cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šventasis Urbonas I
Urbonas tapo popiežiumi tais metais, kuriais buvo nužudytas Romos imperatorius Elagabalas bei valdė Aleksandro Severo laikas. Manoma, kad Urbono pontifikatas buvo ramus laikas krikščionims, kadangi Aleksandras Severas nepersekiojo jų.
Potifikatas
Urbonas I tęsė priešišką Kaliksto I politiką antipopiežiaus šv. Hipolito atžvilgiu. Tais laikais Bažnyčia Romoje augo ir vystėsi. Urbonui I yra priskiriama dekretas dėl tikinčiųjų aukų Šv. Mišių metu, kuriame teigiama, kad tikinčiųjų aukos gali būti skirtos bažnytiniams tikslams, krikščioniškos bendrovės gerovės užtikinimui bei varguoliams.
Šventojo Urbono I liturginis minėjimas – gegužės 25 d. Į jį kreipiamasi pagalbos audrų bei žaibų metu. Dažniausiai vaizduojamas su vynu ir vynuogėmis; prie sulaužytos kolonos ir nuo jos nukritusio stabo; rykšte; stulpu ir jo nukirsta galva.
Palaidojimo vieta
Buvo manyta, kad Urbonas I palaidotas Coemetarium Praetextati, kur buvo kapas su jo užrašytu vardu. Tačiau kasinėjimų Kaliksto katakombose metu italų archeologas Giovanni de Rossi atidengė sarkofago viršų, kuris leidžia manyti, kad būtent ten yra palaidotas popiežius. De Rossi taip pat surado palaidotų šiose katakombose kankinių ir išpažinėjų sąrašą, kuriame buvo minimas ir Urbono vardas. Archeologas padarė išvadą, kad Urbonas, palaidotas Coemetarium Praetextati tai vyskupas, o popiežius palaidotas Šv. Kaliksto katakombose. Tačiau daugelis istorikų su tuo nesutinka, remdamiesi popiežiaus Siksto III šventųjų, palaidotų Šv. Kataliksto katakombose, sąrašu. Ten minimas Urbonas priskiriamas ne Romos popiežiams, o užsienio vyskupams. Todėl visgi galima manyti, kad popiežius Urbonas I yra palaidotas Coemetarium Praetextati.
Legendos ir mitai
Kadangi neišliko jokių amžininkų raštų apie Urbono pontifikatą, yra neįmanoma nustatyti, kurios legendos ir jo poelgiai yra tikri, o kurie – pramanyti. Informaciją apie Šv. Urboną galima rasti ir Šv. Cecilijos aktuose, ir Liber Pontificalis, tačiau ji – abejotina.
Į Katalikų bažnyčios brevijorių yra įtraukta istorija apie vieną iš daugelio atsivertusiųjų Šv. Urbono dėka – Šv. Tiburtijų ir jo brolį Šv.Valerijoną, Šv. Cecilijos vyrą. Jam taip pat priskiriamas įsakymas Šv. Mišių metu naudoti auksiniu arba sidabrinius indus ir patenas.
Teigiama, kad Urbonas savo malda nuvertė stabą nuo kolonos. Tikima, kad būtent po šio atsitikimo jis buvo muštas kankinamas, o vėliau jam buvo nukirsta galva.
Nevardas Žemas
Nevardas Žemas arba Žemas Nevardas – ežeras Lietuvoje, Vilniaus rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Paberžės. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,35 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 161,4 m. Krantai aukšti, tik pietvakarinis ir pietrytinis žemi ir pelkėti. Į pietryčius plyti ~ 3 ha dydžio Vilkiškių I pelkė. Krantai daugiausia apaugę miškeliais. Į šiaurę už 0,07 km telkšo mažesnis Nevardo Aukšto ežeras. Pietvakariuose išteka upelis link A-2 upelio (Akmenos intakas).
Pranas Jaciunskas
Pranas Jaciunskas (g. 1952 m. rugsėjo 25 d. Seimeniškėse, Alytaus raj.) – vadybininkas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1975 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo inžinieriaus elektriko specialybę. 1999–2002 m. mokėsi Kauno technologijos universitete, įgijo vadybos magistro kvalifikaciją.
1975–1977 m. Marijampolės žemės ūkio įmonės vyriausiasis energetikas. 1977–1979 m. tarnavo armijoje. 1979–1987 m. Alytaus eksperimentinio namų statybos kombinato MPP gamyklos energetikas. 1987–1990 m. Alytaus chemijos gamyklos vyriausiasis energetikas. 1990–1991 m. Alytaus eksperimentinio namų statybos kombinato valymo įrengimų viršininkas. 1991–1992 m. Alytaus valstybinės komunalinės įmonės generalinis direktorius. 1993–1996 m. uždarosios akcinės bendrovės užsienio kapitalo įmonės „Burma“ direktorius. 1997–2001 m. Alytaus apskrities viršininko pavaduotojas. 2001–2005 m. Vilniaus prekybos pramonės ir amatų rūmų Alytaus filialo direktorius. 2006–2012 m. AB Bankas Snoras Alytaus filialo direktorius.
2013–2016 m. Alytaus energinio efektyvumo didinimo agentūros direktorius.
1990–1995 m. Alytaus miesto tarybos deputatas, 1995–2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. 1995–1997 m. Miesto plėtros komiteto pirmininkas, 2003 m. pirmininko pavaduotojas, 2002 m. Privatizavimo komisijos pirmininkas.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys, nuo 1995 m. Tėvynės sąjungos Alytaus skyriaus pirmininko pavaduotojas, nuo 2000 m. Alytaus apskrities koordinacinės tarybos pirmininkas, nuo 2003 m. Tėvynės sąjungos vykdomasis sekretorius, 2003 m. Vilniaus – Dzūkijos regiono koordinacinės tarybos pirmininkas.
Žmona – Danutė. Augina dukteris Neringą ir Dovilę.
Pankai (Choroščo valsčius)
Pankai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Choroščiaus valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Juozas Mikėnas
thumb|Juozo Mikėno antkapis Antakalnio kapinėse thumb|Pergalė. Memorialas 1200 gvardiečių Kaliningrade Juozas Mikėnas (1901 m. vasario 12 d. Skardupio viensėdis, Aknystos valsčius, Rusijos Imperija (dabar Latvijos respublika) – 1964 m. spalio 24 d. Vilnius, LTSR; palaidotas Antakalnio kapinėse) – vienas žymiausių lietuvių skulptorių, moderniosios skulptūros pradininkas Lietuvoje.
Biografija
Sesuo Akvilė Mikėnaitė, brolis Jonas Mikėnas, duktė Rima Mikėnaitė. 1920 m. mokėsi Piešimo kursuose Kaune pas Justiną Vienožinskį, 1922–1926 m. Kauno meno mokykloje pas Kajetoną Sklėrių, 1926–1927 m. Paryžiuje lankė A. Lhoto ir M. Šuchajevo (vadinamoji Rusų akademija) studijas. 1927–1931 m. studijavo Aukštojoje dekoratyvinės dailės mokykloje, Nacionalinėje meno ir amatų konservatorijoje ir Žiuljano akademijoje.
1931–1940 m. Kauno meno mokyklos, 1940–1941 m. Vilniaus dailės mokyklos, 1941–1943 m. ir 1944–1945 m. Vilniaus dailės akademijos, 1945–1946 m. Vilniaus dailės instituto, 1946–1951 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės instituto, 1951–1964 m. Lietuvos dailės instituto dėstytojas. 1946–1961 m. Skulptūros katedros vedėjas, nuo 1946 m. profesorius. 1955 m. TSRS dailės akademijos narys korespondentas.
