cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Egidijus Dragūnas
Vairavimas esant neblaiviam ir greičio viršijimas
2015 m. liepą E. Dragūnas drastiškai viršijo leistiną greitį kelyje Vilnius–Kaunas–Klaipėda (167 km/h vietoj 90 km/h). Mažiau nei po mėnesio tame pačiame kelyje E. Dragūnas leidžiamą greitį viršijo 44-iais kilometrais per valandą. Vairuotojo pažymėjimas atimtas 3 mėnesiams, taip pat skirta 350 eurų bauda.
2015 m. lapkričio 15 d. Vilniuje Gedimino prospekte policija sustabdė E. Dragūno vairuojamą visureigį „Mercedes“, dainininkui nustatytas 1,65 promilės girtumas. Vilniaus miesto apylinkės teismas dvejiems metams ir dviem mėnesiams iš dainininko atėmė vairavimo teisę ir paskyrė 723 eurų baudą.
2018 m. rugpjūčio 5 d. sulaikytas Klaipėdoje, Šilutės plente vairuojantis neblaivus (0,76 promilės girtumas). Vairuotojas kėlė sumaištį kelyje, avarines situacijas, pavojingai manevravo, aplenkęs kitą automobilį staigiai stabdė prieš jį. Metams atimtos vairavimo teisės ir skirta 300 eurų bauda.
2019 m. sausio 31 d. Vilniuje, Antakalnyje sulaikytas prie vairo neturėdamas teisės vairuoti, bandė bėgti.
Pasipriešinimas pareigūnams
2019 m. rugsėjo 6 d. ką tik atgavęs vairuotojo pažymėjimą atlikėjas nesustojo stabdomas ir pasipriešino policijos pareigūnams. E. Dragūnui surašyti du administracinių nusižengimų protokolai: už pareigūnų teisėtų reikalavimų nevykdymą ir įžeidinėjimą bei už nepaklusimą policijos pareigūno reikalavimui sustabdyti transporto priemonę.
2020 m. rugpjūčio 31 d. policijos pareigūnų sustabdytas Vilniuje Upės gatvėje besinaudojantis mobiliuoju telefonu prie vairo. E. Dragūnas jėga priešinosi, dėl to buvo sulaikytas ir praleido naktį areštinėje. Pradėtas ikiteisminis tyrimas pagal LR BK 286 straipsnį. 2022 m. spalio 20 d. Vilniaus miesto apylinkės teismas byloje dėl pasipriešinimo policininkams jį pripažino kaltu, skirta 5 tūkst. eurų bauda, priteistos kompensacijos nukentėjusiems policininkams (jiems darbovietė išmokėjo virš 20 tūkst. eurų. ir šią sumą prašė priteisti iš E. Dragūno).
Finansiniai nusikaltimai
2019 m. liepos 19 d. Vilniaus apskrities VPK Kriminalinės policijos ekonominių nusikaltimų tyrimo valdybos pavedimu E. Dragūno namuose Vilniuje buvo vykdoma krata. E. Dragūnas ir jo vardu registruotas labdaros fondas yra įtariami finansiniais nusikaltimais: turto iššvaistymu, apgaulingu apskaitos tvarkymu, dokumento suklastojimu ir jo panaudojimu.
Rusijos karas Ukrainoje
2022 m. vasario 27 d. grupę „SEL“ paliko visi septyni jos muzikantai dėl dviprasmiškų E. Dragūno komentarų savo „Instagram“ paskyroje apie Rusijos invazija į Ukrainą: ''„Mano nuomonė yra tokia: yra žmonės, kurie sukuria ginklą, yra žmonės, kurie paliečia ginklą, yra žmonės, kurie gali šaut į žvėrį, ir yra tie, kurie gali šaut į žmogų. Tai va tie, kurie ten sėdi ir šaudosi, vyksta natūralus planetos išvalymas. Tegu jie ten bl... šaudosi, aš už taiką“.'' E. Dragūnas savo teiginius netrukus ištrynė, kaip ir profilio bei viršelio nuotraukas grupės paskyroje „Facebook“. Pasisakymas taip pat sulaukė plataus visuomenės pasipiktinimo, koncertų atšaukimo, pradėto ikiteisminio tyrimo. Vėliau E. Dragūnas teigė aukojantis Ukrainai, tačiau įrodymų nepateikė.
Smurtas ir grasinimai
2004 m. lapkričio mėn. privačiame vakarėlyje kivirčo metu sužeidė verslininką Kęstutį Verslovą – jam trenkė per galvą šampano buteliu. Teisme Egidijus Dragūnas verslininką išvadino necenzūriniais žodžiais. Teismas Egidijui Dragūnui skyrė viešųjų darbų bausmę.
2010 m. gruodžio 10 d. buvo apkaltintas metęs stiklinę vakarėlio metu advokatei Svetlanai Proninai į veidą, bet atlikėjo kaltė neįrodyta. .
2009 m. balandžio mėn. per Enrique Iglesias koncertą Vilniuje susikivirčijo su „Siemens“ arenos apsaugininkais. Po konflikto nuvežtas į policijos komisariatą ir buvo uždarytas į areštinę.
2022 m. liepos 15 d. tiesioginės transliacijos metu Egidijus Dragūnas pasakė, kad koncertą surengs tik tada, kai „užmušit Valinską ir atnešit man jo galvą“, taip skatindamas susidorojimą su TV laidų vedėju Arūnu Valinsku. Arūnas Valinskas kreipėsi į teisininkus.
Neteisėtos statybos
2017 m. spalio 30 d. teismas panaikino E. Dragūnui išduotą leidimą Pavilnių regioniniame parke (Šilo g. Vilniuje) statyti namą, nes jau pastatyto namo tūris buvo padidintas beveik 16 kartų. E. Dragūnas pripažino pažeidęs įstatymus. Teismas E. Dragūną įpareigojo per 6 mėnesius nuo sprendimo įsiteisėjimo dienos savo lėšomis nugriauti statinį ir sutvarkyti statybvietę. 2020 m. liepos 31 d. Vilniaus apygardos administracinis teismas leido E. Dragūnui dar dvejus metus negriauti pastatyto namo.
Labdaringa veikla
2011 m. vasario mėnesį Egidijaus Dragūno fondo lėšomis Neonatologijos (Naujagimių) centras įsigijo diagnostinės ir gyvybinėms funkcijoms palaikyti skirtos aparatūros. Pranešama, kad VU vaikų ligoninės pacientams E. Dragūno fondas skyrė 120 tūkst. litų. Didžiąją dalį lėšų VšĮ Egidijaus Dragūno fondas gavo platindamas SEL albumą „Aš kaip žąsis“.
Sulaukęs neigiamos visuomenės reakcijos į komentarus apie karą Ukrainoje, E. Dragūnas skelbė paaukojęs „50 tūkst. eurų Ukrainai“, tačiau įrodymų nepateikė.
Kairo
Kairo (, elektros grandinė) – 2001 m. režisieriaus Kiyoshi Kurosawos psichologinis siaubo filmas. JAV filmas nebuvo rodomas iki 2005 m., kuomet buvo išleistas perdirbtas amerikiečių pavadinimu „Pulsas“. Originalus japoniškas filmas Vakaruose taip pat žinomas Pulso pavadinimu.
Pagrindinės filmo temos yra interneto įtakotas žmonių susvetimėjimas, nesusikalbėjimas, izoliacija ir vienatvė.
