cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vilkaviškio Šv. Kryžiaus bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia yra stačiatikių cerkvėms būdingos struktūros ir ašinės trijų dalių kompozicijos, su varpinės bokštu virš prieangio. Viduje dominuoja aukšta navos erdvė. Yra trys altoriai.
Santara (laikraštis)
Santara – politikos, visuomenės ir literatūros laikraštis, leistas 1917–1920 m.
Istorija
1917 m. Nr. 1-36 išleisti Petrograde, 1917 m. Nr. 37 – 1918 m. Nr. 8 Maskvoje, kiti Kaune. Leido Demokratinės tautos laisvės santaros partijos CK. Ėjo dukart per savaitę, kas savaitę, nuo 1919 m. – kas 2 savaites. Spausdino Lietuvių spaustuvė Petrograde, Sokolovskienės spaustuvė Kaune. Leido priedus: „Laisvės karininkas“, „Pradalgiai“, „Santaros priedas“.
Aiškino „Santaros“ programą, svarstė Lietuvos vidaus ir užsienio politikos klausimus, švietimo, kultūros ir socialines Lietuvos gyventojų problemas.
Redakcinė komisija: Adolfas Klimas, Vytautas Petrulis, Tadas Petkevičius, Stasys Naginskas, Rapolas Skipitis, Petras Šalčius, Matas Šalčius, Stasys Šilingas.
Redaktoriai Jurgis Alekna, Petras Leonas.
LKL 2005–2006 m. sezonas
LKL 2005–2006 metų sezonas – 13–as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 8 klubai. Šiame sezone nesivaržė bankrutavusi Alytaus Alita. Pirmenybėse nugalėjo Vilniaus „Lietuvos Rytas“, 4:0 įveikęs Kauno „Žalgirį“.
Transliacijos
Šį sezoną krepšinio gerbėjai LKL kovas matė per LRT televiziją. Transliacijų laikas – šeštadieniais, po 16 val. „Žinių“, o kai žaidė „Žalgiris“ – „Lietuvos rytas“ – prieš „Panoramą“, t. y. 18:45 val.
Vitalis Morkūnas
Vitalis Morkūnas (1929 m. lapkričio 1 d. Vilkaviškyje – 2014 m. rugsėjo mėn. Vilniuje ) – Lietuvos etnologas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1956 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1968 m. apgynė disertaciją „Žemės ūkio darbininkų buitis Lietuvoje 1919–1940 m.“, 1969 m. istorijos mokslų kandidatas.
1968–1999 m. dirbo Istorijos institute (nuo 1990 m. Lietuvos istorijos institutas), 1971–1989 m. instituto Etnografijos (nuo 1996 m. Etnologijos) skyriaus vedėjas.
Žmona Elena Morkūnienė.
Mokslinė veikla
Tyrinėjimų sritis – samdinių kultūra, taip pat žvejyba, etnologijos istorija, etninė istorija. Daugelio etnologijos leidinių sudarytojas, tęstinių leidinių „Etnografiniai tyrinėjimai Lietuvoje“ (1975–1985 m.), „Iš lietuvių kultūros istorijos“ (1977–1985 m.) ir kitų atsakomasis redaktorius, straipsnių autorius. Su Latvijos etnologais parengė bendrų studijų apie etnografinių regionų formavimosi problemas.
Grikiapeliai (Ignalina)
Grikiapeliai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Gubavos.
Luiso sala
thumb|right|Luisas (be Hariso) pažymėtas Hebridų žemėlapyje Luiso sala  – sala Škotijoje, Hebridų salose, didžiausia Išorinių Hebridų grupėje. Faktiškai susideda iš dviejų, Loch Tarbeto sąsmaukos jungiamų salų – pačios Luiso salos (šiaurėje) ir Hariso (pietuose). Luiso–Hariso bendras plotas – 2100 km² (vien Luisas – 1700 km²).
Nuo šiaurinės Vidinių Hebridų dalies ir Aukštutinės Škotijos pakrantės skiria Minčo sąsiauris.
Sala kalnuota, gausu ežerų ir pelkių. Krantai skardingi, raižyti. Neskaitant keleto rajonų pietinėje dalyje, kur yra iki 574 m aukščio kalvų, Luisui būdingas lygumų reljefas, o Harisui - kalnuotas. Luisas taip pat yra labiau derlingas už kitas Išorinių Hebridų salas. Vyrauja daugiausia žolinė augalija. Paviršiaus didžiausias aukštis 799 m (Klishamo kalnas).
thumb|Kalanišo akmenys Saloje gyvena 16,9 tūkst. gyventojų. Daugiausiai gyventojų pakrantėje, vidinėje salos dalyje yra tik vienintelė gyvenvietė - Achmoras. Svarbiausia gyvenvietė – Stornovėjus (apie 8000 gyv.). Kitos stambesnės gyvenvietės - Nort-Tolsta, Karlovėjus, Kalanišas. Tradiciškai Luiso gyventojai gyveno atskirose, po visą salą išsimėčiusiose fermose. Svarbiausios ūkio šakos: žvejyba, turizmas, amatai.
Salose išlikę neolitinių akmenų žiedų (Kalanišo akmenys), viduramžių pilių griuvėsių. Kaip ir kitos Išorinių Hebridų salos Luisas įėjo į škotų-norvegų Salų karalystę, čia vyko intensyvi skandinavų kolonizacija. Tam tikrais vertinimai iki 80 proc. toponimų Luise yra skandinavų kilmės, vietos škotų gėlų kalbos dialektuose atsekama reikšminga skandinaviška įtaka. Pagal 1266 m. Perto sutartį Luisas pateko į Škotijos sudėtį, tačiau Hebridai dar ilgai išlaikė ženklią autonomiją.
1830 m. saloje rastos plačiai žinomos Britų muziejuje laikomos Luiso šachmatų figūrėlės.
Lyginant su kitais Škotijos regionai Luise gana gerai išsilaikė škotų keltų liaudies kultūra ir škotų gėlų kalba: iki 60 % gyventojų reguliariai kalba škotų gėlų kalba,, 70 proc. gyventojų kalbą supranta. Kai kuriuose rajonuose kalbančiųjų škotų gėlų kalba dalis viršija 70 proc.
Poli Genova
Poli Plamenova Genova (, g. 1987 m. vasario 10 d. Sofijoje, Bulgarijoje) – Bulgarijos dainininkė.
Poli dainuoja nuo ketverių metų. 1995 m. tapo vaikų vokalinės grupės „Bon-Bon“ nare. Ji dalyvavo įvairiuose Bulgarijos televizijos projektuose.
2005–2006 metais Poli dalyvavo nacionalinėje atrankoje į „Eurovizijos“ dainų konkursą, tačiau jo nelaimėjo. 2011 metais dainininkei pavyko laimėti nacionalinį turą su daina „Na inat“, su kuria atstovavo Bulgarijai 2011 m. Eurovizijos dainų konkurse Diuseldorfe, Vokietijoje. Ji dalyvavo antrajame pusfinalyje ir pagal balsavimo rezultatus nepateko į konkurso finalą.
Poli Genova vedė 2015 m. vaikų „Eurovizijos“ dainų konkursą
2016 m. vasario 19 d. BNT (Bulgarijos nacionalinė televizija) paskelbė, kad „Eurovizijoje“ Bulgarijai dar kartą atstovaus P. Genova. 2016 metų Eurovizijoje užėmė 4 vietą ir pasiekė geriausią šalies rekordą Eurovizijoje.
