cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tučių tvenkinys
Tučių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 10 km į pietvakarius nuo Viekšnių. Sudarytas užtvenkus Pievio upę (Ventos intakas) 13,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,58 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 87,3 m. Krantai žemi. Pietinė tvenkinio dalis labai užžėlusi vandens augalais, krantai užpelkėję. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Šalia įsikūręs Stočkų kaimas. Vakarine ir šiaurine pakrantėmis nutiestas kelias.
Tvenkinys įrengtas 1988 m.
Lietuvos TSR ūkių gyvenvietės
miniatiūra|300px|Buvusių kolūkių gyvenviečių sklaida dabartinėje Lietuvos teritorijoje (~2000 gyvenviečių) miniatiūra|250px|right|[[Dainava (Ukmergė)|Dainava (Ukmergės raj.) – eksperimentinė gyvenvietė, gavusi SSRS premiją (1971)]]
Lietuvos TSR ūkių gyvenvietės – tai gyvenamosios vietovės, buvusios pagrindinėmis sovietmečio Lietuvos kolūkiuose, tarybiniuose ūkiuose ir žuvininkystės ūkiuose. Pagrindinės ūkių gyvenvietės vadintos centrinėmis ūkių gyvenvietėmis, kitos didesnės gyvenvietės – pagalbinėmis ūkių gyvenvietėmis. Neretai ūkių centrinės gyvenvietės buvo ir administraciniai centrai – jose būdavo įsikūrusi ir apylinkių administracija.
Aprašymas
Nors kolūkiai buvo žemės ūkio paskirties dariniai, tačiau jie turėjo esminės įtakos ir gyvenviečių plėtrai. Pagrindinė kolūkio gyvenvietė buvo vadinama kolūkio centrine gyvenviete – joje buvo kolūkio valdyba, sutelkta žemės ūkio technika ir žemės ūkio paskirties pastatai, tokių gyvenviečių architektūra buvo planuojama atskirai. Nuo 1967 m. pradėta planinga kompleksinė kolūkio gyvenviečių statyba, kolūkiečiai pradėjo keltis iš viensėdžių į gyvenvietes. Kompleksinis gyvenviečių tvarkymas, inžinerinės įrangos ir aptarnavimo darbai ypač paspartėjo nuo 1980 m. Imtos statyti gyvenvietės su vandentiekiu, kanalizacija, dujomis, prekybos, buities ir kultūros aptarnavimo, vaikų auklėjimo įstaigomis. Pagrindinėse gyvenvietėse veikė mokyklos, kultūros namai, bibliotekos, vaikų lopšeliai ir darželiai, valgyklos.
Panašiai, po 1980 m. buvo sistemingiau pertvarkomos ir tarybinių ūkių gyvenvietės, taip pat buvo statomos naujos. Lyginant su kolūkiais, jose buvo ir didesnė plėtra – statyti ne tik darželiai ir mokyklos, kultūros namai, bet ir sveikatos priežiūros įstaigos, pirtys, gatvės buvo asfaltuojamos. 1986 m. buvo 282 tarybiniai ūkiai Lietuvoje.
Žuvininkystės ūkiai Lietuvos TSR buvo reti. Jų gyvenvietės daugiausia telkėsi aplink tvenkinius, kuriuose buvo vystoma pramoninė žuvivaisa ir žvejyba. 1988 m. buvo 20 žuvininkystės ūkių Lietuvoje. Centrinėse tokių ūkių gyvenvietėse buvo telkiama ūkio materialioji bazė.
Callum McGregor
Karjera
Gimė Glazge, Škotijoje. Futbolo paslapčių mokėsi Celtic FC jaunimo ekipose. .
Klubinė karjera
Pirmasis profesionalus klubas buvo Celtic FC, kuriame žaidė nuo 2013 m. sezono. Buvo skolinamas Notts County FC. Vėliau grįžo į Celtic FC.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2017 m.
Euro-2020 čempionate rungtynėse prieš Kroatiją pelnė įvartį, tačiau škotai pralaimėjo 1:3.
Varanai
Varanai (Varanus) – vienintelė iki šių laikų išlikusi varaninių (Varanidae) šeimos driežų gentis. Jai priklauso virš 70 rūšių, paplitusių tropiniuose Afrikos, Eurazijos, Australijos ir Okeanijos regionuose.
Dauguma varanų yra stambūs, iki kelių metrų ilgio siekiantys driežai, nors yra ir smulkių rūšių (iki 20 cm). Dauguma gyvena ant žemės paviršiaus, tačiau nemažai rūšių gerai laipioja medžiais bei plaukioja. Varanai yra mėsėdžiai, jų seilėse yra nuodų, užkrečiančių įkandimo vietą. Kiaušgymiai, deda nuo 7 iki 37 kiaušinių į žemėje įrengtus lizdus. Varanai pasižymi nemažu intelektu, kai kurie individai sugeba skaičiuoti, atpažinti žmones.
Šie driežai kartais laikomi kaip naminiai gyvūnai. Jų oda naudojama odos pramonėje, mėsa kai kuriuose kraštuose valgoma.
Pavadinimas „varanas“ kilęs iš, reiškiančio „driežą“. Pietryčių Azijoje žinomi kaip, , Indijoje – ,.
Mosėdžio piliakalnis
Mosėdžio piliakalnis – piliakalnis Skuodo rajono savivaldybės teritorijoje, prie Mosėdžio miestelio, Mosėdžio seniūnija. Pasiekiamas važiuojant į Mosėdžio centrą Bartuvos kairiajame krante, už autobusų stotelės pasukus į dešinę pietų kryptimi ir pavažiavus 100 m (įvažiuojama į aikštelę). thumb|left|300px|Piliakalnio gynybinio pylimo vakarinės dalies vaizdas iš šiaurės pusės. 2017 m.
Lietuvos ir Somalio santykiai
Lietuvos ir Somalio santykiai — dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Somalio.
Mosėdžio piliakalnis
Kultūros vertybė: unikalus kodas – ; senasis registro kodas – A474.
Lietuvos ir Somalio santykiai
Diplomatiniai santykiai užmegzti 2017 m. lapkričio 30 d.
Mosėdžio piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje Bartuvos kairiajame krante. Iš šiaurės ir rytų jį juosė Bartuva ir jos slėnio daubos. Šlaitai statūs, 10-11 m aukščio. Aikštelė netaisyklingo ovalo formos, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 100x60 m dydžio. Jos pietiniame ir vakariniame pakraščiuose buvo supiltas apie 150 m ilgio lanko formos pylimas (aptiktas tyrinėjimų metu), kurio išorėje iškastas griovys, iš jo išliko 50 m ilgio, 24 m pločio viršuje, 4 m pločio dugne, 6 m gylio šiaurės rytų dalis.
Lietuvos ir Somalio santykiai
Lietuvoje 2023 m. pradžioje gyveno 8 Somalio piliečiai.
Mosėdžio piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis labai suardytas XVI a. – XVII a. jame įsikūrus dvarui – užlygintas griovys, nukastas pylimas, dirbama ir įvairiais pastatais užstatyta aikštelė, rytinis šlaitas nuplautas. Dabar piliakalnis yra miestelyje: aikštelės vakarinėje dalyje užveistas sodas, pietuose, rytuose ir šiaurėje stovi 4 didesni pastatai, pietrytinė aikštelės dalis išlyginta, performuota ir išasfaltuota.
