cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jurgis Bialozoras
Biografija
Baigė Vilniaus akademiją. Vilniaus kapitulos kanauninkas, karaliaus sekretorius, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės iždo raštininkas. Nuo 1652 m. prelatas. 1655 m. Vilniaus kapitulos vardu pasirašė Kėdainių sutartį – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Švedijos unijos aktą. 1658 m. paskirtas Smolensko vyskupu, bet dėl karo ten nerezidavo, nuo 1661 m. Vilniaus vyskupas. Per 1654–1667 m. Abiejų Tautų Respublikos – Rusijos karą, Rusijos kariuomenei užėmus Vilnių, išsaugojo šv. Kazimiero relikvijas, kapitulos archyvą, dalį arkikatedros lobyno. 1661 m. Abiejų Tautų Respublikos kariuomenei išvadavus Vilnių rūpinosi vyskupijos bažnyčių atstatymu, religinio gyvenimo atkūrimu, 1662 m. pradėjo kurti Vilniaus Verkių kalvarijas.
Čipko judėjimas
thumb|200px|Čipko narių susirinkimas 2004 m.
Judėjimui pradžią davė 1974 m. kovo 26 d. įvykęs garhvalių moterų iš Reni kaimo (Čamolio raj., tada Utar Pradešas) pasipriešinimo kaimo miško kirtimui, kurį siekė įvykdyti valstybinio miškų departamento pasamdyti asmenys, akcija. Vėliau šis judėjimas paplito po kitas Utar Pradešo, o vėliau Indijos vietas ir paveikė Indijos aplinkos politiką, kuri tapo jautresne kaimo bendruomenių atžvilgiu.
Čipko judėjimas prisidėjo ne tik prie ekologinių problemų iškėlimo Indijoje, bet ir prie moterų padėties klausimo palietimo. Čipko judėjimas dažnai įvardijamas kaip ekofeministinis, nes dauguma jo dalyvių buvo moterys. Pagrindinė Čipko lyderiai buvo Chandi Prasad Bhatt ir Sunderlal Bahuguna.
Feodalizmas
Feodalizmas, feodalinė santvarka – viduramžių ir naujųjų amžių pradžios visuomeninė santvarka, susiklosčiusi, žlugus Vakarų Romos imperijai, V–VIII amžiuje. Feodalizmo atsiradimą lėmė agrarinis ūkio pobūdis, prekybos nuosmukis, nuolatiniai karai.
Mokslinėje literatūroje feodalizmo apibrėžimų skirtingumą nulemia pasirenkamų kriterijų pobūdis. Dažniausiai feodalizmu vadinama tokia santvarka, kai valstybė yra suskirstyta beneficijomis, lenais, feodais.
Ekonomizmas (ir marksizmas) feodalizmą nusakė kaip klasinę ekonominę visuomeninę formaciją, kurioje svarbiausia monopolinė feodalų žemės nuosavybė ir ribota teisė disponuoti tą žemę dirbančiais valstiečiais.
Periodizacija
Du amžiai:
Feodalizmo atgyvenos ilgiausiai išsilaikė Rusijoje, kurioje 1861 m. įvykęs baudžiavos panaikinimas yra formali feodalizmo Europoje pabaiga.
Feodalizmas turėjo savo skirtumų ir ypatybių kiekvienoje šalyje bei regionuose:
Vakarų Europoje: monarchas perleisdavo feodo teise dalį valdžios vasalams, o šie – žemesniems savo vasalams.
Feodalinėje visuomenėje iškilo privilegijuotas luomas – dvasininkija bei bajorija ir žemesnis, neprivilegijuotas luomas – valstiečiai, amatininkai, pirkliai.
Ne visoje Europoje feodalizmas vystėsi tolygiai. Stipriausiai jis įsitvirtino Šiaurės Prancūzijoje, lėčiau skverbėsi į Angliją, kur dar ilgai gyvavo gausios laisvų kaimo žmonių bendruomenės, priklausiusios tiesiogiai nuo valdovo.
Žymiausia ankstyvojo feodalizmo valstybė – Karolio Didžiojo imperija. Visoje užkariautoje teritorijoje ši valstybė padėdavo susidarančiai stambiųjų žemvaldžių – feodalų klasei užimti naujų žemių ir laisvuosius bendruomeninkus versti priklausomais darbininkais.
Lietuvoje feodalizmas susiformavo XIII–XIV a.
Feodalizmo atsiradimas
Feodalizmas atsirado ir išsivystė iš V–VI a. Vakarų Romos imperijos nukariavimo, kada jos ribose susikūrė naujos Italijos (ostgotų), Vizigotų (Ispanijoje ir Galijoje), Vandalų (Afrikoje) ir Frankų karalystės. Užkariavimų eigoje suirus prekybiniams ryšiams bei nusmukus pramonei, trūko lėšų buvusiai administracinei sistemai išlaikyti, pirmieji karaliai neturėjo patirties didelėms valstybėms valdyti. Vieninteliu karalių turtu buvo atimta iš nukariautų šalių gyventojų žemė, kurią karaliai laikė savo nuosavybe. Užkariautojai atimdavo nuo trečdalio iki pusės žemių, o frankai iš romėnų atėmė visą žemę. Šią žemę karaliai (jau Merovingų dinastijos laikais) pradėjo dalyti savo artimiesiems, karo vadams, tarnautojams kaip dovanas už tam tikras paslaugas. Kartu su žemės plotu buvo dalijami vergai bei karo belaisviai šiai žemei apdirbti. Šios žemės dovanos Prancūzijoje buvo vadinamos beneficijomis, Vokietijoje – lenais, feodais. Ilgainiui beneficija buvo vadinamos dvasininkams duodamos žemės, lenu – didikams (grafams, hercogams), feodu – smulkesniems dvarininkams, riteriams.
Vasalitetas
Gavęs beneficiją, leną ar feodą buvo vadinamas davėjo vasalu, o davėjas – senjoru. Vasalas buvo įpareigojimas būti senjorui klusnus, teikti jam pagalbą karo metu, eiti pavestas valstybės administravimo pareigas. Senjoras už tai teikė vasalui globą, rūpinosi jo materialine bei teisine padėtimi. Vystantis feodalizmui, vasaliteto samprata plėtėsi ir praktiškai neliko žmonių, kurie nebūtų kieno nors globojami. Nuolatinių karų atmosferoje globa buvo vienintelė galimybė išgyventi bei išsaugoti savo turtą. Net pats karalius buvo laikomas valdantis iš Dievo malonės, t. y. Dievo vasalu. Feodo davimas ir priėmimas buvo palydimas tam tikromis apeigomis ir vadinosi investitūra.
Feodaliniai laiptai
Didieji karaliaus vasalai – atskirų sričių valdytojai: grafai, hercogai, arkivyskupai, kunigaikščiai savo ruožtu dalijo iš savo gautojo leno žemių feodus smulkesniems vasalams – baronams, vikontams, vyskupams, šie dar smulkesniems – riteriams, prelatams. Karaliaus vasalai tapdavo senjorais savo vasalams, tie dar smulkesniems. Smulkiausias feodo turėtojas (feodalas) buvo senjoru jo žemėje gyvenusiems valstiečiams. Feodų dalijimas vyko ilgą laiką (kiekvienoje šalyje ši trukmė skiriasi), kol visi feodalai virto aukštesniųjų vasalais ir žemesniųjų senjorais. Feodalinė visuomenė sudarė tam tikrą hierarchiją, vadinamuosius feodalinius laiptus, kurių viršūnėje buvo karalius, apačioje – smulkūs feodalai – riteriai. Valstiečiai feodaliniams laiptams nepriklausė.
