cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vittorio Cadel
Biografija
V. Kadelas poeziją kūrė friuliškai, daugiausia vietine friulų tarme, bet yra vienas kitas eilėraštis italų ir venetų kalbomis. Poezija lygiagreti dailei, 1908 m. išleistas eilėraščių rinkinys, taip pat V. Kadelo poezija buvo pasirodžiusi periodiniuose leidiniuose „La Patria del Friuli“ ir „Forum Iulii“. Vėliau jo kūrinius leido Friulų filologijos draugija (1929) ir Fanos savivaldybė (1968 m.). Vyrauja sonetai, tačiau pastebima vilotos ir kitų dainuojamųjų stilių įtaka. V. Kadelo poezijoje sutinkami meilės lyrika, valstiečių gyvenimas, kaimo kraštovaizdžiai, ironiški pašnekesiai, eilėse matyti jaunatviškas užsidegimas, lydimas nihilistinės ir beviltiškos pagundos.
1915 m. buvo pašauktas į kariuomenę ir tapo lakūnu žvalgybininku, sekė priešo artilerijos judėjimą. Dalyvavo Goricijos mūšyje, buvo apdovanotas bronzos medaliu. 1917 m. žvalgybinis V. Kadelo lėktuvas buvo numuštas Makedonijoje, jis žuvo sulaukęs vos 33 metų. Už šį lemtigą skrydį apdovanotas sidabro medaliu.
Andrius Tapinas
Andrius Balys Tapinas (g. 1977 m. balandžio 6 d.) – Lietuvos žurnalistas, laidų vedėjas, rašytojas.
Biografija
1998 m. baigė Vilniaus Universitetą, tarptautinės ekonomikos specialybę. 2016 m. įgijo Berlyno laisvojo universiteto tarptautinių santykių magistro diplomą.
Šeima
Buvusios žmonos: Jurga Tapinienė, Rasa Tapinienė.
2023 m. rugpjūčio 11 d. A. Tapinas susituokė su „Laisvės TV“ direktore Gabija Milašiūte.
Vaikai: Vasara Tapinaitė (g. 2002 m. vasario mėn.), Vakaris Tapinas (g. 2003 m. gegužės 20 d.)
Profesinė patirtis
1998–1999 m. LRT laidų „Labas rytas“ ir „Dienos verslas“ vedėjas, 2000–2002 m. LNK žinių tarnybos reporteris ir „Verslo žinių“ rubrikos vedėjas.
2006 m. įkūrė restoraną „Starz“, tačiau jis išsilaikė nepilnus metus. 2008–2009 m. pirmosios sporto televizijos „Sport1“ programų direktorius.
2003–2016 m. LRT televizijoje vedė ir prodiusavo verslo publicistikos laidą „Pinigų karta“. Nuo 2014 metų toje pačioje LRT televizijoje kartu su Arūnu Valinsku veda intelektinį žaidimą „Auksinis protas“.
Konfliktai ir kontroversija
2013 m. „Pinigų kartoje“ kalbino tuometę ūkio ministrę Birutę Vėsaitę, kuri painiojo ministerijas, kurioms vadovauja, ir vėliau atsistatydino iš ministrės pareigų.
2014 m. birželį nepritardamas referendumui dėl žemės pardavimo, nufilmavo ir viešai parodė, kaip užkasa referendumo dalyvio kortelę. Toks Andriaus Tapino veiksmas sulaukė didžiulio rezonanso viešojoje erdvėje ir referendumo organizatorių nepasitenkinimo.
2014 m. rugpjūtį protestuodamas prieš Rusijos embargo lenkiškiems obuoliams, surengė parodomąją lenkiškų obuolių valgymo akciją prie Rusijos ambasados Vilniuje. Rusijos ambasados diplomatai iškvietė ginkluotą antiriaušinį būrį, tačiau konflikto pavyko išvengti.
Laisvės TV
2016 m. rugpjūtį LRT nepratęsus nebepirkti „Pinigų kartos“, įkūrė sutelktinai finansavimą internetinę „Laisvės TV“. Per pirmuosius du veiklos mėnesius prenumeratoriai įsipareigojo skirti „Patreon“ platformoje daugiau kaip $17000 per mėnesį. Viena pagrindinių „Laisvės TV“ laidų, transliuojamų kas sekmadienį „YouTube“, yra „Laikykitės ten su Andriumi Tapinu“.
Literatūrinė veikla
1992–1994 m. mokykloje išvertė į lietuvių kalbą Dž. R.R. Tolkino trilogiją „Žiedų valdovas“. Iki šiol yra jauniausias Tolkino vertėjas pasaulyje.
2013 m. išleido fantastinį romaną „Vilko valanda“. Pirmojo stimpanko žanro knyga Lietuvoje išrinkta geriausia 2013 metų knyga. 2015 m. išleistas tęsinys – „Maro diena“. 2019 m. išleistas A. Tapino politinis trileris „Prezidentas“.
2015–2020 m. buvo portalo „Delfi“ apžvalgininku.
Visuomeninė veikla
Vienas aktyviausių ir populiariausių Lietuvos žmonių „Facebook“ tinkle.
Buvo LR Prezidentės Dalios Grybauskaitės programos „Už saugią Lietuvą“ ambasadoriumi, 2016 m. aplankė 100 Lietuvos regionų mokyklų ir bendruomenių.
2016 m. gegužę Kauno rajono savivaldybės tarnautojai uždraudė jam susitikti su Ringaudų bendruomenės nariais. Paviešinus konfliktą, gegužę Aleksandro Stulginskio universitete surengė „Laisvės pikniką“, kuriame dalyvavo 10000 žmonių, įskaitant LR Prezidentę Dalią Grybauskaitę ir žinomus Lietuvos politikus, muzikantus ir visuomenės veikėjus.
2016 m. dalyvavo projekte „Misija: Sibiras“. Jo metu su keturiolikos žmonių komanda praleido Sibiro Igarkos mieste tvarkydamas lietuvių tremtinių kapus.
2017 m. kovo 11 d. A. Tapiną VU TSPMI paskelbė „Metų valstybės kūrėju“ su formuluote „už jaunimo pilietiškumo ir politinio aktyvumo skatinimą, tiriamosios žurnalistikos puoselėjimą“.
2022 m. organizavo akciją surinkti daugiau nei 5 mln. eurų ir už juos nupirkti Ukrainos gynėjams Bayraktar TB2 su ginkluote. Pinigai buvo surinkti per keletą dienų, daugiausia smulkiomis aukomis (5–100€).
Pomėgiai
Mėgsta sportą, ypač futbolą ir amerikietišką futbolą, vienas iš šios sporto šakos bendruomenės Lietuvoje įkūrėjų. Mėgstama komanda – „Oaklando Raiders“. Beveik dvidešimt metų palaiko Anglijos „Newcastle United“ futbolo klubą, sūnus Vakaris yra klubo akcininkas (1 akcija).
2006 m. susidomėjo pokeriu ir tapo pirmuoju lietuviu, kuris Pasaulio pokerio serijoje (WSOP) iškovojo piniginį prizą (494 vieta – $26 000). Didžiausias laimėjimas pokeryje – 2009 m. iškovota ketvirtoji vieta Unibet Europos čempionato Prahos etape ir 52 000 eurų piniginis prizas. 2010 m. įkūrė Lietuvos sportinio pokerio federaciją, iki 2013 m. buvo jos prezidentu.
Medkila IL (moterys)
Harstado „Medkila IL“ – Norvegijos futbolo klubas iš Harstado. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri žaidžia moterų futbolo varžybose.
