cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Herojai
Trumpa apžvalga
Pirmoji trečiojo sezono dalis buvo žinoma kaip „Niekšai“. Trečioji dalis prasidėjo bandymu nužudyti Nathan'ą, ir išanalizuoti to pasekmes. Be to, keletas piktadarių pabėga iš 5 lygio ribų, ir kompanija bando susigrąžinti juos. Arthur Petrelli (Robert Forster) gydo nuo sisteminių nervų pažeidimų ir siekiama sukurti formulę, kuri suteiktų paprastiems žmonėms galių. Trečiojo sezono antroji dalis, pavadinta „Bėgliai“, apima tai, kas vyksta po to, kai Nathan nepateikia formulės. Po Primatech ir Pinehearst žlugimo, herojai stengiasi gyventi normalų gyvenimą iki tol kol Nathan’as pradeda įgyvendinti savo planą – suburti visus žmones, turinčius gebėjimų. Sylar nužudo Nathan'ą po įtemptos dvikovos; tačiau Matt gavo nurodymus pakeisti Sylar’o protas taip, kad jis manytų, jog yra Nathan’as.
Paskutinė naktis Tvisted Riveryje
Paskutinė naktis Tvisted Riveryje  – JAV rašytojo Džono Irvingo romanas, parašytas 2009 metais.
Romanas tęsiasi penkis dešimtmečius ir pasakoja apie berniuką bei jo tėtį. Berniukas užauga ir tampa garsus rašytojas, parašęs aštuonis nuostabius romanus, iš kurių vienas pateko į 2009-ųjų geriausių knygų pagal „Time“ žurnalą sąrašą.
Kūrinį „Paskutinė naktis Tvisted Riveryje“ Džonas Irvingas rašė net 20 metų. Joje gausu Džonui Irvingui būdingų temų. Pagrindinio personažo, kaip rašytojo, karjeros aprašymas atspindi ir paties Džono Irvingo karjerą. Galima sakyti, jog „Paskutinė naktis Tvisted Riveryje“ iš dalies yra autobiografinė autoriaus knyga. Kūrinys susilaukė įvairių vertinimų: „The Independent“ ir „The Dallas Morning News“ gyrė rašytoją už „nuostabiausią kūrinį iki šiol“, tuo tarpu „The New York Times“ bei „St. Petersburg Times“ nebuvo labai sužavėti ir teigė, jog „kūrinys neturi prasmės“.
Siužetas
Kūrinys prasideda 1954 m. smulkiame ir tikrai „neklestinčiame“ Tvisted Riverio miestelyje, kuris įsikūręs šiaurinėje Naujojo Hampšyro dalyje. Dominikas Bačiagalupas yra virėjas, gyvenantis virš virtuvės su savo dvylikamečiu sūnumi Danieliu. Prieš dešimt metų Dominikas neteko savo žmonos Rozi po to, kai šie kartu su bendru draugu Kečumu šoko ant užšalusio ežero ir staiga įlūžo ledas.
Dar vienas įvykis pakeitė Dominiko, Danielio ir Kečumo gyvenimą. Vietinio pareigūno mergina Konstablija Karl ir Dominikas turi romaną. Vieną naktį, klaidingai merginą palaikęs meška, Dominiko sūnus Danielis su keptuve tvoja Konstablijai per galvą ir ši miršta. Dominikas nugabena Konstablijos kūną į Karlo namus ir palieka ją ant grindų tam, kad po išgertuvių atsibudęs Karlas manytų, jog tai jis užmušė savo merginą (mat jis dažnai ją primušdavo). Kitą rytą Dominikas ir Danielis papasakoja Kečumui kas nutiko ir išskrenda iš Tvisted Riverio tikėdamiesi, kad Karlas neišsiaiškins kas iš tikrųjų nutiko.
Dominikas ir Danielis atvyksta į Bostoną, kur Dominikas įsidarbina viename italų restorane ir pakeičia savo vardą į Del Popolo, kad pasislėptų nuo Karlo. Tuo metu Danielis lanko privačią Ekseterio mokyklą pietinėje Nju Hampšyro dalyje, o po to įstoja ir į Nju Hampšyro universitetą. Jis ima rašyti savo pirmąjį romaną, o dar po kiek laiko sutinka Keitę Kalahan, radikalių pažiūrų meno studentę, kurią veda. Keitė pagimdo sūnų Džo, tačiau kai jam sueina dveji, ji palieka Danielį su kitu vyriškiu, kurį bando išgelbėti nuo karo prievolės. Danielis su Džo persikelia į Ajovą. Jis, kaip ir tėvas, pakeičia savo vardą (į Denis Andželas), kad pasislėptų nuo Karlo ir naudoja šį pseudonimą išleisdamas savo romanus.
Tvisted Riveryje pasilikęs Kečumas bendrauja laiškais ir telefonu su Dominiku bei Deniu ir perspėja, kad jų ieško Karlas. Kečumo patariamas, Dominikas palieka Bostoną ir persikelia gyventi į Vermontą, kur dabar gyvena ir Denis. Jis vėl pakeičia savo vardą, šįkart į Tonis Andželas. Kol Denis moko studentus rašymo Vindhemo koledže, Tonis atidaro savo nuosavą restoraną. Po ketvirtojo ir paties didžiausio pasisekimo sulaukusio savo romano „Kenedžio tėvai“ išleidimo, Denis nustoja mokyti kitus ir susikoncentruoja ties rašymu. Tada, 1983 m., dvi lentpjūvės darbininkų žmonos iš Tvisted Riverio atsitiktinai sustoja papietauti Tonio restorane ir jį atpažįsta bei perpasakoja tai Karlui. Vėlgi, Kečumui patariant, tėvas ir sūnus yra priversti išskristi, šįsyk – į Torontą.
Atsikėlę į naują šalį, Tonis ir Denis susigrąžina savo buvusius vardus – Dominikas ir Danielis. Vėlgi Dominikas suranda restoraną, kuriame įsidarbina, o Danielis savo buvusiu pseudonimu toliau „kepa“ naujus romanus. Jo sūnus Džo užaugęs, tad šis pasilieka Jungtinėse Valstijose studijuoti Kolorado universitete. Danielis susipažįsta su filmų scenariste Šarlote Turner, kuri adaptuoja filmui vieną iš Danielio romanų. Jie nusprendžia susituokti, bet tik tada kai Džo baigs studijas. Deja, per nelaiminga autoavariją 1987-iais Džo žūva, o Denis, negalėdamas susitaikyti su sūnaus mirtimi, palieka Šarlotę.
Galiausiai ateina 2001-ieji metai ir Kečumas per neatsargumą nuveda Karlą tiesiai prie Dominiko ir Danielio namų Toronte. Karlas šauna į Dominiką ir jį nužudo, o Danielis atsako tuo pačiu Karlui. Kečumas labai graužiasi, kad suklydo ir nesugebėjo apsaugoti savo draugų ir nusižudo pats. Denis, netekęs mamos, tėvo, sūnaus ir geriausio draugo, bando susikoncentruoti į savo aštuntosios knygos rašymą.
