cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šiauliai
Geležinkeliai
1871 m. įrengtas Liepojos-Romnų geležinkelis, 1916 m. nutiestas geležinkelis Tilžė-Ryga, 1931 m. – Šiauliai-Klaipėda. Mieste yra Šiaulių geležinkelio stotis. thumb|Naujųjų „Busturo“ autobusų „Castrosúa City Versus CNG“ pristatymas Prisikėlimo aikštėje 2014 m. spalio 6 d.
Oro uostas
1930–1961 m. pastatytas karinis oro uostas Zokniuose (Šiaulių miesto dalis). Daugiausiai naudojamas Lietuvos kariuomenės (KAM KOP AB) taip pat NATO oro patrulių. Dabar tai Tarptautinis Šiaulių oro uostas. Tarptautinės oro transporto asociacijos IATA indeksas SQQ. Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos ICAO kodas EYSA. thumb|„Busturo“ privežamasis „Ford“ mikroautobusas Kuršėnkelio žiede, dirbantis P5 maršrtutu.
Viešasis transportas
thumb|Šiaulietiškas išradimas – „gulintis policininkas“ ant dviračių tako į [[Bubiai (Šiauliai)|Bubius]]
Ryšiai
Komunikacijai šiauliečiai nuo 1897 m. galėjo naudoti ne tik paštą ar telegrafą, bet ir telefoną. Telefono abonentų 1923 m. buvo 170, o 1937 m. – 700 numerių. 1936 m. mieste įrengti telefono automatai.
1957 m. pastatytas televizijos bokštas, kuriame įrengtos ir radiorelinės linijos antenos. 1995 m. pradėtos tiesti kabelinės televizijos linijos, 1998 m. pradėtos įrengti kabelinio interneto, nuo 2003 m. – šviesolaidinio interneto linijos. 2008 m. mieste yra 14 pašto skyrių (centrinis LT-76001).
Gyventojai
thumb|Rūdės g. raida 1978–2010 m. thumb|Vilniaus g. raida 1978–2010 m.
Šiaulių gyventojai vadinasi šiauliškiais, kiti juos vadina šiauliečiais. Anksčiau buvo priskiriami šiauriniams vakarų aukštaičiams, dėl migracijos susiformavo tarpinė tarp aukštaičių ir žemaičių – vakarų aukštaičių šiauliškių tarmė.
1795 m. Šiauliuose buvo 3 700 gyventojų, bet jau 1897 m. Šiauliai pagal gyventojų skaičių (16 128 gyventojų) buvo antras Kauno gubernijos miestas. 1909 m. 56,4 % gyventojų sudarė žydai. 1923 m. Šiauliai pagal gyventojų skaičių užėmė trečią vietą po Kauno ir Klaipėdos. Pagal užimamos teritorijos plotą (24 km²) miestas liko ketvirtas po Kauno, Klaipėdos ir Panevėžio.
Pastarųjų Lietuvos gyventojų surašymų duomenys:
thumb|Vilniaus g. raida 1986–2010 m. thumb|Vilniaus gatvė 2006 m. sausio 26 d. vakare thumb|Šiaulių centras 2006 m.
Darbo rinka
Vidutinis metinis užimtų gyventojų skaičius
Garbės piliečiai
Garbės piliečio vardas suteikiamas už nuopelnus Šiaulių miestui savivaldybės Tarybos sprendimu. Garbės piliečiui įteikiamas Garbės piliečio ženklas ir jo liudijimas. Pirmąja Garbės piliete tapo advokatė Gražbylė Venclauskaitė.
Kultūra
thumb|Skulptūra „Trys nykštukai“ thumb|Skulptūra „[[Geležinė lapė“]] thumb|Saulės diskai
XIX a. I pusės miesto kultūroje ryškius pėdsakus paliko Liudvikas Jucevičius, Jonas Prekeris, Aleksandras Mora, pirmasis Šiaulių ekonomijos istorijos autorius Mauricijus Griškevičius. XIX a. pabaigoje Šiaulius išgarsino gegužinės – lietuvių inteligentijos susibūrimai, kuriuose buvo spendžiamos aktualios tautinio sąjūdžio problemos, koncertuojama ir vaidinama. Mieste dirbo kultūros veikėjai Povilas Višinskis, Peliksas Bugailiškis. 1989 m. įkurtas Šiaulių kamerinis orkestras. 1990 m. Lietuvos pedagogas ir chorvedys Remigijus Adomaitis įkūrė berniukų chorą „Dagilėlis".
Pagrindinė miesto šventė yra Šiaulių gimtadienis, Saulės mūšio diena – rugsėjo 22 d. Šventė dėl klimatinių sąlygų paprastai švenčiama savaite ar dviem anksčiau.
Mieste yra kultūros centras.
Teatrai
1904 m. spalio 31 d. pirmą kartą buvo suvaidintas lietuviškas spektaklis – A. Keturakio komedija „Amerika pirtyje“. Tai įvyko Liaudies namuose, dabar Šiaulių miesto savivaldybės pastate. Šis spektaklis – pirmas legalus nuo scenos šiauliečių ištartas žodis.
1908–1914 m. veikė garsi lietuvių dramos, muzikos, dainos draugija „Varpas“. Šiauliuose dirbo artistai ir režisieriai Jonas Misius, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Ona Pleirytė-Puidienė, Stanislava Jakševičiūtė-Venclauskienė, aktoriai mėgėjai – Juozas Grinius, Antanas Povylius ir kt.
Paminklai
thumb|Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus katedra 2009 m. thumb|Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė 2009 m.
Kulto pastatai
Šiauliai yra Šiaulių vyskupijos centras, mieste yra šios katalikų bažnyčios:
Be to, Šiauliuose yra:
Mokslas ir švietimas
thumb|Didždvario gimnazija thumb|„Juventos“ progimnazija thumb|Dainų šventė Šiauliuose 1986 m.
2006 m. mieste mokėsi studentų:
Mieste yra 8 gimnazijos, 14 progimnazijų, 2 vidurinės mokyklos, 5 pradinės mokyklos, 9 neformaliojo vaikų švietimo mokyklos, 29 vaikų darželiai-lopšeliai. Veikia profesinio mokymo įstaigos: Šiaulių profesinio rengimo centras, Šiaulių darbo rinkos mokymo centras. Bendrojo lavinimo mokyklose 2012–2013 m.m. mokėsi 14 800 moksleivių.
thumb|Šiaulių „Dagilėlio“ dainavimo mokykla {|
Sportas
Šiauliuose nuo 1924 m. žaidžiamas futbolas, 1936 m. buvo 14 komandų. Vėliau pradėtas žaisti krepšinis, rankinis, regbis, žolės riedulys, kultivuojama lengvoji atletika, dviračių sportas, boksas ir kitos sporto šakos. 2007 m. liepos 25 d., rengiantis Europos krepšinio čempionatui, atidaryta moderni Šiaulių arena. Yra 4 stadionai.
Sporto įstaigos
thumb|[[Šiaulių sporto rūmai]] thumb|Dviračių šventė 1983 m. thumb|[[Šiaulių arena]]
Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Šiauliai yra užmezgę partnerystės ryšius:
Šiauliai yra Baltijos miestų sąjungos narys.
Alaušas
thumb|left|180px|Alaušas vakarėjant
Šiaurėje iš Alksno ežero įteka Alksnaitė, pietvakariuose – Šiekštelė iš Šiekščio ežero, pietuose Giedrė iš Giedrio ežero, bei dar 2 bevardžiai upeliai (iš Varnakėlių ir Bagdoniškio ežerų). Iš šiaurinės dalies išteka Alauša (Šventosios intakas).
