cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tadas Blinda (2004 albumas)
Dainos
Visoms dainoms muziką yra sukūręs Andrius Mamontovas. Žodžiai Martyno Bialobžeskio ir Andrius Mamontovo.
Antanas Gorskis (1800)
Antanas Gorskis (, apie 1790 m. – 1848 m. sausio 25 d.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Abiejų Tautų Respublikos didikas.
Giminė
Kilęs iš Lenkijos karalystės didikų Gorskių giminės. Tėvas Fortūnatas Gorskis, motina – Brigita Zabielaitė. Brolis Mykolas Gorskis.
Veikla
Šiaulių pavieto bajorų teismo pirmininkas. Šiaulių pavieto pakamaris.
Valdos
Šaukėnų dvarininkas.
Jonas Grigaliūnas (1937)
Biografija
1961 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1998 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
1961–1962 m. Dubravos miškų tyrimo stoties Šilupio girininkijos girininko pavaduotojas, 1963–1964 m. girininkas. 1968–1998 m. Lietuvos miškų ūkio mokslo tyrimų instituto mokslo darbuotojas, 1975–1992 m. Matematinių metodų laboratorijos vedėjas, 1995–1998 m. Miško resursų ir ekonomikos skyriaus vedėjas.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptis – medynų sandaros ir augimo eigos dėsningumų tyrimas ir modeliavimas. Sudarė dendrometrinių rodiklių (skersmens, aukščio, tūrio, prieaugio) matematinius modelius.
Tadžikijos vėliava
thumb|250px|right|Tadžikijos vėliava. [[Vaizdas:FIAV 111000.svg|20px Proporcijos: 1:2]] thumb|250px|Tadžikijos TSR vėliava Tadžikijos vėliava – trispalvė vėliava, suskirstyta į tris horizontalias juostas: viršutinę raudoną, vidurinę baltą ir apatinę žalią. Vidurinė juosta yra 1,5 karto platesnė nei išorinės juostos. Jos centre auksinė stilizuota karūna. Virš karūnos septynios auksinės penkiakampės žvaigždės, išdėstytos puslankiu.
Raudona spalva reiškia respublikos vienybę, balta – medvilnę, kaip vieną iš šalies didžiausių turtų, žalia – žalius ir derlingus slėnius (šie užima tik 7 % respublikos teritorijos).
Vėliava įteisinta 1992 m. lapkričio 25 d.
Groove Armada
Groove Armada - elektroninės muzikos grupė iš Didžiosios Britanijos.
Istorija
Groove Armada susibūrė 1996 metais, kai juos supažindino Andy Cato mergina. Greitai jie atidarė savo nuosavą klubą, taip pat pavadintą „Groove Armada“, kuriame patys suko plokšteles.
Iki 1997 m. išleido keletą singlų, tarp kurių „4 Tune Cookie“ bei „At the River“. 1998 m. duetas išleido savo debiutinį albumą „Northern Star“, o 1999 m. ir antrąjį - „Vertigo“.
Grupė eksperimentuoja į elektroninės muzikos skambesį įpindami įvairius muzikinius stilius. Jų kūrinius yra remiksavę Fatboy Slim, Audio Bullys ir kiti atlikėjai.
Mykolas Gorskis (1800)
Mykolas Gorskis (, apie 1800 m. – 1843 m. Šaukėnuose) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Abiejų Tautų Respublikos didikas.
Giminė
Kilęs iš Lenkijos karalystės didikų Gorskių giminės. Tėvas Fortūnatas Gorskis, motina – Brigita Zabielaitė. Brolis Antanas Gorskis.
Iš I santuokos:
Veikla
Šiaulių pavieto žemės raštininkas.
Valdos
Padubysio dvaras.
Dragon Ball Z: Battle of Gods
Dragon Ball Z: Battle of Gods  – aštuonioliktas japonų animacinis pilnametražis filmas iš „Dragon Ball“ franšizės ir 14-as iš priskiriamų „Dragon Ball Z“ daliai. Filmo premjera Japonijoje įvyko 2013 m. kovo 30 d. Tai pirmasis „Dragon Ball“ filmas, išleistas teatrine versija po 17 metų nuo paskutinio filmo, 1996 m. sukurto studijos metinių proga.
Tai apskritai pirmasis japonų filmas, rodytas IMAX skaitmeniniuose teatruose. Filmas taip pat išleistas Blu-ray ir DVD pakuotėse 2013 m. rugsėjo 13 d.
„Battle of Gods“ laikomas oficialia „Dragon Ball“ siužeto linijos tąsa, kurios veiksmas vyksta laiko tarpe tarp 517 ir ankstesnių mangos skyrių, kadangi prie projekto dirbo ir pats mangos autorius Akira Torijama. Siužetas sukasi aplink Bilsą, naikinimo Dievą, kurį pasiekia žinia, jog galaktikos tironas Fryzas buvo nukautas Son Goko. Trokšdamas savęs verto priešininko, Bilsas, kartu su savo kompanionu, nukanka iki Šiaurės Galaktikos mesti iššūkį Gokui.
Siužetas
Bilsas – sunaikinimo Dievas, kuriam buvo pavesta išlaikyti tvarką visatoje, pabunda iš ilgo miego. Išgirdęs gandus, kad kažkoks sajanas įveikė Fryzą, nukeliauja pas tą sajaną (Son Goką) ir meta jam iššūkį kautis. Gokas visiškai neišsigandęs puola Bilsą, tačiau skaudžiai pralaimi ir krenta be sąmonės.
Tuo metu žemėje vyksta Bulmos gimtadienio vakarėlis. Bilsas įveikęs Goką ieško stipresnių priešininkų, todėl nuvyksta ten. Vedžitas pamatęs Bilsą ir supratęs, kad jis piktadarys ir lengvai susitvarkė su Goku, stoja į kovą su naujuoju priešininku. Deja, Vedžitas taip pat skaudžiai pralaimi. Tai pamatę Krilinas, Pikolas, Kiborgė-18 ir Tenšinhanas taip pat pabando pasipriešinti Bilsui, tačiau nesėkmingai. Galiausiai Gokas, sužinojęs, kad yra dieviškojo sajano forma, surenka Drakono rutulius ir paklausia Šenlongo, kaip įgauti tokią formą. Šenlongas atsako, kad pirmiausia jam reikėtų surasti šešis sajanus. Gokas, pamatęs, jog visų pažįstamų sajanų yra tik penki, pasikviečia Vedžito brolį Tarblą.
Vėliau Gokas finalinėje kovoje virš Žemės dar kartą susigrumia su Bilsu. Kovos įkarštyje Gokas virsta dieviškuoju sajanu, tačiau vis dėlto Bilsas laimi. Po kovos Bilsas pasikėsina sunaikinti Žemę, nes buvo pažadėjęs, kad jei niekas jo neįveiks, jis sunaikins ją. Tačiau išsekus jėgoms po alinančios kovos su Goku, jam tepavyksta sunaikinti vos kelias uolas. Viskas baigiasi tuo, kad Bilsas iškeliauja į savo namus ir ten užmiega trejiems metams.
Jakimauka
Jakimauka – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Markutiškių.
