cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Emomalis Rahmonas
Gimė valstiečių šeimoje Dangaroje, Kulobo provincijoje. Baigė ekonomikos mokslus, kaip partijos sekretorius buvo paskirtas dirbti į kolūkį. Vėliau tapo gimtosios Dangaros tarybinio ūkio pirmininku, o 1990 m. buvo išrinktas į Tadžikijos SSR Aukščiausiosios Tarybą. 1992 m. buvo išrinktas jau nepriklausomos Tadžikijos Aukščiausiosios Tarybos pirmininku po to, kai pasitraukė prokomunistas Rahmonas Nabijevas.
1994 m. lapkričio 6 d. Rahmonovas tapo pirmuoju Tadžikijos prezidentu, o lapkričio 16 d. buvo prisaikdintas. Po konstitucijos pakeitimo, 1999 m. lapkričio 6 d., surinkęs 97 % balsų, jis buvo perrinktas septynerių metų kadencijai. 2003 m. birželio 22 d. laimėjo referendumą, leisiantį jam kandidatuoti į prezidento postą dar dviem septynerių metų kadencijoms iš eilėms po to, kai 2006 m. baigsis ši kadencija. 2016 m. gegužės 25 d. laimėjo referendumą, kuris įteisino E. Rahmono neribojamumą dalyvauti šalies prezidento rinkimuose.
Rahmonovas išgyveno pasikėsinimą nužudyti, įvykusį 1997 m. balandį Hudžande ir du bandymus įvykdyti perversmą 1997 m. rugpjūtį bei 1998 m. lapkritį. 1997 m. birželį atliko piligrimo kelionę (hadžą) į Meką, o jaunystėje skaitė Zaratustros veikalus. Rahmonovas įtikino UNESCO paskelbti 2002–2003 m. trečiuoju tūstantmečiu po Zaratustros gimimo, o savo knygoje „Tadžikai istorijos veidrodyje“ jis teigia, jog Zaratustra buvo tadžikas, kilęs iš Baktrijos.
Vedęs Azizmą Asadulajevą ir turi devynis vaikus. 2007 m. kovo pabaigoje per susitikimą su šalies inteligentija paskelbė sprendimą pakeisti savo pavardę pagal islamo ir nacionalines tradicijas, atsisakant rusiškos galūnės prie tėvo vardo.
Virakoča (inka)
thumb|150px Virakoča  – buvo aštuntasis sapa inka (inkų imperatorius) ir trečiasis Hanano dinastijos valdovas. Valdė apie 1410 m. Jo tėvas buvo Jahuaras Huakakas, o sūnus – Pačakutis. Tikrasis valdovo vardas buvo Hatun Tupakas, tačiau vėliau pavadintas saulės dievo Virakočos garbei.
Virakočia kariavo su čankais, tačiau nėra žinoma, ar jis priešams atidavė Kusko miestą. Pasak Inca Garcilaso de la Vega kronikų Virakočos tėvas Jahuaras Huakakas priešams atidavė inkų sostinę, o Virakoča ją išvadavo. Tačiau kronikininkų Pedro Cieza de León ir Juan de Betanzos kūriniuose teigiama, kad būtent Virakoča neapgynė miesto.
Aurelijus Zykas
Aurelijus Zykas (g. 1978 m. rugpjūčio 10 d.) – Lietuvos diplomatas, japonologas, politikos mokslų daktaras, keliautojas, vertėjas, visuomenės veikėjas, mokslinių bei mokslo populiarinimo publikacijų autorius. 2015-2022 m. buvo VDU docentas. Nuo 2018 m. balandžio mėnesio vadovauja įmonei Azija LT. Nuo 2022 m. gegužės – Lietuvos ambasadorius Japonijoje.
Tyrimų sritys: viešoji diplomatija, švelnioji galia, šalies įvaizdžio formavimas, etninės ir regioninės tapatybės konstravimas, pokarinės Japonijos visuomenė ir politika, tarpkultūrinė komunikacija, Lietuvos-Japonijos santykių istorija. Be gimtosios lietuvių laisvai šneka anglų, rusų ir japonų kalbomis.
Biografija
1985–1996 m. mokėsi Kauno 25–ojoje vidurinėje mokykloje. 2001 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė menotyros bakalauro, 2004 m. - Komunikacijos mokslų magistro studijas, o 2011 m. apgynė politikos mokslų daktaro disertaciją. Studijų metu keturis kartus pasinaudojo tarptautinių mainų bei stažuočių galimybėmis Japonijoje: Kanadzavos, Vasedos universitetuose bei Japonijos fonde.
2000–2005 m. dirbo Arvydo Ališausko vadovaujamame VDU Japonistikos centre, 2005-2007 m. ir nuo 2022 m. Lietuvos Respublikos ambasadoje Tokijuje. Dėl gero japonų kalbos mokėjimo nuo 2006-2022 m. buvo laisvai samdomas vertėjas aukščiausiojo lygio susitikimų tarp Lietuvos ir Japonijos atstovų metu. Yra vertęs Japonijos imperatorienei Michiko (2007 m.), Lietuvos bei Japonijos vadovams (tarp jų Gitanas Nausėda, Saulius Skvernelis, Shinzō Abe, Valdas Adamkus, Algirdas Brazauskas, Junichiro Koizumi ir kiti), ministrams, parlamentarams ir pan.
Nuo 2022 m. gegužės mėnesio paskirtas Lietuvos Respublikos ambasadoriumi Japonijoje.
Mokslinė veikla
Jam dirbant VDU, prie Azijos studijų centro buvo įkurti nauji padaliniai: Taivano centras, Global Japan Office Kaune, Hirošimos universiteto Lietuvos centras, Karaliaus Sedžongo institutas. 2017 m. tapo Hirošimos universiteto garbės vizituojančiu dėstytoju. Nuo 2018 m. išrinktas Europos Japonijos išteklių specialistų asociacijos (EAJRS) valdybos nariu.
Kaip mokslininkas ir dėstytojas dalyvavo daugelyje stažuočių ir mainų programų užsienyje: Austrijoje, Suomijoje, Latvijoje, Japonijoje, Kinijoje, Pietų Korėjoje, ir kitur. Skaitė paskaitas, dalyvavo konferencijose įvairiuose Europos ir Azijos universitetuose. 2013-2016 m. buvo žurnalo "International Journal of Area Studies" vyr. redaktorius. 2016 m. elektroniniu formatu paleido pirmąjį išsamų Lietuvių-japonų kalbų žodyną, 2017 m. išleido monografiją "Švelniosios galios vedami: šalies įvaizdžio politika ir Japonija".
Visuomeninė veikla
Aurelijus Zykas savo visuomeninėje veikloje siekia plėtoti Lietuvos ryšius bei akademinius, kultūrinius, jaunimo, verslo mainus su užsienio (ypač Azijos) šalimis. 2017 m. jo iniciatyva prie Kauno miesto savivaldybės įkurta Sugiharos grupė Kauno ir Japonijos ryšių plėtrai, 2017-2020 m. vadovavo Sugiharos savaitės festivalio organizavimui.
Daug laiko praleido keliaudamas ir yra kelionių knygų autorius, išleidęs tris knygas: „Japonijos spalvos ir skoniai“ (leidimai 2014, 2015, 2017), „Raudonas ir žalias. Taivanas“ (2018) ir „Septyni saulės veidai. Pirmoji pažintis su Japonija“ (2021). Publikuoja mokslo populiarinimo straipsnius apie kelionių bei tarpkultūrinės komunikacijos temomis. Dažnai dalyvauja susitikimuose su visuomene, televizijos, radijo laidose.
