cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Osmosinis slėgis
Osmosinis tirpalų slėgis priklauso nuo jame ištirpusių neorganinių medžiagų dalelių kiekio.
Vytautas Barkauskas (1953)
Biografija
1971 m. baigė Telšių J. Žemaitės vidurinę mokyklą, 1980 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultete ir įgijo teisininko specialybę.
Nuo 1980 m. iki 1982 m. Vilniaus miesto Tarybų Rajono prokuratūros stažuotojas ir tardytojas, nuo 1982 m. iki 1985 m. Vilniaus miesto prokuratūros vyresnysis tardytojas, nuo 1985 iki 1988 m. Vilniaus miesto Lenino rajono prokuratūros prokuroro pavaduotojas, nuo 1988 m. iki 1995 m. – Lietuvos TSR Respublikos prokuratūros Tardymo valdybos prokuroras, Kauno miesto prokuratūros prokuroro pavaduotojas, nuo 1995 m. iki 1997 m. Kauno apygardos prokuratūros vyriausiojo prokuroro pavaduotojas, nuo 1997 m. iki 2001 m. – LR Generalinės prokuratūros Kvotos ir tardymo kontrolės skyriaus vyriausiasis prokuroras, nuo 2001 m. sausio 17 d. Lietuvos Respublikos generalinio prokuroro pavaduotojas (paskirtas LR Prezidento dekretu). Turi valstybinio justicijos patarėjo rangą. 2010 pavasarį, atleistas pasibaigus įgaliojimų laikui. .
Apdovanojimai
Vedęs, turi sūnų.
Janionys (Širvintos)
Janionys – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje. Teka upelis, vadinamas Kaimenka. Anksčiau veikė pradinė mokykla.
Saint James's Gate FC
Saint James's Gate FC – Airijos futbolo klubas iš Dublino. Pirmasis Airijos čempionas. Klubo komanda 2007 m. sezone žaidė IV šalies futbolo sistemos lygmenyje - Lensterio lygos pirmajame divizione.
Sezonai
Šaltiniai:
Kalniškių apylinkė (Raseiniai)
Kalniškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimkaičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Paišlynio apylinkės ir Vadžgirio apylinkės.
Donegal Celtic FSC
Belfasto „Donegal Celtic“ – Šiaurės Airijos futbolo klubas iš Belfasto.
Senglea Athletics FC
Islos „Senglea Athletics“ – Maltos futbolo klubas iš Islos.
Donegal Celtic FSC
Šiaurės Airijos pirmenybėse
Šaltiniai:
Senglea Athletics FC
Istorija
Nuo 2017–2018 m. sezono vėl rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. 2020–2021 m. liko šešiolikti ir po sezono perkelti į žemesnį divizioną. 2021–2022 m. sezone rungtyniavo challenge league (II pakiopa). B grupėje buvo devinti ir po sezono iškrito į mėgėjų lygą. 2022–2023 m. sezone rungtyniavo IZIBET Amateur League (III pakopa) ir A grupėje tapo nugalėtojais. Po sezono perkelti į aukštesnį divizioną.
2023–2024 m. sezone rungtyniavo Challenge League (II pakopa).
Gintaras Adomaitis
Gintaras Adomaitis (g. 1959 m. balandžio 16 d. Kaune) – Lietuvos teatro aktorius.
Biografija
1981 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1981-1988 m. Panevėžio dramos, 1988-1993 m. ir nuo 1999 m. Kauno dramos, 1993-1998 m. Kauno mažojo teatro aktorius.
Senoji bažnytinė slavų kalba
Senoji bažnytinė slavų kalba (senoji bulgarų kalba) – pirmoji literatūrinė slavų kalba, sudaryta X a. Salonikų apylinkėse, Graikijos Makedonijoje vartotos slavų tarmės pagrindu. Raštą šiai tarmei pritaikė slavų apaštalai Kirilas ir Metodijus.
Senąja bažnytine slavų kalba, buvusia suprantama visų slavų, parašyti seniausi slavų tekstai.
Abėcėlės
Buvo vartojamos dvi abėcėlės: glagolica ir naujesnė kirilica; iš pastarosios kilo rusų, gudų, ukrainiečių, serbų, bulgarų ir slavų makedonų abėcėlės. Naujesnis (gudų) šios kalbos variantas buvo viena iš oficialių LDK kalbų.
Ši kalba išsaugojo nemažai senosios slavų kalbos archaizmų, pvz., absoliutinį naudininką, nosinius balsius, atributiškai vartojamas trumpąsias būdvardžių formas.
Slaviškų žodžių sutapimai su rusiškais
Kai kurie senosios bažnytinės slavų kalbos žodžiai sutampa su rusiškais, bet jų reikšmė ne tokia.
Pavyzdžiai:
Живот – rusiškai 'pilvas', slaviškai 'gyvenimas'
Язык – rusiškai gali reikšti liežuvį arba kalbą, slaviškai − liežuvį, kalbą arba pagonišką tikėjimą.
Gardelės konstanta
right|thumb|300px|Elementariosios gardelės konstantos a, b, c, atitinkamai x, y, z kryptimis ir kampai tarp plokštumų α, β, γ. Gardelės konstanta – atstumas tarp kristalinės gardelės vienetinių ląstelių. Pavyzdžiui, trimatė kristalinė gardelė turi tris gardelės konstantas (a, b ir c), kurios, priklausomai nuo kristalo struktūros, gali būti skirtingos arba vienodos. Kadangi gardelės konstanta turi ilgio dimensiją, jos SI matavimo vienetas yra metras. Dažniausiai konstantos būna kelių angstremų eilės.
Dažiklis
Dažiklis – medžiaga naudojama dažymui. Dažniausiai dažikliai naudojami vandeniniuose tirpaluose.
Archeologiniai įrodymai liudija, kad jau prieš 5000 metų indijoje ir Vidurio Rytuose buvo dažoma.
Dažiklių tipai
Pagal kilmę dažikliai skirstomi į šias grupes:
Pagal paskirtį dažikliai ar jų mišiniai gali būti skirstomi į: maistinius, tekstilės, spaudos, kosmetinius.
Valstybės teisė
Valstybės teisė:
Didžioji Čolulos piramidė
240px|thumb|right|Didžiosios Čolulos piramidės liekanos Didžioji Čolulos piramidė arba Tlačiualtepetlas  – milžiniškas statinių kompleksas, esantis Čoluloje, Meksikos valstijoje Puebloje. Tai didžiausias pasaulyje archeologinis paminklas ir didžiausia pagal apimtį prieškolumbinės eros piramidė.
Santykių su klientais valdymas
CRM (akronimas,, „santykių su klientais valdymas“) – būdas analizuojant ir panaudojant rinkodaros duomenų bankų duomenis bei įdarbinant komunikacines technologijas sukurti bendrą įmonės praktiką ir metodus, kurie maksimaliai padidintų kiekvieno individualaus kliento ilgalaikę vertę (ang. life time value) įmonei. CRM nulemia verslo filosofiją, kurios centre yra klientas, prie kurio poreikių derinama veikla bei kultūra, reikalinga efektyviai rinkodarai, pardavimams ir paslaugų teikimui.
Žinomas CRM autorius Paul Greenberg CRM apibrėžia taip: CRM yra filosofija ir verslo strategija, paremta informacinėmis technologijomis, verslo taisyklėmis, veiksmų sekomis (angl. workflow), procesais ir socialiniais rodikliais, skirta pritraukti klientą bendradarbiavimo dialogui, siekiant užtikrinti abipusę naudą patikimoje ir skaidrioje verslo aplinkoje.