Elona Bubinaitė
Elona Bubinaitė-Ylienė-Paškūnienė (g. 1931 m. vasario 2 d. Šiauliuose) – Lietuvos muzikos pedagogė ir chorvedė.
Biografija
1942–1949 m. lankė Šiaulių 2-ąją mergaičių gimnaziją, 1946–1953 m. mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (J. Byros solinio dainavimo klasė). 1955–1960 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Budriūno klasė).
1949–1954 m. mokytojavo Šiaulių pradinėse mokyklose, 1953–1957 m. dėstė ir vadovavo merginų vokaliniam ansambliui Šiaulių pedagoginėje mokykloje. Vadovavo Šiaulių medicinos mokyklos merginų chorui, geležinkelininkų, taip pat ryšių klubo mišriesiems chorams – šio klubo chorą parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei Vilniuje.
Nuo 1957 m. rudens kurį laiką buvo Vilniaus 18-ojo vaikų darželio muzikos vadovė. 1959–1986 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja. Išėjusi į pensiją, iki 1995 m. choro dirigavimą dar dėstė mokyklos neakivaizdiniame skyriuje.
Nuo 1962 m. keletą metų buvo Lietuvos valstybinės konservatorijos choro dirigavimo katedros dėstytoja. Mokyklose išugdė būrį jaunųjų choro dirigentų. 1964–1969 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų mišriojo choro „Gabija“ chormeisterė-dirigentė.
E. Ylienė yra skaičiusi pranešimų respublikiniuose pedagoginiuose skaitymuose ir chorvedžių konferencijose, parašė knygą „Muzikinio auklėjimo ir mokymo bendrojo lavinimo mokykloje metodika“ (1975), buvo moksleivių respublikinių dainų švenčių konsultantė, Šiaulių miesto dainų švenčių dirigentė. 1981 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Bimbos
Bimbos – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Panemunėlio kaimo.
Ringkiobingas
Ringkiobingas – miestas vidurio Jutlandijoje (vakarų Danija), prie Šiaurės jūros. XV a. bažnyčia.
Ukazai (Vengruvo apskritis)
Ukazai  – kaimas Lenkijos rytuose, Sadovnės valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kraujažolė
Kraujažolė (Achillea) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Pavadinta Trojos karo didvyrio Achilo, kuris pirmasis pažinęs šių augalų vaistingumą, vardu. Daugiametės žolės su pražanginiais ir skiautėtais lapais. Graižai smulkūs, dažniausiai skėtiškose kekėse. Kraujažolė nuo seno vartojama kaip vaistas, ja buvo gydomos žaizdos ir kraujavimai. Dar Dioskaridas ją vadino žaizdos žole.
Vaistinės savybės
Gaieniniais kraujažolių preparatais žadinamas apetitas, gerinama skrandžio liaukų veikla, gydomas sumažėjusio rūgštingumo gastritas, skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opaligė, kolitas, hemorojus, stabdomi vidiniai ir išoriniai kraujavimai, didinamas trombocitų kiekis kraujyje, greitinamas kraujo krešėjimas. Taip pat jais atpalaiduojami žarnyno, tulžies latakų lygieji raumenys, gerinamas tulžies styrimasis į dvylikapirštę žarną, virškinimas. Be to, kraujažolė veikia baktericidiškai, slopina uždegimus, mažina alergiją. Ji padeda žaizdoms, kepenų ir tulžies latakams, trauktis gimdai, o kartu mažina jos kraujavimą.
Sistematika
Gentyje yra apie 100 rūšių, paplitusių Eurazijoje vidutinio klimato juostoje. Daugiausia jų Viduržemio pajūrio kraštuose. Kai kurios rūšys auginamos darželiuose, kapinėse. Lietuvoje auga:
Vytautas Urbanavičius (1935)
Biografija
Baigė Zarasų 1-ąją vidurinę mokyklą. 1959 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos – filologijos fakultetą, 1967 m. apgynė daktaro disertaciją „Materialinė ir dvasinė XIV–XVII a. Lietuvos kaimo gyventojų kultūra“. 1993 m. už darbą „Lietuvių pagonybė ir jos reliktai XIII–XVI a.“ suteiktas humanitarinių mokslų habilituoto daktaro vardas. Mokėsi Maskvos Etnografijos institute, Plastinės rekonstrukcijos laboratorijoje pas prof. M. Gerasimovą.
Nuo 1957 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto mokslinis bendradarbis, 1957–1959 m. Istorijos ir etnografijos muziejaus restauratorius, 1959–1965 m. Restauracinių dirbtuvių vedėjas. 1966 m. pradėjo tyrinėti Lietuvos kapinynus, senkapius, pagoniškų apeigų vietas. 1984–1989 m. dalyvavo tyrinėjant Vilniaus katedros požemius, 1987–2001 m. vadovavo Pilių tyrimo centrui „Lietuvos pilys“, pradėjo, vykdė bei koordinavo tyrimus Vilniaus Žemutinės pilies Valdovų rūmų teritorijoje.
Svarbiausi darbai
Jis pirmasis Lietuvoje ėmė kaupti antropologinę medžiagą, atkūrė per du šimtus grafinių ir daugiau kaip tris dešimtis skulptūrinių įvairių laikotarpių žmonių tipų ir istorinių asmenybių portretų, tokių, kaip Barbora Radvilaitė, Kristijonas Donelaitis, Pilypas Ruigys ir kt. 1990 m. buvo pakviestas į Estijos prezidento Konstantino Patso palaikų paieškų ir grąžinimo į Tėvynę ekspediciją, 1993 m. dalyvavo Latvijos prezidento Karlio Ulmanio kapo paieškų ekspedicijoje Turkmėnijoje, dirbo identifikuojant Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kanclerio Alberto Goštauto ir Vilniaus vyskupo Abraomo Vainos palaikus Vilniaus katedroje. 1994 m. vadovavo Vilniaus Tuskulėnų dvaro parke palaidotų stalininio teroro aukų kapavietės tyrimuose, kartu su teismo medicinos ekspertais ėmėsi aukų identifikavo.
Archeologinių tyrimų metu nustatė, kad mirusiųjų deginimas Lietuvoje buvo praktikuojamas iki XIV a. pabaigos, tačiau nebuvo visuotinis ir nevienodai paplitęs. Labai įdomi mokslininko iškelta hipotezė apie laidoseną vandenyje, ją patvirtina XIII–XV a. Obelių kapinyno tyrinėjimai.
1371 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Domeikitas
Domeikitas – sulfidų klasės mineralas vario arsenidas (Cu3As). Kristalai gana reti, sudaro kubinę (izometrinę) kristalinę gardelę.
Kietumas pagal Moso skalę nuo 3 iki 3.5, o specifinis tankis nuo 7.2 iki 8.1.
Mineralas nepermatomas, baltai pilko metalinio blizgesio.
Domeikitas pirmą kartą buvo aprašytas 1845 m. Algodonės kasyklose Kokimbo provincijoje, Čilėje. Pavadintas lietuvių minerologo Igno Domeikos garbei.
Vengrijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Plėnūniniai
Plėnūniniai (Asphodelaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kurioje yra apie 800 rūšių.