Siužetas
Pirmoji siužeto linija prasideda nuo jaunos merginos Kudo Michi (Kumiko Aso) persikėlimo gyventi į miestą. Ji dirba augalų prekybos įmonėje, kur vienas darbuotojas kelias paskutines dienas nepasirodė darbe. Michi nuvažiuoja jo aplankyti, randa namuose, tačiau jų pokalbio metu jis lyg niekur nieko trumpam išeina į kitą kambarį ir ten pasikaria. Tyrimo metu jo kompiuterio diske randama gausybė beveik vienodų nuotraukų, kuriose savižudis tiesiog žiūri į savo monitorių.
Antrojoje siužeto linijoje pasakojama apie jauną moksleivį, kuris visai nesiorientuoja kompiuteriuose ir tik neseniai įsivedė internetą. Jį nustebina interneto svetainė, kurioje siūloma susitikti su vaiduokliais.
Abejose istorijose vis daugiau žmonių Japonijoje nusižudo ar tiesiog kažkur išnyksta susidūrę su iš interneto atvykusiais vaiduokliais, tačiau implikuojama, kad jie nežūva o priešingai, lieka amžinai gyvi kažkur kitame pasaulyje, ir amžinai vieniši. Filmo pabaigoje šie dingimai pasiekia apokaliptinį mastą, miestai ištuštėja, iš filmo pagrindinių veikėjų lieka tik viena, kuri laivu palieka Japoniją.
Šakių herbas
Šakių herbas – vienas iš Šakių miesto ir Šakių rajono savivaldybės heraldikos atributų.
Aprašas
Herbas perskeltas į raudoną ir sidabrinį laukus, ant kurių uždėta žalia juosta nuleista žemyn. Virš jos, priekyje, raudoname lauke, du sukryžiuoti sidabriniai linų pėdai, sidabriniame lauke – šešios juodos iltys, išlindusios (po tris) iš sidabrinio lauko šonų.
Istorija
Istorinio herbo Šakiai nėra turėję. XIX a. du kartus (1847 ir 1876 m.) buvo teikiami herbo projektai, kurie vienas nuo kito nedaug skyrėsi, tačiau nebuvo patvirtinti. Tik 1970 m. pirmą kartą herbas buvo įteisintas, tačiau taip pat netrukus uždraustas.
Herbo etalono autorius – dailininkė Astrida Žilinskaitė. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą patvirtino 1998 m. sausio 26 d. dekretu Nr. 1497.
Dzeržinskio kalva
thumb|250px|Dzeržinskio kalvos viršūnę žymintis akmuo
Dzeržinskio kalva  – aukščiausia Baltarusijos vieta. Iškilusi Baltarusijos kalvyne, Minsko aukštumoje, netoli Dzeržinsko miesto, prie Skirmuntavo kaimo. Aukštis 345 m. Seniau buvo žinoma kaip Sviataja Gara (Святая гара; „Šventasis kalnas“). 1956 m. pervadinta NKVD įkūrėjo Felikso Dzeržinskio garbei.
Gaktikaulis
thumb|210px|right|Gaktikaulis (os pubis)
Čimehuinas
Čimehuinas  – upė Argentinoje, Neukeno provincijos pietryčiuose. Išteka į Uečulafkeno ežero, telkšančio Andų kalnuose, Lanino kalno papėdėje. Teka į pietryčius, žemupyje – į rytus. Susilieja su Aluminės upe ir sudaro Koljon Kurą (Limajo intakas, Negro baseinas).
Pagrindiniai intakai: Kilkilhuė ir Kuruhuė (dešinieji). Čimehuinas prateka Chunin de los Andeso miestą. Upės slėnyje yra mapučių gyvenviečių.
Skratiškiai
Skratiškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Biržų, prie kelio.
Mylėt tave taip beprotiška ir keista
„Mylėt tave taip beprotiška ir keista“ – 3-čiasis grupės „Lemon Joy“ studijinis albumas, išleistas 1999 m.
Nuorodos
„Mylėt tave taip beprotiška ir keista“ Discogs svetainėje
Sėdynkaulis
Skiriamos šios dalys:
Estijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Estijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
1603 m.
1603 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Frankenšteinas
thumb|right|250px|Frankenšteino [[graffiti|grafitis]] Frankenšteinas – šiam vardui pradžią savo siaubo romane yra davusi XIX a. anglų rašytoja Mary Shelley‎. Su šia sąvoka yra susiję:
Ygla
Ygla arba Igliaukos ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Marijampolės savivaldybėje, 20 km į rytus nuo Marijampolės, šalia Igliaukos gyvenvietės. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 0,75 km, plotis iki 0,34 km. Altitudė 96,3 m. Giliausia vieta siekia 9,4 m. Krantai žemi, kai kur supelkėję, beveik ištisai apaugę siauru medžių ruožu. Aplinkui plyti dirbami laukai. Pietuose išteka Šlavantos intakas Yglė. Rytinėje pakrantėje įsikūręs Paežerės kaimas.
Frankenšteinas
Romanas:
Filmai, spektakliai: Komiksai: Žaidimai: Vietos: Kiti:
Ygla
Prie Igliaukos ežero yra poilsiavietės, kurias įrengė Igliaukos žvejų būrelio nariai. 2014 m. ežere atlikti ichtiologiniai tyrimai parodė mažus žuvų biomasės ir gausumo išteklius.
Manoma, kad vandenvardis Yglà gali būti lenkybė (< „smaila, stati viršukalnė“).
Pievinė varlė
Pievinė varlė (Rana temporaria) – beuodegių varliagyvių (Anura) būrio gyvūnas, priklausantis varlių (Ranidae) šeimai. Dar kitaip vadinama rusvoji varlė, rudoji varlė. Labai panaši į smailiasnukę varlę, nuo kurios skiriasi šiais požymiais: snukis bukas, užpakalinių kojų vidinis pado kauburėlis minkštas, žemas ir nedidelis, 2,5–6 kartus trumpesnis už I (mažąjį) pirštą. Be to, pievinė varlė yra stambesnė už smailiasnukę ir užauga iki 8–9 cm. Patelės didesnės už patinėlius. Rūšiai būdingas polimorfizmas – skiriasi kūno pigmentacija ir raštas. Nugara gelsvai pilka, rusva, tamsiai ruda su tamsesnėmis dėmėmis. Išilgai nugaros kartais eina neryški šviesi juostelė, kuri nesiekia galvos.
Pievinė varlė – gausiausia varlių rūšis Lietuvoje. Aptinkama įvairiuose biotopuose: dirbamuose laukuose, pievose, sausose ir drėgnose vietose, miškuose, soduose ir prie sodybų. Veisimuisi pasirenka nedidelius, negilius vandens telkinius, laikinas vandeningas lomas, kūdras, tvenkinius, griovius ir ežerus. Neršia beveik visuose stovinčiuose vandenyse. Žiemoja sausumoje, veisiasi vandenyje. Aktyvi prietemoje bei naktį, o lietingu oru ir dieną.
Nuorodos
thumb|left|240px|Pievinės varlės pavasarį thumb|down|240px|Buožgalvis thumb|240px|Ikreliai gumulais
Lančiūnavos šv. Kazimiero bažnyčia
'''Lančiunavos šv. Kazimiero bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Lančiūnavos kaime, prie magistralinio kelio. Turi klasicizmo bruožų.
miniatiūra|250px|left|Bažnyčios profilis, 2016 m. balandžio mėn.
