cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juozas Pabrėža
Juozas Pabrėža (g. 1955 m. rugsėjo 30 d. Skuode) – pedagogas, lituanistas, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1973 m. baigė Skuodo vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė lietuvių filologiją Vilniaus universitete. 1981–1984 m. studijavo Vilniaus universiteto aspirantūroje, apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją tema „Kirčio atitraukimo dinamika šiaurės žemaičių tarmėje“.
1978 m. Šiaulių pedagoginio instituto (ŠPI) Lietuvių kalbos katedros dėstytojas, 1988 m. suteiktas docento pedagoginis mokslo vardas. 1986–1989 m. ŠPI Filologijos fakulteto prodekanas, 1989–1995 m. ŠPI Dailės fakulteto dekanas, nuo 1995 m. Šiaulių universiteto studijų prorektorius.
Naujasėdis
Naujasėdžiu vadinami kaimai:
Juozas Pabrėža
Biografija
1995-1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos sąraše, 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Naujosios sąjungos sąraše Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.
Paskelbė per 30 mokslinių straipsnių žurnaluose „Kalbotyra“ ir „Baltistica“, knygelių „Žemaičių rašybos patarimai“ (1991 m.), „Žemaičių rašyba“ (1998 m.), vadovėlio studentams „Lietuvių kalba“ Dialektologijos skyriaus (1995 m.) autorius. Nemažai prisidėjo prie žemaičių kalbos rašybos norminimo, yra sukaupęs daug įvairių tarmių kalbinės medžiagos, nuo 1979 m. vadovavo 20 studentų dialektologijos ekspedicijų.
Šiaulių „Lions“ klubo pirmasis prezidentas, klubų Apygardos valdybos narys, Lietuvos Lions klubų apygardos gubernatorius, Šiaulių žemaičių kultūros draugijos „Saulaukis“ narys, krepšinio klubo „Sekmadienis“ narys, Žemaitijos regioninės etninės kultūros globos tarybos pirmininko pavaduotojas.
Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba
Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba – Vilkaviškio rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 27 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Dogma (filmas)
Dogma – 1999 m. sukurta fantastinė nuotykių komedija.
Turinys
Angelai Bartlbis ir Lokis, kažkada nepaklusę Dievui, buvo ištremti į Žemę, tačiau dabar jiems atsirado galimybė grįžti į dangų. Bėda ta, kad toks poelgis sunaikintų visą žmoniją, tačiau angelams tai nei motais – jie nori pagaliau grįžti namo.
Jiems sutrukdyti suburiama komiška komanda: dėl to, kad yra juodaodis, Biblijoje nepaminėtas tryliktasis apaštalas, abortų klinikoje dirbanti tolima Kristaus giminaitė, mūza, dirbanti striptizo šokėja ir kiti komiški personažai…
Iloilas
Iloilas  – miestas Filipinuose, Vakarų Visajuose, Panajaus saloje. Svarbus jūrų uostas (cukraus, bananų, kopros, mangų eksportas). Laivų, maisto, lengvoji pramonė. Yra 7 universitetai, muziejus (įkurtas 1972 m.).
Istorija
Iloilas pradėjo kurtis 1571 m. Miesto teisės suteiktos 1936 m.
Isabelos sala
thumb|250px|Sero Asulio ugnikalnis
Isabelos sala  – didžiausia sala Ekvadorui priklausančiame Galapagų salyne. Plotas – 4640 km².
Sala vulkaninės kilmės, sudaryta iš 6 ugnikalnių skydų: Alsedo, Sero Asulio, Darvino, Ekvadoro, Siera Negros (1124 m) ir Volfo (1707 m). Visi šie ugnikalniai, išskyrus Ekvadorą, yra aktyvūs. Sala pasižymi gausia ir įdomia gyvūnija, čia aptinkami Galapagų pingvinai, neskraidantieji kormoranai, jūrinės iguanos, padūkėliai, rudieji pelikanai, Galapagų sausumos iguanos, įvairios tanagros, galapaginiai suopiai, galapaginiai karveliai, flamingai ir kt.
Isabeloje gyvena apie 2200 gyventojų. Pagrindinė gyvenvietė – Puerto Viljamilis.
Raudonasis fortas
Raudonasis fortas  – Indijos mieste Senajame Delyje esanti XVII a. Mogolų tvirtovė – vienas žymiausių Delio istorinių objektų, UNESCO pasaulio paveldo sąrašo objektas.
Po žmonos mirties Mogolų imperatorius Šachas Džahanas perkėlė sostinę iš Agros į naują miestą Šachdžachanabadą – būsimąjį Delį ir čia pastatė Raudonąjį fortą, kaip asmeninę imperatorišką rezidenciją. Statybos vyko nuo 1638 iki 1648 m., joms vadovavo architektai Ustadas Hamidas ir Ustadas Ahmadas. Imperatorius naują pusmėnulio formos miestą išdėstė palei Džamnos upės krantą, ir buvo pastatytas tik vienas tiltas (ilgainiui upė pakeitė vagą ir miesto dalis neteko įprasto aprūpinimo vandeniu). Visi statiniai, išskyrus pusę nuo upės, apjuosti sienos, kuri pastatyta ir raudonojo smiltainio plytų. Viena iš sienos dalių ir buvo Raudonasis fortas. Šis fortas, kitaip – Lal Kila – vienas įspūdingiausių musulmonų architektūrinių paminklų, apdainuotas daugelio poetų, garsus marmuro, aukso, sidabro, brangakmenių apdaila. Forto sienos buvo platesnės ir aukštesnės už kitas miesto sienas. Sienų perimetras – 2,5 kilometrai, plotis iki 360 metrų, aukštis įvairuoja nuo 18 iki 33 metrų.
Visa tvirtovė, išskyrus pusę nuo upės, apjuosta giliu grioviu, kuriame buvo veisiamos žuvys. Forto viduje kilo sodai, fontanai, mečetės, visuomeniniai ir privatūs imperatoriaus pastatai. Gynybinė forto reikšmė nebuvo didelė, nes jo sienos neypatingai tvirtos, tačiau jo prabanga ir didybė stebindavo kiekvieną, bei simbolizavo gana ramų, taikingą Mogolų dinastijos laikotarpį.