Ežere sugaunama 11 žuvų rūšių: verslinės – seliavos, lydekos; kitos – karšiai, kuojos, lynai, karosai, aukšlės, raudės, ešeriai, pūgžliai, kirtikliai.
Jurgis Mikšas
thumb|245px|„Birutės“ pirmininkai. Jubiliejinis [[atvirukas išleistas 1910 m. draugijos 25-mečio prog. Dešinėje, viršuje: Jurgis Zauerveinas; dešinėje, apačioje: Jurgis Lapinas; kairėje, viršuje: Vilius Bruožis; kairėje, apačioje: Jurgis Mikšas. Centre: Jonas Vanagaitis.]] Jurgis Mikšas (1862 m. kovo 18 d. Virkytuose netoli Saugų, Šilutės raj. – 1903 m. gegužės 1 d. Labguvoje) – Mažosios Lietuvos spaudos darbuotojas, aušrininkas, visuomenės veikėjas, vertėjas.
Alaušas
Pakrantėse įsikūrę kaimai: Sudeikiai, Alaušai, Šeimyniškiai, Bikuškis, Maneičiai, Salos, Alkų viesėdis. Veikia 15 kaimo turizmo sodybų. Vakarine pakrante eina kelias, pietine - Nr.4912 (Sudeikiai – Rukliai – Antandraja), šiaurine -. Rytinėje pakrantėje stūkso Maneičių piliakalnis, vakarinėje pakrantėje yra buvusio Bikuškio dvaro sodyba.
Jurgis Mikšas
Biografija
1875–1878 m. (ar 1876–1879 m.) mokėsi Tilžės gimnazijoje, iš jos buvo pašalintas. Aušrininko A. Vištelio paveiktas pasijuto esąs lietuvininkas, iš Georg Mikschas virto Jurgiu Mikšu. Palaikė ryšį su M. Šerniumi, J. Zauerweinu.
1883 m. kovo mėn. pradėjus leisti pirmąjį tautinį lietuvių mėnraštį „Aušra“ atsikėlė į Ragainę. Čia Albano ir Kybelkos spaustuvėje mokėsi raidžių rinkėjo amato, tapo vienu svarbiausių „Aušros“ organizatoriumi, pasirašinėjo atsakinguoju sekretoriumi. 1884 m. apsigyveno Bitėnuose pas M. Jankų ir 1884 m. kovo mėn. – 1885 m. rugsėjo mėn. redagavo „Aušrą“, kaupė šio leidinio biblioteką, rūpinosi lietuviškos spaudos platinimu. 1885 m. su kitais įsteigė „Birutės“ draugiją, pirmasis jos pirmininkas. Kovojo su lietuvininkų germanizacija.
Alaušas
thumb|left|240px|Alaušas nuo Sudeikių apylinkių
Jurgis Mikšas
Biografija
Įsigijęs spaustuvę Ragainėje, 1885 m. gruodžio mėn. – 1886 m. birželio mėn. pats redagavo ir spausdino „Aušrą“, 1884 – 1885 m. Ragainėje, 1885–1887 m. Tilžėje leido laikraštį „Nemuno sargas“. Redagavo S. Dagilio, B. Gaidžio, M. Davainio–Silvestraičio knygeles. Kartu su M. Jankumi išleido „Lietuvišką Aušros kalendorių ant 1885 metų“. 1886 m. vidurvasarį spaustuvė bankrutavo dėl finansinių sunkumų ir blogai organizuotos įmonės veiklos. J. Mikšas po spaustuvės ir „Aušros“ žlugimo (buvo išleista 40 numerių) liko apšmeižtas, sukompromituotas, be pragyvenimo šaltinio. 1886–1892 m. dirbo Tilžės apskrities, 1892–1903 m. Labguvos teismo raštinėje lietuvių kalbos vertėju.
Alaušas
Istorija
Ežero pavadinimas kildinamas iš šaknies al- (alėti = „tekėti, varvėti“).
Jurgis Mikšas
Biografija
1900 m. išvertė iš vokiečių kalbos ir išleido teisinių dokumentų sudarymo vadovą. Parengė ir išspausdino savo leidinių, lietuvių poezijos kūrinių ir liaudies dainų rinkinių, taip pat M. Frydebergo knygą „Vaizdai iš Rytų pasienio“ (Bilder von der Ostgrenze, 1884 m.), M. Miežinio „Lietuviška gramatika“ (1886 m.) ir kitką.
Alaušas
Istorija
Šiaurinė ežero pusė anksčiau priklausė valstybiniam Užpalių dvarui. Apie 1830 metus (galbūt po I sukilimo) į šiaurinę pusę buvo atkelti (arba atsikėlė) daug naujakurių, kuriems skirta žemės nuosavybės teise. Nuo tada dvaro sąrašuose atsiranda Alaušų kaimas.
Jurgis Mikšas
Atminimas
Jo vardu pavadinta Saugų pagrindinė mokykla.
Alaušas
Istorija
Įdomu, kad dabar tankiu eglynu apaugęs šiaurinėje pusėje esantis kalnas anksčiau buvo tuščias ir smėlingas, o vietiniai gyventojai galėjo džiaugtis nebent dideliais ganyklų plotais. Tarybiniais metais ši teritorija aktyviai užsodinama, pastatoma plytinė, kasamas molis (dar ir dabar viena iš kalvų vadinama Moliakalniu), atsiradusiose duobėse veisiamos žuvys.
Italija Eurovizijoje
thumb|200px|[[Domenico Modugno 1958]] thumb|200px|[[Bobby Solo 1965]] thumb|200px|[[Gianni Morandi 1970]] thumb|200px|[[Al Bano ir Romina Power 1976]] thumb|200px|[[Alan Sorrenti 1980]] thumb|200px|[[Anna Oxa ir Fausto Leali 1989]] thumb|200px|[[Toto Cutugno 1990]] thumb|200px|[[Jalisse 1997]] thumb|200px|[[Raphael Gualazzi 2011]] thumb|200px|[[Marco Mengoni 2013]] thumb|200px|[[Emma Marrone 2014]]
Italija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 48 kartus. Italija yra viena iš Eurovizijos pradininkių ir yra laimėjusi 3 kartus. Debiutavo 1956 m. Paskiau ilgą laiką nedalyavo. Po 14 metų pertraukos šalis sugrįžo ir dalyvavo 2011 m. „Eurovizijoje“. Paskutinį kartą Italija konkurse laimėjo 2021 m., kai triumfavo grupė Måneskin su daina „Zitti e buoni“.
Istorija
Italija yra viena iš Eurovizijos pradininkių. Konkurse debiutavo 1956 m. Konkursą laimėjo 1964 ir 1990 m. Nuo 1997 m. ilgą laiką buvo pasitraukusi.
Grįžimas į konkursą
Per spaudos konferenciją kanalui Rai 2 direktorius Massimo Liofredi paskelbė, kad konkurso „X Factor“ laimėtojas galėtų atstovauti Italijai Eurovizijos dainų konkurse, o ne dalyvauti Sanremo muzikos festivalyje, kaip ir ankstesniais metais. 2010 m. gruodžio 2 d. „Eurovizijos“ dainų konkurso oficialiame tinklalapyje buvo paskelbta, kad Italija dalyvaus 2011 m. konkurse.
Italija ir „Didysis penketas“ (Big Five)
Nuo 1998 m. keturios konkrečios šalys automatiškai patenka į „Eurovizijos“ finalą, nepriklausomai nuo užimamų vietų ankstesniais metais (Italija į konkursą grįžo 2011 m., taip tapdama penktąja tokia šalimi). Šios šalys gavo šį statusą, todėl, kad yra penkios didžiausios finansinės rėmėjos (be kurių rengti Eurovizijos konkurso būtų neįmanoma). Šios šalys yra Jungtinė Karalystė, Italija, Prancūzija ir Ispanija ir Vokietija. Dėl jų neliečiamumo statuso konkurse, šios šalys tapo žinomos kaip „Didžiuoju penketu“ („Big Five“).