2018-2021 m. kartu su komanda kūrė dokumentinius filmus Lietuvos-Japonijos istorijos tematika. Yra trijų tokių filmų bendraautorius: 2018 m. filmo "Kaunas. Sugiharos ir Japonijos ženklai" (dvikalbis), 2021 m. „Sugihara. The Story that Connected the World“ (penkiomis kalbomis), 2021 m. „Visas for Life. The Chain of Courage“ (trimis kalbomis).
Už indėlį plėtojant Lietuvos-Japonijos santykius 2019 m. gavo Japonijos užsienio reikalų ministro apdovanojimą. 2020 m. buvo apdovanotas II laipsnio Santakos garbės ženklu, kuriuo apdovanojami Kaunui nusipelnę asmenys, pasižymėję ypač uoliu ir sąžiningu darbu ir visuomenine veikla.
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
'''1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' – pasaulio šachmatų čempionato trimečio ciklo (1963–1966) varžybos. Jų paskutiniame etape tarp T. Petrosiano ir B. Spaskio buvo žaidžiamas 24 partijų mačas dėl pasaulio čempiono vardo. Jis vyko 1966 m. balandžio 11 – birželio 9 d. Maskvoje. Pretendentas turėjo surinkti daugumą taškų. Esant rezultatui 12 : 12 pasaulio čempionas išsaugo titulą. Mačą laimėjo Tigranas Petrosianas 12½ : 11½ (+4 -3 =17). Jis išliko pasaulio šachmatų čempionu.
Pretendento atranka
Tai šeštas pasaulio šachmatų čempionatas, kai pretendentas buvo atrenkamas pagal FIDE nustatytą tvarką.
Zoniniai turnyrai
Pravedus 1963 m. zoninius turnyrus į 1964 m. Amsterdamo tarpzoninį turnyrą pateko geriausiai pasirodę dalyviai:
iš 1-os zonos (Vakarų Europa) – 3 v.: S. Gligoričius, 🇩🇪 K. Darga, 🇭🇺 L. Lendjelas;
iš 2-os (Centrinė Europa) 3 v.: 🇭🇺 L. Portišas, B. Larsenas ir  Ivkovas;
Paberžės Verdenės gimnazija
Istorija
Mokykla atidaryta 1992 metų rugsėjo 1 d., atsiskirus nuo buvusios mišrios Paberžės vidurinės mokyklos, joje mokėsi 79 moksleiviai, kurie panoro įgyti vidurinį išsilavinimą lietuvių kalba. 1995 m. mokykloje įkurta „Jaunųjų Valančiukų“ kuopelė. 1996 m. atidaryta mokyklos biblioteka. Nuo 1995 m. mokykloje ypač aktyviai veikia jaunųjų aviamodeliuotojų būrelis, kuriam vadovavo M. Mažeika. Būrelio dalyviai pasižymėdavo užimdami prizines vietas varžybose. Nuo 1993 m. mokyklą „įsidukrino“ JAV, Filadelfijoje gyvenantis Amerikos lietuvis Bronius Krokis, kuris nuolat remia mokyklą finansuodamas jau tradicija tapusį moksleivių raiškiojo skaitymo ir rašinių konkursą, skirtą pilietiškumui ir meilės Tėvynei ugdymui.
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Zoniniai turnyrai
iš 3-ios (Rytų Europa) 3 v.: 🇧🇬 G. Tringovas, 🇭🇺 I. Bilekas, 🇨🇿 L. Pachmanas;
Paberžės Verdenės gimnazija
Istorija
Nuo 1999/2000 m. įvestas profilinis mokymas. Mokykloje nuolat veikia įvairus būreliai. Ypač aktyvia veikla išsiskiria dainininkai, šokėjai, sportininkai, internautai.
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Zoniniai turnyrai
iš 4-os (SSRS) 4 v.: (B. Spaskis, L. Šteinas ir D. Bronšteinas),  V. Smyslovas, kaip pasaulio eksčempionas;
iš – 5-os – (JAV) 3 v: 🇺🇸 (R. Fišeris, A. Bisgajeris ir S. Reševskis);
iš – 6-os (Kanada) 1 v.: 🇨🇦 D. A Janovskis;
iš – 7-os – (Centrinė Amerika) – 1 v.: 🇨🇺 F. Perezas;
iš – 8-os – (Pietų Amerika) 3 v.: 🇦🇷 (H. Roseto, A. Fogelmanas) 🇵🇪 O. Kinjonesas;
iš – 9-os – (Vakarų Azija) 1 v. – 🇮🇱 Y. Poratas;
iš – 10-os – (Pietryčių Azija) ir Okeanija 1 v. – 🇦🇺 B. Bergeris;
Tarpzoninis turnyras
1964 m. Amsterdamo Tarpzoninis turnyras vyko Amsterdame 1964 m. gegužės 19 – birželio 24 d.
Dalyvavo 24 šachmatininkai – dešimtyje FIDE zoninių turnyrų geriausiai pasirodę šachmatininkai: iš 4-os – 4 dalyviai; iš 1-3, 5-os bei 8-os – po 3; iš 6-os, 7-os, 9-os ir 10 zonų – po 1.
Iš Kanados zoninio turnyro vietoj atsisakiusio Danieliaus Janovskio žaidė antrąją vietą užėmęs Zvonko Vranešičius. JAV zoninio turnyro nugalėtojui R. Fišeriui atsisakius dalyvauti, jo vietą užėmė L. Evansas, o A. Bisgajerį pakeitė, mačą tarp jų laimėjęs, P. Benko.
Amsterdamo tarpzoniniame turnyre 1-4 vietas pasidalijo keletas šachmatininkų: B. Larsenas, V. Smyslovas, B. Spaskis ir M. Talis – po 17 taškų.
Į kandidatų mačus, pagal FIDE taisykles, iš vienos šalies galėjo patekti ne daugiau kaip 5 žaidėjai. Kadangi pagal 1962 m. kandidatų turnyro rezultatus J. Geleris ir P. Keresas jau turėjo teisę dalyvauti 1965 m. Kandidatų mačuose, todėl iš šio turnyro į kandidatų mačus galėjo patekti tik 3 sovietų žaidėjai
Iš šio tarpzoninio turnyro pateko sekantys žaidėjai į 1965 m. kandidatų mačus: Bentas Larsenas,  Vasilijus Smyslovas,  Borisas Spaskis,  Michailas Talis, Borislavas Ivkovas ir 🇭🇺 Lajošas Portišas.
Kandidatų mačai
1965 m. Kandidatų mačuose dalyvavo 8 žaidėjai: J. Geleris (vietoj atsisakiusio M. Botviniko), Paulius Keresas – antrasis 1962 m. Kandidatų turnyro prizininkas (1962 m. Maskvoje buvo laimėjęs papildomą mačą prieš J. Gelerį) ir šešeri 1964 m. Amsterdamo tarpzoninio turnyro geriausiai pasirodę dalyviai. Ketvirtfinaliuose ir pusfinaliuose buvo žaidžiami 10-ies, o finale 12 partijų mačai.
Ketvirtfinalyje:
J. Geleris įveikė V. Smyslovą (5½ : 2½),
B. Spaskis – P. Keresą (6 : 4),
B. Larsenas – B. Ivkovą (5½ : 2½),
M. Talis – L. Portišą (5½ : 2½).
Pusfinalyje:
B. Spaskis įveikė J. Gelerį (5½ : 4½),
Irano demografija
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Irano demografiją.
