cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Litispendencija
Litispendencija ( – 'laukianti byla'; dar vad. lis alibi pendens) – teisinė situacija, kai 2 ar daugiau teismų susiejami vienos bendros bylos nagrinėjimu. Tai svarbu teismui sprendžiant jurisdikcijos klausimus. Problema iškyla tiek nacionalinėje, tiek ir tarptautinėje teisėje. Kadangi dažniausiai teisėje tokia situacija yra negalima, iš to atsiradusi problema turi būti sprendžiama taip, kad vėliau pradėjęs nagrinėti bylą arba žemesniosios instancijos teismas turi nustoti ją nagrinėti ir ją palikti kitam teismui. Litispendencija tarptautinėje privatinėje teisėje yra specifinis teisės institutas, padedantis išvengti tarptautiniame procese lygiagretaus bylinėjimosi kelių valstybių teismuose ir leidžiantis atsisakyti teismui nagrinėti bylą, kai tokia pat byla yra iškelta užsienio valstybės teisme.
Kuala Lumpur City FC
Kuala Lumpur City Football Club, o trumpai Kuala Lumpur City FC; ankstesniais metais žinomas „Kuala Lumpur Football Association“ pavadinimu – Malaizijos futbolo klubas iš Kvala Lumpūro miesto.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1975 m., kai buvo įkurta Federal Territory Football Association.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Spragės
Spragės (Alticini) – lapgraužių (Chrysomelidae) šeimai priklausantys vabzdžiai. Tai nedideli (1–5 mm), apvalaini vabalai, kurių rūšių žinoma virš 5000.
Spragės juodos arba tamsiai mėlynos, blizgios, dažnai antsparniuose driekiasi geltonos juostos. Užpakalinės kojos šokamosios, todėl spragės „spragsi“, t. y., gali staiga šoktelėti. Lervos gyvena žemėje, augalų audiniuose, o suaugėliai – ant augalų lapų. Daugelis spragių yra sodų, daržų, pasėlių kenkėjai.
Rūšys
Lietuvoje gyvena ~80 spragių rūšių. Žinomesnės:
Dar žr. Sąrašas:Lietuvos_lapgraužiai.
Atmintis (reikšmės)
Atmintis gali reikšti:
Celtic FC
Celtic Football Club – Škotijos futbolo klubas iš Glazgo. Komanda žaidžia Celtic Park stadione, antrajame pagal dydį Britanijos stadione.
Istorija
Klubas įkurtas 1888 m. 1967 m. Celtic iškovojo Čempionų taurę, tapdami pirmuoju ne Pietų Europos klubu, iškovojusiu taurę, iki tol taurę buvo laimėję tik Italijos, Ispanijos ir Portugalijos klubai. Celtic taip pat tapo vieninteliu Europos čempionu, kuriame nežaidė nė vienas užsienietis. 1970 m. Celtic vėl pateko į Čempionų taurės finalą, kur po pratęsimo pralaimėjo Feyenoord. 2003 m. klubo komanda pateko į UEFA taurės finalą, kur po pratęsimo pralaimėjo FC Porto.
Vingis (ansamblis)
thumb|500px|Per „Vingio“ 50 metų jubiliejų „Vingis“ – Vilniaus Gedimino technikos universiteto tautinių šokių ansamblis, kuriame šoka, groja ir dainuoja apie 70 studentų ir vadovauja 4 vadovai.
Svarbiausi faktai
1962 m. lapkritį įvyko pirmoji šokių būrelio repeticija.
1974 m. prie ansamblio prisijungė Ričardas Tamutis.
1979 m. už kūrybingą veiklą ir aukštą idėjinį meninį lygį ansambliui suteiktas „Vingio“ vardas.
„Vineva“
Nuo 1981 m. rengiamas tradicinis koncertas Lietuvos Valstybės atkūrimo dienos proga. Pirmasis koncertas vyko 1981 metais ir jame dalyvavo trys ansambliai „Vingis“, „Neris“ ir „Vaiva“. Po koncerto buvo pasirašytas susitarimas tokį koncertą rengti kasmet ir koncertus sumanyta pavadinti „Vineva“ - trijų ansamblių pavadinimų pirmųjų dviejų raidžių rinkinys. Tarybiniais laikais koncertai vyko ne Vasario 16-ąją, tik atkūrus Nepriklausomybę juos imta rengti vasario 16-ąją.
Tarptautinė šokio diena
Nuo 2008 metais vingiečių pavasarį organizuojamas koncertas skirtas Tarptautinei šokio dienai paminėti. Koncertai vyko Vilniaus mokytojų namų kiemelyje, Vilniaus universiteto kiemelyje prie Šv. Jonų bažnyčios.
Ataskaitinis susirinkimas
Svarbiausias visų metų renginys – jo metu pristatoma valdybos ataskaita, įteikiamas nominacijos kiekvienam asmeniui, išrenkama nauja valdyba ir ansamblio prezidentas.
Krikštynos
Vakarai būna teminiai. Kiekvienais metais valdyba sugalvoja vis kitokią temą pagal kurią apsirengia „seniai“ ir pagal kurią būna sugalvojamos specifinės užduotys.
Aukštadvaris
Tradicinė stovykla universiteto praktikų bazėje prie Skrebės ežero apie 2 km nuo Aukštadvario miestelio. Ji vyksta visą savaitę ir tradiciškai sutampa su pirmuoju rugpjūčio savaitgaliu. Savaitgalio metu susirenka visų laikų vingiečiai.
Pasiekimai
2005 m. konkurse „Kadagys 2005“ iškovota pirmoji vieta.
2010 m. konkurse „Kadagys 2010“ iškovotas laureatų vardas (aukščiausias įvertinimas).
2015 m. konkurse „Kadagys 2015“ iškovotas laureatų vardas (aukščiausias įvertinimas).
Geocentrizmas
Geocentrizmas (iš graik. γέω- 'Žemė' + κέντρον 'centras'), dar kitaip Ptolemėjo pasaulio sistema – antikinėje Graikijoje, senovės Kinijoje bei viduramžiais vyravęs įsivaizdavimas, kad Žemė yra nejudantis visatos centras, aplink kurį skrieja Saulė ir kiti dangaus kūnai. Šią pažiūrą XVI amžiaus pabaigoje pradėjo keisti Kopernikas, Galilėjus ir Keplerio pasiūlytas heliocentrizmas, kuris paprasčiau ir tiksliau paaiškino visatos sandarą.
Sistemos esmė
Pagal šią sistemą, pasaulio centre yra Žemė, aplink kurią skrieja visi kiti dangaus kūnai - Saulė, Mėnulis ir planetos. Planetos, esančios žemiau Saulės, vadinamos apatinėmis, o virš Saulės - viršutinėmis. Mėnulio ir Saulės trajektorijos yra skirtingo dydžio apskritimai. Planetų judėjimas kilpomis, yra paaiškinamas tuo, kad jos juda apskritimais, kurie vadinami epiciklais. Šių epiciklų centrai skrieja dar didesniais apskritimais - deferentais. Žemė yra deferentų centre.
Planetos juda epiciklais pastoviu greičiu. Epiciklų centrų judėjimas deferentais taip pat vyksta pastoviu greičiu. Skirtingoms planetoms šitie greičiai yra skirtingi. Apatinių planetų epiciklų centrai yra tiesėje, kuri jungia Saulę su Žeme. Planetų epiciklų spinduliai visada yra lygiagretūs šiai tiesei.
Heliocentrizmas
Heliocentrizmas (🇬🇷 – „Saulė“ + kentron – „centras“) – Saulės sistemos astronomijoje sandaros teorija, pagal kurią planetos skrieja aplink Saulę.