Kūryba
Nuo 1928 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Paryžius, Maskva); individualios parodos: Vilnius – 1962 m., 1971 m., 1976 m., 1991 m., Maskva – 1962 m., Kaunas – 1976 m. 1932–1934 m. dalyvavo grupuotės „Ars“ veikloje, sukūrė pirmosios parodos plakatą.
Lyrizmas, poetiškumas, polinkis į monumentalumą išryškėjo ketvirto dešimtmečio antrosios pusės skulptorius kompozicijose („Vaikas su balandžiu“ 1935 m., „Vincukas“ 1938 m., „Mergina laukuose“ 1939 m., reljefai „Moteris su grebliu“ 1936 m.) ir portretuose („Žmona“ 1936 m., „Moteris“ 1938 m.).
Sukūrė dekoratyvinių skulptūrų pasaulinėms parodoms – Paryžiaus („Rūpintojėlis“ 1937 m., parodos Didysis prizas; dekoratyvinis bareljefas) ir Niujorko („Lietuva“ 1939 m.), joms būdinga rimtis, apibendrintos aptakios formos.
Penktojo–šeštojo dešimtmečio skulptūros dinamiškesnės, jose atsirado patoso: skulptūrinės grupės „Besimokantis jaunimas“ ant Žaliojo tilto Vilniuje (su J. Kėdainiu, 1952 m.), skulptūros „Marytė Melnikaitė“ (1955 m., Zarasai, dabar Grūto parke, Druskininkai), „Petras Cvirka“ (1959 m., Vilnius).
Kamerinėms skulptūroms būdingas dinamiškas siluetas ir linijų ritmas (reljefai „Šokis“ 1946 m., „Motinystė“, „Žvejai“, abu 1946 m.), portretuose išryškinti žmogaus psichologiniai („Rima“ 1955 m., „Jaunosios pianistės portretas“ 1958 m.), etniniai bruožai („Valstietė“ 1957 m., „Žvejas, žvejo duktė ir aš“ 1961 m., „Dzūkas ir anūkas“ 1964 m.). Monumentalumas, proporcijų harmonija, kompaktiškas siluetas, vidinė rimtis ir dama su aplinka būdinga vėlyvosioms skulptūroms: „Taika“ (1960 m.), „Mūsų saulė“ (1962 m.), „Pirmosios kregždės“ (sukurta 1964 m., išdidinta kopija 1987 m. pastatyta šalia Nacionalinės dailės galerijos Vilniuje).
Sukūrė mozaikų („Jaunuolio galva“, „Mergaitės galva“ apie 1931 m., „Kristaus galva“ Kauno Dievo kūno bažnyčios fasade, su B. Matuzevičiumi, 1932 m., „Darbininkas“ 1934 m.).
Iliustravo knygų (Petras Cvirka. „Kasdienės istorijos“, Kazys Boruta. „Mediniai stebuklai“, abi 1938 m.), nuliejo akvarelių („Prie jūros“ 1956 m., „Palanga“, „Nida“, abi 1958 m., „Prie ežero“ 1961 m.), sukūrė piešinių (daugiausia aktų, „Leda“, iki 1939 m.).
Jo kūryba turėjo įtakos lietuvių skulptūros raidai. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Mokiniai
Tarp daugelio mokinių buvo ypač žinomų skulptorių: Gediminas Jokūbonis, Juozas Kėdainis, Kazimieras Kisielis, Konstantinas Bogdanas.
Moliūgų sėklų aliejus
Savybės
Tirštas aliejus gali būti nuo šviesiai iki labai tamsiai žalios, iki tamsiai raudonos spalvos, priklausomai nuo paimto mėginio tirštumo. Skystas aliejaus sluoksnis atrodo žalias, tuo tarpu tirštas – raudonas. Toks optinis reiškinys vadinamas dichromatizmu. Moliūgų aliejus yra viena iš stipriausiu dichromatizmu pasižyminčių medžiagų. Aliejų sumaišius su jogurtu, jis tampa šviesiai žalios spalvos ir kartais vadinamas „žaliuoju auksu“.
Panaudojimas kulinarijoje
Moliūgų sėklų aliejus turi stiprų riešutų skonį, jame gausu polinesočiųjų riebalų rūgščių. Paskrudintas aliejus įgauna aitrų skonį. Moliūgų sėklų aliejus naudojamas salotų padažų ruošime kartu su medumi ir alyvų aliejumi. Tipiškas Štirijos padažas susideda iš moliūgų sėklų aliejaus ir sidro acto mišinio. Aliejus taip pat naudojamas ir desertams, pvz., paprastiems vaniliniams ledams jis suteikia riešutų skonį. Moliūgų sėklų aliejus Austrijoje laikomas delikatesu, keletas jo lašų pilama į moliūgų sriubą ar kitus vietinius valgius. Tačiau naudojant jį kaip kepimo aliejų, jis praranda savo svarbias riebalų rūgštis.
Gerklė
Gerklė gali reikšti:
Kolamedis
Kolamedis (Cola) – dedešvinių (Malvaceae) šeimos visžalių medžių gentis, paplitusi Afrikos tropikuose.
Medžiai užauga iki 30 m aukščio. Kolamedžių riešutuose gausu kofeino. Jų kramtymas populiarus tarp vietinių gyventojų. Kolamedžio sėklos naudojamos gydant kvėpavimo takų ligas, turi tonizuojančių, energetinių savybių, mažina apetitą. Kolamedžių riešutai naudoti kolos gėrimo gamyboje, tačiau dabar juos pakeičia kiti ingriedientai.
Rūšys
miniatiūra|kairėje|250px|Kolamedžio riešutai pardavinėjami [[Uagadugu turguje]]
Bonnier
Istorija
thumb|left|175px|Bonnier dangoraižis Stokholme, į kairę nuo 2006 m. atidarytos Bonniers dailės galerijos Įmonę 1804 m. Kopenhagoje (Danija) įkūrė Gerhard Bonnier, kuomet jis išleido pirmąją savo knyga Underfulde og sandfærdige kriminalhistorier. Vėliau Gerhardo sūnūs perkėlė šeimos verslą Švedijon, kur vienas iš sūnų, Albert Bonnier, 1837 m. naujai įsteigė leidyklą. Pirmoji leidyklos išleista knyga buvo „Įrodymai, kad Napoleonas niekuomet neegzistavo“ (SV Bevis att Napoleon aldrig har existerat). Knygą išspausdino spaustuvė „Nordströmska“.
A. Bonnier sūnus Karl Otto Bonnier pavertė šeimos įmonę viena lyderių Švedijoje. Buvo leidžiami tokių garsių šalies rašytojų kaip August Strindberg, Verner von Heidenstam ir Selma Lagerlöf kūriniai. Vėliau šeimos verslas perėjo K.O.Bonnier sūnums, Tor ir Åke, kuriems valdant 1929 m. buvo įsigyta leidykla „Åhlén och Åkerlund“ (dab. „Bonnier Tidskrifter“) ir įmonės asortimentas išplėstas žurnalais, o galiausiai ir laikraščiais, komiksų knygomis, kino ir televizijos produkcija.
XX a. 5-ajame ir 6-ajame dešimtmečiuose įmonių grupė dar labiau praplėtė savo asortimentą. 1954 m. „Bonnier“ grupės pardavimai siekė 123 mln. kronų, darbuotojų skaičius – 3418, o įstatinis kapitalas – 1 mln. kronų.