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Kandidatų mačai
Finalinis dvylikos partijų mačas vyko Tbilisyje 1965 m. Lapkričio 1 – Lapkričio 26 d. Nors laimėjęs 2-ąją partiją, M. Talis ir įsiveržė į priekį, tačiau varžovas, jau sekančioje partijoje, išlygino mačo rezultatą. Toliau sekė nerezultatyvios 5-ios partijos ir atrodė, kad mačas bus atkaklus. Tačiau to neįvyko: nuo 9-os partijos Borisas Spaskis laimėjo tris partijas iš eilės, tapo nebepavejamu ir iškovojo teisę žaisti pasaulio čempionato mačą su Tigranu Petrosianu.
Irano demografija
Gyventojų skaičius: 66 429 284 (2009 m. apskaičiavimai) ir 2016 metais pasiekė apie 80 milijonų. Įvairios studijos vertina, kad 2050 metais gyventojų skaičius bus apie 100 milijonų. Etninės grupės: Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Pretendentas
Mažai kas abejojo, kad Borisas Spaskis, anksčiau ar vėliau, įgis teisę žaisti mačą dėl pasaulio čempiono vardo, mažai kas, nes talento turėjo pakankamai ir buvo tarp vedančiųjų 6-ojo dešimtmečio pasaulio šachmatininkų. Tik jis pakankamai ilgai „brendo“, praleidęs Talio ir T.Petrosiano (1959 ir 1962) metų ciklus.
Irano demografija
Metinis populiacijos prieaugis: 0,883 % (2009 m. apsk.)
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Pretendentas
Bet po to, kai jo treneriu tapo didmeistris I. Bondarevskis, kuris, B. Spaskio žodžiais, “sugebėjo priversti dirbti“, jo rezultatų kreivė greitai kilo aukštyn ir pasaulio čempionato cikle (1963–1966) triuškino visus konkurentus.
Irano demografija
Gimstamumas: 17,17 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Pretendentas
1962 m. B. Spaskis SSRS čempionate dar 5-as. O jau sekančias metais dalijasi 1-ąją vietą su L. Šteinu ir R. Cholmovu. Lengvai laimi turnyrą Belgrade (13 iš 17). Finišo spurtu laimi 1964 m. zoninį turnyrą, kuriame lenkia L. Šteiną, D. Bronšteiną, R. Cholmovą ir A. Suetiną, V. Korčnojų ir J. Gelerį… Tarpzoniniame Amsterdame, pasidalijęs 1-4 vietas su V. Smyslovu, M. Taliu ir B. Larsenu, kandidatų mačų finale laimi prieš M. Talį ir patenka į pasaulio čempionato mačą. Be pagrindinių varžybų laimi turnyrus Sočyje ir Heistingse… 7-ojo dešimtmečio pradžioje B. Spaskis tampa geriausiu šachmatų turnyrų žaidėju.
Irano demografija
Mirtingumas: 5,72 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -2,62 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Čempionas
T. Petrosianas, leido trejų metų laikotarpį tarp mačų dėl pasaulio čempiono titulo, palyginus ramiai. Per tą laiką jis nelaimėjo nei vieno turnyro. Žaidė 1964 m. Buenos Airėse, kur pustaškiu atsiliko nuo P. Kereso (12½ taško iš 17). Po to komandinės varžybos SSRS ir užsienyje. Čempionas, kaip visada gerai žaidė šachmatų olimpiadoje, kur 1-oje lentoje pasiekė „+6“, bet 1965 m. komandiniame Europos čempionate – tik „+2“ iš 10-ies partijų. Tie metai iš vis nebuvo jam labai sėkmingi: turnyre Jerevane čempionas atsiliko tašku nuo V. Korčnojaus ir pasidalijo 2-3 vietomis su L. Šteinu, o Zagrebe dar blogiau – tašku jį aplenkė B. Ivkovas ir V. Ulmanas. Galima buvo pagalvoti, kad T. Petrosianas bus praradęs kovinę dvasią ir naujojo, išalkusio pergalių pretendento, iššūkio jam nesulaikyti. Bet pasaulio čempionato mačas – ypatingas atvejis ir T. Petrosianas jam ruošėsi ne mažiau, kaip 1963 m.
Irano demografija
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 68 % (2008 m. apsk.)
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Prognozės prieš mačą
Ilgą laiką tarp šachmatininkų vyravo nuomonė, Kad T. Petrosianas nejaukiai jaučiasi turtingose taktiniais resursais padėtyse. Būtent taip galvojo ir pretendentas ir rengė savo žaidimo planą.
Irano demografija
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 2,1 % (2005 m. apsk.)
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Prognozės prieš mačą
Bendrai paėmus ekspertai pirmenybę teikė B. Spaskiui, įžvelgė jo pranašumą: ryžtingas ir „išalkęs pergalių“ kovotojas, o T. Petrosianas – galimai „apsnūdęs ant čempiono laurų“.
Irano demografija
Lyčių santykis:
Olivia Newton-John
Savo karjerą pradėjo 1963 metais. Ji buvo laikoma aštuntojo dešimtmečio superžvaigžde. Olivia Newton-John dainavo įvairaus stiliaus dainas – pop, kantri, disko muzikos.
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Mačo eiga
Jau pirmoji mačo pusė pretendentui įtikinamai parodė, kad jis klydo, vertindamas čempiono pasiruošimą žaisti aštrias padėtis. T. Petrosianas patikimai kontroliavo atvejus, kai B. Spaskis stengdavosi perimti iniciatyvą. Šešios pirmosios partijos baigėsi lygiosiomis, o 7-oje čempionas efektingai nugalėjo.
Irano demografija
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 35,78 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Mačo eiga
B. Spaskis nusprendė surizikuoti ir žaidė varžovo mėgstamą debiutą‚ tikėdamasis, kad kovodamas prieš savo ginklą, čempionas turės kovoti ne tik prieš realius, bet ir tik „jam žinomus pavojus“. Bet atsitiko atvirkščiai. Kaip tiksliai pažymėjo savo komentaruose D. Bronšteinas „Borisas pasiūlė Tigranui kieme, kuriame varžovas užaugo“, žaisti slėpynių. 17-jame ėjime viskas jau buvo baigta, nors B. Spaskis priešinosi iki galo. T. Petrosianas pradėjo pirmauti mače 4 : 3.
Irano demografija
Vidutinė gyvenimo trukmė:
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Mačo eiga
Nežiūrint triuškinamo pralaimėjimo, pretendentas ir toliau ieškojo šansų siekdamas aštrių padėčių. Vis tik pralaimėjimas 10-oje ir stebuklingas išsigelbėjimas 12-oje partijoje įtikino jį, kad su T. Petrosianu reikia žaisti kitaip. B. Spaskis suvokė ir kaip, bet esminiam persitvarkymui laiko jau nebeliko.
Irano demografija
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Mačo eiga
Pirmoji mačo pusė baigėsi 7 : 5 čempiono naudai. Vertindamas tarpinį rezultatą, Maksas Euvė rašė: „ Pasaulio čempionas kol kas žaidžia geriau ne tik už B. Spaskį, bet … ir už save patį. Mes žinom T. Petrosianą, kaip gilų strategą, labai gerą gynėją, baigmių žinovą. Tačiau šiame mače matome dar ir naują T. Petrosianą: aukojantį, kontraatakuojantį ir atakuojantį!“ Deja, 12-oji partija, kurioje jis atliko nuostabią kombinaciją, ir kurios dėl klaidos nelaimėjo ir sugadino šedevrą, kas privertė jį nuklysti nuo pasirinkto kelio.