„Medkila“ klubas turi ir vyrų komandą, kuri 1995–2010 m. ir 2013 m. žaidė Trečiajame divizione (ketvirtoje pakopoje).
Istorija
Medkila IL įkurtas 1944 m., vėlesniais metais suburta moterų futbolo ekipa, kuri rungtyniavo šalies aukščiausioje futbolo lygoje.
2003 m. žaidė pirmame divizione (antroje pakopoje), kurioje užėmė antrą vietą. Netikėtai 2003 m. Norvegijos futbolo taurės turnyre pasiekė finalą, kuriame nugalėjo ir iškovojo vienintelė trofėjų klubo istorijoje. „Medkila“ ekipa nugalėjo Leknes FK (10-1), Grand Bodø (5-1), IF Fløya (2-1), IL Sandviken (6-1), Team Strømmen (3-1) ir finale įveikė Kolbotn (2-1).
2004 m. debiutavo Toppserien, tačiau joje neįsitvirtino ir iškrito į Pirmą divizioną.
2011 m. vėl rungtyniavo Toppserien, tačiau ir vėl nepavyko įsitvirtinti.
2013 m. sugrįžo į aukščiausią šalies lygą ir joje išsilaikė penkis sezonus.
Etnografinis kaimas
miniatiūra|Etnografinis [[Musteika|Musteikos kaimas]] Etnografinis kaimas – kaimas, paskelbtas kultūros vertybe ir saugomas kaip liaudies architektūros paveldas. Terminas „etnografinis kaimas“ yra labai artimas terminui „muziejus po atviru dangumi“. Etnografiniai kaimai iš kitų kaimų išsiskiria savitu kultūros vertybių kompleksu: sakraline, mažąja ar etnine architektūra, namų vidaus įranga, statinių puošyba, tautodaile, amatininkyste ir t. t.
Medkila IL (moterys)
Istorija
Nuo 2018 m. rungtyniavo Pirmame divizione.
Pasiekimai
🛡️ PASTABA. 1987 m. moterų aukščiausioji lyga vadinosi 1. divisjon ; o nuo 1996 m. – Toppserien.
Stadionas
thumb|right|300px|Harstado stadionas Namų rungtynes žaidžia Harstado stadione (Harstad Stadion). Objektas priklauso Harstado miesto savivaldybei.
Stadiono talpa 1,5 tūkst. žiūrovų. Iš jų – 700 sėdimų vietų.
1977 m. tapo pirmuoju stadionu Norvegijoje su dirbtine danga.
Oficialiai dirbtinės dangos stadionas buvo atidarytas 1977 m. spalio 15 d., kai vyko HIL ir Skeid rungtynės, kurias matė beveik 4 000 žiūrovų.
Treneriai
Komandą nuo 2017 m. treniruoja Margunn Haugenes.
Džubos tarptautinis oro uostas
Džubos oro uostas (IATA – JUB, ICAO – HSSJ) – pagrindinis Pietų Sudano oro uostas šalies sostinėje Džuboje.
Džubos oro uostas aptarnauja tarptautinius ir vietinius keleivių bei krovinių skrydžius. Taip pat oro uostu naudojasi šalies karinės pajėgos ir Jungtinių Tautų misijų dalyviai.
Pietų Sudanui ruošiantis paskelbti nepriklausomybę (tai įvyko 2011 m. liepos 9 d.) Džubos oro uostas 2011 m. gegužės mėnesį vykdė restauravimo darbus – buvo atnaujintas kilimo-tūpimo takas, pastatytas naujas krovinių ir keleivių terminalas, įrengtas tako apšvietimas naktiniam oro uosto darbui.
Kunigaikščio Margirio pėstininkų batalionas
Kunigaikščio Margirio pėstininkų batalionas – Lietuvos ginkluotųjų pajėgų karinis dalinys, esantis Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgų Motorizuotosios pėstininkų brigados „Žemaitija“ sudėtyje.
Pagrindinė bataliono funkcija ir uždaviniai – būti pasirengus ginti Lietuvos valstybės teritorinį vientisumą, palaikyti kovinę parengtį, rengtis tarptautinėms operacijoms ir dalyvauti jose, taip pat padėti visuomenei ekstremalių situacijų atvejais.
Istorija
2020 m. birželio 11 d. Šiaulių Prisikėlimo aikštėje įvyko iškilminga ceremonija, kurios metu batalionui įteikta kovinė vėliava.
2021 m. batalionui Radviliškyje pastatytos naujos kareivinės, kurių plotas siekia 2500 m².
Šikšniškės
Šikšniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Buivydžių.
Gražionių dvaras
Gražionių dvaras – buvusio dvaro sodyba, esanti Kalnelio Gražionių kaime, Aukštelkų seniūnijoje, Radviliškio rajone, 6 km į šiaurės rytus nuo Radviliškio, 0,6 km į pietryčius nuo kelio. Dvaras gyvenamas, sutvarkytas.
Sodybos fragmentai – registrinis objektas, 1995 m. įrašytas Kultūros vertybių registre į laikinąją apskaitą (senieji kodai 573, 0413/1926).
Sebežas
Sebežas  – miestas Rusijoje, Pskovo srities pietvakariuose, 180 km nuo Pskovo, netoli sienos su Latvija ir Baltarusija. Įsikūręs prie Sebežo ir Orono ežerų. Sebežo rajono centras. Svarbus transporto mazgas – plentai į Maskvą, Rezeknę, Verchnedvinską, Sankt Peterburgą, Vitebską. Taip pat eina Maskvos–Rygos geležinkelis.
Architektūra
Yra Šv. Trejybės cerkvė (barokinė, pastatyta 1648 m. kaip katalikų bažnyčia), XVI a. tvirtovės liekanos. Apylinkėse gausu miškų ir ežerų, įsteigtas Sebežo nacionalinis parkas.
Istorija
Sebežas minimas nuo 1414 m. kuomet jį nusiaubė Vytauto valdoma LDK. 1535 m. kunigaikštis Ivanas Šuiskis pastatė medinę tvirtovę. Abiejų Tautų Respublikos kariuomenė miestą buvo užėmę Livonijos karo metu ir išlaikė savo sudėtyje iki valstybės padalijimų. Miesto statusas suteiktas 1772 m. XIX a. Sebežas buvo Vitebsko srities miestas, Sebežo apskrities centras.
Pietų Sudano transportas
miniatiūra|Pietų Sudano geležinkeliai Kadangi Pietų Sudanas nėra labai išsivysčiusi šalis, jo transporto tinklas nėra platus.
Sausumos keliai
Pietų Sudane beveik nėra asfaltuotų kelių ar greitkelių. Šalies sostinė Džuba nėra sujungta keliais nei su viena kaimynine šalimi.
Upių keliai
Vandens transportui šalyje labiausiai naudojamas Nilas, tekantis per centrinę Pietų Sudano dalį.
Vamzdynai
Iš Pietų Sudano į Sudano uostą Port Sudaną veda vienas naftos produktų vamzdynas.
Traukiniai
Šalyje yra ištiesta 248 km vienpusio siaurojo geležinkelio tinklo. Jis jungia Sudano miestą Babonosa su Pietų Sudano Vau miestu. Didelė dalis traukinių tinklo buvo susprogdinta pirmojo pilietinio karo metu, tačiau Jungtinių Tautų pagalba jis buvo pilnai atstatytas.
Oro transportas
Pagrindinis šalies oro uostas yra Džuboje. Iš jo reguliariai skrenda lėktuvai į kaimynines šalis. Iš viso šalyje yra 23 oro uostai, tačiau dauguma jų yra maži ir neturintys asfaltuotų kilimo-tūpimo takų.
