cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Albertas Čaplinskas
Biografija
1986 m. Albertui Čaplinskui įteiktas Akademiko S. Vavilovo mokslinės-techninės draugijos diplomas už geriausią kompiuterinę programą Lietuvoje; 1987 m. už mokslinius tyrimus jam suteikta LSSR Ministrų Tarybos premija. Parašė daugiau kaip 150 mokslinių straipsnių. Jam suteikta 2006 m. Lietuvos mokslo premija (už 1973–2005 m. darbų ciklas „Programų sistemų inžinerija: didelių programų sistemų kūrimo metodai, technologijos ir priemonės“).
2014 m. suteiktas Latvijos universiteto garbės daktaro vardas.
Ramučių I pasaulinio karo karių kapinės
Ramučių I pasaulinio karo karių kapinės  – kapinės Parko gatvėje, Ramučiuose, Karmėlavos seniūnijoje. Kapinių teritorija išsidėsčiusi dešinėje pusėje kelio – atkarpoje tarp Kauno ir Karmėlavos.
Istorija
thumb|left|160px|Trys kryžiai prieš sutvarkymą
Kauno rajono savivaldybės administracijos direktorius 2010 m. spalio 25 d. įsakymu sudarė darbo grupę „Dėl I Pasaulinio karo kapinių Karmėlavos sen.“ Jos nariai paveldosaugininkai surinko istorinę medžiagą, Karmėlavos seniūnas H.Petrusevičius pristatė 1925 m. dokumentus ir patikslino kapinių vietą ortografinėje medžiagoje. Nustatyta, kad kapinės įsiterpusios į privatų žemės sklypą. Abipusiu susitarimu tarp savivaldybės ir sklypo savininko buvo nutarta maždaug 2 arų plote atlikti menkaverčių krūmų pašalinimo, medžių kirtimo ir genėjimo, žemės paviršiaus lyginimo, žolinės dangos suformavimo darbus. Kauno rajono savivaldybės ir visuomeninės organizacijos „Karo paveldo institutas“ rūpesčiu buvo ištirta sklypo teritorija, padaryti būtini kadastriniai matavimai ir jų teisinė registracija.
Chirita
Chirita (Chirita) – gesnerijinių (Gesneriaceae) šeimos augalų gentis.
Gentyje yra apie 150 rūšių, iš jų apie 100 auga tik Kinijoje. Kai kurios auginamos kambariuose.
Žilagelsvis pašakninis pelėdgalvis
Žilagelsvis pašakninis pelėdgalvis (Apamea lithoxylaea) – pelėdgalvių (Noctuidae) šeimos Eurazijos pilkšvos spalvos drugys, kuris retas visame Baltijos regione. Lietuvoje retas, saugotinas. Skraido liepos mėn. Vikšrai žalsvas su juodu skydeliu už galvos. Gyvena ant įvairių žolinių augalų, graužia šaknis.
Medininkų pilis
thumb|250px|Medininkų pilies šiaurės rytų bokšto schema thumb|250px|[[Napoleonas Orda. Medininkų pilis]] thumb|250px|Pilis prieš rekonstrukciją Medininkų pilis – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos mūrinė gardinė pilis istorinėje Aukštaitijoje, pietrytinėje Lietuvoje, 31 km nuo Vilniaus centro, netoli Medininkų, pastatyta XIV amžiuje.
27 metrų aukščio pilies bokšte yra įkurtas muziejus, kuriame įrengtos keturios ekspozicijų salės.
Pilies aprašymas
Medininkų pilis – plotu didžiausia gardinė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos pilis, struktūra gimininga Lydos ir Krėvos pilims, beveik dvigubai didesnė už Krėvos pilį. Pilis mažiausiai perstatinėta. Kiautinės konstrukcijos siena ir bokštai sumūryti iš lauko akmenų ir plytų baltiškuoju plytų rišimo būdu. Turėjo 4 bokštus ir 4 vartus. Tyrimais nustatyti du pilies gyvavimo etapai.
Medininkų pilis užima apie 2 ha plotą (su apsauginiais grioviais ir pylimais – 6,5 ha). Pilies forma – netaisyklingas keturkampis. Šiaurinė siena 128,7 m ilgio, rytinė – 161,2 m, pietinė – 127,7, o vakarinė 147,9 m.
Pilis pastatyta lygumos pakraštyje. Šiaurėje ir vakaruose ją saugo pelkė. Aplink pilį buvo dvigubas griovys, o tarp griovių – buvo medinė siena. Pakilesnėje rytinėje pusėje yra 20 m pločio ir 3–8 m gylio dvigubų gynybinių griovių sistema, vakarų pusėje (prie pelkės) – pylimo su stačiais šlaitais liekanų. Sienų perimetras 568 m. Pilis turėjo aukštas sienas, kurių aukštis buvo 14-15 m, išliko apie 70% aukščio. Sienos storis prie pamatų siekė 1,8-1,9 m, o viršuje 1,6 m. Viršuje, 11 m aukštyje buvo įrengtos šaudymo angos, išilgai jų iš kiemo pusės ėjo medinė galerija šauliams. Pilies viduje stovėjo keli mediniai pastatai (neišliko).
Iš sienų kyšo trys apgriuvę bokštai. Svarbiausias Medininkų pilies įrenginys – bokštas, stovėjęs gynybinės sienos šiaurės rytų kampe. Bokšto būta penkių aukštų, jo aukštis 23 m, ilgis 15 m, plotis 14 m. Kitas, mažesnis vieno aukšto, su durų anga iš kiemo, bokštas stovėjo ties pietinės sienos viduriu. Rytinėje sienoje būta vartų su dar vienu bokštu, iš vidaus prišlietu prie sienos rytinės dalies, su buvusių vartų arka (restauruota). Jo yra tik nedidelės liekanos. Antrieji vartai buvo ties vakarinės sienos viduriu.
Pagal savo paskirtį ir konstrukciją Medininkų pilis laikytina seniausiu pilies tipu Pabaltyje. Manoma, kad pilis pastatyta XIII a.: šiaurinės ir rytinės sienų plytų mūrams – seniausias Lietuvoje virš žemės išlikęs mūras – tapatus XIII a. Rygos pastatų mūrui ir archeologiniuose sluoksniuose surastiems Vilniaus Žemutinės pilies ir senosios Trakų piliavietės mūrams. Buvo pritaikyta frontalinei gynybai.
Legenda apie pilies statybą
Pasakojama, kad Medininkų ir Krėvos pilis sieja glaudus ryšys, mat jas abi pastatė vienu metu dievai ir milžinai. Jie buvo tokie stiprūs, kad mūrydami sienas skolindavo vienas kitam įrankius ir svaidydavo juos iš Medininkų į Krėvą ir atgal.
Istorija
Medininkų pilis minima nuo 1311–1313 m., joje apylinkės gyventojai slėpėsi nuo totorių ir Vokiečių ordino; pastarasis puolė 1320 m., 1385 m., 1392 m., 1402 m. 1387 m. minima kryžiuočių užrašuose, tačiau dėl tikslios Medininkų pilies pastatymo datos nėra aišku. Remiantis rašytiniais šaltiniais ji turėjo būti pastatyta tarp 1385 ir 1388 m., tačiau 1402 m. sudeginta, taigi pirma, matyt, pastatyta medinė ir tik vėliau mūrinė pilis. Nuo XV a. pabaigos gynybai nebenaudota. Apleista po XVI a. pradžios gaisro. Į kiemą perkelti Medininkų dvaro mediniai pastatai išliko ten iki XX a. pradžios.