Istorija
Lančiūnavos dvaro dvarininkas Zigmantas Kognovickis vietoj senosios medinės bažnyčios 1863 m. pradėjo statyti mūrinę. Išmūrijus iki langų darbai dėl prasidėjusio sukilimo nutrūko. 1874 m. leista statyti mūrinę laidojimo koplyčią. Ji pastatyta 1880 m. Kauno gubernatorius neapsižiūrėjęs leido iš senosios bažnyčios perkelti liturginius reikmenis ir laikyti pamaldas. Netrukus leidimas atšauktas, bet gyventojai ir toliau meldėsi. 1885 m. uždrausta laikyti pamaldas. Rusijos Vidaus reikalą ministras 1886 m. leido pamaldas laikyti tik už mirusiuosius. Lančiūnavoje 1887 m. leistos dvejos šventės: kovo 4 d. ir gegužės 8 d. Po Antrojo pasaulinio karo iki 1991 m. bažnyčia neveikė.
Architektūra
Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, stačiakampio plano, be apsidės. Sienos sumūrytos iš lauko akmenų, bokštas plytinis. Jis masyvus, iškilęs virš stogo.
Paveldas
Bažnyčios šventoriuje yra dubenėtas akmuo. Anksčiau tikėta, kad tokių akmenų duobutėje susirinkęs vanduo yra šventas.
Liandzbergis
Liandzbergis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Liandzbergienė (ištekėjusi moteris) ir Liandzbergytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Heinrich Schütz
Henrikas Šiucas (1585 m. spalio 18 d. Bad Köstritz – 1672 m. lapkričio 6 d. Drezdenas) – vokiečių ankstyvojo baroko kompozitorius ir vargonininkas, veikęs daugelį vėlesnių Europinės mokyklos muzikantų ir kompozitorių. Vienas svarbiausių vokiečių kompozitorių prieš Johaną Sebastianą Bachą.
Liatukas
Liatukas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Liatukienė (ištekėjusi moteris) ir Liatukaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kuruhuė
Kuruhuė  – ežeras Argentinoje, Neukeno provincijos pietvakariuose, Lanino nacionaliniame parke. Telkšo Andų kalnuose, 800 m aukštyje virš jūros lygio. Ežeras ledyninės kilmės, nusidriekęs vakarų – rytų kryptimi. Ežerą supa tankus notofagų ir araukarijų miškas. Išteka Kuruhuės upė (Čimehuino intakas, Negro baseinas).
Asabos vilaja
Asabos vilaja  – vilaja pietinėje Mauritanijos dalyje. Regiono centras yra Kifa.
Raudonės pilis
Raudonės pilis – rezidencinė pilis Raudonėje, dešiniajame Nemuno krante Jurbarko rajone.
Asabos vilaja
Pietuose ribojasi su Maliu, kitur – su kitomis Mauritanijos vilajomis.
Raudonės pilis
Pilies rūmuose iki 2018 m. veikė Raudonės pagrindinė mokykla. Į pilies bokštą (33,5 m aukščio) leidžiama patekti ir turistams.
Asabos vilaja
Geografija
Praktiškai visą regioną užima dykumos ar pusdykumės, pietuose pereina į sausringas savanas. Teka sezoniškai vandeninga Karakoro upė.
Raudonės pilis
Istorija
Pirmosios pilys Nemuno pakrantėj statytos dar apie 1300 metus kaip kovų su kryžiuočiais gynybiniai postai. Po Žalgirio mūšio jų svarba sunyko. Tačiau pilys atgimė XVI–XVII a., kai Nemunas tapo prekybos keliu. Raudonės pilis yra priskiriama tokioms antrosios kartos reprezentacinėms panemunės pilims.
Asabos vilaja
Geografija
thumb|left|240px|Departamentų žemėlapis thumb|left|240px|„Vilties kelias“, kertąs Asabos vilają
Raudonės pilis
Istorija
XVI a. pabaigoje miško pirklys Krišpinas Kiršenšteinas (iš Prūsijos kilęs miško eksportuotojas) Raudonėje pagal olandų architekto Petro Nonharto projektą pasistatė renesanso stiliaus įtvirtintus dvaro rūmus – pilį.
Asabos vilaja
Administracinis suskirstymas
Asaba yra padalinta į 5 departamentus:
Raudonės pilis
Istorija
XVII a. antrojoje pusėje didelius perstatymus atliko Lietuvos didysis iždininkas ir Lietuvos didysis sekretorius Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas (pilį pastačiusio pirklio anūkas), įrengęs čia savo rezidenciją. Tai buvo pilies klestėjimo metai. Vėliau, išmirus Kiršenšteinams, įsikūrė jų giminaičiai Olendskiai XVIII–XIX a. keliskart perstatė pilį (daugiausia pagal klasicizmo tradicijas; autorius galėjo būti architektas Laurynas Stuoka-Gucevičius).
Pilį apgadino gaisras. 1811 m. ją iš Olendskių nusipirko Jekaterinos II favoritas grafas Platonas Zubovas, kuris keitė daugiau jos vidų, tačiau taip pat rekonstravo pilį, iškasė tvenkinius, pastatė neogotikinio stiliaus malūną.
Dmitrijaus Zubovo duktė Sofija von Pirch-Kaisarova 1854–1877 m. vėl pagal L. C. Anikinio projektą perstatė pilį, kuri įgavo neogotikos bruožų ir dabartinę išvaizdą.
1877 m. pilį jau valdė Kaisarovos dukra Sofija Waxell, o veliau ir anūkė, taip pat Sofija, ištekėjusi už portugalo José Carloso de Faria e Castro.
1903 m. atliktas kapitalinis pilies remontas, tačiau per I pasaulinį karą smarkiai nuniokota ir išgrobta. Po karo de Faria e Castro giminė nuskurdo ir pilis 1934 m. buvo parduota iš varžytinių – ją įsigijo LR švietimo ministerija, vėliau perduota Lietuvos bankui.
1944 m. rugpjūčio 6 d. vokiečiai susprogdino pietinį didįjį bokštą (34,5 m aukščio), kuris virsdamas sugriovė dalį pietinio korpuso.
1965 m. pilis atstatyta (projekto autoriai – architektai S. Čerškutė ir V. Jurkštas), joje įsikūrė Raudonės pagrindinė mokykla, 1968 m. atstatytas didysis bokštas. Pritaikant pastatą mokyklai buvo sunaikintas istorinis interjeras.
Kalevai
Kalevai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Pakruojo, Mūšos kairiajame krante, priešais Gedžiūnų mišką. Pro kaimą eina kelias, atsišakoja kelias. Išlikusios senosios kaimo kapinaitės. Pakelėje stovi kryželis Vytautui Didžiajam.
Raudonės pilis
Parkas
miniatiūra|200px|left|Gedimino ąžuolo liekanos, 2016 m. Greta pilies yra Raudonės parkas (26,8 ha; pradėtas kurti XVI a. pabaigoje), vandens malūnas, gamtos paminklas – Gedimino ąžuolas. Dabar čia driekiasi dvi mažalapių liepų ir paprastųjų eglių alėjos. Auga apie 200 metų kaštonas, kurio skersmuo siekia 1,3–1,4 metro. Parke taip pat yra Antrojo pasaulinio karo karių kapinės su paminklu Raudonajai Armijai.
Dominuoja vietiniai medžiai (paprastasis klevas, mažalapė liepa, paprastasis uosis, karpotasis beržas, plaukuotasis beržas, paprastasis ąžuolas, šermukšnis, eglė, ieva, drebulė, blindė ir kiti).
Parke auga saugomi išskirtiniai medžiai: Gediminaičio ąžuolas, Raudonės liepa, Raudonės juodoji tuopa. Iki 2011 m. seniausias parke buvo Gedimino ąžuolas. Pasakojama, kad vykdamas į Veliuoną paskutinį kartą čia puotavo Ldk Gediminas.
