cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vazbys
Vazbys – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 6,5 km į pietus nuo Utenos. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,42 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 144,3 m. Vakarinis ir rytinis krantai žemi ir pelkėti, šiaurinis ir pietinis – aukšti ir sausi. Krantai plačiai apaugę krūmynais. Pietinėje pakrantėje stūkso miškas, kitose pakrantėse auga krūmynai, plyti pievos, dirbami laukai. Šiaurės rytuose išteka Viržintėlės intakas Vazbelė (Krašuonos baseinas). Prie ežero įsikūręs Kimėnų kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba.
Buriavimas 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Buriavimas 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko trečią kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžybos startavo Nineshamne ir vyko Baltijos jūroje.
Planeta (kino teatras)
„Planetos“ kino teatras – buvęs kino teatras, iki 2006 m. veikęs Kaune, įsikūręs Vytauto pr. 6 (tarp geležinkelio ir autobusų stočių). Pastatas pritaikytas prekybai, čia veikia Stoties turgus.
Istorija
Pastatytas 1964–1966 m. 800 vietų „Planeta“ ilgą laiką buvo bene moderniausias kino teatras mieste. „Planeta“ akivaizdžiau konkuravo tik su to paties architekto Jono Navako 1972 m. suprojektuotu „Kauno“ kino teatru.
1999 m. UAB „Galinta ir partneriai“ buvo atgaivinusi kino teatro veiklą. Tačiau situacija rinkoje nebuvo palanki, o Kauno pakraštyje iškilus dar ir prekybos kompleksui „Mega“, „Planetos“ kino teatrui pasidarė sunku konkuruoti su kelių salių kino centru „Cinamon“, todėl buvo atsisakyta nuostolingos veiklos
2001 m. „Planetai“ iškelta bankroto byla.
2006 m. dar mėginta salę renovuoti ir kovoti su prekybos centrų kino teatrais, bet „Cinamon“ patogumai palaužė senąsias „Planetos“ tradicijas. 2006 m. kauniečiai „Planetoje” žiūrėjo paskutinį čia rodytą kino filmą „Narnijos kronikos: liūtas, burtininkė ir drabužių spinta”, o žiūrovų antplūdžio šaltoje salėje nebuvo. 2007 m. pastate įkurdintas prekybos miestelis.
Architektūra
Statinys yra būdingas XX a. septintojo dešimtmečio pradžioje prasidėjusio modernių kino teatrų statybos bumo pavyzdys, sovietinio modernizmo stilistikos. Kino teatrų architektūrinei išraiškai septintojo dešimtmečio pradžioje darė įtaką ne tik pompastiškų socrealizmo formų atsisakymas, tačiau ir naujos technologijos – „Planeta“ pritaikyta rodyti plačiaekraniams kino filmams.
Viarchovičų valsčius
Viarchovičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Viarchovičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. prijungta dalis Polovcų valsčiaus. 1932 m. balandžio 1 d. Viarchovičų valsčiaus Zubačių kaimas perduotas Lietuvos Vysokajės valsčiui, o Viarchovičų valsčiui perduoti Rataičycų valsčiaus keli kaimai.
Kenora
Kenora ( ir ) – miestas Kanadoje, vakariniame Ontarijuje, prie Miškų ežero.
Istorija
Iki 1905 m. buvo du atskiri miesteliai Kinora (dar žinoma kaip Rat Portage) ir Normanas.
Naujasis miestas gavo Kenoros pavadinimą dėl pirmųjų raidžių Keewatin, Norman and Rat Portage.
2004 m. pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionatas
thumb|right|310px|2004 m. Pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionato logotipas Pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionatas (WUGC) organizuotas pasaulinės skraidančiojo disko federacijos 2004 metų rugpjūčio 1-7 dienomis Suomijoje, Turku mieste. Čempionate varžybos vyko keturiose grupėse: vyrų (18), moterų (14), vyrų meistrų (9) ir mišriojoje (13).
Tai buvo 11 pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionatas. Čempionatai rengiami kas ketverius metus.
250px|miniatiūra|dešinėje|2004 m. Lietuvos lėkščiasvydžio vyrų rinktinė.
Rinktinės žaidėjai
Turnyre Lietuvos rinktinę sudarė 16 sportininkų: Kęstutis Bačkis (kapitonas), Mantvidas Blinstrubas, Mantas Kaminskas, Gintaras Lukoševičius, Adas Lumbė, Andrius Navickas, Mindaugas Pošius, Arūnas Puriuškis, Mindaugas Samkus, Mykolas Šaučiūnas, Česlovas Skirutis, Saulius Skripskas, Tadas Ūselis, Justas Valaskevičius, Tadas Vyskupaitis, Lukas Zitkevičius.
Seibūtėnai
Seibūtėnai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kruonio.
2-asis lietuvių fuzilierių rezervinis batalionas
Įkūrimas
Hansas Jorkas įžygiavo į Karaliaučių 1813 m. sausio 8 dieną ir iš karto užsiėmę visų likusių vyrų mobilizacija. Visų pirma, jis pašaukė visus ‘Kriumper’ (Krümper) ir rekrūtus, kuriuos pasitraukęs vietinis karo vadas fon Biulau (von Bülow) paliko anapus Vyslos. Taigi, Jorkas Karaliaučiuje įkūrė didelę karo stovyklą apmokinti pašautuosius. Kovo 1 d. septyni rezerviniai batalionai buvo įkurti. Tie septyni batalionai buvo:
Suskirstymas į pulkus
Praėjus keliems mėnesiams, 1813 metų 1-ąją liepos dieną, šie ir kiti rezerviniai batalionai buvo suburti į rezervinius pėstininkų pulkus.
2-asis lietuvių fuzilierių rezervinis batalionas buvo paskirtas 3-ojo rezervinio pėstininkų pulko trečiuoju batalionu.
1815 m.
Nugalėjus Napoleoną ir reorganizuojant Prūsijos kariuomenę, 1815 m. kovomėnesį 3-asis rezervinis pėstininkų pulkas tapo 15-uoju pėstininkų pulku.
Voiskajos valsčius
Voiskajos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Voiskaja.
Seibutonys
Seibutonys – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 7 km nuo Balceriškių.
Voučyno valsčius
Voučyno valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Voučynas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Svuinojus
thumb|200px|right|Salos padėtis
Svuinojus – Farerų sala į rytus nuo Borojaus ir Vijojaus. Plotas – 27,1 km². Pavadinimas reiškia kiaulių salelė. Svuinojus taip pat yra vieta, kur Šiaurės Atlantas susisiekia su Norvegijos jūra. Sala turi du nevienodo dydžio pusiasalius, salą supa aukšti skardžiai. Saloje yra tik viena gyvenvietė – Svuinojus (52 gyv., 2007 m. duomenys).
Kalnai
Saloje yra septyni kalnai:
Fizionomija
miniatiūra|[[Litografija|Litografinis piešinys, kuriame pateikiamas fizionominis ryšys tarp žmogaus ir plėšrūno. Kūrinio autorius – Charles Le Brun (1619–1690 m.)]] Fizionomija (iš gr. φύσις – „gamta“ + gnomon – „vertintojas“) – praktika, kuomet asmens charakteris ar asmenybė vertinama atsižvelgiant į jo išvaizdą, ypač veidą. Terminas taip pat naudojamas siekiant palyginti tam tikras žmogaus, objekto ar reljefo individualias savybes su bendrinėmis atitinkamai grupei priskirtinomis savybėmis. XIX a. fizionomija kartais vadinta „antroposkopija“.
