cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tenočtitlanas
Geografija
Meksikos užkariavimo laikotarpiu, šiuolaikinį Meksiką sudarė Tenočtitlano ir Tlatelolko miestai. Nuo tada jis išsiplėtė iš šiaurinės Tlatelolko sienos į pietines pelkes, kurios, laikui bėgant, išnyko vakaruose. Senovės Tenočtitlanas baigėsi maždaug ties dabartine Bukarelio gatve.
Tekskokas buvo didžiausias iš penkių, tarpusavyje besijungiančių ežerų, ir vidinis, taigi sūrus. Moktesumos I valdymu, buvo pastatyta Necaualkojotlio užtvanka, kurią, manoma, suprojektavo pats Necaualkojotlis. Užtvanka buvo tarp 12 ir 16 km ilgio ir baigta statyti 1453 metais; pavasarį aplink Tenočtitlaną ji išlaikydavo gėlą vandenį, o sūrų - į rytus nuo užtvankos.
Mezoamerikos senovė
right|thumb|260px|Statula Meksike, vaizduojanti Tenočtitlano atradimą.
Tenočtitlanas buvo actekų imperijos sostinė, įkurta 1325 m. Joje gyveno vietinės Meksikos tautos. Senovinė actekų pranašystė skelbė, jog klajojančios gentys sukurs didį miestą toje vietoje, kur erelis, nutūpęs ant kaktuso, draskys gyvatę. Tą vietovę senovės žmonės atrado mažoje, pelkėtoje Tekskoko ežero salelėje, o erelio, kaktuso ir gyvatės ženklas atsispindi šių laikų Meksikos vėliavoje ir herbe. Nors būsimo miesto vieta visomis prasmėmis atrodė nepalanki, gentys pasinaudojo vadinamąja činampos (chinampa, „plaukiojantys sodai“) sistema, kad galėtų užsiimti žemės ūkiu bei nusausinti ir praplėsti salą.
Besivystanti kultūra klestėjo ir netrukus actekų civilizacija pradėjo dominuoti tarp kitų genčių visoje Meksikoje. Maža, gamtinė salelė palaipsniui didėjo dirbtiniu būdu ir Tenočtitlanas tapo didžiausiu ir galingiausiu senovės Mezoamerikos miestu. Prekybiniais keliais buvo gabenamos įvairios gėrybės iš tokių tolimų vietų kaip Meksikos įlanka, Ramiojo vandenyno pakrantės ir galbūt netgi inkų imperijos.
Po Tenočtitlano ežero potvynio, miestas buvo atstatytas Auicotlo valdymo laikotarpiu ir tapo didesniu nei kada nors anksčiau.
Nukariavimas
Ispanų konkistadoras Hernanas Kortesas su savo būriais į Tenočtitlaną atvyko 1519 m. lapkričio 8-ąją. Manoma, jog tuo metu actekų imperijos sostinė buvo vienas didžiausių miestų pasaulyje; Europoje tik Paryžius, Venecija ir Konstantinopolis buvo už jį didesni. Keletas konkistadorų, keliavusių po pastaruosius du, teigė, jog Tenočtitlanas buvo didesnis ir įspūdingesnis už bet kokį iki tol jų matytą miestą.
Palikimas
Tiesiant metro liniją 1970 m., buvo atrasti kai kurie išlikę Tenočtitlano griuvėsiai, tarp jų ir Didžioji šventykla, stovėjusi miesto centre. Maža dalis miesto liekanų buvo atkasta ir atidaryta lankytojams.
Genaičiai
Genaičiai – kaimas šiauriniame Klaipėdos rajono savivaldybės pakraštyje, 11 km nuo Laugalių.
Kalnelis (Panevėžys)
Kalnelis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Naujamiesčio. Kaimo rytiniame pakraštyje, Nevėžio pakrantėje auga valstybės saugoma Kalnelio daugiakamienė pušis.
Satkūnai (reikšmės)
Satkūnai yra:
Žmogus voras
Žmogus voras  – fiktyvus Marvel komiksų herojus, kuris pasirodo amerikiečių komiksuose. Veikėją sukūrė rašytojas Stenas Li ir menininkas Stivas Ditko, pirmą kartą pasirodė „Amazing Fantasy“ komikse, 15-ajame numeryje (1962 m. rugpjūtis) ir greitai tapo vienu populiariausių „Marvel“ komiksų superherojų.
Žmogus voras pasižymi nežmoniškomis galiomis: jėga ir vikrumu, gali prisitvirtinti prie daugumos paviršių, šaudyti voro tinklus, naudodamasis ant riešų pritvirtintomis „tinklo šaudyklėmis“ ir taip pat gali greitai reaguoti į pavojus, nes turi „voro pojūtį“.
Kai Žmogus voras pirmą kartą pasirodė 1960 m., paaugliai komiksuose dažnai dar būdavo kaip pagrindinio veikėjo padėjėjai. Žmogaus voro komiksai tai pakeitė. Jie pristatė Piterį Parkerį  – vidurinės mokyklos mokinį ir našlaitį, kurį augino jo teta Mei ir dėdė Benas. Bėgant metams Piteris Parkeris keitėsi – iš drovaus ir moksliuko studento jis tapo aktyvus, savarankiškas ir turėjo laisvai samdomo fotografo darbą.
Žmogus voras yra vienas iš populiariausių ir komerciškai sėkmingiausių superherojų. 2011 m. jis buvo IGN Top komiksų herojų šimtuke, trečioje vietoje, už tokių „DC Comics“ veikėjų kaip Supermeno ir Betmeno.
Veikėjo biografija
Žmogaus voro sugebėjimai atsirado, kai paaugliui Piteriui Parkeriui mokslinio eksperimento metu atsitiktinai įkando radioaktyvus voras. Po to jis pajuto, kad įgijo neįprastų sugebėjimų, ir nusprendė juos panaudoti tam, kad taptų TV žvaigžde. Po vienos laidos filmavimo jis leido pabėgti vagiui, kuris vėliau įsilaužė į Piterio namus ir atsitiktinai nužudė jo dėdę Beną. Tai sužinojęs Žmogus voras susekė vagį ir suprato, kad būtent jis galėjo sustabdyti savo dėdės mirtį, jei būtų naudojęs savo galias atsakingai. Nuo to laiko jis dažnai vartoja posakį, kad „su didelėmis galiomis kartu ir didelė atsakomybė“. Po dėdės Beno mirties Piteriui Parkeriui ir jo tetai Mei atėjo sunkūs laikai, todėl jis įsidarbino fotografu laikraštyje „Daily Bugle“. Prieš tai bandė prisijungti prie Fantastiškojo ketverto, bet nesėkmingai. Laikraščiui jis pardavinėjo Žmogaus voro nuotraukas. „Daily Bugle“ redaktorius Jonah J. Jameson nekenčia Žmogaus voro ir stengiasi visaip jį šmeižti. Pirmąją Piterio Parkerio meilę Gven Steisi nužudė Žaliasis goblinas – vienas pagrindinių Žmogaus-voro priešų. Po kurio laiko Piteris Parkeris veda Merę Džeinę Votson, kuri, viena iš nedaugelio žmonių, žinojo, kas iš tikrųjų yra Žmogus voras. Pilietinio karo metu Žmogus voras pirmą kartą atskleidė savo tikrąją asmenybę visuomenei, taip sukeldamas dar didesnių problemų sau ir savo artimiesiems.
