cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raufosas
Istorija
Iki 1868 m. čia buvo Raufosų ūkis, kuris tais metais buvo parduotas įmonei ir po penkerių metų pradėjo veikti „Rødfos Tændstikfabrik“. Buvusios fermos teritorijoje buvo pastatyti darbininkų namai, vienas iš jų šiandien saugomas Toten Økomuseum muziejuje į rytus nuo savivaldybės.
1895 m. valstybė nusipirko degtukų fabriką, o kitais metais veiklą pradėjo „Rødfos Patronfabrikk“. Apsigyveno daugybė darbininkų.
Atsirado poreikis turėti savo bažnyčią, o 1939 m. buvusios koplyčios vietoje buvo atidaryta bažnyčia. 1920 m. Baptistų kongregacija turėjo savo bažnyčią.
Per XX amžių gyventojų skaičius sparčiai išaugo ir radosi naujos gyvenamosios zonos.
Padumblės apylinkė (Molėtai)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kuktiškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Molėtų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Čiulėnų apylinkės, Pašekščių apylinkės ir Vorėnų apylinkės.
Kentaro Savada
(g. 1970 m. gegužės 15 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1995–1996 m.
Bebrusų apylinkė
Bebrusų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Inturkės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Molėtų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Inturkės apylinkės.
Lietuvos fotografija
Lietuvos fotografija yra istorinis laikotarpis, kada Lietuvoje užsiimta profesionalia ir mėgėjiška fotografija. Šis laikotarpis sutampa su pasaulinės fotografijos istorija ir apima apie 170 metų: nuo XIX amžiaus vidurio iki šių dienų. Jos vystymuisi įtakos turėjo įvairūs tarptautiniai fotografijos išradimai, pramonės evoliucija, fotografija besidomėjusios asmenybės, pasaulinės fotografijos tendencijos ir reikšmingos istorinės aplinkybės.
1839 metai: fotografijos atsiradimas Lietuvoje
Fotografijos istorija Lietuvoje prasidėjo 1839 m., kai buvo išrasta dagerotipija. Tų pačių metų vasarą buvo padarytos Verkių rūmų, esančių prie Vilniaus, nuotraukos. Po kelerių metų Vilniuje apsilankė pirmieji uždarbiaujantys dagerotipistai. Dagerotipiniai portretai buvo gaminami ant metalinių plokštelių, padengtų šviesai jautriu sidabro jodido sluoksniu. Šiuo būdu padarytų portretų pusės būdavo veidrodiškai sukeistos – dešinioji kairėje, kairioji dešinėje. Procesas neturėjo tarpinio negatyvo, todėl atvaizdo nebuvo galima padauginti.
1845 metais Vilniuje atidaryta pirmoji vilniečio Rozensono ateljė, su trumpomis pertraukomis veikusi iki 1863 m.
1854-1864 metai: pirmasis Lietuvos fotografijos laikotarpis
Pirmuoju Lietuvos fotografijos istorijos laikotarpiu laikytini 1854-1864 m. Tuomet fotografija buvo amatas ir į meną nepretendavo. Pagrindinis nuotraukų formatas buvo vadinamasis "visit carte" (6x9,10x15,13x18cm). Dominavo portretai visu ūgiu, formate 6x9 – iki pusės. Fotografuojamieji arba stovėdavo, arba sėdėdavo.
thumb|right|200px|Vilnius. Lukiškių aikštė, 1860 m. Abdono Korzono nuotrauka
Vyravo portretinė fotografija, tačiau jau apie 1860 m. buvo pradėti sudarinėti Vilniaus vaizdų albumai. Iki šių dienų yra išlikę apie 80 seniausių Abdono Korzono (pirmasis pradėjo fotografuoti už atlejė sienų), Alberto Swieykowskio ir Vilhelmo Zacharčiko nuotraukų. Juzefas Čechavičius per du savo veiklos Vilniuje dešimtmečius padarė per 200 meninės ir istorinės ikonografinės vertės Vilniaus miesto ir apylinkių vaizdų nuotraukų.
Fotografija pasitarnavo ir 1863 m. sukilimui. Sukilimo vadų portretai buvo dauginami ir platinami. Daugelis sukilėlių, pasitraukdami į miškus ar kaudamiesi su caro kariuomene, tokius portretus pasiimdavo kartu su savimi.
thumb|200px|Zigmantas Sierakauskas. Abdono Korzono nuotrauka.
1864-1905 metai: fotografija tarnauja mokslui
Fotografija imta naudoti mokslo reikalams. 1866 m. Vilniaus observatorijoje buvo įrengtas antras pasaulyje heliografas, kuriuo buvo fotografuojamos saulės dėmės. Fotografija taip pat naudota muziejininkystėje: 1864 m. dailininkas S. Petrovas fotografavo muziejų eksponatus. Povilas Višinskis, rengdamas studiją apie žemaičių antropologiją, 1896 ir 1897 m. fotografavo etnografinius vaizdus. A. Jaroševičius parengė puikų Lietuvos kryžių albumą, kuriam medžiagą susirinko fotografuodamas. 1872 m. Aleksandras Štrausas Vilniaus imperatoriškosios medicinos draugijos pranešimams iliustruoti fotografavo ligonius.
Dvidešimtojo amžiaus pradžioje populiarėjant fotografijai, atsirado daugiau fotoaparatų ir fotografijos reikmenų parduotuvių, prie kurių steigtos specialios laboratorijos mėgėjams.
1904-1918 metai: pirmieji fotožurnalistikos žingsniai Lietuvoje
Daugiausia fotografijų 1904-1918 m. paskelbė šie Vilniuje leisti laikraščiai ir žurnalai: „Aušra“ (128), „Vairas“ (123), „Lietuvos ūkininkas“ (97), „Liuosoji valanda“ (65), „Šaltinis“ (52), „Lietuvių tauta“ (41), „Vilniaus žinios“ (31), „Lietuvos bitininkas“ (27).
Fotožurnalistika galutinai susiformavo 1933 m. ir tapo svarbia sudedamąja žurnalistikos dalimi.
1918-1940: fotografijos mėgėjų indėlis
Šiuo laikotarpiu Lietuvos fotografija buvo plėtojama daugiausia pavienių entuziastų inteligentų kaip P. Babickas, S. Kolupaila, I. Končius, K. Laucius, V. Augustinas, A. Naruševičius, K. Daugėla. Jų darbai atspindėjo realizmą.
1936 m. Lietuvos matininkų ir kultūrtechnikų sąjungoje pradėjo veikti fotografijos sekcija, organizavusi parodas, foto konkursus. Lietuvos fotografai 1937 m. pasaulinei Paryžiaus technikos ir meno parodai pateikė per 100 nuotraukų, geriausiai vaizduojančių Lietuvos gamtą, pastatus ir tipus. Lietuviai fiksavo savo krašto gamtą, nykstančią etnografiją. Visą savo gyvenimą Lietuvos kaimo tradicijoms fiksuoti paskyrė Balys Buračas, palikęs per 10 tūkstančių negatyvų.
