cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Start FM
Laidos
Per studento prizmę ( Antradieniais nuo 11:00 iki 12:00 valandos)
Dėžė dežutėj ( Antradieniais nuo 20:00 iki 22:00 valandos)
Atmosfera ( Antradieniais nuo 22:00 iki 23:00 valandos)
Pora žodžių ( Trečiadieniais nuo 19:00 iki 21:00 valandos)
Liūdesys ( Trečiadieniais nuo 21:00 iki 23:00 valandos)
Jūsų lūpimis ( Ketvirtadieniais nuo 15:00 iki 16:00 valandos)
Bilietų nėra ( Sekmadieniais nuo 22:00 iki 23:00 valandos)
Taip pat laisvo eterio metu yra kartojamos ir kitos laidos.
Nedojės
Nedojės – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Pajūrio, į šiaurę nuo dešiniojo Trumpės upelio kranto. Kaimas įsikūręs ant natūralios paviršiaus pakilumos.
Moži das Kruzesas
Moži das Kruzesas ( arba Moji das Cruzes) – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 40 km į rytus nuo San Paulo, Sera do Maro kalnų pašlaitėje, prie Tjetės upės (dviejų tvenkinių). Priemiestinių traukinių linija miestas sujungtas su San Paulu. Juodoji metalurgija, mašinų gamybos, tekstilės pramonė. Veikia 3 universitetai, yra katedra.
Istorija
Vietovės pavadinimas kilo iš tupių-gvaranių žodžio m’boîjy („gyvačių upė“) ir portugalų cruz („kryžius“). 1560 m. Moži das Kruzesas įkurtas San Paulo bandeirantų, vadovaujamų Braso Kubaso. Oficialiai įteisintas 1611 m., o miesto statusą gavo 1865 m. Į miestą atsikėlė nemažai imigrantų iš Japonijos.
Aštriapelekės
Aštriapelekės (Plagopterus) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Gentyje vienintelė rūšis – sidabrinė aštriapelekė (Plagopterus argentissimus).
Šiauduva
Šiauduva – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Laukuvos, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Veikia Padievyčio pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-75035), Šiauduvos koplyčia.
miniatiūra|left|Pagrindinė gatvė miniatiūra|left|Medžio skulptūra žemaičių krikšto 600 metų jubiliejui miniatiūra|left|Akmenų pintinė
Kaime yra Šiauduvos I tvenkinys ir Šiauduvos II tvenkinys, šiaurėje telkšo Dievytis, o rytuose, prie Yžnės, yra ištisa tvenkinių virtinė bei Ežervyčio pelkė (per vieną iš telkinių nutiesta kūlgrinda). Šalia kaimo, Padievyčio miške stūkso Padievyčio piliakalnis.
Istorija
1329 m. jungtinės kryžiuočių ir Čekijos karaliaus Jono pajėgos užėmė Šiauduvos pilį. XVI a. minimas Šiauduvos valsčius.
Plekštė (JAV)
Plekštė – JAV lietuvių humoro laikraštis, leistas 1933–1935 m.
Istorija
Redaktorius ir leidėjas Edvardas Karnėnas.
Tumenas
thumb|right|150px|Mongolų tumeno vadas ([[temnikas)]] Tumenas (tiurk. tümen ; ) – 10 tūkstančių kareivių dalinys tiurkų ir mongolų kariuomenėse (XII–XIV a.). Žodis taip pat reiškia 'labai daug'.
Tumeno vadas – temnikas ar tumenbašis.
Čingischano kariuomenė
Čingischano kariuomenėje dešimtinės (aravt) sudarydavo šimtines (zuut), šimtinės – tūkstantines (myangat), o tūkstantinės – tumeną. Tumenas buvo laikomas tinkamiausio dydžio daliniu, pakankamai dideliu, kad kampanija būtų sėkminga, bet pakankamai mažu, kad būtų galima judėti ir apsirūpinti atsargomis. Mongolų karo strategija buvo pritaikyta prie tumenų kaip kariuomenės organizavimo vienetų naudojimo.
Aidas Feliksas Palubinskas
Biografija
Gimė ekonominių mokslų profesoriaus Felikso ir gamtosaugos chemikės Saulės Palubinskų šeimoje. Jauniausias iš penkių vaikų. Turi dvi seseris – Gintą ir Mildą ir du brolius – Liną ir Kovą. Iki 16 metų gyveno JAV, Suomijoje, Austrijoje, Didžiojoje Britanijoje.
Politinė ir profesinė veikla
1989 m. burlaiviu „Lietuva“ perplaukė Atlanto vandenyną (iš JAV į Lietuvą). 1990 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, Aukščiausiosios Tarybos Pirmininko patarėjas užsienio politikos klausimais. 1992–1993 m. Seimo nario padėjėjas. Per 1993 m. LR Prezidento rinkimus Stasio Lozoraičio rinkimų štabo rinkiminių kelionių po Lietuvą vadovas. 1996 m. Seimo rinkimuose vadovavo Felikso Palubinsko, vėliau tapusio Seimo pirmininko pavaduotoju, rinkimų kampanijai. 1997–2004 m. užsiimė privačia teisine praktika Klaipėdoje. 1997–2003 m. organizacijos „Europos liaudies partijos jaunimas“, vienijančios per 1 milijoną narių, tarybos narys ir viceprezidentas. 2004–2008 m. dirbo Europos Parlamento nario Eugenijaus Gentvilo atstovu Lietuvoje. Dirbo VšĮ „Atvira visuomenė ir jos draugai“, "Liberalios reformos" direktoriumi.
Jaunųjų krikščionių demokratų įkūrėjas, 2003 m. Nuo 2007 iki 2008 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys (pakviestas dirbti ES Komisijoje atsisakė mandato).
Nuo 2008 m. liepos mėn. iki 2010 m. sausio dirbo Europos Sąjungos Komisijoje Laisvės, Teisingumo ir Saugumo Generaliniame Direktorate. 2010 - 2014 dirbo Europos Audito Rūmuose – pareigūnas atsakingas už komunikaciją (Atstovas Spaudai). Šiuo metu dirba Europos Komisijos Generaliniame Direktorate - Finansinis stabilumas, finansinės paslaugos ir kapitalo rinkų sąjunga - pareigūnu atsakingu už spaudos reikalus.
Visuomeninė veikla
Ateitininkų federacijos narys - Kęstučio Korporacijos narys. Jūrų skautas - Budys. Vasario 16-osios Gimnazijos Kuratorijos narys nuo 2018 metų.
Pomėgiai: dviračio kelionės, keliavimas, uogininkystė ir vyndarystė, stovyklavimas, žygiai (ypač Šv. Jokūbo keliu ir Via Francigena).
Šeima
Žmona Jūratė Adomaitytė-Palubinskienė, sūnūs Vincentas Linas (g. 2005 m.) ir Saulius (g. 2008 m.)
Remigijus Zolubas
thumb|Remigijus Zolubas Remigijus Zolubas (g. 1958 m. Vilniuje) – Lietuvos fotografas, Vilniaus dailės akademijos fotografijos ir medijos menų katedros docentas, savo vardo fotomokyklos įkūrėjas ir puoselėtojas.