Plačiąja prasme CRM sistema yra verslo valdymo sistema, padedanti valdyti ir puoselėti įmonės ryšius su esamais bei potencialiais klientais, taip užtikrinant maksimalią ir ilgalaikę kiekvieno kliento vertę. Siaurąja prasme ši sistema yra programinės įrangos technologijos, kuriomis galima efektyviai organizuoti, automatizuoti ir sinchronizuoti verslo procesus. Klasikinis ryšių su klientais valdymas (CRM) apima tris pagrindines verslo sritis: pardavimus, rinkodarą, ir aptarnavimą. Pastaruoju metu šią sistemą pradėta plačiai taikyti ir tose su pardavimo veikla nesusijusiose srityse (xRM – bet kokių ryšių valdymas), kuriose organizacijos veiklą (ar veiklos dalį) galima apibūdinti procesų pagalba.
Karpatinis katilėlis
Karpatinis katilėlis (Campanula carpatica) – katilėlinių (Campanulaceae) šeimos daugiametis augalas.
thumb|left|210px|Karpatinio katilėlio baltažiedė forma
Bazilionai
Bazilionai (anksčiau Padubysys) – miestelis Šiaulių rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Bubių, prie senojo prekybinio ir pašto kelio Ryga–Tilžė, Dubysos dešiniajame krante, prie Dubysos ir Deglės santakos. Seniūnaitijos centras. Miestelyje stovi Bazilionių Šv. Bazilijaus Didžiojo bažnyčia (nuo 1933 m.), yra Bazilionų vidurinė mokykla-darželis, biblioteka, paštas (LT-80010), visuomeninis centras, išlikęs Bazilionų dvaras.
miniatiūra|left|Miestelio centras: akmuo „Bazilionai [[1586“]] thumb|left|Bazilionų visuomeninis centras
Etimologija
Nemažai painiavos kildavo ir tebekyla dėl miestelio pavadinimo. Gali būti, kad dar 1358 m. Vartbergės kronikoje minima Dubysos pilis (Dobitzen in Saulia) buvo dabartinių Bazilionų vietoje. Vėliau miestelis minimas tai Padubysiu, tai Bazilionais.
XVII a. dokumentuose miestelis vadinamas arba Bazyliany (dėl čia įkurto Padubysio bazilijonų vienuolyno), 1749–1834 m. tiesiog Bazyliany, 1843 m. Подубисъ, 1900 m. Padubisiai, 1920–1933 m. Padubysis, Bazilainiai, 1939 m. Bazilionai. 1973 m. sausio 31 d. miestelis vėl pervadintas Padubysiu, tačiau 1989 m. liepos 28 d. gyventojų pageidavimu vėl grąžintas Bazilionų pavadinimas, kad miestelis nebūtų painiojamas su kitais Padubysiais. Padubysys yra vandenvardinis vietovardis, siejamas su pro čia tekančia Dubysa.
Istorija
Apylinkėse gausu archeologinių paminklų, pilkapių, kurių radiniai rodo, jog apylinkėse gyventa ankstyvojo geležies amžiaus laikais. Prie Dubysos yra suardyto piliakalnio liekanos. Archeologijos radiniai: II – III a. apskrita ir V – VI a. storagalės apyrankės, keletas IX – XII a. papuošalų.
Dabartinio miestelio vietoje būta Padagių, Daugeliškių ir Mikeliškių kaimų. 1586 m. minimas Padubysio dvaras ir kaimas. 1749–1836 m. veikė bazilijonų vienuolynas, todėl ilgainiui miestelis įgijo Bazilionų vardą.
1744 m. lapkričio 22 d. Abiejų Tautų Respublikos karalius Augustas III miesteliui suteikė prekybines privilegijas ir leido rengti turgus. 1749 m. Jonas ir Antanas Beinorai atsikvietė rytų apeigų vienuolius bazilionus ir užrašė jiems Mikeliškių kaimą, kuriame gyveno 49 vyrai ir 61 moteris. Antanas ir Jurgis Golonievskiai vienuoliams dovanojo Rimkiškių žemę. Vienuolyne gyveno 6 vienuoliai. 1773 m. jie įkūrė pradžios mokyklą, kuri 1793 m. pertvarkyta į šešiametę mokyklą, ją tais metais lankė 192 mokiniai, bet kai kuriais metais mokinių skaičius siekdavo ir 300. 1825 m. rusai mokyklą pavertė keturmete. Po 1832 m. sukilimo rusai nusavino vienuolyno turtus, vienuolius iškėlė į Vilnių, o vienuolyne apgyvendino stačiatikių vienuolius. 1835 m. vienuolynas ir mokykla likviduoti. Tais metais miestelyje buvo 19 dūmų, 14 ūkininkų ir 19 valakų žemės. 1836 m. vienuolyną ir miestelį valdė stačiatikių šventikas Kovalevskis. 1886 m. minima Bazilionų sinagoga.
thumb|Bazilionų panorama nuo [[Mekiai (Šiauliai)|Mekių kalno]]
1859 m. miestelyje buvo 46 gyventojai. 1864 m. įkurtas Padubysio valsčius, veikė valsčiaus įstaigos, odų dirbtuvė, plytinė. 1878 m. įsikūrė kooperatyvas, kuriam priklausė 179 nariai, jo metinė apyvarta siekė 174 961 rublių. Miestelis garsėjo savo turgumi, buvo Šiaulių apskrityje.
1905 m. lapkričio 26 d. miestelio ūkininkai užėmė valsčiaus būstinę, nutraukę valsčiaus teismą, išvaikė teisėjus, užantspaudavo spintą su teismo bylomis, atėmė raktus, išvaikė valsčiaus tarnautojus, užkalė būstinės langus, duris ir pastatė sargybą. Bet po savaitės revoliuciniai įvykiai buvo numalšinti.
1919 m. miestelio bažnyčia grąžinta katalikams, parapija priklausė Kurtuvėnų parapijai. 1938 m. bažnyčiai priklausė 2224 katalikai. Miestelis buvo priskirtas Kurtuvėnų valsčiui, bet 1930 m. atkurtas Padubysio valsčius, į kurį įėjo artimiausios Kurtuvėnų ir Pašiaušės valsčių gyvenvietės. Miestelyje buvo valsčiaus savivaldybė, mokykla, paštas, policijos nuovada, sveikatos punktas, kooperatyvas, smulkaus kredito draugija, veikė plytinė. 1923 m. miestelyje buvo 31 sodyba ir 191 gyventojas. 1940 m. gyventojų padaugėjo iki 250.
Antrojo pasaulinio karo metais miestelis beveik nenukentėjo. 1950–1990 m. „Tarybinio artojo“ kolūkio centrinė gyvenvietė, nuo 1990 m. veikia žemės ūkio bendrovė.
Vandens taksi
thumb|right|250px|Vandens taksi [[Niujorkas|Niujorke.]] Vandens taksi – vandens transporto forma, dažniausiai mažas laivas ar kateris, skirta transportuoti žmones pagal privačius užsakymus ar viešas paslaugas. Dažniausiai vandens taksi paslaugos teikiamos miestų ribose. Tokio tipo transportas gali kursuoti panašiai kaip autobusai su tam tikromis stotelėmis, arba būti užsakytas privačiai nuvykimui nuo vieno prie kito taško. Pastaruoju atveju dažniausiai naudojamos keltų paslaugos.
Įprastai privatiems užsakymams naudojamas terminas vandens taksi, o transportavimui tarp stotelių – vandens autobusai.