Dalyvavimas
PASTABA: Pirmojo konkurso 1956 m. rezultatai yra nežinomi, žinomas tik nugalėtojas. Oficialios Eurovizijos svetainės sąraše visos kitos dainos buvo užėmusios antrą vietą.
Balsavimų istorija 1975–2021 m.
{|
Bornu
Bornu – istorinė valstybė, egzistavusi aplink Čado ežerą 1396–1893. Ji buvo tiesioginė Kanemo valstybės palikuonė, pratęsusi Saifava dinastiją ir visas kitas tradicijas. Dėl to drauge su Kanemu vadinama Kanemas–Bornu.
Įkūrimas
Kanemo valstybei nusilpus dėl vidaus kovų ir bulala genčių puolimų, 1396 jos sostinė buvo perkelta į vakarinę Čado ežero pakrantę. Valstybėje išliko Saifava dinastija, valdovo titulas mai.
Suklestėjimas
XV a. pabaigoje mai Ali Dunamami laikais valstybė buvo konsoliduota. Įkurta jos pirmoji pastovi sostinė Ngazargamu (dab. Nigerijos Jobo valstijoje). XVI a. pradžioje valstybės galia labai sustiprėjo, ir ji vėl įgijo įtaką rytuose, sutriuškindama bulala buvusioje Kanemo teritorijoje įkurtą Jao sultonatą ir susigrąžindama senąją sostinę Ndžimi.
Idris Aluma (1571–1603) valdymo laikais valstybė patyrė didžiausią klestėjimą. Ji išvystė puikius diplomatinius ir prekybinius ryšius su Egiptu, Turkija, Tripoliu. Tuo metu Burnu tapo vienu svarbiausiu Sahelio civilizacijos prekybos taškų.
Buvo atliktos puikios reformos armijoje, administracijoje.
Nusilpimas
thumb|left|Bornu 1810 m. Po Idris Aluma mirties Bornu ėmė pamažu silpti. Palaipsniui valstybė prarado teritorijas į rytus nuo Čado.
Paskutiniai smūgiai valstybei buvo suduoti XIX a. 1808 m. plečiantis Fulbių imperijai, jų lyderis Usman dan Fodio apsupo ir paėmė sostinę Ngazargamu. Fulbiams pasitraukus, Bornu įsigalėjo vietinis lyderis Muhammad al-Kanem, kuris perkėlė sostinę į Kukava (dab. Nigerijos Bornu valstijoje) ir realiai valdė šalį, nors oficiali dinastija tęsėsi iki 1846 m. Tais metais valdovu tapo Muhammad al-Kanem sūnus Umaras, kuris titulavosi jau ne mai, o šehu (šeichu).
Naujoji dinastija nesugebėjo susitvarkyti su vidinėmis ir išorinėmis problemomis. Ramybės nedavė Vadajus rytuose. 1893 m. valstybės egzistenciją nutraukė Rabih az-Zubayr.
Saifava dinastija
Saifava dinastijos valdovai titulavosi titulu mai.
Kanemio dinastija
Kanemio dinastijos valdovai titulavosi titulu shehu, kilusio iš arabiško titulo šeichas.
Iljušin Il-62
Il-62 (, pagal NATO kodifikaciją Classic) – tarybinis keleivinis reaktyvinis lėktuvas ypač ilgiems skrydžiams, sukurtas 1960 m. Iljušino konstruktorių biure. Pirmasis skrydis šiuo lėktuvu įvyko 1963 m. sausio 2 d. Keleiviniai pervežimai pradėti 1967 m.
Antros kartos reaktyvinis lėktuvas Il-62 buvo pirmasis tarybinis lėktuvas galintis be nutūpimo atlikti tarpkontinentinius skrydžius, juo pasiekta keletas pasaulinių greičio ir skrydžio nuotolio rekordų. Keliolika metų Il-62 buvo TSRS „lėktuvas Nr.1“, skraidinęs šalies vadovus, kaip vyriausybinis lėktuvas naudotas daugelyje socialistinio bloko šalių.
Savo konstrukcija lėktuvas panašus į britų Vickers VC10, dėl ko neretai sovietiniai aviakonstruktoriai buvo kaltinami pramoninių špionažu. Savo ruožtu, sovietiniai, ir ypač Rusijos, autoriai tokiu pat špionažu kaltino VC-10 kūrėjus.
Eksploatacija
Il-62 serijiniu būdu buvo gaminami 1969–1995 m. Kazanės aviacijos gamykloje. Pastatyta 290 tokių lėktuvų. Paskutinis egzempliorius (borto Nr.2357711) pastatytas 2004 m. Sudano vyriausybės užsakymu. Eksportui pagamintas 81 lėktuvas socialistinio bloko šalims: Angolai, Čekoslovakijai, Kinijai, Korėjos LDR, Kubai, Lenkijai, Mozambikui, Vengrijai, VDR.
Šis lėktuvas paskutiniame XX a. dešimtmetyje moraliai paseno, kuro kiekis, skaičiuojant vienam keleiviui, buvo pernelyg didelis, todėl nerentabilus. Aeroflot lėktuvų Il-62 atsisakė 2005 m., nuo 2008 m. Rusijoje jie nebenaudojami reguliariam keleivių pervežimui. Paskutiis civilinis orlaivio operatorius - Šiaurės Korėjos aviakompanija "Air Koryo" Il-62 naudojo dar XXI a. antrojo deštimečio viduryje.
2009 m. pradžioje buvo eksploatuojami 39 Il-62 lėktuvai: 20 Rusijoje, 10 Kazachstane, 4 KLDR, 2 Kuboje ir Ukrainoje bei 1 Sudane. Lėktuvai aptarnauja vyriausybes, skraido užsakomaisiais reisais bei pristato krovinius.
Techniniai lėktuvo duomenys
thumb|right|Il-62 brėžinys Il-62 – žemasparnis monoplanas. Lėktuvo priekyje įrengtos vietos penkiems ekipažo nariams. Keleivių krėslai – po tris dviejose eilėse. Sparnų aukštyje įrengta virtuvė. Papildomi kuro bakai įrengti sparnuose (bendra kuro talpa – 100 tonų / 105 300 l.)
Papildoma informacija
thumb|right|Il-62 varikliai
Julia Channel
Džulija Čenel (, tikrasis vardas – Julia Pinel; g. 1973 m. lapkričio 3 d. Paryžiuje, Prancūzija) – aktorė, dainininkė, fotomodelis, dešimto dešimtmečio pradžioje buvusi viena populiariausių Europos juodaodžių pornografinių filmų aktorių.
Ji taip žinoma pseudonimais Julia Chanel, Lydia Chanel ir Julia Sow.
Biografija
Jos kilmės duomenys yra prieštaringi: vienų šaltinių teigimu, motina kilusi iš Prancūzijos, kitų – iš Italijos, tuo tarpu tėvas – iš Egipto arba Malio.
Vos sulaukusios 18, Džulijos nuotraukos pasirodė tokiuose žurnaluose kaip „Playboy“, „Penthouse“ ir „Gallerie“. 1992 m. liepą ji tapo modelių agentūros, turinčios glaudų ryšį su garsiu prancūzų pornografijos kūrėju Pierre Woodman, „Clara Casting“ kliente. Tais pačiais metais ji nusifilmavo pirmuose filmuose, o per 5 metus pasirodė beveik 70 juostų.