Įrengta Šaulių aikštė (tarpukario joje rinkdavosi šauliai), yra Draugystės, Meilės kalnai, skroblų alėja veda link Beždžionkalnio (pasakojama, kad vienas pilies savininkas turėjo beždžionę, kurią labai mylėjo, o po jos mirties palaidojo ir kapo vietoje supylė kalnelį).
Pilies šiaurinėje pusėje yra raudonų plytų malūnas, pastatytas 1877 m. Jame buvo dvaro tarnų gyvenamosios patalpos, ratinė. Tarpukariu jame dar buvo gyvenama, kai kuriose patalpose pilti javai. 1923 m. pastate įkurtas malūnas.
Liaudanskas
Liaudanskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Liaudanskienė (ištekėjusi moteris) ir Liaudanskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Juozas Šiaučiūnas
Juozas Šiaučiūnas (1906 m. birželio 7 d. Mackeliškių km., Anykščių valsčius – 1943 m. spalio 19 d. Rešiotų lageris, Krasnojarsko kraštas, Rusija) – Lietuvos pedagogas, Kernavės pradinės mokyklos vedėjas ir krašto muziejaus įkūrėjas (1929 m.), žuvęs tremtyje Sibire.
Biografija
thumb|left|350px|Kernavės bendruomenės šventė 1938 m. Pirmas iš dešinės Juozas Šiaučiūnas
1926 m. baigė mokytojų kursus. Iki 1928 m. mokytojavo Giedraičių valsčiaus Zanėnų pradžios mokykloje. 1928–1941 m. Kernavės pradžios mokyklos, (dab. Juozo Šiaučiūno pradinė mokykla) vedėjas.
Super
„Super“ – 2-asis grupės „Lemon Joy“ studijinis albumas, išleistas 1998 m.
Juozas Šiaučiūnas
Biografija
Kernavėje įkūrė muziejų. Eksponatus rinko mokytojas ir mokiniai. 1930 m. gruodžio mėn. mokyklos patalpose buvo atidarytas kraštotyros muziejus (dabar Valstybinis Kernavės kultūrinis rezervatas).
Super
Nuorodos
„Super“ Discogs svetainėje
Ramūnas Petravičius
Ramūnas Petravičius (g. 1975 m. Lietuvoje ) – teisininkas, advokatas, verslo teisės advokatų kontoros „Ellex Valiunas“ partneris.
Nahumo knyga
Nahumo knyga – viena iš Senojo Testamento knygų, priskiriama pranašų knygų grupei.
Ramūnas Petravičius
Biografija
1998 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją. Tarptautinės prekybos ir verslo teisės, įskaitant Europos Sąjungos teisę, Pasaulio prekybos organizacijos ir Tarptautinio komercinio arbitražo teisės studijos „Asser College Europe“, „T.M.C. Asser Instituut“ Hagoje, Nyderlanduose (1999 m.). Baltic Management Institute EMBA programa vadovams (2006-2008 m.), vykdoma kartu su HEC School of Management (Paryžius, Prancūzija), CBS (Kopenhagos verslo mokykla), NHH (Norvegijos ekonomikos ir verslo administravimo mokykla), UCL (Belgijos Louvain Katalikiškojo universiteto vadybos mokykla) ir VDU.
Juozas Šiaučiūnas
Biografija
J. Šiaučiūnas išrūpino, kad Kernavėje būtų įsteigta pašto agentūra, vaikų darželis, meteorologijos stotis, įsteigė suaugusiųjų kursus, kuriuose sulenkėję kernaviškiai mokėsi lietuvių kalbos ir įvairių amatų, organizavo įspūdingus susitikimus su įžymiais žmonėmis, rengė vaidinimus, skaitė paskaitas, kėlė krašto kultūrą.
Nahumo knyga
Tai poema apie Asirijos sostinės Ninevės nuosmukį ir žlugimą. Ši knyga viena iš nedaugelio pranašų knygų, kuriose neraginama atgailauti. Pasak Nahumo knygos, Dievas yra tautų ir pasaulio istorijos Viešpats, tautų išdidumas ir galybė nėra vienintelės karų ir politikos priežastys.
Parašymo laikas
Gali būti, kad Nahumo knyga buvo parašyta maždaug tuo metu, kai Ninevę užėmė babiloniečiai ir medai (612 m. pr. m. e.).
Juozas Šiaučiūnas
Biografija
Juozo Šiaučiūno šeima perdavė Kernavės archeologijos ir istorijos muziejui jo laiškų, rašytų ant beržo tošies iš tremties Sibire, kolekciją.
Žarsta
Žarsta – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Šilavoto, prie kelio. Taip pat keliai į Šilavotą, Jiestrakį. Kryžkelėje stovi Žarstos koplyčia.
Ramūnas Petravičius
Biografija
1999–2004 m. VU Teisės fakulteto dėstytojas. Nuo 1996 m. advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai“ teisininkas, nuo 2008 m. partneris.
Nuo 2004 m. Vilniaus komercinio arbitražo teismo arbitras. Investuotojų forumo darbo santykių grupės pirmininkas nuo 2005 m.
Lietuvos naujojo Civilinio kodekso komentaro rengimo grupės narys (2000 m.).
Praktikos sritys: darbas (darbo teisė); įmonių susiliejimai ir įsigijimai; energetika; įmonių restruktūrizavimas ir bankrotas; socialinė apsauga.
Moka anglų, rusų kalbas.
Ponų rasė
Turinys
Žiujenas Dando, perspektyvus jaunas politikas, turi puikią karjerą ir pretenduoja užimti užsienio reikalų ministro postą, padedamas užkulisinių žaidimų, kuriems vadovauja įtakinga moteris Rene.
Pačiu nepalankiausiu metu, kuomet siekiamas postas atrodo čia pat, staiga dingsta Žiuljeno meilužė, manekenė Krizi. Bijodamas susikompromituoti, jis priverstas neafišuoti judviejų santykių ir neoficialiai mėginti išsiaiškinti, kur dingo mergina. Aiškėja, kad ši nusprendė jį palikti nepajėgdama varžytis su jo pareigomis ir politine veikla. Kuomet jam galiausiai pavyksta susisiekti su mergina, ši iškelia ultimatumą: arba jis vakare atvyksta pas ją, arba ji išvyksta visiems laikams. Laimingas Žiuljenas tikisi, kad jie susitaikys, tačiau netikėtai jį iškviečia pas šalies prezidentą ir tenka rinktis: politika ar meilė. Žiuljenas vyksta pas prezidentą ir pavėluoja susitikti su Krize.
Filme rodomi 2 laikai: dabartinis ir Žiuljeno prisiminimai, susiję su Krize.
Johannes Hoßfeld
thumb|right|Hoßfeld als Berliner Normanne (1904) Johannes Hoßfeld (1879 m. liepos 24 d. Berlynas-Charlottenburg – 1948 m. darbo stovykloje Rusijoje) – vokiečių teisininkas, Muitinės ir Finansų ministerijos, Mokesčių inspekcijos tarnautojas, viešųjų finansų veikėjas.
Biografija
Berlyne baigė teisę.
Nuo 1908 m. Berlyno muitinės teismo asesorius, nuo 1910 m. administravimo asesorius (Regierungsassessor), 1911 m. Berlyno aukštesniosios muitinės direkcijos pagalbinis darbininkas, 1912 m. Reicho turtų tarnybos („Finansų ministerijos“) tarnautojas, 1913 m. valdymo asesorius ir Eydtkuhnen vyriausiosios muitinės tarnybos pirmininkas.
