cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hiustono Džordžo H. Bušo tarpžemyninis oro uostas
Hiustono Džordžo H. Bušo tarpžemyninis oro uostas  – Hiustone įsikūręs tarptautinis oro uostas. Oro uostas įsikūręs 37 km į šiaurę nuo Hiustono centro. Yra penki kilimo ir tūpimo takai, visi padengti betonu. 2019 m. duomenimis, oro uostas aptarnavo 45,3 mln. keleivių (47-as oro uostas pagal judrumą pasaulyje, 14-as JAV). Oro uostas pavadintas 41-ojo JAV prezidento Džordžo Herberto Bušo vardu.
Jaunzemė
Jaunzemė – buvęs viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Smilgių, prie sienos su Latvija.
Kazachstano futbolo varžybos 2015 m.
Kazachijos futbolo varžybos 2015 m.
Pereinamosios rungtynės
---
Statusis trikampis
miniatiūra|Statusis trikampis Statusis trikampis – trikampis, kurio vienas kampas yra status (lygus 90°). Trikampio kraštinė, esanti prieš statųjį kampą vadinama įžambine, ji yra visada ilgiausia. Kitos statųjį kampą sudarančios kraštinės vadinamos statiniais. Stačiojo trikampio kraštines arba kampus galima apskaičiuoti naudojant trigonometriją, Pitagoro teoremą ir daugelį kitų būdų.
Statusis trikampis vadinamas lygiašoniu, kai kiti jo du kampai yra lygūs 45°. Stačiojo trikampio pagalba apibrėžiamos trigonometrinės funkcijos: sinusas, kosinusas, tangentas ir kotangentas (taip pat arksinusas, arkosinusas ir arktangentas).
Jeigu stačiojo trikampio viršūnė priklauso apskritimui, kurio įžambinė yra skersmuo, toks apskritimas vadinamas Talio apskritimu.
Piniginio Kalnas
Piniginio Kalnas – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Trūdų.
Komančos Respublika
Komančos Respublika – trumpalaikė mikrovalstybė, trisdešimt trijų lemkų kaimų susivienijimas, įsikūręs Komančoje, Lemkų regiono rytuose, gyvavusi nuo 1918 m. lapkričio 4 d. iki 1919 m. sausio 24 d.
Skirtingai nei į vakarus nuo jos esanti Lemkų Respublika, Komančos Respublika planavo susijungti su Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika į nepriklausomą Ukrainos valstybę (Lemkų Respublika siekė susijungti su Rusijos TFSR). Komančos respublikos ir Vakarų Ukrainos susivienijimą Lenkijos vyriausybė nuslopino per Lenkijos ir Ukrainos karą.
Sen Žermeno sutartimi Galicija į vakarus nuo Sano atsidūrė Lenkijos teritorijoje.
Juodenėliai
Juodenėliai – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Kirdonių.
Smėlynė (Švenčionys)
Smėlynė – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Trūdų.
Istorija
XIX a. 1-ojoje pusėje Smėlynėje buvo koplyčia.
Saul Pinchas Rabbinowicz
Saul Pinchas Rabbinowicz (1845 m. Tauragėje, Rusijos imperija – 1910 m. Frankfurte prie Maino, Vokietijos imperija) – hebrajų mokytojas, rašytojas, vertėjas ir sionistas. Priklausė vienai pirmųjų sionistinių organizacijų Hovevei Zion.
Biografija
Gimė 1845 m. Tauragėje. 1882 m. gyvendamas Varšuvoje susilaukė dukters, būsimos politikės Sarah Rabinowitz. 1884 m. kartu su Max E. Mandelstamm Katovicuose suorganizavo vieną iš pirmųjų sionistų konferencijų. 1988 m. išvertė Heinrich Graetz parašytą žydų istorija į hebrajų kalbą. Rašė straipsnius į įvairius Rusijos ir Vokietijos imperijos žydų laikraščius. Mirė 1910 m. Frankfurte prie Maino.
Elina Konstantopoulou
Maria-Elpida „Elina“ Konstantopoulou (, g. 1970 m. lapkričio 11 d. Atėnuose) – Graikijos dainininkė.
Davidas Kacenelenbogenas
Davidas Tuvijus Gercelevičius Kacenelenbogenas (1847 m. Tauragėje, Rusijos imperija – 1930 m. gruodžio 30 d. Leningrade, TSRS) – vyriausiasis Sankt Peterburgo, Suvalkų ir Virbalio rabinas.
Biografija
Gimė 1847 m. Tauragėje. Iš tėvo pusės turėjo žymų protėvį Judą Levą ben Becalelį, vyriausiąjį Lenkijos rabiną XVI a. Nuo vaikystės studijavo religines tiesas pas savo tėvą. Vėliau studijavo Vilniaus rabinų seminarijoje. 1867 m. tapo Virbalio rabinu. 1894-1907 m. buvo Suvalkų miesto rabinas. 1908 m. pakviestas dirbti į Sankt Peterburgo choralinę sinagogą. Tapęs vyriausiuoju Sankt Peterburgo rabinu tapo vienu iš oficialių žydų bendruomenės atstovų Rusijos imperijos vyriausybėje. 1909 m. Vilniuje surengė ir vadovavo Rusijos imperijos rabinų konferencijai.
I pasaulinio karo metu buvo žydų komiteto skirto nukentėjusiems žydų tautybėms kareiviams šelpti narys. 1923 m. išleido knygą Majan Mei Naftoach bei pamokslų rinkinį Divrei David. Mirė 1930 m. gruodžio 30 d. Leningrade. Buvo vedęs du kartus, turėjo 11 vaikų. 1938 m. vienas iš sūnų buvo sušaudytas už religinę veiklą, o kitas už religinę veiklą išsiųstas į gulagą, kur mirė 1942 metais. Vienam iš sūnų ir vienai dukrai pavyko išvykti į Izraelį.
Elina Konstantopoulou
Biografija
2002 metais drauge su Marion Georgiou bandė patekti į „Euroviziją“, tačiau daina „Beautiful life“ nesulaukė palaikymo ir į tolesnį etapą nepateko. 2005 metais „Eurovizijoje“ atstovavo Kiprui kaip Constantinos Christoforou pritariančioji atlikėja.
Atominės jėgos mikroskopas
miniatiūra|Atominės jėgos mikroskopas kairėje su jį valdančiu kompiuteriu dešinėje.
Atominės jėgos mikroskopas (AJM – ) – labai aukštos rezoliucijos skenuojančio zondo mikroskopas. AJM yra vienas iš svarbiausių įrenginių vaizduojant, matuojant arba manipuliuojant nano matmenų medžiagas. Informacija yra surenkama jaučiant paviršių su mechaniniu zondu.
Darbo režimai
Yra keli atominės jėgos mikroskopo darbo režimai:
Michailas Bogdasarovas
Michailas Bogdasarovas (,, g. 1960 m. spalio 6 d. Maskvoje) – armėnų kilmės Rusijos teatro ir kino aktorius.
Biografija
1979 m. sėkmingai išlaikė egzaminus GITIS ir buvo įtrauktas į L. I. Kasatkinos ir S. N. Kolosovo kursus.
1983 m. baigė GITIS ir atvyko dirbti į Obrazcovo lėlių teatrą. 1984 m. pradėjo vaidinti filmuose, debiutavo filme „Geriausias mūsų gyvenimo kelias“. Vėliau buvo „Sniego karalienės paslaptis“, „Bendrakeleivė“, „Original Rus“ ir daugybė kitų. 1988 m. prisijungė prie Olego Tabakovo teatro studijos trupės.