Gentys: ir kt.
Jurkonys (Jonava)
Jurkonys – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Jonavos, Šventosios dešiniajame krante. Kolektyviniai sodai.
Kasikas
Kasikas (iš tainų k. Cacique, cazique) – Vidurio Amerikos, Vest Indijos senovės indėnų giminės ar kaimo vyresnysis, genties vadas. Pats terminas kilo nuo tainų genties vado pavadinimo, tačiau vėliau kasikais pradėta vadinti visų Amerikos (ypač Lotynų) indėnų genčių vadus. Tačiau kasikais neretai klaidingai vadinami ir indėnų žyniai, kilmingieji, imperijų valdytojai. Kasiko terminas istorikų, pvz., Charles C. Mann lyginamas su karaliumi ar kunigaikščiu.
Ispanams XVI a. užkariavus Ameriką, prarado įtaką, dalis kasikų, perėjusių į užkariautojų pusę, pasidarė tarnautojais ir smulkiais žemvaldžiais.
Kai kurių indėnų tautų kasikai:
Laigyčiai (Karaliaučiaus apskritis)
Laigyčiai arba Pobedinas (, nuo 1939 m. Legitten, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Победино) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Laigītjai prūsiškos kilmės. 1400 m. minimi Leygiten. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras. 1910 m. buvo 119 gyventojų. 1300 m. Didžiuosiuose Laigyčiuose pastatyta bažnyčia. 1912 m. evangelikų liuteronų parapijai priklausė 3986 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės apylinkės kaimas.
Carolina Marin
Carolina Marin (g. 1993 m. birželio 15 d. Huelvoje) – Ispanijos profesionali badmintoninkė. Olimpinė, daugkartinė pasaulio ir Europos čempionė. Buvusi pasaulio reitingo pirmoji raketė.
Romualdas Jacinkevičius
Romualdas Jacinkevičius (1941 m. balandžio 25 d. Panevėžyje – 1990 m. gegužės 31 d. Pasvalyje) – muzikos mokytojas ir chorvedys.
Carolina Marin
Biografija
2009 m. C. Marin pelnė sidabro medalį Europos jaunimo čempionate ir auksą Europos iki 17 metų amžiaus jaunuolių čempionate. 2010 m. dalyvavo jaunimo olimpinėse žaidynėse. 2012 m. debiutavo savo pirmose olimpinėse žaidynėse, kuriose ispanė neįveikė grupių raundo. 2013 m. tapo pirmąją žaidėja iš Ispanijos laimėjusia Grand Prix auksines varžybas (Londonas). 2014 m. pasaulio čempionato finale Marin nugalėjo Kinijos atstovę Li Xuerui ir pirmą kartą laimėjo pasaulio čempionės titulą. Ji tapo trečiają europiete istorijoje pelniusia pasaulio čempionės vardą (pirmos dvi – Lene Køppen (1977) it Camilla Martin (1999)). Tais pačiais metais Marin laimėjo ir savo pirmąjį Europos čempionatą. 2015 m. laimėjo savo pirmąjį pasaulio superlygos reitingo turnyrą. Tais pačiais metais pasaulio čempionato finale ispanė nugalėjo Indijos atstovę Saina Nehwal ir antrą kartą pelnė aukso medalį. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Rio de Žaneire Marin pelnė aukso medalį. Po pergalės ispanė pirmą kartą užėmė 1-ą vietą pasaulio reitinge. 2018 m. Europos čempionate laimėjo savo ketvirtąjį Europos čempionės titulą. 2018 m. pasaulio badmintono čempionate Carolina Marin pelnė savo trečiajį aukso medalį ir tapo daugiausiai kartų pasaulio titulą laimėjusia moterimi.
Romualdas Jacinkevičius
Biografija
Mokėsi Troškūnuose, Joniškėlyje, Radviliškyje ir Subačiuje. 1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos technikume (dėst. J. Bagdonas). Mokydamasis dirbo meno vadovu Naujamiesčio, Geležių ir kituose Panevėžio rajono kultūros namuose.
Nuo 1965 m. iki mirties Pasvalio vidurinės (vėliau P. Vileišio) mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Ypač sėkmingai dirbo su vyresniųjų klasių mišriuoju choru (60-80 dalyvių), kurį parengdavo rajoninėms dainų šventėms, taip pat 1969, 1977 ir 1987 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms. 1976, 1979 ir 1983 m. mokyklinių chorų zoninėse varžybose choras pelnė pirmąsias vietas, o respublikinėse prizines. Choras atliko sudėtingesnių dainų repertuarą, dažnai pasirodydavo koncertuose. Mokykloje pedagogas įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą, siekė, kad moksleiviai pamiltų muziką ir chorinį dainavimą.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
1372 m.
1372 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Krakiškės
Krakiškės – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, dešiniajame Neries krante. Įsikūrusios į vakarus nuo Kryžiokų, rytiniame Balsio ežero krante. Kolektyviniai sodai.
Pro Krakiškes važiuoja 36, 76, 65 autobusai (st. Krakiškių sodai ir st. Paežerys).
thumb|left|250px|Krakiškių sodų apylinkės nuo [[Pagubės pusės]]
Istorija
Iki 1996 m. Krakiškės buvo kaimas Riešės apylinkėje.
Juozas Pajaujis (1908)
thumb|„[[Karių tiesa“, 1940 m. rugpjūčio 6 d.]]
Juozas Pajaujis (1908 m. gruodžio 30 d. Padovinyje, Marijampolės apskritis – 1988 m. gruodžio 16 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidybos darbuotojas.
Biografija
1932 m. įsitraukė į antivalstybinę veiklą, 1933 m. už tai pašalintas iš Žemės ūkio akademijos. 1933–1940 m. 7 kartus kalintas. 1936–1937 m. su kitais organizavo studentų draugijas „Scientia“ ir „Kultūra“. 1935–1936 m. redagavo nelegalų komunistinį žurnalą „Kova“, 1940 m. laikraštį „Karių tiesa“, 1940–1941 m. laikraštį „Raudonarmietis“, 1942 m. laikraštį „Pergalė“, 1942–1944 m. laikraštį „Tėvynė šaukia“, 1944–1945 m. „Valstiečių laikraštį“. 1945–1949 m. Politinės literatūros leidyklos vyriausiasis redaktorius, 1949–1957 m. Politinės ir mokslinės literatūros leidyklos direktorius. 1969 m. LTSR nusipelnęs kultūros darbuotojas.
Išvertė į lietuvių kalbą politinės ir grožinės literatūros kūrinių.
Alytaus miesto savivaldybė
Alytaus miesto savivaldybė – Lietuvos administracinis-teritorinis vienetas Alytaus apskrityje, apimantis Alytaus miestą.
Geografija
thumb|250px|left|Vidzgirio ir Dainavos mikrorajonai
Tai yra miesto savivaldybė, ji apima tik Alytaus miesto teritoriją. Savivaldybė įsikūrusi pietinėje Lietuvoje, ją iš visų pusių supa Alytaus rajono savivaldybė.