Feodalinė teisė
Viduramžių feodalinės teisės pagrindas buvo senosios romėnų teisės (lex romana) ir paprotinės šiaurės genčių (germanų, baltų, slavų) teisės sintezė. Vėliau ją papildė atskirų valdovų leidžiami ediktai, kapituliarai bei privilegijos, turinčios valstybės įstatymų galią. Kai kuriose valstybėse feodalinė teisė buvo kodifikuota atskirais įstatymų rinkiniais, iš kurių Europoje svarbiausi: Salijų tiesa (Frankų valstybė), Rusų tiesa (Kijevo Rusia), Lietuvos Statutai (Lietuvos didžioji kunigaikštystė).
Frankų karalius ir Šventosios Romos imperatorius Karolis Didysis savo kapituliarais nustatė karaliaus ir jo vasalų, taip pat didžiųjų ir smulkiųjų senjorų ir vasalų tarpusavio santykius. Didiesiems grafams ir hercogams karalius pavedė dalį savo valdžios (suvereniteto): karaliaus vardu valdyti sritis – grafystes ir hercogystes, sekti, kad visi vasalai sąžiningai atliktų karaliui karo prievolę ir kitas vasaliteto nusakomas pareigas. Tokiu būdu betarpiški karaliaus vasalai atskirose srityse atstovavo valstybę ir turėjo karališkojo suvereniteto dalį.
Iš pradžių feodai buvo suteikiami iki gyvos galvos, tačiau ilgainiui žemės valdos ir titulai tapo paveldimi. IX – XI a. Vakarų Europoje susiklostė sudėtinga žmonių tarpusavio priklausomybės ir ištikimybės ryšiais bei privilegijuota žemvaldžių padėtimi pagrįsta visuomenės tvarka – feodalizmas.
Feodalinis susiskaldymas
Feodalinės valstybės nebuvo vieningos, nes kiekviena buvo suskilusi į feodalines valdas, o šios – į daugybę smulkių valdų. Kai kurios tokios užimdavo labai mažą valstybės plotą, bet stambiesiems feodalams priklausė ištisos išsimėčiusios po visą šalį sritys su dešimtimis ir net šimtais kaimų.
Kiekviena feodalinė valdžia buvo tarsi atskiras pasaulis, kurio gyventojai gyveno uždarą gyvenimą. Feodalas turėjo savo kariuomenę, rinko iš gyventojų mokesčius, teisė nusikaltusius. Valdymo, politikos ir ūkio centrai buvo pilys arba dvarai, iš kurių senjorai rūpinosi savo valdų gynyba ir puldavo silpnesnių feodalų žemes.
Patriotizmas
thumb|right|200px|Tėvynės gynimas yra patriotizmo apraiška: Statula [[École polytechnique, Paryžiuje, skirta studentų patriotinio gynybinio sąjūdžio 1814 atminimui.]]
Patriotizmas (iš = tėvynė) – reiškinys, kai gerbiama, ginama ir mylima bei kartais aukštinama sava šalis ar regionas, tauta, kalba, kultūra. Patriotizmu nelaikomas toks savo šalies aukštinimas, kai žeminamos kitos tautos ar jų tėvynės, tuomet tai laikytina šovinizmu. Patriotizmo apraiškos išryškėja kylant tautiniams, teritoriniams konfliktams, ginant savo kraštą ir valstybę. Tokiose situacijose puolančio priešo sutapatinimas su visa jo tauta virsta nacionalizmu.
Patriotizmas dažniausiai skatinamas valstybės, nes ši nori užtikrinti savo saugumą nuo išorės priešų ir išlaikyti savo gyventojus lojaliais valdžiai. Patriotizmas ugdomas per švietimo sistemą, žiniasklaidą ir religines institucijas, valstybinių ir tautinių švenčių metu, patriotines organizacijas – skautai, ateitininkai, šauliai, karių savanorių susivienijimai ir kt., kurios vadovaujasi šūkiu „Dievui ir Tėvynei“ ar pan. Patriotizmu persmelkti valstybiniai himnai. Būna, kad prisidengiant patriotizmu savaip interpretuojami ir perteikiami istoriniai faktai ir iškraipomas istorinis teisingumas. Kosmopolitai yra linkę patriotizmui suteikti nacionalizmo atspalvį, o nacionalistai – pradinės nacionalizmo pakopos vaidmenį.
Pagal 1986–1992 m. ir 1995–1997 m. atliktus sociologinius tyrimus aukščiausi patriotizmo rodikliai buvo JAV, PAR, Kanadoje, Venesueloje, Peru, Turkijoje, Slovėnijoje, Lenkijoje.
Slavikai
Slavikai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Šakių ir į pietus nuo Jurbarko, kryžkelėje kelių, ir. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Slavikų Šv. Onos bažnyčia (nuo 1835 m.), veikia Slavikų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-71065). Per kaimą vakaruose teka Šešupė, skirianti nuo Karaliaučiaus srities.
Etimologija
XVI a. čia buvo du Vizbarynės kaimai. XVI a. viduryje buvo Vaitiekaus Slovikaičio smuklė, o XVII a. viduryje kaimas jau vadinamas Slavikais (asmenvardinis vietovardis). Vietovardis siejamas ir su asmenvardžiu Slavikas.
Istorija
2022 m. patvirtintas Slavikų herbas.
Gyventojai
Slavikuose gimė kunigas, rašytojas, spaudos darbuotojas Vytautas Jonas Bagdanavičius (1908–2001).
Griniūnai
Griniūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Ramygalos.
Vaivorykštės Žaltys
Vaivorykštės Žaltys (Vaivorykštės Gyvatė ) – svarbi Australijos aborigenų mitologinė būtybė, vienas iš pasaulio kūrėjų. Jis yra atsakingas už svarbiausią gyvybės elementą – vandenį.
Parodų rūmai (filmas)
Parodų rūmai – 1987 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu pagal V. Bubnio romaną „Kvietimas“ sukurtas 2-jų serijų meninis filmas. Drama. Filmo trukmė – 137 min.
Vaivorykštės Žaltys
Su Vaivorykštės Žalčiu susijusios istorijos ir vieta mitologijoje varijuoja priklausomai nuo genčių. Kai kur jis yra siejamas ir su vaisingumu, žeme, gyvybės atsiradimu. Dažnai siejamas su vandens ciklu žemėje, laikomas atsakingu už išdžiuvusių vandens telkinių ir apskritai vandens žemėje atsinaujinimą.
Taip pat Vaivorykštės Žaltys baudžia prasižengusius genties įstatymams bei globoja jų besilaikančius.
Parodų rūmai (filmas)
Siužetas
Kraštotyros muziejaus direktorius Adamonis, regis, turi viską, ką, jo nuomone, privalo turėti jo rango tarnautojas: iš šalies žiūrint darni šeima, lyg ir gerbiantys jį bendradarbiai, net ir meilužė. Jį globoja rajkomo pirmasis sekretorius. Tikėdamasis karjerą tęsti Vilniuje, Adamonis savo globėjui padovanoja vertingą muziejaus eksponatą. Tačiau vadovai keičiasi, rajonui pradeda vadovauti reiklus, pataikūnų ir apgavikų nepakenčiantis žmogus. Garbėtroškos Adamonio svajonėms nelemta išsipildyti.