Įdomu, kad Medininkų pilis neturėjo savo kunigaikščio, ji atliko grynai gynybinę funkciją išorės priešui atremti. Didžiausią reikšmę pilis turėjo XIV a. pab. – XV a. pr.
Pilis pastatyta prie kelio, jungusio Lietuvą su Rusia, lygioje pelkėtoje vietoje, aplink nėra nei upės, nei ežero – ji nebuvo patogi kurtis didelei gyvenvietei, todėl Medininkai neišaugo į didelį miestą priešingai nei Lydos ir Krėvos pilys. Tai, jog Medininkai netapo stambia gyvenviete lėmė, jog Medininkų pilis iš visos Lietuvos pilių nukentėjo mažiausiai. Ji nebuvo perstatinėjama. Tik per pirmąjį pasaulinį karą vokiečių okupantai įsakė vežti pilies akmenis ant kelio, tačiau akmenų išvežta ne tiek jau daug.
Medininkų pilis neteko didesnės reikšmės, kai ėmė augti Vilniaus miestas. Per Medininkus keliavusio Sigizmundo Herberšteino liudijimu, 1517 m. Medininkų pilis, kaip ir į rytus nuo jos buvusi Krėvos pilis, jau buvo apleista. 1514 m. Medininkai minimi kaip Vilniaus apskrities dvaras, mediniai dvaro pastatai buvo pastatyti pilies kieme. 1812 m. Medininkų pilies kieme kurį laiką šildėsi besitraukianti prancūzų kariuomenė, griovė ir degino medinius jos pastatus.
Tyrimai
1955–1956 m., 1960–1962 m. Medininkų pilį tyrė architektai Sigitas Benjaminas Lasavickas ir Karolis Mekas. 1961–1963 m. pagal S. Lasavicko projektą pilis konservuota, nustatytų trijų vartų angos restauruotos. 1970–1973 m. pagal architekto E. Purlio projektą dalis vakarinės sienos konservuota ir restauruota, 1979 m. restauruota dalis išorinių sienų plytų apdailos mūro. Tuomet pilis, kaip respublikinės reikšmės architektūros ir archeologijos paminklas, priklausė Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejui, 1974 m. joje įrengta pilies istorijos ekspozicija.
1992 m. Paminklosaugos departamento ir Lietuvos kultūros fondo iniciatyva pradėta pilį tvarkyti. Pagal architektų darbų vadovo J. R. Glemžos (1993 m. laimėjo konkursą), M. Mikulionytės ir konservatoriaus J. Mendelevičiaus projektą 1994–2000 m. buvo atstatomas pilies donžonas (atlikta apie 50% darbų), konservuotos gynybinės sienos, restauruota dalis sienų XIII a. plytų mūro, sienos uždengtos apsauginiais čerpiniais stogeliais. Donžono atstatymo darbus rėmė Amerikos lietuvių inžinierių architektų sąjungos Medininkų pilies fondas, kuris 1993–2003 m. Čikagoje išleido savo leidinio „Technikos žodis“ 5 nr., skirtus piliai. Nuo 2000 m. pilis priklauso Trakų istorijos muziejui, kuris 2006 m. parengė pilies rekonstrukcijos programą.
Dream Within a Dream Tour
„Dream Within a Dream Tour“ yra ketvirtasis Amerikiečių pop atlikėjos Britney Spears koncertinis turas ir antrasis pasaulinis koncertinis turas. Turas parėmė trečiąjį Britney studijinį albumą „Britney“. Turas pavadintas pagal Edgar Allan Poe poemos pavadinimą „A Dream Within a Dream“ (liet. Svajonė svajonėse). Turas uždirbo daugiau nei 80 milijonų JAV dolerių.
Apie turą
Vienas iš įspūdingesnių turo požymių buvo lietaus ekranas, per kurį tekėjo apie 2000 litrų vandens per šou finalą.
Per antrąjį Britney pasirodymo vakarą Meksikos „Foro Sol“ arenoje, 2002 m. birželio 28 d., miestą užklupo didžiulė perkūnija, privertusi Britney nutraukti pasirodymą viduryje koncerto. Kaip pranešama, fanų minia pradėjo švilpauti ir ji tik pasakė „Atsiprašau, Meksike, Sudie“. DVD įraše, kuris buvo jos knygos „Stages“ turinyje, gali pamatyti sąmyšį užkulisiuose renginio metu, bet neparodoma, kas vyko ant scenos. Ji paliko šalį nekomentuodama ir be jokių pasiaiškinimų tą pačią naktį 11:00 valandą. Vėliau Britney atstovai sakė, jog žaibas pataikė į sceną, todėl teko atšaukti pasirodymą.
Koncerto Luboke metu, TX „United Spirit“ arenoje, didžiuliai ir sudėtingi Britney scenos įrenginiai sukėlė arenoje energijos išeikvojimą vos po antros dainos atlikimo, vėl priverčiant nutraukti pasirodymą. Kai Tokijuje Spears nukrito nuo scenos, filmuota medžiaga pasiekė internetą ir tapo populiariu vaizdeliu.
Apie šou
Vienoje dalyje Britney išlenda iš muzikinės dėžutės, apsirengusi kaip balerina ir dainuoja „Born To Make You Happy“. Tada ji nusimeta sijonėlį ir tampa Holivudo žvaigžde, atlikdama kūrinį „Lucky“, po to sudainuoja „Sometimes“.
Asmeniškesni pasirodymai buvo antroje turo dalyje, kai Britney sėdėjo šalia pianisto ir diskutavo apie savo gyvenimą. Tuomet, pritariant pianinui, ji sudainavo keletą trumpų dainelių, kurias neseniai buvo sukūrusi. Daugelyje koncertų ji atliko džiazo stiliaus dainą „Mystic Man“, kurioje galima išgirsti ištraukų iš grupės „N'SYNC“ dainos „Gone“. Kituose dainavo „Weakness“, „My Love Was Always There“ ir „You Were My Home“, visus iš minėtų ji atliko įvairiuose turo koncertuose.
Renginio metu Britney pasirodė virš auditorijos ant skraidančios scenos („I Love Rock 'N' Roll“ ir „Baby One More Time“ (Remix)), nušoko nuo jos prisirišusi virve, šoko su savimi prieš vaizdo ekraną („Lonely“), linksminosi žaismingame spalvų pasaulyje („Anticipating“) ir pabuvojo džiunglėse („I'm A Slave 4 U“).
Miniai vis garsiau šūkaujant, virš scenos pasirodė lietaus uždanga, su suprojektuotu didžiuliu Britney atvaizdu, kuris vis mažėjo, kol ant pakylos, viduryje lietaus uždangos pasirodė ir kiaurai jos ėjo tikroji Britney. Ji atliko perredaguotą dainos „Baby One More Time“ versiją, prasidėjusios baladės forma. Prieš tai, kai Britney nusileido ant scenos ir išnyko su trapo pagalba nusišypsodama ir pamojuodama fanams, kartu su šokėjais paskutinį kartą paskraidė virš auditorijos.
Turo dainos
1Atliekamos vietoj „Mystic Man“. Dainos atliekamos ne kiekviename šou
Transliacijos
HBO kanalas nufilmavo specialų koncertą pavadinimu, „Live from Las Vegas“. Šis koncertas buvo nufilmuotas 2001 m. lapkričio 18 d. „MGM Grand Garden Arenoje“. Ir koncertas buvo išleistas DVD formatu 2002 m. sausio 22 d.