1914 m. atliko karinę tarnybą, 1915 m. Kaselio aukštesniosios muitinės direkcijos tarnautojas, 1916 m. valdymo patarėjas, 1918 m. Prūsijos finansų ministerijos tarnautojas, 1919 m. Slaptosios finansų tarybos narys (slaptasis finansų patarėjas, ), patarėjas pranešėjas, nuo 1920 m. Reicho finansų ministerijos ministerinis patarėjas, nuo 1927 m. II departamento ministerinis dirigentas, 1932 m. žemės finansų tarnybos prezidentas (Breslau, 1933 m. einantis Aukštutinės Silezijos žemės finansų tarnybos (Mokesčių inspekcijos) vadovo pareigas, vadovas, nuo 1936 m. Brandenburgo žemės finansų tarnybos vadovas Berlyne.
1937 m. būdamas ministeriniu dirigentu, nacistinės Vokietijos reichsmaršalo Hermann Göring (1893–1946) pavedimu įkūrė Zollgrenzschutz (ZGS; Vokietijos muitinės sienos apsaugos tarnybą), buvo jos generalinis inspektorius.
Utrechtas
Utrechtas – miestas centriniuose Nyderlanduose, Randštato aglomeracijoje. Utrechto provincijos centras. Nyderlandų katalikybės centras (arkivyskupijos centras). Utrechto universitetas.
Istorija
I a. romėnų generolas Korbulas dabartinio miesto vietoje įkūrė Traektumo tvirtovę. Dabar šioje vietoje stovi gotikinė Šv. Martyno katedra su 112,5 m aukščio bokštu. 1122 m. Utrechtui suteiktas miesto statusas, įkurta vyskupija.
Sportas
1998 m. mieste vyko Pasaulio vyrų žolės riedulio taurė.
Ziri ibn Atija
Ziri ibn Atija (Ziri ibn 'Atiyya ibn Abd Allah ibn Tabādalt ibn Muhammad ibn Khazar az-Zanātī al-Maghrāwī al-Khazarī, m. 1001 m.) – pirmasis Magravų dinastijos Maroko sultonas, valdęs nuo 987 m. iki mirties 1001 m.
Istorija
Žlugus Idrisidų dinastijai, Marokas atiteko Kordobos Omejadų kalifatui. 987 m. kalifas Hišamas II (Hisham II) Fesui, Tlemsenui vadovauti paskyrė berberų genties Zenata karalių Ziri ibn Atiją. 991 m. jis užkariavo visą Magrebą ir buvo nuvykęs į Kordobą, kur jam suteikė vizirio titulą, bet grįžęs namo jis save vadino emyru. 994 m. sostinę iš Feso jis perkėlė į naujai pastatytą miestą Udždą. 996 m. Ziri sukilo prieš Omejadus ir visi jų valdininkai buvo išvyti į Ispaniją. Kitais metais ispanų armija persikėlė į Afriką ir prie Tanžero po dviejų pralaimėtų mūšių Ziri teko bėgti. Feso gyventojai uždarę vartus jo neįsileido, bet 998 m. spalio 13 d. įsileido ispanus. Ziri ibn Atija pabėgo į Sacharą, ten subūrė Zenata berberų gentis, užėmė Tiaretą ir norėjo užkariauti visą vakarų Alžyrą, priklausantį Fatimidams. Bet 1001 m. Ziri mūšyje buvo sužeistas ir mirė.
Olšanka (reikšmės)
Olšanka vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Klubakaulis
thumb|210px|Klubakaulis (os ilium) Klubakaulis – vienas iš dubenkaulio (os coxae) kaulų, sudarančių jo viršutinę dalį.
אגן
Gauruotasis auksavabalis
Gauruotasis auksavabalis (Epicometis hirta, sin. Tropinota hirta) – auksavabalių (Cetoniidae) šeimos vabalas. Kūnas 8 - 11 mm. Viršutinė pusė juoda arba juodai ruda, be metališko atspalvio, apaugusi ilgais pasišiaušusiais plaukeliais. Antsparniai su balsvomis dėmelėmis, kurių skaičius ir išsidėstymas nepastovus. Kūno apačia apaugusi ilgais, vilną primenančiais plaukeliais.
Aptinkama ant įvairių augalų žiedų birželio mėnesį. Lervos vystosi drėgnokoje dirvoje, minta pūvančiomis šaknimis.
Lietuvoje reta rūšis.
Liaudanskis
Liaudanskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Liaudanskienė (ištekėjusi moteris) ir Liaudanskytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Chojane Bonkai
Chojane Bonkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kulešės Košcelnės valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurę nuo Mazovijos Vysokio ir apie 45 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas įkurtas XVI a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 8 namai ir 39 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 8 namai ir 48 gyventojai.
Justinas Pilyponis
Justinas Pilyponis (1907 m. lapkričio 24 d. – 1947 m. liepos 4 d.) – prozininkas, vienas nuotykinės, detektyvinės ir fantastikos žanro lietuvių literatūros pradininkų.
Gimė Trakų apskrities Žiežmarių valsčiaus Kertauninkų kaime, penkerius metus mokėsi Kauno pirmojoje gimnazijoje, tačiau jos nebaigė. Nuo 1926 m. dirbo įvairiose Marijampolės, Kėdainių ir Kaišiadorių apskričių miškų urėdijose.
Antrojo pasaulinio karo metu gyveno Kaune, dirbdamas Miškų ūkio generalinėje direkcijoje; nuo 1944 m. rudens – Marcinkonių miškų urėdijoje ir Kėdainiuose vartotojų kooperacijos sistemoje. Mirė Kėdainiuose, palaidotas Kauno gatvės kapinėse. Mirties priežastis – greitoji džiova.
Kūryba
Pirmoji rašytojo publikacija buvo apsakymas, 1927 m. išspausdintas savaitraštyje „Šaltinis“. Kūriniuose išlaikoma intriga, tačiau mažoka vaizdingos aplinkos, trūksta psichologinės motyvacijos. Kai kurios publikacijos leistos Justo Gesiulio slapyvardžiu. Be romanų, J. Pilyponis dar išspausdino keletą feljetonų bei apysakų laikraštyje Rytų Lietuva ir mėnraštyje Ugniagesis.
Saulius Antanas Girnius
Saulius Antanas Girnius (g. 1949 m. gruodžio 23 d. Levistonas, Meino valstija) – Lietuvos istorikas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, daktaras.
Biografija
Tėvas Juozas Girnius, brolis Kęstutis Girnius. Studijavo istoriją ir matematiką Klyvlendo „Case Western Reserve“ ir Kolumbuso universitetuose (Ohajo valstija). 1981 m. istorijos mokslų daktaras.
1971–1978 m. Studentų ateitininkų sąjungos pirmininkas. 1976–1980 m. dėstė Pedagoginiame lituanistikos institute Čikagoje. 1978–1981 m. – Pasaulio lietuvių bendruomenės centro valdybos reikalų vedėjas. 1981–1984 m. dirbo Miunchene Laisvės, 1984–1994 m. Laisvosios Europos radijo tyrimų skyriuje, 1995–1997 m. vietoj jo įkurtame Atvirajame žiniasklaidos tyrimo institute Prahoje. Nuo 1997 m. gyvena Vilniuje. 1997–1999 m. – Lietuvos Respublikos Vyriausybės valstybinis konsultantas užsienio informacijos klausimais. Nuo 1997 m. Ateitininkų federacijos veikėjas, 1997–1998 m. vicepirmininkas, 1999–2000 m. – pirmininkas.