Žemaitijos tiesa
Istorija
Leido LKP Mažeikių apskrities komitetas. Daugintas Pleinakiuose (Tirkšlių valsčius, 1934 m.) Juodkaičiuose (Ylakių valsčius, 1936–1937 m.) Gedrimuose (Ylakių valsčius, 1937–1938 m.) Kaukolikuose (Skuodo valsčius, 1938–1940 m.). Tiražas 200–1000 egz. Rasti 9 numeriai.
Redagavo kolegija: I. Jonušas, K. Jonušas, Antanas Milvydas, D. Pundzius.
Rezusas
Rezusas (Macaca mulatta) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatas, priklausantis markatų pošeimiui.
Vainiūnai (Kėdainiai)
Vainiūnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 4,5 km į šiaurės rytus buo Beinaičių. Kaimas įsikūręs prie Lankesos upės (prasidedančios Bubių tvenkinio patvankos). Tvenkinio pakrantėje stūkso Stašaičių piliakalnis. Iš pietų juosia Šniūrų miškas. Pro Vainiūnus eina kelias. Yra ferma, vandens bokštas.
thumb|left|245px|Kelias pro Vainiūnus į Šėtą
Paišlynio apylinkė
Paišlynio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimkaičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. 1954 m. prijungta Paupio apylinkė ir dalis Kalniškių apylinkės. 1959 m. lapkričio 25 d. Paišlynio apylinkė prijungta prie Vadžgirio apylinkės, Viduklės apylinkės ir Paliepių apylinkės.
Kazlų Rūdos Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia
'''Kazlų Rūdos Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Kazlų Rūdoje, prie Kaliningrado-Kauno geležinkelio.
Parapijoje veikia Jūrės Dievo Gailestingumo koplyčia.
miniatiūra|220px|left|Atnaujintas interjeras
Istorija
Iki 1921 m. Kazlų Rūda priklausė Višakio Rūdos šv. vyskupo Stanislovo parapijai. 1922 m. Seinų vyskupija įsteigė Kazlų Rūdos parapiją. Vikaro Jono Krokininko rūpinimusi įsteigta bažnyčia su nuolatiniu kunigu. 1922 m. balandžio 22 d. paskirtas pirmasis klebonas Kazys Bičkauskas. Jis iš geležinkelių administracijos gautoje buvusioje geležinkelininkų mokykloje 1922 m. įrengė laikiną bažnyčią. Jai paskirtas 6 ha sklypas. Tas pats klebonas aptvėrė ir naująsias kapines. K. Bičkauskui išvykus į Ameriką, nauju klebonu paskirtas kun. Pranciškus Adomaitis, vėliau jį pakeitė kun. Pr. Balsevičius.
Geležinkelių valdybai pareikalavus grąžinti mūrinį pastatą, naudotą bažnyčios reikmėms, iš Krašto apsaugos ministerijos bažnyčios statyboms buvo nupirkti trys buvę mediniai karo belaisvių barakai. 1923 m. parapijai perduota buvusi Alytaus Saratovo kareivinių cerkvė. Iš jos rąstų 1924–1925 m. suręsta bažnyčia. Projektavo inž. Stasys Kimonas.
1925 m. lapkričio 8 d. naujojoje bažnyčioje atlaikytos pirmosios pamaldos. Iš Rusijos gražintų varpų fondo Kazlų Rūdai buvo skirti du varpai. Vietinis kalvis Jurgis Martinaitis (1879–1955) nukalė bažnyčios bokštų kryžius, apie 1930 m. padarė metalines groteles prie bažnyčios altoriaus, kitus metalo dirbinius.
Architektūra
Bažnyčia dvibokštė, unikali fachverkinės (sandalinės) konstrukcijos bokštais. Įstrižieji sandalų spyriai tarp vertikalių statinių sudaro žaismingą raštą. Bokštų šlaitai piramidiniai, paįvairinti stoglangiais ir šešiakampiais būgnais, ant kurių iškyla geležiniai kryžiai. Priekiniame fasade virš įėjimo durų į priekį ištrauktas frontonas. Jame įrengtas didelis arkinis langas, dienos metu gerai apšviečiantis vargonų chorą.
Bažnyčia sudėtingo plano: pagrindinė dalis stačiakampė, ties presbiterija yra šoninių koplyčių priestatai, prie susiaurintos apsidės priglausta žema zakristija. Šventorius aptvertas metalinių vertikalių strypų tvora.
Tupakas Jupankis
Tupakas Inka Jupankis  – inkų imperatorius (sapa inka), valdęs Inkų imperiją 1471–1493 m. Jis buvo penktasis Hananų dinastijos valdovas, imperatoriaus Pačakuteko sūnus ir Vaina Kapako tėvas.
1463 m. Tupakas Jupankis tėvo buvo paskirtas vadovauti inkų armijai ir su ja sėkmingai užkariavo šiaurės Peru (Činčaisujaus) tautas – Čačapojo kultūrą, huambus, gvajakondus. 1470 m. nusiaubė Čimu sostinę Čan Čaną ir šiaurėje imperijos valdas išplėtė iki Kito, įkūrė krašto sostinę Tomebamboje. 1471 m. mirus Pačaktekui, Tupakas Jupankis tapo sapa inka. Jo valdymo metais imperija toliau plėtėsi į pietus – užkariautas Altiplanas iki pat Tukumano, iš savo žemių išstūmė diagitus ir šiaurės mapučius. Maulės mūšyje susigrūmė inkų ir mapučių armijos, ir inkai buvo priversti atsitraukti.
Valdovas mirė ~1493 m., kaip manoma, nunuodytas vienos iš savo žmonų, Čuki Okljo, kuri norėjusi, kad būsimuoju valdovu taptų jos sūnus Kapakas Varis, o ne Tupako Jupankio pasirinktas Vaina Kapakas.
Apie Tupaką Jupankį pasakojamos kelios istorijos, neaišku, tikros ar legendinės. Viena iš ispanų kronikininkų užrašytų istorijų pasakoja, kad kuomet Tupakas Jupankis buvęs šiaurėje, ten iš pirklių išgirdęs istoriją apie toli vakaruose esančias salas, kuriose gausu aukso. Jis įsakęs suruošti milžinišką plaustų flotilę ir su 20 tūkst. žmonių išplaukęs į jūrą. Sapa inka pasiekęs Ninjačumbio ir Auačumbio salas ir ten pasiėmęs aukso, žalvarinę kėdę, juodaodžių, ir grįžęs atgal. Vėliau pagal šią istorija iškelta hipotezė, kad Tupakas Jupankis galėjęs pasiekti Polineziją ar bent Galapagų salas. Iš tiesų, Mangarevos saloje išlikusi legenda apie buriniais plaustais iš rytų atvykusį karalių. Šios teorijos šalininkai taip pat prideda, kad Rapanujyje esanti Vinapu šventykla pastatyta lygiai pagal inkų statinių pavyzdį. Turas Hejerdalas, norėdamas patvirtinti šią teoriją, pats inkų luotu Kon-Tiki iš Amerikos pasiekė Polineziją. Keliama ir kita hipotezė, kad Tupakas Jupankis pasiekė žemes gerokai į pietus nuo Maulės upės, iki pat Čakao sąsiaurio.
Jacobs FC
Jacobs FC – buvęs Airijos futbolo klubas iš Dublino.
Pasiekimai
Šaltiniai:
Paskynų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimkaičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Apylinkė 1954 m. liepos 4 d. LTSR AT nutarimu nutarimu prijungta prie Vadžgirio apylinkės.