Po tos partijos T. Petrosianas net paėmė pertrauką, bet morališkai iki galo neatsistatė ir 13-oje partijoje – pirmą kartą gyvenime pralaimėjo B. Spaskiui. Dar daugiau, penkios sekusios partijos vyko spaudžiant B. Spaskiui. Serija baigėsi pretendento pergale 19-oje partijoje. Mačo rezultatas tapo lygus, bet aukštesniems pasiekimams pretendentas dar nebuvo pasiruošęs.
Čempionas sugebėjo palenkti sėkmę savo pusėn. Tikslios jo pergalės 20-oje ir 22-oje partijose vainikavo šį iškilų mačą, kuriame debiutas reiškė – kur kas mažiau, nei mūsų dienomis. B. Spaskis atsigriebė laimėdamas 23-iąją partiją, kai T. Petrosianas jau buvo užsitikrinęs čempiono titulą. Mačas pasibaigė T. Petrosiano naudai 12½ : 11½ ir jis liko pasaulio šachmatų čempionu.
Po mačo
T. Petrosianas, atverdamas savo „kūrybinę virtuvę“ žaidžiant mačą su B. Spaskiu, sakė: „ Manau, kad žaidimo stilius susijęs su žmogaus prigimtimi. Man būdinga atsargumas, iš esmės nemėgstu rizikos, bet aš niekados nesiskundžiau kombinacijų matymu. Aš dargi manau, kad šachmatai laikosi ant taktikos…. strategija – tai marmuro luitas, o taktika – kaltas, kuriuo darbuojasi meistras, kurdamas šachmatų meno kūrinį. Visai gali būti, kad būtent, taktinis meistriškumas sulaiko mane nuo daugelio kombinacijų, nes matau, kaip varžovas galėtų apsiginti…“
Jaunimo ratelis
Jaunimo ratelis – Lietuvių evangelikų liuteronų jaunimo ratelio dvisavaitis (vėliau mėnesinis) leidinys, ėjęs 1950 m. kovo – 1955 m. balandžio mėn. Švabiš Gmiunde bei Hailbrone (Vakarų Vokietija).
Čorbadžis
Dabartinių Makedonijos ir Bulgarijos teritorijoje Osmanų imperijos laikais čorbadžiais (makedoniškai чорбаџи; bulgariškai чорбаджия) vadino kaimo vietovių elitą – kaimų ir kitų kaimiškų bendruomenių seniūnus bei turtingus valstiečius. Osmanai juos įdarbindavo kaip mokesčių rinkėjus bei teismuose. Bulgarijai atgavus nepriklausomybę šis žodis tapo pasenusiu.
Liaudiškoje turkų kalboje žodis çorbaci reiškia 'viršininkas'.
Bulgarų, turkų, ukrainiečių tarpe šis žodis būna ir pavarde, pvz., Odesos srities vicegubernatorius yra Ivanas Čorbadžis (Иван Чорбаджи).
Malkos
thumb|200px|Pliauskų rietuvė thumb|200px|Malkų kūgis thumb|200px|Malkų skaldymo vieta
Malkos – medžio gabalai (paprastai pliauskos, nors gali būti ir kapoti žabai, smulkios lentų atraižos ir pan.), skirti naudoti kaip laužo, krosnies ar panašaus įtaiso kuras šilumai (rečiau – šviesai) gauti. Smulkūs deginimui skirti medienos gabaliukai (skiedros, pjuvenos) paprastai malkomis nelaikomi. Malkos yra kietojo biokuro rūšis.
Malkų ruošimas
Malkiniai medžiai paprastai kertami žiemą, kai mediena sausesnė (be to, lengviau įeiti į klampaus grunto mišką, lengviau išgabenti medieną, kai gruntas įšalęs). Nuversti medžiai kirtimo vietoje supjaunami į vežimui patogaus ilgio rąstus, kurie pervežami į pliauskų gamybos vietą ar tiesiai į vartotojų sodybas, kur jie patys rąstus pjausto ir skaldo.
Rąstai pjaustomi į trinkas, kurių ilgis turi atitikti krosnies, židinio ar kitokios pakuros ilgį.
Suskaldytos į pliauskas malkos džiovinamos: Jei malkos gaunamos pjaunant sausuolius, tuomet skaldytos malkos gali būti deginamos ir nedžiovintos.
Malkoms kartais naudojama ir griaunamų medinių statinių mediena. Tačiau statiniams skirtos sijos, išorinio apkalo lentos gali būti impregnuotos konservantais ir netikti malkoms, kadangi tokios medienos dūmai gali būti toksiški.
Malkų kaitrumas
Malkas paprastai skirsto pagal degant išskiriamos šilumos kiekį (kaitrumą). Geriausiomis malkomis laikomos tankios medienos malkos – ąžuolinės, uosinės, beržinės.
Kitoks malkų panaudojimas
Kartais malkos naudojamas kaip kuras varikliams:
HC Baltica
HC „Baltica“ yra Lietuvos ledo ritulio klubas, įkurtas 2011 metais Vilniuje. Komanda žaidžia Jaunimo ledo ritulio lygos (MHL) pirmenybių Šiaurės-Vakarų divizione. Tai pirmasis profesionalus jaunimo ledo ritulio klubas Lietuvoje.
Klube rungtyniauja: lietuviai, rusai, latviai. Žaidėjų amžius 17-21 m.
XXIII amžius pr. m. e.
thumb|200px|Stela su Akado imperatoriaus Naramsino atvaizdu thumb|200px|Egipto faraono Pepio II piramidė
Tūkstantmečiai: 4 tūkstantmetis pr. m. e. – 3 tūkstantmetis pr. m. e. – 2 tūkstantmetis pr. m. e.
Amžiai: XXIV amžius pr. m. e. – XXIII amžius pr. m. e. – XXII amžius pr. m. e.
Artūras Sakalauskas
Artūras Sakalauskas (1963 m. spalio 26 d. Alytuje – 1991 m. rugpjūčio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos kariuomenės Alytaus rinktinės savanoris, žuvęs Lietuvos Respublikos Seimo rūmų prieigose, stabdant Sovietų armijos išpuolį, baigiantis kariniam pučui Maskvoje. Palaidotas Alytaus Šv. Angelų Sargų bažnyčios kapinėse.
Jo atminimui žūties vietoje pastatytas paminklinis akmuo su metaliniu kryžiumi, prie kurio kiekvienais metais vyksta atminimo mitingai. Savanoris A. Sakalauskas po mirties yra apdovanotas Vyčio kryžiaus pirmojo laipsnio ordinu, Sausio 13-osios atminimo, Savanorio kariuomenės kūrėjo medaliais.
Biografija
A. Sakalauskas gimė 1963 m. Alytuje, Genovaitės Sakalauskienės (Letkauskaitės) ir Prano Sakalausko šeimoje. Jo senelis Antanas Letkauskas buvo Lietuvos Nepriklausomybės kovų dalyvis, Vyčio Kryžiaus ordino kavalierius. 1970-1981 m. mokėsi Alytaus 5-ojoje vidurinėje mokykloje. A. Sakalauskas bandė stoti į Žemės ūkio akademiją, tačiau pritrūko pusės stojamojo balo, todėl vėliau mokėsi ir baigė 9-ąją profesinę technikos mokyklą, kurioje įgijo metalo apdirbėjo-surinkėjo specialybę.