Lietuvos ir Somalio santykiai
Santykių istorija
2010 m. gruodžio 8 d. Seimo užsienio reikalų komitetas pritarė diplomatinių santykių užmezgimui su Somaliu. Diplomatiniai santykiai užmegzti 2017 m. lapkričio 30 d.
2018 m. Lietuva per Pasaulio maisto programą skyrė 15 tūkst. eurų humanitarinės paramos Somaliui.
Mosėdžio piliakalnis
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1971 m. ir 1985 m. atlikęs Ignas Jablonskis piliakalnio vakarinėje dalyje ištyrė 60 m² dydžio plotą, aptiko 0,8 m aukščio pylimo liekanas. Pylimas buvo rekonstruotas 3 kartus. Pirmasis 2,35 m pločio pylimas krautas iš akmenų, stambesnius dedant į kraštus. Vėliau pylimas praplėstas į išorę iki 3,5 m pločio sukraunant daugiau akmenų. Jo viršuje stovėjo medinė gynybinė siena. Šiai sudegus pylimas praplėstas į abi puses iki 6,6 m supilant molio sluoksnį, imamą iš išorėje iškasto griovio. Piliakalnyje aptikta lipdytos ir vėlyvos žiestos keramikos.
Lietuvos ir Somalio santykiai
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Somalio siekė 21 tūkst. eurų, o iš Somalio importuotų produktų nebuvo.
Pasiuntinių ir ambasadorių sąrašas
2023 m. duomenimis, nei Lietuva, nei Somalis nėra vienas kitam akreditavę savo ambasadorių.
Romanas Kondratenka
Romanas Isidorovičius Kondratenka (,  – ) – Rusijos imperijos kariuomenės generolas, išgarsėjęs savo pasiaukojama tarnyba ginant Port Artūrą per 1904–1905 m. Rusijos-Japonijos karą.
Biografija
Romanas Kondratenka gimė Tbilise kaip dešimtas vaikas ukrainiečių kilmės į pensiją išėjusio armijos majoro šeimoje. Padedamas vyresniojo brolio, jis buvo išsiųstas mokytis į Polocko kadetų korpusą ir gavo stipendiją mokytis valstybės lėšomis. 1877 m. baigęs mokyklą su pagyrimu, jis įstojo į Nikolajevo inžinerijos institutą. Jis gavo praporščiko laipsnį ir buvo paskirtas į 1-ąjį Kaukazo sapierių batalioną. 1895 m. gavo pulko vado laipsnį, o 1901 m. jam buvo suteiktas generolo majoro laipsnis. 1903 m. Kondratenka vadovavo 7-ajai Rytų Sibiro šaulių brigadai, įsikūrusiai Port Artūre. Brigada buvo išplėsta į 7-ąją Rytų Sibiro šaulių diviziją, o Kondratenkai buvo suteiktas generolo leitenanto laipsnis.
Rusijos–Japonijos karas
kairėje|miniatiūra|220x220px|Romano Kondratenkos paminklas Polocke, Baltarusijoje 1903 m. atvykęs į Port Arturą, Kondratenka per kelis mėnesius pertvarkė ir patobulino jau ir taip masyvius įtvirtinimus, laukdamas artėjančio konflikto su Japonijos imperija. Prasidėjus Port Artūro apgulčiai, jis buvo rusų gynybos siela, asmeniškai vadovavo gynėjų pastangoms sudėtingiausiose ir pavojingiausiose vietovėse ir prižiūrėjo mūšio metu pažeistų įtvirtinimų remontą.
Kondratenka sėkmingai atrėmė keturis japonų puolimus, sumaniai panaudodamas tiek kariuomenės, tiek Rusijos imperijos karinio jūrų laivyno pajėgas, ir po generolo Anatolijaus Šteselio ir generolo leitenanto Konstantino Smirnovo buvo trečiasis Port Artūro vadas.
Tačiau 1904 m. gruodžio 2 d. jis buvo mirtinai sužeistas, kai į forto, kurį jis gynė, ginkluotę pataikė japonų haubicų ugnis. Praėjus vos aštuoniolikai dienų po jo mirties, generolai Anatolijus Šteselis ir Aleksandras Fokas pasidavė japonams.
Po karo Kondratenkos kūnas buvo pervežtas į Sankt Peterburgą ir palaidotas. Kondratenkos drąsai atminti japonai jo žūties vietoje pastatė granitinį kenotafą.
Pavirinčių apylinkė
Pavirinčių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kurklių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kurklelių apylinkė ir Kurklių apylinkės.
Socialinė filosofija
Subdisciplinos
Nėra visuotinai sutariama dėl socialinės filosofijos ir politinės filosofijos bei socialinių mokslų filosofijos santykio. Socialinės filosofijos ir etikos klausimai dažnai gerokai persidengia. Kitos socialinės filosofijos formos apima politinę filosofiją ir jurisprudenciją, kurios daugiausia yra susijusios su valstybių visuomenėmis bei jų veikimu.
Socialinę filosofiją, etiką ir politinę filosofiją sieja glaudūs ryšiai su kitomis socialinių ir humanitarinių mokslų disciplinomis. Savo ruožtu patys socialiniai mokslai yra labai svarbūs socialinių mokslų filosofijai.
Kalbos filosofija ir socialinė epistemologija yra sritys, kurios reikšmingai persidengia su socialine filosofija.
Keliami klausimai
Kai kurios temos, nagrinėjamos socialinės filosofijos:
Disciplinos vystytojai
Socialinė filosofija ėmė formuotis antikoje, jos raida labiausiai susijusi su Platono ir Aristotelio veikalais. Juose aprašytos idėjos vėliau buvo plėtojamos viduramžiais. . Socialinė filosofija (VLE)] Naujaisiais laikais socialinių problemų analizei milžinišką įtaką padarė prigimtinės teisės teorijos šalininkų, Tomo Hobeso, empirinės krypties – Džono Loko, Deivido Hiumo, vėliau – ir Žano Žako Ruso, Šarlio Liuji de Monteskjė veikalai. Naują postūmį socialinei filosofijai suteikė liberalizmo atstovo Džono Stiuarto Milio idėjos. Nuo XIX a. antros pusės popiežiaus Leono XIII iniciatyva imta plėtoti katalikiškąjį socialinį mokymą, atnaujinusį Tomo Akviniečio svarbiausias socialines įžvalgas.
Lietuvoje socialinės filosofijos apraiškų galima aptikti XIX a. pab.–XX a. pr. tautinio atgimimo veikėjų kūryboje (ypač Jono Šliūpo). Tarp garsiausių naujųjų laikų socialinių filosofų – Alvydas Jokubaitis, Algirdas Degutis, Jūratė Morkūnienė, Leonidas Donskis.
Krapina
Krapina – miestas šiaurės Kroatijoje. Krapinos–Zagorjės apskrities administracinis centras. 2011 m. duomenimis, mieste gyveno 4 482 (savivaldybės teritorijoje 12 479 gyventojai). Nutolusi maždaug 55 km į šiaurę nuo Zagrebo. Krapinos savivaldybė yra skirstoma į Krapinos miestą bei į 22 kaimo tipo gyvenvietes.
Istorija
Krapina žinoma nuo 1193 m. 1899 m., netoli Krapinos, archeologas ir paleontologas Dragutin Gorjanović-Kramberger rado virš 800 fosilijų, priskiriamų neandertaliečiams.
Dornachas
Dornachas (, tarmiškai Dornech, Dornecht) – miestelis ir savivaldybė Šveicarijoje, Zoloturno kantone, Dorneko rajone.