Briedžiūnai
Briedžiūnai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 10 km nuo Siesikų.
Etimologija
Briedžiūnų kaimo pavadinimas kilęs iš gyvūninės kilmės asmenvardžio – buvusio tėvavardžio Briedžiūnas (Briedžio sūnus). Asmenvardžiui Briedis pradžią davė miškų gyvūnas.
Gyventojai
Briedžiūnų kaime gimė dailininkė, viena garsiausių XX a. 7-9 dešimtmečių lietuviškojo abstrakcionizmo pradininkių Kazimiera Zimblytė (Kazė) (1933–1999 m.). Palaidota Ukmergės rajono Siesikų miestelio kapinėse, šeimos kape.
Vainiūnai (Kapčiamiestis)
Vainiūnai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Viktarino, Kapčiamiesčio girioje, prie Neviedžio ežero ir Neviedės upelio. Toliau rytuose – Kuzapiškės telmologinis draustinis.
Ruskoje Ustjė
Ruskoje Ustjė – kaimas Rusijoje, šiaurės rytų Jakutijoje, Alaicho uluse, prie Indigirkos upės žiočių ir Rytų Sibiro jūros. Tarybiniais metais vadinta Poliarnojė (Полярное).
Gyventojai
Ruskoje Ustjė apgyvendinta rusų jau keletą amžių. Kadangi čia nepalankios sąlygos žemės ūkiui, jie išgyveno versdamiesi medžiokle ir žvejyba, kaip ir vietinės Sibiro tautos. Dėl savo izoliacijos rusoustiečiai išsaugojo senovines rusų folkloro tradicijas, senovinę kalbą, kuri buvo paveikta vietinės evenų kalbos. Šių gyventojų kilmė nėra tiksliai žinoma. Manoma, kad jie XVI a. čia galėję atsikraustyti iš Pomorės. Bendruomenė pirmą kartą minima 1739 m. keliautojo Dmitrijaus Laptevo, kuris žiemojo Ruskoje Ustjėje. XX a. pr. ją tyrinėjo tremtyje buvęs rusų socialistas Vladimiras Zenzinovas. Tarybiniais metais gyventojai iš padriko kaimo sukelti į vieną gyvenvietę, pagrindiniu jų verslu tapo poliarinių lapių kailių prekyba.
Vilniaus Jono Laužiko konsultacinis-mokymo centras
Vilniaus Jono Laužiko bendrojo lavinimo konsultacinis centras – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, M. K. Čiurlionio g. 18A, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba, lenkų kalba ir rusų kalba somatinėmis ir neurologinėmis ligomis sergantiesiems vaikams. Įstaigos kodas 191715620. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba. Ugdymas vykdomas lietuvių, lenkų ir rusų kalbomis Vilniaus miesto vaikų gydymo įstaigose:
Istorija
Vilniaus miesto ligoninėse gydomųjų bendrojo lavinimo mokyklų moksleivių ugdymo įstaiga, specialioji vidurinė mokykla „Sveikata“ įkurta 1989 m. 1990 m. rugsėjo 1 d. ši mokykla buvo reorganizuota į Senamiesčio konsultacinį mokymo punktą, kuriam vadovavo Nina Paškevičienė. Buvo sukurti gydomųjų moksleivių ugdymo pagrindai. 2003 m. sausio 22 d. pavadintas Vilniaus Jono Laužiko bendrojo lavinimo konsultaciniu centru, 2015 m. – Vilniaus Jono Laužiko konsultaciniu-mokymo centru.
Gvaikurai
Gvaikurai (arba gvaikūrai) – pampidų–patagonų kilmės indėnų genčių grupė, gyvenanti Pietų Amerikos lygumose, Gran Čake (Argentinoje, Paragvajuje, Bolivijoje, Brazilijoje). Sudaro šios gentys: mokoviai, tobai, pilagai, kaduvėjai bei jau išnykusios gentys abiponai, mbajai, gvačai, agvilotai, karaimai ir pajagvai.
SS pavaldumo daliniai
SS pavaldumo daliniai (, SSVT) - 1934 m. suformuoti koviniai NSDAP daliniai. 1938 m. rugpjūčio 17 d. A. Hitleris pareiškė, kad SS pavaldumo daliniai yra ne policija ar vermachto dalis, o karo veiksmams treniruoti kariai, tiesiogiai pavaldūs fiureriui karo ar taikos metu. 1940 m. SS pavaldumo daliniai tapo pirmaisiais SS kariuomenės daliniais.
Gvaikurai
Pavadinimas gvajkurai kilo iš gvaranių kalbos ir reiškia barbarus, laukinius. Pradžioje šis įžeidžiantis terminas buvo taikomas pagrindiniams gvaranių priešams mbajams, bet vėliau pradėtas taikyti visoms gvaikurų kalbomis kalbančioms gentims.
Atvykus kolonizatoriams į Pietų Ameriką gvaikurai buvo užėmę žemes į vakarus nuo Paragvajaus upės, Bermecho ir Pilkomajo tarpupyje ir mažiau paplitę atokiau nuo upių esančiose vietose. Dabar susitelkę tarp Korumbos (Pietų Mato Grosas) šiaurėje per Šiaurinį Čaką iki Santa Fė pietuose. Rytinė riba eina Paragvajaus upe, o vakaruose siekia Tarichos departamentą. Kadangi kolonizaciniu laikotarpiu dalis genčių prisijaukino arklius, gvaikurų gyvenamas arealas išsiplėtė.
SS pavaldumo daliniai
Formavimas
SS pavaldumo daliniai buvo suformuoti 1934 m. rugsėjo 24 d. suliejus įvairias sukarintas nacionalsocialistų formuotes - SS specialiuosius padalinius (SS-Sonderkommandos) ir Štabų sargybos (SS-Stabswache) dalinius. Šių dalinių kareivius imta treniruoti pagal tuos pačius reikalavimus kaip ir Vokietijos armijos pėstininkus. . Dalinys oficialiai imtas vadinti SS-Verfügungstruppe ('SS pavaldumo daliniai'). 1935 m. kovo 16 d. oficialiai pripažinta, kad egzistuoja SS pavaldumo daliniai.
Gvaikurai
Gvaikurai aukšti ir tvirto sudėjimo, kojos stiprios, pečiai platūs. Geri medžiotojai ir gerybių rinkėjai.
SS pavaldumo daliniai
Formavimas
SSVT buvo treniruojami kartu su Hitlerio asmens sargybinių daliniu leibštandartu „Adolf Hitler“ (Leibstandarte Adolf Hitler, LAH), kuris nuo 1934 m. balandžio 13 d. imtas vadinti SS leibštandartu „Adolf Hitler“ (Leibstandarte SS Adolf Hitler, LSSAH). Tuo metu LSSAH tebebuvo grynai asmens sargybinių ir garbės sargybos dalinys.
Gvaikurai
XVIII a. vid. gvajkurų žemėse jėzuitai pradėjo steigti misijas (San Chavjeras, Konsepsjonas, San Fernandas, San Ignasijo de Ledesma, San Chuan de Nepomukenas, Rosario de Timbas, San Pedras), bet tai sekėsi daryti sunkiau nei gvaranių žemėse. Išvarius jėzuitus iš Amerikos dalį misijų perėmė pranciškonai.
Darren Fletcher
Darenas Flečeris (g. 1984 m. vasario 1 d.) − Škotijos futbolininkas (saugas), žaidžiantis Manchester United klube.
Taip pat žaidžia Škotijos futbolo rinktinėje, yra jos kapitonas.
