cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mahašivaratrė
thumb|250px|Mahašivaratrė Kotapakondoje ([[Andhra Pradešas)]] Mahašivaratrė ( 'didžioji Šivos naktis') – kasmetinė hinduistinė šventė, skirta Šivos garbei. Ji pagal hinduistinį kalendorių vyksta phalgunos mėnesio tamsiojo mėnulio 13-ą naktį ir 14-ą dieną (vasario-kovo mėnesį). Tai visuotinė šventė, švenčiama ne tik šaivų, bet daugelio hinduistų.
Dieną prieš šventės pradžią pasninkaujama, o naktį lankomos šventyklos, atliekamos giesmės ir aukojimai (pūdžos) Šivai. Šventės proga Šivos lingos papuošiamos gėlių žiedlapiais, sandalmedžio tepalu, milvos lapais, maudomos piene ir meduje. Kitą dieną švenčiama įvairiai.
Kelete puranų (Skandos, Lingos, Padmos) pasakojama, kad sykį nedoras medžiotojas netyčia užlašino vandens ant Šivos lingos, nukrėtė kelis milvos lapus ir ruošdamasis medžioklei visą naktį nemiegojo ir nieko nevalgė. Tokiu būdu pats nežinodamas jis pagerbė Šivą ir po mirties nukeliavo į dausas. Pasak puranų, tie, kas turi geresnę karmą lai elgiasi taip pat ir irgi pelnys malonę.
Kiekvieno hinduistų mėnesio 13-a naktis ir 14-a diena yra skirta Šivai (Šivaratrė), bet didžiausia šventė iš jų yra Mahašivaratrė.
Aknystėlės (Anykščiai)
Aknystėlės – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, buvusi vakarinė Aknystėlių (Utenos rajonas) kaimo dalis.
Pašlaužas
Pašlaužas arba Skreidragalė – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 5,5 km į pietus nuo Joniškio, Varnėnų miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,29 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 136,3 m. Ežero šiaurinė dalis išplatėjusi, pietinė – siaura. Krantai žemi, pelkėti, pakrantės kalvotos, apaugusios mišku. Pietuose išteka upelis link Žeimenos intako Dubingos.
Vainagių piliakalnis
Vainagių piliakalnis, Piliukas (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1914, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1012) – piliakalnis Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Vainagių kaimo, Šaukėnų seniūnija, Kurtuvėnų regioninis parkas. Pasiekiamas iš plento Bubiai – Šaukėnai einančiu keliu atvažiavus į Vainagius, juose pasukus į kairę rytų kryptimi, už 100 m – į dešinę pietų kryptimi, už sodybos žvyruotu keliuku 100 m – yra priekyje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, iš visų pusių juosiamoje pelkių. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 45x22 m dydžio, 1 m įdubusiu viduriu, platesniu vakariniu galu. Šiaurės vakarų šlaite, 1 m žemiau aikštelės yra 10 m pločio terasa, į vakarus žemėjanti per 1 m. Šlaitai statūs, 14 m aukščio.
Apaugęs praretintomis eglėmis.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1999 m. V. Ramanauskaitė piliakalnyje ištyrė 45 m² dydžio bendrą plotą, kultūrinio sluoksnio nerado. Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia.
Onuškio II tvenkinys
Onuškio II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 6 km į šiaurės vakarus nuo Juodupės, Onuškio gyvenvietėje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Vyžuonos intako Lakštenos baseinas) 0,13 km nuo jo įtekėjimo į Onuškio I tvenkinį. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,25 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 108,3 m. Krantai žemi, apaugę medžiais ir krūmynais, į rytus plyti dirbami laukai. Vakarine pakrante eina kelias.
Humberlito Borges
(g. 1980 m. spalio 5 d.) – Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2011 m.
Antônio Carlos Zago
Antonijus Karlošas Zagas ( Antônio Carlos Zago; g. 1969 m. gegužės 18 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1991–2001 m.
James McCarthy
Džeimsas Makartis (g. 1990 m. lapkričio 12 d.) – buvęs futbolininkas, Airijos nacionalinės rinktinės vidurio saugas.
Hamilton Academical FC
Makartis gimė ir užaugo Glazge. Nuo vaikystės būdamas „Celtic FC“ klubo gerbėju, stengėsi patekti į šios komandos jaunimo grupę, tačiau dėl didelio norinčiųjų skaičiaus jam to padaryti nepavyko ir teko rinktis kitą klubą.
Tapęs „Hamilton Academical FC“ nariu, Makartis debiutavo pagrindinėje sudėtyje 2006 m. rugsėjį, tapdamas jauniausiu komandos žaidėju XXI amžiuje. Lapkričio 11 d., likus dienai iki 16 gimtadienio, jis pirmą kartą pradėjo rungtynes starto sudėtyje.
2007–08 m. sezone klubas iškovojo kelialapį į aukščiausiąją lygą ir Makartis pasirašė naują 3 metų sutartį. Debiutiniame aukščiausios lygos sezone 2008–09 m. jis pelnė geriausio jaunojo futbolininko prizą.
Wigan Athletic FC
2009 m. vasarą Makartis persikėlė į Angliją po to, kai „Wigan Athletic FC“ už jį sumokėjo 1,2 milijono svarų sterlingų. Jo debiutas įvyko rungtynėse su „Manchester United FC“, o pirmąjį įvartį pavyko pasiekti FA Cup taurės rungtynėse su „Hull City FC“.
2010–11 m. sezono pradžia Makarčiui buvo sėkminga, tačiau spalio 23 d. rungtynėse su „Bolton Wanderers FC“ jis patyrė traumą, kurią gydėsi 3 mėnesius. Grįžęs jis sėkmingai įsiliejo į komandą ir 2011 m. rugpjūtį pasirašė naują 5 metų sutartį. 2013 m. jis su komanda laimėjo FA Cup taurę, finale įveikdami „Manchester City FC“, tačiau Premier League susiklostė nesėkmingai ir „Wigan Athletic FC“ iškrito į žemesnį divizioną.
Everton FC
2013–14 m. sezoną Makartis pradėjo „Wigan“ komandoje, tačiau sužaidė joje tik 5 rungtynes. Rugsėjo 13 d. treneris Roberto Martinez, buvęs „Wigan Athletic FC“ treneris, naujajame sezone persikėlęs dirbti į „Everton FC“, perpirko Makarčio sutartį už 13 milijonų svarų sterlingų. Ilgą laiką jis buvo pagrindinės sudėties žaidėjas, tačiau 2018 m. sausio 20 d. rungtynėse su West Bromwich Albion FC susilaužė koją ir nerungtyniavo beveik metus. Tuo laikotarpiu komandoje ne kartą keitėsi treneriai, o atėjus į komandą Marco Silvai ir naujiems žaidėjams, Makartis po traumos buvo beveik neregistruojamas rungtynėms.
Crystal Palace FC
2019 m. vasarą Makartis buvo parduotas Crystal Palace FC klubui už 3 mln. svarų.
Tarptautinė karjera
Sulaukęs 16, Makartis buvo pakviestas atstovauti Airijos rinktinei, nes jo senelis buvo kilęs iš šios šalies. Vėliau jis tvirtino, kad būtų pasirinkęs atstovauti Škotiją, jeigu būtų sulaukęs jų pasiūlymo anksčiau negu iš airių. Vėliau škotai mėgino jį prisivilioti pas save, tačiau futbolininkas sprendimo nekeitė ir liko atstovauti Airijai.