Bžozovų Borekas
Bžozovų Borekas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dambravos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Armand Jean du Plessis de Richelieu
thumb|200px|right|Kardinolas Rišeljė ([[Philippe de Champaigne paveikslas, apie 1637)]] Armanas Žanas de Rišeljė (, 1585 m. rugsėjo 9 d. – 1642 m. gruodžio 4 d.) – Prancūzijos dvasininkas, didikas ir valstybės veikėjas. 1622 m. tapo kardinolu. 1624 m. – pirmuoju karaliaus Liudviko XIII ministru.
Biografija
Gimė Paryžiuje didžiojo Prancūzijos prevo šeimoje. Šeimoje buvo ketvirtas vaikas iš penkių. Tėvas mirė, kai Armanui tebuvo penkeri. Devynerių metų buvo nusiųstas mokytis filosofijos Paryžiaus Navaros kolegijoje. Baigdamas kolegiją, Armanas puikiai mokėjo lotynų kalbą, kalbėjo itališkai bei ispaniškai. Mokslams artėjant į pabaigą, jaunuolio motina (Siuzana de Rišeljė) sukvietė šeimos pasitarimą, nes reikėjo apsvarstyti tolesnį Armano likimą. Buvo nuspręsta, kad Armanas taps kariškiu. To norėjo ir pats jaunuolis. Pagal miestelio, kuris XV a.pab. atiteko Rišelje šeimai, pavadinimą Armanas gavo markizo diu Šilu titulą. Penkiolikmetis markizas palieka dėdės Amadoro (Siuzanos de Rišelje brolio) namus, išsinuomoja keletą kambarių Paryžiaus parlamento advokato Butilė name ir įstoja į Pliuvinelio akademiją. Jaunasis markizas buvo labai patenkintas mokslais Pliuvinelio akademijoje.
1602 metais septyniolikmečio Armano gyvenimas visiškai pasikeičia. Vyresnysis Armano brolis Alfonsas netikėtai atsisako užimti jam parengtą vyskupo vietą Liusone. Alfonso poelgis sukėlė madam de Rišelje neviltį. Iškilo grėsmė, jog vyskupija, davusi nors ir nedideles pajamas, išslys iš jos šeimos rankų. Motina maldavo Armaną gelbėti šeimą nuo skurdo. Šaltakraujiškai viską apsvarstęs, Armanas priėmė motinos pasiūlymą ir atsisakė pasaulietiško gyvenimo. Rišelje išeina iš Pliuvinelio akademijos ir grįžta į Navaros kolegiją studijuoti teologiją.
Dėl jauno amžiaus, išimties tvarka, 1607 m. buvo įšventintas vyskupu. Tapo pirmuoju Prancūzijoje vyskupu, kuris ėmėsi įgyvendinti institucines Tridento susirinkimo reformas. 1614 m., paleidus Generalinius luomus, tapo Prancūzijos karaliaus Liudviko XIII sutuoktinės Onos Austrės nuodėmklausiu. 1616 m. tapo karaliaus tarybos nariu, atsakingu už karo reikalus ir užsienio politiką. Po metų, perversmininkams nušalinus Liudviko XIII motiną M. Mediči nuo faktinės valdžios, buvo ištremtas į savo vyskupiją, vėliau – į Avinjoną. 1624 m. M. Mediči grįžus į Paryžių, Ž. A. Rišeljė paskirtas karaliaus tarybos pirmininku, taip pat prekybos ir jūrų reikalų ministru. Nepaisydamas prieš jį buvusios opozicijos ir rengiamų sąmokslų, Rišeljė greitai savo valiai pajungė karaliaus dvarą ir formavo Prancūzijos politiką. Prancūzijos viduje jis stiprino karaliaus valdžią, o užsienio politikoje siekė neleisti Europoje įsigalėti Habsburgų dinastijai. Kovojo su hugenotais. 1627 m. užėmęs paskutinę jų tvirtovę – La Rošelį, pašalino pilietinio karo grėsmę. Trisdešimtmečio karo metu parėmė Vokietijos protestantus ir Švediją, kovojusius su Habsburgais. Dėl Rišeljė vykdytos politikos labai susilpnėjo Ispanijos, ir, atitinkamai, išaugo Prancūzijos įtaka Europoje. Skatino religines misijas Afrikoje, Artimuosiuose Rytuose ir Amerikoje. Rėmė Naujosios Prancūzijos kolonizavimą, taip pat mokslus ir menus. 1635 m. įkūrė Prancūzų akademiją.
Mirė 1642 m. Paryžiuje. Palaidotas Sorbonos bažnyčioje. Jam valdant, Prancūzijoje galutinai susiformavo ir įsitvirtino absoliutizmas. Prancūzijos revoliucijos metu jo kūnas buvo išimtas iš karsto ir balzamuotas.
Bronchai
Bronchai – kvėpavimo sistemos dalis, kurią sudaro standūs vamzdeliai, kuriais oras iš trachėjos patenka į plaučius. Bronchai ir jų šakos sudaro bronchinį medį. Pagrindiniai bronchai skyla į skiltinius bronchus, o šie - į segmentinius bronchus.
Dešinysis bronchas
Dešinysis bronchas yra trumpesnis ir platesnis už kairįjį. Jo ilgis - apie 2,5 cm. Apie 2 cm nuo broncho pradžios, jis atsišakoja į viršutinį skiltinį bronchą (bronchus lobaris superior dexter), dar vadinamą eparterine šaka, nes jis kyla virš dešiniosios plautinės arterijos. Likusi, po arterija einanti šaka vadinama hiperarterine šaka, ši šaka dar šakojasi į vidurinį ir apatinį skiltinius bronchus. Dešinysis bronchas atsišakoja 45° kampu, dėl to į jį dažniau patenka svetimkūniai, negu į kairįjį.
Kairysis bronchas
Šis bronchas yra ilgesnis (apie 5 cm) ir plonesnis už dešinįjį. Šis bronchas neturi eparterinės šakos, jis teturi du skiltinius bronchus - viršutinį ir apatinį. Kairysis bronchas nuo trachėjos atsišakoja 25° kampu.
Skiltinių bronchų šakojimasis
Kairysis viršutinis skiltinis bronchas pradžioje pasidalija į dvi šakas, kurios savo eiga maždaug atitinka dešiniojo plaučio viršutinį ir vidurinį skiltinius bronchus. Iš vienos šakos susidaro tokie patys segmentiniai bronchai kaip ir dešiniojo plaučio viršutinėje skiltyje, o iš antros šakos - du liežuvėliniai segmentiniai bronchai. Kairiojo apatinio skiltinio broncho šakojimasis atitinka dešiniojo analogiško broncho šakojimąsį.
Notiškis
Notiškis – ežeras Lietuvoje, Vilniaus rajone, 6 km į pietryčius nuo Maišiagalos. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,57 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 151,1 m. Pietinis krantas aukštokas, kiti – žemesni, apaugę medžiais ir krūmais. Pietvakariuose išteka upelis link Vilnojos upės (Dūkštos intakas). Pietinėje pakrantėje įsikūręs Ežeraičių kaimas, pastatytas viešbutis, šiaurinėje pakrantėje įrengti golfo laukai, kaimo turizmo nameliai. Pietvakarine pakrante eina automagistralė.
Insekticidai
thumb|Insekticidais purškiami laukai Insekticidai ( – vabzdys + caedo – žudau) – pesticidai žalingiems vabzdžiams naikinti. Jais naikinami augalų kenkėjai ir žmogaus bei gyvūnų parazitai.
