasiektas 32,9 milijardų m³ per metus didžiausias išleidimas Jamalo-Europos dujotiekiu.
2005 m. paskelbti planai statyti antrą dujotiekio liniją, kuri iš Lenkijos dujas tiektų į Slovakiją ir Austriją. Vėliau planai atidėti dėl Nord Stream dujotiekio statymo, bet 2013 m. patvirtinta jog planai dėl Jamalo-Europos II dujotiekio atšakos statymo vis dar galioja. Atšakos projekto vertė – 5 milijardai $.
2022 m. balandžio 26 d. Rusija paskelbė stabdanti dujų tiekimą Lenkijai Jamalo–Europos dujotiekiu, kuomet Lenkija atsisakė mokėti už gamtines dujas Rusijos rubliais, reaguodama į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą.
Charakteristika
Jamalo-Europos dujotiekis yra pagrindinis Rusijos eksporto dujotiekis, kurio ilgis 4 196 km, skersmuo – 1420 mm, nutiestas Lengazspecstroy. Jungia dujų telkinius Vakarų Sibiro šiaurėje su galutiniais vartotojais Vakarų Europoje.
Prasideda nuo dujų perdavimo mazgo Toržoko mieste (Tverės sritis). Praeina per Rusijos (402 km), Baltarusijos (575 km), Lenkijos (683 km) ir Vokietijos teritorijas.
Paskutinis Jamalo-Europos dujotiekio vakarinis taškas yra Malni kompresorių stotis (netoli Frankfurto prie Oderio miesto) šalia Vokietijos ir Lenkijos sienos, kur jis prijungtas prie JAGAL dujotiekio.
Projektinis pajėgumas yra 32,9 mlrd. m³ dujų per metus. Dujotiekio kompresorinių stočių skaičius – 14 (3 Rusijoje, 5 Baltarusijoje, 5 Lenkijoje ir viena Vokietijoje).
Gėliogalių apylinkė
Gėliogalių apylinkė (arba Geliogalių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Balninkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Balninkų apylinkės.
Caterina Guzzanti
Katerina Guzanti (, g. 1976 m. birželio 5 d. Roma) – italų aktorė, jaunesnė aktorės Sabinos Guzzanti sesuo. Jos kartu 2012 m. pavasarį vedė TV laidą „Un due tre stella“.
2007-10 m. vaidino TV seriale „Boris“, 2013 m. Italijoje vedė muzikinio kanalo MTV laidą „La prova dell‘otto“.
Sluoksniniai debesys
thumb|250px|Sluoksniniai debesys
Sluoksniniai debesys  – apatinio aukšto debesys, besidriekiantys iki 2 km aukščio. Pilki, žemi vienalyčiai debesys, dengiantys visą dangų. Jie gali nusileisti net iki 60 metrų arba susidaryti yrant ir pakylant rūkui. Jie yra aukščiau ne sluoksniniai lietaus debesys, todėl kritulių iškrenta mažiau. Neša dulksną, silpną šlapdribą ar sniegą.
Feliksas Grigaliūnas
Feliksas Grigaliūnas (1867 m. Joniškėlis, Pasvalio rajonas – 1939 m. sausio 24 d. Kaukliai, Pušaloto apylinkė) – žymus Lietuvos miškininkas, Žemės ūkio viceministras (1925–1938 m.), Žemės ūkio ministerijos Generalinis sekretorius (1928–1937 m.).
Biografija
Gimė Joniškėlyje (Pasvalio r.), baigė Panevėžio realinę mokyklą. Mokslus tęsė Daugpilyje (dabar Latvijos Respublika), kur baigė gimnaziją ir įstojo į Miškų institutą Sankt Peterburge. Sėkmingai baigęs mokslus 1893 m., darbo valdiškose įstaigose Lietuvos gubernijose negavo. Pradėjo privačią praktiką privačiuose Paslovskio miškuose Pinsko ir Slonimo srityje (dabar Baltarusija).
Atgavus Lietuvai nepriklausomybę grįžo į tėvynę ir pradėjo miškų tvarkymo darbus Balstogės apygardoje Belovežo girioje. Lenkijai okupavus Vilniaus kraštą dirbo miškų inspektoriumi Rytų Lietuvoje. 1920 m. buvo Lietuvos valstybinės komisijos sutarčiai su Rusija sudaryti ekspertas.
1924 m. F. Grigaliūnas paskirtas valstybinės komisijos, kuri Paryžiuje pasirašė Klaipėdos konvenciją, ekspertu. Vertino miškų būklę Klaipėdos krašte. 1925–1938 m. dirbo Žemės ūkio viceministru 1928 m. paskirtas ŽŪM Generaliniu sekretoriumi. Dirbdamas rūpinosi valstybės interesais. Prižiūrėjo ne tik miškus, bet ir melioracijos darbus. Už nuopelnus Lietuvai apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino III (1928 m.) ir II (1931 m.) laipsnio bei Vytauto Didžiojo II laipsnio (1937 m.) ordinais.
Sluoksniniai lietaus debesys
thumb|250px|Sluoksniniai lietaus debesys
Feliksas Grigaliūnas
Biografija
1937 m. lapkričio 1 d. savo noru išėjo į pensiją ir apsigyveno nuosavame ūkyje Kaukliuose (Pušaloto apyl.). Staiga mirė 1939 m. sausio 24 d. savo ūkyje.