Galios ir įranga
Viena svarbiausių jo savybių yra gebėjimas prilipti prie beveik bet kokio paviršiaus ir taip vaikščioti sienomis. Taip pat Žmogus voras pasižymi didele fizine jėga bei vikrumu ir turi „voro nuojautą“, kuri praneša apie gresiančius pavojus. Piteris Parkeris yra protingas žmogus, gerai išmanantis fiziką ir chemiją. Komiksų serijoje pats išrado savo voratinklio giją, kurios pagalba jis „supasi“ tarp dangoraižių, taip keliaudamas per miestą, bei supančioja priešus. Taip pat ir prietaisą gijai šaudyti.
Voro greitis
Žmogus voras įgavo ir voragyvio greitį. Jis gali judėti ir reaguoti kelis kartus greičiau negu paprastas žmogus, o jo refleksai leidžia jam išvengti kulkos (jeigu jis yra pakankamai toli).
Voro pojūtis
Voro pojūtis yra viena vertingiausių Žmogaus voro savybių, ji išgelbėjo jo gyvybę daugybę kartų. Tai yra išplėsto pavojaus jutimas, kuris pasireiškia niežėjimo jausmu prie kaukolės pagrindo, kai pavojus yra arti. Ši galia pasitarnauja Piteriui ir kasdienybėje, ir kovinėse situacijose. Kovoje, net ir būdamas apakintas jis galėtų, dėka šio pojūčio susitelkti į pavojaus šaltinį, nes jis veikia kaip radaras.
Voro pojūtis taip pat jį perspėja apie paslėptą ginklą arba užsimaskavusį priešą.
Filmai
Yra nufilmuota Žmogaus-voro trilogija, kurios režisierius buvo Sam Raimi:
Vėliau „Sony“ kompanija nusprendė frančizę perleisti iš naujo, su nauju režisieriumi ir aktoriais. Naujasis filmas vadinosi „Nepaprastas žmogus voras“ ir buvo išleistas 2012 m. liepos 3 d. Šio filmo tęsinys „Nepaprastas žmogus voras 2“ pasirodė 2014 m. gegužės 2 d. Dar vėliau, buvo sukurtas Tom Holland'o įkūnijamas Žmogus-Voras, kuris pasirodė tokiuose filmuose kaip Žmogus-Voras: Grįžimas namo, Žmogus-Voras: Toli nuo namų ir Žmogus-Voras: Nėra Kelio Atgal.
Televizija
Žmogus voras taip pat pasirodė animaciniuose serialuose:
Pocuolis
Pocuolis  – miestas Italijoje, Kampanijoje, Neapolio provincijoje. Tai pagrindinis miestas Flegrų laukuose.
Istorija
Pocuolis prasidėjo kaip graikų kolonija, vadinama Dicearchija. Romėnų kolonija įkurta 194 m. pr. m. e. ir pavadinta Puteoli („Maži šuliniai“) pagal karštas versmes aplink miestą ir ypač Solfatą. Taip yra todėl, kad Pocuolis yra kalderos, vadinamos Flegrų laukais, centre.
Puteolio mieste vykdavo didelė prekyba Aleksandrijos javais, čia parduoti buvo atplukdomos prekės ir iš kitų kraštų. Tai taip pat buvo pagrindinis Kampanijos prekių eksporto punktas, įskaitant rudą stiklą, mozaikas, apdirbtą geležį ir marmurą. Romėnų laivyno bazė greta esančiame Miseno mieste turėjo didžiausią laivyną senovės pasaulyje.
Vietinis ugnikalnių smėlis buvo pirmo efektyvaus betono pagrindas, kai reaguodavo su vandeniu. Vietoj to, kad lėtai išgaruotų, vanduo sustiprindavo smėlį tiek, kad šis sugebėjo išlaikyti didelio svorio objektus. Jo dėka buvo pastatytas Pantenonas su pirmuoju kupolu pasaulyje.
Apaštalas Paulius čia išlipo kelyje į Romą, nuo kurios miestas yra nutolęs 170 mylių. Čia jis apsistojo septynias dienas (Acts 28:13, 14), o po to su pakeleiviais Apijaus keliu patraukė į Romą.
Puteolyje Kaligula sukūrė įspūdingą reginį 37 m., kai tapęs imperatoriumi įsakė sukurti plūduriuojantį tiltą iš laivų, besitęsiantį dvi mylias nuo miesto iki netoliese buvusio Bajų kurorto ir kuriuo jis sugebėjo joti žirgu, kad paneigtų astrologo pranašystę, jog jis turi „ne daugiau šansų tapti imperatoriumi nei joti žirgu per Bajų įlanką“.
Šventas Prokulas Pocuolietis buvo nukankintas čia kartu su pasekėjais IV a. ir tapo miesto šventuoju globėju. Manoma, kad septynios erelių galvos miesto herbe simbolizuoja tuos septynis kankinius. Lapkričio 16 d. yra oficiali Šventojo Prokulo diena. Jis meiliai vadinamas 'u pisciasotto („Sisiojantis į kelnes“), nes lapkričio 16 d. dažnai lyja. Miestiečiai taip pat švenčia jo dieną antrą gegužės sekmadienį.
Nuo 1982 m. rugpjūčio iki 1984 m. gruodžio mieste buvo jaučiamas seisminis aktyvumas, kuris pasiekė piką 1983 m. spalio 4 d. ir apgadino 8 tūkst. pastatų miesto centre, o 36 tūkst. gyventojų buvo perkelta, dauguma iš jų visam laikui. Po to jūros dugnas pakilo 2 m. ir Pocuolio įlanka tapo per sekli dideliems laivams.
Naujoji vaidilutė
Naujoji vaidilutė – katalikiškas mėnesinis žurnalas, ėjęs 1921–1940 m. Kaune.
Istorija
Įsteigė ir redagavo Pranas Dovydaitis, leido Lietuvių ateitininkų sąjunga. 1921–1931 m. buvo skirtas moksleivėms ateitininkėms. 1931 m. pertvarkytas į moterų inteligenčių žurnalą. 1933–1935 m. leido priedą moksleivėms „Rimties valandėlė“ (redaktorė Danutė Lipčiūtė-Augienė). Spausdino „Šviesos“ spaustuvė.
Spausdino straipsnius kultūros, meno, švietimo, auklėjimo klausimais, grožinę kūrybą.
Bendradarbiavo Liudas Gira, Nelė Mazalaitė, Salomėja Nėris, Petronėlė Orintaitė, Marija Pečkauskaitė ir kt.
Savaitraštis
Savaitraštis – periodinis leidinys, išeinantis kartą per savaitę. Turi ir laikraščio, ir žurnalo bruožų. Informacijos aktualumu, savo forma, dydžiu ir apimtimi panašesnis į laikraštį. Pateikiamų žinių reikšmingumu, publikacijų analitiškumu ir apibendrinimo laipsniu artimesnis žurnalui.
Pirmasis lietuvių savaitraštis išėjo XIX a. viduryje. 1849 m. Klaipėdoje pradėtas leisti lietuvių laikraštis „Lietuvininkų prietelis“ išeidavo kartą per savaitę (ketvirtadieniais). 1849 m. pasirodė ir kitas savaitraštis – „Keleivis“.
Budziniškis
Budziniškis (arba Šiliškiai) – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Degučių, prie kelio Degučiai–Dvariškiai.
