cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
San Tomė ir Prinsipė
Kultūra
San Tomės ir Prtincipės poezija ir literatūra yra laikoma viena turtingiausių visoje liuziafrikoje. Taip pat yra kūrėjų forro kreolų, anglų ir Caué kreolų kalbomis. Žymiausi autoriai Francisco José Tenreiro, Manuela Margarido, Alda Espirito Santo, Olinda Beja ir Conceição Lima.
Populiariausias sportas – futbolas. Sporte šalis didesnių laimėjimų nėra pasiekusi, nors keletas žymesnių Portugalijai atstovavusių sportininkų yra kilę iš šios šalies (pvz., Naide Gomes).
Bakšėnų piliakalnis
miniatiūra|277x277px|Bakšėnų piliakalnis Bakšėnų piliakalnis (A526P) – piliakalnis Kupiškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Bakšėnų kaimo, Alizavos seniūnijoje, Pyvesos dešiniajame krante.
Piliakalnis
Piliakalnis datuojamas I tūkst. pr. m. e. – I tūkst. pr., įrengtas Pyvesos dešiniojo kranto aukštumos kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga P-Š kryptimi, 30x26 m dydžio, žemesniu R kraštu. Bakšėnų piliakalnis žinomas jau gana seniai. Jis buvo įtrauktas į Fiodoro Pokrovskio „Kauno gubernijos archeologinį žemėlapį“, aprašė Jurgis Elisonas, Petras Tarasenka, Jonas Puzinas.
Š aikštelės krašte buvo supiltas pylimas ir už jo iškastas griovys (sunaikinti). Š papėdėje 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Šalia piliakalnio buvo II – V a. Nodiejiškių pilkapynas (sunaikintas).
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1968–1969 m. ir 1990 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Rasta žalvarinių papuošalų, dvi akmeninės trinamosios girnos, kaulinis žeberklo formos antgalis, lipdytinės brūkšniuoto ir lygaus paviršiaus keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Piliakalnio apsauga
miniatiūra|279x279px|Bakšėnų piliakalnis 1973 m. įtrauktas į Lietuvos kultūros paminklų sąrašą, 1992 m. įregistruotas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 5274), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu, 2005 m. pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe. Paminklo
Tiburono sala
thumb|250px|Tiburono sala žvelgiant iš Bahija de Kino
Tiburono sala (, „Ryklio sala“, serių k. Tahéjöc) – didžiausia Meksikos sala. Yra Kalifornijos įlankos šiaurinėje dalyje, priklauso Sonoros valstijai. Plotas 1201 km². Nuo žemyno skiria Inferniljo sąsiauris (siauriausia vieta 3 km). Į šiaurės vakarus nuo Tiburono salos yra kita didelė Anchel de la Guardos sala. Paviršius kalnuotas (aukštis iki 1450 m, San Migelio k.). Vyrauja skurdūs krūmynai. 1963 m. sala paskelbta gamtos rezervatu. Yra juodauodegių elnių, snieginių avinų, lapių, kojotų.
Tiburono sala negyvenama, tik rytinėje dalyje yra karinė bazė. Sala priskirta indėnų serių žemėms. Tiburono sala pasiekiama iš žemyno pakrančių miestelių – Punta Čuekos (apgyvendinta serių) ir Bahija de Kino.
Gvaraniai
Gvaraniai – viena gausiausių Pietų Amerikos indėnų tautų, gyvenanti daugiausia tarp Urugvajaus ir Paragvajaus upių: dabartiniame Paragvajuje, Argentinoje (Entre Rioso, Misioneso ir Korienteso prov.) bei pietų Brazilijoje, taip pat dalis Bolivijoje ir Urugvajus. Kalba gvaranių kalbomis, kurios priklauso tupių-gvaranių kalboms.
Pavadinimas guaraní reiškia karį, tiksliau yra kilęs nuo gvaranių šūkio guará-ny („nukaukim juos“). Tačiau patys gvaraniai save vadina Abá, Ava („žmonės“). Kiti ispanų vartoti etnonimai: carios, chandules, chandrís, landules.
Istorija
thumb|250px|Pavergti gvaraniai thumb|250px|Mbijų moteris, maitinanti vaiką
Gvaraniai priklauso Amazonės indėnų rasei. Manoma, kad gvaranių tėvynė galėjusi būti Maražo sala ties Amazonės žiotimis, bet vėliau gvaraniai ėmę migruoti į pietus. Migraciją veikiausiai paskatino naujų medžioklės plotų, kultivuojamų žemių paieška bei kitų indėnų spaudimas. Dabartinėse žemėse (t. y. dagiausia Paragvajuje) gvaraniai apsigyveno XV a. – XVI a. pr. Dalis genčių, pvz., čandulai patraukė toliau į pietus ir įsikūrė Paranos deltoje, kiti pasiekė Karkaranjos upę, dalis apsigyveno Gran Čiake. Tiesa, Čiako gvaraniai pradžioje dėl vietinių genčių puldinėjimų, o vėliau dėl Čiako karo patraukė į vakarus ir pietus (pvz., tapietai apsigyveno Saltos provincijoje).
Gvaraniai pasižymėjo karingumu, greitai išstumdavo vietines indėnų tautas. Atakuodavo dideliais būriais, priešus apipildavo strėlėmis ir akmenimis. Vėliau atakuodavo ietimis ir buožemis (makanomis).
XV a. gvaranių visuomenė pradėjo keistis, atsirado genties vyresniųjų karai („ponų“) klasė. XVI a. gvaranių žemes pasiekė ispanai. Pirmieji su gvaraniai kontaktuoti pradėjo jėzuitų misionieriai – jie ėmėsi kurti evangelines misijas gvaranių žemėse. Šios misijos savo sandara priminė gvaranių kaimus (tekuas), jose sparčiai kūrėsi gvaraniai. Tiesa, misijos steigėsi daugiausia prie Urugvajaus ir Paranos upių, tuo tarpu vakariniai gvaraniai evangelizacijai priešinosi. Gvaranių norą kurtis misijose taip pat lėmė ir Brazilijos vergų prekeivių (bandeirantes) antpuoliai.
Po 1750 m. Madrido sutarties jėzuitų misijos buvo panaikintos. Tuomet krikščionys gvaraniai susidūrė su rimtomis problemomis – jau kelios gvaranių kartos gyveno misijose ir nebegalėjo grįžti į džiungles – jie buvo praradę išgyvenimo jose įgūdžius, dalis buvo išsilavinę, nebenorėjo praktikuoti savo tradicinės religijos (kuri turėjo ir kanibalizmo elementų), turėjo visiškai kitokią pasaulėžiūrą. Jie sukilo į gvaranių karą, bet jį pralaimėjo. Daug gvaranių tuomet pateko vergijon. Kiti išsibarstė po visą La Platos regioną, kur dirbo asjendose, ir palaipsniui metizavosi.