2011 m. baigė Aukštuosius scenaristų ir režisierių kursus (VKSR, V. Chotinenko, P. Finno, V. Fenčenkos kursas).
Juodupė (Biržai)
Juodupė – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Kratiškių.
Smailusis trikampis
miniatiūra|Smailusis trikampis Smailusis trikampis – trikampis, kurio visi trys vidiniai kampai yra smailieji (mažesni nei 90°).
Smailusis trikampis, kurio visi kampai yra lygūs 60°, vadinamas lygiakraščiu trikampiu.
KF Arsimi
Čegrano futbolo klubas „Arsimi“, o trumpai KF „Arsimi“ – Makedonijos futbolo klubas iš Čegrano kaimo netoli Gostivaro.
Istorija
Šis klubas įkurtas 1973 m. 2020–2021 m. sezone Trečioje lygoje Vakarų grupėje užėmė antrą vietą. O 2021–2022 m. sezone tapo Trečios lygos Vakarų zonos nugalėtojais. Po sezono perkelti į aukštesnį divizioną. 2022–2023 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje ir užėmė aštuntą vietą iš šešiolikos dalyvių.
Spalvinė gama
Juoda, geltona ir balta spalvos.
Sudėtis
Atnaujinta: 2023 m. gegužės 15 d.
Vidaus tarnybos kariuomenė
Vidaus tarnybos kariuomenė, VNUS kariuomenė – Tarybų Rusijos kariuomenės rūšis, skirta saugoti valstybės užnugarį ir pavaldi VČK (operatyviniu požiūriu) ir NKVD (pavaldi administraciškai). Egzistavo 1920 m. rugsėjį – 1921 m. sausį.
Istorija
VNUS kariuomenė buvo suformuota DGT 1920 m. rugsėjo 1 d. nutarimu bei RRKT 1920 m. rugsėjo 6 d. įsakymu Nr. 1735/328.
Džiurdževiča Taros tiltas
Džiurdževiča Taros tiltas – betoninis arkinis tiltas per Taros kanjoną Juodkalnijoje, Durmitoro nacionaliniame parke, tarp Budečevicos ir Trešijcos kaimų. Tiltu eina dviejų juostų kelias tarp Žabliako ir Plevlios. Ilgis 350 m, turi 5 arkas. Tiltas siauriausioje vietoje kerta Taros upės kanjoną, maksimalus aukštis virš upės yra 150 m. Pavadintas pagal netoliese šiaurėje esantį Džurdževiča Taros kaimą.
Istorija
Tilto statybos darbai pradėti Jugoslavijos karalystėje 1938 m., pagal Miljato S. Trojanovičiaus projektą. Projekto vyr. inžinierius - Isaac Russo. Susisiekimui atidarytas 1940 m. lapkričio mėn. Pastačius tiltą jis buvo vienu didžiausių gelžbetoninių arkinių automobilių transporto tiltų Europoje. Statybų inžinierius – Lazaras Jaukovičius.
Vidaus tarnybos kariuomenė
Istorija
VNUS kariuomenė buvo sudaryta sujungus šiuos dalinius: Buvo suformuotos divizijos, atskirosios brigados ir atskirieji pulkai. VČK uždavinius vykdžiusių junginių ir dalinių etatai buvo suformuoti pagal VČK kolegijos nuostatus. Likusios VNUS kariuomenės etatai (pulko, bataliono, eskadrono, baterijos ir divizijos bei brigados valdybų) buvo paruošti atsižvelgiant į Raudonosios Armijos atitinkamus etatus.
Džiurdževiča Taros tiltas
Istorija
Po 1941 m. balandžio mėn. Vokietijos invazijos į Jugoslaviją didžioji dalis Juodkalnijos, įskaitant Taros kanjoną, buvo okupuota Italijos. Kalnuota vietovė buvo palanki partizaninei kovai ir Juodkalnijoje prasidėjo partizaninis karas. 1942 m. ofenzyvos metu Taros tiltas buvo užimtas italų kariuomenės. 1942 m. pavasarį Jugoslavijos partizanams antpuolio metu pavyko iš dalies susprogdinti pagrindinę arką. Jiems padėjo vienas iš tilto statybos inžinierių Lazaro Jaukovičius. Vėliau italams pavyko sučiupti Lazarą Jaukovičių ir jis buvo nužudytas. Šie įvykiai vaizduojami 1969 m. jugoslavų filme "Most". Susprogdinus tiltą buvo nutrauktas vienintelis tinkamas susisiekimo kelias per Taros kanjoną ir taip sustabdytas italų puolimas.
Vidaus tarnybos kariuomenė
Istorija
1920 m. rugsėjo 11 d. VNUS kariuomenės sektoriai (perimti iš VOChR kariuomenės organizacijos) buvo pervadinti į atitinkamų karinių apygardų, rajonų ar frontų, kuriuose šie sektoriai veikė, vidaus tarnybos kariuomenės vadų štabus. Buvę sektorių viršininkai tapo VNUS kariuomenės vadais tose apygardose ir pan. 1920 m. lapkričio 1 d. RRKT ir RTFSR NKVD įsakymu vadovauti apygardų VNUS kariuomenei buvo pavesta apygardų kariniams komisarams, kurie kartu buvo pervadinti ir tapo apygardų kariuomenės vadais, o jų padėjėjai tapo apygardų VNUS kariuomenių vadais.
1921 m. sausio 19 d. VNUS kariuomenė (išskyrus VČK dalinius, geležinkelio ir vandens kelių milicijos dalinius) buvo perduoti iš NKVD Raudonajai Armijai. Tai padaryta dėl DVRA skaičiaus mažinimo ir perorganizavimo.
1921 m. kovo 4 d. RRKT įsakymu Nr. 517/80 VNUS šaulių divizijos, atskirieji šaulių brigados ir pulkai buvo pervadinti į atitinkamus lauko junginius ir dalinius. Jų etatai pertvarkyti pagal DVRA šaulių divizijų ir brigadų reikalavimus. Naujieji daliniai gavo numerius iš vieningos DVRA numeracijos sistemos.
Uždaviniai
VNUS kariuomenės uždaviniai: Kartu VNUS kariuomenė buvo veikiančios Raudonosios Armijos rezervas.
Džiurdževiča Taros tiltas
Konstrukcija
350 m ilgio ir 7 metrų pločio arkinis tiltas yra gelžbetonio konstrukcija. Pagrindinė arka yra 116 m pločio, prie kurios prijungtos kairiojoje upės pusėje esančios keturios 47 m pločio arkos.
Tarptautinė darbo organizacija
220px|right|thumb|TDO vėliava
Tarptautinė darbo organizacija (TDO; ) – Jungtinių Tautų agentūra, reguliuojanti darbo santykių klausimus. Įkurta 1919 m. Tautų Sąjungos, tai pirmoji ir seniausia specializuota JT agentūra. TDO priklauso 187 valstybės narės: 186 iš 193 JT narių ir Kuko salos. Būstinė įsikūrusi Ženevoje.
Funkcijos
TDO siekia visame pasaulyje didinti socialinį teisingumą dirbančių žmonių atžvilgiu. Organizacijos veikla planuojama įgyvendinant keturis strateginius tikslus: pagrindinius principus ir teises darbe; didesnes užimtumo ir uždarbio galimybes vienodai vyrams ir moterims; socialinę apsaugą; socialinį dialogą ir trišalį bendradarbiavimą. Organizacija numato tarptautinę politiką ir programas, siekdama gerinti darbo ir gyvenimo sąlygas, kuria tarptautinius darbo standartus, kurių turėtų laikytis valstybės narės, vykdo plačią techninio bendradarbiavimo programą, siekdama padėti vyriausybėms įgyvendinti atitinkamą politiką, dalyvauja mokymo, švietimo ir tyrimo veikloje.