Istorija
thumb|left|Šiliškių maro kapeliai
Priklausė Degučių dvarui. Kaimo dalis prie Degučių vadinta Magiliavu, matyt, dėl kaimo pakraštyje esančių maro kapelių. Dalis kapelių sunaikinta sovietmečiu statant kolūkinį aerodromą, dalis 2008 m. rekonstruojant kelią Šiauliai–Pakruojis. Išlikusią kapelių dalį Degučių liaudies meistras Kazys Kličius pažymėjo pastatydamas kryžių.
Juodauodegė sterbliakiaunė
Juodauodegė sterbliakiaunė (Dasyurus geoffroii) – plėšriųjų sterblinių (Dasyuridae) šeimos žinduolis. Labai reta, praktiškai išnykusi rūšis. Dar sutinkama pietryčių Australijos eukaliptų miškuose. Įrašyta į tarptautinę raudonąją knygą.
Goldmanitas
Sudėtis
Goldmanito elementinė sudėtis: Jo cheminė formulė yra Ca3(V3+,Al,Fe3+)2(SiO4)3.
Savybės
Goldmanito apytikslis tankis (3,74±0,03) buvo nustatytas pagal tankį praskiesto Clerici tirpalo, kuriame maži goldmanito fragmentai plūduriavo. Dėl goldmanito grūdelių smulkumo tikslesni tankio matavimo metodai buvo nenaudoti. Teoriškai paskaičiuotas tankis 3,737 atitiko tą apytikslę gautą vertę.
Šviesos lūžio koeficientas, nustatytas imersinės analizės būdu, yra 1,821±0,001, Kaip ir daugelis kalcio granatų goldmanitas yra silpnai anizotropiškas.
Atradimas
Goldmanitas pirmą kartą aprašytas 1964 m., kai jis buvo aptiktas Lagunos rajone Sibolos apygardoje (Cibola county) (Naujoji Meksika, JAV). Mineralas pavadintas amerikiečių petrologo Marko Goldmano (Marcus Isaac Goldman; 1881–1965) garbei. Pirmo aptikimo vieta South Laguna (ar Sandy) kasyklų srityje buvo vanadžio daug turintys moliai metamorfuotuose urano-vanadžio uolienų kloduose smiltainiuose. Tiriant šiuos klodus buvo pastebėta, kad granatai santykinai nemineralizuotuose smiltainiuose yra bespalviai, o granatai tamsios, labai mineralizuotose uolienose, turinčiose daug vanadingų molių ir urano uolienų, buvo tamsiai žali ar rusvai žali. Išanalizavus du granatų mėginius iš tamsiųjų rūdų paaiškėjo, kad šie granatai turi daug vanadžio.
South Laguna kasyklų sritis buvo tiriama 1955 ir 1956 m., tai buvo dalis Lagunos srities geologijos ir urano išteklių tyrimų, kuriuos vykdė JAV Geologijos tarnyba.
Radavietės
Be pirmosios radavietės Sandy kasyklų rajone (N. Meksika) goldmanitas buvo aptiktas: Goldmanitų aptinkama ir Korėjos pusiasalio metalinguose juoduosiuose skalūnuose.
Omano demografija
thumb|right|500px|Gyventojų kitimas 1961–2003 m. Per šį laikotarpį gyventojų skaičius padidėjo beveik šešis kartus. Grafike gyventojų skaičius yra pateikiamas tūkstančiais. Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Omano demografiją.
Gyventojų skaičius: 3 090 150 (2011 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių:
Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 2,043 % (2011 m. apsk.)
Gimstamumas: 24,33 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)
Mirtingumas: 3,42 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)
Migracijos indeksas: –0,47 migrantų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)
Urbanizacija:
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas:
Vidutinė gyvenimo trukmė:
AIDS/ŽIV:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Religijos:
Naujoji viltis
Naujoji viltis – JAV lietuvių politikos ir kultūros žurnalas, leistas 1970–2001 m. Čikagoje.
istorija
Leidžia korporacija „Neo-Lithuania“ ir Amerikos lietuvių tautinė sąjunga. Spausdina dienos aktualijas ir stambesnes studijas.
Bučin Šlacheckai
Bučin Šlacheckai  – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į pietryčius nuo Kosuv Lackų, apie 13 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 90 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Per kaimą teka Bučinkos upė.
Semionovas (Fuchsbergas)
Semionovas (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Ozerkų kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Žuvininkų apskrities kaimas. 1947–2008 m. Ozerkų apylinkės kaimas, prie jo prijungtas Elizenhofas ir Marienhagenas.
Voljeras
thumb|right|250px|Paukščių voljeras Saint Louis zoologijos sode (JAV)
Voljeras - atitverta aikštelė, kurios dalis dažnai pridengta stogu, sujungta su greta esančiais narvais, būdomis ar nameliais, skirta gyvūnams (šunims, triušiams, kailiniams žvėreliams ir kt.) laikyti. Voljerai naudojami žvėrininkystės ūkiuose, zoologijos soduose, gyvūnų parodose. Paukščiams laikyti skirti voljerai būna tinklu uždengti iš viršaus. Voljerai su gyvūnais naudojami ir kaip parkų elementas.
Voljerai neleidžia gyvūnams pabėgti, bet apima pakankamai didelį plotą, kuriame gyvūnai gali judėti. Pastogė apsaugo juos nuo nepalankaus oro (lietus, sniegas, vėjas, saulėkaita, šaltis). Voljerai paprastai taip įrengiami, kad į jų vidų galėtų lengvai įeiti prižiūrintys žmonės ir saugiai juos valyti, šerti gyvūnus.
Dzun Chemčiko kožunas
Geografija
Pagrindinę kožuno dalį užima Tuvos dubuma. Svarbiausia upė – Chemčikas.
Ūkis
Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste, daržovių auginimu. Miško ir medienos apdirbimo, maisto, statybinių medžiagų gamybos pramonė. Kasamos akmens anglys.
Turistinis objektas – Ustu Churė budistų vienuolynas.
Gyvenvietės
Kožunas padalintas į 11 kaimo gyvenviečių (sumonų) yra 1 miestas (Čadanas):
Žemaitkiemiai (Pilkalnio apskritis)
Žemaitkiemiai arba Bolotnikovas (, nuo 1936 m. rugsėjo 9 d. Schameitkehmen, nuo 1938 m. birželio 6 d. Lindenhaus, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės kaimas 2 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, prie Ragupės.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Žemaitkiemių kaimo bendruomenė 1933–1937 m. Įkurti 1580 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: Sammeitken, Schameitken, Szameitckehmen. 1736 m. Žemaitkiemiuose minimos 13 vokiškai ir 4 lietuviškai kalbančios šeimos. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 39 ugniakurais, 1823 m. – mišrusis kaimas su malūnu ir 261 gyventoju. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai. Tikintieji priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai. 1874 m. apskrityje įsteigtas Užpjaunių valsčius, kuriam priklausė ir Žemaitkiemių kaimo bendruomenė. 1905 m. turėjo 68 gyvenamuosius namus, 601 gyventoją. 10 iš jų buvo lietuviai.
1944 m. rudenį, artėjant frontui, gyventojai evakuoti į Vokietijos gilumą, vietinių gyventojų nebeliko. Po Antrojo pasaulinio karo atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos.