Nuo forto iki upės tęsiasi plati smėlio aikštė, kurioje vykdavo kariuomenės apžiūra, dramblių kovos, visa tai stebėdavo imperatorius. Lal Kila yra netaisyklingas aštuonkampis, ilgėjantis iš rytų į vakarus. Pagrindiniai Lahoro vartai atsiveria į vakarų pusę. Prieš įspūdingus vartus seniau buvo arkada parduotuvėlių, tačiau po 1857 m. kovų sunaikinta didelė forto dalis, atlaisvinant vietą kareivinėms. Tokiu būdu padaryta neįkainuojama žala šiam paminklui. Bet būtent po nepriklausomybės karo Lahoro vartai įgavo svarbią reikšmę indams – čia buvo susirinkimų vieta, kur svarbias kalbas sakydavo indų laisvės kovotojai, tautos lyderiai.
thumb|left|240px|Divan-i-Am
Pro Lahoro vartus patenkama į „Muzikos namus“ – muzikos instrumentų saugyklą, kurioje buvo grojama pasitinkant svarbius svečius. Pirmaisiais forto amžiais jo viduje buvo šeši karališki dvarai (machalai). Kaip ir kiekvienoje Mogolų imperatoriaus rezidencijoje suprojektuotos dvi didelės audiencijų salės: Divan-i-Am ir Diwan-i-Khas. Pirmoji buvo naudojama oficialiems viešiems priėmimams, kita – asmeniniams. Divan-i-Am – milžiniška raudonojo smiltainio salė, iš trijų pusių atsiverianti į vidinius kiemus, kurioje susirinkdavo minia žmonių, norinčių viešai kreiptis į imperatorių. Iškilmingomis dienomis viešųjų audiencijų salę išklodavo geriausio šilko kilimais. Kad imperatorius nepailstų ir nebūtų nuobodu, palei Divan-i-Am salę vesdavo pačius gražiausius imperatoriaus žirgus, ypatingomis progomis buvo ir visos kariuomenės eisena arba net buvo vedami išpiešti drambliai, antilopės, raganosiai, tigrai ir kiti gyvūnai.
Diwan-i-Khas salėje imperatorius privačiai tardavosi su savo patarėjais, priimdavo kitų šalių pasiuntinius. Salės grindys buvo marmurinės, lubos padengtos sidabro plokštėmis. Šioje salėje išraižyti žodžiai skelbia: „Jei egzistuoja rojus ant žemės, tai jis čia, tik čia, niekur kitur, tik čia“. Manoma, kad tai paties Šach Džachano mintys. Centre halės stovėjo įžymusis „Povo sostas“, išpuoštas brangakmeniais, meistrautas net 7 metus. 1739 m. įsiveržęs Šachas Nadiras išgabeno sostą į Persiją. Didelė dalis brangenybių pagrobta Sipajų maišto metu (1857 m.).
Už Divan-i-Am buvo Spalvų dvaras, gavęs tokį pavadinimą dėl puošnių spalvotų ornamentų: sidabro plokščių lubos puoštos auksinėmis gėlėmis. Spalvų dvare gyveno imperatoriaus žmonos ir šeimininkės. Čia buvo ir lotoso žiedo formos, puoštos spalvingomis gėlėmis imperatoriškasis baseinas. Ši dalis buvo labai apiplėšta ir mažai kas liko iki šių laikų.
Šacho Džachano sūnus ir paveldėtojas Aurangzebas forto viduje asmeniniam naudojimui 1659–1660 m. pastatė neįprastą taip vadinamą Perlų mečetę, kuri nėra didelė bet labai išsiskiria iš viso ansamblio – pati yra balto marmuro, o bokštai – juodo. Mečetė aukštai iškilusi virš forto sienų, atspindi religines prasmes. Pasaulio išbaigimas, itin svarbus hinduistų, musulmonų ir kitose religijose, simbolizuojamas kvadratine šventyklos forma, kuri priešpastatoma apskritai pasaulio formai. Šventovė visuomet statoma kaip pasaulio centras, ypač pabrėžiamos kryptys.
Dabar Raudonasis fortas yra Delio reprezentacinis pastatas. Čia įrengti muziejai, šalia veikia kilimų audėjų, auksakalių turgeliai, traukiantys turistus.
Kinijos totoriai
Kinijos totoriai  – tauta gyvenanti Kinijos šiaurės vakaruose, Jiningo, Tačengo ir Urumči miestuose, Sindziango regione. Totoriai yra viena iš 56, Kinijoje pripažintų etninių mažumų.
Kilmė
Pirmą kartą totorių vardas buvo paminėtas turkių, Šiaurės Rytų Mongolijoje, Baikalo ežero regione, V a. pradžioje. Kilo iš mongolų žodžio Ta-Ta, kuris reiškia bastūną, klajoklį. Kaip manoma, ši etninė grupė, galėjo būti gimininga kumanams ar kipčakams. Kinai, apibūdindami šią tautą, vartoja terminą Dada, (韃靼). Šiuo terminu apibūdinamos klajoklių gentys šiaurėje. Tuo metu, kai mongolų gaujos puolė Azijos tautas, išsigandę europiečiai pavadino juos „Žmonėmis iš pragaro“, lotynų žodis, reiškiantis pragarą yra Tartatus.
Istorija
Totorių istorija Kinijoje siekia Tang dinastijos (618–907 m.) laikus. Totorių gentis buvo valdoma klajoklių tiurkų chanato šiaurės Kinijoje. Tuo metu, kai sužlugo chanato valdžia, totorių gentis itin sustiprėjo, todėl net keletas tautų šiaurės Kinijoje ėmė vadintis šiuo vardu.
XIII a. totoriai dalyvavo karo žygiuose kartu su mongolais, Čingischano vadovaujamuose karo žygiuose. XIII a. vid. Čingischano anūkas Batu, įkūrė Aukso ordos chanatą centrinėje Azijoje. XV a. Aukso ordos chanatas pradėjo nykti, tuo metu iškilo Kašano chanatas Volgos upės deltoje bei vietovėse šalia Kamos upės.
Po XIX a., įsigalėjus krizei carinėje Rusijoje, vergvaldžiai aktyviai plėšė žemes. Dauguma totorių žemių, šalia Volgos ir Kamos upių, buvo atimtos, todėl daugelis gyventojų buvo priversti emigruoti. Dalis totorių išvyko į Centrinę Aziją, vėliau į pietų Sindziangą.
Nuo 1949 m. totorių etninėms mažumoms Sindziange buvo suteiktos lygios politinės teisės. Valstybės kongrese bei regiono ir vietinės valdžios institucijose totorių atstovams buvo suteiktos vietos. Socialinės reformos išvadavo totorių ūkininkus iš feodalinės priespaudos. Dalis iš jų pradėjo verstis amatais bei verslu.
Kalba
Totorių kalba priklauso tiurkų Altajaus kalbų šeimai. Bėgant amžiams totorių kalba buvo užrašoma skirtingu raidynu.
Kadangi Sindziange gyvena totorių, uigūrų, kazachų tautos, kalbos, vyraujančios šiame regione daro įtaką viena kitai, dėl šios priežasties, susiformavo vietiniai dialektai. Šiuo metu Kinijos totoriai neturi savo rašmenų, todėl naudojasi uigūrų ir kazachų skriptu.
Religija
Islamas yra vienas iš pagrindinių komponentų, kuris sudaro totorių kultūrą. Ši religinė tradicija yra giliai įsišaknijusi visuose gyvenimo aspektuose. Kiekvienas islamą praktikuojantis žmogus, privalo aktyviai dalyvauti religinėse apeigose.