Istorija
Idėją apie tai, kad Saulė gali būti centras, aplink kurį sukasi Žemė, III a. pr. m. e. pateikė graikų astronomas ir matematikas Aristarchas Samietis. Vėliau idėja nublanko, įsivyravo geocentrizmas, kol XVI a. Mikalojus Kopernikas įrodė, kad Žemė sukasi aplink Saulę, o ne atvirkščiai. Vadovaujantis M. Koperniko postulatais buvo suformuota heliocentrinė pasaulio sistema.
Piatigorskas
Piatigorskas – miestas pietų Rusijoje, Stavropolio aukštumoje, kairiajame Podkumoko krante. Susisiekimo mazgas. Valstybinės svarbos balneologinis ir purvo kurortas, seniausias šiaurės Kaukaze. Išvystyta mašinų, metalo, chemijos, maisto, lengvoji pramonė. Veikia lingvistikos institutas, farmacijos akademija, keli institutai, muzikinės komedijos teatras, kraštotyros muziejus, M. Lermontovo (čia praleido paskutinius savo gyvenimo metus) muziejus-draustinis.
Istorija
Įkurtas 1780 m. 1803 m. įkurtas kurortas Горячие Воды, kuriam 1830 m. suteiktas miesto statusas ir dabartinis vardas (nuo – „penki kalnai“, pagal Beštau kalno greta miesto vardo reikšmę vietinių kalba). 1920 m. įkurtas balneologijos institutas.
Lygūs ir drauge
Lygūs ir drauge – Lietuvos darbininkų socialistinės federacijos leidinys (laikraštis), ėjęs 1989–1990 m. Vilniuje.
Istorija
Leido komunistinė organizacija „Jedinstvo“. Leistas lietuvių ir rusų kalba. Tiražas 20 100 egz. lietuvių kalba ir 15 400 egz. rusų kalba. Išėjo 30 numerių.
Vyr. redaktorė Stanislava Juonienė.
Dries Holten
Dries Holten (g. 1936 m. sausio 30 d. Čimahi, Indonezija) – olandų dainininkas ir dainų autorius.
Su Sandra Reemer subūrė duetą Sandra & Andres, kuris gyvavo 1966–1975 metais. Duetas dalyvavo 1972 m. Eurovizijos dainų konkurse, kur su daina „Als het om de liefde gaat“ užėmė ketvirtą vietą. 1975–1977 m. Dries buvo dueto Rosy & Andres narys. Atlikėjas taip pat žinomas kaip Andres ir Andy Wood, yra išleidęs solo kūrinių.
Karūnacija
Karūnacija – realus ar simbolinis aktas, kuriuo monarchui – valdovui yra suteikiama karališkoji ar imperatoriškoji valdžia.
Anglijoje
thumb|right|Karalienės Elžbietos II karūnacija
Vestminsterio vienuolynas nuo seno naudojamas kaip Anglijos karalių karūnavimo vieta. 1066 m. gruodį jame karūnuotas Vilhelmas I Užkariautojas. Karūnuoti vienuolyne nebuvo tik trys valdovai – Džeinė Grei, Eduardas V ir Eduardas VIII.
Pavyzdžiui, karalienės Elžbietos II karūnacija vyko 1953 m. birželio 2 d., praėjus beveik šešiolikai mėnesių po jos įžengimo į sostą 1952 m. vasario 6 d., mirus jos tėvui Jurgiui VI. Karūnaciją atliko Kenterberio arkivyskupas Džefris Fišeris. Tai pirmas kartas, kai karūnaciją buvo galima stebėti per televiziją. Tiesioginę televizijos transliaciją Didžiojoje Britanijoje stebėjo daugiau nei 20 milijonų žmonių, dar 11 milijonų klausėsi radijo transliacijos.
Lietuvoje
Lietuvoje yra įvykusi tik karaliaus Mindaugo ir jo žmonos Mortos karūnacija. Rygoje nukaltas Mindaugo ir Mortos karūnas parūpino magistras Andrius fon Štirlandas. 1253 m. vykusią karūnaciją atliko Kulmo vyskupas Henrikas, padedamas Kuršo ir Saremos vyskupų.
1429 m. Lucke vykusiame suvažiavime buvo pasiūlyta Vytautą Didijį karūnuoti karaliumi. Niurnbergo auksakaliai Vytautui ir jo žmonai Julijonai nukalė karūnas. Karūnacija planuota 1430 m. rugsėjo 8 d., tačiau lenkams nepraleidus vežamos karūnos, neįvyko.
Pilvis
Pilvis  – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Seinų valsčiuje; prie Berznyko kaimo, kairėje kelio Berznykas-Kučiūnai pusėje. Šiek tiek deformuoto lašo formos, šiaurinėje dalyje nedidelis pusiasalis.
Maleišiai (Ignalina)
Maleišiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Linkmenų.
Saulės automobilis
miniatiūra|250px|right|Lenktyninis saulės automobilis miniatiūra|250px|right|Saulės baterijos ant automobilio stogo – vieno iš [[Toyota Prius modelių.]] Saulės automobilis – saulės energijos pagalba varoma transporto priemonė. Saulės automobiliai gaminami derinant pažangiausias technologijas, taikomas erdvėlaivių, dviračių, alternatyviosios energijos ir automobilių pramonėje. Saulės automobilių dizainas yra labai ribojamas energijos sąnaudų, reikalingų automobilio judėjimui. Daug saulės automobilių pagaminama dalyvauti šių automobilių lenktynėse, pvz., tradicinėse prestižinėse lenktynėse „Veolia World Solar Challenge“. Taip pat gaminami įprasti automobiliai, varomi saulės energija.
Saulės automobiliai yra priklausomi nuo saulės baterijų (fotovoltinių sistemų), kurios paverčia saulės energiją elektros energija. Priešingai, nei saulės terminė energija, kurios dėka saulės energija maitina buitinius elektros prietaisus ar naudojama pramonės srityje, saulės baterijos tiesiogiai saulės šviesą paverčia elektros energija. Fotovoltinės sistemos priskiriamos atsinaujinantiems energijos šaltiniams.
Technologija
Prie saulės automobilio paviršių tvirtinami saulės moduliai, be to, prijungiami akumuliatoriai, leidžiantys nuvažiuoti iki 400 km be saulės šviesos. Tokiu atveju transporto priemonė veikia kaip elektrinis automobilis, varomas vieno ar kelių elektrinių variklių. Pastarieji paprastai sunaudoja energijos ne daugiau už buitinį skrudintuvą, pasiekdami apie 2-3 AG, be to, gali išvystyti panašų 160 km/h greitį, kaip ir įprasti šeimyniniai automobiliai.
Mikas Lipčius
Mikas Lipčius (Mikalojus, 1894 m. gruodžio 19 d. Bernotuose, Betygalos valsčius – 1942 m. birželio 25 d., kitais duomenimis, 1941 m. gruodžio 24 d. Pečioros lageriuose, Komija) – Lietuvos kariškis, valstybės veikėjas.
Biografija
1914–1916 m. mokėsi Rygos politechnikume. 1916–1918 m. studijavo Maskvos žemės ūkio institute. 1918 m. Lietuvos kariuomenės savanoris (Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Algirdo 2-ajame pėstininkų pulke). 1919 m. LR Krašto apsaugos ministerijos ypatingų reikalų valdininkas. 1919–1923 m. pirmasis Generalinio štabo Žvalgybos skyriaus viršininkas. 1923–1924 m. vidaus reikalų viceministras. 1927 m. baigė aukštąją Politinių mokslų mokyklą Paryžiuje. Iki 1940 m. LR Finansų ministerijos Finansų departamento direktorius.
1940 m. birželio mėn. sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. rugpjūčio mėn. suimtas, kalintas Kaune ir Vilniuje, 1941 m. birželio mėn. išvežtas į Pečioros lagerius Komijoje, ten žuvo.