Anė
Anė – gyvenvietė Latvijoje, Jelgavos savivaldybėje. Gyvenvietė įsikūrusi prie Lielupės upės, 38 km nuo Rygos ir 7 km nuo Jelgavos. 1336 gyventojai (2021 m.).
Oziornojė (Lapėnai)
Oziornojė (,, nuo 1929 m. Neu Lappönen, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalužskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Aron Baynes
Aron Baynes (1986 m. gruodžio 9 d. Gisbornas, Naujoji Zelandija) – Australijos krepšininkas. 2009 m. atstovavo Australijos nacionalinę rinktinę Okeanijos krepšinio čempionate. 2009 m. baigė Vašingtono valstijos universitetą. Krepšininkas prie Vilniaus Lietuvos Ryto klubo prisijungė prieš 2009 m. krepšinio sezoną. 2010 m. liepos 15 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Oldenburgo „EWE Baskets“ klubu.
Oziornojė (Lapėnai)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1910 m. buvo 80 gyventojų. 1947–2008 m. Kalinovkos apylinkės kaimas.
Aron Baynes
2013 m. sausio 24 d. pasirašė ketverių metų sutartį su San Antonio „Spurs“ klubu.
2015 m. liepos 2 d. pasirašė trejų metų (20 mln.) sutartį su Detroito „Pistons“ klubu.
Fluorescencinė lemputė
250px|thumb|Liuminescencinių lempučių įvairovė Liuminescencinė lemputė – dujinės iškrovos pricipu veikianti elektros lemputė, naudojanti elektros srovę sužadinti gyvsidabrio garams argono arba neono aplinkoje. Susidaro plazma, sukurianti ultravioletinę šviesą. Ultravioletiniai spinduliai sužadina liuminoforo (švytalo), kuriuo yra padengtas vidinis lemputės paviršius, liuminescenciją. Liuminoforas švyti matoma šviesa. Geros fluorscentinės lemputės efektyvumas yra apie 80 liumenų vatui.
Liuminescencinės lemputės veikimui reikalingas balastas - papildomas elektros prietaisas ja tekančiai srovei apriboti. Tai gali būti tiesiog rezistorius, tačiau paprastai naudojami sudėtingesni ir efektyvesni įtaisai. Balastas gali būti įmontuotas į lemputės korpusą (tada ją galima įsukti į kaitrinei lemputei skirtą lizdą) arba įrengiamas atskirai. Kai kada reikia ir papildomo prietaiso lemputei įžiebti.
Veisiejų miesto seniūnija
Istorija
Įkurta 1995 m., bet 2014 m. spalio 1 d. panaikinta prijungiant prie Veisiejų seniūnijos.
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
De Šei kanjono nacionalinis paminklas
thumb|rigkt|200px|De Šei kanjono nacionalinis paminklas
De Šei kanjono nacionalinis paminklas – gamtos paminklas JAV, Arizonos valstijoje. Parko plotas yra 338 km². Kanjono gylis siekia 240 m. De Šei kanjonui nacionalinio paminklo statusas buvo suteiktas 1931 m. Joje yra saugomas įdomus gamtos kūrinys – išsišakojęs smiltainio kanjonas ir senoviniai uolų griuvėsiai.
Kanjone stūkso vertikalios 244 m aukščio raudonos smiltainio kanjono sienos – nuo Iššūkio plokščiakalnio iki kanjono dugno. Apačioje slėniu tekančios upės pakrantėse auga gluosniai ir jukos, spygliuotos kriaušės, pušys, o ant kanjono kraštų ir plokščiakalnio – Jutos kadagiai.
Fluorescencinė lemputė
Trūkumai
Seno tipo liuminescencinė lemputė mirga dvigubu elektros tinklo dažniu (100 Hz). Susidėvėjusi gali mirgėti ir tiesioginiu 50 Hz dažniu - toks mirgėjimas jau pastebimas. Dirbtuvėse mirgesys gali sukurti pavojingą stroboskopinį efektą, kuomet tam tikru greičiu besisukantis diskas ar velenas atrodo nejudantis. Kompaktiška liuminescencinė elektros lemputė kurioje naudojamas elektroninis balastas, visų šių trūkumų neturi. Elektroninius balastus paprasčiausia atpažinti pagal svorį ir matmenis - jie daug mažesni ir lengvesni. thumb|center|540px|Tipiškos "seno tipo" liuminescencinės lemputės spektras Susidėvėjusi lempa gali skleisti įkyrų gaudesį. Lemputėje esantis gyvsidabris, ją sudaužius, yra pavojingas sveikatai. Nors pati lemputė šviestų ir esant nuolatinei elektros srovei, dauguma balastų veikia tik su kintamos srovės šaltiniu. Kambaryje naudoti skirta lemputė gali neįsižiebti dideliame šaltyje (lauke naudojami specialūs modeliai). To paties šviesos srauto liuminescencinė lemputė yra didesnė nei kaitinamoji. Liuminescencinių lempučių šviesos srauto paprastai negalima reguliuoti.
Nors šios lemputės nuo seno buvo vadinamos „dienos šviesos lempomis“, prasčiau pavykusių modelių šviesoje spalvos atrodo nenatūraliai. Tačiau yra liuminescencinių lempų, kurių šviesoje spalvos matyti labai gerai.
Naudojimas
Liuminescencinės lemputės būna įvairių dydžių ir formų. Ypač populiari pastaruoju metu yra kompaktiškoji fluorescencinė elektros lemputė.
Panašios konstrukcijos lemputė be liuminoforo dangos naudojama kaip ultravioletinių spindulių šaltinis (patalpoms dezinfekuoti ir pan).
Vladislavas Švedas
Vladislavas Švedas (🇷🇺, g. 1944 m. liepos 1 d. Maskvoje) – sovietinis partinis bei politinis veikėjas.
Biografija
1947 m. su šeima atvyko į Lietuvą. 1961–1963 m. Utenos laboratorinių elektros krosnelių gamyklos darbininkas. 1963-1967 m. studijavo Kauno politechnikos institute, inžinierius mechanikas. 1967–1969 m. laboratorinių elektros krosnelių gamyklos technologas, konstruktorius, meistras, baro viršininkas. Nuo 1969 m. komjaunimo darbuotojas, 1970-1975 m. dirbo LLKJS CK. Nuo 1975 m. partinis darbuotojas: 1978-1981 m. LKP Vilniaus miesto Lenino rajono komiteto sekretorius, 1983-1987 m. Vilniaus miesto Spalio rajono komiteto II, nuo 1987 m. I sekretorius. 1983 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. 1990–1992 m. LKP (SSKP) Centro komiteto II sekretorius.
1990 m. lapkričio 24 d. – 1991 m. lapkričio 5 d. Aukščiausiosios Tarybos deputatas. Vienas 1991 m. sausio 13 d. perversmo organizatorių, kaltinamas antivalstybinių organizacijų kūrimu, žmonių žudymo organizavimu, žmonių sužalojimu ir kitais nusikaltimais. 1992 m. pabėgo į Baltarusiją, iki 1996 m. gyveno Vitebske. Nuo 1996 m. gyvena Maskvoje. Dirbo Vladimiro Žirinovskio vadovaujamos Liberalų demokratų partijos sekretoriate, 2004 m. liepos mėn. išėjo į pensiją. 2019 m. Sausio 13-osios įvykių byloje pripažintas kaltu ir nuteistas 10 metų laisvės atėmimo bausme.