Išsilavinimas
XIX a. pabaigoje, XX a. pradžioje, totorių dvasininkai atidarė mokyklas Jiningo, Dihua bei kt. miestuose. Pagrindiniai dėstomi dalykai yra kinų kalba, matematika, geografija, tikslieji mokslai ir religijos mokslai. Šiose mokyklose gali mokytis ne tik totorių mokiniai, bet taip pat ir kitų etninių grupių atstovai. Po Kinijos Liaudies respublikos atsiradimo, totorių išsilavinimo lygis gana sparčiai išaugo.
miniatiūra
Kultūra
Vienas žymiausių tradicinių festivalių, kuris turėtų būti paminėtas šiame kontekste yra Saban festivalis, paprastai rengiamas pavasario laikotarpiu, vietovėse, kur itin gražus kraštovaizdis. Kadangi, totoriai pasižymi neeiliniais muzikiniais sugebėjimais, ši šventė yra skiriama tradicinei kultūrai atskleisti. Demonstruojami šokio ir dainavimo sugebėjimai, taip pat rengiami vaidinimai, organizuojami žaidimai ir kitos pramogos.
Mityba
miniatiūra|kairėje
Totorių virtuvė yra labai populiari Sindziange, ypatingai žymūs tradiciniai pyragai. Totoriai yra žinomi kaip vieni geriausių virėjų, dėl šios priežasties jų patiekalai šiame regione – garsūs. Vieni žymiausių patiekalų: Yitebaixi – keptas mėsos ir ryžių patiekalas; Gubaidiai – pyragas, gaminamas naudojant įvairiausius ingredientus; Rang – traškūs blynai ir kt.
Slovėnija
thumb|300px|Slovėnijos prezidentas Danilas Tiurkas kalba Vilniaus universitete 2010 m. Kairėje VU docentė dr. J.Konickaja Slovėnija, oficialiai Slovėnijos Respublika  – valstybė Centrinėje Europoje, Balkanų pusiasalio šiaurės vakaruose. Slovėnija ribojasi su Italija vakaruose, Kroatija pietuose ir rytuose, Vengrija šiaurės rytuose, Austrija šiaurėje ir Adrijos jūra pietvakariuose. Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Liubliana.
Istorija
Pagrindinis straipsnis: Slovėnijos istorija
Slovėnų gyvenamos žemės ilgus amžius priklausė Šventajai Romos imperijai, o vėliau iki pat Pirmojo pasaulinio karo pabaigos 1918 m. – Austrijos Habsburgų imperijai. 1918 m. slovėnai drauge su kroatais ir serbais įkūrė naują valstybę – Serbų, kroatų ir slovėnų Karalystę, kuri 1929 m. buvo pervardyta Jugoslavija. Po Antrojo pasaulinio karo Slovėnija tapo komunistinės Jugoslavijos Federacijos respublika. Jugoslavijos komunistinis režimas skyrėsi nuo Sovietų Sąjungos režimo ir buvo liberalesnis. Tačiau ilgainiui Slovėnijoje, kaip ir kitose neserbiškose Jugoslavijos dalyse, kilo nepasitenkinimas Belgrado tautine politika, ir Jugoslavijos Federacija iširo į atskiras respublikas.
Politinė sistema
Pagrindinis straipsnis: Slovėnijos politinė sistema
Pagal 1991 m. konstituciją Slovėnija yra parlamentinė demokratinė respublika. Valstybės vadovas prezidentas tiesioginiuose rinkimuose renkamas penkeriems metams. Jį renka tauta visuotiniu balsavimu.
Parlamentas susideda iš dviejų rūmų: Valstybės Susirinkimo (Državni Zbor) ir Valstybės Tarybos (Državni Svet). Valstybės susirinkimas susideda iš 90 narių: 40 jų yra renkami tiesiogiai, 50 – pagal proporcinio atstovavimo sistemą ketveriems metams. Dvi vietos yra rezervuotos tautinėms mažumoms – po vieną vengrams ir italams. Valstybės Taryba susideda iš 40 narių ir yra renkama netiesiogiai penkeriems metams iš įvairių politinių, socialinių ir kultūrinių interesų grupių atstovų. Ministras pirmininkas skiriamas prezidento teikimu ir Nacionalinio Susirinkimo pritarimu.
Rinkimų teisę turi piliečiai nuo 18 metų, o dirbantys – nuo 16 metų.
Administracinis suskirstymas
Pagrindinis straipsnis: Slovėnijos regionai
Slovėnija suskirstyta į 193 savivaldybes (občina), iš kurių 11 – miestų savivaldybės. Nuo 2005 metų gegužės egzistuoja tik 12 statistinių regionų, tačiau vyriausybė ruošia Administracinio skirstymo regionais projektą, pagal kurį turėtų būti 10-12 regionų.
thumb|right|300px|Slovėnijos administracinis suskirstymas Statistiniai regionai:
Geografija
Pagrindinis straipsnis: Slovėnijos geografija
thumb|right|300px|Slovėnijos žemėlapis
Šalis turi siaurą 47 km pločio išėjimą į Adrijos jūrą. Teritorija kalnuota (90 proc. teritorijos yra virš 300 m), joje daug slėnių ir upių. Aukščiausias Slovėnijoje ir buvusioje Jugoslavijoje Triglavo kalnas Alpėse yra 2864 m aukščio. Svarbiausios upės – Dunojaus intakai Drava ir Sava.
Didžiausi miestai:
Ekonomika
Pagrindinis straipsnis: Slovėnijos ekonomika
Lietuvos eksportas į Slovėniją 2002 m. sudarė 1,68 mln. litų (apie 486,2 tūkst. EUR). Lyginant su 2001 m. jis sumažėjo 34 proc. Pagal eksporto apimtis Slovėnija yra 75 vietoje. 2007 sausio 1 d. Slovėnija įsivedė eurą.
Demografija
Pagrindinis straipsnis: Slovėnijos demografija thumb|right|300px|[[Liubliana|Liublianos panorama]] 2009 m. Slovėnijoje gyveno maždaug 2,005 mln. gyventojų. Šalis turi vieną iš mažiausių gimstamumo rodiklių pasaulyje, todėl, nepaisant imigracijos, gyventojų skaičius po truputį mažėja. 14 metų ir jaunesni žmonės sudaro 13,5 % visų gyventojų, o 65 metų ir vyresni – 16,5 %. Valstybių sąraše pagal savižudybių dažnumą Slovėnija yra 6 vietoje. Pasiskirstymas pagal etninę sudėtį (2002 m. surašymo duomenys):
Kalbos
91,1 % gyventojų kalba slovėniškai, 4,5 % – serbų-kroatų kalba, 4,4 % – kitomis kalbomis/nežinoma.
Pasak 2005 m. apklausos, dar 59 % Slovėnijos gyventojų gali susikalbėti kroatiškai (neskaitant tų, kuriems ji yra gimtoji), 57 % – angliškai ir 50 % – vokiškai. Net 71 % slovėnų moka bent tris kalbas (įskaitant gimtąją).
Religijos
thumb|300px|right|Bažnyčia nedidelėje saloje šiaurės vakarų Slovėnijoje Pasiskirstymas pagal religijas (2002 m. surašymo duomenys):
Palyginus 1991 ir 2002 m. surašymus, katalikų dalis sumažėjo 13,8 %, netikinčių ir ateistų skaičius išaugo 2,35 karto, o tikinčių, bet nepriklausančių jokiai religijai – net 17,5 karto.