Malakalio tarptautinis oro uostas
Malakalio oro uostas (IATA – MAK, ICAO – HSSM) – antras pagal dydį Pietų Sudano oro uostas (po Džubos oro uosto), esantis šalies šiaurėje, Malakalio mieste.
Kaip ir šalies sostinės oro uostu, taip ir Malakalio oro uostu naudojasi Jungtinių Tautų taikos palaikymo misijos.
Šiame oro uoste reguliariai leidžiasi keturių oro linijų lėktuvai iš Etiopijos, Sudano ir Pietų Sudano.
Federica Felini
Karjera
Modelio karjerą pradėjo Milane ir netrukus tapo amerikiečių kompanijos Guess veidu.
Šalyje tapo žinoma dalyvaudama TV laidoje „Porta a Porta“. 2005 m. ji kartu su Paolo Bonolis ir Antonella Clerici vedė populiarų Sanremo muzikos festivalį.
Yra įrašiusi keletą dainų, viena kurių („Je t‘aime“) buvo panaudota Citroen automobilių reklamoje, populiarinant modelį C1, bei pateko į Italijos, Prancūzijos ir Belgijos populiariausių dainų topus.
Viršupio dvaras
Viršupio dvaras (Viršupio rūmai arba rezidencija) – istoriniuose šaltiniuose minima šiaurinėje Vilniaus dalyje, kairiajame Neries krante buvusi Žygimanto Augusto rezidencija. Tiksli dvaro buvimo vieta nežinoma.
Kauno geografija
Kaunas yra iškilęs apie 70–80 m virš jūros lygio. Aukščiausias miesto taškas yra IX forte (100,1 m), žemiausias – Nemuno vagoje ties Lampėdžiais. Miesto centras yra 30–35 m aukštyje virš jūros lygio.
Vandenys
Teka Nemunas. Dešinieji Nemuno intakai – Amalė, Girstupis ir Veršvas; kairieji – Jiesia, Marvelė, Sąnaša ir Sėmena. Nevėžio intakas – Gyris (kairysis).
Didžiausias dirbtinis vandens telkinys yra Lampėdis.
Klimatas
Klimatas žemyninis, vidutinė metinė temperatūra yra +6,5 °C. Šalčiausias sausio mėnuo, kai vidutinė temperatūra būna apie -5 °C, o šilčiausias - liepos mėnuo, kai vidutinė temperatūra siekia apie 17,3 °C. Per metus iškrenta apie 630 milimetrų kritulių. Vyrauja pietvakarių krypties silpni vėjai. Stipriausi vėjai būna lapkričio, gruodžio ir sausio mėnesiais. Pasitaiko karštų vasaros dienų, kai temperatūra viršija +30 °C. Retai žiemomis, nakties temperatūra nukrenta iki -30 °C. Nemunas žemiau Kauno hidroelektrinės retai užšąla, dažnai lieka žiemoti paukščiai.
Aplinkosauga
thumb|220px|Panemunės šilas
Kauno miesto ribose yra apie 1174 ha saugomų teritorijų: dalis Kauno marių regioninio parko, kraštovaizdžio ir zoologinių draustinių bei pavienių saugomų gamtos paveldo objektų. Per Kauną eina pagrindinės Lietuvos žuvų migracijos magistralės – Nemunas ir Neris, taip pat yra ir nedidelių upelių: Amalė, Gyris, Gričiupis, Jiesia, Marvelė, Sąnaša, Sėmena, Veršva. Kauno marios – didžiausias Lietuvoje dirbtinis vandens telkinys. Vandenyse aptinkama daugiau nei 30 rūšių žuvų. Mieste ir jo apylinkėse gyvena beveik 1300 rūšių vabalų, apie 700 rūšių drugelių, 47 žinduolių rūšys, yra keli šikšnosparnių draustiniai. Iš rastų 12 šikšnosparnių rūšių, 8 įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą. Migracijos metu Kaune stebėti 24 rūšių paukščiai, įrašyti į Lietuvos raudonąją knygą. thumb|left|[[Ąžuolynas (Kaunas)|Ąžuolynas]]
Stambių miesto pramonės įmonių uždarymas ir pažangių technologijų naudojimas lėmė miesto aplinkos kokybės gerėjimą. Mažiausia oro tarša Kauno mieste užregistruota 1996 m., tačiau, atsigaunant ekonomikai, nuo 1997 m. ji pradėjo didėti. Pagrindiniai aplinkos teršėjai Kauno mieste yra transportas, pramonės ir energetikos įmonės. Kadangi dalis miesto yra išsidėstęs upių slėniuose, t. y. žemumoje, tai neretai, ypač vasarą, oro tarša kietosiomis dalelėmis šiuose rajonuose labai padidėja. Didžiausias azoto oksido ir azoto dioksido taršos lygis Kauno mieste sutampa su rytiniu ir vakariniu transporto srautų piku.
Mieste eksploatuojama 1105,5 km vandentiekio tinklų, beveik 940 km buitinių, pramoninių ir lietaus nuotekų tinklų. Centralizuota vandentiekio sistema naudojasi apie 90 % gyventojų. Gyventojai suvartoja apie 68 % geriamos kokybės vandens, pramonės įmonės ir kt. – 32 %. Geriamajam vandeniui paruošti naudojamas gruntinis ir paviršinis vanduo. Jis išgaunamas keturiose vandenvietėse – Petrašiūnų, Eigulių, Kleboniškio ir Vičiūnų. Per parą iš požeminių vandens šaltinių išgaunama daugiau kaip 66 tūkst. m³ vandens.
1999 m. Marvelėje pradėti eksploatuoti mechaninio-cheminio valymo įrenginiai. Tai vieni moderniausių nuotekų valymo įrenginių Lietuvoje. Juos pastačius Nemuno užterštumas sumažėjo 70 %. 2006 m. spalio 17 d. pradėta ir biologinio nuotekų valymo įrenginių statyba, kurie atidaryti 2008 m. rugsėjo 16 d. Nuotekų biologiniam valymui taikoma SYMBIO technologija. Jos metu, iš nuotekų šalinamos organinės medžiagos, fosforo ir azoto junginiai. Veiklusis dumblas, atskirtas antriniuose sėsdintuvuose, grąžinamas į aerotankus. Supūdytas dumblas nusausinamas ir išgabenamas į poligoną Zapyškio seniūnijoje. Per dieną sukaupiama apie 50 t nusausinto dumblo. Dirbant naujiems valymo įrenginiams, Nemuno ruože nuo Kauno iki Kuršių marių vandens užterštumas sumažės iki 95 %. Išvalytas vanduo atitiks Europos Sąjungos reikalavimus.
Vanessa Gravina
Vanesa Gravina (g. 1974 m. sausio 4 d. Milane) – italų kino, televizijos ir teatro aktorė.
Biografija
Būdama 11, debiutavo kino komedijoje „Colpo di fulmine“ ir buvo nominuota Nastro d'argento apdovanojimui kaip geriausia nauja aktorė (nors pirmasis jos „vaidmuo“ buvo „Carosello“ vežimėlių reklama, kuomet Vanesai buvo 6 mėnesiai ). Vėlesniais metais ji vaidino TV filmuose ir serialuose, kur ir sulaukė didžiausios sėkmės („Don Tonino“, „Aštuonkojis“).
Apie 2000 m. Vanesa kurį laiką gyveno Prancūzijoje ir vaidino šios šalies filmuose, vėliau grįžo į Italiją ir į televiziją („Gente di mare“, „Un caso di coscienza“) bei teatrą.