Nuo 2007 m. jis atstovavo įvairaus amžiaus šios šalies rinktinėms, o nuo 2010 m. rungtyniauja nacionalinėje komandoje.
LKL 2010–2011 m. sezonas
LKL 2010–2011 metų sezonas – 18-tas lygos sezonas, kuriame dalyvavo 13 klubų. Reguliarusis sezonas prasidėjo rugsėjo 28 dieną ir tęsėsi iki balandžio 13 dienos. Atkrintamosios varžybos vyko balandžio 18 – gegužės 19 dienomis. Čempionate nugalėjo Kauno „Žalgiris“.
Sezono nutarimai
LKL valdybos nariai taip pat patvirtino nuostatus, pagal kuriuos 2010–2011 metų sezone paskutiniąją vietą užėmusi komanda automatiškai iškrenta į žemesniąją lygą (NKL), o 12 vietą užėmusi ekipa dalyvauja pereinamosios serijos varžybose su NKL čempionu, jei NKL čempionas turi LKL reikalavimus atitinkančią areną.
LKL valdybos nariai taip pat patvirtino tolimesnę lygos strategiją, pagal kurią LKL klubai, turintys problemines arenas (tuo metu be „Sūduvos“, probleminėmis salėmis pripažintos Kėdainių „Nevėžio“, Prienų „Rūdupio“ ir Vilniaus „Sakalų“ namų, „Ekinstos“ salė“) po dvejų metų turės žaisti visus LKL reikalavimus atitinkančiose arenose, kitu atveju, gali netekti galimybės dalyvauti LKL čempionate. .
LKL valdybos nariai taip pat nusprendė, jog lygos klubai nuo šio sezono privalės turėti aiškią savo struktūrą ir tam tikras būtinas pareigybes – vyriausiojo trenerio, trenerio asistento, fizinio rengimo trenerio, gydytojo, direktoriaus, vadybininko ir atstovo spaudai. Jei visi šie išvardinti reikalavimai dėl arenų ir klubo struktūros nebūtų vykdomi, LKL valdyba gali įspėti klubą, o situacijai nesikeičiant, pašalinti jį iš LKL čempionato.
Transliacijos
Čempionatą ir toliau transliavo dvi televizijos: Sport1 ir Lietuvos Ryto televizijos kanalai. SPORT1 didelį dėmesį skyrė „Žalgirio“, o „Lietuvos ryto“ – to paties pavadinimo klubo kovoms.
Taikomoji dailė
Taikomoji dailė arba Taikomoji dekoratyvinė dailė – dailės šaka: praktinės ir puošybinės paskirties dailės dirbiniai.
Apima architektūrą, dizainą, audinius, baldus, drabužius, indus, papuošalus, įvairias interjero puošmenas ir kt.
Taikomoji dekoratyvinė dailė tenkina materialinius ir estetinius žmogaus poreikius, atspindi epochos ir tautos materialinę kultūrą, buities sanklodą. Susijusi su architektūra, jos stiliumi – puošia žmogaus aplinką. Taikomosios dekoratyvinės dailės kūrinyje glaudžiai siejasi paskirtis, forma ir medžiaga. Meninis vaizdas formuojamas parenkant išraiškingą siluetą, dalių santykį, ritmą, išryškinant specifines medžiagos savybes – faktūrą, spalvą, tekstūrą (dekoratyvumas).
Atlikimo technika
Taikomosios dekoratyvinės dailės kūriniai puošiami ornamentais, pasitelkiamos vaizduojamosios dailės išraiškos priemonės. Taikomoji dekoratyvinė dailė kuriama įvairia technika: aplikacija, audimu, drožyba, emaliu, inkrustacija, kalyba, liejyba, stiklo pūtimu, filigranu, siuvinėjimu ir kt.
Istorija
Taikomoji dekoratyvinė dailė yra viena seniausių dailės rūšių – paprastų utilitarinių dirbinių būta jau paleolite.
Iki XIX a. pabaigos itin meniški taikomosios dekoratyvinės dailės kūriniai gaminti monarchų ir aristokratų dvarams, viduriniojo luomo poreikius tenkino amatininkai (dailieji amatai).
Nuo XX a. taikomąją dekoratyvinę dailę plėtoja dailininkai profesionalai.
XX a. daug taikomosios dekoratyvinės dailės dirbinių pagal dailininkų sukurtus projektus gaminama pramoniniu būdu (dizainas).
Kamarovičų valsčius
Kamarovičų valsčius yra buvęs:
Dubravica (Klimavičai)
Dubravica – kaimas rytų Baltarusijoje, 20 km į vakarus nuo Klimavičų.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Čerykavo apskrities Dubravicos valsčiaus centras.
Antanava (Kavarskas)
Antanava – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Kavarsko.
Darbininkų ir valstiečių inspekcija
Darbininkų ir valstiečių inspekcija, DVI – RTFSR, vėliau TSRS valdžios organų sistema, užsiėmusi valstybės kontrolės klausimais. Sistemai vadovavo Darbininkų ir valstiečių inspekcijos liaudies komisariatas.
Istorija
DVI įkurta 1920 m. vasario 7 d. pertvarkius RTFSR Valstybės kontrolės liaudies komisariatą į RTFSR Darbininkų ir valstiečių kontrolės liaudies komisariatą. Naujo komisariato liaudies komisaru buvo paskirtas J. Stalinas, kuris šį postą buvo užėmęs iki 1922 m.
Nuo 1923 m. veikė kartu su VKP(b) Centrine kontrolės komisija kaip vieningas tarybinis ir partinis organas, o DVI liaudies komisaras kartu vadovaudavo ir Centrinei kontrolės komisijai.
1926 m. lapkritį nauju DVI liaudies komisaru tapo S. Ordžonikidzė, šias pareigas ėjęs 1926-1930 m. Imtas keisti DVI veiklos organizavimas – nuo šakinio darbų segmentavimo ima pereiti prie teritorinio segmentavimo.
Gana smarkiai DVI funkcijos pasikeitė po 1927 m. gegužės 4 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimo „О расширении прав Рабоче-крестьянской инспекции“ ('Apie Darbininkų ir valstiečių inspekcijos teisių išplėtimą'). DVI gavo teisę skirti drausmines nuobaudas, atleisti valdininkus už neūkiškumą, biurokratizmą ir vilkinimą, likviduoti nereikalingus padalinius bei atstovybes.
Inspekcija panaikinta 1934 m. vasario 11 d.
Liaudies komisarai
RTFSR Darbininkų ir valstiečių inspekcijos liaudies komisarai:
TSRS Darbininkų ir valstiečių inspekcijos liaudies komisarai:
Deziderija
Deziderija – 1980 m. Italijoje sukurta drama.
Turinys
Deziderija – apkūni paauglė, iš kurios šaiposi netgi jos motina Viola. Pastaroji stengiasi gyventi nerūpestingą gyvenimą, dažnai keičia vyrus ir ją erzina rami bei, jos supratimu, nieko verta dukra. Kartą išvesta iš kantrybės Deziderija mėgina nusižudyti, tačiau atsiduria ligoninėje. Gydymo metu mergina netenka daug svorio ir pamažu iš neišvaizdžios apkūnios merginos tampa dailia moterimi, traukiančia vyrų akis. Nors mergina ir pasikeičia, jos santykiai su motina nepagerėja, todėl Deziderija nusprendžia susirasti savo tėvą, kuris jau seniai paliko šeimą...