Žmona solistė Marija Lipčienė-Marcinkevičiūtė.
KK195
KK195 – krašto kelias, jungiantis Kėdainius ir Panevėžį. Kelio ilgis – 56,8 kilometro.
Maršrutas
Kelias prasideda Kėdainių mieste, tuojau už geležinkelio vidauko atsišakodamas nuo Basanavičiaus gatvės. Kėdainiuose eina per Babėnų kvartalą S. Dariaus ir S. Girėno, M. Daukšos, Babėnų gatvėmis. Toliau kerta Kėdainių ir Panevėžio rajonus. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Sirutiškis, Kalnaberžė, Surviliškis, Krekenava, Upytė, Molainiai. Į Panevėžį įeina Medžiotojų, Tilvyčio gatvėmis. Užsibaigia sankryžoje miesto centre.
KK195 kelias Kėdainių rajone eina plokščia Nevėžio lyguma, Panevėžio rajone patenka į Nevežio slėnį. Krekenavos centre kerta Nevėžio upę Krekenavos tiltu, o toliau eina vėl lyguma. Be Nevėžio kelias kerta šias upes: Kruostą, Liaudę, Upytę.
Būklė
Kelias KK195 Kėdainių miesto teritorijoje platus, rekonstruota kelio danga. Ruože nuo Kėdainių ribos iki Surviliškio kelias siauras, vingiuotas, asfalto danga susidevėjusi, duobėta. Už Surviliškio kelias eina Nevėžio slėniu, ruože iki Krekenavos 2011 m. paklota nauja asfalto danga. Už Krekenavos kelias eina lyguma, yra gan platus ir tvarkingos dangos.
thumb|left|265px|Kelias į šiaurę nuo Surviliškio
Mažasis plukenis
Mažasis plukenis (Najas minor) – plukeninių (Najadaceae) šeimos plukenių (Najas) genties augalų rūšis.
Lietuvoje labai retas. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Augalas 4-25 cm aukščio. Vienanamis. Auga ežeruose, senvagėse, kanaluose. Žydi birželio-rugpjūčio mėn.
Ruzizi
Ruzizi  – upė centrinėje Afrikoje. Išteka iš Kivu ežero, 1500 m aukštyje virš jūros lygio, ties Šangugu. Teka į pietus, iš pradžių sudarydama Kongo DR – Ruandos, vėliau – Kongo DR – Burundžio sieną. Įteka į Tanganikos ežerą; sudaro deltą. Netoli žiočių upę kerta Konkordijos tiltas. 1958 m. ties ištakomis patvenkta, dėl to pakilo Kivu ežero vandens lygis.
1989 m. šiek tiek žemiau pastatyta antra hidroelektrinė. Planuojama statyti ir trečią hidroelektrinę.
Kudžiras
Kudžiras  – miestas Rumunijoje, Albos apskrityje, Pietų Karpatų (Šurianu masyvo) papėdėje, prie Kudžiro upės, 45 km į pietvakarius nuo Alba Julijos. Mašinų (staklių, siuvamųjų, žemės ūkio mašinų) gamybos, elektrotechnikos, statybinių medžiagų, siuvimo, avalynės, maisto (malimo) pramonė.
Istorija
Apylinkėse yra bronzos amžiaus archeologinių vietovių. Senovės laikais Kudžiras (villa Kunentum) buvo svarbus metalų gavybos centras ir trakų tvirtovė.
Laukras
Laukras (Quisqualis) – kliedminių (Combretaceae) šeimos augalų gentis.
thumb|left|210px|[[Quisqualis malabarica]]
Endriškiai (Joniškis)
miniatiūra|250px|left|Kaimo riboženklis kelyje miniatiūra|250px|left|Didelis akmuo, iškastas tiesiant gatvę
Liberalų demokratų partija
Liberalų demokratų partija (rečiau Demokratų liberalų partija yra daugybės pasaulio politinių partijų pavadinimo dalis.
Dabartinės tokios partijos:
Kai kurios nebeegzistuojančios liberalų demokratų partijos:
Maletiškis
Maletiškis – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Berčiūnų.
Zičiujfalu
Zičiujfalu  – gyvenvietė centrinėje Vengrijoje, Fejėro medėje, į pietryčius nuo Sėkešfehėrvaro.
Gilvyčiai
Gilvyčiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Kurtuvėnų, 12 km į pietus nuo Kuršėnų. Seniūnaitijos centras. Yra paštas (LT-80025).
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Finvalas
Finvalas (Balaenoptera physalus), yra jūrinis žinduolis. Jis yra antras pagal dydį banginis ir antras pagal dydį gyvūnas po Mėlyno Banginio, augantis iki 27 metrų (88 pėdų) ilgio. Ilgas ir plonas, finvalo kūnas yra rusvai pilkas su labiau išblyškusia apačia. Yra mažiausiai dvi skirtingos subrūšys: Šiaurinis Finvalas (Šiaurės Atlante), ir didesnis Antarktinis Finvalas (Pietų Vandenyne). Jis yra randamas visuose pagrindiniuose vandenynuose. Jų nerandama tik šalia šiaurės ir pietų polių ledų sangrūdų. Daugiausiai palikuonių atsivedama vėsiuose ir daug maisto išteklių turinčiuose vandenyse. Jų maistas susideda iš mažų žuvų, kalmarų ir vėžiagyvių. Kaip ir visi kiti dideli banginiai, finvalai buvo negailestingai ir be saiko medžiojami dvidešimtame amžiuje ir yra nykstanti rūšis. Tarptautinė Banginių medžioklės Komisija (International Whaling Commission (IWC)) išleido moratoriumą  dėl komercinio šio banginio medžiojimo, nors Islandija ir Japonija paskelbė ketinimus tęsti medžioklę, teigdamos, jog kvota bus tik 50 banginių per 2008 metų sezoną. Žmogaus veikla, susidūrimai su laivais, jų skleidžiamas triukšmas taip pat kenkia šių banginių populiacijos atgaivinimui.
Skleidžiamas garsas
Kaip ir kitų banginių vyriškos lyties finvalas skleidžia ilgus, garsius, žemo dažnio garsus. Mėlynųjų ir Finvalų banginių artikuliavimas yra žemiausi skleidžiami gyvūnų garsai. Dauguma garsų yra moduliuoti dažniai (FM), apimantys 16 - 40 hz dažnį (garsų sritis, kurią gali išgirsti žmogus yra s tarp 20 hz ir 20 khz). Kiekvienas garsas trunka tarp vienos - dviejų sekundžių, ir įvairios garsų kombinacijos įvyksta raštuotose sekose, trunkančiuose 7 - 15 minučių. Šitos sekos kartojasi susitikimuose, trunkančiuose daug dienų. Balso sekos turi šaltinio lygmenis iki 184 – 186 decibelų palyginti su 1 mikroPaskaliu, ir gali būti aptinkamos šimtų kilometrų spinduliu. Kai Finvalų garsai buvo įrašyti, tyrėjai nesuprato, kad šitie neįprastai garsūs, ilgi, gryni, ir reguliarūs garsai buvo skleidžiami banginių. Jie iš pradžių ištyrė galimybes, kad garsai atsirado dėl įrangos veikimo sutrikimo, geofizinių reiškinių, ar Tarybų Sąjungos plano dėl priešo povandeninių laivų susekimo. Galų gale, biologai parodė, kad garsai buvo Finvalų artikuliavimas (Tiesioginė asociacija artikuliavimo su atgaminamuoju sezonu rūšiai) ir kad artikuliuojami tiktai patinų garsai. Praėjus daugiau kaip 100 metų, padidėjus okeaniniam triukšmui dėl karinės jūrų veiklos, galbūt sulėtino finvalų populiacijos atsigavimą, trukdydamas patinų ir seksualiai imlių patelių susisiekimui. [20]
Prokopjevskas
Prokopjevskas – miestas vidurio Rusijoje, prie Abos upės, 269 km į pietryčius nuo Kemerovo; rajono centras. Geležinkelio stotis. Išvystyta angliakasybos, mašinų, gumos, lengvoji, porceliano, maisto, statybų pramonė. Yra dramos teatras, kraštotyros muziejus, 9 km nuo miesto įsikūręs purvo kurortas.
