cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Potenciometras
Potenciometras – keičiamos varžos prietaisas, turintis tris išvadus (du fiksuotus ir tarp jų slankiojantį perkeliamą). Perkeliant slankiojantį kontaktą, keičiasi į elektros varža tarp jo ir abiejų fiksuotų kontaktų, tačiau šių dviejų varžų suma lieka pastovi ir lygi varžai tarp nejudamų kontaktų. thumb|left|Sutartinis ženklas Potenciometro varžinis elementas gali būti tiesaus strypelio arba atviro žiedo pavidalo. Pirmuoju atveju slankiojantis kontaktas perkeliamas stūmimo, antruoju – sukimo judesiu. Priklausomybė tarp postūmio ar posūkio ir varžos pokyčio paprastai esti arba tiesinė, arba logaritminė. Dviejų sukamų potenciometrų ašys kartais sujungiamos kartu (pavyzdžiui, dviems stereo kanalams panašiai valdyti). Daug potenciometrų turinčiose prietaisuose (profesionaliuose mikseriuose, muzikiniuose sintezatoriuose ir pan) sutinkami motorizuoti potenciometrai, kuriuos kompiuteris gali elektriškai pasukti į prieš tai įsimintą padėtį. Gaminami ir elektroniniai, skaitmeniniais signalais (SPI, I2C) valdomi potenciometrai.
Panašus prietaisas, turintis tik du išvadus (fiksuotą ir slankiojantį) vadinamas reostatu.
Daugiametė klėstenė
Daugiametė klėstenė (Scleranthus perennis) – gvazdikinių (Caryophyllaceae) šeimos klėstenių (Scleranthus) genties augalas. Savaime paplitęs Mažojoje Azijoje, Europoje, taip pat ir Lietuvoje.
Ekologija
thumb|left|250px|Iliustracija iš Flora Batava Auga smėlynuose, kopose, sausuose šlaituose ir miškuose, pamiškėse, pakelėse. Mėgsta nederlingus, rūgščius smėlio ir žvyro dirvožemius. Dažniausiai auga kartu su aitriuoju šiloku (Sedum acre), smiltyniniu šepetuku (Corynephorus canescens).
Augalas yra pagrindinis lenkinio košenilio (Porphyrophora polonica), kurio lervos parazituoja šaknis, šeimininkas.
Biologija
Tai daugiametis, 5-15 cm aukščio, pilkai žalias puskrūmis. Stiebas išsikerojęs nuo pat sumedėjusio pagrindo, jo apatinė dalis kartais raudona, ant jos matomos nudžiūvusių lapų liekanos. Lapai yliški, priešiniai, jų pamatinės dalys suaugusios, pažastyse išauga trumpos, lapuotos šakelės.
Žiedynai gana tankūs, dvistypiai. Žiedai susitelkę į kamuolėlius, smulkūs, 3,5-4,5 pločio, bekočiai, žalsvi, penkianariai. Pažiedės ilgesnės už žiedus. Vainikėlio nėra. Taurėlapiai buki, su plačiais baltais plėveliniais pakraščiais, kurie vaisiams išaugus susiglaudžia. Kuokelių paprastai dešimt, jų ilgis maždaug toks pat, kaip taurelės.
Pražysta gegužės pabaigoje, žydi ištisą vasarą. Vaisius – vienasėklis, neatsidarantis, 3-4 mm ilgio, apgaubtas sukietėjusios taurelės riešutėlis.
Angys
Daug genčių ir rūšių, žr. tekstą
Angys (Viperidae) – žvynaroplių (Squamata) būrio gyvačių šeima. Išskiria hemotoksinius nuodus, kurie tirpdo kraujo kūnelius ir sukelia vidinius kraujavimus. Šeimoje yra daug nuodingų gyvačių.
Sistematika
'''Pošeimis. Duobagalvės angys (Crotalinae)''' '''Pošeimis. Tikrosios angys (Viperinae)''' '''Pošeimis. Azemiopinae'''
Vilius Karalius (telefilmas)
Vilius Karalius – 1988 m. kūrybiniame susivienijime Lietuvos telefilmas sukurtas trijų serijų filmas pagal I. Simonaitytės to paties pavadinimo romaną. Filmo trukmė – 255 min.
Valkininkų sanatorijos mokykla
Varėnos rajono Valkininkų sanatorijos mokykla – buvusi valstybinė sanatorinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Naujuosiuose Valkininkuose (Varėnos raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba ir rusų kalba lėtinėmis kvėpavimo sistemos ligomis sergantiesiems vaikams. Įstaigos kodas 195328699. Alytaus apskrities viršininko administracija.
Istorija
Mokykla savo veiklą pradėjo 2005 m. Į mokyklą priimami visi į VšĮ Valkininkų vaikų ligoninę „Pušelė“ atvykę mokyklinio amžiaus vaikai iki 16 metų, besimokantys lietuvių ir rusų kalbomis. 2018 m. mokykla uždaryta.
Vilius Karalius (telefilmas)
Video filmas „Vilius Karalius“ buvo pirmasis DVD kolekcijos „Lietuvių kino klasika“ (2008 m.) filmas.
Siužetas
Filmas sukurtas filmas pasakoja apie Mažosios Lietuvos kaimo gyvenimą XIX amžiaus pabaigoje – XX amžiaus pradžioje. Senasis Karalius prieš mirtį prisakė savo sūnums gyventi draugiškai ir neužmiršti lietuviškų šaknų. Tačiau Viliui Karaliui svarbiausia turtingai gyventi. Jis vedė gražuolę Grėtę, kuri labai norėjo būti turtinga ūkininkė. Tačiau greitai moteris suprato, kad turtai neneša laimės. Pasukęs šunkeliais, tragiškai savo gyvenimą baigia vyresnysis Karalius. Palūžta ir Grėtė. Tačiau šeimos gyvenimas nesibaigia. Viliaus ir Grėtės sūnų nepalauš gyvenimo audros.
Markus Palionis
Markus Palionis arba Mindaugas Palionis (g. 1987 m. gegužės 12 d. Kaune) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.
Biografija
Gimė Lietuvoje, bet vaikystėje su tėvais išvyko Vokietijon, kur gavo šios šalies pilietybę. Žaidė Bayern Munchen jaunimo komandoje.
Klubinė karjera
2010 m. žaidė Paderborn klube. Nuo 2014 žaidžia SSV Jahn Regensburg klube. 2020 m. vasarį pranešta, kad sutartis su klubu pratęsta. Sutartis galios iki 2021 m. vasaros.
Ansi (reikšmės)
Ansi gali reikšti:
Europos trumpaplaukė katė
thumb|250px|right|Europos trumpaplaukė katė Europos trumpaplaukė katė – trumpaplaukių kačių veislė. Iki XX a. devintojo dešimtmečio pradžios veislės standartas nebuvo galutinai aiškus, Europos trumpaplaukėmis vadintos ir britų trumpaplaukės katės.
Istorija
Iki 1982 m. dvi skirtingos trumpaplaukių kačių veislės vadintos Europos trumpaplaukėmis ir vertintos pagal vienodą veislės standartą.
Vienos Europos trumpaplaukės buvo auginamos žemyne. Jos turėjo persų kačių kraujo. Nuo 1982 m. šios katės pradėtos vadinti britų trumpaplaukėmis katėmis.
Antroji veislė buvo išvesta Skandinavijoje iš paprastų trumpaplaukių kačių, nemišrinant jų su ilgaplaukėmis. Dabar tik šios katės vadinamos Europos trumpaplaukėmis.