Tylusis pavasaris
Tylusis pavasaris  – amerikiečių biologės Rachel Carson parašyta aplinkotyros knyga, išleista 1962 m. Joje nagrinėjamas neigiamas pesticidų poveikis aplinkai, ypač paukščiams. R. Carson kaltino chemijos pramonę neatsakingumu ir dezinformacijos skleidimu, o valdžios institucijas – aplaidumu. Knyga sulaukė didelio susidomėjimo JAV ir padarė didelę įtaką modernaus aplinkosaugos judėjimo formavimuisi. Ji taip pat lėmė pesticidų naudojimo sugriežtinimą ir prisidėjo prie pesticido DDT naudojimo uždraudimo.
Istorija
thumb|left|180px|Knygos autorė Rachel Carson. Rachel Carson susidomėjo pesticidais šeštajame dešimtmetyje ir pradėjo tirti jų poveikį gyvajai gamtai. Ypač jos dėmesį patraukė plačiai paplitęs DDT naudojimas. Radusi įrodymų jo neigiamu poveikiu, Carson bandė publikuoti straipsnius apie tai spaudoje, kad informuotų visuomenę, tačiau jos prašymai buvo atmesti. Įsitikinusi atradimų svarba, ji nusprendė parašyti apie tai knygą, kurią pavadino „Tyliuoju pavasariu“, teigdama, kad tolimesnis neapdairus pesticidų naudojimas prives prie pavasarių, kai nebeliks gyvosios gamtos ir stos tyla. Leidėjai taip pat atsisakė knygą spausdinti, kol galiausiai Carson idėjomis susidomėjo The New Yorker žurnalas. Sutrumpinti knygos skyriai buvo išspausdinti kaip straipsnių serija 1962 m. vasarą ir tapo sensacija, nes tuo metu DDT naudojimas buvo plačiai paplitęs ir nekvestionuojamas. Pilna knyga buvo išleista tų pačių metų rudenį.
Kontroversija
Knyga nuo pat išleidimo yra kontroversiška. Iš pradžių ją kritikavo chemijos pramonė ir ūkininkai, kad informacija pateikiama pernelyg gąsdinančiai ir vienpusiškai. Vėliau, uždraudus DDT tarptautiniu mastu, „Tylusis pavasaris“ buvo kaltinamas prisidėjęs prie maliarijos plitimo besivystančiose šalyse, nes knygos dėka į DDT pradėta žiūrėti tik kaip į vien neigiamus padarinius sukeliantį pesticidą. Tačiau pati autorė neskatino visiško pesticidų atsisakymo ir pasisakė už apdairų jų naudojimą.
Vytautas Dirmeikis
Vytautas Dirmeikis (gimė 1949 metais Telšiuose) – Lietuvos futbolininkas, sporto funkcionierius. 1975 ir 1981 m. geriausias Lietuvos futbolininkas.
Biografija
Žaidė puolėju. Komandos:
Rezultatyviausias Vilniaus "Žalgirio" meistrų futbolo komandos puolėjas, įmušęs daugiau kaip 100 įvarčių. Pasižymėjo veržlumu, drąsiais individualiais veiksmais, stipriais smūgiais į vartus.
Chridolis
Chridolis (, chridoli) – gruzinų kovos menas, apimantis smūgių ir metimų technikas, tradicinių geležtinių ginklų valdymą.
Vytautas Dirmeikis
Biografija
Dalyvavo futbolo veikloje, buvo LFF prezidentu tarp 1992 ir 1999 m.
Chridolis
Iki XX a. pradžios kiekviename Gruzijoje regione buvo specialios vietos, kuriose vykdavo kovos menų varžybos. Jos būdavo organizuojamos kaip kariniai manevrai, kuriuose dalyvaudavo tūkstančiai žmonių, besikovusių mediniais kardais ir kitais mediniais ginklais pagal specialias Saldasti taisykles. Karių tradicijos ir varžybų taisyklės buvo labai įvairios, priskaičiuojama daugiau kaip 30 imtynių ir kirstynių stilių.
Ši sena kovos menų tradicija padėjo nedidelei Gruzijai išlikti šimtus metų. Gruzinų samdiniai, eiliniai kareiviai ir vadai, veikė daugelyje šalių - Egipte, Irake, Irane, Afganistane, indijoje, Turkijoje.
XX a. gruziniškos imtynės ir kiti kovos menai turėjo įtakos besiformuojančiam sambo, tačiau patys ėmė nykti. Jie ėmė atgimti XX a. 9-tą dešimtmetį, juos atkuriant buvo remiamasi tiek folkloriniais šaltiniais, tiek atkūrėjų asmenine patirtimi.
1989 m. prie Rustavelio vardo draugijos buvo įkurtas gruziniškų kovos menų skyrius. 1990 m. buvo sukurta Gruziniškų kovos menų federacija, kurios pirmas prezidentas buvo Levanas Kikaleišvilis. Prie Federacijos prisijungė daug iki tol jau egzistavusių ir naujų klubų (2008 m. jų buvo apie 20).
1999 m. Federacijos nutarimu keturi tradiciniai stiliai buvo sujungti, bendras pavadinimas - chridolis. Nuo tada chridolio varžybos vyksta kaip trikovės: Planuojama pridėti ketvirtą raundą - šaudymą iš lanko.
Nuorodos
Video
Lorca FC
Lorca FC – Ispanijos futbolo klubas iš Lorkos.
Istorija
Klubas įkurtas 2003 m. Tuo metu vadinosi La Hoya Deportiva. 2010 m. persivadino į La Hoya Lorca Club de Fútbol.
2016 m. klubą įsigijo kinai. Dar kartą buvo pakeistas klubo pavadinimas. Lorca Fútbol Club vadovauti ėmėsi buvęs futbolininkas bei treneris Sjuj Genbao (Xu Genbao).
Stadionas
Namų stadionas vadinasi Estadio Francisco Artés Carrasco. Jis talpina daugiau nei aštuonis tūkstančius žiūrovų (8 120).
Kauno pal. arkivyskupo Jurgio Matulaičio bažnyčia
miniatiūra|Bažnyčios interjeras 2019 m.
Kol bažnyčia nebaigta, tikintieji į pamaldas renkasi tiek naujoje bažnyčioje, tiek šalia esančioje Švč. M. Marijos Nekaltojo Prasidėjimo vargdienių seserims priklausančioje Pal. Jurgio Matulaičio namų koplyčioje Žeimenos g. 6. Ten pat laikinai įsikūrusi ir raštinė, parapijos namai. Greta veikia šarvojimo salė.
Atlaidai:
Istorija
2018 m. bažnyčios šventoriuje palaidotas pirmasis parapijos klebonas mons. Kazimieras Senkus.
Bažnyčios statyba
Bažnyčios projekto autoriai – arch. Rymantas Zimkus, konstr. Algis Kazlauskas. Statinio erdvės aukštis yra kintantis. Ji užima vieno aukšto navos dalį ir dviejų aukštų kitų patalpų ir koplyčios dalį. Navos didžiausias aukštis yra altorinėje dalyje ir yra 15,25 m. Prieangio ir tarnybinių patalpų 1 a. aukštis 3,25 m. Koplyčios aukštis sužemintas, įrengiant perdangą ir nedidelį balkoną.
Projekto įgyvendinimas vykdomas keliais etapais:
Po stogo uždengimo 2010 m. kiti bažnyčios statybos darbai keleriems metams sustojo. Į parapiją atėjus naujam klebonui, darbai pajudėjo. 2013 m. lapkričio mėn. buvo suorganizuota talka, kurios metu parapijiečiai savanoriai iškirto vešėjusius krūmokšnius, tvarkė statybvietės aplinką.