Karjeros pradžioje Džulija daugiausia filmavosi Vokietijoje, pas režisierių Nils Molitor. Vėliau ji persikėlė į JAV, kur, dirbdama su Andrew Blake, netruko išpopuliarėti. Grįžusi po keleto metų į gimtinę jau kaip žvaigždė, ji vaidino Prancūzijoje, Italijoje bei Vokietijoje pas labiausiai žinomus pornografijos kūrėjus: Marc Dorcel, Joe D‘Amato ir Mario Salieri.
Baigusi karjerą pornografijos srityje, Džulija kurį laiką keliavo po Europą ir JAV, pasirodydama įvairiuose erotiniuose šou, tuo pačiu metu stengdamasi prasiskinti kelią į rimtesnę aktorystę. Dar 1995 m. ji kartu su kita aktore Dragixa nusifilmavo grupės „Silmarils“ dainos „Course Vite“ vaizdo klipe, kurį televizijos kanalai transliavo cenzūruotą.
2001 m. buvo pakviesta į „Canal +“ TV šou „Le Journal du hard“, kuriame buvo pristatoma kaip pirmoji vedėja, buvusi pornografijos žvaigždė. Kadangi muzika užėmė jos gyvenimo didelę dalų, pasitraukusi iš šios laidos Džulija kreipėsi į muzikos kanalą MCM, pasiūlydama savo paslaugas. Netrukus ji tapo laidos „Hip Hop Channel“ vedėja.
2008 m. pasirodė autobiografinė knyga „“L‘enfer vu du ciel“, o 2010 m. pradėjo veikti jos pažinčių interneto svetainė mecacroquer.com.
Apdovanojimai
Interneto svetainė „complex.com“ Džulijai yra skyrusi 5 vietą geriausių juodaodžių pornografijos aktorių sąraše.
1998 m. ji pelnė Hot d’Or apdovanojimą.
Šviesuolių judėjimas
Šviesuolių judėjimas  – visuomeninis judėjimas, kurio tikslu yra natūralistinės pasaulėžiūros propagavimas. Judėjimą 2003 m. įkūrė Paulas Geisertas ir jo žmona Mynga Futrel. Žodį šviesuolis Geisertas pasirinko kaip bendrą terminą, įvardinantį asmenį, kurio pasaulėžiūra yra natūralistinė (laisva nuo antgamtiškumo ir mistinių elementų).
Istorija
Judėjimas susikūrė aplink The Brigts Net svetainę. Kiekvienas iš dalyvių turi teisę išsakyti savo nuomonę.
Paulas Geisertas 60-aisiais buvo biologijos mokytojas Čikagoje, 70-aisiais tapo profesoriumi, 80-aisiais – rašytoju ir verslininku. 90-aisiais tapo švietėjiškos medžiagos ir interneto svetainių, susijusių su religijos mokymu mokyklose bendraautoriumi. 2002 m. dalyvavo kampanijoje „Bedievių amerikiečių maršas į Vašingtoną“ (Godless Americans March on Washington), bet jam nepatiko etiketė bedieviai ir pabandė sugalvoti kitą, geriau skambantį žodį.
Futrellas, bendradarbiaudamas su judėjimo įkūrėju, norėjo į jį įtraukti kuo daugiau nereligingų asmenų, kurie tuo metu nepriklausė jokiai organizacijai. Tam, kad tą pasiekti, jis išpopuliarino žodį bright 'šviesuolis', taip pat pilietinės visuomenės idėją, kuri skelbė, jog galima vienytis naudojant internetą. Po pirmų bandymų 2003 m. pradžioje jis paleido svetainę birželio 4. Judėjimas tapo populiariu dėl Ričardo Dokinso ir Danielo Denneto straipsnių. Per metus narių skaičius jau siekė penkiaženklį skaičių. Vis didesnis populiarumas priklausė nuo aštrių debatų apie Naująjį ateizmą ir nuo tokių knygų kaip Dievo iliuzija, Laiškas krikščionių tautai ir kt. Iki 2008 m. balandžio svetainėje užsiregistravo apie 38 tūkstančius narių iš 148 šalių.
Joana Judita Dailidienė
Joana Judita Dailidienė (g. 1935 m. liepos 31 d. Marijampolėje) – Lietuvos pedagogė, habilituota socialinių mokslų daktarė.
Biografija
1964 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1967–1971 m. stažavo Maskvos ikimokyklinio auklėjimo Mokslo tyrimų institute. 1998 m. habilituota socialinių mokslų daktarė.
1954–1966 m. mokytojavo Gardame, Šilutėje, Baisogaloje, Šiauliuose. 1971–1991 m. Šiaulių pedagoginio instituto, 1991–2000 m. Klaipėdos universiteto dėstytoja, nuo 1975 m. docentė.
Ashley Young
Ešlis Simonas Jongas (g. 1985 m. liepos 9 d. Stiveneidže ) – futbolo klubo Aston Villa kairysis saugas iš Jungtinės Karalystės. Ešlis Jongas turi jaunesnį brolį Luisą, žaidžiantį Watford klube.
Ešlis Jongas žaidė keliose Anglijos jaunimo rinktinės rungtynėse ir pagrindinėje Anglijos futbolo rinktinėje. Jį „Aston Villa“ futbolo klubas pasamdė už 9,75 mln. svarų sterlingų, ir tai yra rekordinis sandėris šio klubo istorijoje.
2011 m. birželio 23 d. pasirašė penkerių metų sutartį su Mančesterio United klubu. Kontrakto suma neskelbiama.
Ešlis Jongas gimė jamaikiečio ir anglės šeimoje.
Alfonsas Kazlauskas
Alfonsas Kazlauskas (g. 1937 m. spalio 30 d. Panemunės k. (Šakių raj.)) – muzikos mokytojas ir chorvedys.
Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo vargonininko ir muzikos mokytojo. Baigęs Kazlų Rūdos vidurinę mokyklą, 1957–1961 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė Antanas Jozėnas). Kurį laiką choro dirigavimą dar studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. Konrado Kavecko klasė).
Nuo 1961 m. rudens – Kauno 22-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių choro vadovas. 1964–1966 m. – Kauno vaikų muzikos mokyklos akompaniatorius.
Nuo 1962 m. – Kauno profsąjungų kultūros rūmų berniukų choro „Varpelis“ chormeisteris, 1979–1983 m. – meno vadovas ir dirigentas. Toliau plėtojo kolektyvo kūrybinį ir koncertinį gyvenimą; be daugelio klasikinių ir šiuolaikinių kūrinių, 1981 m. birželio 5 d. Kauno filharmonijoje berniukai atliko V. A. Mocarto Mišias C-dur. „Varpelį“ A. Kazlauskas parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei – konkurse pelnė antrąją vietą, Baltijos respublikų berniukų chorų 1981 m. sąskrydžiui Tartu, 1982 m. berniukų chorų šventei Kaune. 1982 m. respublikiniame chorų konkurse „Dainuoja darbo Lietuva“ berniukai laimėjo antrąją vietą. Jie koncertavo Kaune, Vilniuje, Klaipėdoje, Palangoje, 1982 m. – Rygoje ir Veimare (Vokietija), dalyvavo kompozitoriaus Viktoro Kuprevičiaus gimimo 80-ųjų metinių minėjimo jubiliejiniame koncerte (1981 m. sausio 26 d.).
1963–1966 m. chorvedys buvo Kauno 3-osios ligoninės moterų choro vadovas, 1969–1971 m. – mišriojo choro „Kauno audiniai“ meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1970 m. respublikinei dainų šventei, surengė keletą koncertų, su juo lankėsi Bulgarijoje. Kurį laiką vadovavo Kauno mokytojų mišriajam chorui, buvo Kauno politechnikos instituto studentų dainų ir šokių ansamblio „Nemunas“ ir „Jaunystė“ mišriojo choro chormeisteris, Juozo Naujalio meno vidurinės mokyklos akompaniatorius.