Insekticidai gaminami drėkstančių ir tirpstančių miltelių, koncentruotųjų emulsijų, tirpalų, pastų, kietų dūminių mišinių, granulių ir kitokio pavidalo. Jie purškiami, sėjami į dirvą, jais apveliamos sėklos, fumiguojamos patalpos ir produktai. Daugelis insekticidų nuodingi žmogui, šiltakraujams gyvūnams ir naudingiems vabzdžiams bei žuvims, todėl atsargiai laikomi, gabenami ir naudojami.
Skirstymas
Pagal veikimo būda skirstomi į vidinius, kontaktinius, sisteminius ir dujinius.
Pagal cheminę sudėtį insekticidai skirstomi į neorganinius ir organinius.
Monosacharidai
Monosacharidai – paprasčiausios sudėties angliavandeniai. Jie paprastai būna bespalviai, tirpūs vandenyje, kristalinės struktūros. Kai kurie monosacharidai yra saldaus skonio. Gamtoje labiausiai paplitę sacharidai gliukozė (dekstrozė), fruktozė, galaktozė, ribozė ir deoksiribozė yra monosacharidai. Monosacharidai yra pamatiniai disacharidų (pvz., sacharozė) ir polisacharidų (pvz., celiuliozė, krakmolas) komponentai.
Ribozė ir deoksiriboze įeina į nukleorūgščių ir ATP sudėtį. Gliukozės ir fruktozės aptinkama meduje, vaisiuose. Gliukozės visada yra gyvūnų kraujyje, o galaktozės - žinduolių piene. Monosacharidų molekulėse gali būti nuo keturių iki dešimties anglies atomų. Pagal anglies atomų skaičių molekulėje jie skirstomi į tetrozes, pentozes, heksozes ir t. t. Didžiausią reikšmę turi heksozės ir pentozės.
Agarinis
Žodis Agarinis gali reikšti:
Dvarčiškiai (Švenčionys)
Dvarčiškiai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km nuo į vakarus nuo Sarių, į pietvakarius nuo kelio. Kaimas įsikūręs miškų ir raistų apsuptyje (vakaruose prasideda Labanoro giria, Gojinio ežero pakrantėje.
Vytauto Misiūno sodyboje ir prieigose prie Gojinio ežero sukurta didelė natūralių akmenų ekspozicija, rengiamos „Romuvos“ etnokultūros ir folkloro vasaros stovyklos.
Poroslai
Poroslai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Choroščiaus valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Per kaimą eina Via Baltica 25px|DW651 kelias. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Džharkhandas
Džharkhandas  – valstija rytinėje Indijoje. Ribojasi su Biharu, šiaurėje, Utar Pradešu ir Čhatisgarhu vakaruose, Orisa pietuose ir Vakarų Bengalija rytuose.
Didžiausi miestai
thumb|left|250px|Šventykla Džharkhande
Ankašo departamentas
Ankašo departamentas  – vienas iš 24 Peru departamentų. Įsikūręs Ramiojo vandenyno pakrantėje. Šiaurėje ribojasi su La Libertado, rytuose – su Huanuko ir Pasko, pietuose – su Limos regionais. Administracinis centras – Huarasas.
Istorija
Ankaše 600–400 m. pr. m. e. gyvavo pirmoji žinoma Peru kultūra – čavinai. Nuo jų gyvavimo laikotarpio Ankaše yra išlikę Čavino kultūros statinių. Vėliau teritorija buvo užkariauta inkų. Santos slėnio gyventojai buvo asimiliuoti su inkais. XVI a. Ankaše pasirodė ispanai. Konkistadoras Jeronimo de Alvaradas Santosas slėnyje įkūrė Huaraso miestą. Ankašo regionas dabartinį pavadinimą įgijo 1839 m. po prezidento Agustinas Gamara įsako. Lig tol teritorija vadinosi Huajlaso regionu. Žodis Anqash kečujų kalba reiškia „turkio mėlynumas“. 1970 m. Ankašą nusiaubė galingas žemės drebėjimas, kurio metu žuvo daugiau nei 50 tūkst. žmonių.
Geografija
Ankašo regionas užima 2,8 % Peru ploto. Teritorijos rytinėje dalyje driekiasi Andų kalnai, kuriuos sudaro 2 svarbiausi kalnagūbriai: Cordillera Negra ir Cordillera Blanca. Šias kalnų grandines skiria Santos upės suformuotas Callejón de Huaylas slėnis. Ši upė suformuoja ir dar keletą kanjonų. Toliau rytuose Maranjono upė taip pat suformuoja gilų kanjoną. Aukščiausia viršukalnė yra 6768 m Uaskarano kalnas. Taip pat yra aukštos Alpamajo, Čopikalkio, Saprarachu, Huandojo, Pastouri viršukalnės. Tuo tarpu pajūryje driekiasi lygumos, išraižytos lagūnų. Dėl šaltosios Humbolto srovės Kostoje driekiasi dykynės. Šalia kranto yra iškilusios kelios nedidelės salelės: Tortuga, La Viuda, Blanka, Santa.
Gyventojai
Ankaše gyvena virš 1 mln. gyventojų, kurių daugume metisai. Gyventojai susitelkę kalnų slėniuose, ypač Callejón de Huaylas. Dalis gyventojų gyvena pakrantėje. Rečiausiai gyvenamos aukštikalnių sritys ir Kostos dykynės. Skurdo lygis regione 61,1 %. Didžiausi miestai: Čimbotė, Huarasas, Karasas, Jungajas, Pomabamba.
Ekonomika
Pakrantėse pagrindinis verslas – žvejyba. Vandenyno vandenyse veisiasi virš 700 žuvų rūšių. Čimbotė yra vienas svarbiausių šalies žvejybos uostų. Kalnuose auginamos bulvės, kviečiai, miežiai, vystoma gyvulininkystė (daugiausia galvijai ir avys). Cinko, geležies, anglies, vario, švino gavyba. Metalurgijos pramonė. Turizmas. Svarbiausi turistiniai objektai yra Uaskarano nacionalinis parkas, Chavín de Huántar archeologinė vietovė ir kt.
Provincijos
thumb|240px|[[Čavin de Uantaras]]
Ankašas yra padalintas į 20 provincijų. Skliaustuose pateikta sostinė.
Dvarčius
Dvarčiumi vadinamos gyvenvietės:
Leonas Valkūnas (1949)
Leonas Valkūnas (g. 1949 m. sausio 16 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1956–1967 m. mokėsi Vilniaus Antano Vienuolio vidurinėje mokykloje. 1967–1972 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos fakultete, 1969–1972 m. – Kijevo valstybiniame universitete, 1972–1976 m. – Vilniaus universiteto aspirantūroje. 1976 m. VU apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją „Eksitoninių spektrų priemaišiniuose ir stipriai sužadintuose kristaluose tyrimai“. 1987 m. Baltarusijos TSR Mokslų akademijos Fizikos institute apgynė fizikos ir matematikos mokslų daktaro (dabar – habilituoto fizinių mokslų daktaro) disertaciją „Priemaišinių organinių struktūrų optinių savybių eksitoninėje spektro srityje teorija“.
1977–1979 m. buvo Fizikos instituto jaunesnysis, 1979–1988 m. – vyresnysis, o nuo 1989 m. – vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1992–2002 m. buvo Fizikos instituto direktorius, dabar – Molekulinių darinių fizikos laboratorijos vedėjas. VU FF Teorinės fizikos katedros vedėjas.