Biografija
R. Zolubas gimė 1958 metais, Vilniuje. 1981 metais baigė Vilniaus universiteto ekonomikos fakultetą ir įgijo inžinieriaus ekonomisto specialybę. Fotografuoti pradėjo nuo 1977 m. 1989 m. tapo Lietuvos fotomenininkų sąjungos (LFS) nariu, rengė personalines parodas, dalyvavo grupinėse parodose Lietuvoje, Vokietijoje, Italijoje, Ispanijoje, Danijoje. Svarbiausi darbai: 1988 m. pradėjo dirbti Vilniaus Dailės akademijoje fotografijos mokymo procese. Čia apsigynė docento vardą. Dailės Akademijos fotografijos ir medijos menų katedros dėstytoju dirbo daugiau nei 25 metus. Taikomąją fotografiją dėstė ir kitose aukštosiose mokyklose.
1992 m. pradėjo dirbti taikomosios fotografijos srityje, tapo reklamos fotostudijos "Fotomanija" įkūrėju ir kūrybos vadovu. 1998 m. Remigijus Zolubas pradėjo vadovauti reklamos agentūrai "SRS". 2006 metais įkūrė savo vardo fotografijos mokyklą "R. Zolubo fotomokykla".
Nuorodos
Remigijaus Zolubo Fotomokykla
Vladimiras Algirdaitis
Vladimiras Algirdaitis – Kijevo kunigaikštis (1362/1377 – 1395), Slucko kunigaikštis (1395 – 1399), Algirdo sūnus, Gediminaičių atstovas.
Manoma, kad Vladimiras paskirtas LDK vasaliniu kunigaikščiu Kijeve 1362 m., po Mėlynųjų Vandenų mūšio, arba iš karto po Algirdo mirties, t. y. 1377 m.
Jogailai tapus Lenkijos karaliumi, jis trimis dokumentais (1386, 88 ir 89) patvirtino savo vasalinę priklausomybę Jogailai, t. y. Lenkijos karaliui. Tačiau 1392 m. Vytautui tapus Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu, jis pareikalavo prisiekti ištikimybę LDK. Vladimirui atsisakius, Vytautas ir Skirgaila pradėjo Kijevo kunigaikštystės antpuolį ir užėmė daug teritorijų. 1395 m. jiems pasiekus Kijevą, Vladimiras pasidavė be mūšio.
Po šio pralaimėjimo Vytautas į Kijevo sostą pasodino Skirgailą, o Vladimirui atidavė nedidelę Kopylio kunigaikštystę ir Slucką.
Žinomi 3 Vladimiro palikuonys:
Pratas
Pratas – miestas Toskanoje (šiaurės Italija); provincijos centras. 180,4 tūkst. gyventojų (2007). Išvystyta statybinių medžiagų, chemijos, odos, maisto, tekstilės pramonė. Veikia tekstilės muziejus, dailės galerija. Stovi Šv. Stepono katedra, Pretorio rūmai.
Istorija
Šalia dabartinio miesto V a. pr. m. e. buvo etruskų gyvenvietė. X a. pastatyta pilis, šalia jos augo miestas. XI a. jis sparčiai plėtėsi dėl prekybos ir gamintos vilnos. 1653 m. tapo vyskupijos centru. XIX a. antroje pusėje išsiplėtė pramonė, ypač audimo.
Domininkas Tumėnas
Domininkas (Dominykas) Tumėnas (1860 m. kovo 25 d. Jaskoniškių viensėdis Žukliškėse, Dusetų valsčius, Zarasų apskritis – 1919 m. birželio 14 d. Vadokliai. Palaidotas Vadoklių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčios šventoriuje) – kunigas, publicistas, švietėjas, knygnešys, draudžiamosios lietuviškos spaudos platinimo organizatorius.
Biografija
Užaugo Motiejaus ir Rozalijos (Stauskaitės) Tumėnų vienuolikos vaikų šeimoje. Brolis Justinas Tumėnas (1881 m. sausio 28 d. – 1946 m. spalio 1 d.) poetas beletristas, kūręs grožinę literatūrą, prozą ir eilėraščius. 1912 m. gegužės 2 d. Grenoblyje (Prancūzija) vedė Vandą Mingailaitę-Tumėnienę – pediatrijos Lietuvoje pradininkę, pedagogę, visuomenės veikėją, profesorę.
Į kunigus įšventintas 1883 m. lapkričio 13 d. ir tik 1884 m. liepos 27 d. paskirtas vikaru į Kamajus. Atvykęs pradėjo burti jaunimą į blaivininkų būrelius, subūrė knygnešių broliją, pavadinęs ją Šv. Kazimiero vardu. Jos narius 1890 m. kovo 4 d. prisaikdino prie Šv. Kazimiero altoriaus. Draugijos nariai pasninkaudavo ir kalbėdavo po 7 poterius į Šv. Dvasią ir Šv. Kazimiero litaniją kasdien, melsdami Lietuvai laisvės, o knygnešiams sėkmės. Draugija Šv. Kazimiero garbei slapta statė kryžius, kurie buvo ženklas knygnešiams, kur galima ilgesniam laikui prisiglausti, palikti saugoti knygas. Rūpinosi ir vaikų mokymu. Dėl skundų 1890 m. buvo suimtas ir kalinamas Zarasų kalėjime. Apkaltintas lietuviškos spaudos platinimu, stačiatikių šventųjų paveikslėlių draskymu.
Lietuviškos spaudos gaudavo iš Palangos kunigo Marcijono Jurgaičio ir kitų knygnešių. „Šviesos“ imdavo po 300 egz. Vėliau platino „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą“. 1901 m. sausio 5 d. paskirtas Šaukėnų parapijos klebonu (administratoriumi). Po metų, 1902 m. birželio 5 d., perkeltas klebonu į Vadoklių parapiją, kur kunigavo iki mirties. 1905–1906 m. laikraščio „Nedėldienio skaitymas“ redaktorius.
Parengė šviečiamųjų knygelių „Dailydė“, „Ko reikia žemei“ ir kitų, paliko memuarų (dabar dingę). Savo rašinius pasirašydavo slapyvardžiais A. Dailidė, A. Sodietis, P. Naudlinskas ir kt. Rašė amatų, ūkio, religijos klausimais.
Šaltiniai
2, Vytautas Indrašius „Aukštaitijos šviesuliai“, Vilnius,1999, psl. 11 – 27
Baikų Zalesiai
Baikų Zalesiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krypno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietus nuo Monkų ir apie 35 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Vilniaus universiteto Teisės fakultetas
Vilniaus universiteto Teisės fakultetas (VU TF) – vienas iš Vilniaus universiteto (VU) fakultetų, kuriame ruošiami teisės specialistai. Nuosekliosios studijos fakultete organizuojamos pagal 5 metų trukmės vientisųjų studijų modelį. Teisės fakultetas yra vienas seniausių struktūrinių VU padalinių.
Istorija
1579 m. balandžio 1 d. Stepono Batoro suteikta privilegija už Vilniaus jėzuitų akademijos (VJA) ribų paliko teisės ir medicinos mokslus. Jėzuitai nuogąstavo, kad teisės ir medicinos studentai gali atsivežti „kenksmingų" („eretiškų“) knygų, o pasauliečiai dėstytojai, patys užsikrėtę „erezija“, gali ją propaguoti, o tai galėtų privesti Akademiją iki jos (su)žlugdymo (remiantis Pont-a-Mousson akademijos jėzuitus vizitavusio tėvo Jono Maldonato (SJ) nuomone, išsakyta 1579 m. balandžio 20 d. laiške Lotaringijos kunigaikščiui Karoliui III: …iš patirties žinome, kad viena dešimtis Teisės fakulteto studentų (kiek jų dabar yra Ponte) pridarė daugiau blogio ir nusižengimų per 1-erius metus kaip visi kiti studentai per 4-erius) . Taigi, Jėzuitų ordinas sąmoningai slopino iniciatyvas, norėdamas „veikti profesorių drausmingumą“ dėl kovos prieš Reformaciją Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje. Steigti Teisės ir Medicinos fakultetus taip pat delsta dėl Krokuvos universiteto interesų protegavimo, nuolaidos Lenkijos bajorams mainais už Vyriausiojo Lietuvos tribunolo įkūrimo toleravimą.