Istorija
Įkurtas 1918 m. kaip Прокопьевский sujungus kaimus Монастырное ir Прокопьевское. 1931 m. suteiktos miesto teisės ir dabartinis vardas.
Linksma valanda
Linksma valanda – JAV lietuvių pramoginis laikraštis, leistas 1899–1910 m. Mahanoi Sityje.
Istorija
Leistas kaip laikraščio „Saulė“ priedas. Iš pradžių savaitraštis, nuo 1901 m. – mėnesinis. Vienais metais prenumeratoriams buvo siunčiamas nemokamai, kitais – už papildomą mokestį. Redaktorius ir leidėjas Domininkas Tomas Bačkauskas-Tamašauskas (iki 1909 m. vasario).
1889–1900 m. greta, kaip laikraščio „Saulė“ priedas ėjo ir laikraštis „Linksmi vakarai“, kuris spausdino daugiausia verstinę beletristiką. Redaktorius ir leidėjas Domininkas Tomas Bačkauskas-Tamašauskas.
Hawthorne Heights
Hawthorne Heights yra roko grupė iš Deitono Ohajo valstijoje (JAV), susiformavusi 2001 m. Pirma grupės pavadinimas buvo „A Day In Life“, tačiau keičiantis sudečiai, pakito ir pavadinimas.
Emil Cioran
Emilis Čoranas (Emil Cioran/E. M. Cioran; g. 1911 m. balandžio 8 d. Rešinaryje – m. 1995 m. birželio 21 d. Paryžiuje) – Rumunijos filosofas, nuo 1937 m. gyvenęs Paryžiuje ir turėjęs Prancūzijos pilietybę.
Biografija
Gimė nedideliame Rešinario miestelyje tuometinėje Austrijoje-Vengrijoje, stačiatikių popo šeimoje. Sulaukęs 17-os praėjo filosofijos studijas Bukarešto universitete, ten susipažino su kitais žymiais rumunų filosofais ir rašytojais – Mirča Eliade, Konstantinu Noika, Eudženu Jonesko. 1933 m. Čoranas gavo Berlyno universiteto stipendiją ir išvyko į Vokietiją. Ten tapo fašizmo ir nacionalsocializmo idėjų šalininku. 1934 m. Rumunijoje išleido savo pirmą knygą „Nevilties viršūnėje“, už kurią gavo geriausio jaunojo rašytojo apdovanojimą. Vėliau išleido dar kelias knygas. 1936 m. baigęs studijas Berlyne, Čoranas ėmė dėstyti Brašovo aukštojoje mokykloje, tačiau kitais metais išvyko į Paryžių. Ten jis atsižadėjo savo nacionalistinių pažiūrų. Nuo 1949 m. pradėjo rašyti prancūzų kalba. Jo pirmasis prancūziškas kūrinys „Trumpa nuosmukio istorija“ apdovanotas Rivarolio premijai. Vėliau Čoranas atsisakė visų jam skiriamų premijų, gyveno atsiskyrėliškai Paryžiaus Lotynų kvartale ir susitikdavo tik su keletu artimų draugų. Palaidotas Monparnaso kapinėse.
Kūryba
Čorano filosofijai būdingas pesimistinis būties ir pasaulio suvokimas. Kūriniuose vyrauja Dievo, laiko, meilės, mirties, kančios, blogio apmąstymai. Laikėsi absurdizmo, nihilizmo filosofinių idėjų, teigė, kad absurdiškame pasaulyje gyvenantis žmogus yra pasmerktas kančioms ir nevilčiai, jo egzistencija neturi prasmės. Stilius lakoniškas, aforistinis.
thumb|250px|Čorano kapas Monparnaso kapinėse
ASK Rīga
ASK Rīga gali reikšti:
Python
Python – interpretuojama, interaktyvi programavimo kalba, sukurta Guido van Rossumo 1990 m. Pirmiausiai ji buvo scenarijų kalba AmoebaOS operacinei sistemai. Python dažniausiai lyginama su Tcl, Perl, Scheme, Java ir Ruby. Python kuriama kaip atviro kodo projektas.
Python yra daugiaparadigmė programavimo kalba – ji leidžia naudoti keletą programavimo stilių: objektinį, struktūrinį, funkcinį, aspektinį. Python naudoja dinaminį tipų tikrinimą.
Python kūrėjų tikslai buvo sukurti kalbą, kuri yra lengvai skaitoma, išraiškinga, išreikštinė, paprasta (tinkama neprofesionaliems programuotojams). Nors pradžioje ji buvo kuriama kaip scenarijų kalba, dabar ji naudojama ir dideliems programiniams projektams, tokiems kaip Zope. Taip pat labai paplitusi Linux sistemose.
Programiniai įgyvendinimai
Pagrindinis kalbos įgyvendimas yra vadinamas CPython (kadangi rašytas C kalba), ir kuriamas Python fondo. Taip pat yra įgyvendimas Jython, parašytas Java kalba, bei IronPython, veikiantis .NET platformoje. PyPy – python interpretatorius, parašytas pačiu python.
Pavyzdžiai
Funkcija, suskaičiuojanti faktorialą:
Teigiamų skaičių vidurkio skaičiavimas šešių skaičių sąraše:
Išspausdintų 2. numpy yra Python sisteminė biblioteka matricų algebrai ir kitiems panašiems skaičiavimams. Ją naudojant, Python galima skaičiuoti tiek pat greitai kaip ir kitomis programavimo kalbomis.
Goštautinė gaisrena
Goštautinė gaisrena – gvazdikinių šeimos augalas, liaudyje vadinamas goštauta arba goštautu. Užauga iki 1 m aukčio. Žiedai susitelkę viršūniniuose skydeliuose. Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Natūraliai paplitusi Azijoje.
Visose augalo dalyse, ypač šaknyse, yra saponinų, nuo kurių paplakus gaisrenos šaknis vandenyje, šis ima putoti. Šios putos nuo muilo skiriasi tuo, kad neturi šarmo. Rusiškai šis augalas vad. „totorių muilu“. Patrynus augalą tarp rankų, galima nusiprausti. Saponinams patekus į organizmą per virškinimo traktą, jie nekenksmingi, bet jei patenka į kraują, ima ardyti raudonuosius kraujo kūnelius.
Pakalniškių piliakalnis (Kaunas)
Pakalniškių piliakalnis yra Kauno rajone, kairiajame Nemuno krante, į rytus nuo dabartinės Zuikinės, Girionyse. Pasiekiamas iš Didžiosios g. Vaišvydavoje (apie 300 m). 2022 m. šalia išaiškintas Girionių piliakalnis.
Jis buvo supiltas netoli buvusio Pakalniškių kaimo, kuris atsidūrė Kauno marių dugne pastačius Kauno hidroelektrinę. Šiuo metu piliakalnis yra Kauno marių pakrantėje, atlikti piliakalnio sutvirtinimo ir tvarkymo darbai. Apžvalginis Pakalniškių ekologinis takas (3 km).
