cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turkai meschetinai
Istorija
Turkų meschetinų etnogenezėje dalyvavo dvi pagrindinės grupės: Meschetijos kalnagūbris tapo skiriamąja riba, skyrusia gruzinų karalių ir turkų sultonų žemes. Mongolų žygiai XIII a. ir Timūro žygiai 1395 m. sukėlė migracijas, dėl kurių pietvakarių Gruzijoje ir ypač Meschetijoje padaugėjo tiurkų, kurie pradėjo asimiliuoti vietinius gyventojus. 1555 m. Meschetija tapo Osmanų imperijos dalis, ir asimiliacija sustiprėjo. Asimiliacija buvo tiek religinė, tiek kalbinė. Osmanų imperija skatino perėjimą į islamą, o turkų kalba buvo patogi bendravimo priemonė vietovėse su mišria gyventojų sudėtimi.
Atsirado bendras etnonimas turkai, reiškęs musulmonus žemdirbius, kalbančius bet kuriuo turkų kalbos dialektu. Prie šio etnonimo pridėdavo dar žodį, parodantį gyvenimo vietą. Taip atsirado ir pavadinimas turkai meschetinai ('turkai iš Meschetijos').
Turkų meschetinų etnogenezėje dalyvavo daug etnosų, bet jų proporcijos ir įtaka kol kas nežinomos. Patys turkai meschetinai laikosi proturkiškos versijos.
Naujausia istorija
1928–1937 m. turkus meschetinus spaudė, kad šie keistų tautybę ir imtų gruziniškas pavardes.
Antrojo pasaulinio karo metais beveik visi suaugę vyrai (daugiau kaip 40000) buvo paimti į kariuomenę, daugiau kaip pusė (~26000) – žuvo.
1944 m. turkus meschetinus kartu su kurdais, hemšinais ir kai kuriomis kitomis Kaukazo tautomis, kurios turėjo glaudžius ryšius su Turkija ir kuriose sklaidė emigracijos idėjos, apkaltino ryšiais su priešais, su Turkijos žvalgyba ir priverstinai iškeldino iš Gruzijos į Kazachstaną, Kirgiziją ir Uzbekistaną. Iš viso iškeldino daugiau kaip 90000 žmonių. Jie buvo išskirstyti po gyvenvietes skirtingose tų respublikų srityse, jiems buvo draudžiama keisti gyvenimo vietą. Naujosiose vietose su turkais meschetinais susiliejo irgi į tas vietas 1948-49 m. iškeldinti turkai osmanai, kurie iki tol gyveno Abchazijoje ir Adžarijoje.
Antanas Pocius (1913)
Antanas Pocius (1913 m. rugpjūčio 19 d. Pagiriai, Eržvilko valsčius, Tauragės apskr. – 1983 m. balandžio 1 d. Rietave) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas ir dainų bei bažnytinių giesmių autorius.
Turkai meschetinai
Naujausia istorija
1956 m. turkams meschetinams buvo leista keisti gyvenamąją vietą. Dalis jų ėmė grįžti į Kaukazą, daugiausia į Šiaurės Kaukazą ir Kabardą-Balkariją. Dauguma turkų meschetinų liko gyventi naujosiose vietose.
Antanas Pocius (1913)
Biografija
Gimė labai neturtingoje Petro Pociaus ir Rozalijos Mockutės šeimoje, buvo penktas šešių vaikų šeimoje, gavo senelio vardą. Gimė labai silpnos sveikatos. Antano tėvo brolis buvo žymus buvęs Eržvilko apylinkių knygnešys Izidorius Pocius. Prisiminimuose A. Pocius minėjo, kad dėl skurdo kūdikystėje būdavo maitinamas iš duonos suminkytu žinduku. Šeimos ekonominę padėtį apsunkino tai, kad tėvas buvo pašauktas į carinę armiją, per karą sužeistas ir grįžo pasiligojęs; dėl pažeisto plaučio netruko susirgti tuberkulioze. Antanui bei jo broliams ir sesei teko piemenauti pas turtingesnius ūkininkus.
Turkai meschetinai
Naujausia istorija
Po 1990 m. Gruzija pradėjo priimti tuos turkus meschetinus, kurie pareikšdavo priklausą gruzinų etnosui. Turkų meschetinų grįžimas sukėlė sukėlė Samcchės-Džavachetijos regione gyvenusių armėnų protestus. Turkų meschetinų grįžimas buvo sustabdytas.
Shogakukan
Shogakukan – viena didžiausių leidyklų Japonijoje. Leidžia įvairius žodynus, literatūrines knygas, manga, DVD ir kitokias medijas Japonijoje.
Turkai meschetinai
Naujausia istorija
Turkija irgi priėmė turkus meschetinus, kurių didelė dalis Turkiją laikė tikrąja tėvyne, ir apgyvendindavo juos varginguose rytiniuose rajonuose, kur gyventojų daugumą sudarė kurdai. Į Turkiją imigravę turkai meschetinai tuo nebuvo patenkinti ir persikraustė į tokius Turkijos miestus kaip Bursa, Igdyras ir kt. Turkijoje turkai meschetinai Turkijos pilietybę gauna palengvinta tvarka.
Shogakukan
„Shogakukan“ įkūrė „Shueisha“, kuri taip pat įsteigė „Hakusensha“. Tai atskiros kompanijos, bet kartu vadinamos „Hitotsubashi“ grupe, kuri yra viena didžiausių Japonijoje.
Pajieslio apylinkė
Pajieslio apylinkė (iki 1971 m. Pajėslio apylinkė, Pajeslio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Shogakukan
Leidykla įsikūrusi Tokijo Čijodos seniūnijoje, kitos dvi kompanijos įsikūrusios tame pačiame rajone.
Turkai meschetinai
Naujausia istorija
Nuo 2004 m. vasario Tarptautinė migracijos organizacija, padedant JAV ir Rusijos vyriausybėms, pradėjo turkų meschetinų perkeldinimo iš Krasnodaro į JAV programą. 2005 m. rugsėjo mėn. apie 21 tūkst. turkų meschetinų padavė prašymus emigracijai, o apie 5 tūkst. jau buvo persikėlę į Portlandą, Filadelfiją, Atlantą, Noksvilį ir kt. JAV miestus. Šiuo metu ši programa sustabdyta.
Shogakukan
thumb|left|200px|„Shogakukan“ centrinė būstinė Čijodoje
Turkai meschetinai
Naujausia istorija
2007 m. birželio 22 d. Gruzijos parlamentas priėmė įstatymą, pagal kurį kvietė grįžti į Gruziją kažkada iškeldintus turkus meschetinus. Norintys turi iki 2009 m. sausio 1 d. paduoti prašymus Gruzijos ambasadose. Norinčių nėra daug.
Pajieslio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Krakių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dotnuvos rajonui. 1954 m. prijungtos Pilsupių apylinkė ir Šilainėlių apylinkė, 1963 m. – dalis Krakių apylinkės. 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas. 1988 m. birželio 22 d. Pajieslio apylinkė prijungta prie Krakių apylinkės.
Shogakukan
Istorija
Pradžioje leidykla daugiausia leido edukacines knygas, skirtas pradinių mokyklų mokiniams. Iš to ir kilo jos pavadinimas. Po Antrojo pasaulinio karo ėmė leisti pramogines knygas.
Jakaya Kikwete
Džakaja Kikvete  – ketvirtasis Tanzanijos prezidentas, savo pareigas einantis nuo 2005 m. gruodžio 21 d. Prieš tai, 1995–2005 m., Kikvete ėjo užsienio reikalų ministro pareigas.
Biografija
Nuo pat 2005 metų, kai Kikvete tapo prezidentu, jį lydi įvairūs korupcijos skandalai. Nepaisant to, jam valdant šalyje buvo pastatyta apie 1500 naujų mokyklų (mokyklose labai prastos sąlygos – trūksta mokytojų, įrangos), šalies sostinėje Dodomoje pradėtas statyti naujas universitetas.