Vilniaus jėzuitų akademijos Teisės fakultetas
Broliai didikai Jeronimas Valavičius († 1636 m.) ir Eustachijus Valavičius (1560–1630) ilgai siekė pakeisti 1579 m. Vilniaus jėzuitų akademijos steigimo privilegijoje (netiesiogiai) įvardintą draudimą įkurti Teisės ir Medicinos padalinius.
thumb|left|200px|Fakulteto fundatorius – [[Lietuvos pakancleris Kazimieras Leonas Sapiega]] Teisės fakultetas įsteigtas 1641 metų spalio 11 d. Vladislovo Vazos privilegija, kurią lėmė fakulteto fundatoriaus Lietuvos pakanclerio Kazimiero Leono Sapiegos (1609–1656) ir jėzuitų susitarimai.
Schola Sapiehana
1655 m. Kazimieras Leonas Sapiega, siekdamas, kad Teisės fakultetas išliktų, testamentu jam užrašė Počajevų dvarą ir savo biblioteką Ružanuose. Fundacijoje buvo numatyta išlaikyti 4 katedras: po 2 kiekvienam Fakulteto skyriui – Kanonų teisės ir Civilinės teisės. Atsidėkojant Teisės fakultetas buvo pavadintas Schola Sapiehana.
Dėl ATR-Maskvos karo (1654–1667) mokykla neteko savo pajamų ir buvo uždaryta. 1667 m. akademija atgavo Počajevičių dvarą, pagerėjo materialinė padėtis. Teisės mokyklą vėl pradėjo lankyti „ganėtinas studentų skaičius".
Užbaliai (Lazdynų parapija)
Užbaliai, Užbalėliai (, nuo 1936 m. rugsėjo 17 d. Uschballen, nuo 1938 m. liepos 16 d. Lindnershorst, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Polianskojės gyvenvietės dalis Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 6 km į šiaurės vakarus nuo Lazdynų, 17 km į pietvakarius nuo Smalininkų, prie Balupės, tarp Užbalių girios ir Kakšių balos. Rytų Prūsijos Pilkalnio apskrities buvęs kaimas.
Vilniaus universiteto Teisės fakultetas
Schola Sapiehana
thumb|right|200px|[[Jeronimas Stroinovskis (1752–1815), VU teisės filosofas, vienas žymiausių savo laikmečio fiziokratų]]Iki 1832 m., kai Rusijos imperatorius Nikolajus I įsakė Vilniaus universitetą uždaryti, teisę kone 200 metų dėstė garsūs to meto Europos teisininkai ir mokslininkai. Tai Joachimas Lelevelis (1786–1861), Jeronimas Stroinovskis (1752–1815), Aloyzas Kapelis (1776–1838), Ignas Danilevičius (1787–1843) ir kiti.
Austrijos futbolo varžybos 1991–1992 m.
Austrijos futbolo varžybos 1991–1992 m.
Vilniaus universiteto Teisės fakultetas
Lietuvos (Vytauto Didžiojo) universiteto Teisių fakultetas
Nors ir 1919 m. ir vėl buvo atkurtas Universitetas, tačiau Lenkijai aneksavus kraštą, lietuviškoji teisės mokykla savo tradicijas buvo priversta tęsti Kaune: pradėjo veikti Aukštųjų kursų Teisių skyrius. 1922 m. antroje pusėje laikinojoje sostinėje įkurtas Lietuvos (Dabartinis Vytauto Didžiojo universitetas) universiteto Teisių fakultetas, kuriame dėstė iškiliausi to meto Lietuvos teisininkai kaip Petras Leonas (1864–1938), Vaclovas Biržiška (1884–1956), Augustinas Janulaitis (1878–1950), Mykolas Romeris (1880–1945) ir kiti. 1922 m. Kaune įkurto universiteto Teisių fakultete veikusi Baudžiamosios teisės katedra kiek vėliau buvo sujungta su Baudžiamojo proceso katedra.
Lietuvai susigrąžinus Vilniaus kraštą, Teisių ir Humanitarinių mokslų fakultetai iš Kauno perkelti į sostinę. 1942 m. kovo mėn. Teisės fakultetas buvo uždarytas antrą kartą.
Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultetas
|thumb|300px|Vilniaus universiteto Teisės fakultetas įsikūręs [[Saulėtekis (Vilnius)|Saulėtekyje (jame taip pat yra VU Ekonomikos, Fizikos, Komunikacijos fakultetai, Informacinių technologijų taikymo centras bei Medžiagotyros ir taikomųjų mokslų institutas)]] 1944 m. rudenį VU atnaujino savo veiklą ir veikė kaip Vilniaus valstybinis universitetas (sovietinio tipo aukštoji mokykla). Teisės fakultetas tęsė savo veiklą. 1970 m. pradėjo veikti Darbo teisės katedra. 1977 m. Baudžiamosios teisės ir baudžiamojo proceso katedra buvo padalinta į Baudžiamosios teisės ir Kriminalistikos ir baudžiamojo proceso katedrą.
Vilniaus universiteto Teisės fakultetas
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę ir stokojant teisininkų tarptautininkų, 1991 m. buvo įsteigta Tarptautinės teisės ir lyginamosios teisės katedra (1998 m. pervadinta į Tarptautinės teisės ir Europos Sąjungos teisės katedrą); vedėjas – doc. Vilenas Vadapalas (g. 1954 m.), nuo 2001 m. – doc. Zenonas Petrauskas (1950–2009), o nuo 2005 m. iki 2009 m. – doc. Dainius Žalimas (g. 1973 m.).
Iki 2009 m. rugpjūčio 31 d. Fakultete veikė Baudžiamosios teisės katedra, Civilinės teisės ir civilinio proceso katedra (1641 m. įsteigta kaip Civilinės teisės katedra), Darbo teisės katedra (vedėjas – doc. Tomas Davulis), Konstitucinės ir administracinės teisės katedra (buvusi Valstybinės teisės katedra), Kriminalistikos ir baudžiamojo proceso katedra, Tarptautinės ir ES teisės katedra, Teisės teorijos ir istorijos katedra (buvusi Valstybės ir teisės teorijos ir istorijos katedra).
Iki 2002 m. baigus teisės studijas, atlikus (diplominę) praktiką ir apgynus diplominį darbą, buvo suteikiama teisininko kvalifikacija. Nuo 2003 m. baigus studijas ir apgynus magistro darbą, yra suteikiamas kvalifikacinis teisės magistro laipsnis.