Istorija
kairėje|miniatiūra| Memorialas Dornacho mūšiui Pirmą kartą Dornachas paminėtas 1223 metais kaip Tornach. 1307 m. minimas kaip Dornach. dešinėje|miniatiūra| Moteris iš Dornacho, vilkinti tradicinį kostiumą.
Šioje vietoje 1499 m. įvyko lemiamas Dornacho mūšis, kuriuo užbaigtas Švabijos karas, Senoji Šveicarijos konfederacija įgijo nepriklausomybę nuo Šventosios Romos imperijos. Mūšis įamžintas 1949 m. reljefu sienoje.
Šiandien Dornachas garsėja Gėteanumu, kuriame yra Rudolfo Šteinerio įkurto antroposofinio judėjimo tarptautinė būstinė.
Geografija
Savivaldybė yra Dorneko rajone. Jį sudaro Dornacho gyvenvietė, sudaryta iš Dornachdorfo ir Dornachbrugo. Iki XIX amžiaus pab. šie kaimai buvo visiškai atskiri.
Demografija
miniatiūra| Pastatas šalia Goetheanum Dornache gyvena 6849 žmonės (2019 m. gruodžio duom.).
Dauguma gyventojų (2000 m. duom.) kalba vokiškai (5 212 arba 88,5 %), antroji pagal dažnumą italų kalba (137 arba 2,3 %), trečia – prancūzų (91 arba 1,5 %). Retoromanų kalbą moka šeši žmonės.
Istorinė populiacija pateikiama šioje diagramoje:
Valstybinės reikšmės paveldo objektai
Gėteanumas bei aplinkiniai pastatai, De Jagerio namas, Duldeko namas ir Dorneko pilies griuvėsiai yra laikomi valstybinės reikšmės Šveicarijos paveldo objektais.
Sportas
Veikia futbolo klubas „FK Dornach“.
Didingasis argentavis
Didingasis argentavis (Argentavis magnificens) – naujojo pasaulio grifų (Cathartiformes) būrio, teratornitidų (Teratornithidae) šeimos, vienintelė žinoma argentavių (Argentavis) genties išnykusi plėšriųjų paukščių rūšis.
Birminis kiškis
Birminis kiškis (Lepus peguensis) – kiškinių šeimos žinduolis. Gyvena Kambodžoje, Laose, Mianmare, Tailande bei Vietname.
Fizinės savybės
Patinai paprastai mažesni už pateles. Ūgis siekia nuo 40 iki 75 cm, vidutinis svoris – apie 2 kg. Kaukolė lenkta, su nedideliu susiaurėjimu prie akiduobių. Nors birminis kiškis nėra didelis, tačiau turi labai ilgas ausis. Nugara paprastai pilka su juodais dryžiais. Užpakalinė dalis bei pilvas balti. Patelių nėštumas trunka apie 50 dienų.
Buveinė
Paprastai įsikuria žemumose, tačiau Tailande birminis kiškis buvo pastebėtas ir 1 300 metrų aukštyje. Gyvena pasėlių laukuose, dykvietėse, miškų kirtimuose bei smėlėtose pakrančių vietovėse. Mėgsta įsikurti urvuose, olose bei uolų plyšiuose.
Mityba
Birminis kiškis iš organizmo pašalina dviejų tipų spiras – sausąsias ir drėgnąsias. Pastarąsias žvėrelis suėda dar kartą, taip pasisavindamas iš maisto visas įmanomas maistingąsias medžiagas. Sausosios spiros nėra ėdamos pakartotinai.
Didingasis argentavis
Rūšis žinoma iš centrinėje ir šiaurės vakarų Argentinoje rastų, neblogai išsilaikiusių fosilijų, datuojamų vėlyvuoju miocenu. Manoma, dėtyje būdavo po 1–2 kiaušinius, ir perėdavo kas antri metai. Kiaušinio svoris virš 1 kg. Tokio dydžio paukščiui kasdien reikėdavo apie 2,5–5 kg maisto. Manoma, kad misdavo dvėseliena bei gaudydavo vidutinio dydžio žinduolius. Pagal kaukolės struktūrą manoma, kad jis nedraskydavo į smulkus gabalus, o nurydavo visą auką. thumb|left|230px|Didingojo argentavio dydžio palyginimas su [[Žmogus|žmogumi, 1 – mioceno pingvinu, 2 – imperatoriškuoju pingvinu, 3 – didžiuoju epiorniu, 4 – afrikiniu stručiu, 5 – kondoru]]
Išvaizda
Tai didžiausi Žemės istorijoje skraidę paukščiai. Pagal atstumą tarp išskleistų abiejų sparnugalių, didingasis argentavis nusileido tik Pelagornis sandersi rūšiai. Kad pakilti, manoma, naudodavosi kalnų šlaitais bei priešpriešinio vėjo gūsiais. Sklandydavo naudodamiesi šilto oro srovėmis, panašiai kaip dabartiniai kondorai.
Didingojo argentavio kūno išmatavimai :
Tulnikių tvenkinys
Tulnikių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 4 km į šiaurę nuo Mažeikių. Sudarytas užtvenkus Ašvos upę (Vadaksties intakas) 8,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,18 km, plotis – iki 0,22 km. Į rytus yra nutįsusi 0,86 km ilgio įlanka, į kurią įteka Vaidminas. Altitudė 62 m. Krantai neaukšti, daugiausia apaugę medžiais ir krūmynais. Vakarinėje pakrantėje stūkso Tulnikių miškas, pietinėje – Reivyčių kaimas. Į šiaurę įsikūręs Tulnikių kaimas, į rytus plyti dirbami laukai. Pietinį tvenkinio galą kerta kelias.
Tvenkinys įrengtas 1975 m.
Henrique Devens
Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje. Atstovavo Espírito Santo FC jaunimo ekipoms.
FK Babrungas
Atvyko į Lietuvą 2021 m. ir žaidė Plungės Babrunge. Pirmoje lygoje išsiskyrė naudingu ir rezultatyviu žaidimu. Per vienuolika susitikimų Pirmoje lygoje pelnė net 14 įvarčių. Dar dvi rungtynes sužaidė LFF taurės turnyre.
DFK Dainava
2021 m. vasarą tapo Alytaus „Dainavos“ nariu. A lygoje debiutavo 2021 m. liepos 1 d. rungtynėse prieš FK Panevėžys. Aikštėje pasirodė 67 min., kai alytiškiai atsilikinėjo 0:1 ir 80 min. pelnė įvartį.
2021 m. rugpjūčio 29 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris pasižymėjo dviem tiksliais smūgiais. 22 min. išvedė į priekį alytiškius (1:0), o antrame kėlinyje 49 min. dar kartą pasižymėjo H.Devensas ir pirmavo dzūkai (2:1), tačiau persvaros išlaikyti nepavyko ir nugalėjo žalgiriečiai. Du įvarčius pelnęs brazilas surinko 287 „InStat“ naudingumo balus ir buvo išrinktas į simbolinę turo rintinę.
FK Krumovgrad
2022 m. vasarą persikėlė į Bulgariją, į FK Krumovgrad.
FK Transinvest
Nuo 2023 m. vėl rungtyniavo Lietuvoje. Atstovavo Vilniaus rajono „Transinvest“ klubui, debiutavusiam Pirmoje lygoje.
2023 m. kovo 25 d. pelnė pirmą įvartį atstovaudamas „Transinvest“ klubui. Pasižymėjo Pirmos lygos rungtynėse prieš Kauno Žalgiris B.