Dulkė
Dulkė:
Dulkė − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Dulkienė (ištekėjusi moteris) ir Dulkaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Serbijos ir Juodkalnijos futbolo taurė
Serbijos ir Juodkalnijos futbolo taurė (iki 2003 m. vasario Jugoslavijos futbolo taurė) – pagrindinis taurės turnyras Serbijoje ir Juodkalnijoje. Vyko nuo 1992 m. iki 2006 m.
José Mujica
Chosė Albertas Muchika Kordanas (José Alberto Mujica Cordano, dar žinomas kaip El Pepe, g. 1935 m. gegužės 10 d.) – Urugvajaus politikas, buvęs kovotojas, žemdirbys, buvęs šalies prezidentas (2010–2015 m.).
Gimė 1935 m., baskų kilmės Demetrijo Muchikos ir italų kilmės Liusi Kordano šeimoje. Apie 1960-uosius Chosė Muchika tapo komunistinio judėjimo „Tupamaros“ kovotoju, dalyvavo 1969 m. Pando miesto užėmime. Vėliau buvo suimtas, įkalintas. 1971 m. kartu su kitais politiniais kaliniais pabėgo iš Punta Carretas kalėjimo. 1972 m. apšaudytas policijos. Po 1973 m. JAV inspiruoto karinio perversmo į valdžią atėjęs režimas nuteisė Muchiką 14-ai metų nelaisvės.
2010 m. Chosė Muchika laimėjo „Plačiojo Fronto“ rinkimus tapti koalicijos atstovu prezidento rinkimuose. Muchika laimėjo pirmąjį prezidento rinkimų turą, tačiau daugumos balsų surinkti nepavyko (47,96 %). Antrajame ture jis 9 % balsų persvara nugalėjo (surinko 52,39 % balsų) Nacionalinės partijos kandidatą Luisą Albertą Lakalję.
Nors jaunystėje Muchika buvo nuožmus socializmo šalininkas, dabartinė jo politika nuosaikesnė, artimesnė Čilės ir Brazilijos, o ne Bolivijos ar Venesuelos valdymo modeliui.
2005 m. Chosė Muchika vedė buvusią „Tupamaros“ narę, vėliau senatorę Liusiją Topolanski. Jie vaikų neturi, gyvena paprastame užmiesčio ūkyje. Muchika praktikuoja paprastą, kuklų gyvenimo būdą, ūkyje verčiasi gėlininkyste, vairuoja seną „Volkswagen Beetle“, yra vegetaras, ir ~90 % savo prezidento atlyginimo skyrė labdarai.
XVIII pasaulio futbolo čempionatas
XVIII pasaulio futbolo čempionatas vyko 2006 m. birželio 9 d. – liepos 9 d. 12-oje Vokietijos miestų, čempionais ketvirtą kartą tapo Italijos vyrų futbolo rinktinė rinktinė, finale po baudinių serijos įveikusi Prancūziją. Atrankos varžybos vyko nuo 2003 m. sausio iki 2005 m. pabaigos, čempionato burtai ištraukti 2005 m. gruodžio 9 d. Leipcige. Vokietija iškovojo teisę rengti varžybas 2000 m., nurungusi kitas kandidates – Pietų Afrikos Respubliką, Angliją, Braziliją ir Maroką.
Italija laimėjo turnyrą, ketvirtą kartą tapdama pasaulio čempione. Finale jie po 11 m baudinių serijos įveikė Prancūziją 5–3, kai pagrindinis laikas buvo baigtas lygiosiomis 1–1. Vokietija įveikė Portugaliją 3–1 ir užėmė trečią vietą. Angola, Gana, Dramblio Kaulo Krantas, Trinidadas ir Tobagas bei Togas pasaulio čempionate dalyvavo pirmą kartą. Šiame čempionate Serbija dalyvavo kartu su Juodkalnija kaip Serbija ir Juodkalnija, nors 2006 m. gegužės mėn., prieš pat turnyrą, Juodkalnija pasisakė referendume dėl nepriklausomybės.
2006 m. pasaulio futbolo taurė tapo vienu žiūrimiausių įvykių televizijos istorijoje, transliacija iš viso buvo įsijungta 26,29 milijardo kartų. Finalas pritraukė maždaug 715,1 milijono žiūrovų auditoriją.
Įtarimai dėl kyšininkavimo ir korupcijos
Kaltinimai kyšininkavimu ir korupcija jau nuo pat pradžių lydėjo Vokietijos paraiškos sėkmę. Tą pačią balsavimo dieną buvo paviešintas sukčiavimo atvejis, dėl kurio buvo pareikalauta dar kartą balsuoti. Naktį prieš balsavimą vokiečių satyrinis žurnalas „Titanikas“ juokais išsiuntė laiškus FIFA atstovams, siūlydamas dovanas, pavyzdžiui, gegutės laikrodžius ir Juodojo miško kumpį mainais už jų balsą už Vokietiją. Okeanijos delegatas Čarlis Dempsas iš pradžių rėmė Angliją, po to Pietų Afriką. Balsavimo išvakarėse jis susilaikė, nurodydamas „netoleruotiną spaudimą“. Jei Dempsis būtų balsavęs už PAR, balsavimas būtų buvęs lygus 12–12, o FIFA prezidentas Seppas Blatteris, kuris palaikė Pietų Afrikos pasiūlymą, būtų turėjęs balsuoti.
Netrukus paaiškėjo daugiau pažeidimų, įskaitant staigų vokiečių politikų ir stambių verslininkų susidomėjimą keturiomis Azijos šalimis, kurių delegatai balsai buvo lemiami. Likus savaitei iki balsavimo, Vokietijos vyriausybė, kuriai vadovavo kancleris Gerardas Šrioderis, panaikino ginklų embargą Saudo Arabijai ir sutiko išsiųsti į šalį granatsvaidžius. „DaimlerChrysler“ į „Hyundai“ investavo kelis šimtus milijonų eurų, o vienas iš bendrovės įkūrėjų sūnų buvo FIFA vykdomojo komiteto narys. „Volkswagen“ ir „Bayer“ paskelbė apie investicijas Tailande ir Pietų Korėjoje, kurių atitinkami atstovai Voravi Makudi ir Čung Jung-Munas buvo potencialūs Vokietijos rinkėjai. Makudis papildomai gavo kyšį iš Vokietijos žiniasklaidos magnato Leo Kircho, kuris sumokėjo milijonus už bevertes televizijos teises į draugiškas rungtynes tarp Vokietijos ir Miuncheno „FC Bayern“ komandų.
2015 m. spalio 16 d. Vokietijos naujienų žurnalas „Der Spiegel“ teigė, kad tuometinio „Adidas“ generalinio direktoriaus Roberto Luiso-Dreifuso fondo lėšos buvo naudojamos paveikti keturių Azijos FIFA vykdomojo komiteto narių balsavimą. Vokietijos futbolo asociacijos (DFB) prezidentas Volfgangas Nyrsbachas spalio 17 d. paneigė kaltinimus sakydamas, kad Pasaulio taurė nebuvo nupirkta. DFB paskelbė, kad ketina kreiptis į teismą prieš „Der Spiegel“. Spalio 22 d. spaudos konferencijoje Nyrsbachas išreiškė savo poziciją pabrėždamas, kad 6,7 mln. buvo panaudoti 2002 m., siekiant užtikrinti FIFA subsidiją.