Vengriai (Ukmergė)
Vengriai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Milašiūnų.
Jo-Wilfried Tsonga
Žo-Vilfriedas Tsonga (g.1985 m. balandžio 17 d.) – profesionalus Prancūzijos tenisininkas. Šiuo metu ATP reitinge jis užima 10 vietą.
Žo gimė Le Mane, prancūzės Evelynės ir kongiečio Didiero šeimoje. Jo tėtis Didieras persikėlė gyventi į Prancūziją 1970 metais kai šioje šalyje žaidė rankinio komandoje. Jo antrasis pusbrolis, Čarlzas N Zogbija, žaidžia Vigano „Athletic“ klube.
Tsonga tapo žinomas po to kai 2008 metų Australian Open turnyre, būdamas neskirstytas žaidėjas, nukeliavo į finalą, pusfinalyje nugalėdamas antrąjį pagal skirstymą, ispaną Rafaelį Nadalį. Finale Žo po keturių setų kovos turėjo pripažinti serbo Novako Džokovičiaus pranašumą.
Tsonga, 2008 metų lapkričio 2 dieną, laimėjo savo pirmąjį ATP Masters Series turnyrą Paryžiuje, Prancūzijoje. Finale jis po trijų setų kovos nugalėjo argentinietį Davidą Nalbandianą.
Kunigas
Kunigas yra katalikų, liuteronų arba stačiatikių bažnyčios dvasininkas.
Katalikybėje
thumb|180px|[[Romos katalikų bažnyčia|Romos katalikų kunigai jiems įprastais juodais rūbais]]
Katalikų kunigas yra asmuo, gavęs kunigystės šventimus. Kunigas yra Dievo tarnas, tarpininkas tarp Dievo ir tikinčiųjų. Katalikų kunigams privalomas celibato laikymasis.
Norint tapti kunigu, yra būtinas vidurinis išsilavinimas. Kunigus rengia kunigų seminarija. Lietuvoje veikia 3 katalikų kunigų seminarijos:
Į seminariją įstojęs asmuo vadinamas seminaristu arba klieriku. Seminarijoje būtinos 4-7 metų teologijos ir filosofijos studijos, praktinė pastoracinė veikla, auklėtiniai yra raginami jau studijų laikotarpyje laikytis celibato. Studijuojant seminarijoje taip pat stebimas ir kandidato tinkamumas bei pašaukimo buvimas kunigo tarnystei.
Sėkmingai baigęs studijas, kandidatas į kunigus visų pirma yra šventinamas į diakonus. Tai pirmasis šventimų laipsnis, perėjimas į dvasininkų luomą. Po vienerių diakono tarnystės metų, jei nėra kliūčių, kandidatas, pareiškęs raštišką prašymą vietos vyskupui, gali būti pašventintas kunigu. Kunigystės šventimai pagal KBK yra būtina sąlyga kitiems bažnytiniams šventimams arba kai kurioms pareigoms gauti.
Stačiatikybėje
thumb|160px|Graikų stačiatikių kunigas vienuolis kasdieniais rūbais thumb|160px|Stačiatikių kunigo kasdienė apranga
Stačiatikybėje kunigai yra antrosios pakopos dvasininkai (kitas dvi pakopas sudaro atitinkamai diakonai ir vyskupai). Diakonai negali teikti sakramentų, kunigai – gali, išskyrus kunigų šventinimus („rankos pridėjimą“), vyskupai – vieninteliai, galintys teikti visus sakramentus. Stačiatikių kunigas yra pavaldus vyskupui (gr. vyskupas – archijereas; graikiškai terminai naudojami ir slavų kalbose).
Stačiatikių kunigai gali būti vedę (bet tai turi būt padarę iki įšventinimų, graikiškai vadinami „jereas“ arba „presbyteros“) arba būti vienuoliais (tokie kunigai graikiškai vadinami „jeromonachos“). Vyskupais gali tapti tik nevedę dvasininkai. Išskirtiniais atvejais kunigams leidžiama laikytis celibato, t. y. neturėti šeimos ir negyventi vienuolių bendruomenėje bei neduoti vienuolio įžadų, tačiau tai nėra įprasta praktika.
Norintys tapti kunigais tikintieji turi gauti savo dvasininko palaiminimą ir būti įšventinti vyskupo. Tarnystei būsimi kunigai ruošiami dvasinėse mokyklose, seminarijose, akademijose. Prieš tapdamas kunigu asmuo turi būti įšventintas į diakonus. Kunigo neužtenka „paskirti iš viršaus“, svarbiausia sąlyga – jį turi priimti bendruomenė, todėl per kunigo įšventinimus pasauliečiai gieda – aksios (gr. „vertas“), šitaip patvirtindami, jog asmuo vertas priimti kunigystės sakramentą.
Stačiatikių kunigai kartais lietuviškoje žiniasklaidoje ir literatūroje yra vadinami „šventikais“ (rusiškas pažodinis vertimas) arba „popais“ (rusiškas žargonas, nuo XIX a. šnekamojoje kalboje įgijęs žeminančią prasmę). Tinkamiausias lietuviškas žodis yra tiesiog „kunigas“. XX a. žodis „popas“ įgijo dar didesnę įžeidžiančią prasmę, nes jį savo antireliginėje propagandoje naudojo bolševikai. Neoficialiai į stačiatikių kunigus kreipiamasi „tėve“.
Liuteronybėje
Liuteronų tikėjime egzistuoja dogma apie „visų tikinčiųjų kunigystę“, taigi, kiekvienas tikintysis savotiškai yra kunigas. Tačiau kai kurie tikintieji, išrenkami bendruomenės, jai tarnauja. Kunigystė nelaikoma sakramentu. Liuteronų kunigai paprastai baigia atitinkamus mokslus.
Eric Addo
Eric Addo (g. 1978 m. lapkričio 12 d.) – futbolininkas, Ganos rinktinės ir FC Eindhoven klubo saugas.
2009 m. sausio 10 d. buvo išnuomotas iki 2009–2010 m. sezono pabaigos Roda JC klubui. 2009 m. liepos 5 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Roda JC klubu.
žaidžia nuo 1998 m. Su rinktine dalyvavo 1998, 2008, 2010 m. Afrikos tautų taurėse,.
Govaert Flinck
Govartas (arba Govertas) Flinkas (, Govert Flinck, 1615 m. sausio 25 d., Klevė – 1660 m. vasario 2 d., Amsterdamas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, Rembranto pasekėjas.
Biografija
Govartas Flinkas gimė 1615 m. sausio 25 d., Klevėje. 14 metų būdamas jis pradėjo mokytis Leuvardene pas menonitų pastorių ir tapytoją Lambert Jacobsz. Jo studijoje susipažino su Jacob Backer, kurio įtaka žymi ankstyvuosiuose Flinko kūriniuose. 1633 m. Flinkas persikėlė į Amsterdamą, kur baigė tapytojo mokslus pas Rembrantą ir 1636 m. atidarė nuosavą dailės studiją. Vienas jo anksčiausiai žinomų portretų vaizduoja Rembrantą kaip piemenį. Rembranto įtaka ryški kitame ankstyvame Flinko paveiksle „Izaoko palaiminimas Jokūbui“. 1639 m. paveikslas „Angelų apreiškimas piemenims“ primena Rembranto tos pačios temos graviūrą, tačiau Flinkas neįstengė pasiekti Rembranto šventumo ir stebuklo vyksmo talentingo perteikimo šioje scenoje.
