cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šveicarijos demografija
Tautybės
Registruotų užsieniečių skaičius 1970 metais buvo 1 001 887 (16,17%). Šis skaičius sumažėjo iki 904 337 (14,34%) 1979 metais, ir nuo to laiko gan sparčiai padidėjo. Skaičius pasiekė 20% atžymą 2001 metais ir pakilo iki 1 524 663 (20,56%) 2004 metais. Tokiu būdu Šveicarijos piliečių skaičius tais metais pasiekė 5,9 milijono.
2007 metais 1,45 milijonų užsieniečių (85,4% visų užsieniečių, arba 19,1% visų Šveicarijos gyventojų) turėjo Europos šalių pilietybes (italų – 295 507; vokiečių – 224 324; Serbijos ir Juodkalnijos Serbijos ir Juodkalnijos piliečių – 196 078; portugalų – 193 299; prancūzų – 83 129; turkų – 75 382; ispanų – 66 519; makedoniečių – 60 509; bosnių 41 654; kroatų 38 144; austrų 36 155; britų – 32 207). 109 113 gyventojų buvo iš Azijos šalių, 69 010 iš Amerikos žemynų, 66 599 iš Afrikos, 3 777 iš Okeanijos šalių.
2004 metais 35 700 žmonių įgijo Šveicarijos pilietybę pagal Šveicarijos pilietybės įstatymą, tai yra šiek tiek daugiau nei prieš metus (35 424), ir 4 kartus daugiau nei 1990 metais (8 658). Trečdalis visų gavusių pilietybę įstatymų numatyta tvarka yra iš šalių, atskilusių nuo buvusios Jugoslavijos: 7 900 iš Serbijos ir Juodkalnijos (dabar atskiros valstybės), 2 400 iš Bosnijos ir Hercegovinos, 2 000 iš Makedonijos, 1 600 iš Kroatijos. 4 200 buvo iš Italijos, 3 600 iš Turkijos, 1 600 iš Šri Lankos, 1 200 iš Portugalijos ir 1 200 iš Prancūzijos.
Per pastaruosius dešimtmečius daug portugalų ir ukrainiečių įkūrė dideles imigrantų bendruomenes šalyje. Tamilų pabėgėliai, bėgantys nuo karo Šri Lankoje, sudaro didžiausią imigrantų iš Azijos dalį. Etninių albanų ir kitų buvusios Jugoslavijos piliečių skaičius šalyje ir toliau auga. Šveicarija yra antra pagal dydį Europos šalis pagal priimtų Irako pabėgėlių skaičių, bet užima tik ketvirtą vietą (po Didžiosios Britanijos, Vokietijos ir Švedijos) pagal irakiečių, apsigyvenusių šioje šalyje, skaičių.
2004 metais 623 100 Šveicarijos piliečių (8,9 %) gyveno užsienyje, daugiausiai Prancūzijoje (166 200), JAV (71 400) ir Vokietijoje (70 500). thumb|Religinio dominavimo pasiskirstymas Šveicarijoje 2008 metais ( protestantai, katalikai )
Mažeikių dekanatas
thumb|[[Sedos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia – pagrindinė Mažeikių dekanato bažnyčia]]
Šveicarijos demografija
Imigracija
Registruotų užsieniečių skaičius pagal šalis 2018 m.:
Mažeikių dekanatas
Mažeikių dekanatas priklauso Telšių vyskupijai. Priklausančios bažnyčios:
Šveicarijos demografija
Religijos
2000 m. 5,78 milijonų gyventojų (79,2%; palyginti su 93,8% 1980 metais) buvo krikščionys (Romos katalikų 41,8%, protestantų 35,3%, stačiatikių 1,8%). 809 800 (11,1%; palyginti su 3,8% 1980 metais) buvo be jokių religinių įsitikinimų (ateistai). 310 800 (4,3%; palyginti su 0,9% 1980 metais) buvo musulmonai. 17 900 (0,2%) buvo žydai.
Pasak 2005 metų Eurobarometer apklausos, 48% Šveicarijos gyventojų tiki į Dievą, 39% tiki tam tikra dvasine ar gyvenimo jėga ir 9% yra ateistai. Likę 4% į klausimą neatsakė.
Kalbos
250px|right|thumb|Pagrindinės kalbos Šveicarijoje: Vokiečių (63,7%), Prancūzų (20,4%), Italų (6,5%), <font color=#4B0082> Retoromanų (0,5%)
Pagal 2000 m. gyventojų surašymą gyventojai pagal gimtąją kalbą pasiskirstę taip:
Raštingumas
Beveik visi Šveicarai yra raštingi. 2002 mokslo metais 13 Šveicarijos aukštųjų mokymosi institucijų priėmė mokytis 99 600 studentų. Apie 25% suaugusiųjų gyventojų turi aukštojo mokslo diplomus. Pagal 2003 metų duomenis, 99% vyresnių nei 15 metų amžiaus Šveicarijos gyventojų galėjo skaityti ir rašyti identišku abiem lytims lygiu.
Atkarpa
thumb|Istorinis paveikslas – brėžiama atkarpa (1699 m.) Atkarpa – tiesės dalis, kurią sudaro du nesutampantys tos tiesės taškai (vadinami atkarpos galais) ir visi tarp jų esantys taškai (vadinami atkarpos vidaus taškais). Atkarpos pavyzdžiai – trikampio ar kvadrato kraštinės.
Atkarpų savybės
175px|thumb|Atkarpa
Atkarpos vidurio taškas
Atkarpos vidurio taškas - vidinis atkarpos taškas, kuris yra nutolęs vienodu atstumu nuo atkarpos galinių taškų. Atkarpos vidurio taškas sutampa su atkarpos svorio centru.
Pilkieji langūrai
Pilkieji langūrai (Semnopithecus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatų gentis, priklausanti laibaliemenių beždžionių pošeimiui.
Gentyje 7 rūšys:
Eduard Robert Flegel
Darbinę karjerą pradėjo Rygoje 1869 metais kaip prekybos knygomis įmonės tarnautojas. 1872 m. lankė prekybos mokyklą Miunchene, bet tais pačiais metais persikėlė į Hamburgą, kur pradėjo dirbti didmeninėje tabako prekybos įmonėje. 1875 m. gauna ``Gaisser und Witt`` įmonės faktorijos tarnautojo vietą Afrikoje, Lagose (Nigerija). Čia susidomi Afrikos geografijos tyrinėjimais ir organizuoja ekspedicijas:
Edita Mildažytė
Edita Mildažytė (buv. Petronienė, g. 1966 m. vasario 28 d. Kapsuke) – Lietuvos žurnalistė, publicistė, TV laidų vedėja, prodiuserė, visuomenės veikėja.
Nuo 1987 m. bendradarbiauja „Labo ryto“, „Vakaro žinių“ programose, veda proginius renginius, Naujųjų metų ar kitas specialias transliacijas (pvz., transliacijas Lietuvai stojant į Europos Sąjungą, specialias laidas popiežiaus Jono Pauliaus II netekties dieną, laidas monsinjorui Kazimierui Vasiliauskui ir rašytojai Jurgai Ivanauskaitei atminti).
Biografija
1973–1975 m. mokėsi Kauno 27-oje vidurinėje mokykloje, 1975–1984 m. Vilniaus 34-ojoje vidurinėje mokykloje. 1987 m. laimėjo diktorių konkursą ir gavo diktorės vietą Lietuvos radijuje ir televizijoje. 1984–1989 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete studijavo žurnalistiką.