Nuo 1993 m. – docentas, nuo 1996 m. – profesorius. Nuo 2001 m. yra Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas.
Stūglių piliakalnis
Stūglių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 16425; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1769 ; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1117) ir gyvenvietė Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Stūglių Švenčionių seniūnija. Pasiekiamas iš plento Švenčionys – Adutiškis Naujasalyje pasukus į kairę šiaurės vakarų kryptimi, į Kulniškę, joje pasukus į dešinę šiaurės rytų kryptimi link Gražulių, Stūgliuose ties kapinėmis sankryžoje pasukus keliu į kairę šiaurės vakarų kryptimi, pavažiavus 850 m iki sodybos – yra 50 m į dešinę šiaurėn nuo jos.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 55x45 m dydžio, iki 3 m žemesne šiaurės rytine dalimi. Joje rastas akmeninis kirvelis su skyle kotui, geležinio peiliuko dalis, brūkšniuotos keramikos. Šlaitai statūs, 4-12 m aukščio.
Piliakalnis labai suardytas arimų šiauriniame, vakariniame, pietvakariniame šlaituose, 2-4 m žemiau aikštelės net suformuotos iki 10 m pločio terasos. Jis dirvonuoja, šlaituose auga paskiri lapuočiai medžiai, pietrytiniame šlaite - pušys.
Tyrimai
1986 m. ir 1987 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 104000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1043000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Maltos futbolo varžybos 1982–1983 m.
Maltos futbolo varžybos 1982–1983 m.
Vanga (reikšmės)
Vanga (Vanga, Wanga) gali reikšti:
Skirtumų skaičiavimo mašina
Skirtumų skaičiavimo mašina – Č. Babidžo suprojektuota sistema, skirta polinomų reikšmių lentelių sudarymui automatizuoti. Ji rėmėsi baigtinių skirtumų metodu. Ją galima laikyti pirmuoju kompiuterio pagal dabartine sampratą prototipu. Ji nuo kitų to meto skaičiuotuvų skyrėsi tuo, kad savo mechanizme turėjo užprogramuotas matematikos taisykles.
Prielaidos
XIX a. pradžioje matematines lenteles (logaritmų ir trigonometrinių funkcijų) sudarinėjo ištisos matematikų komandos naudodamos primityvias priemones. Kadangi tie žmonės atlikdavo skaičiavimus, juos vadino „kompiuteriais“. Šiuo terminu įvardijama pareigybė vis dar egzistavo ir XX a. penktajame dešimtmetyje.
Problema buvo ne tik rutininio darbo apimtis, bet ir daugybė klaidų lentelėse. Tad buvo stengiamasi kažkiek automatizuoti tą veiklą. Šikardo, B. Paskalio ir G. Leibnico sukurti prietaisai nelabai tiko praktiniam panaudojimui.
Sukūrimo istorija
thumb|222px|Left|Kopija Londono mokslo muziejuje Skirtumų mašinos paskirtis buvo apskaičiuoti ir sudaryti polinominių funkcijų reikšmių lenteles, nes jomis galima aproksimuoti logaritmus ir trigonometrines funkcijas. Pirminė Skirtumų mašinos idėja 1786 m. kilo J. H. Mueller'iui. Tačiau ji buvo užmiršta.
Ją atgaivino Č. Babidžas Karališkajai astronomijos draugijai nusiuntęs straipsnį „Pastaba apie mechanizacijos pritaikymą labai didelių matematinių lentelių skaičiavimams.“ Vyriausybė skyrė lėšų šiam projektui. Č. Babidžas mašinai konstruoti pasamdė J. Klemensą. 1832 m. viena mašinos dalis buvo baigta. Ją sudarė apie 2000 detalių.
Tačiau 1833 m. darbai nutrūko Klemensui reikalaujant kompensuoti persikėlimo išlaidas. 1834 m. Č. Babidžui kilo Analitinės mašinos idėja. Vėliau jis vėl grįžo prie skirtumų mašinos ir pagerino jos konstrukciją (1847–1849 m.). Įkvėptas Č. Babidžo idėjų, Georgas Scheutzas sukonstravo kelias skirtumų mašinas, kurių vieną 1859 m. pardavė Britanijos vyriausybei. Vėliau jų konstrukciją patobulino Martinas Wibergas, tačiau naudojo tik logaritmų lentelėms sudarinėti. O 1876 m. Filadelfijos parodoje inžinierius George’as Bernardas Grantas demonstravo savo konstrukcijos skirtumų mašiną. Ji buvo 8 pėdų pločio, 5 pėdų aukščio ir turėjo 15 tūkst. judančių detalių.
Pravalo botaninis draustinis
Pravalo botaninis draustinis – saugoma gamtos teritorija Lietuvoje, Vilniaus rajono šiaurėje, Kregžlės miške, Asvejos regioninio parko rytuose. Apima Pravalo ežerą ir apyežerę. Rytiniu pakraščiu eina plentas. Skirtas išsaugoti botaniniu požiūriu itin vertingas Pravalo ežero pakrančių ir pelkėtų vietų augalų bendrijas, retų rūšių augalų augavietes. Draustinis įsteigtas 1974 m.
66,3 % draustinio ploto užima miškas: 57,4 % jo sudaro pušynai (skaistšiliai, žaliasamaniai, kerpšiliai, šilabaliai), 23,8 % beržynai, 9,5 % juodalksnynai, 9,3 % eglynai. 25,5 % draustinio užima atviras vanduo, 8,2 % – pelkės. Botaniniame draustinyje auga 378 augalų rūšys (iš jų 34 – samanų). Yra daug retų, saugomų augalų (mažalapė saulašarė, pelkinė laksva, šakotoji ratainytė, plačialapė klumpaitė ir kt.).
Skirtumų skaičiavimo mašina
Veikimo principas
Mums reikia paskaičiuoti polinomo reikšmes: p(0,1), p(0,2), p(0,3), p(0,4). Sudarykime lentelę, kurios pirmas stulpelis yra polinomo reikšmės, antras stulpelis – tos ir prieš ją esančios eilutės polinomų reikšmių skirtumai, o trečias – tų skirtumų skirtumas.
Pastebime, kad trečio stulpelio reikšmė yra pastovi. Tai yra dėsningumas, – bet kuriam n laipsnio polinomui taip sudarytai lentelei n + 1 stulpelio reikšmė bus konstanta. Tai ir buvo panaudota mašinai konstruoti. Pabandykime paskaičiuoti naują polinomo reikšmę, p(0,5) imdami lentelės reikšmes iš dešinės į kairę. Iš trečiojo stulpelio paimame 0,04. Tada antrajame stulpelyje atimame 0,16–0,04 = 0,12. Tad polinomo reikšmė p(0,5) bus 1,12–0,12 = 1,00
Kaip matome, polinomo reikšmėms skaičiuoti nėra naudojama daugybos, o tik atimties operacija. Mašinai pakanka įsiminti tik n skaičių n - ojo laipsnio polinomo reikšmėms skaičiuoti.