Charakteris
Europos trumpaplaukės atsirado iš naminių kačių, kurių būdas be galo skirtingas, todėl sunku išvardinti veislei būdingas charakterio ypatybes. Kai kurios katės meilios ir ramios, kitos – klajūnės ir medžiotojos. Būdas dažniausiai paveldimas.
Dauguma šios veislės kačių stiprios, draugiškos. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Protingos, gaudo peles.
Fizinės savybės
Šios katės kresnos, panašios į neveislines kates. Krūtinė plati, tvirta. Kojos stiprios, vidutinio ilgumo, letenos apvalios. Uodega stora, į galą smailėja. Galva gana apvali, žandai stori. Ausys vidutinio didumo, stačios, toli viena nuo kitos. Akys apskritos, jų spalva priklauso nuo kailio.
Kailis tankus, švelnus, žvilgus ir glotnus. Būna visų gamtinių spalvų: juodos, rausvos, melsvos, kreminės, su baltais lopais, rainos. Europos trumpaplaukė gali būti ir visiškai balta.
Akys gali būti geltonos, žalios arba oranžinės. Pasitaiko mėlynakių ir skirtingų spalvų akių kačių.
Jamas
Jamas (iš totor. дзям 'kelias'), pašto stotis - pašto ir kelevių pervežimo stotis Mongolijoje, XIII-XVIII a. Rusijoje. Jamų sistema Rusijoje buvo sukurta remiantis panašia Čingischano sistema.
Mongolija
Jamai buvo taškai, stotys, kuriose mongolų kariuomenės kurjeriai gaudavo maisto, prieglobstį poilsiui, pakaitinių arklių. Čingischanas jamams skyrė daug dėmesio, kadangi mongolų kariuomenė garsėjo, kad gebėdavo per 1 d. nukeliauti apie 100 km. Jamų ryšio sistema buvo reikalinga įsakymams ir žvalgybos informacijai perduoti.
Mongolų jamai būdavo išsidėstę kas 200 km. Pranešimo nešėjas jodavo prie sekančio jamo ir lyg estafetės lazdelę perduodavo pranešimą kitam kurjeriui. Šis jodavo prie dar tolesnio jamo ir t. t. Jamuose būdavo atsarginių žirgų, maisto ir pašaro, pastogė nakvynei.
Rusija
Jamai būdavo išdėstyti kas 40-50 varstų (43-53 km) keliuose, kurie iš Maskvos ėjo į Archangelską, Novgorodą, Pskovą, Smolenską, Nižnij Novgorodą, kitus šiaurinius, o vėliau - ir Ukrainos miestus.
Jamų sistemą prižiūrėjo 1516 m. įkurtas Jamų prikazas, kuris 1723 m. buvo perogranizuotas į Jamų kanceliariją.
Larnakos apygarda
Larnakos apygarda  – viena iš šešių Kipro apygardų, esanti pietrytinėje salos dalyje. Šiaurėje ribojasi su Nikosijos apygarda, rytuose su Famagustos apygarda, pietuose su Viduržemio jūra, o vakaruose su Limasolio apygarda. Dalis pietrytinės apygardos teritorijos užimta britų Dekelijos karinės bazės. Apygardos administracinis centras – Larnaka.
Nuo 1974 m. nedidelę teritoriją šiaurinėje apygardos dalyje kontroliuoja Turkų Kipro respublika, kuri pagal administracinį suskirstymą priklauso Lefkošos apygardai.
Apygarda suskirstyta į keturias bendruomenes.
Apygardoje 2001 m. gyveno 115 268 žmonės, iš jų 46 666 – Larnakoje.
Tarp apygardos įžymybių yra Larnakos miestas, Lefkaros kaimas, kuris žinomas savo siuvinėjimais.
Juozapavos akmuo
miniatiūra|240px|right|Netoli akmens – tiltas per Šventąją
Juozapavos akmuo – masyvus riedulys, geologinis gamtos paveldo objektas. Riedulys guli Ukmergės rajone, Veprių seniūnijoje, Juozapavos kaime, Šventosios slėnio terasoje prie pat kelio Lokėnai–Vepriai–Gelvonai.
Akmuo
Riedulys turi netaisyklingą, bet suapvalėjusią formą, gerai nuzulintą paviršių. Viename jo šone gamta paliko žymę, primenančią žmogaus ranką su fakelu. Jo matmenys (virš žemės paviršiaus esančios jo dalies): aukštis – 3,12; ilgis – 4,33; plotis – 2,46; didžiausia horizontali apimtis – 10,92 m. Riedulį sudaranti uoliena – migmatitas, kuriame paleosoma, t. y. nepakitęs migmatito substratas, susideda iš vidutingrūdžio ir smulkiagrūdžio biotitinio gneiso, o neosoma, t. y. naujai susiformavusi migmatito dalis,– iš įvairiagrūdžio mikroklininio granito su biotitu, leukokratinio.
Istorija
Riedulys buvo atkastas statant gelžbetoninį tiltą per Šventosios upę netoli Veprių, t. y. tarp Slabados kaimo (dešinėje upės pusėje) ir Juozapavos vienkiemio (kairėje upės pusėje), iš radimo vietos trimis traktoriais netoli tepatrauktas. Kažkas norėjo šį riedulį panaudoti saviems reikalams, todėl Gamtos apsaugos draugijos Ukmergės rajono skyriaus taryba dėl jo išsaugojimo kreipėsi į rajono valdžią. Šių pastangų dėka riedulys 1987 metais buvo paskelbtas geologijos paminklu.
Piero della Francesca
right|thumb|220px| Pjero dela Frančeskos autoportretas paveiksle „Kristaus prisikėlimas“ (apie [[1463, Valstybinis Sansepolkro muziejus)]] Pjeras dela Frančeska (it. Piero della Francesca, tikr. Piero di Benedetto dei Franceschi, 1410-20 – 1492 m. spalio 12 d.) – italų XV a. ankstyvojo renesanso dailininkas, dar žinomas kaip matematikas ir geometras.
Svarbiausiu jo kūriniu laikomas freskų ciklas Tikrojo Kryžiaus tema San Francesco (Šv. Pranciškaus) bažnyčioje Arece.
Biografija
Pjeras dela Frančeska (tikr. it. Piero di Benedetto dei Franceschi) gimė 1410–1420 m. (tikėtina, kad apie 1412) laikotarpiu Borgo Sansepolkro miestelyje Toskanoje. Apie jo jaunystę nežinoma nieko. Tėvas Benedetas buvo pasiturintis batsiuvys ir odos gaminių meistras. Motina Romana di Perino buvo kilusi iš Montekio miestelio. Nežinoma, kodėl dailininkas pasirinko pravardę dela Frančeska. Ją jis pradėjo naudoti, matyt, nuo pačios jaunystės. Pjeras iš jaunumės tikriausiai mokėsi dailės pas vietos dailininkus, kur buvo paveiktas Sienos dailės mokyklos. 1431 m. jis pirmąkart paminėtas nutapęs žvakes vietos religinei bendruomenei. Tąjį dešimtmetį jis minimas dažnai dirbęs su vietos dailininku Antonijumi d’Angjariu.