1984–1992 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos studentų mišriojo choro „Daina“ meno vadovas ir dirigentas. Chorą išmokė nemaža įvairių kūrinių, dažnai koncertavo, parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei, 1990 m. – Lietuvos tautinei dainų šventei, 1988 m. – Baltijos respublikų studentų dainų šventei „Gaudeamus-X“ Vilniuje ir 1991 m. „Gaudeamus-XI“ – Rygoje, koncertavo Lenkijoje ir Bulgarijoje. Chorą tada lankė apie 50 merginų ir 26 vaikinai. Be chorų, chorvedys apie 10 metų vadovavo Lietuvos veterinarijos akademijos moterų ir vyrų vokaliniams ansambliams ir kitiems Kauno miesto meno mėgėjų kolektyvams.
A. Kazlauskas – Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, 1981 m. – Baltijos respublikų berniukų chorų sąskrydžio Tartu (Estija) ir 1991 m. – Baltijos studentų dainų šventės „Gaudeamus-XI“ Rygoje (Liepojoje) dirigentas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Wachovia
„Wachovia“ – „Wells Fargo“ bendrovės dukterinė įmonė, diversifikuota finansinių paslaugų bendrovė, įsikūrusi Šarlotėje, Šiaurės Karolinoje. „Wachovia“ buvo ketvirtas pagal dydį bankas JAV turimo turto atžvilgiu. „Wells Fargo“ įsigijo šį finansinių sunkumų nukamuotą banką 2008 metais. „Wachovia“ prekinis ženklas bus laipsniškai pakeistas „Wells Fargo“ prekeniu ženklu per trejus metus. Iki tol kol buvo nepriklausoma bendrovė, „Wachovia“ buvo universalusis bankas, kurio veiklos sirtys aprėpė: investicinę ir privačiąją bei mažmeninę bankininkystę. Šis bankas taip pat turėjo privataus kapitalo antrinę įmonę.
Benediktas Česlovas Vizbaras
Benediktas Česlovas Vizbaras (1943 m. liepos 19 d. Gailiūnuose, Kauno rajonas – 2013 m. balandžio 2 d. Elektrėnuose) – Lietuvos profesinių sąjungų veikėjas, prozininkas, žurnalistas.
Biografija
Dar mokyklos suole susidomėjo žurnalistika ir grožine literatūra. Pradėjo rašyti tarnaudamas Sovietų Sąjungos Baltijos laivyne, buvo laikraščio „Baltijos sargyba“ karinis korespondentas. Įsikūręs Kaune savo rašinius pradėjo spausdinti „Kauno tiesoje“, buvo Radijo gamyklos laikraščio „Banga“ redakcijos narys.
Apsigyvenęs Elektrėnuose ir pradėjęs dirbti Lietuvos elektrinėje, savo kūrybą skelbė Trakų rajono laikraštyje „Galvė“. Ne kartą yra tapęs literatūrinių konkursų prizininku ir nugalėtoju. Kaip Lietuvos darbininkų sąjungos aktyvistas, savo kūrybą spausdino „Lietuvos darbininke“. Keletas miniatiūrų išspausdinta Trakų literatų kūrybos almanache „Paparčio žydėjimas“ (2001), Elektrėnų savivaldybės literatų kūrybos almanachuose „Laiko ženklai“ (2003), „Brydės“ (2007), „Minčių sodai“ (2009), Elektrėnų savivaldybės laikraštyje „Elektrėnų žinios“ ir kt.
2011 m. sausio 20 d. LDK Valdovų rūmuose apdovanotas Didžiojo kunigaikščio Gedimino vardo trečio laipsnio nominacija ir atminimo medaliu už pasiekimus visuomeninio kapitalo (pilietiškumo) srityje.
SP Tre Penne
San Marino „Tre Penne“ – San Marino futbolo klubas iš San Marino miesto, 5 kartus šalies čempionas.
Istorija
Klubas įkurtas 1956 m. Penkis kartus tapo šalies čempionais (2012, 2013, 2016, 2019 ir 2023 m.).
2019 m. liepos 23 d. Europos lygos rungtynėse SP „Tre Penne“ nusileido „Sūduvai“ rezultatu 0:5. Atsakomosios rungtynės vyko 2019 m. liepos 30 d. Jose dar kartą nusileista tokiu pačiu rezultatu (0:5). Bendras dviejų rungtynių rezultatas buvo 10:0 Lietuvos klubo naudai.
Anglijos futbolo varžybos 1974–1975 m.
Anglijos futbolo varžybos 1974–1975 m.
Auksinė varpa (Pakruojis)
thumb|1993 m. gruodžio 8 d. „Auksinė varpa“ Auksinė varpa – Pakruojo rajono laikraštis, einantis nuo 1951 m. sausio 1 d. Pakruojyje, Vytauto Didžiojo g. 59.
Istorija
Iki 1962 m. vadinosi „Žvaigždė“. 1951–1990 m. buvo LKP Pakruojo rajono komiteto ir LDT leidinys, nuo 1990 m. – Pakruojo rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB Auksinė varpa.
1951–1962 m. ėjo du kartus per savaitę, 1962–1990 m. – tris kartus, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1987 m. – 9600 egz., 1997 m. – 4300 egz. Spausdino Pakruojo spaustuvė, nuo 1979 m. spalio mėn. – ofsetu spaustuvėje „Titnagas“. 1990 m. išleistas literatūros ir meno priedas „Žiemgala“.
Redakcijoje dirbo: Antanas Čalnaris, Audronė Škiudaitė ir kiti.
Škotijos futbolo lygos pirmasis divizionas
Škotijos futbolo lygos pirmasis divizionas – antras pagal pajėgumą Škotijos futbolo lygos sistemoje. Divizionas įkurtas 1893–1894 m. sezone. Jame žaidžia 10 komandų. Kiekvienais metais pirmą vietą užėmusi komanda patenka į SPL. Paskutinę vietą užėmusi komanda iškrenta į Antrąjį divizioną.
Šuolis su kartimi
thumb|Šuolis su kartimi. Šuolis su kartimi  – lengvosios atletikos rungtis, kurioje sportininkas naudodamasi ilga ir lanksčia kartimi (dažniausiai pagaminta iš stiklo pluošto arba anglies pluošto) privalo peršokti per nustatytą kartelę jos nekliudant. Šuolio su kartimi varžybas rengė dar senovės graikai ir keltai. Rungtis pirmą kartą įtraukta į olimpinę programą 1896 m. žaidynėse. Moterų varžybos vyksta nuo 2000 m. vasaros olimpinių žaidynių. Šuolio su kartimi rungtys vyksta tiek žiemos, tiek vasaros sezono metu.
Istorija
Senovėje šuoliai su kartimis buvo naudojami praktiniams tikslams įveikti natūralias gamtines kliūtis. Tokie metodai buvo paplitę Nyderlanduose, Jungtinėje Karalystėje ir Šiaurės jūros regione. Šuoliai su kartimi dažniausiai buvo naudojami įveikti pelkes ir dirbtinai užtvindytus laukus nesušlapus. Venecijos gondolieriai tradiciškai naudodavo kartis persikėlimui iš valties į krantą.
Šiaurės jūros žemumose vyksta tradiciniai šuolio su kartimi varžybos (fry. Fierljeppen), kurių rezultatai remiasi ne pasiektu aukščiu, o nušoktu toliu. Tokios rungties rekordas priklauso olandui Bart Helmholt, kuris įveikė 21,01 m distanciją.