Pasak 2005 m. apklausos, 37 % Slovėnijos gyventojų „tiki, kad egzistuoja Dievas“, 46 % „tiki, jog yra kokia nors dvasia arba dvasinė energija“ ir 16 % „netiki jokiais dievais, dvasiomis ar dvasinėmis energijomis“.
Kultūra
Pagrindinis straipsnis: Slovėnijos kultūra
Iš žymiausių slovėnų minėtini protestantų reformistas ir rašytojas Primožas Trubaras (Primož Trubar) 1508–1586 m., 1550 m. išleidęs pirmąjį slovėnišką katekizmą; enciklopedistas Janesas Vaikardas Valvasoras (Janez Vaijkard Valvasor) 1641–1693 m.
Nuorodos
Bendros nuorodos: Žemėlapiai: Laikas ir orai:
Lucijus Emilijus Paulas
thumb|350px|dešinėje|Dž. Trambulis. „Emilijaus Paulo mirtis“ (1773) Lucijus Emilijus Paulas (m. 216 m. pr. m. e.) – romėnų karvedys ir konsulas.
Pirmą kartą tapo konsulu 219 m. pr. m. e. kartu su Marku Livijumi Salinatoriu. Tais metais jis įveikė Demetrijaus Fariečio vedamus ilyrų sukilėlius. Grįžęs į Romą buvo apdovanotas triumfu.
Per Antrąjį pūnų karą antrąkart pasiūlytas į konsulus kaip patricijų atstovas. Jo kolega tapo plebėjų kandidatas Gajus Terencijus Varonas. Jie abu vadovavo Kanų mūšiui. Tą dieną, kai Hanibalas sutriuškino romėnų kariuomenę, jai vadovavo Varonas. Jis nepaklausė Paulo patarimo nestoti į atvirą kovą, nepaisant didelės romėnų karių persvaros. Vėliau mūšyje Lucijus Emilijus Paulas iš svaidyklės su akmeniu buvo sužeistas į galvą. Karo tribūnas Gnėjus Lentulas, pamatęs konsulą, pasiūlė jam savo žirgą, kad galėtų atsitraukti iš kautynių, bet tas atsisakė ir galiausiai žuvo. Paulo mirtis apdainuota vienoje Horacijaus odėje.
Jo sūnus buvo Lucijus Emilijus Paulas Makedonikas, o duktė Emilija Tercija vėliau ištekėjo už Scipiono Afrikiečio.
Meiluškiai
Meiluškiai – kaimas šiaurės vakarinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Surdegio.
Etimologija
Manoma, jog kaimo pavadinimas kilęs nuo jame esančio ežero vardo.
Istorija
1789 m. balandžio 22 d. sudarytame Troškūnų parapijai priklausančių dvarų, bajorkaimių, kaimelių generaliniame rejestre minimi ir Meiluškiai su 2 valstiečių kiemais, priklausantys Vašuokėnų dvaro savininkui Micevičiui.
Kali Gandaki slėnis
Kali Gandaki slėnis arba Thak Khola – kalnų slėnis Aukštuosiuose Himalajuose, pavadintas dėl per jį tekančios Kali Gandaki upės, kuri yra vienas iš septynių svarbiausių Gandakio intakų.
Meiluškiai
Istorija
Meiluškių kaimas buvo sudarytas XX a. pradžioje iš 4 sodybų. 1923 m. kaime buvo 4 sodybos. 1925–1935 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius.
Kali Gandaki slėnis
Slėnis yra Nepale (Mustango rajone), įsiterpęs tarp dviejų aukštų himalių (kalnagūbrių, sudarančių Aukštuosius Himalajus): Anapurnos himalio (rytuose) ir Daulagyrio himalio (vakaruose). Pats slėnis yra 1300–2600 m aukštyje, ir dėl ypač didelio skirtumo su gretimais kalnagūbriais laikomas pačiu giliausiu pasaulio slėniu. Į šiaurę nuo šio slėnio yra Mustango slėnis, garsus dėl kadaise klestėjusios Himalajų karalystės
Meiluškiai
Istorija
Po II pasaulinio karo iš Meiluškių buvo ištremti į Sibirą 4 asmenys. Meiluškių kaimo apylinkėse kovodami 1950 m. žuvo laisvės gynėjai Juozas Jočys-Uosis ir Vytautas Jonelis-Vilkas (1928–1950), jų ir kitų žuvusiųjų atminimui kaime pastatytas kryžius iš lauko akmenų.
Kali Gandaki slėnis
Gyventojai
thumb|200px|left|Kangbeni kaimas
Meiluškiai
Istorija
1949 m. kaimas buvo įjungtas į kolūkį „Pirmyn“, vėliau priklausė „Gegužės 1-osios“, K. Štaro, Vašuokėnų kolūkiams, kol 1992 m. ūkis iširo. Nuo 2009 m. priklauso Vašuokėnų seniūnaitijai.
Kali Gandaki slėnis
Gyventojai
Slėnio gyventojai yra thakaliai, kurių kalba (thakalių) priklauso tamanginėms kalboms. Dauguma jų išpažįsta Tibeto budizmą, Boną, vietinį šamanizmą (jų šamanai vadinami dhnoma). Kultūriškai artimi tibetiečiams ir kitoms gretimoms Aukštųjų Himalajų tautoms.
Thakaliai kontroliavo svarbų prekybinį kelią, kuris jungė Mustango karalystę su Nepalu. Dėl to jie žinomi kaip ypač gabūs pirkliai, dažnai lyginami su žydais ar hakka. Dėl savo prekybinės veiklos jie išplito po visą Nepalą ir gretimus Indijos regionus, kur gyvena mažomis bendruomenėmis. Dauguma išvykusiųjų thakalių nebekalba savo kalba, pamažu pereina prie hinduizmo, tačiau slėnyje gyvenantieji vis dar išlaikę savo pirminius papročius, kalbą ir tradicijas.
Matiukai
Matiukai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Dusetų.
Sumatrinis raganosis
Sumatrinis raganosis (Dicerorhinus sumatrensis) – raganosinių (Rhinocerotidae) šeimos stambus neporakanopis žinduolis. Kūno ilgis 250–280 cm, aukštis 110–150 cm. Turi du nedidelius ragus. Apaugęs ilgais plaukais. labai išnaikintas. Gyvena Pietų ir Pietryčių Azijoje (Indokinijoje, Sumatroje, Kalimantane)
Deiviso stotis
Deiviso stotis  – nuolat veikianti Australijos mokslinių tyrimų bazė Antarktidoje, įkurta 1957 m. Sandraugos jūros krante plytinčioje oazėje. Personalas svyruoja nuo 70 žmonių vasarą iki 20-ies žiemą. Stotis buvo laikinai uždaryta nuo 1965 m. iki 1969 m., kol Australija statė kitą antarktinę Casey stotį. Stotis pavadinta Australijos antarktinio keliautojo ir tyrinėtojo Dž. Deiviso vardu.