2016 m. kovo 22 d. Buvo paskelbta, kad FIFA etikos komitetas pradeda teisinę procedūrą dėl šio pasiūlymo.
Stadionai
2006 m. Vokietijoje buvo gausybė futbolo stadionų, tenkinančių FIFA minimalią 40 000 vietų Pasaulio taurės varžyboms vietą. Miunchene vis dar stovinti „Olympiastadion“ (69 250), 1974 m. finalinių varžybų vieta, turnyrui nebuvo naudojama, nors FIFA nuostatai leidžia vienam miestui naudoti du stadionus. Taip pat nenaudota Diuseldorfo „LTU“ arena (51 500), Brėmeno „Weserstadion“ (43 000) ir Miunchengladbacho „Borussia-Park“ (46 249).
Atrankos varžybos
XVIII pasaulio futbolo čempionato atrankos varžybos vyko nuo 2003 m. spalio 10 d. iki 2005 m. lapkričio 16 d. Jose dalyvavo 198 rinktinės, kovojusios dėl 32 vietų. Atrankos burtai ištraukti 2003 m. gruodžio 5 d.
2006 metų čempionate pirmą kartą nuo 1938 metų pasaulio čempionams nebuvo garantuota vieta, todėl Brazilijos komandai irgi teko dalyvauti atrankos varžybose. Tarpžemyninėse rungtynėse dėl dviejų vietų kovojo Afrikos ir Šiaurės Amerikos bei Pietų Amerikos ir Okeanijos konfederacijų atstovai. Atrankos varžybos nesėkmingai susiklostė Turkijai (3-ioji vieta 2002 metais), Graikijai (2004 metų Europos čempionai), Danijai, Rusijai, Belgijai, Senegalui, Pietų Afrikai, Kamerūnui, Nigerijai. Aštuonios komandos pirmą kartą įveikė atrankos varžybas – Angola, Dramblio Kaulo Krantas, Gana, Togas, Čekija, Serbija ir Juodkalnija, Ukraina, Trinidadas ir Tobagas.
Rinktinės
Finaliniame turnyre dalyvavo 32 rinktinės. Komandos suskirstytos į 8 grupes, kuriose žaidė po vienerias rungtynes tarpusavyje. Dvi stipriausios grupės komandos pateko į atkrintamąjį etapą – aštuntfinalį.
thumb|upright=1.4|{{legend|#000cff|Pateko į finalinį etapą}} {{legend|#ffut400|Nepateko į finalinį etapą}} {{legend|black|Nedalyvavo atrankose}} {{legend|#ababab|Ne FIFA narė}}
A grupė
Galutinė lentelė:
B grupė
Galutinė lentelė:
C grupė
Galutinė lentelė:
D grupė
Galutinė lentelė:
E grupė
Galutinė lentelė:
F grupė
Galutinė lentelė:
G grupė
Galutinė lentelė:
H grupė
Galutinė lentelė:
Išsami statistika
Atskirų turų rezultatai ir statistika:
Geografiniai atradimai Azijoje
Geografiniai atradimai Azijoje žvelgiant iš europiečių perspektyvos vyko kiek kitaip nei Amerikos ar Australijos tyrinėjimai. Tai, kad rytuose plyti didelis žemynas, dėl kontaktų su senovės civilizacijomis, europiečiai (tiksliau seniausia Europos civilizacija - Senovės Graikija) žinojo nuo seniausių laikų.
XVIII pasaulio futbolo čempionatas
Įvarčių autoriai
Daugiausia įvarčių įmušusiu žaidėju tapo Miroslav Klose, kuris bus apdovanotas Adidas „auksiniu bateliu“. Iš viso buvo įmušti 147 įvarčiai (4 į savus vartus), neskaičiuojant 11 m baudinių serijose įmuštų 21 įvarčio (žemiau neskaičiuojami).
Geografiniai atradimai Azijoje
Antika
Pirmąsias žinias apie Aziją graikai gavo iš finikiečių, kurie pirmieji suteikė žinių apie Tolimuosius Rytus. Jie ten lankydavosi apie 1000 m. pr. m. e. VII a. pr. m. e. graikai pradėjo kurti kolonijas Mažojoje Azijoje. Čia graikų įkurtas miestas Miletas tapo ne tik prekybos, bet ir intelektualinio graikų gyvenimo centru. Apie 450 m. pr. m. e. Priešakinėje Azijoje lankėsi Herodotas. 325 m. pr. m. e. makedoniečių karvedys Nearchas plaukiojo Indo upe ir palei Persijos pakrantę. II a. Antiochijos pirkliai turėjo savo atstovybę Kinijoje.
XVIII pasaulio futbolo čempionatas
Apdovanojimai žaidėjams
Šis pasaulio čempionatas buvo rekordinis pagal parodytų kortelių skaičių. Visame turnyre buvo parodytos 345 geltonos ir 28 raudonos korteles. Aštuntfinalio rungtynėse tarp Olandijos ir Portugalijos, kurioms teisėjavo arbitras Valentinas Ivanovas buvo pasiektas naujas kortelių parodymo rekordas rungtynėse, parodytos 16 geltonų ir 4 raudonos kortelės. Po šio ir kitų teisėjų neigiamai įvertintų darbo buvo nutarta, kad kitame pasaulio čempionate teisėjaus profesionalūs teisėjai, jų parengimui bus skirta 40 mln. dolerių.
Geografiniai atradimai Azijoje
Viduramžiai
1245 m. Ascelinas apsilankė mongolų stovykloje Chivoje, o po metų Jonas Piano di Carpine pasiekė Karakorumą Mongolijoje. 1254-1295 m. venecijiečiai Niccold, Maffeo ir Markas Polas apkeliavo centrinę Aziją, Kiniją, Indiją ir Persiją. 1345-1349 m. arabas Ibn Batuta keliavo po Arabiją, Priešakinę Aziją, Indiją ir Kiniją.
XVIII pasaulio futbolo čempionatas
Statistika
Per 48 rungtynes įmušti 132 įvarčiai (2,75 įv./rungt.), 20 kartų parodyta raudona kortelė (4 kartus parodyta vieneriose rungtynėse – -), 310 geltonų kortelių (6,46/rungt.), realizuota vienuolika 11 m baudinių.
Geografiniai atradimai Azijoje
Didžiųjų geografinių atradimų laikotarpis
1497-1498 m. Vasko da Gama atrado jūrų kelią aplink Afriką į pietryčių Aziją. 1508 m. Lopez de Sequeira atrado Malaką, o 1511 m. Albuquerque paėmė ją portugalų valdžion. Tais pačiais metais Duarte Fernandez pasiekė Siamą. 1518 m. De Gomez atrado Borneo salą. 1521 m. Fernandas Magelanas iš rytų pasiekė Filipinų salyną.