Struktūra ir valdymas
TDO darbo standartais siekiama užtikrinti prieinamą, produktyvų ir darnų darbą visame pasaulyje laisvės, teisingumo, saugumo ir orumo sąlygomis. Jie išdėstyti 189 konvencijose ir sutartyse, iš kurių aštuonios yra klasifikuojamos kaip pagrindinės pagal 1998 m. Pagrindinių principų ir teisių darbe deklaraciją. Joje paskelbti šie pagrindiniai principai: darbuotojų teisė laisvai vienytis ir bendrai derėtis, priverstinio, vaikų darbo, darbuotojų diskriminacijos panaikinimas. TDO labai prisideda prie tarptautinės darbo teisės.
JT sistemoje organizacija turi unikalią trišalę struktūrą – socialiniai partneriai yra šalių vyriausybės, darbuotojai ir darbdaviai. Šią sistemą palaiko trys pagrindiniai TDO organai: Tarptautinė darbo konferencija, kuri kasmet renkasi, kad nustatytų tarptautinius darbo standartus; Valdymo taryba, kuris veikia kaip vykdomoji taryba ir priima sprendimus dėl agentūros politikos ir biudžeto; ir Tarptautinis darbo biuras – nuolatinis sekretoriatas, administruojantis organizaciją ir įgyvendinantis veiklą. Sekretoriatui vadovauja generalinis direktorius Gajus Raideris iš Jungtinės Karalystės, kurį 2012 m. išrinko Valdymo taryba.
Istorija
1969 m. TDO gavo Nobelio taikos premiją už brolybės ir taikos tarp tautų gerinimą, padoraus darbo ir teisingumo darbuotojams siekimą bei techninės pagalbos teikimą kitoms besivystančioms šalims. 1998 m. Tarptautinė darbo organizacija priėmė Pagrindinių principų ir teisių darbe deklaraciją. 2019 m. organizacija subūrė Pasaulinę darbo ateities komisiją, kurios ataskaitoje buvo pateikta dešimt rekomendacijų vyriausybėms, kaip įveikti XXI amžiaus darbo aplinkos iššūkius; tai apima visuotinę darbo garantiją, socialinę apsaugą nuo gimimo iki senatvės ir teisę mokytis visą gyvenimą. Daugiausia dėmesio skiriant tarptautinei plėtrai, ji yra Jungtinių Tautų plėtros grupės, JT organizacijos koalicijos, siekiančios padėti įgyvendinti darnaus vystymosi tikslus, narė.
TDO ir Lietuva
Lietuva yra Tarptautinės darbo organizacijos narė nuo 1921 m. Narystė atnaujinta 1991 m spalio 4 d. Lietuvos interesams atstovauja Lietuvos Respublikos socialinės apsaugos ir darbo ministerija. Iki 2021 m. Lietuva ratifikavo 44 TDO konvencijas ir 1 protokolą.
Adelbert von Chamisso
Adalbertas fon Šamiso (,, 1781 m. sausio 30 d. – 1838 m. rugpjūčio 21 d.) – vokiečių poetas ir rašytojas, botanikas, algologas, floristas, augalų sistematikas.
Biografija
thumb|200 px|left|Adalberto Šamiso knygos „Neįtikėtina Peterio Šlemihlo istorija“ viršelis, 1814 m.
Adalbertas fon Šamiso gimė 1781 m. sausio 30 d. Lotaringijos dvarininkų Luiso Marie fon Chamisso ir jo žmonos Anos Marijos šeimoje. Jo tėvas kartu su visa šeima emigravo į Vokietiją Didžiosios Prancūzijos revoliucijos metu, kai buvo konfiskuotas visas jo turėtas turtas.
1803 m. Šamiso išspausdino draminę ištrauką, pavadinimu „Faustas“ savo paties redaguojamame žurnale „Musenalmanach auf das Jahr 1804”.
1806 m. Šamiso gyveno Žemutinei Saksonijai priklausančiame Hamelno mieste, kuris tuo metu kapituliavo prieš prancūzus. Adalbertas fon Chamisso kaip tik tuo metu paliko tarnybą kariuomenėje ir dvejus metus keliavo po Vokietiją ir Prancūziją. Kažkiek laiko dirbo mokytoju Bretanės regione. 1810 m. Šamiso išvyko į Paryžių, kuriame susipažino su žinomu vokiečių romantizmo teoretiku Augustu Vilhelmu Šlegeliu ir ponia de Stal, pas kurią svečiuose nedideliame mieste prie Ženevos ežero praleido 1811 m. vasarą. Tuo laikotarpiu Šamiso gilinosi į gamtos mokslus ir mokėsi užsienio kalbas.
Grįžęs į Berlyną Šamiso įstojo į universitetą studijuoti medicinos, tačiau kartu tęsė botanikos ir zoologijos mokslų studijas. Taip pat Šamiso publikavo lyriką, dėl ko kėlė visuomenės susidomėjimą. 1813 m. Chamisso parašė fantastinę novelę „Neįtikėtina Peterio Šlemihlo istorija“ („Peter Schlemihls wundersame Geschichte”). Novelėje pasakojama, kaip herojus už turtus pardavė savo šešėlį, vėliau to šešėlio ieškojo po visą pasaulį ir nusiraminimą rasdavo tik mokslinėje veikloje. Šią novelę Chamisso parašė vokiečių ir prancūzų karo išdavoje, kas jo paties viduje kėlė konfiktą, negalint pasirinkti vienos ar kitos pusės. Kūrinys Adalbertą Chamisso padarė žinomu.
thumb|Gėlė pavadinta Adalberto Šamiso garbei „Camissona brevipes”
1815 m. Adalbertas Šamiso gavo pasiūlymą plaukti aplink pasaulį su laivu „Riurikas”. Ekspedicijai vadovavo grafas Nikolajus Rumiancevas. Laivo kapitonu buvo rusų keliautojas Otas Koceba. Kelionė aplink pasaulį truko trejus metus (1815–1818 m.). Jos metu Adalbertas Chamisso pamatė kai kurias Afrikos žemyno salas, Pietų Ameriką, dalį Sibiro, Šiaurės Ameriką, Polineziją, Kapo koloniją.
Crash Bandicoot (serija)
thumb|right|220px| Žaidimų serijos pagrindinis herojus pirmojo 1996 m. „Crash Bandicoot“ žaidimo viršelyje Crash Bandicoot – kompiuterinių žaidimų serija, pradėta kurti JAV kompanijos „Naughty Dog“ 1996 m. SONY firmos konsolėm „Playstation" poto kitos žaidimų kompanijos kūrė „Crash Bandicoot" žaidimus kitos platformos konsolėm.
Adelbert von Chamisso
Biografija
Grįžęs į Berlyną 1818 m. Adalbertas Šamiso gavo filosofijos mokslų daktaro laipsnį. Taip pat jis įsidarbino Berlyno botanikos sode saugotojo pareigose. 1835 m. Adalbertas Šamiso išrinktas Berlyno mokslų akademijos nariu.
Crash Bandicoot (serija)
Žaidimų serijos pagrindinis herojus − Krešas Bandikutas, sukurtas pagal bandikutą − mažą sterblinį žvėrelį. Žaidimo eigoje Bandikutas turi dažnai laužyti kelyje pasitaikančias dėžes, iš to kilo jo vardas (nuo angl. crash − laužyti). Jį žaidime lydi pagalbininkas − dvasia Aku Aku, pasislėpusi kaukė. Pagrindinis žaidimų antagonistas yra daktaras Korteksas (pilniau − Neo Korteksas), kuris bando genetiškai modifikuoti gyvūnus ir po to jų pagalba užvaldyti pasaulį. Krešas Bandikutas yra vienas iš daktaro „nenusisekusių“ eksperimentų. Jis turi sutrukdyti daktaro Kortekso kėslams ir padėti kitiems žvėreliams. Žaidimų veiksmas vyksta Australijos salose.