Legendos pasakoja, kad ant piliakalnio buvusi garsaus valdovo Vaišvydo medinė pilis, saugojusi nuo priešų. Tačiau kartą išdavikų padedami priešai pilį sugriovė iki pamatų ir po to ji nebebuvo atstatyta. Iki 1958 m. piliakalnio papėdėje buvo Pakalniškių kaimas, vėliau iškraustytas dėl Kauno HE statybos. Manoma, kad ant piliakalnio yra išlikusios I pasaulinio karo apkasų liekanos.
Saulius Lipčius
Saulius Lipčius (g. 1946 m. rugpjūčio 8 d. Kaune) – Lietuvos violončelininkas.
Biografija
1971 m. baigė Lietuvos konservatoriją (D. Svirskio klasę), 1976 m. baigė Leningrado konservatorijos aspirantūrą. 1981 m. stažavo Budapešte pas V. Tatrai.
Nuo 1968 m. griežia Čiurlionio kvartete (kvartetas nuo 1977 m. priklauso Lietuvos filharmonijai, 1973-1977 m. priklausė Sočio filharmonijai). 1968-1971 m. dėstė B. Dvariono muzikos mokykloje. 1969-1972 m. Lietuvos filharmonijos simfoninio orkestro artistas.
Su Čiurlionio kvartetu koncertavo daugelyje šalių, dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose. Koncertavo ir kaip solistas, su įvairiais instrumentiniais ansambliais. Paskelbė straipsnių spaudoje.
Funafučio tarptautinis oro uostas
Funafučio tarptautinis oro uostas, (IATA: FUN, ICAO: NGFU) – oro uostas Tuvalu sostinėje Funafutyje. „Air Pacific“, „Fiji Airlines“ savininkas, vykdo skrydžius nuo Suvos (lėktuvai pakyla Nadyje) iki Funafučio 40-ies vietų lėktuvu, dukart per savaitę.
Istorija
Funafučio oro uostą 1943 m., Antrojo pasaulinio karo metu, įkūrė JAV laivyno „Seabee“ statybos batalionai. Karinis aerodromas apėmė kilimo ir tūpimo aikštelę, valdymo bokštą bei įrenginių ir radijo stotį Tepukoje, kuri kabeliu buvo sujungta su aerodromu. Centrinė bazės būstinė buvo įsikūrusi dabartinėje Teagai Apelu rezidencijoje. Toje vietoje dar tebestovi bunkeris. 1943 m. lapkritį čia buvo įsikūręs JAV armijos karinių oro pajėgų VII bombonešių dalinys, vykdęs operacijas prieš Japonijos pajėgas Taravoje ir kitose Gilberto salose įsikūrusiose bazėse. Aerodrome buvo dislokuoti B-24 Liberator sunkieji bombonešiai. Pirmoji puolimo operacija vyko lapkričio 20 d., kai iš Funafučio link Nauru pakilo dvidešimt du B-24 bombonešiai.
Karui einant į pabaigą amerikiečiai pasitraukė, kartu su savimi išsigabenę ir savo įrangą. Karinis aerodromas buvo paverstas civiliniu oro uostu.
Aalborg BK
Olborgo BK – Danijos sporto klubas iš Olborgo. Klubo futbolo, krepšinio, ledo ritulio ir rankinio komandos žaidžia aukščiausiose šalies lygose.
Futbolo komanda
1995-1996 m. UEFA čempionų lygos sezone klubo futbolo komanda pirmą kartą pateko į grupių etapą, tačiau grupėje su 4 taškais liko paskutiniai.
2008-2009 m. UEFA čempionų lygos sezone antrajame atrankos etape įveikė Bosnijos ir Hercegovinos čempionus, o trečiajame etape susitiko su Lietuvos čempionais komanda, kurią abejose rungtynėse įveikė rezultatu 2:0 ir antrą kartą klubo istorijoje pateko į čempionų lygos grupių etapą.
Endriuškaičiai
Endriuškaičiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Grumblių. Šalia prateka Uošna, šiaurėje driekiasi pelkėtas miškas, telkšo Endriuškaičių ežeras.
Litas (laikraštis)
thumb|right|250px|„Permainos“ Litas – ekonomikos laikraštis, ėjęs nuo 1990 m. balandžio mėn. iki 1998 m. Vilniuje.
Istorija
Iki 1992 m. kovo mėn. vadinosi „Permainos“. Įsteigė Lietuvos pramonininkų asociacija ir Jurgis Paskočinas, leido UAB „Permainos“. Ėjo 1 kartą, nuo 1993 m. – 2 kartus per savaitę. Tiražas 1990 m. – 20 000 egz., 1994 m. – 4000 egz., 1997 m. – 2000 egz.
Spausdino rašinius ekonomikos, komercijos, biržų, bankų darbo klausimais.
Redakcijoje dirbo R. Čėsna, R. Gižys, V. Jaskutėlis, V. Paskočinienė, Emilija Leviškienė, Vaclovas Mikailionis, Petras Naraškevičius, Alfonsas Pipiras, Antanas Stasiukaitis.
Troja
Troja (🇬🇷 arba Τροίη; taip pat Iλιον, Ílion,, , ) – senovės miestas dabartinės Turkijos šiaurės vakaruose, Anatolijoje, Marmuro jūros pakrantėje, prie Dardanelų sąsiaurio. Miestas užėmė strateginę poziciją prie kelio į Juodąją jūrą. Istorinės Trojos kasinėjimus XIX a. 8-tame dešimtmetyje pradėjo vokiečių archeologas Heinrichas Šlymanas (Heinrich Schliemann). Viena iš jo kasinėjimo vietų (Troja VIIa) laikoma istorinės Trojos griuvėsiais.
Šalia legendinės Trojos vyko Trojos karas, aprašytas Homero „Iliadoje“ ir „Odisėjoje“. Homero aprašytą Trojos legendą mini ir Vergilijus poemoje „Eneida“.
Juozas Valančius
Juozas Valančius (1891 m. Sutkūnai, Šiaulių apskritis – 1942 m. rugpjūčio 14 d. Gorkis, Rusija) – Lietuvos provizorius, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
Mokėsi Šiaulių berniukų gimnazijoje. 1922 m. baigė Aukštuosius kursus Kaune, įgijo farmacininko specialybę. Nuo 1920 m. – Lietuvos kariuomenės savanoris, 1921-1922 m. Kauno miesto savivaldybės sanitarijos skyriaus farmacijos dalies viršininkas. 1924 m. Šiauliuose atidarė vaistinę. 1929-1930 m. Šiaulių ligonių kasos direktorius. 1931 m. išrinktas į Šiaulių miesto savivaldybės tarybą, 1931-1938 m. – Šiaulių miesto burmistras. Jo kadencijos metu Šiauliuose įrengtas vandentiekis ir kanalizacija, tvarkytos gatvės ir pastatai, atidaryta nauja turgavietė.
Prasidėjus TSRS okupacijai, 1940 m. suimtas, kalintas Šiaulių kalėjime, vėliau išvežtas į Rusiją, kur ir mirė.
Vysočinos kraštas
Visočinos kraštas  – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis pietrytinėje istorinio Bohemijos regiono dalyje ir pietvakarinėje istorinio Moravijos regiono dalyje. Administracinis centras – Jihlava. Krašto plotas – 6 795,56 km², 511 937 gyventojai (2012 m. duomenys).
Regionas suformuotas 2001 m. iš Jihlavos, Havličkūv Brodo, Pelhržimovo, Tršebičo ir Ždaro prie Sazavos rajonų, kurie anksčiau priklausė Pietų Moravijos, Pietų Čekijos ir Rytų Čekijos regionams. Krašte yra 729 savivaldybės, iš jų 33 miestai, vidutinis savivaldybės gyventojų skaičius yra 710 gyventojų.
Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
Malgažatava
Malgažatava – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurę nuo Kavarsko. Senosios kaimo kapinės, vadinamos Bobkalniu, neveikiančios, laidojimo ženklų nelikę.