Naujųjų laikų atradimai
1542 m. Menedez Pinto pasiekė Japoniją. 1579-1780 m. Frensis Dreikas atrado Celebeso salą. 1581 m. Jermakas pradėjo Sibiro užkariavimą. 1634-1646 m. V. Pojarkovas iš Jakutsko pasiekė Amūrą. 1640 m. Irkutsko kazokai pasiekė Ochotsko jūrą. 1648 m. kazokas Dežniovas atrado Beringo sąsiaurį ir apiplaukė rytų Aziją iki Anadyrio. 1654 m. Chabarovas tyrė Amūro apylinkes ir Mandžiūriją. 1661 m. Dorville ir Grueber tyrė Tibetą. 1728 m. Vitus Beringas iš jūros tyrė Azijos rytinius pakraščius. 1734-43 m. pirmoji didelė rusų ekspedicija, kurioje dalyvavo Gmelinas, Laptevas, Stelleris, Čeliuskinas, Čirikovas ir kt., tyrė šiaurės ir šiaurės rytų Sibirą. 1742 m. Čeliuskinas pasiekė toliausiai į šiaurę išsikišusį Azijos pusiasalį, kuris dabar vadinamas jo vardu. 1785-88 m. Laperouses tyrė šiaurės Japonijos salas, Korėją (Laperūzo vardu pavadintas sąsiauris tarp Sachalino ir Jeso salų). 1812-1825 m. V. Moorcroft tyrinėjo Bucharą, rytų Indiją, Kašmyrą. 1820-1823 m. F. P. Vrangelis keliavo po šiaurės Azijos pakraščius - Kolymos baseiną. 1828-1829 m. Erman perėjo išilgai visą Sibirą ir Kamčiatką, atrado šalčiausią tais laikais žinomą vietą (Verchojanskas). 1829 m. Urale, Altajuje, Džiungarijoje ir Kaspijos jūros pakrantėse lankėsi Aleksandras fon Humboldtas. 1833 m. Burnes, vykdamas iš Indijos, persikėlė per Hindukušą. 1835-1848 m. V. Junghuhn tyrė Javą ir Sumatrą. 1857 m. Semionovas, pirmasis iš europiečių, lankėsi Tianšanyje. 1868-1870 m. Hayward ir Shaw pasiekė Jarkentą ir Kašgarą. 1868-1871 m. Fedčenko tyrė Turkestaną (Samarkandą, Ferganą). 1870-1888 m. N. Prževalskis surengė keturias ekspedicijas į centrinę Aziją. 1903-1904 m. Macdonald ir Younghusband pasiekė Tibete Lasą. 1908-1912 m. rusų Riabušinski vadovaujama ekspedicija tyrinėjo Kamčiatką. 1926 m. Obručevas šiaurės rytų Sibire atrado Čerskio kalnagūbrį.
XVIII pasaulio futbolo čempionatas
Statistika
Rezultatyviausios komandos, pelniusios po 2,5 įvarčio per rungtynes –, ,. Daugiausiai kartų vartus atakavo (vidutiniškai 19,5 smūgių vartų link per rungtynes),  (17,25). Daugiausiai kartų į vartų stačiakampį pataikė (vidutiniškai 9,5 k. per rungtynes),  (9),  (8,75).
Rezultatyviausias žaidėjas – Miroslav Klose (5 įv.), po 3 įvarčius įmušė Fernando Torres, Hernanas Krespo, Maksi Rodrigesas, Ronaldo, Lukas Podolski, Davidas Vilja. Daugiausiai rezultatyvių perdavimų atliko Chuanas Rikelmė (3). Daugiausiai kartų smūgiavo į vartų stačiakampį Miroslavas Klozė (2,75/rungt), Frenkas Lampardas (2,25 k./ rungt.). Daugiausiai kartų vartų link smūgiavo Michael Ballack (5,33/rungt), Frank Lampard (5,25 k./rungt.)
Daugiausiai kartų perėmė kamuolį Dwight Yorke (7 k./rungt.), Anatoliy Tymoschuk (6). Daugiausiai kartų prasižengė Oguchi Onyewu ir Mark Viduka (po 4 k./rungt.), daugiausiai kartų privertė prasižengti priešininkus Carlos Tenorio (5,33 k./rungt.), Luisas Figas (4,75 k./rungt.).
Vartininkas, daugiausiai kartų pagavęs į vartus skriejantį kamuolį – Joao Ricardo ir Jošikacu Kavaguči (po 7 k./rungt), daugiausiai įvarčių praleido Dragoslav Jevric (3,33/rungt.) ir Jose Porras (3/rungt.), per ketverias rungtynes nei vieno įvarčio nepraleido Pascal Zuberbuehler.
Matutis
Matutis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Matutienė (ištekėjusi moteris) ir Matutytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pamerkiai
Pamerkiai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Matuizų, 4 km į pietus nuo Naujųjų Valkininkų, dešiniajame Merkio krante (nedidelė dalis kairiajame). Seniūnaitijos centras. Yra Pamerkių geležinkelio stotelė. Aplink plyti Dainavos giria. Kaime per Merkį yra Pamerkių geležinkelio tiltas ir pėsčiųjų tiltas, automobilių keliais pasiekiamas nuo Karpiškių, Naujųjų Valkininkų, pietinė dalis – nuo Mielupių.
thumb|left|Kabantysis tiltas per Merkį
Etimologija
Pamerkiai – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančios Merkio upės.
Istorija
XIX a. pabaigoje Pamerkiai pateko į Trakų apskrities Valkininkų valsčių, buvo seniūnijos centras. Pamerkių valda priklausė dvarininkui Jurgiui Prašnikovui. Kitame Merkio krante buvo Mielupių cemento fabrikas.
Geismantai
Geismantai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Eišiškių, 1 km nuo sienos su Baltarusija, prie Versekos aukštupio. Praeina vieškelis, atšaka į Mantviliškes.
Istorija
XIX a. pab. buvo šlėktų okolica Lydos apskrityje.
Aubretė
Aubretė (Aubrieta) – bastutinių (Brassicaceae) šeimos augalų gentis. Ją sudaro 12 gėlių rūšių. Pavadinta prancūzų gėlių dekoratoriaus Claude Aubriet garbei. Natūraliai auga Pietų Europoje ir Vidurinėje Azijoje, tačiau darželiuose auginamos visoje Europoje. Tai visažaliai, daugiamečiai, nedideli augalai.
Rūšys
thumb|left|200px|Aubrieta deltoidea
Valstybinis Asunsjono universitetas
Valstybinis Asunsjono universitetas  – valstybinis Paragvajaus universitetas, įkurtas šalies sostinės Asunsjono priemiestyje San Lorense. Tai seniausias ir didžiausias šalies universitetas (įkurtas 1889 m. José Segundo Decoud iniciatyva).
Struktūra
Turi 12 fakultetų, keletą institutų ir mokslinių tyrimų centrų. Universitetas turi platų specialybių ruošimo centrų, išsidėsčiusių provincijoje, tinklą.
Burynė
Burynė  – miestas šiaurės Ukrainoje, Sumų srityje, prie Čašos upės (netoli jos santakos su Seimu). Rajono centras. Geležinkelio stotis (Putivlė) prie Kijevo–Kursko linijos. Plentai į Konotopą, Gluchovą, Sumus. Maisto (pieno miltų, grūdų), tipografijos pramonė.
Istorija
Burynė šaltiniuose minima nuo 1688 m. Miesto statusas suteiktas 1964 m. Ilgą laiką buvo cukraus pramonės centras.
Dzičengas (Pekinas)
Dzičengas, arba Dzi  – istorinis miestas, egzistavęs dabartinės Kinijos Liaudies Respublikos Pekino miesto centrinėje teritorijoje, dabartinio Pekino pirmtakas. Jis apėmė pietinę dabartinio Sičengo rajono dalį.
Jis įkurtas XI a. pr. m. e. ir egzistavo iki XIII a., kol jo nenukonkuravo labiau į šiaurę mongolų pastatytas Dadu. Per kelių tūkstančių metų istoriją miestas ne kartą keitė savo pavadinimą ir teritoriją.