Bahamų apskritys
thumb|right|600px|Bahamų žemėlapis su sunumeruotais rajonais 1996 m. Bahamai buvo suskirstyti į 23 apskritis. 1999 m. pridėtos dar 8, taip praplečiant jas iki 32 apskričių. Naujojo Providenso apskritį valdo centrinė vadovybė.
Ragučių tvenkinys
Ragučių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 8 km į šiaurės rytus nuo Rokiškio. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Ūdrupio intakas, Vyžuonos upės baseinas) 0,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,3 km, plotis – iki 0,19 km. Yra 0,13 ha miškinga sala. Altitudė 129,9 m. Vakarinis krantas aukštokas. Tvenkinį supa Ignotiškio miškas ir Ragučių kaimas. Šiauriau eina kelias. Šiaurinėje pakrantėje yra Ignotiškio dvaro sodyba.
Aukštakalnis (Skiemonys)
Aukštakalnis – buvęs viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Skiemonių.
Ganos himnas
Ganos himnas – Ganos valstybinis simbolis. Ganos himno muziką 1957 m. parašė Philip Gbeho. Jo kartu sukurtas tekstas Lift high the flag of Ghana po 1966 m. karinio pučo buvo pakeistas į studento Michael Kwame Gbordzoe sukurtą ir konkurso būdu atrinktą tekstą.
Biminis
thumb|right|250px|Bahamų žemėlapis thumb|right|250px|Pagrindinė gatvė Biminio saloje Biminis − viena iš vakarinių Bahamų salų, esanti už 80 km į rytus nuo Floridos krantų ir už 209 km į šiaurės vakarus nuo Nasau. Administracinis centras − Elis Taunas (Alice Town).
Sala labai gerai žinoma žvejybos mėgėjams; dauguma jų mano, kad tai geriausia vieta pasaulyje žvejoti. Daugelis amerikiečių žvejų vyksta į salą žvejoti nuosava valtimi ar jachta. Taip pat saloje populiaru nardyti, nes aplink salą daug nuskendusių laivų.
Prie Biminio krantų E. Hemingvėjus pagavo Mėlynąjį merliną, sveriantį apie 250 kg. Tai jį įkvėpė parašyti apysaką „Senis ir jūra“.
Kinijos futbolo lyga
Kinijos futbolo lyga – aukščiausia Kinijos futbolo lyga, kuri buvo įkurta 2004 metais.
Paulo César Tinga
Paulas Sezaras Fonseka do Nasimentas (Paulo César Fonseca do Nascimento; g. 1978 m. sausio 13 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2001–2007 m.
Pilzeno šiaurinis rajonas
Pilzeno šiaurinis rajonas  – vienas iš septynių Pilzeno krašto rajonų. Administracinis centras – Pilzenas. 77 478 gyventojai (2016 m. duomenys).
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Gabrielės Petkevičaitės-Bitės atminimo medalis Tarnaukite Lietuvai
Gabrielės Petkevičaitės-Bitės atminimo medalis „Tarnaukite Lietuvai“ – Lietuvos Seimo valdybos 2011 m. įsteigtas apdovanojimas, pagerbiant rašytojos, visuomenės veikėjos Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viso gyvenimo veiklą, minint jos 150-ąsias gimimo metines, siekiant skatinti visuomenės pilietiškumą, tautinę savimonę ir kultūrinį sąmoningumą. Skiriamas Lietuvos ir užsienio valstybių piliečiams, bendruomenėms, juridiniams asmenims.
Medalio „Tarnaukite Lietuvai“ autorius – skulptorius Alfridas Pajuodis. Iškilmingas laureatų apdovanojamas vyksta kasmet kovo 30 d., Gabrielės Petkevičaitės-Bitės gimimo dieną, Panevėžyje. Medalį ir jo liudijimą teikia Seimo Pirmininkas arba jo paskirtas asmuo.
Kasmet skiriami ne daugiau kaip keturi apdovanojimai už kiekvieną žemiau nurodytą veiklą.:
2019 m. įteikta 16 apdovanojimų.
Aukštaliepis
Aukštaliepis – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Džiugų.
Kilpiškių tvenkinys
Kilpiškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 1 km į pietus nuo Pandėlio miesto. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Apaščios intakas) 0,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,23 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 87,6 m. Krantai žemi. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Į vakarus įsikūręs Pandėlio kaimas, į pietus – Kilpiškių kaimas.
Kamarovičai (Čerykavas)
Kamarovičai  – buvęs kaimas rytų Baltarusijoje, 20 km į šiaurės rytus nuo Čerykavo.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Čerykavo apskrities Kamarovičų valsčiaus centras. 2002 m. panaikintas dėl radiacinės taršos, įvykusios po Černobylio avarijos.
Lietuvos geologijos tarnyba
miniatiūra|Buveinė
Lietuvos geologijos tarnyba – valstybės įstaiga, atsakinga už šalies žemės gelmes ir geologiją.
Istorija
Įsteigta 1940 m. spalio 16 d. 1941–1991 m. tarnyba ne kartą pervadinta, reorganizuota.
Atkūrus Nepriklausomybę, Vyriausybės nutarimu ir Atkuriamojo Seimo pritarimu 1991 m. kovo 11 d. vietoj Geologijos darbų gamybinio susivienijimo ir Gamtos išteklių departamento įsteigta Valstybinė geologijos tarnyba.
1994 m. tarnyba tapo Europos geologijos tarnybų forumo (FOREGS) nare.
Veikla
Tarnyba teikia visuomenei duomenis apie žemės gelmes, teigiamas ir neigiamas jų savybes, tirdama ir prognozuodama geologinius procesus.
Nicoletta Machiavelli
Nikoleta Makiaveli (, pilnas vardas – Nicoletta Rangoni Machiavelli; 1944 m. rugpjūčio 1 d. Ravarino – 2015 m. lapkričio 15 d. Sietlas) – buvusi italų kino aktorė. Gimusi italo ir amerikietės šeimoje, ji buvo tolima filosofo ir rašytojo Niccolò Machiavelli giminaitė. Po pirmųjų vaidmenų aktorę pastebėjo prodiuseris Dino De Laurentiis, su kuriuo ji netrukus pasirašė 7 metų sutartį ir kurią pati po 3 metų nutraukė.
1984 m. Makiaveli tapo Ošo pasekėja ir pasitraukė iš kino. Vėliau ji persikėlė gyventi į JAV, kur 2015 m. lapkričio mėnesį mirė.
Dalinė filmografija
right|thumb|150px
RTFSR Valstybės kontrolės liaudies komisariatas
Iki 1918 m. sausio Rusijoje stambiuose miestuose, gubernijose, pramoniniuose rajonuose darbininkų kontrolės taryboms prie darbininkų, kareivių ir valstiečių deputatų tarybų vadovavo Visos Rusijos darbininkų kontrolės taryba, kurios sudėtyje buvo specialistų revizorių komisijos konkrečioms gamybos šakoms. Valstybės kontrolę vykdė 1918 m. sausį sudaryta Centrinė kontrolės kolegija bei apskaitos ir kontrolės kolegijos bei kontrolės komisijos vietose.