Angelė Ambrazienė
Angelė Ambrazienė-Jankūnaitė (g. 1945 m. sausio 4 d. Šiaulėnuose) – Lietuvos istorikė, pedagogė, profsąjungų veikėja.
Antanas Pocius (1913)
Biografija
Baigęs pradžios mokyklos tris klases, kurį laiką mokėsi siuvėjo amato, bet turėjo didelį polinkį muzikai, gerą klausą ir gražų balsą. Tėvui anksti mirus, motina sūnų leido mokytis vargonuoti pas Eržvilko vargonininką S. Batorą; sekmadieniais berniukas giedojo bažnyčios chore. Po dvejų mokymosi metų pralenkė savo mokytoją ir 1933 m. išvyko vargonininkauti į Baisogalos parapiją, o po vienerių metų tapo vargonininku Lenkimų (Skuodo raj.) parapijoje, kur suorganizavo pajėgesnį chorą. Priklausė „Pavasario“ kuopai ir jos valdybai. Parapijos klebonas A. Sutkevičius, pastebėjęs jaunuolio muzikinius gabumus, patarė siekti muzikos mokslo.
Angelė Ambrazienė
Biografija
Darbo veiklą pradėjo 1962 m. Radviliškio pramonės kombinate (vėliau įmonė „Beržas“). Mokytojavo Radviliškio 2-ojoje vidurinėje mokykloje. 1974 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą ir įgijo istorikės, istorijos ir visuomenės mokslų dėstytojos kvalifikaciją.
Antanas Pocius (1913)
Biografija
Atlikęs karo tarnybą, grįžo į tėviškę, vėliau metus vargonininkavo Kartenos parapijoje. 1938 m. vasarą grįžo į Lenkimų parapiją ir, klebono A. Sutkevičiaus raginamas, tais pačiais metais nuvyko į Klaipėdą ir įstojo į muzikos mokyklą, vadovaujamą Juozo Karoso. Mokykloje mokėsi vargonuoti. Tekdavo 60 kilometrų dviračiu važiuoti iš Lenkimų į Klaipėdą. Po metų studijų kai kurie egzaminų komisijos nariai siūlė išduoti jam mokyklos baigimo diplomą, bet dalis dėstytojų šiam pasiūlymui nepritarė ir ragino dar pasimokyti nors vienerius metus. 1939 m. rugsėjo 1 d. vokiečiams okupavus Klaipėdą, muzikos mokykla buvo perkelta į Šiaulius, kur nuvyko mokytis ir A. Pocius. Čia gavo trijų kursų baigimo pažymėjimą ir iki 1940 m. vargonininkavo Lenkimuose.
Angelė Ambrazienė
Biografija
1972–1977 m. Lietuvos Lenino Komunistinės Jaunimo Sąjungos Radviliškio rajono komiteto trečioji sekretorė besimokančio jaunimo klausimams. Nuo 1977 m. iki šiol dirba Radviliškio 5-os vidurinės mokyklos (nuo 1993 m. Radviliškio Gražinos pagrindinė mokykla) istorijos ir politologijos mokytoja, Minaičių pagrindinės mokyklos istorijos mokytoja.
Antanas Pocius (1913)
Biografija
1940–1942 m. buvo vargonininku Virbalyje, o 1942 m. rudenį įstojo į Kauno konservatoriją. Studijavo ir važinėjo vargonininkauti į Raudondvarį. Antrasis pasaulinis karas studijas nutraukė, bet pokario metais jas dar kurį laiką tęsė. Bolševikų persekiojamas, 1946 m. iš konservatorijos turėjo pasitraukti. Kauno konservatorijai išsikėlus į Vilnių, Vargonų katedra buvo panaikinta, o A. Pociui pasiūlyta pradėti nuo pirmo kurso studijuoti chorvedybą. Bet, būdamas 35-erių metų, viską pradėti iš naujo nepanoro.
Angelė Ambrazienė
Biografija
Radviliškio rajono švietimo darbuotojų profesinės sąjungos pirmininkė, Radviliškio regiono profesinių sąjungų centro pirmininkės pavaduotoja.
Antanas Pocius (1913)
Biografija
Vargonininkavo Raudondvaryje, Gaurėje, Endriejave, o 1948–1960 m. – Plungėje. Visur turėjo suorganizavęs ir chorus, kurie giedodavo pamaldose, dalyvavo kultūrinėje veikloje. Sovietų valdžios buvo nuolat persekiojamas ir raginamas atsisakyti vargonininko darbo. Neatlaikęs moralinio spaudimo, 1960 m. iš vargonininko pareigų pasitraukė. Plungės rajono kultūros skyrius pasiūlė dirbti Nausodžio kultūros namuose. Kartu mokytojavo ir Alksnėnų aštuonmetėje mokykloje, vadovavo Plungės medžio apdirbimo kombinato meno mėgėjų būreliams.
Angelė Ambrazienė
Biografija
1989 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narė.
Antanas Pocius (1913)
Biografija
Vargonaudamas Plungės bažnyčioje susipažino su plungiške Laima Baltūsyte ir 1954 m. spalio 30 d. šioje bažnyčioje susituokė. Plungėje ir praleido likusį gyvenimą, gyvendamas Paprūdžio, vėliau – dabartinėje A. Vaišvilos gatvėje. Pora susilaukė dukros Audronės.
1962–1966 m. buvo Plungės aštuonmetės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, ten vadovavo chorams, ansambliams, kapeloms. Dirbdamas šioje mokykloje susipažino su kitu mokytoju A. Kušliu, su kuriuo bendradarbiaujant buvo parašyta daug dainų.
1966–1976 m. Plungės vaikų muzikos mokykloje vaikus mokė skambinti fortepijonu. Taip pat vadovavo mokytojų, medicinos darbuotojų, rajkoopsąjungos chorams ir vokaliniams ansambliams. 1977–1981 m. vadovavo Plungės pensininkų chorui, o per didžiąsias šventes nuvykdavo vargonuoti į Skaudvilės bažnyčią, nes ten nebuvo vargonininko. Kūrė dainas ir giesmes, kurių dalį išleido. Kai kurios giesmės, tokios kaip „Rūpintojėlio skundas“, ir dabar skamba Mažosios Lietuvos ir Žemaitijos katalikų bažnyčiose.
Mirė 1983 m. balandžio 1 d. Rietavo ligoninėje, per šv. Velykas. Palaidotas šeimos kape Plungės miesto Telšių g. kapinėse.
2013 m. spalio 24 d., Plungės M. Oginskio meno mokykloje A. Lizdenytės iniciatyva paminėtos A. Pociaus 100-osios gimimo metinės.
Antano Pociaus vyriausioji sesuo Petronėlė Juškienė su savo vyru yra apdovanoti Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi už žydų berniuko slėpimą savo namuose nacių okupacijos metais.
P. Grice pokalbio taisyklės
P. Grice pokalbio taisyklės – Polo Graiso suformuluotos pragmatikos taisyklės, skirtos aprašyti racionalų bendravimą.
Graisas suformulavo keturias taisykles:
Kiekybės taisyklė reikalauja, kad pasisakymu būtų suteikiama tiek informacijos, kiek reikia, ir kad informacijos nebūtų pateikta per daug.
Kokybės taisyklė reikalauja sakyti tiesą. Graisas čia dar išskiria porą taisyklių: draudžiančią sakyti tai, kuo nėra įsitikinta, ir draudžiančią sakyti tai, kam neturima pakankamai įrodymų.
Tinkamumo taisyklė draudžia nukrypti nuo temos.