XX a. 4-ojo dešimtmečio pabaigoje fotografija įsitvirtino atvirukų, iliustruotų knygų ir albumu leidyboje. Tam buvo naudojamos tik pačios geriausios fotografijos: daugiausia su Lietuvos miestų ir miestelių vaizdais, gamtovaizdžiais, o vėliau ir žymesnių aktorių portretais. Fotomėgėjai Tadas Ivanauskas, Matas Šalčius, Antanas Poška iliustravo savo knygas pačių darytomis fotografijomis. Po 1930 m. pradėta leisti daug ir įvairių proginių albumų, iš pradžių tai buvo Vilniaus vaizdų fotooriginalų rinkiniai (autoriai: J. Čechavičius, S. Fileris), vėliau padauginti poligrafiniu būdu.
Fotografijos situacija Vilniuje
Pirmojo pasaulinio karo metu fotografija Vilniuje smuko. Nebeliko meniškai išprususių žmonių, tačiau fotografų daugėjo. Įvairios įstaigos, žinybos, įmonės, draugijos, susivienijimai pageidavo fotografijose įamžinti savo veiklą.
Žymesni to meto fotografai: A. Skurjota, L. Mizenecas, broliai Šerai, L. Šemaška. Valdžia juos kviesdavo fotografuoti įvairias ceremonijas, iškilmes, vyriausybinius priėmimus, kariuomenės paradus.
Užsienyje pagarsėjęs fotografas Janas Bulhakas profesionaliai fotografavo teatro spektaklius, aktorius, mokslininkus, Vilniaus universiteto patalpas, bažnytinių indų kolekcijas, audinius muziejaus fonduose, interjerus, gatves, priemiesčius ir gamtą. Jo darbai yra laikomi meninės peizažinės fotografijos pirmtakais Lietuvoje. J. Bulhakas daug nusipelnė senojo Vilniaus ikonografijai, nes kruopščiai fotografavo senamiestį. Taip pat aktyviai dalyvavo net 174 tarptautinėse parodose, daug reiškėsi kaip publicistas ir fotografijos teoretikas: parašė 4 knygas apie fotografijos techniką ir estetiką.
1919 m. Vilniuje buvo įkurta Meninės fotografijos katedra Vilniaus Universiteto Dailės fakultete. To meto Europoje tai buvo septintoji mokykla, kurioje buvo dėstomas fotografijos menas.
1926 m. Vilniuje susikūrė 2 kūrybiniai sambūriai – Vilniaus fotoklubas ir Vilniaus fotomėgėjų draugija. Draugija sutelkė pradedančius fotografuoti megėjus, organizuodavo pratybas ir parodas. Fotoklubas būrė profesionalesnius fotografus. Po Lietuvos valstybingumo atkūrimo ir Vilniaus krašto praradimo fotografija tarpukario metais Vilniuje vystėsi Lenkijos fotografijos kontekste, tačiau savo pozicijų neapleido lietuvių fotografai.
Fotografijos situacija Kaune
Po Pirmojo pasaulinio karo naujoje Kaune buvo likę tik trys fotografai: A. Kliučinskas, B. Savsenavičius ir Š. Bajeras.
1920 m. fotografų profesionalų padaugėjo, o 1921 m. veikė jau 15 ateljė. Per 10 nepriklausomos Lietuvos gyvavimo metų profesionalių fotoateljė Kaune padvigubėjo – buvo jau 30. Vieni fotografavo studijose, kiti – pagal iškvietimus, treti gamino grupines vinjetes, kūrė įmantrius portretus. Šiame mieste buvo susiformavusios 3 fotografų grupės: ateljė dirbantys profesionalai, foto mėgėjų ir laisvo verslo fotografai. Pastarieji namie turėjo įsirengę laboratorijas ir atlikdavo įvairių asmenų, įstaigų, organizacijų užsakymus.
1945-1991 metai: fotografijos raida okupuotoje Lietuvoje
1945 m. J. Kacenbergas (J. Kalnaitis) ir Ch. Levinas tapo sovietinio oficiozo „Tiesa“ fotokorespondentais. 1946 m. „Valstiečių laikraštyje“ pradėjo dirbti M. Rebis. Jie su redakcijos užduotimis važinėjo po Lietuvą ir fotografavo pokario gyvenimą, įvairiausių profesijų žmones, kultūros įvykius.
Ilja Fišeris (J. Žvejas) fotografavo pokario metų Lietuvos kultūrinius įvykius, dalyvavo daugelyje fotoparodų, turėjo sukaupęs unikalų Lietuvos baleto archyvą. Jis vienas pirmųjų pradėjo naudoti originalią linijinę perspektyvą, apatinį rakursą.
Nuo 1952 m. Lietuvos žurnaluose pradėtos spausdinti spalvotos fotografijos (iki tol naudotos paspalvintos nespalvotos nuotraukos). Pirmąsias spalvotąsias fotografijas žurnaluose spausdino V. Sparnaitis, A. Mockus, M. Rebis, H. Paluševičius, J. Kacenbergas, A. Karosas, P. Karpavičius ir kt.
1958 m. įsteigta Respublikinė fotografijos sekcija prie Žurnalistų sąjungos.
Nieko keisto, kad sovietinio režimo laikais fotoeksperimentai menininkams būdavo griežtai draudžiami. Akcentuoti tarybinės tikrovės negražumą buvo draudžiama. Tokie poelgiai galėjo būti interpretuojami kaip nusikaltimas, antitarybinė veikla. Vyravo „socialistinis realizmas“.
7-to dešimtmečio pabaigoje Lietuvos fotografų Antano Sutkaus, Aleksandro Macijausko, Algimanto Kunčiaus, Romualdo Rakausko darbai vaizdavo kasdienišką kaimo gyvenimo realybę, padarė nemažą poveikį visos tuometinės Tarybų Sąjungos fotografijai.
thumb|right|200px|R. Rakauskas - žymus okupuotos Lietuvos fotografas
Nepriklausoma Lietuva: naujosios technologijos fotografijoje
Per Nepriklausomybės metus Lietuvos fotografija tapo svarbi postmodernistinės estetikos dalis ir pradėjo plisti šiuolaikiniame vaizduojamajame mene. Nuolat tobulėjančios skaitmeninės fotografijos technologijos sudarė palankias sąlygas sukurti įspūdingus, virtualius fotorealybės efektus. Pagal fotografijų pobūdį ir atliekamas funkcijas išskiriamos 4 jų rūšys:
Nuo 2000 m. itin sėkmingai plėtojama spaudos fotografija. Ji turi savo metraštį, parodas, apdovanojimus. Pagausėjo leidyba: kasmet išleidžiama apie keliasdešimt fotografijos knygų, eina keli periodiniai fotografijos žurnalai, tik skiriasi jų paskirtis ir kokybė.