Istorija
Sovietmečiu Alytus buvo apskrities, 1950–1977 m. rajono pavaldumo miestas. 1977 m. kovo 30 d. jis tapo respublikinio pavaldumo miestu – administraciniu dariniu, prilygstančiu rajonui. Nuo 1995 m. turi atskiros savivaldybės statusą Alytaus apskrityje. 2018 m. įkurta 14 seniūnaitijų.
Administracija
Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Alytaus miesto savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Alytaus miesto savivaldybės administracija.
Savivaldybėje seniūnijų nėra. 2018 m. balandžio 10 d. mero potvarkiu Nr. M-10 teritorija suskirstyta į 14 seniūnaitijų: Alyčio, Piliakalnio, Kurorto, Dvaro, Senamiesčio, Ulonų, Dainavos, Kalvos, Likiškių, Panemunės, Putinų, Jurgiškių, Vidzgirio, Volungės. 2018 m. gruodžio 21 d. atlikta potvarkio redakcija Nr. M-41.
Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Alytus yra užmezgęs partnerystės ryšius (2018 m. duom.):
Mila Kunis
thumb|240x240px|Mila Kunis Milena Markovna Kunis (g. 1983 m. rugpjūčio 14 d. Černivcuose, Ukraina) – amerikiečių aktorė. Septynerių Mila Kunis su šeima išvyko iš Ukrainos ir apsigyveno Los Andžele (Kalifornija). Aktorės akys skirtingų spalvų: viena žalia, kita žydra. Pirmas vaidmuo kine 1989 m.
Lankos
Lankos gali reikšti:
FIFA pasaulio reitingai
FIFA pasaulio reitingai – vyrų futbolo rinktinių rikiuotė reitingų skalėje. FIFA narės yra skirstomos pagal varžybų rezultatus. Taškai rinktinėms skiriami už dalyvavimą FIFA pripažintose tarptautinėse varžybose. Vyrų rinktinių reitingus imta skaičiuoti nuo 1992 m., o nuo 2013 m. imta skaičiuoti ir moterų futbolo rinktinių reitingus.
Sistema
Taškų skaičiavimo sistema dažnai kito. 1993–1998 m. laimėjusi komanda gaudavo tris taškus, sužaidusi lygiosiomis – vieną tašką, nulį taškų gaudavo pralaimėjusi komanda. Ši sistema buvo pernelyg paprasta, 1999–2006 m. naudota sistema atsižvelgdavo į įmuštų bei praleistų įvarčių skaičių, ar rungtynės vyko namuose ar svečiuose, varžybų kuriose buvo žaistos rungtynės svarba, bei į regiono stiprumą. 2006 m. sistema buvo patobulinta, varžybų svarba buvo redaguota, įmuštų ir praleistų įvarčių skaičius bei rungtynės namuose ar svečiuose nebeturėjo įtakos skaičiavime. Nauja sistema, Elo reitingų pagrindu, buvo įdiegta 2018 m. Taškai tapo perskaičiuojami po kiekvienų rungtynių, skaičiavimo pagrindu tapo komandų reitingų skirtumas prieš rungtynių pradžią, bei varžybų svarbos koeficientas. Po 2021 m. taškai nebeapvalinami iki sveikojo skaičiaus, o iki dviejų skaičių po kablelio.
Varžybų svarba
Skirtingos varžybos komandai turi įvairią svarbą rungtynėse. Reikšmingiausios varžybos yra pasaulio taurės ketvirtfinaliai, pusfinaliai ir finalas, mažiausios svarbos yra draugiškos varžybos. Tokie patys koeficientai naudojami visose šešiose futbolo konfederacijose. Nuo 2018 m. naudojamoje sistemoje, naudojamas varžybų svarbos koeficientas skirstomas į šias kategorijas:
Lietuvos reitingai
2022 m. kovo mėn. Lietuvos vyrų futbolo rinktinė užėmė 138 vietą FIFA reitingų lentelėje. Aukščiausias reitingas buvo 43 vieta 1995 m., o žemiausias – 149 vieta 2017 m.
Juozas Pajaujis-Javis
Biografija
1920–1923 m. Berlyno universitete studijavo teisės ir valstybės mokslus, 1926 m. daktaro laipsniu baigė Kylio universitetą.
Aukštutinė Makedonija
Aukštutinė Makedonija  – senovinė sritis (istorinių regionų grupė) dabartinės Graikijos teritorijoje, dalis senovinės Makedonijos. Dabar buvusi Aukštutinės Makedonijos teritorija įeina į Vakarų Makedonijos periferiją.
Juozas Pajaujis-Javis
Biografija
Spaudoje pradėjo dirbti 1917 m. 1917–1918 m. Vilniuje leisto „Lietuvos aido“ redakcijos bendradarbis ir užsienio žinių skyriaus redaktorius. 1918–1919 m. M. Sleževičiaus vyriausybėje vadovavo Spaudos ir propagandos biurui. 1919 m. dirbo spaudos skyriuje prie Lietuvos delegacijos Paryžiuje Versalio taikos derybų metu. 1926 m. nuo Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos išrinktas į Trečiąjį Seimą. Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo dalyvavo Komitete Lietuvos Respublikai ginti, rengė kontrperversmą. Buvo areštuotas, 1927 m. balandžio mėnesį karo lauko teisme nuteistas mirties bausme, 1929 m. amnestuotas. Nuo 1938 m. dalyvavo antismetoninėje opozicijos sąjūdyje „Ašis“. Nuo 1941 m. birželio 23 d. Lietuvos laikinosios vyriausybės Darbo ir socialinės apsaugos ministras. 1944 m. išvyko iš Lietuvos, 1946 m. apsigyveno JAV.
Aukštutinė Makedonija
Geografija
Aukštutinė Makedonija buvo kalnuota sritis į vakarus nuo Botijos (Tikrosios Makedonijos) ir Pierijos žemumų. Vakaruose jas uždarė Pindo kalnai, skyrę nuo Epyro ir Ilyrijos. Šiaurėje ji siekėsi su Pajonija, o pietuose – su Tesalija.
Juozas Pajaujis-Javis
Biografija
Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos narys, 1946 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos Centro valdybos pirmininkas.
1919–1940 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuva“, „Lietuvos žinios“, „Trimitas“, „Tautos ūkis“, „Vakarai“, „Bendras žygis“, „Mūsų artojas“, „Sėja“. 1921 m. įsteigė ir redagavo humoristinį leidinį „Kultuvė“. Gyvendamas JAV, 1952 m. buvo vienas iš „Varpo“ atkūrėjų ir redaktorių.
Aukštutinė Makedonija
Istorija
thumb|200px|Makedonijos karalystės ekspansija Seniausiais laikais Aukštutinėje Makedonijoje egzistavo atskiros karalystės. IV a. pr. m. e. Makedonijos karalius Amynthas III (393–370) nukariavo šias valstybėles, ir jos tapo Makedonijos regiono dalis. Kadangi tuo pat metu jis nukariavo ir gretimus regionus Pajonijoje (Pelagoniją), Tesalijoje (Perhaibiją), ir Epyre (Paravają ir Timfają), jie neretai irgi laikomi Aukštutinės Makedonijos dalimi.