Aiškumo taisyklė reikalauja kalbėti suprantamai. Į ją įeina keturios papildomos taisyklės, reikalaujančios vengti neaiškumų, dviprasmybių ir daugžodžiavimo bei kalbėti nuosekliai.
Antanas Dimžlys
thumb|1863 m. sukilėliai thumb|Laisvės daina Antanas Dimžlys (1920 m. gegužės 26 d. Namišiuose, Saločių valsčius, Biržų apskritis – 2010 m. sausio 23 d. Vilniuje ) – Lietuvos skulptorius, restauratorius.
Biografija
Mokėsi Panevėžio gimnazijoje, vėliau – Kėdainių kultūros ir technikos geodezijos mokyklos Statybos skyriuje. Teko ganyti ūkininkų gyvulius, vėliau dirbo statybininku, 1941–1945 m. organizavo statybos darbus Kelmėje, „Lino“ fabrike, 1945–1947 m. Klaipėdoje. Pajutęs dailininko pašaukimą, 1947–1951 m. studijavo Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute. Nors labiausiai domėjosi architektūra, po ketverių metų apsisprendė tapti skulptoriumi ir 1951 m. įstojo į Vilniaus dailės institutą, kurį baigė 1953 m. Nuo 1957 m. dalyvavo parodose.
Kūryba
1951 m. sukūrė pirmąsias skulptūras „Pergalė“ ir „Tankistai“, vėliau šios skulptūros buvo sunaikintos. 1953 m. – Nikolajaus Gogolio biustą (diplominis darbas). Taip, pasak skulptoriaus, prasidėjo ilgametė istorinių paminklų kūryba. A. Dimžliui rūpėjo Lietuvos politinė ir kultūrinė istorija, jos įprasminimas. Netrukus A. Dimžlys sukūrė skulptūrą „1863 metų sukilėliai“ Šiauliuose (1957 m.), Sukilėlių kalnelyje. Deja, po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo 1991 m. ji buvo smarkiai apgadinta metalo vagių, pateko į privačias skulptūrų kolekcijas (vienu metu nuvežta į Grūto parką).
1961 m. sukūrė skulptūrą „Revoliucionieriai“ Kėdainių miestui, tačiau aplinkybės susiklostė taip, kad ji nebuvo pastatyta. Tais pačiais metais Antaviliuose (prie Vilniaus) pastatyta skulptūra „Lietuvaitė“ iš dirbtinio granito. 1963 m. sukurtoje skulptūrinėje grupėje IX Kauno forte ryškiausiai atsiskleidė skulptoriaus monumentalisto talentas. 1966 m. ši skulptūra apdovanota aukso medaliu parodoje Maskvoje. Prieš Atgimimą nespėta Panevėžyje pastatyti 6 m skulptūros ant didžiulio pjedestalo „Penkmečio kūrėjams“ – įvertintos SSRS liaudies ūkio pasiekimų parodos aukso medaliu ir 1988 m. jau lietos iš bronzos Taline.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1937–1938 m.
Liuksemburgo futbolo varžybos 1937–1938 m.
Antanas Dimžlys
Kūryba
Sukūrė, daugiausia iš akmens, paminklinių, dekoratyvinių („Prie šaltinio“, Druskininkai, 1964 m., „Baltijos aušra“, Palanga, 1990 m.) skulptūrų, teminių kompozicijų, portretų, išdrožė Nukryžiuotojo skulptūrą Šv. Mikalojaus bažnyčiai (vėliau perkelta į Palaimintojo J. Matulaičio bažnyčią Vilniuje). Restauravo Kajetono Sklėriaus skulptūrinę kompoziciją Lietuvos banko rūmuose Kaune (su kitais), Vinco Grybo sukurtus Simono Daukanto ir Motiejaus Valančiaus bareljefus Kauno „Saulės“ vidurinėje mokykloje (su P. Stankevičiumi, 1968 m.).
Ankstyvieji kūriniai realistiniai, vėlesni – monumentalūs, apibendrintų formų, tęsia lietuvių neoklasicistinės skulptūros tradiciją.
Blyškusis baravykas
Blyškusis baravykas (Boletus impolitus) – baravykų (Boletus) genties grybų rūšis, paplitusi europinės Rusijos centrinėje ir pietų juostose, Polesėje, Priekarpatėje; Vakarų Europoje reta. Ši rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Biologija ir ekologija
Blyškieji baravykai auga vasarą ir rudenį lapuočių miškuose, parkuose, mėgsta kalkingą dirvožemį. Šiltesniuose kraštuose baravykai aptinkami po bukais, skroblais, ąžuolais, o Lietuvoje jie dažniausiai randami po ąžuolais. Tai ypač reta 1 (E) kategorijos rūšis prie išnykimo ribos, kurią galima išsaugoti tik naudojant specialiąsias apsaugos priemones. Šiuo metu žinomos tik dvi populiacijos: Verkių ir Asvejos regioniniuose parkuose.
miniatiūra|250px|left miniatiūra|250px|left|Džiovinti blyškieji baravykai
Grybas valgomas, gali būti marinuojamas, džiovinamas. Kai kuriuose šaltiniuose aprašomas kaip pusiau valgomas dėl savo specifinio kvapo, šviežiame pavidale primenančio fenolį. Kvapas išnyksta išvirus ar išdžiovinus.
Kepurėlė siekia 5–15 (iki 20) cm, išgaubta, vėliau tampanti plokštesne. Odelė nesilupa, lygi, kiek raukšlėta, matinė, šviesiai rudos ar molio spalvos, drėgnu oru gliti. Vaisiakūnis tankus, nuo baltos iki šviesiai geltonos spalvos, prie kepurėlės apatinės (vamzdelinės) dalies ir kote žaliai geltonas. Atpjovus spalvos nekeičia. Kotelis šiurkštus, 5–15 cm aukščio, iki 6 cm storio, apatinėje dalyje storėjantis. Vamzdelių sluoksnis 1,5–3 cm, geltonas, ilgainiui tampantis alyviškai geltonu. Paspaudus spalvos nekeičia. Poros smulkios, apvalios, vėliau apvaliai dantytos. Sporų maišelis alyviškai geltonas, sporos 10–14×4–6 μm.
== Sinonimai ==
Khaosiphačano nacionalinis parkas
Khaosiphačano nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas rytų Tailande, Čanthaburio provincijoje. Parkas įkurtas 2000 m. birželio 9 d.
Vieta
Parkas užima 120,00 km², 55 km į šiaurės vakarus nuo provincijos centro Čanthaburio.
Flora ir fauna
Khaosiphačano nacionaliniame parke vyrauja drėgni atogrąžų, aukštumų visžaliai ir lapuočių miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: raudonasis sparnenis (Dipterocarpus Intricatus), vaistinis kuodenas (Careya sphaerica), dilenija (Dillenia pentagyna), rudoji šorėja, puošnioji šorėja (Shorea roxburghii) ir kt.
Parke gyvena: Azijinis dramblys, Indinis zambaras, Indijos muntjakas, šernas, bantengas, ožka (Capricornis milneedwardsii), raudonasis vilkas ir kt.
Tommi Mäkinen
Tomi Makinenas (, 1964 m. liepos 26 d.) − suomių lenktynininkas. Pasaulio ralio čempionato etapuose Makinenas pradėjo dalyvauti 1987 m., o pirmą pergalę iškovojo 1994 m. Suomijos ralyje. 1996 m., 1997 m., 1998 m. ir 1999 m. vairuodamas Mitsubishi automobilį Makinenas tapo pasaulio ralio čempionu. Iš viso per savo karjerą Makinenas laimėjo 24 Pasaulio ralio čempionato etapus, paskutinįjį − 2002 m. Monte Karlo ralyje. 2000 m. sportininkas taip pat laimėjo Čempionų lenktynes. Iš profesionalaus sporto Makinenas pasitraukė 2003 m.