Vladimiras Gusinskis
Vladimiras Aleksandrovičius Gusinskis (rus. Владимир Александрович Гусинский; 1952 m. spalio 6 d.) – Rusijos žydų kilmės verslininkas, buvęs TV magnatas, banko „Most – bank“ įkūrėjas.
Govaert Flinck
Biografija
Po 1640-ųjų Flinkas pradėjo vis dažniau naudoti flamandų dailės spalvinius tonus. 1649 m. Brandenburgo elektorius Frydrichas Vilhelmas užsakė Flinkui sukurti Viljamo Hendriko III Nasau gimimo alegorijos paveikslą. Šis paveikslas buvo baigtas po Hendriko III mirties 1650 m. pompastišku baroko stiliumi ir buvo dailininkui sėkmingas. Turtingi Amsterdamo miestiečiai užsakė Flinkui daug portretų. 1655 m. baigus statyti naująją prabangią Amsterdamo rotušę (dabar Karališkieji rūmai) Govartas Flinkas buvo pasamdytas vienu pagrindinių jos dekoruotojų istoriniais paveikslais kartu su Ferdinand Bol. Govartas Flinkas mirė 1660 m. vasario 2 d. Amsterdame.
Vladimiras Gusinskis
Šiuo metu gyvena Ispanijoje bei turi Izraelio pilietybę.
Kvotestafas
thumb|right|250px|Dvikova kvotestafais Kvotestafas  – nelanksčios karties tipo viduramžių anglų medinis, kartais – metalu apkaustytais galais. Kartais šiuo pavadinimu vadina kitų tautų kovines kartis (japonų bo, kinų guną, prancūzų batoną).
Kvotestafo sandara
Kvotestafus darydavo iš įvairios kietos lapuočių medienos, dažniausiai – iš uosio, ąžuolo, lazdyno ar gudobelės. Vienas ar abu galai gali būti apkaustyti ar turėti metalinius spyglius. Ilgis gana įvairus, nuo 1,8 iki 2,7 m. Kartais naudodavo ir labai ilgas kartis – nuo 3,6 iki 5,4 m. Vėliau kvotestafai trumpėjo ir lengvėjo. Viktorijos laikų Anglijoje kartais naudojo 3 m ilgio bambukines kartis.
Kvotestafas gali būti laikomas ginklu, artimu dvirankei kuokai, nors jo masė tolygiai pasiskirsčiusi per visą ilgį (išskyrus kvotestafus apkaustytais galais). Kvotestafu galimi triuškinantys smūgiai, buki baksniai ar ietiški dūriai, jei apkaustai su spygliais. Kvotestafo naudojimas panašus į kautynes daugeliu kitų ilgakočių ginklų, todėl kvotestafus neretai naudojo kaip pradinio apmokymo ginklą prieš pereinant prie alebardų, gleivų ir pan.
Kvotesatfo naudojimo istorija
Kvotesafus lengva pasidaryti, todėl juos ar panašius naudojo daugelyje šalių. Kartis naudoja daugelyje Azijos kovos menų. Kvotestafas buvo įprastinis ginklas Anglijoje. Apie 1500 m. kvotestafas tapo populiariu kovos mokymo ginklu Londone. Apie 1700 m. kvotestafai asocijavosi su dvikovomis dėl piniginių prizų.
XIX a. antroje pusėje bambukinius bei uosinius kvotestafus vėl ėmė naudoti kaip mokomuosius ginklus (kartu su fechtavimo ir panašiomis apsaugomis) kai kuriose Londono fechtavimo mokyklose. XX a. pradžioje kai kur supaprastinto fechtavimo kvotestafais mokydavo skautus.
Radzechovai
Radzechovai – kaimas pietų Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje, Žyveco paviete. Jis yra maždaug 8 km į pietvakarius nuo Žyveco ir 68 km į pietus nuo Katovicų.
Sielovadininkas
Sielovadininkas – asmuo, pasišventęs sielovadai. Krikščionybėje dar kitaip vad. pastoracijai, pastoracinei veiklai.
Sielovada pavedama tik tam tikriems asmenims.
Sielovadą cura animarum atlieka klierikas, pasaulietis.
Išganymo sielovadą (cura pastoralis) atlieka dvasininkas – kunigas, diakonas, vyskupas ir kt.
Plačiąja prasme sielovadininku gali būti laikomas ir Pastoracinės tarybos narys, pastoralinis referentas, betarpiškai vykdantis sielovadinę veiklą (vedantis rekolekcijas, pamaldas etc.)
Pastoracinė taryba
Pastoracinė taryba – Romos katalikų parapijos institucija, atliekanti pastoracinę veiklą parapijoje, dekanate.
Pastoracinė taryba gali būti vadinama ir Parapijos taryba, sprendžianti visus einamuosius parapijos reikalus, atstovaujant parapijiečių atstovams.
Pastoracinė tarybos veikla sietina daugiau su sielovada; Parapijos tarybos atveju rūpinamasi ir visais kitais klausimais, – remontu, patalpomis, finansais bei kt.
Vasilkuvo Jėzaus Apsireiškimo parapija
Vasilkuvo Jėzaus Apsireiškimo parapija - parapija įkurta 1566 metais. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Vasilkuvo dekanatui. 1880-1883 m. pastatyta neobarokinio architektūros stiliaus mūrinė Vasilkuvo Jėzaus Apsireiškimo bažnyčia.
Lydalas
Lydalas  – aukščiau lydymosi temperatūros įkaitinta, išsilydžiusi medžiaga (metalas, druska, šlakas, akmuo, stiklas, plastikas ir pan.).
Druskų ir šlakų lydalai paprastai yra joniniai skysčiai, sudaryti iš metalų katijonų, deguonies, sieros ir įvairių silicio oksidų anijonų.
Formavimas panaudojant lydalus
Kai kurios medžiagos formuojamos išlydytos iki lydalo:
Kitoks lydalų panaudojimas
Parafininis lydalas naudojamas mediniams poliams impregnuoti, kad apsaugoti nuo vandens.
Egzistuoja lydaliniai klijai, kurie ant klijuojamų paviršių užtepami lydalo pavidalo, o paskui sustingsta, sukabindami klijuojamus paviršius.
Vienas iš metalo cinkavimo būdų yra panardinimas į cinko lydalo vonią. Taip pat gali būti dengiama ir kai kuriais kitais metalais.
Vladas Dubas
Vladas Dubas (1887 m. birželio 18 d. Žalioji, Žaliosios valsčius, Vilkaviškio apskr. – 1937 m. rugpjūčio 3 d. Kaunas, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos romanistas, literatūros tyrinėtojas, romanistas, laisvamanis.
Biografija
Studijavo Varšuvos, Paryžiaus universitetuose. 1915 m. baigė Maskvos universitetą.
1918–1923 m. mokytojavo Kauno „Saulės“ gimnazijoje. Nuo 1920 m. skaitė literatūros paskaitas Aukštuosiuose kursuose Kaune, nuo 1922 m. dėstė romanistiką Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas). 1924 m. docentas, nuo 1928 m. profesorius.
Bendradarbiavo periodinėje spaudoje: „Lietuva“, „Literatūra“, „Pradai ir žygiai“, „Studentų dienos“, „Lietuviškojoje enciklopedijoje“. 1931 m. redagavo ateistinį žurnalą „Vaga“.
Rėmėsi kultūrinės istorinės mokyklos principais, daugiausia nagrinėjo kūrėjų biografijas, jų kultūrinę aplinką.