Šeštojoje ar septintojoje klasėje buvo pastebėtas kartu su dviem klasės draugais klijuojantis trispalves Lietuvos vėliavėles ir lapelius su užrašu „Už laisvą Lietuvą“. Dėl šio poelgio pagal tuometę tvarką jis buvo įtrauktas į Alytaus milicijos nepilnamečių įskaitą. Mėgo sportuoti, lankė rankinio treniruotes sporto mokykloje, vėliau žaidė Alytaus „Varsos“ rankinio komandoje. Iki lemtingų 1991 m. įvykių dirbo Alytaus mašinų gamykloje.
1991-ųjų sausį įstojo į Savanoriškąją krašto apsaugos tarnybą ir po darbo gamykloje budėdavo Aukščiausiosios Tarybos rūmuose, taip pat savanorių postuose Kaune, Sitkūnuose.
Žūties aplinkybės
1991 m. rugpjūčio pučo dienomis A. Sakalauskas kartu su Alytaus rinktinės savanoriais atvyko į Vilnių ir stojo ginti Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo. Rugpjūčio 21 d., žlungant pučui, sovietų armijos provokacijos metu Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo rūmų prieigose įvyko Lietuvos savanorių susirėmimas su sovietų armĳos specialiosios paskirties dalinio kariais, kurie automobiliu įsiveržė į karių savanorių saugomą teritoriją prie pirmojo posto A. Goštauto gatvėje. Pasipriešinimo metu A. Sakalauskas žuvo, dar du kiti Alytaus rinktinės savanoriai Juozas Alyta ir Igoris Kvedaravičius buvo sužeisti sovietų sprogstamųjų užtaisų.
A. Sakalausko mokyklos laikų draugas, savanoris I. Kvederavičius, tuo metu kartu budėjęs Vilniuje, prisiminė:
Jaunimo sportas
Jaunimo sportas – mėnesinis iliustruotas savaitraščio „Sargyba“ priedas, leistas 1928–1929 m. Kaune.
Istorija
Leido Lietuvos katalikų blaivybės draugija. Išleistas vietoj laikraščio „Jėga ir grožis“, ėjusio 1923–1928 m. Spausdino Vilniaus spaustuvė Kaune. Išėjo 13 numerių.
Pasakojo apie įvairias sporto šakas, aiškino sporto reikšmę sveikatai, spausdino įvairių žaidimu, mankštos pratimų aprašymus, gydytojų patarimus.
Bendradarbiavo A. Bieliauskas, Karolis Dineika, A. Gylys, Z. Pivoriūnas, Petronėlė Savukaitytė, E. Senkutė, Juozas Rimantas-Slapšinskas.
Redaktorius Karolis Dineika.
Jazdų, Negarbos kapinynas
Negarbos, Jazdų kapinynas (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 5254, senas registro kodas – A455, senas kultūros paminklų sąrašo numeris – AR536) – kapinynas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Negarboje (Kretingos seniūnija), dešiniajame Tenžės krante.
Kapinynas
Įrengtas plynaukštės rytiniame pakraštyje, pakilesnėje vietoje. Teritorija dirvonuoja, pakraščiuose auga pavieniai lapuočiai medžiai ir krūmai.
Kapinyno teritorijoje XVIII–XX a. I pusėje stovėjo Jazdų dvaro sodyba.
Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR536), 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A455), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
1,4 km į pietus yra Negarbos piliakalnis, 1,22 km ta pačia kryptimi – Negarbos kapinynas, 0,86 km į pietryčius – Senkų kapinynas.
Tyrimai
1868 m. tyrė Konstantinas Grevingkas, 1940 m. – Pranas Baleniūnas. 1948 m. žvalgė LII (ekspedicijos vadovas Pranas Kulikauskas), 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).
1868 m. ištirtas 1 griautinis kapas ir surinkti atsitiktiniai radiniai.
Pirmojo pasaulinio karo metais Kretingos apskrities viršininko įsakymu vietos gyventojai kasinėjo kapinyno teritoriją, o radinius krovė į šautuvų dėžes ir vežė į Kretingą, iš kurios jie keliavo į Vokietiją.
1940 m. ištirtas 206 m² plotas, rasti 4 griautiniai ir 13 degintinių X–XII a. kapų. Nedeginti mirusieji laidoti 55–85 cm gylio duobėse, paguldyti galva į šiaurės rytus, pietus (pietryčius, pietvakarius), su įkapėmis. Kapuose rasta ietigalių, peilių, pjautuvų, žąslų, pentinų, adatų, šukų, antkaklių, apyrankių, segių, žiedų, metalinėmis plokštelėmis puoštų odinių diržų. Sudeginti mirusieji laidoti 25–150 cm gylio duobėse. Deginti kaulai su įkapėmis buvo išbarstomi visoje kapo duobėje arba į nedideles krūveles ant duobės dugno.
Radinius saugo Tartu universitetas (1868 m.) ir Vytauto Didžiojo karo muziejus (1940 m. tyrimų), atsitiktinius – Kretingos muziejus.
Ajattara
Istorija
2006 metų pabaigoje Ajattara'os ilgaamžė sudėtis iširo, kai Pasi Koskinen pasakė neo-nacizmą ir kitas panašias politines pažiūras palaikančias frazes koncerto metu. Ajattara tada sudarė naują grupės narių sąstatą 2007 metais. Grupė įžengė į įrašų studiją birželio 1 dieną 2007 metais ir pradėjo albumo Kalmanto įrašymą. Albumas pasirodė rugsėjo 5 dieną 2007 metais. Deja, šis albumas nesulaukė tokios pat šlovės kaip ir ankstesni Ajattara'os darbai, nes kritikai teigė, kad dainos skambėjo per daug chaotiškai.
Ugodovcai
Ugodovcai – Lietuvos dvarininkų politinė srovė, susiformavusi po 1863-1864 m. sukilimo ir pasižymėjusi konformistinės bei lojalistinės laikysenos carinės valdžios atžvilgiu propaganda.
Ajattara
Muzikos stilius
Ajattara kombinuoja black metal ir doom metal stilius, kad grotų panašiai kaip Celtic Frost ir išlaikytų keletą Samael grojimo detalių. Sintezatorių ir sunkių gitaros akordų panaudojimas suteikia Ajattara'os skambesiui išskirtinį, „tamsų“ garsą. Kūrinių tekstų tematika siejama su mirtimi, blogiu ir pagonybe.
Dviporiakojai
Dviporiakojai (Diplopoda) – viena iš keturių šimtakojų (Myriapoda) klasių, didžiausia rūšių skaičiumi.
Ugodovcai
Šios visuomeninės - politinės srovės pavadinimas kilo iš lenkų kalbos žodžio „ugoda“, reiškiančio „susitarimas“, „sutartis“. Srovės atstovai deklaravo laikiną kompromisą, lojalumą carinei valdžiai mainais už diskriminacinės politikos buvusios Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės dvarininkų atžvilgiu panaikinimą. Buvo tikimasi diskriminacinių žemėvaldos nuostatų panaikinimo, religinės tolerancijos, visuomeninio - politinio gyvenimo liberalizacijos. Palankesnės sąlygos iškovoti tam tikrų nuolaidų demonstruojant lojalistinę poziciją susidarė Vilniaus generalgubernatoriumi paskyrus kun. P. Sviatopolk-Mirskį (1902–1904), vėliau tapusį ir Rusijos vidaus reikalų ministru. Ryškiausia Lietuvos ugodovcų lojalistine - konformistine manifestacija laikytinas dalyvavimas 1904 m. rugsėjo 10 d. paminklo LDK žemių prijungimo prie Rusijos iniciatorei Jekaterinai II atidengimo iškilmėse Vilniuje. Iškilmėse dalyvavo nuo 50 iki 60 Lietuvos dvarininkų. Konservatyvias ugodovcų pocijas išreiškė nuo 1882 m. lenkų kalba Peterburge leidžiamas laikraštis „Kraj“. Žymiausi Lietuvos ugodovcų atstovai – Hipolitas ir Ignotas Korvin-Milevskiai, Aleksandras Meištovičius, Aleksandras Tiškevičius. Dalis ugodovcų palankiai vertino lietuvių tautinį atgimimą, pasisakė už spaudos draudimo panaikinimą, nes juo valdžia ne tik nepasieks savo tikslų, o ir dar labiau nuteiks gyventojus prieš save. Lietuvių liaudies teises į spaudą lietuvių kalba lotyniškomis raidėmis bandė apginti Aleksandras Tiškevičius, rusų kalba grafo Lelivos slapyvardžiu 1896 m. išleidęs knygą „Lietuvių liaudies padėtis rusų valstybėje“. 1897 m. laiške Kauno gubernatoriui S. Suchodolskiui A. Tiškevičius įrodinėjo, jog spaudos draudimą būtina panaikinti.