Yra paskelbęs straipsnių socialiniais, ekonomikos ir politikos klausimais.
Stornovėjus
Stornovėjus (gėlų k. Steòrnabhagh) – miestas šiaurės vakarų Škotijoje. Miestas yra Liojo (Levio) saloje.
Mažųjų Mostaičių I senosios kapinės
Mažųjų Mostaičių I senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais, Mažionio kalvele – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Plungės rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Mažuosiuose Mostaičiuose (Kulių seniūnija), 0,1 km į pietus–pietvakarius nuo Rietavo kelio, Alanto dešiniajame krante. thumb|left|300px|Kapinių anotaciniai ženklai left|thumb|200px|Akmuo, skirtas [[1975 m. baigtiems melioracijos darbams atminti]] left|thumb|200px|Paminklinio akmens [[melioracija|melioracijos darbams atminti užrašas]]
Kapinės
Įrengtos natūralioje moreninėje kalvoje, kurią iš visų pusių juosia lygūs laukai. Pailgos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, apie 45 m ilgio ir 25 m pločio, iki 1,5 m aukščio. Pakraščiuose apaugusios senais lapuočiais medžiais, kurių keletas auga ir kapinių teritorijoje. Paviršius nuožulniai žemėja link kalvos pakraščių. Laidojimo žymių ir smulkiosios memorialianės architektūros statinių nėra.
Aukščiausioje kalvos dalyje, ties kapinių viduriu stūkso melioratorių pastatytas natūralus, trikampio pavidalo lauko akmuo, kurio šiaurės rytinėje plokštumoje pritvirtintos 4 metalinės horizontalios juostos su iškilių raidžių užrašu: „MELIORAVINO DARBAI / „PERGALĖS“ KOLŪKYJE BAIGTI 1975 M. / PROJEKTO AUTORIUS A. BITAUTAS / DARBUS VYKDĖ PLUNGĖS MSMV DARBŲ VYKDYTOJAS - F.ZULONAS“. Šiaurės rytiniame kapinių gale, dešinėje įėjimo pusėje įkastas betoninis stovas su seno pavyzdžio archeologijos paminklo anotaciniu ženklu: skydo pavidalo aliuminio lydinio lenta, kurioje išlietas užrašas: „M.MOSTAIČIŲ / SENKAPIS // LIETUVOS [TS]R / ARCHEOLOGIJOS PAMINKLAS / SAUGOMAS VALSTYBĖS“.
Į kairę nuo jo, kitapus tako į medį atremtas stūkso medinis, kryžiaus su dvišlaičiu stogeliu pavidalo, anotacinis ženklas su užrašu: „MAŽŲJŲ MOSTAIČIŲ / KAIMO I KAPINĖS“.
Teritorijos plotas – 0,09 ha.
0,92 km į šiaurės vakarus yra Mažųjų Mostaičių II senosios kapinės.
Istorija
Kapinės veikė XVI–XVIII a. Jose laidoti Mažųjų Mostaičių kaimo gyventojai. Nuo XIX a. iki XX a. pr. jose retsykiais buvo laidojami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai ir pan. Kapinės vadinamos Maro kapeliais, Mažionio kalvele. Pasakojama, kad kapinėse ir šalia jų kasant duobes buvo randama žmonių kaulų, žalvarinių žiedų, sagų ir pan. Seniau kapinėse stovėjo medinė koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir keli monumentalūs kryžiai, kurie sovietmečiu sunaikinti.
1936 m. Valstybės archeologijos komisija jas registravo kultūros paveldo objektų sąraše. 1974–1988 m. kapinės – Mažųjų Mostaičių senkapis, buvo registruotos vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (kodas AV923).
Istorinio ir memorialinio pobūdžio vertingąsias savybes turintis saugotinas kultūros paveldo objektas.
Tyrimai
1936 m. kapines aprašė Mižuikų pradžios mokyklos mokytojas Vincas Bartkaitis, rinkęs medžiagą Lietuvos žemės vardynui. 2006 m. vietovę žvalgė Bronius Dakanis, 2015 m. – Julius Kanarskas.
Malinua
Šie šunys turi stiprią sveikatą. Genetinės ligos retos, pasitaiko rečiau nei tarp kitų aviganių, bet galimas keletas paveldimų ligų (pvz.sąnarių displazija, epilepsija). Galimos kai kurios akių ligos.
Charakteris
Labai prieraišus šuo, mėgsta šeimininko dėmesį. Energingas, judrus, nuovokus.
Lengvai dresuojamas dėl didelio noro įtikti šeimininkui. Nekenčia šiurkštaus elgesio su juo, bet treniruojant tinkamais metodais elgiasi labai gerai. Šuniukai turėtų būti auginami namų aplinkoje ir dažnai vedami į jiems nepažįstamas vietas apsižvalgyti, pabendrauti su skirtingais žmonėmis skirtingose situacijose. Malinua turėtų būti savimi pasitikintis, nebijoti nepažįstamų žmonių.
Malinua labai tinka šunų vikrumo varžyboms, gali ganyti, atlikti paieškos, gelbėjimo darbus, dalyvauti paklusnumo varžybose. Tai puikūs policijos, armijos šunys, tinka apsaugai.
Skynimai (Ukmergė)
Skynimai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Milašiūnų.
Santara (Klaipėda)
Santara – tautinis jaunuomenės savaitraštis, leistas 1936–1939 m. Klaipėdoje.
Istorija
Rašė apie Klaipėdos krašto jaunimo gyvenimą, jo organizacijų veiklą, švietimą, kultūrą.
Bendradarbiavo Mikas Gudaitis, Ieva Simonaitytė, Vydūnas ir kt.
Redagavo M. Lipčius, Antanas Mušinskas-Mušaitis.
Juozas Bagdonas
Juozas Bagdonas:
Dernesas
thumb|right|200px|Sugriuvusi koplyčia Dernese
Dernesas – kaimas šiaurės Škotijoje.
Sevilijos Sevilla (krepšinio klubas)
Sevilijos Cajasol – Ispanijos krepšinio klubas, įsikūręs Sevilijoje, žaidžiantis ACB lygoje.
Klube keturis sezonus rungtyniavo lietuvis Donatas Slanina.
Aukščiausi pasiekimai nacionaliniame čempionate – du kartus iškovota antroji vieta ACB lygoje. Abukart finale nusileista Barselonos „Becelona“ klubui.
1999 m. komanda pasiekė Ispanijos taurės finalą, kuriame pralaimėjo Vitorijos „TAU Cerámica“ krepšininkams.
Nuo įkūrimo iki 2007 m. klubas vadinosi pagrindinio rėmėjo Caja San Fernando vardu.
Turosnės Švč. Trejybės parapija
'''Turošn Košcelnos Šv. Trejybės parapija''' - parapija įkurta 1515 metais. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Nove Miasto dekanatui. 1782-1783 m. pastatyta mūrinė parapijos bažnyčia
Miriam Markel-Mosessohn
Miriam (Viežbolovska) Markel-Mosessohn (1839 m. Vilkaviškyje, Rusijos imperija – 1920 m. gruodžio 18 d. Grajeve, Antroji Lenkijos Respublika) – Lietuvos žydų kilmės viena iš pirmųjų moterų rašiusi ir vertusi hebrajų kalba.