Aleksandras Kazimieras Gorainis
Aleksandras Kazimieras Gorainis (Horainas, 1698 m. prie Vilniaus – 1774 m. liepos 24 d. Vilnius) – Žemaičių vyskupas sufraganas, teologijos daktaras.
Biografija
Vilniaus universitete studijavo teologiją. 1727 m. įšventintas kunigu tapo Nemenčinės klebonu. Vėliau kanauninkas Žemaitijoje ir Varnių kapitulos prelatas. 1731 m. paskirtas Žemaičių vyskupijos sufraganu; t. p. buvo Vilniaus generalinės diecezijos vizitatorius ir Vilniaus kunigų seminarijos prižiūrėtojas. 1733 m. palaikė pretendentą į sostą Stanislovą Leščinskį. Padedant Čartoriskiams nuo 1762 m. tapo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės referendoriumi; per karaliaus rinkimus rėmė Stanislovą Augustą Poniatovskį.
Pilkarusvė kengūra
Pilkarusvė kengūra (Macropus rufogriseus) – kengūrinių (Macropodidae) šeimos sterblinis žinduolis. Patinai iki 90 cm aukščio ir daugiau kaip 20 kg svorio. Paplitusi Australijos rytinėje dalyje
Takaši Takabajaši
Nacionalinėje komandoje žaidė 1954-1958 m., su ja dalyvavo 1956 m. olimpinėse žaidynėse.
Kuskatlano departamentas
Kuskatlano departamentas  – departamentas Salvadoro centrinėje dalyje. Administracinis centras – Kochutepekė.
Auginama kava, medvilnė, tabakas, vaisiai. Iki 1835 m. departamento sostinė buvo Sučitotas.
Savivaldybės
Departamentas padalintas į 17 savivaldybių.
Satkūnai (Biržai)
Satkūnai – kaimas Biržų rajono savivaldybės pietryčiuose, 4 km į šiaurės vakarus nuo Kupreliškio, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Kaime prasideda Kadaro upelis (Apaščios intakas).
Istorijos šaltiniuose paminėtas 1606 m., buvo 14 valakų dydžio. 1923 m. kaime buvo 52 ūkiai.
Cwmbran Town AFC
Sezonai
Šaltinis:
Šileikiai (Utena)
Šileikiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Utenos. Aptiktas kapinynas.
Deep Impact
thumb|180px|„Deep Impact“ paleidimas Deep Impact − NASA kosminis zondas, paleistas 2005 m. sausio 12 d. Jis buvo skirtas ištirti kometos 9P/Tempel 1 vidinę sudėtį paleidžiant į kometą specialią susidūrimui su kometa skirtą dalį. 2005 m. liepos 4 d. 5:52 UTC laiku tam skirta zondo „Deep Impact“ dalis atsitrenkė į kometos branduolį ir iš jo vidinės dalies išmušė nuolaužų debesį. Susidūrimo nuotraukos parodė, kad kometos branduolio didesnę nei tikėtasi dalį sudarė dulkės, o ne ledas. Dėl susidūrimo susidaręs didelis dulkių debesis užstojo paties susidūrimo kraterį ir jo tiesiogiai stebėti nepavyko.
Rodolitas
Rodolitas (iš 🇬🇷 'rožė') – piropų (granatų rūšis) atmaina, spalva nuo rausvos iki raudonos, purpurinių atspalvių. Tai geležies, magnio ir aliuminio silikato mineralas, priklausąs piropų-almandinų sekai. 250px|miniatiūra|kairėje|Rodolitai iš Kenijos Aptinkamas Cowee Valley (Macon County, Šiaurės Karolina. Taip pat randami Tanzanijoje, Zimbabvėje, Madagaskare ir Šri Lankoje.
Pavadinimas reiškia 'rožinis akmuo', tuo jis primena daugelį kitų rausvų mineralų (pvz., rodochrozitas, rodonitas) pavadinimus. Tiesa, pavadinimas mineralogijoje nėra oficialiai pripažintas.
Minėtos spalvos rodolitai, neturintis intarpų, naudojami kaip pusbrangiai akmenys. Žinomas vienas stambiausių rodolitų svėrė 43,5 karato (nušlifuotas ~14 karatų). Juvelyriniai rodolitai išgaunami kaip šalutinis abrazyvinių granatų gavybos produktas.
Karp
Karp – Karpių bajorų giminės, herbas.
Karo-Kano gynyba
Kapablankos variantas
Dažniausias Karo-Kano gynybos tęsinys yra '''3. Žc3''' Kapablankos variantas, pavadintas Chosė Raulio Kapablankos vardu, yra: Manoma, kad po 1...c6 abi pusės daro geriausius ėjimus ir taip pasiekia Kapablankos variantą. Įprastas tęsinys: Nors baltųjų pėstininkas h5 atrodo pasirengęs atakai, endšpilyje tai gali tapti rimta silpnybe. Paprastai abi pusės rokiruoja į skirtingas puses.
Karp
Aprašas
Didysis herbas:
Karo-Kano gynyba
Smyslovo/Karpovo/Šiuolaikinis variantas
Dar vienas populiarus Karo-Kano gynybos variantas yra Anksčiau šis variantas vadintas pirmojo pasaulio čempiono Vilhelmo Šteinico vardu, tačiau šis vardas neprigijo taip kaip kiti pavadinimai:7-ojo pasaulio čempiono Vasilijaus Smyslovo vardu pavadintas „Smyslovo variantas“, 12-ojo pasaulio čempiono Anatolijaus Karpovo vardu pavadintas „Karpovo variantas“ ir „šiuolaikinis variantas“. Ėjimo 4...Žd7 tikslas – greitai išvesti figūras, padidinti centro kontrolę ir vėliau sužaidus Žg8-f6 iškeisti žirgą. Ėjimo trūkumas tas, kad juo užblokuojamas baltalaukis juodųjų rikis, kuris daugelyje Karo-Kano gynybos variantų yra laisvas.
Karp
Aprašas
Kasdieniniame herbe virš skydo buvo tik uždaras šalmas su riterio karūna,
Karo-Kano gynyba
Bronšteino-Larseno variantas ir Korčnojaus variantas
Tiek Bronšteino-Larseno variantas, tiek Korčnojaus variantas prasideda ėjimais:
Karp
Herbo bajorai
Karpiai, Karpenkos, Tedveniai, (Tedwen, Tedwin, Tetwin, Tödwen), Zimlinskiai (Zimliński).
Karo-Kano gynyba
Bronšteino-Larseno variantas ir Korčnojaus variantas
Bronšteino-Larseno variantas: Juodieji šiek tiek sugadina pėstininkų struktūrą, o ilgoji rokiruotė tampa beveik būtina, nors jai visai nepasiruošta, tačiau šis variantas suteikia juodiesiems aktyvumą ir kontržaidimą. Juodųjų planas yra užimti bokštu g liniją, juodalaukį rikį išvesti į h6, kai baltųjų rikis nebekontroliuos įstrižainės c1-h6, o kai kitas juodųjų rikis bus išvestas į f5, o žirgas – į d7, valdove bus galima pulti baltųjų valdovės sparno pėstininkus ir daryti ilgąją rokiruotę. Šis variantas pavadintas Deivido Bronšteino ir Bento Larseno vardais. Šie du šachmatininkai sulaukė didelės sėkmės jį žaisdami.