Adelbert von Chamisso
Biografija
1836 m. Šamiso į savo redaguojamą žurnalą „Musenalmanach“ įdėjo Heinės portretą, kuris sukėlė pasipiktinimo audrą ir supriešino jį su Gustavu Švabu bei kai kuriais kitais vokiečių romantikais. 1837 m. mirė Chamisso žmona. Chamisso paliko botanikos sodą ir pats netrukus mirė.
Crash Bandicoot (serija)
Žaidimai
„Crash Bandicoot“ žaidimai apima nuotykių/taškų rinkimo ir lenktynių žanrus. Jie susilaukė didelės komercinės sėkmės. Pirmieji trys žaidimai buvo vieni populiariausių „Sony PlayStation“ konsolei. Yra sukurta serijos žaidimų mobiliosioms platformoms, ankstyvieji žaidimai adaptuoti vėlesnėms platformoms. Pagrindinių žaidimų serija:
Adelbert von Chamisso
Kūrinių vertimai
Adalbertas Šamiso mokėjo daug užsienio kalbų. Redaguojamame žurnale „Deutscher Musenalmanach” jis ne tik publikavo savo poeziją, tačiau talpino ir užsienio poetų kūrinių vertimus. Vertė Aleksandro Puškino, prancūzų poeto Pjero Beranžė eilėraščius. Šamiso yra išvertęs lietuvių liaudies dainų.
Crash Bandicoot (serija)
Žaidimai
Šalutinės linijos žaidimai:
Optinis pincetas
Optinis pincetas – mokslinis instrumentas, kuris naudodamas stipriai sufokusuotą lazerio spindulį sukuria traukiančią arba stumiančią jėgą, taip laiko mikroskopinius objektus ir juos judina.
Optinis pincetas pirmą kartą buvo pademonstruotas „Bell Laboratories Inc“. (Murray Hill, Niu Džersio valstija) 1986 m.
Veikimas
Optiniai pincetai gali manipuliuoti nanometro matmenų ir mikrono dydžio dielektrinėmis dalelėmis juos veikdami labai mažomis jėgomis per fokusuotą lazerio spindulį. Šis spindulys yra siunčiamas per mikroskopo objektyvą. Siauriausias fokusuoto spindulio taškas yra vadinamas spindulio juosmeniu, kur yra labai didelis elektrinio lauko gradientas. Dielektrinės dalelės yra traukiamos išilgai šio gradiento, į sritį, kur yra stipriausias elektrinis laukas – spindulio centras. Lazerio šviesa taip pat veikia daleles išilgai sklidimo kryptimi.
Taikymas
Pastaruoju metu optiniai pincetai yra sėkmingai taikomi biologinėse sistemose.
Nino Pršeš
Vahidin „Nino“ Pršeš (gim. Sarajeve) – Bosnijos ir Hercegovinos dainininkas ir kompozitorius.
Karjeros pradžioje buvo keletos vietos pop ir roko grupių klavišininkas, taip pat rašė kitiems atlikėjams dainas. 1995 metais debiutavo kaip solo atlikėjas festivalyje „MPX 1995“, organizuotas Sarajeve. Vėlesniais metais jis parašė dainų festivalio „Mali šlager“ dalyviams.
2000 m. spalio mėn. išleido debiutinį studijinį albumą „Ženi se“. 2001 m. kovo mėn. su daina „Hano“ laimėjo šalies atranką į „Euroviziją“. Gegužės 12 dienos finaliniame „Eurovizijos“ renginyje užėmė 14 vietą, surinkęs 29 taškus.
2009-2012 metais gyveno Slovėnijoje, savo veiklą tęsė kaip prodiuseris ir dainų autorius.
Bruktiškė
Bruktiškė – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Stanislavavo.
A. Šimėno ministrų kabinetas
Alberto Šimėno ministrų kabinetas – 2-asis ir trumpiausiai dirbęs Lietuvos vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.
Paskyrimas
1990 m. sausio 10 d. atsistatydinus Kazimirai Danutei Prunskienei ir jos ministrui kabinetui, Aukščiausioji Taryba – Atkuriamasis Seimas tą pačią dieną paskyrė naująjį ministrą pirmininką – ekonomistą, signatarą ir deputatą Albertą Šimėną, ir patvirtino vyriausybę, kurios sudėtis buvo identiška pirmąjam ministrų kabinetui.
Sausio įvykiai ir vyriausybės atleidimas
Po trijų dienų Vilniuje vyko kruvini sausio įvykiai. A. Šimėnas nepasirodė tą dieną rengiamuose posėdžiuose ir niekas negalėjo jo rasti (vėliau paaiškėjo, kad jis paliko Vilnių ir naktį praleido Druskininkuose ), todėl parlamentas iškart jį ir jo kabinetą atleido, o į vyriausybės vadovo pareigas buvo paskirtas ekonomistas, signataras ir deputatas Gediminas Vagnorius.
Kabinetas
Šie ministrai dirbo antrajame ministrų kabinete:
Dėl duomenų prieštaringumo šaltiniuose nenurodoma ministrų partinė priklausomybė.
Grendavės apylinkė
Grendavės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Onuškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Trakų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Vaikštelionių apylinkės. 1963 m. dalis Grendavės apylinkės prijungta prie Lieponių apylinkės. 1973 m. prijungta dalis Tolkiškių apylinkės.
Arne Bendiksen
Arne Joachim Bendiksen (1926 m. spalio 19 d. Bergene – 2009 m. kovo 26 d. Askeryje) buvo Norvegijos dainininkas, muzikantas, dainų autorius ir įrašų prodiuseris.
1964 m. įkūrė savo įrašų kompaniją. Jo dėka išpopuliarėjo dainininkės Wenche Myhre ir Kirsti Sparboe.
Daniel D. Tompkins
Danielis D. Tompkinsas (1774 m. birželio 21 d. – 1825 m. birželio 11 d.) – amerikiečių verslininkas, teisininkas, ketvirtasis Niujorko valstijos gubernatorius ir 6-asis JAV viceprezidentas.
Biografija
Danielis D. Tompkinsas gimė 1774 m. birželio 21 d. Skarsdeile, Niujorko valstijoje, Foks Mydous dvare. Jo tėvai buvo Sara Ana (Hyat) ir Džonatanas Grifinas Tompkinsas. Jo brolis Kalebas buvo JAV Atstovų rūmų narys 1817-1821 m. Danielis baigė Kolumbijos universitetą 1795 m. ir vėliau studijavo teisę pas Džeimsą Kentą ir Piterį Džėjų Munro. 1797 m. jis tapo advokatu ir praktikavo teisę Niujorke. Nors Kentas ir Munro palaikė Federalistų partiją, Tompkinsas buvo demokratas-respublikonas. Jis buvo išrinktas į Kongresą, bet posto atsisakė prieš pradėdamas kadenciją, nes buvo paskirtas į Niujorko Aukščiausiąjį teismą, kur tarnavo 1804-1807 m.
Kaktiniai
Kaktiniai – buvęs viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Medeikių.
Girdžiuliškė
Girdžiuliškė – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Milkuškų.
Paulikai
Paulikai (vok. Paulicken) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 18 km į pietryčius nuo Lazdynų.