2014 m. Velykas parapijos bendruomenė pirmą kartą šventė naujojoje bažnyčioje. Išliejus betonines grindis, bažnyčia sekmadieniais naudojama Eucharistijos šventimui. 2014 m. gegužės 9 d. 80 jaunuolių priėmė Sutvirtinimo sakramentą.
2015 m. atlikti vidaus mūrijimo darbai, pavasarį talkos metu sutvarkyta aplinka, vasarą pradėti geoterminio šildymo parengimo darbai. Rudenį baigtas įrengti geoterminis šildymas, toliau vyko vidaus darbai.
2016 m. birželio mėn. pradėti bažnyčios išorės šiltinimo darbai. Rugpjūčio mėn. vyko bažnyčios fasado apdaila ir aplinkos gerbūvio tvarkymas. Apšvietimo tinklo prie bažnyčios įrengimo darbai.
2019 m. duomenimis, buvo tvarkomas interjeras. Varpinė nepastatyta.
Enrico Fruch
Enrikas Frukas (, 1873 m. rugsėjo 20 d. Ludarija di Rigolatas, Udinės provincija, Italijos karalystė – 1932 m. gruodžio 6 d. Udinė, Italijos karalystė) – friulų mokytojas ir poetas.
Šila
Šila – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Giedraičių.
Enrico Fruch
Biografija
E. Frukas ne tik kūrė poeziją, bet ir vertė Ezopą. Pažymėtina, kad E. Frukas rašė ne gimtąją Karnijos tarme, o įvairiomis Vidurio Friulio kalbomis. Jo kūryba padarė įtaką kitiems friulų poetams.
Karaliaus Mindaugo husarų batalionas
Karaliaus Mindaugo husarų batalionas (KM HB) – Lietuvos ginkluotųjų pajėgų karinis dalinys, esantis Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgų Mechanizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis Vilkas“ sudėtyje.
Bataliono pagrindinė funkcija – išlaikyti aukštą savo padalinių parengtį dalyvaujant operacijose už Lietuvos ribų ir vykdant savo šalies gynybą.
Istorija
1991 m. birželio 6 d. Panevėžyje buvo suformuota mokomoji kuopa. Tų pat metų gruodžio 1 d. Krašto apsaugos ministro įsakymu įkurtas Panevėžio atskirasis batalionas. Jo vadu paskirtas kapitonas Algis Vaičeliūnas. 1993 m. gruodžio 10 d. batalionui suteiktas Lietuvos karaliaus Mindaugo vardas. 1992 m. pavasarį batalionas priskirtas „Geležinio Vilko“ Lauko kariuomenės brigadai. 1995 m. gegužės 28 d. batalionui įteikta kovinė vėliava su šūkiu „Viešpatie, padėk mums, Tėvynės laisvę ir garbę ginam!“. 1996 m. gegužės 10 d. batalione įkurtas karininkų, o 1997 m. spalio 21 d. ir seržantų klubai. Nuo 2002 m. bataliono kariai dalyvavo taikos palaikymo misijose Kosove, Afganistane ir Irake, kitose tarptautinėse operacijose. Nuo 2010 m. pirmojo pusmečio Karaliaus Mindaugo motorizuotojo pėstininkų bataliono karių kuopa vykdė budėjimą Lenkijos vadovaujamoje Europos Sąjungos kovinėje grupėje. Nuo 2012 m. batalionas yra tiesiogiai pavaldus Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgų vadui. 2014 m. sausio 1 d. batalionui suteiktas Lietuvos karaliaus Mindaugo husarų bataliono pavadinimas, pakeistas bataliono tarnybos ženklas. Nuo 2014 m. sausio 1 d. batalionas vykdo budėjimą Lietuvos kariuomenės Taikos meto užduočių operacinėse pajėgose. Nuo 2016 m. sausio batalionas vėl įjungtas į Mechanizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis Vilkas“ sudėtį.
Rolls-Royce Merlin
Rolls-Royce Merlin – tai 27 litrų darbinio tūrio britų skysčiu aušinamas V12 tipo stūmoklinis aviacinis variklis, kurį suprojektavo Jungtinės Karalystės kompanija Rolls-Royce. Pradėtas eksploatuoti 1933 m. Pagal kompanijos tradiciją keturtakčiiai stūmokliniai aviaciniai varikliai vadinti plėšriųjų paukščių vardais, todėl patvirtinus gamybai vietoje gamyklinio pavadinimo PV-12 jis buvo pervadintas Merlin (liet. paprastasis startsakalis).
Po kelių modifikacijų pirmieji serijiniai PV-12 variantai buvo baigti gaminti 1936 m. Pirmieji eksploatuoti variklius pavadinimu Merlin pradėjo orlaiviai „Fairey Battle", „Hawker Hurricane" ir „Supermarine Spitfire". Dažniausiai variklis siejamas su naikintuvais „Spitfire" ir „Hurricane", nors didžioji dalis gamybos apimties buvo skirta keturmotoriams sunkiesiems bombonešiams „Avro Lancaster".
Dėl II Pasaulinio karo meto poreikių buvo sparčiai diegiami įvairūs patobulinimai, kurie gerokai pagerino variklio charakteristikas ir patvarumą. Pirmųjų gamybos modelių variklių galia prasidėjo nuo 1 000 AG, dauguma karo antrojoje pusėje gamintų versijų išvystydavo kiek tiek mažiau nei 1 800 AG. Pati vėliausia versija, montuota žvalgybiniame lėktuve ir sunkiąjame naikintuve de Havilland Hornet – daugiau nei 2 000 AG.
Istorija
thumb|Avro Lancaster bombonešis Vieną sėkmingiausių II Pasaulinio karo laikų lėktuvų variklių Merlin, apie 50 jo versijų, pagamino Rolls-Royce gamyklos Derbyje, Krou ir Glazge, taip pat Ford of Britain Traffordo parko gamykloje netoli Mančesterio. Pagal sumažintą versiją taip pat buvo sukurtas Rolls-Royce/Rover Meteor tankų variklis. Pokario metais Merlin iš esmės pakeitė Rolls-Royce Griffon variklis pritaikytas kariniams tikslams, o dauguma Merlin variantų buvo suprojektuoti ir pagaminti laivams ir kariniams transporto lėktuvams.
XXI a. pradžioje Merlin varikliai tebenaudojami Karališkosiose oro pajėgose, Britanijos mūšio atminimo skrydžio lėktuvuose. Taip pat jais varoma daugybė restauruotų lėktuvų, kurie yra privačių savininkų nuosavybė visame pasaulyje.
Naudojimas
RR Merlin buvo montuojamas į įvairius Didžiojoje Britanijoje ir kai kuriose užsienio šalyse gamintus lėktuvus:
Šilagalys (reikšmės)
Šilagaliu vadinami kaimai:
Nefertitės biustas
Nefertitės biustas – Sen. Egipto naujosios karalystės laikotarpio skulptūrinis biustas, vaizduojantis faraono Echnatono žmoną Nefertitę. Tai pasaulinio žinomumo skulptūros kūrinys, vertinamas vienu iš moters grožio vaizdavimo viršūnių. Eksponuojamas Berlyno Naujajame muziejuje.