Ikiimperinis laikotarpis
Tradicine miesto įkūrimo data laikomi 1045 m. pr. m. e., kuomet (remiantis Ritualų knyga) Džou dinastijos karalius Uvangas paskirstė žemes savo kunigaikščiams. Tarp jo paskirstytų žemių minima Dzi karalystė, kurios sostinė ir buvo Dzičengas. Aptverta gyvenvietė užėmė teritoriją dabartinio Sičengo pietuose ir aplinkinėse Fengtai teritorijose. Čia gausiai iškasama to laikotarpio čerpių, randama didelė šulinių koncentracija.
VII a. pr. m. e. kaimyninė valstybė Jan nukariavo Dzi, ir ilgainiui jos sostinė buvo perkelta į Dzičengą. Šį sprendimą lėmė strategiškai tinkamesnė miesto vieta. Nuo to laiko antrasis miesto vardas buvo Jandzingas.
Imperinis laikotarpis (Joudžou)
226 m. pr. m. e. Čin valstybės armija užėmė Dzičengą, o 222 m. pr. m. e. galutinai sunaikino Jan valstybę, taip sukurdama Kinijos imperiją. Tačiau Dzičengas ir toliau išliko svarbiausiu regiono miestu, esančiu šiaurės rytinėje Kinijos periferijoje. Jame susikirsdavo keliai jungę Kinijos centrines dalis su Mongolijos plynaukšte ir Mandžiūrija. Jis buvo svarbus strateginis taškas Kinijos gynyboje nuo šiaurės tautų.
Čin dinastijoje miestas tarnavo kaip Guangjango prefektūros (廣陽郡) administracinis centras. 206 m. pr. m. e. jis tapo Han dinastijos atkurtos Jan, arba Guangjango regioninės karalystės (廣陽國) sostine. 106 m. pr. m. e. pertvarkius Kinijos administracinę sistemą ir jos teritoriją suskirsčius į 13 provincijų, Dzičengas taip pat buvo ir Jou provincijos centru. Dėl tos priežasties miestas ilgainiui pradėtas vadinti Joudžou. thumb|left|[[Fajuano šventykla statyta Tangų dinastijoje, ir perstatyta Mingų dinastijoje]] Trijų karalysčių laikotarpiu Joudžou išlaikė savo svarbą Cao Vei karalystėje. Aplink jį buvo atlikti grandioziniai irigacijos projektai, pagerinę aplinkinį žemės ūkį. IV a. miestas ėjo iš rankų į rankas skirtingoms šiaurės barbarų valstybėms. Čia valdė Ankstyvoji Čin, Vėlyvoji Džao, Ankstyvoji Jan ir Vėlyvoji Jan, kol 397 m. stabilumą atkūrė Šiaurės Vei. Labai trumpą laiką, 352–357 m., Joudžou buvo Ankstyvosios Jan sostine.
589 m. Sui dinastijai suvienijus Kiniją, miestas tapo Džuo prefektūros (涿郡) centru, o 616 m. sumažintos Tangų dinastijos Jou provincijos centru, kuriuo išbuvo iki 938 m. Trumpu laikotarpiu tarp 742 ir 765 miestas buvo vadinamas Fanjangu. Būtent tada mieste įvyko An Lušano sukilimas, kuris nutraukė Tangų dinastijos kontrolę regione ir ilgam laikui pavertė miestą praktiškai nepriklausomos valstybės sostine.
Per Sui ir Tangų dinastijas Joudžou išbuvo svarbiu prekybiniu ir strateginiu centru rengiant karo žygius į Korėją bei kovojant su šiaurės tautomis. Miestas buvo išpuoštas naujais statiniais, kurių dauguma buvo perstatyti vėliau. Tarp Tangų laikotarpio statinių buvo Fajuano šventykla bei Baltųjų debesų šventykla.
Kidanių ir džurdžėnų valdymo laikotarpis
thumb|Tianningo šventyklos pagoda, Liao laikotarpio statinys 936 m. šiaurinė Kinijos kaimynė Liao, valdoma kidanių tautos, nukariavo visą regioną kartu su Joudžou miestu. Tai buvo derlingos ir tankiai gyvenamos teritorijos, todėl jau 938 m. Joudžou tapo viena iš penkių Liao sostinių, ir pervardintas Nandzingu. Taisyklingos kvadrato formos miestas buvo apjuostas 9 m aukščio siena su 8 vartais, po du atsigręžusiais į visas pasaulio kryptis. Centre, irgi apjuostas siena, buvo Imperatoriaus miestas bei rūmai. Iš Liao laikų yra išlikusi Sanmiao gatvė, Niudzie mečetė, Tianningo šventykla.
Sostinė suklestėjo, ir jos gyventojų skaičius išaugo nuo 22 tūkst. iki 150 tūkst. Jis tapo tarptautišku miestu, kuriame gyveno kinai, kidaniai, šivėjai, korėjiečiai.
Songų dinastijos Kinija nesusitaikė su miesto praradimu. 979 m. Kinijos armija apsupo miestą ir bandė jį nesėkmingai paimti. Nesėkmė Songų laukė ir 1122 m. kare. Tačiau greta Liao išaugusi nauja kaimynė Dzin, valdoma džurdžėnų tautos, buvo galinga jėga. 1120 m. džurdžėnai nukariavo Liao, o 1122 m. paėmė Nandzingą. Jis buvo nusiaubtas, o miesto amatininkai iškeldinti į Dzin sostines. Nors dėl sutarties keliems metams džurdėnai turėjo perleisti miesto kontrolę Songams, 1125 m. jis sugrįžo Dzin.
1153 m. miestas paskelbtas pagrindine Dzin sostine ir pervardintas Džongdu. Tokiu būdu jis pirmą kartą tapo didelės imperijos sostine. Lyginant su Nandzingo teritorija, Džongdu beveik padvigubėjo, o sienose atsirado net 13 vartų. Miesto gyventojų skaičius išaugo nuo 82 tūkst. 1125 m. iki 400 tūkst. 1207 m. Netoliese miesto buvo įsteigtos kapavietės, kur palaidoti 17 dinastijos imperatorių. thumb|left|Džongdu apsiaustis 1214 m. 1214 m. mongolai užėmė beveik visas Dzin valstybės teritorijas ir apsupo jų sostinę Džongdžu. Iš pradžių miestui pavyko atsipirkti ištekinant už Čingsichano princesę, tačiau jau kitais metais miestas buvo galutinai nusiaubtas, sudegintas, o dauguma gyventojų išžudyti. Taip XI a. pr. m. e. įkurtas miestas baigė savo istoriją.
Praėjus beveik 50 metų, į šiaurę nuo senojo miesto griuvėsių, kitas mongolų valdovas, Hubilajus, nusprendė įkurti naują miestą. Jis tapo žinomas kaip Chanbalikas ir buvo tiesioginis dabartinio Pekino pirmtakas.
6 tūkstantmetis pr. m. e.
Šeštasis tūkstantmetis prieš mūsų erą prasidėjo 6000-aisiais pr. m. e. ir baigėsi 5001-aisiais metais pr. m. e.
Svarbiausi įvykiai
thumb|250px|Jangšao kultūros keramika
Kiti laikotarpiai
Šimtmečiai: LI amžius pr. m. e. – LII amžius pr. m. e. – LIII amžius pr. m. e. – LIV amžius pr. m. e. – LV amžius pr. m. e. – LVI amžius pr. m. e. – LVII amžius pr. m. e. – LVIII amžius pr. m. e. – LIX amžius pr. m. e. – LX amžius pr. m. e.