1918 m. liepą Centrinė kontrolės komisija buvo perorganizuota į RTFSR valstybės kontrolės liaudies komisariatą.
1919 m. kovą vykęs VIII RKP(b) suvažiavimas priėmė nutarimą reorganizuoti valstybės kontrolę. 1919 m. balandį Visos Rusijos CVK ir RTFSR LKT priėmė dekretą „О государственном контроле“ ('Apie valstybės kontrolę').
Nuo 1918 m. gegužės 9 d. iki 1919 m. kovo 25 d. RTFSR Valstybės kontrolės liaudies komisaru buvo Karlas Landeris (Карл Иванович Ландер). 1919 m. kovo 30 d. jį šiame poste pakeitė Josifas Stalinas, buvęs liaudies komisaru iki 1920 m. vasario 7 d., kai RTFSR Valstybės kontrolės liaudies komisariatas buvo perorganizuotas į RTFSR Darbininkų ir valstiečių kontrolės liaudies komisariatą., kurio vadovu vėl buvo paskirtas J. Stalinas.
Valdo Filho
Valdas Filjas (g. 1964 m. sausio 12 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1987–1993 m.
RS Berkane
Renaissance Sportive de Berkane arba Nahdato futbolo klubas, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Nahdat Berkane arba RS Berkane – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Maroko lygoje. Klubas įsikūręs Berkane. Klubo spalvinė gama – oranžinė ir žalia.
Namų rungtynes klubas žaidžia Berkano miesto savivaldybės stadione, kuris talpina 15 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1938 m. Tuo metu vadinosi Association Sportive de Berkane.
1953 m. pakito klubo pavadinimas, nuo tada buvo žinomas kaip Union Sportive Musulmane de Berkane.
1966 m. vėl pakito klubo pavadinimas; persivadino ir tapo Union Sportive de Berkane.
Tais pačiais metais (1966 m.) buvo įkurtas Chabab Riadhi de Berkane. 1971 m. abu klubai susijungė, o naujadaras pavadintas Renaissance Sportive de Berkane dar žinomas kaip Nahdat Berkane. Šis klubas vėliau pakilo į pirmą divizioną. Per savo gyvavimo istoriją nė karto netapo šalies čempionais (arčiausiai titulo buvo 1983 m., kai liko antroje vietoje); 2018 m. iškovojo šalies futbolo taurę.
2020 m. spalio mėn. klubas pelnė pirmą titulą CAF Konfederacijos taurės finale, kai rezultatu 1:0 nugalėjo Pyramids FC iš Egipto.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė, Soccerway.
Ghazl El Mahalla SC
Ghazl El Mahalla SC – profesionalus Egipto futbolo klubas, įsikūręs Mahala el Kubroje.
Istorija
2020–2021 m. rungtyniavo Antrame divizione (II pakopa). C grupėje buvo stipriausi ir tapo nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į aukščiausią šalies divizioną.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Premjer lygoje ir užėmė keturioliktą vietą.
Sezonai
Šaltiniai:
Polikarpovo konstruktorių biuras
Polikarpovo konstruktorių biuras  – Sovietų Sąjungos aviacijos OKB (atskiras projektavimo biuras), įkurtas 1923 m. Jam vadovavo Nikolajus Nikolajevičius Polikarpovas. Konstruktorių biuro techninės bazės pagrindu tapo komunistų valdžios nacionalizuota „Duks“ gamykla.
Polikarpovo OKB 1923 - 1944 m. projektavo įvairius civilinius ir karinius orlaivius. dešinėje|miniatiūra| Polikarpov I-5
Rokicanų rajonas
Rokicanų rajonas  – vienas iš septynių Pilzeno krašto rajonų. Administracinis centras – Rokicanai. 47 986 gyventojai (2016 m. duomenys).
Polikarpovo konstruktorių biuras
1944 m. liepos 30 d. mirus 52 metų sulaukusiam N. Polikarpovui, jo vadovautas OKB buvo prijungtas prie Lavochkino OKB. Kai kurie Polikarpovo OKB inžinieriai perėjo į Mikojan-Gurevič OKB. Gamybos pajėgumai atiteko Suchoi. Ilgą laiką Polikarpovo OKB būstinė buvo Aviacijos gamykloje Nr. 1 (buvusi „Duks“ gamykla) Maskvoje, kur iki šiol stovi Polikarpovo OKB pastatytas pastatas.
Modeliai
Polikarpovo OKB sukurti lėktuvai:
Rokicanų rajonas
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Pašliaužiukas (Pašliaužas)
Pašliaužiukas (Pašliaužas) – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 5 km į pietus nuo Joniškio, Varnėnų miške. Ežeras ovalo formos, ilgis iš šiaurės į pietus – 0,16 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 144,3 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Dubingos baseinui.
Lapgirių botaninis draustinis
Lapgirių botaninis draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Jurbarko rajone, 7 km į rytus nuo Eržvilko, Lapgirių miško šiaurėje, tarp Lapgirių, Žukaičių ir Butkaičių kaimų, į pietus nuo Šaltuonos upės. Patenka į Vadžgirio girininkiją.
Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti retų rūšių augalų augavietes.
Vertingiausia Lapgirių botaninio draustinio dalis – plačialapių miškas, esantis Šaltuonos upės slėnio šlaite. Čia auga nemažai didelių, senų ąžuolų. Rastas retas grybas – krokinis minkštenis.
Lietuvos žaibo šachmatų čempionatas
Dalyvių atranka
Turnyre yra atviras: jame gali dalyvauti užsiregistravę dalyviai, tačiau dalyvių skaičius neturi viršyti 150.
Formatas
Varžybos vyksta šveicariškąja sistema vieną, kai žaidžiami 9 ratai, ar dvi dienas, kai žaidžiama daugiau ratų. Atliekama atskira vyrų, moterų, vaikinų ir merginų (J20) bei senjorų S50 ir S60 rezultatų apskaita bei apdovanojimai.
Laiko kontrolė
Kiekvienam žaidėjui iki partijos pabaigos skiriama laiko: 3 min. + nuo 1-o ėjimo - 2 sek.
Nugalėtojo nustatymas
Nugalėtojas nustatomas pagal taškus: pergalė – vienas, lygiosios – pusė, pralaimėjimas – nulis taškų. Daugiausiai taškų surinkęs dalyvis tampa nugalėtoju.
Keliems dalyviams, surinkus vienodai taškų, pirmumą turi žaidėjas, kurio pasirodymo turnyre papildomas rodiklis, paskaičiuotas eilės tvarka, yra aukštesnis:
Apdovanojimai
Pirmąsias tris vietas dalyviai apdovanojami medaliais, gauna piniginius prizus.
Istorija
Tik nuo 2009 m. pradėta naudoti laiko kontrolę: 3 min. +2 sek. Iki tol (2005-2008 m.) ji buvo 5 min. Po atlikto ėjimo papildomos sekundės nebuvo pridedamos.
Moterų čempionato prizininkės
Pastaba. Pavardės, dalyvių titulai ir reitingai atitinka varžybų metu turėtas pavardes, titulus bei reitingus. Lentelėje naudojami žaibo reitingai. Jei dalyvis žaibo r. neturėjo, tai naudotas greitųjų r. ar standartinis reitingas.