Gerónimo de Aguilar
Gerónimo de Aguilar (Cheronimas de Agilaras, 1489-1531 m.) buvo pranciškonų vienuolis, gimęs Sevilijoje. Agilaras ir La Malinche vėliau buvo įtraukti į 1519-aisiais prasidėjusį Meksikos užkariavimą.
1511 m. Cheronimas de Agilaras kartu su Chuanu de Valdivija iš Panamos išplaukė į Santo Domingą. Per audrą jų laivas sudužo ties Jukatano pusiasaliu. Iš penkiolikos juo plaukusių žmonių išsigelbėjo tik du – Agilaras ir Gonsalas Gereras, Ispanijos jūrininkas iš Palos; stiprios jūrų srovės juodu atnešė prie dabartinės Meksikos valstijos Kintana Ro krantų.
Agilarą ir Gererą sugavo vietiniai majai, kurie ruošėsi juos paaukoti dievams. Jie vėliau sugebėjo pabėgti, tačiau susidūrė su kitu majų vadu Ksamansanu, kuris juos paėmė vergais. Nelaisvėje Gereras ir Agilaras išmoko kalintojų kalbą. Pastarasis aštuonerius metus gyveno kaip majų vergas; tuo tarpu Gereras tapo vadu, kai majai kariavo su Čektumalos valdovu Načanu Kanu. Jis taip pat vedė turtingą majų moterį ir su ja susilaukė pirmųjų Meksikoje metisų vaikų.
Hernanas Kortesas 1519 m. pradėjo karinę kampaniją prieš actekų imperiją. Jam dar būnant Kosumelio saloje, Agilaras prisijungė prie ekspedicijos. Vykstant Meksikos užkariavimui, Agilaras, mokėdamas ir majų, ir ispanų kalbas, kartu su La Malinche, kuri taip pat galėjo kalbėti majų ir nahuatlių kalbomis, vertėjavo tarp Korteso ir indėnų.
Cheronimas de Agilaras mirė 1531 m. nežinomoje vietoje.
Bindzeliškiai
Bindzeliškiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 16 km nuo Jūžintų, Šventosios dešiniajame krante, prie Paščio ežero įlankos.
Ena (departamentas)
Esnas (02)  – Prancūzijos departamentas šalies šiaurėje, Aukštutinės Prancūzijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę.
Departamente 5 apskritys, 42 kantonai, 28 municipaliniai susivienijimai ir 816 komunų.
Istorija
Įsteigtas Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais ir apėmė 4 Il de Franso bei dvi Pikardijos provincijas.
1940–1945 m. Generalinės tarybos įgaliojimai buvo suspenduoti.
Geografija
thumb|right|150px|Esno žemėlapis
Departamentą supa – Šiaurės, Somos, Uazos, Senos ir Marnos, Marnos, Ardėnų departamentai ir Belgija.
Svarbiausi miestai – Ternjė, Šony, Hirsonas. Departamente yra Sent Kventino ir Suasono aglomeratai, kuriuose didesni miestai beveik be jokių pastebimų ribų apsupti mažesniųjų.
Svarbiausios upės – Esnas, Marna, Urkas , Veslis , Soma , Uaza , Sera.
Žiemos švelnios, vasaros karštos, ypač departamento pietuose.
Ekonomika
Vyrauja žemės ūkis, sūrių gamyba. Tačiau svarbiausia ekonomikos šaka yra sunkioji pramonė.
Politika
thumb|200px|Fertė Mijono pilies griuvėsiai Departamento Generalinė taryba ir prefektūra yra Laone mieste. Regiono taryboje departamentui atstovauja 14 narių (rinkimai vyko 2005 m. birželio 17 d.). Departamentui Prancūzijos senate atstovauja Pjeras Andrė (nuo 1998 m.), Polis Žiro (nuo 1978 m.), ir Žakas Peletjė (nuo 1966 m.) (išrinkti 1998 m.), Atstovų rūmuose – penki nariai.
Generalinę tarybą sudaro 43 nariai, renkami kas treji metai šešerių metų kadencijai. 21 dabartinės tarybos narys išrinktas 2001 m., 22 – 2004 m. Generalinės tarybos pirmininkė Evelina Rat.
Rusijos Federacijos maršalas
thumb|right|150px|Rusijos Federacijos maršalo [[antpetis]] Rusijos Federacijos maršalas  – aukščiausias dabartinis Rusijos Federacijos karinis laipsnis, įkurtas 1991 m. suirus TSRS vietoj Tarybų Sąjungos maršalo laipsnio. Jis aukštesnis už armijos generolą ir laivyno admirolą.
Pirmas ir vienintelis Rusijos Federacijos maršalas buvo buvęs gynybos ministras Igoris Sergejevas (laipsnis suteiktas 1997 m. lapkričio 11 d., mirė 2006 m.), kuris prieš tapdamas Rusijos Federacijos maršalu buvo strateginės raketų kariuomenės armijos generolas. 2009 m. spalio mėn. Rusijos kariuomenėje Rusijos Federacijos maršalų nėra.
Atskyrio ženklai
Rusijos Federacijos maršalo antpečiuose yra didelė auksinė penkiakampė žvaigždė ir auksinis dvigalvis erelis. Tuo jie panašūs į Tarybų Sąjungos maršalo antpečius, tik vietoj TSRS herbo turi dvigalvį erelį.
Taip pat nešioją didžiąją maršalo žvaigždę.
Stanislovas Albertas Radvila
Stanislovas Albertas Radvila (, 1914 m. liepos 21 d. Španove – 1976 m. liepos 27 d. Londone) – didikas, Lenkijos valstybės ir Didžiosios Britanijos visuomenės veikėjas, filosofijos daktaras.
Biografija
thumb|left|350px|Iš kairės į dešinę: Čarlzas Spaldingas, kunigaikštis Stanislovas Radvila, Žaklin Kenedi ir [[John F. Kennedy|Džonas Kenedis, JAV, 1963 liepos 28 d.]]
Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos – Nesvyžiaus linijos, tėvas Jonušas Pranciškus Radvila, motina Ona iš Liubomirskių giminės. Brolis Edmundas Ferdinandas Radvila.
Šeima
Buvo vedęs ir išsiskyrė tris kartus. Pirmoji žmona Roza de Monleon. Su antrąja žmona Grace Kolin susilaukė sūnaus Jano (g. 1947 m.), kuris vedė Eugeniją Carras ir užaugino du sūnus, Janą Mykolą (g. 1979 m.) ir Filipą (g. 1960 m.)
1959 m. kovo 19 d. vedė dar kartą. Trečioji žmona – Caroline Lee Bouviér, JAV prezidento Džono Ficdžeraldo Kenedžio žmonos Žaklinos Kenedi sesuo. Jiems 1959 m. gimė sūnus Antonis, kuris vedė Carolin Ann de Falco. 1960 m. gimė duktė Anna Kristina (Tina Radzivil). Su žmona išsiskyrė 1974 m., pora metų iki mirties.
Veikla
Antrojo pasaulinio karo metais kaip Lenkijos delegacijos prie Tautų lygos atašė ir Lenkijos Raudonojo Kryžiaus pasiuntinys prie Tarptautinio Raudonojo Kryžiaus, gyveno ir dirbo Šveicarijoje. Organizavo paramą lenkams, tremtiniams ir likusiems vokiečių okupuotoje šalyje.