1439 m. dailininkas minimas Florencijoje, kur dirbo prie freskų Sta. Maria Nuova ligoninės Sant’Egidio bažnyčioje, kaip Domeniko Veneciano pagalbininkas. Šios freskos neišlikusios. Gali būti, kad Pjeras pradėjo mokintis pas Domeniką Venecianą apie 1435 m. ir kartu su juo lankėsi Markės ir Umbrijos regionuose. Florencijoje Pjerui įtakos turėjo vietos dailės mokykla, visų pirmą Mazačo ir Fra Andželiko kūriniai, bei Domeniko Veneciano dailė. 1442 m. Pjeras dela Frančeska grįžo į Sansepolkrą, kur paminėtas tarp miesto tarybos narių. 1445 m. jis gavo užsakymą ištapyti vietos Gailestingumo (it misericordia) bendruomenės bažnyčios altorių, kurį pabaigė tik 1462 m. nepaisant 3 metų kontrakto. Šis kūrinys vadinamas „Miserikordijos poliptiku“ (Mergelės Marijos Gailestingumo). 1449 m. dailininkas dirbo Feraros Estės pilyje ir vietos Šv. Augustino (San Agostino) bažnyčioje tapydamas freskas hercogo Lionelo d’Estė užsakymu. Šie kūriniai neišliko. Iki 1450 m. Pjeras tikriausiai sukūrė savo anksčiausią subrendusio kūrėjo darbą, paveikslą „Kristaus krikštas“. 1450 m. dailininkas sukūrė paveikslą „Šv. Jeronimas dykumoje“ (Berlyno paveikslų galerija). 1451 m. Pjeras dirbo Riminyje, kur sukūrė freską kondotjerui Sidžizmondui Pandolfui Malatestai bažnyčioje Tempio Malatestiano, vaizduojantį kondotjerą prieš Šv. Zigmantą. Taip pat sukūrė kondotjero portretą ir paveikslą „Šv. Jeronimas ir rėmėjas“ (Akademijos galerijoje Venecijoje). Riminyje Pjeras tikriausiai sutiko matematiką Leoną Batistą Albertį (minėtos bažnyčios architektas), kuris, manoma, paskatino Pjerą susidomėti geometrija ir matematika. Dailininkas tuo metu dar dirbo Ankonoje, Pezare ir Bolonijoje, bet nei vienas iš kūrinių, šiuose miestuose sukurtų, nežinomas.
thumb|left|300px| „[[Urbino hercogų portretas|Federikas da Montefeltras ir jo žmona Batista Sforca“ (apie 1465, Uficių galerija, Florencija)]] Apie 1452–1453 m. Pjeras perėmė užduotį nutapyti freskų ciklą Tikrojo Kryžiaus istorijos tema Šv. Pranciškaus bažnyčioje Arece.
1454 m. dailininkas pasirašė užsakymą altoriniam poliptikui Sant’Agostino (Šv. Augustino) bažnyčioje Sansepolkre (centrinė panelė dabar dingusi, fragmentai išsklaidyti po muziejus) ir pradėjo Miserikordijos altorinį poliptiką. Apie 1456 m. Pjeras dirbo Romoje popiežiaus Pijaus II užsakymu Didžiojoje Švč. Marijos bazilikoje. Šis freskų darbas išlikęs tik fragmentais. Taip pat dirbo Vatikano rūmuose, šie darbai neišliko. Maždaug šiame 1457–1460 m. periode Pjeras dirbo ties freskų ciklu Šv. Pranciškaus bažnyčioje Arece. Šios freskos tapo garsiausiu jo kūriniu. Jos paminėtos jau baigtos 1466 m., labai tikėtina, kad Pjeras jas baigė kiek anksčiau. Apie 1460 m. Pjeras baigė „Miserikordijos poliptiką“ ir paveikslus: „Parto Madona“ kapinių koplyčioje Monterkio (it. Monterchi) miestelyje, „Šv. Liudvikas Tulūzietis“, „Šv. Julijonas“ ir vieną garsiausių – freską „Kristaus prisikėlimas“ Bendruomenės rūmuose Sansepolkre, kurioje, spėjama, nutapė savo autoportretą.
Bžežnas
Bžežnas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietvakarius nuo Ščučyno, apie 22 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 80 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Piero della Francesca
Biografija
Apie 1460–1473 m. Pjeras dirbo Urbino kondotjerui, vėliau – hercogui, Federikui da Montefeltrui. Urbine sukūrė vienus iš pačių garsiausių ne tik savo, bet ir apskritai italų renesanso kūrinių: „Kristaus nuplakimą“ ir diptiką „Federikas da Montefeltras ir jo žmona Batista Sforca“, greičiausiai skirtą poros vestuvėms 1465 m. Po to apie 1472 m. hercogas buvo nutapytas klūpantis Montefeltro altoriaus ištapyme (dabar Breros galerijoje). Iki 1470 m. Pjeras baigė Šv. Antano altorinį poliptiką bažnyčioje Perudžoje (dabar Nacionalinėje Umbrijos galerijoje). Urbine Pjeras tikriausiai sutiko matematiką Luką Pačiolį, kuris vėliau įtraukė Pjero veikalo apie geometriją dalis į savuosius.
Apie 1474 m. Pjeras grįžo į gimtąjį Sansepolkrą. Apie 1475–1477 m. baigė rašyti De prospectiva pingendi (Apie perspektyvą tapyboje). 1480 m. tapo San Bartolomeo (Šv. Baltramiejaus) brolijos prioru. 1482–1483 m. gyveno Riminyje. Vėlyvojo periodo darbų išlikę nedaug, paminėtini „Senigalijos Madona“ (apie 1477 m.) ir „Šv. Naktis“ (iki 1485 m.). thumb|right|300px| „[[Kristaus nuplakimas (Piero della Francesca)|Kristaus nuplakimas“ (apie 1465, Nacionalinė Markės galerija, Urbinas)]] Džordžo Vazario tikinimu, į gyvenimo pabaigą dailininkas buvo beveik apakęs, tačiau apie 1485 m. sava ranka parašė geometrijos traktatą apie trimačius kūnus Libellus de quinque corporibus regularibus (Apie penkis reguliariuosius kūnus). Anksčiau Pjeras buvo parašęs traktatą apie perspektyvą „Apie perspektyvą tapyboje" ir apie 1460-ųjų viduryje − Trattato d’abaco. Pjeras dela Frančeska mirė 1492 m. spalio 12 d. savo namuose Sansepolkre.
Kūryba
Pjeras dela Frančeska nepaliko žymios dailės mokyklos, jo kūrybinis stilius beveik nekito visu jo gyvenimo laikotarpiu. Tokį kūrybinį pastovumą greičiausiai nulėmė Pjero potraukis matematikai ir geometrijai. Formų ir spalvų aiškumas, beveik tobulas perspektyvusis vaizdavimas tapo charakteringais Pjero dailės bruožais, tačiau kartu padėjo dailininkui išskirti kūrybines idėjas. Pjero kūryba turi panašumų su Fra Andželiko, tik vietoj religinio tyrumo ir pagarbos dominuoja tokia scenų idėjinė plotmė, dėl kurios dailininko kūryba dažnai vadinama humanistine.
Pjero dela Frančeskos kūryba buvo ypač aukštai įvertinta tik XX amžiuje. Viename unikaliausių savo darbų „Kristaus nuplakimas“ dailininkas visiškai netradiciškai nustūmė Kristaus nuplakimo sceną į paveikslo gilumą, pirmame plane dominuoja trys žmonių figūros, nelabai susijusios su veiksmu. Pati paveikslo, kaip diptiko, kompozicija trukdo apsispręsti, kuri scena yra centrinė. Šiame darbe Pjeras taip pat pasižymėjo šviesos valdymu. Nors darbe numanomas šviesos šaltinis (be dienos šviesos) nematomas, tačiau tiksliai geometriškai pateikta jo šviesos sklaida.