Sluoksniniai lietaus debesys
Sluoksniniai lietaus debesys  – žemiausi apatinio aukšto debesys, kuriuos sudaro tankus, storas, pilkas debesų sluoksnis. Gali uždengti didžiąją dalį dangaus skliauto. Neša ilgus, gan smarkius kritulius (bet ne tokius kaip kamuoliniai liūtiniai). Vasarą krenta lietus, žiemą – sniegas. Gali kristi ir šlapdriba. Driekiasi 0-2 km aukštyje.
Greita kaip vėjas
Greita kaip vėjas – 2016 m. Italijoje sukurta drama apie automobilių lenktynes. Filmas pelnė 6 pagrindinius šalies kino apdovanojimus David di Donatello.
Turinys
Talentinga lenktynininkė Džulija po tėvo mirties yra kamuojama depresijos ir nuolatinio pinigų trūkumo. Netrukus jos gyvenime vėl pasirodo prieš 10 metų išvykęs brolis Loris su drauge, kaip paaiškėja, turintis visas teises gyventi tame pačiame būste. Loris kažkada buvo geras lenktynininkas, tačiau dabar įjunkęs į alkoholį. Džulijai taip pat nesiseka laimėti ir nors jiedu nesutaria, ji kreipiasi pagalbos į brolį. Judviejų duetas tampa pagalba vienas kitam: Džulijai – išsivaduoti iš depresijos, o Loriui – nuo priklausomybės alkoholiui...
Šerkšnėnų tvenkinys
Šerkšnėnų tvenkinys arba Šerkšnėnų HE tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 10 km į pietvakarius nuo Mažeikių, Šerkšnėnų miestelio vakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Šerkšnės upę (Ventos intakas) 26,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,15 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 80 m. Pietinėje dalyje yra ilga 0,22 ha sala. Krantai daugiausia aukštoki. Pietinis krantas ir dalis vakarinio kranto užpelkėję, plačiai apaugę medžiais ir krūmynais. Tvenkinio vidurinę dalį skersai kerta vietinės reikšmės kelias.
Tvenkinys įrengtas 1982 m. 1997 m. pastatyta 64 kW galios mažoji hidroelektrinė.
Lindžio rezervatas
Lindžio rezervatas – draustinis pietvakarių Estijoje, Pernu apskrityje.
Lindžio rezervatas buvo įkurtas 1958 m. Jo centre yra Lindžio pelkė. Šis draustinis yra svarbus daugeliui retų rūšių, ypač tokiems paukščiams kaip mažasis erelis rėksnys ar jūrinis erelis.
Rozalimo tvenkinys
Rozalimo tvenkinys, dar vadinamas Padubysio tvenkiniu – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, 1 km į pietus nuo Rozalimo. Sudarytas užtvenkus Dubysos upę (Daugyvenės intakas) 0,56 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės vakarų-pietryčių-šiaurės rytų kryptimi – 0,69 km, plotis – iki 0,15 km. Yra 0,1 ha sala. Altitudė 68,4 m. Krantai žemi, vietomis užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmynais. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Padubysio kaimas ir buvusio Padubysio dvaro sodyba, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai.
Viksvė
Viksvė – upelis Lietuvoje, Šilalės rajone; Yžnės kairysis intakas (Jūros baseinas). Prasideda ties Padvarninkais, 4 km į rytus nuo Laukuvos, Žemaičių aukštumoje. Teka daugiausia pietų, pietryčių kryptimi. Įteka į Yžnę 14,9 km nuo jos žiočių, į šiaurę nuo Bytlaukio.
Intakas – Rungys (kairysis).
Vaga daug kur ištiesinta. Į pietus nuo Bilionių teka palei žuvininkystės tvenkinių sistemą, žemupyje taip pat sudaryti keli tvenkiniai. Gyvenvietės prie Viksvės: Padvarninkai, Gulbės, Girvainiai, Pykaičiai, Rudiškė, Laukdvariai.
Upėvardis kilęs nuo augalo pavadinimo viksva.
Toshikazu Yamanishi
Tošikazu Jamanišis (g. 1996 m. vasario 15 d.) – Japonijos lengvaatletis, kuris specializuojasi sportiniame ėjime. Pasaulio čempionas ir olimpinis prizininkas.
Biografija
2019 m. Japonijoje vykusiame Azijos čempionate Yamanishi pasiekė geriausią pasaulio sezono rezultatą. Tais pačiais metais sportininkas pirmą kartą tapo pasaulio čempionu.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse japonas iškovojo bronzos medalį.
Plaučiškių tvenkinys
Plaučiškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, 5 km į pietus nuo Rozalimo. Sudarytas užtvenkus Didžiupio upelį (Daugyvenės intakas) 2,2 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,38 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 73 m. Krantai žemi. Tvenkinys apaugęs krūmynais. Šalia užtvankos, šiaurinėje pakrantėje yra įrengtas paplūdimys. Aplinkui plyti dirbami laukai. Į pietryčius yra Plaučiškių gyvenvietė.
2003 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas
Čempionato nugalėtoja pirmą kartą tapo Prancūzijos rinktinė. Prancūzijai atstovavusi Valérie Nicolas paskelbta geriausia čempionato žaidėja.
Ramiojo vandenyno divizionas (NBA)
Ramiojo vandenyno divizionas  – vienas iš trijų divizionų, priklausančių NBA lygos Vakarų konferencijai. Divizioną sudaro penkios komandos: „Golden State Warriors“, Los Andželo „Clippers“, Los Andželo „Lakers“, Finikso „Suns“ ir Sakramento „Kings“. Visos ekipos, išskyrus Finikso komandą, yra įsikūrusios Kalifornijos valstijoje.