Administracija
Fakulteto administraciją sudaro Dekanatas, Finansų ir ūkio skyrius, Mokslo ir inovacijų skyrius, Studijų skyrius bei Viešųjų ryšių ir rinkodaros skyrius. Nuo 2022 m. rugsėjo 1 d. dekanate pareigas eina:
Katedros
Nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. VU Teisės fakultete veikia trys katedros:
Studijos
Teisės fakultete vykdomos 5 metus trunkančios vientisosios studijos dieniniu arba sesijiniu tvarkaraščiu. Taip pat vykdomos trys magistro studijų programos: Baudžiamosios justicijos, Europos Sąjungos verslo teisės bei Tarptautinės ir Europos Sąjungos teisės. Kolegijų absolventams fakultete skirtos papildomos studijos, po kurių galima tęsti teisės krypties studijas nuo trečiojo kurso pagal nuolatinių studijų programą.
Fakultete vykdomos ir doktorantūros studijos. Jas baigus ir apgynus daktaro disertaciją suteikiamas socialinių mokslų srities teisės krypties daktaro laipsnis.
Tyrimai ir leidiniai
miniatiūra|100-asis Vilniaus universiteto Teisės fakulteto žurnalo „Teisė" numeris Nuo 1957 m. Fakultetas leidžia teisės mokslinį žurnalą „Teisė“. Žurnalas leidžiamas keturis kartus per metus kelių šimtų egzempliorių tiražu, jame pateikiami straipsniai lietuvių, anglų, rusų kalbomis. Straipsnius žurnale skelbia Lietuvos ir užsienio švietimo įstaigų bei įvairių teisinių institucijų darbuotojai.
Teisės fakultete veikia 11-lika Mokslo centrų, kurių tikslas – tyrinėti teisinius reiškinius ir skleisti jų rezultatus. Teisės ir technologijų sąveiką taip pat tyrinėja 4-rios Mokslinės teminės grupės. VU Teisės fakultetas taip pat yra vienas iš VU Technologijų uosto (VU TechHub), skirto tarpdisciplininiams ryšiams ir inovacijoms plėtoti, steigėjų.
Studentai į mokslinę veiklą įsitraukia dalyvaudami fakultete veikiančios Studentų mokslinės draugijos (VU TF SMD) veikloje.
Tarptautinės ir ES teisės katedros darbuotojai prisidėjo prie Lietuvos teisės harmonizavimo su ES teise, tyrė ir sprendė atitinkamas problemas, taip pat teisinius stojimo ir dalyvavimo NATO aspektus, Europos žmogaus teisių konvencijos aiškinimą ir taikymą Europos Žmogaus Teisių Teismo praktikoje, veiklą tęsia dirbdami tarptautiniuose teismuose (pvz., EŽTT teisėjai prof. Pranas Kūris, prof. Egidijus Kūris, dr. Irmantas Jarukaitis, Pirmosios instancijos teismo teisėjas prof. Vilenas Vadapalas). Civilinės ir civilinio proceso (nuo 2009 m. – Privatinės teisės) katedroje pradėtos nagrinėti Lietuvos privatinės teisės sistemos kūrimo, civilinės teisės ir civilinio proceso teisės aiškinimo ir taikymo teorinės ir praktinės problemos.
Studentų organizacijos
alt=|miniatiūra|Vilniaus universiteto studentų atstovybės logotipas Fakultete veikia Vilniaus universiteto Studentų atstovybė Teisės fakultete (VU SA TF). TF SA rengia Teisės fakulteto renginius:
Dygiapelekiai karšiai
Dygiapelekiai karšiai (Pseubobrama) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Užbaliai (Lazdynų parapija)
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Užbalių kaimo bendruomenė 1927 m. Įkurti 1699 m. pagal valstybės vykdytą šatulinės kolonizacijos programą valstybinio miško (Užbalių girios) žemėse. Po 1709–1710 m. maro neteko visų gyventojų, vėl apgyvendinti tik nuo 1742 m. 1785 m. Užbaliai buvo kulmiškių kaimas su 6 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1823 m. – 6 šatulinių kulmiškių sodybos su 26 gyventojais. 1854 m. Užbaliuose buvo 5 gyvenamieji pastatai ir 50 gyventojų. XVIII a. kaimas vadintas ir Nebutkiemiu (Nebuttkehmen).
Dygiapelekiai karšiai
Gentyje vienintelė rūšis – dygliapelekis karšis (Pseudobrama simoni).
Užbaliai (Lazdynų parapija)
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo pasikeitė gyventojų sudėtis: senieji gyventojai vokiečiai ir suvokietėję lietuviai artėjant frontui pasitraukė į Vokietijos gilumą, vietoj jų atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. Sovietmečiu kaimo liekanos prijungtos prie Balupėnų.
Vilniaus universiteto Teisės fakultetas
Studentų organizacijos
VU Teisės fakulteto studentai priklauso Europos studentų teisininkų asociacijos nacionalinei grupei ELSA Lietuva.
Vilniaus universiteto Teisės fakultete veikia Ateitininkų korporacija "Iustitia". Korporacija remiasi tarpukario Lietuvoje veikusių studentų ateitininkų korporacijos „Justitia“ tradicijomis.
Alumni
Vilniaus universiteto Teisės fakulteto Alumni draugija – tai Fakulteto auklėtinių asociacija, kurios misija – palaikyti fakulteto absolventų tarpusavio ryšius bei ryšius su Alma mater, prisidėti prie Fakulteto veiklos vystymo ir plėtros, vystyti Fakulteto auklėtinių bendruomenės profesinius gebėjimus. Draugija vykdo švietėjiškus, profesinių gebėjimų tobulinimo, mokslo ir studijų plėtros projektus, teikia finansinę paramą Fakultetui, jo studentams, studentų organizacijoms, remia mokslo renginius. Šiuo metu draugija jungia virš 150 narių, gyvenančių ir dirbančių įvairiuose Lietuvos miestuose.
Partneriai
Fakultetas sėkmingai bendradarbiauja su įvairiomis teisinėmis įstaigomis bei organizacijomis. Pasirašytos sutartys leidžia fakulteto studentams šiose institucijose atlikti praktiką, o mokslo darbuotojams – mokslinius tyrimus. Nacionalinės bendradarbiavimo sutartys pasirašytos su tokiomis institucijomis bei įstaigomis kaip LR Vyriausybės kanceliarija, LR teisingumo ministerija, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas, Advokatų taryba, Lietuvos notarų rūmai, Teisės institutas, Kalėjimų departamentas prie LR teisingumo ministerijos, taip pat didžiausiomis šalies advokatų kontoromis.
Tarptautiniai ryšiai
Fakultetas bendradarbiauja su įvairiomis užsienio organizacijomis, kartu vykdo studentų mainus (pvz., ERASMUS, teisinės praktikos atlikimo užsienyje programas). Tarptautinio bendradarbiavimo sutartis Teisės fakultetas yra pasirašęs su daugiau nei 40-imčia universitetų Europoje ir pasaulyje, tokių kaip Frankfurto universitetas, Berlyno laisvasis universitetas, Bonos universitetas, Heidelbergo universitetas, Konstancos universiteas, Kelno universitetas (Rytų Europos teisės institutas), Miunsterio universitetas, Latvijos universitetas, Tartu universitetas, Mastrichto universitetas, Zalcburgo universitetas. Taip pat su Vokietijos fondais, kaip Vokietijos tarptautinio teisinio bendradarbiavimo fondas, Hertie Stiftung (remiančiais VTC veiklą) bei kitais.
Universitetas taip pat priklauso tarptautinei universitetų asociacijai NOHA, kuri siekia stiprinti humanitarinės veiklos profesionalumą per švietimą ir mokymus, mokslinius tyrimus, publikacijas ir projektus. Vilniaus universitetas, atstovaujamas Teisės fakulteto, yra NOHA narys nuo 2008 m.