Parašė biografinę apysaką „Vytukas, vieno berniuko istorija“ (1934 m.), kurią dedikavo mirusiam sūnui, novelių.
Įvertinimas
2007 m. birželio 18 d. minint profesoriaus 120-ąsias gimimo metines Žaliakalnyje ant jo namo (Aušros g. 37, dab. Vinco Kudirkos viešosios bibliotekos „Aušros“ filialas) atidengta memorialinė lenta: „Šiame name 1933–1937 m. gyveno Vytauto Didžiojo universiteto profesorius, literatūrologas Vladas Dubas“ (Kauno m. administracijos direktoriaus 2007 05 09 įsak. Nr. A-1554).
Nukuoro kalba
Nukuoro kalba – mikroneziečių kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama Nukuoro saloje ir Ponapėje. Šia kalba šneka maždaug 860 žmonių.
I'm Beside You
„I’m Beside You“ – grupės „Red Hot Chili Peppers“ dainų rinkinys, išleistas 2013 m. lapkričio 29 d. specialiai tik vinilinės plokštelės formatu. Albume pasirodo dainos, nepatekusios į albumą „I'm with You“.
Dainos
Visas dainas parašė Anthony Kiedis, Flea, Chad Smith ir Josh Klinghoffer
San Sebastiano Gipuzkoa
San Sebastiano GBC – Ispanijos baskų krepšinio klubas. Nors įkurtas visai neseniai (2001 m.), jau spėjo laimėti LEB lygą ir 2006–2007 m. sezone pakilti į aukščiausią Ispanijos krepšinio divizioną ACB, tačiau jame per 34 rungtynes iškovojęs tik 8 pergales užėmė paskutinę vietą ir kitą sezoną nukrito į antrąją lygą.
Buaflė
Buaflė  – miestas centriniame Dramblio Kaulo Krante, į šiaurės vakarus nuo Jamusukro, prie Raudonosios Bandamos upės. Marauės regiono administracinis centras. Keliai į Jamusukrą, Daloa, Zuenulą. Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba. Veikia kelios mokyklos.
Vyraujančios tautos: bauliai, gurai ir johurai.
Parapijos taryba
Parapijos taryba – parapijos atstovaujamoji institucija.
Atsirado po Antrojo Vatikano susirinkimo. Parapijos taryba veikia pagal atskirus komitetus ir veiklos sritis: katechezė, Caritas veikla, liturgija, einamieji ūkio klausimai ir kt.
Iš esmės vykdo technines, organizacines funkcijas. Parapijose, kur nėra tikinčiųjų atstovybės, visa veiklos našta gula ant parapijos administratoriaus pečių – visa tai atlieka klebonas.
Elžbiecinas (Lomžos apskritis)
Elžbiecinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į rytus nuo Piontnicos, apie 5 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 70 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Hera
Hera ( arba Ἥρη) graikų mitologijoje – santuokos ir santuokinės ištikimybės deivė. Ji yra pavydi ir kerštinga. Romėnų mitologijoje jos atitikmuo - Junona.
Gimimas
Tik gimusią kaip ir jos brolius ir seseris prarijo jos tėvas Kronas, tik Dzeusą Rėja, jos motina, išgelbėjo. Užaugęs Dzeusas, patartas žmonos Metidės, davė Kronui išgerti stebuklingo gėrimo, ir šis visus vaikus atrijo atgal. Dzeusas pakvietė visus savo brolius ir seseris, kiklopus, hekatonkheirus, gigantus į kovą su titanais. Per dešimt metų titanai buvo nugalėti ir sumesti į Tartarą, kur juos saugojo šimtarankiai. Taip baigėsi titanų ir prasidėjo Olimpo dievų valdymas.
Įsikūnijimai
Hera – pasaulio valdovo žmona olimpinėje tobulybėje, ji – tikras moteriškumo įsikūnijimas. Greta gegutės, kitas jos šventasis paukštis yra povas, įkūnijantis spindintį moters grožį ir „povišką“ moterišką tuštybę, pasipūtimą, kartu jos didelėse karviškose rudose akyse giliai atsispindi motinystė, romumas ir liūdesys. Kaip tik todėl moteriškasis Heros grožis buvo nusakomas žodžiu „jautakė“ (boopis) net tada, kai liaudis jau seniai nebeįsivaizdavo dievų gyvulių pavidalu ir niekas nebeprisiminė, kad kažkada Dzeusas buvo garbinamas kaip jautis, o jo žmona kaip karvė.
Dzeuso žmona
thumb|left|Hera Dzeuso žmona – baltarankė deivė Hera. Tris šimtus metų dar prieš susituokdami, Dzeusas ir Hera mylėjo vienas kitą. Eubojos saloje, Ochės viršukalnėje, Dzeusas pirmą kartą apkabino Herą. Pagal kitas vietines legendas, tai atsitikę kitoje vietoje (ant kito kalno), bet visada „šventosios vestuvės“ įsivaizduojamos kalno viršūnėje. „Šventųjų vestuvių“ šventę graikai švęsdavo pavasarį, kai palaimingas lietus apvaisindavo žemę. Tai rodo Heros emblemos; gėlių vainikas ant deivės galvos ir gegutės ant jos skeptro. Mitas sako, kad Dzeusas ateina pas žmoną pasivertęs gegute, o gegutės kukavimas, pagal graikų valstiečių išmintį, reiškia trijų dienų lietų. Dangaus ir Žemės, Dzeuso ir Heros susitikimas pavasarį taip pat yra tik vienas jų sąjungos momentas, ir Žemė, palaimingoje ramybėje laukianti lietaus – apvaisintojo, tiktai vienas Heros moteriškojo dieviškumo požymis. Dangus yra tik viena iš daugelio Dzeuso, pasaulio valdovo, apraiškų.
Vaikai
Motinos sunkiu joms metu laukė iš Heros pagalbos ir jos dukterimi laikė Eileitiją, kuri dalyvaudavo gimstant kiekvienam kūdikiui. Hera su motinišku pasididžiavimu žvelgia į savo dukterį Hebę, jaunystės deivę. Jos sūnūs: Arėjas, karo dievas, ir Hefaistas, šlubas dievas – kalvis. Hefaisto yda, jo luošumas, labai užgauna motinišką Heros išdidumą.
Šeimos židinio saugotoja
Hera saugo moterystės šventumą, todėl mituose pasakojama, kaip jos pačios vedybiniam gyvenimui nuolat gresia pavojus; taip mituose stengiamasi gyviau ir visapusiškiau mums įrodyti, kaip Hera saugo šeimos židinį: Hera – vedybinės ištikimybės pavyzdys; ji reikalauja, kad Dzeusas sunkiai nubaustų jos suvedžiotoją Iksioną. Dzeusas mažiau laikosi santuokinės ištikimybės. Herai nematant, jis užmezga vedybinius santykius su deivėmis ir mirtingosiomis moterimis. Tokiais atvejais Hera energingai gina savo santuokines teises, negailestingai žudo ir persekioja savo varžoves bei jų vaikus, gimusius iš Dzeuso (pavyzdžiui, Heraklį).