Fizionomijos praktikos yra susilaukusius itin kontroversiškų vertinimų, kai kurie akademiniai sluoksniai fizionomiją laiko pseudomokslu, nes padarytos išvados nebūna deramai pagrįstos. Vyrauja nuomonė, kad fizionomija ligi šiol išlieka populiari, o nauji pasiekimai dirbtinio intelekto srityje dar labiau sužadino visuomenės susidomėjimą šia tema.
Senovės Graikijoje filosofai fizionomijos mokslą vertino palankiai. Tačiau viduramžiais ši praktika, neretai puoselėjama šarlatanų bei klajoklių, pradėta laikyti nepriimtina. XVIII a. šveicarų poetas ir filosofas Johanas Kasparas Lavata (Johann Kaspar Lavater) fizionomiją išpopuliarino, bet XIX a. pab. ši vėl tapo smerktina ir pradėta vertinti kaip mokslinio rasizmo pagrindas. Šiandien mokslinėje bendruomenėje fizionomija vėl susilaukia didžiulio dėmesio: ji glaudžiai susijusi su mašininiu mokymusi ir veido atpažinimo technologijomis. Pagrindinis mokslininkų interesas – įvertinti fizionomijos rizikas, įskaitant ir asmens privatumo klausimus, veido atpažinimo algoritmų kontekste.
Senovė
Požiūris, jog egzistuoja ryšys tarp asmens išvaizdos bei charakterio savybių atsirado dar senovėje. Ši tema retkarčiais nagrinėta ir ankstyvojoje senovės graikų poezijoje. Tuo tarpu senovės Indijos išminčiai sidharai, kurie pasak hinduizmo pasiekė dvasinio tyrumo būseną, žmogaus veido, auros ir kūno skaitymo mokslą – samudrika šastra (skr. सामुद्रिक शास्त्र) – apibūdina kaip savo charakterio savybių susiejimą su išoriniais bruožais. Kinų fizionomija arba kinų veido skaitymas meinšiang (kin. 面相) datuojamas bent jau nuo Džou dinastijos laikų. Pirmieji šaltiniai, bylojantys apie išplėtotą fizionomijos teoriją, randami fizionomo Zopiro darbuose, Atėnuose V a. pr. m. e. Fizionomijos praktika IV a. pr. m. e. susidomėjo ir graikų filosofas Aristotelis, kuri dažnai rėmėsi teorija ir literatūra, kalbančia apie išvaizdos santykį su charakteriu. Viename savo darbo „Ankstesnė analizė“ skirsnyje Aristotelis teigia:"„Charakterį įmanoma numanyti iš bruožų, jei kūnas ir siela kartu besikeičia natūralių polinkių vedami: sakau „natūralu“, nes galbūt mokydamasis muzikos žmogus padarė kažkokius pokyčius savo sieloje, tai yra ne vienas iš tų mums natūralių jausmų; kai kalbu apie natūralias emocijas, verčiau kalbu apie aistras ir troškimus. Jei tada tai būtų suteikta, o taip pat kiekvienam pokyčiui yra atitinkamas ženklas, ir mes galėtume išreikšti prieraišumą ir ženklą, būdingą kiekvienai gyvūnų rūšiai, tai iš bruožų galėtume spręsti apie charakterį.“ —  „Ankstesnė analizė“ 2,27"Senovės graikų matematikas, astronomas ir mokslininkas Pitagoras, kuris galimai pats praktikavo fizionomiją, atstūmė savo perspektyvų pasekėją Kiloną, nes Pitagoro įsitikinimu, jo išvaizda bylojo apie blogą charakterį.
Kartą Sokrato aplankytas fizionomas garsųjį filosofą apibūdino kaip žmogų, linkusį į nesaikingumą, gašlumą ir didžiulį aistringumą, kas sukėlė mokinių nepasitenkinimą – fizionomas apkaltintas melavimu, nes šios įžvalgos visiškai neatitiko Sokrato įvaizdžio. Pats filosofas įsiplieskusį ginčą numalšino tvirtindamas, kad anksčiau jį šios ydos kamavusios, bet šis visuomet pasižymėjo tvirta savidisciplina.
Viduramžiai ir Renesansas
miniatiūra|289x289px|1586 m. mokslinės publikacijos „De humana physiognomonia“ iliustracija. Viduramžiais palanki nuomonė apie fizionomiją buvo gana paplitusi. Šventosios Romos imperijos valdovo Frederiko II globojamas škotų filosofas bei matematikas Maiklas Skotas (Michael Scot) šiuo klausimu XIII a. parašė mokslinį darbą „Liber physiognomiae“. Anglijos universitetai dėstė fizionomiją iki karaliaus Henriko VIII atėjimo į valdžią, kuomet šis 1530–1531 m. uždraudė „elgetoms ir valkatoms žaisti subtilius, klastingus bei neteisėtus žaidimus tokius, kaip fizionomija ar chiromantija“. Panašiu laiku akademikai taip pat pradėjo kvestionuoti fizionomijos idėją.
XVI a. italų dalininkas bei teoretikas Leonardas da Vinčis tvirtino, kad fizionomija tėra apgaulė, o chiromantija „neturi rimto mokslinio pagrindo“. Vis dėlto, filosofas manė, kad veido bruožus lemia veido išraiškos, kurios savo ruožtu byloja apie asmens charakterio savybes. Pavyzdžiui, pasak jo, „tie, kurie pasižymi giliomis ir ryškiomis linijomis tarp antakių, yra ūmaus būdo“.
Gižų Daržininkai
Gižų Daržininkai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, tuojau į pietus nuo Gižų, už plento. Seniūnaitijos centras.
Pietų Konsepšn Bėjus
Pietų Konsepšn Bėjus  – miestas pačiuose Kanados rytuose, Niufaundlando saloje Avalono pusiasalyje, prie Atlanto vandenyno. 26,1 tūkst. gyventojų (2016 m.).
Istorija
1973 m. miestas buvo suformuotas sujungus iki tol atskiras bendruomenes.
Dėl to, kad miestas prie jūros, ir turi ilgą pajūrio ruožą, čia populiarus turizmas ir miestas pritraukia poilsiautojus iš visos Kanados.
Vėdurinis
Vėdurinis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 8 km į pietvakarius nuo Utenos. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,12 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 138,6 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję. Pakrantėse plyti pievos, tik rytinėje ir pietinėje pakrantėse auga krūmynai bei medžiai. Iš pietų į rytus ežerą prateka Utenaitės intakas U-2 upelis (Vyžuonos baseinas).
Seimeniškiai (reikšmės)
Seimeniškiais vadinami kaimai:
Bjouras
Bjouras  – kaimas Siorvaguro savivaldybėje, Fareruose. Nutolęs 4 km į vakarus nuo Siorvaguro. 75 gyventojai (2012 m. duomenys). Įsikūręs vakarinėje Vagaro salos dalyje. Kaimo vakarinėje pusėje stovi medinė bažnyčia, pastatyta 1865 metais.
Rašytiniuose šaltiniuose paminėtas „Šuns laiške“ 1350 m. 1710 m. dokumente yra paminėtas Bjouro kaimas, turintis bažnyčią. Nėra žinoma, kada buvo pastatyta pirmoji bažnyčia.