Fakultetas yra ir tarptautinio teisės doktorantūros tinklo narys.
Portalas Teise.pro
miniatiūra|Portalo Teise.pro logotipas Teise.pro – 2018 m. veiklą pradėjęs Vilniaus universiteto Teisės fakulteto specializuotas teisės žinių informacinis portalas teisininkams ir besidomintiems šia sritimi. Jame skelbiamos naujienos, komentarai, informacija apie teisininkų bendruomenei aktualius renginius, mokymus ir kita.
Arnhemo Žemė
thumb|250px|Nanidžaka pakrantė, [[Kakadu nacionalinis parkas]]
Skeno liauka
thumb|200px|Skeno liaukų (Bartholinin rauhaset) vieta makšties prieangyje Skeno liaukos (arba parauretralinės –, mažosios prieangio liaukos – ) – moters pridėtinės lytinės liaukos, atsiveriančios viršutinėje makšties sienelėje šalia šlaplės angos. Vieta aplink šias liaukas yra tapatinama su G-tašku. Skeno liaukos gamina skystį, kuris sąlygoja makšties lubrikaciją, manoma, kad orgazmo metu kartais išskiria itin daug skysčio sekreto – šis reiškinys vadinamas moters ejakuliacija. Pastebėta, kad Skeno liaukų dydis tarp moterų skiriasi, kas iš dalies paaiškina, kodėl moterys nevienodai dažnai ejakuliuoja.
Prezidente Prudentė
Prezidente Prudentė  – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 558 km į vakarus nuo San Paulo, prie Santo Anastazijo upės. Yra oro uostas, geležinkelio stotis, plentai į San Paulą, San Žozė do Rio Pretą, Irapuru. Odos ir avalynės, tekstilės, maisto (mėsos, aliejaus) pramonė. Veikia 3 universitetai.
Skeno liauka
Šios liaukos yra vyro priešinės liaukos analogas. Jas atrado amerikietis Aleksandras Skenas (Alexander Skene, 1838-1900).
Arnhemo Žemė
Arnhemo Žemė  – 97 000 km² teritorija Australijoje, Šiaurinėje Teritorijoje. Skalaujama Timoro, Arafuros jūrų bei Karpentarijos įlankos. Ilgis – 320 km, plotis – iki 460 km. Būdinga smiltainio plynaukštė, iškylanti iki 400 m aukščio, upių išraižyta į atlikuonis. Slėniuose auga drėgnieji tropiniai miškai, pavėjiniuose šlaituose – eukaliptų miškai ir savanos. Klimatas šiame regione tropinis musoninis, du sezonai. Temperatūra svyruoja nuo 15 iki 33 °C (priklausomai nuo sezono). Kasamas boksitas, urano rūda. Įsteigtas Kakadu nacionalinis parkas. Arnhemo Žemėje gyvena jolungų genties aborigenai, garsūs savo menu ir išlaikytomis tradicijomis. Regionas pavadintas taip pavadintas 1623 m. šį kraštą tyrinėjusio Mato Flinderso. Jis teritoriją pavadino savo laivo „Arnhemo“ garbei.
Šiurpis (grybas)
Šiurpis (Hypoxylon) – elniagrybinių (Xylariaceae) šeimos grybų gentis.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1
Prezidente Prudentė
Istorija
Prezidente Prudentė įkurta 1917 m. ir pavadinta prezidento Prudentės de Moraiso garbei.
Sartai
Sartai – ketvirtas pagal plotą Lietuvos ežeras, esantis šalies šiaurės rytuose, Aukštaitijoje, Rokiškio rajone ir Zarasų rajone (pietinė dalis).
Geografija
Ežeras netaisyklingo pavidalo, nusidriekęs iš šiaurės į pietus 14,8 km, didžiausias ežero plotis – 950 metrų, vidutinis – apie 500 metrų. Altitudė 100 m. Nuo pagrindinės ežero dalies į rytus atsišakoja 2 šakos, į vakarus – 3 (viena jų vadinama Audrakampiu). Ežeras rininės kilmės, sudarytas iš 6 susikertančių rinų, iš kurių giliausia – šiaurinė (gylis iki 21,9 m, yra 16–20 m gylio duburių). Vidutinis Sartų gylis svyruoja tarp 4–6 m. Sartai – ilgiausią (79 km, su salomis 82,5 km) kranto liniją Lietuvoje turintis ežeras. Kranto linija labai vingiuota, krantai žemi, smėlėti, vietomis pelkėti (Ažubalių, Žvirbliškės, Dumblynės, Paaudrio, Mėlynio pelkės), o šiaurėje aukšti, siekiantys iki 30 m. Sartų ežero dugną dengia dumblas, tik pakraščiuose, seklumose ir prie intakų žiočių yra smėlio. Viduryje ežerą supa miškai (Pasarčių, Šilelio, Jaskoniškių, Kavolių šilelio, Dusetų miškai), šiaurėje ir pietuose – laukai, pievos. Šiauriniame gale pastatytas Sartų ežero apžvalgos bokštas. thumb|240px|Sartai netoli Dusetų thumb|240px|Viena ežero įlankų
Ežere yra 8 salos, iš kurių didžiausia 6,17 ha ploto vadinama „Didžiąja“ (arba Sartų) sala. Antra pagal dydį yra „Dumblynės“ sala (4,9 ha) – joje žmonės gyvena nuo seno. „Dumblynės“ sala įvardijama kaip kelių laikotarpių archeologijos paminklas, kadangi čia rastos neolito pabaigos – žalvario amžiaus pradžios ir I tūkstantmečio pirmosios pusės gyvenvietės. Vietinių gyventojų saloje rastas lobis datuojamas X–XII amžiais. Visų salų bendras plotas – 13,23 ha.
Baseinas
Sartų ežeru iš pietų į pietvakarius prateka upė Šventoji, taip pat susrūva dar keli upeliai: Audra, Kriauna, Zalvė, Serbentupis, Vasyna, Plavelė, Ūžos upelis, Cibeikė, Ilgelė, Zaduoja, Biržupys. Jie suneša vandenis iš aplinkinių ežerų – Zalvės, Zaduojo, Ilgio, Plavio, Keležerio ir kt. Ežero pratakumas 452 % per metus.
Žuvys
Šalies literatūroje minima, kad 1937 m. ties Kalbutiškėmis buvo sugautas 110 kg paprastasis šamas. Taip pat paminėtina, kad šiame ežere 1951 m. žiemą Kriaunų žvejai pagavo 38 kg paprastąjį šamą, 1956 m. Dusetų žvejai traukiamu tinklu sužvejojo 45 kg sveriančią europinę lydeką, o 1981 m. žvejys mėgėjas pagavo 51 kg paprastąjį šamą, kuris buvo prarijęs dvi antis.
Ežere yra aptikta ir Lietuvos vandens telkiniuose gyvenančių svetimvandenių žuvų – peledžių, sidabrinių karosų bei paprastųjų karpių.
Klimatas
1980 m. liepos 2 d. Sartų apylinkėse buvo užfiksuota didžiausia liūtis Lietuvoje. Po gausaus lietaus, kuris be paliovos lijo 8 valandas, ežero vanduo buvo pakilęs 250 mm.