SS pavaldumo daliniai
Formavimas
1937 m. SS buvo padalintas į tris šakas:
Gvaikurai
Skirstymas
1) Gvačai
SS pavaldumo daliniai
Formavimas
Himleris 1939 m. rugsėjo 1 d. vadovavo šioms karinėms formuotėms:
Pirmosios operacijos
SSVT daliniai kartu su vermachto daliniais dalyvavo okupuojant Sudetų sritį, prijungiant Austriją ir okupuojant Čekoslovakiją. SSVT pulkai Deutschland ir Germania kartu su leibštandartu dalyvavo įsiveržime į Lenkiją. O pulkas Der Führer buvo rezerve Prahoje. 1939 m. rugsėjo mėn. karo su Lenkija metu SS-VT dalinių ir vermachto dalinių junginys veikė kaip tankų divizija „Kempf“. Kartu su kitais vermchto daliniais ji kovėsi Ružano, Modlino, Lomžos ir Kmičino mūšiuose. Divizija buvo išformuota 1939 m. spalio 7 d. ties Nidzicos miestu.
Gvaikurai
Skirstymas
2) Mbajai, tarp jų:
SS pavaldumo daliniai
Pirmosios operacijos
Įsiveržimo į Lenkiją metu kilo abejonių dėl SSVT kovinio efektyvumo. Niekam nekilo abejonių, kad SSVT kariai nori kariauti. Retkarčiais jie to norėjo pernelyg smarkiai. Vyriausioji vermachto vadovybė (Oberkommando der Wehrmacht) pranešė, kad SSVT daliniai be reikalo rizikuodavo, elgėsi neapdairiai, todėl patyrė gerokai daugiau nuostolių negu vermachto daliniai. Vermachto vadovybė teigė, kad SSVT per prastai apmokyti, o karininkai netinka vadovauti. Gindamasi SSVT teigė, kad jai veiksmus apsunkino tai, kad jiems teko kautis atskirais daliniais, o ne kaip vieningai formuotei. Taip pat jiems trukdė užduočių neatitinkanti įranga. <vr>H. Himleris tvirtino, kad SSVT ateityje turi kautis kaip SS junginys, kuriam vadovauja SS vadai. OKW siekė išformuoti SSVT. Hitleris nenorėjo pyktis nei su vermachtu, nei su Himleriu, tad jis pasirinko kompromisinį sprendimą. Jis įsakė, kad SSVT turi sudaryti savo divizijas, tačiau divizijos bus pavaldžios vermachtui.
Prano Stanaičio tiltas
Prano Stanaičio tiltas – automobilių tiltas kelyje, kertantis Šešupę ties Slabadais, Vilkaviškio rajone. 1931 m. pastatytas gelžbetoninis, akme­nimis grįstas tiltas vadinamas iš gretimo Matarnų kaimo kilusio inžinieriaus Prano Stanai­čio tiltu (vardas suteiktas 1996 m.). Kairiajame krante – Šapalų kaimas, dešiniajame – Slabadai. 1996 m. įtrauktas į Kultūros vertybių sąrašą (u. k. ).
SS pavaldumo daliniai
SS kariuomenės sukūrimas
Po karo su Lenkija buvo keturi koviniai SS pulkai - SS leibštandartas „Adolf Hitler“, „Deutschland“, „Germania“ ir „Der Führer“. Iš pastarųjų trijų pulkų vėliau buvo suformuota SS pavaldumo divizija, o leibštandartas buvo išplėstas į motorizuotą brigadą. Taip pat buvo ginkluoti, bet prastai apmokyti Kaukolės štandartai (Totenkopfstandarten), iš kurių trijų, prijungus dalinį SS Heimwehr Danzig, buvo suformuota 3-ioji SS divizija „Kaukolė“, kuriai vadovavo Eikė. Dar viena, 4-oji SS policijos divizija buvo suformuota iš Ordnungspolizei. Šios divizijos 1940 m. dalyvavo operacijoje Fall Gelb, kariavo Niderlanduose ir Prancūzijoje.
Gvaikurai
Skirstymas
3) Gvaikurai:
Prano Stanaičio tiltas
Konstrukcija
Tiltą suprojektavo P. Stanaitis. Statinys kompaktiškas, paprastų formų, 3 tarpatramių. Angos 25+21+25 m. Ant betoninių atramų įrengtos gelžbetoninės sijos su Gerberio šarnyrais. Pamatai įrengti be polių ant gero pagrindo – kieto molio. Tilto ilgis 76 m, plotis 5,55 m. 1958 m. pagal pirminį projektą buvo atstatytas vienas tarpatramis (išsprogdintas 1944 m.). Važiuojamojoje dalyje išlikęs lauko akmenų grindinys.
SS pavaldumo daliniai
SS kariuomenės sukūrimas
Pirmieji SSVT dalinių kovos veiksmai buvo veržimasis į regioną palei Roterdamą. Užėmus Roterdamą SSVT divizija kartu su kitomis divizijomis susirėmė su Prancūzijos pajėgomis ir išstūmė jas į Zelandijos ir Antverpeno apylinkes. Po to šiuos dalinius panaudojo likviduoti užsilikusius pasipriešinimo židinius teritorijose, kurias Vokietijos armija jau užėmė.
Gvaikurai
Skirstymas
4) Pajagvai:
5) Konjamekai,
8) Beajesai,
9) Beresai,
10) Tendeaesai.
a) centrinis pogrupis:
11) Tobai:
12) Pilagai,
14) Karaimai.
15) Mokoviai:
SS pavaldumo daliniai
SS kariuomenės sukūrimas
A. Hitleris pervadino SSVT į SS kariuomenę savo 1940 m. liepos mėn. kalboje. O 1940 m. rugpjūčio 1 d. Himleris įsteigė SS kariuomenės vado įstaigą, kuri priklausė naujai SS Vadovavimo vyriausiajai valdybai , kurios vadovas buvo grupenfiureris Hansas Jutneris (Hans Jüttner). „Kaukolės“ divizija ir kiti SS Kaukolės koviniai daliniai buvo perduoti FHA vadovavimui.
Panevėžio sinagoga
thumb|255px|Panevėžio sinagogos vieta šiuolaikiniame miesto žemėlapyje Panevėžio sinagoga, istorikų vadinama Didžiąja Panevėžio žydų sinagoga – buvusi sinagoga Panevėžyje, žydų gyvenamajame kvartale, prie Ukmergės gatvės, Sinagogų aikštėje. Pagrindinė miesto sinagoga. Neturėjo krosnies, naudota tik vasarą. Be pagrindinės sinagogos XX a. pradžioje Panevėžyje buvo dar 12 žydų maldos namų, o 1936 m. mieste iš viso minima 17 žydų maldos namų.
Istorija
Pastatyta 1794 m. šešių turtingiausių miesto žydų pastangomis maždaug toje vietoje, kur šiais laikais yra Juozo Miltinio dramos teatro ūkinis kiemas ir garažai. Sinagoga davė pradžią Sinagogų aikštei, kuri susiformavo, pastačius netoliese dar ir mūrinius maldos namus (betmidrašą). Vėlesniais laikais nuo Ukmergės gatvės pusės aikštė visiškai užstatyta pastatais. 1942 m. nacių okupacinė valdžia prie šios aikštės buvusias sinagogas pardavė nugriauti. Ar būtent tada jos nugriautos, duomenų nėra; sinagogos galėjo nukentėti ir per karo veiksmus 1944 m.: naktį vykusio bombardavimo metu kvartalas tarp Ukmergės ir Elektros gatvių smarkiai sugriautas.