Atokesnėse vietose gyvenę gvaraniai išlaikė savo tradicinį gyvenimo būdą iki pat XX a., tačiau vėliau prasidėjęs intensyvus miškų kirtimas, naujų žemių įsisavinimas, miestų steigimasis privertė šiuos gvaranius keltis į bendruomeninius kaimus. thumb|left|170px|Gvaranių tavyterų šamanas
Religija
Gvaraniai neturėjo išvystę religinės sistemos – dievybių kulto, šventyklų, religinių centrų, žynių luomo. Kaip ir daugelio Amazonijos tautų, gvaranių tikėjimas buvo animistinis-šamanistinis. Gvaranių tikėjimo sistema rėmėsi gvaranių mitologija. Tikėta visatos kūrėju, dievu-tėvu Ñamandú, kurio pagrindinė raiškos forma buvusi griaustinis Tupã. Jėzuitai sutapatino Tupã su krikščioniškuoju Dievu. Gvaranių viso blogio dievybė buvusi Añá, kuri krikščionybės laikais sutapatinta su Šėtonu. Gvaranių tikėjime būta daug kitų dievybių, dvasių, kurių tradicija buvo perduodama mitais apie pasaulio sukūrimą (gvaranių kosmologija), apie septynis siaubūnus ir kt. Taip pat gvaraniai tikėję žeme be blogio, kuri esą buvusi į rytus nuo vandenyno. Tokios žemės ieškojimas lėmė dažnas gvaranių migracijas.
Religiniams ritualams vadovaudavo šamanas (Ava-Payé), kuris kaip tikima turįs galių bendrauti su dvasiomis, dievais, mirusiaisiais. Priešingai nei kasiko, šamano pareigos tekdavo iki gyvos galvos. Ritualams naudodavo haliucinogeninius grybus ir augalus. Buvo praktikuojamas kanibalizmas (priešo valgymas).
Apranga
Gvaranių vyrai tradiciškai drabužių beveik nenešiojo, o moterys naudojo trikampius audinius. Prasidėjus evangelizacijai, vyrai pradėjo nešioti keliaraiščius (chiripa) ir pončus, moterys – tunikas (typoi). Vėsiomis dienomis rengdavosi killapy' – drabužį iš nutrijų kailio. Tiek vyrai, tiek moterys darydavosi tatuiruotes iš įvairių dažinių augalų puošdavosi paukščių plunksnomis, amuletais, pakabukais iš gyvūnų kaulų bei augalų sėklų. Kiekvienam, sulaukusiam pilnametystės, į apatinę lūpą buvo įveriamas dirbinys iš medžio, kaulo ar akmens (tembetá).
Kalba
thumb|250px|Gvaranių šeima iš Brazilijos
Gvaraniai vartoja gvaranių kalbų grupės kalbas, kurios dažnai laikomos gvaranių kalbos tarmėmis. Didelė dali gvaranių vartoja ne savo genties, o bendrinę gvaranių kalbą, kurią sudarė jėzuitai. Tarp gyvenančių arčiau miestų yra populiari žopara – gvaranių ir ispanų kalbos mišinys. Daug Brazilijos gvaranių kalba portugališkai.
Dabartis
Gvaraniai tradiciškai versdavosi medžiokle, žvejyba, gerybių rankiojimu, žemdirbyste. Dabar dėl miškų kirtimų, žemės ūkio, gyvenviečių plėtros dauguma gvaranių buvo priversti apleisti tradicinį gyvenimo būdą ir keltis į specialias bendruomenes (neretai sudarytas iš keleto tautų ar genčių). Dabar gvaraniai verčiasi žemės ūkiu (manijokų, kukurūzų, batatų, pupų auginimu), uždarbiavimu plantacijose, patarnavimu žemvaldžių namuose.
Dėl pakitusio gyvenimo būdo dauguma gvaranių gyvena visiškame skurde – neprivalgoma, išplitusios ligos (ypač tuberkuliozė), gyvenama antisanitarinėmis sąlygomis. Ryškios psichosocialinės problemos – alkoholizmas, rūkymas, narkotikų vartojimas, dažnos savižudybės. Vietomis gvaraniai bando atgauti savo buvusias žemes, kas sukelia konfliktus tarp jų ir žemvaldžių. Kartais šie konfliktai baigiasi susidorojimu su genčių vadais.
Buda Ruska
Buda Ruska – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Krasnapolio, apie 14 km į pietvakarius nuo Seinų ir 104 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimo viršaitis yra Bolesław Jurkun (Boleslavas Jurkūnas). Kaime yra nuotraukų galerija pavadinimu Chlewogaleria, o ja rūpinasi ir prižiūri Jerzy Lech (Jeržis Lechas), Piotr Malczewski (Piotras Malčevskis) ir Andrzej Strumiłło (Andžejus Strumilas}. Galerija įsikūrusi buvusiose kiaulidėse 16 numeriu pažymėtame name. Šioje galerijoje yra mokoma daryti nuotraukas, vyksta seminarai pažengusiems ir pradedantiesiems fotografams. Kaime yra Lenkijos prezidento Bronisław Komorowski (Bronislavo Komorovskio) ir jo žmonos Anos vasarnamis.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 263 gyventojai, iš kurių 35 lenkai ir 228 rusai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Technologinis singuliarumas
Technologinis singuliarumas – hipotetinis ateities momentas, kai bus sukurtas superintelektas ir per trumpą laiko tarpą įvyks beprecedentis technologinis progresas. Superintelektas dažniausiai yra įsivaizduojamas kaip dirbtinis intelektas, kuris pats geba save pasitobulinti, bet tai gali būti ir dirbtinai patobulintos žmogaus smegenys arba bet koks kitas prietaisas, kuris būtų daug protingesnis, išradingesnis ir išmintingesnis už bet kokį kada nors gyvenusį žmogų. Nors ši hipotezė yra populiari mokslinėje fantastikoje, realybėje ji lieka spėjimu ir kartais kritikų yra priskiriama pseudomokslui.
Intelekto sprogimas
Statistikas I. J. Good pirmasis aprašė „intelekto sprogimą“, pasiūlydamas idėją, kad mašinos, kurios galėtų bent šiek tiek pralenkti žmogų intelektu, sugebėtų pačios save pasitobulinti tokiais būdais, kokių žmonės nesugalvotų, ir taip galų gale save paverstų be galo protingomis būtybėmis. Pirmieji patobulinimai galėtų būti maži, bet dėl jų mašinos išmoktų geriau save pasitobulinti ir taip įvyktų staigus eksponentinis intelekto augimas. Žmonių intelektas liktų nuošalyje, todėl pirmoji superintelektuali mašina tikriausiai būtų paskutinis žmogaus padarytas išradimas.
Daugumą pasiūlytų metodų pasiekti singuliarumą galima suskirstyti į dvi kategorijas: žmonių smegenų galios padidinimas ir dirbtinis intelektas. Yra pasiūlyta daugybė būdų, kaip būtų galima dirbtinai padidinti žmonių intelektą: bio- ir genetinė inžinerija, intelektą skatinantys vaistai, su kompiuteriu sujungtos smegenys ir pan. Vis dėlto, daugelis asociacijų, kurios bando pasiekti technologinį singuliarumą, renkasi dirbtinį intelektą. Robin Hanson taip pat yra skeptiškas žmogaus intelekto padidinimo klausimu. Pasak jo, padarius kelis lengvai pasiekiamus patobulinimus, tolimesnis žmonių intelekto didinimas būtų vis sunkesnis.