Klimatas
Klimatas poliarinis. Vasarą vidutinė temperatūra būna +3,1°c. Vidutinė temperatūra žiemą siekia -14,4°c. Vidutinis saulėtų valandų skaičius per mėnesį – 4,2 h.
Molis (vienetas)
Molis (žymima mol) – SI sistemos medžiagos kiekio vienetas, apibrėžtas skaičiumi struktūrinių vienetų.
Molis – medžiagos kiekis, kuriame yra vienas Avogadro skaičius atomų, molekulių, jonų arba kitų struktūrinių vienetų.
Nuo 2019 m. gegužės 20 d. Avogadro skaičius yra oficialiai apibrėžtas kaip 6,02214076×1023. Anksčiau jis buvo apibrėžtas kaip atomų kiekis 0,012kg anglies izotopo C12.
Vienas molis dujų normaliomis sąlygomis (t=0 °C; P=1,013×105Pa) užima 22,4 litro.
Gaudkalnis
Gyventojai
thumb|left|255px|Kryžius Gaudkalnio papėdėje
Dailidė
Žodis dailidė gali reikšti:
Pavardė Dailidė
Dailidė − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Dailidienė (ištekėjusi moteris) ir Dailidaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Knidocitas
Knidocitas – duobagyvių dilgiosios ląstelės, išsidėsčiusios aplink burną esančiuose čiuopikliuose. Iš kiekvienos kyšo jautrusis plaukelis. Kiekviename knidocite yra pūslelės formos darinys, vadinamas nematocista, kurioje glūdi spirale susisukęs dygliuotas siūlas su užkarpėlėmis. Palietus siūlas iššauna į išorę ir praduria aukos odą. Knidocitai naudojami sušvirkšti nuodus ir pritraukti grobį prie burnos. Kai kurios medūzos gali skaudžiai nudilginti. Australijos pakrantėse paplitusios jūrų širšės (Chironex fleckeri) čiuopikliai gali netgi mirtinai nudilginti.
Tchužnica Vlošcianska
Tchužnica Vlošcianska  – kaimas Lenkijos rytuose, Sabnių valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Jonas Algimantas Paužolis
Jonas Algimantas Paužolis (g. 1954 m. gegužės 1 d. Lazdyniškiuose, Lietuvos TSR) – karininkas, pulkininkas, politikas.
Biografija
1972 m. baigė Joniškio vidurinę mokyklą, 1977 m. artilerijos mokyklą Kijeve.
Iki 1986 m. tarnavo artileristu Sovietinėje armijoje Vokietijos Demokratinėje Respublikoje, Vilniuje. 1990–1991 m. Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos departamento I skyriaus viršininkas, direktoriaus pavaduotojas. 1991–1992 m. krašto apsaugos viceministras. 1992–1994 m. Valstybės sienos apsaugos tarnybos viršininkas. 1994–1996 m. Pasienio policijos departamento vyriausiojo pasienio policijos komisaro pavaduotojas kadrų klausimams.
Martynas Jasiūnas
Martynas Jasiūnas (g. 1997 m. gegužės 7 d.) – Muaythai kovotojas. Daugkartinis Lietuvos čempionas, pasaulio ir Europos IFMA Muaythai prizininkas. Ūgis – 186 cm. (6 ft 10 in) – 74 kg (163,1 lb).
Biografija
Martynas Jasiūnas gimė Šiauliuose. Mokėsi Vilniaus Ozo mokykloje, sporto klasėje. Jo pirmasis ir pagrindinis treneris – tėtis Žydrūnas Jasiūnas. Atstovavo „Vendetta” sporto klubui.
Kovotojo karjera
2003 m. Martynas kartu su savo šeima persikėlė gyventi į Lietuvos sostinę – Vilnių, kur jo tėvas gavo darbą prestižiniame „Forum Palace” sporto klube.
M. Jasiūnas sportuoti Muaythai pradėjo būdamas 4  – ių ir pirmąją kovą turėjo būdamas vos 8 – ių. 2009 m., pirmą kartą per savo karjerą, M. Jasiūnas lankėsi Tailande, kur treniravosi „Look Bran Yai” Muaythai mokykloje (Bankokas).
2011 ir 2012 m. vasaras Martynas leido Tailande, kur Muaythai subtilybių mokėsi „Lions” sporto klube. 2012 m. Martynas pirmą kartą dalyvavo IFMA (Tarptautinė Muaythai federacija) Muaythai pasaulio čempionate Sankt Peterburge (Rusija). 2013 m. Martynas dalyvavo IFMA Muaythai pasaulio čempionate Stambule (Turkija), o IFMA Muaythai Europos čempionate Lisabonoje (Portugalija) jis laimėjo sidabro medalį.
2014 m. Martynas dalyvavo IFMA Muaythai čempionate Langkawi (Malaizija), kur laimėjo sidabro medalį, o IFMA Europos čempionate Krokuvoje (Lenkija), jis laimėjo bronzą. Per savo karjerą Martynas Jasiūnas jau turėjo daugiau nei 100 kovų. Jaunasis kovotojas jau ne kartą sporto fanus stebino savo profesionalumu ir jėga. Nors dar labai jaunas, tai sportininkas turintis didelį gerbėjų ratą, kurie noriai renkasi žiūrėti jaunojo kovotojo pasirodymų didžiausiose arenose.
Apdovanojimai
2017 – Pasaulio Muaythai sidabro laimėtojas.
2017 – Lietuvos Muaythai čempionas.
2016 – Baltijos Muaythai turnyro ("Baltic Muaythai Open") čempionas.
2015 – WAK– 1F pasaulio K – 1 čempionas.
2015 – Lietuvos Muaythai čempionas.
2015 – Latvijos kikbokso čempionas.
2014 – Estijos Muaythai čempionas.
2014 – IFMA Europos Muaythai čempionato bronzos laimėtojas.
2014 – IFMA pasaulio Muaythai sidabrinis medalis.
2013 – Estijos Muaythai čempionas.
2013 – IFMA Europos Muaythai sidabrinis medalis.
2013 – Lietuvos Muaythai čempionas.
2013 – Jaunimo bokso čempionas Lietuvoje.
2012 – Jaunimo bokso čempionas Lietuvoje.
2012 – Baltijos Muaythai čempionas.
2011 – Baltijos K – 1 čempionas.
2011 – Jaunimo bokso čempionas Lietuvoje.
2011 – Baltarusijos kikbokso čempionas.
2010 – Jaunimo bokso čempionas Lietuvoje.
Kriptozoologija
thumb|250px|1934 m. Lochneso pabaisos nuotrauka, kuri, kaip vėliau išsiaiškinta, yra klastotė
Kriptozoologija (gr. κρυπτός 'paslėptas') – pseudomokslas, kurio objektas – gyvūnų, kurių egzistavimas nepatvirtintas, paieškos. Šie gyvūnai vadinami kriptidais. Žinomiausi kriptidų pavyzdžiai: sniego žmogus ir Lochneso pabaisa.
Kriptozoologija apima dvi paieškų kryptis:
Kadangi kriptozoologai dažnai nesivadovauja moksliniais metodais, o jų tyrimo objektas, daugelio mokslininkų nuomone, vargu ar egzistuoja, kriptozoologija vertinama skeptiškai ir laikoma pseudomokslu.