Korčnojaus variantas: Viktoras Korčnojus žaidė 5...ef daugybėje mačų ir susilaukė sėkmės. Korčnojaus variantas yra dažnesnis ir populiaresnis, nes pasiūlo greitą figūrų išvedimą, palieka praktinę trumposios rokiruotės tikimybę ir suteikia geresnę pėstininkų struktūrą.
Stūmimo variantas: 3...Rf5 ir 3...c5!?
Stūmimo variantas yra: Populiariausi atsakymai yra 3...Rf5 ir 3...c5!? 3...Rf5 yra populiariausias atsakymas, nes Karo-Kano gynyboje šis rikis jaučiasi laisvai ir uždaryti jį yra nelogiška. Populiariausi atsakymai yra '''4. Rd3 ir 4. Žf3, 4. Žc3'''. Kartais stūmimo variante būna labai aštrių tęsinių, pvz., Latvijos-Ispanijos didmeistrio Aleksejaus Širovo mėgtas '''4. Žc3 e6 5. g4, o kartais – ramių, pvz., 4. Žf3 e6 5. Re2 c5 6. Re3 ar 4. Rd3 Rxd3 5. Vxd3'''.
Variantas 3...c5!? yra kiek retesnis tęsinys, nes aukoja pėstininką, o bandant jį atsiimti paprastai juodiesiems tenka susilpninti centrą. Šis ėjimas kartais žaidžiamas tų, kurie nori išvengti kovos prieš Karo-Kano gynybos teoriją išmanančius šachmatininkus. Michailas Botvinikas panaudojo šį ėjimą partijoje su Michailu Taliu
Keitimo variantas ir Panovo-Botviniko ataka
Keitimo variantas yra
Panovo-Botviniko ataka pradedama ėjimu 4.c4. Šis variantas pavadintas Vasilijaus Panovo ir pasaulio čempiono Michailo Botvininko vardais. Baltieji paprastai gauna izoliuotą valdovės pėstininką, tačiau greitą figūrų išvystymą, puikią centro kontrolę ir šansus karaliaus sparno atakai. Įprastas šio varianto tęsinys – '''4...Žf6 5. Žc3 e6 6. Žf3, o tada juodieji renkasi iš 6...Rb4 (pozicija tampa panaši į Ragozino gynybą) ir 6...Re7''' (populiariausias tęsinys). '''6...Žc6?! yra žemesnio lygio, nes po 7. c5! ''' baltieji įgauna pranašumą centre.
"Tikrasis" keitimo variantas yra: Nė viena pusė negauna pranašumo, tačiau šiame variante abi pusės gauna tvirtą poziciją ir greitai išveda figūras. Paprastai baltieji renkasi šį variantą tada, kai galvojama apie endšpilį.
ECO kodai
Šachmatų debiutų enciklopedija (ECO) skyrė Karo-Kano gynybai kodus nuo B10 iki B19:
La Libertado departamentas
La Libertado departamentas yra 2 departamentai Lotynų Amerikoje:
La Libertado departamentas (Salvadoras)
La Libertado departamentas – departamentas Salvadoro centrinėje dalyje, prie Ramiojo vandenyno. Administracinis centras – Santa Tekla.
Auginama kava, medvilnė, tabakas, vaisiai, javai, kakava. Gyvulininkystė. Maisto, baldų, chemijos pramonė.
Savivaldybės
Departamentas padalintas į 22 savivaldybes.
Bubių vėliava
thumb|right|200px|Bubių vėliava. Proporcijos: 10:11
Bubių vėliava – auksiniame lauke įkomponuotas juodas kurtinys su raudona kakta pasiskolintas iš Bubių herbo. Laisvieji vėliavos kraštai apvesti raudona juostele.
Vainatrakis
Vainatrakis – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Rokų, netoli kelio. 2014 m. įkurtos civilinės Vainatrakio kapinės, 2019 m. – Vainatrakio naminių gyvūnų kapinės. Stūkso Vainatrakio piliakalnis.
Istorija
Anksčiau dalis kaimo buvo Taurakiemio seniūnijoje, bet 2017 m. ji panaikinta.
Piratavimas
thumb|250px|right|Piratų vėliava
Piratavimas (iš, peiratés 'užpuolikas', per 'jūrų plėšikas') – plėšimo tikslais vykdomas laivų bei pakrančių gyvenviečių puolimas iš jūros. Pagal šiuolaikinę tarptautinę teisę piratavimu laikomas tik užpuolimas atviroje jūroje. Tarptautinė jūrų teisė piratavimu vadina tik privačių asmenų nusikaltimus. Valstybių remiami ar toleruojami plėšikiški puldinėjimai jūroje bei atviroje jūroje vykdomi teroristiniai aktai patenka į tam tikrą pilkąją tarptautinės teisės zoną.
Žmonijos istorijoje piratavimas atsirado praktiškai tuo pačiu metu kaip ir plaukiojimas jūroje. Piratavimas buvo pereinamoje zonoje tarp jūrų prekybos ir jūrų karo ir ypač suklestėdavo nestabiliais laikotarpiais, klestint prekybai ir valstybinei galiai nesugebant užtikrinti prekybos kelių saugumo. Kolonizacijos laikotarpiu tarp visų didžiųjų jūrinių valstybių nuolat tvyrojo įtampa. Todėl piratai, puolantys priešiškos valstybės laivus, bet neiškeliantys savo valstybės vėliavos ir oficialiai nepriklausantys karinėms pajėgoms, buvo puikus būdas daryti žalą priešui, nesiveliant į tiesioginį karinį konfliktą. Dažnai valstybė į savo piratus ne tik žiūrėdavo pro pirštus, bet netgi juos gerbdavo.
Piratų gyvenimo būdas
Priešingai paplitusiai nuomonei, piratai nepraturtėdavo, neretai net neturėdavo ką valgyti, dažnai žūdavo antpuoliuose. Ankstesniaisiais laikais piratai vieni turėjo demokratinę bendruomenę. Kapitoną ir locmaną rinkdavo visi grupės nariai. Šie du piratai vėliau padalydavo likusias pareigas kitiems. Neribotą valdžią kapitonas turėjo tik kovos metu (kitu laiku locmanas galėjo atšaukti jo nurodymus). Manoma, visa tai ir tapdavo naujų piratų grupių klestėjimo priežastimi.
Piratų puolamos karinių laivų įgulos, tikriausiai įtikintos žodžiais, tiesiog nusikratydavo savo nekenčiamų karininkų, iš esmės pakeisdavo gyvenimo būdą ir prisidėdavo prie piratų. Jauniems vyrams, per prievartą apgyvendintiems to meto karo laivuose su sunkiomis sąlygomis bei neribota karininkų valdžia tai reiškė progą išgyventi, o viltis praturtėti irgi buvo nemenkas jaukas.
Piratavimas šiandien
Nors gerokai sumenkėjęs ir pakeitęs pobūdį, piratavimas jūroje išliko iki šių dienų. Šiandieniniai piratai nebeturi karo laivų, galia prilygstančių stambiems karo laivams, naudojasi mažais kateriais, laikosi gana netoli kranto. Dažniausiai jų taikiniu tampa ne pats laivas, o įgula, kuri paimama įkaitais. Vienas pagrindinių atakos būdų – paleisti įspėjamuosius šūvius iš prieštankinio granatsvaidžio ir taip sustabdyti laivą.