Ženklas "*" ̈taškų stulpelyje  reiškia, kad informacijos šaltinis duomenų  apie surinktus taškus nepateikė.
Išorinės nuorodos
̽Lietuvos sporto žinynas
Greitųjų ir žaibo šachmatų čempionatai
Taujėnuose išaiškėjo naujieji Lietuvos greitųjų ir žaibo šachmatų čempionai
Mirko Vučinić
Mirko Vučiničius (g. 1983 m. spalio 1 d.) – Juodkalnijos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje, nors kartais žaidžia kairiuoju saugu. Nuo 2015 m. žaidžia Al Jazira Club komandoje JAE.
Karjerą pradėjo gimtojo miesto klube FK Sutjeska Nikšić. Jau kitame sezone išvyko į Italiją, US Lecce klubą, kuriame tapo vienu iš atakų lyderių. 2006 m. žaidėjas perėjo į vieną iš Serie A lyderių AS Roma. Pirmame sezone rungtyniavo nedaug, gydėsi traumas. Vėliau pasikeitus komandos taktiniam planui Vučiničius įsitvirtino pagrindinėje sudėtyje ir tapo rimta grėsme varžovų gynėjams.
Vučiničius 2005 m. debiutavo Serbijos ir Juodkalnijos rinktinėje ir buvo pretendentas dalyvauti 2006 m. pasaulio čempionate, bet dėl traumos ten nedalyvavo. Atsiskyrus Serbijai ir Juodkalnijai, žaidėjas pasirinko žaisti už savo gimtąjį kraštą ir tapo rinktinės lyderiu ir kapitonu. Jis įmušė pirmąjį juodkalniečių įvartį rinktinės istorijoje ir yra rezultatyviausias jos žaidėjas.
Ferruccio Busoni
Biografija
Feručas Buzonis (pilnas vardas Feručas Dantė Mikelandželas Benvenutas) gimė 1866 m. balandžio 1 d. Empolyje muzikantų šeimoje. Jo tėvas Ferdinandas buvo klarnetistas ir motina Ana, kilusi iš Austrijos − pianistė. Po Feručo gimimo šeima persikėlė iš Toskanos į Triestą, kur 1873 m. Feručas pradėjo pianisto veiklą ir parašė pirmą žinomą savo kūrinį. Jis daugiausiai lavinosi savarankiškai padedamas tėvų ir tapo neblogu lingvistu. 1875 m. pravedė pirmąjį savo koncertą. Vėliau jis prisiminė „aš niekuomet neturėjau vaikystės“. Vos devynerių metų būdamas F. Buzonis pradėjo studijas Vienos konservatorijoje, tačiau ją paliko po dvejų metų nepatenkintas mokymo metodais. 1881 m. F. Buzonis pradėjo mokslus pas Vilhelmą Majerį Grace. V. Majeris mokė jį kompozicijos ir kontrapunkto, sukėlė ilgalaikį susižavėjimą Mocarto kūryba bei susidomėjimą misticizmu ir orientalistine filosofija. 1885−1888 m. F. Buzonis studijavo Leipcige, kur susipažino su F. Deliju, G. Maleriu, vokiečių muzikos leidėjais. Po to jis užėmė dėstytojo postą Helsinkio muzikos kolegijoje, kur jo pažįstamais tapo J. Sibelijus ir broliai Jarnefeltai. 1890 m. F. Buzonis laimėjo A. Rubinšteino prizą už grojimą pianinu ir kompoziciją Sankt Peterburge. Jis dėstė Maskvoje, kur vedė švedę Gerdą Šjostrand. Po to persikėlė į JAV, mokė Bostone ir Niujorke.
1894 m. F. Buzonis grįžo į Europą, apsistojo Berlyne. Iki 1914 m. jis aktyviai dalyvavo koncertinėje veikloje, vedė to laikmečio ir praeities kompozitorių (daugiausiai J. S. Bacho, L. van Betchoveno, F. Listo) koncertus, dėstė bei kūrė savo muziką. F. Buzonio ankstyvoji kūryba buvo romantinio stiliaus (pvz., „Sonata E minore“), brandžiojo stiliaus pasikeitimas prasidėjo su 1907 m. sukurtomis „Elegijomis“ pianinui. Jis propagavo A. Šionbergo, B. Bartoko, E. Varezo kūrybą. 1911 m. šešiais rečitaliais, dedikuotais F. Listo kūriniams, F. Buzonis sulaukė didelės šlovės savo pianisto talentu, tačiau ši šlovė užmaskavo jo kompozitoriaus veiklą ir jo operos „Vedybų pasirinkimas“ (Die Brautwahl) premjera 1912 m. praėjo beveik nepastebėta. Po koncertų turo Italijoje jam buvo pasiūlytas dėstytojo postas Bolonijos muzikos licėjuje, tačiau tuometinė Italijos muzikinė kultūra F. Buzonio netenkino ir jis greitu laiku šio posto (dėstė 1913−1915 m.) atsisakė. Italijai įstojus į Pirmąjį pasaulinį karą F. Buzonis persikėlė gyventi į neutralią Šveicariją. 1916 m. publikuotas jo muzikos teoretinis veikalas „Muzikos naujosios estetikos eskizas“ (Entwurf einer neuen Ästhetik der Tonkunst). Ciuriche jis sukūrė dvi sekančias savo operas „Arlekinas“ ir „Turandot“. 1920 m. įkūrus Veimaro respubliką F. Buzonis grįžo į Vokietiją, dėstė kompoziciją Berlyno meno akademijoje. F. Buzonis mirė 1924 m. liepos 27 d. Berlyne taip ir neužbaigęs savo ketvirtosios operos „Daktaras Faustas“. Vienu iš pažymėtinų jo kūrinių yra „Koncertas pianinui“ (1904), trunkantis daugiau nei valandą, kuriame panaudoti orkestras ir choras, ir reikalaujantis ypač daug pastangų iš solisto (pianinu). 1949 m. įsteigtas F. Buzonio vardo tarptautinis pianistų konkursas Bolcane.
Labanauka
Labãnauka – agromiestelis rytų Baltarusijoje, 14 km į šiaurės vakarus nuo Čerykavo.
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Čerykavo apskrities Labanaukos valsčiaus centras.
Bajorai (Skiemonys)
Bajorai – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Skiemonių. Buvusi šiaurinė Bajorų (Molėtų rajonas) kaimo dalis.
Maurizio Micheli
Maurizio Micheli (1947 m. vasario 3 d.) – italų aktorius.
Biografija
Gimė 1947 m. Livorno mieste. Būdamas 11 metų, su šeima persikėlė į Barį, o būdamas 20 metų, persikėlė į Milaną, kur lankė ir baigė Dramos meno mokyklą Piccolo Teatro.
Tachovo rajonas
Tachovo rajonas  – vienas iš septynių Pilzeno krašto rajonų. Administracinis centras – Tachovas. 52 837 gyventojai (2016 m. duomenys).
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Ramon Menezes Hubner
Ramonas Menezesas Hubneris (g. 1972 m. birželio 30 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2001 m.