Istorija
thumb|right|240px|Jūros gyvatė Terminas kriptozoologija greičiausiai priklauso zoologui Bernard Heuvelmans, nors jis pats teigia, kad terminą sugalvojo škotų keliautojas Ivan T. Sanderson. Heuvelmans 1955 m. išleista knyga On the Track of Unknown Animal (en – Nežinomų gyvūnų pėdsakais) atpasakoja šios disciplinos istoriją iki Anthonie Cornelis Oudeman 1892 m. studijos The Great Sea Serpent (en – Didžioji jūros gyvatė). Joje jis teigė, kad kriptozoologija turėtų būti vertinama ne moksliškai tiksliai, bet, turint plačias pažiūras, kaip tarpdisciplininis dalykas. Taip pat jis pabrėžė, kad pirmiausia reikėtų atkreipti dėmesį į vietinius, folkloro šaltinius, kurie apibūdina nežinomus padarus, nes, nepaisant juose aprašomų fantastinių įvykių, juose gali glūdėti tiesos grūdas, padėsiantis atrasti naujas rūšis.
Kita verta paminėti knyga yra Willy Ley 1959 m. leidinys Exotic Zoology (en – (Egzotiška zoologija). Ley buvo geriausiai žinomas kaip knygų apie raketų technologijas autorius, tačiau jis buvo kvalifikuotas paleontologas ir taip pat rašė apie gyvūnus. Šioje knygoje jis aptaria sniego žmogų, jūros gyvatę bei dinozaurų reliktus. Knygoje jis iškelia hipotezę, kad kai kurie mitologiniai padarai, pvz., kiklopas arba vienaragis gali būti paaiškinami tikrų padarų egzistavimu.
Daug šiai disciplinai davė britų zoologas ir kriptozoologas Karl Shuker, nuo 1980 m. šia tema išleidęs dvylika knygų ir begalę straipsnių.
Kritika
thumb|right|240px|Kriptidas [[Mongolijos mirties kirminas, nutapytas belgų dailininko Pieter Dirkx.]] Kriptozoologija dažnai kritikuojama dėl jos rėmimosi nepatikimais, pavieniais pasakojimais ir dėl to, kad dauguma kriptozoologų nesilaiko mokslinės metodikos, bei įdeda didžiules pastangas surasti gyvūnams, kurie daugelio mokslininkų laikomi neegzistuojančiais.
Istorikas Mike Dash pažymi, kad joks mokslininkas neabejoja, jog yra pilna nežinomų gyvūnų rūšių, ypač bestuburių, kurie tik ir laukia būti atrasti, tačiau kriptozoologai nesidomi naujai atrastų skruzdėlių ar vabalų katalogavimu; vietoj to jie paaukoja dešimtmečius darbo, stengdamiesi įrodyti kokio nors nesugaunamo padaro egzistavimą. Labiausiai kritikuojama itin didelių kriptidų, tokių kaip didžiapėdis, sniego žmogus ar Lochneso pabaisa, kurie dažnai pasirodo populiarioje spaudoje, tačiau neturi visai jokio mokslinio pagrindimo, paieškos. Anot skeptikų, dideli kriptidai negali egzistuoti pakankamai gausiais daugintis ir išgyventi kiekiais, ir būti neatrasti. Antropologas David Daegling teigia, kad tikėjimas didžiapėdžiu susideda iš folkloro, pramanų ir neteisingo faktų interpretavimo.
Gynyba
Kriptozoologai prieštarauja skeptikams, kad netgi dideli gyvūnai nėra visi aprašyti. Pvz., dideli jūrų gyvūnai vis dar atrandami, todėl galima tikėtis, kad jie bus atrasti ir vėliau.
Taip pat kriptozoologai teigia, kad ir anksčiau yra buvę, jog gyvūnas, visų mokslininkų paskelbtas neegzistuojančiu ir prasimanytu, vėliau buvo atrastas, kaip, pvz., okapija.
Truskavos koplyčia
Truskavos kapinių koplyčia – medinė koplyčia, esanti Kėdainių rajone, Truskavos miestelio kapinėse, už 150 m į pietus nuo Truskavos Šventosios Dvasios bažnyčios. Parapijai nepriklauso. Koplyčia stovi kapinių apsuptyje, pietrytiniame pakraštyje.
Istorija
Truskavos kapinių koplyčia pastatyta 1860 m. klebono Vinco Prialgausko rūpesčiu ir lėšomis. Kapinės buvo aptvertos akmenų tvora, medinė koplyčia stovėjo ant akmenų pamato, joje buvo altorius ir šv. Jurgio paveikslas. 1854 m. klebonas V. Prialgauskas pastatė ir bažnyčios priestatą, skirtą bažnyčios patarnautojams. Manoma, kad klebonas buvo stropus ūkininkas, nestokota permainų jo laikais, tvarkant klebonijos ūkinius pastatus. V. Prialgauskas (kai kuriuose šaltiniuose Prialgauskis) gimė 1817 m., buvo Truskavoje 1848–1849 ir 1850–1854 m. administratorius, vikaras, 1854–1884 m. klebonas, mirė Truskavoje 1884 m. Manoma, buvo palaidotas šiose kapinėse.
1944 m. liepos mėn. sudegus Truskavos bažnyčiai, šv. Mišios buvo laikomos kapinių koplyčioje, kol bažnyčia 1945 m. buvo įrengta buvusioje šv. Vincento prieglaudoje.
Apie 2010 m. klebono Simo Maksvyčio rūpesčiu koplyčia, iki tol tarnavusi kapinių sandėliu, buvo sutvarkyta, joje kasmet minimos Vėlinės.
2021 m. koplyčia buvo suremontuota iš išorės ir iš vidaus: atnaujintas fasadas, perdažytos sienos, pakeisti langai.
Zarasų rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Patologija
Patologija – ligų tyrimas ir diagnozavimas tiriant audinius, organus ar visą kūną (skrodimas). Taip pat žodis „patologija“ gali reikšti pačią liguistą būseną, sveikatos sutrikimą.
Bendroji patologija tiria audinių ir ląstelių pažeidimo mechanizmus. Jos tyrimo objektais gali būti ląstelių reakcijos į pažeidimus, uždegiminiai procesai, nekrozės, žaizdų gijimas, auglių formavimasis.
Medicininė patologija – ligų diagnozavimas tiriant biopsijas ar organizmo skysčius arba mirties priežasties nustatymas atliekant skrodimą. Veterinarinė patologija tiria gyvūnų, o fitopatologija – augalų ligas.
Duobagyviai
Duobagyviai (Cnidaria) – tikrųjų daugialąsčių (Eumetazoa) gyvūnų tipas.