Reikšmė
Sartų ežeras patenka į Sartų regioninį parką, Dusetų kraštovaizdžio draustinį. Pakrantėse yra poilsiaviečių. Rytiniame ežero krante stūkso Velikuškių I piliakalnis, Velikuškių II piliakalnis, šiaurrytiniame - Bradesių piliakalnis. Prie ežero įsikūrusios gyvenvietės: Dusetos, Užtiltė, Didžiadvaris, Kavoliai, Kalbutiškės, Zabieška, Dumblynė, Ragava, Rupetos, Bobriškis, Stravai, Baršėnai, Pasarčiai, Bradesiai, Velikuškės, Zaduoja, Gipėnai, Pasartė; prie Audrakampio – Anapolis, Margėnai, Kriugiškis. Veikia 19 kaimo turizmo sodybų. Pietinėje pakrantėje, Dusetose, įrengtas paplūdimys. Rytine ežero pakrante eina kelias, pietvakarine - kelias , šiaurine - kelias.
thumb|600px|center|Sartų ežeras iš šiaurinės pusės thumb|center|600px|Sartų ežero panorama prie Dusetų seniūnijos
Žirgų lenktynės
Šalia Dusetų, žiemą ant ežero ledo, nuo 1865 m. vykdavo populiarios žirgų sporto varžybos. Šiuo metu varžybos, dėl reikalavimų trasai, vyksta Dusetų hipodrome, esančiame ant Sartų ežero pietinio kranto.
Pierre-Narcisse Guérin
thumb|right|200px| P. N. Gereno portretas, 1801 m., aut. Robert Lefèvre Pjeras Narsisas Gerenas (, 1774–1833 m.) – Prancūzijos vėlyvojo klasicizmo tapytojas.
Biografija
Pjeras Narsisas Gerenas gimė 1774 m. kovo 13 d. Paryžiuje. Jis mokėsi Prancūzijos akademijos mokykloje Paryžiuje pas Jean-Baptiste Regnault. 1797 m. P. N. Gerenas laimėjo „Romos prizą“ jauniesiems dailininkams ir išvyko tobulintis į Romą, kur jį Prancūzijos akademijoje mokė belgų dailininkas Joseph-Benoît Suvée. 1799 m. sėkmės sulaukė jo paveikslas „Marko Seksto sugrįžimas“. Grįžęs į Prancūziją P. N. Gerenas tapė melodramatišku klasicistiniu stiliumi, labai įtakotu Ž. L. Davido dailės. Jo paveikslai buvo populiarūs ir napoleoninėje Prancūzijoje jis buvo vertinamas antru paklausiausiu tapybos mokytoju po Ž. L. Davido. Jo mokiniais buvo Eženas Delakrua ir Teodoras Žeriko.
P. N. Gerenas buvo svarbus dailininkas tuo metu klasicizmui pereinant į romantizmą, tačiau po mirties jo tapytojo autoritetas ženkliai smuko. 1815 m. sukurtas paveikslas „Enėjas pasakoja Didonei Trojos miesto nelaimes“ laikomas geriausiu P. N. Gereno kūryboje. 1822−1828 m. tapytojas vadovavo Prancūzijos akademijai Romoje (Paryžiaus Prancūzijos dailės akademijos padalinys). 1829 m. jam suteiktas barono titulas. Pjeras Narsisas Gerenas mirė 1833 m. liepos 16 d. Romoje. Reikšmingiausią jo kūrybos dalį sudaro paveikslai antikinės istorijos ir mitologijos temomis.
Hjalmar Schacht
Jalmaras Šachtas (, g. 1877 m. sausio 22 d. Tingleve – 1970 m. birželio 3 d. Miunchene) – Vokietijos valstybės veikėjas, finansininkas, Vokietijos nacionalinio banko direktorius (1916–1923 m.), Reichsbanko prezidentas (1923–1930 ir 1933–1939 m.), reicho ekonomikos ministras (1936–1937 m.), reichsministras be portfelio (1937–1942 m.). Buvo teisiamas Niurnbergo tribunole (išteisintas).
Biografija
Būdamas Reichsbanko prezidentu vykdė efektyvias ekonomikos ir finansų reformas, sustabdžiusias hiperinfliaciją ir stabilizavusias markės kursą. XX a. trečiojo dešimtmečio pradžioje padėjo nacistams suartėti su Vokietijos stambiojo kapitalo vadovais. 1930 m. kovo mėn. atsistatydino iš Reichsbanko prezidento pareigų, protestuodamas prieš Jungo planą.
1935 m. gegužės mėn. slaptu įstatymu J. Šachtas paskirtas karinės ekonomikos generaliniu įgaliotiniu ir pradėjo rūpintis šalies ekonomikos parengimu karui. Tuo pat metu užimdamas Reichsbanko prezidento ir ekonomikos reichsministro pareigas darė įtaką markės kurso svyravimams karinei pramonei finansuoti. Iš esmės būtent J. Šachtas sukūrė reicho karinės pramonės, leidusios pradėti pasaulinį karą, pagrindus.
Viešai palaikydamas Hitlerio kursą, J. Šachtas smerkė VNSDP baudžiamąją politiką, armijos ir finansinio elito nušalinimą nuo realios valdžios. 1939 m. rugsėjo mėn. griežtai pasisakė prieš įsiveržimą į Lenkiją, nepritarė karui su TSRS, sakydamas, jog Vokietija pralaimės dėl ekonominių priežasčių. 1941 m. nusiuntė Hitleriui laišką, kritikuojantį jo režimą, netrukus atsistatydino iš reichsministro pareigų. Palaikė santykius su Hitlerio režimo priešininkais.
Žlugus 1944 m. liepos 21 d. sąmokslui prieš Hitlerį, J. Šachtą suėmė ir laikė Dachau koncentracijos stovykloje. 1945 m. gegužės mėn. sąjungininkai iš čia jį išlaisvino, tačiau netrukus Austrijos teritorijoje buvo suimtas ir perduotas Niurnbergo karo tribunolui. 1946 m. spalio 1 d. išteisintas, tačiau 1947 m. sausio mėn. denacifikacijos komisijoje nuteistas aštuonerius metus kalėti.
Iš kalėjimo paleistas 1948 m. rugsėjo 2 d. Dirbo bankininku, įkūrė bankų susivienijimą „Schacht GmbH“ Diuseldorfe ir jam vadovavo. Mirė 1970 m. birželio 3 d. Miunchene.
Nacionalinės dailės galerijos skulptūrų sodas
miniatiūra|Fontanas Nacionalinės skulptūrų galerijos sode. Nacionalinės dailės galerijos skulptūrų sodas  – naujausias Nacionalinės dailės galerijos, esančios Vašingtone, priedas, atidarytas 1999 metų gegužės 23 dieną. Nacionalinės skulptūrų galerijos sode po atviru dangumi eksponuojama daugybė muziejaus šiuolaikinių skulptūrų kolekcijos meno kūrinių.
Šurupakas
Šurupakas  – senovės Šumero miestas, buvęs dabartiniame Irake, netoli Eufrato upės, ~55 km į pietus nuo Nipūro. Šurupake buvo garbinama grūdų, derliaus deivė Ninlilė.
Šurupakas iškilo 4 tūkstantmetyje pr. m. e. ir buvo svarbiausias grūdų saugojimo centras visame regione. Miestas klestėjo III ankstyvajame dinastiniame laikotarpyje, kuomet užėmė ~100 ha plotą. Tuoj po 2000 m. pr. m. e. Šurupakas žlugo, miestą nusiaubė didelis gaisras.