Tada jo paskutinė viltis Emi, arba „ponia Dangus“, netikėtai pasirodo prie jo durų slenksčio. Emi siūlo Deniui savo paramą ir sakosi galinti suteikti kokią tik prireiks. Sužinojusi visas garsiojo rašytojo netektis, ji paseka Deniui iš paskos. Dabar laimingu gyvenimu besidžiaugiantis Danielis pradeda naują savo knygą žodžiais: „Jaunas kanadietis, kuriam negalėjo būti daugiau nei penkiasdešimt, užsibuvo čia per ilgai“ (tokia yra ir paties kūrinio „Paskutinė naktis Tvisted Riveryje“ pirmieji žodžiai).
Personažai
Dominikas Bačiagalupas / Dominikas Del Popolo / Tonis Andželas: buvęs virėjas Tvisted Riveryje. Jo tėvas, kuriam teko bėgti nuo teisėsaugos prieš gimstant Dominikui, pavadino savo sūnų Kapadilupu (liet. vilkų galva), tačiau jo mama pervadino jį Bačiačalupu (liet. vilkų bučinys), tačiau vėliau galiausiai pavardė aiškumo dėlei buvo dar kartą pervadinta į Bačiagalupas. Vėliau, bėgdamas nuo Karlo, jis pasikeitė pavardę į Del Popolo, o vėliau ir į Tonis Andželas. Jis pernelyg stipriai saugo savo sūnų Danielį, o vėliau ir sūnaus sūnų, savo anūką Džo.
Danielis Bačiagalupas / Denis Andželas: Dominiko sūnus ir buvęs virėjo padėjėjas Tvisted Riveryje. Vėliau tampa garsiu rašytoju, parašiusiu net pusiau autobiografinius romanus. Visi jie pasirašyti Denio Andželo pseudonimu, tam kad pasislėptų nuo Karlo. Į jį dėmesį dažnai atkreipia daug vyresnės moterys.
Kečumas: lentpjūvys iš Tvisted Riverio ir geriausias Dominiko draugas. Jo pirmasis vardas niekad neatskleidžiamas. Būdamas jaunas atsiskyrė nuo tėvų ir nuo dvylikos metų nustojo mokytis. Kartą buvo vedęs. Kaip geriausias Dominiko draugas, labai jį saugo, taip pat ir Dominiko sūnų Danielį. Jis yra tarytum pastarųjų „patarėjas“ kaip pasprukti nuo Karlo.
Rozina Kalegoro (Rozi): Danielio žmona, taip pat ir tolima giminaitė. Ji buvo „išremta“ į Naująjį Hampšyrą šeimos noru, nes tapo nėščia. Galiausiai persikėlė į Tvisted Riverį.
Džeinė: indų plovėja Tvisted Riveryje ir Dominiko meilužė. Jos pilnas vardas nėra žinomas. Ji yra Konstablo Karlo mergina.
Konstablas Karlas („kaubojus“): vietinis policijos pareigūnas, kuris didžiąją dalį laiko praleidžia stabdydamas muštynes baruose ir siųsdamas Kanados prancūzus atgal namo, kad šie susirastų darbą. Jis dažnai išgeria ir retkarčiais primuša savo merginą Džeinę. Įgijo pravardę „kaubojus“ dėl savo nenuspėjamo elgesio.
Džo Bačiagalupas: Danielio ir Keitės sūnus. Gavo Bačiagalupo pavardę nepaisant to, kad jo tėvas pakeitė pavardę besislapstydamas nuo Karlo. Iš mamos perėme azarto „gyslelę“ ir dažnai elgiasi neatsakingai bei rizikingai.
Emi Martin: paskutinė Danielio meilė Toronte. Jos pravardė „panelė Dangus“, nes kartą su parašiutu nuoga nusileido Ajovoje.
Ištakos
Džonas Irvingas yra sakęs, jog šį romaną kūrė 20 metų. Idėja parašyti romaną apie virėją ir sūnų, sprunkantį nuo padarytų nusikaltimų, jam į galvą šovė dar 1986 m. Nors pradėjo rašyti kūrinį 2005-iais, tačiau būtent prieš dvidešimt metų mintyse nupiešė tokį siužetą. Jis teigė, jog galiausiai kūrinio veiksmas gimė išgirdus Bobo Dylano dainą „Susipainiojęs mėlynoje spalvoje“, kurioje dainuojama apie bėgimą nuo pasekmių.
Daugybė panašumų sieja pagrindinį kūrinio herojų Danielį Bačiagalupą su pačiu Džonu Irvingu. 2009 m. spalį per interviu „The New York Times“ žurnalui jis sakė, kad „rašyti protarpiais buvo sunku, nes yra dalykų, kurių pats nelabai noriu prisiminti“.
Baltasparnės kandelės
Baltasparnės kandelės (Lyonetiidae) – drugių (Lepidoptera) šeima.
Europoje žinoma apie 30, Lietuvoje – apie 10 rūšių:
Praja Grandė
Praja Grandė  – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 72 km į pietus nuo San Paulo, Santoso aglomeracijoje, prie Atlanto vandenyno. Yra jūrų uostas, sportinis oro uostas. Geležinkeliai į Santosą, Rio de Žaneirą, plentai į Kuritibą, San Paulą. Vystomas turizmas. Pajūrio kurortas (vilos, sanatorijos, poilsio namai). Yra muziejus, Itaipu tvirtovė. Šalia įsteigtas Šišovos-Žapui valstijos parkas.
Istorija
Praja Grandė (iš portugalų k. – „didysis paplūdimys“) pradėjo kurtis XVI a. pradžioje. Iki XX a. antros pusės buvo mažas miestelis. Miesto teisės suteiktos 1967 m. XX a. pab. Praja Grandė ėmė sparčiai augti nutiesus kelius į Santosą ir San Paulą.
Rudra
Rudra (, reiškia „šiurpus“, „pasibaisėtinas“, „keliantis raudas“) – vediškasis dievas, įkūnijantis audrą, įtūžį, griaunamąją galią. Jo buvo baiminamasi ir buvo stengiamasi, kad jis būtų kuo atokiau nuo aukojimo ritualų.
„Rigvedoje“ jis laikomas marutų, vėtrų, griaustinio, žaibavimo dievų (dar vadinamų rudrais), tėvu. Viena jo funkcijų – vaisingumas ir derlumas, kita – naikinimas ir siaubas. „Rigvedoje“ Rudrai skirtos 3 giesmės, iš viso šiame tekste jis yra paminėtas 75 kartus. Ghoru (Siaubinguoju) vadinamas Rudra siųsdavęs mirtį, bet sykiu galėdavęs padėti jos išvengti. Tituluojamas Pašupačiu (Žvėrių valdovu) ir siejamas su gydomosiomis žolėmis. Rudra „Rigvedoje“ vadinamas „trimočiu“ (trayambaka – iš garsios Mahamritjundžajos mantros), jo žmona – Rudranė arba Rodasė („abu pasaulio skliautai“).
„Jadžurvedoje“ yra Rudrai skirta svarbi šlovinimo litanija „Šatarudryja“ (dar vadinama Rudram), kuri kas dieną recituojama Pietų Indijos šaivų šventyklose.
Vėliau imta jį tapatinti su Šiva (jau Švetašvatara upanišadoje Rudra tapatinamas su Aukščiausiuoju Dievu) ir Rudra pradėjo įkūnyti niršiąsias, gąsdinančias savybes: Šiva Rudros pavidale yra niršus griovėjas ir naikintojas. Pagal vieną iš mitologijos tyrinėtojų versijų, Šiva buvo vienas iš Rudros epitetų, kuriuo buvo siekiama suminkštinti jo žiaurumą (šiva reiškia „palankusis“). Taip pat kaip Šiva, Rudra vadinamas kitais vardais, būdingais ir Šivai: Bhava, Šarva, Išana, Pašupatis, Bhyma, Ugra, Mahadeva.