Divizionas buvo įkurtas 1970, kuomet, prie lygos prisijungus Bafalo „Braves“, Klivlando „Cavaliers“ ir Portlando „Trail Blazers“, komandų skaičius padidėjo nuo 14 iki 17.
Nuo 2021-22 m. sezono Ramiojo vandenyno diviziono čempionai yra apdovanojami Chucko Cooperio trofėjumi.
Martnonių apylinkė
Martnonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Balninkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kavarsko rajono Balninkų apylinkės ir Ukmergės rajono Žemaitkiemio apylinkės.
Bleach (manga)
Bleach – manga komiksai, iliustruoti ir parašyti japonų autoriaus Tite Kubo. Manga publikuota nuo 2001 m. iki 2016 m. rugpjūčio mėnesio „Weekly Shōnen Jump“ kassavaitiniame antologijų žurnale. Iš viso išleisti 74 tomai. Po to Tokijuje įsikūrusios studijos „Pierrot“ buvo sukurta anime adaptacija, pradėta transliuoti 2004 ir užbaigta 2012 m. Prie to prisidėjo keturi filmai, pora OVA'ų bei eilė kompiuterinių žaidimų, paremtų „Bleach“ siužetu. 2018 m. kompanijos „Warner Bros.“ išleistas live-action tipo filmas.
2022 m. anime serijos prisikėlė, pradėjus transliuoti paskutinę mangos istorijos dalį. Likęs siužetas bus dalinamas į mažesnius skyrelius, pirmosios 13 serijų žinomos kaip „Bleach: Thousand-Year Blood War“, pasakojančios apie kruviną susirėmimą sielų bendrijoje. Ateinantis skirsnis vadinsis „The Separation“.
2005 m. „Bleach“ pelnė 50-ąjį Shogakukan mangų apdovanojimą shōnen kategorijoje.
Siužetas
Karakuros mieste gyvena 15-metis moksleivis Ičigo Kurosaki, galintis matyti dvasias. Dėl šio neįprasto gebėjimo jam pavyksta sutikti paslaptingą moterį, vardu Rukija Kučiki, kuri kaip paaiškėja, yra sielų medžiotoja (jap. 死神, Shinigami; pažod. "mirties dievas") ir ieško vadinamųjų "tuščiųjų", galinčių kenkti tiek gyviems žmonėms, tiek kitoms dvasioms. Sielų medžiotojų darbas yra sustabdyti tuščiųjų siautėjimą ir išsiųsti juos į dvasių bendriją (jap. 尸魂界; pažod. "mirusių dvasių pasaulis") – pasaulį, iš kurio ji pati ir atvyko. Bandydama apginti Ičigo, Rukija yra sužeidžiama vieno tuščiojo ir atsidūrusi beviltiškoje situacijoje pasiūlo vaikinukui iš jos perimti sielų medžiotojo galias, manydama, kad gali juo pasitikėti, kol ši pilnai atgaus jėgas. Kuriam laikui Rukijai tenka naudotis dirbtiniu fiziniu kūnu ir tuo pačiu patarinėti Ičigo, kuris užima pavaduojančio sielų medžiotojo pareigas, bet taip pat privalo lankyti pamokas vidurinėje mokykloje. Prie Ičigo prisijungia ir keli jo bendraklasiai, iš kurių du pažadina savo dvasines galias – Orihimė Inoė ir artimiausias draugas Sado "Čadas" Jasutora. Taip pat sutinka vaikinuką, vardu Uriju Išida, priklausantį ilgą nesutarimų istoriją su sielų medžiotojais turintiems kvinsiams ir gebantį valdyti dvasines daleles.
Tematika
„Bleach“ pasaulyje atsispindi tradiciniai japonų įsitikinimai ir prietarai, kad mirusiųjų dvasios gyvena tarp gyvų žmonių, o jų gera ar bloga natūra priklauso nuo tam tikrų aplinkybių. Štai viena pagrindinių herojų Orihimė Inoė buvo užauginta jos vyresnio brolio Soros, o jam žuvus partrenktam automobilio, Orihimė buvo įpratusi melstis dėl brolio dvasios ramybės. Tačiau mergina palaipsniui tapo vis labiau užimta mokyklinio gyvenimo ir draugų, todėl beveik nustojo melstis už savo brolį, o šis savo ruožtu tapo pagiežingas dėl per mažai skiriamo dėmesio ir šitaip virto tuščiuoju, vėliau užpuolusiu savo sesę. Tuo norima pasakyti, kaip svarbu neapleisti išugdytų įpročių, kad mirusiųjų dvasios neatsisuktų prieš žmones. Čia aptinkama ir šintoizmo mokymų, kalbančių apie piktųjų dvasių apsivalymą, pasitelkiant tam tikrus ritualus.
Įvertinimas
Iki 2017 m. visame pasaulyje iš viso jau buvo parduota daugiau kaip 90 mln. „Bleach“ manga tomų kopijų, o kitais metais jau siekė 120 su viršum mln. Vien Japonijoje 2008 m. buvo parduota 3,161,825 kopijų ir šitaip manga tais metais užėmė penktą vietą pagal pardavimus. Šiai dienai manga serija laikoma viena geriausiai parduodamų „Weekly Shōnen Jump“ kada nors publikuotų leidinių.