Fotografijos istorija ir šiuolaikinės fotografija yra daugiau tyrinėjama. Svarbiausi darbai apie Lietuvos fotografiją: Agnės Narušytės studija „Nuobodulio estetika Lietuvos fotografijoje“, Vytauto Michelkevičiaus ir kolegų parengta knyga „Fotografijos. Istorijos. Žemėlapiai“, Stanislovo Žvirgždo išverstos trys fotografijos klasiko Jano Bułhako knygos, Margaritos Matulytės parengti leidiniai iš fotografijos istorijos. Gausu straipsnių, recenzijų kultūrinėje spaudoje.
Pamėrai
Pamėrai – buvęs kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Šiaulėnų.
Istorija
Panaikintas 2014 m.
Masaharu Suzuki
(g. 1970 m. rugpjūčio 3 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1995–1996 m.
Andreea Voicu
Andrėja Voiku (Andreea Voicu, g. 1996 m. sausio 16 d., Rumunija) – Rumunijos futbolininkė, saugė.
Buvo kviečiama į Rumunijos nacionalinę rinktinę.
Karjera
Futbolą žaisti pradėjo Rumunijoje, atstovavo Klužo „Universitatea Olimpia“ klubui.
Šis klubas dominavo Rumunijos moterų futbole ir eilę metų iš eilės iškovodavo Rumunijos čempionių titulą.
Atstovavo Rumunijai UEFA moterų čempionių lygos turnyruose.
2018–2019 m. rungtyniavo Kipro čempionate, kur atstovavo Apollon Ladies FC.
Vėliau grįžo į Klužo „Universitatea Olimpia“
Rinktinės
Kitados atstovavo Rumunijos jaunimo rinktinėms. Nuo 2012 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.
2019 m. lapkričio 23 d. rungtyniavo prieš Lietuvos rinktinę. 70 minutę realizavo 11 m. baudinį ir rezultatas tapo 3;0, kuris nebepasikeitė iki rungtynių pabaigos.
Vytautas Skripka
Vytautas Skripka (1943 m. gegužės 20 d. Laičių k., Molėtų raj. – 2013 m. gegužės 16 d. Vilniuje) – Lietuvos poetas.
Biografija
Mokėsi Alantos vidurinėje mokykloje, 1962 m. baigė Vilniaus miškų technikumą, dirbo miškininku. Vėliau Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką, dirbo „Literatūroje ir mene“. Palaidotas Karveliškių kapinėse.
Pirmieji eilėraščiai spaudoje pasirodė 1960 m. Nuo 1976 m. – Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Parašė ir išleido virš dvidešimties eilėraščių knygų suaugusiems ir vaikams.
Kūryba
V. Skripka – produktyvus gamtovaizdžių poetas. Jo kūryboje vyrauja Rytų Aukštaitijos giedančių miškų, švedkapių tyloj dainuojančių bičių, sidabrinės beržo lingės metaforizuotas gamtovaizdis, persmelktas įstabumo lūkesčio. Lyriškai išskaidrintas gamtos aprašymas reflektuoja pakylėtą būseną.
Išleisti eilėraščių rinkiniai:
Poeto eilėraščiai patalpinti ir kituose poezijos rinkiniuose: „Po Juknėnų klevais" „Iš žemės žalumos„, „Tau, mamyte“, „Poezijos pavasaris. 2005„, „Ateini iš giesmės“, „Gamtos abėcėlė„, „Esi tik viena“, „Šen, vaikučiai pabiručiai" ir kt. V. Skripka yra ir trisdešimt septynių dainų žodžių autorius, kaip: „Aš nejutau„, „Aukštaitijos giesmė“, „Ąžuolai„, „Zuikių vestuvės“, „Gėlės„, „Kiekvienam po baltą beržą“ ir kitos.
Ešerinis (Švenčionių r., Labanoro sen.)
Ešerinis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 6,5 km į pietvakarius nuo Labanoro, 0,5 km į šiaurę nuo Rašios ežero. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,41 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 149,2 m. Krantai daugiausia aukšti, ištisai apaugę medžiais – ežerą supa Kiauliaversmio ir Čiulų miškai. Ežeras nenutekantis, priklauso Rašios ežero baseinui (Žeimenos upės intako Lakajos baseinas).
Masaki Cučihaši
(g. 1972 m. liepos 23 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1996 m.
Čiulų apylinkė
Čiulų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Inturkės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Molėtų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Mindūnų apylinkės.
Pamergiai
Pamergiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 10 km nuo Pakražančio.
miniatiūra|220px|left|Pakelės sodyba
Genujos Respublikos kolonijos
Genuja dar vėlyvaisiais viduramžiais pradėjo plėsti užjūrio valdas, ypač pasibaigus Kryžiaus žygiams. Genuja, Piza ir Venecija kryžiuočius aprūpindavo transportu (laivais), o iš kryžiuočių gaudavo prekybines privilegijas ir teises kurti faktorijas svarbiausiuose Palestinos uostuose (kartais gaudavo net visus kaimus arba nedidelius miestus). Šiuo laikotarpiu formavosi Genujos kolonijinė sistema, kuri aprėpė teritorijas Viduržemio jūros regione nuo Magrebo, Atlanto pakrančių vakaruose, iki Palestinos, Tanos ir Abchazijos Sevastopolio rytuose. Kartu su Iberijos valstybių ekspansija Genujos kolonijos atsirado ir Atlanto salose ir prieš Vakarų Afrikos pakrantę.
thumb|500px|Genujos Respublikos kolonijos ir atramos punktai
Korsika
Arčiau Genujos buvo Korsika, kuri nuo 1077 m. buvo Pizos kolonija, tačiau po 1284 m. jūrų mūšio popiežius Inocentas II pusę jos perdavė Genujai. Netrukus Korsika taip pat buvo pažadėta Aragonui. Genujiečiai priešinosi šiam sprendimui ir 1447 m. galiausiai nugalėjo, sala Genujos valdžioje išliko iki 1768 m., nors nuo 1453 m. buvo valdma Šventojo Jurgio banko, kuris įrengė salos įtvirtinimus. Po korsikiečių, vadovaujamų Pascal Paoli, sukilimo 1755 m. sala tapo faktiškai nepriklausoma, tačiau 1768 m. Genuja savo teises į salą pardavė Prancūzijai.