Pjero dela Frančeskos kūriniai aukštai vertinami dėl formų aiškumo, spalvų grynumo. Freskų ciklas Tikrojo Kryžiaus istorijos tema yra vienas iš garsiausių ankstyvojo renesanso freskų dailės kūrinių. „Urbino hercogų Federiko da Montefeltro ir Batistos Sforcos portretas“ įvardijamas aukščiausiu ankstyvojo renesanso pasiekimu portretiniame mene vaizduojant žmogų iš profilio. „Kristaus nuplakimas“ išlieka vienu mįslingiausių paveikslų meno istorijoje ir daugelio menotyrininkų minimas vienu geriausių.
Pjero dela Frančeskos vardą populiarino 1996 m. filmo „Anglas ligonis“ scena, kurioje aktorė Juliette Binoche sūpuojasi Šv. Pranciškaus bažnyčios Arece koplyčioje su Pjero Tikrojo Kryžiaus istorijos freskų ciklu (imitacija). Ilgą laiką dailininkas buvo užmirštas, nuo XX a. pradžios jo autoritetas ženkliai išaugo. Pjeras dela Frančeska šiuo metu laikomas vienu reikšmingiausių XV a. italų renesanso tapytojų.
Jonas Janickis
Jonas Janickis (1906 m. rugpjūčio 3 d. Kaune – 1998 m. birželio 18 d. Kaune) – Lietuvos chemikas neorganikas, fizikochemikas, elektrochemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, chemijos vadovėlių autorius.
Biografija
Pradinį išsilavinimą įgijo Riazanėje (Rusija). Nuo 1919 m. mokėsi Kauno realinėje vokiečių gimnazijoje. 1926–1930 m. studijavo Dresdeno aukštojoje technikos mokykloje, įgijo inžinieriaus chemiko kvalifikaciją. 1931–1932 m. tęsė studijas Dresdeno aukštosios technikos mokyklos doktorantūroje, apgynė disertaciją „Selenitinės rūgšties natrio ir kalio druskos“.
1933–1950 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete. 1940–1941 m. ir 1944–1950 m. Technologijos fakulteto Fizikinės chemijos katedros vedėjas; 1941 m. profesorius. 1949 m. chemijos mokslų daktaras. Nuo 1951 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas, 1951–1977 m. Fizikinės chemijos katedros vedėjas, 1977–1998 m. profesorius konsultantas. Neorganinių medžiagų ir cheminių trąšų specialybės inžinierių rengimo iniciatorius ir vadovas.
Nuo 1956 m. LSSR mokslų akademijos tikrasis narys. R. Bunseno ir M. Faradėjaus mokslinių draugijų narys. Nuo 1994 m. Džordžo Sorošo fondo profesorius-emeritas.
Nuo 1997 m. KTU Cheminės technologijos fakultete organizuojami akademiko Jono Janickio chemijos konkursai.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritys: sieros, seleno ir halogenų junginių neorganinė, fizikinė ir analizinė chemija, druskų ir vandens sistemų pusiausvyra, mangano ir seleno junginių elektrochemija, antikorozinės dangos.
San Karlosas (Nikaragva)
San Karlosas  – miestas pietų Nikaragvoje, Nikaragvos ežero pakrantėje, prie San Chuano upės ištakų. Rio San Chuano departamento centras. Plentas į Chuigalpą, yra laivų prieplauka. Verčiamasi prekyba, žvejyba, turizmu. Netoli miesto yra Los Gvatusų gamtos draustinis, kuriame saugomi San Chuano pakrančių miškai.
Istorija
thumb|left|350px|Panorama nuo ežero
Alexander Stubb
Aleksanderis Stubas (Alexander Stubb; g. 1968 m. balandžio 1 d.) – švedų kilmės Suomijos politikas. Buvęs Eduskuntos (Suomijos parlamento), Europos parlamento narys, užsienio reikalų ministras 2008–2011 m., 2014-2015 m. šalies ministras pirmininkas.
Stubas gimė dvikalbėje šeimoje. Jo tėvas buvo švedas, motina - suomė. Namuose jis kalbėjo abiem kalbomis. Jo tėvas Göranas Stubasdirbo profesionaliam ledo ritulyje: jis buvo Suomijos ledo ritulio asociacijos direktorius 1976-1983 m.
Savo politinę karjerą pradėjo 2004 m. kai su partija Nacionalinė koalicija buvo išrinktas į Europos parlamentą. 2008 m. pasitraukė iš Europos parlamento ir tapo Suomijos užsienio reikalų ministru balandžio 4 d., nes jo pirmtakas Ilkka Kanerva pasitraukė iš posto dėl SMS žinučių erotiniam modeliui. Po paskyrimo jias pasižymėjo kaip kompetetingas politikas ir Suomijos įstojimo į NATO šalininkas. 2011 m. buvo išrinktas į Suomijos parlamentą – Eduskuntą.
Naujojoje Jyrki Kataineno vyriausybėje užėmė Europos reikalų ir tarptautinės prekybos ministro postą. 2014 m. pasitraukus Jyrki Katainenui buvo išrinktas naujuoju Nacionalinės koalicijos vadovu ir šalies ministru pirmininku.
Drebutiniai
Drebutiniai (Exidiaceae) – žiūrytiniečių eilės grybų šeima.
Šiai šeimai priklauso šios gentys:
Nuorodos
Exiadiaceae in Index Fungorum
Vandenilio potencialas
pH (vandenilio potencialas) – vandenilio jonų (H+) koncentracijos tirpale matas, parodantis tirpalo rūgštingumą ar šarmingumą. Žymėjime raidė p kilusi iš vokiško žodžio Potenz, reiškiančio koncentracijos dydį, o raidė H reiškia vandenilio jonus.
„pH“ reikšmė yra nuo 0 iki 14, kur pH<7 rūgštiniams tirpalams, pH=7 neutraliems tirpalams ir pH>7 šarminiams tirpalams.
Formulė, pagal kurią apskaičiuojamas pH:
kur [ H+] reiškia vandenilio jonų koncentraciją, matuojamą moliais litre.
1Šviežiai distiliuoto arba hermetiškai laikomo vandens pH lygus lentelėje nurodytam 6.4. Tačiau atvirame ore distiliuotas vanduo sugeria oro CO2 ir pH greitai sumažėja iki maždaug 5.5.
Klevinskas
Klevinskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Klevinskienė (ištekėjusi moteris) ir Klevinskaitė (mergautinė pavardė).
Mindaugas Marcinkevičius
Mindaugas Marcinkevičius (g. 1971 m. vasario 19 d. Šakiuose) – lietuvių verslininkas.
Klevinskas
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mindaugas Marcinkevičius
Mindaugas Marcinkevičius yra lietuviško kapitalo koncerno „VP Grupė“ akcininkas, iki 2010 m. gruodžio 1 d. buvo UAB „Vilniaus Akropolis“, „AKROPOLIS GROUP“, UAB valdybos pirmininkas ir generalinis direktorius. Šiuo metu „AKROPOLIS GROUP“, UAB ir kitose grupės įmonėse nebedirba. Šiuo metu jam priklauso didžiausias Lietuvos investicijų valdymo bendrovės „Lords LB Asset Management“ akcijų paketas (47% akcijų „Lords LB Asset Management“ valdo UAB „Glera“, kurios 100% akcijų priklauso Lietuvos verslininkui Mindaugui Marcinkevičiui).
Baigė tuometinį Vilniaus inžinerinį statybos institutą.