Apie skulptūrą
Nefertitės biustas buvo rastas 1912 m., vadovaujant vokiečių archeologui Ludvikui Borchardtui ir kasinėjant Egipto Amarnos vietovėje ten, kur buvo senovinis Achetatono miestas, įsteigtas faraono Echnatono (Amenchotepo IV, apie 1352−apie 1335 m. pr. m. e.) ir buvęs Sen. Egipto sostine. Kasinėjimus finansavo turtingas Vokietijos žydas, filantropas Džeimsas Simonas, kuris 1920 m. Nefertitės biustą padovanojo Berlyno muziejams. Nuo 1924 m. biustas buvo eksponuojamas Egipto muziejuje. Pareikalavus Egipto valdžiai grąžinti biustą, Berlyno muziejus atsisakė tai padaryti ir skulptūra yra nuolat pasikartojančių ginčų dėl savininkų teisių tarp Egipto ir Vokietijos objektu.
Nefertitės biustas rastas buvusiame name, kuris pagal požymius buvo skulptoriaus dirbtuvės. Iš inskripcijos ant vieno iš rastų objektų sprendžiama, kad skulptoriaus vardas buvo Tutmozis. Jis tikriausiai buvo reikšmingas ir artimas faraonui menininkas. Nefertitės biustas tikriausiai buvo skulptoriaus sukurtas kaip modelis, pagal kurį dirbtuvių pameistriai kopijavo kitus Nefertitės atvaizdus. Nefertitės biustas yra natūralaus žmogaus dydžio, iškaltas iš kalkakmenio. Skulptorius padengė akmenį plonu, varijuojančio storio gipso skiedinio (stiuko) sluoksniu, kad suteiktų daugiau detalumo veidui, ir nudažė. Vienoje Nefertitės biusto akyje įstatytas kristalas, kuris įtvirtintas juodai dažytu vašku. Kita akis yra be kristalo ir jis joje niekuomet nebuvo įstatytas.
Nefertitės biustas sukurtas apie 1340 m. pr. m. e. taip vadinamojo Amarnos laikotarpio metu, kai egiptietiškajame mene buvo leidžiamas natūralesnis žmogaus vaizdavimas, įskaitant faraono šeimos narius. Pavyzdžiui, kitoje to laikotarpio skulptūroje Nefertitė pavaizduota su nuo gimdymų atsiradusia riebaline juosta pilvo apačioje. Tai buvo labai skirtingas vaizdavimo stilius nuo Sen. Egipte įprastų labai stilizuotų ir idealizuotų vaizdinių. Skulptūra tikriausiai buvo palikta apleistose dirbtuvėse, kai po faraono Echnatono mirties skulptorius Tutmozis persikėlė į Memfį.
Baš Ljobregatas
thumb|right|Baš Ljobregatas žemėlapyje Baš Ljobregatas (Baix Llobregat) – komarka Barselonos provincijoje, Katalonijoje (Ispanija). Komarkos plotas 487,86 km², 694 646 gyv. (2009 m.).
Kijevo zoologijos sodas
Kijevo zoologijos sodas – zoologijos sodas Ukrainoje, Kijeve. Įsikūręs miesto centre, užima 34 ha teritoriją. Sodo kolekcija apima daugiau kaip 3000 gyvūnijos atstovų iš viso pasaulio, įskaitant žinduolius, paukščius, gyvates, žuvis ir vabzdžius. Teritorijoje auga daugiau kaip 130 rūšių medžių ir krūmų.
180px|left|miniatiūra|Pašto ženklas 100 metų jubiliejui (2009) miniatiūra|180px|left|Moneta 100 metų jubiliejui miniatiūra|200px|right|[[Liūtai]] 200px|right|miniatiūra|[[Prževalskio arklys]] miniatiūra|right|200px|[[Raganosis]] miniatiūra|200px|right|[[Vandens paukščiai]] miniatiūra|200px|right|[[Auksinė žuvelė]] miniatiūra|200px|right|Pagrindinis įėjimas 1968 - 2019 m
Kijevo zoologijos sodas taip pat veikia kaip mokslinių tyrimų centras, kurio specialistai atlieka retų ir nykstančių rūšių gyvūnų aklimatizacijos tyrimus, be kitų, amūrinio tigro, bizono, Prževalskio arklio ir kt. Įstaiga yra Eurazijos zoologijos sodų ir akvariumų asociacijos (EARAZA) narė.
Istorija
Pasibaigus karui, gyvūnai buvo grąžinti į Kijevą, visi narvai buvo atstatyti ir atnaujinti. 1970 m. atidarytas paukščių paviljonas, kuris buvo laikomas didžiausiu Europoje. 1982 m. zoologijos sode įrengta gyvūnų sala, kuri nuo likusios zoologijos sodo buvo atskirta vandens kanalais, apgyvendinta tigrų ir liūtų. Suformuotas kraštovaizdžio reljefas sukūrė zoologijos sodo augintinių gyvenimui patogias sąlygas.
1996 m. zoologijos sodas buvo priimtas į Europos zoologijos sodų ir akvariumų asociaciją (EAZA), tačiau 2007 m. pašalintas iš asociacijos dėl blogų laikymo sąlygų ir netinkamo elgesio su gyvūnais. 2008 m. zoologijos sode nugaišo apie 50 gyvūnų. Be to, 2010 m. įvyko daugiau panašių atvejų, kai 39 metus zoologijos sode pragyvenęs dramblys krito balandžio 26 d., po to gegužės 26 d. - kupranugaris, o gegužės 31 d. – bizonas. Miesto administracija ir zoologijos sodo vadovybė įžvelgė gyvūnų nunuodijimą kaip mirties priežastį, o gyvūnų teisių aktyvistai kaltino prastas laikymo sąlygas, aplaidumą ir nekvalifikuotą įstaigos administravimą. 2018 m. balandžio mėn. duomenimis, zoologijos sodas buvo „EAZA narystės kandidatu“.
2022 m. pradžioje, kuomet Rusija pradėjo kaupti savo karines pajėgas šalia šalies sienų, zoologijos sodo direktoriaus Kyrylo Trantino sprendimu buvo pradėtos kaupti atsargos gyvūnų priežiūrai. Vasario 24 d. prasidėjus Rusijos karinei invazijai į Ukrainą apie 50 sodo darbuotojų liko dirbti ir prižiūrėjo gyvūnus.
Eksponatai
2013 m. liepos 1 d. zoologijos sode buvo laikoma 369 rūšių 3010 gyvūnų (neskaitant naminių gyvūnų).
Karapolis (Trakai)
Karapolis – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Aukštadvario, prie Rangavos upelio. Seniūnaitijos centras. Šiauriniu pakraščiu eina plentas, atsišakoja kelias į Kruncikus.
Rochuso ir Beatričės Mumertų paramos fondas
Rochuso ir Beatričės Mumertų paramos fondas - Vokietijos akademinio švietimo paramos fondas, remiantis gabius jaunus vadybininkus (studentus) iš Rytų Europos. Remiamos studijos Vokietijoje. Taip pat rengiami tobulinimosi seminarai, skatinama profesinė praktika Vokietijoje.
Istorija
thumb|Fondo steigėjas Rochus Mummert 1972 m. Dr. Rochus Mummert kartu su partneriais įsteigė įmonių konsultavimo bendrovę (užaugęs Silezijos krašte (dab. Lenkijoje), karjerą po ekonomikos studijų pradėjo nuo valdybos asistento vidutinio dydžio įmonėje ir baigė didelėje Vokietijos mašinų bei įrenginių gamybos bendrovės valdyboje). Konsultavimo specializacija - Įmonės vystymas(is) vadybos elito skatinimo dėka. Po beveik 50 metų profesinės patirties konstatavo, kad įmonės arba institucijos sėkmę lemia organizacijos vadovų kokybė (Qualität seiner Führungskräfte), o tautos gerovę - jos įmonių ir institucijų „sėkmių“ suma. Vykstant ES plėtra, Mumertas įžvelgė stojančiųjų ES šalių ir šalių kandidačių vystymosi pespektyvas ir norėjo skatinti atitinkamų valstybių vadybininkus.