Dviporiakojai
Dviporiakojai daugiausiai yra saprofagai, minta pūvančiomis augalų liekanomis. Tačiau kai kurios rūšys gali kenkti kultūriniams augalams: išgraužia dirvoje pasėtas sėklas, apgraužia jaunus daigus, gumbus, šaknis, prie žemės prisiglaudusias žemuogių bei braškių uogas ir kt.
Lietuvoje
thumb|right|250px|Blaniulus guttulatus thumb|right|250px|Ommatoiulus sabulosus
Būrys – Julida Būrys – Polydesmida
Arkinis tiltas
thumb|250px|right|[[Mikėnų kultūra|Mikėnų civilizacijos laikais statytas ir išlikęs iki mūsų dienų Arkadiko tiltas]] thumb|250px|[[Alkantara|Alkantaros arkinis tiltas. Pastatytas 106 m.]] Arkinis tiltas – vienas iš seniausiai žinomų tiltų konstrukcijų tipų. Dėl savo veiksmingumo arkos dažnai naudojamos ir šiuolaikiniuose tiltuose.
Konstrukcija
Racionali apybrėžos forma (dažniausiai kvadratinė parabolė) lemia šių konstrukcijų racionalų įrąžų pasiskirstymą. Veikiančios simetrinės apkrovos arkoje sukelia tik gniuždymą. Nedidelis lenkiamasis momentas atsiranda tik dėl asimetrinių apkrovų poveikio. Dėl tokios elgsenos ypatumo arkoms sunaudojama santykinai mažai plieno, nors yra perdengiami gana dideli tarpatramiai.
Trūkumai
Pagrindiniu arkinių konstrukcijų trūkumu galima laikyti jos formos nesuderinamumą su funkcine tilto paskirtimi. Todėl arkiniuose tiltuose projektuojamos papildomos horizontaliosios konstrukcijos, ant kurių įrengiamas paklotas. Arkose, kaip ir rėminėse konstrukcijose, atsiranda santykinai didelės skėtimo jėgos, kurioms perimti turi būti projektuojami masyvūs pamatai.
Medžiagos
Dažniausiai naudotos ir naudojamos medžiagos arkiniams tiltams yra mūras, betonas, kalta geležis, ketus, mediena, statybinis plienas.
Pabiržės seniūnija
Pabiržės seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Biržų rajono savivaldybės vakaruose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
711 m. pr. m. e.
'''711 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gama
Gama ( 'gimdantis' ) – rinkinys garso tonų, kuriais muzikas apsiriboja kurdamas melodiją (konkrečiame muzikiniame kontekste ar ir visame muzikos kūrinyje). Gamos pasirinkimą lemia kompozitorių supanti muzikinė kultūra, naudojamų muzikos instrumentų galimybės bei paties kompozitoriaus sprendimai. Dažniausiai remiamasi oktavos ekvivalentiškumo principu, kuris teigia jog lygiai oktava (du kartus) tono aukščiu besiskiriantys garsai skamba labai panašiai. Todėl gama įprastai apima būtent oktavą, už kurios ribų atstumai tarp pustonių logiškai kartojasi. Pavyzdžiui, C mažorinė gama gali prasidėti ties bet kurios oktavos C (do) nata.
Gamą stengiamasi parinkti taip, jog jai priklausantys garsai derėtų tarpusavyje. Ja naudojantis melodiją kurti paprasčiau nei ieškant garsų visiškai atsitiktinai.
Platesne prasme gama yra dermės garsų išdėstymo būdas, kai skirtingi garsai (dermės laipsniai) nuosekliai išdėstomi aukštyneige arba žemyneige tvarka, pradedant ir užbaigiant pagrindiniu tonu – tonika (pvz.: aukšyn – do re mi fa sol la si do; žemyn – do si la sol fa mi re do). Gama paprastai yra oktavos apimties, bet gali būti ir pratęsta (pakartota) kitose oktavose. Gamoje matyti kiekybinė ir kokybinė dermės sudėtis (dermės laipsnių skaičius, juos skiriančių intervalų išsidėstymas).
Kadangi oktavoje yra dvylika pustonių, daugiausia teoriškai gamoje gali būti dvylika skirtingų garsų (tokia yra tik viena ir ji naudojama). Yra vienuolika garsų turinčių gamų. Paprastai gamoje būna bent trys garsai.
Chromatinių gamų sudarymas
Chromatinė gama sudaroma iš diatoninės gamos garsų, kai kuriuos jų pustoniu paaukštinant arba pažemininant. Sudarant mažoro chromatinę gamą aukštyn, aukštinami mažorinės dermės II, III, IV ir V laipsniai, žeminamas VII laipsnis. Sudarant mažoro chromatinę gamą žemyn, žeminami VII, VI, III ir II laipsniai, aukštinamas IV laipsnis. Sudarant minorinę chromatinę gamą, žeminamas II laipsnis, aukštinami III, IV, VI ir VII laipsniai.
600px|Gama
Kiek rečiau naudojamos penkialaipsnės anhemitoninės, dirbtinės (šešialaipsnė sveikųjų tonų, aštuonialaipsnė tono-pustonio, kt.). Gamų ir jų varijacijų griežimas, dainavimas – muzikų atlikimo technikos lavinimo būdas, svarbi ugdymo priemonė.
Lakrosas
300px|thumb|right|Lakroso žaidėjai Lakrosas - komandinė sporto šaka, kurioje žaidėjai naudoja raketlazdę su tinkleliu jos gale, skirtu sugauti, nešti ir mesti kamuoliuką į priešininkų komandos vartus. Laimi komanda, kuri įmeta kamuoliuką į priešininkų komandos vartus.
Apendicitas
right|thumb|240px|Uždegimiškai pakitusi kirmėlinė atauga perpjauta išilgai Apendicitas yra aklosios žarnos kirmėlinės ataugos uždegimas. Nors reti lengvi atvejai gali praeiti negydomi, daugumoje atvejų ataugą tenka pašalinti laparoskopiniu arba laparotominiu būdu. Negydant apendicitas dažnai būna mirtinas dėl peritonito ir šoko. Mokslinėje literatūroje apendicitą pirmasis aprašė Reginald Fitz 1886 m.
Lakrosas
Lakroso istorija
Lakrosas atsirado Šiaurės Amerikoje. Etniniai žemyno gyventojai, indėnai, jau XII a. žaidė į lakrosą panašius žaidimus. Žaidimo metu nuo kelių šimtų iki tūkstančių indėnų gainiodavo iš įvairių medžiagų, dažniausiai medžio, pagamintą kamuoliuką. Ankstyvoji lakroso versija turėjo kelias funkcijas:
Apendicitas
Apendicitas yra viena dažniausių ūmaus pilvo skausmo priežasčių.