1993–1997 m. LRTV „Lietuvos naujienų tarnybos“ „Vakaro žinių“ žurnalistė ir vedėja. 1993 m. įsidarbino LTN (tuometinė naujienų redakcija) redakcijoje redaktore ir laidos vedėja. Bendradarbiavo rengiant progines programas. 1997–2001 m. LNK televizijos laidos „Bobų vasara“ redaktorė ir vedėja – populiariausio ir daugiausiai žiūrovų turinčio pokalbių šou (žiūrimumo reitingai siekdavo 26 %). Tuo pat metu įkūrė ansamblį „Bobų vasara“. 1999–2001 m. „Radiocentro“ radijo laidos „Bobų vasara“ vedėja. 1997–2000 m. kartu su savo įkurtu „Bobų vasaros" ansambliu apsilankė daugelyje Lietuvos miestų.
2000 m. redagavo ir vedė publicistinę laidą „2 blis“, o vasarą – „Noriu papasakot“. Nuo 2001 m. LRT laidos „Bėdų turgus“ autorė ir vedėja. 2002–2008 m. prodiusavo laidas „Keliaukim“, „Moterys ir vyrai“, „Jau saulelė vakarop“, „Pulsas“. 2003 m. organizavo pirmąjį „Žaliojo obuolio“ padėkos koncertas, kuriame neįgalieji pasirodė kartu su scenos žvaigždėmis. 2003–2008 m. organizavo akcijas „Daugiau saulės, daugiau šviesos“, kuriose 10 LRT laidų rengėjų nominavo ir pagerbė 30 Lietuvos žmonių, galinčių tapti pavyzdžiu kitiems. 2004–2007 m. parengė transliaciją „Nacionalinių vertybių sąrašą“, kuria stengiamasi atkreipti dėmesį į Lietuvos ir lietuvių išskirtinumą, svarbiausias asmenybes, datas, žadinti patriotizmą. 2005 m. organizavo pirmąjį koncertą „Motinos dienai“. 2005–2007 m. sumanė ir padėjo organizuoti labdaros akciją „Kalėdų sriuba“. Surinktomis lėšomis padedama Maltos ordino savanoriams organizuoti programą „Maistas ant ratų“. 2006–2007 m. Vyriausybės užsakymu rengė akcijas „Mamų mamai“, per kurias pagerbiamos daugiavaikės motinos, pagimdžiusios ir išauklėjusios 5 ir daugiau vaikų. 2008 m. LTV vadovybės užsakymu pirmą kartą šalyje parašė „Nacionalinį netekčių sąrašą“, transliuotą lapkričio 1–2 d. ir skirtą ryškiausių, per metus išėjusių asmenybių atminimui. 2009 m. Lietuvos vardo tūkstantmečio paminėjimo iškilmingo atidarymo koncerto Vilniaus Katedros aikštėje idėjos bei tekstų autorė, renginio vedėja. 2010 m. iškilmingo renginio (koncerto), skirto Lietuvos nepriklausomybės 20-mečiui pažymėti, scenarijaus autorė ir vedėja.
2014 m. režisavo Lietuvių dainų šventę.
2021 m. rugsėjo 19 dieną sulaikyta girta prie vairo. E. Mildažytei nustatytas 2,36 promilės girtumas, ji atsidūrė areštinėje.
Šeima
Pirmasis vyras – odininkas Gintautas Petronis (išsiskyrė). 2009 m. vasario 28 d. susituokė su verslininku, architektu Gintautu Vyšniausku, 2016 m. jis mirė. 2023 m. birželio 2 d. ištekėjo už TV laidų vedėjo Sauliaus Pilinkaus.
Turi tris vaikus: Rūtą, Domą ir Mykolą.
Labdaringa veikla
thumb|Žaliojo obuolio paminklas Vilniuje 2001 m. surengto „Žaliojo obuolio“ apdovanojimo koncerto metu įsteigta „Žaliojo obuolio“ skulptūrėlė (2001 m. autorius M. Jonutis, nuo 2002 m. – „Žaliojo obuolio“ skulptorius R. Kvintas) – pagarbos ženklas už labdarą, dosnumą, atkaklumą, padorumą. 2001 m. gruodžio 20 d. įsteigė labdaros ir paramos fondą „Bėdų turgus“. 2001–2016 m. laida „Bedų turgus“ materialinės paramos suteikė daugiau nei už 9,2 mln. Lt. 2002 m. organizavo paramos akciją „Nupirk duonos alkstantiems“ (surinkta ir išdalyta 50 tūkst. Lt). 2002–2003 m. organizavo Šv. Kalėdų akcija „Nepamirštamoms žvaigždėms“, kur kartu su įmone „Hronas“ kultūros ir meno veteranams išdalyta 60 tūkst. Lt. 2002–2008 m. prodiusavo ir išleido keturias paramos CD, nuo kurių po 1 Lt buvo aukojama „Bėdų turgaus“ fondui.
2011 m. jos sumanymu Vilniaus centre, Mindaugo ir A. Vivulskio gatves jungiančiame skvere, buvo atidengtas paminklas Vilniaus miesto ir krašto labdariams.
Sveikatos apsauga Mažeikiuose
thumb|right|230px|[[Mažeikių ligoninė]]
Savivaldybės Privačios
Gluchovas (Liublino vaivadija)
Gluchovas  – kolonija Lenkijos rytuose, Konstantinuvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Pabaisko herbas
Pabaisko herbas – vienas iš Pabaisko heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo raudoname lauke du sukryžiuoti sidabriniai kovos kirviai galvomis į viršų ir ašmenimis į šonus.
Istorija
Svarstant herbo motyvus nutarta, kad reikia priminti šalia Žirnajos ežero ir to paties vardo upelio 1435 m. rugsėjo 1 d. įvykusį mūšį, nuo kurio ir kilo miestelio pavadinimas.
Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2008 m. gruodžio 22 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1647.
Zakanalė
Zakanalė  – kaimas Lenkijos rytuose, Konstantinuvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 19 km į šiaurę nuo Palenkės Bialos ir apie 112 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1809-1952 m. kaimas buvo Zakanalės valsčiaus centras.
Brievengatas
Brievengatas – miestelis Nyderlandų Karalystei priklausančiai Kiurasao autonominei salai. Gyvenvietė yra į šiaurę nuo sostinės Vilemstado ir į rytus nuo Hato tarptautinio oro uosto. Miestelyje anksčiau veikė 500 hektarų plantacija, kurioje verstasi žemės ūkiu ir gyvulininkyste. 1877 m. plantacijos pastatą pažeidė siautėjęs uraganas.
Šapalinės čiulpikės
Šapalinės čiulpikės (Erimyzon) – čiulpikinių (Catostomidae) šeimos žuvų gentis.
Silent Hill: Downpour
Silent Hill: Downpour – psichologinio siaubo žanro kompiuterinis žaidimas, sukurtas bendrovės „Vatra Games“ ir išleistas „Konami“; tai aštuntoji Silent Hill serijos dalis. Žaidimas skirtas PlayStation 3 ir Xbox 360 žaidimų konsolėms. Šiaurės Amerikos rinkoje pasirodė 2012 m. kovo 13 d., Europos – kovo 30 d., Australijos – balandžio 5 d. Žaidimas naudoja trimatę grafiką.
Apžvalga
Žaidimo veikėjas vardu Merfis Pendeltonas (Murphy Pendleton). Merfis kelerius metus buvo įkalintas Ryall valstybiniuose pataisos namuose už policijos kreiserio vagystę. Siekdamas keršto dėl šio įvykio, Merfis įtikina kalėjimo prižiūrėtoją Syvilą (George Sewell) leisti jam dušo kambaryje slapta susitikti su izoliuotu kaliniu Patrikru Neipjeru (Patrick Napier). Priminęs Patrikui, kad jie buvo kaimynai, Merfis žiauriai jį sumuša ir nužudo.