Maršalo Salų demografija
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Maršalo Salų demografiją.
Gyventojų skaičius: 69 747 (2013 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių:
Gyventojų amžiaus mediana:
Gimstamumas: 27,21 gimimų/1000 gyv. per metus (2013 m. apsk.)
Mirtingumas: 4,27 mirčių/1000 gyv. per metus (2013 m. apsk.)
Metinis populiacijos prieaugis: 1,79 % (2013 m. apsk.)
Migracijos indeksas: –5 migrantai/1000 gyv. per metus (2013 m. apsk.)
Urbanizacija:
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas:
Vidutinė gyvenimo trukmė:
'''15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:'''
Religijos:
Etninės grupės:
António de Oliveira Salazar
Antonijus de Oliveira Salazaras (António de Oliveira Salazar, 1889 m. balandžio 28 d. – 1970 m. liepos 27 d.) – Portugalijos politikas, Portugalijos ministras pirmininkas nuo 1932 m. iki 1968 m.
Biografija
António de Oliveira Salazaras gimė 1889 m. balandžio 29 d. Vimieire netoli Santa Komba Dão miestelio. Jo tėvai buvo penktos kartos pusbroliai António de Oliveira (1839–1932 m.) ir Maria do Resgate Salazar (1845–1926 m.). Antonio buvo vienintelis sūnus, turėjo 4 vyresnes seseris. Augo šiaurės rytų Portugalijoje, žemesniosios vidurinės klasės šeimoje. Jo tėvas iš pradžių buvo žemės darbininkas, bet tapo Perestrelų, žemvaldžių, kurie turėjo daug žemės tarp Vizėjaus ir Koimbros, valdytoju.
11 metų Antonijus laimėjo nemokamą teisę studijuoti kunigų seminarijoje, kur mokėsi 1900-1908 m., bet vėliau pradėjo studijuoti teisę ir ekonomiką. Likęs asketišku, pamaldžiu kataliku, buvo vienu iš Akademinio krikščioniškosios demokratijos centro lyderių. Nuo jo 1921 m. buvo išrinktas į parlamentą, bet po vienos sesijos atsistatydino, pasipiktinęs korupcija ir neefektyvumu.
1926 m. liepą tapo Portugalijos finansų ministru. Atsistatydino, negavęs galios vetuoti finansinių sprendimų. 1928 m. buvo vėl paskirtas finansų ministru su tokiom galiom, po ko per metus subalansavo biudžetą.
1932 m. liepą Salazaras tapo Portugalijos ministru pirmininku. 1933 m. buvo priimta nauja Konstitucija, formaliai įkūrusi naująjį režimą, Estado Novo („naujoji valstybė“).
1968 m. rugsėjį Salazaras nugriuvo, sulūžus kėdei, ant kurios sėdėjo, netrukus patyrė insultą, keletą mėnesių praleido komoje, dar po metų mirė.
Raimundas Lukšas
Raimundas Lukšas (1963 m. gruodžio 3 d. Vilniuje – 2020 m. balandžio 9 d.) – Lietuvos dramos aktorius – skaitovas, monospektaklių „Radviliada“, „Mindaugas. Mažvydas. Katedra“, „Mažasis princas“, „Emilis iš Lionebergos“, „Senis ir jūra“, „Meistras ir Margarita“, „Dievų miškas“ ir kt. autorius.
Biografija
Gimė 1963 m. gruodžio 3 d. Vilniuje, teisininkės Laimos Lukšienės ir inžinieriaus Jono Lukšo šeimoje. 1982 m. baigė Vilniaus Karoliniškių Ryto vidurinę mokyklą (tuo metu 43-ioji vidurinė mokykla). 1982–1988 m. mokėsi  Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, aktorinio meistriškumo programoje (kurso vadovė – Irena Vaišytė). 1988 m. įgijo dramos aktoriaus specialybės magistro laipsnį.
1988–1991 m. pagal tuometinį paskyrimą dirbo Marijampolės dramos teatre, periodiškai dirbo besikuriančiame Keistuolių teatre Vilniuje. 1992 m. pradėjo dirbti savarankiškai, ėmėsi rengti vieno aktoriaus teatro programas – monospektaklius mokykloms.
Aktoriaus – skaitovo karjera
1994-2020 m. R. Lukšas sukūrė dešimtis skaitovo programų pagal E. Hemingvėjaus, V. Hugo, M. Bulgakovo, J. Marcinkevičiaus, B. Sruogos, A. Lindgren ir kitų žymių autorių tekstus. Su šiomis programomis kasmet aplankydavo dešimtis Lietuvos mokyklų, progimnazijų ir gimnazijų, reguliariai rengė susitikimus Lietuvos miestų ir miestelių bendruomenėmis, draugijoms. „Man labai brangu tai, ką aš darau, – yra sakęs R. Lukšas. – ''Noriu įrodyti jaunimui, kad vienas žmogus stovintis scenoje taip pat yra karys. Jei labai nori, gali pats vienas valandai prikaustyti publiką''“.
Kitos veiklos
2013–2020 m. šalia aktorinių veiklų R. Lukšas dirbo gidu, vedė istorines ir kultūrines edukacijas su teatrinio meistriškumo elementais moksleiviams bei suaugusiems Vilniaus senamiestyje. Reguliariai vedė scenos kalbos ir viešojo kalbėjimo mokymus būsimiems gidams, kitų profesijų atstovams. Puikias Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos istorijos žinias pritaikė dirbdamas kelionių vadovu  Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Lenkijoje, Baltarusijoje ir Ukrainoje. Vedė įvairias radijo laidas (istorinę analitinę laidą „6 coliai“ radijo stotyje „Extra FM“, pokalbių laidas „Cezario pjūvis“ ir „Žemuogių pievelė“ radijo stotyje „M-1 plius“ ir kt.).
Šeima
1986 m. vedė aktorę Eglę Gibavičiūtę. Kartu užaugino keturias dukras – Vingą, Gabiją, Austę, Atėnę.
Vidaus apsaugos kariuomenė
Vidaus apsaugos kariuomenė, VOChR kariuomenė – RTFSR VČK, OGPU, NKVD kariuomenė, saugojusi ir gynusi ypatingos svarbos objektus, lydėjusi krovinius, saugojusi įkalinimo vietas.
1919 m. gegužės 28 d. Darbininkų ir valstiečių gynybos tarybos nutarimu visa pagalbinė kariuomenė, buvusi pavaldi VČK, RTFSR Maisto produktų liaudies komisariatui, Glavvodui, Glavsacharui, Glavnefčiai ir pan. ir vykdžiusi įvairias apsaugos funkcijas, buvo reorganizuota į vidaus apsaugos kariuomenę ir perduoti RTFSR Vidaus reikalų liaudies komisariatui. Šią kariuomenę ėmė valdyti Vidaus apsaugos kariuomenės štabas (Штаб войск ВОХР), kuris anksčiau vadinosi VČK kariuomenės štabas (Штаба войск ВЧК)
1919 m. birželio 25 d. įsakymu VČK kariuomenės batalionai (41 atskirasis šaulių batalionas) buvo pervadinti į atskiruosius Respublikos vidaus apsaugos kariuomenės batalionus, numeruotus nuo 1 iki 41. Atskiroji Pamaskvės akmens anglies baseino apsaugos kuopa ir 12-asis Maskvos šaulių pulkas išlaikė pavadinimus, bet irgi tapo vidaus apsaugos kariuomenės atskirąja kuopa bei pulku.