Niels Henrik Abel
Nilsas Henrikas Abelis (Niels Henrik Abel, 1802 m. rugpjūčio 5 d. Nedstrandas, Rugalandas – 1829 m. balandžio 6 d. Frolandas, netoli Arendalio) – žymus norvegų matematikas. Įrodė, kad aukštesnio negu 4 laipsnio algebrinės lygtys bendruoju atveju radikalais neišsprendžiamos. Vėliau jo darbą patobulino E. Galois; jie laikomi grupių teorijos pradininkais. Apibrėžė kai kuriuos radikalais išsprendžiamų lygčių tipus. Ištyrė alg. funkcijų integralus, neišreiškiamus elementariosiomis funkcijomis (Abelio integralus). Jo darbai apie binominę eilutę skatino begalinių konverguojančių eilučių teorijos raidą. Buvo vienas iš elipsinių funkcijų teorijos kūrėjų. Savo darbus siuntė A. L. Cauchy, C. F. Gauss, Prancūzijos Mokslų akademijai, bet dėl nesusipratimų liko nepastebėtas. Dirbo mokytoju, turėjo rėmėjų, bet po ankstyvos tėvo mirties daugiavaikė šeima atimdavo daug resursų, todėl skurdo ir mirė nuo tuberkuliozės 26 m. amžiaus. Darbai publikuoti ir pripažinimas atėjo po mirties.
XXI a. pr. įsteigtas Abelio fondas ir skiriama Abelio matematikos premija (nuo 2003 m.).
Ožkabaliai I
Ožkabaliai I – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 21 km į pietus nuo Vilkaviškio, 2 km į pietvakarius nuo Bartninkų. Seniūnaitijos centras. Į kaimą veda plento atšaka. Šiaurėje, netoli Aistos upelio telkšo pelkėtas Ožkabalių ežeras. Rytine riba teka Šiulės upeliukas.
Yra 1918 m. vasario 16-osios Nepriklausomybės akto signataro Jono Basanavičiaus gimtinės ir kitų objektų kompleksas, ąžuolynas.
Gyventojai
thumb|left|240px|Jono Basanavičiaus gimtinės sodžius thumb|left|240px|Jono Basanavičiaus gimtinės ąžuolynas
Seimėnai
Seimėnai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Babriškių.
3-asis lietuvių fuzilierių rezervinis batalionas
3-asis lietuvių fuzilierių rezervinis batalionas – iš lietuvių suformuotas fuzilierių batalionas per Napoleono karus, kuris kovojo po Prūsijos karalystės vėliava.
Įkūrimas
Hansas Jorkas įžygiavo į Karaliaučių 1813 m. sausio 8 dieną ir iš karto užsiėmę visų likusių vyrų mobilizacija. Visų pirma, jis pašaukė visus ‘Kriumper’ (Krümper) ir rekrūtus, kuriuos pasitraukęs vietinis karo vadas fon Biulau (von Bülow) paliko anapus Vyslos. Taigi, Jorkas Karaliaučiuje įkūrė didelę karo stovyklą apmokinti pašautuosius. Kovo 1 d. septyni rezerviniai batalionai buvo įkurti. Tie septyni batalionai buvo:
Suskirstymas į pulkus
Praėjus keliems mėnesiams, 1813 metų 1-ąją liepos dieną, šie ir kiti rezerviniai batalionai buvo suburti į rezervinius pėstininkų pulkus.
3-asis lietuvių fuzilierių rezervinis batalionas buvo paskirtas 5-ojo rezervinio pėstininkų pulko ketvirtuoju batalionu. Jis buvo išskirstytas 1813 m. gruodžio mėnesį ir jo kariai sustiprino kitus pulko batalionus.
2023 m. Dakaro ralis
thumb|right|250px|2023 m. Dakaro ralio emblema 2023 m. Dakaro ralis – 45-asis Dakaro ralis, kuris vyko 2022 m. gruodžio 31 d. – 2023 m. sausio 15 d. Saudo Arabijoje. Tai ketvirtasis Dakaro ralis Saudo Arabijoje ir antrasis kartas kai Dakaro ralis buvo FIA ralio kroso pasaulio čempionato (W2RC) pirmasis etapas.
Preliminarus varžybų maršrutas buvo pristatytas 2022 m. birželio 5 d. Maršrutas prasidės „Pajūrio stovykloje“ netoli Janbu, Raudonosios jūros pakrantėje, ir finišuos Damame, Persijos įlankos pakrantėje. Maršrutas šiemet grįžta į Tuščiąjį kvartalą, jame vyks trys etapai, tame tarpe maratono etapas. Maršrute bus 5000 kilometrų greičio ruožų, tame tarpe 70% naujų trasų, ir mažiau pervažiavimų. Detalesnę trasą organizatoriai atskleis lapkritį. Maršrutą organizatoriai apibūdino kaip ilgesnį, sunkesnį ir su daugiau kopų.
Po ilgos pertraukos Dakare nedalyvavo ilgametė lyderė „KamAZ-Master“ komanda. Pagrindine to priežastimi komandos atstovai įvardijo nesutikimą pasirašyti FIA pateikiamos anketos, smerkiančios Rusijos agresiją Ukrainoje. Tuo pačiu komanda patyrė daug finansinių nuostolių dėl „Kamaz“ gamyklai skirtų ekonominių sankcijų.
Pakitimai
Šių metų renginyje buvo keli pakitimai:
Lietuvos dalyvių rezultatai
Šių metų renginys Lietuvos dalyviams buvo labai nesėkmingas. V. Žala nebaigė 2-ojo ir 4-ojo etapo, ir kovą tęsė tik dėl patirties naujuoju automobiliu. Tolimesni etapai sekėsi gerai, 7-ąjame bei 9-ąjame etapuose V. Žala užėmė 2-ąją vietą. B. Vanagas patyrė kaklo raiščių traumą bei galvos sutrenkimą 4-ąjame etape, ir pasitraukė iš varžybų. G. Petraus automobilis vertėsi 4-ąjame etape. Automobilis nebuvo smarkiai apgadintas, tačiau dėl to atsirado variklio problemų. 5-ojo etapo G. Petrui taip pat nepavyko užbaigti dėl pavarų dėžės gedimo.
Prieš 12 greičio ruožo startą iš lenktynių pasitraukė V. Žalos ekipažas, nesulaukęs techninio pagalbos sunkvežimio.
V. Paškevičiaus sunkvežimyje 2-ąjame etape atsirado problemų su elektros sistema, dėl kurių ekipažas nesugebėjo pasiekti finišo. V. Paškevičiaus vėl nefinišavo 6-ąjame etape – sunkvežimio variklyje nustojo dirbti vienas cilindras, buvo įtariama kad problema atsirado dėl nekokybiško kuro. Šis sunkvežimių ekipažas laimėjo paskutinį greičio ruožą.
Varžybas puikiai pradėjo L. Kancius, 4-ąjame etape užėmęs 3-ąją vietą, tačiau po elektros gedimo, L. Kancius nebaigė 6-ojo etapo. L. Kancius laimėjo 9-ąjį etapą.
Etapai
Lenktynių maršrutas buvo 8 549 km ilgio, iš kurių 4 706 km buvo greičio ruožai.
Verchniadzvinskas
Verchniadzvìnskas (arba Verchnedvinskas, ) – miestas šiaurės Gudijoje, Vitebsko srityje, prie Drisos ir Vakarinės Dvinos santakos. Rajono centras. Geležinkelio stotis (Borovkoje) prie Daugpilio–Polocko linijos. Linų, maisto (duonos, aliejaus), remonto pramonė. Meno dirbinių gamyba. Yra 1819 m. Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė, XIX a. Šv. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia, XIX–XX a. pr. statinių.