1998 m. birželio mėnesį į atvyko į Lietuvos žurnalistų autoklubo organizuotą Tarptautinį žurnalistų ralį „Lietuva 1998“ ir apdovanojo nugalėtojus.
Pasaulio ralio čempionato pergalės
! Nr. ! Ralis ! Sezonas ! Šturmanas ! Automobilis
Shimshon Tel Aviv FC
Shimshon Tel Aviv FC – buvęs Izraelio futbolo klubas iš Tel Avivo.
Hipotezė
Hipotezė (, „spėjimas“):
Paprastai hipotezė iškeliama ne vieno ją patvirtinančių stebėjimų (pavyzdžių) pagrindu, todėl atrodo tikėtina. Vėliau, jei pagrindžiama arba įrodoma, ji tampa teorema arba teorija. Gavus prieštaraujančių duomenų, hipotezės atsisakoma.
Neįrodyta ir neatmesta hipotezė vadinama atvira problema.
Žinomos atviros problemos
Kembridžo Klay matematikos institutas (angl. Clay Mathematics Institute of Cambridge, Massachusetts (CMI)) paskelbė po 1 mln. JAV dolerių apdovanojimą už kiekvienos šių problemų įrodymus.
Sebha
Sabha (arba Sebha; ) – miestas pietvakarių Libijoje, Sacharos oazėje; savivaldybės centras. 126,4 tūkst. gyventojų (2007). Mieste yra naujos plačios gatvės ir šalia – seni molio sienų pastatai. Netoli miesto ant kalvos yra italų tvirtovė Fort Elena, kurioje dabar įsikūrusi ligoninė, parduotuvės, ofisai.
Sabha – prekybos ir susisiekimo centras, svarbus karavanams, keliaujantiems į Čadą ir Tunisą. Be to, miestas susisiekia Viduržemio jūros pakrante geležinkeliu ir oro transportu. Išvystyti amatai, yra pedagogikos mokykla, valstybinis muziejus. Maisto ir vandens poreikis daugiausia padengiamas atvežant iš kitų oazių. Vyriausybė čia planuoja įrengti fermas, miestą aprūpinti drėkinimo sistema iš gretimų oazių.
Istorija
XI amžiuje čia buvo svarbus karavanų aptarnavimo centras.
Adomaitytė
Adomaitytė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Adomaitienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Adomaitis.
Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
Leonardus Syttin
Leonardus Syttin (g. 1892 m. vasario 3 d. Vilniuje – ?) – Lietuvos šaulys iš Vilniaus gubernijos, atstovavęs Rusijos imperijos rinktinę 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Nerijus Zabarauskas
Nerijus Zabarauskas (g. 1971 m. rugsėjo 8 d. Jonavoje) – buvęs Lietuvos krepšininkas, krepšinio treneris.
Lanelis
Lanelis – miestas pietų Velse, 16 km į vakarus nuo Svonsio ir 19 km į pietryčius nuo Karmardeno. Išvystyta automobilių pramonė.
Istorija
XX a. viduryje tai buvo didžiausias pasaulyje miestas, kurio gyventojai kalba keltų – valų – kalba.
Kuršėnų Lauryno Ivinskio gimnazija
miniatiūra|265px|right|Gimnazija 2015 m.
Šiaulių r. Kuršėnų Lauryno Ivinskio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiaulių rajone, Kuršėnuose, V. Kudirkos g. 33, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190057557. 1981–1993 m. Kuršėnų 4-oji vidurinė mokykla, 1993–1998 m. Kuršėnų Lauryno Ivinskio vidurinė mokykla.
Istorija
1979 m. pradėta statyti, o 1981 m. rugsėjo 7 d. atvėrė duris naujausia Kuršėnų miesto mokykla. Pirmaisiais mokslo metais 23 klasėse mokėsi 762 mokiniai, veikė 1 būrelis ir 7 fakultatyvai. 1981–1991 m. mokyklos patalpose veikė ir Šiaulių rajono neakivaizdinė mokykla (direktorė K. Arust, vėliau K. Lipskis), kuri 1991 m. perorganizuojama į Kuršėnų 4-osios vidurinės mokyklos vakarinį skyrių.
1987 m. mokykla gavo pirmuosius du kompiuterius BK0010, 1988 m. mokykloje įrengta kompiuterių klasė KUVT-86. 1989 m. įsikūrė maironiečių organizacija (vadovė K. Raudonienė). 1992 m. mokykloje pirmąkart viešėjo ir anglų kalbos mokė studentas iš Kanados John Brant, lankėsi dailininkė Ulla Taylor iš Australijos, kuri prisiminimui priešsalėje nutapė freską. 1992 m. įkuriama atletinės gimnastikos salė. 1992 m. Amerikos lietuviai J. ir E. Sinkiai padovanojo mokyklai pirmąjį IBM kompiuterį. 1993 m. įkuriama skautų organizacija (vadovė V. Šopienė), 1993 m. vasario 1 d. išeina pirmasis mokyklos laikraščio „Atžalynas“ numeris (vadovė A. Daučiūnienė, nuo 1998 m. – V. Šventickienė).
1993 m. mokyklai suteiktas Lauryno Ivinskio vardas, įkuriamas mokyklos muziejus (vadovė A. Pažūsienė), savo veiklą pradeda Jaunųjų ivinskiečių būrelis (vadovė A. Pažūsienė), įkuriamas anglų kalbos centras (vadovė V. Verseckienė), Atviros Lietuvos Fondo konkurse laimėta IBM kompiuterių klasė.
1994 m. rugsėjo 1 d. įsteigta pirmoji realinio profilio gimnazijos klasė, 1995 m. rugsėjo 1 d. suformuota pirmoji humanitarinio profilio gimnazijos klasė, 1996 m. kovo–birželio mėn. pradedamas pirmasis tarptautinis projektas su Kanados Eden‘o vidurine mokykla (vadovai I. Kviklienė ir Jake Janzen). Nuo 1996 m. birželio mėn. ruošiami B kategorijos transporto priemonių vairuotojai. 1997 m. rugsėjo 8 d. pirmuosius lankytojus pakviečia skaitykla (vedėja J. Vaišvilienė).
1997 m. išrinktas pirmasis mokyklos mokinių prezidentas, juo tapo Vytenis Kviklys. 1998 m. gegužės 28 d. mokyklai suteiktas Lauryno Ivinskio gimnazijos statusas, o nuo rugsėjo 1 d. pradedama mokyklos struktūros reorganizacija, nebeformuojamos pradinės klasės, 1999 m. vasarą išleidžiama pirmoji gimnazistų laida. 1999 m. vasario mėn pradėjo veikti Kūrybinės raiškos centras (vadovė R. Albrikienė, spalio mėn. įkurtas Šiaulių rajono Švietimo centras (vadovė R. Kazlauskienė).
Nuo 1998 m. renkami Garbės Ivinskiečiai – žmonės, labiausiai nusipelnę mokyklai. 2001 m. už aktyvią projektinę veiklą gimnazijai suteiktas asocijuotos UNESCO mokyklos vardas. Nuo 2002 m. gimnazijoje kasmet vyksta Dr. Juozo Kazicko fondo remiamas Žemaitijos moksleivių programavimo konkursas.
Mokytojai
Nuo mokyklos įkūrimo dienos dirba, V. Verseckienė.
Mokinių prezidentai
Šiaulių r. Kuršėnų Lauryno Ivinskio gimnazijos mokinių prezidentai, nuo 1998 m. :
Nuorodos
Svetainė
Trijų mergelių tiltas
Trijų mergelių tiltas – pėsčiųjų tiltas per Nemuną Kaune, jungiantis Panemunės šilą ir A. ir J. Gravrogkų gatvę Gričiupio mikrorajone. Po tiltu nutiesta geležinkelio Vilnius-Kaunas linija. 2014 m. vasarą tiltas renovuotas, atnaujintas jo apšvietimas.