Po karo išvyko į Londoną, kur užėmė įvairias pareigas, leidusias gauti pakankamas pajamas gerai gyventi ir užsiimti visuomenine veikla bei labdara. Dalyvavo steigiant Lenkijos institutą ir generolo Sikorskio Lenkijos karinių pajėgų Vakaruose muziejų. Pastatė lenkų katalikų Šv Onos bažnyčią Fawley Court.
Vasario 12
Vasario 12 yra 43-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 322 dienos (keliamaisiais metais – 323).
Mėlynutiniai
Mėlynutiniai (Ixioliriaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kurioje vienintelė gentis – mėlynutė (Ixiolirion) su 4 rūšimis.
Lietuvoje retai sodų gėlynuose auginama totorinė mėlynutė (Ixiolirion tataricum). Augalas 40-50 cm aukščio. Žydi gegužės – birželio mėn. Kekės daugiažiedės.
1373 m.
1373 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Aukštutinės Paranos departamentas
thumb|250px|Miškas Aukštutinėje Paranoje
Aukštutinės Paranos deparamentas  – departamentas rytų Paragvajuje, Brazilijos ir Argentinos pasienyje. Administracinis centras – Siudad del Estė.
Geografija
Aukštutinė Parana išsidėsčiusi Rytų Paragvajuje (Paranenjoje). Šiaurėje ribojasi su Kanindeju, vakaruose su Kaguasu ir Kasapa, pietuose – su Itapuja. Paranos upė rytuose skiria nuo Brazilijos ir Argentinos. Didžiąją departamento dalį užima aukštumos ir kalvagūbriai (driekiasi palei Paraną). Svarbiausi masyvai: San Rafaelio, Itapujos, San Chuano Nepomuko ir Kasapos kordiljeros. Svarbiausia upė – Parana, sudaranti rytinę departamento ribą. Į ją teka šie intakai: Itambėjus, Limojus, Yguasu, Akarajus, Mondajus, Jakuji Guasu, Ipeti ir Njakundajus bei įvairūs upeliai. Paranos ir Akarajaus upės naudojamos hidroenergijos reikmėms (tarp jų viena galingiausių pasaulyje Itaipu HE). Didelių ežerų nėra, tačiau gausu tvenkinių, iš kurių didžiausias – Akarajaus tvenkinys. Klimatas šiltas ir drėgnas. Vidutinė metinė temperatūra 23 °C, per metus svyruoja tarp 19-29 °C. Per metus iškrenta 1900 mm kritulių. Aukštas oro drėgnumas. Nemažą Aukštutinės Paranos dalį dengia miškai.
Gyventojai
Aukštutinėje Paranoje gyvena virš 560 tūkst. gyventojų, kas sudaro 8,6 % šalies gyventojų. 2/3 departamento gyventojų gyvena miestuose, daugiausiai Siudad del Estėje. Teritorijoje gyvena ~5000 indėnų. Raštingumo lygis 90 %. Vidutinis gyventojų skaičius, tenkantis namui – 5 žmonės.
Ekonomika
Aukštutinė Parana – svarbus energetinis, pramoninis ir žemdirbystės centras. Departamento hidroelektrinės tiekia didžiąją šalies elektros energijos dalį. Svarbiausia auginama žemės ūkio kultūra – sojos. 2002 m. jų išauginta virš 1,356 mln. tonų. Kitos kultūros (2002 m., tūkst. t): kukurūzai (269), kviečiai (218), cukranendrės (23), medvilnė (12), ryžiai (0,9), tabakas (0,4). Gyvulininkystė (2002 m. tūkst. vnt.): galvijai (392), kiaulės (218), avys (10), arkliai (10), ožkos (6,5). Medienos kirtimas. Turizmas (Itaipu HE, Mondajaus krioklys, Moisés Bertoni monumentas).
Administracinis skirstymas
Departamentas padalintas į 19 apygardų:
Vengrijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1999–2000 m.
Turmanto Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia
'''Turmanto Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Turmanto miestelyje, Latvijos pasienyje. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis. Priklauso Smalvų Švč. M. Marijos Rožančinės parapijai. miniatiūra|240px|left|2016 m. perdažyta bažnyčia
Istorija
1928 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1945 m. įkurta parapija.
Architektūra
Bažnyčia stačiakampio plano, su varpinės bokšteliu, žema šonine zakristija. Šventorių juosia metalinė tvora.
Vilma Rimšaitė
thumb|Vilma Rimšaitė su tėvu ir treneriu thumb|Vilmos Rimšaitės BMX dviratis Vilma Rimšaitė (g. 1983 m. vasario 24 d. Šiauliuose) – BMX tarptautinės kategorijos sporto meistrė, žymiausia Lietuvos mažųjų dviračių kroso BMX sportininkė, daugkartinė tarptautinių varžybų prizininkė.
Biografija
Lankė Šiaulių m. 12-ą vidurinę mokyklą su sustiprintu muzikiniu lavinimu. Dainavo mokyklos kvartete, kelis kartus dalyvavo respublikiniame „Dainų dainelės“ konkurse, o 1995 m. tapo šio konkurso laureate. 2002 m. baigė Šiaulių miesto Didždvario gimnaziją ir įstojo į Šiaulių universiteto Socialinių mokslų fakultetą, verslo vadybos specialybę, baigė universitetą 2009 m. 2004 m. pagal laimėtą konkursą mainų programoje studijavo Danijoje.
Sportinė karjera
Treneris – Albertas Rimša, atstovauja Šiaulių m. sporto mokyklai „Dubysa“. BMX sportu V. Rimšaitė pradėjo užsiiminėti nuo šešerių metų, treniruojama tėvo Alberto Rimšos. Intensyvios treniruotės, gera BMX dviračio valdymo technika netruko virsti laimėjimais lenktynių trasose ne vien tik Lietuvoje. V. Rimšaitė dalyvavo daugelyje Europos ir pasaulio BMX čempionatų, Europos BMX taurės varžybose (jaunimo ir moterų elito grupės), „Pre-World“ BMX varžybose (moterų elito grupė), Europos BMX dviračių gamyklų komandų čempionatuose. Nuo 2001 m. V. Rimšaitė patenka į geriausių pasaulio BMX sportininkų šešioliktuką moterų elito grupėje.
BMX entuziastės pasiekimai pastebimi gimtajame mieste. V. Rimšaitė buvo išrinkta geriausia Šiaulių 2003 m sportininke. 2005 m. – jai teko 3 vieta šiuose rinkimuose.
Haderslevas
Haderslevas – miestas pietryčių Jutlandijoje (vakarų Danija), slėnyje prie Baltijos jūros įlankos. Garsėja katedra. Yra universitetinė kolegija, miesto muziejus. Išvystyta mašinų, tekstilės, maisto pramonė.
Michalovo valsčius
Istorija
Įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje apie 1870–1875 m.. 1914–1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1921–1939 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Jaluvkos valsčiui. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Balstogės rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1973–1976 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Šimkų valsčiui. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 430,6 km², iš kurių: Valsčius sudaro 13,71 % Balstogės apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 2332,72 zlotai.