Piratavimui šiandien didžiausia kliūtis yra tai, kad dauguma valstybių bet kokio ginkluoto laivo buvimą savo vandenyse ar uoste laiko nusikaltimu. Todėl piratai turi labai menkas galimybes išlaikyti bent kiek stipresnį laivą, nes jam reikalingas uostas.
IT piratavimas
IT technologijų pasaulyje perimtas piratavimo terminas. Kompiuterinis piratavimas – tai duomenų kopijų darymas ar duomenų modifikavimas pažeidžiant autorių teises. Tuo nepatenkinti komerciniai programinės įrangos ar kitos kompiuterinėse laikmenose platinamos informacijos kūrėjai, nes tai mažina jų pelną. Patys IT piratai taip sumažina savo išlaidas. Nors tokia veikla pripažinta nelegalia, praktiškas baudžiamosios atsakomybės įgyvendinimas yra sudėtingas.
Muziejininkystė
Istorija
Muziejininkystės pradininku laikomas Samuelis Kvikchebergas (Samuel Quiccheberg, 1529-1567 m.), knygoje „Išminties šaltinis – įrašai arba titulai įžymiausio muziejaus“ {{{lot|Theatrum sapientiae – Traktat inscriptiones vel tituli theatri amplissimi}}, 1565 m.) išdėstęs muzeografijos principus (muziejaus organizavimo, rinkinių tvarkymo metodika). Muzeografiniai tyrinėjimai vyravo iki XIX a. pabaigos. Žymiausi darbai: Kasparas Frydrichas Neikelijus „Muzeografija, arba nurodymai, kaip teisingai suprasti ir naudingai įrengti muziejus“ (, 1727 m.), Karlas Linėjus „Botanikos filosofija“ (Philosophia botanica, 1751 m.), „Keliautojo vadovas“ (Instructio peregrinatoris, 1759 m.). Muzeologijos terminas pirmąsyk paminėtas 1878 m.
Muziejininkystė kaip mokslas formuojasi nuo XX a. penkto dešimtmečio. Muziejininkystė teoriją tiria ir plėtoja atskiri tyrimų centrai (Japonijos muziejų vadybos akademija – Tokijas, Reinvardo akademija, Amsterdamas, Muziejininkystės institutas, Berlynas) ir universitetų padaliniai (pav. Masaryko universiteto Muzeologijos katedra, Brno, Čekija). XX a. septintame dešimtmetyje susiformavo Z. Z. Stransky Brno muziejininkystės mokykla, muziejininkystę apibrėžianti kaip muzealumo mokslą. Nuo XX a. devinto dešimtmečio plėtojasi vadinamoji Naujosios muziejininkystės mokykla (S. Curuta, P. van Menšas ir kiti), skelbia naujas teorines ir metodologines muziejininkystės prielaidas (bendruomeninė muziejininkystė, visapusiškas muziejus) ir metodines nuostatas – visuomenės interesai lemia, kas taps kultūros paveldu; visuomenės lūkesčiai subrandina muziejus.
Muziejininkystė Lietuvoje
Lietuvoje muziejininkystė kartais apibrėžiama kaip mokslas apie muziejus, jų veiklą ir istoriją, dar vadinama muzeologija arba kaip muziejų kolekcijų aprašymas (dar muzeografija). Muziejininkystės pradžia sietina su 1815 m. J. Lobenveino leidiniu apie Vilniaus universiteto Anatomijos teatro (muziejaus) ypatybes ir paskirtį („Viešojo Imperatoriškojo Vilniaus universiteto posėdis, skirtas iškilmingam naujojo žmonių ir gyvūnų anatomijos teatro atidarymui Vilniuje 1815 m. spalio 15 d. dieną“, 1815 m.), taip pat ir E. Tiškevičiaus skelbta muziejaus – šalies veidrodžio koncepcija. Iki XXI a. vyravo istorinės ir taikomosios muzeologijos tyrinėjimai. Tyrinėtojai – daugiausia muziejininkai ir mokslininkai, susiję su muziejų veikla ir muziejininkystės, kaip taikomosios muzeologijos, dėstymu (Paulius Galaunė, Peliksas Bugailiškis). Nuo XX a. devinto dešimtmečio Lietuvos muziejų kultūros paveldo globos organizacijų problemas tyrė Nastazija Keršytė.
Išleista mokslinių monografijų, leisti periodiniai leidiniai, skirti muziejininkystei ir kraštotyrai, paveldo apsaugai: „Gimtasai kraštas“ (1934–1943 m.), „Muziejai ir paminklai“ (1966–1989 m.). Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejus 1987–1989 m. leido „Metodiką“, kur skelbė muzeografinius rašinius, 1989–1990 m. leistas „Muziejininkystės centro biuletenis“, nuo 1992 m. leidžiamas „Muziejininkystės biuletenis“ (nuo 2003 m. – „Lietuvos muziejai“), istorijos ir taikomosios muziejininkystės straipsnius skelbia tęstiniai leidiniai „Etnografija“ (nuo 1991 m., Lietuvos nacionalinis muziejus), „Metraštis“ (nuo 1996 m., Lietuvos dailės muziejus), „Lietuvos muziejų rinkiniai“ (nuo 1998 m., Lietuvos muziejų asociacija). 2001 m. Vilniaus universitete pradėti teorinės muziejininkystės tyrimai. . 2012 m. Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete, kuriame vykdomos II pakopos muziejininkystės studijos, įsteigta Muzeologijos katedra.
Kakuiči Mimura
(1931 m. rugpjūčio 16 d. – 2022 m. vasario 19 d. ) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1955 m., su ja dalyvavo 1956 m. olimpinėse žaidynėse.
Naujosios Biržų žinios
thumb|280px|
Naujosios Biržų žinios – savaitinis (kelis pirmuosius mėnesius – dvisavaitis) visuomenės, politikos ir literatūros Biržų apskrities laikraštis, leistas 1941–1944 m. Biržuose.
Istorija
Leido Lietuvių aktyvistų frontas. Ėjo kaip 1922–1933 m. leisto laikraščio „Biržų žinios“ tęsinys.
Redagavo Jonas Mekas (1941–1942 m.), Julius Petronis, vyriausiasis redaktorius Stasys Lipniūnas.
Didžioji pilkoji kengūra
Didžioji pilkoji kengūra (Macropus giganteus) – kengūrinių (Macropodidae) šeimos sterblinis žinduolis.
Naujos žinios (Ragainė)
Naujos žinios – savaitraštis, leistas 1889 m. gruodžio 11 d. – 1890 m. kovo 26 d. Ragainėje.
Istorija
Spausdintas gotišku šriftu. Leido ir redagavo Kristupas Voska. Išėjo 15 numerių. Rašė rinkimų klausimais, aiškindamas lietuvių interesus bei gyventojų lietuvininkų siekius. Sustojo dėl skaitytojų stokos.
Geležinė ledi
Geležinė ledi  – britų biografinis filmas apie buvusią Didžiosios Britanijos ministrę pirmininkę Margaret Tečer, kurią vaidina Meryl Streep. Tečer vyrą Denis Thatcher vaidina Jim Broadbent, Tečer vyriausybės ilgametį narį Geoffrey Howe vaidina Anthony Head.