Ekonominiai aspektai
Profesorius Robin Hanson samprotavo, kad daug tokių dramatiškai ekonomikos augimą paskatinusių „singuliarumų“ jau įvyko žmonijos istorijoje, kaip žemės ūkio revoliucija ar pramonės perversmas. Pasak profesoriaus, technologinis singuliarumas padidintų ekonomikos augimą nuo 60 iki 250 kartų. Tą paskatintų naujovių, kurios pakeistų beveik visus dirbančius žmones, įdiegimas. Tai daugelyje darbo sričių sukeltų didelį atlyginimų sumažėjimą, nes žmonės konkuruotų dėl darbo su robotais. Darbai, kuriuos žmonės vis dar atliktų geriau negu robotai, taptų daug geriau apmokami. Dėl technologinio singuliarumo, didelė dalis žmonijos turto tikriausiai susikauptų mažos žmonių grupelės, gaminančios dirbtinę darbo jėgą, rankose.
Galimos grėsmės
Dirbtiniai intelektai gali turėti tikslų, kurie būtų nesuderinami su žmonijos gerove ir išlikimu. Yra manančių, kad dirbtiniai intelektai galėtų tiesiog eliminuoti žmoniją ir žmonės nesugebėtų jų sustabdyti.
Pasak Anthony Berglas, jei bent kiek prarastume dirbtinių intelektų kontrolę, galėtų įvykti kažkas panašaus į evoliucijos natūralią atranką: išliktų tie dirbtiniai intelektai, kurie darytų dalykus, padedančius jiems išlikti. Tokie dirbtiniai intelektai tikriausiai sugebėtų, sakykim manipuliuodami žmonėmis, išplisti į internetą, o tada, jei tik tai padėtų jiems išlikti, „užkariauti“ kompiuterių techninę įrangą ir galų gale išnaikinti žmoniją kaip grėsmę arba kaip resursų eikvotoją. A. Berglas sutinka, kad dirbtinis intelektas nebūtinai turi norėti užkariauti pasaulį, bet, anot jo, tai galėtų būti tarpinis beveik bet kokios užduoties tikslas. Nick Bostrom panašiai samprotauja, kad suklydę galime duoti dirbtiniam intelektui užduočių, kurios privestų jį prie žmonijos sunaikinimo. Pavyzdžiui, „mes liepiame jam išspręsti matematinę problemą ir jis paverčia visą saulės sistemą į gigantišką skaičiavimo aparatą, proceso eigoje nužudydamas ir klausimą uždavusį žmogų“. Eliezer Yudkowsky teigia, kad jei pirmasis mūsų sukurtas dirbtinis intelektas būtų draugiškas, jis, kaip pirmiau atsiradęs, turėtų pranašumą prieš kitus dirbtinius intelektus ir sutrukdytų jiems vystytis. Visgi, pasak A. Berglas, dirbtinis intelektas neturėtų jokios tiesioginės evoliucinės motyvacijos būti draugišku žmogui. Buvo pasiūlyti keli variantai taisyklių ar kitų priemonių, kurios užkirstų kelią katastrofiškiems scenarijams.
Morbihanas
Departamentą sudaro 3 apskritys, 21 kantonas, 21 municipalinis susivienijimas ir 249 komunos. Plotas – 6 823 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Bretanės provincijos dalyje, apjungus Vano, Kornvalio, Sen Brijė, Sen Malo ir Nanto vyskupijų dalis.
Geografija
300px|right| Morbijano departamentas ribojasi su Finistero, Kot Darmoro, Atlanto Luaros ir Ilio ir Vileno departamentais bei Atlanto vandenynu. Pagal departamento pavadinimą pavadinta Morbijano srovė, pratekanti netoli jo krantų Atlanto vandenyne. Į departamento sudėtį įeina taip pat ir 42 salos, kurių dviejose susikūrę komunos, dauguma kitų negyvenamos, bet įdomios ornitologijai.
Klimatas
Klimatas tipiškas okeaninis, su švelnomis žiemomis ir šiltomis vasaromis. Žiemos ir vasaros temperatūrų skirtumas nedidelis, ypač salose.
Kalba
Tradicinė departamento kalba – keltų bretonų kalbos dialektas vis dar naudojamas kasdien. Veikia ir dvikalbės mokyklos šia ir prancūzų kalbomis, kuriose 2005 m. mokėsi 3 183 moksleiviai. Dar apie 900 bretonų kalbos mokosi papildomai vidurinėse mokyklose.
Ekonomika
Pagrindinės ekonomikos šakos: žemės ūkis, žūklė ir maisto poduktų pramonė.
Turizmas
thumb|Morbijano keliai Salos ypač įdomios ornitologams – čia peri ir žiemoja daug paukščių rūšių. Istorija ir architektūra besidomintys turistai gali apsilankyti viduramžių miesteliuose, pilyse, abatijose.
Sportinio turizmo mėgėjams paruošta nemažai jūros sporto įrenginių ir maršrutų. Galima skraidyti parasparniais, nardyti jūroje, jodinėti žirgais.
Politika
Morbijano departamentui Prancūzijos senate atstovauja 3 senatoriai, Atstovų rūmuose – 6 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 42 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Meldoniumas
thumb|Vaisto pakuotės skirtos Rytų Europos rinkoms. miniatiūra Meldoniumas (arba mildronatas) – struktūrinis karnitino pirmtako – gamabutirobetaino (GBB) analogas, kuris yra skirtas papildomam lengvo lėtinio širdies nepakankamumo gydymui. Meldoniumą 1970 m. Rygoje sukūrė latvių daktaras Ivars Kalviņš. Šiuo metu preparato platinimo teisės priklauso Latvijos farmacijos kompanijai „Grindeks“. Vienas labiausiai eksportuojamų Latvijos produktų.
Efektas
Meldoniumas plečia kraujagysles, aktyvina anaerobinę glikolizę, stimuliuoja ATP gamybą ir transportą, atstato pusiausvyrą tarp deguonies patekimo į ląstelę ir jo sunaudojimo ir tokiu būdu apsaugo ląsteles nuo pažeidimų. Preparatas pasižymi širdį apsaugančiu poveikiu. Esant lėtiniam staziniam širdies veiklos nepakankamumui vaistas padidina miokardo kontraktiliškumą, padeda organizmui išlaikyti fizinį krūvį bei padeda greitai pasiruošti naujiems krūviams.
Dopingas
Nuo 2016 m. sausio 1 d. Pasaulinė antidopingo agentūra vaistą įtraukė į draudžiamų vartoti dopingo preparatų sąrašą. Tais pačiais metais iškelta daug dopingo bylų Rusijos sportininkams, kurie naudojo draudžiamą preparatą. Tarp žymiausių sportininkų buvo tenisininkė Marija Šarapova, plaukikė Julija Jefimova, olimpinė dailiojo čiuožimo čempionė Jekaterina Bobrova, greitojo čiuožimo trumpuoju taku olimpinis čempionas Semionas Jelistratova, klasikinio greitojo čiuožimo sportininkas Pavlas Kuližnikovas, Maskvos Dinamo tinklininkas Aleksandras Markinas. Lietuvoje dėl meldoniumo naudojimo 2016 m. diskvalifikuota bėgikė Živilė Balčiūnaitė.
Portugalijos vyrų futbolo rinktinė
Portugalijos vyrų futbolo rinktinė  – futbolo komanda, atstovaujanti Portugalijai.
Rinktinė nėra laimėjusi pasaulio čempionatuose, Europos čempionate Portugalija triumfavo vieną kartą – 2016 m., svarbiausias pasiekimas pasaulio čempionate – trečia vieta m.