Kitų žinybų kariuomenės daliniai birželio 25 d. ir rugsėjo 9 d. įsakymais irgi buvo performuoti į atskiruosius šaulių batalionus, kurie buvo sujungti į vidaus apsaugos kariuomenės brigadas (бригады войск ВОХР, kurių etatinė struktūra atitiko Raudonosios Armijos brigadas.
Sektoriai
Šios kariuomenės valdymui imti kurti vidaus apsaugos kariuomenės sektoriai: Sektoriai buvo kuriami atsižvelgiant į karinių apygardų ribas. Dalis sektorių vėliau buvo prijungti prie kitų sektorių (pvz., Nižnij Novgorodo, Kursko, Jaroslavlio, Kijevo...). Iš Pavolgio sektoriaus buvo išskirtas Užvolgės sektorius.
Sektorių viršininkai gaudavo divizijos viršininko teises (pagal 1919 m. spalio 23 d. įsakymą). Siekiant užtikrinti kontaktus ir bendrą veiklą sektorių viršininkai būdavo įtraukiami į gubernijų VČK kaip kolegijų nariai (1920 m. sausio 12 d. įsakymas).
VOChR kariuomenės funkcijos
Darbininkų ir valstiečių gynybos tarybos 1920 m. balandžio 21 d. ir gegužės 5 d. įsakymais buvo išplėstos ir patikslintos VOChR kariuomenės funkcijos. Ši kariuomenė užsiiminėjo: Kartu VOChR kariuomenė buvo veikiančios Raudonosios Armijos rezervas. RRKT 1919 m. lapkričio 5 d. įsakymu buvo nustatyta tvarka, kaip vidaus apsaugos kariuomenė gali būti panaudota fronto linijose ir įtvirtintų rajonų gynyboje.
DGT 1920 m. rugsėjo 1 d. nutarimu ir RRKT 1920 m. rugsėjo 6 d. įsakymu Nr. 1735/328 VOChR kariuomenė tapo vidaus tarnybos kariuomenės (войска внутренней службы, ВНУС) dalimi.
Pasibaigus Rusijos pilietiniam karui VOChR kariuomenė daugiausia užsiėmė apsauga. Iki TSRS-Vokietijos karo pradžios VOChR kariuomenės, įėjusios į NKVD kariuomenės sudėtį, daliniai saugojo įkalinimo vietas.
Kalnai (Pačeriaukštė)
Kalnai – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Pačeriaukštės.
Licėjus
Licėjus (, lýkeion; – mokymo vieta Senovės Atėnuose) reiškia:
Kriaučiūnai (Švenčionys)
Kriaučiūnai – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Stanislavavo.
Kataro krepšinio lyga
Kataro krepšinio lyga – aukščiausia Kataro krepšinio lyga.
Gaidė
Gaidė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Ignalinos AE, 8 km į šiaurės rytus nuo Rimšės, šiaurės rytiniame Gaidės ežero krante. Seniūnaitijos centras. Pro kaimą eina kelias, atšakos į Švikščionis, Kukutėnus. Apylinkėse daug pelkių. Kaime stovi medinė Gaidės Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia (pastatyta 1938 m.).
Istorija
Kaime rastas archeologinis akmeninis įtveriamasis kirvis. Gaidė minima 1514 m., kai Žygimantas Senasis Gaidės dvarą padovanojo Drūkšių parapijai. Pirmoji bažnyčia pastatyta 1712 m., vėliau perstatyta 1819, 1883 m. Dabartinė medinė Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia pastatyta 1938 m. Gaidėje 1908 m. įsteigta valdinė pradinė mokykla.
Sovietmečiu buvo apylinkės centras, Rylovo kolūkio pagalbinė gyvenvietė. 1957–1978 m. veikė kultūros namai, buitinio aptarnavimo paviljonas, felčerių ir akušerių punktas (nuo 1956 m.), biblioteka (1955–1998 m.), mokykla (1935–1948 m. pradinė, 1948–1962 m. septynmetė, vėliau – aštuonmetė), girininkija, paštas, parduotuvė.
Gyventojai
Gaidės apylinkių šnektą 1969 m. aprašė Jadvyga Kardelytė leidinyje „Gaidės ir Rimšės apylinkės“.
Neco (dainininkas)
Neco (tikrasis vardas Tahir Nejat Özyılmazel; g. 1948 m. liepos 24 d. Jozgate) – Turkijos dainininkas ir aktorius.
1982 metais vykusiame XXVII „Eurovizijos“ dainų konkurse Turkijai atstovauti buvo deleguotas atlikėjas Neco su kūriniu „Hani?“. Gauti 20 taškų iš Liuksemburgo (8 taškai), Austrijos, Norvegijos, Šveicarijos (po 3 taškus), Olandijos (2 taškai) ir Suomijos (1 taškas) valstybei tarp 18 dalyvių leido pakilti tik iki 15 vietos.
Dusmenų apylinkė
Dusmenų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Neco (dainininkas)
1984 m. Neco su daina „Olmaz Olsun“ Turkijos nacionalinėje atrankoje užėmė antrą vietą, o 1989-ais atrankos konkurse dalyvavo dar kartą, tačiau su kūriniu „Fora fora“ liko vienuoliktoje vietoje.
2002–2004 m. vaidino televizijos seriale „Tatlı Hayat“ su žinomais Turkijos aktoriais Türkân Şoray, Haluk Bilginer ir Çolpan İlhan.
Gideono brolija
Gideono brolija – tarptautinė krikščionių organizacija. Būstinė įsikūrusi Nešvilyje, Tenesio valstijoje (JAV). Pavadinta pagal Biblijos personažą Gideoną.
Istorija
Organizacijos ištakos siekia 1899 m. Du keliaujantys verslininkai – John H. Nicholson ir Samuel E. Hill – susitikę išsiaiškino, kad juos abu sieja krikščionių tikėjimas. Jie nusprendė įkurti organizaciją, kuriai priklausytų keliaujantys verslininkai ir kuri užsiimtų evangelizacija. Netrukus prie jų prisijungė William J. Knights.
Iš pradžių viešbučiuose, kuriuose būdavo apsistoję, jie palikdavo po Bibliją. 1908 m. nuspręsta, kad reikia parūpinti po Bibliją kiekvienam visų JAV viešbučių kambariui.
Veikla
Bendrijos nariai – savanoriai pasauliečiai vyrai, priklausantys protestantų arba kitoms evangelikų bendruomenėms. Jie užsiima verslu ir įvairaus pobūdžio profesine veikla. Pasidaliję į būrelius. Diskusijos skiriančiais doktrinos klausimais draudžiamos.
2020 m. duomenimis, bendrijai priklausė 269 500 narių, ji veikė 200 valstybių (plg. 2004 m. organizacijai priklausė apie 236 000 narių, vykdančių veiklą 179 pasaulio valstybėse). Veikla vykdoma tose valstybėse, kuriose oficialiai leidžiama krikščionybė. Per metus išdalijama daugiau nei 50 mln. Biblijos egzempliorių. Biblijos dalijamos įvairiose vietose, kaip antai ligoninėse, universitetų bendrabučiuose, įkalinimo įstaigose, kariuomenėje ir pan.
Frank Stella
thumb|right|180px| „Memantra“, [[Niujorkas]] thumb|right|220px| „Newburgh“, [[Jena]] Frenkas Stela (, g. 1936 m.) – JAV dailininkas-minimalistas.