2023 m. gegužės 6 d. pasižymėjo įvarčiu LFF taurės turnyro antrojo etapo rungtynėse prieš Kėdainių „Nevėžį“. Aštuntąją rungtynių minutę pelnė įvartį ir pradėjo varžovų triuškinimą. Galutinė mačo baigtis 5-1, „Transinvest“ klubo naudai.
Statistika
Spalvų reikšmės:
FC UNA Strassen
Štraseno „UNA“ – Liuksemburgo futbolo klubas iš Štraseno.
Istorija
Klubas įkurtas 1922 m. Nuo 2015–2016 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Debiutiniame sezone užėmė penktą vietą.
2016–2017 m. sezone vėl buvo penkti.
Sudėtis
Atnaujinta: 2020 m. rugsėjo 13 d.
Labu
Labu – pabaisa Mesopotamijos mitologijoje, turėjusi ir liūto, ir gyvatės bruožų.
Žinomi du Labu mito variantai – Senosios Babilonijos karalystės ir Asirijos imperijos laikotarpių. Abiejų išlikę tik fragmentai. Pasak babiloniečių mito, pabaisa gimusi iš jūros tāmtu. Tuo tarpu asiriškojoje mito versijoje teigiama, jog Labu sukūręs dievas Enlilis, kurio rūstybę užsitraukė triukšminga žmonių giminė. Pasakojama, kad šios būtybės bijoję ne tik žmonės, bet ir dievai. Labu buvęs itin didelis, pasižymėjęs milžinišku rajumu – rydavęs tiek dangaus paukščius, tiek žemės padarus, taip pat ir žmones. Kovoti su šia pabaisa dievai paprašę Tišpako, tačiau šis iš pradžių nenorėjęs sutikti. Tolesnius įvykius aprašantis tekstas nėra įskaitomas, o pabaigoje rašoma, kad Labu nužudytas (greičiausiai dievo Tišpako). Tą jis padarė prieš pabaisos akis iškėlęs savo „gyvybės antspaudą“.
Greičiausiai Labu mitas susiformavo Dijalos regione. Teigiama, kad asiriškoji mito versija yra alegorija, vaizduojanti Tišpako tapimą svarbiausia Ešnunos miesto dievybe, pakeičiant chtoninį gyvatišką dievą Ninazu. Ankstesnėje versijoje Tišpako vaidmenį atliko Nergalas.
Žvirblėnų apylinkė
Žvirblėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kavarsko valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Staškūniškio apylinkės.
Oscar Niemeyer
Oskaras Nymajeris (1907 m. gruodžio 15 d. – 2012 m. gruodžio 5 d.) – Brazilijos architektas, vienas iš šiuolaikinės Brazilijos architektūros mokyklos įkūrėjų, gelžbetoninės architektūros pradininkas, Brazilijos komunistų partijos narys. Nymajeris suprojektavo pastatus Brazilijos sostinei Brazilijai, kuri 1987 m. buvo paskelbta Pasaulio paveldo objektu. 2013 m. jo architektūrinius brėžinius UNESCO paskelbė Pasaulio dokumentinio paveldo objektu.
Biografija
Nymajeris įgijo išsilavinimą nacionalinėje menų mokykloje Rio de Žaneiro universitete, o baigęs studijas dirbo vietinių firmų projektuotoju. 4-ajame dešimtmetyje jis dirbo kartu su Lúcio Costa, jiedu 1939 m. bendradarbiavo kuriant Brazilijos paviljoną Pasaulinėje parodoje Niujorke. Pirmas didesnis Nymajerio projektas buvo pastatų serija „Pampulha“, Belo Horizontės šiauriniame priemiestyje. 5-ajame dešimtmetyje Nymajeris tapo vienu produktyviausių Brazilijos architektų. Nymajeris bendradarbiavo su Le Korbiuzjė (ir kitais architektais) projektuojant Jungtinių Tautų būstinę.
1956 m. naujasis Brazilijos prezidentas Juselino Kubičekas pakvietė Nymajerį suprojektuoti naujai statomos Brazilijos centrinius pastatus. Nymajerio iki 1960 m. sukurti projektai (Nacionalinis Brazilijos kongresas, Brazilijos katedra, „Palácio da Alvorada“, „Palácio do Planalto“ ir Aukščiausiojo federalinio teismo būstinė) buvo eksperimentiniai ir sujungti bendrais dizaino elementais. Dėl šio darbo Nymajeris buvo paskirtas Brazilijos universiteto architektūros vadovu, taip pat Amerikos architektų instituto garbės nariu. Dėl savo kairiųjų pažiūrų ir narystės Brazilijos komunistų partijoje Nymajeris paliko šalį po 1964 m. karinio perversmo ir atidarė biurą Paryžiuje. Jis grįžo į Braziliją 1985 m. ir buvo apdovanotas Prickerio architektūros premija. Nymajeris tęsė darbą XX a. pabaigoje ir XXI a. pradžioje, suprojektavo Niterói Šiuolaikinio meno muziejų (1996 m.) ir Oskaro Nymajerio muziejų (2002 m.). Per savo gyvenimą jis sukūrė apie 600 projektų. Nymajeris mirė Rio de Žaneire 2012 m. gruodžio 5 d., būdamas 104 metų.
Medijų raštingumas
Medijų raštingumas – sąvoka, apimanti gebėjimą pasiekti ir analizuoti medijų pranešimus, juos kurti, veikti pasinaudojant informacijos ir komunikacijos suteikiamomis galimybėmis siekiant daryti įtaką. Medijų raštingumas neapribojamas konkrečia medija ir yra suprantamas kaip gebėjimų komplektas, reikalingas darbe, asmeniniame ir visuomeniname gyvenime.
1914 m. rugpjūčio 21 d. Saulės užtemimas
thumb|right|110px|Saulės užtemimo kelias [[Rusijos imperija|Rusijos imperijos žemėlapyje (žurnalas „Niva“, 1914 m. Nr. 31)]] '''1914 m. rugpjūčio 21 d. Saulės užtemimas''' – visiškas Saulės užtemimas, kuris tą dieną buvo stebimas Šiaurės Amerikoje, Europoje ir Azijoje.
Medijų raštingumas
Medijų raštingumo ugdymu siekiama pagerinti žmonių kompetencijas ir ugdyti suvokimą bei žinias apie medijų daromą įtaką informacijos vartotojams ir kūrėjams. Medijų raštingumas yra įtrauktas į Jungtinių Amerikos Valstijų ir kai kurių Europos Sąjungos šalių formalaus ugdymo programas. Daugelyje pasaulio šalių, taip pat ir Lietuvoje, kuriasi medijų raštingumą nagrinėjančių tyrėjų tinklai, leidžiami medijų raštingumui skirti recenzuojami mokslo žurnalai, kuriamos asociacijos.
1914 m. rugpjūčio 21 d. Saulės užtemimas
Aprašymas
thumb|110px|left|Mėlyna linija pažymėtos vietovės, kuriose buvo matomas pilnas Saulės užtemimas Astronominis įvykis prasidėjo 11:25 PL (Pasauliniu laiku) pačioje Kanados šiaurėje, vėliau Saulė užtemo Grenlandijoje, o 12:15 PL pasiekė Norvegiją. Tada 170 km pločio šešėlis per Skandinaviją pasiekė Rusijos imperiją, kur dabartinės Baltarusijos teritorijoje prie Naručio ežero 54.46667°N, 27.06667°W taške 12:34:09 PL pasiekė savo didžiausią magnitudę – 1.0328 (uždengtos Saulės skritulio skersmens dalies ir viso skersmens santykis). Visiškas Saulės užtemimas šioje vietovėje tęsėsi 2 minutes ir 15 sekundžių. Vėliau užtemimas per Ukrainą 13:00 PL atslinko į Krymą, tada per Osmanų imperiją (dabar Turkija, Sirija bei Irakas) ir per Persiją (šiandien Iranas) 13:43 PL pasiekė Britų Indijos (dabar Indija) pakrantę, kur ir baigėsi.