Pelžiediniai
Pelžiediniai (Ruscaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) šeima, kuriai priklauso šios Lietuvoje augančių augalų gentys: Anksčiau buvo išskiriama pakalnutinių (Convallariaceae) šeima.
Algimantas Pabijūnas
Algimantas Pabijūnas (g. 1936 m. liepos 8 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas, satyrikas, redaktorius.
Biografija
Augo ir mokėsi Birštone, Ašmintoje, kur mokytojavo tėvas. 1947–1951 m. mokėsi Prienų vidurinėje mokykloje, vėliau – Garliavoje. Vidurinę mokyklą baigė Kaune. 1954–1957 m. ir 1961–1980 m. leidinių „Komjaunimo tiesa“, „Šluota“, „Sovetskaja Litva“, „Kultūros barai“, „Agitatorius“, „Laikas ir įvykiai“ ir kt. redakcijų darbuotojas. 1957–1959 m. tarnavo sovietinėje armijoje Užpoliarėje – Kandalakšos mieste. 1959–1963 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, žurnalistiką. 1981–1985 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ atsakingasis sekretorius, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1985–1992 m. žurnalo „Kinas“ vyriausiasis redaktorius.
Nuo 1968 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Išleido satyrinių ir humoristinių eilėraščių bei epigramų knygų, spaudoje paskelbė publicistinių straipsnių, literatūros, kino recenzijų, satyrų, humoreskų, parodijų.
Įvertinimas
1986 m. LTSR nusipelnęs kultūros švietimo darbuotojas
Marso vėliava
thumb|right|200px|Marso vėliava
Marso vėliava – trispalvė, naudojama atstovaujant Marso planetą. Bet kokiomis teisinėmis prasmėmis ji nėra oficiali, tačiau jai pritarė Marso Visuomenė ir Planetinė Visuomenė, taip pat, ji yra skridusi kosminėje erdvėje. Iškelta į orbitą Space Shuttle Discovery astronauto John M. Grunsfeld ant STS-103, ši vėliava vaizduoja „būsimą Marso istoriją“. Raudona spalva, kuri yra arčiausiai stiebo, vaizduoja dabartinį Marsą. Žalia ir mėlyna spalva vaizduoja etapus, galimame Marso teraformavime, galbūt žmonija kada nors norės ir sugebės imtis tokios užduoties. Šitokių vėliavos spalvų mintį pateikė Kim Stanley Robinson populiari Marso trilogija Red Mars, Green Mars, ir Blue Mars (Raudonasis Marsas, Žaliasis Marsas, ir Mėlynasis Marsas). Marso vėliava plėvesuoja virš Flashline Mars Arctic Research Station (FMARS), Devono saloje, Kanadoje.
Jürgen Habermas
miniatiūra|232px|dešinėje|Jurgenas Habermasas
Jurgenas Habermasas (, g. 1929 m. birželio 18 d. Diuseldorfe) – vokiečių filosofas ir sociologas, neomarksistinės Frankfurto mokyklos atstovas.
Biografija
J. Habermasas gimė viduriniosios klasės šeimoje. Nuo 1949 m. iki 1954 m. studijavo filosofiją, istoriją, psichologiją, vokiečių literatūrą ir ekonomiką Giotingene, Ciūriche ir Bonoje.
Svarbią įtaką Habermasui padarė jaunųjų hegelinkų, o ypač jaunojo Marxo veikalai bei G. Lukasco Istorija ir klasinė sąmonė. Tad nors ir priklausydamas pasiturinčiai viduriniajai klasei, Habermasas savo pažiūromis vis dėlto krypo į kairę. Būdamas dvidešimt vienerių metų jau ėmė spausdinti straipsnius filosofijos ir sociologijos temomis. 1955–1959 m. ėjo T. Adorno asistento pareigas Socialinių tyrimų institute. Perimdamas ir tęsdamas kritinės teorijos tradicijas, Habermasas kartu išliko intelektualiai nepriklausomas ir gana kritiškas Frankfurto mokyklos ir atskirų jos atstovų plėtojamos koncepcijos nenuoseklumui.
1957 m. Habermaso straipsnis Dėl filosofinės polemikos apie Marxą ir marksizmą radikaliai supriešino jį su Instituto lyderiu Maxu Horkheimeriu. Habermaso teiginiai apie tai, kad filosofijos autonomija turėtų būti pakeista praktine istorijos filosofija, kurios tikslas – pakeisti istorijos filosofijai kritinę ar praktinę veiklą, Horkheimerio požiūriu, buvo parankūs diktatūrai ir griovė paskutinius civilizacijos likučius. Netrukus Horkheimeris sudarė Habermasui nepalankias darbo sąlygas ir pastarasis buvo priverstas atsistatydinti.
1961 m. Marburge apgynė habilitaciją „Struktūrinis visuomenės kitimas“.
Nuo 1961 m. Habermasas dirbo filosofijos ir sociologijos profesoriumi Heidelbergo bei Frankfurto universitetuose su dešimties metų pertrūkiu (1971–1981), kai jis Štarnbergo Maxo Plancko institute vadovavo Šiuolaikinio mokslinio-techninio pasaulio gyvenimo sąlygų tyrimams. Habermasas – ypač produktyvus mokslininkas, parašęs daugybę straipsnių bei knygų socialinės filosofijos ir sociologijos temomis.
J. Habermasas daugiausia rėmėsi L. Vittgenšteino kalbos žaidimų teorija, Hėgelio moralės koncepcijos pagrindą sudarančiu „tarpusavio pripažinimo“ principu, H. Gadamerio hermeneutika.
Etika
Habermasas savo darbuose išplėtojo Diskurso Etikos teoriją. Jo moralės teorijai didelę įtaką padarė I. Kanto moralės teorija. Tačiau kitaip negu I. Kantas, Habermasas atsisako monologiško požiūrio į moralę ir bando etiką iškelti į komunikaciją. Moralinis žiūros taškas įmanomas tik dalyvaujant realiame diskurse kartu su kitais, kuriems įtaką daro nagrinėjamas klausimas.
Bibliografija
Darbai originalo kalba
Nuorodos
Apie:
Biniūnai I
Biniūnai I – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Nedzingės, 1 km į šiaurę nuo Tolkūnų, tarp Liubiečiaus, Bebruko ir Baudieriškio ežerėlių.
Istorija
2017 m. kaimas pervadintas Biniūnais I.
Mis Pasaulis 1955
Mis Pasaulis 1955 – penktoji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Kokurse pirmą kartą laimėjo atstovė iš Pietų Amerikos.
Pramonės perversmas
thumb|250px|[[James Watt|Džeimso Vato garo mašina, išjudinusi pramonės perversmą Britanijoje ir visame pasaulyje]]
Pramonės perversmas, arba industrinė revoliucija – pokyčiai gamybos technologijoje bei organizacijoje, kurių metu buvo pereita nuo manufaktūrinės prie stambiosios mašininės gamybos. Pramonės perversmas ir jį sekusi industrializacija buvo ryškios ilgo Europos modernizacijos proceso, prasidėjusio jau XVIII a., sudėtinės dalys. Didžiojoje Britanijoje perversmas įvyko XVIII a. 7 dešimtmetyje – XIX a. 3 dešimtmetyje, Prancūzijoje – XVIII a. pabaigoje – XIX a. 6 dešimtmetyje, Vokietijoje – XIX a. pr. – XIX a. 7–8 dešimtmečiuose, Italijoje – XIX a. 5 dešimtmetyje – XIX a. pabaigoje, didžiojoje dalyje Rytų Europos šalių – XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje. Pagrindiniai pramoninio perversmo rezultatai buvo darbo mechanizacija, masinė gamyba ir garo panaudojimas.