Atkūrimas
1989–1991 m. Londono mokslo muziejuje, 200-ųjų Č. Babidžo gimimo metinių progai, skirtumų mašina buvo sukonstruota pagal pradinius patobulintos versijos Č. Babidžo brėžinius. Juose rasta keletas netikslumų, kuriuos reikėjo pataisyti. Ją sudaro apie 4000 detalių iš plieno, geležies ir bronzos. Ji sveria 2,6 tonos, yra 10 pėdų pločio ir 6,5 pėdų aukščio. Ji gali skaičiuoti 7-ojo laipsnio polinomus, kurių reikšmių skaičiavimus atlieka 31 skaitmens tikslumu. Tačiau skaičiavimams atlikti rankeną reikia pasukti šimtus arba net tūkstančius kartų. 2000 m. buvo sukonstruotas ir Č. Babidžo sumanytas spausdintuvas, skirtas skirtumų mašinos skaičiavimo rezultatams spausdinti.
Imperatorienė Cisi
Biografija
Nuo 1861 iki 1872 m. Cisi valdė kaip „Karalienė našlė“ (Huángtàihòu), kaip savo nepilnamečio sūnaus, imperatoriaus Tongdži, regentė, o po Tongdži mirties Valdė už savo sūnėną Guangsu. Galiausiai šis ją išvijo iš dvaro. Bet 1898 metais ji vėl perėmė valdžią į savo rankas, kai po įvykusio valstybės perversmo buvo nuverstas imperatorius Guangsu, palaikęs reformistus.
Cisi mirė 1908 m. lapkričio 15 d. sulaukusi 72 metų. Tik viena diena anksčiau mirė imperatorius Guangsu. Manoma, kad jį Cisi nunuodijo arsenu.
Podubjė (Jakštai)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities kaimas. 1938 m. prijungti Mažieji Vinkšnupėnai. 1947–1963 m. Bolšakovo rajono, 1963–2008 m. Bolšakovo apylinkės kaimas.
Anabasis Alexandri
Graikiškas terminas anabasis reiškia 'ekspedicija ar žygis nuo kranto į žemyno gilumą'. Šio žodžio antonimas yra katabasis 'žygis iš žemyno ar salos gilumos link pakrantės'. Veikalo pavadinimas į anglų kalbą tradiciškai verčiamas kaip 'Aleksandro kampanijos'.
Šis veikalas apie Aleksandrą yra vienas iš kelių visiškai išlikusių darbų, kuriuose aprašytas Aleksandro užkariaujamasis žygis. Arianas rėmėsi šaltiniais, kurie iki šių dienų neišliko, pvz., veikalais, kuriuos buvo parašę Aleksandro amžininkai Kalistenas (Callisthenes; Aleksandro mokytojo Aristotelio sūnėnas), Onesikritas (Onesicritus), Nearchas (Nearchus) ir Aristobulas (Aristobulus) bei kiek vėliau gyvenę autoriai kaip kad Kleitarchas (Cleitarchus). Svarbiausia, kad Arianas rėmėsi Aleksandro biografija, kurią parašė Ptolemėjas, vienas pagrindinių Aleksandro karvedžių.
Šis veikalas yra daugiausia karo istorijos veikalas, jame labai mažai rašoma apie Aleksandro asmeninį gyvenimą, jo vaidmenį Graikijos politikoje, priežastis, dėl ko pradėta kampanija prieš Persiją.
Padvarinis (Vilniaus r.)
Padvarinis – ežerėlis Lietuvoje, Vilniaus rajone, 2,5 km į pietus nuo Kernavės. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,16 km, plotis – iki 0,045 km. Altitudė 89,6 m. Krantai neaukšti, vietomis apaugę krūmais. Pakrantėse plyti pievos ir auga miškeliai. Į šiaurę yra nebeekploatuojamas karjeras. Šalia įsikūręs Padvarių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Neries baseinui.
Agostino Chigi
Agostinas Kjidžis (, 1466−1520) − italų bankininkas ir prekybininkas, vienas reikšmingiausių italų renesanso mecenatų.
Biografija
Sienos Kjidžių giminė vertėsi bankininkyste nuo XIII a. Agostinas Kjidžis gimė 1466 m. lapkričio 9 d. (?) Sienoje. Jo praturtėjimą lėmė laivininkystė ir prekyba nekilnojamuoju turtu. Kjidžių šeimos bankas išaugo iki vieno didžiausių Europos finansuotojų, kuris turėjo biurus nuo Londono iki Kairo. Agostinas Kjidžis daugiausiai gyveno Romoje, buvo pagrindiniu popiežių Aleksandro VI, Julijaus II ir Leono X finansuotoju. Kilęs iš Sienos Agostinas Kjidžis rėmė Sienos menininkus Baldasarę Perucį ir Sodomą. Romoje jo svarbiausiais užsakymais buvo Kjidži vila (vėliau Villa Farnesina) ir Kjidži koplyčia Santa Maria del Popolo bažnyčioje. Vilą suprojektavo B. Perucis ir jos statybos prasidėjo 1506 m. Ją dekoravo pats B. Perucis, Rafaelis, Sebastianas del Pjombas ir Rafaelio dirbtuvių pagalbininkai. Prabangią Kjidži koplyčią suprojektavo Rafaelis, kuris suplanavo ir jos dekorą. Koplyčios įrengimas prasidėjo 1512 m. Ji nebuvo baigta iki Agostino Kjidžio mirties 1520 m. ir jos dekoravimą XVII a. viduryje užbaigė Berninis. thumb|right|240px| Kjidži koplyčia [[Santa Maria del Popolo bažnyčioje Romoje]] Agostinas Kjidžis buvo pagarsėjęs iššaukiančiu elgesiu. Pasak istorijos, jis buvo surengęs puotą savo vilos lodžijoje ir serviravo svečius su sidabro ir aukso padėklais, kurie po to buvo išmesti į upę. Priblokštiems svečiams palikus puotą padėklus tarnai surinko nuo iš anksto upėje suleistų tinklų. Agostinas Kjidžis rėmė poetą Pietro Aretino. Agostinas Kjidžis mirė 1520 m. balandžio 11 d. Palaidotas giminės vardo koplyčioje Santa Maria del Popolo bažnyčioje Romoje. Jo palikuonis tapo popiežiumi Aleksandru VII 1655 metais.
Bebutas
thumb|257px|1907 m. pavyzdžio bebutas su makštimi (šiuolaikinė kopija)
Bebutas – kreivas dviašmenis kaukazietiškas durklas, galbūt persų kilmės. Savo sandara primena kamą (tos pačios konstrukcijos rankena) lenkta geležte. Geležtė iki 50 cm ilgio, paprastai su grioveliais.
Naudotas Rusijos kariuomenėje kaip kulkosvaidininkų puskarininkių, lengvosios ir kalnų artilerijos pabūklų įgulų ir artilerijos parkų kareivių ginklas. Buvo nešiojamas oda aptrauktose lakuotose medinėse makštyse.
Sandara
Geležtė plieninė, silpnai išlenkta, su dviem siaurais grioveliais abiejose pusėse. Rankena figūrinė, šoneliai mediniai, juodai dažyti, prikniedyti varinėmis kniedėmis. Makštys ir rankenos apkaustas pažymėti karinio dalinio numeriu.
! požymis ! vertė
Bebutus nešiodavo ant diržo kairėje, prie portupėjos sagties. Raiteliai juos nešiojo irgi ant diržo, ant kairojo šono.
Naudojimas
1907 m. Rusijoje bebutas priimtas į armijos ginkluotę kaip karevio asmeninis ginklas. Jais buvo numatyta apginkluoti artileristus, kadangi tuo metu imta naudota greičiau šaudančius artilerijos pabūklus, kuriuos aptarnaujantiems artileristams iki tol naudota artileristų šaška ėmė trukdyti. Tačiau artilerijos vyresnybė suabejojo, ar tikrai bebutai geriausias sprendimas, ir perginklavimą atidėjo.