Kartu su broliais Numavičiais Marcinkevičiai ėmėsi bendro verslo, įkūrė prekybos bendrovę. Ėmusis mažmeninės prekybos verslo, Mindaugas Marcinkevičius kuravo prekybos centrų statymo ir plėtros sritį. Kartu su kolegomis išvažinėjo Europą, dairėsi prekybos centrų, rinko svarbias bei praktiškas idėjas, kurias būtų galima panaudoti Lietuvoje.
Kleiza
Kleiza − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Mindaugas Marcinkevičius
2015 m. rugpjūtį, interviu 15min.lt internetiniam portalui M. Marcinkevičius viešai kaltino pagrindinį „VP Grupės“ akcininką N. Numavičių teigdamas: „''Jis šiurkščiai pažeidė iki tol galiojusią žodinę akcininkų sutartį. Pasinaudodamas apsimestiniais sandoriais ir slėpdamas savo veiksmus nuo smulkiųjų akcininkų, sukoncentravo VP grupės valdymą ir neteisėtai perėmė grupės kontrolę''“, bei pareiškė, kad grupė galimai nuslėpė milijonus litų gyventojų pajamų mokesčio. M. Marcinkevičiaus teiginius N. Numavičiaus pusė pavadino „Tai – absurdas, melas ir visuomenės klaidinimas siekiant savų tikslų.“ M. Marcinkevičius kreipėsi su ieškiniu į teismą prašydamas pripažinti 2010 m. atliktus akcijų sandorius tarp Nerijaus, Juliaus ir Vladislovo Numavičių niekiniais. UAB „Vilniaus prekyba“ pateikė ieškinį, prie kurio vėliau prisijungė įmonės akcininkai N. Numavičius, Vladas Numavičius, Ignas Staškevičius ir Mindaugas Bagdonavičius − pripažinti neatitinkančiais tikrovės M. Marcinkevičiaus kaltinimus, neva grupės įmonės vengė mokėti mokesčius
Kleiza
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kleizienė (ištekėjusi moteris) ir Kleizaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Mindaugas Marcinkevičius
2015 m. rugsėjį bendrovė „Maxima grupė“ ir jai prekybos franšizės paslaugas teikianti „Franmax“ M. Marcinkevičiui ir kitiems asmenims pateikė ieškinį, kaltinantį „Maxima“ franšizės vagyste ir „Maxima“ prekybos tinklo plėtros planų sužlugdymu Baltarusijoje. Taip pat išreikšti kaltinimai dėl prekybos centrams kurti reikalingos informacijos rinkimo, kurią jie esą vėliau panaudojo Baltarusijoje, nors žinojo, kad tokia informacija sudaro komercinę ir konfidencialią „Maximos Grupės“ paslaptį. M. Marcinkevičius teigė, kad byla neturi pagrindo ir kad: „Šis ieškinys tikrai nėra netikėtas – raganų medžioklė prasidėjo jau seniai“. Bendra ieškinio suma − 287,3 mln. eurų, taip pat advokatas Valentinas Mikelėnas 2015 m. gruodį teigė, kad, jo žiniomis, Mindaugui Marcinkevičiui kitose bylose pareikštų reikalavimų suma viršija dešimtį milijonų eurų.
Kleiza
Pavardė kildinama iš žodžių „kleiva, kleivys, kreivakojis, šleivys“, kleizóti „kreivai ką daryti, šleivoti, kleivoti“, klei̇̃zius „kas kleizoja, kleiza, kleivys“.
Mindaugas Marcinkevičius
2015 m. UAB „Geležinio vilko projektas“ pateikė ieškinį M. Marcinkevičiui dėl 5 mln. eurų žalos padarymo 2010 metais, kai buvo atsisakyta ieškinio valstybei. M. Marcinkevičius teigė, esą šį veiksmą atlikti nurodė N. Numavičius.
2017 m. gegužę Estijos Harju apygardos teismas atmetė Mindaugo Marcinkevičiaus ieškinį, kuriuo verslininkas mėgino įrodyti, kad „Maximos“ frančizę valdanti bendrovė „Franmax“ buvo parduota už nepagrįstai mažą kainą. 2017 m. kovo mėnesį Estijos mokesčių ir muitų valdyba užbaigė mokestinį patikrinimą dėl „Franmax“ akcijų pardavimo. Patikrinimo metu nebuvo nustatyta jokių pažeidimų ir patvirtinta, kad sandoris buvo sudarytas rinkos kaina, taigi, žala bendrovei padaryta nebuvo.
2017 m. gruodžio 22 d. įsiteisėjusiu Vilniaus miesto apylinkės teismo sprendimu Mindaugas Marcinkevičius pripažintas paskelbusiu tikrovės neatitinkantį teiginį „Akivaizdu, kad ne tik mes, bet ir Lietuvos valstybė patyrė milžinišką žalą“ ir įpareigotas paskelbti paneigimą, kad toks Mindaugo Marcinkevičiaus paskleistas teiginys neatitinka tikrovės ir žemina Nerijaus Numavičiaus garbę ir orumą.
2022 metų pradžioje visas su „Vilniaus prekyba“ susijusių įmonių akcijas iš M.Marcinkevičiaus ir jo valdomų bendrovių įsigijo Kipre registrtuota įmonė „Bertona Holdings“, kuri yra kontroliuojama Nerijaus Numos.
Narystė
Lietuvos nekilnojamo turto plėtros asociacija.
Camp Nou
Camp Nou – futbolo stadionas Barselonoje, Katalonijoje, Ispanijoje. Stadionas pastatytas 1957 m., jame telpa 99 354 žiūrovai. Tai dešimtasis pagal dydį stadionas pasaulyje ir didžiausias stadionas Europoje.
Stadione savo namų rungtynes žaidžia La Ligos FC Barcelona futbolo klubas.
Dygliuotosios pelės
Dygliuotosios pelės (Acomys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Nugara apaugusi tankiais šviesiai geltonais, rausvai rudais ar tamsiai pilkais dygliais, pilvas – švelniais baltais plaukais. Kūnas 7-12,5 cm, uodega – 6-12,5 cm ilgio. Ausys stambios, apvalios. Uodega beveik plika. Pėda plati, jos pirštai nesumažėję. Turi 2 ar 3 spenelių poras.
Paplitusios beveik visoje Afrikoje, Kretos ir Kipro salose, vakarų Azijoje, Arabijos pusiasalyje.
Apsigyvena uolėtose vietose. Aktyvios anksti ryte ir vėlai vakare. Maitinasi augaliniu maistu. Vasario – spalio mėn. patelės gimdo 1-5 jauniklius. Nėštumas trunka apie 42 dienas. Lytiškai patinai subręsta po 7 savaičių.
Gentyje yra 14 rūšių:
'''Pogentė. Acomys''' '''Pogentė. Peracomys''' thumb|210px|left|Afrikinė dygliuotoji pelė (Acomys cilicicus)
Kermušynai (Karpavos parapija)
Kermušynai arba Šeluchovas (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Kermen, nuo 1946 m. Шелухово) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Lingarių valsčiaus kaimas. Priklausė Karpavos parapijai. 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungtas Lindenhofo dvaras (Lindenhof, nuo 1946 m. Kazačjė,, 1905 m. buvo 135 gyventojai ). 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947– 1993 m. Nekrasovo apylinkės kaimas.
Jurgionys
Jurgionimis vadinami kaimai:
Girkančiai
Girkančiai – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietryčius nuo Gaižaičių, Švėtės kairiajame krante. Eina kelias nuo Gaižaičių į Girkančių mišką. Išlikę Girkančių dvaro statinių.