Iš viso portugalai dalyvavo šešiuose pasaulio čempionatuose, dviejuose (1966 ir 2006 m.) pasiekė pusfinalį, kitus tris kartus (, ir  m.) komanda pasitraukė po pirmojo etapo, o 2010 m. pasaulio čempionate pralaimėjo aštuntfinalyje Ispanijai rezultatu 0:1. grupės varžybose portugalai nugalėjo, ir  komandas, aštuntfinalyje 1:0 laimėjo prieš  rinktinę, o ketvirtfinalyje po 11 m baudinių serijos nugalėjo  rinktinę. Pusfinalyje portugalai 1:0 pralaimėjo rinktinei, o rungtynėse dėl trečiosios vietos 3:1 nusileido. Šiame čempionate futbolo gerbėjai komandą išrinko gražiausią futbolą žaidžiančia komanda.
Verdonas
Verdonas  – upė Prancūzijos pietryčiuose, kairysis Diuranso upės intakas. Jo ištakos – 2400 m aukštyje, pietvakarių Alpėse. Jis teka į pietvakarius per šiuos departamentus ir miestus:
Verdonas teka per keletą dirbtinių ežerų prieš įsiliedamas į Diuransą prie Vinon-sur-Verdon. Verdonas geriausiai žinomas dėl savo tarpeklio.
Lumbeliai
Lumbeliai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 12 km į pietryčius nuo Linkuvos.
Kietavaisė ksilija
Kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa) – pupinių šeimos visžalis medis. Paplitusi pietų ir pietryčių Azijoje. Gausiai žydi geltonais žiedais. Vertinama dėl vertingos medienos, valgomų sėklų ir vaistinių savybių.
miniatiūra|kairėje|Kietavaisės ksilijos žievė
Puošmedis
Puošmedis – puošmedinių (Cercidiphyllaceae) šeimos augalų gentis, kuri yra vienintelė šeimoje.
Paplitęs Azijoje: Japonijoje ir Kinijoje.
Gentyje yra dvi rūšys:
Nuorodos
thumb|left|210px|Stambialapis puošmedis (Cercidiphyllum magnificum)
Vištyčio regioninis parkas
left|150px
Vištyčio regioninis parkas – regioninis parkas pietų Lietuvoje, Vilkaviškio rajono pietvakariuose, pasienyje su Lenkija ir Karaliaučiaus kraštu. Užima 108,33 km² plotą, iš jo 49 proc. užima miškai. Parko direkcija įsikūrusi Vištytyje.
Parko vakariniame pakraštyje telkšo Vištyčio ežeras, stūkso Pavištyčio kalva (282 m). Parkas įsteigtas siekiant išsaugoti Suvalkų kalvyno kraštovaizdį, jo gamtinę ekosistemą ir kultūros paveldo vertybes.
Gamtos vertybės
thumb|left|220px|[[Vištyčio akmuo]] thumb|left|220px|[[Pavištyčio I piliakalnis]] Vertingiausi parko gamtiniai objektai: skardis sufozinis cirkas, plokščiakalvės, suopkalnis, rieduliai.
Pavištyčio-Dunojaus ketera – tai pati aukščiausia Lietuvoje Suvalkų moreninės aukštumos dalis su Dunojaus, Pavištyčio, Stankūnų kalvomis nuo Vištyčio ežero iškilusi net 110 metrų. Labai vaizdingas ir Kylininkų kalvynas.
Vištyčio ežeras – ketvirtas pagal plotą Lietuvoje, jo pakrantėse esantis šaltinis dėl savo gydomųjų savybių pramintas Šventuoju šaltinėliu. Taip pat yra keletas mažesnių ežerėlių: Dunojavas, Piliakalnių ežeras, Vartelių ežeras, Pakalnių ežeras, Beržinis ir kt. Drausgirio ir Vištytgirio miškuose auga 300 metų senumo ąžuolynai su skroblo ir liepos priemaiša, 200 metų senumo pušynai ir eglynai, juose gausu retų augalų bei gyvūnų. Didysis Vištyčio akmuo, dar vadinamas pėduotuoju, stebuklinguoju, yra šeštas pagal dydį Lietuvoje.
Visuomenei naudingas darbas
Visuomenei naudingas darbas - visuomeninio darbo forma; viena iš pagrindinių nuteistųjų pataisymo ir perauklėjimo priemonių.
Asmenų, atliekančių laisvės atėmimo bausmę, įtraukimas
Asmenų, atliekančių laisvės atėmimo bausmę, įtraukimą į visuomenei naudingą darbą reglamentavo LTSR PDK (51 straipsnis). Jis nustatė, kad kiekvienas nuteistasis privalo dirbti. Pataisos darbų įstaigų administracija privalo užtikrinti, kad nuteistieji būtų įtraukiami į visuomenei naudingą darbą, atsižvelgiant į jų darbingumą, ir, kiek galima, į specialybę.
Atliekamieji bausmę ypatingojo režimo pataisos darbų kolonijose naudojami paprastai sunkiems darbams.
Nuteistieji įtraukiami į darbą paprastai pataisos darbų įstaigų įmonėse.
Nuteistųjų, įtraukiamų į darbą kitų ministerijų ir žinybų gamybos objektuose, darbas organizuojamas specialiai įrengtose gamybos zonose, laikantis izoliavimo ir apsaugos reikalavimų.
Nuteistųjų darbas organizuojamas, laikantis šio kodekso 18 straipsnyje numatyto atskiro nuteistųjų laikymo reikalavimų.
Darbų ir pareigų, kuriose draudžiama naudoti nuteistųjų darbą, sąrašą nustato Pataisos darbų įstaigų vidaus tvarkos taisyklės.
Gamybinė ūkinė pataisos darbų įstaigų veikla turi tarnauti pagrindiniam jų uždaviniui – nuteistuosius pataisyti ir perauklėti.
Vištyčio regioninis parkas
Gamtos vertybės
Keliautojus kviečia aukščiausios šio krašto kalvos: Dunojaus kalnas (285 m), Janaukos kalnas (282 m), Pavištyčio kalnas, o pačiame pasienyje su Lenkija – Statkūnų kalnas (285,5 m), nuo kurių atsiveria raiškūs Sūduvos moreninio kalvyno vaizdai.
Kultūros paveldas
Praeitį mena Dabravolės, Pavištyčio ir Vištyčio piliakalniai. Vištytis – tai viena gražiausiai tvarkomų Marijampolės apskrities gyvenviečių, miesto teises gavęs dar 1570 m. Vištyčio kraštas garsus knygnešiais. Apie juos ir kitus žymius kraštiečius surinkta medžiagos Vištyčio P. Kriaučiūno vidurinės mokyklos kraštotyros muziejuje.
Laisvalaikis ir pramogos
Vištyčio ežeras puikiai tinka žvejybai ir maudytis. Parko lankytojai dažniausiai apsistoja „Viktorijos“ motelyje ar „Pušelės“ kempinge. Čia veikia valčių, vandens dviračių nuomos punktai. Yra šaudykla, biliardinė, lauko teniso, krepšinio, tinklinio aikštelės.
Vištyčio ežero dugnas gana švarus. Nors ežeras ir puikiai tinka buriavimui, tačiau buriuoti nerekomenduojama dėl neaiškaus valstybinės sienos pažymėjimo.
Parke švenčiamos Užgavėnės, Joninės, vyksta Tautodailininkų dienos.
Burdž Hamudas
Burdž Hamudas  – priemiestis šiaurės rytų Beirute, Libane, Metno rajone. Didžiąją dalį čia gyvenančių žmonių sudaro armėnai, išgyvenę po armėnų genocido. Burž Hamudas yra pramonės centras bei vienas iš tankiausiai apgyvendintų rajonų Viduriniuose Rytuose.