Lakrosas
Lakroso istorija
Šias funkcijas lakrosas išsaugojo kelis šimtus metus, o XV a. odžibvių gentis jam suteikė baggataway pavadinimą.
Apendicitas
Priežastys
right|thumb|Apendikso padėtis virškinimo sistemoje
Lakrosas
Lakroso istorija
Europiečiai baggataway atrado 1639 m., kai prancūzų misionerius Jean de Brebeuf pastebėjo šį žaidimą žaidžiančius irokėzų genties vyrus.
Apendicitas
Priežastys
Atlikti eksperimentai liudija, kad ūmiu apendicitu susergama dėl apendikso spindžio užsikimšimo žarnų turiniu. Įvykus obstrukcijai, apendiksas prisipildo gleivių. Tai padidina spaudimą į apendikso sieneles, dėl ko trombuojasi ir užanka smulkios kraujagyslės ir sustoja limfos tekėjimas. Savaiminis pasveikimas galimas iki šio momento, tačiau taip nutinka tik retais atvejais. Progresuojant ligai apendikse vystosi išemija ir nekrozė. Bakterijos, kurios visą laiką gyvena apendikse, prasiskverbia į apendikso sieneles, pūliai formuojasi apendikso viduje ir aplink jį. Galutinis šio proceso rezultatas yra apendikso sienelės plyšimas, kuris sukelia peritonitą, kuris gali sukelti sepsį, šoką ir mirtį.
Lakrosas
Termino atsiradimas
Egzistuoja dvi termino lacrosse atsiradimo versijos. Viena jų teigia, kad pavadinimas kilo nuo la jeu de la crosse, prancūziškai reiškiančio 'lauko ritulys'. Kitų teigimu, lacrosse atsirado iš to, kad misionierių vyskupai turėjo lazdas, kurios vadintos crossier.
Šiuolaikinis lakrosas
Toks, koks žaidžiamas dabar, lakrosas pirmąkart atsirado Kanadoje apie 1840 m. 1856 m. kanadietis dr. William George Beers įkūrė pirmąjį lakroso klubą - Monrealio lakroso klubą (Montreal Lacrosse Club). Pirmajame XX a. dešimtmetyje lakrosas paplito JAV ir Kanados mokyklose, koledžuose ir universitetuose. Praėjus šimtmečiui, lakrosas yra itin populiarus akademinio jaunimo gretose. Pagal žiūrovų lankomumą šis žaidimas pirmauja tarp visų nacionalinės studentų atletų asociacijos (NCAA) rengiamų sporto varžybų.
1987 m. JAV įkurta pirmoji profesionali lakroso lyga Eagle Pro Box Lacrosse League. 2001 m. lyga reorganizuota į Major League Lacrosse (MLL). Lygos lankomumo rekordas – 20 116 žiūrovų.
Apendicitas
Ligos požymiai ir simptomai
Apendicito simptomai klasifikuojami į tipinius ir atipinius. Tipiniams priklauso pilvo skausmas, kuris prasideda apie bambą, o vėliau "keliauja" į dešinę klubinę sritį. Skausmas migruoja dėl to, kad žarnų nervai prastai nusako skausmo vietą ir tik sureagavus pilvo sienos nervams aiškiai pajuntama skausmo vieta. Kartu paprastai būna prarandamas apetitas, karščiuojama, pykina, vemiama. Esant tokiam tipiniam apendicito klinikiniam vaizdui diagnozė paprastai nustatoma nesunkiai.
Lakrosas
Tarptautinis lakrosas
1904 m. ir 1908 m. lakrosas buvo įtrauktas į Olimpinių vasaros žaidynių programą kaip visateisė sporto šaka. 1924 m., 1932 m. ir 1948 m. Olimpinėse vasaros žaidynėse lakrosui buvo suteiktas parodomųjų varžybų statusas.
Šiuo metu vyksta oficialūs lakroso vyrų, moterų bei jaunių iki 19 m. vaikinų ir merginų pasaulio ir Europos čempionatai. Stipriausiomis laikomos JAV ir Kanados rinktinės. Nuo 1967 m. kas ketverius metus vykstančias vyrų pasaulio pirmenybes 8 kartus laimėjo amerikiečiai, likusius 2 – kanadiečiai. Žaidimas populiarėja ir Europoje bei Azijoje. Lietuvoje lakroso federacijos nėra, nevyksta ir oficialios varžybos.
Apendicitas
Ligos požymiai ir simptomai
Gydytojui apžiūrint ir čiuopiant ligonio pilvą kreipiamas dėmesys į dešinę klubinę sritį. Sergant apendicitu pilvo siena tampa labai jautri švelniam prisilietimui, o esant pilvaplėvės dirginimui didžiausias skausmas jaučiamas staigiai atleidžiant stipriau paspaustą pilvą. Jei gydytojui čiuopiant pilvą ligonis nevalingai ginasi ir įtempia pilvo raumenis, įtariama, kad apendicitas pažengęs toli.
Netipiniai apendicito simptomai apima skausmą bet kurioje kitoje pilvo vietoje, viduriavimą, lėtą pradžią ir progresavimą. Jei uždegimiška kirmėlinė atauga guli šalia šlapimo pūslės, pasireiškia šlapinimosi sutrikimai. Jei apendiksas guli už aklosios žarnos, net stipriai paspaustas pilvas gali nesuskausti stipriau. Toks, vadinamas "tylusis apendicitas", būna dėl to, kad dujomis prisipildžiusi akloji žarna neleidžia gydytojo rankai pasiekti apendikso. Tuo atveju, kai visas apendiksas guli dubenyje, nebūna būdingo pilvo sienos raumenų rigidiškumo. Tokiais atvejais rektalinė digitalinė apžiūra sukelia skausmą retrovezikiniame maiše. Tokiu atveju ligoniui kostint taip pat smarkiai suskausta minėtoje srityje.
Lakrosas
Žaidimo taisyklės
Kiekvieną komandą aikštėje sudaro po dešimt žaidėjų: 1 vartininkas, 3 gynėjai, 3 saugai ir 3 puolėjai. Žaidėjai turi lazdas, kurių ilgis priklauso nuo aikštės pozicijos. 1 m ilgio lazdą turi saugai ir puolėjai, ilgesnes 1,3-1,8 m ilgio lazdas dažniausiai naudoja vartininkas ir gynėjai.
Apendicitas
Ligos požymiai ir simptomai
Rozvingo simptomas - giliai paspaudus kairėje klubinėje srityje suskausta dešinėje.
Nielso, Thorkildo ir Rovsingo simptomas - paspaudus dešiniame šone skauda klubinėje srityje.
Lakrosas
Žaidimo taisyklės
Tarptautinis lakrosas žaidžiamas lauke, žolės arba sintetinės dangos aikštėje, kurios matmenys – 100 m x 55 m. Laimi ta komanda, kurios žaidėjai pelno daugiau įvarčiu.
Apendicitas
Ligos požymiai ir simptomai
Psoas simptomas - kai apendiksas guli ant psoas raumens, ligonis guli sulenkęs dešinį klubą, nes tokioje padėtyje mažiau skauda.
Obturatoriaus simptomas - jei apendiksas liečia vidinį obturuojantį raumenį, sulenkus ir pasukus į vidų dešinę koją suskausta po krūtinkauliu.