Po šio incidento Merfis pervežamas į kitą kalėjimą, tačiau netikėtai įvyksta avarija ir kalinių vagonas sudūžta netoli esančio Tyliosios kalvos miestelio. Gyvi lieka tik Merfis ir pareigūnė Ana Kaningem (Anne Cunningham). Atsipeikėjęs Merfis nusprendžia bėgti. Jam sprunkant Kaningem bando jį sulaikyti, tačiau paslysta ir nukrenta į bedugnę. Merfis atkeliauja į pragaištingąjį miestelį, kuriame prasideda košmarai, apie kuriuos jis net nesapnavo.
Erlėnų senovės žemdirbystės vieta
Erlėnų senovės žemdirbystės vieta (saugotinas kultūros paveldo objektas) – ankstyvosios žemdirbystės laukai šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Erlėnų kaime (Imbarės seniūnija), 1,0 km į šiaurę nuo tilto per Erlos upelį kelyje Salantai-Skuodas, 150 m į vakarus nuo upės ir 10 m į rytus nuo kelio.
Vieta
Erlos slėnio terasoje abipus buvusio bevardžio upelio kanalo 3,8 ha plote išliko per 20 akmenų krūsnių ir keletas akmenų aptvarų. Krūsnių skersmuo 2–3 m, aukštis – 0,1–0,5 m. Jos krautos dažniausiai vienoje eilėje po kelias, o kai kurios jungiasi į aptvarus, kurie nėra pilnai susiformavę. Aptvarų ilgis nuo 4 iki 30 m, plotis iki 4–5 m, aukštis 0,1–0,5 cm. Rytinėje dalyje esantys aptvarai stambesnių akmenų, apkerpėję. Vakarinės dalies aptvarai pasidengę žemės ir velėnos sluoksniu; tarp jų yra 20 m skersmens ir 0,5 m paaukštėjimas, primenantis pilkapį.
Istorija
Iki XVI a. Valakų reformos Erlos upės slėnyje plytėjo ankstyvosios žemdirbystės laukai. Valakų reformos metu jie atsidūrė už valakais išskirstytų ariamos žemės sklypų ir buvo priskirti prie bendro naudojimo žemės – pievų ir ganyklų. Tarpukario žemės reformos metu senovės žemdirbystės laukai buvo suskaidyti į sklypus ir išdalinti ūkininkams, kurie akmenų apvarus ir krūsnis pradėjo ardyti ruošdami dirvą arimui. Didžiąją dalį krūsnių ir aptvarų sunaikino pokario melioracija ir tik maža dalis buvo išsaugota kaip geologinis draustinis – Erlėnų riedulynas (įkurtas 1971 m.).
Akmenų krūsnys buvo laikomos pilkapiais ir vadintos Erlėnų pilkapynu, tačiau į saugomų kultūros paminklų sąrašus neįrašytos. Objektas vertingas kaip archeologinė ir istorinė vieta, liudijanti apie senovės žemdirbystės laukų sistemas ir žemės dirbimo tradicijas.
Tyrimai
Vietą 1939 m. išaiškino ir žvalgė Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus darbuotojas Pranas Baleniūnas. 2002–2004 m. žvalgė Vilniaus universiteto ir Kretingos muziejaus archeologinė ekspedicija (vadovas Algimantas Merkevičius), kurioje dalyvavo Estijos archeologas Valteris Langas (Tartu universitetas). 2003–2004 m. kartografavo ir apmatavo Renaldas Augustinavičius (Kultūros paveldo centras).
Meklenburgo-Priešakinės Pomeranijos notarų rūmai
Meklenburgo-Priešakinės Pomeranijos notarų rūmai - notarų rūmai, vienijantys notarus Vokietijoje, Meklenburgo-Pomeranijos žemėje. Joje yra 66 notarų vietos (2011 m.). Dirba 64 notarai ir 2 notariniai administratoriai (Notariatsverwalter).
Adresas: Alexandrinenstraße 26, 19055 Šverinas.
Boris Becker
Borisas Francas Bekeris (, g. 1967 m. lapkričio 22 d.) – Vokietijos sportininkas, buvusi pirma pasaulio raketė, 1987 m. tapo jauniausiu Vimboldono nugalėtoju.
Feliksas Jakubauskas
Feliksas Jakubauskas (1949 m. spalio 14 d. Šuoliškėse Kaišiadorių apskritis) – Lietuvos dailininkas tekstilininkas.
Biografija
1974–1976 m. Lietuvos dailės institute studijavo tekstilę, 1976–1980 m. – Budapešto taikomosios dailės akademijoje. 1981–1989 m. dirbo dailininku modeliuotoju individualaus drabužių siuvimo fabrike „Ramunė“ Vilniuje.
Kūryba
Audžia mišria vilnos ir šilko technika, gobeleninį audimą derina su ruoželiniu, būdingi subtilūs šiltų ir šaltų spalvų deriniai, vyrauja pilkšvi sidabriški tonai, tapybinių dėmių ir grafinės raiškos jungtis.
Nuo 1980 m. dalyvavo daugiau kaip 170 parodų Lietuvoje ir užsienyje.
Individualios parodos:
Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus
Finger Eleven
„Finger Eleven“ – kanadiečių roko grupė, susikūrusi 1990 metais Berlingtone, Kanadoje. Pirmasis grupės pavadinimas buvo Rainbow Butt Monkeys.
Diskografija
Studijiniai albumai
Snaputiniai
Snaputiniai (Geraniaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso daugiametės žolės, dažnai apaugusios paprastais ir liaukiniais plaukeliais. Lapai plaštakiškai ar pirštiškai skiautėti arba karpyti. Žiedai penkianariai, ant vieno šakoto kotelio. Šeimoje daugelis augalų turi eterinių aliejų, taninų ir karčiųjų medžiagų. Pasaulyje yra daugiau kaip 700 rūšių.
Lietuvoje auga šių genčių augalai:
Steponas Jonas Tiškevičius
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius. Motina Izabelė Emilija Loncka-Tiškevičienė. Broliai Vladislovas, Juozapas Steponas ir Jonas Antanas Tiškevičiai.
Šeima
1921 m. sausio 25 d. Varšuvos Šv. Aleksandro bažnyčioje susituokė su giminaite, grafų Tiškevičių antrosios Biržų šakos Kretingos linijos grafaite, Užutrakio ordinato Juozapo Tiškevičiaus dukra Joana Sofija Marija Tiškevičiūte.
Vaikai:
Tinklaraštis
Tinklaraštis (, weB LOG, web 'žiniatinklis' + log 'įrašų žurnalas, knyga') – asmeninis internetinis dienoraštis; automatiškai formatuojami naujienų puslapiai.
Tinklaraščiams priskiriamos specializuotos interneto svetainės arba bendrųjų svetainių sritys, kuriose talpinamos dažnai rašomos publikacijos, išdėstytos chronologine tvarka, kuriose autoriai, vadinamieji tinklaraštininkai, išsako savo mintis, aprašo įvykius, pastebėjimus, skleidžia savo idėjas ir pažiūras. Tinklaraščiuose dažniausiai komentuojamas pasirinktos temos turinys, pavyzdžiui, muzika, kinas, maistas, politika ar naujienos; daugelis tinklaraščių veikia kaip asmeniniai dienoraščiai. Tipinis tinklaraštis sudarytas iš teksto, paveikslėlių ir nuorodų į kitus tinklaraščius, puslapius ar kitokią su tinklaraščio tematika susijusią informaciją.