Nesutarimai
Dzeuso ir Heros vedybos nebuvo Olimpo tobulumo pavyzdys. Olimpo sutuoktiniai neretai ir kivirčijasi. Apie tai aiškiai pasakojama mituose. Olimpiečių puotas sudrumsčia dviejų sutuoktinių barniai. Tokiu atveju įtampą kiek sumažina juokas, kai Hefaistas iškrečia kokį pokštą. Bet būna, kad ir jis pakliūva į bėdą, jei tėvams susikivirčijus, palaiko motiną. Kartą atsitiko taip, kad Hera pasišalino ir nekalbėjo su vyru. Bet Dzeusas ją surado ir griebėsi gudrybės. Jam padėjo vieno krašto karalius Alalkomenas: iš puikaus ąžuolo jis išdrožė lėlę ir pavadino ją Dedala, todėl, kad ją išskamptavo „meistras“ (dai dalos). Ją papuošė gražiais jaunosios rūbais, iš gretimos Tritono upės atėjo nimfos, drauge su jomis atvyko vestuvininkai, ir pagaliau visi su muzika pasuko į Beotiją. Tai matydama, Hera jau ima pavydėti. Ji nusileidžia nuo Kiterono. Lydima Platėjų moterų, eina pas Dzeusą ir tik dabar pamato, kad Dzeusas ją apgavo: jokios jaunosios nėra, yra tiktai aprengta lėlė. Hera atleidžia už šį įžeidimą, bet jau ima pavydėti ir lėlei ir reikalauja sudeginti ją. Tiktai po to leidžia Platėjų gyventojams ateityje lėlės garbei rengti šventę. Tame mieste iš tiesų buvo švenčiama Daidalė – „lėlės šventė“; jos metu su iškilmigomis apeigomis degindavo lėles.
Taip pat skaitykite:
Mosfilm
thumb|Mosfilm logotipas Mosfilm – vienas didžiausių Europos kino koncernų.
Kino studija įkurta 1924 m. iš dviejų nacionalizuotų kino studijų – Aleksandro Chanšonkovo ir N. Jermoljevo. Savo dabartinį vardą įgavo 1935 m. Iki šiol studijos logotipu tebėra stilizuota Veros Muchinos skulptūra „Darbininkas ir kolūkietė“. Sovietmečiu kino studijoje sukurta apie 2500 filmų.
Šiuo metu Mosfilm yra valstybinė įmonė, jos generalinis direktorius Karenas Šachnazarovas.
Ganginis delfinas
Ganginis delfinas, Gango delfinas (,, Indus River Dolphin, ) – upinių delfinų (Platanistidae) šeimos žinduolis, kuris užauga iki 2,5 m ilgio ir 85 kg svorio. Tai gėlavandenė rūšis, gyvenanti drumstame Gango ir Indo upių vandenyje. Akys redukuotos. Nugara pilka, pilvas šviesiai rožinis. Turi būdingus plačius plaukmenis ir ilgą, laibą „snapą“, kuriame 26-39 poros viršutinių ir 26-35 poros apatinių aštrių dantų. Priekiniai dantys išlindę iš snapo galo ir suformuoja narvą žuvims, kiautuotam ir panašiam grobiui ant dugno ar netoli jo gaudyti. Kaklas lankstus, todėl gali pasukti galvą stačiu kampu.
Gyvena mažomis grupėmis, paprastai po 4-6, kartais iki 30 individų.
Platanista נהרתניים Gangeszi folyamidelfin-félék カワイルカ科 Indische rivierdolfijnen Gangesdelfiner
Vidumiškis
Vidumiškis – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Deltuvos.
Robin Söderling
Robinas Bo Karlas Sioderlingas (SV Robin Bo Carl Söderling; 1984 m. rugpjūčio 14 d.) – profesionalus Švedijos tenisininkas. Šiuo metu jis ATP reitinge užima 5 vietą. Sioderlingas yra pirmasis ir vienintelis žaidėjas kuriam pavyko nugalėti ispaną Rafaelį Nadalį, French Open turnyre. Tame turnyre jam pavyko patekti į finalą, bet jame Robinas turėjo pripažinti šveicaro Rodžerio Federerio pranašumą. Nepaisant pralaimėjimo finale, tai buvo geriausias Sioderlingo pasirodymas Didžiojo Kirčio turnyruose per visą jo karjerą. Šiuo metu Robinas yra vienintelis švedas ATP reingo top 200.
Griniūnai (Biržai)
Griniūnai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Smilgių.
Istorija
1984 m. kaimas buvo panaikintas, bet 2018 m. atkurtas.
Gomulnikas
Gomulnikas  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Piontnicos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Almansa
Miestas įsikūręs prie baltos kalkakmenio uolos, ant kurios stovi Almansos pilis. Į pietus nuo miesto centro stovi obeliskas, menantis Almansos mūšį, vykusi 1707 m. gegužės 25 d.
Už miesto ribų stūkso Sierra del Mugrón kalnų masyvas.
Lukšiai
Lukšiai – miestelis Šakių rajono savivaldybėje, prie kelio, 8 km į rytus nuo Šakių. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos (Ežero ir Siesarties). Yra paštas (LT-71005).
thumb|left|[[Zyplių dvaras Lukšių pašonėje]] miniatiūra|Pagrindinė gatvė
Etimologija
Vietovardis kilęs iš asmenvardžio Lùkšis, Lukšỹs (< lùkšas, -à – „didelėmis, nulinkusiomis ausimis; žioplas, nevikrus“, lùkšas – „žioplys, ištižėlis“, plg. lùkšis – „galvijas, kurio ragai lenkti į šalis“).
Istorija
Pirmą kartą Lukšiai minimi 1697–1706 m. Sintautų bažnyčios metrikų knygoje, tada ši vietovė priklausė Veliuonos seniūnijai. 1735 m. seniūnas Adomas Tadėjus Chodkevičius įsteigė bažnyčią – Veliuonos filiją. Nuo 1795 m. Lukšiai tapo Prūsijos karalystės iždo nuosavybe. 1807–1813 m. kaimas priklausė Varšuvos kunigaikštystės dvarininko J. Poniatovskio posesijai, vėliau Zyplių dvarą su Lukšiais valdė T. Tiškevičienė, J. Bartkovskis (įkūrė N. Zyplių dvarą), J. Kučinskienė, T. Potockis (valdė iki 1915 m.).
Nuo 1808 m. Lukšiai tapo parapijos centru. XVIII a.–XIX a. priklausė Zyplių valsčiui, 1807–1950 m. buvo valsčiaus centras. 1839–1855 m. Lukšiuose kunigavo rašytojas Antanas Tatarė, 1839 m. jis įsteigė parapinę mokyklą, kuri 1866 m. rusų valdžios uždaryta. Draudžiamąją spaudą lietuvių kalba platino P. Kriaučiūnas (1885–1892 m. veikė jo knygrišykla) ir kt. knygnešiai.
1866 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla dėstomąja rusų kalba, 1907–1945 m. pradžios mokykla dėstomąja lietuvių kalba, 1945–1948 m. progimnazija, 1948–1953 m. septynmetė, nuo 1953 m. vidurinė mokykla, nuo 2010 m. Lukšių Vinco Grybo gimnazija. Veikia mokyklos muziejus.
1877 m. pastatyta mūrinė neogotikinė Lukšių Šv. Juozapo bažnyčia, XX a. pradžioje baigtas kurti Zyplių dvaro kompleksas. Tuo metu Lukšiai minimi kaip kaimas Naumiesčio apskrities Zyplių valsčiuje.