Etimologija
Kaimo vardas tikriausiai yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo lenkiškos Margaritos vardo formos.
Litauen (laikraštis)
Litauen  – lietuvių tautos politiniams reikalavimams propaguoti skirtas mėnesinis laikraštis, ėjęs 1916–1919 m. Šveicarijoje.
Viršūklis
Viršūklis (Terminalia) – kliedminių (Combretaceae) šeimos augalų gentis.
Litauen (laikraštis)
Istorija
Leido Juozas Gabrys-Paršaitis, nuo 2-ojo numerio leidėju pasirašinėjo F. Visas (Ferd. Wyss, Berne), Librairie Centrale des Nationalités (Lozana). 1916 m. išėjo 8 numeriai, 1917 m. – 12, 1918 m. – 11.
Redagavo Juozas Gabrys-Paršaitis, Juozas Purickis, Juozas Eretas su M. Ašmiu.
Viršūklis
Papalitęs tropinio klimato regionuose.
Gentyje yra apie 100 rūšių.
Rūšys
ir kt.
PKNP FC
Nuo 2020 m. sezono žinomas Perak F.C. II pavadinimu. Ankstesniais metais būta savarankiško klubo „Perak State Development Corporation Football Club“ – Malaizijos futbolo klubas iš Ipoho miesto.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2015 m., kai buvo įkurtas Perak State Development Corporation Football Club (trumpiau PKNP FC).
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Baltistika
Baltistika – daugiašakė mokslo šaka, apimanti baltų tautų kalbų ir kultūros (istorijos, literatūros, folkloro, mitologijos) lyginamuosius tyrimus. Baltistika pagal tiriamos kultūros pobūdį dar skirstoma į lituanistiką, latvistiką, prūsistiką ir t. t. Didelis dėmesys skiriamas kalbotyros, ypač baltų prokalbės, studijoms.
Istorija
thumb|200px|right|Gintarinis skridinys – [[neolitas|neolito laikų archeologinis radinys, priskiriamas baltų kultūrai. Tai buvo paskutinė proginė aukso moneta išleista litais. Pastaroji buvo skirta baltistikai. ]]
Pirmieji lietuvių – latvių kalbų lyginimo bandymai pastebimi jau senųjų gramatikų raštuose (D. Klein, Grammatica Litvanica 1653 m., G. F. Stender, Lettische Grammatik 1783 m.). Karaliaučiaus universitete 1718–1944 m. veikė lietuvių kalbos seminaras. Moksliškai baltų kalbos pradėtos tirti ir lyginti su kitomis indoeuropiečių kalbomis XIX a., F. Boppui 1816 m. padėjus pirmuosius lyginamosios kalbotyros pagrindus. Į jo 1833 m. išleistą Vergleichende Grammatik jau buvo įtraukta ir lietuvių kalba. Daugiau ar mažiau lyginamosios yra ir F. Kuršaičio (Grammatik der Litauischen Sprache, 1876 m.), o. Wiedermanno (Handbuch det littauischen Sprache, 1897 m.), K. Jauniaus (Grammatika litovskago jazyka 1908–1916), A. Leskieno (Litauisches Lesebuch, 1919 m.), J. Plakio (Leišu valodas rokas gramata, 1926 m.) gramatikos.
Prūsų kalbos paminklus po G.H. F. Nesselmanno (Die Sprache der alten Preussen an ihren Ueberresten erlaeutert, 1845 m.) moksliškai tyrė E. Berneker (Die preussische Sprache, 1896 m.).
Ilgą laiką ypatinga tyrimu sritis buvo baltų-slavų prokalbės klausimas.
Žymų indėlį į baltistiką įnešė Rusijos mokslininkai V. Toporovas, parašęs Prūsų kalbos etimologinio žodyno 1-5 t., bei O. Trubačiovas, su juo išplėtojęs K. Būgos darbus, – jie išsamiai ištyrė ir konstatavo Padnieprės hidronimijos baltiškumą.
Baltistai
Žymesni baltistai: Kazimieras Jaunius, Jurgis Gerulis, Kazimieras Būga, Janis Endzelynas, Jonas Kazlauskas, Vytautas Mažiulis, Algirdas Sabaliauskas, Zigmas Zinkevičius, Marija Gimbutienė, Aleksandras Vanagas, Augustas Šleicheris, Ernstas Frenkelis, Vladimiras Toporovas, Michel Jonval ir kiti.
Stabulankiai
Stabulankiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, apie 3 km į šiaurės rytus nuo Antalgės, šiaurinėje Apšlavo ežero pusėje. Stūkso Stabulankių akmuo su dubeniu. Netoli kaimo yra geležinkelio stoties gyvenvietė.
Istorija
XIX a. pab. Stabulankių kaimas pateko į Vilkmergės apskrities Vyžuonų valsčių.
Esvatinio herbas
thumb|right|200px|Esvatinio herbas Esvatinio herbas – Esvatinio valstybės simbolis.
Herbo aprašas
Herbo skydas tradicinės formos, žydrame lauke pavaizduotas trumpas migdoliškas ngunių skydas balta viršutine ir juoda apatine dalimi, už kurio vertikaliai stovi dvi ietys. Ant skydo žydrai auksinė grįžtė, iš kurios į viršų eina du žali pliumažai, sudarantys karaliaus karūną lidlabe, kuri paprastai dėvima derliaus šventėje Ncwala.
Skydininkai yra auksinis rudais karčiais liūtas (heraldiškai dešinysis, stovintis ant trijų kojų, priekine kairiąja koja laiko skydą) ir pilkas dramblys, straubliu laikantis skydą.
Bogorija
Bogorija  – druskingas, šarminio vandens ežeras, telkšantis 900 m aukštyje, grabeno vulkaniniame regione, į pietus nuo Baringo ežero, Kenijoje. Šiek tiek į šiaurę prasideda pusiaujas. Kaip ir Nakuru, Elmenteitos, Magadžio ir Lagipio ežerai, Bogorija yra viena didžiausių pasaulyje mažųjų flamingų buveinė. Ežeras yra Ramsar konvencijos saugomas objektas, jo teritorija 1973 m. lapkričio 29 d. paskelbta saugomu nacionaliniu draustiniu. Ežeras seklus (gylis iki 10 m), ilgis siekia apie 34 km, plotis – 3,5 km, plotas – 700 km².
thumb|left|200px|Ežero krante susispietę flamingai Į šiaurę nuo ežero plyti Kesubo klampynės, rytuose – Siračo atodanga. Ežere bei jo apylinkėse taip pat yra karštųjų versmių ir geizerių, iškylančių į 5 m aukštį. Į ežerą įteka Sandai ir Emsos upės, ištakų jis neturi, todėl dėl didelio regiono garingumo, jo vanduo sūrus. Ežeras yra meromiktinio tipo (sluoksniuotas), t. y. mažesnio tankio paviršinis vandens sluoksnis nesimaišo su didesnio tankio, druskingesniu apatiniu sluoksniu.
Dvylikapirštė žarna
Dvylikapirštė žarna  – plonosios žarnos dalis, kuri yra 25 cm ilgio ir apie 5 cm skersmens. Prasideda nuo skrandžio prievarčio ir pereina į tuščiąją žarną. Neturi pasaito, todėl tik iš dalies ją dengia pilvaplėvė. Dvylikapirštės žarnos gleivinėje gausu žarnų gaurelių ir liaukų, išskiriančių žarnų sultis. Joje baigiamas virškinti maistas, kuris čia patenka iš skrandžio. Maistą dvylikapirštėje žarnoje galutinai suskaido kasos ir žarnų sulčių fermentai, prasideda jo įsiurbimas į kraują ir limfą.