Istorija
Vietovė šaltiniuose minima nuo 1386 m. XIV–XVII a. čia stovėjo LDK priklaususi Drisos pilis. Miesto teisės suteiktos 1777 m. Iki 1962 m. miestas vadinosi Drisa. XIX a. jis buvo miestas, Vitebsko gubernijos Drisos apskrities centras.
Lietuvos Vysokajės valsčius
Lietuvos Vysokajės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Lietuvos Vysokajė.
Dotamai
Dotamai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybės pietuose, 3 km į pietryčius nuo Gražiškių, netoli kelio. Seniūnaitijos centras. Netoliese telkšo Dotamų ežeras, prasideda Dotamas.
Istorija
XIX a. pabaigoje buvo Detoniškių arba Detomiškių kaimas ir palivarkas Vaitkabalių valsčiuje, Gražiškių parapijoje. Pateko į Bartninkų valstybinio dvaro valdas.
Kanklės (kino teatras)
Istorija
Kino teatro „Kanklės“ ištakos - 1931 m. pradžia, kai atsargos pulkininkas gydytojas Pranas Sližys pastatė ir atidarė kino teatrą „Kapitol“. P. Sližys, pats nenusimanydamas apie kinematografijos verslą, pasamdė šiam verslui plėtoti apsukrų estų verslininką, turėjusį Kaune kino filmų nuomojimo kontorą. Kino teatras „Kapitol“ netrukus suklestėjo - tapo vienas lankomiausių kino teatrų (po „Forum“) Kaune.
1933 m., nepaisant pasaulį krečiančios krizės, Kauno kino teatruose apsilankė 757 tūkst. žmonių, t. y. kiekvienas laikinosios sostinės gyventojas septynis kartus per metus žiūrėjo kino filmus. Sunkmečiu antrasis pagal lankomumą, 139 tūkst. žiūrovų, buvo „Kapitol“ („Kanklės“). Krizės metais šį kino teatrą gelbėjo grožis. Mat 1933 m. vasarį vykusiame kino teatrų tarnautojų pobūvyje, kuris buvo filmuojamas visą naktį, išrinkta gražiausia Kauno kino teatrų tarnautoja. Ja tapo 27-erių kino teatro „Kapitol“ kasininkė Elena Matulevičiūtė (ji dirbo kasininke iki pat 1940 m.), o mis rinkimai buvo rodomi visuose kino teatruose prieš seansą.
Atgimimo metais kino teatro veikla nutrūko. Kino teatras privatizuotas 2002 m. Apleista kultūros įstaiga parduota už dvigubai mažesnę sumą, nei buvo prašoma pirmajame aukcione.
Pagalbinis kreiseris
thumb|300px|right|[[RMS Carmania (1905)|„Carmania“ ir „Cap Trafalgar“ kova netoli Trindado salyno, 1914 m. rugsėjo 14 d. Dailininkas Čarlzas Diksonas]] Pagalbinis kreiseris – greitaeigis komercinis laivas arba keleivinis laineris, ginkluotas patrankomis ir naudojamas kariniuose veiksmuose jūroje. Gali būti naudojamas kaip apsaugos laivas, patrulis, žvalgybinis ar ginkluotos apsaugos laivas (Britų karališkajame kariniame jūrų laivyne) arba kaip reideris (Vokietijos ir Japonijos kariniuose jūrų laivynuose).
Pagalbiniai kreiseriai buvo plačiai naudojami Pirmojo pasaulinio karo metu ir Antrojo pasaulinio karo pradžioje (iki 1942 m.). Šių laivų pranašumas – greitis, gera navigacija, lyginant su mažesnės vandentalpos kariniais laivais ir gera ginkluotė (pvz., 6 colių pabūklai).
Pagalbinius kreiserius nustojo naudoti, dėl to, kad jų priešpovandeninė ir priešlėktuvinė gynyba buvo silpna, jie negalėjo pasipriešinti aukštesniųjų klasių kariniams laivams.
Pagalbiniai kreiseriai Pirmojo pasaulinio karo metu
Pirmasis mūšis tarp pagalbinių kreiserių įvyko Pirmojo pasaulinio karo metais. Rekvizuotas britų admiraliteto keleivinis laineris „Carmania“ kreisavo prie Brazilijos krantų ieškodamas vokiečių laivų.
1914 m. rugsėjo 14 d. „Carmania“ priartėjo prie Trindado salyno, priklausančio Brazilijai. Kapitonas Noelis Grantas pastebėjo, kad vienoje iš salos įlankų kraunamos anglys į didelį, dviejų kaminų keleivinį lainerį. Nors laivas buvo nudažytas britų garlaivių kompanijos Union Castle spalvomis, bet iš tiesų tai buvo vokiečių pagalbinis kreiseris „Cap Trafalgar“, kuris nusprendė priimti kovą.
12 val. 10 min. atstumas tarp laivų sumažėjo iki 40 kabeltovų, todėl „Carmania“ artileristai galėjo pradėti ataką į kurią tuo pačiu atsakė „Cap Trafalgar“.
Į „Carmania“ buvo pataikyta 79 kartus, numuštas kapitono tiltelis. Žuvo 9 komandos nariai, 27 sužeisti. „Carmania“ greitis nukrito iki 16 mazgų, todėl 13 val. 30 min „Cap Trafalgar“, turėdamas greičio pranašumą, pasitraukė iš apšaudymo zonos. Tačiau priešo laivas buvo taip pat rimtai apgadintas – ne mažiau kaip penkios skylės žemiau vaterlinijos, daugybė gaisrų priekinėjė bei galinėje dalyse, taip pat didelis posvyris link dešiniojo borto. „Cap Trafalgar“ kapitonas bandė laivą išplukdyti į seklumą, bet apytikriai po 20 minučių laineris pradėjo virsti ant šono ir nosimi žemyn nugrimzdo į dugną. Kai kuriais duomenimis laivas buvo susprogdintas, tam kad pagreitinti skendimą.
Kova įrodė, kad pagalbinis kreiseris gali kovoti su sau lygiais ar silpnesniais priešų laivais, bet yra lengvai pažeidžiamas artilerijos ugnies.
Pagalbiniais kreiseriais taip pat buvo tokie žinomi laineriai kaip „Olympic“, „Otranto“ ir „Kaiser Wilhelm der Grosse“.
Didžiosios Britanijos karinės jūrų pajėgos
thumb|right|250px|HMS „Pretoria Castle“ tapo pačiu didžiausiu [[eskortinis lėktuvnešis|eskortiniu lėktuvnešiu]] Didžioji Britanija pagalbinius kreiserius naudojo vandens kelių apsaugai, tada, kai trūko specialių eskortinių laivų. Visi jie buvo perdaryti keleiviniai (keleiviniai-krovininiai) laivai. Admiralitetas buvo įsitikinęs, kad laivų greitaeigiškumas leis sėkmingai kovoti su priešų reideriais. Viena iš pirmųjų užduočių, buvo 1939 m. patruliavimas šalia Farerų salų, kur nebuvo tikimasi didelio vokiečių pasipriešinimo.