2001 m. Rochus Mummert su žmona Beatrice įsteigė Beatrice und Rochus Mummert-Stiftung (vėliau pervadintas į Rochus und Beatrice Mummert-Stiftung).
2003 m. žiemos semestro metu pasirodė pirmoji fondo remiamų stipendiatų laida. Kiekvienais metais papildomai pradedami remti nauji studentai.
2007 m. gruodžio mėn. Rochus und Beatrice Mummert-Stiftung buvo įkurdintas vieno didžiausių su verslu susijusių Europos fondų (Robert Bosch Stiftung fondo) sudėtyje. Mumerto stipendijų programa, jos tolesnis plėtojimas, vadovavimas fondui perleistas Roberto Bošo fondui Pietų Vokietijoje, Štutgarte. Steigėjai siekė ilgalaikėje perspektyvoje užtikrinti kongenialią ir profesionalią, institucionalizuotą vadybą.
Vadovybė
Fondui visuomeniniais pagrindais vadovauja valdyba. Jos nariai - aukšto rango vadybininkai.
Rachel Carson
Rašelė Karson (1907 m. gegužės 27 d. – 1964 m. balandžio 14 d.) – amerikiečių biologė ir aplinkosaugininkė. Jos knyga „Tylusis pavasaris“ laikoma vienu iš svarbiausių kūrinių, prisidėjusių prie modernaus aplinkosaugos judėjimo atsiradimo.
Yandex.Maps
'''Yandex. Maps'''  – interaktyvi rusiška internetinių žemėlapių svetainė, valdoma „Yandex“ kompanijos. Ši sistema buvo pradėta 2004 m. Sistema teikia pasaulio vietovių paiešką, informaciją apie transporto kamščius, sudaryti maršrutus, panoramines didesnių miestų nuotraukas.
Rachel Carson
Biografija
Rachel Carson gimė 1907 m. JAV Pensilvanijos valstijoje. Iš pradžių planavo būti rašytoja, tačiau koledže pakeitė specialybę į biologiją. Magistro laipsnį apsigynė Johns Hopkins universitete, specializavosi jūrų biologijoje. Kelerius metus dėstė tame pačiame universitete. Vėliau įsidarbino valstybiniame Žvejybos biure. Laisvalaikiu rašė ir 1941 m. išleido gamtos tematikos knygą Under the Sea Wind. Po karo dirbo to paties biuro leidybos skyriaus vadove. 1951 m. išleido antrą knygą The Sea around Us, kuri buvo labiau mokslinio stiliau nei pirmoji, tačiau tapo itin populiari ir gerai perkama. Turėdama pakankamai lėšų pragyventi, Carson paliko darbą biure ir paskyrė laiką rašymui. 1955 m. pasirodė trečioji ir taip pat labai išpopuliarėjusi knyga The Edge of the Sea.
Yandex.Maps
2012 m. duomenimis, šia sistema Rusijoje naudojosi apie 16 milijonų vartotojų.
Rachel Carson
Biografija
1957 m. gavusi laišką iš draugės apie išmirusius paukščius po purškimo DDT, Carson susidomėjo pesticidų poveikiu aplinkai. Per ateinančius metus ji parašė savo žymiausią knygą „Tylusis pavasaris“, kuri buvo išleista 1962 m. Joje autorė teigė, kad tolimesnis neapdairus pesticidų naudojimas prives prie pavasarių, kurie bus tylūs dėl išnaikintų paukščių ir kitos gyvosios gamtos. Knyga sulaukė didelio dėmesio, sukėlė plačias diskusijas ir įtakojo pesticidų naudojimo reguliavimo sugriežtinimą bei aplinkosaugos judėjimų atsiradimą.
Nepraėjus nei dvejiems metams po Tyliojo pavasario pasirodymo, Carson mirė nuo krūties vėžio 1964 m. balandį.
Yandex.Maps
Mastelis
Maksimalus sistemos mastelis – 1:1600 (Maskva, Sankt Peterburgas ir Jekaterinburgas). Kiti didieji Rusijos miestai, taip pat Kijevas ir Minskas, pateikiami masteliu 1:2000. Visa Ukrainos teritorija rodoma 1:16000 masteliu, visa Baltarusija – 1:30000.
Šilagalys (Raguva)
Šilagalys – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Raguvos.
Yandex.Maps
Mastelis
Visas Kazachstanas pateikiamas 1:6600 masteliu, kitos Centrinės Azijos šalys – 1:2 300 000.
1:30000 masteliu pateikiamos tokios šalys: Estija, Latvija, Lietuva, Austrija, Vengrija, Lenkija, Čekija, Vokietija, Prancūzija, Beneliuksas, Didžioji Britanija ir Airija. 1:66000 masteliu pateikiamos šios šalys: Ispanija, Portugalija, Italija, Balkanai, Turkija ir Kipras. Egiptas pateikiamas 1:100 000 masteliu.
Visos kitos pasaulio šalys pateikiamos 1:3 000 000 masteliu.
Jonas Rževuskis
Jonas Rževuskis (g. 1732 m., m. 1759 m. rugsėjo 17 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos pastalininkis nuo 1756 metų.
Biografija
Mykolo Juozapo Rževuskio sūnus, Pranciškus ir Kazimiero brolis.
Buvo pasiuntiniu nuo Livsko žemės į 1758 metų seimą.
Juozas Paškevičius
Juozas Paškevičius:
Durgas
Durgas  – miestas rytų Indijoje, Čhatisgarhe, Šivanatho upės pakrantėje, Dekano plokščiakalnio šiaurėje. Rajono centras. Sudaro aglomeraciją (Durgas-Bhilainagaras) su pramoniniu Bhilajaus miestu ir keletu mažesnių miestų, kurioje gyvena >1 mln. žmonių. Veikia technologijų institutas.
Lankininkų dvaro koplyčia
'''Lankininkų dvaro sodybos, vad. Teodoravu, koplyčia''' – koplyčia, esanti Tauragės rajone, Batakių seniūnijoje, Lankininkų kaime, 2 km į pietryčius nuo Batakių, 0,5 km į rytus nuo kelio. Koplyčia stovi buvusio Lankininkų (Teodoravo) dvaro sodybos teritorijoje. Valstybės saugomas architektūros paminklas.
Koplyčios pastatas prastos būklės, užkonservuotas: atlikta fotofiksacija, aklinai uždarytos angos, uždengtas laikinas stogas, išvalytos prieigos. 2011 m. atlikti konstrukcijų tyrimai, renkant duomenis statinio konservavimo projektui.
Architektūra
Koplyčia neogotikos stiliaus. Statinys mūrinis, kompaktinis, aštuonkampio plano, vienanavis. Pamatai smulkių lauko akmenų mūro, įgilinti 0,7 m. Sienų ir pamatų pado plotis 0,5 m. Sprendžiant iš likusios autentiškos sijos, kurios skerspjūvis 23x23 cm, ir neišlikusių sijų angų, perdanga buvusi medinė. Grindys buvo sudėtos iš medinių lentų. Stogo konstrukcija prarasta. Pagal išlikusią ikonografinę medžiagą, stogas buvo dengtas skarda. Sienos sumūrytos iš mažai išdegtų keraminių plytų. Piliastrams ir karnizams panaudotos geriau išdegtos keraminės pilnavidurės plytos. Fasadus puošia puskolonės su profiliuotų plytų kapiteliais. Sienos tinkuotos iš vidaus ir išorės. Sovietmečiu sumūrytas silikatinių plytų kaminas. Įėjimo durys įrengtos pietvakarių fasade, nuo ponų namo pusės. Langų angos smailiaarkės, staktos stačiakampės.