Legenda
Tilto pavadinimas tikriausiai mena Mergaičių salą, virš kurios buvo įrengta Kauno HE. Pirmasis tiltas už vandens jėgainės kaip tik ir yra Trijų mergelių tiltas. Apie šią salą pasakojama legenda, menanti, jog kadaise čia gyvenusios trys mergelės. Kartą jos besimaudydamos nuskendo, pavirto undinėmis, tačiau naktimis sugrįždavo į tą salą ir mėnesienoje šokdavo laumių šokį.
Likšai
Likšai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Platakių.
Bent Larsen
Jorgenas Bentas Larsenas (1935 m. kovo 4 d. – 2010 m. rugsėjo 9 d.), pasaulyje geriau žinomas, kaip Bentas Larsenas – Danijos šachmatininkas, didmeistris (1956), septinto dešimtmečio pabaigos ir aštunto dešimtmečio pradžios vienas iš stipriausių pasaulio šachmatininkų. Tris kartus pasaulio čempionato Kandidatų mačų pusfinalininkas. Tris kartus Tarpzoninių šachmatų turnyrų nugalėtojas. Atskirose partijose yra nugalėjęs septynis pasaulio šachmatų čempionus. Geriausiais savo karjeros metais (1970–1971) buvo 3-ias pasaulyje. Jis laikomas stipriausiu gimusiu Danijoje šachmatininku ir iki Magnus Karlseno, stipriausiu Skandinavijos šachmatininku. B. Larsenas žinomas, kaip išradingas neortodoksinio stiliaus žaidėjas ir buvo pirmasis Vakarų šachmatininkas metęs rimtą iššūkį Sovietų Sąjungos šachmatininkų dominavimui. Šachmatų sporto žurnalistas, eilės šachmatų knygų, straipsnių, reportažų ir teorijos analitinių straipsnių autorius
Jaunystė
Larsenas gimė Tilstede, netoli Tistedo miesto, šiaurinėje Jutlandijoje, (Danija). Lankė Olborgo katedros gimnaziją. 1942 m. persirgo eilę vaikiškų ligų, laimei, nei viena iš jų nepaliko pėdsakų. Būdamas šešerių metų jis susipažino su šachmatais, nuo 12-kos pradėjo lankytis šachmatų klube. Rimtai šachmatais pradėjo žaisti nuo 17 metų, kai atvyko į Kopenhagą studijuoti statybos, bet studijų nebaigė – pasirinko šachmatų profesionalo kelią. Du kartus atstovavo Danijai pasaulio jaunimo šachmatų čempionate: 1951 m. Birmingeme, kur pasidalijo 4-6 vietomis ir 1953 m. Kopenhagoje, kur pasidalijo 5-8 vietomis. 1954 m., būdamas 19 metų, tapo tarptautiniu meistru. Šis vardas jam buvo suteiktas už gerą pasirodymą prie 1-os lentos Amsterdamo šachmatų olimpiadoje, kur jis užėmė 3-ią vietą. Tais pačiais metais pirmą kartą laimėjo Danijos čempionatą ir tai pakartojo 1955, 1956, 1959, 1963, ir 1964 m.
Jaunasis didmeistris
B. Larsenas tarptautiniu didmeistriu tapo po sėkmingo pasirodymo 1956 m. Maskvos šachmatų olimpiadoje, kur jis laimėjo aukso medalį prie 1-os lentos. Šioje olimpiadoje sužaidė lygiosiomis su pasaulio čempionu Michailu Botvininku. 1956–1957 m. Heistingso turnyre, surinkęs 6½ taško iš 9, pasidalijo 1-2 vietas su Svetozaru Gligoričiumi. 1957 m. Dalase, surinkęs 7½ iš 14, pasidalijo 3-4 vietas: nugalėjo S. Gligoričius ir S. Reševskis. Pirmąją sėkmę tarptautiniuose turnyruose pasiekė, laimėjęs 1958 m. Mar del Platos turnyrą (12 iš 15).
Stabtelėjimas
Tačiau po labai nesėkmingo 1958 m. Portorožo tarpzoninio turnyro jo pasiekimai pradėjo smukti. 1959 m. Ciuriche vykusiame turnyre, surinkęs 9½ iš 15, pasidalino 5-6 vietas (po Michailo Talio, Svetozaro Gligorićiaus, Pauliaus Kereso ir Roberto Fišerio), 1960 m. Ubergeno miestelyje, Groot Berg en Dalio viešbutyje surengtame zoniniame turnyre (Nyderlandai), surinkęs 5½ iš 9 galimų, užėmė 4 vietą ir į 1962 m. Stokholmo Tarpzoninį šachmatų turnyrą  nepateko. Atsitiesė 1961 m. Bėverveike, surinkęs 7½ iš 9, su Borislavu Ivkovu pasidalijo 1-2 vietas, bet 1961 m. Ciuriche, kur laimėjo P. Keresas, o antras - T. Petrosianas, surinkęs 6 iš 11 buvo 6–7 vietose. 1962 m. Maskvoje pasidalijo 7–11 vietas (7½ iš 15).
Vėl į priekį
Po šių turnyrų B. Larsenas, siekdamas priversti varžovus žaisti jiems neįprastas padėtis, paįvairino žaidimo stilių: kai kuriose partijose pradėjo naudoti rizikingas ir neįprastas pradžias. Tai leido jam pakilti iš smukimo ir toliau gerinti rezultatus.
1963 m. Halės zoniniame turnyre, surinkęs 13 iš 19, buvo antras (po L. Portišo) ir pateko į sekančiais metais vykusį 1964 m. Amsterdamo tarpzoninį turnyrą. 1964 m. Belgrade, surinkęs 10 iš 17, pasidalijo 5-6 vietas (nugalėjo B. Spaskis). 1964 m. Bėverveike (laimėjo P. Keresas ir L. Nėjus) pasidalijo 5-7 vietas (9½ iš 15). Larseno žaidžiamos neįprastos pradžios davė vaisių – pasidalijęs 1-4 vietas 1964 m. Amsterdamo tarpzoniniame turnyre, pateko į Kandidatų mačus.
Tarpzoniniai turnyrai
Jis buvo vienas iš dviejų šachmatininkų (kitas M. Talis), kuris laimėjo, ar dalijosi pirmąja vieta, trijuose Tarpzoniniuose turnyruose.
1958 m. Portorožas
1957 m. Vageningeno zoniniame turnyre, surinkęs 12½ taško iš 17, pasidalijo 3-4 vietas su J. Doneriu. Kadangi tik trys vietos pateko į 1958 m. Portorožo tarpzoninį turnyrą, teko 1958 m. žaisti su J. Doneriu papildomą mačą Hagoje, kurį B. Larsenas laimėjo 3:1. Žaisdamas Portorožo tarpzoniniame turnyre, surinko 8½ iš 20 ir užėmė 16 vietą, todėl į Kandidatų turnyrą nepateko.
1964 m. Amsterdamas
Amsterdamo tarpzoniniame turnyre, surinkęs 17 taškų iš 23 galimų, kartu su Borisu Spaskiu, Michailu Taliu, ir Vasilijumi Smyslovu pasidalijo 1–4 vietas bei pateko į 1965 m. Kandidatų mačus.
1967 m. Susas
Suso tarpzoniniame turnyre, po to, kai R. Fišeris pasitraukė iš turnyro, pusantro taško aplenkęs antrąją vietą vietą užėmusį žaidėją, surinkęs 15,5 taško iš 21 galimo, laimėjo pirmąją vietą.