Štai kaip Rudra apibūdinamas viename iš daugybės mitų: "Rudra lyg pykčio ugnis išsiveržė iš Brahmos kaktos, jame įsikūnijo visos griaunančios jėgos ir pačios baisiausios ir grėsmingiausios dievų savybės. Niūrus, įtūžęs ir vienišas jis pasitraukė nuo visų ir apsigyveno atkampiuose šiauriniuose kalnuose, ant Himavato. Jam buvo pavesta valdyti žvėris, ir todėl šis dievas dar vadinamas Pašupačiu, Žvėrių valdovu. Laukinio medžiotojo išvaizdos, apsisiautęs kailiniais, raudonas, su melsvai juodais į kuokštą surištais plaukais jis bastėsi po kalnus ir miškus, apsiginklavęs juodu lanku ir strėlėmis."
Pasak puranų, Rudra nebuvo pakviestas į Dakšos rengiamą aukojimą, kur dalyvavo visi dievai, todėl įtūžęs pasirodė per patį aukojimo įkarštį, strėle peršovė auką (ši pavirto antilope ir pakilusi į dangų virto Mrigaširšos žvaigždynu). Užpuolęs dievus, Rudra juos sužalojo, o Dakšai nukirto galvą (vėliau jam grąžino ožio galvą). Kitur pasakojama, kad dievai patys pasikvietė Rudrą į aukojimą, kad šis nugalėtų Pradžapatį. Rudra taip pat dalyvauja dievų kovoje prieš asurus, dėl Brihaspačio žmonos Taros. Rudra dar laikomas Angirasų giminės globėju.
Šaivų pašupatų mokyklos tradicijoje Rudra ėmė reprezentuoti ezoterines Šivos funkcijas, susijusias su apeiginiu mirties nešvarumu ir mirusiųjų deginimo vietomis. Rudra vaizduojamas kaip medžiotojas, apsirengęs žvėrių oda, susitaršiusiais plaukais, su lanku ir juodomis strėlėmis.
Žodis rudra- kildinamas iš („laukinis, šviežias, ūmus“) < *rū̆- „plėšti, atverti, kasti, gauti“. Indiškoje tradicijoje dievavardis kildinamas iš veiksm. ru-/rauti („kaukia, riaumoja“) arba rudh-/ruṇáddhi („trukdo, varo, stabdo“).
Dapšiai
Dapšiai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Bugenių. Pro kaimą nutiestas Liepojos–Romnų geležinkelis, veikia Bugenių geležinkelio stotis. Šiauriau kaimo veikia „Orlen Lietuva“ naftos perdirbimo gamykla, rytų pusėje telkšo Juodeikių tvenkinys. Dapšių akmuo (su keturiais apskritimais; gamtos paminklas). Stūkso Dapšių piliakalnis.
Istorija
Sovietmečiu priklausė „Tarybinės Žemaitijos“ kolūkiui.
Vytas Rimkus
Vytas Rimkus (Vīts Rimkus; g. 1973 m. birželio 21 d.) – lietuvių kilmės Latvijos futbolininkas, rungtyniavęs puolėjo pozicijoje. Buvęs Panevėžio „Ekrano“ klubo žaidėjas.
Karjeros pradžioje žaidė įvairiuose Rygos klubuose, vėliau rungtyniavo Šveicarijoje, Vokietijoje. 1998 m. grįžo į Latviją, tapo šalies čempionu su Skonto klubu. Vėliau trumpai žaidė Rusijoje, grįžęs su Ventspilio klubu vėl laimėjo šalies lygą. 2007, 2008 m. buvo rezultatyviausiu Latvijos lygos žaidėju. Nuo 2010 m. žaidė Panevėžyje.
Rimkus 1995–2008 m. žaidė Latvijos rinktinėje, su ja dalyvavo 2004 m. Europos futbolo čempionate.
Irša
Irša  – upė šiaurės Ukrainoje, Žytomyro srityje; Teterivo kairysis intakas (Dniepro baseinas). Teka šiaurės rytų, rytų kryptimi.
Intakai: Viznia, Zdrivlia, Riznia.
Upės baseine yra keletas granito gavybos karjerų, įrengta eilė tvenkinių. Svarbiausios gyvenvietės prie Iršos: Voluinės Volodarskas, Iršanskas, Malynas.
Mahiras Gamzajevas
Mahiras Gamzajevas (,, , g. 1958 m. kovo 8 d. Kuboje, Azerbaidžane) – Lietuvos ir Azerbaidžano visuomenės bei kultūros veikėjas, literatūrinių ir kultūrinių ryšių tyrinėtojas, publicistas, vertėjas.
Biografija
Nuo 1979 m. gyvena ir dirba Vilniuje. 1983 m. baigė Baku universiteto Azerbaidžaniečių filologijos fakultetą. Diplominio darbo tema – „Azerbaidžaniečių ir lietuvių literatūriniai bei kultūriniai ryšiai”. Baku universiteto Mokslo tarybos ir Valstybinės egzaminų komisijos sprendimu šis darbas išspausdintas Baku universiteto mokslo leidinyje. Rekomendavus Lietuvos rašytojų sąjungai, priimtas į Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto aspirantūrą (1984–1989). Darbo tema: „Lietuvių ir azerbaidžaniečių literatūriniai bei kultūriniai ryšiai XIX–XX a.“ Darbo vadovas – prof. Vytautas Kubilius.
Organizacinė ir kultūrinė veikla
1985 m. išrinktas Lietuvos TSR knygos bičiulių draugijos Vilniaus miesto organizacijos atsakinguoju sekretoriumi. Nuo 1994 m. yra Vilniaus knygos draugijos pirmininkas. Organizavo literatūrinius renginius – susitikimus su lietuvių ir užsienio rašytojais, knygų aptarimus, literatūros vertėjų vakarus, literatūrines viktorinas, mini ir retų knygų parodas, skaitomiausios metų knygos, vaikų ir jaunimo literatūros rašinių konkursus, vaikų knygų šventes, jaunimo išvykas į literatūrines vietas, lietuviškų knygų siuntimą išeivijai. 1985–1991 m. kartu su Lietuvos ekslibrisininkų klubu rengė tarptautines ekslibrisų bienales ir konferencijas. 1985–1991 m. VU kiemeliuose rengė Vilniaus knygos šventes. 1991 m. Daukanto aikštėje kartu su režisieriumi Vidu Aleksandravičiumi organizavo miesto šventę „Vilnius knygose ir metraščiuose”.
1986–1989 m. Vilniuje rengė knygos bičiulių susitikimus su žymiais Rusijos rašytojais, kino ir teatro aktoriais, režisieriais bei kitais kultūros veikėjais Arkadijumi Vaineriu, Andrejumi Voznesenskiu, Aleksejumi Batalovu, Andrejumi Mironovu, Aleksandru Širvindtu, Anatolijumi Papanovu, Spartaku Mišulinu, Georgijumi Mengletu, Olga Aroseva, Nikolajumi Karačencovu ir kitais.
Briežvalkis
Briežvalkis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 13 km nuo Raguvos.