Pradžia
Pradžia perversmui buvo duota smulkiais išradimais Anglijos Lankašyro grafystėje, iš kurių bene svarbiausias – „Jenny“ verpimo mašinos išradimas (Jamesas Hargreavesas; patentuotas 1765 m., nors kojos buvo išlaisvintos, darbininkams jas tekdavo sukti rankomis). 1769 m. Richardas Arkwrightas pritaikė šiai mašinai varomąją jėgą, kas žymiai pagreitino jos darbą (pradžioje su vėjo energija, tad pirmasis fabrikas, kuriame buvo šių mašinų, pavadintas „Vėjo malūnas“, vėliau buvo varoma vandens energija; šioms mašinoms reikėjo statyti specialias patalpas su jėgos varomosiomis, taigi jos buvo stacionarios, skirtingai nei „Jenny“). Šie atradimai iš esmės ir tapo pagrindu mašinų raidai kitose srityse, bet jie pradėjo atpalaiduoti ir darbo jėgą.
Greitaeigės šaudyklės su šovos įtaisu išradimas 1733 m. (John Kay) paspartino darbą audėjams, bet perversmas audimo srityje prasidėjo tik XVIII a. pabaigoje, kai Edmundas Cartwrightas 1785 m. sukonstravo pirmąsias mechanines audimo stakles, kurias 1792 m. dar patobulino. Visas audimo operacijas atlikdavo garo mašinos (labai patobulintos ir 1769 m. užpatentuotos Jameso Watto). Naujas žingsnis kuriant sudėtingas mašinas buvo žengtas Prancūzijoje, kur 1804 m. Liono tekstilės inžinierius Josephas Marie Jacquardas, tobulindamas ankstesnes audimo stakles, išrado stakles šilkui austi.
Tačiau iš pradžių šios audimo mašinos nebuvo tokios efektyvios, kaip rankų darbas. Be to, garo jėgos ir mašinų plačiai naudoti nebuvo galimybės, kol nepradėta išgauti daugiau akmens anglies – efektyviausio kuro garui gauti. Daugelis tyrinėtojų pripažįsta, kad pirmoji moderni pramonės įmonė buvo 1761 m. Birmingeme Matthew Boultono įkurta Soho manufaktūra.
Mašinų taikymas reikalavo keisti darbo organizavimą. Kai mašinų diegimas ir samdomasis darbas tapo visuotiniu, darbininkai į tai reagavo skausmingai. Jau 1779 m. 8 tūkst. darbininkų Anglijoje atakavo fabriką ir sudegino jį iki pamatų, sukildami prieš gerokai efektyvesnes mašinas. Apie 1811 m. tokie protestai prieš naują technologiją apėmė jau visą Angliją. Daužant fabrikus, buvo paskleisti gandai, kad minios veiksmams vadovavo karalius ar generolas Luddas, dėl ko judėjimą pavadino luditais.
XIX a., kadangi medinės audimo staklės buvo nepakankamai tvirtos, imta gaminti metalines mašinas – tai skatino metalurgijos pramonės vystymą. Ieškant vis grynesnės ir tvirtesnės geležies, buvo vystoma ketaus ir plieno gamyba. 1856 m. seras Henry Bessemeras užpatentavo konverterinį plieno gamybos būdą. Nors iš pradžių jis buvo neparankus Vidurio Europos plieno pramonei, kadangi ten geležies rūda turėjo daug fosforo, ši problema buvo išspręsta 1870 m. Po to aukštos kokybės plienas galėjo būti lydomas daug pigiau ir gausiau. Plienas ne taip rūdijo kaip geležis, buvo patvaresnis ir lengviau apdorojamas, todėl jis buvo labai plačiai pritaikytas geležinkelio bėgiams tiesti, laivams, tiltams, dangoraižiams, traukiniams statyti, mašinoms gaminti. XIX a. 8 dešimtmetyje išradus elektrolitinį būdą, iš kriolito bei aliuminio oksido lydalo pradėtas gaminti aliuminis. 9 dešimtmetyje dėl alotropijos rinkoje pasirodė platus asortimentas aukštos kokybės lydinių, tinkamų įrankiams ir ginklams gaminti.
Rezultatai
Darbo pasidalijimas ir specializacija paskatino didžiulį našumo padidėjimą. Pasikeitusi technologija skatino pramonės koncentraciją, todėl vietoje amatininkų cechų atsirado fabrikai, kuriuose tinkamai mašinų veiklai palaikyti buvo įdarbinami tūkstančiai žmonių. Juose stengtasi gaminti greičiau ir pigiau, taikant darbo pasidalijimo principą: darbininkui teliko be paliovos kartoti elementarius judesius ir jis tapo tik didžiulės gamybinės sistemos sraigteliu.
Pramonės perversmas taip pat skatino geografinę įmonių koncentraciją. Gamyklos buvo statomos prie anglies ir geležies kasyklų arba prie uostų, kad būtų arčiau importuoti būtinas žaliavas. Jos taip pat kūrėsi priemiesčiuose, kad nepritrūktų darbo jėgos bei rinkos produkcijai realizuoti. Mėginant spręsti didelių anglies kiekių gabenimo problemą, Europoje buvo sukonstruotas geležinkelis (1804 m. anglų inžinierius Richardas Trevithickas sukonstravo pirmąją bėgiais judančią garo slėgio varomą transporto mašiną).
Išlaidos moksliniams tyrimams ir didžiulių investicijų būtinybė vertė įmones jungti savo kapitalus: tai gimdė finansinę koncentraciją.
Vengrijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Vengrijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Svetimi (TV serialas)
Tema
Tai Edvino Kalėdos populiariaus romano trilogijos antroji dalis. Ši daugiaserijinė kriminalinė drama – serialo „Nemylimi“ tęsinys, kuriame taip pat netrūksta ne tik naujų meilės trikampių ir teisybės paieškų istorijų, bet ir netikėto veiksmo. Čia vienų herojų audringi jausmai sproginės dėl netikėtų naujų pažinčių ir naujos meilės, kitų – dėl išlikimo ir net gyvybės. Seriale sukasi nusikalstamo pasaulio ypatumų bei meilės peripetijų verpetas.
Krempliai
Krempliai – Vilniaus miesto dalis, esanti į rytus nuo Staviškių, dešiniajame Neries krante prie Turniškių upelio. Iš šiaurės juosia Riešės upė ir miškelis (anapus – Babiniai), rytuose ribojasi su Staviškėmis, pietuose ir vakaruose – su Naujaisiais Verkiais. Patenka į Verkių regioninį parką, Turniškės kraštovaizdžio draustinį.