Makabi žaidynės
thumb|1935 m. Makabi žaidynės Makabi žaidynės – kas ketverius metus vykstančios tarptautinės žydų bendruomenės daugiašakės sporto varžybos. Žaidynes rengia Makabi pasaulio sąjunga. Žaidynės vadinamos trečiosiomis didžiausiomis daugiašakėmis sporto žaidynėmis. Žaidynėse dalyvauja žydų tautybės sportininkai iš viso pasaulio ir Izraelio sportininkai, neatsižvelgiant į pastarųjų etninę sudėtį.
Bižogai
Bižogai (Bidjogos) – Afrikos (Senegambijos) tauta, paplitusi Bisau Gvinėjos salose (Bižagų salynas).
Bižogų kalba priklauso Nigerio-Kongo šeimos Atlanto grupei, tačiau kai kurių mokslininkų laikoma izoliuota Nigerio-Kongo kalba dėl pernelyg didelių skirtumų su kitomis žemyno kalbomis.
Istorija
thumb|150px|left|Bižagų salynas Bisau Gvinėjoje thumb|left|150px|Bižogės iš [[Orangozinjas|Orangozinjo]] Bižogai buvo ypač svarbi etninė grupė, nuo XVI a. dalyvavusi prekyboje tarp europiečių ir Afrikos žemyno gyventojų (Kaabu valstybės). Jie turėjo stiprų laivyną, kuris leido saloms ilgai išlaikyti nepriklausomybę. 1535 m. Portugalijai nepavyko užimti salų, ir jas galutinai prisijungti tapo įmanoma tik 1936 m. Per visą tą laiką savo salose bižogai išlaikė tradicinį gyvenimo būdą, jų kaimuose vyravo matriarchatas.
Net ir po prijungimo salos lieka atskirtos nuo pasaulio ir nuo įvykių žemyne. Dauguma bižogų teritorijų yra paskelbtos natūraliais gamtos rezervatais, naudojamos turizmui.
Kultūra
Bižogai išlaikė tradicinę afrikinę religiją. Jie tiki visur esančiomis gamtos dvasiomis (iran). Išlaikytos amžiaus grupės ir iniciacijos (fanado).
Vilkiškiai (Vilkaviškis)
Vilkiškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Vilkaviškio.
Tokašikidžima
thumb|right|Ahareno pajūris Tokašikidžimos saloje. Tokašikidžima (渡嘉敷島 Tokashiki-jima?, okinavų k.: トゥガイフィガイ Tugaifigai) – Japonijos sala Ramiajame vandenyne. Ji priklauso Keramos saloms, Šimadžirio apskrityje, Okinavos prefektūroje. Salos plotas siekia 15,31 km², pakrantės ilgis – 25 km, aukštis virš jūros lygio – 227 m. Gyventojų apie 760 (2010 m.).
Jurgiai
Jurgiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Dovilų.
Etimologija
Vietovė vokiškuose šaltiniuose minima kaip Jurgen, Iurgey, Nauseden Gergen, Gerge Neuseden, Naußeeden Gergen, Nauseeden Gerge, Nausseden Görge, Jurey, Nauseeden Gerge oder Jurey, Jurgay ir pan. Šis pavadinimas kilęs iš krikšto vardo Jurgis (arba latviškos lyties Juris), nes asmenvardis Nausėdas apylinkėse buvo labai dažnas.
Istorija
1785 m. minimas kaip karališkasis kaimas, buvo 4 sodybos. Kaimas buvo nedidelis, vadinamasis kupetinis. Nuo 1911 m. čia gyveno Klaipėdos krašto Direktorijos narys ir pirmininkas Martynas Reizgys, nužudytas nacių koncentracijos stovykloje.
Gyventojai
miniatiūra|180px|left|Namelis ant „vištos kojų“
Žymūs žmonės
Jurgiuose gyveno ir kūrė medžio drožėjas Vytautas Majoras (1930–2006), sodybą papuošęs savo kūriniais.
Zelandija (reikšmės)
Zelandija:
Klimaitis
Klimaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Klimaitienė (ištekėjusi moteris) ir Klimaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Chojnovas (Grajevo apskritis)
Chojnovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Ščučyno, apie 17 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 81 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Tai gatvinis kaimas.
Taukelių koplyčia
miniatiūra|250px|right|Koplyčios liekanos, 2015 m.
Taukelių koplyčia – buvusi mauzoliejinė kapinių koplyčia, stovinti Utenos rajone, Daugailių seniūnijoje, Taukelių kaime, į šiaurės rytus nuo Utenos, apie 5 km į vakarus nuo Daugailių, apie 2 km į vakarus nuo kelio. Akmeninės koplyčios liekanos stūkso senosiose kaimo kapinaitėse (u.k. ). Teritorija sutvarkyta, apjuosta mūrine tvora. Išlikęs garsaus gydytojo, visuomenės veikėjo Jokūbo Šimkevičiaus (1775–1818) kapas (u.k. ).
Istorija
Taukeliuose būta dvaro ar palivarko, išskirto iš Degsnio dvaro. Kozielų-Poklevskių šeimai priklausiusi koplyčia pastatyta XVIII a. pabaigoje. Fundatoriai buvo dvarininkai Kozielos. Iki pastatant Sudeikių bažnyčią (1825 m.), Taukelių koplyčioje melsdavosi aplinkiniai žmonės. Kai iš Bikuškio paežerės, Šventorėliu vadinamos vietos, šventovė buvo perkelta į Sudeikius ir ten statoma mūrinė bažnyčia, iš Sudeikių kunigai dar atvažiuodavo čia ir koplytėlėje su altoriumi laikydavo pamaldas. Koplyčioje buvo laidojami Kozielų giminės atstovai.
Po Antrojo pasaulinio karo taukeliškio tremtinio Antano Skurkio lauke, netoli kapinaičių, buvo pastatytos gyvulių fermos. Kai įvirto koplyčios stogas ir grindys, brigadininkų ar fermos vedėjų buvo liepta, iškračius Kozielų palaikus, nikeliuotus karstus panaudoti gyvulių ėdalui. Ir tik grįžęs iš tremties A. Skurkis grąžino karstus į koplyčią.
1979 m. rastas Taukelių palivarko šeimininko J. Šimkevičiaus kapas ir įamžintas jo atminimas. Kapinaitėse visuomenės lėšomis pastatytas liaudies meistro Stasio Karanausko ąžuolinis memorialinis stogastulpis.
Koloradas (Argentina)
Koloradas  – upė centrinėje Argentinoje, Patagonijos šiaurėje. Prasideda rytinėse Andų pašlaitėse, susiliejus Grandės ir Barankaso upėms. Teka giliu slėniu į rytus per pampas Neukeno, Buenos Airių provincijomis, taip pat Mendosos ir La Pampos provincijų ribomis. Įteka į Atlanto vandenyną; sudaro deltą.
Didžiausias intakas – Desagvaderas (kairysis).
Laivuojama 320 km nuo žiočių. Patvenkta Casa de Piedraužtvanka. Vidutinis debitas 130 m³/s, tačiau rugpjūčio–rugsėjo mėnesiais gali pasiekti 11 000 m³/s.
Didžiausi miestai prie upės: 25 de Majas, Rio Koloradas, La Adela, Pedro Luras.