Mahiras Gamzajevas
Organizacinė ir kultūrinė veikla
1988–1991 m., kai tautos šviesuolių pasirodymas valstybinėje žiniasklaidoje buvo apribotas, rengė Vilniuje viešųjų renginių ciklą: „Tautinio atgimimo etapai ir literatūros uždaviniai”, „Spausdintas žodis ir visuomenės humanizavimo problemos“, „Visuomeniniai ir politiniai Lietuvos valstybingumo aspektai”, „Filosofiniai ir socialiniai teisinės valstybės demokratizavimo aspektai”, „Tautinio mentaliteto problemos lietuvių literatūroje”, „Moraliniai ir dvasiniai teisinės valstybės kūrimo aspektai”. Šiuose renginiuose dalyvavo Bernardas Brazdžionis, Justinas Marcinkevičius, Vytautas Landsbergis, Sigitas Geda, Kazys Saja, Arvydas Juozaitis, Romualdas Ozolas, Vytautas Petkevičius, Ričardas Gavelis, Vladas Dautartas, Jurga Ivanauskaitė, Egidijus Bičkauskas, Gedvydas Vainauskas, Vitas Tomkus, Česlovas Juršėnas, Vytautas Kvietkauskas, Algimantas Čekuolis, Rimvydas Valatka, Laimonas Noreika, Tomas Vaisieta, Ramūnas Abukevičius, Vladas Bagdonas, Vytautas Kernagis, Česlovas Stonys ir kiti.
Kūryba
Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Azerbaidžano rašytojų sąjungos narys. Lietuvos literatūros vertėjų sąjungos narys. Visuotinės Lietuvių enciklopedijos redakcinės kolegijos narys. Rašo literatūrologijos temomis: lietuvių ir azerbaidžaniečių literatūriniai, kultūriniai, istoriniai ryšiai, literatūrų tipologinės paralelės, literatūros ir vertimų sąveikos, Lietuvos išeivija Azerbaidžane XIX–XX a., Lietuvos ir Azerbaidžano 1918–1922 m. tarpvalstybiniai santykiai, LDK totorių, karaimų, lenkų palikuonių ryšiai su Azerbaidžanu, azerų kilmės kovotojų dalyvavimas 1944–1953 m. Lietuvos ginkluotame antisovietiniame pogrindyje. Tyrinėjo, rinko ir paskelbė ligi tol nežinomą archyvinę medžiagą, atrado istorinius dokumentus ir kitus faktus apie 1918–1922 m. Lietuvos ir Azerbaidžano tarpvalstybinius santykius. Dauguma šių faktų ir dokumentų 1992 m. ir 1993 m. pateikti LR Užsienio reikalų ministerijai.
Svarbiausią vietą literatūrologinėse ir kultūrologinėse M. Gamzajevo publikacijose užima Vinco Krėvės-Mickevičiaus gyvenimo ir veiklos Baku laikotarpis (1909–1920 m.). 1992–2018 m. paskelbtuose jo darbuose nagrinėjama iki šiol nežinota V. Krėvės visuomeninė–politinė veikla Azerbaidžane ir Baku eserų partijos komitete, tyrinėjamas jo konsulinis darbas, apžvelgiami organizaciniai ryšiai su Kaukazo Lietuvių Taryba, kitomis čia veikusiomis lietuvių visuomeninėmis organizacijomis, Rusijos armijoje Kaukaze tarnavusių lietuvių karininkų ir lietuvių – Pirmojo pasaulinio karo pabėgėlių grįžimo į Tėvynę organizavimas. Šia tematika Lietuvos ir Azerbaidžano žiniasklaidoje bei literatūriniuose leidiniuose išspausdino per 30 tiriamųjų literatūrologinių ir kultūrologinių darbų. Į azerų kalbą išvertė ir 2010 m. bei 2015 m. Baku išleido V. Krėvės knygą Azəristan ölkəsi („Rytų pasakos“) bei rašytojo politinę publicistiką.
Literatūros ir publicistikos vertimai
Išvertė į azerų kalbą lietuvių liaudies pasakas („Eglė žalčių karalienė“ ir kt.), Vinco Krėvės, Jono Biliūno, Alfonso Maldonio, Sigito Gedos, Algirdo Pociaus, Alfonso Bukonto, Danieliaus Mušinsko, Antano Stanevičiaus, Arvydo Valionio ir Halinos Kobeckaitės literatūrinius kūrinius.
Taip pat išvertė Valdo Adamkaus, Vytauto Landsbergio, Andriaus Kubiliaus, Gedimino Kirkilo, Halinos Kobeckaitės, Antano Buračo, Antano Tylos, Vidmanto Valiušaičio, Kęstučio Oginsko, Donato Valančiausko, Egidijaus Vareikio, Lauryno Kasčiūno, Imanto Meliano, Vitalijaus Karakorskio, Arvydo Baniulio, Ritos Miliūtės, Ričardo Lapaičio, Tomo Srėbaliaus, Lino Česnulevičiaus, Pauliaus Vaitiekūno, Rasos Karmazaitės, Ryto Staselio ir kitų lietuvių autorių publicistinius bei politologinius darbus ir oficialius tekstus.
Kartu su lietuvių rašytojais ir publicistais – Alfonsu Bukontu, Linu Broga, Halina Kobeckaite, Antanu Stanevičiumi, Aru Lukšu, Gediminu Radvilu, Imantu Melianu, Edita Ratkuviene išvertė į lietuvių kalbą azerų liaudies pasakas, azerų autorius – Nizami, Abdulos Šaigo, Bachtijaro Vahabzadė, Giulhuseino Huseinoglu, Elčino Huseinbeili, Rešado Medžido, Eldaro Nasibli, Mamedo Namazo, Ramizo Mehdijevo, Vahido Gazi, Pervin literatūrinius, mokslinius ir publicistinius kūrinius.
Visuomeninė ir politinė veikla
1988 m. prasidėjus Lietuvos Atgimimui įsijungė į šį judėjimą, rėmė Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimą, subūrė Lietuvoje gyvenančius tautiečius ir įkūrė Lietuvos azerbaidžaniečių bendriją, kuriai vadovauja iki šiol. Vienas iš Lietuvos tarpnacionalinės koordinacinės asociacijos, veikusios 1988–1992 m., steigėjų ir jos veiklos dalyvis. 1988–1991 m. organizavo tautiečių dalyvavimą Baltijos kelyje ir referendume dėl sovietinės kariuomenės išvedimo iš Lietuvos. Dalyvavo ginant Lietuvos Nepriklausomybę 1991 m. sausio įvykių, 1991 m. rugpjūčio pučo metu.
Po 1990 m. sausio įvykių Baku kartu su Azeru Kasumzadė Vilniuje išleido knygą Агрессия („Agresija“), kurioje pateikė šių tragiškų įvykių kroniką. Taip pat aktyviai prisidėjo, informuojant įvairių pasaulio šalių visuomenę apie dramatiškus 1991 m. įvykius Lietuvoje. Už 1990 m. sausio įvykių Baku ir 1991 m. sausio įvykių Vilniuje tikrovės atskleidimą Azerbaidžano TSR saugumo komiteto buvo apkaltintas separatizmu ir nacionalizmu bei paskelbta jo paieška.