Kūnas vamzdelio tipo, viename gale atviras, kitame – aklinas, sudarytas iš dviejų ląstelių sluoksnių: ektodermos ir entodermos, tarp kurių yra mezoglėja. Vidinė kūno ertmė išklota entoderma, vadinama gastraline ertme. Priekiniame jos gale atsiveria burnos anga, kuri spinduliškai apsupta čiuopiklių su dilgiosiomis ląstelėmis – knidocitais. Todėl duobagyvių kūno simetrija vadinama spinduline. Maistas pro burną patenka į gastralinę arba žarninę ertmę ir pradedamas virškinti. Maistas visiškai suvirškinamas entodermos ląstelėse, o nesuvirškinti likučiai pašalinami pro burną, nes nėra analinės ertmės.
Nervų sistema difuzinio tipo, sudaryta iš padrikai po visą kūną išsidėsčiusių nervinių ląstelių, kurios tarpusavyje jungiasi ataugomis ir sudaro nervinių ląstelių rezginį.
Dauginasi nelytiniu ir lytiniu būdu. Nelytinis dauginimosi būdas vadinamas pumpuravimusi. Po jo dažnai susidaro didelės individų kolonijos (pvz., koraliniai polipai).
Duobagyviai – vandens gyvūnai. Dažniausiai gyvena jūrose, kai kurios rūšys aptinkamos ir gėluose vandenyse. Dauguma jų sėslūs, gyvena prisitvirtinę prie vandenyje panirusių daiktų. Kai kurie, lankstydami savo kūną, sugeba lėtai judėti (pvz., hidra) arba plaukioti reaktyviniu būdu (pvz., medūzos). Koraliniai polipai turi tvirtus skeletus ir sudaro dideles kolonijas – rifus, atolus (Didysis barjerinis rifas).
Yra žinoma daugiau, kaip 11 tūkstančių duobagyvių rūšių.
Pagrindinės klasės:
Dainauskas
Dainauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Dainauskienė (ištekėjusi moteris) ir Dainauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Dainius
Dainius:
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Dainienė (ištekėjusi moteris) ir Dainiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Afrikinis sviestmedis
Afrikinis sviestmedis, (, sin. Butyrospermum parkii,, ) – erikinių (Ericaceae) šeimos augalas, dažnai painiojamas su taukmedžiu (lot. Diploknema butyracea )
Per sausrą numeta lapus, o prasidėjus lietums ant nuogų šakučių skleidžiasi žiedai, tik po to medis sulapoja. Medis brandos amžių pasiekia po 30 metų.
Vaisiai – geltonos persiko dydžio uogos. Jų minkštimas valgomas, saldaus skonio. Vaisiaus viduryje – stambus riešutėlis. Iš jų išgaunami žaliai rudi sviesto konsistencijos taukai. Jie naudojami kosmetikoje bei kaip maisto pagardai.
Natūraliai šis augalas auga Afrikos savanose nuo Gvinėjos iki Sudano. Be to, auginamas Vidurio Afrikoje.
thumb|left|210px|
Mėrūniškių valsčius
Mėrūniškių valsčius  – nuo 1945 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Alėckos apskrityje. Valsčiaus centras buvo Mėrūniškių kaime.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artimos baltų tautos – jotvingiai ir prūsai. Po II pasaulinio karo, 1945 m. rugsėjo 25 d. Lenkijai priskirtoje Rytų Prūsijos teritorijoje buvo įkurtas valsčius, kuris priklausė Alėckos apskričiai. 1946 m. birželio 28 d. valsčius priskirtas Balstogės vaivadijai. 1952 m. liepos 1 d. valsčiuje buvo 10 kaimų. 1953 m. rugsėjo 21 d. prie valsčiaus prijungti dar du kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebuvo atkurtas, o jo kaimai prijungti prie Kalvių Alėckos ir Pilypavo valsčių.
Lietuvos balsas
Lietuvos balsas – muzikinė TV laida, pagal tarptautinį formatą The Voice. Jis sukurtas Olandijoje ir išpopuliarėjo visame pasaulyje.
Istorija
2012 m. sausio 29 d. pirmąsyk parodytas Lietuvoje (LNK).
2019 m. sausį startavo vaikų versija „Lietuvos balsas. Vaikai“.
Įvyko senjorų versija „Lietuvos balsas. Senjorai“, kur buvo kviečiami registruotis dalyviai nuo 60 metų. Deja, dėl koronaviruso, ši versija buvo nutraukta, atsižvelgiant, kad senjorai buvo rizikos grupėje.
Formatas
Geriausiai Aklosiose perklausose pasirodę dalyviai keliauja į antrąjį etapą – Dvikovas, kur mokytojai patys vertina savo mokinius ir tik pusei jų suteikia galimybę varžytis toliau. Trečiasis etapas – Nokautai, kuriuose grumiasi po tris komandos mokinius, du iš jų laimėję keliauja į Finalines kovas, o vienas, deja, sėkmę mėgina kitąmet. Be to, kiekvienas mokytojas turi galimybę prieš Nokautus net du savo komandos narius deleguoti į svarbiausią etapą – Finalines kovas, be kovos.
Talentams viso projekto metu gyvai pritaria profesionalių muzikantų grupė.
Sezonų apžvalga
Colour key
Raudonosios armijos frakcija
thumb|150px|RAF ženklas − raudona žvaigždė ir automatas Heckler & Koch MP5
Per tris dešimtmečius, kurių metu ši grupuotė buvo aktyvi, Raudonosios armijos frakcija surengė ar kitaip prisidėjo prie daugybės sprogdinimų, nužudymų, pagrobimų, bankų apiplėšimų ir susišaudymų su policija. Grupuotė aktyviausia buvo 1977 m. pabaigoje, nacionalinės krizės, geriau žinomos kaip Vokiškasis Ruduo, metu. Per beveik trisdešimt savo veiklos metų, Raudonosios armijos frakcija buvo laikoma atsakinga už 34 žmonių, tarp jų pramonininko Hanso Martino Šliero, Dresdnerio banko vadovo Jurgeno Ponto ir federalinio prokuroro Zygfrydo Bubako, mirtis.
Veikimo metais žuvo 26 RAF nariai ar rėmėjai.
1998 m. organizacija buvo likviduota.
Kriminaliniai aktai
Nuo pat įkūrimo Raudonosios armijos frakcija buvo siejama su įvairiais sunkiais nusikaltimais, įskaitant sprogdinimus, pagrobimus ir žmogžudystes. Pirmoji grupei priskirta nusikalstama veika buvo universalinės parduotuvės „Kaufhaus Schneider“ sprogdinimas, susijęs su 1967-ųjų m. studento Benno Ohnesorgą nužudymu. 1968 m. balandžio 2 d. su grupe susiję asmenys padegė parduotuvę ir padarė apytikriai 200 000 JAV dolerių turtinės žalos. 1968 m. balandžio 2 d. sprogdinime dalyvavo Andreas Baader ir Gudrun Ensslin, du RAF įkūrėjai. Bombos sprogo vidurnaktį, kai parduotuvėje nieko nebuvo, todėl niekas nenukentėjo. Kai bombos užsidegė, Gudrun Ensslin buvo prie netoliese esančio taksofono ir Vokietijos spaudos agentūrai šaukė: „Tai politinis keršto aktas“ (“).