Kipras
Nuo Henriko I valdymo pradžios 1232 m. privati genujiečių pirklių ir patricijų kompanija Kipre turėjo ypatingas prekybos privilegijas. 1373 m. buvo pastatytas laivynas, kuris iš užimtų pozicijų išstumė konkurentus venecijiečius, o Kipro rytuose buvo sukurtas Genujos protektoratas. Daugelis Kipro karališkosios dinastijos, remiamos Venecijos ir Viskončių, bandymų išstumti genujiečius iš salos baigėsi nesėkme. Po gatvių kovos Famagustoje tarp venecijiečių ir gunujiečių, Pietro di Campofregoso eskadra užėmė Famagustą ir pareikalavo didelių reparacijų ir metinės duoklės. Dar beveik šimtą metų Kipras liko Genujos protektoratu. Famagustą karalius Jokūbas I oficialiai perleido Genujai. Skirtingai nuo venecijiečių Genuja neturėjo galingo karinio laivyno ir negalėjo ilgai išlaikyti Kipro. Dėl to valdymą jie perdavė Šventojo Jurgio bankui. 1464 m. Jokūbui II, padedant Egipto kariuomenei ir Ispanijos-Socilijos samdiniams bei finansuojant Venecijai užimti Famagustą ir Kireniją ir galutinai išstumti Genują iš salos.
Monakas
1174 m. Tulūzos grafas Raimundas VI pardavė Monaką Genujos Respublikai, o 1191 m. šį sandorį patvirtino imperatorius Heinrichas VI. 1297 m. iš Genujos kilusiai Grimaldžių šeimai pavyko užimti miestą, tačiau jau 1301 m. jis vėl grįžo Genujos valdžion, 1331 m. Grimaldžiai, remiami su Genuja kovojančio Prancūzijos karaliaus, vėl užvaldė miestą, o 1357 m. jį vėl prarado, kol 1419 m. miestas galutinai atiteko Grimaldžiams.
Krymas
thumb|180px|Genujos Respublikos kolonijos Kryme pažymėtos raudonai
Pordenone Calcio
Pordenone Calcio Italijos futbolo klubas iš Pordenonės, Friulio–Venecijos Džulijos regiono.
Istorija
2018–2019 m. sezone ekipa tapo Serie C čempionais ir pirmą kartą klubo istorijoje pateko į Serie B lygą.
Ešerinis (Švenčionių r., Labanoro sen., Serlediškio km.)
Ešerinis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4 km į šiaurės vakarus nuo Labanoro, 0,12 km į rytus nuo Aiseto ežero, Labanoro girioje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,49 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 150,9 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Aiseto ežero baseinui (Žeimenos upės intako Kiaunos baseinas).
Juočių apylinkė
Juočių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Molėtų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Molėtų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Mindūnų apylinkės ir Spalio apylinkės.
Napriūnų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kuktiškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Molėtų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pašekščių apylinkės ir Vorėnų apylinkės.
Baltininkų tvenkinys
left|120px
Baltininkų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Telšių rajone, 10,5 km į šiaurę nuo Varnių, į pietus nuo Baltininkų gyvenvietės. Sudarytas užtvenkus Virvytės upę (Ventos intakas) 87,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,9 km, plotis – iki 0,32 km. Altitudė 143 m. Krantai aukštoki, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinio pietvakarinis galas labai užžėlęs vandens augalija, pelkėtas. Kranto linija labai vingiuota. Yra 5 a sala. Tvenkinio apylinkės kalvotos, vietomis plyti dirbami laukai ir pievos. Vidurinės tvenkinio dalies pakrantės apaugusios mišku. Į rytus įsikūręs Kūlio Daubos, į pietvakarius – Jonavingio ir Sėbų kaimai.
Tvenkinys įrengtas ir pastatyta 260 kW galios mažoji hidroelektrinė 2005 m.
Ešerinis (Švenčionių r., Labanoro sen., Stirnelės km.)
left|120px
Ešerinis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 7,5 km į pietvakarius nuo Labanoro, Čiulų miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,32 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 154,3 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Šiaurėje išteka upeliukas link Stirnės upelio (Žeimenos upės intako Lakajos baseinas).
Naoki Sakai
(g. 1975 m. rugpjūčio 2 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1996 m.
Pokalbis (filmas)
Filmą režisavo ir scenarijų jam parašė Fransis Fordas Kopola. Pagrindinį vaidmenį filme atlieka Gene Heckman, taip pat vaidina John Cazale, Allen Garfield, Cindy Williams, Harrison Ford, Robert Duvall.
Siužetas
Haris Kolas – pasiklausymo ekspertas, turintis savo firmą San Franciske. Haris apsėstas savo paties privatumu; jo namus saugo triguba spyna ir signalizacija, nors juose beveik nieko nėra, jis skambina tik iš taksofono ir savo biurą jis įrengęs didžiulio sandėlio kampe. Haris neturi draugų ir jo mergina apie jį nežino beveik nieko. Vienintelis jo hobis – savo bute groti saksofonu.
Haris pagaliau supranta tiesą: pora siekė nužudyti moters vyrą – Hario klientą. Hariui paskambina jo kliento asistentas, kuris pasako jam daugiau nebesirūpinti šiuo reikalu ir kad jie jo klausysis. Ieškodamas klausymosi įrangos, Haris sugriauna savo butą, kol jame lieka vienintelis sveikas daiktas – jo saksofonas.
Apdovanojimai
Režisierius F. F. Kopola 1974 m. už šį filmą Kanų kino festivalyje buvo apdovanotas Auksine palmės šakele. 1993 m. filmas buvo įtrauktas į JAV Nacionalinį filmų registrą.
Nasvytalių lobis
Nasvytalių lobis – lobis, rastas 1926 m. lapkričio mėn. Nasvytalių kaime, Kvėdarnos valsčius, dab. Šilalės rajonas, Kvėdarnos seniūnija. Vertingiausias istoriniu ir materialiniu požiūriu lobis, rastas Lietuvos teritorijoje.
Istorija
Lobį ardamas žemę aptiko Juozas Radžius, jo dalį nupirko A. Mylimas, kitus radinius išsidalijo valstiečiai. Policija iš įvairių asmenų paėmė 298 monetas, 2 žiedus, šaukštų ir apvarą. 1928 m. Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus iš A. Mylimo už 3200 litų įsigijo dar 228 auksines monetas, 2 auksinius žiedus su rubinu ir smaragdu, 12 sidabrinių šaukštų, sidabro vėrinį. 70 auksinių olandiškų monetų grąžinta A. Mylimui.
Lobis
Nacionaliniame Čiurlionio dailės muziejuje saugoma 10 Lenkijos Gdansko ir Torunės monetų, 2 Čekijos, 153 Jungtinių Nyderlandų provincijų, 8 Osmanų imperijos, 4 Savojos, 26 Šventosios Romos imperijos valstybių, 5 Transilvanijos, 5 Venecijos, 18 Vengrijos auksinių monetų, daugiausia 1497–1662 m. kaldintų dukatų; taip pat juvelyriniai dirbiniai.
Lobis užkastas po 1662 m.
Turkijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Turkijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Pamerionys
Pamerionys – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 14 km į rytus nuo Pabradės, prie Meros upės, priešais Merionis I, tarp pelkių, šalia plento.
Kipras olimpinėse žaidynėse
Kipras olimpinėse žaidynėse dalyvauja nuo 1980 m.
Istorija
Kipro nacionalinis olimpinis komitetas įkurtas 1974 m., bet tarptautinis olimpinis komitetas jį pripažino tik 1978 m.
1980 m. vasarį Kipras debiutavo 1980 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kuriose šaliai atstovavo trys kalnų slidininkai. Kipras per visą savo istoriją žiemos olimpinėse žaidynėse dalyvavo tik kalnų slidinėjimo varžybose.
1980 m. liepą Kipro Respublika pirmą kartą dalyvavo vasaros olimpinėse žaidynėse. Kipro atstovai vasaros žaidynėse dažniausiai pasirodo buriavimo, sportinio šaudymo, dziudo, lengvosios atletikos varžybose.
2008 m. Kipras per plauką nelaimėjo savo pirmojo olimpinio medalio. Vyrų apvaliosios aikštelės sportinio šaudymo rungtyje Antonis Nikolaidis tik po trijų papildomų peršaudymo etapų nusileido bronzos medalį laimėjusiam prancūzui Anthony Terras. 2012 m. Londone vykusiose olimpinėse žaidynėse šalis iškovojo savo pirmąjį olimpinį medalį – sidabrą vyrų Laser klasės burlaivių varžybose pelnė Pavlos Kontides.
Ešerinis (Švenčionių r., Labanoro sen., Vilkasalės km.)
left|120px
Ešerinis arba Bežuvis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, Čiulų miške, 0,2 km į šiaurę nuo Rašios ežero. Ežeras ovalo formos, ilgis iš vakarų į rytus – 0,2 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 147,9 m. Krantai žemi, daugiausia apaugę medžiais, rytuose ir pietuose pelkėti. Ežeras nenutekantis, priklauso Rašios ežero baseinui (Žeimenos upės intako Lakajos baseinas). Kiek atokiau į pietvakarius įsikūręs Vilkasalės kaimas.
2009 m. A lyga
2009 m. A lyga – 21–asis Lietuvos futbolo čempionatas, skaičiuojant nuo 1990 m., kai vyksta Nepriklausomos Lietuvos pirmenybės.
Dalyviai
Dalyvavo 8 komandos, kurios tarpusavyje žaidė keturių ratų sistema. Viso komandos sužaidė po 28 susitikimus.
FK Šilutė, kurie liko 2008 m. paskutinėje vietoje, iškrito iš A lygos.
Iš Pirmos lygos atėjo jos nugalėtojai FK Tauras Tauragė.
Trečią, ketvirtą ir penktą vietas užėmusios komandos, varžėsi UEFA taurės turnyro atrankos varžybose.
FBK Kaunas ir jų satelitai FK Atlantas Klaipėda, bei FK Šilutė paskelbė vadinamąjį „demaršą“ ir pasitraukė iš A lygos.
FK Žalgiris Vilnius po 2008 m. sezono buvo išformuotas, o naujadaras VMFD Žalgiris 2009 m. žaidė Pirmoje lygoje.
Galutinė lentelė
Šaltinis: wildstat.com svetainė
Jasujuki Morijama
Nacionalinėje komandoje žaidė 1997 m.
Elhaida Dani
Elhaida Dani (g. 1993 m. vasario 17 d. Škoderyje, Albanija) – albanų dainininkė.
Biografija
Elhaida Dani gimė 1993 m. vasario 17 d. Škoderyje, šiaurės Albanijoje. Elhaida nuo šešerių mokėsi groti pianinu, o pirmasis svarbus pasirodymas įvyko 2008 metais, kuomet mergina dalyvavo festivalyje Kënga Magjike.
Vos po metų atlikėja tapo Albanijos „Star Academy“ nugalėtoja. 2011 metais Elhaida su kūriniu „Si asnjëherë“ dalyvavo Sunčane Skale festivalyje, vykusiame Juodkalnijoje ir pelnė prizą jaunimo kategorijoje. Tais pačiais metais Elhaida laimėjo du konkursus Bulgarijoje ir Rumunijoje, o 2011 m. pabaigoje dainininkė pirmą kartą pasirodė ir Festivali i Këngës konkurse, tačiau tuomet komisijos palaikymo nesulaukė.
Didžiausio populiarumo mergina sulaukė Italijoje, 2013 metais tapusi muzikinio projekto „The Voice Of Italy“ nugalėtoja.
2014 metų gruodį Elhaida su kūriniu „Diell“ triumfavo Festivali i Këngës konkurse ir iškovojo teisę ginti Albanijos garbę jubiliejinėje 60-oje „Eurovizijoje“. Praėjus keliems mėnesiams po nacionalinio finalo, kilo nesutarimų su atranką laimėjusio kūrinio „Diell“ kompozitoriumi, tad šalies delegacija buvo priversta keisti dainą ir dėl to Elhaida Vienoje atliko kitą konkursinę dainą – „I’m Alive“.
Takeši Vatanabe
(g. 1972 m. rugsėjo 10 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1997 m.
Kirišima
Kirišima  – 1700 m aukščio aktyvių ugnikalnių grupė Kagošimos ir Mijadzakio prefektūrose, Kiūšiū saloje. Sudaro daugiau nei 20 vulkaninių kūgių. Gausu ežerų, karštųjų versmių.
Užregistruoti išsiveržimai 788, 1716 ir 1717 m. Augito-hipersteno andezitas yra labiausiai paplitusi uolienos rūšis.
Aukščiausia viršūnė vadinama Karakuni. Kitos viršūnės yra Takačiho-no-minė (高千穂峰) (1573 m) ir Šinmoedakė (新燃岳). Abu aktyvūs ugnikalniai, Šinmoedakė buvo išsiveržusi 2011 m. Kirišima yra Kirišimos-Jaku nacionaliniame parke šalia Kirišimos miesto. Kirišima laikoma vienu iš 100 žymiausių Japonijos kalnų. Apylinkėse dažnai pasitaiko rūkas, tad manoma, kad kalnas taip pavadintas, nes atrodo kaip sala virš rūko.
Janonių apylinkė
Janonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alantos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Molėtų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Paąžuolių apylinkės.
Laukinė (filmas)
Laukinė – 2014 m. sukurta drama pagal Cheryl Strayed biografinį knygą „Wild: From Lost to Found on the Pacific Crest Trail“.
Ferencvárosi TC (moterys)
Budapešto „Ferencváros“ – Vengrijos futbolo klubas iš Budapešto, Ferencvarošo mikrorajono. Šis straipsnis apie klubo moterų futbolo ekipą.