1990–1992 m. išrinktas į Lietuvos Sąjūdžio Seimą. 1991 m. liepos mėn. Lietuvos Sąjūdžio Seimo tarybos sprendimu deleguotas į Azerbaidžano Liaudies fronto I suvažiavimą, įvykusį Baku, atstovauti Lietuvos politinei, kultūrinei visuomenei ir pareikšti paramą Azerbaidžano demokratinio judėjimo partijoms bei organizacijoms.
Kartu su monsinjoru Kazimieru Vasiliausku ir Lietuvos Sąjūdžio aktyvistais 1991 m. sausio 19 d. Vilniaus Arkikatedroje bazilikoje surengė minėjimą, kurio metu buvo aukotos bendros katalikų ir musulmonų mišios, skirtos žuvusiųjų 1990 m. sausio 20 d. Baku ir 1991 m. sausio 13 d. Vilniuje atminimui.
Vienas iš Lietuvos Tautinių bendrijų tarybos (TBT) steigėjų (1991 m. sausio mėn.), šios Tarybos 1991–2012 ir 2015-2019 m. kadencijų narys, o 2009–2012 m. – jos pirmininkas. 2009 m. vasario mėn. buvo deleguotas į LRV darbo grupę Tautinių mažumų ir išeivijos departamento prie LRV ir Lietuvių grįžimo į Tėvynę informacijos centro atliekamoms funkcijoms, tolesnės veiklos tęstinumui nagrinėti ir vietai valstybės valdymo sistemoje nustatyti. 2009–2012 m. Tautinių mažumų reikalų koordinavimo komisijos prie LR Ministro Pirmininko narys.
I, II, III ir IV Pasaulio azerbaidžaniečių suvažiavimų, įvykusių 2001, 2006, 2011 ir 2016 m. Baku, delegatas iš Lietuvos. Yra išrinktas į Pasaulio azerbaidžaniečių koordinacinę tarybą, veikiančią Azerbaidžano sostinėje. Yra Baltijos azerų kongreso vicepirmininkas (Ryga, 2006 m.), išrinktas Europos azerų kongreso viceprezidentu (Berlynas, 2007 m.) ir Pasaulio azerų bei turkų išeivių organizacijų vadovų I Forumo koordinacinės tarybos nariu (Baku, 2007 m.). Lietuvos-Turkijos draugijos steigimo iniciatorius (1991 m.), vienas iš Asociacijos „Lietuva-Ičkerija“ steigimo iniciatorių ir jos Tarybos narys (2000 m.).
Įgaliotojo atstovo veikla
1992 m. spalio 6 d. Azerbaidžano Respublikos Parlamento sprendimu paskirtas Azerbaidžano Įgaliotuoju atstovu Lietuvoje. Skiriamuosius raštus Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo pirmininkui Vytautui Landsbergiui įteikė 1992 m. spalio 20 d. Šias pareigas ėjo iki Lietuvos ir Azerbaidžano diplomatinių santykių užmezgimo 1995 m. lapkričio 20 d. Viena iš M. Gamzajevo kaip įgaliotojo atstovo veiklos krypčių buvo Azerbaidžano ir Lietuvos diplomatinių santykių atkūrimas.
Įvertinimas
Už aktyvią visuomeninę ir kultūrinę veiklą 1992–2018 m. apdovanotas Lietuvos Respublikos Seimo, Lietuvos Respublikos Vyriausybės, Lietuvos Respublikos Kultūros ministerijos, Tautinių mažumų ir išeivijos departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės, Azerbaidžano Respublikos Prezidento garbės bei padėkos raštais.
Merck's Warenlexikon
Apimtis
10 000 straipsnių. Aprašomi gaminiai bei įvairios prekės, buvusios to meto prekyboje bei rinkoje. Chemijos, technikos gaminiai, fabrikatai, vaistai, dažai, Kolonijinės prekės, žemės ūkio produktai, materialinės ir mineralinės žaliavos.
Leidimai
Pirmasis Klemens Merck'o leksikonas išleistas 1871 m.. Išleido Spamero leidykla Leipcige.
Paantraštinis pavadinimas – Aprašymas prekyboje pasitaikančių gamtinių ir pagamintų gaminių, o būtent kolonijinių, materialinių, vaistinių ir spalvinių prekių, mineralų ir naudingų iškasenų produktų, chemijos - technikos ir kitokių fabrikatų tiksliau nusako leidinio turinį (.
Anglijos futbolo varžybos 1970–1971 m.
Anglijos futbolo varžybos 1970–1971 m.
Levskis
Levskis  – miestas Pleveno srityje, šiaurės vidurio Bulgarijoje. Levskio savivaldybės administracinis centras. Įsikūręs Padunojės žemumoje, per kurį teka Osemas. Osmanų valdymo laikais vadintas Karağaç. 1897 m. pervadintas bulgarų didvyrio Vasil Levski garbei. 10 862 gyventojai (2014 m. surašymo duomenys).
Bhotijai
thumb|200px|Nepalo etniniame žemėlapyje bhotijai pažymėti tamsiai rudai Bhotijai (Bhotiya, Bhotia, Bhutia) – tautų grupė, gyvenanti Aukštuosiuose Himalajuose (dabartiniame Nepale bei Indijoje) ir piečiau esančiuose kai kuriuose Himalajų „vidurinių kalvų“ regionuose (dabartiniame Butane, Sikime).
Terminas kilo iš tibetietiško žodžio Bod (བོད་), reiškiančio „Tibetas“. Visas šias tautas sieja bendra kilmė, religija ir giminingos kalbos.
Julius Kazėnas
Julius Kazėnas (1913 m. balandžio 12 d. Pasvalyje – 1998 m. liepos 8 d. Floridoje, JAV) – dainininkas, pedagogas, chorvedys.
Bhotijai
Etnogenezė
Bhotijai atsirado tibetiečiams palaipsniui migruojant į pietus, per Aukštuosius Himalajus, ir apgyvendinant Himalajų aukštikalnes, tuo pačiu vietos tautoms atnešant savo religiją, papročius ir civilizaciją.
Julius Kazėnas
Biografija
Muzikos mokėsi pas vargonininką Petraitį, baigė Panevėžio kurijos vargonininkų kursus. Grojo Pasvalio pučiamųjų orkestre, vėliau buvo jo kapelmeisteris. Apie trejus metus giedojo Kauno Įgulos bažnyčios chore. 1941–1944 m. mokėsi dainuoti Vilniaus muzikos mokykloje pas Stepą Sodeiką. 1942–1944 m. – Vilniaus operos solistas, sukūrė nedidelius vaidmenis Džiuzepės Verdi operoje „Rigoletto“, Šarlio Guno „Romeo ir Džiuljeta“, Žoržo Bizė „Karmen“ ir kituose veikaluose.
Bhotijai
Etnogenezė
XVII–XVIII a. atsiradus valstybinėms sienoms, jos buvo atskirtos nuo istorinio Tibeto, susiformavo atskira tapatybė, kalbos nutolo nuo tibetiečių kalbos. Nepaisant to, bhotijai išlaikė Tibeto budizmą, daugybę Tibeto kultūros bruožų, tibetiečių raštą, todėl pagrįstai laikomi Tibeto civilizacijos dalimi.