1973 m. Leningradas
1973 m. Leningrade jam nepavyko patekti į Kandidatų mačus: Leningrado tarpzoniniame turnyre, kuriame pirmąsias dvi vietas užėmė Anatolijus Karpovas ir Viktoras Korčnojus, surinko 10 taškų iš 17 ir pasidalijo 5–6 vietas, kurios į sekantį etapą nevedė. Sėkmė lydėjo sekančiame cikle.
1976 m. Bilis
Laimėjo Bilio tarpzoninį turnyrą ir pateko į 1977/78 m. Kandidatų mačus.
1979 m. Ryga
Žaisdamas Rygoje, 1979 m. Tarpzoniniame turnyre, B. Larsenas surinko 10 iš 17 ir, užėmęs 7 vietą, nepateko į 1980/81 m. Kandidatų mačus.
Kandidatų mačai
Jam buvo neparanku, kai pasaulio čempionato finalinio etapo dalyviai pretendentą į pasaulio čempionus turėjo aiškintis Kandidatų mačuose, kuriuose varžovai iš anksto galėjo kruopščiai pasiruošti prieš jo neįprastą žaidimo stilių. Keturis kartus jis buvo tarp Kandidatų mačų ketvirtfinalininkų ir tris kartus pusfinalininku, bet daugiau pasiekti nepavyko.
1968 m.
1968 m. Kandidatų mače, kuris vyko Poreče, laimėjo ketvirtfinalio kandidatų mačą prieš Lajošą Portišą rezultatu 5½:4½. Tačiau pusfinalio mače Malmėje teko susitikti su Borisu Spaskiu, kuris laimėjo šį mačą 5½–2½ ir šiame pasaulio čempionato cikle tapo pasaulio šachmatų čempionu.
1971 m.
1971 m. Kandidatų mače, kuris vyko Las Palmase, ketvirtfinalyje 5½–3½ nugalėjo Volfgangą Ulmaną. Bet po to pusfinalio mače Denveryje pralaimėjo R. Fišeriui 0:6, kuris šiame pasaulio čempionato cikle tapo pasaulio šachmatų čempionu. B. Larsenas skundėsi, kad aukštas kraujo spaudimas ir Kolorado vasaros karščiai (40 °C) buvo nesėkmingo žaidimo priežastimi. „Aš mačiau šachmatų figūras, kaip per rūką ir dėl to mano žaidimo lygis nebuvo geras“, – sakė jis. Faktiškai pirmos dvi partijos buvo aukšto lygio. Kitas profesionalas po pralaimėjimo, kad pailsėtų, siektų bent keleto lygiųjų, žaisdamas gynybinių stiliumi, bet B. Larsenas pasirinko kovą ir pralaimėjo likusias partijas.
1977 m.
1977/78 m. Kandidatų mače, Roterdame pralaimėjo ketvirtfinalyje 3½:6½ L. Portišui.
Šachmatų olimpiados
Šešis kartus žaidė už Danijos rinktinę, ir visada prie pirmos lentos, Šachmatų olimpiadose, kuriose surinko 75 taškus iš 109 galimų (+61 =28 −20), kas sudaro 68.8% galimų taškų. Laimėjo tris medalius prie lentos: vieną aukso ir du bronzos. Detalesni rezultatai:
Mačai
Šachmatų mače „SSRS–Pasaulis“, kuris vyko Belgrade (1970), žaidė prie „Pasaulio“ pirmosios lentos ir žaisdamas prieš B. Spaskį ir L. Šteiną surinko 2½ taško iš 4 galimų.
1969 m. Helsinkyje parodomajame šachmatų mače laimėjo prieš Heiki Vesterineną rezultatu 6:2.
1970 m. parodomajame mače Zolingene nugalėjo rezultatu 6:2 Liubomirą Kavaleką.
Tačiau 1975 m. pralaimėjo mašą 2½:5½ švedui Ulfui Anderssonui. 1975 m. B. Larsenui jau buvo 40 metų. Tuo metui iškilo nauja šachmatų žvaigždė – A. Karpovas ir jo svajonės tapti pasaulio čempionu išblėso. Bet jis, dėka dinamiško ir kovingo žaidimo stiliaus ir draugiško, komunikabilaus, mielai bendraujančio su visais charakterio, liko tarp populiariausių didmeistrių pasaulyje. Jis kalbėjo šešiomis kalbomis, žinojo galybę anekdotų, nesibodėjo žaisti simultanų su šachmatų mėgėjais.
Laimėti turnyrai
Bentas Larsenas laimėjo pirmą vietą apie 40 tarptautinių turnyrų, tarp jų: Heistingsas[ (1956/1957), Mar del Plata (1958), Bėjerveikas (1960 ir 1961 ).
Nuo septinto dešimtmečio vidurio B. Larsenas kartu su R. Fišeriu, sėkmingai žaidžia svarbiausiuose pasaulio šachmatų turnyruose ir tampa dviem stipriausiais Vakarų šachmatininkais. Larsenas, kaip ir kiti vedantieji žaidėjai, dalyvaudavo stipriuose šachmatų turnyruose, kur neretai lenkdavo vedančiuosius Sovietų žaidėjus. Nuo 1967 iki 1970 m. B. Larsenas žaidė puikiai: iš devynių aukščiausio lygio turnyrų – laimėjo aštuonis.
1966 m., surinkęs 9 taškus iš 11 galimų ir aplenkęs antru likusį Levą Polugajevskį, nugalėjo Havre. Surinkęs 15 taškų iš 19-kos galimų, laimėjo Havanoje (1967) ir aplenkė Marką Taimanovą, Vasilijų Smyslovą, Levą Polugajevskį, Svetozarą Gligoričių ir Miroslavą Filipą. Tais pat metais Vinipege, kartu su Klausu Darga, surinkęs 6 iš 9, pasidalijo 1–2 vietas, aplenkdamas B. Spaskį ir P. Keresą. Laimėjo Palma de Maljorkoje (1967).
1967 m. jam buvo įteiktas pirmasis šachmatų Oskaras.
B. Larsenas 7-ojo dešimtmečio pabaigoje, kas nebuvo būdinga vedantiesiems pasaulio šachmatininkams, dalyvaudavo ir stambiuose Šveicariškąją sistema pravedamuose Atviruosiuose turnyruose. Jis Toronte (1968) ir Sent Džonse (1970) laimėjo atviruosius Kanados šachmatų čempionatus. Taip pat laimėjo JAV Atviruosius šachmatų čempionatus Aspene (1968) ir Bostone (1970).
Nugalėjo Maljorkos Palmoje (1969), surinkęs 12 iš 17, aplenkdamas T. Petrosianą, V. Korčnojų, V. Hortą ir B. Spaskį. Ir toliau buvo pergalių: 1969 m. Busume (Vokietija), surinkęs 11 iš 15 aplenkė L. Polugajevskį, 1970 m. laimėjo turnyrą Lugane surinkęs 9½ iš 14. Tais pat metais turnyre Vinkovcuose, surinkęs 11½ iš 15, užėmė pirmąją vietą, lenkdamas S. Gligoričių, V. Hortą ir D. Bronšteiną. Pirmas buvo ir 1972 m. Tysaido turnyre, kuriame, surinkęs 11 iš 15, aplenkė sekančias vietas užėmusius: L. Liubojevičių, L. Portišą bei S. Gligoričių. Surinkęs 11½ iš 15 ir aplenkęs antruoju likusį Volfgangą Ulmaną, laimėjo 1972/1973 Heistingso turnyrą. 1973 m., surinkęs 8½ iš 10, laimėjo Grenoje vykusį Šiaurės šalių šachmatų čempionatą. 1973 m., surinkęs 12½ iš 15 ir aplenkęs L. Liubojevičių ir Kavaleką, laimėjo Maniloje vykusį turnyrą.