Ki Vestas (Florida)
Ki Vestas  – miestas JAV, Floridos valstijoje, saloje Meksikos įlankoje; Florida Kiso salyne. 25,4 tūkst. gyventojų (2000 m.). Ki Vestas yra klimatinis kurortas, čia gerai išvystytas turizmas. Per metus salą aplanko 4 mln. turistų. Yra tarptautinis oro uostas.
Geografija
Pagrindinė miesto dalis yra Ki Vesto saloje, o kitos miesto dalys yra kitose keturiose salose. Šiek tiek nuo vakarinės pakrantės yra nutolusi Sunset Ki sala, kurią galima pasiekti tik laivu. Šiaurėje esančios Sigsbi Park ir Fleming Ki salos, kartu su dar dvejomis į šiaurę nutolusiomis salomis priklauso Ki Vesto bendruomenei. Abi salos yra naudojamos Jungtinių Valstijų karinių jūrų pajėgų ir yra sujungtos tiltais su pagrindine sala. Taip pat Ki Vestui priklauso šiaurinė Stock Island dalis, kuri yra Ki Vesto rytuose.
Miestas yra padalintas į šias dalis:
Ki Vesto sala:
Kitos salos:
Klimatas
Klimatas yra tropinis, todėl ištisus metus yra šilta. Statistiškai lyja labai trumpai ir tik vasarą. Dienos temperatūra nuo gegužės iki spalio mėnesių yra apie 32 °C. Nuo gruodžio iki vasario mėnesių yra šalčiausias metų laikas. Didžiausia vidutinė temperatūra yra apie 24 °C.
Bubių herbas (Šiauliai)
Bubių herbas – Bubių kaimo ir seniūnijos (Šiaulių rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.
Aprašas
Auksiniame herbinio skydo lauke juodas kurtinys su raudona kakta.
Istorija
Pirmą kartą Bubių vardas rašytiniuose šaltiniuose minimas 1566 m., nors šalia esantis Bubių piliakalnis rodo, jog čia gyventa ir anksčiau.
Į pietvakarius nuo Bubių yra didelis Bubių-Padubysio miškų masyvas, kuriame gausu žvėrių ir paukščių. Pagal vieną legendą, senovėje Bubių gyvenvietę supo didžiuliai miškai su daugybe kurtinių, nuo kurių nuolatinio bubėjimo ir kilęs miestelio vardas. Kita legenda pasakoja, jog vardas kilęs iš miškuose gyvenusių ir žmones gąsdinusių baubų.
Bubiai istorinio herbo neturėjo, todėl nutarta jame pavaizduoti kurtinį. Taip norėta susieti vietovės vardą su legendomis. Bubių herbas patvirtintas Lietuvos Prezidento 2000 m. kovo 23 d. Etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Satkūnai (Jonava)
Satkūnai – kaimas Jonavos rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 5 km į pietvakarius nuo Panoterių, prie kelio ir Girvinės upelio (Lokio intakas).
Kėdainių rajono apylinkės teismas
thumb|250px|Kėdainių rajono apylinkės teismas ir prokuratūra
Kėdainių rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje, Kauno apskrityje. Dirba 7 teisėjai. Etatų skaičius – 9; laisvi 2 etatai (2009 m. rugsėjo mėn.). Adresas – Didžioji g. 64, Kėdainiai, LT-57273. Kėdainių rajono apylinkės teismo išnagrinėtas baudžiamąsias ir civilines bylas apeliacine instancija peržiūri Panevėžio apygardos teismas.
Istorija
Teismo pirmtakas – Kėdainių rajono liaudies teismas. Sovietų okupacijos metais veikė teismo antstolių kontora prie Kėdainių rajono apylinkės teismo (l.e.p. vyresnioji teismo antstolė – R. Leonavičienė). Dirbo 4 antstoliai. Kontora nustojo veikti 2003 m. sausio 1 d.
2008 m. teismas išnagrinėjo 2988 civilinių ir 360 baudžiamųjų bylų.
Vadovybė, teisėjai
Teismo pirmininkas (nuo 2003 m. birželio 23 d.) – Vitalijus Kondratjevas (g. 1967 m.).
Teismo teisėjai – Henryta Gerdvilė, Algimantas Brigadierius, Audra Kriščiūnienė, Jūratė Petraškienė, Laima Šablevičienė, Ramyna Šidlauskienė, Bronius Varsackis.
Štrbske Plesas (kurortas)
Štrbske Plesas – populiarus Slovakijos apskritus metus veikiantis kalnų kurortas šalia to paties pavadinimo ledyninio kalnų ežero Aukštuosiuose Tatruose. Gyvenvietė yra Poprado rajone, priklauso Aukštųjų Tatrų miestui, yra jo administracinis ir kultūrinis centras.
Štrbske Plesas savo istoriją skaičiuoja nuo 1872 m. Gyvenvietėje gausu viešbučių, stovėjimo aikštelių. Į čia veda siaurasis elektrinis geležinkelis, yra dantytojo geležinkelio atšaka. Čia prasideda dauguma pažymėtų turistinių takų į Tatrų nacionalinio parko slėnius, Krivanio, Rysų viršukalnes. Rengiamos įvairios žiemos sporto rungtynės. Kurortas pasižymi išvystyta infrastruktūra. Unikalus Štrbske Pleso mikroklimatas garsėja gydomosiomis savybėmis. Kurorte yra keletas sanatorijų, kuriose gydomi kvėpavimo takų susirgimai.
Slidinėjimo kurortas
thumb|left|250px|Vaizdas į gyvenvietę nuo Chata pod Soliskom stovyklavietės thumb|left|250px|Kurortas žiemą Žiemą veikia kalnų slidinėjimo trasos. Štrbske Plesas – aukščiausiai esantis slidinėjimo kurortas Tatruose, kur trasos išsidėstę 1300-1900 m aukštyje, todėl čia geriausios sąlygos slidinėjimui, o žiemos sezonas trunka ilgiausiai. Čia vyksta Europos slidinėjimo ir šuolių nuo tramplino čempionato etapai. Didžiojoje šių trasų dalyje yra dirbtinio sniego gaminimo įranga. Štrbske Pleso slidinėjimo komplekso duomenys:
Sėjamasis grikis
Sėjamasis grikis (Fagopyrum esculentum) – rūgtinių (Polygonaceae) augalų rūšis, priklausanti grikių (Fagopyrum) genčiai.
Žodžio kilmė
Žodis „grikis“ kilęs iš. Savo ruožtu slavai grikius taip pavadino pagal Graikiją, iš kurios grikiai buvo vežami į slavų kraštus.
thumb|left|250px|Grikių laukai Dieveniškių krašte, prie [[Šetylos|Šetylų]]
Morfologija
Stiebas status, sultingas. Lapai širdiški, blizgantys. Žiedai smulkūs, balsvai rožiniai arba žalsvai geltoni, sukrauti kekėse. Vaisiai tribriauniai riešutėliai. Aukštis – 0,1–0,6 m. Žydi birželio–rugpjūčio mėnesiais.
Sudėtis
Grikių grūdai turi 9,5-14,1 % lengvai pasisavinamų baltymų, geležies, fosforo, kalcio, 80,5-84,1 % krakmolo, 1,2-2,2 % ląstelienos, mineralinių druskų, 1,8-3,1 % riebalų, obuolių ir citrinos rūgščių, vitaminų B1, B2.
Panaudojimas
Lietuvoje grikiniai daugiausia auginami smėlingose dirvose šalies pietryčiuose ir rytuose. Pasitaiko sulaukėjusių.