Tetri Ckaro
Tetri Ckaro  – miestelis pietų Gruzijoje, Kvemo Kartlio regione. 3093 gyventojų (2014 m.).
Miesto pavadinimas reiškia "Baltoji Versmė".
Seročinas (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Seročinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Sterdino, apie 20 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 100 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Verslo trikampis
300px|right|thumb|Verslo trikampis žiūrint nuo dešiniojo Neries kranto
Buvusioje pramoninėje 5,8 ha teritorijoje XX a. pab.-XXI a. pr. susiformavo daugiafunkcinis verslo centras. Čia įsikūrė apie 200 įmonių, kuriose darbuojasi keli tūkstančiai darbuotojų.
Užlenkto trikampio formos rajonas (iš čia kilo pavadinimas Verslo trikampis) yra prie svarbių Lietuvos sostinės magistralinių gatvių, todėl į jį lengva patekti tiek visuomeniniu, tiek ir nuosavu transportu. Kaimynystėje išsidėstęs Gedimino prospektas, kuriame dirba šalies Seimas ir Vyriausybė, ministerijos bei įvairios įstaigos.
LKL 2012–2013 m. sezonas
LKL 2012–2013 metų sezonas – 20-as lygos sezonas, kuriame dalyvauja 12 klubų. Reguliarusis sezonas prasidėjo rugsėjo 26 dieną ir tęsėsi iki balandžio 13 dienos. Atkrintamosios varžybos vyko balandžio 15 – gegužės 13 dienomis. Čempionate triumfavo Kauno „Žalgiris“, finale 4:0 sutriuškinęs Vilniaus „Lietuvos rytą“.
Klubų kaita
Praeitame sezone 12 pozicijoje likusi Palangos Palanga apgynė savo vietą LKL, pereinamosiose varžybose įveikusi NKL čempionus – Kauno LSU-Baltai klubą. Visgi į pirmenybes NKL nugalėtojas buvo priimtas, kai iš Kauno Baltų ekipos, susijungdamas su ja, įsigijo vietą aukščiausioje šalies lygoje.
Sezono nutarimai
Dar birželio mėnesį buvo nutarta, kad šiame sezone Kauno Žalgiris ir Vilniaus Lietuvos Rytas rungtyniaus mažiau rungtynių. Dėl šių klubų dalyvavimo Eurolygoje ir VTB Vieningosios lygos varžybose LKL valdyba sutiko, kad dvi stipriausios pastarųjų metų Lietuvos komandos reguliaraus sezono metu tik tarpusavyje susikaus du kartus - namuose ir išvykoje, o su likusiomis ekipomis varžysis tik kartą - varžovų aikštelėje. Tai buvo patvirtinta rugsėjį vykusiame LKL valdybos posėdyje, kuriame be kita ko, nuspręsta, kad varžybų sistema, be Kauno Žalgirio ir Vilniaus Lietuvos Ryto išimties bus tradicinė, t. y. ekipos žais dviejų ratų sistema. Į atkrintamąsias varžybas patenka aštuonios geriausią pergalių - pralaimėjimų balansą turinčios ekipos. Visos jos ketvirtfinaliuose ir pusfinaliuose kovoja iki 2 laimėtų susitikimų, mažajame finale iki 3, o didžiajame finale – 4 pergalių. Taip pat buvo nutarta, kad paskutinę vietą LKL reguliariame 2012-2013 m. sezone užėmusi komanda automatiškai praras teisę rungtyniauti kitame LKL sezone. Ją pakeis komanda - NKL čempionė, jei tik atitiks kriterijus, nustatytus LKL klubams. Jeigu NKL čempionė neatitiks šių kriterijų, LKL čempionate rungtyniauti liks paskutinę vietą reguliariajame sezone užėmusi komanda.
Transliacijos
Šiame sezone LKL kovas gerbėjai galėjo stebėti per „Lietuvos ryto“ ir SPORT1 televizijas. Pastarosios televizijos nuo 2013 m. sausio 1 d. galėjo nematyti dalis Lietuvos. Taip pat LKL kovas buvo galima stebėti ir internetu: per internetinį puslapį SportoTV.lt, startavusį gruodžio mėnesį, buvo galima stebėti dalį LKL rungtynių tiesiogiai.
Giuseppe Maria Crespi
Džiuzepė Marija Krespis (it. Giuseppe Maria Crespi,, 1665 m. kovo 14 – 1747 m. liepos 16 d.) – italų vėlyvojo baroko tapytojas ir grafikas iš Bolonijos.
Biografija
Džiuzepė Marija Krespis gimė 1665 m. kovo 14 d. Bolonijoje. Buvo jauniausias iš malūnininko Girolamo Crespi vaikų. Jo vaikystė buvo gana pasiturinti ir jis beveik visą savo gyvenimą praleido motinos namuose, kurie buvo jos kraitis. Apie 12 m. būdamas Džiuzepė išmoko piešti iš menkai žinomo dailininko Angelo Michele Toni (1640–1708). Po to mokėsi pas Domenico Maria Canuti ir dar vėliau – pas Carlo Cignani. Būdamas apie 22 m. amžiaus mokėsi vaizdavimo iš natūros Palazzo Ghislieri įsikūrusioje meno mokykloje Bolonijoje. Kopijavo Karačių freskas ir Guercino altorinius paveikslus. Bolonijoje Krespis buvo pramintas lo Spagnuolo (ispanu) dėl pomėgio rengtis puošniais, tuo metu ispaniškai madai priskiriamais, drabužiais.
1686 m. Krespis įsteigė nuosavą studiją kartu su vyresniu dailininku Gian Antonio Burrini, kuris jį supažindino su Bolonijos dailės užsakovų ratu. Vienas jų, pirklys Giovanni Ricci, rėmė Krespį, sudarė paveikslų pirkimo sutartį. 1688-90 m. Krespis keliavo po Emiliją ir Markę, mokėsi iš Antonio da Correggio ir Federico Barocci darbų. Vėliau buvo paveiktas venecijiečių dailininkų Ticiano ir Paolo Veronezės. 1690 m. Krespis buvo priimtas į Bolonijos dailininkų gildiją ir gavo pirmą reikšmingą užsakymą altoriniam paveikslui „Šv. Antano kankinimai“. 1691 m. jis nutraukė ryšius su Palazzo Ghislieri dailės akademija po to, kai nupiešė įstaigos direktoriaus karikatūrą. 1694 m. Krespis, kartu su kitais dailininkais, buvo pakviestas princo Eugenijaus Savojiečio dekoruoti jo naujai pastatytus Žiemos rūmus Vienoje.
1690-ųjų pabaigoje Krespis nutapė vieninteles išlikusias savo freskas Palazzo Pepoli Bolonijoje antikinėmis alegorinėmis temomis. Į savo temas jis įtraukė alegorines scenas pastoraliniuose peizažuose, įtakotas Francesco Albani. Apie 1700 m. Krespis atidarė nuosavą dailės mokyklą Bolonijoje. 1702 m. Krespis nutapė altorinį paveikslą „Šv. Margaritos Kortonietės ekstazė“ Kortonos St. Maria Nuova bažnyčiai, kuris susilaukė didelio dėmesio. Šį paveikslą užsakė Toskanos princas Ferdinando de’ Medici tam, kad pakeisti jo paties pasisavintą Giovanni Lanfranco paveikslą. 1703 m. Krespiui gimė sūnus, tačiau jo motiną Gioanna Cuppini Krespis vedė tik 1707 m. 1706 m. Krespis nutapė ambicingą, apie 100 figūrų darbą „Nekaltųjų žudynės“, vaizduojantį biblijinę istoriją apie Erodo suorganizuotą kūdikių išžudymą Betliejuje. Paveikslas buvo skirtas dovanoti pincui Ferdinando de’ Medici, tačiau užsakovas Carlo Silva delsė tai padaryti ir Krespis pats asmeniškai nugabeno paveikslą princui, kuris vėliau užsakinėjo Krespiui darbus iš Florencijos. 1709 m. Krespis persikėlė į Florenciją su šeima, kur gyveno apie 8 mėnesius princo viloje Pratoline.