Vėlesni laimėti turnyrai: Orensė (1975), Lansarotė (1976), Ženeva ir Liubliana-Portorožas (1977), Lon Painas (1978), Buenos Airės (1979 ir 1980), Kopenhaga (1979), Nestvedas ir Reikjavikas (1985). Heistingsas 1986/1987
Kiti turnyrai
Antrajame Piatigorskio taurės turnyre Santa Monikoje (1966) surinko 10 iš 18 ir užėmė 3-ią vietą, praleidęs į priekį B. Spaskį ir R. Fišerį. 1967 m. Dandyje, surinkęs 5½ taškus iš 8, pasidalijo 3–4 vietas. Tais pat metais Bėverveike Hogovenso turnyre, kurį laimėjo B. Spaskis, surinkęs 8½ iš 15, buvo 4-tas, o Monte Karle, praleidęs į priekį R. Fišerį ir  V. Smyslovą, surinkęs 6 iš 9, kartu su J. Geleriu pasidalijo 3–ią vietą. Maljorkos Palmoje (1968), kur pirmąją vietą laimėjo V. Korčnojus, B. Larsenas, surinkęs 13 iš 17, kartu su B. Spaskiu, pasidalijo 2–ąją vietą. San Chuane (1969), kur laimėjo B. Spaskis, surinkęs 9 iš 15 tebuvo 6–7-as. Leidene (1970), kur laimėjo B. Spaskis, B. Larsenas, surinkęs 5½ iš 12, pasidalijo su M. Botviniku 3-4 vietas. 1971 m. Maljorkos Palmoje, surinkęs 9 iš 15, buvo 7-as. San Antonijuje (1972), kur pirmas tris vietas užėmė L. Portišas, T. Petrosianas ir A. Karpovas, B. Larsenas, su 8½ taško iš 15, buvo 9-as. O Las Palmase (1972), surinkęs vienodai taškų su V. Smyslovu (11 taškų iš 15), buvo 2-as. 1973 m. Bauange, kur laimėjo Kavalekas, B. Larsenas, surinkęs 6 iš 9, užėmė ketvirtąją vietą.
Karjeros pabaiga
Nors 1988 m. jis buvo pirmasis didmeistris su Elo reitingu 2560, prieš kurį laimėjo šachmatų programa Deep Thought, tačiau 1993 m. Kopenhagoje jis atsirevanšavo prieš superkompjuterį Deep Blue laimėdamas mačą 2½:1½.
Larsenas dar retkarčiais žaisdavo turnyruose, bet amžius darė savo, sveikata blogėjo. 1999 m. užėmė 7 vietą, tarp 10 dalyvių, Danijos šachmatų čempionate, o 2000 m. rimtai susirgus edema, dėl smegenų operacijos jam teko pasitraukti iš turnyro. Nuo to laiko žaidė tik keliuose turnyruose Buenos Airėse. Buvo 4-tas 2002 m. Naidorfo memorialo atkrintamose varžybose. 2009 m. balandžio mėn jo reitingas tebuvo 2415.
Asmeninis gyvenimas
Nuo aštuntojo dešimtmečio pradžios gyveno Argentinoje pas antrąją, Argentinoje gimusią žmoną.
Šeimyninis gyvenimas
Du kartus vedęs. Iš pirmosios santuokos – dvi dukterys. Antroji santuoka 1972 m. su Laura Beatriz Benedini. Po 2-os santuokos apsigyveno Argentinoje.
Sveikata
Mirė Buenos Airėse 2010 m. rugsėjo 9 d. Jo sveikata jau ilgą laiką buvo silpna ir jis jau daug metų buvo neaktyvus. Sirgo diabetu, turėjo padidėjusį kraujospūdį, mirė nuo hemoragijos smegenyse.
Žaidimo stilius
Bentas Larsenas žinomas, kaip giliai skaičiuojantis ir lakios vaizduotės žaidėjas, linkęs bandyti netipines idėjas ir daugiau už savo kolegas linkęs rizikuoti. Šitą jo žaidimo bruožą rodo pasirenkamos partijų pradžios. „Jis tvirtai tiki netikėtumo svarba ir dažnai naudoja įvairių debiutų abejotinus variantus. Nekreipdamas dėmesio į galimą didelę riziką, mėgsta komplikuotas padėtis. Jis labai pasitiki savo žaidimu ir nieko nebijo. Jo unikalus žaidimo stilius labai efektyvus prieš santykinai silpnus varžovus, bet ne per daug sėkmingas prieš elitinius šachmatininkus“.
Indėlis į debiutų teoriją
Jis buvo vienas iš nedaugelio šiuolaikinių didmeistrių, kuris kai kada naudodavo Berdo pradžią (1.f4) ir kurį laiką žaisdavo 1.b3, sistemą, kuri dabar žinoma, kaip Larseno pradžia, arba Nimco-Larseno ataka (taip pavadinta dėl Aarono Nimcovičiaus indėlio nagrinėjant šią pradžią), Juodaisiais žaisdavo olandiškąją gynybą, tuo laikotarpiu, kai aukšto lygio turnyruose šią gynybą retai kas žaisdavo. Atgaivino rikio pradžią (1.e4 e5 2.Rc4) ir sėkmingai ją 1964 m. naudojo. Ieškojo naujų kelių juodiesiems žaidžiant Filidoro gynybą (1.e4 e5 2.Žf3 d6). 1971 m. parašė trumpą monografiją pavadintą „Kodėl ne Filidoro gynyba?“
Jis pirmasis iš aukšto lygio žaidėjų naudojo Grand Prix ataką Siciliškojoje gynyboje (1.e4 c5 2.f4), ir taip paskatino jos populiarumo augimą. Septintojo dešimtmečio viduryje demonstravo pasitikėjimą Aliochino gynyba, kurią naudodavo net svarbiais atvejais. Žaisdamas retai naudojamą Skandinaviškąją gynybą (1.e4 d5) 1979 m. nugalėjo Pasaulio čempioną Anatolijų Karpovą – tai iššaukė susidomėjimą šia gynyba. Mėgstamas variantas Karo-Kano gynyboje (1.e4 c6 2.d4 d5 3.Nc3 dxe4 4.Nxe4 Nf6 5.Nxf6+ gxf6), pavadintas jo vardu kartu su D. Bronšteinu (Bronšteino-Larseno variantas), kurio idėja – už susilpnintą pėstininkų struktūrą juodieji išlaiko du rikius.
Juodaisiais dažnai naudojo Griunfeldo gynybą (1.d4 Nf6 2.c4 g6 3.Nc3 d5). Kartu su Stefanu Zeuthenu išleido knygą apie šią pradžią, kurioje iškelta įdomių minčių, kaip galima panaudoti Griunfeldo pėstininkų struktūrą, žaidžiant ne tik juodaisiais, bet ir baltaisiais.
Knygos
Bentas Larsenas buvo gerbiamas kaip puikus šachmatų knygų autorius: jis buvo vienas iš septynių vedančiųjų didmeistrių, kurie 1974 m. parašė knygą „Kaip pradėti šachmatų partija“.
Vertinimai
L. Polugajevskis: „Kai žaidi su B. Larsenu, jauti didžiulio temperamento ir energijos kovotoją, jo stiprų sportinį pyktį, stiprų norą laimėti, jo drąsą esančią šalia šachmatų beprotybės ribos“.
M. Euvė: „Larsenas įnešė į šachmatus naujų vėjų… Jis tam tikru laipsniu strateginis romantikas, nebijantis jokių sudėtingų pozicijų ir, kad pasiektų tikslą gali naudoti ir neišmintingus tęsinius“.
Pagal Jeff Sono „Chesmetric“ reitingavimo sistemą, 8 mėnesius buvo 3-ias pasaulyje 1970 m. lapkričio-1971 m. liepos mėn.
2018 m. pasaulio batuto gimnastikos čempionatas
2018 m. pasaulio batuto gimnastikos čempionatas – 33-asis geriausių pasaulio batuto gimnastikos sportininkų čempionatas, kuris vyko lapkričio 7 d. – lapkričio 10 d. Rusijos mieste Sankt Peterburge.