Medijų raštingumas
Nuolatinis informacijos perteklius medijų raštingumą daro svarbia kasdienybės dalimi. Visiems demokratijos piliečiams privalu išsiugdyti atitinkamus gebėjimus, tokius kaip žinių stebėjimas, dalinimasis svarbiais ir kasdieniais įvykiais, bendravimas virtualiose bendruomenėse, ieškojimas informacijos apie aktualias temas, veiklumas vietos bendruomenėse.
1914 m. rugpjūčio 21 d. Saulės užtemimas
Aprašymas
Techniniai duomenys: Saros 124 (49 iš 73); Gama 0,7654.
Medijų raštingumas
Švietimas
Sąvokos „medijų raštingumas“ ir „medijų švietimas“ yra naudojamos sinonimiškai.
1914 m. rugpjūčio 21 d. Saulės užtemimas
Įtaka
Šis užtemimas buvo stebimas po kelių prasidėjusio Pirmojo pasaulinio karo dienų. Gumbinėje (šiandien Gusevas), kur Rusijos ir Vokietijos imperijų kariuomenės išvakarėse buvo susikovusios Gumbinės mūšio metu, Saulės diskas buvo užtemęs net 96 %, bet pasaulinio karo eigai (kaip buvo per 585 m. pr. Kristų įvykusiose Kautynėse prie Halio upės, kai Medijos ir Lydijos kariuomenės dėl užtemimo nusprendė mūšį nutraukti ir susitaikyti), įtakos tai nepadarė.
Medijų raštingumas
Švietimas
Medijų raštingumas yra nagrinėjamas jau daug metų ir per tą laiką pradėta naudoti daug terminų, skirtų apibūdinti įgūdžiams, kompetencijoms, žinioms ir įpročiams, kurių reikia visapusiškam dalyvavimui medijų prisotintoje visuomenėje. Medijų švietimas yra skirtas ugdyti žmonių kritinį ir kūrybinį mąstymą ir suvokimą apie masinę žiniasklaidą, skaitmeninę žiniasklaidą ir masinę kultūrą. Medijų švietimas yra procesas, o medijų raštingumas yra rezultatas, kuris padeda žmonėms suprasti žiniasklaidą ir technologijas, surasti, išanalizuoti, įvertinti ir patiems sukurti norimą žinutę įvairiuose medijų kanaluose.
1914 m. rugpjūčio 21 d. Saulės užtemimas
Įtaka
Anykščių krašto Ažuožeriuose Saulė pilnai buvo aptemusi apie 2 min. ir užtemimas kaimiečiams paliko didelį įspūdį. Žinomas lietuvių rašytojas Antanas Vienuolis šį įvykį aprašė savo apsakyme „Astronomas Šmukštaras“.
Natčezai
Natčezai (Natchez) – indėnų tauta, priklausanti muskogų tautoms, kilusi iš pietryčių JAV, Misisipės žemupio (dab. Misisipės valstijos), bet dabar gyvenanti daugiausia Oklahomoje. Populiacija – 2000 žmonių. Natčezų kalba (neaiškios priklausomybės) išnyko kaip gimtoji 1965 m., kalbama angliškai.
Medijų raštingumas
Švietimas
Medijų švietimas yra laikomas svarbia edukacijos dalimi demokratinei visuomenei formuoti. Gebėjimas atpažinti tikrus ir melagingus pranešimus bei žiniasklaidos ir pavienių asmenų skleidžiamą dezinformaciją leidžia ir skatina valstybės piliečius aktyviau dalyvauti politikoje. Medijų raštingumo tyrėjai teigia, kad yra itin svarbu kritiškai vertinti ir tas žinutes, kurios sutampa su individo požiūriu į politines ir socialines problemas.
Natčezai
Natčezų protėviai buvo Misisipės kultūros nešėjai, ties I–II tūkstm. m. e. sąvarta atsikėlę į Pakrantės lygumą. Su europiečiais susidūrė 1540 m. (Ernando de Soto ispanų žygis). Nuo XVIII a. pr. ėmė prekiauti su prancūzais. Prieš kolonizatorius surengė kelis sukilimus (1716, 1722, 1729–1730 m.), bet 1731 m. natčezai buvo sumušti, ~400 jų parduota vergijon į Karibų salas. Likę natčezai pasislėpė pas čikasus, vėliau susijungė su krikais ir čerokiais. XIX a. dauguma natčezų „ašarų keliu“ buvo priversti pasitraukti į Indėnų teritoriją.
Medijų raštingumas
Medijų raštingumo teoretikai ir tyrėjai
Jungtinių Amerikos Valstijų Rod Ailando universiteto komunikacijos studijų profesorė Renee Hobbs teigia, jog medijų raštingumas susideda iš penkių pagrindinių kompetencijų : Anglų komunikacijos ir švietimo mokslininkas Deividas Buckinghamas pasiūlė teorinę sistemą, kuri gali būti pritaikyta tiek šiuolaikinėms, tiek tradicinėms žiniasklaidos priemonėms kaip medijų raštingumo švietimo dalis :
Natčezai
Tradicinė kultūra panaši į kitų pietryčių JAV indėnų. Natčezai vertėsi kapline-lydimine žemdirbyste, rudenį ir žiemą vyrai, ginkluoti strėlėmis ir lankais, traukdavo į medžioklę, o per pavasarinį nerštą pintinėmis gaudydavo žuvis (kitu metu – žvejodavo lankais). Rankiodavo uogas ir vaisius. Moterys gamindavo poliruotą keramiką, apdangalus iš paukščių plunksnų, vertėsi pynimu, paprastu audimu, o vyrai išdirbdavo odą, gamindavo akmeninius kirvius, rūkymo vamzdžius, skobė pirogas.
Medijų raštingumas
Medijų raštingumo teoretikai ir tyrėjai
Kalifornijos universiteto Los Andžele Edukacijos ir informacijos fakulteto Edukacijos filosofijos katedros vedėjas Douglas Kellneris išskyrė keturias medijų raštingumo ugdymo prieigas.
Reikšmingos konferencijos medijų raštingumo tema
1982 m. Giunvalde, Vokietijos Federacinėje Respublikoje, įvyko pirmasis UNESCO organizuotas simpoziumas medijų švietimo tema. 19-os valstybių atstovai 1982 m. sausio 22 d. vieningai priėmė Griunvaldo deklaraciją, kurios svarba ir aktualumas yra pripažįstamas iki šių dienų .
Natčezai
Tradicinei natčezų tikybai būdinga ryški religinė saulės, elnio, burbuolės simbolika, šamanizmas, pranašavimai.
Dabartiniai natčezų palikuonys smarkiai asimiliavęsi, persimaišę su kitais indėnais ir amerikiečiais. Gyvena pramaišiui su čerokiais šiaurės rytų Oklahomoje. Nedidelių bendruomenių taip pat yra Šiaurės ir Pietų Karolinose.