Religija
Ne armėniškos kilmės nominalai taip pat turi savo bažnyčias, t. y. maronitai, Graikų stačiatikiai bei Graikų katalikai.
Kramtymo raumenys
Kramtymo raumenys  – vienas iš galvos raumenų topografinių skyrių. Juos jungia bendra paskirtis – kramtymo judesys: apatinio žandikaulio kėlimas, išstūmimas, įtraukimas ir malamasis judesys. Susidarė jie iš pirmojo žiaunų lanko mezenchimos. Juos inervuoja penktoji galvinių nervų pora – trišakis nervas.
Fascijos
Kramtomoji fascija yra suaugusi su bendravardžio raumens pluošteliais. Viršuje ji priaugusi prie skruosto lanko, priekyje nusitęsia į žando raumens ir ryklės, o užpakalyje – į poausinę fasciją.
Rumunijos himnas
Rumunijos himnas – oficialus Rumunijos himnas. Žodžiai sukurti romantizmo poeto Andrei Murasanu (1816–1863), muzika – Antono Panno (1796–1854). Himnas prasideda kvietimu „Pabusk, rumune“, jame vyrauja XIX amžiaus kovų už nepriklausomybę motyvas.
Laisva Lietuva
thumb|„Laisva Lietuva“ Nr. 1 Laisva Lietuva – laikraštis, kurio 2 numeriai išėjo 1991 m. Vilniuje.
Istorija
'''Nr. 1''' 1991 m. sausio 12 d. okupacinės TSRS kariuomenės kareiviams užėmus Spaudos rūmus bendru leidiniu išleido „Aitvaras“, „Atgimimas“, „Echo Litwy“, „Gimtasis kraštas“, „Golos Litvy“, „Kurier Wileński“, „Lietuvos rytas“, „Literatūra ir menas“, „Mažoji Lietuva“, „Respublika“, „Tiesa“, „Vakarinės naujienos“, „Vilniaus laikraštis“ redakcijos 300 000 egz. tiražu.
Vandenplūkiniai
Vandenplūkiniai (Hydrocharitaceae) – dumblialaiškiažiedžių (Alismatidae) poklasio vandenplūkiečių (Hydrocharitales) eilės augalų šeima.
Priklauso daugiamečiai vandens augalai, pasinėrę arba plūduriuojantys vandens paviršiuje. Lapai pražanginiai arba menturiniai. Žiedai pavieniai arba susibūrę žiedynuose.
Mohamed Hussein Tantawi
Mohamed Hussein Tantawi (g. 1935 m. spalio 31 d. – m. 2021 m. rugsėjo 21 d. ) – buvęs karinių Egipto pajėgų vadas (tuo pačiu de facto Egipto vadovas). Jis juo tapo iš Egipto prezidento posto po 2011 m. Egipto revoliucijos pasitraukus Hosni Mubarak. Nuo 1991 m. iki 2012 m. Tantawi buvo šalies gynybos ministras.
Biografija
Mohamed Hussein Tantawi gimė 1935 m. spalio 31 d. Kaire. 1956 m. jis baigė karinę tarnybą ir gavo pirmąjį savo laipsnį. 1991 m. Tantawi vadovavo Egipto kariuomenei Persijos įlankos kare.
1991 m. gegužės 20 d. iš šalies gynybos ministro pareigų atstatydinus Youssef Sabri Abu Taleb, jo vietą užėmė Tantawi.
Buvo manoma, kad Tantawi buvo pasiruošęs konkuruoti dėl Egipto prezidento posto su tuometiniu vadovu Hosni Mubarak, tačiau to neprireikė – po 2011 m. Egipto revoliucijos tuometinis prezidentas pasitraukė iš posto.
Dumblė (Šalčininkai)
Dumblė – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Eišiškių, prie pat Lietuvos ir Baltarusijos valstybių sienos.
Madonna
Madonna Louise Ciccone (Madona Luiza Čikonė, labiau žinoma sceniniu vardu Madonna; g. 1958 m. rugpjūčio 16 d. Mičigane, JAV) – JAV popmuzikos dainininkė, dainų autorė, profesionali šokėja, aktorė, režisierė, rašytoja bei sėkminga verslininkė.
Madona buvo ištekėjusi du kartus: už aktoriaus Šono Peno (Sean Penn) ir už britų režisieriaus Gajaus Ričio (Guy Ritchie). Turi šešis vaikus – du biologinius ir keturis įvaikintus. Jos turtas vertinamas daugiau kaip 1 milijardu dolerių.
Pagal Gineso rekordų knygą, pardavusi daugiau kaip 300 milijonų muzikinių diskų Madona yra sėkmingiausia visų laikų atlikėja moteris.
Šeima
Užaugo didelėje išeivių iš Italijos katalikiškoje šeimoje. Ji buvo trečias vaikas iš šešių. Savo motinos ji beveik nepažinojo, nes ji mirė, kai mergaitei buvo penkeri metai.
Biografija
Gyvendama Detroite lankė pianino ir baleto kursus.
Būdama 20-ies metų išvyko į Niujorką, kur dirbo šokėja ir pozuotoja.
Iš XX a. antrosios pusės roko žvaigždžių, tikriausiai tik Elvis Preslis ir Maiklas Džeksonas pasižymėjo tokia skandalinga reputacija, kurią iš pat pradžių įgijo Madona. Tik pasirodžiusi estradoje, ji atkreipė į save dėmesį ekstravagantiškomis manieromis, scenos triukais, šokiruojančiu elgesiu ir gyvenimo stiliumi. Drauge ji įgijo daug gerbėjų ir tiek pat priešų. Matyt, tai turėjo įtakos ir tam, kad Madona pagal hitų skaičių aplenkė net legendinius The Beatles.
Būdama 14 metų, ji pradėjo lankyti šokių studiją ir įsimylėjo savo mokytoją Kristoferį Fliną. Jos meilė liko be atsako, nes K. Flinas nesidomėjo moterimis. Tačiau jis vesdavo Madoną į disko barus, diskotekas ir įkvėpė jai svajonę bet kokia kaina patekti į sceną. Nuo to laiko Madona pradėjo žengti pirmuosius žingsnius šou versle. Ji mokėsi šokti ir jai tai puikiai sekėsi.
1976 m., baigusi mokyklą, ji įstojo į Mičigano universitetą, bet netrukus metė studijas ir nusprendė prasimušti scenoje. Tada ji pateko į Brodvėjų, kur praėjo sunkų kelią į šlovę. Madona bandė dirbti teatro grupėje, bet nei pinigų, nei sėkmės tai jai neatnešė. Tada teko dirbti padavėja, o kai kada netgi filmuotis pornofilmuose. Ji susipažino su įvairiais roko muzikantais. Denas Gilroisas ją mokė groti gitara, Patrikas Ernandesas kvietė į savo ansamblį. Po kiek laiko Madonai atsibodo antraeiliai vaidmenys ir ji nusprendė sukurti savo grupę. Jos asmenybės nepastovumas prasiveržė ir čia. Stebuklingu greičiu ji keitė grupės sudėtį, jos pavadinimus, bandė kurti pati. Viena iš dainininkės kasečių buvo pastebėta ir jai pavyko pasirašyti pirmąją sutartį su firma „Saip“. Nepaisant to, kad pirmojo disko sėkmė buvo vidutinė, dainininkė tapo garsi ir pradėjo gauti pasiūlymų. Būtent tada Madona pirmą kartą pasirodė kine, suvaidinusi naktinio klubo dainininkę.