Amalienborgas
thumb|240px|Rūmų fragmentas Kopenhagos Amalienborgo rūmai (dan. Amalienborg Slot) yra Danijos karališkosios šeimos žiemos rezidencija. Tai yra ketverių rūmų, išsidėsčiusių aplink centrinę aštuonkampio formos aikštę, kompleksas. Rūmų fasadai papuošti kolonomis ir laikomi Danijos Baroko šedevrais. Aikštės centre yra raito Frederiko V statula.
Rūmai iki šiol yra Danijos karališkosios šeimos nuosavybė, juose reziduojant karalienei iškeliama vėliava. Jei rūmuose yra karališkoji šeima kasdien 12 valandą prie rūmų vyksta sargybos pasikeitimo ceremonija.
Amalienborgas buvo pastatytas keturioms didikų šeimoms, tačiau 1794 m. vasario 26 d. sudegus Christiansborgo piliai, karališkoji šeima supirko rūmus ir perkėlė į Amalienborgą savo rezidenciją.
Pirmasis Amalienborgas
Dabartinės rezidencijos vietoje 1669-1673 m. buvo Frederiko III Braunšveigo-Liuneburgo princesei Sofijai Amalijai pastatyta pasilinksminimų pilis. Karalius mirė 1670 m. ir nesulaukė rūmų pastatymo, o Sofija Amalija, kurios antruoju vardu pavadinti rūmai, čia gyveno iki savo mirties 1685 m.
Keturių rūmų kompleksas
thumb|240px|Rūmų komplekso planas 300-ųjų Oldenburgų dinastijos metinių proga Frederikas V sukūrė planą kaip išplėsti iki tol viduramžišką Kopenhagą ir Prancūzijos pavyzdžiu pastatyti naują barokinį miesto kvartalą. Šio Frederikstadeno pagrindiniu akcentu turėjo būti aštuonkampio formos aikštė, supama didikų rūmų su centrine ašimi į Marmurinę bažnyčią. Atsakingu už projekto įgyvendinimą 1749 m. buvo paskirtas rūmų architektas Nicolai Eigtved.
Numatytame naujajame kvartale karalius pasiūlė sklypus statybai įvairioms Danijos didikų šeimoms. Su sąlyga, kad bus laikomasi Eigtvedso planų, statytojai gavo 40 metų atleidimą nuo mokesčių. Darbai pradėti 1750 m. 1754 m. buvo pabaigti pirmieji rūmai, pastatyti Adam Gottlob Moltke, 1757 m. baigti iš Holšteino kilusios grafės Schack rūmai. 1760 m. baigta barono Brockdorff ir grafo Levetzau rūmų statyba. Šiuose rūmuose, kaip tuomet įprasta, buvo gyvenama tik retkarčiais, nes didikų šeimos be miesto namų turėjo didelius dvarus užmiestyje.
1794 m. Kopenhagos miesto pilyje Christiansborge kilo didelis gaisras, kuris praktiškai visiškai sunaikino pastatą, o karalius Kristijonas VII liko be būsto. Moltke šeima, kuri turėjo dideles valdas Fiune ir savo rūmais Kopenhagoje naudojosi retai, perdavė juos karaliui. Palaipsniui karališkoji šeima įsigijo ir likusius rūmus ir įkūrė čia savo rezidenciją. Christiansborgo pilis buvo atstatyta tik reprezentatyviniams tikslams, čia vėliau įsikūrė Danijos parlamentas ir aukščiausiasis teismas.
Moltke ir Schack rūmai XIX a. buvo sujungti klasicistiniais vartais. Stogo terasa sudarė galimybę patekti iš vienų rūmų į kitus neišeinant į aikštę.
Brunėjaus įlanka
miniatiūra|dešinėje|Brunėjaus įlankos vaizdas iš kosmoso
Brunėjaus įlanka (MS Teluk Brunei) – įlanka Brunėjuje, vakarinėje Borneo salos pakrantėje, Pietų Kinijos jūros dalis. Pagrindinis uostas – Bandar Seri Begavanas.
Mechaninė energija
thumb|250px|Mechaninės sistemos pavyzdys: palydovas, kuris skrenda aplink Žemę yra veikiamas jos pastovios gravitacinės jėgos, dėl to palydovo mechaninė energija yra taip pat pastovi. Palydovo pagreitį vaizduoja žalias vektorius, o greitį – raudonas. Jeigu palydovo orbita būtų elipsinė, tai jo potencinė ir kinetinė energijos kistų laikui bėgant, tačiau jų suma visada yra pastovi. Mechaninė energija – fizikinis dydis, rodantis, kokį darbą gali atlikti kūnas ar kūnų sistema. Kaip ir darbas, mechaninė energija yra skaliarinis dydis. Ji matuojama džauliais:
Antofagastos provincija
Antofagastos provincija  – viena iš trijų Antofagastos regiono, esančio Čilės šiaurėje, provincijų. Administracinis centras – Antofagasta.
Tai antra pagal dydį Čilės provincija (po Čilės Antarktidos).
Geografija
Provincija ribojasi su El Loa ir Tokopilijos provincijomis šiaurėje, Čanjaralio provincija (Atakamos regionas) pietuose ir Argentina rytuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Beveik visą teritoriją užima Atakamos dykuma, rytuose iškilę Andai. Gausu svarbių rūdynų – vario, sidabro, mangano, geležies, taip pat yra druskų, salietros telkinių.
Administracinis suskirstymas
Provinciją sudaro 4 komunos:
Perūnas
Perūnas – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 11 km į rytus nuo Pabradės, 2 km į šiaurės vakarus nuo Zalavo, Labanoro-Pabradės miškų apsuptyje. Telkšo Perūno aukštapelkės pietinėje dalyje. Ežeras pailgas, termokarstinės kilmės, 0,75 km ilgio (iš pietvakarių į šiaurės rytus), 0,54 km pločio. Altitudė 147,6 m. Seklus, gylis siekia 2,2 m. Krantai žemi, pelkėti, tik pietrytinis aukštesnis. Jo pakrantėje yra smėlio, o kitur dugną dengia sapropelingos durpės.
Iš ežero pietuose išteka Meros intakas M-4 (Žeimenos upės baseinas). Aplink ežerą sudarytas Perūno telmologinis draustinis.
Ežerėvardis laikomas kilusiu nuo slavizmo Perūnas („Perkūnas“).
Mažųjų Mostaičių II senosios kapinės
Mažųjų Mostaičių II senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais, Pilale – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Plungės rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Mažuosiuose Mostaičiuose (Kulių seniūnija), 35 m į pietus nuo Rietavo kelio, Alanto dešiniajame krante. thumb|left|200px|Kapinių anotacinis ženklas
Kapinės
Įrengtos nedidelėje kalvelėje, stūksančioje aukštumos kyšulyje, įsiterpiančiame į Alanto upės slėnį. Kapinės netaisyklingo apskritimo plano, apie 19 m skersmens, apaugusios senais lapuočiais medžiais. Paviršius nelygus, duobėtas. Laidojimo žymių nesimato.
Šiaurės rytiniame kapinių pakraštyje pastatytas medinis, kryžiaus su dvišlaičiu stogeliu pavidalo, anotacinis ženklas su užrašu: „MAŽŲJŲ MOSTAIČIŲ / KAIMO II KAPINĖS“.