Medijų raštingumas
Reikšmingos konferencijos medijų raštingumo tema
2007 m. birželio 21-22 d. įvyko Paryžiuje, Prancūzijoje, įvyko medijų švietimo susitikimas organizuotas Prancūzijos nacionalinės UNESCO komisijos ir UNESCO bei remiamas Europos Komisijos ir Prancūzijos švietimo ministerijos.  Jo metu buvo kvestionuojama ir dar kartą patvirtinta Griunvaldo deklaracijos svarba. Susirinkę ekspertai, politikos formuotojai, mokytojai, tyrėjai, nevyriausybinių organizacijų ir medijų atstovai įvertino nuo 1982 m. įvykusius pokyčius ir pateikė dvyliką rekomendacijų, sugrupuotų pagal Griunvaldo deklaracijoje numatytas gaires.
Visapusiškų medijų švietimo programų rengimas:
Visų suinteresuotųjų informuotumo didinimas ir mokytojų rengimas: Moksliniai tyrimai ir jų skaida: Aktyvus tarptautinis bendradarbivimas:
Saugų malūnas-lentpjūvė
Saugų malūnas-lentpjūvė - motorinis malūnas, stovintis Šilutės rajono savivaldybėje, Saugose. Iki pat šių dienų išlikusi autentiška malūno technologinė įranga, tarp kurių - senieji švediški ir vokiški gateriai, vagonėliai. Čia veikė ne tik malūnas, malęs grūdus, bet ir lentpjūvė. Lentpjūvė iki šiol tebegamina produkciją. miniatiūra|220px|left|Pagrindinis malūno pastatas miniatiūra|220px|left|Šalia malūno - lentpjūvės produkcija
Medijų raštingumas
Reikšmingos konferencijos medijų raštingumo tema
Antrasis Europos ir Viduržemio jūros regiono partnerystės kongresas dėl medijų raštingumo EuroMeduc vyko Belarijoje, Italijoje, 2009 m. spalio 21-24 d.
Lukonis
Lukonis arba Lukonių Kšinskio ežeras – ežerėlis Lietuvoje, Trakų rajone, 3 km į pietvakarius nuo Paluknio, Rūdiškių miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,1 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 138,3 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Į pietryčius įsikūręs Lukonių kaimas. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Merkio intako Luknos baseinui.
Saugų malūnas-lentpjūvė
Istorija
Saugų malūnas pastatytas 1908 m. Malūnas buvo sumūrytas iš Šilutėje gamintų plytų. Jis veikė kaip pagalbinis Vilkyčių kaimo malūnui, tiekusiam miltus į Memelį – tuometę Klaipėdą. Saugose malūną nuspręsta statyti, kai ėmė trūkti Vilkyčių malūno pajėgumų. Malūnui statyti buvo atgabenta visa reikalinga vokiška įranga. Pastatyto naujojo malūno ir po juo buvusios lentpjūvės mechanizmus suko garu varomas variklis.
Apie 1936 m. buvo pastatytas pažangesnis dyzelinis vieno cilindro variklis (pagamintas 1885 m. Vokietijoje). 1953 m. malūne buvo įrengtas elektrinis variklis.
Medijų raštingumas
Reikšmingos konferencijos medijų raštingumo tema
Kongreso pabaigoje visi specialistai buvo pakviesti dalyvauti susitikime, kuriame buvo sudarytos rekomendacijos tolesnei veiklai. Siusitikimo dalyviai buvo suskirstyti į penkias kalbų grupes (prancūzų, anglų, vokiečių, ispanų ir portugalų) ir turėjo sudaryti gaires, suskirstytas pagal galimybes, trukdžius ir veiksmus, kurių būtina imtis.
Paąžuolių apylinkė (Kavarskas)
Paąžuolių apylinkė (arba Paužuolių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Medijų raštingumas
Reikšmingos konferencijos medijų raštingumo tema
Tarp galimybių buvo paminėta galimybė bendradarbiauti įvairiais klausimais ir taikyti tarpdisciplininį požiūrį, skatinti tarptautinį daugiakultūrinį dialogą, padėti užpildyti spragas tarp populiariosios kultūros ir tradicinio švietimo, skatinti toleranciją bei kurti tarptautinius tinklus.
Paąžuolių apylinkė (Kavarskas)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Taujėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Taujėnų apylinkės ir Kurėnų apylinkės.
Medijų raštingumas
Reikšmingos konferencijos medijų raštingumo tema
Medijų raštingumo ugdymo apribojimais buvo įvardinta vartojama daugybė įvairių panašią reikšmę turinčių terminų, teorijos ir praktikos atotrūkis, tyrimų trūkumas, skatinimas standartizuoti turinį nepaisant kultūrinių skirtumų, potenciali komercinių interesų įtaka, konsultacijų ir dialogų tarp skirtingų sričių trūkumas.
Susirinkimo metu buvo nuspręsta, kad medijų raštingumas turi būti apibrėžtas Europos leksikonu, remti visapusių priemonių kūrimą, mokslinių tyrimų programas, pasitelkti tarpkultūrinį švietimą, būti formuojamas tiek formaliojo, tiek neformaliojo švietimo kontekste, skatinti nuolatinį mokymąsi. Medijų raštingumo ugdymas turi būti struktūrizuojamas per naują organizaciją, kuri kritiškai nubrėžtų ir vertintų vykdomus veiksmus medijų raštingumo tema.
== Susijusios ir panašios sąvokos ==
Ukrinų tvenkinys
Ukrinų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 15,5 km į vakarus nuo Mažeikių, Ukrinų gyvenvietės pietrytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Varduvos upę (Ventos intakas) 25,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,46 km, plotis – iki 0,14 km. Yra 2 salos (0,11 ha ir 0,09 ha). Altitudė 65 m. Tvenkinio slėnio krantai statūs, apaugę medžiais ir krūmynais. Vidurinėje tvenkinio dalyje yra užpelkėjęs slėnis, pietinės dalies pakrantėse telkšo virš 10 smulkių užpelkėjusių senvagių. Pietvakarinėje pakrantėje stūkso Kaštarų miškas, į rytus plyti pievos ir dirbami laukai. 2002 m. pastatyta 110 kW galios mažoji hidroelektrinė.
Laurentijaus metraštis
miniatiūra|220px|right|Metraščio fragmentas
Laurentijaus metraštis  – senųjų Rusios kronikų rinkinys, į kurį sudėta neišlikusi „Būtųjų laikų pasakojimo“ seniausia versija ir jo tęsiniai, daugiausiai aprašantys įvykius Šiaurės Rusijoje (Vladimiro-Suzdalės žemėje). Šiuo metu saugomas Rusijos nacionalinėje bibliotekoje Sankt Peterburge.
Istorija
Tai antras pagal senumą iš išlikusių Rusios metraščių, vienuolio Laurentijaus 1377 m. nurašytas 1305 m. Tverės metraštis, kuris buvo skirtas kunigaikščiui Michailui Jaroslavičiui. Metraštyje įvykiai aprašomi iki 1305 m., bet toliau 898–922, 1263–1283 ir 1288–1294 m. laikotarpiai dėl kažkokios priežasties praleidžiami. Rankraštį 1792 m. buvo įsigijęs žinomas grafas Aleksejus Musinas-Puškinas (1744–1817), vėliau padovanojęs carui Aleksandrui I, kuris jį perdavė 1811 m. Imperatoriškajai bibliotekai.
Ankstyvuoju laikotarpiu Laurentijaus metraštis Lietuvai skiria palyginti nedaug dėmesio, bet XIII a. antros pusės istorijai pateikia keletą svarbių žinių.