Parašė knygos „Lietuvių tautos ir valstybės istorija“ (3 t. 1975 m.) skyrių apie Lietuvos santykius su Rusija. Bendradarbiavo leidiniuose „Aidai“, „Ateitis“, „Draugas“, „Lituanus“.
1704 m.
1704 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Įvykiai
Nedatuoti
Henrikas Žemelis
Henrikas Žemelis (1913 m. balandžio 8 d. Liepoja – 2000 m. lapkričio 12 d. Elkhornas, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
Baigė Kauno karo mokyklą, Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę. Priklausė Romuvos korporacijai ir suredagavo jos 10-mečiui skirtą leidinį. Vokiečių okupacijos metais dalyvavo rezistencijoje, kalintas koncentracijos stovykloje.
1947-1949 m. redagavo Memingeno (Vokietija) stovyklose leistus leidinius „Laisvoji Lietuva“ „Mintis“, „Vytis“. 1949 m. atvyko į JAV, apsigyveno Ročesteryje (Niujorko valstija), dalyvavo JAV lietuvių bendruomenės veikloje, vienas „Radijo klubo“ organizatorių. Nuo 1965 m. vadovavo „Margučio radijo“ programai, nuo 1968 m. – mėnraščio „Akiračiai“ vienas steigėjų ir redakcijos kolektyvo narys, rengė lietuvių spaudos apžvalgas.
Andrius Šimkus
Andrius Šimkus (g. 1961 metų birželio 24 d. Kaune) – Lietuvos šachmatininkas,  tarptautinis korespondencinių šachmatų meistras (ICCM) nuo 1997 m.,  vidaus ligų gydytojas, echoskopuotojas.
Biografija
Užaugo gydytojų šeimoje. 1979 metais aukso medaliu baigė Kauno J. Jablonskio vidurinę mokyklą su sustiprintu anglų kalbos dėstymu. 1979-1985 metais su pagyrimu baigė Kauno medicinos institutą. 1986 metais labai gerai baigė internatūrą. 1991–1992 metais specializavosi JAV Čikagos universitetinės Cook County ligoninės Endokrinologijos bei Kardiologijos klinikose bei San Diego Endokrinologijos klinikoje. 1998-1999 metais baigė echoskopijos kursus, kėlė kvalifikaciją kituose echoskopuotojų kursuose ir konferencijose.
Pagal paskyrimą dirbo Jonavos rajono centrinėje ligoninėje. 1986–1992 metais Jonavos poliklinikos apylinkės terapeutas. 1992–1994 metais Kardiologijos skyriaus gydytojas reanimatologas. 1993 metais jam suteikta pirmoji vidaus ligų gydytojo kategorija. Nuo 1993 metų A. Šimkaus individualios įmonės „Therapia scientifica“ vidaus ligų gydytojas ir echoskopuotojas.
Išradimo širdies ritmo sutrikimų gydymo srityje ir vieno racionalizacinio pasiūlymo autorius. Publikavo mokslinių straipsnių Lietuvos, JAV ir Rusijos medicinos žurnaluose. Išvertė Norvegijos pirmosios pagalbos tarybos leidinius „Pirmoji pagalba“ ir „Pirmosios pagalbos pratybos“ į lietuvių kalbą.
1978 metais pradėjo dalyvauti šachmatų susirašinėjant turnyruose Lietuvoje ir užsienyje. Debiutavo žurnalo „Švyturio“ šachmatų uždavinių sprendimo turnyre. 1997 metais nugalėjo dienraščio „Respublika“ šachmatų uždavinių sprendimo konkurse. Nuo 1996 iki 2004 metų laimėjo  „Lietuvos sveikatos“ 14  konkursų (šachmatų uždavinių sprendimo srityje).
Žaisdamas šachmatais susirašinėjant, iš 115 partijų 82 laimėjo, 21 baigė lygiosiomis ir 12 pralaimėjo (surinko 80,4 % galimų taškų). 1988 metais Lietuvos VIII-ose komandinėse šachmatų pirmenybėse susirašinėjant Kauno „Ąžuolyno“ komandos sudėtyje laimėjo 3 vietą.
Skriaudupis (Biržai)
Skriaudupis – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į pietryčius nuo Biržų.
Raudonosios Vėliavos ordinas
thumb|right|Raudonosios Vėliavos ordinas thumb|right|Raudonosios Vėliavos ordino juostelė Raudonosios Vėliavos ordinas ( arba орден Боевого Красного Знамени 'Kovinės Raudonosios Vėliavos ordinas') – pirmasis tarybinis ordinas. Įsteigtas apdovanoti už ypatingą narsą, pasiaukojimą ir vyriškumą, parodytus ginant TSRS. Ordinu būdavo apdovanojami asmenys, kariniai daliniai, kariniai laivai, valstybinės ir visuomeninės organizacijos. Iki 1930 m., kai buvo įkurtas Lenino ordinas, buvo aukščiausias TSRS ordinas.
Įkurtas Rusijos pilietinio karo metu, 1918 m. rugsėjo 16 d. Tuo metu jo pavadinimas buvo ordinas „Raudonoji Vėliava“. Pilietinio karo metais analogiški ordinai buvo įkurti ir kitose tarybinėse respublikose. 1924 m. rugpjūčio 1 d. visi atskiri respublikų ordinai buvo sujungti į vieningą visos TSRS Raudonosios Vėliavos ordiną. Vieningo ordino statutas buvo patvirtintas 1932 m. sausio 11 d., keičiamas – 1943 m. birželio 19 d., 1947 m. gruodžio 16 d. ir 1980 m. kovo 28 d.
Raudonosios Vėliavos ordinu buvo apdovanotas karinis laikraštis „Krasnaja Zvezda“ («Красная Звезда», 'Raudonoji žvaigždė'), miestai Leningradas, Volgogradas, Sevastopolis ir kai kurie kiti.
Istorija
Tarybų Rusijoje 1917 m. gruodžio 15 d. dekretu „Apie visų tarnautojų teisių sulyginimą“ buvo panaikinti visi ordinai ir kiti pasižymėjimo ženklai. Apdovanojimui vietoj ordinų imta įteikinėti vardinius ginklus, vardinius portsigarus, laikrodžius ir pan.
Pirmuoju oficialiu tarybiniu valstybiniu apdovanojimu 1918 m. rugpjūčio 3 d. tapo „Garbės revoliucinė Raudonoji vėliava“. tai buvo speciali vėliava, kurią įteikdavo ypatingai pasižymėjusiems Raudonosios Armijos daliniams.
1918 m. rugpjūčio 13 d. buvo pasiūlyta Raudonajai Armijai sukurti ir individualius pasižymėjimo ženklus. 1918 m. rugsėjo 2 d. buvo sukurta komisija apdovanojimo ženklų projektams kurti. Komisija pasiūlė du variantus – ordiną „Raudonoji Vėliava“ ir ordiną „Raudonasis Gvazdikas“. Rugsėjo 16 d. buvo patvirtintas ordinas „Raudonoji Vėliava“.