Kvepiantys grikių žiedai išskiria daug nektaro ir juos noriai lanko bitės. Grikių medus turi gerokai daugiau baltymų ir geležies nei liepų ar gėlių medus.
Grikių šiaudai naudojami kaip pašaras gyvuliams.
Chruščevka Vlošcianska
Chruščevka Vlošcianska  – kaimas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Iki 1954 m. kaimas buvo Chruščevkos valsčiaus ir Dembe Novės valsčiaus centras.
Karosa
thumb|right|250px|Karosa B 741 Karosa – Čekijos autobusų gamintojas. Įkurta 1896 m. Iki 1997 m. gaminti 700 serijos autobusai. 1997 m. pradėta gaminti 800 autobusų serija. Taip pačiais metais suprojektuoti 900 serijos autobusai. Nuo 1999 m. įmonė priklauso Irisbus kompanijai.
Lietuvoje naudoti modeliai: Karosa B 732, Karosa B 832, Karosa B 741, Karosa B 841.
Singapūro demografija
thumb|right|500px|Gyventojų kitimas 1961–2003 m. Per šį laikotarpį gyventojų skaičius padidėjo pustrečio karto. Grafike gyventojų skaičius yra pateikiamas tūkstančiais. Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Singapūro demografiją.
Gyventojų skaičius: 5 353 494 (2011 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių:
Gyventojų amžiaus mediana:
Marcelis Kazlauskas
Marcelis Kazlauskas (g. 1932 m. birželio 2 d. Paliepiuose, Raseinių rajonas) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas penalprocesualistas, kriminalistas, Vilniaus universiteto (VU) docentas, socialinių mokslų daktaras.
Singapūro demografija
Metinis populiacijos prieaugis: 1,993 % (2011 m. apsk.)
Gimstamumas: 7,72 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)
Marcelis Kazlauskas
Biografija
1958 m. VU Teisės fakultete (VU TF) baigė teisės studijas, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1958–1961 m. Kauno prokuratūros ypač svarbių bylų tardytojas. 1961–1963 m. Kauno specialiosios vidurinės milicijos mokyklos dėstytojas. 1963–1965 m. LSSR vidaus reikalų ministerijos Kauno tardymo poskyrio viršininkas. 1965–1970 m. Lietuvos teismo ekspertizės instituto Nusikalstamumo tyrimo ir įstatymų tobulinimo skyriaus vedėjas. 1969 m. Sąjunginiame nusikalstamumo priežasčių tyrimo ir prevencinių priemonių rengimo institute apgynė disertaciją „Grobimų prekyboje prevencija“, teisės mokslų kandidatas.
1970–2000 m. VU TF vyr. dėstytojas. 1983–2000 m. VU TF Kriminalistikos ir baudžiamojo proceso katedros vedėjas, 1974 m. docentas. 1991–1995 m. LR Seimo Juridinio skyriaus konsultantas, 1996–2002 m. LR baudžiamojo proceso kodekso projekto rengimo darbo grupės vadovas. 1996 m. Pretendentas į kandidatus į Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo teisėjus.
Singapūro demografija
Migracijos indeksas: 15,62 migrantų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)
Urbanizacija:
Marcelis Kazlauskas
Biografija
Vedęs. Žmona pensininkė. Turi dukrą.
Singapūro demografija
Lyčių pasiskirstymas:
Kūdikių mirtingumas:
Vidutinė gyvenimo trukmė:
AIDS/ŽIV:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
15–24 m. amžiaus gyventojų nedarbo lygis:
Religijos:
Etninės grupės:
Šaltiniai
সিঙ্গাপুরের জনপরিসংখ্যান
Anchel de la Guardos sala
thumb|250px|Salos padėtis
Anchel de la Guardos sala, Ksasl Iimtas (ser. Xazl Iimt; 'pumų namai') – sala Kalifornijos įlankos šiaurinėje dalyje, priklauso Meksikai, Žemutinės Kalifornijos valstijai. Baljemaso kanalu atskirta nuo Kalifornijos pusiasalio. Į pietryčius nuo Anchel de la Guardos salos yra Tiburono sala. Plotas 931 km². Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 69 km. Paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta siekia 1300 m. Sala sausa, nėra gėlo vandens telkinių, plyti dykumos, skurdūs krūmynai ir kaktusų sąžalynai.
Dargužiai
Dargužiai – gatvinis kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Valkininkų ir tiek pat į vakarus nuo Pirčiupių, šalia kelio. Dargužių seniūnaitija. Kaimo senoji dalis gatvinio rėžinio abipusio plano, sodybos išsidėsčiusios pagal tris susikertančias gatves. Yra XIX a. gatviniams kaimams būdingo plano sodybų, pirkių, svirnų su tradicine kiaurapjūve puošyba. Kaimo naujojoje dalyje, susidariusioje XX a., sodybos išsidėsčiusios padrikai. Išlikusi 1876 m. statyta koplyčia. Veikia Dargužių amatų centras.
Kaimas išsidėstęs dešiniajame Merkio krante, prie vietos, kur įteka Raudonėlė ir Graužupis.
thumb|left|Kaimo architektūra thumb|left|Kaimo vaizdas
Istorija
Dargužiai pirmąkart rašytiniuose šaltiniuose paminėti 1566 m. 1944 m. besitraukianti vokiečių kariuomenė sudegino pusę kaimo pastatų. 1920–1999 m. veikė Dargužių pradinė mokykla.
1950–1979 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1952 m. atidaryta biblioteka, nuo 1968 m. veikė felčerių punktas.
Kerdžalų sritis
Kerdžalų sritis  – sritis pietų Bulgarijoje. Pietuose ribojasi su Graikijos nomais (Ksante, Rodope ir Evru), vakaruose su Smolianu, šiaurėje su Plovdivu bei rytuose su Chaskovu. Plotas – 3209 km². Administracinis centras – Kerdžalai.
Istorija
Kerdžalų provincijos teritorija buvo prijungta prie Bulgarijos 1912 m. Pirmojo Balkanų karo metu. 1913 m. regionas buvo sudarytas kaip Momčilgrado apskritis. Nuo 1934 m. iki 1949 m. apskritis priklausė Stara Zagoros sričiai. Vėliau buvo prijungta prie naujai sukurtos Chaskovo apskrities. 1959 m. tapo naujos apskrities centru. Tarp 1987 m. ir 1999 m. buvo Chaskovo provincijos dalimi.
Tautinė sudėtis
2011 m. duomenimis, srityje gyveno:
Vygantas Metelica
Vygantas Metelica (g. 1988 m. kovo 5 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis Kauno "Erelita-KTU" komandoje.
Karjerą pradėjo 2006 m. Kauno KKM-Aisčiai komandoje. Per debiutinį LKL ir BBL 2007-2008 metų sezoną pelnė iš viso 16 taškų per 13 rungtynių. 2008-2009 sezono pradžią praleido dėl traumos. Ir tik 2009 metų sausio 4 dieną sužaidė savo pirmąsias rungtynes 2008-2009 metų krepšinio sezone.
Trispalvė
thumb|Senoji Nyderlandų vėliava (nuo 1572 m., dabar negaliojanti) yra seniausia horizontali trijuostė thumb|Prancūzijos vėliava yra seniausia (1794 m.) vertikali trijuostė thumb|Austrijos tautinė vėliava yra trijuostė, bet ne trispalvė