Vienas iš žinomiausių britų pagalbinių kreiserių buvo „Jervis Bay“. 1940 m. gegužę, konvojaus HX-84 sudėtyje, laivas stojo į kovą su vokiečių sunkiuoju kreiseriu „Admiral Scheer“, kur nelygioje kovoje patyrė pralaimėjimą. Dėl jo pasiaukojimo konvojaus laivams pavyko išsisklaidyti, dėl to „Admiral Scheer“ pavyko perimti tik 5 iš 37 laivų.
Panašus įvykis įvyko 1939 m. lapkričio 23 d., kuriame kovojo pagalbinis kreiseris „Rawalpindi“ ir linijinis kreiseris „Gneisenau“.
Keleivinis laineris „Pretoria Castle“ britų admiraliteto buvo perdarytas į pagalbinį kreiserį HMS „Pretoria Castle“, o vėliau perstatytas į eskortinį lėktuvnešį.
Britų pagalbiniai kreiseriai nepateisino lūkesčių, o jų naudojimas buvo pateisintas kaip laikina, priverstinė priemonė. Nežiūrint į aukštą pasirengimo lygį ir ekipažų herojiškumą jie buvo labai pažeidžiami, patyrė nuostolių, neproporcingų rezultatams. Kai kurie autoriai 1939–1940 m. tarnybą charakterizuoja kaip „sumušimą“.
Japonijos karinės jūrų pajėgos
Japonija, priešingai nei Didžioji Britanija ar Vokietija, neturėjo tikslingos naikinimo ar vandens kelių apsaugos programos ir plataus pagalbinių kreiserių panaudojimo. Jų veiksmai buvo epizodiniai.
1942 m. lapkričio 11 d. Indijos vandenyne japonų pagalbinis kreiseris „Hokoku Maru“ ir „Aikoku Maru“ užpuolė konvojų kuriame plaukė Indijos Karališkojo karinio jūrų laivyno traleris „Bengal“ ir olandų tanklaivis „Undine“ priklausantis kompanijai Royal Dutch Shell. Nežiūrint į žymiai didesnį priešo pranašumą, „Bengal“ ir „Undine“ sugebėjo ne tik atlaikyti apšaudymą, bet ir paskandint „Hokoku Maru“ (manoma, kad nelaimės priežastis buvo aviacinių degalų cisternos sprogimas, kurį sukėlė paleistas „Undine“ sviedinys), bei privertė atsitraukti „Aikoku Maru“. Tai buvo paskutinis įvykis Japonijos pagalbinių kreiseriu istorijoje.
Vokietijos karinės jūrų pajėgos
Vokietijos karinių jūrų pajėgų pagalbiniai kreiseriai buvo naudojami 1939–1942 metais, Indijos, Atlanto ir Ramiajame vandenynuose. Turėdami gerą navigaciją ir gana galingą ginkluotę vokiečių reideriai sėkmingai vykdė užduotis. Būdami jūroje metus ir ilgiau, paskandino ir užgrobė daugybę laivų, likdami neatpažinti ir nepagaunami, bet kaip žinia buvo naikinami sąjungininkų laivyno.
Grumstavoriai
Grumstavoriai (Liocranidae) – vorų (Araneae) būrio šeima. Jos rūšys paplitusios visame pasaulyje, daugiausia Eurazijoje ir Afrikoje. Tai naktiniai gyvūnai. Gaudomųjų tinklų nerezga, naktimis slankioja ieškodami aukos, o dieną slepiasi tarp samanų, po medžių žieve. Grumstavorių šeimai priklausantys varpelninkai jauniklius augina savotiškuose kokonuose.
Paplitimas
Pasaulyje 32 gentys, netoli 300 rūšių. Lietuvoje 4 gentys, 10 rūšių.
Jojimas 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Žirgų sportas 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko antrą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. 62 raiteliai ir 70 žirgų iš dešimties valstybių varžėsi penkiose rungtyse. Pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje vyko išjodinėjimo ir trikovės varžybos. Švedija pelnė daugiausiai aukso medalių.
Kuzedejevas
Seniausia Pietų Kuzbaso gyvenvietė (įkurta 1660 m.). 1964–2004 m. turėjo miesto gyvenvietės statusą. Didžiausia vepsų gyvenamoji vietovė už jų etninės teritorijos ribų.
3609 gyventojai (2010 m.).
2013 m. į šiaurę nuo gyvenvietės, kairiajame Kondomos krante pastatytas regioninės reikšmės paminklas „Kuzedejevietis“. Gyvenvietėje stovi XIX a. cerkvė.
Skopunas
Skopunas  – miestelis ir savivaldybė šiaurinėje Sandojaus salos pakrantėje, Fareruose. Antra pagal dydį salos gyvenvietė.
Istorija
Salos teritorija apgyvendinta nuo viduramžių. Skopunas įkurtas 1833 m. Skopuno gyventojai neturėjo jokios žemės. Maitinosi jūroje pagauta žuvimi, todėl namai yra netoli vandens.
1897 m. buvo pastatyta Skopuno bažnyčia, panaudojant senos Vestmanos bažnyčios medieną. Pagal vyriausybės finansuotą infrastruktūros gerinimo planą, 1917 m. Sandojuje buvo nutiestas pirmasis plentas Farerų salose. Šis kelias jungia Skopuną su salos pagrindiniu miesteliu – Sanduru. 1926 metais buvo pastatytas Skopuno uostas, vėliau išplėstas. 1982 m. uoste buvo įrengti vartai, kurie apsaugo prieplauką nuo jūros.
Nikolajus Noskovas
Nikolajus Ivanovičius Noskovas (1956 m. sausio 12 d.) – Rusijos muzikantas, dainininkas ir kompozitorius, penkiskart premijos „Auksinis Gramofonas“ laimėtojas.
Biografija
Gimė 1956 metais sausio 12 d. Rusijos Smolensko srities Gžatsko (dabar Gagarinas) mieste. Tėvas dirbo mėsos kombinate, o motina statybose. Šeimoje buvo penki vaikai. Kai Nikolajui sukako 8 metai, šeima persikėlė gyventi į Čerepovecą. Būdamas 14 metų Šiaurės Vakarų regiono jaunųjų dainininkų konkurse laimėjo pirmąją premiją. Nuo 1981 metų pradėjo groti ansamblyje „Maskva“, čia prasidėjo profesionalaus atlikėjo karjera.
László Sólyom
Laslo Šojomas (, g. 1942 m. sausio 3 d.) – vengrų politinis veikėjas, teisininkas ir bibliotekininkas. Buvęs Vengrijos prezidentas, prezidentavęs nuo 2005 m. iki 2010 m. Nuo 1990 m. iki 1998 m. buvo Vengrijos Konstitucinio Teismo pirmininkas.
Biografija
Laslo Šojomas gimė Vengrijos pietuose, Pėčo mieste. 1965 m. baigė teisę Pėčo universitete. Nuo 1983 m. jis dirbo profesoriumi Budapešto Lorando Etvešo universitete, nuo 1996 m. – Budapešto Piterio Pazmanio katalikiškame universitete, o nuo 2002 m. – Budapešto Andrašiaus universitete. Taip pat trejus metus (1966–1969 m.) dirbo Jėnos universitete, Vokietijoje, kuriame 1969 m. apsigynė daktaro disertaciją.