Laukinė (filmas)
Turinys
Šeril – jauna ir žavi moteris, tačiau visiškai paklydusi asmenybė. Žlugusi santuoka, priklausomybė heroinui, alkoholis, nesuskaičiuojama daugybė vienos nakties nuotykių su nepažįstamaisiais, širdį draskanti vienintelio brangaus žmogaus – motinos – netektis... Po daugybės tokio nerūpestingo ir chaotiško gyvenimo metų, vieną dieną, ji stabteli ir supranta, kad viskas yra visai ne taip, kaip turėtų būti ir jei tai tęsis toliau, rytdienos ji gali ir nesulaukti.
Pati savęs išsigandusi mergina priima skubų sprendimą – ji nusprendžia leistis į 1771 kilometro kelionę pėsčiomis. Persekiojama mamos atminimo, visiškai be jokios tokių kelionių patirties, į kelią ji leidžiasi vienui viena. Šeril tiki, kad kelionėje ji išpirks savo nuodėmes ir pagaliau ras dvasios ramybę...
Ferencvárosi TC (moterys)
Istorija
1899 m. įkurtas klubas. „Ferencvaros" – populiariausias ir tituluočiausias Vengrijos sporto klubas.
2004 m. suburta moterų futbolo ekipa. Rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione.
2014–2015, 2015–2016, 2018–2019, 2020–2021, 2021–2022 m. sezonuose tapo Vengrijos čempionėmis.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. rugsėjo 3 d.
Pamerkiai (Trakai)
Pamerkiai – viensėdis Trakų rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Valkininkų.
Turkijos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Turkijos futbolo varžybos 1957–1958 m.
Turkijos federacijos taurės turnyras 1957-1958 m.
Beşiktaş finalo rungtynėse du kartus nugalėjo Galatasaray SK. Abu kartus rezultatas buvo 1-0. Bendras dvejų rungtynių rezultatas 2-0.
Ešerinis (Švenčionių r., Pabradės sen.)
left|120px
Ešerinis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 3,5 km į pietvakarius nuo Joniškio, Dubingių miške. Ežeras netaisyklingo trikampio formos su nutįsusia ilga siaura pelkėtais krantais įlanka į pietryčius. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,8 km, plotis – iki 0,47 km. Altitudė 142,6 m. Vakarinis krantas aukštokas, kiti žemi. Krantai ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso šiauriau telkšančio Nikajo ežero baseinui (Žeimenos upės intako Dubingos baseinas).
Otensheimas
Sportas
Mieste vyko daug tarptautinių akademinio irklavimo varžybų: 1998 m. pasaulio jaunimo čempionatas, 2008 m. pasaulio akademinio irklavimo čempionatas, 2013 m. pasaulio iki 23 m. amžiaus grupės čempionatas, 2019 m. pasaulio akademinio irklavimo čempionatas.
Nutodenas
Nutodenas – miestas pietinėje Norvegijoje, Telemarke. Komunos centrinė gyvenvietė, į vakarus nuo miesto yra Tuvenas (oro uostas).
Istorija
Nutodenas buvo atskirtas nuo Hedalo savivaldybės 1913 m., tapo atskiru miestu ir savivaldybe.
1964 m. sausio 1 d. Hedalo ir Gransherado valsčiai buvo sujungti į Nutodeną, kad būtų sudaryta nauja išsiplėtusi savivaldybė.
Šalia miesto yra Hedalio (Heddalsvatnet) ežeras, o Tinnelva (upė) teka per miestą į Hedalio ežerą.
Čia įsikūrusi futbolo klubo „Notodden FK“ būstinė.
Tadaši Nakamura
(g. 1971 m. birželio 10 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1995–1998 m.
Prancūzijos Gvianos vėliava
miniatiūra|Prancūzijos Gvianos vėliava, pripažinta Bendrosios tarybos 2010 m. miniatiūra|130px|Prancūzijos valstybinė vėliava miniatiūra|130px|Istorinė Prancūzijos Gvianos vėliava Prancūzijos Gvianos vėliava yra Prancūzijos valdos Pietų Amerikoje Prancūzijos Gvianos simbolis.
Oficialiai regiono simbolis yra Prancūzijos vėliava, tačiau 2010 m. sausio 29 d., Prancūzijos Gvianos užjūrio skyriaus Bendroji taryba (Skyriaus taryba) vienbalsiai išrinko ir pripažino naują Prancūzijos Gvianos skyriaus vėliavą. Šis veiksmas nebuvo pripažintas Vyriausiosios regioninės tarybos. Be to, Prancūzijos konstitucijoje tik Prancūzijos vėliava yra oficialiai priimta kaip valstybinė vėliava. Tačiau, 2010 m. Bendrosios tarybos išrinkta dvispalvė (žalia ir geltona vėliava) naudojama Prancūzijos Gvianos vyrų futbolo rinktinės.
Migiškių apylinkė
Migiškių apylinkė (arba Mygiškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alantos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Molėtų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Paąžuolių apylinkės.
Žiemos paralimpinės žaidynės
Istorija
Pirmosios žiemos paralimpinės žaidynės buvo surengtos 1976 m. Ernšioldsvike, Švedijoje. Varžėsi sportininkai, turintys amputuotas galūnes ir regos sutrikimų. 198 sportininkai iš 16 šalių dalyvavo slidinėjimo disciplinose, o ledo rogučių lenktynės vyko parodomojoje programoje. 1992 m. žiemos paralimpinės žaidynės pirmą kartą surengtos tuose pačiuose sporto objektuose, kuriuose vyko žiemos olimpinės žaidynės.
Kitos žiemos paralimpinės žaidynės vyko: 1980 m. Jeile (Norvegija), 1984 ir 1988 m. Insbruke (Austrija), 1992 m. Albervilyje-Tignese (Prancūzija), 1994 m. Lilehameryje (Norvegija), 1998 m. Nagane (Japonija), 2002 m. Solt Leik Sityje (JAV), 2006 m. Turine (Italija), 2010 m. Vankuveryje (Kanada), 2014 m. Sočyje (Rusija), 2018 m. Pjongčange (Pietų Korėja).
Ešerinis (Dalinis)
Ešerinis (Dalinis) – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 9,5 km į šiaurės rytus nuo Joniškio, Baranavos miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,63 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 151,3 m. Krantai žemi, pietvakariuose pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Vakarinėje ežero dalyje yra 0,01 ha priekrantės salelė. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Lakajos baseinui.
Kaniūkų apylinkė (Molėtai)
Kaniūkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Skudutiškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Molėtų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Skudutiškio apylinkės ir Svobiškio apylinkės.
Stasys Nastopka
thumb|Stasio Nastopkos kapas
Stasys Nastopka (1881 m. birželio 19 d. Rinkuškiuose, Biržų valsčius – 1939 m. spalio 19 d. Biržuose) – karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės generolas leitenantas.