Ordino ženklo eskizą turėjo kurti dailininkas Vasilijus Denisovas, bet dėl šio ligos praktiškai visą darbą atliko jo sūnus Vladimiras Denisovas. Ordino ženkle buvo pavaizduota išskleista Raudonoji vėliava, raudona žvaigždė, sukryžiuoti plūgo verstuvas, durtuvas, kūjis ir pjautuvas, ąžuolo lapų vainikas. Raudonoji Vėliava su užrašu „Visų šalių proletarai, vienykitės!“ (Пролетарии всех стран, соединяйтесь!). Apatinėje ordino dalyje buvo raudona juosta su užrašu „Р.С.Ф.С.Р.“ (valstybės pavadinimo Rusijos tarybų federacinė socialistinė respublika rusiška santrumpa).
Pirmieji ordino variantai buvo nešiojami prisegti ant raudono kaspino. Kaspiną suklostydavo į rožės pavidalo kokardą, kurios centre pritvirtindavo ordino ženklą. Vėliau ženklas imtas kabinti ant penkiakampės kaladėlės, aptrauktos Raudonosios Vėliavos spalvų juostele – raudona juosta su plačiu baltu dryžiu viduryje ir siaurais baltais dryželiais kraštuose.
Pirmasis Raudonosios Vėliavos ordino kavalierius yra pilietinio karo karvedys Vasilijus Bliucheris. Šiuo ordinu už narsumą pilietinio karo frontuose buvo apdovanota apie 30 lietuvių, jų tarpe žymūs karvedžiai Vytautas Putna ir Jeronimas Uborevičius.
Liberis
Liberis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Liberienė (ištekėjusi moteris) ir Liberytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Estijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Estijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Žąsinai (Švenčionys)
Žąsinai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Švenčionių.
Atlasinis rudasis lokys
Atlasinis rudasis lokys (Ursus arctos crowtheri) – išnykęs rudojo lokio porūšis, kartais laikomas atskira rūšimi. Tai vienintelis Afrikoje gyvenęs vietinis lokys. Arealas buvo Atlaso kalnai ir gretimi rajonai, nuo Maroko iki Libijos.
Romos imperijai išsiplėtus į Šiaurės Afriką tūkstančiai šių lokių buvo medžiojami pramogai, gaudomi ir naudojami venacijose, nusikaltėlių mirties bausmėms ad bestias.
Paskutinis žinomas individas, manoma, buvo nukautas medžiotojų apie 1870 m. Rifo kalnuose šiauriniame Maroke, nors ir dabar pasirodo pranešimų, kad kas nors matė atlasinį lokį.
Atlasinis lokys buvo rudai juodos spalvos, neturėjo baltos žymės ant snukio. Apatinių dalių kailis buvo raudonai oranžinis. Kailio plaukų ilgis – iki 10-12 cm. Snukis ir nagai trumpesni, negu Amerikos juodojo lokio, nors atlasinis lokys buvo kresnesnis ir masyvesnis. Manoma, kad mito šaknimis, gilėmis, riešutais.
Raukšlinis žiūrytis
Raukšlinis žiūrytis  – žiūrytinių šeimos grybų rūšis.
Vaisiakūniai nedideli, 2-5 (6) cm skersmens, apskritos, netaisyklingos formos, garbanoti giliai raukšlėti, smegenų pavidalo, gniužulai. Jauni būna oranžiškai geltoni, sendami išblunka iki sieros geltonumo, gelsvos, balsvos spalvos, drebučių konsistencijos. Trama drebutinė, vėliau – minkšta, o sena – net ištižusi, suglebusi. Sporos 9-12 x 8-10 μm.
Būdingi požymiai: geltoni, oranžiniai, garbanoti gniužulai, drebučių konsistencijos.
Padžiūvę, palijus arba po nedidelių šalčių (iki -10 °C) vėl atgyja, auga toliau. Auga miškuose, parkuose ištisus metus, net žiemą, ant suverstų lapuočių medžių, ypač ant drebulės, beržo šakų, stuobrių, išvartų. Nevalgomas, labai dažnas.
Vytautas Girnius
Vytautas Girnius (g. 1959 m. vasario 4 d. Virbalyje) – Lietuvos lengvaatletis.
Biografija
Neregintis. 1985 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, tiflopedagogas. Kauno aklųjų ir silpnaregių sporto klubo „Sveikata“ pirmininkas, Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos narys, Lietuvos aklųjų sporto federacijos vykdomojo komiteto viceprezidentas, nuo 2006 m. Lietuvos paralimpinio komiteto prezidentas
Žmona Roma Girnienė, duktė Agnė.
Didinamasis stiklas
Didinamasis stiklas arba lęšis – skaidrus kūnas su dviem kreivaisiais šviesos spindulius laužiančiais paviršiais. Iškilojo lęšio paviršius yra gaubtas į išorę. Šio tipo lęšis veikia kaip glaudžiamasis lęšis, nes surenka per jį perėjusius šviesos spindulius.
Didinamasis stiklas sukuria padidintą virtualų atvaizdą už lęšio. Atstumas tarp lęšio ir objekto turi būti trumpesnis už židinio nuotolį. Kitu atveju sukuriamas sumažintas ir apverstas atvaizdas. Tai gali būti panaudota vaizdų projektavimui ant paviršiaus.
Žukai (reikšmės)
Žukais vadinami kaimai:
Klaipėdos miesto garbės pilietis
Klaipėdos miesto garbės pilietis – garbės vardas, Klaipėdos miesto savivaldybės suteikiamas už ypatingus nuopelnus Klaipėdos miestui, įvertinus asmeninį indėlį bei miesto vardo propagavimą pasaulyje.
Suteikimas
Klaipėdos miesto mero teikimu ir savivaldybės tarybos kolegijos pritarimu – Klaipėdos miesto vėliava (toliau – Vėliava) už einamųjų metų reikšmingus neatlygintinus darbus Klaipėdos miestui ir bendruomenės labui.
Teikti siūlymą Klaipėdos miesto savivaldybės tarybai dėl Garbės piliečio vardo suteikimo gali visuomeninės organizacijos, įstaigos, įmonės ir pavieniai asmenys. Visuomeninės organizacijos, įstaigos, įmonės ir pavieniai asmenys, teikdami siūlymą dėl Garbės piliečio vardo suteikimo, Savivaldybei pateikia šiuos dokumentus: prašymą, asmens gyvenimo aprašymą, jo darbų ir nuopelnų Klaipėdos miestui aprašymą.
Lideikis
Lideikis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Krikščionybė
Teologijos pagrindai
Krikščionys tiki, kad Jėzus yra Dievo Sūnus, žmogumi tapęs Dievas ir žmonijos Išganytojas; jo atėjimo pranašystę jie mato Senajame Testamente, todėl vadina jį Mesiju – Kristumi. Krikščionių teologijos pagrindai išreikšti ankstyvuosiuose visuotiniuose tikėjimo išpažinimuose. Jų turinys – kad Jėzus kentėjo, mirė, buvo palaidotas ir prisikėlė, kad atvertų dangų tiems, kurie juo tiki ir pasitiki iš jo kylančiu nuodėmių atleidimu (išganymu); po to Jėzus esą su kūnu įžengęs į Dangų ir ten valdąs šalia Dievo Tėvo. Daugelis konfesijų moko, kad Jėzus grįš teisti gyvųjų ir mirusiųjų ir suteikti amžinąjį gyvenimą visiems savo sekėjams. Jėzus laikomas dorybingo gyvenimo pavyzdžiu, ir Dievo apsireiškimu, ir jo įsikūnijimu. Jėzaus Kristaus atneštą žinią krikščionys vadina Evangelija (gr. „geroji naujiena“). „Evangelijomis“ taip pat vadinami ankstyvi Jėzaus Kristaus gyvenimo aprašymai. Šie tekstai įeina į Naująjį Testamentą, kuris drauge su Senuoju Testamentu sudaro Bibliją – krikščionių tikėjimo šaltinį.