Čenstakava
Čenstakavà – miestas-apskritis pietų Lenkijoje, prie Vartos upės. Išvystyta metalurgija, tekstilė, mašinų gamyba, popieriaus ir baldų pramonė. Yra vienuolynas (XVII–XVIII a.), bažnyčia (XIV a., su Čenstakavos Dievo Motinos ikona).
Istorija
Pirmą kartą Čenstakavos kaimas paminėtas 1220 m. 1382 m. čia įkurtas vienuolynas, kuriame nuo 1384 m. yra jo didžiausia įžymybė – Čenstakavos Dievo Motinos ikona, vadinama Juodąja Madona. Iki 1377 m. Čenstakava tapo miestu, 1502 m. jai suteiktos Magdeburgo teisės. XIX a. buvo Petrakavo gubernijos Čenstakavos apskrities centras.
Nors 1999 m. miestas buvo įtrauktas į Silezijos vaivadiją, Čenstakava yra ne Silezijos, o Mažosios Lenkijos dalis. Čenstakava, norėdama pabrėžti savo ryšius su Mažąja Lenkija, įstojo į „Mažosios Lenkijos miestų ir savivaldybių asociaciją“.
Pauliečių vienuolynas
Svarbiausias architektūrinis ansamblis Čenstakavoje yra įtvirtintas Pauliečių vienuolynas, pastatytas ant Jasna Gura vadinamos kalvos miesto vakaruose. 1655 m. švedų kariuomenės apsiaustas vienuolynas išsilaikė keliolika savaičių. Prie barokinio interjero vienuolyno bažnyčios glaudžiasi 106 m bokštas ir koplyčia su garsiuoju Juodosios Madonos paveikslu. Bažnytinių švenčių metu į vienuolyną susirenka šimtai tūkstančių piligrimų.
Susisiekimas
Mieste yra Rudnikų oro uostas, artimiausias tarptautinis oro uostas yra Katovicuose.
Miestas yra šalia kelio tarp Katovicų ir Varšuvos.
Jonas Gydas
Jonas Gydas (g. 1946 m. spalio 22 d. Batakiuose) – Lietuvos inžinierius technologas, medienos apdirbimo specialistas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1969 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1992 m. technologijos mokslų daktaras.
Nuo 1969 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1993–2002 m. Medienos mechaninės technologijos katedros vedėjas; nuo 1993 m. docentas.
Tyrimų sritys – medienos apdailos procesai, įtempių relaksacija polimeruose.
Tubicenas
Tubicenas (, dgs. tubicini) – romėnų kariuomenės eneatorius – trimitininkas, perdavinėjęs signalus romėnų tūba. Pagrindiniai tubicenų perduodami signalai buvo pulti, trauktis, palikti stovyklą.
Pagal Arrian legione būdavo 38 tubicenai – trys būdavo priskirti vadovybei, trys – kavalerijai, penki – pirmajai kohortai, likę padalinti likusioms kohortoms.
Pagal kai kuriuos duomenis tubicenai nešiojo ne šalmus, o grandinius gobtuvus.
Nuorodos
Iliustracijos:
Erla (reikšmės)
Erla vadinama:
Onagras (ginklas)
thumb|250px|Romėnų onagras Onagras – Senovės Romos paskutiniais metais (nuo III a.p.m.e. iki pabaigos) naudotas apsiausties ginklas. Pavadintas pagal onagrą (kulaną), nes šio ginklo šūvis primena asilo spyrį. Tai katapulta, kaupianti energiją sukamojoje deformacijoje (įtempiamas sukamas lynas).
Onagrą sudaro ant žemės gulintis rėmas, priekyje tvirtai sujungtas su vertikaliu rėmu (visi rėmai – rąstai). Vertikaliame rėme yra gulsčia ašis su vieninteliu storu stipinu (svertu), ant kurio galo tvirtinama svaidyklė.
Onagras užtaisomas suktuvu nuleidžiant svertą žemyn, nuleidimo metu įtempiamas susuktas lynas. Tada svertas staiga paleidžiamas, ir įtemptų virvių potencinė energija sviedžia jį į vertikalų rėmą. Svertui atsitrenkus į rėmą (šis momentas ir primena asilo spyrį) iš svaidyklės išlekia sviedinys (akmuo), kuris lekia stačia trajektorija (kaip minosvaidžio ar haubicos sviedinys). Keičiant kampą, kuriuo svertas atsitrenkia į vertikalųjį rėmą, galima reguliuoti trajektorijos statumą.
Romos imperijoje onagrus naudojo fortų ar miestų apgultyse. Onagrus neretai užtaisydavo dideliais akmenimis, kuriuos aptepdavo degia medžiaga ir padegdavo.
Viduramžiais (pvz., apie 1200 m.) naudojo silpnesnę onagro versiją, kurio svirtis turėjo ne svaidyklę, o kaušą. Į kaušą dėdavo daug smulkių sviedinių. Toks ginklas (žinomas kaip mangonelė) tiko priešininko kareiviams apšaudyti.
Vilkiškis
Vilkiškiu vadinamos gyvenvietės:
Gyvatynė (Andrioniškis)
Gyvatynė (anksčiau Navasadai) – kaimas Anykščių rajono savivaldybės šiaurėje, 6 km į šiaurę nuo Andrioniškio.
Geografija
Kaimas ribojasi su Viešintų seniūnijai priklausančiais Valečkų ir Griežionių kaimais; su Andrioniškio seniūnijos Mendrupio, Padvarninkų, Griežionėlių kaimais. Kaimo rytuose prateka kanalizuotas Vadakstos upelis (dešinysis Šventosios intakas). Kaimą vakaruose riboja kelias Andrioniškis–Kupiškis (Nr. 1202). Kai kuriuose žemėlapiuose, registro duomenyse nurodamas kitas Gyvatynės kaimas, iš tikro Magylai.
Istorija
Kadaise vietovė vadinta Užukarčemiais, vėliau Navasadais.
Dubičių pradinio ugdymo skyrius
Dubičių pradinio ugdymo skyrius (buvusi Dubičių pagrindinė mokykla) – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Varėnos raj. Dubičiuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190107316. Steigėjas Varėnos rajono savivaldybės taryba.
Įstaiga pertvarkyta į Panočių vidurinės mokyklos Dubičių pradinio ugdymo skyrių, o 2008–2009 m. likviduota.
Nuorodos
Mokyklos svetainė
Theo Angelopoulos
thumb|right|Theo Angelopoulos 2009 m. Teodoras Angelopulas (1935 m. balandžio 27 d. – 2012 m. sausio 24 d.) – pasaulinio garso graikų kino režisierius, scenaristas ir prodiuseris. Bene geriausiai žinomas filmu „Amžinybė ir diena“, kuris 1998 m. Kanų kino festivalyje laimėjo pagrindinį apdovanojimą – Auksinę palmės šakelę.
Būdingos ilgos scenos, alegorinė, poetinė kadrų kalba. Net keletą filmų filmavo Graikijos šiaurėje esančiame Florinos miestelyje. Žuvo 2012 m. nelaimingo atsitikimo filmavimo aikštelėje metu.
2014 m. Teodoro Angelopulo retrospektyvą buvo galima pamatyti „Scanoramos“ kino festivalyje.
Sachalinas
thumb|Sachalino sala thumb|Sachalino salos geografinė padėtis thumb|„Tichij“ iškyšulys Sachalinas  – sala Azijos rytinėje pakrantėje, tarp Ochotsko ir Japonijos jūrų. Plotas 76400 km². Ilgis iš šiaurės į pietus 984 km, vidutinis plotis ~100 km. Nuo žemyno skiria Totorių sąsiauris, nuo Hokaido salos Laperūzo sąsiauris. Didžiausias miestas – Južno Sachalinskas. Sala turi srities statusą Rusijos federacijos sudėtyje – kartu su Kurilų, Monerono ir Ruonių salomis sudaro Sachalino sritį.