Apie Didžiąją Panevėžio sinagogą iš išlikusių dokumentų ir nuotraukų žinota labai nedaug. Ikonografiškai vertingiausias šaltinis buvo dailininko Gerardo Bagdonavičiaus 1928 m. piešinys (saugomas Šiaulių „Aušros“ muziejuje). Istorikų žinias apie sinagogą papildė XXI a. antrajame dešimtmetyje Nacionaliniame M. K. Čiurlionio dailės muziejuje rastas Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojo Pauliaus Galaunės studentų Minos Švabskaitės ir Iciko Zingerio seminarinis darbas „Panevėžio žydų sinagoga“, parengtas kažkada po 1932 m. Studentų aprašyta sinagogos išorė ir vidus, pridėta 10 nuotraukų bei nustatytas tikslus pastatymo laikas – 1794 m. (rastas užrašas ant altoriaus).
Aprašymas
Pasak studentų, sinagoga stovėjo „sinagogų kieme“, apsupta trijų betmidrašų. Buvo medinė, prailginto keturkampio formos, su prieangiu ir sale, be priestatų. Pamatai mūryti iš nedidelių akmenų ir plytų. Sienos suręstos iš aptašytų keturkampių rąstų. Sienų stabilumui užtikrinti prie rąstų prikalti stogą siekiantys keturkampiai tašyti stulpai, po 2–3 kiekvienoje pusėje. Langai įtaisyti aukštai nuo žemės, beveik siekiantys stogą. Didieji langai įrengti po du greta, kiekvienas su 10 mažų stiklelių. Mažieji langai su 6 tokio pat dydžio stikleliais įrengti moterų daliai apšviesti. Visi langai viršutinėje dalyje išlenkti lanku. Durys paprastos, vienpusės, neaukštos, sunkios. Vyriai ir rankenos – geležiniai. Buvo durys rytuose, kur yra altorius, pietuose, šone vyrams įeiti, durys moterims įeiti per kiemą ir durys iš prieangio į sinagogos salę. Stogas dengtas gontais, dvilypis (2 aukštų), keturšlaitis. Iš rytų ir vakarų pusės stogo galuose įrengtos trikampio formos skylės – čiukurai, uždengti paprastomis lentomis.
Sinagogos salė buvo beveik metru žemesnė nei prieangis, pasiekiama iš prieangio, nusileidžiant trimis laiptais. Prieangis buvo skirtas tik vyrams, moterys į joms skirtą galeriją salėje patekdavo laiptais per kiemą. Salės lubos buvo su skliautiniu perdengimu, apkaltos plonomis lentomis, grindys – medinės. Salės viduryje buvo bima – kelių laiptelių pakyla religinėms apeigoms atlikti ir Torai skaityti. Altorių, vadinamą aron hakodešu, kur saugota Tora, puošė medžio raižiniai. Altorius buvo prieš pat įėjimą, prieš priekinę rytų sieną. Virš altoriaus buvo pusrutulio formos baldakimas su iš medžio išpjaustytu liūtu.
SS pavaldumo daliniai
SS kariuomenės sukūrimas
1940 m. gruodį SS pulkas Germania buvo atskirtas iš SS pavaldumo divizijos (Verfügungs-Division) ir jo pagrindu imta formuoti nauja SS divizija „Germanija“. Į naująją diviziją buvo paimta daug Skandinavijos savanorių iš naujai užimtų teritorijų (danų, norvegų, olandų ir flamandų), todėl naujoji divizija buvo pervadinta į 5-ąją SS diviziją „Vikingas“.
Panevėžio sinagoga
Aprašymas
Sinagogoje ant specialaus staliuko stovėjo didelė maždaug 1,5 m ilgio žalvarinė žvakidė – menora, svėrusi 65 kg. Žvakidė nukalta 1804 m. kalvio Jokūbo, Šlano Zalmano sūnaus. Buvo sudaryta iš 37 lengvai atjungiamų ir išskiriamų dalių.
SS pavaldumo daliniai
SS kariuomenės sukūrimas
1941 m. pradžioje Verfügungs-Division buvo pervadinta į 2-ąją SS diviziją „Reichas“, o SS policijos divizija buvo perkelta į SS kariuomenę. Ruošiantis operacijai „Barbarosa“ leibštandartas buvo išplėstas iki divizijos.
Vėliau numeruojant SS kariuomenės divizijas pirmosios SS divizijos Leibstandarte, Das Reich, Totenkopf, Polizei ir Wiking gavo numerius nuo 1 iki 5.
Gvaikurai
Skirstymas
16) Abiponai:
Joana de Valois
Joana de Valois (, 1464 m. vasario 4 d. – 1505 m. vasario 4 d.) – Bery kunigaikštienė, Orleano grafienė (1473 m. –1498 m.), 1498 m. Prancūzijos karalienė.
Fiat 510
thumb|Fiat 510
Joana de Valois
Biografija
Buvo antroji Prancūzijos karaliaus Liudviko XI duktė. Jos motina – antroji Liudviko XI sutuoktinė Šarlotė Savojietė (Charlotte de Savoie). 9 metų amžiaus buvo ištekina už savo tėvo pusbrolio – Ludviko, Orleano kunigaikščio, vėliau tapusio Prancūzijos karaliumi Liudviku XII. Joana tapo Prancūzijos karaliene, kai mirė jos brolis Karolis VIII Maloningasis ir jos vyras Liudvikas užėmė sostą. Jų vedybos buvo greitai anuliuotos, kad Liudvikas XII galėtų vesti buvusio karaliaus žmoną Oną Bretanietę (Anne de Bretagne). Šios vedybos buvo reikalingos tam, kad Prancūzija galėtų išlaikyti Bretanės kunigaikštystę savo sudėtyje.
Fiat 510
Fiat 510 – lengvasis automobilis, leistas „Fiat“ kompanijos nuo 1919 iki 1925 metų.
Joana de Valois
Biografija
Joana tapo grafiene Bery ir mirė 1505 m. Neturėjo jokių vaikų, nelaikė pagiežos savo vyrui ir iki gyvenimo galo meldėsi už jį (Liudviką XII buvo laikomas vedęs, bet neturėjo vyriškos lyties palikuonių).
Trumbatiškio apylinkė
Trumbatiškio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Joana de Valois
Biografija
1950 m., praėjus 445 metams po mirties ją kanonizavo popiežius Pijus XII.
Trumbatiškio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Leliūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Anykščių rajonui. 1954 m. prijungtos Ivonių apylinkė, dalis Ąžuolynės apylinkės, dalis Varniškių apylinkės ir dalis Velykūnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. perkeltas apylinkės centras ir prijungta dalis Diktarų apylinkės. 1971 m. kovo 12 d. Trumbatiškio apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Debeikių apylinkės, Skiemonių apylinkės ir Rubikių apylinkės.
Fiat 510
510 modelis daug kuo panašus į 501 ir 505 modelius.
Iš viso pagaminta 14 158 automobiliai.
Diena (reikšmės)
Diena gali reikšti:
Paprastoji dedešva
Paprastoji dedešva (Malva neglecta) – dedešvinių (Malvaceae) šeimos, dedešvų (Malva) genties augalas.