Katalikai
thumb|150px|[[Apaštalas Petras su dangaus karalystės raktu (Piteris Paulius Rubensas)]]
Lideikis
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Krikščionybė
Katalikai
Katalikų Bažnyčia apima vyskupų vadovaujamas vietines bažnyčias, kurios pripažįsta Romos Popiežių savo aukščiausiu autoritetu tikėjimo, moralės ir bažnyčios valdymo klausimais. Kaip Rytų stačiatikiai, katalikai laiko save apaštališkosios perdavos dėka ta pačia bendruomene, kurią įsteigė Jėzus Kristus. Katalikai skelbia, kad „viena šventoji visuotinė ir apaštališkoji bažnyčia“, įsteigta Jėzaus, pilnatviškai „laikosi“ Romos Katalikų Bažnyčioje, bet jie pripažįsta ir kitas krikščionių bažnyčias ir bendruomenes ir veikia visų krikščionių sutaikymo link. Katalikų tikyba išdėstyta Katalikų Bažnyčios katekizme.
Vienuolystė iškilo tik po Romos imperijos žlugimo, kai šv. Benediktas Nursietis įvedė vienuolių gyvenimo būdo taisykles knygoje „Regula". Vienuoliai, besilaikantys šių taisyklių, buvo vadinami benediktinais (vienuolių ordinas), kurie chaotiškuose viduramžiuose savo išprusimu ir turtais turėjo didžiulę įtaką.
Rytų ortodoksai (stačiatikiai)
Rytų stačiatikybė apima Bažnyčias, išpažįstančias 7 Visuotinių Susirinkimų tikėjimą ir tarpusavyje palaikančias Eucharistinį Bendravimą. Stačiatikių Bažnyčią sudaro autokefalinės (t. y. visiškai savarankiškos) Vietinės Bažnyčios (pavyzdžiui, Graikijos Ortodoksų Bažnyčia). Vietinės Bažnyčios vadovu gali būti patriarchas (kai vyskupo katedra įkurta senoviniame mieste), metropolitas (kai katedra yra įsikūrusi sostinėje) arba arkivyskupas. Taigi, Bažnyčios yra administraciškai nepriklausomos, o jas vienija bendra doktrina ir bendras tikėjimas. Vienoje valstybėje gali būti kelios Vietinės Bažnyčios (kaip, pavyzdžiui, buvo Bizantijoje), taip pat viena Vietinė Bažnyčia gali apimti kelias valstybes (kaip šiandien yra, pvz., su Rusijos Ortodoksų Bažnyčia).
Stačiatikiai nepripažįsta Romos Katalikų Bažnyčios mokymo apie popiežystę. Pagal jų doktriną, popiežius gali turėti tik moralinį autoritetą kaip „pirmasis tarp lygių“ vyskupų, negali turėti universalios valdžios. Dabartinį Romos Katalikų popiežių stačiatikiai laiko puolusiu į ereziją, todėl nepripažįsta jo kaip popiežiaus statuso. Šiuo metu moralinį pirmumą Ortodoksų Bažnyčioje turi Konstantinopolio-Naujosios Romos patriarchas, dar vadinamas Ekumeniniu Patriarchu.
Gabrielius Žemkalnis-Landsbergis
Gabrielius Žemkalnis-Landsbergis (1929 m. sausio 31 d. Kaune – 2017 m. gruodžio 10 d. Melburne) – Australijos lietuvių radijo ir spaudos darbuotojas.
Biografija
Tėvas inžinierius architektas Vytautas Landsbergis-Žemkalnis, motina kalbininko Jono Jablonskio duktė Ona, brolis Vytautas Landsbergis.
Mokėsi „Aušros“ berniukų gimnazijoje Kaune, Vokietijoje baigė Eichšteto-Rebdorfo lietuvių gimnaziją. 1944 m. su Voldemaru Adamkavičiumi ir Liū­tu Gri­niumi leido ir redagavo pogrindinį laikraštį „Jaunime, budėk!“ Buvo gestapo areštuotas ir iki 1945 m. kalintas Vokietijoje. Apie savo išgyvenimus aprašė atsiminimuose "Lietuviai Gestapo kalėjimuose", kurie 1946 m. buvo dalimis spausdinami Augsburge (Vokietijoje) leistame lietuvių laikraštyje "Žiburiai". Iki 1948 m. gyvendamas Vokietijoje bendradarbiavo lietuviškuose laikraščiuose.
1948 m. išvyko į Australiją. Australijos lietuvių kultūros fondo vienas steigėjų. Paskelbė rašinių vietos lietuvių laikraščiuose „Australijos lietuvis“, „Mūsų pastogė“, „Tėviškės aidai“, „Baltic News“, kitur leidžiamuose lietuvių leidiniuose „Europos lietuvis“, „Tėviškės žiburiai“, „Pasaulio lietuvis“, „Lietuvos aidas“, „Lithuanian Weekly“.
1974 m. su kitais Melburno radijo stotyje „3ZZ“ pradėjo rengti lietuviškas laidas, buvo jų prodiuseris, pranešėjas. Nuo 1975 m. Australijos SBS radijo lietuviškų laidų rengėjas; 1979–1994 m. jų vadovas. Priklausė Australijos žurnalistų sąjungai. 1998–2009 m. Australijos lietuvių bendruomenės atstovas Lietuvoje.
Gabrieliaus Žemkalnio-Landsbergio ir jo žmonos Danutės Landsbergienės palaikai, parvežti iš Australijos, 2019 m. rugpjūčio 3 d. perlaidoti Kaune, Petrašiūnų kapinėse.
Krikščionybė
Rytų ortodoksai (stačiatikiai)
Šiuo metu yra 16 autokefalinių stačiatikių Bažnyčių: Konstantinopolio, Aleksandrijos, Antiochijos, Jeruzalės, Rusijos, Ukrainos, Gruzijos, Serbijos, Rumunijos, Bulgarijos, Kipro, Graikijos, Albanijos, Lenkijos, Čekijos ir Slovakijos, Amerikos ir Kanados.
Orientaliniai ortodoksai
Orientalinių ortodoksų Bažnyčios (dar žinomos kaip nekalchedoninės Bažnyčios) – tai tos Rytų Bažnyčios, nepripažįstančios Kalchedono susirinkimo nutarimų (451 m.). Jos pripažįsta tik tris Visuotinius susirinkimus, bendrus su pagrindinėmis krikščionybės šakomis – Nikėjos, Konstantinopolio ir Efeso, – bet atmeta doktrinines formuluotes, priimtas Kalchedono susirinkime ir tokių būdu nutraukė Komuniją su katalikų-stačiatikių Bažnyčia (tuo metu ji buvo viena). Tradiciškai teologinė šių Bažnyčių pozicija buvo apibūdinama oponentų kaip „monofizitinė“, tačiau šį pavadinimą orientaliniai ortodoksai laiko įžeidžiančiu ir vadina ją miafizitine. Šią Bažnyčių šeimą apima šešios Bažnyčios: Sirų, Koptų, Etiopų, Eritrėjos, Malankaros Sirų (Indijoje) ir Armėnijos Apaštališkoji bažnyčias. Šios šešios bažnyčios, nors susijungusios, yra niekaip viena kitai hierarchiškai nesubordinuotos.
Šiuo metu vyksta ekumeninis dialogas, kuriuo šios Bažnyčios siekia atkurti Eucharistinį Bendravimą su rytų ortodoksais (stačiatikiais).