Kadelas Dirnlugas
Kadelas Blizganti Rankena (apie 430–apie 460) – Kategirno, Poviso karaliaus sūnus. Jo tėvas žuvo 447 metais mūšyje su saksais prie Epilsfordo. Tais pačiais metais Pouisą užpuolė airių pagonys, vadovaujami Banadlo, bet Kadelui pavyko išlaikyti Pouisą, sudeginus citadelę, kurioje buvo airiai. Puiso sostine prie Kadelo tapo Kair-Gurikonas. Kadelas vedė Gvelvilą, Brichano dukrą. Kadelas mirė 460 metais, jam tada buvo tik apie 30 metų.
Mackantiškės
Mackantiškės – kaimas Trakų rajono savivaldybės vakaruose, 5 km į rytus nuo Aukštadvario, prie plento. Seniūnaitijos centras. Šalia kaimo iš Strėvytės ežero išteka Strėva.
miniatiūra|220px|left|Riboženklis Aukštadvario plente
Paraudinės dvaras
Paraudinės dvaras – dvaras, esantis Molėtų rajone, Balninkų seniūnijoje, Paraudinėje.
Iki šių dienų išliko dvaro sodybos fragmentai: medinis ponų namas su mezoninu ir atviru prieangiu, ledainė. Parke auga reti medžiai: raudonasis klevas, sibirinis kėnis, graikinis riešutmedis.
Istorija
Dvaras pradėjo kurtis XIX a. pirmoje pusėje. Jam priklausė 200 ha žemės, parkas užėmė 4 ha. 1911 m. dvaro valdytoju tapo Juozas Narkevičius. Vykdant žemės reformą, 1934 m. rugpjūčio 6 d. Žemės reformos valdyba iš Juozo Narkevičiaus perėmė ir išdalino aplinki­niams valstiečiams 32,78 ha Paraudinės dvaro dalį, buvusią prie Šunakojų kaimo, J. Narkevičiui palikta 150 ha žemės Svirnų kaime.
Kol nevėlu...
Kol nevėlu – 1957 m. Lietuvos kino (tuo metu – Lietuvos meninių ir kronikinių filmų) studijoje sukurta kino komedija. Filmas nespalvotas. Trukmė – 90 min.
Mielaičiai (Kuršėnai)
Mielaičiai – buvęs viensėdis Šiaulių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Kušleikių.
Istorija
Panaikintas 1986 m. spalio 20 d.
Šilagalys (Kazliškis)
Šilagalys – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kazliškio.
Louis-Charles Mahé de La Bourdonnais
Lui Šarlis Mahė de la Burdonė (, 1795 m. – 1840 m.) – Prancūzijos šachmatininkas, vienas stipriausių ankstyvojo XIX a. šachmatininkų.
Le Burdonė gimė Reunjono saloje, vėliau persikėlė į Prancūziją. Jis buvo laikomas pasaulio šachmatų čempionu nuo 1821 m. iki savo mirties 1840 m. (tuo metu oficialaus titulo nebuvo). Tokiu buvo pradėtas laikyti, kai dažnai nugalėdavo savo mokytoją ir tuo metu stipriausiu laikytą Aleksandrą Dešapelį. Žaidė daugybę mačų, daugiausia prieš kai kurių taip pat pasaulio čempionu laikytą Aleksandrą Makdonelį.
Žinomos šachmatų partijos
{|
Lorka
Lorka (isp. ir 🇪🇺) – miestas ir savivaldybė Mursijoje (pietų Ispanija).
Istorija
Rekonkistos metais gyvenvietė buvo pasienio miestas. Katalikiškoji Ispanija ir musulmoniškas Granados emyratas nuolatos kovojo. 1243 m. miestą užėmė princas Alfonsas, būsimasis Kastilijos ir Leono karalystės valdovas, karalius Alfonsas X Išmintingasis (Alfonso XI el Sabio). Nuo to laiko ispanai išlaikė miestą savo valdžioje. Pasistatė pilį ir tęsė žygius prieš maurus.
2011 m. miestą sudrebino galingas žemės drebėjimas.
Futbolas
Žymiausi miesto klubai:
Kiti futbolo klubai:
Pakrempė
Pakrempė – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Paluknio. Seniūnaitijos centras.
Spelta
Spelta (Triticum spelta, sin. Triticum aestivum subsp. spelta ) – miglinių šeimos augalų rūšis, grūdinė kultūra.
Spelta greičiausiai atsirado susikryžminus dvigrūdžiams kviečiams (Triticum dicoccum) ir laukinei Aegilops tauschii rūšiai arba paprastajam kviečiui (Triticum aestivum). Gali būti, kad daug vėliau Europoje atsiradę speltos kviečiai patyrė antrinę hibridizaciją su Triticum aestivum.
Spelta maistui pradėta naudoti jau bronzos amžiuje – archeologinių raidinių, liudijančių šių grūdų naudojimą, aptinkama nuo V tūkstantmečio pr. m. e. (Užkaukazėje ir Juodosios jūros pakrantėse). Vėliau speltos grūdai plačiai auginti Europoje. Geležies amžiaus laikotarpiu tai buvo viena pagrindinių maistinių kultūrų Vakarų Europoje. XIX–XX a. speltą išstūmė paprastieji kviečiai. Dabar šis augalas daugiau auginamas organiniuose ūkiuose.
Dabar speltos grūdai ir jų miltai vartojami įvairiems kepiniams (duonai, bandelėms, pyragams), košėms, makaronams. Speltos kviečių grūdų cheminė sudėtis skiriasi nuo paprastųjų kviečių. Jų grūduose randama 61 proc. angliavandenių, 16–17 proc. baltymų, 2 proc. riebalų, mineralinių medžiagų, vitaminų, geresnis glitimas, chemine sudėtimi jie artimi kietiesiems kviečiams. Miltai turi savitą pikantišką riešutų skonį.
Šilagalys (Pandėlys)
Šilagalys – viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Panemunio.
Jean-Baptiste Lully
Žanas Batistas Liuli (, 1632 m. lapkričio 29 d., Florencija – 1687 m. kovo 22 d., Paryžius) – XVII a. Prancūzijos baroko kompozitorius, nacionalinės prancūzų operos pradininkas.
Biografija
Žanas Batistas Liuli gimė 1632 m. lapkričio 29 d. Florencijoje Italijoje. Jis buvo italas ir pradinis jo vardas buvo Džovanis Batista Liulis. Jo tėvas Lorencas buvo kilęs iš valstiečių, motina Katarina del Sera buvo malūnininko duktė. Ž. B. Liuli turėjo vyresnį brolį Verdžinijų ir jaunesnę seserį Margjeritą. Jis tikriausiai išmoko groti gitara ir smuiku pas pranciškonų vienuolius, kurie gyveno toje pačioje gatvėje Florencijoje kaip jo tėvas, tapęs malūnininku. Nieko tikro nežinoma apie aplinkybes, dėl kurių Ž. B. Liuli buvo pasirinktas tapti italų kalbos mokytoju Prancūzijos karaliaus Liudviko XIV pusseserei Anai Marijai Luizai Orleanietei. Tikėtina, kad tai įvyko per princesės dėdę Rožė de Loreną, kuris viešėjo Florencijoje 1645 ir 1646 m.