Įvairovė
Nors visi bhotijai kalba labai artimomis kalbomis ir vadinasi tuo pačiu savivardžiu, jie susiskaldę į labai daug smulkių etninių subgrupių (genčių). Bhotijai kalba daugybe (daugiau nei 40) skirtingų kalbų ar dialektų, kurie visi priskiriami tibetiečių kalboms. Jos kilo iš trijų skirtingų tibetiečių kalbos dialektų, todėl bhotijai pagal kilmę skirstomi į centrinio (iš U-Cango), pietinio (iš Čumbi) ir vakarinio (iš Ladako) Tibeto bhotijus.
Brianskojė
Brianskojė gali būti:
Julius Kazėnas
Biografija
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dvejus metus dainavimą studijavo Štutgarto aukštojoje muzikos mokykloje. 1947–1948 m. – M. K. Čiurlionio meno ansamblio chormeisteris. Buvo gavęs pasiūlymą dainuoti Štutgarto operoje, bet 1949 m. išvyko į JAV.
Bhotijai
Įvairovė
XIX–XX a. jų gyvenamą regioną padalinus tarp Butano, Nepalo ir dviejų Indijos valstijų, įsigalėjo jų klasifikacija pagal gyvenamą vietą, be to, siekiant išvengti painiavos atsirado jų nauji pavadinimai.
Zdvyžas
Zdvyžas  – upė šiaurės Ukrainoje, Žytomyro ir Kijevo srityse; Teterivo dešinysis intakas (Dniepro baseinas). Išteka iš pelkės netoli Ozeros kaimo, Brusylivo rajone. Teka šiaurės rytų kryptimi.
Slėnis trapecinis, iki 4 km pločio ir 25 m gylio. Salpa pelkėta, iki 1 km pločio. Vaga vingiuota, iki 20 m pločio, nuolydis 0,59 m/km. Įrengtas nuotėkio reguliavimo tvenkinys.
Bhotijai
Įvairovė
Todėl išskiriamos šios bhotijų grupės (iš rytų į vakarus):
Julius Kazėnas
Biografija
Apsigyvenęs Klyvlende, studijas tęsė miesto muzikos mokykloje, pradėjo vadovauti vokaliniams ansambliams ir chorams. 1949–1950 m. vadovavo Bostono vyrų vokaliniam kvartetui, 1950 m. Klyvlende subūrė „Ąžuolų„ “ vokalinį oktetą ir surengė koncertų.
Harmonizavo lietuvių liaudies dainų, sukūrė dainų vaikų, vyrų ir mišriajam chorams, kūrinių akordeonui. Išleido karinių dainų plokštelę „Kur dangus ugnimi liepsnoja“. Dirbo įvairių kūrybinių organizacijų valdybose. Jo sūnus Bronius Kazėnas taip pat muzikas – dirigentas ir dainininkas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Sakaliniai
Sakaliniai (Falconidae) – sakalinių paukščių (Falconiformes) būrio šeima, kuriai priklauso nedideli ir vidutinio dydžio plėšrūs paukščiai.
thumb|right|220px|[[Pietinė kuoduotoji karakara|Kuoduotoji karakara (Caracara plancus)]] thumb|right|220px|[[Sakalas kvatoklis (Herpetotheres cachinnans)]]
Paplitimas
Paplitę visuose žemynuose, išskyrus Antarktidą.
Elgsena
Aktyvūs dieną. Labai geri skrajūnai. Tai greičiausi pasaulio gyvūnai, pavyzdžiui sakalas keleivis gaudydamas auką krenta žemyna iki 389 km/val greičiu,. Turi puikią regą.
Mityba
Plėšrūs, medžioja daugiausiai smulkius ir vidutinio dydžio paukščius, smulkesnius žinduolius, iš jų dažniausiai įvairius graužikus, roplius, vabzdžius ir dvėseliena.
Apibūdinimas
14-65 cm kūno ilgio, 35-1735 g svorio paukščiai. Mažiausi šeimoje yra juodašlauniai nykštukiniai sakalai (Microhierax fringillarius) ir stambiausi medžiokliniai sakalai (Falco rusticolus). Jų sparnai smailūs, uodega siaura.
Sakalinių šeimos pošeimių ir genčių klasifikacija
Sakalinių (Falconidae) klasifikacijoje išvardinta 11 genčių ir 66 rūšys, kurios išskirtos į 3 pošeimius:
Caracarinae - Karakarų pošeimio gentys
Karakarų (Caracarinae) pošeimyje yra 6 gentys ir 12 rūšių:
Falconinae - Sakalų pošeimio gentys
Sakalų (Falconinae) pošeimyje yra 3 gentys ir 46 rūšys:
Herpetotherinae pošeimio gentys
Herpetotherinae pošeimyje yra 2 gentys ir 8 rūšys.
Lietuvos sakaliniai
Lietuvoje aptinkamos tikrųjų sakalų (Falco) genties 9 rūšys (sąraše nuo stambiausios iki smulkiausios rūšies):
Makedoninė falanga
thumb|350px|right|Makedoninė falanga. Piešinys iš 1984 m. knygos „Ancient and Medieval Warfare: The History of the Strategies, Tactics, and Leadership of Classical Warfare“. Makedoninė falanga – pėstininkų rikiuotė, kurią įvedė Makedonijos karalius Pilypas II Makedonietis, Aleksandro Didžiojo tėvas. Tai buvo stipriausia falangos rūšis, kurią išstūmė jau tik romėnų legionai. Šios falangos kariai buvo vadinami sarisoforais, pagal pagrindinio ginklo pavadinimą.
Ginkluotė
Makedoninės falangos kariai – sarisoforai – būdavo ginkluoti sarisomis – maždaug 6 metrų ilgio, 5 kg svorio duriamosiomis ietimis. Dėl ginklo ilgio makedoninė falanga buvo žymiai pranašesnė už hoplitų falangą. Kadangi sarisą tekdavo laikyti abejomis rankomis, sarisoforai turėjo daug mažesnius skydus (peltas) už hoplitus. Jie buvo maždaug 60 cm skersmens, tvirtinami prie dilbio ir kovos metu laikomi taip, kad dengtų kairįjį petį.
Sarisoforai buvo šiek tiek lengviau šarvuoti už hoplitus. Tai padėdavo jų mobilumui, leisdavo ilgiau ir greičiau žygiuoti nepavargstant. Žygio metu sarisa būdavo išardoma į dvi dalis, kadangi šis ginklas buvo visiškai bevertis ne falangos rikiuotėje. Papildomai kariai turėdavo trumpus kardus.
Taktika
Makedoninė falanga sudarė armijos pagrindą, jos užduotis buvo sulaikyti ir spausti priešą, kol pleištu išsirikiavusi kavalerija prasilauždavo pro jo gretas.
Kautynių metu į priešą būdavo ištiesiamos pirmųjų dviejų eilių sarisos.
Klaipėdos avialinijos
Klaipėdos avialinijos – Lietuvos oro linijų bendrovė. Bendrovės pagrindinė bazė Dirvupių k., Sendvario sen., Klaipėdos r. savivaldybė.
Makedoninė falanga
Taktika
Sarisoforai buvo geriau treniruoti, nei dauguma to meto armijų. Dėl lengvesnių šarvų, mūšio metu taip pat galėjo greičiau judėti, prireikus staigiai įveikti trumpus atstumus ir užpulti nepasiruošusius priešo dalinius.