Augalas vienmetis, kartais išgyvena dvejus trejus metus. Žiedų koteliai nevienodo ilgio, kuokšteliais po 3−5 išaugę lapų pažastyse. Prie taurelės priaugęs 3 linijiškų lapelių pataurys. Vainiklapiai 5, šviesiai rožiniai arba balti, 2−3 kartus ilgesni už taurelės lapelius, viršūnėlės giliai įkirptos. Kuokelių labai daug, jų koteliai suaugę į vamzdelį. Vaisius sausas, skeltinis, disko pavidalo, apgaubtas taurelės. Aplink diską išsidėstę plaukuoti vaisiukai. Jų paviršius lygus arba šiek tiek raukšlėtas, kraštai apvalūs. Stiebas gulsčias arba kylantis, apvalus, šakotas, apaugęs žvaigždiškais plaukeliais. Lapai pražanginiai, ilgakočiai, plaukuoti, apskriti arba inkstiški, su 5−7 skiautėmis, kraštas karbuotai dantytas. Prielapiai trumpi, plaukuoti.
Auga daržuose, panamėse, patakėse, dykvietėse, šiukšlynuose. Augalo šaknys ilgos, todėl gerai auga sausose vietose, suplūktoje dirvoje. Žiedus apdulkina nektarą renkantys vabzdžiai. Neblogas pašaras, ėdamas visų gyvulių. Jauni lapeliai tinka salotoms, jų galima dėti į šiupinius. Dedešva turi gleivių, karotino, askorbo rūgšties, kartais vartojama kaip vaistažolė.
Literatūra
Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 60 psl.
Rokvilis
2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyvena 62 tūkst. gyv., pagal šį rodiklį miestas yra trečias valstijoje po Baltimorės ir Frederiko.
Istorija
Pirmuosius sklypus šioje žemėje 1717–1735 m. įsigijo Arthur Nelson. Gyvenvietė įkurta 1803 m., kai žemė buvo užregistruota apygardos dokumentuose. Gyventojams 1860 m. pateikus peticiją, Merilando generalinė asamblėja suteikė gyvenvietei miesto statusą. 1873 m. nutiestas Baltimorės–Ohajo geležinkelis, taip miestą lengvai galima buvo pasiekti iš sostinės Vašingtono.
Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Rokvilis yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Voverynė (Panemunėlis)
Voverynė – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Panemunėlio kaimo.
Donatas Vansevičius
Donatas Vansevičius (g. 1955 m. Rabikiai, Panevėžio rajonas – 2020 m. sausio 13 d. Ukmergėje) – teisininkas, teisėjas, Vilniaus apygardos administracinio teismo (VAAT) vicepirmininkas, buvęs sovietinių bei Lietuvos Respublikos Vilniaus miesto teismų pirmininkas.
Tėvas Stasys Vansevičius (g. 1927 m.), teisės istorikas, VU profesorius, buvęs VU TF Teisės istorijos ir teisės teorijos katedros vedėjas.
Biografija
1973 m. baigė Vilniaus miesto 23-ąją vidurinę mokyklą (buv. Vilniaus Ąžuolo vidurinė mokykla), 1978 m. – Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1978 m. Lietuvos TSR transporto prokuratūros stažuotojas, nuo 1978 m. liepos mėn. Vilniaus miesto Lenino rajono prokuratūros stažuotojas, tardytojas, nuo 1979 m. kovo Vilniaus m. Spalio rajono prokuratūros vyresn. prokuroro padėjėjas, nuo 1982 m. liepos mėn. Vilniaus miesto Spalio rajono liaudies teismo teisėjas, nuo 1987 m. birželio Vilniaus miesto Lenino rajono liaudies teismo teisėjas, teismo pirmininkas, nuo 1992 m. birželio Vilniaus miesto 1-ojo apylinkės teismo teisėjas, šio teismo pirmininkas, nuo 1999 m. birželio mėn. Vilniaus apygardos administracinio teismo teisėjas, nuo 2003 m. gruodžio mėn. teismo pirmininko pavaduotojas, nuo 2008 m. lapkričio VAAT teisėjas, nuo 2009 m. balandžio mėn. teismo pirmininko pavaduotojas.
Moka rusų, anglų kalbas.
Vidmantas Jankauskas (1950)
Vidmantas Jankauskas (g. 1950 m. liepos 23 d. Janonyse, Anykščių raj.) – Lietuvos matematikas, energetikos ekonomistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1973–1997 m. dirbo Fizikinių ir techninių energetikos problemų institute (nuo 1992 m. Lietuvos energetikos institutas), 1994–2004 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto dėstytojas. Nuo 1998 m. profesorius. 1997–2007 m. Valstybinės kainų ir energetikos kontrolės komisijos pirmininkas. 2008 m. Lietuvos ir Lenkijos įmonės „LitPol Link“ valdybos pirmininkas. Nuo 2008 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto profesorius, Regioninio energetikos politikos tyrimų centro prie Korvinus Universiteto (Budapeštas) vyr. mokslinis darbuotojas.
Mokslinė veikla
Parengė energijos poreikių prognozavimo metodikų, taip pat su kitais – pirmąją nacionalinę eneregtikos strategiją (1993), nacionalines energijos efektyvumo didinimo pirmąją (1992 m.) ir antrąją (1996 m.) programas, 1995–1996 m. elektros energetikos plėtros ir energetikos planavimo ekstremaliomis sąlygomis programas. Parašė energetikos sektoriaus reguliavimo bei aplinkosaugos darbų.
Ceiloninė makaka
Ceiloninė makaka (Macaca sinica) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatas, priklausantis markatų pošeimiui.
Elista
thumb|right|250px Elista  – miestas pietinėje Rusijoje, Jergenejaus stepėje; Kalmukijos sostinė. Statybinių medžiagų, lengvoji, maisto pramonė. Yra Kalmukijos valstybinis universitetas, krašto muziejus, dramos teatras. Tibetietiško stiliaus budistų vienuolynas, aukščiausia Europoje Budos skulptūra.
Istorija
1845 m. Nikolajaus I įsakymu, Kalmukų stepėse buvo pradėta sodinti miškus, tad buvo statomos gyvenvietės apgyvendinti darbininkus. 1865 m. įkurta Elista. Miesto vietovardis kilo nuo kalmukų kalbos žodžio элст. 1880 m. gyveno 331 žmogus. Miesto statusą įgijo 1930 m. kovo 10 d. Nuo 1944 iki 1957 m. vadinosi Stepnojumi.
Gesiauzės nacionalinis parkas
left|thumb
Verkiai
Verkiai – Vilniaus miesto dalis, esanti dešiniajame Neries krante, į šiaurę nuo miesto centro, išsidėstę aplink Verkių gatvę nuo Trinapolio pietuose iki Staviškių šiaurėje. Čia įkurtas Verkių regioninis parkas, yra Verkių dvaro architektūros ansamblis (Verkių kraštovaizdžio ir architektūros draustinis) – rūmai, parkas, senųjų tvenkinių sistema, miškas.
Yra Mokslininkų rūmai, specialioji mokykla. Išlikęs Naujųjų Verkių popieriaus fabrikas, įrengtas ornitologinis takas. Arklidėse nuomojami žirgai. Verkiai garsūs nuo 1662–1669 m. lankomomis Kalvarijomis. Netoli Žirmūnų stovi Vilniaus Švč. Trejybės bažnyčia, vienuolynas ir rekolekcijų namai. Į šiaurės vakarus yra įsikūrę Naujieji Verkiai.
Etimologija
Verkių pavadinimo kilmę mena sena legenda. Medyje, erelio lizde, buvęs rastas verkiantis kūdikis. Verksmą išgirdęs greta medžiojęs Ldk Vytenis. Vaiko tėvas, pagonių vyriausiasis žynys krivių krivaitis paaiškino savo (kitiems nežinomą) nesantuokinį sūnų į tą lizdą pats įkėlęs, esą dievų valia šis kūdikis turėsiąs užimti jo vietą. Kūdikis, pavadintas Lizdeika, tapo krivių krivaičiu, o vietovė, kurioje buvo medis su lizdu, ligi šiolei vadinama Verkiais.