1994 m. pirmąjį tinklaraštį, asmeninį dienoraštį pradėjo rašyti Džastinas Holas. Tinklaraščių rašymas itin išpopuliarėjo pasirodžius automatizuotoms blogų sistemoms, ypač 2003 m., kai „Google“ įsigijo „Blogger“ platformą. 2006 m. pasirodžius „Blogger“ įkūrėjo Evano Viljamso „Twitter“ platformai tapo populiarūs mikrotinklaraščiai. Pirmieji vaizdo tinklaraščiai pasirodė kartu su pirmosiomis vaizdo įrašų dalinimosi platformomis internete. 2007 m. šio reiškinio paplitimą dar labiau paskatino „YouTube“ pristatyta partnerystės paslauga, suteikianti galimybę jų kūrėjams užsidirbti iš internetinių reklamų.
Brakonieriavimas
thumb|200px|Prekeiviai pardavinėja [[kriauklė|kriaukles, kurios buvo ištrauktos iš vandens gyvos, taip užmušant kriauklėje gyvenusį moliuską. Turistai, kurie perka kriaukles, skatina tokią brakonieriavimo rūšį.]] Brakonieriavimas – nelegali medžioklė ar žvejyba. Ši veikla gali būti neteisėta dėl įvairių priežasčių:
Panathīnaïkós AÓ
Atėnų „Panathīnaïkós“ – Graikijos futbolo klubas iš Atėnų.
Istorija
Klubas įkurtas 1908 m. Vienas tituluočiausių ir žinomiausių šalies futbolo klubų.
Algirdas Budrys
Algirdas Budrys (g. 1939 m. kovo 3 d. Vertimuose, Baisogalos valsčius) – Lietuvos klarnetininkas virtuozas.
Biografija
Mokėsi Baisogalos vidurinėje, Kauno Juozo Naujalio muzikos mokykloje, 1957–1963 m. studijavo LSSR konservatorijoje (Juozo Jasenkos klasėje).
Nuo 1963 m. konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas. 1964–1968 m. tobulinosi Leningrado konservatorijos aspirantūroje (pas Vladimirą Krasaviną). 1970–1971 m. stažavo Paryžiuje (pas Žaką Lanslo). 1972–1975 m. Kairo nacionalinės konservatorijos profesorius ekspertas.
1976–1986 m. ir nuo 1994 m. konservatorijos Pučiamųjų instrumentų katedros vedėjas; 1980 m. docentas, 1985 m. profesorius. 1986–1988 m. Lietuvos filharmonijos meno vadovas ir direktorius. Nuo 1992 m. pučiamųjų orkestro „Trimitas“ meno vadovas. Nuo 2011 m. Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademijos profesorius, Instrumentinės muzikos katedros vedėjas. Nuo 1984 m. Tarptautinės klarneto asociacijos narys.
Petras Aleksandras Tarlo
Petras Aleksandras Tarlo (? – 1649 m.) – ATR valstybinis veikėjas, Liublino kaštelionas 1618–1630 metais, Liublino vaivada nuo 1630 metų, Pilznovsko seniūnas.
Biografija
Lenkijos žymios Tarlų giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Liublino vaivados Jono Tarlo (apie 1527–1587) ir Agnieškos Šafraniec (m. po 1601) jaunesnysis sūnus.
Po savo tėvo mirties (1587) Petras Aleksandras ir jo vyresnysis brolis Jonas Amoras perėjo į jų senelio Sandomiro kašteliono ir vaivados Stanislovo Šafranieco (1525/1530–1598), Peskovo Skalos pilies valdytojo, globą. Pirminį išsilavinimą gavo kalvinų mokykloje, Secmine. 1605 metais Petras Aleksandras išvyko mokytis į protestantų miestą Strasburgą, kur išbuvo dvejus metus. 1606 metais buvo įtrauktas į Ženevos universiteto studentų sąrašą. Po grįžimo į tėvynę Petras Aleksandras Tarlo atsisakė kalvinizmo ir perėjo į katalikų tikėjimą (apie 1615 metus). Nežiūrint į tai, jis pilnai nenutraukė ryšių su disidentais, tarp jų ir su savo sūnų mokytoju Adžeuju Višovatu, ir siuntė juos į mokslus, į Rakovo akademiją.
1613 metais Petras Aleksandras Tarlo buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) į seimą, 1618 metais gavo Liublino kašteliono pareigybę. 1630 metais Petras Aleksandras Tarlo buvo paskirtas Liublino vaivada.
EasyPHP
EasyPHP – vienas iš programų rinkinių, palengvinančių bendrą Apache serverio, PHP ir MySQL duomenų bazės (šis rinkinys dar vadinamas WAMP) įdiegimą ir konfigūravimą Windows operacinėse sistemose.
Georgensvaldės pilkapynas
Georgensvaldės pilkapynas – prūsų pilkapynas Sembos pusiasalyje, prie Georgensvaldės gyvenvietės (, Žuvininkų apskritis, nuo 1946 m., Svetlogorsko savivaldybė, Kaliningrado sritis.)
Petras Aleksandras Tarlo
Biografija
Po Petro Aleksandro Tarlo mirties Liublino vaivados titulą gavo jo sūnus Jonas Tarlo (m. 1680). Tarlo giminės atstovai užėmė Liublino vaivados pareigybę su nedidele pertrauka iki 1744 metų.
Šeima
Buvo vedęs du kartus. Iki 1612 metų pirma santuoka buvo su Sofija Dzialinska, Chelmo vaivados Mikalojaus Dzelinskio (apie 1540–1604) ir Katerinos Dulskos dukterimi. Vaikai:
Antrą kartą vedė Jadvygą Lianckoronską (m. po 1667), Malogoščko seniūno Samuilo Lianckoronskio (m. 1638) ir Sofijos Firlej (m. 1645) dukterį. Vaikai:
Georgensvaldės pilkapynas
Tyrimai
Išliko 13 pilkapių, dalis apardyti. Sampilai 7–15 m skersmens, 0,5-1,5 m aukščio. 1904 m. du pilkapius ištyrė H. Kemke. Viename pilkapyje rastas apskritas akmenų statinys, kurio viduje buvo palaidoti keli sudeginti mirusieji. Antrasis pilkapis buvo su dviem akmenų vainikais ir akmenų grindiniu viduryje. Ant akmenų grindinio rastos dvi urnos su sudegintų mirusiųjų palaikais.
1930 m. Karlas Engelis ištyrė dar vieną pilkapį. Jame aptiktas akmenų vainikas su akmenų statiniu viduryje. Pilkapio pakraštyje buvo akmeninė dėžė, kurioje urnose su dangteliais palaidoti sudeginti mirusieji. Rasta gintaro gabaliukų. 1937-1938 m. ištirtas vienas pilkapis ir rekonstruotas – betonu sutvirtintas akmenų vainikas 1930 m. tirtam pilkapiui. Jis gausiai lankomas turistų ir apylinkės gyventojų. 1949 m. N. Gurina ištyrė vieną pilkapį. Georgensvaldės pilkapynas datuojamas vėlyvuoju bronzos ir ankstyvuoju geležies amžiumi.
EasyPHP
Skirta žmonėms, kurie nemoka ar tiesiog tingi patys instaliuoti. Naujausioje (2016 m. sausis 16 d. EasyPHP 16.1.1) versijoje yra:
Ludvinuvas (Konstantinuvo valsčius)
Ludvinuvas  – kolonija Lenkijos rytuose, Konstantinuvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Markionizmas
Markionizmas – ankstyvosios krikščionybės mokymas, kurį maždaug 144 m. Romoje pradėjo filosofas Markionas, mokęs, kad žydų Dievas Senajame Testamente skyrėsi nuo krikščionių Dievo Naujajame Testamente. Katalikų bažnyčios markionizmas buvo paskelbtas erezija. Justinas Kankinys paskelbė Markioną šėtono tarnu, o Tertulianas jį griežtai kritikavo. Tertulianas apie 202 m. parašė prieš markionizmą nukreiptą penkių knygų veikalą Adversus Marcionem. Paties Markiono veikalai nėra išlikę, tačiau panašu, kad jų būta nemažai ir jie plačiai skaityti. Markionizmo teiginiai rekonstruojami pagal jo kritikų, visų pirma Tertuliano, darbuose esančius markionizmo teiginių apibūdinimus.