Viršutinė dalis, pars superior
Tai trumpiausia (4 – 5 cm ilgio) ir plačiausia dvylikapirštės žarnos dalis, dar vadinama dvylikapirštės žarnos platmeniu, ampulla, s. bulbus duodeni. Ji eina horizontaliai į dešinę ir atgal iki tulžies pūslės kaklo. Į šią dalį pro prievartį patenka skrandžio turinys.
Nusileidžiančioji dalis, pars descendens
Ši dalis eina nuo tulžies pūslės kaklo žemyn link kasos galvos apatinės dalies. Ji yra 8 – 10 cm ilgio. Viršutinės dalies perėjimas į nusileidžiančiąją gali sudaryti labai ryškų viršutinį dvylikapirštės žarnos linkį, flexura duodeni superior, kurio išgaubimas daugiau nukrypęs atgal nei į dešinę. Baigdamasi nusileidžiančioji dalis daro antrą – apatinį dvylikapirštės žarnos linkį, flexura duodeni inferior, ir pereina į trečią dalį.
Apatinė dalis, pars inferior
Ši dalis susideda iš pradinės dalies, kuri horizontaliai iš dešinės į kairę kerta stuburą (pars horizontalis), yra apie 6 cm ilgio, siekia viršutines pasaito kraujagysles, ir iš antrosios dalies, kuri kyla į viršų (pars ascendens), yra panašaus ilgio nuo minėtų kraujagyslių eina iki flexura duodenojejunalis.
Antrojo juosmeninio slankstelio aukštyje jo kairėje pusėje dvylikapirštė žarna staigiu linkiu, flexura duodenojejunalis, pereina į tuščiąją žarną. Prie linkio viršutinio krašto ateina lygiųjų raumenų pluošteliai. Pluošteliai eina išsiskirdami už kasos, sudaro mažą trikampį plokščią raumenį, kuris prasideda nuo diafragmos kairiosios kojytės, maždaug ties pilvinio kamieno ir viršutinės pasaito arterijos pradžia. Linkio viršutiniame krašte raumuo pereina į dvylikapirštės žarnos sienos išilginį ir žiedinį sluoksnius. Taip susidaro dvylikapirštės žarnos pakabinamasis raumuo, arba raištis, m. susprensorius duodeni, s. ligamentum susprensorium duodeni, kuris sutvirtina žarnos linkį.
Forma ir topografija
Dvylikapirštės žarnos forma labai įvairuoja, išskirti kokį nors pagrindinį tipą negalima. Paprastai dažniausiai ji yra lyginama su pasagos forma arba su gulsčia U raide. Pirmine forma reikėtų laikyti žiedo pavidalo žarną, nes tokia būna vaisiaus ir vaiko. Rečiau ji yra V raidės formos, tada nebūna horizontaliosios dalies. Kartais dvylikapirštė sudaro kilpą iš dviejų pailgėjusių ir lygiagrečiai einančių dalių – viršutinės ir apatinės. Tokios kilpos viršūnė tada smarkiai nukrypsta į dešinę.
Dvylikapirštės žarnos topografija, kaip ir forma, smarkiai įvairuoja.
Gulint ant nugaros, dvylikapirštės žarnos viršutinė dalis prasideda dešinėje nuo pirmojo juosmens slankstelio. Jeigu skrandis yra vidutiniškai ar labai prisipildęs, tai viršutinė dalis eina beveik strėliškai iš priekio atgal. Jeigu skrandis yra tuščias, viršutinė dalis eina maždaug skersine kryptimi iš dešinės į kairę. Nusileidžiančioji dalis išsidėsto stuburo dešinėje ties antruoju juosmens slanksteliu, apatinis dvylikapirštės žarnos linkis būna ties trečiuoju juosmens slanksteliu. Tame pačiame aukštyje apatinė dalis (horizontalioji) kerta stuburą. Kylančioji dalis pasiekia dvylikapirštės ir tuščiosios žarnos linkį, flexura duodenojejunalis, kuris yra antrojo juosmens slankstelio kairėje. Šioje vietoje prasideda plonosios žarnos pasaito, mesenterium, šaknis.
Kvėpuojant dvylikapirštės žarnos padėtis šiek tiek keičiasi: įkvepiant pasislenka žemyn, iškvepiant – aukštyn. Vyresnio amžiaus žmonių gali būti su kitais organais nusileidusi kiek žemiau, tada dvylikapirštės žarnos kilpos žemiausias taškas kartais net siekia kryžkaulio kyšulį, promontorium.
Stovinčio žmogaus dvylikapirštė žarna yra 1 – 2 slanksteliais žemiau. Tada viršutinė dalis yra ties antruoju juosmens slanksteliu ar ties trečiojo viduriu, apatinė dalis siekia ketvirtąjį ar penktajį juosmens slankstelį. Dvylikapirštės ir tuščiosios žarnos linkio padėtis mažiau įvairuoja, retai nusileidžia žemiau antrojo juosmens slankstelio.
Padėtis pilvaplėvės atžvilgiu ir tvirtinimasis
Suaugusio žmogaus dvylikapirštės žarnos tiktai viršutinė dalis turi ištisinį serozinį dangalą. Iš viršaus prie jos ateina dalis mažosios taukinės – kepeninis dvylikapirštės žarnos raištis, lig. hepatoduodenale, o apačioje išlieka nedidelė dalis buvusio pirminės žarnos nugarinio pasaito kaip didžiosios taukinės fragmentas. Todėl viršutinė žarnos dalis yra judri ir gali judėti kartu su skrandžiu – nelygu, koks jo prisipildymas ir kūno padėtis.
Valgomoji bulvė
Valgomoji bulvė (Solanum tuberosum) – bulvinių (Solanaceae) šeimos kiauliauogių genties augalas.
Dvylikapirštė žarna
Padėtis pilvaplėvės atžvilgiu ir tvirtinimasis
Kylančiosios dalies padėtis pilvaplėvės atžvilgiu įvairuoja. Dažniausiai ji taip pat yra ekstraperitotinė. Tačiau kartais gali įvairiu mastu išlikti pirminė intraperitorinė padėtis. Todėl šioje vietoje formuojasi įvairios pilvaplėvės kišenės.
Užpakalinis dvylikapirštės žarnos paviršius jungiamuoju audiniu suauga su užpakaline pilvo siena. Toks prisitvirtinimas, taip pat ekstraperitoninė padėtis (išskyrus viršutinę dalį), leidžia žarnai judėti tik palei užpakalinę pilvo sieną. Į dvylikapirštę žarną ateina kepenų (tulžies) ir kasos latakai, todėl paslanki žarnos padėtis būtų labai nepalanki: teoriškai galima latakų obstrukcija.
Valgomoji bulvė
Vienmetis žolinis augalas 50-120 cm aukščio, su kuokštinėmis šaknimis. Apatinė stiebo dalis su požeminėmis palaipomis, ant kurių susidaro įvairaus pavidalo ir spalvos stambūs stiebagumbiai (bulvės). Antžeminis stiebas žalias, šakotas, su negausiais prigludusiais plaukeliais. Lapai pertrauktinai poromis plunksniški. Žiedai po 10-20 susitelkę į viršūninius žiedynus. Vainikėlis baltas, violetinis, rausvas. Uoga stambi, žalia, su daugeliu sėklų kiekviename lizde. Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Mėgsta lengvą žemę.
Dvylikapirštė žarna
Padėtis organų atžvilgiu
Dvylikapirštė žarna liečia įvairius organus – tiek ekstraperitoninius, tiek intraperitoninius. Visas žarnos linkis iš dešinės apsupa kasos galvą ir jungiasi su ja puriuoju jungiamuoju audiniu. Viršutinė dalis liečia kepenų kvadratinės skilties apatinį paviršių, čia susidaro dvylikapirštės žarnos įspaudas, impressio duodenalis. Taip pat ji liečia tulžies pūslės kaklą, todėl akmenys gali patekti iš prakiurusios pūslės tiesiai į žarną. Užpakalinėje pusėje yra dariniai, apsupti kepeninio dvylikapirštės žarnos raiščio,- bendrasis tulžies latakas, savoji kepenų arterija, vartų vena.