Teritorijos plotas – 0,03 ha.
0,92 km į pietryčius yra Mažųjų Mostaičių I senosios kapinės, o kitapus upės, 130 m į pietvakarius – Mažųjų Mostaičių kapinynas.
Istorija
2015 m. žvalgė Julius Kanarskas.
Kantrimas
Kantrimas – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės pietvakariuose, 2 km į pietryčius nuo Paaluonio. Į rytus nuo kaimo prasideda Pernaravos-Šaravų miškai, šalia prateka Aluonos intakas Leštupys. Kaimas pasiekiamas keliuku nuo Paaluonio ir provėžomis nuo greitkelio.
Mažųjų Mostaičių II senosios kapinės
Istorija
Istorinio ir memorialinio pobūdžio vertingąsias savybes turintis saugotinas kultūros paveldo objektas.
Kantrimas
Istorija
XX a. pr. Kantrimas (Kontrimai) buvo dvaras Vilkijos valsčiuje.
Tachometras
thumb|150px|Tachometras (kairėje), rodantis variklio RPM (apsukas per minutę). Tachometras (iš 'greitis' ir metron 'matuoti') – prietaisas, rodantis apsukas, dažniausiai esantis šalia spidometro.
Pirmi mechaniški tachometrai buvo skirti išcentrinei jėgai matuoti. Pirmojo tachometro išradėju laikomas vokiečių inžinierius Diedrich Uhlhorn. Nuo 1840 m. tachometras naudotas lokomotyvų greičiui matuoti.
Rīgas Vilki
Rygos „Vilki“ – buvęs Latvijos futbolo klubas iš Rygos.
Istorija
Klubas įkurtas 1927 m.; tuo metu vadintas „Wanderers“.
1934 m. „Wanderer“ komanda pralaimėjo LFLS Kaunas klubui 0:7.
1938 m. pakeistas klubo pavadinimas ir jie tapo „vilkais“. Nuo 1941 m. žinomi kaip Rīgas Vilki.
1944 m. po sovietų invazijos komanda buvo išformuota.
Grikienai
Grikienai – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Karsakiškio.
Bagdonas
Taip pat:
Alapulas
Alapulas – miestas šiaurės Škotijoje. Iš Alapulo kursuoja keltas į Stornovėjaus miestą Luiso saloje.
Kamikavos subprefektūra
Kamikavos subprefektūra  – subprefektūra, priklausanti Hokaido prefektūrai Japonijoje. Įkurta 1897 m.
Miesteliai ir kaimai
Miesteliai ir kaimai kiekvienoje apskrityje:
Santara (Šilutė)
thumb|right|180px Santara – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Šilutės rajono leidinys, ėjęs nuo 1988 m. spalio 22 d. iki 1991 m. Šilutėje.
Istorija
Tiražas 1989 m. – 8000 egz., 1991 m. – 2000 egz. Išėjo 23 numeriai.
Redagavo Vitalijus Šopis, Stasys Mėlinauskas. Rengė fotografas Šarūnas Laužikas, dailininkas Julius Katauskas.
Svaronys
Svaronys – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Laičių.
Grudeko Švč. Jėzaus Širdies parapija
'''Grudeko Švč. Jėzaus Širdies parapija''' - parapija įkurta 1945 m. rugsėjo 9 dieną. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Dojlidų dekanatui. 1933-1937 m. pastatyta mūrinė parapijos bažnyčia.
Lamborghini Urus
miniatiūra|dešinėje|Lamborghini Urus miniatiūra|dešinėje|Urus Concept 2012 miniatiūra|dešinėje|Urus Concept 2012 Lamborghini Urus – koncepcinis modelis, kuris buvo pristatytas 2012 m. Pekino automobilių parodoje. Šis padidinto pravažumo modelis daugiau skirtas Kinijos rinkai, kuri dabar yra antra svarbiausia „Lamborghini“ bendrovei po JAV. Bendrovės vadovas tikisi, kad šio modelio metiniai pardavimai pasieks 3 tūkst. vienetų., kai bus pradėta jo serijinė gamyba, o tai leistų gerokai padidinti įmonės pardavimus, kurie 2011 m. siekė 1600 vienetų. Jis taip pat mano, jog „Urus“ leis „Lamborghini“ vėl tapti pelningu gamintoju. Tokį taktinį „Lamborghini“ ėjimą paskatino ir itin sėkmingas „Porsche Cayenne“ modelis.
Savybės
4,99 m ilgio keturvietis „Urus“ varomas visais ratais. Lyginant su konkurentais, jis yra gerokai žemesnis – jo aukštis siekia 1,66 m, o plotis – 1,99 m. Po koncepcinio „Lamborghini Urus“ variklio gaubtu sumontuotas 600 AG agregatas, tačiau daugiau jokių techninių duomenų neatskleidžiama.
Didieji Trakėnai
Didieji Trakėnai arba Jasnaja Poliana (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Iljušino kaimo gyvenvietės kaimas  Rudupės dešiniajame krante.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas, Trakėnų dvaro centras. Nuo 1929 m. rugsėjo 30 d. savivaldybės centras. Priklausė Enciūnų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Stalupėnų rajono, vėliau Nesterovo rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Čkalovo apylinkės kaimas.
thumb|left|Trakėnų dvaras, dab. mokykla thumb|Žirgyno vartai Nuo 1732 m. Trakėnų žirgyno, kurį įsteigė karalius Frydrichas Vilhelmas I, žirgų veisimo centras. 1900 m. aplinkiniai kaimai – Bajorgaliai (1895 m. 151 gyventojas), Birkenvaldė (66 gyv.), Burgsdorfshofas (68 gyv.), Dačkiemis (194 gyv.), Gurdžiai (171 gyv.), Kalpakinas (188 gyv.) ir Taukiniškės (130 gyv.) sujungti į Trakėnų dvaro apskritį. 1900 m. joje buvo 1691 gyventojai.
Ilma Didžioji
Ilma Didžioji (arba Didžioji Ilma) – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 9,5 km į pietryčius nuo Pabradės. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,47 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 152,2 m. Krantai žemi, apaugę medžiais ir krūmais. Pietinėje pakrantėje plyti dirbami laukai, šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse auga miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Meros-Kūnos baseinui. Už 0,06 km į rytus telkšo mažesnis Ilmos Mažosios ežeras.
Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Piorkų kaimas.
Oristano provincija
Oristano provincija – Italijos provincija Sardinijoje. Provincijos sostinė – Oristanas.
Provincijoje yra 88 savivaldybės. Didžiausios iš jų:
Teotihuakanas
Savo klestėjimo apogėjuje, pirmojoje I m. e. tūkstantmečio pusėje, Teotihuakane gyveno ~100 tūkst. žmonių, tai buvo vienas didžiausių to meto miestų pasaulyje. Nors diskutuojama, ar Teotihuakanas buvo imperijos centras, tačiau aišku, kad tai buvo labai įtakingas miestas visoje Mezoamerikoje, jis veikė Verakrusą, Majų civilizaciją. Taip pat nėra žinoma, kas buvo miesto gyventojai; manoma, kad tai galėję būti nahua, otomiai ar totonakai, nors dažnai teigiama, kad tai galėjo būti daugiakultūris miestas.