Markionizmo pradžia galima laikyti Markiono ekskomunikavimą, kurį paskelbė Romos bažnyčia apie 144 m. Markionizmas nealegoriškai traktavo Senojo Testamento teiginius. Dėl to buvo prieita prie išvados, kad žydų Dievas kūrėjas yra žiaurus, o Jėzus pats yra meilė. Jėzus teigė, kad yra Dievo sūnus, dėl to jis galėjo būti tik kito Dievo, o ne biblinio Dievo kūrėjo sūnus. Jėzus, Markiono manymu, turėjo būti gerojo Dievo sūnus, o Senajame Testamente minimas Dievas esąs senasis piktas Dievas.
Pasak Markiono, Kristus nebuvo gimęs iš Marijos ir neturėjo tikro kūno, kadangi kūnas yra blogis. Markionizmas neigė kūniškąjį prisikėlimą, atmetė visą Senąjį Testamentą, žydiškas Naujojo Testamento knygas (Evangeliją pagal Matą, Apaštalų darbus, Laišką Žydams), didžiąją Naujojo Testamento dalį iškarpė taip, kad buvo palikta tik Evangelijos pagal Luką dalis ir 10 Pauliaus laiškų.
Markionizmas paskatino Bažnyčios Tėvus spręsti klausimą dėl raštų įkvėptumo ir oficialiai pripažinti kanonines Naujojo Testamento knygas.
Monarchianizmas
Monarchianizmas – šį dabartinės krikščionybės požiūriu eretišką judėjimą maždaug 200 m. e. m. pradėjo Paulius iš Samosatos Antiochijoje. Erezijos esmė koncentravosi aplink Trejybės doktriną. Siekiant išlaikyti Dievo vienumą ir vieningumą (monoteizmą), buvo neigiamas Dievo trejybiškumas. Buvo neigiamas ir visiškas Jėzaus dieviškumas. Vėliau pagrindiniai monarchianizmo teiginiai suskilo į tris tipus:
Zversa
Zversa – upelis Lietuvoje, Kauno rajone; Neries kairysis intakas. Prasideda ties Neveronių vakariniu pakraščiu, netoli Kauno marių šiaurinio kranto. Teka į šiaurės vakarus Karmėlavos miško pakraščiu, toliau – tarp Karmėlavos ir Ramučių. Prateka po Aukštaitijos plentu, žemupyje kerta Pilėnų mišką. Įteka į Nerį 15,4 km nuo jos žiočių, priešais Lapes.
Turi 2 kairiuosius bevardžius intakus. Ties Karmėlava upėje sudarytas 6,8 ha Ramučių tvenkinys. Vaga iki Karmėlavos sureguliuota.
Manoma, kad upėvardis kilo iš lyties Žversa, kurios šaknis žver-, žvar- susijusi su spindėjimu (žvyruoti „mirgėti, ribėti“, „rusenti, žėrėti, spindėti“).
Alfesiboja
Alfesiboja graikų mitologijoje:
Thomas Johansson
Karlas Tomas Konis Johansonas (SV Karl Thomas Conny Johansson; g. 1975 m. kovo 24 d.) – profesionalus Švedijos tenisininkas. Jis geriau žinomas kaip tiesiog Tomas Johansonas. Per savo karjerą Tomas laimėjo jau 9 ATP titulus. Šiuo metu ATP reitinge jis užima 603 vietą. Aukščiausias jo pasiekimas reitinge buvo septintoji vieta. Johansonas yra olimpinio sidabro medalio laimėtojas ir Australian Open čempionas.
KamAZ-43253
thumb|250px|KamAZ-43253
KamAZ-43253 – bortinis vilkikas gaminamas Kamos Automobilių Gamykloje (KamAZ).
Mėlynoji kurpelė
Mėlynoji kurpelė (Aconitum napellus) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų rūšis. Paplitusi Vakarų ir Centrinėje Europoje.
Tai daugiametis, 1 m aukštį siekiantis augalas. Lapai 5-10 cm ilgio, delniškai suskaidyti į 5 dalis. Žiedai tamsiai purpuriniai, 1-2 cm ilgio. Žydi vasaros pirmoje pusėje.
Mėlynoji kurpelė labai nuodinga. Senovėje jos sultimis tepdavo strėlių antgalius, naudodavo nuodų gamybai.
thumb|left|240px|Mėlynosios kurpelės žiedai
Blood Red Shoes
Blood Red Shoes yra dviejų narių indie rock grupė iš Braitono priemiesčio.
Paiguanas
thumb|left|150px|Paiguano komunos padėtis Kokimbo regione Paiguanas – kaimas Kokimbo regione (Čilė), Elkio provincijoje, Paiguano komunos centras. Kaimas yra 70 km į rytus nuo La Serenos, ant Elkio upės kranto.
Paiguano komuna
Paiguano komuna ribojasi:
Demografija
Komunos plotas 1495 km². 2007 m. gyventojų skaičius – 4168 gyv. (gyventojų tankis 2,8 žm./km²), iš jų:
Laisva valia
Laisva valia – sąvoka, išreiškianti idėją, kad racionalūs veikėjai gali kontroliuoti savo sprendimus bei veiksmus, t. y. įgyvendinti laisvą pasirinkimą. Požiūrį į laisvą valią apsprendžia santykio tarp laisvės ir priežasties supratimas, bei gamtos dėsnių priskyrimas priežastiniams – deterministiniams. Įvairios filosofinės kryptys laisvą valią traktuoja skirtingai, priklausomai nuo to, ar visi įvykiai yra (iš anksto) apibrėžti (determinizmas ar indeterminizmas), taip pat determinizmo atveju, ar laisva valia gali su juo koegzistuoti (suderinamumo klausimas, ). Pvz., asmuo, palaikantis determinizmą bei laisvos valios nesuderinamumą (incompatibilism), teigtų, kad visata yra deterministinė, dėl ko laisvas pasirinkimas nėra įmanomas.
Paiguanas
Komunos administracinis suskirstymas
Komuną sudaro 8 rajonai:
Laisva valia
Laisvos valios sąvoka yra svarbi religiniame, etiniame ir moksliniame kontekste. Pvz., laisvos valios sąvoka religiniu aspektu reikštų, kad visagalė dievybė nedaro įtakos individualių asmenų valiai ir pasirinkimams. Etikoje, laisvos valios sąvoka būtų prielaida laikyti asmenis morališkai atsakingais už savus veiksmus. Mokslo srityje, laisvos valios egzistavimas reikštų, kad kūno, įskaitant smegenis ir protą, veiksmai negali būti pilnai apibrėžiami vien remiantis fiziniu priežastingumu.
Laisvos valios klausimas yra vienas pagrindinių filosofijoje nuo pat jos pradžios, į kurį atsakymas tebeieškomas.
Badeno-Viurtembergo notarų rūmai
Badeno-Viurtembergo notarų rūmai – notarų rūmai, vienijantys notarus Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemėje. Joje yra 66 notarų vietos (2011 m.). Dirba 181 notaras. Iš jų 45 yta „tik“ notarai, 75 - advokatai notarai. 61 notaras yra federalinės žemės valstybės tarnautojas.