Vienos ir pirmųjų šuolio su kartimi varžybos, kuriose buvo matuojamas aukštis, vyko 1843 m. Ulverstono futbolo ir kriketo klube. Modernios varžybos pradėtos apie 1850 m Vokietijoje, kuomet šuoliai paplito kaip gimnastikos klubų pratimas. Moderni šuolio su kartimi technika buvo suformuota JAV XIX a. pabaigoje. Jungtinėje Karalystėje ji buvo taikoma Kaledonijos žaidynėse.
Iš pradžių kartys buvo gaminamos iš standžių medžiagų, tokių kaip bambukas arba aliuminis. Lanksčių karčių gamyba iš stiklo pluošto arba anglies pluošto leido lengvaatlečiams siekti geresnių rezultatų. Dabartiniai pasaulio rekordai priklauso Renaud Lavillenie iš Prancuzija (6,16 m) ir Yelena Isinbayeva iš Rusijos (5,06 m)
Varžybų eiga
Šuolio su kartimi taisyklės yra analogiškos šuolio į aukštį taisyklėms. Sportininkai privalo pasiekti kuo didesnį aukštį, šokdami virš konstrukcijos su kartele. remdamiesi kartimi į žemę. Pašokus žemiau kartelės arba šuolio metu numetus ją – rezultatas neįskaitomas. Olimpiadoje ir pasaulio čempionate vykdomi pusfinaliai. Jų metu sportininkas jog patektu į finalą turi įvykdyti numatyta normatyvą. Jeigu įvykdžiusių normatyvą yra per mažai (dažniausiai reglamentas reikalauja 12 sportininkų) tuomet likusias vietas užpildo geriausius rezultatus parodę sportininkai. Lietuvos čempionate ir kituose smulkesnėse varžybose pusfinalių nebūna. Šuolininkai neprivalo vykdyti kiekvieno šuolio, kokiame aukštyje šoks sportininkai gali pasirinkti patys. Tris kartus iš eilės neįveikęs aukščio – sportininkas pasitraukia iš tolesnių varžybų. Sportininko klaidos skaičiuojamos iš eilės, neatsižvelgiant į aukštį. Pavyzdžiui: jeigu sportininkas du sykius neįveikė 5,25 m aukščio ir pasirinko 5,27 m aukštį, jis vis tiek turi tik vieną bandymą. Sportininkai įveikę tą patį aukštį skirstomi pagal klaidų kiekį, pavyzdžiui:
Vytautas Grivickas
Biografija
1940–1944 m. mokėsi Valstybės teatro Baleto studijoje Kaune. 1942–1944 m. vaidino Kauno jaunimo teatre. 1944–1947 m. Lietuvos operos ir baleto teatro baleto artistas. 1945–1947 m. dėstė Kauno valstybinio teatro Dramos studijoje. 1947–1952 m. studijavo Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje. 1952–1954 m. dėstė Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje prie Vilniaus konservatorijos, vienas baleto skyriaus steigėjų, 1960–1969 m. – Vilniaus kultūros mokykloje, 1969–1971 m. – Vilniaus pedagoginiame institute ir Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos fakultetuose. 1952–1954 m. Lietuvos teatro ir 1983–1987 m. Lietuvos operos ir baleto teatro baletmeisteris, 1954–1971 m. vyr. baletmeisteris, 1971–1976 m. vyr. režisierius. Pastatė baletų Bulgarijos, Egipto, Estijos, Latvijos, Turkmėnijos teatruose. Parašė libretų.
Pastatymai
Operos
Lim Yo-Hwan
thumb|250px|right|Lim Yo-Hwan - SlayerS_`BoxeR`, 2011 m. Lim Yo-Hwan (g. 1980 m. rugsėjo 4 d.), žinomas pseudonimu SlayerS_`BoxeR` ar trumpiau tiesiog Boxer – vienas žinomiausių ir daugiausiai pasiekusių strateginio kompiuterinio žaidimo Starcraft žaidėjų.
Savo profesionalo karjeroje Lim Yo-Hwan yra pasiekęs 547 pergales ir patyręs 416 pralaimėjimų. Šiuo metu jis uždirba maždaug 400 tūkstančių dolerių per metus, o jo fanų klubas turi virš milijono narių. Nors profesionalus Starcraft žaidimas Pietų Korėjoje egzistavo ir iki jo, Lim perkėlė tai į naują lygį. Jis buvo pirmasis, gaudavęs už savo žaidimą nuolatinį atlyginimą. Dėl savo įtakos populiarinant Starcraftą ir profesionalų žaidimą apskritai, unikalaus žaidimo stiliaus, inovatyvių strategijų yra laikomas bene įtakingiausiu Starcrafto žaidėju Pietų Korėjoje, o MTV išrinktas vienu iš dešimties įtakingiausių kompiuterinių žaidimų žaidėjų pasaulyje apskritai.
Kita, fanų sugalvota Lim pravardė yra Imperatorius. Tai užuomina į imperatorių Mengską, fiktyvų žmonių (Terran) imperatorių Starcraft žaidime. Šią pravardę jis užsidirbo, kadangi žaidė Terran rase, tuomet laikyta beveik beviltiškai prasta, su ja laimėdamas eilę turnyrų ir pakeisdamas nusistovėjusį požiūrį. Dėl šios pačios priežasties, po paties pirmojo laimėto turnyro jis buvo vadinamas Terranų viltimi.
2005 m. išleido autobiografinę knygą "Pakvaišęs, kaip aš" apie savo pažintį su Starcraft ir profesionalo karjerą, kaip ji įtakojo asmeninį gyvenimą, savo požiūrį į profesionalų žaidimą ir kitus dalykus.
Kai 2006 m. Lim Yo-Hwan buvo pašauktas į kariuomenę (Korėjoje egzistuoja privalomoji karinė tarnyba), po pusantro mėnesio Korėjos kariuomenėje buvo sukurta oficiali Starcraft komanda. Pagrindinis jos tikslas buvo leisti kariuomenėn pašauktiems talentingiems žaidėjams ir toliau kažkiek palaikyti formą.
Grįžęs iš armijos, Lim tebežaidė profesionalų Starcraft, tačiau atgal į buvusias aukštumas nebepakilo. 2006 m. pagal KeSPA reitingą jis buvo 11 vietoje.
2010 m. Lim Yo-Hwan oficialiai paskelbė apie savo Starcraft profesionalios karjeros pabaigą ir profesionalios Starcraft II karjeros pradžią. Iki tol jis jau buvo žaidęs kelias oficialias Starcraft II partijas pseudonimu ManofOneWay, dabar vėl žaidžia savo žinomu vardu SlayerSBoxeR. GOM Player TV Starcraft II turnyre jis užėmė ketvirtąją vietą.
2011 m. Lim Yo-Hwan pasirašė sutartį su Razer USA kompanija, kuri rėmė jo įkurtą komandą SlayerS. Tų pačių metų vasarą MLG Anaheim StarCraft II turnyre JAV jis užėmė trečiąją vietą, nusileidęs savo mokiniui ir komandos nariui Moon Sung Won (MMA). Daugiau aušktesnių pasiekimų StarCraft 2 neturi.
2012 m. rugpjūtį, senosioms KeSPA BroodWar komandoms pereinant prie StarCraft 2, Lim Yo-Hwan paliko savo įkurtą „SlayerS“ komandą ir grįžo į ankstesniąją „SK Telecom T1“ dirbti StarCraft 2 treneriu.
Spyware
Spyware – bet kuri programa, dirbanti su interneto tinklu be vartotojo žinios arba jo sutikimo ir kalta dėl informacijos vagystės.
Šnipinėjimo programa - tai kompiuterinė programa, kuri yra sumontuota slapta į asmeninį kompiuterį rinkti informaciją apie vartotoją, jo kompiuterį arba naršymo įpročius be vartotojo informuoto sutikimo.