Manoma, kad už savo pirmąją sėkmę ji turi būti dėkinga prodiuseriui Neilui Rodžersui. 1985 m. jis išleido diską su Madonos dainomis, iš kurių aštuonios pateko į hitų paradų viršūnes. N. Rodžerso dėka kiekviena jos daina pasižymėjo ištobulintu akompanavimu, įsimenančiomis melodijomis. Išleidusi diską, Madona sėkmingai koncertavo Amerikoje ir tais pačiais metais suvaidino pagrindinį vaidmenį filme. Po kelių mėnesių Madonos vardas sumirgėjo laikraščių puslapiuose: rugpjūčio mėnesį ji ištekėjo už populiaraus aktoriaus Šono Peno, kuris jos dėmesį patraukė tokiu pat nesutvardomu charakteriu. Beje, jos pirmasis vyras neslėpė santykių su Madona sudėtingumo. Kartu jie nusifilmavo filme „Šanchajaus siurprizas“. Nuo to laiko Madona labai išgarsėjo. Savo klausytojus ir žiūrovus ji džiugino didžiule diskų ir filmų gausa. Jos įvaizdį formavo geriausi Amerikos profesionalai. Dešimtys vadybininkų, prodiuserių, agentų, režisierių padėjo Madonai pavirsti ryškia, įsimenančia asmenybe, Amerikos sekso simboliu.
Madona nevengė ir skandalų: parašė autobiografiją, kurioje papasakojo apie savo seksualinį gyvenimą. Paskutiniu metu Madona daug filmuojasi. Kritikai vertina ją labai skirtingai – nors nepripažindami jos talento, pastebi, kad jai vienodai sėkmingai pavyksta vaidinti veiksmo filmuose, melodramose, komedijose ar net trileriuose.
Singlai
{| width="100%"
Garliavos valsčius
Garliavos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje, piečiau Kauno. Centras – Garliava. Išlikęs valsčiaus būstinės pastatas Vytauto g. 68 (dabar Krizių centras).
Istorija
Valsčius įkurtas 1918 m. buvusio Fredos valsčiaus žemėse. XX a. tarpukariu pastatyta valsčiaus būstinė Vytauto g. 68.
Garliavos valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Panemunės rajonui (14 apylinkių).
Gyvenvietės
1923 m. valsčiuje buvo šios gyvenvietės:
Gyvenvietės apie 1940 m.:
Borovskie Vipichai
Borovskie Vipichai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turosnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
433 Erotas
thumb|right|300px|Erotas Erotas – mitologiniu Eroto vardu pavadintas Saulės sistemos asteroidas. Tai 433-asis asteroidas, kurį atrado Karlas Vitas Kopenhagoje. Forma netaisyklinga. Apytiksliai matmenys – 27 ir 16 km.
Jo orbita yra visai kitokia nei daugumos asteroidų. Erotas įsibrauna į Marso orbitos vidų, o kartais praskrieja arčiau nei 24 mln. km nuo Žemės; tai atsitiko 1931 ir 1975 m. Erotas buvo atidžiai stebimas, nes tikslus jo orbitos apskaičiavimas galėjo padėti nustatyti astronominį vienetą.
1998 m. kosminio zondo „NEAR Shoemaker“ aplankytas dangaus kūnas tapo pirmuoju iš orbitos tyrinėtu asteroidu.
Antonio Belo
Antonio Joao Belo Andrade (Antonio Joao Belo Andrade; g. 1994 m. rugpjūčio 18 d.) – Portugalijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Buvęs Kauno „Stumbro“ žaidėjas.
Karjera
Gimė Funšalyje. Žaidė gimtojoje Portugalijoje, atstovavo Maritimo klubo jaunimo ekipoms.
FK Nevėžis
2017 m. vasarą tapo „Nevėžio“ klubo nariu.
2017 m. rugpjūčio 19 d. debiutavo Pirmoje lygoje rungtynėse prieš „Šilutės“ klubą.
Per sezoną sužaidė dešimt rungtynių ir pelnė vieną įvartį.
FC Stumbras
2018 m. tapo Kauno „Stumbro“ nariu.
2018 m. kovo 7 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš „Trakų“ klubą.
2018 m. spalio 24 d. prieš „Palangos“ klubą pasižymėjo pelnydamas du įvarčius.
A lygoje sužaidė 15 rungtynių ir pelnė penkis įvarčius.
Grindeks
Grindeks – Latvijos farmacijos kompanija. Kompanijos akcijos įtrauktos į Rygos vertybinių popierių biržą. Kompanija žymi savo autorine teise gaminti meldoniumo preparatą. Gamina receptinius ir nereceptinius vaistus.
Homsas
Homsas arba Himsas  – miestas vakarų Sirijoje, Oronto upės slėnyje, apie 30 km į šiaurę nuo Libano sienos; muchafazos centras. Tai trečias pagal dydį šalies miestas. Geležinkeliai ir plentai eina į Damaską, Chalebą, taip pat pro Homsą eina naftotiekis iš Irako į Tartuso ir Banijaso uostus.
Naftos perdirbimo, elektrotechnikos, cemento, tekstilės, siuvimo, odos, maisto (cukraus, aliejaus, malimo, vaisių konservų) pramonė. Apylinkėse auginami javai, vilnamedžiai, citrusiniai augalai, cukriniai runkeliai. Žemės ūkio produkcija prekiaujama miesto turguose. Verčiamasi amatais, turizmu. Veikia Al-Baath universitetas, įkurtas 1977 m., archeologijos muziejus.
Paveldas
Homse išlikę miesto gynybinės sienos griuvėsiai, Bab ai Hava citadelės vartai (XI a.). Gausu mečečių ir bažnyčių: al-Nuri mečetė, osmaniškos architektūros Chalido Ibn al Valido mečetė (perstatyta iš ankstyvųjų krikščionių VIII a. bazilikos), Švč. Mergelės Marijos bažnyčios ir vienuolyno griuvėsiai, Šv. Eliano bažnyčia (432 m.), Um al Zenaro bažnyčia (pastatyta ant I a. bažnyčios pamatų). Homso apylinkėse yra į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtraukti įspūdingi statiniai – Saladino citadelė ir kryžiuočių pilis Krak de Ševaljė.
Istorija
Dabartinio miesto vieta gyvenama bent nuo XIV a. pr. m. e. Čia I tūkstantmetyje pr. m. e. gyvavo vakarų semitų dievo Elagabalo kulto centras. 1274 m. pr. m. e. prie netoliese buvusio Kadešo miesto įvyko žymus Kadešo mūšis, kuriame hetitai nugalėjo egiptiečius. Miestas įkurtas Seleukidų laikais ir pavadintas Emesa (🇬🇷). Nuo I m. e. a. pab. miestas priklausė Romai, 272 m. imperatorius Aurelianas čia nugalėjo Palmyros karalienę Zenobiją. Po Romos imperijos žlugimo, IV a. pab. miestas atiteko Bizantijai, o 636 m. užkariautas arabų. XI a. antroje pusėje priklausė Seldžiukų valstybei, XI a. pab. kryžininkų Antiochijos kunigaikštystei. XIII a. buvo Homsą užkariavę mongolai, prie Homso vyko net trys mūšiai tarp mongolų ir mameliukų. 1516–1918 m. priklausė Osmanų imperijai.