Per 1905 m. revoliuciją valstiečiai išvaikė valsčiaus valdybą, nusavino pinigus, paėmė antspaudą. 1906 m. kun. J. Skinkis įsteigė „Žiburio“ draugijos skyrių, 1907 m. biblioteką-skaityklą. 1907 m. įsteigti „Šviesos“, vėliau – „Žagrės“ draugijų skyriai. 1919–1921 m. Zyplių dvare veikė lenkų išvaryta iš Seinų kunigų seminarija, vėliau iki 1940 m. – dvimetė žemės ūkio mokykla. 1919–1936 m. Lukšiuose veikė vartotojų bendrovė „Mėnesis“, 1938–1940 m. – „Varpo“ kooperatyvas.
1941 m. rugsėjo 13 d. nacių okupacinės valdžios įsakymu Batiškių miške prie Šakių buvo nužudyti Lukšių žydai. 1940–1941 m. ir 1944–1953 m. sovietų valdžia ištrėmė 5 Lukšių gyventojus. Po Antrojo pasaulinio karo Lukšių apylinkėse veikė Tauro apygardos lietuvių partizanai. 1950–1994 m. Lukšiai buvo apylinkės, nuo 1948 m. Zanavyko (vėliau – Lenino) kolūkio centras. 1986 m. V. Lenino 116-ųjų gimimo metinių proga pasodinta liepų giraitė – 116 liepų. 1948 m. įkurta biblioteka, yra ambulatorija, lopšelis-darželis, kultūros centras.
1997 m. rugsėjo 16 d. patvirtintas Lukšių herbas.
Architektūra
Miestelio planas spindulinis. Neogotikinėje vienbokštėje Šv. Juozapo bažnyčioje, pastatytoje 1877 m. (Kalvarijos apskrities architektas Leopoldas Salkovskis), yra vertingų paveikslų („Pieta“ XIX a.), skulptūrų („Nukryžiuotasis“ XIX a. pabaiga – XX a. pradžia), žalvarinis varpas (1786 m., autorius J. Belmanas). Prie bažnyčios – medinis stogastulpis (XX a. ketvirtas dešimtmetis, meistras J. Grybas).
Miestelyje:
Gyventojai
miniatiūra|250px|right|Sovietų karių kapinės
Žymūs žmonės
Lukšiuose gimė:
Lukšių mokykloje mokėsi:
Ekonomika
Veikia žemės ūkio, tekstilės gaminių („Gahlert tekstilė“), medienos apdirbimo („Vinkšna“), glaistytų varškės sūrelių ir sūrių gamybos („Uriga“), pieno surinkimo ir perdirbimo („Lukšių pieninė“, nuo 1939 m.) bendrovės.
Krakinis
Krakinis tai:
Sepangas
Sepangas (MS Sepang) – miestas, esantis pietinėje Selangoro sultonate, Vakarų Malaizijoje, Malaizijoje.
Šalia miesto yra Kvala Lumpūro tarptautinis oro uostas ir Formulės 1 Sepang International Circuit trasa, kurioje vyksta Malaizijos Grand Prix lenktynės.
Jeronimas Plečkaitis
thumb|260px|[[LSDP|Lietuvos socialdemokratų partijos frakcija Steigiamajame Seime. Iš kairės: Jurgis Daukšys, Vladas Požela, Pranas Šemiotas, Jeronimas Plečkaitis, Steponas Kairys, Vladas Sirutavičius, Antanas Purėnas, Jonas Pakalka, Kazys Lekeckas, Vincas Čepinskis, Stasys Digrys, Bronislovas Cirtautas.]] Jeronimas Plečkaitis (1887 m. gruodžio 10 d. Keturvalakiuose, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija – 1963 m. spalio 29 d. Pilviškiuose, Vilkaviškio rajonas) – mokytojas, Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
1919–1920 m. organizavo dvarų darbininkų streikus Vilkaviškio apskrityje, vengdamas arešto pasitraukė į Vokietiją. Berlyne vokiečių socialdemokratų buvo globotas kaip politinis emigrantas. 1920 m. grįžo į Lietuvą.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos socialdemokratų partijos frakcijai. Garsėjo kaip dažnas diskusijų dalyvis, tačiau dešiniųjų seimo narių vertintas skeptiškai. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas nuo LSDP.
1921 m. vasario 26-28 d. LSDP IX suvažiavime išrinktas CK nariu, 1923–1926 m. LSDP CK pirmininko pavaduotojas. 1926 m. birželio 19-20 d. Baltijos valstybių socialistų konferencijos Rygoje dalyvis. Po 1926 m. valstybės perversmo parašė LSDP atsišaukimą respublikai ginti. 1927 m. rugsėjo 8-9 d. Tauragės ir Alytaus sukilimo prieš tautininkų režimą organizatorius. Sukilimus nuslopinus, 1927 m. rugsėjo 11 d. emigravo į Vokietiją, vėliau – į Vilnių ir Gardiną.
Nuo 1927 m. lapkričio 20 d. iki 1928 m. rugpjūčio mėn. leido laikraštį „Pirmyn“. 1927 m. lapkričio 5-6 d. konferencijos Rygoje ir 1928 m. rugpjūčio 22-23 d. – I LSDOU konferencijos Vilniuje dalyvis. 1929 m. sausio 15 d. pasitraukė iš LSDOU Vykdomojo komiteto, o kovo 28 d. už veiklą, neatitinkančią socialdemokratinių principų pašalintas iš partijos.
1929 m. rugsėjo 3 d. kartu su ginkluota grupe areštuotas Rytų Prūsijoje. 1930 m. vasario 15-16 d. Įsrutyje nuteistas 3 m. kalėjimo. Padedant Vokietijos socialdemokratams, 1932 m. gegužės 20 d. paleistas. Vilniuje bandė suburti savo šalininkų grupę, organizavo konferenciją, tačiau nesėkmingai.
1940 m. kovo 18 d. buvo areštuotas, atnaujinus Alytaus sukilimo bylą, kalėjo iki TSRS-Vokietijos karo pradžios. 1941–1944 m. dirbo vertėju Vilniaus miesto savivaldybėje. 1945 m. ištremtas į Sibirą, į Tiumenės sritį. 1956 m. grįžo į Vilnių.
Stanislavas Dubauskas
Biografija
1962 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1973 m. pedagogikos mokslų kandidatas.
1954–1955 m. Jonavos rajoninės bibliotekos vedėjas. 1964–1965 m. Vilniaus universiteto bibliotekos Mokslinio knygų tvarkymo skyriaus vedėjas. 1964–2000 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1972–1980 m. VU Kauno vakarinio fakulteto Bibliotekininkystės ir bibliografijos katedros vedėjas; 1983 m. docentas. 1994–1999 m. Lietuvos nacionalinės M. Mažvydo bibliotekos Mokslinių tyrimų skyriaus vyr. redaktorius.
1997 m. enciklopedinio žodyno „Knygotyra“ red. kolegijos narys ir vienas rengėjų. 1999 m. knygos „Bibliotekininkystės studijos Vilniaus universitete“ sudarytojas.
Pascal Feindouno
Paskalis Feindunas (g. 1981 m. vasario 27 d.) – buvęs futbolininkas, Gvinėjos rinktinės saugas.
Rinktinė
rungtyniavo nuo 2001 m.
Su rinktine dalyvavo 2004, 2006 2008 ir 2012 m. Afrikos Tautų taurės turnyruose.
2008 m. turnyre įmušė 2 įvarčius Marokui bei gavo raudoną kortelę.
Žaidimas Lietuvoje
2016 m. pasirašė sutartį su FK Atlantas (Klaipėda).