Michailas Kalininas
Michailas Kalininas (, 1875 m. lapkričio 19 d. Verchniaja Troica, Tverės gubernija – 1946 m. birželio 3 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, pirmasis TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas, nominalus šalies vadovas.
Badeno-Viurtembergo notarų rūmai
Adresas: Königstraße 21, 70173, Štutgartas (Vokietija).
Michailas Kalininas
Biografija
1931–1990 m. Tverės miesto pavadinimas buvo Kalininas. 1946 m. liepos 6 d. Karaliaučiaus kraštas pervadintas Kaliningradu ir Kaliningrado sritimi.
Salto del Gvaira
Salto del Gvaira  – miestas rytų Paragvajuje, Paranos dešiniajame krante, priešais Brazilijos miestą Gvairą. Kanindeju departamento administracinis centras. Miestą pasiekia Paragvajaus kelias Ruta 10, taip pat eina kelias į Doradosą (Brazilijoje) bei tiltas į Gvairą. Verčiamasi žemės ūkiu (ypač sojų auginimu), maisto, medienos apdirbimo, keramikos pramone. Veikia kelios kolegijos, Siudad del Estės universiteto filialas, ligoninė.
Istorija
Salto del Gvaira įkurta 1959 m. Gvairos krioklio pašonėje (nuo jo ir kilo vietovės pavadinimas). Pradžioje tai buvo nedidelė kolonija Hernanadrijaso apygardos sudėtyje, bet 1973 m. tapo apygardos centru, o 1974 m. – miestu ir departamento centru. Iki 1982 m. buvo turistiniu centru, bet po to Gvairos krioklys buvo užlietas Itaipu tvenkinio.
Serbija
Serbija, oficialiai Serbijos Respublika – Balkanų respublika centrinėje ir pietryčių Europoje. Ribojasi su Vengrija šiaurėje, Rumunija šiaurės rytuose, Bulgarija pietryčiuose, Šiaurės Makedonija pietuose, Kroatija ir Bosnija ir Hercegovina vakaruose bei Juodkalnija pietvakariuose. Serbija taip pat reiškia pretenzijas į sieną su Albanija per ginčijamą Kosovo teritoriją.
Istorija
Serbų gentys valstybę suformavo VII a. XI a. jie įkūrė Duklijos karalystę. 1346 m. Stefanas Dušanas sujungė serbų ir aplinkines žemes į Serbijos Imperiją. 1389 m. po Kosovo mūšio imperiją užkariavo turkai osmanai. Dėl Belgrado žemių net 70 metų vyko karai tarp turkų ir vengrų, pasibaigę Osmanų imperijos pergale. Visu okupacijos laikotarpiu vyko serbų sukilimai, kurie buvo žiauriai malšinami. Okupacijos laikotarpiu išplito islamas ir nuo serbų tautos atsiskyrė bosniai. 1815 m. Serbijai pavyko sudaryti Serbijos kunigaikštystę. 1848 m. austrų valdoma serbų dalis sukūrė Serbų Vojvodinos autonomiją. 1878 m. Berlyno sutartis garantavo Serbijai visišką nepriklausomybę, tačiau neleido sujungti visų savo žemių. Dalį žemių pasiliko Austrija. Dėl to 1912 – 1913 m. kilo Balkanų karai, tai buvo viena iš I pasaulinio karo priežasčių.
1914 m. bosnis Gavrilas Principas nušovė Austrijos sosto įpėdinį Francą Ferdinandą ir pradėjo I pasaulinį karą. Austrija-Vengrija paskelbė karą Serbijai. Netrukus į jį įsijungė ir kitos Europos valstybės. Karo metu Serbija neteko 1,264 mln. gyventojų. 1918 m. Serbija kartu su Juodkalnija suformavo Serbų, Kroatų ir Slovėnų karalystę, kuri nuo 1929 m. pervadinta į Jugoslavijos karalystę. II pasaulinio karo metu buvo okupuota Nacistinės Vokietijos. Buvo 1945 m. performuotos į Jugoslavijos SFR centrine respublika. 1992 m. žlugus Jugoslavijos SFR su Juodkalnija sudarė Jugoslavijos federaciją. Serbai, bandydami išlaikyti slavų žemes įsivėlė į karus su Bosnija ir Hercegovina ir Kroatija. 1998 m. dalyvavo kariniame konflikte su Kosovu, kuris bandė atsiskirti. 2000 m. nuverstas karus sukėlęs autoritarinis serbų vadovas Slobodanas Miloševičius. 2003 m. šalis pervadinta į Serbiją ir Juodkalniją.
Nepriklausoma Serbijos valstybė susidarė iš Serbijos ir Juodkalnijos federacijos, 2006 m. birželio 3 d. Juodkalnijai paskelbus nepriklausomybę.
Politinė sistema
Pirmasis Serbijos respublikos premjeras Zoranas Džindžičius buvo nužudytas 2003 m. kovo 12 d. Dabartinė Serbijos ministrė pirmininkė yra Ana Brnabič, o dabartinis Serbijos prezidentas – Aleksandras Vučičius.
Serbijos parlamentą sudaro 250 parlamentarų. Per 2016 m. rugpjūčio mėn. rinkimus į parlamentą pateko septynios partijos. Vyriausybę sudaro dvidešimt ministrų. 3 ministrai yra be portfelio ir vienas atsakingas už Europos integraciją.
Administracinis suskirstymas
thumb|right|180px|Serbijos administracinis suskirstymas thumb|right|240px|Serbijos peizažas thumb|right|240px|XV a. Manasijos vienuolynas
Serbijos Respublika padalinta į 29 apygardas (округ) ir atskirą statusą turintį Belgrado miestą. Rajonai padalinti į apylinkes (oпштина).
Į šalies sudėtį taip pat įeina du autonominiai kraštai (покрајина):
Likusi Serbijos dalis dažnai vadinama Vidurio Serbija.
Geografija
Serbija išsidėsčiusi Balkanų pusiasalyje ir Panonijoje. Serbija yra Rytų, Pietų ir Centrinės Europos kryžkelėje. Šiaurėje ribojasi su Vengrija, šiaurės rytuose – su Rumunija, pietryčiuose – su Bulgarija, pietuose – su Makedonija, pietvakariuose – su Kosovu ir Juodkalnija, vakaruose – su Bosnija ir Hercegovina, šiaurės vakaruose – su Kroatija. Šalies teritorija driekiasi Dinarų, Rodopų, Stara Planinos, Karpatų kalnai. Visa šiaurinė dalis yra Panonijos lygumoje. Aukščiausios šalies viršukalnės yra Kosove (Djeravica, 2656 m). Centrinės Serbijos aukščiausia vieta – 2159 m (Midzoro k.).
Langūrai
Langūrai (Trachypithecus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatų gentis, priklausanti laibaliemenių beždžionių pošeimiui. Dar yra vadinami lutungais. Paplitusios dviejuose regionuose – pietryčių Azijoje (šiaurės rytų Indija, pietų Kinija, Borneo ir Balis) ir pietinėje Indijoje bei Šri Lankoje.
Serbija
Geografija
Panoniją nuo Balkanų atskiria šiauriniu pakraščiu tekanti Dunojaus upė. Į jį įteka intakai: Sava, Tisa, Drava, ir per visą Serbiją pratekanti Didžioji Morava. Šalyje gausu ežerų, tačiau jie visi nėra dideli. Kalnuose išplitę karstiniai reiškiniai.
Šalyje klimatas labai įvairus. Kalnuose žiemos šaltos ir atšiaurios, lygumose švelnesnės. Vasaros, išskyrus pačias aukštikalnes, šiltos. Pavėjiniuose kalnų šlaituose kritulių iškrinta daug, tačiau Panonijos šiaurėje vasarą dažnos sausros.