Biografija
Bauskėje baigė 6 realinės mokyklos klases, 1907 m. Vilniaus pėstininkų karo mokyklą. 1907–1910 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės Kauno tvirtovės bei Varšuvos tvirtovės pėstininkų pulkuose, 1910–1918 m. 178 Vendeno pėstininkų pulke, nuo 1917 m. jo vadas, papulkininkis. 1914–1918 m. kovojo Pirmojo pasaulinio karo frontuose, du kartus buvo sužeistas. 1918 m. sausio 24 d. – balandžio 24 d. Atskirojo lietuvių bataliono Vitebske vadas, jį išformavus slapta grįžo į Lietuvą.
Nuo 1918 m. lapkričio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, paskirtas Krašto apsaugos tarybos nariu. 1918 m. gruodžio mėn. – 1919 m. kovo mėn. Krašto apsaugos ministerijos tiekimo skyriaus viršininkas, nuo 1919 m. kovo mėn. Atskirosios rinktinės, nuo 1919 m. liepos 2 d. brigados, vasarą – dar ir Panevėžio rinktinės vadas. Dalyvavo kovose su Raudonąja armija prie Vilniaus, Panevėžio ir Ukmergės (Kurklių-Panevėžio operacija, Kupiškio-Utenos operacija).
1919 m. spalio 7 d. – 1920 m. liepos 13 d. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo viršininkas, generolas leitenantas. 1920 m. sausio-gegužės mėn. Kauno įgulos viršininkas, vasario 22–23 d. vadovavo malšinant Kauno įgulos maištą Aukštojoje Panemunėje. Nuo 1920 m. liepos 13 d. Lietuvos kariuomenės vadas, nuo rugpjūčio mėn. Pirmosios pėstininkų divizijos, kurią sudarė Antrasis, Ketvirtasis, Septintasis ir Devintasis pėstininkų pulkai vadas. 1920 m. spalio 21 d. per kovas su Lenkijos kariuomenės Liucijaus Želigovskio rinktine kartu su štabu pateko į lenkų nelaisvę. 1921 m. liepos mėn. – 1923 m. spalio mėn. kariuomenės inspektorius, 1923 m. spalio mėn. – 1924 m. liepos mėn. ypatingųjų reikalų karininkas prie kariuomenės vado.
1924 m. liepos 26 d. dėl susilpnėjusios sveikatos išėjo į atsargą ir apsigyveno Biržuose. Dalyvavo Lietuvos kūrėjų savanorių sąjungos veikloje, rūpinosi nemažu ūkiu. Palaidotas Rinkuškių evangelikų reformatų kapinėse.
37-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas
37-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas - tai individualios nuotolinės šachmatų varžybos. Jos vykdomos pagal ICCF taisykles. Čempionato pradžia - 2019.12.15, pabaiga – 2020-11.29. Čempionatas vyko naudojant serverį.
Pamilgedžiai (Antazavė)
Pamilgedžiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Samanių.
37-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas
Laikas galvojimui
Naudota 2016 m. ICCF suvažiavime Bremene pasiūlyta laiko skaičiavimo tvarka. Buvo pasirinkta 350 dienų trijų laiko blokų sistema su  75 dienų laiko banku ir 1 dienos priedu atliktiems ėjimams, pradedant nuo pirmojo ėjimo. Taisyklės buvo griežtos: kai dalyvio laikrodis pasiekia nulį, žaidėjui automatiškai skiriamas pralaimėjimas, nežiūrint to, kad laiko bankas, nėra dar tuščias. Žaidėjai gali imti atostogų, bet jų metu laikrodis nestabdomas.
Vietų paskirstymas
Vietos nustatomos pagal surinktus taškus: turintis daugiau taškų užima aukštesnę vietą. Surinkus vienodai taškų vietos nustatomos pagal du rodiklius: pirmoj eilėj, naudojant - Baumbacho  metodą (pergalių skaičių), o jei lygu – Zonen-Bergerio koeficientą.
Kitos nuostatos
Žaidėjai lygiąsias galėjo siūlyti tik praėjus 10 ėjimų nuo ankstesnio siūlymo.
Varžybų lentelė
Pastaba. Titulų stulpelyje įrašas KŠM reiškia korespondencinių šachmatų meistras, O KŠE - korespondencinių šachmatų ekspertas.
Prizininkai
Pirmąją vietą iškovojo Vytautas Bareika surinkęs 9,5 tšk. iš 14-kos galimų. Jis tašku aplenkė kitus prizininkus: Gediminą Voverį ir Saulių Voverį, kurių kaupyklėje - po 8,5 tšk. Prizininkų vietos buvo nustatytos pagal numatytus papildomus rodiklius. Antroji vieta dėka aukštesnio Sonenbergerio koeficiento atiteko Gediminui Voveriui, o trečioji - Sauliui Voveriui.
Biržuvėnų tvenkinys
left|120px
Biržuvėnų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Telšių rajone, 4 km į vakarus nuo Luokės, Biržuvėnų kaime. Sudarytas užtvenkus Virvytės upę (Ventos intakas) 75,9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis pietų-šiaurės-šiaurės vakarų kryptimi - 0,44 km, plotis - iki 0,2 km. Yra 3 a sala. Altitudė 125,2 m. Šiaurinis krantas aukštas, šiaurinėje pakrantėje įsikūrusi buvusio Biržuvėnų dvaro sodyba, rytinėje - auga sodas. Į vakarus stūkso Biržuvėnų miškas.
Tvenkinys įrengtas 1929 m. 2004 m. pastatyta 200 kW galios mažoji hidroelektrinė. 2013 m. atlikti tvenkinio dugno išvalymo ir pakrančių sutvarkymo darbai.
Turkijos futbolo varžybos 1956–1957 m.
Turkijos futbolo varžybos 1956–1957 m.
FIDE Album
thumb|right|1980–1982 m. leidimo viršelis FIDE Album – Pasaulio šachmatų kompozicijos federacijos leidinys, kuriame spausdinamos tam tikro laikotarpio (kaip taisyklė – trejų metų), geriausios šachmatų kompozicijos.
Iki 2015 m. buvo atspausdinti 22 albumai. Pirmasis, apimantis kompozicijas sukurtas 1956–1958 metais, pasirodė 1961 m., o 2007–2009 m. sukurtų kompozicijų leidinys išėjo 2015 m. rugpjūčio mėn.
Bendras kompozicijų kiekis visuose albumuose iki 2009 m. buvo daugiau kaip 22000, o autorių – daugiau, kaip 2000. Iki 2014 m. leidėjas buvo FIDE.