Biografija
Frenkas Stela gimė 1936 m. gegužės 12 d. Moldone prie Bostono Masačusetso valstijoje, JAV. Jis mokėsi tapybos Filipso akademijoje Andoveryje ir studijavo istoriją Prinstono universitete. Po studijų baigimo 1958 m. F. Stela persikėlė į Niujorką. 1959 m. keli jo paveikslai buvo įtraukti į bendras jaunųjų menininkų parodas Aleno memorialiniame muziejuje ir Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje. F. Stela nuo pat karjeros pradžios buvo pradėtas vertinti už inovatyvumą. Jį propaguoti 1959 m. apsiėmė meno dileris Leo Castelli. Ankstyvuoju periodu F. Stela nutapė „Juodųjų“ (1958−60), „Aliuminio“ (1960) ir „Vario“ (1960−61) paveikslų serijas, pasižymėjusias supaprastintu vaizdavimu. 1960 m. įvyko pirmoji F. Stelos personalinė paroda Leo Castelli galerijoje Niujorke. 1961 m. jis vedė Barbara Rose, vėliau dailės kritikę.
Po 1960 m. F. Stela pradėjon dirbti ties sudėtingesnių kompozicijų kūriniais, naudojo netradicines paveikslų drobių formas, metališkas spalvas, fluorescencinius dažus („Polygon“ (1965–67) ir „Protractor“ (1967–71) serijos). 1967 m. jis sukūrė scenos dekoracijas ir kostiumus M. Kaningemo šokio spektakliui. 1970 m. Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje įvyko F. Stelos retrospektyvinė paroda. Menininkas pradėjo tapyti reljefinius paveikslus, suteikdamas jiems skulptūriškumo bruožų („Lenkijos kaimo“ serija (1970−73)). Pradėjo naudoti nuosaikesnes spalvas, aliuminį ir stiklo pluoštą reljefui sukurti. 1973 m. F. Stela savo namuose įkūrė grafikos studiją. Savo grafikos kūriniuose derino įvairias technikas.
Tarp 1985 ir 1997 m. F. Stela sukūrė apie 260 kūrinių (skulptūrų, grafikos kūrinių, reljefų) „Mobio Diko“ tema. 1986 m. Harvardo universitetas publikavo šešis F. Stelos teoretinius pasvarstymus apie meną. Po 1990 m. F. Stela pradėjo labiau kurti skulptūras, dalyvauti architektūriniuose projektuose, gavo viešųjų užsakymų (pavyzdžiui, 10 000 kv. pėdų dekoravimo schema Velso princo teatre Toronte (1992−93)). 2015 m. Vitni muziejus suorganizavo kapitalinę dailininko kūrybos retrospektyvinę parodą.
Maldžiūnai (Švenčionys)
Maldžiūnai – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Švenčionių.
Delia Boccardo
Delija Bokardo (, g. 1948 m. sausio 29 d. Genujoje) – italų kino, televizijos ir teatro aktorė.
Bokardo gimė Genujoje, vėliau mokėsi Podžos koledže, taip pat 3 metus – Sasekso koledže Anglijoje. 1965 m. persikėlė gyventi į Romą, kur studijavo aktorystę.
1966 m. ji debiutavo kine, o po metų – teatro scenoje. Filmuose ji dažniausiai vaidino antraplanius moterų vaidmenis vesternuose ir kriminaliniuose filmuose. Nuo 8 dešimtmečio vidurio daugiausia vaidino televizijoje ir teatre.
Jos sesuo Gabriella Grimaldi taip pat aktorė.
Filmografija
right |thumb|160px right |thumb|160px right |thumb|160px|Su [[Mis Italija Mirka Sartori]] right |thumb|160px|Su aktoriais [[Paola Pitagora ir Giuseppe Pambieri]] right |thumb|160px right |thumb|160px|Su aktore [[Adriana Asti]]
Adomas Zigmantas Sapiega
Adomas Zigmantas Sapiega (1892 m. gegužės 2 d., Heluanas – 1970 m. spalio 20 d., Briuselis) – Lenkijos lakūnas, Lenkijos armijos kavalerijos rezervo poručikas.
Biografija
Lenkijos kunigaikščių Sapiegų giminės atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Kunigaikščio Vladislovo Leono Adomo Sapiegos (1853–1920) ir Elžbietos Konstancijos Potulickos (1859–1948) penktas sūnus. Broliai – Kazimieras, Leonas, Juozapas, Aleksandras, Vladislavas, Andžejus ir Stanislovas Adomas.
Buvo vienas pirmųjų Austrijos-Vengrijos karinių lakūnų Pirmajame pasauliniame kare. Po to tarnavo ir kariavo Lenkijos kavalerijoje. Gavo poručiko laipsnį 1919 m. liepos 1 d., 1924 metais tarnavo 2-ojo Rokatninskio kavalerijos pulko rezervo karininku.
Šeima ir vaikai
1918 metų gruodžio 10 d. Krokuvoje vedė Terezą Sobanską (1891 m. spalio 20 d. – 1981 m. spalio 14 d.), grafo Mykolo Marijos Sobanskio (1858–1934) ir grafaitės Liudvikos Marijos Vodzickos (1857–1944) dukterį. Jie turėjo aštuonis vaikus:
Adomo Zigmanto Sapiegos proanūkė – Matilda d’Uekem d’Аkoz, Belgijos kartaliaus Filipo žmona.
Miškinė neužmirštuolė
Miškinė neužmirštuolė (Myosotis sylvatica) – daugiametis arba dvimetis agurklinių (Boraginaceae) šeimos, neužmirštuolių (Myosotis) genties augalas.
Stasys Paškevičius
Stasys Paškevičius (g. 1950 m. gegužės 26 d. Utenoje) – Lietuvos fotografas.
Miškinė neužmirštuolė
Tai žolinis augalas, užaugantis iki 40 cm aukščio. Stiebai plaukuoti, šakoti. Priešakniniai lapai ovalūs, o stiebiniai – pailgai lancetiški, plaukuoti. Žiedai iki 1 cm skersmens, žydri, susitelkę į žiedynus. Vaisius – juodas briaunotas riešutėlis.
Stasys Paškevičius
Biografija
Mokėsi Utenos vidurinėje mokykloje, 1966-1970 m. Vilniaus elektromechanikos technikume. 1969-1970 m. dirbo Lietuvos kino studijoje. Po to Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykloje - Specialaus konstravimo biuro inžinieriumi, 1971–1973 m. tarnavo sovietų armijoje. 1974-1980 m. Vilniaus inžinieriniame statybos institute studijavo radijo aparatūros konstravimą, vėliau - VMLU tarptautinius santykius. 1973-1985 m. Melioracijos ministerijos statybos laboratorijos radioinžinierius, Lazerių ir geodezinių prietaisų skyriaus viršininkas. 1985–1987 m. Statybos ministerijos lazerių grupės vadovas. Nuo 1988-1991 m. Jaunimo muzikos klubo vyriausias inžinierius. Nuo 1991 metų UAB „Scenos techninio serviso“ generalinis direktorius. 1995 m. UAB "Smulkus urmas" valdybos pirmininkas. Yra išleidęs knygas "Lazerinio matavimo prietaiso PIL-1 panaudojimas statybose" (Vilnius 1986), "Lazerių panaudojimas mechanizmų valdyme", "Lazeriniai prietaisai horizontalaus niveliavimo darbuose", yra paskelbęs 30 straipsnių. Dalyvavo Lietuvos persitvarkymo veikloje. Yra išleidęs knygą "Sausio 13 stenogramos" (Vilnius, 2006). Lietuvos Kultūros fondo agentūroje "Factum" įregistravo 60 Lietuvos rekordų: didžiausias altorius Lietuvoje, pasatatytas Vingio parke, popiežiaus Jono Pauliaus II vizito metu, didžiausia lauko scena Maskvos Raudonojoje aikštėje, didžiausias meninis apšvietimas 302,8 KW Trakų salos pilyje ir kt. Šiuo metu yra kolekcininkų klubo, Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.Yra išleidęs 6 fotografijų albumus, surengęs 43 personalines parodas. Svarbiausios fotokolekcijos Birutė, Laimonas Noreika, Lietuvos menininkai, Draugų portretai, Mikalinės vienkiemis, Renginiai Lietuvos aikštėse, Gruzijos nepriklausomybės diena, Tunguska, Bachta ir kt.