Natas Kaupas
Natas Kaupas (g. 1969 m. kovo 23 d.) – lietuvių kilmės amerikietis, laikomas vienu pirmųjų profesionalių riedlentininkų. Pirmasis pademonstravo riedlenčių triuką, vadinamą „Natas spin“, kurį kol kas pavyko pakartoti tik keliems kitiems riedlentininkams.
Alkajas
Alkajas graikų mitologijoje - Tirino karalius, vienas iš perseidų, Persėjo ir Andromedos sūnus. Su Astidamija (arba Laonome) buvo Amfitriono, Anakso (duktė) tėvas, Heraklio senelis.
Serbija
Ekonomika
Serbijos ūkis pagrįstas įvairiomis pramonės, žemės ūkio ir paslaugų sferos šakomis. Šalis patyrė didelių nuostolių dėl karų ir ekonominių sankcijų. Nuvertus Slobodano Miloševičiaus režimą šalies ekonomika pradėjo augti daug sparčiau. Pagrindiniu prekybiniu partneriu tapo ES. 2006 m. Serbijos BVP buvo 47,77 mlrd. $, o BVP/1 gyv. 5713 $.
Demografija
Serbijoje gyvena beveik 7,4 mln. gyventojų. 2002 m. tautinė sudėtis buvo tokia (be Kosovo): 82,86 % – serbai, 3,91 % – vengrai (daugiausia Vojvodinoje), 1,82 % – bosniai, 1,44 % – čigonai, 1,08 % – „jugoslavai“, 9,79 % – kiti (albanai, rumunai, bulgarai, kroatai, makedonai, slovakai ir kt.). 85 % gyventojų – ortodoksai. Taip pat nemažai yra katalikų (5,5 %), musulmonų (3,2 %), protestantų (1,1 %). Raštingumas Europos mastu žemas – 96,4 %. Vid. gyvenimo trukmė – 74 metai.
Kultūra
Serbų kultūra – viena labiausiai įvairialypių Europoje. Pradžioje ją formavo Romos imperija ir Bizantija, vėliau slavai, turkai, čigonai. Serbų kultūrai didelę įtaką padarė konservatyvi stačiatikių bažnyčia.
Serbai, kaip ir kiti Balkanų gyventojai, garsėja savo muzikalumu. Serbijoje išsaugoti tradiciniai, rytietiškų (ypač turkiškų) motyvų turintys ritmai. Ryški romų muzikos įtaka. Netgi daugelyje pop dainų skamba dainingos tradicinės melodijos. Šalis turi daug garsių trimitininkų, iš kurių bene žymiausias – Bobanas Markovičius. Pagal liaudies melodijas kompozicijas kuria garsusis kompozitorius Goranas Bregovičius. Net šaltojo karo metais Jugoslavija dalyvaudavo Eurovizijos dainų konkursuose. 1989 m. konkurse grupė Riva užėmė 1 vietą, 2004 m. Željko Joksimovičius 2 vietą, 2007 m. Marija Šerifovič - 1 vietą.
Serbija nuo seno garsėja, kaip puiki sporto (ypač krepšinio ir futbolo) mokykla. Šalies komandos laimėjo garbingus apdovanojimus įvairiose aukšto rango varžybose. Tačiau pastaruoju metu tiek Serbijos vyrų futbolo rinktinė, tiek Serbijos vyrų krepšinio rinktinė aukštų rezultatų nepasiekia.
Miendzilesiai (Liublino vaivadija)
Miendzilesiai  – kolonija Lenkijos rytuose, Konstantinuvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Duvzarė
Duvzarė (Duvzare, kitos formos Dovsare, Dovzare, Duvzeren, Duizare, Devzare Donzare) – senovinė kuršių žemė, buvusi Baltijos pakrantėje. Dabar tai Nycos ir Rucavos savivaldybės, dalis Priekulės savivaldybės bei dalis dabartinės Lietuvos (žemės apie Būtingę ir Senąją Įpiltį). Tai buvo viena iš mažesnių kuršių žemių, jos teritorija buvo apie 500 km² ploto.
Etimologija
Duvzarės pavadinimas kuršiškos kilmės, pasak K. Būgos sudarytas iš kuršių kalbos žodžių duvi (plg. ) 'du' + zar- (plg. ) 'šaka', tad lietuviškai būtų Dvižãrė, t. y. Dvišãkė, arba duvi+ezars („ežeras“), tagi Dviežerė. Tokiu dvigubu ežeru galima laikyti šakotąjį Papės ežerą.
Istorija
Po šios sutarties 1252 m. Livonijos ordinas įsiveržė į pietines kuršių žemes (į Duvzarę taip pat) ir pastatė Memelio pilį (Memelburgas). Tais metais rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta Duvzarė.
Durbės mūšyje nugalėjus kryžiuočius kuršiai buvo atgavę nepriklausomybę. Jų sukilimą pavyko numalšinti tik po to, kai stačiatikiu apsikrikštijęs Vaišelga 1265 m. pasirašė taikos sutartį su ordinu ir nustojo remti nekrikštytus savo priešininko Treniotos sąjungininkus – žemaičius, prūsus, kuršius ir žiemgalius.
1267 m. kuršiai nutraukė ginkluotą pasipriešinimą. Žodis Duvzarė dokumentuose paskutinį kartą paminėtas 1291 m.
Ribos
Pietinė Duvzarės riba sutapo su dabartine Lietuvos–Latvijos siena atkarpoje Šventosios upe iki dabartinio Skuodo, o po to suko šiaurėn iki Latvijos miesto Priekulės. Šiaurinė siena ėjo upėmis Virga, Vartaja ir Bartuva į pietus iki Liepojos ežero.
Duvzarė ribojosi su Mėguva pietuose, su Bandava ir Cekliu rytuose ir Piemare šiaurėje.
Pagrindinis miestas
Politiniu ir ekonominiu Duvzarės centru buvo Įpiltis (Emplitten, Empilten, Ampillen, Ampilten). 1263 m. kuršiai nuo Įpilties buvo apsiautę Memelburgą (Klaipėdos pilis).
Gyventojai
Archeologai ištyrinėję tik vieną kapinyną Duvzarės žemėse. XIII a. viduryje Duvzarėje buvo 14 gyvenviečių. Didžiausias gyventojų tankis buvo šiaurinėje dalyje, kur buvo 11 piliakalnių ir 8 kapinynai. Dviejuose iš jų aptikti ir palaikai, laidoti pagal lyvių papročius. 1235 m. minėti piliakalniai Damis ir Trecne. Vakarinėje dalyje, Šventosios upės pakrantėje, yra 4 piliakalniai ir 6 kapinynai. 1253 m. iš jų paminėti Popissen, Rutzowe (Rucava) ir Emplitten (Įpiltis).
Planktonas
Planktonas yra daugelio žuvų ir banginių maistas, taigi jis yra labai svarbus palaikant jūros ekologinę pusiausvyrą (mitybos grandinę).
Dolskas
Dolskas – miestas Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, Šrimo paviete. Dolskas yra prie dviejų ežerų. Apie 1 400 gyventojų (2005 m.).
Nuo 1975 m. iki 1998 m. miestas priklausė Poznanės vaivadijai.
Mbarakaju Kordiljera
Mbarakaju Kordiljera arba Marakaju kalnai  – aukštumų sritis Brazilijoje (Pietų Mato Grosas) ir Paragvajuje (Kanindeju departamentas), sudaro Paranos ir Paragvajaus upių vandenskyrą. Mbarakaju masyvu eina Brazilijos–Paragvajaus siena, ties juo susiduria Amambajaus ir Kaaguasu Kordiljeros. Ši neaukšta, lėkščiašlaitė aukštumų sistema priklauso Brazilijos plokščiakalniui. Būdingas aukštis – 350–600 m. Sudaryta iš mezozojaus bazaltinių uolienų, gausiai apaugusi tropine augalija.