Struktūra
FIDE Albume talpinamos tradicinės, netradicinės, pasakiškosios ir ypatingosios kompozicijos kūriniai. Kiekvienai kompozicijos rūšiai albume skiriamas atskiras skyrius. Jų skaičius laikui bėgant augo; 2015 m. albume – jau aštuoni skyriai, kur sutarto mato skyrius suskirstytas į 3 poskyrius :
Kompozicijos talpinimas į albumą
WFCC iš anksto paskelbia apie šachmatų kompozicijų atrinkimą į naujai ruošiamą FIDE albumą. Kompozitoriai prašomi siųsti (į bet kurį skyrių) pačios aukščiausios kokybės savo kūrinius už tris nurodytus būsimajame leidinyje metus, tačiau jų bendras skaičius neturi viršyti 30, arba tris kartus didesnio kiekio, publikuoto ankstesniame leidinyje. Be to, kompozicijos turi būti publikuotos ir kituose leidiniuose.
Kiekviename skyriuje, taip pat ir poskyriuose, iš šachmatų kompozitorių tarpo teisėjauja trys teisėjai, kurie, kaip ir skyriaus direktorius, yra iš skirtingų šalių.
Teisėjai, tikrina ar kompozicija turi sprendinį, ar atitinka šachmatų kompozicijoms keliamus formalius, meninius ir originalumo reikalavimus. Jie atskirai įvertina autorių atsiųstas kompozicijas ir gali skirti joms nuo 0 iki 4 balų. Savo vertinimus jie išsiunčia skyriaus direktoriui.
Direktorius palaiko ryšį su FIDE albumo komiteto atstovu: gauna iš jo autorių atsiustas kompozicijas ir pateikia jam gautus iš teisėjų jų vertinimus.
Jis, taip pat, rengia pasitarimus su teisėjais dėl vertinimo rezultatų, pavyzdžiui: tos pačios kompozicijos trijų teisėjų vertinimai skiriasi 1,5 ir daugiau balo (4; 2; 2), arba (3; 3; 0,5)
Be to, jis atlieka dar ir pagalbinio teisėjo vaidmenį, kai tenka vertinti pačių teisėjų sukurtas kompozicijas.
Trijų teisėjų balai sumuojami ir, jei kompozicija surenka ne mažiau 8 balų, ji yra talpinama albume. Išimtinais atvejais gali pakakti ir 7,5 balo vertinimo.
Šachmatų kompozicijų atrankos barjeras į albumą pakeltas aukštaiː iš 1974–1976 m. Fide albumui pasiūlytų 6079 kompozicijų, teisėjai priėmė tik 800, kas sudarė 13,2 %.
Šachmatų kompozitorių surinkti taškai
Paiškinimas: ženkliukas (†) po pavardės – miręs.
Šachmatų kompozicijos titulai
Kiekvienas uždavinys patalpintas FIDE Albume duoda kompozitoriui vieną tašką, o etiudas – 1,67 taško. Jei kompozicijos autorių yra daugiau nei vienas, taškai dalinami iš autorių skaičiaus.
Per tam tikrą laikotarpį, talpindami į albumą savo kompozicijas, autoriai turi sukaupę tam tikrą taškų skaičių. Tie taškai yra panaudojami šachmatų kompozitorių titulų suteikimui.
Pabėgimas (filmas)
Pabėgimas – 1972 m. režisieriaus Sam Peckinpah sukurtas veiksmo filmas, vienas pelningiausių jo darbų. 1994 m. buvo sukurtas perdirbinys, kuriame pagrindinius vaidmenis atliko Alec Baldwin ir Kim Basinger.
Turinys
Bankų plėšikas Karteris MakKojus sėdi kalėjime Teksase. Kuomet jo lygtinio paleidimo prašymas eilinį kartą atmetamas, jis paprašo žmonos Kerol susitikti su korumpuotu verslininku Džeku Beinoru. Šio įtakos dėka Karteris atsiduria laisvėje, tačiau už tai turi įvykdyti šio užsakymą – apiplėšti konkretų banką. Kaip vėliau paaiškėja, bankas priklauso verslininko broliui ir apiplėšimas turi padėti nuslėpti jų ankstesnes machinacijas ir grynųjų pinigų trūkumą.
Karteris su žmona ir dviem Beinoro atsiųstais parankiniais įvykdo užduotį, tačiau jos metu žūna banko apsauginis. Vėliau vienas iš padėjėjų, Rudis, mėgina nužudyti Karterį, tačiau šis jį sužeidžia ir pasprunka su pinigais. Jis susitinka su Beinoru, tačiau konflikto metu jį nužudo. Turėdami krepšyje pusę milijono dolerių, Karteris ir Kerol bando pasprukti į Meksiką, o jiems iš paskos leidžiasi Rudis, Beinoro parankiniai ir policija...
Tadatoši Masuda
(g. 1973 m. gruodžio 25 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1998 m.
Kazimieravos apylinkė
Kazimieravos apylinkė (arba Kazimieravo apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Videniškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Molėtų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Spalio apylinkės ir Videniškių apylinkės.
Idzu Ošima
Idzu Ošima – vulkaninė sala Idzu salose. Ją valdo Tokijo metropolijos valdžia. Sala priklauso Japonijai, ji yra apie 100 km nuo Tokijo, 22 km į rytus nuo Idzu pusiasalio, 36 km į pietvakarius nuo Boso pusiasalio. Ošimos miestas (大島町 Ōshima-machi) atstovauja vietinei valdžiai. Miestas (savivaldė) buvo suformuotas 1955 m. sujungus 6 atskirus kaimus:
Idzu Ošima labiausiai žinoma dėl Miharos kalno (764 metrai), kuris paskutinį kartą išsiveržė 1986 m. Ugnikalnis vaizduojamas filme „Godzilos sugrįžimas“ kaip vieta, kur Japonijos vyriausybė palaidojo Godzilą. Miharos kalnas ir Idzu Ošima vaizduojami Kodži Suzuki knygoje „Skambutis“. Tikrovėje sala žinoma dėl Kamelijos ir fejerverkų festivalių, penkių juodo smėlio paplūdimių ir daugybės onsen (karštųjų versmių).
Simboliai
Oficiali miestelio gėlė – kamelija, medis – kamelija.
Van Helsingas
Van Helsingas  – 2004 m. JAV fantastinis veiksmo filmas. Filmas surinko virš 300 mln. JAV dol. visame pasaulyje. Van Helsing yra filmo „Van Helsingas: Londono užduotis“ tęsinys. Filme pasakojama apie van Helsingą, kuris Transilvanijoje kovoja su blogio jėgomis (vampyrais ir vilkolakiais).
Instinktas (filmas)
Instinktas – 1999 m. JAV sukurtas psichologinis trileris.
Eidintaičių II tvenkinys
Eidintaičių II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Telšių rajone, 5 km į rytus nuo Alsėdžių. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Alkupio intakas) 0,9 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus - 0,47 km, plotis - iki 0,14 km. Altitudė 166,6 m. Krantai aukštoki, vietomis apaugę medžiais. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai ir pievos. Šalia įsikūręs Eidintaičių kaimas.