Pašliaužiukas
Pašliaužiukas – ežeriukas Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4,5 km į pietus nuo Joniškio, Varnėnų miške. Ežerėlis beveik apvalus, jo skersmuo ~ 0,08 km. Altitudė 144 m. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais, vakaruose ir šiaurėje aukštoki, kitur – žemi. Ežeriukas nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Dubingos baseinui.
Ančios kraštovaizdžio draustinis
Ančios kraštovaizdžio draustinis – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Tauragės rajone, apima Ančios upelio slėnį tarp Skaudvilės ir Batakių.
Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti Ančios upės slėnio kraštovaizdį su raiškiomis erozinėmis formomis. Šiame upės slėnyje buvo išskirta 16 miško, pievų, upių ir kitų buveinių tipų, o taip pat saugomas retas drugys – kraujalakinis melsvys.
Maliacičai
Maliacičai  – agromiestelis rytų Baltarusijoje, 25 km į šiaurės vakarus nuo Kryčavo. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo miestelis, Čerykavo apskrities Maliacičų valsčiaus centras.
Bartuliškis
Bartuliškis – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Troškūnų.
Lukštų tvenkinys
Lukštų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 11 km į šiaurės rytus nuo Rokiškio. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Šaltojos intakas, Vyžuonos upės baseinas) 0,5 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,23 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 112 m. Vakarinis krantas aukštokas. Į šiaurę stūkso Bakūriškio miškas, rytinėje pakrantėje plyti pievos ir krūmynai, vakarinėje - dirbami laukai. Pietine pakrante eina kelias. Į pietryčius įsikūręs Lukštų kaimas, į vakarus – Pašilių kaimas.
Ništato taika
Ništato taika, arba Nystado taika (, SV Freden i Nystad, ) - tai 1721 m. rugsėjo 10 d. pasirašyta taikos sutartis tarp Rusijos ir Švedijos, užbaigusi Šiaurės karą. Pagal ją Rusija gavo priėjimą prie Baltijos jūros per dabartinę Estiją ir Latviją. Taip pat Petras I paskelbė Rusiją kaip imperiją.
Ailinglaplapas
thumb|240px|Atolo palydovinė nuotrauka
Ailinglaplapas  – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės centrinėje dalyje. Atolas yra 152 km į šiaurės vakarus nuo Džaluito, į pietryčius nuo Namu atolo. Netoli Ailinglaplapo yra Džabato sala.
thumb|240px|XIX a. atolo žemėlapis
1792 m. atolą pasiekė anglų jūrininkas Henry Bond. XIX a. atole veikė kopros prekybinis punktas.
Mahavakja
Mahavakja ( – „didysis teiginys“) advaita vedantos filosofijoje – svarbiausias vedų teiginys, nusakantis brahmano ir žmogaus esybės (atmano) tapatumą. Išskiriamos keturios mahavakjos, paimtos iš Upanišadų, kurių kiekviena priskiriama atitinkamai Vedai:
Sriubiškių tvenkinys
Sriubiškių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 4,5 km į pietus nuo Pandėlio miesto. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Lėvens intakas) 0,55 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,5 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 91,5 m. Tvenkinio vakarinė dalis siaura, rytinė - plati. Krantai žemi, tik šiaurinis krantas aukštesnis. Rytinis krantas apaugęs medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Į pietus įsikūręs Sriubiškių kaimas, į rytus – Daržupio viensėdis, į šiaurę – Miliūnų kaimas.
Aleksandras Požėla
Aleksandras Požėla (1873 m. Ruponiai, Linkuvos valsčius – 1932 m. sausio 13 d. Kaunas) – lietuvių ekonomistas.
Mokėsi Mintaujos gimnazijoje ir Rygos realinėje mokykloje. Baigė Rygos Politechnikos instituto ekonomijos mokslus ir Kijevo karo mokyklą. Prieš I - ajį pas. karą atstovavo švedų firmoms Petrapilyje, reiškėsi lietuvių šalpos organizacijose. I. pas. karo metu mobilizuotas dirbo intendantūroje, nuo 1918 m. Petrapilio lietuvių tremtinių gražinimo komitete. 1921 m. grįžo į Lietuvą, atstovavo užsienio firmoms, dirbo Geležinkelių valdybos ekonominėje direkcijoje.
Literatūra
Aleksandras Požėla. Lietuvių enciklopedija, T. 23. Bostonas, 1961, 384 psl.
Žibininkų kapinynas
Žibininkų kapinynas (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 5265; senas kultūros paminklo sąrašo Nr. AR547) – kapinynas Kretingos rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, Žibininkų kaime (Kretingos seniūnija), Dimitravo miške, Žibos dešiniajame krante.
Istorija
1935 m. į Kauno miesto muziejų iš Žibininkų pateko XI-XII a. archeologinių senienų. Iš jų išliko tik X-XI a. kuršiška žalvarinė pasaginė segė žvaigždiniais galais, kuri dabar saugoma Nacionaliniame M. K. Čiurliono muziejuje.
1972 m. kapinynas paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR547), o 2005 m. – registriniu kultūros paveldo objektu. Saugomos teritorijos dydis – 0,45 ha
Tyrimai
1950 m. žvalgė Lietuvos mokslų akademijos Lietuvos istorijos instituto archeologinė ekspedicija (tyrimų vadovas Adolfas Tautavičius), 1959 m. – Kretingos kraštotyros muziejaus vyr. mokslinis bendradarbis Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).
Mingėlių tvenkinys (Rokiškis)
Mingėlių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 5,5 km į rytus nuo Obelių. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Sulpio intakas, Kriaunos upės baseinas) 1,8 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,24 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 149,7 m. Krantai neaukšti, apaugę mišku. Į pietus plyti pievos. Šalia įsikūręs Mingėlių kaimas. Į vakarus yra Pasausiškio buvusio dvaro sodyba.
Onino karas
miniatiūra|Onino karas
Onino karas (jap. 応仁の乱 Ōnin no Ran) buvo 1467 - 1477 m. vykęs karas tarp Hosokavos Katsumoto ir Jamanos Sozeno klanų dėl šiogūno įpėdinio. Onino karo pagrindiniai vadai buvo Hosokava Katsumoto ir Jamana Sozenas.
Karo priežastys
Onino karas prasidėjo nuo kivirčo dėl Ašikagos įpėdinio, kai Ašikaga Jošimasa norėjo pasitraukti iš savo sosto, tačiau neturėjo savo įpėdinio. Jo žmona Hino Tomiko (jap. 日野 富子 Hino Tomiko) nesusilaukė kūdikio. Jošimasa paprašė savo brolio Jošimio, kad pasitrauktų iš vienuolyno ir taptų jo įpėdiniu ir Jošimis sutiko. Ašikaga Jošimasa paskyrė Jošimio pavaldiniu Hosokavą. Tačiau 1465 m. Jošimaso žmona pagimdė sūnų - Jošihisą. Nesutarimai prasidėjo tada, kai Hosokava Katsumoto palaikė Jošimą, o Jamana Sozenas – Ašikagos tikrąjį sūnų. Vėliau Hosokavą parėmė Hatekajamos ir Šibos klanai, o Jamaną – Ouči Masahiro (jap. 大内 政弘 Ouchi Masahiro) klanas. Ginčas perraugo į didžiulį karą, kuriame iš viso kariavo 160 tūkstančių karių ir tai buvo vienas didžiausių karių skaičiumi karų per visą Japonijos istoriją.