Anzelmas Matutis
thumb|240px|A. Matučio eilės, išskobtos medyje: „Ir niekur tiek laimės, tiek saulės nėra, kaip girioj, šiluos Lietuvos“
Anzelmas Matutis (tikr. Matulevičius, 1923 m. sausio 7 d. Zomčinėje, Igliaukos valsčius – 1985 m. rugsėjo 21 d. Alytuje) – Lietuvos pedagogas, rašytojas, vaikų literatūros kūrėjas, daugelio premijų laureatas.
Biografija
1942 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją. Mokytojavo Santaikoje, Simne, Seirijuose, 1950–1972 m. Alytuje. Dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą miesto mokyklose, dirbo pionierių namuose, vadovavo literatų ir turistų būreliams. 1971 m. Varėnos rajono girioje, Pauosupėje, pasistatė namelį, pramintą Dreve ir jame leisdavo vasaras. 1972 m. atsisakė mokytojo darbo ir visas savo jėgas paskyrė kūrybai. Palaidotas Alytuje.
Kūryba
Jau 1937 m. pradėjo spausdinti eilėraščius vaikams. 1939 m. šešiolikmetis gimnazistas „Žiburėlio“ žurnalo surengtame jaunųjų literatų konkurse laimėjo dvi premijas – už eilėraštį „Gėlių dainelė“ ir už poemą „Kiškiukas Gailiukas ir geras berniukas“.
Poetas išleido daugiau kaip 30 eilėraščių, poemų, eiliuotų pasakų knygų vaikams, parengė literatūros bei istorijos skaitinių knygų ikimokyklinio ir mokyklinio amžiaus vaikams, iš rusų kalbos išvertė estų, kirgizų, baltarusių, rusų poetų eilėraščių, parašė apybraižų, libretą Jurgio Gaižausko operai „Buratinas“ (1969 m.). 1984 m. rinktinė „Margaspalvė genio kalvė“ apdovanota tarptautiniu H. K. Anderseno diplomu (įrašant A. Matutį į premijuotų rašytojų garbės knygą).
Springiai
Springiai arba Tamanskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kubanovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1590 m. minimi Springey. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1947–2008 m. Krasnogorskojės apylinkės kaimas.
Donatas Čygas
Donatas Čygas (g. 1961 m. gegužės 26 d. Nemunėlio Radviliškis) – Lietuvos kelių inžinierius, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1984 baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, 1986 m. – dar ir Maskvos automobilių ir kelių institutą. 1997 m. technologijos mokslų daktaras, 2004 m. habilitacija.
Nuo 1984 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (1991–1996 m. Vilniaus technikos universitetas, nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, nuo 1999 m. Aplinkos inžinerijos fakulteto dekanas, nuo 2002 m. dar ir VGTU senato pirmininkas; nuo 2006 m. profesorius. Nuo 2004 m. Baltarusijos architektūros akademijos užsienio narys.
Mokslinė veikla
Svarbiausios mokslinių tyrimų sritys – naujų medžiagų ir technologijų diegimas projektuojant, tiesiant, taisant ir prižiūrint automobilių kelius, automobilių kelių būklė, transporto srautai ir eismo saugumas. Nuo 2006 m. mokslinio žurnalo „The Baltic Journal of Road and Bridge engineering“ vyr. redaktorius.
Dviejų žirgų gynyba
Dviejų žirgų gynyba – šachmatų debiutas, kuris prasideda ėjimais
Tai vienas seniausių debiutų, kurį dar 1580 metais naudojo italas Giulijus Polerijus. Juodųjų trečiasis ėjimas yra agresyvesnė gynyba nei itališkojoje partijoje (Giuoco Piano anglakalbėse šalyse) naudojamas ėjimas 3...Rc5. Bronšteino manymu, pavadinimas „gynyba“ netinka, ir „Čigorino kontrataka“ tiktų labiau. Dviejų žirgų gynybą juodosiomis figūromis naudojo daug agresyvių žaidėjų, tarp jų Michailas Čigorinas, Paulius Keresas, pasaulio čempionai Michailas Talis ir Borisas Spaskis. Šio debiuto teoriją intensyviai studijavo korespondencinių šachmatų žaidėjai Hansas Berlineris ir Jakovas Estrinas.
Populiariausi tęsiniai: ECO kodai C55-C59.
Milikoniai
Milikoniai – Kauno miesto dalis, esanti į šiaurės vakarus nuo miesto centro, ties Baltijos g. ir Baltų pr. Tapatinama su Šilainiais.
Šiaurės Anglija
thumb|240px|Mančesteris
thumb|240px|Šiaurės Anglija žemėlapyje
Šiaurės Anglija – vienas iš regionų Anglijoje. Joje yra didžiausias Šiaurės Anglijos miestas Mančesteris su jūrų uostu Liverpuliu. Jis yra prie Airijos jūros.
Bikūnų piliakalnis
Bikūnų piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3610; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1334; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A907) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Bikūnų, Sudeikių seniūnija. Pasiekiamas keliu Sudeikiai – Bikūnai, 1 km neprivažiavus Bikūnų pasukus į dešinę pietų kryptimi staigiu kampu atsisukančiu naujai nutiestu keliuku, pavažiavus 400 m iki sodybos, nuo jos paėjus į pietryčius 900 m per krūmais apaugančius laukus – reikia pereiti aukštumą ir už jos eiti į mišku virstančius krūmynus - iš viso nuo žvyrkelio 1,2 km.
Piliakalnis
Bikūnų pirmasis piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, 2,4 km į pietus nuo Bikūnų antrojo piliakalnio. Aikštelė ovali, pailga pietų kryptimi, 50x22 m dydžio. Šlaitai statūs, 10-12 m aukščio.
Šlaituose rasta brūkšniuotos ir lygios keramikos. Piliakalnis labai apardytas arimų. Jis dirvonuoja, aikštelės centre auga 3 beržai.
Rytinėje papėdėje, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 1,5 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 710000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Motinos dovana
Motinos dovana – 2001 m. romanas, parašytas Britney Spears ir jos motinos Lynne Spears. Tai jų antroji kartu išleista knyga. Ši knyga pasakoja apie 14 metų mergaitę vardu Holly Faye Lovell iš mažo, sunkiai pasiekiamo miestelio pavadinimu Biscay Misisipės valstijoje. Jai suteikiama stipendija mokytis menų mokykloje Haverty miestelyje. Holly tampa jauniausia mokine, kada nors laimėjusia stipendiją prestižinėje „Haverty“ menų mokykloje, jos svajonė padaryti muzikinę karjerą dar tik pildosi. Tačiau pirmą kartą gyvenime ji turi palikti savo motiną Wanda. Knygos siužetas šiek tiek paremtas pačios Britney Spears gyvenimo istorija.
Knyga 2004 m. buvo adaptuota ABC Family televizijos filmui pavadinimu „Brave New Girl“.