Hunai
Hunai (iš, ) – klajoklių genčių sąjunga, susiformavusi II–IV a. iš Pauralės klajoklių genčių ugrų ir sarmatų bei tiurkų šiongnu, atvykusių ten iš Vidurinės Azijos. Iširo V a. Kad galima būtų atskirti nuo kitų hunų (žr sąrašą apačioje), dar vadinami Europiniais hunais.
Kilmė
Spėjama, kad hunai buvo vakarinė šiongnu genčių atšaka, kuri pradėjo migracijas iš Mongolijos plynaukštės, Han laikotarpio Kinijai vykdant agresyvius užkariavimus. Jie susiformavo Kazachų stepės teritorijoje, iš kur ir pradėjo savo migracijas į vakarus.
Migracijos
IV amžiaus 8-ame dešimtmetyje hunai ėmė keliauti į vakarus taip suteikdami impulsą Didžiajam tautų kraustymuisi. Užkariavę Šiaurės Kaukazo alanus, jie perėjo per Doną ir sumušė Šiaurės Juodosios jūros pakrantėje gyvenusius gotus. Hunams pakluso didžioji dalis ostrogotų (gyvenę Dniepro žemupyje) ir privertė visigotus pasitraukti į Trakiją (sritis rytiniuose Balkanuose, tarp Egėjo jūros, Juodosios jūros ir Marmuro jūros).
Po to perėjo Kaukazą, nusiaubė Siriją ir Kapadokiją (Mažojoje Azijoje).
Įsitvirtinimas Panonijoje ir Atila
thumb|250px|Hunų kariai (XIX a. paveikslas) V a. pradžioje hunai įsikūrė Panonijoje (Romos provincija dešiniajame Dunojaus krante, dabartinė Vengrija), puldinėjo Bizantiją ir iki V a. buvo romėnų sąjungininkai prieš germanų gentis. Graikų autoriai hunus vadina vienaakiais, matyt, iškreipę informaciją apie siauras azijiečių akis.
Vėliau hunai sutriuškino burgundų karalystę dabartinės Prancūzijos pietuose, pasiekė Orleaną ir pasuko į šiaurės vakarus.
Prieš Atilą stojo garsus romėnų karvedys Aecijus. Mūšyje Katalūno lauke prie Marnos, pasak įvairių vertinimų, dalyvavo pusė milijono žmonių, tačiau moksliniai skaičiavimai rodo kur kas nuosaikesnius dydžius. Trečdalis jų žuvo. Patyręs didelius nuostolius, Atila atsitraukė, o Aecijus nebeturėjo jėgų persekioti.
452 m. Atila patraukė į Italiją, nutaręs priešus mušti po vieną. Romėnai bijojo į pagalbą kviesti tuos, kurie jiems talkininkavo Galijoje – pastarųjų bijojo ne mažiau nei hunų. Atila paėmė pačią svarbiausią Romos tvirtovę Akvilėją, nusiaubė Po upės slėnį ir patraukė prie Romos. Romėnai pasiūlė Atilai išpirką, kasmetinę duoklę ir separatinę taiką. Atila sutiko pasitraukti, nes dėl neįprasto klimato jo kariuomenėje plito ligos.
Žlugimas
453 m. Atila vedė burgundų princesę ir pirmąją naktį staiga mirė. Jordanas sako, kad Atila buvo išgėręs labai daug vyno. Jis paliko 70 vaikų. Ne visi galėjo pretenduoti į sostą, tačiau valstybei sužlugdyti pretendentų pakako. Įvairios gentys ėmė palaikyti skirtingus pretendentus.
Dalis hunų buvo sutriuškinta 463 m. jiems susidūrus su gotais prie Dunojaus.
Hunai netikėtai patyrė smūgį ir iš rytų. Pamyro kalniečiai tuomet kūrė valstybę Vidurinėje Azijoje ir pastūmėjo Pauralės bulgarus į vakarus, o šie smogė hunams. Hunų valstybė nustojo egzistuoti. 471 m. dalis hunų pasiprašė prieglobsčio Bizantijoje ir buvo apgyvendinta Dobrudžoje. Kita dalis apsistojo prie Volgos ir tapo čiuvašų protėviais. Iš Atilos sūnaus save kildino Bulgarijos valstybės kūrėjas Asparuchas. Su hunų palikuonimis, remiantis vardais, bandomi tapatinti VI a. į Europą įsiveržę avarai.
Kiti hunai
Hunai buvo viena iš svarbiausių klajoklių Didžiosios Stepės genčių, todėl neretai kiti panašaus laikotarpio klajokliai irgi buvo vadinami hunais. Kai kurie jų buvo giminingi, o kai kurie ne.
Lungeliai
Lungeliai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Dusetų, prie kelio.
Delnuotė
Delnuotė (Cecropia) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus, monotipinės delnuotinių (Cecropiaceae) šeimos gentis.
Genčiai priklauso medžiai, augantys Centrinės ir Pietų Amerikos tropikuose.
Kai kurie sistematikai jungia į dilgėlinių (Urticaceae) šeimą. Gentyje 25 rūšys.
Rūšys
ir kt.
Dumblė (Vilnius)
Dumblė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Sužionių.
Amsterdamo raudonųjų žibintų kvartalas
thumb|300px|Raudonųjų žibintų kvartalas
Raudonųjų žibintų kvartalas (, Walletjes arba Rosse Buurt) – viena pagrindinių Amsterdamo turistų pramogų vietų; tai gatvių tinklas, kur yra keli šimtai vieno kambario butų, išnuomotų prostitutėms. Savo paslaugas jos siūlo tiesiog pasirodydamos per langą. Kvartale gausu sekso reikmenų parduotuvių, sekso teatrų, sekso muziejus. Čia nėra pageidautinas prostitučių fotografavimas.
Kvartalas pavadintas pagal vyraujančią žibintų spalvą. Panašaus pobūdžio kvartalų esama ir kituose pasaulio miestuose, ypač JAV ir Japonijoje.
Horodlės unija
thumb|Horodlės unijaHorodlės unija (arba Horodlės susitarimai, Horodlės privilegija) – 3 aktų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos ir Lenkijos karalystės atstovų susitarimas, sudarytas 1413 m. spalio 2 d. Horodlėje, Lenkijoje.
Prielaidos
Po 1410 m. Žalgirio mūšio sustiprėjo Lenkijos tarptautinė padėtis, susidarė galimybių klostytis jos hegemonijai Vidurio Rytų Europoje, bet tam trukdė 1411 m. Torūnės taika. Horodlės susitarimais siekta iš naujo sureguliuoti Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos, jų valdovų Jogailos ir Vytauto Didžiojo santykius (nustatytus Vilniaus-Radomo susitarimais), parodyti abiejų valstybių vieningumą rengiantis karui su Vokiečių ordinu, kuris ir įvyko 1414 m.
Susitarimai
Horodlėje sudaryti 3 aktai:
Jogailos ir Vytauto akte valdovai pažymi, kad, norėdami apsaugoti Lietuvos Didžiąją Kunigaikštiją nuo Vokiečių ordino, ją iš naujo prijungia prie Lenkijos karalystės. Bažnyčioms garantuojamos tokios pat privilegijos kaip Lenkijos karalystėje. Katalikų tikėjimo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos ponai ir bajorai irgi naudosis tokiomis pat teisėmis kaip ir Lenkijos karalystės ponai bei bajorai. Jiems patvirtintas tėvoninių ir dovanotų žemių valdymas. Abiejų valstybių elitas įpareigojamas ištikimai tarnauti Jogailai ir Vytautui, taip pat jų įpėdiniams, pastarųjų nerinkti vieniems be kitų žinios.