Su Šurupaku siejamas Šumero karalių sąraše minimas „prieštvaninis“ valdovas Ubara Tutu. Šiam miestui taip pat priskiriami valdovai Ziusudra ir Atra-Hasis, tačiau jų istoriškumas nepatvirtintas.
Faros tele, kuriame stovėjo Šurupakas, rasta šimtai ikiakadinio laikotarpio molinių lentelių. Taip pat aptikta keramikos liekanų.
thumb|left|240px|Šurupake rasta ikidantiraštinė molinė lentelė, datuojama [[XXVII a. pr. m. e.]]
New Order
New Order yra Anglijos roko muzikinė grupė, suformuota 1980 m. iš likusių veiklą nutraukusios grupės Joy Division narių: Bernard Sumner (vokalas, gitara, klavišiniai), Peter Hook (bosinė gitara, elektroniniai būgnai), Stephen Morris (būgnai, klavišiniai). Prie jų netrukus prisijungė Gillian Gilbert (klavišiniai, gitara).
Grupė sujungė post – punk ir elektroninę šokių muziką bei tapo viena iš geriausiai kritikų įvertintų 9 dešimtmečio grupe. Pirmuosius metus veikla buvo temdoma Joy Division įvykių (grupė nutraukė veiklą nusižudžius dainininkui Ian Curtis), tačiau grupė sugebėjo užsitvirtinti poziciją šokių muzikos srityje, bei neretai laikomi padarę didelę įtaką alternatyviojo roko bei šokių muzikos raidai.
1993–1998 New Order padarė pertrauką veikloje, nes nariai tuo laikotarpiu dalyvavo įvairiuose kituose projektuose. 2001 m. išleido Get Ready, pirmąjį albumą po aštuonerių metų. 2005 m. dėl šeimyninių priežasčių išėjusią Gilbert pakeitė Phil Cunningham (gitara, klavišiniai). 2007 m. Peter Hook pareiškė, kad jis ir Bernard Sumner neketina toliau dirbti kartu, ir birželio 20 d. grupė oficialiai paskelbė išsiskirstanti. Vėliau atsikūrė be bosisto Peter Hook, į sudėtį grįžo Gillian Gilbert. 2015 m. išleistas 10-asis grupės studijinis albumas „Music Complete“.
Diskografija
Žr. New Order discography
Karaliai (Panevėžys)
Karaliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Vadoklių.
Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo diena
thumb|250px|right|[[Aktas dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo]] Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo diena – viena iš Lietuvos valstybinių švenčių. Minima kovo 11 d., pažymint 1990 m. tą dieną Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo pasirašytą Lietuvos nepriklausomybės atstatymo aktą. Tai viena iš trijų pagrindinių Lietuvos valstybės švenčių kartu su Lietuvos valstybės atkūrimo diena, minima vasario 16 d., ir Valstybės diena, minima liepos 6 d.
Istorinis kontekstas
1940 m. birželio 15 d. Sovietų Sąjunga okupavo nepriklausomą Lietuvos valstybę. Antrojo pasaulinio karo laikotarpiu, slenkantis fronto linijai, šalis buvo okupuota nacistinės Vokietijos, o 1944 m. vėl pateko į SSRS sudėtį. Nuo tada ginkluoto partizaninio pasipriešinimo Lietuvoje ir diplomatinėmis priemonėmis išeivijoje buvo siekiama atgauti nepriklausomybę. Daugelis Vakarų valstybių nepripažino Lietuvos okupacijos. Atgimimo pradžią ženklina 1987 m. prie paminklo Adomui Mickevičiui Vilniuje įvykęs pirmasis nesankcionuotas mitingas. Jo metu buvo pasmerktas 1939 m. rugpjūčio 23 d. pasirašytas Molotovo-Ribentropo paktas, kuriuo Vokietija ir SSRS pasidalino Europą įtakos sferomis. Siekiant permainų valstybėje buvo įkurtas Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis. Jo iniciatyvinė grupė išrinkta 1988 m. birželio 3 d., kurią sudarė 35 asmenys. Tų pačių metų vasarą šalyje buvo suorganizuoti pirmieji LPS mitingai. Juose dalyvavo tūkstančiai asmenų. 1988 m. spalio 22–23 d. Vilniuje buvo suorganizuotas Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Steigiamasis suvažiavimas. Jis išrinko Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimą ir Seimo Tarybą. Seimas 1989 m. vasario 15 d. pirmą kartą paskelbė, jog siekia atkurti nepriklausomą demokratinę Lietuvos Respubliką. Po pusės metų, 1989 m. rugpjūčio 23 d., minint Molotovo-Ribentropo pakto 50-ąsias metines, LPS pareiškė, jog Lietuvos prijungimas prie SSRS įvyko neteisėtai ir neturi jokios teisinės galios.
Laisvėjant politinei atmosferai SSRS, 1990 m. vasario 24 d., buvo suorganizuoti pirmieji laisvi ir demokratiniai rinkimai į Lietuvos TSR Aukščiausiąją Tarybą. Juose išrinkti deputatai gavo mandatą atstovauti tautą.
Nepriklausomybės atstatymo paskelbimas
Pirmasis Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos posėdis prasidėjo 1990 m. kovo 10 d. vakare. Jis buvo tiesiogiai transliuojamas per Nacionalinį radiją ir televiziją. Jo metu išrinkta ir patvirtinta Balsų skaičiavimo komisija, Mandatų komisija, pirmosios sesijos sekretoriatas. Daugiausia laiko buvo diskutuojama dėl Aukščiausiosios Tarybos pirmininko rinkimo tvarkos. Posėdis baigėsi 23 val. vakaro.
Kovo 11 d. buvo surengti du posėdžiai. Darbas prasidėjo 9 val. ryto ir tęsėsi iki vėlyvo vakaro. Posėdžių metu buvo išrinktas Aukščiausiosios Tarybos Pirmininkas. Juo tapo Vytautas Landsbergis. Taip pat išrinktas Prezidiumas, patvirtinti Ministrų Tarybos Pirmininko įgaliojimai. Pareigos pavestos eiti Kazimierai Danutei Prunskienei.
Trečiojo posėdžio metu buvo priimtas penkių dokumentų rinkinys, įskaitant laikinąjį pagrindinį įstatymą, kuris padėjo teisinius pagrindus Nepriklausomybės atkūrimui. 22:44 val. buvo oficialiai paskelbta apie Lietuvos valstybės Nepriklausomybę. Už Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymą balsavo 124 deputatai. Dar 6 asmenys susilaikė. Balsuojančių prieš nebuvo.
Į pirmąjį posėdį susirinkę dar kaip Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos deputatai, trečiojo posėdžio pabaigoje išsiskirstė jau kaip demokratinio Lietuvos Respublikos parlamento nariai.
SSRS neketino pripažinti Lietuvos nepriklausomybės. 1990 m. balandžio 18 d. ji įvedė Lietuvai ekonominę blokadą, sustabdė ar smarkiai apribojo žaliavų tiekimą. Auganti įtampa kulminaciją pasiekė 1991 m. sausį. Į Baltijos šalis buvo įvesti Sovietų Sąjungos kariuomenės desantininkų daliniai, o sausio 12 d. Vilniaus gatvėse pasirodė šarvuota technika. Tuo metu prie Spaudos rūmų, televizijos bokšto, radijo ir televizijos pastato ir parlamento susirinko minios žmonių, taikiai nusiteikusių ginti nepriklausomybę. 1991 m. sausio 13 d. ginkluotos SSRS agresijos metu žuvo 14 žmonių.