Žalioji rinktinė
Žalioji rinktinė – Lietuvos partizanų rinktinė, nuo 1945 m. kovojusi prieš okupacinį režimą Pasvalio ir Panevėžio apskričių teritorijose, jos partizanai pasiekdavo ir atskirus kaimyninių Radviliškio bei Šiaulių valsčius, ypač Rozalimą. 1947–1950 m. veikė Algimanto apygardos sudėtyje.
Žalioji rinktinė įkurta 1945 m. kovo mėn. Ji vienijo Pakruojo, Radviliškio, Baisogalos, Smilgių ir Šeduvos apylinkių partizanus. Rinktinei vadovavo Izidorius Pucevičius–Radvila, o po jo žūties 1945 m. rugpjūčio 25 d. – karininkas Vladas Juozokas–Petraitis.
1947 m. liepos 1 d. (kai kuriuose šaltiniuose – 1948 m. kovo mėn.) Algimanto apygardos vado įsakymu į apygardos sudėtį įjungta Žalioji rinktinė ir jos vadu paskirtas Vytautas Česnakavičius–Valas. Po jo žūties nuo gegužės 15 d. rinktinės vado pareigos patikėtos Jonui Januševičiui–Rakšniui.
1950 m. lapkričio mėnesį Rytų Lietuvos (Karaliaus Mindaugo) srities vado Broniaus Kalyčio–Liutauro, Siaubo įsakymu Žalioji rinktinė įjungta į Vyčio apygardos sudėtį.
Carpathian Forest
Carpathian Forest – black metal grupė iš Norvegijos.
Choi Kyu-hah
Čoi Kjūha (1919 m. liepos 16 d. – 2006 m. spalio 16 d.) buvo Pietų Korėjos politikas, 1976–1979 m. šalies ministras pirmininkas, o 1979–1980 m. – prezidentas.
Carpathian Forest
Biografija
Grupė susikūrė 1990.
Choi Kyu-hah
Biografija
Čoi Kjūha gimė Vondžu mieste, Kangvono provincijoje, dabartinėje Pietų Korėjoje (tuo metu teritorija buvo valdoma Japonijos). 1943–1945 m. dėstytojavo Nacionaliniame Taitung institute, o 1945–1950 m. – Seulo nacionaliniame universitete. Vėliau dirbo Žemės ūkio, miškų ir žvejybos ministerijoje (1950–1952 m.), Užsienio reikalų ministerijoje (1952–1960 m.), tuometinio parlamento, vadinamo Nacionaline Konferencija Už Susivienijimą, pirmininko patarėju (1961–1963 m.), ambasadoriumi Malaizijoje (1964), užsienio reikalų ministru (1967–1971 m.), prezidento patarėju (1971), laikinuoju ministru pirmininku (1975), Nacionalinės Konferencijos Už Susivienijimą pirmininku (1979), ministru pirmininku (1976–1979).
Carpathian Forest
Diskografija
Studijiniai įrašai
Demo ir bootleg įrašai
Choi Kyu-hah
Biografija
Po Pak Čionghy mirties Čoi Kjūha, tuo metu būdamas ministru pirmininku, tapo laikinuoju prezidentu (1979 m. spalio-gruodžio mėn.), o vėliau buvo ir išrinktas į šias pareigas. Jis iškėlė siekį šalyje panaikinti Pak Čionghy sukurtą autoritarizmą, grąžinti demokratinę tvarką, tačiau nesulaukė palaikymo iš armijos, verslininkų ir kitų įtakingų grupių. Jau 1979 m. gruodį generolas Čion Duhan (전두환) surengė perversmą ir perėmė didelę dalį valdžios įgaliojimų. Nors Čoi Kjūha liko pareigose, jis nesugebėjo kontroliuoti padėties. Po šalį išplito dideli, daugiausiai studentų organizuojami protestai, kuriais reikalauta demokratijos atkūrimo. Situacijai tapus vis labiau įtemptai, 1980-tųjų gegužės viduryje generolas Čion Duhan paskelbė nepaprastąją padėtį ir galutinai perėmė valdžią. Čoi Kjūha buvo priverstas atsistatydinti.
Nuo 1980 m. Čoi Kjūha nedalyvavo politinėje veikloje. Mirė 2006 m. spalio 22 d. Seule.
Šv. Dovydo parapija (Dominika)
'''Šv. Dovydo parapija'''  – Dominikos Sandraugos administracinis vienetas. Yra salos rytinėje dalyje, Atlanto vandenyno pakrantėje. Administracinis centras yra Rosali, tačiau didžiausia gyvenvietė – Kasl Briusas.
Parapijos šiaurėje yra Karibų teritorija, kurioje gyvena ~3000 indėnų karibų.
Šapnagiai (Šiauliai)
Istorija
Istorinė išlikusi Šapnagių vieta – senkapis ant Švedės upelio kranto, atsiradęs siaučiant marui, vėliau juose laidojo ir šapnagiškius. Kapeliai – valstybės saugomas archeologinis paminklas.
Didysis valymas
miniatiūra|[[Rusijos stačiatikių bažnyčia|Rusijos stačiatikių bažnyčios vyskupas Serafimas (Čičagovas) 1937 m.]] „Didysis valymas“ – XX amžiaus ketvirtojo dešimtmečio antroje pusėje vykdytų didžiausių stalinistinių represijų Tarybų Sąjungoje laikotarpis, kurio metu įsitvirtino J. Stalino diktatūra. Nuo 1937 m. iki 1938 m. buvo areštuota 1 344 923 žmonių, iš kurių 681 692 sušaudyta. Svarbiausias Didžiojo valymo vykdytojas buvo NKVD.
Valymo pradžia laikomas J. Stalino inspiruotas S. Kirovo nužudymas 1934 m. gruodį. 1936-1938 m. valymas pasiekė didžiausią mastą, o 1937 m. pagrįstas J. Stalino teze apie klasių kovos paaštrėjimą kuriant socializmą.
Valymo metu politiškai nepatikimi ar neparankūs pareigūnai bei kultūros veikėjai kaltinti šnipinėjimu, valstybės išdavimu, pasikėsinimų rengimais ir kitais pramanytais nusikaltimais. Pagrindiniai J. Stalino varžovai (G. Zinovjevas, L. Kamenevas, N. Bucharinas ir kiti) nuteisti parodomuosiuose procesuose 1936-1938 metais ir sušaudyti. Suimta ir nuteista didžioji dalis 1934 metais išrinktų Centrinio Komiteto narių, sušaudyta didelė dalis NKVD ir Raudonosios Armijos vadų – 3 iš 5 maršalų, 13 iš 15 komandarmų, 6 iš 7 admirolų ir t. t.
Valymas turėjo ilgalaikių padarinių – sulėtėjo ūkio plėtra, dėl patyrusių aukštųjų karininkų trūkumo, nesugebėjo efektyviai kariauti Žiemos kare prieš Suomiją, o įsitraukusi į Antrąjį pasaulinį karą, pradžioje (1941 m.) TSRS patyrė didžiulių nuostolių.
Petras Kisielius (1917)
Petras Kisielius (1917 m. rugpjūčio 17 d. Marijampolė – 2008 m. gegužės 4 d. Elmhurstas, palaidotas Šv. Kazimiero lietuvių kapinėse) – Lietuvos gydytojas, visuomenės veikėjas, daktaras.
Biografija
Baigė Marijampolės Marijonų vidurinę mokyklą. 1939 m. baigė Kauno karo mokyklą, 1943 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultetą. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją iki 1952 m. dirbo Tiubingeno universitete. 1949 m. daktaras. 1952 m. atvykęs į JAV dirbo gydytoju Ciceroje.