Istorija
1387 m. Verkių valsčius Ldk Jogailos nutarimu priskirtas Vilniaus vyskupijai. Tai buvo nedidelė valda, kurios šiaurinę ribą žymėjo Riešės upelis ir Naujieji Verkiai. Valsčiuje tebuvę keli kaimai. Nėra žinoma, kur stovėjo pirmieji vyskupų rūmai. Rašytinių šaltinių tyrinėjimai rodo, kad XVII a. pirmojoje pusėje vyskupo Eustachijaus Valavičiaus paliepimu Verkių kalnas buvo išlygintas, nukastos žemės supiltos į šalia buvusią gilią griovą ar slėnį.
Iki 1904 m. Verkiai buvo kaimas, bet tuomet gavo miesto teises. 1905 m. Riešės valsčiaus Verkių mieste ir ūkyje gyveno 194 žmonės, 1931 m. – 219. 1969 m. prijungti prie Vilniaus miesto.
Leontjevo modelis
Leontjevo modelis, Leontievo sąnaudų ir produkcijos analizės metodas – tarpšakinio balanso matematinė išraiška, atspindinti šalies ekonomikos tarpšakinius tarpusavio gamybinius ryšius. 1936 m. modelį sukūrė ir pagrindė JAV ekonomistas ir matematikas Vasilijus Leontjevas.
Istorija
Teoriniai tarpšakinio balanso pagrindai išplėtoti 1923–1924 m. TSRS. V. Leontjevas tarpšakinių ryšių metodą, pasitelkdamas tiesinę algebrą, pritaikė tirdamas JAV ekonomiką. Metodas pavadintas sąnaudų–išeigos metodu arba pajamų–išlaidų matrica. Jis buvo pritaikytas Antrojo pasaulinio karo metu parenkant nacių Vokietijos ekonomikos taikinius JAV karinėms oro pajėgoms. Juo remiantis JAV skaičiavo ir karinę paramą TSRS pagal lendlizo sutartį.
Modelis
Pagal Leontjevo modelį šalies ūkis suskirstomas į n gamybos šakų, kiekviena iš jų gamina vieno tipo gaminius. Produkcijos vienetu dažniausiai laikoma jos vertinė išraiška. Jei per tam tikrą laikotarpį i gamybos šaka pagamina xi produkcijos vienetų, iš kurių j šaka savo gaminių gamybai suvartoja xij vienetų, i šakos produktų, sunaudotų gaminant gaminius visose n gamybos šakose, kiekis lygus Σxij. Skirtumas xi – Σxij = di yra gamybos perviršis.
Jei di daugiau kaip 0, ne visa i šakos produkcija sunaudojama gamyboje ir likutis kaip prekė naudojamas negamybinėje sferoje. Jei di < 0, ši šaka nepajėgi patenkinti net gamybos sferos poreikių. Vektorinė lygybė x – Ax = b išreiškia sąnaudų ir produkcijos modelį; čia x = (x1 x2., xn), b = (b1 b2,., bn, aij = xij/xj; A = (aij). Matrica A vadinama technologine, arba Leontievo, matrica, jos elementai aij (sąnaudų arba technologiniai koeficientai) rodo, kiek reikia i šakos produkcijos vienetų, norint pagaminti j šakos produkcijos vienetą.
Jei vektorius b yra nulinis b = 0 (nėra gamybos užsakymų), modelis vadinamas uždaruoju. Tokiame modelyje x – Ax = 0, arba Ax < x, ir laikoma, kad gamybos šaka gamina n – 1 skirtingą gaminį, o n nežinomuoju laikomas gamybos technologinis pajėgumas. Tada nagrinėjama gamybos lygio ir esamos technologijos be išorinių užsakymų pusiausvyra. Uždarasis modelis gali būti ir tarptautinės prekybos modeliu.
Vilniaus Taikos progimnazija
Vilniaus „Taikos“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Taikos g. 157, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 195007889. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Įsteigta 2001 m. reorganizavus Mykolo Biržiškos gimnaziją. Naudojasi buvusios Mykolo Biržiškos gimnazijos patalpomis.
Janos-Indigirkos žemuma
Janos-Indigirkos žemuma yra Rusijoje, šiaurės rytų Sibire, Jakutijoje. Driekiasi 600 km ruože palei Laptevų ir Rytų Sibiro jūras, nuo Janos deltos vakaruose iki Indigirkos deltos rytuose. Pietuose apriboja Čerskio kalnagūbris ir Polousno kalvagūbris. Klimatas subarktinis, vidutinė sausio temperatūra pakrantėje siekia -32 °C, liepą sušyla nuo 0 iki 12 °C šilumos. Vyrauja amžinasis įšalas. Gausybė pelkių ir termokarstinių ežerėlių. Atskiros kalvos (vad. sopkos) ir kalvagūbriai iškyla iki 300 m aukščio. Šiaurinėje dalyje būdinga arktinė samanų ir krūmynų tundra, pietuose – maumedžių retmiškiai.
Pagrindinės gyvenvietės – Čokurdachas, Ust Janskas.
Paalsio apylinkė
Paalsio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šimkaičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. 1954 m. prijungta Paulių apylinkė ir dalis Rupeikių apylinkės. 1959 m. lapkričio 25 d. prijungta prie Šimkaičių apylinkės.
Vainiūnai (Pašvitinys)
Vainiūnai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Pašvitinio, prie Virčiuvio ir Pagados upelių. Pro kaimą eina vieškelis, atsišakoja keliukai į Binėnus ir Voronius. Yra kaimo kapinės, dvaro griuvėsiai.
Bioakustika
Bioakustika (iš 🇬🇷 'gyvybė' + 🇬🇷 'girdimasis, klausantis') – tarpdisciplininė biologijos sritis, tirianti organizmų generuojamus garsus, jų jutimą ir susijusius reiškinius.
Bioakustikos tiriami reiškiniai: Povandeninėje akustikoje ir žuvininkystės tyrimuose terminas bioakustika apima ir tokius reiškinius, kaip povandeninių augalų ir gyvūnų įtaką garso sklidimui vandenyje (pvz., jų įtaką techninėje echolokacijoje, echolokacijos panaudojimas biomasės matavimui vandens ekosistemose).
Bioakustikos srityje dirba inžinieriai akustikai, fiziologai, biofizikai, zoologai, psichologai, matematikai, inžinieriai ir kt. specialistai. .
Istorija
Bioakustikos kaip mokslinės disciplinos pradininku laikomas slovėnų biologas Ivanas Regenas, kuris ėmė sistemingai tirti vabzdžių garsus. 1925 m. jis. panaudodamas griežimo įtaisą duetu bendravo su vabzdžiu. Vėliau jis padėjo patinėlį svirplį prie mikrofono, o svirplių pateles netoli garsiakalbio. Patelės judėjo link garsiakalbio, bet ne prie patinėlio. Didžiausias Regeno įnašas šioje srityje be įrodymo, kad vabzdžiai aptinka oru sklindančius garsus, buvo timpaninio organo funkcijų išaiškinimas.
Freenet
„Freenet” tinkle informacija „plaukioja” iš vienos vietos į kitą, kur jinai yra aktualiausia tuo metu. Ši architektūra decentralizuota ir pagrįsta nestruktūrizuota netiesioginio susijungimo architektūra.