Rusijos federacija pripažino visišką Lietuvos nepriklausomybę 1991 m. liepos 29 d. su Lietuva pasirašydama sutartį dėl tarpvalstybinių santykių pagrindų.
Šventinių renginių tradicijos
Nuo 1996 m. kovo 11 d. yra nedarbo diena pagal Švenčių dienų įstatymą. Tą dieną visoje šalyje vyksta renginiai. pagerbiami Akto signatarai. Organizuojamos eisenos, koncertai, parodos. Iškilmingo posėdžio metu įteikiama Valstybės nepriklausomybės stipendija humanitarinių ir socialinių mokslo sričių jauniesiems mokslininkams už Lietuvos valstybingumo stiprinimui svarbius mokslo tyrimus.
Plekštė (Klaipėda)
Plekštė – iliustruotas humoro ir satyros laikraštis, leistas 1936–1938 m. Klaipėdoje.
Istorija
Ėjo kartą per metus, balandžio 1-ąją. Redakcija ir administracija vegetarų valgykloj. Spausdino Ryto spaustuvė Klaipėdoje. Išėjo trys numeriai.
Girelė (Sudeikiai)
Girelė – viensėdis Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Sudeikių.
Portugalijos geografija
Portugalija yra pietvakarių Europoje esanti valstybė, tai labiausiai nuo Lietuvos nutolusi Europos valstybė. Žemyninė Portugalijos dalis yra Iberijos pusiasalyje ir užima 1/6 jo dalį, kaimyninė Ispanija užima likusią dalį. Ispanija yra vienintelė Portugalijos kaimynė (siena tęsiasi 1214 km). Portugalija nepripažįsta sienos tarp Caia upės deltos ir Cuncos upės deltos, laikydama, kad Olivenca teritorija yra okupuota nuo 1801 m.
Iš pietų ir vakarų Portugalijos krantus skalauja Atlanto vandenynas (pakrantės ilgis – 1793 km), šiame vandenyne yra ir Portugalijai priklausančios Azorų salos, bei Madeiros salos.
Žemyninė dalis
Težo upė pagal gamtines geografijos sąlygas Portugaliją dalina į dvi sritis – šiaurinę ir pietinę. Šiaurės Portugalijai būdingi miškingi kalnai, o Pietų Portugalijai – žemumos ir plynaukštės su kalvomis. Pietinės Portugalijos klimatas šiltesnis ir sausesnis už šiaurinę šalies dalį.
Šiaurinėje dalyje vyrauja statūs uolėti krantai, tarp kurių kur ne kur įsiterpia siauros įlankėlės su smėlėtais paplūdimiais. Kuo toliau į pietus tuo krantai darosi lėkštesni, smėlingesni kol tampa kopomis. Pietuose yra lagūnų.
Pietinėje Portugalijoje tik kur ne kur kyla iš klinčių susidariusios kalvos. Joms būdingi karstiniai reiškiniai. Pačiuose pietuose iki 900 m pakyla vulkaninės kilmės kalnai. Šiaurėje vyrauja kristalinių uolienų kalnai, išraižyti upių slėnių. Šitame krašte yra aukščiausias Portugalijos taškas – Eštrelos viršukalnė (1991 m).
Seisminis aktyvumas
Portugalijos pakrantė ir Azorų salos yra seismiškai aktyvioje zonoje. 1755 m. Lisabonoje įvykęs žemės drebėjimas laikomas vienu stipriausiu per visą žmonijos istoriją. Žuvo per 70 tūkst. žmonių.
Dirvožemiai
Vyrauja sodrios rudos spalvos dirvožemiai. Kalnuose – kalnų jauriniai, o šalies centrinėje ir pietinėje dalyje paplitę rudieji ir tamsiai rudi dirvožemiai.
Iškasenos
Svarbiausia naudingoji iškasena Portugalijoje yra volframo rūda, kurios didžiausi telkiniai yra Siera da Eštrela kalnagūbryje. Ten pat yra urano rūdos telkiniai, kiek į rytus – alavo. Pietuose yra vario. Taip pat yra akmens anglių, asbesto, aukso.
Klimatas
Klimatas – subtropinis. Klimatui didelę įtaką daro šiltoji Šiaurės Atlanto bei šaltoji Kanarų srovė. Daugiausia kritulių per metus iškrinta aukščiausių kalnagūbrių vakariniuose šlaituose (1200-2500 mm), Ispanijos pasienyje daug mažiau (400-600 mm), pietuose 400-800 mm. Daugiausia jų iškrinta žiemos metu. Kalnuose pasninga, sniegas išsilaiko kelis mėnesius. Žiemos šiltos, prie jūros sausio mėnesį vidutinė metinė temperatūra 8-11, tarpukalnėse 3-5 laipsnių šilumos pagal Celsijų.
Vidiniai vandenys
Didžiosios Portugalijos upės išteka iš Ispanijos, tai yra Doras (Portugalijoje 320 km, bendras ilgis 895 km), Težas (Portugalijoje 280 km, bendras ilgis 1007 km). Maitinasi lietaus vandeniu. Patvinsta žiemą, nes tuomet prasideda lietingasis sezonas.
Augalija
Portugalijoje miškai užima tik 5 % viso šalies ploto. Praeityje jų buvo daugiau, tačiau labai daug iškirsta. Šiaurinėje šalies dalyje spygliuočių ir plačialapių miškai pakyla iki 1000-1200 m aukštį. Žemiau auga ąžuolai, kaštonai, bukai, akacijos, aukščiau – pinijos ir pajūrinės pušys. Dar aukščiau augantys krūmai laipsniškai pereina į alpines pievas. Krašto šiaurėje vyrauja visžaliai miškai, kurių vertingiausi augalai yra akmeninis ir kamštinis ąžuolas. Paplitę ir laukiniai alyvmedžiai.
Gyvūnija
Gyvūnija panaši į Vidurio Europos. Stambesni žinduoliai išnaikinti. Pietinėje dalyje gausu įvairių driežų, graužikų, gyvačių. Pakrantėse gausu vandens paukščių. Priekrantėje žvejojamos sardinės, gaudomi krabai, omarai, austrės. Krašto šiaurėje Žerešo nacionaliniame parke saugomas kalnų miškų kraštovaizdis.
Piskobamba
Piskobamba  – miestas Peru, Ankašo dpartamento šiaurės rytuose, tarpkalnių slėnyje, 2824 m aukštyje. Mariscal Luzuriaga provincijos centras. Keliai į Siuasą, Varį.
Draugas (laipsnis)
Draugas – Lietuvos, Lenkijos ir kitų valstybių kariuomenių kario bajoro laipsnis.
Ankstyvaisiais viduramžiais taip buvo vadinamas kariaunos ( narys. XV a. – XVI a. draugais buvo vadinami bajorai pašauktiniai. Abiejų Tautų Respublikoje šis laipsnis išliko ir įsigalėjus samdomai kariuomenei. Draugas buvo samdomas kartu su palyda, vėliau, XVII a. – XVIII a. dažniausiai su vienu palydovu. Vėliavos (kuopos) draugai vieną draugą rinko vyriausiuoju, vadinamuoju vietininku. Karių samdymo būdas, kai atsiskaitoma ne su kiekvienu, o tik su draugais, vadintas draugų samda.