2016 m. balandžio 27 d., Klaipėdoje įvyko žaidėjo debiutas A lygoje prieš FK Sūduva. Atlantas tas rungtynes pralaimėjo.
Balandžiai (Raudonė)
Balandžiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Raudonės, prie krašto kelio, Panemunių regioniniame parke.
Pokrovskojė (Butkūnai)
Pokrovskojė (,, nuo 1938 m. birželio 3 d. Tilsental, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalužskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskritis) kaimas. 1928 m. rugsėjo 30 d. prijungti Tilževiškiai. 1947–2008 m. Kalužskojės apylinkės kaimas.
Solidas
thumb|[[Eparchijus Avitas|Avito tremisis (tremissis) – vieno trečdalio solido vertės moneta (~456 m.).]] Solidas ( 'tvirtas; patikimas; grynas') – Senovės Romoje ir Bizantijoje kaldinta auksinė moneta. Graikiškai kalbančiose šalyse Romos, o po to – Bizantijos laikais solidas buvo vadinamas nomisma (dgs. nomismata).
Raida
312 m. solidus vėl ėmė kaldinti Konstantinas I – solidas tapo pagrindine imperijos auksine moneta, kuri pakeitė iki tol naudotus aurėjus. Iš vieno aukso svaro nukaldindavo 72 solidus (vieno masė – 4,5 g). Tuo metu solidas buvo vertas 275 000 smarkiai nupigusių denarų.
Solidai išlaikė kokybę ir vertę iki X a. Romos imperijoje mokesčius reikėjo mokėti aukso monetomis. Iždą pasiekusios monetos būdavo išlydomos ir kaldinamos iš naujo. Dėl to cirkuliuojantys solidai išlikdavo vienodos masės ir vertės – jie apyvartojo būdavo per trumpai, kad spėtų nusidėvėti.
Auksinės monetos tuo metu nebuvo kaldinamos nuolatinėse monetų kalyklose – auksinių monetų kaldinimas klajojo kartu su imperatoriaus dvaru. Pvz., 353 m. solidus kaldino Milane, nuo 402 m. – Ravenoje. Tie miestai buvo to meto imperatorių rezidencijos.
Nominalai
Buvo kaldinamos ir monetos, kurių vertė buvo solido dalis:
Rugėnai
Rugėnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Pernaravos, iš šiaurės, pietų ir rytų juosiamas Pernaravos-Šaravų miškų. Greta eina kelias. Fermos. Veikia priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos padalinys.
thumb|left|240px|Paminklinis 1938 m. kryžius
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose Rugėnai minimi nuo 1597 m. Iki 1954 m. buvo Rugėnų apylinkės centras. Veikė pradinė mokykla (1920–1980 m.).
Bronislavas Taraškevičius
Bronislavas Taraškevičius (g. 1892 m. sausio 20 d. Mačiuliškėse, dab. Vilniaus raj. – m. 1938 m. lapkričio 29 d. Minske) – baltarusių kalbininkas, pedagogas, visuomenės ir politinis veikėjas.
B. Taraškevičius buvo politinis kalinys, tapo stalininių represijų per Didįjį valymą auka. Garsėjo kaip baltarusių kalbos normintojas (taraškevicos kalba), pirmųjų gramatikos vadovėlių šia kalba autorius.
Biografija
Kilęs iš valstiečių. Baigęs Lavoriškių mokyklą, mokėsi Vilniaus gimnazijoje, kurią baigė sidabro medaliu 1911 m. Studijavo Petrogrado universiteto istorijos filologijos fakultete, kurį baigęs 1916 m. liko dirbti rusų kalbos ir literatūros katedroje. Nuo 1918 m. B. Taraškevičius dirbo Minsko pedagoginiame institute, dėstė baltarusių ir graikų kalbas.
1920 m. buvo paskirtas Vidurinės Lietuvos švietimo departamento Baltarusių filialo atsakingu darbuotoju, 1922 m. – išrinktas Lenkijos Seimo ambasadoriaus pavaduotoju ir Lenkijos baltarusių klubo pirmininku.
1921–1923 m. buvo Vilniaus baltarusių gimnazijos direktorius.
Nuo 1926 m. buvo pogrindinės Vakarų Baltarusijos komunistų partijos narys. 1927 m. už šią veiklą Lenkijos valdžios areštuotas ir nuteistas 12 metų kalėti. 1930 m. buvo anksčiau laiko paleistas, bet 1932 m. už marksistines pažiūras vėl buvo suimtas. 1933 m. TSRS valdžia iškeitė jį į Lenkijos politinį kalinį, kalėjusį Rusijos kalėjime, ir paliko dirbti Maskvoje. 1937 m. vėl buvo suimtas ir nuteistas mirties bausme, o 1938 m. lapkričio 29 d. buvo sušaudytas. Palaidotas Minske. 1957 m. buvo reabilituotas.
Akademinė veikla
miniatiūra|160px|left|Gramatikos vadovėlis B. Taraškevičius parašė pirmąją baltarusių kalbos gramatiką (1918). 1929 m. Vilniuje buvo išleista jo „Baltarusių kalbos gramatika mokykloms“ („Беларуская граматыка для школ“). Ši knyga pakartotinai buvo išleista ne tik Vilniuje, bet ir daugelį kartų Minske.
Atminimo įamžinimas
1979 m. prie namo Vilniuje, Vilniaus g. 37, kur gyveno B. Taraškevičius, buvo atidengta memorialinė lenta. 1994 m. toje pačioje vietoje buvo atidengta kita, pilko granito memorialinė lenta su bareljefu. Joje lietuvių ir baltarusių kalbomis rašoma, kad šiame name 1923–1928 m. gyveno pirmosios dabartinės gudų gramatikos autorius, šimtatūkstantinės valstiečių-darbininkų Hramados lyderis Branislavas Taraškevičius.
Solitaire (žaidimas)
thumb|[[Klondike solitaire|Klondike – plačiai žinoma kortų pasjanso versija.]] Solitaire – vienam ar keliems žaidėjams skirtas stalo žaidimas, dažniausiai žaidžiamas vieno asmens su kortomis. Solitaire kortų žaidimai Europoje vadinami pasjansu. Kompiuterinė pasjanso kortų žaidimo versija, realizuota daugelyje kompiuterių platformų, taip pat ir mobiliuosiuose įrenginiuose. thumb|Solitaire kortų žaidimas Freecell veikiantis AisleRiot programoje, [[Ubuntu Linux|Ubuntu/Baltix GNU/Linux operacinėje sistemoje]] thumb|[[Mahjong Solitaire Mahjong žaidimas veikiantis Ubuntu/Baltix GNU/Linux operacinėje sistemoje]]
Namco ežeras
Namco, Tengri Nuras – nenuotakus, druskingas ežeras Tibete. Išsidėstęs Tibeto kalnyne, prie šiaurinių Njenčen Tanglos kalnagūbrio šlaitų, 42 km į šiaurės vakarus nuo Lasos, 4718 m aukštyje. Plotis 30 km, ilgis 70 km. Užšalęs lapkričio-gegužės mėnesiais. Gausu žuvies.
Solitaire (žaidimas)
Klondike solitaire žaidimo tikslas
Žaidimo tikslas – sudėti kortas į keturis pažymėtus laukelius. Kortos į laukelius dedamos pradedant tūzais ir baigiant karaliais. Kortas galima dėti tik tos pačios rūšies (vynus ant vynų ir t. t.).