Klaipėdos avialinijos
Veikla
Įmonė veiklą pradėjo 1977 m., kai buvo įkurta Klaipėdos aviacijos eskadrilė. Iš pradžių įmonės veikla susidėjo iš sanitarinių, gelbėjimo ir specialiųjų aviacijos darbų žemės ir miškų ūkyje. Šiandien pagrindinę aviakompanijos veiklą sudaro specialieji aviacijos darbai, orlaivių techninė priežiūra ir remontas bei pilotų ruošimas. Įmonėje atliekamas orlaivių aptarnavimas ir remontas, tiekiamos lėktuvų AN-2 dalys.
Makedoninė falanga
Trūkumai
Apeita iš flango ar užnugario, makedoninė falanga tapdavo bevertė, kaip ir bet kuri kita falangos rikiuotė. Kol visos helenistinio laikotarpio armijos naudojo panašias taktikas ir ginkluotę, šis trūkumas nebuvo labai svarbus. Jis tapo lemiamu tik kylant Romai ir jos legionams. Skaudžiausiai pasijautė Pydnos mūšyje 168 m. pr. m. e. tarp Romos respublikos ir Makedonijos. Tuomet makedoniečių falanga spaudė romėnus ir vertė juos trauktis, tačiau mūšis vyko kalvotoje vietovėje, ir falangoje atsirado spragos. Legionams pavyko pro jas prasiveržti ir užpulti sarisoforus iš šonų išsyk keliose vietose. Artimoje kovoje sunkus legionieriaus skydas ir gladijus buvo nesulyginamai pranašesni prieš makedoniečių ginkluotę. Makedonijos armijos nuostoliai buvo milžiniški, jie siekė apie 25 tūkst. karių, romėnų – tik kiek daugiau, nei tūkstantis.
Klaipėdos avialinijos
Orlaiviai
Šiuo metu eksploatuojami lėktuvai:
Avarijos
An-2 avarija Baltijos jūroje įvyko 2015 m. gegužės 16 d. 116 km nuo kranto, tarp Liepojos ir Palangos. „Klaipėdos avialinijų“ vienmotoris lėktuvas An-2 skrido iš Danijos per Kattlebergo oro uostą prie Geteborgo į Klaipėdą. Avarijoje žuvo du įmonės lakūnai.
Makedoninė falanga
Šveicarų samdiniai
Šveicarų samdiniai naudojo ilgas pikas ir kovėsi panašiai, kaip makedoninė falanga. Dėl panašių priežasčių (geresnės ginkluotės ir treniruočių), jie buvo pranašesni už daugumą to meto armijų.
Norvaišiai (Šilalė)
Norvaišiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Požerės.
Čengdė
Čengdė  – miestas šiaurės rytų Kinijoje, Hebėjuje, Žėhė upės slėnyje (Luanghės baseinas). Turi prefektūros statusą. Geležinkeliu ir plentu jungiasi su Pekinu. Juodosios ir spalvotosios metalurgijos pramonė, titano–vanadžio koncentrato gamyba. Apylinkėse kasamos akmens anglys, geležies rūda, spalvotųjų metalų rūdos. Čengdė mieste yra Čengdė kalnų kurortas, kuriame nuo XVIII a. ilsėdavosi Čingų dinastijos imperatoriai. Išlikę karališkieji rūmai, pagodos, šventyklų kompleksas, paviljonai, parkai paskelbti UNESCO pasaulio paveldo objektu.
Istorija
Miestas pradėjo kurtis XVIII a., statant karališkąją poilsiavietę. Seniau vadintas Dzeholu bei Rehe.
Ustronė (Vilnius)
Ustronė – šiaurės rytinė Vilniaus miesto dalis, esanti miesto pakraštyje 2 km nuo Kalino, šiauriau Pagubės, susiliejusi su Sakališkėmis.
Istorija
XX a. pr. Ustronė buvo Žukovskių giminei priklausęs palivarkas.
Atžala (draugija)
Atžala – lietuvių valstiečių knygnešių spaudos platintojų ir rėmėjų draugija, nelegaliai veikusi 1894–1896 m. Grinkiškyje.
Istorija
Organizatorius Mykolas Kuprevičius. Platino nelegalią spaudą tarp apylinkės gyventojų, rinko tautosaką ir siuntė ją į Mintaują Literatiškajai komisijai. Manoma, kad draugija turėjo 6-10 narių.
Ticonderoga klasės kreiseris
Ticonderoga klasės kreiseris – kreiseris, sumanytas kaip nebrangus priešlėktuvinės gynybos laivas, tinkamas masinei gamybai. Tačiau laikui bėgant buvo perginkluotas.
Projektas pradėtas JAV eskadrinio minininko „Spruance“ klasės pagrindu. Iš pradžiu „Ticonderoga“ buvo priskiriamas eskadriniams minininkams, tačiau 1980 m. perklasifikuotas į kreiserį. Buvo planuota pastatyti 28 šios klasės laivus. Vėliau projekto apimtį padidino iki 30, bet dar vėliau apsispręsta dėl 27.
Snow Patrol
thumb|300px|Snow Patrol koncerto metu 2007 m. kovą Snow Patrol – roko grupė iš Škotijos, susiformavusi 1994 m. Nors daugelis grupės narių kilę iš Šiaurės Airijos, dabar jie apsistoję Glazge ir priklauso „Polydor Records“ įrašų kompanijai. Pirmiausia grupė buvo indie rock atstovė, tačiau pastaruoju metu jie pasuko link alternative rock skambesio, ką pažymi hitų „Run“ ir „Chasing Cars“ komercinė sėkmė.
Albumai
Songs for Polarbears, (Rugpjūčio 31, 1998) Jeepster Records/Never Records
When It's All Over We Still Have to Clear Up (Kovo 5, 2001) Jeepster Records
Final Straw (Rugpjūčio 4, 2003) Black Lion, Polydor JK, Fiction (JK) Interscope
Eyes Open (Gegužės 1, 2006) Interscope Records
A Hundred Million Suns (2008)
Fallen Empires (2011)
Alandų klausimas
thumb|240px|Alandų salos Europos žemėlapyje thumb|240px|Alandų salos thumb|240px|Švedijos pašto ženklas, kuriame pažymėtos švediškai kalbančios Suomijos dalys Alandų klausimas, Alandų krizė – viena iš po Pirmojo pasaulinio karo susidariusių tarptautinių santykių problemų, sėkmingai išspręsta tarpininkaujant Tautų Sąjungai. Į Alandų salų gyventojų reikalavimus dėl prisijungimo prie Švedijos buvo neatsižvelgta ir salos paliktos Suomijai, tačiau buvo suteiktos tarptautinės garantijos, kad vietiniai gyventojai galės išlaikyti savo kultūrą ir nebus asimiliuoti suomių.
Priešistorė
Iki 1809 m. Alandų salos, kartu su visa Suomijos teritorija, priklausė Švedijai ir buvo karalystės centre. Daugumą čia sudarė švediškai kalbantys gyventojai. 1809 m. po Rusijos-Švedijos karo pagal Fridrichshamno sutartį Alandų salos kartu su Suomija buvo perduotos Rusijai ir įėjo į Suomijos Didžiosios Kunigaikštystės sudėtį.