Pavadinimo kilmė
Europietiškas salos vardas yra klaidingos interpretacijos pavyzdys. Jis kilęs iš mandž. sahaliyan ula angga hada 'Amūro žiočių pabaiga'. Amūro žiotys yra prie pat Sachalino šiaurės vakarinio kranto. Žodis sahaliyan mandžiūrų kalboje reiškia 'juodas', o Amūro upę mandžiūrai vadina sahaliyan ula 'juodoji upė'. Ainai salą vadina arba Krafto.
Istorija
Salos vietiniai gyventojai yra ainai, gyvenę jos pietuose, bei vidurinėje dalyje gyvenantys orokiai, šiaurinėje – nivchiai. XVII a. kraštą atrado europiečiai (1640 m. čia išsilaipino Rusijos kazokai). Pagal Rusijos – Japonijos sutartis Sachalinas 1875 buvo pripažintas Rusijos valda. Iki 1906 m. katorgos ir tremties vieta. Pagal 1905 m. Portsmuto taiką Pietų Sachalinas atiteko Japonijai. 1945 m. pagal Jaltos ir Potsdamo konferencijų nutarimus atiduotas TSRS.
Naudingos iškasenos
Naudingos iškasenos: nafta (Echabio, Katanglio telkiniai), dujos, akmens anglis (Vachruševo, Novikovo telkiniai), auksas (Langerio rajonas), gyvsidabris, platina.
Klimatas
Musoninis vidutinis platumų klimatas. Bendrai apibūdinat – klimatas šaltas ir drėgnas. Salos pietuose drėgnas žemyninis, vidurio ir šiaurinėje dalyje – subarktinis klimatas. Dėl salą supančių jūrų vasaros kur kas vėsesnės, dažnai apsiniaukę, ūkanotos, mažai saulėtų dienų, nei kitose panašiose Azijos žemyno platumuse, pavyzdžiui, Irkutske (Rusija) ir Charbine (Kinija). Žiemos saloje žymiai sniegingesnės, tik keliais laipsniais šiltesnės, nei minėtose ir kitose panašių platumų žemyno vietovėse. Sausio vidutinė temperatūra nuo -6 iki -25 °C, rugpjūčio 11–22 °C. Kritulių šiaurėje >400 mm, kalnuose iki 1200 mm per metus.
Visų žvaigždžių rungtynės
Visų žvaigždžių rungtynės yra parodomosios rungtynės, žaidžiamos geriausių lygos žaidėjų.
Dažniausiai žaidėjai renkami balsavimu, balsuoja fanai ir pačios rungtynės vyksta reguliaraus sezono viduryje, nors kai kurios visų žvaigždžių varžybos vyksta kitaip (pavyzdžiui, Pro Bowl). Komandų pasirinkimo metodai yra įvairūs, dažnai žaidėjai į komandas skirstomi pagal regionus (divizionus) arba žaidėjų tautybes.
FK Bohemians Praha
Prahos „Bohemians“ – Čekijos futbolo klubas iš Prahos.
Rytų Kuršo aukštuma
Rytų Kuršo aukštuma - aukštuma Latvijos vakaruose, Ventos ir Lielupės vandenskyroje. Paviršius kalvotas. Aukščiausia Smiltinių kalva (156 m). Yra senslėnių su ežerais. Saldaus apylinkėse yra klinties telkinių.
Čarnovas
Čarnovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Ščučyno, apie 18 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 81 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Tulniai
Tulniai – kaimas šiaurės vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Pailių.
Abstrakti struktūra
Abstrakti struktūra – taisyklių, savybių ir ryšių aibė, apibrėžta nepriklausomai nuo fizinių objektų, pavidalo ar atvaizdavimo. Abstrakčias struktūras nagrinėja filosofija, kompiuterių mokslas, matematika.
Abstrakti struktūra iki tam tikro tikslumo gali būti atvaizduojama ir fiziniais objektais. Tai vadinama abstrakčios struktūros įgyvendinimu.
Pavyzdys
Paprasčiausias abstrakčios struktūros pavyzdys – šachmatų taisyklės, nes šios taisyklės apibrėžtos nepriklausomai nuo žaidimui naudojamų figūrų ar lentos savybių. Pavyzdžiui, karalius yra apibrėžtas kaip figūra, kuri gali judėti per vieną langelį bet kuria kryptim (išskyrus atvejus kai langelis yra atakuojamas priešininkų figūros), o fiziškai karalius gali būti kaip medinė figūra, kaip K raidė, paveikslėlis kompiuteryje ar kitaip.
Daugumos loginių žaidimų taisyklės – abstrakčios struktūros, tačiau daugumos sportų – ne, nes sporto taisyklėse apibrėžiamos ir konkrečios kamuolio, aprangos ir kitos įrangos savybės.
Šv. Roko bažnyčia
'''Šv. Roko bažnyčia''' yra 5 Lietuvos bažnyčių titulas. Šį titulą turi šios bažnyčios:
Kęstutis Kristinaitis
Kęstutis Kristinaitis (g. 1961 m. liepos 29 d. Gaudžiočiuose, Akmenės raj.) – žemėtvarkininkas, politinis veikėjas, buvęs LR žemės ūkio ministras, viceministras.
Biografija
1980 m. baigė Vilniaus statybos technikumą, įgijo geodezininko-techniko kvalifikaciją. 1985 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją (LŽŪA), įgijo inžinieriaus–žemėtvarkininko specialybę; nuo 1986 m. iki 1988 m. LŽŪA studijavo žemės ūkio ekonomiką.
Dirbo įvairiose žemėtvarkos struktūrose. Nuo 1989 iki 1990 m. LR žemės ūkio ministerijos (LR ŽŪM) Žemės naudojimo valdybos viršininkas, nuo 1990 m. iki 1991 m. LR ŽŪM Žemės reformos skyriaus vedėjas, nuo 1991 m. iki 1993 m. LR ŽŪM Žemės tvarkymo departamento direktoriaus pavaduotojas, vėliau – LR žemės ūkio ministro pirmasis pavaduotojas, nuo 2000 m. spalio 30 d. iki 2001 m. spalio mėn. LR žemės ūkio ministras, nuo 2001 m. JSC „Corporation Matininkai“ vadovas.
Nuo 1994 m. iki 2000 m. Lietuvos turto vertintojų asociacijos prezidentas, nuo 1997 m. iki 2000 m. Tarptautinių vertinimo standartų komiteto valdybos narys.
LNTPA valdybos narys.
Rimtautas Gibavičius
Rimtautas Vincentas Gibavičius (1935 m. rugsėjo 22 d. Kaunas – 1993 m. gruodžio 16 d. Vilnius, palaidotas Antakalnio kapinėse) – Lietuvos grafikas, scenografas.
Biografija
1960 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1962–1993 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas. Nuo 1991 m. profesorius.
Mokiniai Romualdas Čarna, Danguolė Dauknytė ir kiti.
Šeima
Tėvas – Simas Gibavičius (1906–1969 m.), motina – Julijona (1911–2006 m.). Broliai: Algis Juozas Gibavičius (1934-1991 m.), Kęstutis Gibavičius (1940–2008 m.). Sesuo – Aldona Gibavičiūtė (1939–1979 m.).
Sūnus – Simas Gibavičius.