„Bleach“ palankumo sulaukė iš kritikų, kurie teigiamai vertino siužeto vingius, veiksmą ir personažų vystymą. Pagyrimų negailėta ir iliustravimui bei veikėjų dizaino sprendimams. O kovų scenos prilygintos kai kuriems populiariems filmams. Kiek kitokią nuomonę turėjo „Mania“ apžvalgininkas Jarred Pine, kritikuodamas mangą dėl persunktų stereotipų, ateinančių iš shōnen žanro, kaip ir nepakankamai žadą atimančių kovų scenų, perdėtų juokelių bei prasto supažindinimo su pagrindiniu mangos herojumi Ičigo Kurosakiu, iš pirmo žvilgsnio atrodančiu kaip paprasčiausias irzlus nenuorama, bet turinčiu troškimą apsaugoti sau svarbiausius žmones. Nepaisant to, kritikas nuolaidžiavo kalbėdamas apie bendrą personažų visumą ir teigė juos labai mėgstantis.
Linžeris (Trakų r., Padvarionių km.)
Linžeris – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 8 km į vakarus nuo Trakų, Padvarionių kaime. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,33 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 151,7 m. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurinis krantas aukštas. Pakrantėse plyti pievos, krūmai. Pietuose išteka upelis link Margio ežero intako M-2 upelio (Strėvos baseinas).
Panūdžių ąžuolas
miniatiūra|250px|right|Po ąžuolo laja – pušis
Ąžuolas pasiekiamas iš kelio, ties Šalteniais pasukus į Palendrius. Objektas nuorodomis nepažymėtas. Privažiavus senąją Palendrių bažnyčią, sukti į dešinę žvyrkeliu, toliau – apie 1,8 km į vakarus. Medis auga pakelėje, šalia dirbamo lauko, dviejų sodybų kaimynystėje, pusiaukelėje tarp Nūdžio ir Medinio ežerų. Po ąžuolo laja stiebiasi pušis su nupjauta viršūne. Šalia įrengta medinė informacinė lenta (neįskaitoma).
Medžio aukštis – 22 m, kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5,1 m.
Nikolajus Linevičius
Nikolajus Petrovičius Linevičius (,, – ) – karininkas, Rusijos imperijos kariuomenės generolas Tolimuosiuose Rytuose antroje Rusijos–Japonijos karo pusėje.
Biografija
Linevičius gimė Černigove, tuometinėje Rusijos imperijoje. 1855 m. jis pradėjo karinę tarnybą kaip kadetas. Jis buvo dislokuotas 75-ajame pėstininkų pulke Sevastopolyje ir pirmą kartą kovojo su kalnų gentimis vakarų Kaukazo kalnuose. Jis pasižymėjo Rusijos–Turkijos kare (1877–1878 m.), o 1895 m. buvo paskirtas Pietų Usūrio divizijos vadu.
Per Boksininkų sukilimą Linevičius vadovavo 1-ajam Sibiro armijos korpusui. Jis dalyvavo 1900 m. Pekino mūšyje.
Prasidėjus Rusijos–Japonijos karui, Linevičius laikinai vadovavo Rusijos Mandžiūrijos armijai, kol 1904 m. kovo 15 d. atvyko generolas Aleksejus Kuropatkinas. Nuo 1904 m. spalio mėn. iki 1905 m. kovo 3 d. jis vėl vadovavo Pirmajai Mandžiūrijos armijai. Po rusų pralaimėjimo Mukdeno mūšyje generolas Kuropatkinas buvo atleistas iš vado pareigų, o Linevičius buvo paskirtas jo įpėdiniu ir tapo Rusijos kariuomenės Tolimuosiuose Rytuose vyriausiuoju vadu. Tačiau, gavęs paaukštinimą, Linevičius delsė, erzindamas carą Nikolajų II nesibaigiančiais reikalavimais dėl pastiprinimo, primygtinai reikalaudamas, kad prieš pradėdamas puolimą prieš japonų pozicijas jis turi turėti didelę kiekybinę persvarą. Jis nepritarė taikos deryboms su Japonija ir patarė carui Nikolajui, kad pergalė sausumoje neabejotina, kai tik atvyks reikiamas pastiprinimas. Portsmuto sutartimi užbaigus karą, Linevičius prižiūrėjo Rusijos pajėgų evakuaciją iš Mandžiūrijos, kuriai trukdė geležinkelio darbininkų streikai ir revoliucinė agitacija. Jis atsisakė imtis veiksmų prieš darbininkus, o kai per 1905 m. Rusijos revoliuciją sukilo dalis jo kariuomenės, jis neskubėjo malšinti sukilimo. Dėl to 1906 m. vasario mėn. jis buvo atleistas iš pareigų. Likusią gyvenimo dalį Linevičius praleido pensijoje.
Nikolajus Linevičius mirė 1908 m. balandžio 23 d. Sankt Peterburge.
Kerdlos krateris
Kerdlos krateris – smūginis krateris, esantis vakarinėje Estijoje, Hyjumos saloje. Skersmuo siekia 4 km, amžius – ~455 mln. m. (ordovikas). Paviršiuje krateris nematomas. Krateris susidarė Baltoskandijos šelfinėje jūroje, manoma, kad smūgio metu jūros gylis galėjo siekti nuo maždaug 20 m iki 50–100 m.
Kerdlos kraterį užpildo ir padengia aukštutinio ordoviko karbonatinės nuogulos.
Dvarelių apylinkė
Dvarelių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kavarsko valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Dabužių apylinkės.
Linžeris (Trakų r., Prūdžionių km.)
Linžeris arba Inžeris – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 4 km į pietryčius nuo Semeliškių miestelio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietryčius – 0,2 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 122,5 m. Krantai žemi, pelkėti, daugiausia apaugę medžiais – ežerą supa Monių miškas. Pietryčiuose išteka upeliukas link Strėvos intako Luknios upelio. Šalia įsikūrę Prūdžionių ir Monių kaimai.