L. Šojomo politinė karjera prasidėjo devintojo dešimtmečio pabaigoje, kuomet jis tapo įvairių pilietinių ir aplinkosaugos organizacijų teisiniu patarėju. 1984 m. įsteigė aplinkosaugos organizaciją „Duna Kör“, kurios dėka Vengrijoje buvo sustabdytos Gabčykovo-Nadmarošo užtvankų statybos, kurios, anot „Duna Kör“, būtų pakenkusios šiaurinės Dunojaus dalies buveinėms. 1987 m. jis buvo vienas iš Vengrijos demokratinio forumo įkūrėjų. Jis atstovavo partijai apskritojo stalo derybose, kurios vaidino svarbų vaidmenį Vengrijos perėjime į parlamentinę demokratiją. 1989 m. kurį laiką buvo MDF vykdomojo komiteto narys.
kairėje|miniatiūra|[[Višegrado grupė|Višegrado grupės prezidentai]]
Jo aktyvizmo principas buvo gana prieštaringai vertinamas, nes daugeliu atveju L. Šojomas teismo sprendimus motyvuodavo konstitucijos „dvasia“ ar jos „morale“, taip vadinamaja „nematoma konstitucija“, o ne aiškiai parašytu tekstu.
Pasibaigus jo devynerių metų kadencijai, L. Šojomas tęsė savo mokslinę karjerą, toliau skaitė paskaitas universitetuose, o 2000 m. tapo nevyriausybinės aplinkosaugos ir pilietinių teisių organizacijos „Védegylet“ nariu. 2001 m. jis tapo Vengrijos mokslų akademijos korespondentu, o 2013 m. – tikruoju nariu.
L. Šojomas yra našlys, turi du vaikus ir vienuolika anūkų.
Prezidentavimas
2005 m., kai tuometinis Vengrijos prezidentas Ferencas Madlis pareiškė, kad nekandidatuos antrajai kadencijai, nevyriausybinė aplinkosaugos ir pilietinių teisių organizacija „Védegylet“ L. Šojomą iškėlė kandidatu į Vengrijos prezidentus. Kaip nurodyta Vengrijos konstitucijoje, prezidentą renka Vengrijos parlamentas, todėl L. Šojomui reikėjo sulaukti parlamentinių partijų palaikymo. Jį palaikė tuo metu opozicijoje buvusios „Fidesz“ ir Vengrijos demokratinio forumo partijos, kurios paskyrė L. Šojomą savo oficialiu kandidatu. Vis dėlto, jei valdančiosios partijos būtų susivienijusios ir palaikiusios Vengrijos socialistų partijos kandidatę Katalin Sili, L. Šojomas nebūtų surinkęs pakankamai balsų, kad galėtų tapti prezidentu. Tačiau kadangi valdančiojoje koalicijoje buvęs Laisvųjų demokratų aljansas nepalaikė K. Sili kandidatūros ir susilaikė nuo balsavimo, prezidento rinkimus laimėjo L. Šojomas.
Visų rinkimų metu L. Šojomas save laikė nepriklausomu kandidatu. Savo inauguracinėje kalboje jis padėkojo jį palaikiusioms partijoms už „jo nepriklausomybės išsaugojimą“.
2007 m. liepos 4 d. L. Šojomas vokiečių laikraščiui „Die Welt“ davė interviu, kuriame patvirtino, jog atmetė tuometinio Vengrijos ministro pirmininko Ferenco Diurčanio pasiūlymą buvusiam Vengrijos ministrui pirmininkui Giulai Hornui 75-ojo gimtadienio proga skirti aukščiausią Vengrijos Respublikos apdovanojimą už nuopelnus šaliai. L. Šojomas nuosprendį grindė tuo, kad G. Hornas kartu su Vengrijos darbininkų partija 1956 m. sukilimo metu palaikė sovietus, o jo pažiūros liko nepakitusios iki šiol. Interviu sukėlė aršias visuomenės diskusijas.
L. Šojomas atsisakė vykti į Jungtines Valstijas iki tol, kol iš Vengrijos piliečių bus reikalaujama duoti pirštų antspaudus prieš patenkant į šalį.
Vyriausybės krizės metu 2009 m. kovo-balandžio mėnesiais L. Šojomas ne kartą pareiškė, kad, jo nuomone, geriausias problemos sprendimas būtų pirmalaikiai parlamento rinkimai.
2009 m. rugpjūčio 21 d. L. Šojomui nebuvo leista vykti į Slovakijos teritoriją, kur pasienio mieste Komarne vyko Ištvano I – Vengrijos kunigaikščio – statulos pašventinimas. Įvykis dar labiau pablogino ir taip įtemptus Vengrijos ir Slovakijos santykius. L. Šojomas teigė, jog „tai yra negirdėta, nedovanotina ir nepaaiškinama dviejų sąjungininkių šalių santykiuose.“ Slovakijos vyriausybė, kurioje tuo metu daugumą turėjo Slovakų nacionalinė partija, teigė, kad Vengrijos prezidento buvimas kelia „grėsmę nacionaliniam saugumui“. Po to, kai 2010 m. buvo išrinkta nauja Slovakijos vyriausybė, tų pačių metų rugpjūčio mėnesį L. Šojomas grįžo aplankyti statulos. Ceremonija įvyko be incidentų.
2010 m. gegužės 3 d., po Vengrijos parlamento rinkimų, 11 intelektualų parašė laišką būsimiems parlamentarams, kuriame iškėlė L. Šojomo kandidatūrą artėjančiuose prezidento rinkimuose. 2010 m. birželio 23 d. „Fidesz“ partijos vadovas Viktoras Orbanas iškėlė Palį Šmitą – tuometinį parlamento pirmininką, kandidatu į prezidentus. Birželio 29 d. vykusiuose prezidento rinkimuose parlamento balsų daugumą surinko P. Šmitas, kuris prezidento postą iš L. Šojomo perėmė rugpjūčio 6 d.
Karklupėnai
Karklupėnai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybės vakaruose, 5 km į šiaurės vakarus nuo Pajevonio. Seniūnaitijos centras.
Istorija
XIX a. pabaigoje Karklupėnai buvo stambus kaimas ir palivarkas Kaupiškių valsčiuje, Pajevonio parapijoje.
Kuara
Kuara, Kisiga arba Ku'ara (dabar Tell al-Lahm archeologinė vietovė) – senovės Šumero miestas, buvęs dešiniajame Eufrato krante, ties jo žiotimis, apytikriai 30 km į pietryčius nuo Uruko. Pasak Šumero karalių sąrašo, čia buvo Dumuzido Žvejo, legendinio Uruko karaliaus, namai.
Vietinė Kuaros dievybė buvo Nergalas (šumerų Meslamtaea). Šumerų mitologijoje Kuara laikyta dievo Asarluhio, Enkio sūnaus, gimimo vieta; vėliau Asarluhis imtas tapatinti su Marduku. Teigiama, jog miestas buvo Marduko ir Ninehamos kulto centras. Kuara, skirtingai nei daugelis Mesopotamijos miestų, nėra minima Biblijoje.
Kuara buvo įkurta ~2500 m. pr. m. e., ankstyvuoju dinastiniu laikotarpiu. Iš pradžių tai buvo Dilmuno uostas Persijos įlankoje. 709 m. pr. m. e. asirų valdovas Sargonas II siekė paimti nelaisvėn Marduk-apal-idiną II, kuris, mėgindamas išsigelbėti, pasitraukė į Kuarą. Asirų pajėgos apsiautė ir sugriovė Kuaros miestą.
Archeologinė vietovė sudaryta iš dviejų nedidelių kalvų arba telių, apsuptų keleto mažesnių gūbrių, jie išsidėstę greta išdžiūvusios Eufrato upės vagos. Miestą pirmąkart 1855 m. kasinėjo archeologas J. E. Taylor, tačiau kasinėjimai tetruko keletą dienų. Jis aptiko plytų su įrašais ir dantiraščio lentelę. 1918 m. čia naujus kasinėjimus trumpam atliko Reginald Campbell Thompson.