Miškinė neužmirštuolė
Auga mišriuose miškuose, dykvietėse. Dekoratyvus.
Barija
Barija – 2009 m. Italijoje sukurtas filmas, pasakojantis apie nedidelio Sicilijos miestelio gyvenimą nuo 4 iki 9 praėjusio amžiaus dešimtmečio pagrindinio herojaus Pepino akimis. Filmo pavadinimas reiškia Sicilijos miesto Bagerijos pavadinimą siciliečių kalba.
Sasha Kaun
Aleksandras Olegovičius Kaunas (🇷🇺; 1985 m. gegužės 8 d.), paprastai vadinamas Saša Kaunu – Rusijos krepšininkas, rungtyniavęs vidurio puolėjo pozicijoje. Rusijos rinktinės žaidėjas.
Barija
Filmas nominuotas Auksiniam gaubliui geriausio užsienio filmo kategorijoje. Buvo 2009 m. Venecijos tarptautinio kino festivalio atidarymo filmas.
Sasha Kaun
Baigęs mokyklą pagal mainų programą išvyko į JAV. Jaunystėje žaidė Florida Air akademijos komandoje. Vėliau žaidė Kanzaso, Diuko ir Mičigano universitetų komandose. 2008 m. su Kansas Jayhawks laimėjo NCAA čempionatą. 2008 m. naujokų biržoje 58 šaukimu pakviestas į NBA, Seattle SuperSonics klubą. Tačiau teisės į žaidėją perduotos Cleveland Cavaliers klubui. Tačiau NBA žaidėjas nežaidė ir savo profesionalo karjerą pradėjo Maskvos CSKA, su kuria pasirašė trejų metų kontraktą. Su „Cavaliers“ 2016 m. tapo NBA čempionu, nors klube žaidė nedaug.
Barija
Siužetas
Filmas apima maždaug 50-ies metų laikotarpį.
Pradžioje Džiuzepė „Pepino“ Teranova yra mažas berniukas, kurį tėvai atiduoda už maistą ganyti avis. Vėliau šeima įsigyja karvę, ir Pepinas pardavinėja pieną tiesiog miestelio gatvėse. Po Antrojo pasaulinio karo, pasikeitus valdžiai, jis tampa komunistu, įsimyli vietinę gražuolę Maniną, kurią veda, nepaisydamas jos tėvų ketinimų išleisti dukrą už turtingo vyro. Pepino kovoja su neteisybe, su vietiniais mafijos atstovais, dauguma jo draugų žūsta, tačiau jam vis pasiseka išgyventi.
Jo vaikai užauga, galiausiai Pepino tampa politiku: iš pradžių išrenkamas į miesto tarybą, o paskui – ir į šalies parlamentą. Jis sensta, pradeda kamuoti sveikatos problemos, o užaugę vaikai palieka miestelį ir išvyksta.
Teras
Teras  – upė šiaurės rytų Ispanijoje, Katalonijoje. Prasideda Pirėnų kalnuose, Ripolijo komarkoje, 2480 m aukštyje. Aukštupyje teka tarpukalnių slėniu į pietus. Vidurupyje pasuka į rytus. Įteka į Viduržemio jūrą ties Toroelija, į rytus nuo Cheronos.
Didžiausi intakai – Freseras, Onjaras. Upės vidurupyje įrengta užtvankų kaskada, skirta elektros energijos gamybai, laukų drėkinimui bei Barselonos aprūpinimui geriamuoju vandeniu. Didžiausi miestai, įsikūrę prie Tero, yra Ripolijas ir Cherona.
Sucharas
Sucharas  – upė pietvakarių Ispanijoje; Guadianos kairysis intakas. Prasideda Andalūzijoje, Kordobos provincijoje, į vakarus nuo Fuenteovechunos. Teka į šiaurės rytus kalvotomis vietovėmis per Andalūziją, vėliau – per Estremadūrą. Žemiau santakos su Guadalmesu pasuka į šiaurės vakarus. Įteka į Guadianą ties Viljanueva de la Serena.
Didžiausi intakai: Guadamaliljasas, Guadalmesas, Esterasas, Siruela (dešinieji), Almorčonas (kairysis). Upės žemupyje įrengtos dvi užtvankos su tvenkiniais – La Serenos ir Sucharo.
Kalniškis (Biržai)
Minimas 1775 m. dvarų dūmų surašymo dokumentuose. Tarpukariu priklausė Rokiškio apskrities Panemunio valsčiui.
Peleginavas
Peleginavas – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Švenčionių.
Lygiašonis trikampis
Dvi vienodo ilgio kraštinės vadinamos šoninėmis kraštinėmis, o trečioji – pagrindu.
Kiekvienas lygiašonis trikampis yra simetriškas jo aukštinės, nubrėžtos į pagrindą, atžvilgiu. Toks trikampis gali būti smailus, stačiakampis arba bukas.
Lygiašonis trikampis, kuris turi 3 vienodo ilgio kraštines, vadinamas lygiakraščiu.
Kalvėnai
Kalvėnai – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Slimaniškių.
Rinkimų apygarda (Lietuva)
Taip pat sudaroma viena daugiamandatė rinkimų apygarda, kurioje balsuoja visi turintys rinkimų teisę LR piliečiai. Šioje apygardoje pagal proporcinę rinkimų sistemą renkama 70 Seimo narių. Atsižvelgiant į patogumą rinkėjams, miestų, rajonų teritorijos mero teikimu dalijamos į rinkimų apylinkes, kurių kiekvienos teritorijoje turi gyventi ne daugiau kaip 5000 rinkėjų.
Vienmandatė rinkimų apygarda
Vienmandatė rinkimų apygarda – Lietuvos respublikos teritorijos vienetas, kuriame išrenkamas 1 seimo narys, renkamas pagal teritorines apygardas. Lietuvos teritorija skirstoma į 71 tokią apygardą, atsižvelgiant į: Rinkimų apygardą sudaro greta esančios, bendrą ribą turinčios rinkimų apylinkės. Rinkėjų skaičius apygardoje turi būti nuo 0,8 iki 1,2 vidutinio rinkėjų skaičiaus, tenkančio vienai vienmandatei rinkimų apygardai (~1/71 bendro rinkėjų skaičiaus).
Sofena
Sofena, armėniškai žinoma kaip Copkas  – istorinis Didžiosios Armėnijos regionas, jos vakarinė provincija, šiuo metu esanti Turkijos vakarinėje dalyje (Eliaziho provincija ir aplinkinės teritorijos). Senovės Asirijos šaltiniuose buvo žinoma kaip Šupa.
Geografija
Sofena buvo kalnuotas kraštas, per kurį ėjo rytiniai Tauro kalnai. Ji apėmė Tigro upės aukštupį ir dalį Aracanio upės baseino. Regione taip pat buvo didelis Hazaro ežeras. Į šiaurę nuo jos buvo Aukštutinė Armėnija, į rytus – Aldznikas, į šiaurės rytus – Turuberanas, į šiaurės vakarus – Mažoji Armėnija, į pietvakarius – Komagena.
Sofenoje išskiriami ir smulkesni regionai: Ancitenė, Chorzanas, Belabitenė, Ingilenė, Sofanena.