Bebutai turėjo pakeisti šaškas tiems kariškiams, kuriems ilgos šaškos trukdė. Bebuto ilgis ir masė leido naudoti bebutą kaip kertamąjį ginklą, dėl trumpumo jis tiko ir duriamiesiems smūgiams. Dviašmenė geležtė ir simetriška rankena leido įvairius pjaunančius ir pakertančius smūgius naudojant vairias bebuto laikysenas (rus. хват).
Oficialiai bebutus buvo Rusijos ginkluotėje iki 1917 m. Spalio revoliucijos, tačiau iš tikro jį naudojo ir po to, pvz., Rusijos pilietiniame kare.
Lakus kintamasis
Lakus kintamasis – kintamasis, kurio reikšmė lygiagrečiai vykdomose gijose net ir trumpam negali tapti skirtinga nepažeidžiant algoritmo.
Kai kuriose sistemose yra efektyviau visus kiekvienos gijos naudojamus duomenis saugoti atskiroje, su ta gija susietoje atminties dalyje. Jei tie patys duomenys skaitomi bei keičiami ir iš kitos gijos, visų kopijų reikšmės automatiškai sulyginamos. Tačiau labai trumpam laikui gali susidaryti padėtis kuomet to paties kintamojo reikšmė skirtingose gijose skirtinga. Dažniausiai tai neturi jokios reikšmės, tačiau jei turi, tokią klaidą rasti itin sunku: paprastai neteisingas veiksmas pastebimas tik ilgai trunkančių automatinių testų.
Jei algoritmas reikalauja, jog kintamojo reikšmė skirtingose gijose niekada net ir trumpam netaptų skirtinga, toks kintamasis vadinamas lakiu. Lakūs kintamieji deklaruojami specialiu raktažodžiu. Java kalboje tas raktažodis yra volatile. Šį raktažodį turi ir C++, tačiau šioje kalboje jo reikšmė yra šiek tiek kita. Darbui su lakiais kintamaisiais C++ skirtos kitos konstrukcijos.
Lakūs kintamieji niekada neturi papildomų kopijų: reikšmės visada skaitomos iš pagrindinės, visoms gijoms bendros atminties ir ten pat įrašomos. Tačiau, palyginus su kitais kintamaisiais, tai užtrunka ilgiau. Geriausia kurti algoritmą taip, jog lakaus kintamojo problema apskritai neiškiltų, tačiau tai ne visada įmanoma.
Oscar Ustari
Oskaras Ustari (Oscar Alfredo Ustari; g. 1986 m. liepos 3 d.) – Argentinos futbolininkas, vartininko pozicijoje žaidžia Ispanijos Getafe CF.
Anksčiau buvo Argentinos Primera diviziono Club Atlético Independiente pagrindinis vartininkas.
Ustari Independiente jaunimo komandoje žaidė nuo 14 metų. Profesionalioje komandoje debiutavo 2005 m. Taip pat 2005 m. dalyvavo ir pasaulio jaunimo iki 20 m. čempionate Olandijoje. Įtrauktas į Argentinos nacionalinės rinktinės sudėtį 2006 m. pasaulio futbolo čempionate, tačiau nežaidė nė vieneriose rungtynėse.
Išvama
Išvama – briketėlių ar rutulėlių formos nesuvirškintos maisto dalys, kurias iš skrandžio ir gurklio pašalina paukščiai. Dažniausiai pašalinamos su maistu patekusios sėklos, celiuliozinės luobelės, chitininiai vabzdžių antsparniai, kaulai, kailis, plunksnos ir kt. Dauguma paukščių kasdien atryja po 1-2 išvamas, todėl jų visada galima aptikti po plėšriųjų paukščių ar pelėdų lizdais, stulpais, sausiais medžiais, prie šieno skirtų ir kitur. Išvamos skiriasi pagal dydį ir formą, todėl iš jų galima nustatyti, kas jas atrijo. Išvamų tyrimas leidžia nustatyti kuo gyvūnas maitinasi. Beveik visi plėšrieji paukščiai minta gyvūniniu maistu, todėl išvamose dominuoja nesuirę smulkūs kaulai, kaukolės, šeriai, plaukai, dantys ar žandikauliai, snapai, stambieji kojų ir sparnų kaulai ir kt.
Dameras
Dameras ( = Ad Dāmr) – Nilo Upės vilajeto sostinė Sudane, esanti tarp Nilo ir Atbaros upių. Mieste gyvena apytiksliai 123 000 gyventojų. Svarbiausia vieta Damere – Soug Al sabito turgus.
Surathanis
Surathanis miestas pietų Tailande, Surathanio provincijos sostinė.
Mieste gyvena 126 018 gyventojų (2007 m.) ir užima 68,97 kvadratinio kilometro.
Istorija
Miestą pripažino karalius Rama VI 1915 metais. Jis vadinosi Gerų žmonių miestas. Iš tiesų šis miestas buvo žinomas, kaip Bandonas. 1932 metais miestas virto sanitariniu rajonu. Vėliau jis žinomas kaip „aukštas miestas“.
Leniniečių balsas
Leniniečių balsas – Skaudvilės rajono laikraštis, leistas nuo 1951 m. vasario 13 d. iki 1962 m. balandžio 21 d. Skaudvilėje.
Istorija
LKP Skaudvilės rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, ėjęs du kartus per savaitę, 1951–1952 m. – vienąkart-dukart per savaitę. Spausdino laikraščio spaustuvė, kuri 1960 m. prijungta prie Tauragės spaustuvės. Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1962 m. – 4234 egz.
Laikraštis uždarytas Skaudvilės rajono teritoriją priskyrus Tauragės rajonui. Teritorijoje platintas Tauragės rajono laikraštis „Tarybinis žodis“, nuo 1962 m. – „Leniniečių balsas“.
Nakuru
Nakuru  – miestas vidurio vakarų Kenijoje, prie Nakuru ežero; apskrities centras. Transporto mazgas: geležinkeliai ir plentai į Naikorį, Kisumu, Eldoretą, yra vietinės reikšmės oro uostas. Svarbus žemės ūkio regiono prekybinis centras (skaistažiedės, sizalis, kukurūzai, kava, kviečiai, galvijai). Tekstilės, maisto (ypač pieno), chemijos pramonė. Vystomas turizmas (Nakuru ežero nacionalinis parkas, Menengajaus krateris, Hirakso kalva). Veikia Egertono, Kabarako universitetai, katalikų katedra. Netoliese yra karinė bazė.
Istorija
Britų kolonijinė valdžia Nakuru įkūrė 1904 m. Miestas tapo svarbiu kultūriniu, ekonominiu šalies centru. Iki 2013 m. buvo Rifto Slėnio provincijos centru.
Šaltiniai
thumb|left|500px|Nakuru panorama
Idėja
Pirmąja prasme – idėja dažniausiai yra nedidelės apimties pradinis minčių rinkinys, tekstas, kuriame nusakytas veiksmas ar jų seka, keičianti tam tikrą terpę, siekiant daugiau ar mažiau apibrėžtų tikslų. Už idėją yra šiek tiek platesnis sumanymas, o idėjos vystymas paprastai būna susijęs su eskizu, projektu ar detaliuoju planu. Idėjas kuria ir nepasitenkinimas aplinka, primestos ar suvoktos problemos. Populiariai idėja suprantama kaip tam tikra mintis ar net koncepcija, kilusi asmens prote kaip galvojimo rezultatas.