Miestas ir archeologinė radimvietė yra Meksiko valstijoje, 40 km į šiaurės rytus nuo Meksiko, San Chuan Teotihuakano savivaldybėje. Vietovė užima 83 km². 1987 m. miestas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą ir yra vienas svarbiausių Meksikos turistinių objektų.
Santara (Marijampolė)
Santara – laikraštis, leistas 1990–1991 m. Marijampolėje.
Teotihuakanas
Pavadinimas
Tikrasis miesto vardas nėra žinomas, tačiau minimas majų hieroglifuose kaip 'puh' arba 'nendrių vieta' (Toljanu). Vėliau poklasikinio laikotarpio majai Toljanu vadino kitą svarbų centrą – Tulą. Todėl kyla neaiškumų, kuris iš miestų minimas XVI a. kronikose. Greičiausiai majai Toljanu vadinę kiekvieną didelį miestą, o pavadinimas siejamas su nendrių ryšuliais, kurie buvo dažni prie didžiųjų miestų.
Kilmė ir įkūrimas
thumb|250px|Mėnulio piramidė
Ankstyvoji Teotihuakano istorija yra nežinoma, todėl apie ją iškeltos įvairios hipotezės. Ilgą laiką archeologai manė, kad miestą įkūrė toltekai. Šis įsitikinimas kilo iš kolonijinio laikotarpio tekstų, tokių kaip Florentino kodeksas, kuriame miesto įkūrimas priskirtas toltekams. Tačiau nahuatlių kalboje žodis toltekas reiškia aukščiausio lygio meistrą, ir nebūtinai siejamas su toltekų tauta, kurios centras buvo Tula. Kadangi toltekų civilizacija suklestėjo praėjus keliems amžiams po Teotihuakano žlugimo, todėl mažai tikėtina, kad jie galėjo įkurti miestą.
Santara (Marijampolė)
Istorija
Redagavo J. Valančius.
Teotihuakanas
Kilmė ir įkūrimas
Vėlyvajame susidarymo laikotarpyje centrinėje Meksikoje išaugo keletas miestų. Panašu, kad vienas įtakingiausių iš jų buvo Kuikuilkas, įsikūręs Teskoko ežero pietiniame krante. Tyrinėtojai spekuliuoja, kad galbūt Šitlės ugnikalnio išsiveržimas galėjęs priversti gyventojus apleisti miestą ir persikelti į Teotihuakano slėnį.
Taip pat į miesto įkūrėjus siūlomi totonakai. Be to, Tihuanako kultūra ir architektūra buvo paveikta Mezoamerikos protėviais laikomos olmekų kultūros.
Ankstyviausi miesto pastatai datuojami 200 m. pr. m. e., o svarbiausias statinys – Saulės piramidė, buvo užbaigta ~100-aisiais mūsų eros metais.
Apogėjus
thumb|250px|Teotihuakano sienų tapyba thumb|250px|Saulės piramidė
Teotihuakanas savo apogėjų pasiekė tarp 150 ir 450 metų, kuomet buvo galingas centras, veikęs visą Mezoamerikos regioną. Klestėjimo laikotarpiu užėmė 30 km² plotą, čia gyveno virš 150 tūkst. žmonių, galbūt jų skaičius galėjęs siekti ir 250 tūkst. Mieste atskiruose rajonuose buvo įsikūrę imigrantai iš įvairių Mezoamerikos regionų iki pat Gvatemalos.
Teotihuakano ir majų civilizacijų kultūriniai ir politiniai santykiai taip pat yra ginčytina tema. Žinoma, kad mainai ir kiti ryšiai tarp šių kultūrų vyko vyko kelis amžius, nuo ikiklasikinio laikotarpio pabaigos iki klasikinio laikotarpio vidurio, o Tetihuakano ideologija ir motyvai darė įtaką ir poklasikinei majų kultūrai, jau žlugus pačiam miestui. Tačiau nėra vieningos nuomonės apie Teotihuakano įtaką regionui – supratimas apie ją svyruoja nuo primestos militaristiniu būdu iki sąmoningo, selektyvaus kultūros bruožų perėmimo. Tačiau naujausi atradimai rodo, kad Teotihuakanas nebuvo itin skirtingas nuo kitų vėliau iškilusių civilizacijų, tokių kaip actekai ir toltekai. Manoma, kad Teotihuakanas darė didelę įtaką ikiklasikinio ir klasikinio laikotarpio majams, daugiausia užkariaudamas dalį jų miestų ir regionų, tarp jų ir Tikalį.
Architektūros stilius, būdingas Teotihuakanui taip pat išplito po visą Mezoameriką, dalis tyrinėtojų teigia, kad architektūros išplitimo teritoriją galima sieti su Teotihuakano ryšių ir politinio bei karinio dominavimo plotu. Stilius, siejamas su Teotihuakanu vadinamas talud-tablero: jam būdinga nuožulni į vidų nukreipta išorinė struktūra (talud), apvainikuota stačiakampe plokšte (tablero). Šio stiliaus variantai randami majų miestuose – Tikalyje, Kaminalchuju, Kopane, Bekane, Oškintoke, iš dalies Peteno baseine ir Gvatemalos aukštumose. Tačiau šis stilius atsirado dar prieš Teotihuakano iškilimą, manoma, kad jis kilo iš Tlaskalos-Pueblos regiono ikiklasikiniame laikotarpyje. Tačiau stiliaus paplitimas vyko ne tik per Teotihuakaną, bet ir per kitus miestus, bei palaipsniui kito.
Miestas buvo svarbus amatų ir prekybos centras. Čia buvo gausu puodžių, juvelyrų, buvo gaminami obsidiano ginklai ir įrankiai. Teotihuanake nėra rasta jokių ideografinių tekstų, bet apie miestą galima sužinoti iš majų miestuose rastų užrašų. Juose minimas miesto valdovas Iečiasvaidis Pelėda, valdęs virš 60 metų ir savo giminaičius paskyręs valdyti Tikalį ir Uašaktuną.
Apie miesto kultūrą taip pat galima sužinoti iš gausios, 450–650 m. sukurtos sienų tapybos. Jį buvo labiausiai išvystyta Mezoamerikoje ir lyginama su Florencijos menininkų darbais.
Žlugimas
Anksčiau buvo manoma, kad kažkur VII a. ar VIII a. miestas buvo nusiaubtas ir sudegintas grobikų, greičiausiai toltekų. Tačiau paskutiniai tyrimai rodo, kad deginimai apsiribojo pastatais ir būstais, kuriuose buvo įsikūrę miesto didikai. Kadangi jiems priklausė svarbiausi pastatai mieste, mokslininkai, nustatę, kad jie buvo sudeginti, pradžioje nusprendė, kad buvo sudegintas visas miestas. Tačiau dabar rasta, kad pastatai buvo nuniokoti tik palei Mirties gatvę, o kiti liko neliesti. Dėl to, manoma, kad miesto žlugimą lėmė vidinis sukilimas. Šią hipotezę sustiprina tai, kad jau VI a. miesto gyventojų skaičius buvo pradėjęs mažėti. Tai buvo susiję su 535-536 m. vykusia klimato kaita ir kilusia sausra. Rasta daug to laikotarpio jaunų žmonių griaučių su badavimo požymiais. Pasinaudodami Teotihuakano žlugimu iškilo Čolulos, Šočikalko, Kakštlos miestai, kurie galėję susivienyti ir galutinai palaužti buvusį centrą.