Atamanas
Atamanas  – kazokų titulas. Rusijos imperijoje šis terminas buvo oficialus vyriausiųjų kazokų kariuomenės vadų titulas. Ukrainietiškas to paties žodžio variantas yra etmonas. Atamanas Ukrainos kazokų pajėgose buvo žemesnio rango pareigūnas. miniatiūra|249x249px|Ivanas Matvejevičius Krasnoščekovas, Dono kazokų atamanas. 1761 m. portretas.
Atamanai Ukrainoje ir Rusijoje
Atamanus paprastai rinkdavo taryba arba jie galėjo būti skiriami, ypač karinių kampanijų metu.
Kazokų etmonate ne kazokų karinių dalinių vadai taip pat buvo vadinami atamanais. Etmonate šis titulas taip pat buvo naudojamas administraciniais tikslais, pavyzdžiui, miesto vadovo. Vėliau tokią administracinę vartoseną perėmė Kubanės kazokai ir su įvairiais variantais ji buvo paplitusi Kubanės srityje.
XX amžius
1918 m. Ukrainai atgavus nepriklausomybę, šis rangas įgijo kitokią vertę. Tarp Ukrainos Sicho šaulių ir Ukrainos Galicijos kariuomenės jis prilygo majorui, kaip ir dabartinis bataliono vykdomasis karininkas. Ukrainos Liaudies Respublikoje šis titulas buvo generolo laipsnio.
Ukrainos Liaudies Respublikos kariuomenės vadas Simonas Petliūra buvo vadinamas aukščiausiuoju atamanu.
Sibirinė mažoji gulbė
Dalis autorių, iš sibirinių mažųjų gulbių kartais išskiria „Cygnus columbianus jankowskii“ populiaciją gyvenančią į rytus nuo Taimyro pusiasalio, kaip atskiru trečiu mažųjų gulbių (Cygnus columbianus) porūšiu, bet dauguma ornitologijos specialistų šito nepripažįsta.
thumb|left|220px|Sibirinės mažosios gulbės [[snapas]] thumb|left|220px|Sibirinė mažoji gulbė žiemojanti Saitamos prefektūroje ([[Japonija)]] thumb|left|220px|Nyderlanduose žiemojančios sibirinės mažosios gulbės skrydyje
Išvaizda
Sibirinės mažosios gulbės snapo didesnė priekinė dalis yra juoda, bet pamatinė dalis nesiekianti šnervės yra geltona. Patinas ir patelė balti. Kojos juodos. Jaunikliai blyškiai pilki. Tai mažiausia gulbių genties rūšis ar porūšis. Jų patinėliai šiek tiek yra stambesni už pateles:
Sibirinės mažosios gulbės yra labai panašios į gulbes giesmininkes, tad nepatyrusiam žmogui iš pirmo žvilgsnio yra sunkoka jas atskirti. Sibirinės mažosios gulbės didesnė pusė snapo priekinė dalis yra juoda, bet mažesnė geltona dėmė prie snapo pagrindo kuri nesiekia šnervės. Tuo tarpu gulbių giesmininkių mažesnė snapo priekinė dalis juoda, bet didesnė geltona dėmė nuo snapo pagrindo iki šnervės. Sibirinės mažosios gulbės gerokai mažesnės už gulbes giesmininkes. Sibirinių mažųjų gulbių kojos juodos, kaklas trumpesnis, galva apvalesnė nei gulbių giesmininkių.
Sibirinės mažosios gulbės tik mažais morfologiniais skirtumais skiriasi ir nuo kanadinių mažųjų gulbių. Sibirinių mažųjų gulbių didesnė pusė snapo priekinė dalis yra juoda, o mažesnė geltona dėmė prie snapo pagrindo nesiekia šnervės, ir jos nežymiai mažesnės už kanadines mažąsias gulbes. Kanadinių mažųjų gulbių snapas juodas, tik prie jo pagrindo nedidelė geltona dėmelė ir jos nežymiai stambesnės už sibirines mažąsias gulbes.
Balsas
Skardus, skambus, melodingas. Panašus į gulbės giesmininkės balsą, bet mažiau primena trimitavimą, o labiau – melodingą gagenimą. Mažųjų gulbių balsas skardesnis ir gilesnis nei gulbių giesmininkių.
Biologija
Monogamės. Poruojasi sulaukusios 3-4 metų, kartais ir nuo 5-6 metų. Lizdą krauna abu tėvai, paprastai vandens telkinio pakrantėje arba tiesiog pelkėtoje lygumoje iš samanų, o gūžtą iškloja pernykštėmis viksvomis, švyliais. Kiekvieną pavasarį apsistoja tose pačiose lizdavietėse, jas šiek tiek paremontuodamos.
Deda 3–5 kiaušinius. Patelė peri 29–30 dienas, o patinas saugo ją ir aplinkinę teritoriją. Jaunikliams išsiritus, mažųjų gulbių šeima persikelia ir gyvena vandenyje. Gulbiukai, sulaukę 40–45 dienų amžiaus, jau skraido. Jaunikliai seksualiai subręsta sulaukę 3-4 metų amžiaus.
Mityba
Kaip ir kitos gulbės, minta augaliniu maistu - tiek vandens augalais, tiek sausumos, pavyzdžiui žole, uogomis. Sibirinių mažųjų gulbių rytinė populiacija taip pat minta ir vandens bestuburiais, dažnai pasmaguriauja nedidelėmis žuvimis.
Amžius
Sužieduota sibirinė mažoji gulbė žinoma ilgiausiai išgyvenusi 23 metus ir 7 mėnesius.