Terminas "spyware" reiškia programinę įrangą, kuri slapta stebi vartotojo išskirtinį elgesį tiek paprastą stebėseną. Spyware programa gali surinkti įvairių rūšių asmeninę informaciją, pavyzdžiui, interneto naršymo įpročius, svetaines, kurios buvo aplankytos, bet taip pat gali trukdyti vartotojui kontroliuoti kompiuterį kitais būdais, pavyzdžiui, įdiegti papildomos programinės įrangos, nukreipti interneto naršyklės veiklą. Šnipinėjimo programos gali pakeisti kompiuterio nustatymus, lėtinti ryšio greitį, keisti pagrindinius puslapius, ir / ar trukdyti naudotis internetu ar mažinti kitų programų funkcionalumą. Pagal formalią klasifikaciją jos įtrauktos į programinę įrangą, kuri pasikartojančiai vykdo invaziją į privačius kompiuterius.
Kovoti su „šnipais“ įkurta nedidelės pramonė, kuri užsiima anti-šnipinėjimo programine įranga. Anti-šnipinėjimo programinė įranga tapo plačiai pripažinta kaip vienas iš pagrindinių kompiuterių saugumo elementų. Dažniausiai jos naudojamos kaip Microsoft Windows programinės įrangos dalis. Eilė jurisdikcijų yra perėję anti-šnipinėjimo įstatymus, kurie yra paprastai nukreipti prieš bet kokią programinę įrangą, kuri yra slapta įdiegta kontroliuoti vartotojo kompiuterį. JAV Federalinė prekybos komisija turi pateikti į interneto puslapį konsultacijas vartotojams apie tai, kaip sumažinti šnipinėjimo infekcijų riziką, įskaitant visokią veiką.
Kitaip nei virusai ir kirminai, šnipinėjimo programinė įranga paprastai nepasikartoja. Tipiška taktika tolesniam šio tikslo siekimui yra nepageidaujamų iššokančių reklamų pristatymas; asmeninės informacijos vagystės (įskaitant finansinę informaciją, tokią kaip kreditinių kortelių numeriai); interneto naršymo veiklos stebėjimas rinkodaros tikslais; arba nukreipimas į HTTP užklausas reklamos svetainėse.
Tačiau, šnipinėjimo programinė įranga gali būti nutraukta, kaip viruso apkrova.
Brizgai
Brizgai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Telšių.
Serghei Pogreban
Sergejus Pogrebanas (Serghei Pogreban; g. 1978 m. gegužės 13 d.) – Moldovos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
Didesniąją karjeros dalį žaidė įvairiuose Moldovos klubuose.
Karjeros pradžioje rungtyniavo Constructorul Chişinău, o vėliau persikėlė į CS Tiligul-Tiras Tiraspol, FC Nistru Otaci.
2005 m. sezoną praleido Kazachstane. Atstovavo Žetìsu FK.
Vėliau tęsė karjerą gimtinėje: Nistru Otaci, FC Olimpia Bălţi, Dinamo–Auto.
Rinktinė
2001–2005 m. buvo kviečiamas į Moldovos rinktinę. Sužaidė 14 rungtynių ir įmušė 1 įvartį.
Rūdiškių gimnazija
Trakų rajono Rūdiškių gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Trakų raj., Rūdiškėse, Trakų g. 71, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių, lenkų kalbomis. Įstaigos kodas 190664443.
Istorija
Pirmoji mokykla Rūdiškėse įkurta 1896 m. rudenį. Joje mokėsi 27 berniukai ir 10 mergaičių, dirbo mokytojai E. Tankova, I. Buiva.
1912 m. įkurta geležinkeliečių vaikų mokykla. Joje mokėsi tik geležinkeliečių vaikai, kitų profesijų darbininkų vaikams ten patekti buvo sunku. Po 1918 m. geležinkeliečių vaikų mokykla tapo visų bendrojo lavinimo mokykla ir tokia buvo iki 1933 m. (vedėja V. Milevičova). Joje veikė tėvų komitetas, globojęs neturtingus vaikus. Vokiečių okupacijos metais (1915–1918 m.) trejus metus vaikai buvo mokomi lenkiškai. Veikė žydų mokykla. Po Pirmojo pasaulinio karo mokykloje buvo 7 klasės, jau dėstyta prancūzų kalba. Vedėju dirbo F. Šmigel.
Lada (automobilis)
Lada (Žiguliai, ) – Rusijos AVTOVAZ koncerno gaminama lengvųjų automobilių markė. Sovietmečiu šiuo pavadinimu vadinti tik eksportui skirti automobiliai, o vietinei rinkai buvo skirti Žiguliai. Pirmieji Žigulių modeliai pasirodė 1970 metais. Tai buvo VAZ 2101, gamintas itališko FIAT 124 automobilio pagrindu.
Rūdiškių gimnazija
Istorija
1935 m. pastatyta nauja mūrinė vieno aukšto mokykla už geležinkelio. Čia buvo 7 klasės, kanceliarija, sporto salė, stadionas. Lenkijos okupacijos metais mokyklos buvo suskirstytos laipsniais: I – ojo – 4 klasių, II – ojo – 6 klasių, III- ojo – 7 klasių. 1939 m. rudenį ir 1940 m. mokykloje dirbo lietuviai mokytojai. Mokytojų skaičius priklausė nuo mokinių skaičiaus: maždaug 60 mokinių – 1 mokytojas.
Vokiečių okupacijos metais Rūdiškėse veikė progimnazija, t. y., 4 pradinės klasės ir 4 klasės, tolygios vidurinės mokyklos 8 klasėms. Viskas dėstyta lenkų kalba. Klasės buvo negausios, vidutiniškai po 15 mokinių. Mokykla veikė naujame pastate. 1942 m. vokiečiai užėmė šį pastatą, o 1944–aisiais pasitraukdami mokyklą susprogdino.
1945–1946 m. veikė pradinė mokykla, kur dėstyta lenkų kalba. Vedėju dirbo Ginevič. 1946–1947 m. pradinėje mokykloje jau buvo ir lietuviškų klasių. 1947–1948 m. septynmetėje mokykloje dėstyta lietuvių, rusų ir lenkų kalbomis. Mokyklos direktorius ir valsčiaus skyriaus vedėjas buvo V. Lučkauskas, vėliau dirbęs Trakų rajono švietimo skyriaus inspektoriumi. 1948–1949 m. pabaigoje V. Lučkauskas išėjo į kariuomenę, o į jo vietą paskirta J. Kuzmova.
1950–1951 m. Rūdiškėse – dvi mokyklos: pirmoji – pradinė mokykla, kur mokyklos vedėja G. Koršunova; antroji- septynmetė, kur dėstyta lietuvių ir lenkų kalbomis (direktorius P. Kolyginas). Mokykla buvo įsikūrusi 6 mediniuose pastatuose, esančiuose gana toli vienas nuo kito. Buvo mokoma pamainomis. Mokykla sporto salės iš pradžių neturėjo, vėliau ji buvo įrengta mūriniame sandėlyje.1958–1959 m. direktoriaus pareigas laikinai ėjo J. Lozovskaja.
1961–1975 m. mokyklos direktorius – K. Radzevičius. Jam dirbant baigta statyti (1964 m.) nauja mokykla ir bendrabutis. Pagerėjo moksleivių, gyvenančių atokiau nuo mokyklos, sąlygos. 1959–1961 ir 1975–1988 m. mokyklos direktoriumi buvo V. Pupeikis. Jo iniciatyva pradėta statyti nauja mokykla, priestatas (1978 m.), daugiabutis namas pedagogams. 1988 m. pabaigoje, V. Pupeikiui išėjus į pensiją, direktoriumi kolektyvas išrinko J. Liesį. 2008 m. mokyklai leista siekti gimnazijos statuso, kurį vėliau gavo.