Tautybės
Archeloginiai radiniai rodo, kad Teotihuakanas buvo daugiakultūris miestas su atskirais otomių, sapotekų, mištekų, majų ir nahua kvartalais. Terrence Kaufman teigia, kad mieste buvo labiausiai paplitusios totonakų ir miše-soke kalbos, kurių įtaka pastebima ir kitose Mezoamerikos kalbose, tačiau kiti mano, kad populiariausia kalba mieste buvo otomių, nes jie sudarė gyventojų daugumą ir buvo pagrindinė regiono tauta prieš ir po klasikinio laikotarpio.
Religija
thumb|240px|Plunksnuotoji Gyvatė thumb|210px|Marmuro kaukė iš Teotihuakano
Teotihuakano religija buvusi panaši į kitų Mezoamerikos tautų. Buvo garbinama daug tokių pačių dievų, tokių kaip Plunksnuotoji Gyvatė (kaip ir actekų Kecalkoatlis) arba lietaus dievas (kaip ir actekų Tlalokas). Miestas buvo svarbus religinis centras, o jo žyniai greičiausiai turėjo didelę politinę galią. Kaip ir kitose Mezoamerikos kultūrose, Teotihuakane buvo išplitęs žmonių aukojimas. Paaukotų žmonių ir gyvūnų kūnai rasti kasinėjant piramides. Aukos greičiausiai buvo mūšiuose sugauti priešų kariai, atgabenti į miestą ir paaukoti vardan miesto gerovės. Dalis kūnų rasti nukirsdinti, dalis su išrautomis širdimis, kiti nužudyti trenkiant į galvą arba užkasant gyvus. Gyvūnai, kurie buvo laikomi šventais ir simbolizavo karinę galią taip pat buvo užkasami gyvi, bet uždaryti į narvus – pumos, ereliai, vilkai, sakalai, pelėdos, nuodingos gyvatės.
Miesto išplanavimas
Miestas išsidėstęs palei plačią centrinę gatvę, vadinamą Mirties aveniu. Ją supa įspūdinga ceremoninė architektūra, tarp jų antra pagal dydį piramidė Amerikoje – Saulės piramidė bei Mėnulio piramidė. Palei gatvę taip pat yra daug mažesnių talud-tablero stiliaus pastatų. Toliau einant žemyn gatve yra citadelė, kurioje yra Plunksnuotosios Gyvatės šventyklos griuvėsiai. Ten taip pat buvo didelė aikštė – politinis miesto centras. Dauguma paprastų žmonių gyveno pastatuose, išsidėsčiusiuose po visą miestą. Daugelyje jų veikė amatininkų dirbtuvės ir parduotuvės.
Teotihuakanas yra tipinis Mezoamerikos miestų planavimo pavyzdys, vaizduojantis miesto gyventojų sąsajas su visata. Miesto išdėstymas precizižkai sudarytas 15,5° į šiaurę.
Archeologija
Teotihuakano griuvėsiai istorijos eigoje buvo gerai žinomi. Po miesto žlugimo čia buvo įsikūrę įvairūs naujakuriai. Miestas buvo žinomas ir actekų mitologijoje, kaip vieta, kur gimė Saulė. Teotihuakanas padarė didelį įspūdį ir jį aptikusiems konkistadorams.
Nedideli archeologiniai kasinėjimai pradėti jau XIX a., o nuodugnūs tyrimai pradėti 1905 m. vadovaujant Leopoldo Batres. Saulės piramidė atstatyta 1910 m., pažymint Meksikos nepriklausomybės šimtmetį. Svarbūs atstatymo darbai vyko XX a. viduryje.
1971 m. įrengiant apšvietimą ir garso sistemą Saulės piramidėje, atrasta požeminių urvų sistema. Vėliau nustatyta, kad ji visa yra įrengta žmonių, o ne natūrali, kaip manyta pradžioje. Vidinė Saulės piramidės dalis niekad nebuvo galutinai atkasta. 1980–1982 m. rekonstruota Plunksnuotosios Gyvatės piramidė ir Mirties gatvės kompleksas. Pastaruoju metu kasinėjama Mėnulio piramidė.
Udarnojė (Akmeniškiai)
Udarnojė (,, nuo 1938 m. Steinacker, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalužskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas Aulavėnų parapijoje. 1947–2008 m. Kalinovkos apylinkės kaimas.
Jurbarko Kristaus Atsimainymo cerkvė
Jurbarko Kristaus Atsimainymo cerkvė – buvusi stačiatikių cerkvė Jurbarke, senamiestyje. Cerkvė stūkso Jurbarko dvaro parke, šalia kraštotyros muziejaus. Pastatas suremontuotas, išlaikęs kulto pastato formas, nors ant kupolų nelikę stačiatikių kryžių. Čia įkurta Jurbarko krašto muziejaus Parodų ir koncertų salė. Cerkvėje vyksta profesionalaus meno koncertai ir vaizduojamojo meno parodos. miniatiūra|250px|left|Fasadas vakarų pusėje
Istorija
Nedidelė mūrinė bizantinio stiliaus cerkvė pastatyta 1865 m., veikė kunigaikščių Vasilčikovų dvaro sodybos teritorijoje, parke. 1924 m. Žemės reformos valdyba jai skyrė 1,75 ha žemės. Prie cerkvės nuolat gyveno šventikas. 1937 m. turėjo 185 parapijiečius. Veikė iki 1940 m.
2001 m. cerkvėje įsikūrė Jurbarko krašto muziejaus Parodų ir koncertų salė.
2003 m. cerkvė įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).
Paskutinis teismas
thumb|350px|Paskutinis Teismas atvaizuotas bažnytiniame mene
Paskutinis Teismas arba Teismo diena – teismas, kuris, pasak Biblijos, įvyks po Jėzaus Kristaus antrojo atėjimo į žemę.
Požiūris į Paskutinįjį Teismą įvairiose krikščioniškose konfesijose skiriasi. Katalikiškuoju požiūriu Paskutinis Teismas įvyks po mirusiųjų prisikėlimo. Žmonės bus teisiami pagal atliktus darbus, padarytas nuodėmes. Nuodėmingieji pakliūsią į pragarą, o teisieji į rojų.
Lukas Aleksandras Butleris
Lukas Aleksandras Butleris (1711 m. – 1782 m. sausio 21 d. Varšuvoje) – 1739–1775 m. Melniko seniūnas ir Vytogalos seniūnas. 1764 m. dalyvavo Stanislovo Augusto Poniatovskio rinkimuose. Tėvas: Markas Antonis Butleris, motina: Franciška Ščuka. Palaidotas Varšuvoje.
Whistler Sliding Centre
Whistler Sliding Centre – ledo trasa Vistleryje, Kanadoje. 2010 m. žiemos olimpinių žaidynių trasa bobslėjaus, skeletono ir rogučių varžyboms.
Incidentai
Vankuverio olimpinių žaidynių metu per treniruotę trasoje žuvo Gruzijos sportininkas Nodar Kumaritashvili, kuris iškrito iš trasos ir trenkėsi į metalinę konstrukciją. Peržiūrėję įvykio medžiagą federacijos atstovai pranešė, kad avarija įvyko dėl techninių rogučių problemų, o ne dėl pavojingos trasos.
Vidas Maciulevičius
Vidas Maciulevičius (1966 m. rugpjūčio 27 d. Vilnius – 1991 m. sausio 13 d. Vilnius) – vienas Lietuvos laisvės gynėjų, Sausio 13-osios auka.