Irena Lipienė
Irena Lipienė (g. 1939 m. gruodžio 25 d. Alytuje) – Lietuvos dailininkė vitražistė.
Dvylikapirštė žarna
Padėtis organų atžvilgiu
Nusileidžiančioji žarnos dalis priekiniu paviršiumi viršuje liečia kepenų dešiniąją skiltį ir tulžies pūslę, apačioje – skersinę gautinę žarną. Užpakalinis nusileidžiančiosios dalies paviršius liečia nedidelę dalį dešiniojo antinksčio apatinės dalies, dešiniojo inksto vartus ir geldelę, dešiniąją inksto veną, dešiniojo šlapimtakio pradžią.
Vagoje tarp nusileidžiančiosios dalies ir kasos galvos užpakalinėje pusėje yra bendrasis tulžies latakas, ductus choledochus, s. ductus biliaris. Jis jungiasi su kasos lataku ir maždaug ties viduriu įeina į nusileidžiančiąją dalį. Priekinėje pusėje tarp kasos ir žarnos – eina viršutinė kasos ir dvylikapirštės žarnos arterija, a. pancreticoduodenalis superior, kuri čia susijungia su analogiška apatine arterija iš viršutinės pasaito arterijos.
Irena Lipienė
Kūryba
Interjerams sukūrė daugiau kaip 100 vitražų, erdvinių kompozicijų iš stiklo, metalo, šviestuvų. Kūriniai monumentalūs, originalių dekoratyvių formų, novatoriškos stiklo plastikos, su šviesos efektais, būdinga erdvinių kompozicijų ir architektūros darna. Nuo 1967 m. dalyvauja parodose, pelnė apdovanojimų.
Valgomoji bulvė
Kilmė
Bulvė – gana plačiai auginama kultūra, kuri Pietų Amerikoje buvo sukultūrinta prieš keletą tūkstančių metų. Žinoma labai daug veislių. Laukinės arba savaiminės bulvės auga Pietų Amerikos Andų kalnuose, kur jos buvo svarbiausias maisto produktas. Nuo senų laikų vietinių gyventojų indėnų auginamos Čilėje, Ekvadore, Kolumbijoje, Bolivijoje, Peru, Argentinoje. Inkų civilizacija augino apie 200 veislių bulvių.
Dvylikapirštė žarna
Padėtis organų atžvilgiu
Apatinės dalies priekinį paviršių kerta viršutinė pasaito arterija ir vena, išeinančios iš po kasos. Jos dalija apatinę žarnos dalį į horizontaliąją ir kylančiąją dalis. Pasaito vena yra dešinėje, arterija – kairėje. Dažnai (apie 60 proc. atvejų) kylančiosios priekinį paviršių kerta plonosios žarnos pasaitas. Rečiau (apie 30 proc.) pasaito šaknis yra kiek dešiniau ir kerta horizontaliąją dalį, dar rečiau (apie 10 proc.) ji yra kairiau ir liečia tiktai dvylikapirštės ir tuščiosios žarnos linkį, flexura duodenojejunalis. Priekinis apatinės dalies paviršius liečia plonosios žarnos kilpą arba (ir) skersinę gaubtinę žarną; užpakalinis paviršius liečia apatinę tuščiąją veną, pilvo aortą, kairįjį klubinį juosmens raumenį, m. iliopsoas.
Irena Lipienė
Kūryba
Svarbiausi kūriniai:
Dvylikapirštė žarna
Dvylikapirštės žarnos gleivinė
Plonosios žarnos gleivinei yra būdingos nemažos žiedinės raukšlės, plicae circulares, ir daug gaurelių, villi intestinales. Žiedinės raukšlės prasideda apie 2 – 5 cm nuo prievarčio ir greitai tampa aukštos. Gaureliai yra žemi, plačių ir dantytų lapelių pavidalo. Bendrasis tulžies latakas, eidamas iš viršaus žemyn, nusileidžiančiosios dalies vidurinės ir užpakalinės sienų riboje sudaro išilginę dvylikapirštės žarnos raukšlę, plica longitudinalis duodeni. Ji maždaug 10 – 12 cm nuo prievarčio paprastai baigiasi kūgio pavidalo apie 5 – 10 mm ilgio ir 5 – 6 mm pločio didžiuoju dvylikapirštės žarnos speneliu, papilla duodeni major. Jame maža anga atsiveria bendrasis tulžies latakas ir kasos latakas.
Valgomoji bulvė
Kilmė
Apie 1565 m. bulvių gumbai pasiekė Europą. Pirmasis juos pamatė Ispanijos karalius Pilypas II (1527–1598). Netrukus gumbai pateko į botanikos sodą Nyderlanduose, kur jos buvo auginamos ir platinamos kaip dekoratyviniai augalai, tačiau suprasta, kad augalo gumbai maistingi, gero skonio, tinka mitybai. 1616 m. bulves, kaip retą ir rafinuotą patiekalą, pateikdavo tik Paryžiuje karaliaus stalui. Skanūs miltingi gumbai pradžioje buvo vadinami triufeliais. Nuo 1651 m. bulvės pradėtos auginti maistui. Tai pirmieji padarė vokiečiai. Branderburgo burmistras Frydrichas Vilhelmas (1620–1688) bulvių auginimą paskelbė nacionaline pareiga. Apie 1770 m. Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas II (1744–1797) net su kariuomenės pagalba vertė kaimo žmones auginti bulves.
Dvylikapirštė žarna
Dvylikapirštės žarnos gleivinė
Dviem trim centimetrais aukščiau ir kiek į priekį nuo didžiojo spenelio yra panašus mažasis spenelis, papilla duodeni minor, kuriame atsiveria kasos priedinis latakas.
Valgomoji bulvė
Kilmė
Į Lietuvą bulvės pateko Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Augusto III (1696–1763) laikais, spėjama, per Rietavą. Iš pradžių bulvių laukai išplito dvarų žemėse, tačiau netrukus jas ėmė auginti visi žemdirbiai.
Dvylikapirštė žarna
Dvylikapirštės žarnos gleivinė
Būdingas dvylikapirštės žarnos sienos histologinės sandaros bruožas yra dvylikapirštės žarnos liaukos, glandulae duodenales, kurios išsidėsto daugiausia proksimalinėje dalyje iki didžiojo spenelio. Tai vamzdinės – pūslinės sandaros, labai šakotos liaukos pogleivyje ir raumeninio dangalo išorėje. Jos gamina virškinimo fermentus.
Literatūra
G. Česnys, J. Tutkuvienė, A. Barkus, V. L. Gedrimas, R. Jankauskas, R. Rizgelienė, J. Žukienė, vadovėlis “Žmogaus anatomija” 1 tomas
Nuorodos
Žmogaus anatomija
Valgomoji bulvė
Sudėtis
Bulvių gumbuose gausu įvairių maisto medžiagų: iki 24 % krakmolo, 2 % augalinių baltymų, fermentų, įvairių biogeninių elementų, organinių ir mineralinių druskų – kalcio, kalio, magnio, geležies, cinko, fosforo, šiek tiek proteino, riebalų, ląstelienos, obuolių, citrinos ir rūgštynių rūgšties, gausu vitaminų A, B, C, P, folinės rūgšties, karotino.
Žaliose augalo dalyse ir pažaliavusiuose gumbuose yra iki 0,07 % nuodingo alkaloido solanino.