Leelee Sobieski
Lili Sobieski (g. 1983 m. birželio 10 d.) – JAV aktorė, 1999 m. nominuota Emmy už TV filmą „Joanna d‘Arc“ ir du kartus Auksiniam gaubliui už TV filmus „Joanna d‘Arc“ ir „Pasipriešinimas“.
Šeima
Lili gimė Niujorke, filmų prodiuserės ir scenarijų autorės Elizabeth Sobieski ir prancūzų dailininko bei buvusio aktoriaus Jean Sobieski šeimoje. Ji taip pat turi jaunesnį brolį Robertą.
Vienas iš aktorės vardų Liliane yra nuo senelės iš tėvo pusės, Elsveta yra lenkiškos vardo Elžbieta versija, nes tėvas turi lenkiškų ir šveicariškų šaknų. Senelis iš motinos pusės, Robertas Solomonas, buvo JAV NAVY kapitonas, žydas ir Lili ne kartą tvirtino, kad „didžiuojasi savo žydiškomis šaknimis“.
2001 m. Sobieski baigė Trevor Day School ir įstojo į Browno universitetą studijuoti menų bei literatūros.
Karjera
Į kiną ji pateko po to, kai privačios mokyklos kavinėje 1994 m. ją pastebėjo talentų medžiotojas. Po keleto pokalbių ji pretendavo į Klaudijos vaidmenį filme „Interviu su vampyru“, tačiau šis atiteko aktorei Kirsten Dunst.
Tais pačiais metais Sobieski gavo vaidmenį TV filme „Reunion“, o kitais metais – pagrindinį vaidmenį TV filme „A Horse for Danny“. Vėliau jai teko didelis vaidmuo komedijoje „Iš džiunglių į džiungles“, kuriame ji vaidino aktoriaus Martino Shorto dukrą.
1998 m. ekranuose pasirodęs fantastinis filmas „Gilus sukrėtimas“ pasaulyje uždirbo beveik 350 mln. JAV dolerių, o jame vaidinusi Sobieski, kaip ir kiti aktoriai, sulaukė dėmesio ir postūmio karjeroje. Tais pat metais ji gavo vaidmenį filme „A Soldier‘s Daughter Never Cries“, už kurį sulaukė kritikų pagyrų ir Čikagos filmų kritikų asociacijos nominacijos kaip geriausia jauna aktorė.
1999 m. ji kartu su Drew Barrymore vaidino komedijoje „Dar nebučiuota“ bei šiuolaikinę Lolitą Stenlio Kubriko filme „Plačiai užmerktos akys“ su Tom Cruise ir Nicole Kidman. Tais pačiais metais pagrindinis vaidmuo TV filme „Žana d“Ark“ pelnė jai Auksinio gaublio nominaciją.
2001 m. Sobieski pelnė antrą Auksinio gaublio nominaciją už vaidmenį filme „Pasipriešinimas“. Tais pat metais ji vaidino nuotykių filme „Joyride“ bei trileryje „Stiklo namai“ su Diane Lane,  bet juosta nesulaukė populiarumo, priešingai nei mažo biudžeto drama „My First Mister“, kurioje Sobieski vaidmuo buvo liaupsinamas kritikų.
2002 m. nepriklausomų kūrėjų filmas „L‘Idole“ atidarė Toronto kino festivalį. Po metų ji pasirodė mini seriale „Les Liaisons dangereuses“, kuriame taip pat vaidino Catherine Deneuve ir Rupert Everett, o 2005 m. atliko vaidmenį seriale „Hercules“.
Sobieski nevengė vaidinti įvairių žanrų juostose: 2006 m. ji nusifilmavo eksperimentiniame filme „Lying“, nepriklausomų kūrėjų komedijoje „Walk Over Me“ (2008 m.), siaubo filmuose „In a Dark Place“ bei „The Wicker Man“ su Nicolas Cage, dramoje „Heavens Fall“, trileryje su Al Pacino „88 minutės“ bei fantastinėje juostoje „In the Name of the King: A Dungeon Siege Tale“, sukurtoje pagal „Dungeon Siege“ video žaidimą. Už vaidmenį pastaruosiuose dviejuose filmuose ji 2008 m. buvo nominuota Auksinei avietei kaip blogiausia aktorė.
2009 m. Sobieski atliko epizodinį vaidmenį biografinėje kriminalinėje dramoje „Public Enemies“, o 2010 m. – pagrindinį vaidmenį romantinėje komedijoje „Ieškant palaimos“ apie savo filmą svajojančią sukurti merginą, kuri tikslui pasiekti įsidarbina pornografijos kūrėjų studijoje.
Asmeninis gyvenimas
2009 m. gegužę ji susižadėjo su mados dizaineriu Adamu Kimmeliu, už kurio ištekėjo liepos 17 d. Aktorė tvirtina, kad iki vedybų ji išsaugojo savo nekaltybę: „- Manau, kad prarasti nekaltybę būnant 26 yra vėlai, bet man buvo svarbu išlikti nekaltai iki vedybų. Tai nesusiję su religija ar kažkuo panašiais dalykais, tiesiog todėl, kad nekaltybė buvo brangiausia dovana, kurią aš galėjau padovanoti vyrui ir norėjau būti tikra, kad dovanoju tą tinkamam žmogui.“
Gruodžio mėnesį jie susilaukė dukters Louisanna Ray Kimmel.
Aktorė laisvai kalba prancūziškai. Jos tėvas Jeanas Sobieskis šiuo metu gyvena Prancūzijoje.
Gimnastiorka
200px|miniatiūra|dešinėje|Turkestano karinės apygardos kareivis, vilkintis baltą gimnastiorką ir raudonus [[šarovarai|šarovarus (1873 m.)]] 200px|miniatiūra|dešinėje|1935 m. pavyzdžio ryšių kariuomenės seržanto gimnastiorka 200px|miniatiūra|dešinėje|Antrojo pasaulinio karo veteranas su gimastiorka (2008 m. gegužės 9 d.) Gimnastiorka (, iki 1917 m. dar vadintas 'gimnastinė palaidinė') – tankaus audeklo ilga palaidinė, nešiojama su diržu, žinybinės ar karinės uniformos dalis, paplitusi carinėje Rusijoje ir TSRS iki XX a. 7-to dešimtmečio pabaigos.
Istorija
Pavadinimas kilęs iš senesnio pavadinimo. Ši aprangos rūšis buvo įvesta 1862 m. kaip karinės uniformos dalis carinės Rusijos kariuomenėje mankštai atlikti. Pagal kitus duomenis ši uniformos dalis pirmą kartą paminėta 1860 m. birželio 18 d. Rusijos karo ministro įsakyme, kuriuo Rusijos armijos generolams ir karininkams įvesti balti drobiniai kiteliai pagal jau kavalerijoje naudotų kitelių pavyzdį.
1869 m. balandžio 26 d. karinės žinybos įsakymu Nr. 149 visiems Rusijos ginkluotųjų pajėgų Turkestano karinės apygardos dalinių kariškiams liepta kaip vasarinės žygio uniformos dalį vilkėti baltas gimnastines palaidines. Nurodyta, kad šios palaidinės turi būti vilkimos su prisegtais 1868 m. pavyzdžio antpečiais.