Ačišcho
miniatiūra|Ačišcho kalnagūbris Ačišcho  – kalnagūbris Didžiojo Kaukazo vakarinėje dalyje, Rusijoje, Kransnodaro krašte, netoli Sočio. Aukštis iki 2391 m (Ačišcho k.). Sudarytas iš molingų skalūnų ir tufogeninių uolienų. Būdingos senovės ledynų sudarytos reljefo formos ir ežerai. Yra krioklių.
Ačišcho šlaituose iškrenta ~3000 mm kritulių per metus. Tai drėgniausia vieta Rusijoje. Sniego dangos storis vietomis žiemą siekia 10 m. Per metus tebūna 60–70 saulėtų dienų.
Kalnagūbrio šlaitus dengia plačialapių (ypač bukų) miškai, šiauriniuose šlaituose auga kėniai, o aukštikalnėse – kalnų pievos.
Vystomas turizmas. Yra dolmenų. Masyvo pavadinimas kilo iš adygų kalbos ir reiškia „ožių kalnas“.
Rusijos oro pajėgos
Ši institucija įkurta 1992 m. gegužės 7 d. Rusijos prezidento Boriso Jelcino. Institucija turėjo galutinai perimti šalies oro pajėgas iš subyrėjusių Tarybinių oro pajėgų.
Rusijoje laivyno oro pajėgos taip pat turi aviaciją, tačiau ji nėra pavaldi oro pajėgų vadui.
Svarbiausios datos
1991 m. buvęs tarybinių oro pajėgų vadas generolas Piotras Deinekinas buvo paskirtas pradėti organizuoti Rusijos oro pajėgas, nes TSRS oro pajėgos buvo išsidėsčiusios po visas 15-a tarybinių respublikų ir nė vienoje jos nebuvo nacionalinės.
1992 m. gegužės 7 d. oficialiai buvo įkurtos Rusijos oro pajėgos.
Ispanijos futbolo varžybos 1916 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1916 m.
Rusijos oro pajėgos
Svarbiausios datos
1994–1996 m. Rusijos pajėgos dalyvauja Pirmajame Čečėnijos kare.
1999–2000 m. dalyvauja Antrajame Čečėnijos kare.
2007 m. Rusijos prezidento Vladimiro Putino įsakymu, oro pajėgos atnaujino strateginių bombonešių tolimuosius nuolatinius skrydžius, kurie buvo prieš 15-a metų nutraukti dėl lėšų trūkumo.
2008 m. sudalyvavo Rusijos–Gruzijos konflikte dėl Gruzijos teritorinio vientisumo, nepriklausomybės siekiančių osetinų ir abchazų pusėje.
2015 m. rugpjūčio 1 d. Rusijos oro pajėgos buvo sujungtos su Rusijos oro gynybos pajėgomis ir Rusijos kosmoso pajėgomis.
2015 m. rugsėjo 30 d. pradėjo dalyvauti kovoje prieš Daesh bei Sirijos pilietiniame kare, Sirijos valstybinių pajėgų pusėje.
Vadovavimas
thumb|upright|Generolas pulkininkas Viktoras Bondarevas 2012 m. Buvę vyriausieji vadai iki oro pajėgų reorganizavimo 2015 m.
Rusijos oro pajėgų orlaiviai
! style="text-align: left; background: #aacccc;"|Orlaivis ! style="text-align: left; background: #aacccc;"|Kilmė ! style="text-align: left; background: #aacccc;"|Tipas ! style="text-align: left; background: #aacccc;"|Variantai ! style="text-align: left; background: #aacccc;"|Skaičius ! style="text-align: left; background: #aacccc;"|Vaizdas ! style="align: center; background: lavender;" colspan="7" | Naikintuvai ! style="align: center; background: lavender;" colspan="7" | Bombonešiai ! style="align: center; background: lavender;" colspan="7" | Transporto lėktuvai ! style="align: center; background: lavender;" colspan="7" | Specialios paskirties lėktuvai ! style="align: center; background: lavender;" colspan="7" | Mokomieji lėktuvai ! style="align: center; background: lavender;" colspan="7" | Armijos aviacija
VAZ-2121
Tai buvo pirmasis tarybinis automobilis, atitinkantis šiuolaikinio visureigio sampratą – salonas patogus, kaip lengvojo automobilio, o pravažumas padidintas (4x4). Serijinė gamyba pradėta nuo 1977 m., dalis VAZ-2121 automobilių eksportuota į užsienį, tame tarpe Japoniją. Automobilis susilaukė tarptautinio pripažinimo, plačiai naudotas vietinėje rinkoje – buvo dažnas miškininkų, ugniagesių, kolūkių pirmininkų automobilis. Gamintos sportinės modifikacijos, pikapo kėbulo tipo atmainos. Nuo 1994 m. automobilis kiek atnaujintas, pasikeitė dizainas.
Vaclovas Griganavičius
Vaclovas Griganavičius (1891 m. liepos 1 d. Radeckų vienkiemis, Taujėnų valsčius – 1940 m. rugsėjo mėn. Svirnų vienkiemis, Kavarsko valsčius) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas.
Biografija
Palaidotas Anykščių rajono Kavarsko kapinėse.
Anglijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Anglijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Golovkinas (Nemunynas)
Istorija
Nadruvos – Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Golovkino apylinkės (Головкинский cовет) centras. 1993 m. prijungti buv. Senieji Susimilkiai, Naujieji Susimilkiai, Susimilkiai ir Eversdorfo kolonija.
Apylinkė
Golovkino apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Galapagai
thumb|right|260px|Galapagai Galapagų salos (isp. Islas Galápagos – vėžlių salos, Archipiélago de Colón – Kolumbo salynas (oficialus dabartinis ispaniškas salų pavadinimas)) – grupelė tos pačios kilmės Ramiojo vandenyno salų, priklausančių Ekvadorui (sudaro Galapagų provinciją).
Salos nutolusios nuo Pietų Amerikos apie 1000 kilometrų. Galapagus sudaro 16 didesnių ir daug miniatiūrinių salelių. Bendras jų plotas – 60 000 km², iš jų sausuma – 8 000 km². Susidarė prieš 5 milijonus metų. Tai seniausios vulkaninės kilmės salos, kuriose yra aktyvių ugnikalnių (aukščiausias yra Volfo – 1707 metrų aukščio). Tai vienas iš karštųjų taškų.
Istorija
Nuo XVIII amžiaus į salas traukė viso pasaulio gamtininkai, keliautojai, nuotykių ieškotojai, banginių medžiotojai. Įspūdinga kolonistų banga, sukelta V. Bibso knygos „Galapagai – pasaulio kraštas“, užtvindė salas XX amžiaus trečiajame dešimtmetyje. Vietoje žadėto rojaus pamatę pragarą, daugelis kolonistų patraukė atgal. Kiti, maišydamiesi su vietiniais gyventojais, sudarė šiuolaikinių gyventojų pagrindą.
Atradimas
Salos atrastos 1535 metais vienam ispanų karaliaus laivui, plaukusiam iš Panamos į Peru, atsitiktinai nukrypus nuo kurso, bet pavadinimas joms nesuteiktas. Kiek vėliau kapitonas Diegas de Rivandeira pavadino jas Užburtosiomis (Las Escantados) – stipri srovė taip suko jo laivą, kad šiuos sūkūrius D. de Rivandeira palaikė užburtomis jėgomis. 1574 metais flamandų kartografas A. Ortelijus salas pavadino Islas Galapagos – vėžlių salomis. Žodis Galapagos – tai senoviškas ispaniškas vėžlio pavadinimas, mat ispanai atsidūrę saloje sutiko milžiniškus vėžlius ir juos aprašė.