1972 m. gegužės 11 d. RAF padėjo tris vamzdines bombas prie Jungtinių Valstijų būstinės Frankfurte. Sprogimo metu žuvo JAV karininkas ir buvo sužeista dar 13 žmonių. Sprogdinimo priežastis – politinis pareiškimas prieš JAV imperializmą Šiaurės Vietname.
1972 m. gegužės 19 d. RAF nariai Hamburge esančioje leidykloje „Axel Springer Verlag“ užtaisė penkias bombas, iš kurių sprogo tik trys. Jų pakako, kad būtų sužeisti 36 žmonės.
1974 m. lapkričio 10 d. grupuotė nužudė Vokietijos aukščiausiojo teismo pirmininką Günterį von Drenkmanną.
1975 m. gegužę buvo išplatinti keli britų žvalgybos pranešimai, kuriuose teigiama, jog Raudonosios armijos frakcijos nariai pavogė ipirito, geriau žinomo kaip garstyčių, dujų iš bendros JAV ir Didžiosios Britanijos saugyklos. Ataskaitose taip pat buvo nurodyta, kad RAF ketino pavogtas dujas panaudoti Vokietijos miestuose. Galiausiai paaiškėjo, kad iprito dujų balionėliai buvo tik per klaidą pamesti, tačiau RAF vis tiek sėkmingai pasinaudojo šiomis žiniomis ir įbaugino kelias skirtingas agentūras.
Aštuntojo dešimtmečio pradžioje Vokietijos ir Prancūzijos laikraščiai pranešė, kad policija surengė reidą į RAF slaptavietę Paryžiuje ir rado improvizuotą laboratoriją su medžiagomis, iš kurių gaminamas botulino toksinas. Vėliau paaiškėjo, kad šie pranešimai buvo neteisingi; tokia laboratorija niekada nebuvo rasta.
Karališkasis kanjonas
thumb|right|250px|Vaizdas nuo krašto
thumb|left Kanjonas, kurio sienos yra 100 metrų aukščio, sudarytas daugiausia iš smiltainio. Tai yra dalis aborigenų šventojo tarpeklio, todėl lankytojai retai išsuka iš vaikščiojimo takelių. Vietovė buvo Luritja žmonių, gyvenusių čia jau prieš 20 000 metų, namai. Wattarka jų kalba – akacijos rūšis.
Kanjone yra kiti įdomūs reiškiniai – dingęs miestas, Edeno sodas.
Leonas Strazdauskas
Leonas Strazdauskas (g. 1963 m. vasario 21 d. Radviliškyje) – inžinierius, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1990 m. baigė Kauno Politechnikos instituto Mašinų gamybos technologijos, metalo pjovimo staklių ir įrankių fakultetą ir įgijo inžinieriaus – mechaniko specialybę.
Nuo 2001 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) Šiaulių skyriaus valdybos narys, 2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.
Žmona Lolita (g. 1967 m.), vaikai Akvilė ir Gediminas.
Vilniaus rajono savivaldybės taryba
Vilniaus rajono savivaldybės taryba – Vilniaus rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba ir meras renkama ketveriems metams visuotiniuose rinkimuose. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 31 narys. Naujai išrinkto nario prasideda, o ankstesnės kadencijos nario įgaliojimai baigiasi nuo susirinkimo į pirmąjį posėdį dienos.
Komitetai
Veikia 6 Tarybos komitetai:
Nuorodos
http://www.vilniaus-r.lt
Vimislai (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Vimislai  – kaimas Lenkijos rytuose, Sabnių valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į vakarus nuo Sabnių, apie 12 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 92 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Burbulas
Žodis Burbulas gali reikšti:
Matjošiškė
Matjošiškė – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Tubelių.
Krivanis
Krivanis – viena iš didžiausių Aukštųjų Tatrų viršukalnių Slovakijoje. Jos aukštis – 2 495 m virš jūros lygio, 1 353 m virš papėdės Tri Studnečki kaimo. Krivanis – Slovakijos nacionalinis pasididžiavimas, šalies simbolis. Slovakai jį brangina panašiai taip pat, kaip čekai Ržypą ar graikai Olimpą.
Viršukalnė stūkso Poprado rajone, Prešovo krašte. Labiausiai turistų mėgiama – vakarinė pusė, čia daugiausiai pažymėtų žygeiviams takų. Lengviausiai turistų pasiekiama maršrutu, vedančiu nuo Štrbske Pleso ežero.
Labai populiarūs yra kasmetiniai masiniai kalnų žygiai į viršukalnę. Pirmas toks pakilimas buvo surengtas 1841 m., o pirmą kartą į kalną įkopta 1722 m. Pagal vietinę legendą, dar Dievui kuriant pasaulį, jis pasiuntęs angelą aplink Žemę paskleisti įvairių gamtos grožybių. Angelas skrisdamas virš Tatrų sparnu kliudęs vieną iš viršūnių, ir prakiuro jo maišas su gamtos turtais. Iš jo pabiro visos grožybės: kalnai, slėniai, upės, pievos su ten gyvenančiais elniais, stirnomis, meškomis ir kitais gyvūnais. Taip ir liko pakrypęs Krivanio kalnas (kriv reiškia „kreivas“).
Gruzijos vyrų futbolo rinktinė
Gruzijos vyrų futbolo komanda – futbolo komanda, atstovaujanti Gruzijai ir yra kontroliuojama Gruzijos futbolo federacijos. Iki Tarybų Sąjungos žlugimo Gruzijos žaidėjai atstovavo Tarybų Sąjungos vyrų futbolo rinktinei.
Pietų Sumatra
Pietų Sumatra  – Indonezijos provincija. Ji yra pietinėje Sumatros dalyje. Provincijos administracinis centras yra Palembangas.
Administracinis suskirstymas
Provinciją sudaro 11 regencijų ir 4 autonominiai miestai.
Kalnakasyba
Pietų Sumatroje yra 22,24 milijardų tonų akmens anglies, tai sudaro 48,45 procentus šalies rezervų.
Tokušimos prefektūra
Tokušimos prefektūra  – Japonijos prefektūra, įsikūrusi Šikoku saloje. Sostinė – Tokušima.
Geografija
thumb|250px|Tokušimos prefektūros žemėlapis
Miestai
Tokušimos prefektūroje yra 8 miestai:
Miesteliai ir kaimai
Miesteliai ir kaimai kiekvienoje apskrityje:
Miestų, miestelių ir kaimų susijungimai
Nuo 2004 m. spalio mėn. įvykdyta 10 sujungimų. Paskutinieji du įvykdyti 2006 m. kovo 31 d.:
Sportas
Tokušimos prefektūroje esti šios sporto komandos.
Futbolo:
Beisbolo:
Senmuth
Atlikėjas muzikinę karjerą pradėjo 1996 m. slapyvardžiu Anima ir kūrė daugiausia dark industrial muziką. 2004 m. pasivadino Senmuth, o jo muzikoje atsirado kur kas daugiau etninės muzikos elementų. Taip pat sukūrė daug įvairių laikinų projektų.
Išlakioji kompasija
Išlakioji kompasija (Koompassia excelsa) – pupinių (Fabaceae) šeimos, kompasijų (Koompassia) genties augalas.