Buveinė
Sibirines mažąsias gulbes apsistoti traukia įvairūs vandens telkiniai pajūrio zonoje ir didieji ežerai žemyninėje dalyje. Taip pat seklūs vandens telkiniai, apsemtos pievos ir laukai, arimai ir ražienos.
žiemos metu laikosi medžiais neapaugusiose šlapynėse ir pievose, dažniausiai netoli jūrų ar vandens telkinių. Po derliaus nuėmimo jos mėgsta apsilankyti javų laukuose, ten lesioti išsibarsčiusius grūdus.
Paplitimas
Perimvietės Eurazijos tundroje nuo Kolos pusiasalio ir į rytus per visą šiaurinę europinę Rusiją ir šiaurinį Sibirą iki Kolymos.
Tai paukščiai migrantai. Vakarinės populiacijos į Vakarų Europoje esančias žiemavietes migruoja per Baltąją ir Baltijos jūras į Vokietijos, Nyderlandų pajūrį, įskaitant Elbės upės estuariją, Daniją, pietinę Švediją bei Britų salas.
Rytų populiacijos žiemoja Kaspijos jūros pietinėje dalyje, prie Aralo jūros, rytų Kinijoje, Korejos pusiasalyje, Japonijoje.
Perkalių apylinkė
Perkalių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Sibirinė mažoji gulbė
Populiacijos nykimas
Pastaraisiais metais sibirinių mažųjų gulbių Europos populiacija sumažėjo nuo nuo 29 tūkst. porų 1995 m. iki 18 tūkst. porų 2010 m. Mokslininkai iki šiol nežino tikrųjų nykimo priežasčių. Spėjama, kad paukščiai intensyviai medžiojami priešmigracinių sankaupų vietose Rusijos šiaurėje. Tai patvirtina ir paukščių rentgeno analizės metu jų kūnuose aptikti medžiokliniai šratai. Kitos galimos priežastys – šlapynių nykimas, jų sausinimas, globali klimato kaita ir kt.
Perkalių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Balninkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Dapkūniškių apylinkės.
Martina Colombari
Martina Kolombari (, g. 1975 m. liepos 10 d. Ričonė) – italų modelis, aktorė ir TV laidų vedėja.
Biografija
1991 m. ji tapo tuo metu jauniausia grožio konkurso Mis Italija nugalėtoja (16 metų). Šis laimėjimas tapo jos karjeros į televiziją tramplinu: Martina vedė įvairias laidas („Un disco per l‘estate“, „Vota la voce“, „Super“ ir kitas), taip pat gavo vaidmenis kine, daugiausia komedijose („Abbronzatissimi“, „Paparazzi“). 2002-07 m. vaidino seriale „Carabinieri“, o 2006-08 m. – „I Cesaroni“.
Asmeninis gyvenimas
2004 m. ji ištekėjo už ilgamečio A.C. Milan ir Italijos futbolo rinktinės žaidėjo Alessandro Cosatacurta, su kuriuo susilaukė sūnaus Achille.
Nors vyras visą savo karjerą praleido A.C. Milan komandoje, Martina yra Juventus F.C. gerbėja.
Koki Ikeda
Koki Ikeda (g. 1998 m. gegužės 3 d.) – Japonijos lengvaatletis, kuris specializuojasi sportiniame ėjime, olimpinis prizininkas.
Biografija
2019 m. Japonijoje vykusiame Azijos čempionate Ikeda pelnė bronzos medalį.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse japonas iškovojo sidabro medalį.
Vilniaus katedros kapitula
thumb|200 px|right|Gotikinė Vilniaus katedra 1530 m.
Vilniaus katedros kapitula– nuo 1387 m. iki 1949 m. veikusi Vilniaus vyskupijai priklausiančios Vilniaus katedros aukštesnio rango dvasininkų bendrija.
Istorija, sudėtis, veikla
Vilniaus katedros kapitulą 1387–1388 m. įsteigė Poznanės vyskupas Dobrogostas popiežiaus Urbono IV pavedimu.
Iš pradžių kapitulą sudarė du prelatai (prepozitas ir dekanas) ir dešimt kanauninkų. Dalis kapitulos narių buvo teikiami valdovo, dalis vyskupų.
Vilniaus katedros kapitula rūpinosi katedros ir vyskupijos priežiūra, prižiūrėjo vyskupiją po vyskupo mirties, rinko naują vyskupą, kurį vėliau patvirtindavo popiežius. Kapitulos nariai eidavo ne tik bažnytines, bet ir valstybines pareigas. Kapitula vykdė patariamosios vyskupo institucijos funkcijas, rūpinosi Vilnaius katedros sakraline muzika, chorais, vargonais, lobyno saugojimu ir priežiūra. Kapitulos kanauninkai turėjo teisę atlikti liturgines apeigas. Kapitula prižiūrėjo mieste įsteigtas bažnyčias, rūpinosi posesijomis.
Vilniaus katedros kapitula turėjo herbą.
Vilniaus katedros kapitulai Vilniaus mieste priklausė nemaža dalis beneficijų. Vien šiaurinėje Pilies gatvėje 14 pastatų priklausė Katedros kapitulai. 1388 m. popiežiui Urbonui IV patvirtinus kapitulos nario teises, jie namą gaudavo valdyti iki gyvos galvos.
XV a. Vilniaus katedros kapitula buvo išplėsta, įvestos arkidjakono, prelato – turtų saugotojo, scholastiko, kantoriaus pareigybės. XVI a. aukštesniąją kapitulą sudarė šeši prelatai, žemesniąją – 12 kanaunininkų.