Vadagių tvenkinys
Vadagių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 9 km į šiaurę nuo Sedos. Sudarytas užtvenkus Varduvos upę (Ventos intakas) 37,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis rytų-vakarų-šiaurės kryptimi – 1,03 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 78 m. Krantai aukšti, plačiai apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Į vakarus įsikūrusi Vadagių gyvenvietė.
XX a. pirmoje pusėje veikė Kulijos malūnas (yra išlikęs pastatas). 2004 m. pastatyta 110 kW galios mažoji hidroelektrinė.
Lietuvos ir Palau santykiai
Lietuvos ir Palau santykiai — dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Palau.
Diplomatiniai santykiai užmegzti 2013 m. rugsėjo 25 d. Palau tapo šešta Ramiojo vandenyno regiono valstybe po Australijos, Naujosios Zelandijos, Samoa, Nauru ir Saliamono Salų, su kuria Lietuva užmezgė diplomatinius santykius.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės.
2022 m. pradžioje Lietuvoje Palau piliečių negyveno.
Santykių istorija
Santykiai užmegzti 2013 m. rugsėjo 25 d. Lietuvos užsienio reikalų ministrui Linui Linkevičiui ir Palau Respublikos prezidentui Tomui Remengesau pasirašius komunikatą, kuriuo užmegzti Lietuvos ir Palau diplomatiniai santykiai.
Ekonominiai santykiai
2016 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Palau siekė 9,2 tūkst. eurų. 2016 m. produktų is Palau importuota nebuvo.
Pasiuntinių ir ambasadorių sąrašas
2023 m. duomenimis, nei Lietuva, nei Palau nėra vienas kitam akreditavę savo ambasadorių.
Vilniaus plokštelių studija
Vilniaus plokštelių studija – Lietuvos garso įrašų studija, įkurta 1958.
Istorija
1958 m. rugsėjo 10 d. įkurta plokštelių studija oficialiai darbą pradėjo kaip Rygos plokštelių fabriko „Līgo“ padalinys. Iš pradžių studija veikė Lietuvos radijo patalpose (dabartinėje Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos centrinėje būstinėje Konarskio g.), kur plokštelėms gaminti buvo atrenkami techniniu ir meniniu požiūriu kokybiškesni Lietuvos radijo įrašai. 1962 m. studija buvo perkelta į pastatą Jaunimo sode, kuriame tuo metu greta veikė Liaudies kūrybos namai ir Dainų šventės būstinė (dabar Barboros Radvilaitės g. 8). Prieš perkėlimą pastato pirmas aukštas buvo rekonstruotas ir pritaikytas garso įrašymui pagal architekto Romano Jalovecko projektą. 1964 m. pagal inžinieriaus V. Bangaičio projektą pagerinta 280 m² ploto įrašų kambario akustika įrengiant 32 pakabinamas piramides bei penkis Bekešio skydus, išrastus vengro Georg von Békésy.
1964 m. įkūrus visasąjunginę įrašų kompaniją „Melodija“ Vilniaus plokštelių studija perėjo jos žinion kartu su analogiškomis studijomis Maskvoje (centrinė „Melodijos“ studija), Leningrade, Tbilisyje, Taškente, Almatoje, Taline ir Rygoje. Įrašų studija „Melodijos“ padaliniu išbuvo iki Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo. XX a. devintojo dešimtmečio pabaigoje studija turėjo daugiakanalį magnetofoną, garso įrašymo pultą, didžiojoje įrašų salėje stovėjo du „Petrof“ ir „Bechstein“ firmų fortepijonai. Toks aprūpinimas technika buvo žymiai prastesnis nei centrinės studijos Maskvoje. Dėl miesto triukšmo įrašai Vilniaus plokštelių studijoje būdavo daromi vakarais, sesijos užtrukdavo iki nakties. Lietuvai atgavus nepriklausomybę plokštelių studija veikė iki 2004 m.
Produkcija
Vilniaus plokštelių studijos produkciją sudarė muzikiniai įrašai, skaitovų įkalbėti literatūros kūriniai, liaudies pasakos vaikams, folkloro, restauracijos, metodinės mokomosios medžiagos ir specialių užsakymų įrašai. Įrašai buvo atliekami tik su LTSR kultūros ministerijos bei „Melodijos“ vadovybės pritarimu, daug dėmesio skirta tarybinei ideologijai. Studija per metus įrašydavo 30-35 plokšteles, nors Lietuvai skirtas įrašų limitas buvo kiek didesnis, 38 vienetai. Dariaus Pocevičiaus skaičiavimu 1962-1991 m. plokštelių studija įrašė apie 1000 plokštelių.
TSRS Tarybų suvažiavimas
TSRS Tarybų suvažiavimas, Visasąjunginis Tarybų suvažiavimas – aukščiausiasis Tarybų Sąjungos valstybinės valdžios organas nuo TSRS įkūrimo 1922 m. gruodžio 30 d. iki 1936 m. TSRS Konstitucijos priėmimo.
Formavimas
TSRS Tarybų suvažiavimo dalyviai būdavo visų sąjunginių respublikų tarybų atstovai pagal normas:
Įgaliojimai
Tik TSRS Tarybų suvažiavimas galėjo:
Tarybų suvažiavimas numatydavo bendras visų valstybinių organų veiklos kryptis, sudarydavo TSRS Centrinį vykdomąjį komitetą, kuris buvo suvažiavimui atskaitingas ir atsakingas.
Visų aštuonių įvykusių TSRS Tarybų suvažiavimų Prezidiumų pirmininkas buvo Michailas Kalininas.
Matokasis
left|120px
Matokasis – ežerėlis Lietuvoje, Trakų rajone, 2 km į šiaurę nuo Grendavės, Vilkokšnio ežero rytinėje pakrantėje. Ežerėlis ovalo formos, ilgis iš vakarų į rytus – 0,11 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 143,6 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Pakrantėse plyti pievos, vietomis apaugusios krūmais. Šiaurės vakaruose išteka upelis link Vilkokšnio ežero (Verknės baseinas). Aplink ežerėlį įsikūręs Žuklijų kaimas.
Welicoruss
„Welicoruss“ – simphonic black / pagan metal grupė, kilusi iš Novosibirsko, Rusija.
Formavimosi laikotarpis
Prieš įkuriant grupę 2006 metais, 2002 metais „Welicoruss“ buvo vienkartinis Alexey Boganov projektas. Grupės pirmasis albumas „WinterMoon Symphony“ buvo išleistas 2008 metais, o antrasis albumas „Apeiron“ pasirodė netrukus po pirmojo, 2009 metais. Abu albumai buvo išleisti vieno didžiausių Rusijos leidėjų „CD-Maximum“, tačiau 2009 metais grupė nusprendė nutraukti sutartį su šia įrašų kompanija.
Ankstyveji metai
2008 metų vasarą dainos „Blizzard“ videoklipas pradėjo suktis „Youtube“ svetainėje. Tais pačiais metais „Welicoruss“ pasirodė „Metal Head Mission“ festivalio scenoje kartu su „Gorgoroth“, „Samael“, „Moonspell“, „Cynic“ bei kitomis sunkiojo metalo grupėmis. Grupė sulaukė didesnio pripažinimo po to, kai rusiškame spausdintame „Dark City Magazine“ leidinio sąraše užėmė 47 vietą. 2009 m. balandžio 11–gegužės 24 d. „Welicoruss“ leidosi į koncertinį turą „WinterMoon Symphony Tour“ šešiolikoje Rusijos miestų. Grupė taip pat pasirodė kartu su legendine skandinavų vikingų juodojo metalo grupe „Helheim“ 2009 metais.