Konfliktai paskatinę Onino karą
Viena priežasčių paskatinusių Onino karą buvo konfliktas tarp Hatakejamos (jap. 畠山 Hatakeyama) ir Šibos (jap. 斯波氏 Shiba shi) klanų. XV a. 5-ame dešimtmetyje Hatakejamos buvo viena iš seniausių ir galingiausių šiogūnų šeimų. Klano atstovai tarnavo trijų provincijų gubernatoriams ir gaudavo aukščiausius postus šiogūno administracijoje. Į aukščiausią paskyrimą pretendavo du Hatakejamos vaikai: įvaikintas sūnėnas Hatakejama Masanaga ir ( jap. 畠山 政長  Hatakeyama Masanaga  ) Hatakejama Jošinari ( jap. 畠山 義就 Hatakeyama Yoshinari ) – tikrasis sūnus. Vieni palaikė Jošinarį ir sutikus šiogūnui, 1454 m. Jošinaris gavo aukščiausią postą šiogūno administracijoje. Kiti Hatakejamos šeimos nariai ir įtakingi pareigūnai norėjo, kad aukščiausią paskyrimą gautų Masanaga.
Kita priežastis - ginčas Šibos šeimoje. Miręs pareigūnas neturėjo įpėdinio, tad į postą pretendavo du šeimos nariai: Šiba Jošikado ( jap. 斯波義廉  Shiba Yoshikado ) – paskirtas šeimos galva ir Šiba Jošitošis ( jap. 斯波義敏  Shiba Yoshitoshi  ) – paskirtas klano valdytoju 1461 metais.
Karo pradžia
Karas prasidėjo 1467 - iaisiais metais, kai Jamana Sozen išsikvietė karvedį Ouči Masahiro ( 大内 政弘 Ouchi Masahiro ) ir 20 tūkstančių karių. 1467 metais. Hosokavos armija buvo vadinama - Rytine armija, o Jamanos – vakarine armija. Šaltinių teigimu, kad karas prasidėjo tik tada, kai abiejų klanų armijos įžengė į Kiotą. Pirmasis puolimas vyko balandžio mėnesį, kai Jamanos klanai sudegino Hosokavos rūmus, tačiau tuo metu anksčiau pasklidus gandui, kad Jamana Sozenas užpuls Hosokavos rūmus, tad Hosokava turėjo laiko išsigelbėti ir persikelti į šiogūno buveinę. Vėliau Hosokavos klanas užpuolė Jamanos klaną. Mūšio laukas buvo Kioto miestas ir jo apylinkės, nes abi kovojančios pusės ten turėjo savo būstines, kuriose rezgė puolimo strategijas. Kai ginčas tapo nebevaldomas, Ašikaga Jošimasa suprato apie didėjantį pavojų ir įspėjo abu vadus, kad tas, kuris pralaimės pirmajame susirėmime, bus paskelbtas sukilėliu ir patirs  izoliavimą nuo klano bei praras visokeriopą paramą.
Ašikaga Jošimis
Ašikaga Jošimi, kuris drąsiai kovojo prieš kariuomenę iš vakarų, buvo susirūpinęs dėl akivaizdžios Jamano pergalės. Jis įtarė, kad Jošimasa galėjo slapta pritarti Jamanai, tuo labiau Jošimasos žmona - Hono Tomiko. Jamana įtikinėjo, kad jeigu Jošimis toliau teiks paramą Hosokavai, tai pakenks jo santykiams su "Jošimasa" ir neturės galimybės tapti šiogūnu. Tačiau Jošimis nenorėdamas kariauti, nusprendė laikinai pasišalinti iš kovos vietos ir laukti tolesnių įvykių. Jis išvyko į Heijo kalną, o vėliau iš ten atvyko į Isle, kurioje jį svetingai priėmė provincijos gubernatorius.
Pasekmės:
Onino karo pabaigoje, niekas nebuvo laimėjęs. Karui pasibaigus, žlugo Ašikagos valdymas, Ašikagos šeima tampa Hosokavos šeimos marionėtėmis. Sunaikinta šoeno sistemą bei Ašikagos šiogūno valdžia. Sengoku eroje, valdos tapo autonomiškos ir savarankiškos nuo centrinės valdžios, kurios turėjo savą mokesčių sistema. 1493 metais, Hosokava atleido šiogūną Ašikaga Jošitaną ( 足利 義稙  Ashikaga Yoshitane ). Hosokavos klanas ir Hatakeyama tęsė kovas dėl valdžios Kinai regione, kurioje pradėjo stiprinti savo kontrolę. Prasideda Sengoku eros visos Japonijos provincijų civilinis karas.
Kiotas
Karo pradžioje Kioto gyventojų galėjo būti apie 100 tūkst. žmonių. Po Onino karo, šis skaičius smarkiai sumažėjo. Kai kurie gyventojai mirė, kai kurie pabėgo. Prekybininkai bijojo atvykti į miestą, smuko prekyba. Praėjo dešimtmečiai, kol Kiotas pradėjo atsigauti. Daimyo - feodalai, kurie kažkada gyveno elegantiškuose miesto nameliuose, po karo, liko provincijose, saugiai įtvirtintuose namuose.
Karaliaujančių valstybių laikotarpis
Pasibaigus Onino karui, prasidėjo šimtą metų trunkantis civilinis karas Japonijoje, kuriame Japonijos feodaliniai kunigaikščiai kovojo vieni su kitais dėl žemių ir valdžios. 1490 m. kai Hosokav Katsumoto ( jap.細川勝元  Hosokawa Katsumoto  }, 1430-1473 m.) Kanrei (jap.管 領 Kan-rei, liet. šogunalo pavaduotojas) perėmė Muromačio šiogūnų valdžią ir užkariavo Kantō regioną. 1543 metais atvyksta pirmieji europiečiai ir Kiotas tapo vienas iš Japonijos pramonės ir prekybos centrų. Karas baigėsi, kai 1601 m. Tokugavos Iejasu (徳川 家康 Tokugawa Ieyasu ) suvienija Japoniją.
Ikko-Ikki
Onino karo metu, sustiprėjo budizmo vienuoliai, kunigai ir vietiniai didikai – Ikko - Ikki, kurie vėliau buvo sukilę prieš Daimyo valdymą.. Dažniausiai jie kreipėsi į mažiausius Japonijos visuomenės narius ir taip įgijo galią per karines kampanijas. "Ikko" reiškia vienašališkus ar atsidavusius, o sektos sekėjai (jap. 門徒 monto ) garbino Amitabhą, aukščiausią Budą, kuris, jų nuomone, linkėjo sekėjams patekti į rojų po mirties. Ikko-Ikki karių vienuoliai buvo bebaimiai ir trokštantys kariauti kariai, kurie buvo labai naudingi bet kuriai provincijai, prie kurios jie tuo metu norėjo prisidėti. Mūšiuose jie dažnai atlikdavo masinį giedojimą ( angl. nembutsu), siekdami išgąsdinti savo priešus ir ištobulinti savo vidinį pasaulį. 1488 m. Ikko-Ikki maištavo ir priėmė Kagos provincijos valdymą, iš čia jie išplito į Kioto rajonus. Iki 1570 m. Jie turėjo dvi pagrindines bazes ir buvo vienas iš didžiausių Japonijos politikos jėgų.