Suriliai
Suriliai (Presbytis) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatų gentis, priklausanti laibaliemenių beždžionių pošeimiui.
Gentyje 10 rūšių:
Vladislovas Tiškevičius (1894)
Vladislovas Tiškevičius (1894 m. birželio 7 d. Voinove, Lenkija – 1972 m. vasario 1 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos-Lenkijos bajoras, didikas, Lelivos herbo grafas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius. Motina Izabelė Emilija Loncka-Tiškevičienė. Broliai Juozapas Steponas, Steponas Jonas ir Jonas Antanas Tiškevičiai.
Šeima
1937 m. vasario 16 d. Varšuvoje vedė grafaitę Mariją Klementiną Stadnicką (1902–1977 m.).
Antrojo pasaulinio karo metu pasitraukė į Vakarus, gyveno Niujorke (JAV).
Egliškės
Egliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Naujosios Vilnios, 1 km į rytus nuo Galgių. Yra Egliškių vidurinė mokykla. Pietrytinė kaimo dalis prijungta prie Vilniaus. Sparčiai kuriasi nausėdijos.
Manly Palmer Hall
Manly Palmer Hall (1901 m. kovo 18 d. Kanadoje – 1990 m. rugpjūčio 29 d.) – JAV rašytojas ir mistikas.
Labiausiai žinomas už savo knygą Visų Amžių slaptas mokslas (The Secret Teachings of All Ages), kurią pradėjo rašyti 21-erių metų ir baigė būdamas 27 metų. Pripažintas kaip pagrindinis žinovas religijos, mitologijos, misticizmo ir okultizmo srityse.
Karlas Jungas rašydamas savo Psychology and Alchemy, pasiskolino medžiagą iš Hallo privačios kolekcijos.
1934 m. Los Andžele įkūrė filosofinio ieškojimo draugiją (Philosophical Research Society), skirtą visų menų sudvasinimui.
1973 m. pripažintas kaip 33º masonas.
Kamerliokajus
Kamerliokajus, leibliokajus  – rūmininko pareigybė ir laipsnis, taip pat – asmuo, užimantis šią pareigybę ar turintis tokį laipsnį. XVIII a. pirmą ketvirtį ši pareigybė vadinosi leibliokajus.
Kamerliokajaus laipsnis Rangų lentelėje buvo priskirtas XIV klasei. Rūmų etatuose šios pareigos pirmą kartą paminėtos 1796 m.
Pareigybė panaikinta 1917 m.
Juozapas Steponas Tiškevičius
Juozapas Steponas Tiškevičius (1895 m. liepos 23 d. Voinove, Lenkija – 1975 m. gruodžio 17 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos-Lenkijos bajoras, didikas, Lelivos herbo grafas.
Mažeikių šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia
'''Mažeikių šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia''' – nauja katalikų bažnyčia Mažeikiuose.
Juozapas Steponas Tiškevičius
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius. Motina Izabelė Emilija Loncka-Tiškevičienė. Broliai Vladislovas, Steponas Jonas ir Jonas Antanas Tiškevičiai.
Kiaulinės čiulpikės
Kiaulinės čiulpikės (Hypentelium) - čiulpikinių (Catostomidae) šeimos žuvų gentis.
Juozapas Steponas Tiškevičius
Šeima
1942 m. rugpjūčio 23 d. Varšuvoje vedė Niną Joaną Fiodorovič-Nakašidzę (1903–? m.).
Mažeikių šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia
Istorija
thumb|left|250px|Bažnyčios vidus
Juozapas Steponas Tiškevičius
Šeima
Antrojo pasaulinio karo metu pasitraukė į Vakarus, gyveno Niujorke (JAV).
Mažeikių šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia
Istorija
1992 m. susikūrė grupė, kurios tikslas buvo pastatyti mieste antrąją katalikų bažnyčią ir atkurti parapiją naujoje miesto dalyje. 1993 m. sausio 16 d. buvo sudaryta tarpžinybinė komisija naujų maldos namų vietai parinkti. 1994 m. birželį būsimosios bažnyčios vietoje pašventintas kryžius. 1996 m. gegužės 12 d. naujosios bažnyčios statybos teritorijoje, virš iškilusių būsimojo centrinio altoriaus pamatų, buvo laikomos pirmosios Šv. Mišios, kurias laikė Telšių vyskupas Antanas Vaičius. Tą pačią dieną buvo pašventintas ir šios bažnyčios kertinis akmuo. 2004 m. bažnyčios statybas 650 000 Lt suma parėmė bendrovė AB „Mažeikių nafta“.
Bažnyčios projekto autorius – architektas Henrikas Štaudė.
Stephen Bowen
thumb|250px|Stephen Gerard Bowen
Justo José de Urquiza
Chustas Chosė de Urkiza (Justo José de Urquiza y García; 1801 m. spalio 18 d., Entre Rioso prov. –  1870 m. balandžio 11 d., San Chosė rūmuose) – Argentinos generolas ir politikas. 1854–1860 m. buvo Argentinos Konfederacijos prezidentu.
Stephen Bowen
Stivenas Džerardas Bovenas (angl. Stephen Gerard Bowen, gim. 1964 m. vasario 13 d., Koasete, Masačiusetso valstijoje, JAV) – inžinierius, NASA astronautas.
Justo José de Urquiza
Kaip Entre Rioso kaudiljas, Urkiza rėmė Chuaną de Rosą. 1851 m. jis sukėlė maištą prieš de Rosą. Urkizą parėmė Brazilijos ir Urugvajaus liberalai. 1852 m. vasario 3 d. Kaseroso mūšyje de Rosos pajėgos buvo galutinai nugalėtos, o Urkiza tapo Konfederacijos laikinuoju vadovu. 1853 m. konsititucinė asamblėja pritarė Juan Bautista Alberdi parašytai konsititucijai. 1854 m. kovą Urkiza buvo inauguruotas prezidentu.
Jam valdant pagerinti užsienio santykiai, sustiprintas švietimas, pradėta neįsisavintų žemių kolonizacija ir pagerintas susisiekimas. Tačiau Buenos Airės smarkiai priešinosi Urkizos valdymui. 1859 m. susidūrė jo ir Bartolomé Mitre vadovaujamos pajėgos. Buenos Airės buvo priverstos pripažinti Konfederacijos pranašumą. Nors buvo pasirašytas taikos susitarimas, 1860 m. prasidėjo pilietinis karas. Pajėgos, vėl vadovaujamos Mitre, pasiekė pergalę. Urkiza (būdamas 69 m.) ir jo sūnūs buvo nužudyti Konfederacijos rezidencijoje, Palacio San José.
Striapčis
thumb| Striapčis Striapčis  – Rusijos imperatoriaus dvaro rūmininko, vėliau – kai kurių valdininkų pareigos ir laipsnis.
Rūmininkai
Kai kurie striapčiai tapdavo miestų ir pulkų vaivadomis.
Valdininkai
Vėliau striapčiai buvo valdininkai duonos, arklidžių ir kituose kiemuose. Striapčių pareigos buvo panaikintos Petro I laikais, bet vėl įvestos 1775 m. teismų reformos metu.
1775–1864 m. striapčis buvo teismo valdininkų rangas. Striapčiai galėjo būti prokuroro padėjėjai baudžiamosiose bylose. Ypatinga striapčiams palikta sritis buvo iždo interesų gynimas, pavyzdžiui, imperatoriaus dvarų žemių klausimais. Nuo XIX a. pradžios jie ėmė prižiūrėti kalinimo vietų veiklą.