Tolimesnė veikla
2011 m. liepos 31 d. „Welicoruss“ išleido nemokamą singlą internete pavadinimu „Kharnha“, sudarytą iš to paties pavadinimo dainos orkestrinės versijos, intro bei trijų naujų dainų. Šis leidinys parodo kitokią – melodingesnę grupės pusę. 2011 metų spalį grupė pasirašė sutartį su amerikietiška įrašų studija „Domestic Genocide Records“. 2011 m. gruodžio 11 d. Novosibirsko klube „Rock City“ „Welicoruss“ pristatė naują „Kharnha“ videoklipą. Videoklipo darbais užsiėmė Aleksandras Curupa ir Aleksandras Semko iš „Imperium Studios“, padedami istorinės rekonstrukcijų grupės „Steel Fist“ bei modelio Sofia Sonador. 2012 metų lapkritį naujas videoklipas „Sons of the North“ publikuotas „Youtube“ svetainėje. Režisuotas Aleksejaus Boganovo ir nufilmuotas „EYE Cinema“ studijos, vaizdo klipas pasakoja apie vyrą, kuris atsitiktinai pažadina „šiaurės sūnus“ – kadaise nužudyti raganos, dabar jie siekia keršto.
Prūsų sukilimai
thumb|300px|Prūsų gentys ir baltai apie 1200 m.
Prūsų sukilimai buvo vakarinių baltų genčių bandymai jėga nuversti užkariautojų kryžiuočių valdžią. Galima išskirti du didelius ir tris mažesnius sukilimus, kuriuose senųjų prūsų gentys sukilo prieš kryžiuočius, užėmusius kraštą per XIII a. pradžioje vykusius kryžiaus žygius. Kryžiuočių karinis ordinas, palaikomas popiežių ir krikščioniškos Europos, siekė užkariauti ir atversti į tikrąjį tikėjimą pagonis prūsus. Per pirmuosius dešimtį kryžiaus žygių metų penkios iš septynių pagrindinių Prūsijos genčių pateko į kryžiuočių įtaką. Tačiau prūsai net penkis kartus sukilo prieš savo užkariautojus.
Pirmąjį sukilimą palaikė Pomeranijos kunigaikštis Sventopelkas II. Iš pradžių prūsams sekėsi, tačiau kunigaikštis patyrė eilę karinių pralaimėjimų ir galiausiai buvo priverstas susitaikyti su kryžiuočiais. Nutraukus kunigaikščio Sventopelko paramą prūsams, popiežiaus Inocento IV prelatas vedė derybas dėl taikos sutarties tarp prūsų ir riterių. Tačiau ši sutartis niekada nebuvo gerbiama ir vykdoma, ypač po prūsų pergalės Kriukeno mūšyje 1249 m. pabaigoje.
Antrąjį sukilimą, istoriografijoje vadinamą Didžiuoju prūsų sukilimu, paskatino 1260 m. Durbės mūšis. Tai buvo didžiausias pralaimėjimas, kurį XIII amžiuje patyrė kryžiuočiai. Šis sukilimas buvo ilgiausias, didžiausias ir grėsmingiausias Kryžiuočių ordinui, kuris savo valdžioje sugebėjo išlaikyti vos penkias stipriausias savo pilis. Nepaisant pakartotinių popiežiaus Urbono IV raginimų, riterių pastiprinimas buvo lėtas. Ordino padėtis atrodė blogesnė, tačiau Ordino laimei, prūsams trūko vienybės, bendros strategijos ir pastiprinimas galiausiai pasiekė Prūsiją maždaug 1265 m. Tuo tarpu Prūsų gentys viena po kitos pasidavė ir sukilimas buvo baigtas 1274 m.
Vėliau trys mažesni sukilimai priklausė nuo užsienio pagalbos ir buvo nuslopinti per vienerius ar dvejus metus. Paskutinis 1295 m. sukilimas faktiškai užbaigė kryžiaus žygius į Prūsiją, ir Prūsija tapo pavaldi Kryžiuočių ordinui, o ilgainiui krikščioniška, vokiškai kalbančia teritorija, asimiliavusia vietinius prūsus. Daugybė naujakurių iš skirtingų Vokietijos valstybių, susimaišę su prūsais, lietuviais ir lenkais suformavo naują etnosą, nors teritorija ir toliau buvo vadinama Prūsija.
Šalnų apylinkė
Šalnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Taujėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Taujėnų apylinkės.
Puodkalių piliakalnis
Puodkalių piliakalnis su gyvenviete (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A479KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR974) – piliakalnis Skuodo rajono savivaldybės teritorijoje, prie Puodkalių kaimo, Skuodo seniūnija. Pasiekiamas keliu Skuodas – Daukšiai už Bartuvos pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi ir pavažiavus 350 m pro sodybą, yra dešinėje, į rytus.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Bartuvos kairiajame ir Erlos dešiniajame krante, jų santakoje esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė beveik apskrita, orientuota vakarų – rytų kryptimi, 80 m ilgio ir 90 m pločio. Pietvakariniame ir vakariniame jos kraštuose supiltas puslankio formos 140 m ilgio, iki 5 m aukščio, 17 m pločio pylimas. Jo žemėjantys galai anksčiau juosė visą aikštelę, o vakaruose 7-8 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į priešpilį.
Priešpilio aikštelė puslankio formos, orientuota vakarų – rytų kryptimi, 20-32 m ilgio, 150 m pločio. Jos vakariniame krašte iškastas 6 m pločio, 2 m pločio dugne, 2 m gylio griovys, pietiniame krašte virtęs griova. Piliakalnio ir priešpilio šlaitai statūs, 10-11 m aukščio. Šiaurės vakarų šlaitu į piliakalnį ėjo kelias, likusi 2 m pločio terasa. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Piliakalnis ir priešpilis apardyti arimų, duobių, piliakalnio pietrytinės aikštelės kraštas nuplautas, pietinė pylimo dalis nukasta, pietvakarinis priešpilio griovys beveik užlygintas. Aikštelės dirvonuoja, šlaitai apaugę lapuočiais.
Į vakarus nuo priešpilio yra 2 ha ploto papėdės gyvenvietė. 650 m į vakarus nuo piliakalnio yra IX a. – XIII a. Puodkalių kapinynas.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1948 m. ir 1966 m. atliko Lietuvos istorijos institutas.
Józef Marszewski
Juozapas Marševskis (, 1827 m. kovo 14 d. Vilnius – 1883 m. kovo 27 d. Vilnius arba Varšuva) – XIX a. dailininkas, peizažistas.
Biografija
Juozapas Marševskis gimė 1827 m. kovo 14 d. Vilniuje.
Dailės mokėsi pas Aleksandrą Kokuliarą Varšuvoje arba pas Vincentą Dmachauską Vilniuje. 1853–1856 m. Marševskis studijavo dailę Sankt Peterburgo dailės akademijoje M. Vorobjovo peizažo klasėje, laimėjo mažąjį ir didįjį sidabro medalius už paveikslus „Vaizdas į jūrą”, „Vaizdas į Nevą per ledonešį”.
Vėliau Marševskis keliavo po Ukrainą, kažkuriam laikui apsistojo Lietuvoje, aplankė Kuršą, Tatrų kalnus (1865 ir 1866 m.).