1530 m. gaisro metu sudegė vyskupo namas ir jame buvęs kapitulos archyvas. Dėl gaisrų kapitula savo pavaldiniams prisakė statyti tik mūrinius namus.
1570 m. kapitulos namuose uždrausta patalpas nuomoti kitatikiams.
Vilniaus katedros kapitula veikė iki 1949 m. katedros uždarymo. Po Nepriklausomybės atkūrimo Vilniaus vyskupijoje kapitula nebuvo atkurta, vietoj jos įsteigta vyskupijos kunigų taryba.
Liūnelis (Trakų r.)
left|120px
Liūnelis – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 5,5 km į pietryčius nuo Aukštadvario. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,21 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 133,1 m. Šiaurvakarinis ir pietrytinis krantai aukšti, kiti krantai žemi ir plačiai užpelkėję. Iš pietų prieina Gredaičių miškas. Vakaruose išteka upelis link netoliese telkšančio Verniejaus ežero (Verknės upės intako Strūzdos baseinas). Šalia įsikūręs Babrauninkų kaimas.
Gudelių apylinkė (Kavarskas)
Gudelių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Taujėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kavarsko apylinkės ir Kurėnų apylinkės.
Tygodnik Wileński
„Vilniaus savaitraštis“  – Vilniaus mokslo ir literatūros laikraštis, ėjęs 1815–1822 m.
Laikraštį įsteigė Vilniaus ir Varšuvos universitetų profesorius Joachimas Lelevelis, leido A. Żółkovskis. Pradžioje buvo išleidžiamas kartą per savaitę, nuo 1818 m. – du kartus per savaitę. Pirmasis laikraščio redaktorius buvo Joachimas Lelevelis, jam išvykus į Varšuvą, redaktoriais dirbo Mykolas Balinskis, Ignacas Šidlovskis ir M. Olševskis. Laikraštyje nemažai straipsnių buvo publikuota Lietuvos istorijos, tautosakos, etnografijos tematika. Buvo publikuoti ir tokie vertingais laikomi straipsniai, kaip: „Apie Švietimo amžių Lenkijoje”, „Apie Lietuvą” ir pan. Taip pat buvo spausdinami verstiniai romanai. Nemažą dalį laikraščio užėmė poezija. Buvo publikuoti Ruso, Vergilijaus, Horacijaus poezijos vertimai. Taip pat laikraštyje spausdinti lietuviškų dainų vertimai. Šiame savaitraštyje taip pat savo darbų paskelbė Leonas Borovskis, Joachimas Lelevelis, Aleksandras Žolkovskis, Andrius Sniadeckis ir Teodoras Narbutas. Būtent, 1817 m. laikraštyje išspausdinta visa eilė Teodoro Narbuto straipsnių, skirtų Lietuvai, kuriuose Narbutas kalba apie senovės Jupiterio bažnyčią Vilniuje, apie „jatvežius", apie lietuvių papročius Lydos apskrityje, apie lietuvių prekybą gintaru.
Šiame laikraštyje debiutavo Adomas Mickevičius 1818 m. išspausdindamas pirmąjį savo eilėraštį „Miesto žiema“, taip pat poeziją publikavo Antonis Edvardas Odinecas, žinomi lenkų poetai ir rašytojai Józefas Korzeniovskis, Antonis Goreckis.
Nuo 1817 m. laikraštis buvo susijęs su Šubravcų draugija.
1820 m. filaretų draugijos narys Emerikas Stanevičius šiame laikraštyje yra publikavęs nemažai lietuvių liaudies dainų lietuvių kalba ir jų vertimų į lenkų kalbą.
Knitiškių apylinkė
Knitiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žemaitkiemio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kunigiškių apylinkės ir Staškūniškio apylinkės.
Jubilee FC
Jubillee Football Club, o trumpai Jubillee FC – profesionalus Liberijos futbolo klubas, rungtyniavęs aukščiausioje šalies lygoje. Klubas įkurtas Monrovijoje.
Namų rungtynes žaidė Antoinette Tubman stadione, talpinančiame 12 tūkst. žiūrovų.
Istorija
2008 m. įkurtas klubas. Rungtyniavo Antrame divizione, o nuo 2009 m. – Pirmame divizione. Ilgam įsitvirtinti stipriausioje šalies lygoje nepavykdavo. Iškritę į Antrą divizioną, netrukus vėl sugebėdavo pakilti į Pirmą divizioną.
2021–2022 m. sezone Antrame divizione liko ketvirti, tačiau išplėtus Pirmą divizioną iki keturiolikos ekipų, buvo perkelti į stipriausią šalies lygą.
Pasiekimai
Aukščiausia lyga
Futbolo taurė
Supertaurė
Eglainė
Eglainė (Eglaitė, ) – kaimas Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybės Eglainės valsčiaus centras. Šalia kelio P70 Šventė–Subatė, prie Radviliškio–Daugpilio geležinkelio.
Kaimas (anksčiau vadintas Jelovka ) įsikūrė Lašių dvaro teritorijoje po 1900 m. šalia naujai pastatytos geležinkelio stoties. Pirmojo pasaulinio karo metu vokiečių kareiviai iki Eglainės nutiesė geležinkelio atšaką iš Viesytės siaurojo geležinkelio. 1925 m. gyvenvietei suteiktas kaimo statusas, 1960 m. tapo kaimo tarybos ir tarybinio ūkio centru.
Eglainėje yra valsčiaus administracija, pradinė mokykla, felčerio punktas, kultūros namai, biblioteka, Gothardo Frydricho Stenderio muziejus, pašto skyrius, Eglainės geležinkelio stotis. Stovi Eglainės katalikų bažnyčia ir Lašių liuteronų bažnyčia.