Rusijoje gimnastiorkos plačiai paplito dėl gerų eksploatacinių savybių, siuvimo ir priderinimo paprastumo, vilkėjimo patogumo.
Gimnastiorkos iki 1972 m. sausio 1 d. naudotos kaip Raudonosios, vėliau – Tarybinės armijos karinės uniformos dalis. Vėliau irgi naudota kaip uniformos dalis, bet jas vilkėdavo atsargos kareiviai, pašaukti į karinius apmokymus (vadinamieji partizanai), bei reguliarios tarnybos kareiviai kaip darbinį drabužį. Šiuo metu gimnastiorkas dar naudoja kai kurie Rusijos Federacijos drausmės daliniai.
Tipai
Gimnastiorkos Tarybų Sąjungoje buvo skirstomos į grupes pagal vartotojus:
Vyriškos gimnastiorkos buvo siuvamos nuo 44 iki 56 dydžių, moksleivių – nuo 32 iki 50 dydžių.
DVRA vadovaujančio personalo gimastiorkos (1935 m.)
Likusios tokios gimnastiorkos atšauktos 1943 m. sausio 15 d. TSRS gynybos liaudies komisaro įsakymu Nr. 25. Nuo 1943 m. vasario 1 iki 15 d. visas Raudonosios Armijos personalas tyrėjo pradėti dėvėti naujas uniformas su antpečiais. Leista dėvėti senus uniforminės aprangos variantus su naujais skiriamaisiais ženklais, kol pasibaigus dėvėjimo trukmei bus išduotos naujo pavyzdžio uniformos.
1943 m. pavyzdžio gimnastiorkos
Įvestos 1943 m. sausio 15 d. TSRS gynybos liaudies komisaro įsakymu Nr. 25.
Ankstesnio modelio gimnastiorkų pakeitimai: 1944 m. rugpjūčio 5 d. įvestos įleistinės krūtininės kišenės moteriškoms eilinių ir seržanto lygio personalo gimnastiorkoms. 1944 m. rugsėjo 16 d. įleistinės kišenės leistos ir seržantų bei eilinių dėvimoms gimnastiorkoms, jei jiems išduodamos buvusios nekokybiškos, bet sutvarkytos karininkų gimnastiorkos.
Tarybinėje Armijoje gimnastiorkas nustojo naudoti 1969 m. liepos 26 d. TSRS gynybos ministro įsakymu „Apie Tarybinės Armijos ir Karinio jūrų laivyno kariškių karinės uniformos dėvėjimo taisyklių įvedimą“ (О введении в действие Правил ношения военной формы одежды военнослужащими Советской Армии и Военно-Морского Флота).
Mokyklinės gimnastiorkos
Moksleivių gimnastiorkos buvo medvilninės ar vilnonės. Jos skyrėsi pagal moksleivių amžių: Amatų ir geležinkeliečių mokyklų moksleivių berniukų gimnastiorkos turėdavo viena antkrūtininę kišenėje kairėje pusėje.
Čirčia
Čirčia  – kaimas pietinėje Fuglojaus salos dalyje, Fareruose. Tai vienas iš dviejų salos kaimų, kitas – Hatarvikas. Gyvenvietes jungia kelias, nutiestas XX amžiaus 9-ame dešimtmetyje. Salos gyvenvietės pasiekiamos keltu arba sraigtasparniu. Žodis Kirkja farerų kalba, reiškia 'bažnyčią', Fugloy reiškia 'paukščio salą'. Sala yra populiari turistų atrakcija.
Sodėnai (Vilkaviškis)
Sodėnai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 11 km į pietus nuo Vilkaviškio, šalia kelio. Seniūnaitijos centras. Rytuose teka Širvinta.
Mykolas Puzina
Mykolas Puzina (, ~1664–1723 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybinis veikėjas.
Biografija
Minsko kašteliono Andriaus Puzinos ir Eufrosinijos Chžantovskos sūnus, brolis – Mstislavlio vaivada Kristupas Dominykas.
LDK mažosios kanceliarijos regentas 1699–1717 metais, Lietuvos dvaro vėliavininkas 1712–1717 metais, Lietuvos didysis raštininkas nuo 1717 metų.
Pasiuntinys iš Upytės pavieto į 1718 ir 1720 metų seimą. Valkininkų mūšio 1700 metais dalyvis.
1712 ir 1720 metais pasiuntinys pas carą Petrą I.
Šeima
Vedė Sofiją Potockytę, Jablonuvo seniūno Andriaus Jurgio Potockio dukterį. Turėjo dukteris: Konstanciją, Kristupo Maževskio ir Stanislovo Kostka Potockio žmona, ir nežinomo vardo, Adomo Mrazavickio žmona.
Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba
Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba – Lietuvos institucija, kontroliuojanti maisto ir veterinarijos rinkos priežiūrą Lietuvoje.
Istorija
2000 m. įkurta reorganizavus Valstybinę veterinarijos tarnybą, Lietuvos valstybinę kokybės inspekciją ir Valstybinę higienos inspekciją. Pertvarkius valstybinės veterinarijos sistemą, apskričių veterinarijos tarnybos, rajonų veterinarijos ligoninės, miestų veterinarijos sanitarijos stotys buvo reorganizuotos į apskričių, rajonų ir miestų maisto ir veterinarijos tarnybas.
2008 m. prijungus prie Nacionalinės veterinarijos laboratorijos Lietuvos valstybinę veterinarijos preparatų inspekciją, laboratorijos pagrindu sukurtas Nacionalinis maisto ir veterinarijos rizikos vertinimo institutas.
2011 m. apskričių, rajonų ir miestų maisto ir veterinarijos tarnybos tapo teritoriniais padaliniais. 2019 m. prijungta Valstybinė gyvulių veislininkystės priežiūros tarnyba.
Wakriya AC
„Wakriya AC“ arba tiesiog „Wakriya“ – Gvinėjos futbolo klubas iš Bokės, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Pilnu pavadinimu žinomas kaip Wakryia Athlétic Club, Wakriya AC de Boké. Namų rungtynes žaidžia Bokės Gegužės 1-osios dienos stadione, talpinančiame 3 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2007 m. Kitados rungtyniavo žemesniuose divizionuose.
2015–2016 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje ir užėmė trečią vietą. Po sezono buvo perkelti į Pirmą lygą.
2016–2017 m. debiutavo aukščiausioje lygoje ir iškovojo antrą vietą. 2017–2018 m. sezone liko trečioje.
2018–2019 m. sezone užėmė penktą vietą. 2018 m. pateko į Gvinėjos futbolo taurės finalą, bet jame pralaimėjo.
2019–2020 m. sezonas nutrauktas dėl pandemijos grėsmių. 2020–2021 m. sezone dar kartą iškovojo trečią vietą.
2022–2023 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje ir užėmė devintą vietą.
Jacques Cariou
Jacques Cariou (1870 m. rugsėjo 23 d. – 1951 m. spalio 7 d.) – Prancūzijos sportinis raitelis ir karininkas. Pirmasis šalies olimpinis konkūrų čempionas.
Andrew Sihler
Endriu Litltonas Sileris (, g. 1941 m. vasario 25 d. Siatlas, JAV) – amerikiečių kalbininkas, lyginamosios indoeuropeistikos specialistas.
Jacques Cariou
Biografija
1890 m. savanoriškai įstojo į Prancūzijos armiją. 1908 m. buvo paaukštintas į kapitonus.