Idėjos kaip turtas
Kai kuriais atvejais būdas, kuriuo tam tikra idėja yra išreikšta gali būti teisiškai saugomas valstybės kaip intelektinė nuosavybė. Kūrybinis darbas saugomas autorinės teisės, išradimas saugomas patento, registruotas prekinis ženklas saugo gamintojo išskirtinumo idėją, gaminio išvaizdą galima įregistruoti ir saugoti kaip dizainą.
Šaltiniai
1. Tarptautinių žodžių žodynas, (c) Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985
Ubaris
thumb|250px|Ubario oazė
Ubaris – oazė vakarų Libijoje, Sacharoje, Idehan Ubario dykumoje, Targos slėnyje. Netoliese yra Germos archeologinė radimvietė. Joje įsikūrusi Vadi al Hajos savivaldybės sostinė – Aubaris.
Ubari
Gamtinės dujos
Gamtinės dujos – natūraliai susidariusių degiųjų dujų mišinys, naudojamas kaip kuras. Dažnai gamtinės dujos vadinamos tiesiog dujomis. Gamtinės dujos daugiausia sudarytos iš metano (CH4). Dujos randamos naftos telkiniuose, atskiruose gamtinių dujų telkiniuose, taip pat maži gamtinių dujų kiekiai gali susidaryti akmens anglies šachtose.
Cheminė sudėtis
Gamtines dujas sudaro įvairios cheminės sudėties ir skirtingų fizinių savybių dujų mišiniai. Švarios gamtinės dujos neturi spalvos ir kvapo. Tipinė gamtinių dujų sudėtis:
Dvarčius (Kelmė)
Dvarčius – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Užvenčio, prie kelio. Šiauriau kaimo teka Venta.
Gamtinės dujos
Gavyba, atsargos ir transportavimas
thumb|Pasaulio gamtinių dujų gavyba 2010 m. kubiniais metrais šalies gyventojui thumb|Pasaulio gamtinių dujų atsargos kubiniais metrais šalies gyventojui Įprastai gamtinės dujos slūgso žemėje nuo vieno iki kelių kilometrų gylyje. Jų telkiniai aptinkami poringose uolienose. Iš telkinių gamtinės dujos veržiasi į Žemės paviršių per uolienų poras, plyšius, iš geizerių, ugnikalnių. Pramoninėje gamtinių dujų gavyboje tolygiai visame telkinyje įrengiami gręžiniai. Gamtinės dujos iš gręžinių į paviršių ištraukiamos dėl didelio slėgio skirtumo. Pasaulyje išžvalgyti gamtinių dujų ištekliai siekia 150 trilijonų m³. Didžiausios gamtinių dujų atsargos rastos: Europoje daugiausia gamtinių dujų randama Šiaurės jūroje. Didžiausias Europoje – Groningeno gamtinių dujų telkinys, kuriame gali būti apie 2,8 trilijonai m³ dujų.
Prieš transportuojant gamtines dujas iš gavybos vietų, jas perdirbimo įmonėse būtina išvalyti, pašalinant įvairias priemaišas, vandens garus. Gamtinės dujos saugomos požeminėse arba antžeminėse dujų talpyklose. Iš gavybos vietų iki vartotojų gamtinės dujos dažniausiai transportuojamos dujotiekiais, taip pat specialiais laivais – dujovežiais. Laivuose gamtinės dujos būna laikomos suskystintame pavidale ir atšaldytos nuo –160 °C iki –150 °C.
Panaudojimas
Gamtinės dujos naudojamos elektros energijos gamyboje. Palyginus su nafta ir akmens anglimi, dujos yra ekologiškesnis kuras. Joms degant išsiskiria mažiau teršalų – anglies dvideginio 30 procentų mažiau, nei deginant naftą, 45 procentais mažiau, nei deginant akmens anglį. Taip pat išsiskiria mažesni azoto ir sieros oksidų kiekiai.
Gamtinės dujos naudojamos trąšų gamyboje. Tam taikomas Haberio procesas, kai metanas reaguoja su vandens garais. Proceso metu išsiskiria anglies dvideginis ir vandenilis. Vandeniliui sureagavus su azotu (paimtu iš atmosferos) pasigamina amoniakas, kuris ir naudojamas azoto trąšoms gaminti.
Gamtinės dujos naudojamos kaip pigus energijos šaltinis įvairiose kitose pramonės šakose.
Kainos
Nyderlandų dujų biržoje TTF, kuri laikoma pagrindine dujų kainas Europoje formuojančia birža, spalį lapkričio ateities sandorių kaina buvo ~100 eurų už megavatvalandę (MWh). Rugpjūčio 24 dieną vieno mėnesio ateities sandorių kaina siekė 300 eurų. Pastarojo dešimtečio kainos svyravo 20–40 eurų už megavatvalandę kainų ribose. Gamtinių dujų kainą gerokai iškėlė 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą ir Rusijos dujų tiekimo apribojimai, ypač „Nord Stream“ dujotiekiu.
Lietuvoje
Lietuvoje daugiausia gamtinių dujų randama pelkių, ežerų, senvagių dumblingose nuosėdose, durpynuose. Vakarų Lietuvoje gamtinės dujos išgaunamos kartu su nafta ir sudeginamos. Vartojimui skirtas gamtinės dujas šiuo metu Lietuva importuoja tik iš Rusijos. Didžiausia Lietuvoje įmonė, užsiimanti gamtinių dujų importu, perdavimu, paskirstymu, tiekimu, dujų rinkos plėtra, paslaugų, susijusių su gamtinių dujų naudojimu, teikimu yra AB Lietuvos dujos. Siekiant diversifikuoti gamtinių dujų tiekimą ir nebepriklausyti nuo vienintelio išorinio dujų tiekėjo 2014 m. Klaipėdoje įrengtas suskystintų gamtinių dujų terminalas.
Agarinis (Ignalinos r., Didžiasalio sen.)
Agarinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Didžiasalio seniūnijoje, Didžiasalio gyvenvietės rytinėje dalyje. Ežeras lanko formos, ilgis pietvakarių-šiaurės rytų-šiaurės vakarų kryptimi – 0,71 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 127,5 m. Krantai neaukšti, sausi, apaugę medžiais ir krūmynais. Vakarinė pakrantė apaugusi mišku, kitose pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai. Pietvakariuose išteka upelis link Dysnos upės intako Birvėtos.
Trižiedis lipikas
Stiebas silpnas, kylantis, iki 30 cm ilgio. Lapo viršūnė su spygliu, apatinėje stiebo dalyje menturiai iš 4, viršutinėje iš 6 lapų. Žiedynas – reta skėtiška šluotelė iš trižiedžių kekių. Vainikėlis keturskiltis. Vaisiai apaugę kabliškais šereliais.
Tikrosios aratingos
Tikrosios aratingos (Aratinga) – papūginių (Psittacidae) šeimos paukščių gentis.
Išvaizda
Kūnas vidutinio dydžio, 25-33 cm ilgio. Lytinis dimorfizmas neišreikštas. Balsas labai šaižus ir stiprus.
Paplitimas
Paplitusios Pietų ir Centrinėje Amerikoje.
Gyvenimo būdas
Gyvena šviesiuose miškuose. Lizdą įsirengia medžių uoksuose. Dėtyje 3-5 kiaušiniai. Peri 24-28 dienas. Po dviejų mėnesių jaunikliai lizdą palieka.
Rūšys
Gentyje yra apie 25 rūšys.