NanoAvionics
miniatiūra|Buveinė
NanoAvionics – pirmoji lietuviška kosmoso technologijų įmonė, įkurta 2014 m., kaip Vilniaus universiteto pradedančioji įmonė, laimėjus Mokslo inovacijų ir technologijų agentūros rengtą MTEP komercinimo konkursą. UAB „NanoAvionics“ kuria ir tiekia naujos kartos elektroninius ir mechaninius mažųjų palydovų sistemų sprendimus bei komponentus.
Tolimesnė įmonės veikla
Po LituanicaSAT-1 projekto įmonė, pagal jungtinės veiklos sutartį su Vilniaus universitetu, pradėjo kurti antrąjį lietuvišką palydovą – LituanicaSAT-2, skirtą Europos Komisijos projektui „QB50“, kuriam vadovauja Von Karman institutas Belgijoje. LituanicaSAT-2 bus paleistas į kosminę erdvę kartu su kitais palydovais, kurie sudarys 50-ies mažų palydovų būrį. „QB50“ projekto mokslinis tikslas yra atlikti mažai tyrinėtų Žemės atmosferos sluoksnių tyrimus. LituanicaSAT-2 misijos metu taip pat bus išbandyta eksperimentinė raketinės traukos sistema, veikianti vienkomponenčio amonio dinitramido kuro pagrindu. Tokia sistema tokio tipo palydove bus išbandoma pirmą kartą pasaulyje. Sėkmingas tokios sistemos panaudojimas mažuosiuose palydovuose leistų misijos laiką prailginti iki 6 kartų, įgalintų tikslų palydovo orientavimą ir jo padėties keitimą orbitoje, ko šiuo metu trūksta mažiesiems palydovams. Tai reikšmingai praplėstų jų panaudojimo galimybes. Europos Komisija UAB „NanoAvionics“ eksperimentinės raketinės traukos sistemos komercializavimo potencialui įvertinti skyrė 50 tūkst. eurų. Šios investicijos tikslas – įvertinti rinkos potencialą ir parengti verslo planą.
Misija
UAB „NanoAvionics“ misija yra transformuoti mažųjų palydovų rinką paverčiant šiuos palydovus prieinamais kiekvienai įmonei ir organizacijai, tuo pačiu praplečiant jų panaudojimo galimybes.
Įmonė yra aktyvi pasaulinės mažųjų palydovų bendruomenės narė ir oficiali NASA bei ESA tiekėja.
Sylvain Distin
Silvenas Distinas (Sylvain Distin; g. 1977 m. gruodžio 16 d.) – karjerą baigęs Prancūzijoje gimęs futbolininkas, rungtyniavęs vidurio gynėjo pozicijoje.
Prancūzijos klubai
Distinas futbolininko karjerą pradėjo mėgėjiškame US Joué-lès-Tours klube, vėliau persikėlė į Tours FC, kol 2000 m. pasirašė pirmąjį profesionalų kontraktą su antrosios Prancūzijos lygos FC Gueugnon klubu. Žaisdamas šiame klube jis atkreipė į save Paris Saint-Germain FC dėmesį ir 2002 m. persikėlė į šią komandą. Vis dėlto pritapti naujoje ekipoje jam nepavyko ir 2001–2002 m. sezoną Distinas buvo išnuomotas Newcastle United FC komandai, kurioje sužaidė 28 rungtynes.
Manchester City FC
Po sėkmingo sezono Niukaslio ekipoje, ši norėjo perpirkti Distino kontraktą, tačiau šiame klube jam teko žaisti ne įprastoje vidurio gynėjo, o kairiojo gynėjo pozicijoje, todėl jis pasirinko Manchester City FC, kuriems buvo reikalingas būtent vidurio gynėjas. Už Distiną klubas sumokėjo 4 mln. svarų sterlingų ir tai buvo rekordinė Mančesterio komandos suma, išleista įsigyjant gynėją. Jau pirmajame sezone Distinas buvo išrinktas geriausiu komandos futbolininku, o 2003–04 m. sezono pradžioje tapo ir ekipos kapitonu. Viso 2002–07 m. jis sužaidė 178 rungtynes už Manchester City FC ir pelnė 6 įvarčius.
Portsmouth FC
2007 m. pasibaigus sutarčiai, Distinas nusprendė išmėginti save kitoje ekipoje ir persikėlė į Portsmutą. Čia jis pasirašė 3 metų sutartį ir tapo komandos vicekapitonu, o vėliau – kapitonu.
Su Portsmouth FC jis laimėjo pirmąjį trofėjų – FA Cup.
Everton FC
2009 m. Distinas persikėlė į Everton FC už 5 mln. svarų sumą ir pasirašė 3 metų sutartį. 2013 m. sausį jis pratęsė sutartį dar vienam sezonui iki 2014 m. vasaros. Vasario 23 d. rungtynės su Norwich City FC jam buvo 400-osios Premier League. Kovo 13 d., sužaidęs 402 rungtynes, Distinas tapo daugiausia rungtynių Premier League sužaidusiu užsieniečiu.
AFC Bournemouth
Pasibaigus sutarčiai su Everton FC, 2015 m. vasarą Distinas persikėlė į Premier League debiutantų AFC Bournemouth klubą, kuriame po sezono ir baigė futbolininko karjerą.
Tarptautinė karjera
Distinas nėra žaidęs jokios šalies nacionalinėje rinktinėje, nors pagal kilmę galėjo atstovauti Prancūzijos arba Gvadelupės (tėvo gimtinė) komandoms.