62-oji Oskarų teikimo ceremonija
62-oji Oskarų teikimo ceremonija vyko 1990 m. kovo 26 d. „Dorothy Chandler“ paviljone Los Andžele. Ceremoniją vedė amerikiečių aktorius Bilis Kristalas.
Filmas „Ponios Deizės vairuotojas“ laimėjo keturis Oskarus, tarp kurių buvo ir geriausio metų filmo apdovanojimas. Aštuoniasdešimtmetė aktorė Džesika Tendi tapo vyriausia aktore, triumfavusia geriausios aktorės kategorijoje. Ceremonija įsiminė ir tuo, jog tik trečią kartą Oskarų istorijoje geriausiu režisieriumi tapo ne geriausio metų filmo režisierius.
Oskarų nominantai ir laimėtojai
Oskarų laureatai lentelėje yra paryškinti.
Daugiausia nominacijų ir apdovanojimų
Šie filmai buvo nominuoti daugiau nei vieną kartą:
Šie filmai laimėjo daugiau nei vieną Oskarą:
Embu (reikšmės)
Embu gali reikšti:
Brižiai
Brižiais vadinami kaimai:
Embu (Brazilija)
Embu, pilnas pavadinimas Embu das Artešas  – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, San Paulo aglomeracijoje, 23 km į vakarus nuo San Paulo centro, prie Embu Mirino upės. Pro miestą eina San Paulo–Kuritibos plentas. Vystoma tekstilės, metalurgijos, chemijos pramonė. Plėtojamas turizmas. Stovi XVIII a. Švč. Mergelės Marijos Rožinės bažnyčia, sakralinio meno muziejus, meno galerija.
Istorija
1554 m. gyvenvietę įkūrė jėzuitai. Pavadinimas kilo nuo Embu upės, jos, savo ruožtu, kildinamas iš tupių mboî'y („gyvačių upė“). 1690 m. pastatyta bažnyčia. 1959 m. sudaryta Embu savivaldybė (atskirta nuo Itapeserika da Seros).
Žiguliai
Žiguliai:
Susijusios sąvokos:
Kastelo parapija
Kastelo parapija (Gernsio tarme: Lé Casté; ) – didžiausia pagal plotą parapija Gernsyje.
Kasmet rugpjūtį parapijoje vyksta Šiaurės šou ir gėlių paroda „Battle of Flowers“. Kastelo parapijoje taip pat yra keli paplūdimiai, pavyzdžiui, Cobo, Grandes Rocques bei populiarus tarp banglentininkų Vazon Bay.
thumb|left|Manhyras-statula stūkso virš Bas Pas Parapijos Šv. Marijos de Kastel bažnyčia yra žymi išlikusia viduramžiška freska bei neolitiniu menhyru bažnyčios kieme, kuris, manoma, buvo išdrožinėtas kaip moters vaisingumo simbolis.
Šioje parapijoje yra pradinė Kastelo mokykla.
Senąja Gernsio tarme Kastelo gyventojai buvo vadinami ânes pur sàng.
Parapijoje yra La Grande Mare viešbutis ir golfo klubas. Klubas yra namų aikštė vienam iš „Karaliaus Džordžo laukų“.
Zigmas Dailidka
Zigmas Dailidka (1920 m. liepos 16 d. Lapočiškės, Lydos apskritis – 1978 m. rugpjūčio 12 d. Čikaga) – teisininkas, Lietuvos ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
1949 m. baigė Pabaltijo universitetą (Vokietija), 1948 m. universiteto lietuvių studentų valdybos pirmininkas. 1950 m. persikėlė į JAV. 1961–1964 m. JAV lietuvių bendruomenės centro valdybos iždininkas, 1964–1967 m. centro valdybos Kultūros fondo pirmininkas. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos veikėjas, CK narys, generalinis sekretorius. Bendradarbiavo JAV lietuvių spaudoje.
Vaidotai (Vilnius)
Vaidotai – pietinė Vilniaus miesto dalis, esanti kairiajame Vokės krante, į pietryčius nuo Vaidotų kaimo. Pietuose ribojasi su Pagiriais ir Keturiasdešimt Totorių, vakaruose su Metropoliu ir Daniliškėmis. Stūkso Vaidotų piliakalnis.
Šią Vaidotų dalį aptarnauja 3 autobusas (Vėjo st.).
thumb|left|250px|Vokė ties Vaidotais
Istorija
Dabar Vilniui priklausanti Vaidotų dalis iki 1996 m. buvo atskiras kaimas Trakų Vokės apylinkėje, Trakų rajone (dabartinė Vaidotų gyvenvietė įėjo į Vaidotų apylinkę).
Šlamutis
Gentyje apie 600 rūšių, jų labai daug Afrikoje ir Madagaskare. Lietuvoje auga dvi rūšys:
Dvieilis taksodis
Dvieilis taksodis  – pušūnų (Pinophyta) skyriaus, kiparisinių (Cupressaceae) šeimos, Taxodioideae pošeimio, taksodžių (Taxodium) genties medžių rūšis. thumb|left|250px|[[Lapas|Lapeliai ir kankorėžėliai]]
Paplitimas
Savaime paplitę Šiaurės Amerikos žemyno pietryčių dalyje, JAV – Alabamos, Misisipės, Arkanzaso, Delavero, Floridos, Džordžijos, Luizianos, Pietų Karolinos, Šiaurės Karolina, Merilando, Tenesio, Kentukio, Teksaso, Virdžinijos, Oklahomos, Misūrio, Ilinojaus, Indianos valstijose ir auga stovinčiuose ar lėtai tekančiuose vandenyse, 0–500 m aukščio altitudėse.
Matmenys
Dvieiliai taksodžiai užauga apie 50 metrų aukščio.
Apibūdinimas
Jaunų medžių laja piramidės formos. Žydi balandžio–gegužės mėnesiais.
Dvieilių taksodžių ryšys su Taxodium ascendens
Dvieilių taksodžių ir Taxodium ascendens populiacijos augdamos viena kitos lengvai kryžminasi. Dvieiliai taksodžiai užauga truputį stambesni, jų lapeliai ilgesni, kankorėžėliai didesni nei pas Taxodium ascendens. Dalis botanikų nuo dvieilių taksodžių neišskiria Taxodium ascendens, ir pastaroji rūšis kartais laikoma dvieilių taksodžių porūšiu arba varajetu.
Amžius
Labai ilgaamžiai medžiai, gyvena iki 2000–3000 metų.
Leningrado blokada
Leningrado (dabar Sankt Peterburgas) blokada – miesto apsuptis Antrojo pasaulinio karo metu, trukusi nuo 1941 metų rugsėjo 8 dienos iki 1944 metų sausio 27 dienos.
1941 metų birželį Vokietija užpuolė Tarybų Sąjungą rytų fronte, o suomiai šiaurėje užėmė Kareliją ir pradėjo kelti grėsmę Leningradui. Gan greitai vokiečiai pasiekė miestą ir užblokavo visus kelius į miestą, išskyrus Ladogos ežerą.
Manoma, kad mieste iš bado ar nuo išsekimo mirė nuo 700 000 iki 1,5 mln. žmonių.
XXI amžiuje kai kurie istorikai laiko Leningrado blokadą genocidu.
SP Cailungo
Kailungo SP – San Marino futbolo klubas iš Kailungo.
Istorija
Klubas įkurtas 1974 m.
Serski Lasas
Serski Lasas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Plaskų valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Plaskų, 17 km į šiaurės rytus nuo Augustavo ir 91 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Trakų gimnazija
Trakų gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Trakuose, Birutės g. 44, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lenkų ir rusų kalbomis. Įstaigos kodas 290665350. Steigėjas Trakų rajono savivaldybės taryba.