Lietuvių bajorų 47 šeimoms suteikti lenkų herbai. Tik juos gavusieji ir tik katalikai galėjo naudotis duotomis privilegijomis. Taip neteko teisinės galios ankstesnės Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos valdovų privilegijos.
Lenkijos karalystės pavyzdžiu steigiamos Trakų vaivadija ir Vilniaus vaivadija, o Žemaitijos kunigaikštystei suteiktos vaivadijos teisės, steigiamos vaivadų ir kaštelionų pareigybės.
Lietuvos didikų akte konstatuojama, kad Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos bajorai, atsidėkodami už Lenkijos karalystės bajorų įsipareigojimą juos remti, pasižada, kad Lietuvos Didžioji Kunigaikštija bus unijoje su Lenkijos karalyste, be lenkų bajorų žinios nepradės karo; skelbiama ištikimybė Jogailai ir Vytautui, šiam mirus, jo įpėdinį pasižadama rinkti tik pritarus Lenkijos karaliui ir luomams.
Lenkų ponų akte pažymima, kad, siekdami vienybės, jie lietuvių bajorams suteikė lenkų herbus su teise juos paveldėti. Manoma, kad tuo lenkų bajorija siekė Lietuvos Didžiąją Kunigaikštiją pajungiančių Lenkijos karalystei (Karūnai) ryšių, išreikštų besiformuojančio Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos bajorų luomo globa. Abi pusės pareiškė nepradėsiančios karo be vienos iš jų sutikimo.
Reikšmė
Horodlės susitarimų aktuose deklaruojamas Lietuvos katalikiškumas, Žemaitijos priklausomybė Lietuvai; abu teiginius ginčijo Vokiečių ordinas. Įsteigtos dignitorijos ir suteikti herbai leido Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos ir Lenkijos karalystės bajorus suvienyti į vieną luomą. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos valdovo institucijos tęstinumo patvirtinimu lenkų ponai neteko galimybės inkorporuoti Lietuvos Didžiąją Kunigaikštiją į Lenkijos karalystę, bet Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos bajorai turėjo taikstytis su Lenkijos siuzerenitetu. Jie gavo teisę dalyvauti Lenkijos karaliaus rinkimuose. Horodlės susitarimai – kompromisiniai.
Horodlės susitarimai prolenkiškoje istoriografijoje vadinami Horodlės unija.
Andris Liepa
miniatiūra|250px|Andris Liepa, 2012 Andris Liepa (g. 1962 m. sausio 6 d. Maskva) – latvių kilmės rusų baleto artistas, baletmeisteris.
Pudao
thumb|right|250px|Pudao Pudao (kin. 撲刀 'atakos kalavijas') – kinų ilgakotis gleivo tipo ginklas, sudarytas iš vienašmenio geležtinio antgalio ant ilgo koto. Toks pat ginklas su kiek sudėtingesnės formos geležte yra vadinamas guandao.
Andris Liepa
Biografija
Tėvas Maris Rudolfas Liepa, sesuo Ilzė Liepa. 1981 m. baigęs Maskvos choreografijos mokyklą iki 1988 m. šoko Didžiajame teatre Maskvoje. 1988 m. Niujorko miesto baleto, 1988–1989 m. Amerikos baleto teatro kviestinis solistas, nuo 1989 m. Marijos teatro (iki 1991 m. S. Kirovo operos ir baleto teatras) Sankt Peterburge artistas, nuo 1995 m. šio teatro pedagogas. Šoko Argentinos, Urugvajaus, Olandijos, Švedijos baleto trupėse, teatruose „La Scala“ Milane, „Grand Opera“ Paryžiuje.
1993 m. su Irina Fokina atnaujino baletmeisterio M. Fokino baletus „Petruška“, „Ugnies paukštė“, „Šecherazada“. 1997 m. įkūrė M. R. Liepos labdaros fondą, jo vadovas.
Pudao
Pudao geležtė primena kinų kalavijo dao geležtę, pritvirtintą ne prie kalavijiškos rankenos, bet prie ilgo (1,5-2 m) koto. Koto skerspjūvis paprastai apvalus.
Pudao buvo karinis ginklas, o dabar naudojamas kai kuriuose kinų kovos menuose. Pudao anksčiau dar vadino 'arklių pakirtikliu', kadangi jais pėstininkai pakirsdavo kavaleristų arklių kojas.
Politinis auklėjamasis darbas
Politinis auklėjamasis darbas - viena iš pagrindinių nuteistųjų pataisymo ir perauklėjimo priemonių. Reglamentavo LTSR PDK.
Organizavimas
PDK nustatė, kad sSu asmenimis, atliekančiais laisvės atėmimo bausmę, dirbamas politinis auklėjamasis darbas, kuriuo siekiama auklėti juos, kad jie sąžiningai dirbtų, tiksliai vykdytų įstatymus ir gerbtų socialistinio bendro gyvenimo taisykles, tausotų socialistinę nuosavybę, keltų nuteistųjų sąmoningumą ir kultūros lygį, ugdyti naudingą jų iniciatyvą.
Politinį auklėjamąjį darbą su atliekančiais laisvės atėmimo bausmę asmenimis organizuoja pataisos darbų įstaigų administracija.
Dirbant su atliekančiais laisvės atėmimo bausmę asmenimis politinį auklėjamąjį darbą, dalyvauja visuomeninių ir ūkinių organizacijų atstovai.
Nuteistųjų dalyvavimas politiniuose auklėjamuosiuose renginiuose skatinamas, ir į jį atsižvelgiama, nustatant jų pasitaisymo ir persiauklėjimo laipsnį.
Pagrindinės formos
Pagrindinės politinio auklėjamojo darbo, dirbamo su atliekančiais laisvės atėmimo bausmę asmenimis, formos yra šios:
Politinis auklėjamasis darbas su atliekančiais laisvės atėmimo bausmę asmenimis dirbamas diferencijuotai, atsižvelgiant į pataisos darbų įstaigos rūšį ir joje nustatytą režimą.
Largo Vinčas (filmas)
Largo Vinčas – Prancūzijos veiksmo filmas, paremtas Belgijos komiksų serija tuo pačiu pavadinimu. Išleistas 2008 m. gruodžio 17 d.
2011 m. vasario 16 d. pasirodė tęsinys pavadinimu „Largo Vinčas 2: Birmos sąmokslas“.
Siužetas
Largo Vinčas, jaunas našlaitis, įsivaikinamas milijardieriaus Nerio Vinčo, kuris vėliau miršta neaiškiomis aplinkybėmis. Taip Largo, būdamas 26 metų amžiaus, tampa vieninteliu įpėdiniu į korporacijos Group W, valdančios daugybės gamyklų, laikraščių ir laivų bendroves, vadovo postą. Tačiau kur yra dideli pinigai, yra ir didelis pavojus. Įvairūs asmenys, tarp jų ir jo bendrovės darbuotojai, bando pakenkti Largo ir perimti jo bendrovę. Taigi jam tenka grumtis, susigrąžinti palikimą ir atkeršyti už Nerio.
Aktoriai
ir kt.