Vytautas Vileišis
Vytautas Vileišis (1887 m. lapkričio 24 d. Ufoje, Rusijos imperija – 1937 m. liepos 5 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Petro Vileišio sūnus. Mokėsi Peterburge ir Vilniuje, studijavo Miuncheno aukštojoje technikos mokykloje (Vokietija) ir Peterburgo susisiekimo institute.
1917 m. dirbo lietuvių draugijoje ir komitetuose Tiflise (Gruzija), nuo 1918 m. pirmosios Lietuvos atstovybės užsienyje vertėjas. 1921 m. grižo į Lietuvą ir dirbo susisiekimo ministerijoje. 1929 m. rugsėjo 23 d. – 1934 m. birželio 8 d. XV Juozo Tūbelio Ministrų kabineto susisiekimo ministras. Nuo 1934 m. nepaprastasis pasiuntinys Latvijoje.
Vienas studentų tautininkų korporacijos „Neo-Lithuania“ steigėjų, 1926–1935 m. – pirmininkas. 1928 m. gegužės 30 d. – 1929 m. spalio 2 d. Lietuvių tautininkų sąjungos centro valdybos pirmininkas.
Ehudas
Ehudas, Geros sūnus, priklausęs Benjamino giminei, buvęs kairiarankis. Kartą per jį izraelitai siuntę duoklę Moabo karaliui Eglonui. Ehudas pasigaminęs dviašmenį uolekties ilgio durklą ir pasirišęs jį po drabužiais prie dešinės šlaunies. Ehudas atgabenęs karaliui duoklę, o baigęs ją atiduoti, paleidęs duoklės nešėjus eiti savais keliais. Pats sugrįžęs nuo Pesilimų prie Gilgalo ir kreipęsis į karalių, tvirtindamas turįs pasakyti kai ką slapta. Karalius išsiuntęs su juo buvusius valdinius ir likęs vienas su Ehudu savo vėsiame kambaryje ant stogo. Ehudas pasakęs, kad turįs „žodį iš Dievo“ ir karaliui pakilus suvaręs jam į pilvą durklą. Kadangi karaliaus būta labai apkūnaus, durklas įsmegęs į riebalus, rankena sulindusi paskui ašmenis.
Ehudas užrakinęs valdovo kambarį ir, pasinaudojęs jo valdinių gaišatimi, pabėgęs, pasiekęs Pesilimus ir leidęsis į Seyrą. Ehudo vedami izraelitai pakilę į žygį iš aukštumų, paėmę Jordano brastas į Moabą ir niekam neleidę pereiti. Pasakojama, kad užmušę apie dešimt tūkstančių moabitų. Po to krašte aštuoniasdešimt metų trukusi taika.
Juozas Skaisgiris
Juozas Skaisgiris (1901 m. kovo 9 d. Bažnytgiris, Jankų valsčius, Šakių apskritis, Rusijos imperija – 1971 m. sausio 25 d. Kaunas) – Lietuvos miškininkas, politinis bei visuomenės veikėjas. Palaidotas Romainių kapinėse Kaune.
Biografija
Lankė Kauno ir Marijampolės gimnazijas, bet nebaigė. Nuo 1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1922 m. prie Kauno „Aušros“ gimnazijos eksternu išlaikė aukštesniosios mokyklos egzaminus. 1923 m. išėjo iš kariuomenės ir rugsėjo mėn. įstojo į Lietuvos universiteto agronomijos ir miškininkystės fakultetą, vėliau persikėlė į Dotnuvos žemės ūkio akademijos miškininkystės skyrių ir 1927 m. jį baigė. thumb|left|Lietuvos ministrų kabinetas 1939 m. [[Juozas Skaisgiris stovi šeštas iš kairės]] 1927 m. Raseinių miškų urėdijos urėdas–revizorius, vėliau – mišku departamento inspektorius, ministerijos generalinis sekretorius, o nuo 1938 m. kovo mėn. – žemės ūkio ministro pavaduotojas. 1938 m. gruodžio 5 d. – 1939 m. kovo 27 d. XIX Vlado Mirono Ministrų kabinete žemės ūkio ministras.
Lietuvių tautininkų sąjungos narys, Lietuvių tautos jaunimo sąjungos „Jaunoji Lietuva“ korporacijos narys, filisteris.
1940 m. liepos mėn. NKVD suimtas ir išsiųstas kalėti į lagerį Sibire. 1956 m. grįžo iš tremties Lietuvą ir dirbo miškotvarkoje.
Bitaitis (Anykščiai)
Bitaitis – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Viešintų, vakariniame Juodbalės pelkės pakraštyje. Šiaurinė kaimo dalis išlikusi Kupiškio rajone.
Daugiaveika
Daugiaveika   – tariamas žmogaus gebėjimas sutelkti savo dėmesį į keletą dalykų vienu metu. Manoma, kad daugiaveika yra asmens sugebėjimo mechaniškai atlikti tam tikrus didelio dėmesingumo nereikalaujančius ir nuolat pasikartojančius dalykus pasekmė. Manoma, kad jeigu asmuo geba įgusti ką nors daryti pakankamai gerai, tuomet įmanoma ir savo dėmesį sutelkti į kelis dalykus iškart. Terminas pirmąkart panaudotas 1995 m. apibūdinant universaliojo kompiuterio „IMB System/160“ daugiaprogramio apdorojimo galimybes. Vėliau ši koncepcija pradėta taikyti ir žmonėms.
Tyrimai
Nuo XX a. 7 deš. psichologai atliko keletą eksperimentų apie žmogaus daugiaveikos prigimtį bei ribas. Pagrindinis eksperimentinis metodas, naudojamas tiriant žmogaus daugiafunkcinį darbą, yra vadinamasis psichologinio atsparumo periodo efektas. Jo metu žmonių prašoma atskirai reaguoti į kiekvieną iš dviejų dirgiklių, pateiktų arti laiko. Labai dažna išvada buvo sulėtėjusi reakcija į antrą kartą pasirodantį dirgiklį.
Tyrėjai jau seniai teigė, kad galvos smegenyse galimai yra tam tikra apdorojimo kliūtis, neleidžianti smegenims vienu metu apdoroti pagrindinius abiejų užduočių aspektus. Dėl šios kliūties žmonės turi ribotus dėmesio išteklius, tad saugoma tik svarbiausia informacija. Daugelis tyrinėtojų mano, kad kognityvinė funkcija, kuriai būdinga didžiausia kliūtis, yra veiksmų planavimas ir informacijos atgaminimas iš atminties. Idėjos kritikas psichiatras Edvardas M. Helouvelas (Edward McKey Hallowell) daugiaveiką apibūdino kaip „mitinę veiklą, kai žmonės tiki, kad gali atlikti dvi ar daugiau užduočių vienu metu taip pat efektyviai, kaip ir vieną“.
Andrius Bautronis
Andrius Bautronis (g. 1987 m. sausio 27 d. Vaisodžių k., Alytaus raj.) – pedagogas, Raseinių rajono visuomenės ir politikos veikėjas, buvęs Raseinių meras 2019–2023 m.
Biografija
2006-2011 m. įgijo istorijos mokytojo profesiją Šiaulių universitete. 2014 m. šiame universitete suteiktas edukologijos magistro laipsnis.