Emisija
Žodis emisija gali reikšti:
Vidas Maciulevičius
Biografija
Baigė Vilniaus 24-ąją vidurinę mokyklą. Kurį laiką mokėsi Vilniaus 34-ojoje vidurinėje mokykloje, studijas tęsė Vilniaus inžinerinio statybos institute. Dirbo Eksperimentiniame žolės ir šiaudų perdirbimo mašinų konstravimo institute. Sąjūdžio kvietimu 1991 m. sausio 13 d., budėjo prie Lietuvos RTV pastatų, Vilniaus televizijos bokšto; čia TSRS desantininkų nukautas. Palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.
Vido Maciulevičiaus vardu pavadinta viena iš Vilniaus gatvių Karoliniškėse.
Elena Morkūnienė
Elena Morkūnienė (1929 m. sausio 16 d. Kaunas – 2001 m. vasario 11 d. Vilnius) – Lietuvos choreografė, humanitarinių mokslų daktarė.
Biografija
1952 m. Kaune baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1972 m. istorijos mokslų kandidatė.
Nuo 1957 m. Vilniaus universiteto dėstytoja; nuo 1991 m. profesorė. 1957–1980 m. Vilniaus universiteto dainų ir šokių ansamblio vyr. baletmeisterė, nuo 1957 m. – Lietuvos dainų švenčių, Baltijos šalių studentų dainų švenčių „Gaudeamus“ vyr. baletmeisterė, režisierė.
Nuo 1979 m. konsultavo daugelį Lietuvos dainų ir Šokių ansamblių rengiant programas, ruošiantis dainų ir šokių šventėms. Konsultavo ir JAV tautinių šokių kolektyvus, dirbo choreografe konsultante Mongolijoje.
Sukūrė daugiau kaip 100 choreografijos kompozicijų ir šokių, dalis kūrybos išspausdinta autorinėse knygose.
Sutuoktinis Vitalis Morkūnas.
Rebe
Rebe ( Rebbe) – judėjų mokytojas, teisėjas, kunigas ir judėjų raštų aiškintojas. Hebrajų Rebe raidės reš-bet-jud yra akronimas „Roš Bnei Jisrael“, kuris reiškia „Izraelio vaikų dvasinis lyderis“. Skirtingai nei rabinas, Rebe laikomas žydų dvasiniu lyderiu.
Žodis Rebe šiandien reiškia:
Babėnai
Babėnai – Kėdainių miesto dalis, esanti į šiaurę nuo miesto centro, išsidėsčiusi į šiaurę nuo geležinkelio stoties, prie kelio, Nevėžio ir Dotnuvėlės tarpupyje.
Dalys
Skiriami dveji Babėnai: thumb|left|240px|Babėnai I karjero pakrantėje thumb|left|240px|Babėnai II. Parduotuvė „Pušelė“ thumb|left|240px|[[Mikalojaus Daukšos ąžuolas]]
Istorija
Babėnai (Babyne) minimi nuo 1372 m. Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje, kadangi buvo nuniokoti kryžiuočių. XVI a. minimas Babėnų laukas, kuriame buvo bajorų Daukšų tėvonija. XIX a. pab. – bajorkaimis (okolica). Buvo Dapkevičių ir Petruševičių žemės valdos. Apie 1923 m. prijungti prie Kėdainių miesto (tuo metu čia gyveno 335 žmonės). Tarpukariu priklausė Kėdainių valsčiui, plėtojosi kaip vasarnamių, kurortinė gyvenvietė (1920 m. Babėnų miškas paskelbtas kurortine zona). 1941 m. liepos 23 d. Babėnų II kaime, pamiškėje, sušaudyti Kėdainių žydai ir bolševikai (~100 žmonių). Sovietmečiu žudynių vietoje pastatytas paminklinis akmuo.
Iki 1954 m. buvo Babėnų apylinkės centras. 1959 m. į Babėnus ėmė kursuoti pirmasis Kėdainių miesto autobusų maršrutas (nr. 1, Miesto centras–Babėnai). 1973 m. šalia Babėnų, Justinavoje Chemijos gamykla pastatė sanatoriją-profilaktoriumą.
Stiklas
thumb|Stiklinis kamuolys Stiklas – vientisa amorfinė kieta medžiaga silicio dioksido (SiO2) pagrindu, paprastai gaminama labai greitai užšaldant tąsią išlydytą medžiagą, neleidžiant susidaryti įprastai kristalinei formai. Šis straipsnis yra apie kasdienėje buityje ir statyboje naudojamą stiklą.
Grynas stiklas yra skaidri žmonių regimajam elektromagnetinių bangų spektrui (šviesai), sąlyginai tvirta, labai ilgaamžiška ir patvari medžiaga. Biologiškai ir chemiškai itin inertiškas − atsparus korozijai, vandens bei kitam aplinkos poveikiui ir daugeliui cheminių atakų, nereaguoja su maisto medžiagomis, labai aukštos elektrinės varžos.
Iš stiklo galima formuoti itin lygius, dujoms bei skysčiams nelaidžius paviršius. Stiklas yra trapus, tačiau trapumas ir kitos fizikinės savybės gali būti keičiamos dedant atitinkamų priemaišų (chemiškai), laminuojat ar kitaip apdorojant paviršių, veikiant aukštoje temperatūroje. Tokiu būdu gaunamos kitos stiklo rūšys: spalvotas stiklas, krištolas, neperšaunamas stiklas, grūdintas stiklas, automobilių priekinis stiklas, garso-izoliacinis stiklas, stiklo-keramika, pluoštinis stiklas, poliarizuotas stiklas, optinis stiklas.
Buitinis stiklas daugiausiai sudarytas iš silicio dioksido (SiO2), kaip ir kvarcas ar smėlis (polikristalinė forma). Gryno silicio dioksido virimo temperatūra yra labai aukšta − apie 2000 °C, todėl gaminant stiklą į smėlį įmaišoma sodos (natrio karbonatas, Na2CO3), kuri sumažina mišinio virimo temperatūrą iki 1000 °C. Soda padaro mišinį tirpų vandenyje, todėl dar įmaišoma kalcio oksido (CaO), atstatančio netirpumą.
Jaluvkos Viešpaties Atsimainymo parapija
Jaluvkos Viešpaties Atsimainymo parapija - parapija įkurta 1545 metais. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Dojlidų dekanatui. 1859-1866 m. pastatyta mūrinė parapijos bažnyčia.
Stiklas
Mokslininkai iki šiol ginčijasi, kas iš tiesų yra stiklas – superšaltas skystis, ar kristalas. Stiklas užima tarpinę poziciją tarp šių dviejų būsenų.
Grikienos
Grikienomis vadinami kaimai:
Sakis Rouvas
Anastasios „Sakis“ Rouvas (, g. 1972 m. sausio 5 d.) – graikų dainininkas, dainų kūrėjas, modelis ir aktorius. Išgarsėjo du kartus Graikijai atstovavęs Eurovizijoje ir 2006 m. pats vedęs konkursą.
Apdovanojimai
Thessaloniki Song Festival
United Nations Humanitarian Recognition
Arion Music Awards
MAD / Vogue All-Time Greek Fashion Icons Award (2003)
MAD Video Music Awards
World Music Awards
Prosopa Awards