Po Suomijos Didžiosios Kunigaikštystės atskyrimo nuo Švedijos, joje paaštrėjo kalbinės problemos. Švedų kalba liko oficialia administracijos ir švietimo kalba, ja kalbėjo didžioji dauguma kunigaikštystės elito, o suomių kalba buvo daugiausia paprastų žmonių kalba. Tai sukėlė vadinamąją „fenomaniją“, t. y. suomių inteligentijos judėjimą, kuriuo siekta platesnio suomių kalbos naudojimo, įskaitant administravimą, teismų sistemą, mokyklas ir universitetus. Šį judėjimą didžiąja dalimi palaikė ir Rusijos valdžia. Suomijoje gyvenę švedai laikė save Skandinavijos pasaulio dalimi, netgi skleidė tezes apie savo rasinį pranašumą prieš suomius. Šie nesutarimai išryškėjo 1917 m., po Suomijos nepriklausomybės paskelbimo, kuris sukėlė trintį tarp švedų Alandų salų gyventojų ir Suomijos vyriausybės.
Krizė
1917 m. Alandų gyventojai Švedijos karaliui pateikė kolektyvinę peticiją, kurioje buvo prašoma salas įjungti į Švedijos karalystės sudėtį. Tuo metu 90 proc. salų gyventojų laikė save švedais, o likusioje Suomijos dalyje švedų buvo apie 15 proc. Suomijoje, skirtingai nuo Alandų salų, buvo žymiai ryškesnė socialinė įtampa.
Švedijos politinis elitas tuo metu buvo užsiėmęs Švedijos demokratizacija ir pastangomis suvaldyti revoliucinius Švedijos darbininkų bruzdėjimus. Suomijos vyriausybė nenorėjo atsisakyti šio strategiškai svarbaus regiono ir vietoj prijungimo prie Švedijos siūlė Alandų saloms tam tikrą autonomiją. Pačių Alandų salų gyventojų tokie siūlymai netenkino.
Prasidėjus vidaus karui Suomijoje, Švedijoje pasklido ar buvo paskleistos žinios apie rusų kareivių daromas skriaudas civiliams Alandų salų gyventojams. Be to, Alanduose išsilaipinus suomių kariams, prasidėjo kovos tarp jų ir rusų karinės įgulos. Švedija pasiuntė į Alandus karinę ekspediciją, kuri susitarė, kad iš salų bus evakuotos tiek rusų, tiek suomių karinės pajėgos. Vėliau švedų kariniai daliniai iš Alandų buvo atitraukti ir Suomijos vyriausybės susitarimu į salas atvyko vokiečių karinės pajėgos. 1919 m. Alandų salų gyventojai surengė dar vieną plebiscitą, kuriame 96 proc. salų gyventojų pasisakė už susijungimą su Švedija. Suomijos-Švedijos ginčas dėl Alandų salų buvo perduotas spręsti Tautų Sąjungos Tarybai.
Autonomijos suteikimas Alandų saloms
1921 m. Tautų Sąjungos Taryba pripažino suvereno teises į Alandų salas Suomijai, tačiau kartu nustatė ypatingą jų statusą bei autonomiją Suomijos Respublikos sudėtyje. Alandų salos buvo pripažintos demilitarizuota zona, gyventojai atleisti nuo karinės prievolės Suomijos armijoje, jiems užtikrinta pirmenybė žemės pirkimo – pardavimo sandėriuose, taip pat įtvirtinta viena oficiali švedų kalba (skirtingai nuo dviejų valstybinių kalbų likusioje Suomijos teritorijoje). Alandų konvenciją 1921 m. garantavo ne tik Švedija ir Suomija, bet taip pat Vokietija, Jungtinė Karalystė ir Prancūzija.
Atžala (laikraštis)
Atžala – Lietuvos žemės ūkio darbuotojų profsąjungų federacijos leidinys, ėjęs 1990 m. Vilniuje.
Istorija
Išėjo 10 numerių. Tiražas 5000 egz. Redaktorė J. Marcišauskaitė.
Vulfshefenas
Vulfshefenas arba Cvetkovas (, nuo 1907 m. Gut Adlig Wulfshöfen, nuo 1939 m. Wulfshöfen, nuo 1945 m., nuo 1950 m. liepos 5 d. Цветково ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities dvaras ir kaimas. 1910 m. buvo 119 gyventojų. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Labguvos rajono, vėliau Polesko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Polesko rajono, nuo 1947 m. liepos 25 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Gurjevsko rajono Dobrino apylinkės kaimas.
20th Century Studios
20th Century Studios – viena didžiausių JAV kino kompanijų, esanti Century City, Los Andžele.
„20th Century Fox“ anksčiau priklausė žiniasklaidos milžinei „News Corporation“, bet po jos skilimo tapo dukterine „21st Century Fox“ įmone.
Kino kompanijos pelningiausi filmai yra „Vienas namuose“, „Žvaigždžių karai“, „Svetimas prieš Grobuonį“, „Ledynmetis“.
thumb|left|225px|„20th Century Fox“ pastatas, pastatytas 1987 m.
Istorija
Kino kompanija įkurta 1935 m. gegužės 31 d. susijungus kompanijoms „Fox Films“ (įkurta 1915 m.) ir „20th Century Pictures, Inc.“ (įkurta 1933 m.).
Septyneri metai Tibete
Knyga ir filmas pasakoja apie austrų alpinistą Hainrichą Harerį ir Pėterį Aufšnaiterį, atsidūrusius užsieniečiams neprieinamame Tibete. Čia herojai susiduria su kitokia kultūra bei kinų agresija.
Siužetas
II pasaulinio karo pradžioje vokiečių alpinistų (jų tarpe ir garsus alpinistas Hainrichas Hareris) ekspedicija išvyksta į britų Indiją. Tačiau britams paskelbus karą nacistinei Vokietijai, ekspedicijos dalyviai suimami ir uždaromi į kalėjimą. Po keleto nesėkmingų bandymų Hareris su keliais kitais kaliniais pasprunka. Jis atsiskiria nuo kitų ir per Himalajus traukia į Tibetą. Prie jo prisijungia ir Pėteris Aufšnaiteris. Po alinančios kelionės, keliautojai galiausiai pasiekia uždraustąjį miestą – Lasą. Čia jie maloniai priimami ne tik vietinių gyventojų, bet ir valdžios atstovų. Tibetą valdo dar nedidelis berniukas – Dalai Lama XIV (Kundunas). Jis labai susidomi atvykėliais ir Hareris tampa jo mokytoju ir draugu. Tačiau Kinijoje valdžią paima komunistai ir reiškia pretenzijas į Tibeto žemes. Jie visiškai ignoruoja Tibeto kultūrą, naikina šventyklas ir žudo gyventojus. Tibetiečiams nepavyksta pasipriešinti ir šalyje įvedama komunistinė diktatūra. Hareris grįžta pas savo šeimą į Austriją.
Nueve de Chulijas
Nueve de Chulijas (, alternatyvi rašyba: 9 de Julio) – miestas Argentinoje, San Chuano provincijoje, Kapitalio departamente, San Chuano aglomeracijoje, tarp San Chuano ir Kausetės. Virš 3 tūkst. gyventojų.
Brigiškiai
Brigiškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Medeikių.
Istorija
Biržų girioje prie Brigiškių yra 1863 m. sukilėlių mūšio vieta. Tada mūšyje su caro armija žuvo keli šimtai sukilėlių, sužeistas Zigmantas Sierakauskas.
Hamiltonas (Kanada)
Hamiltonas (pranc., ) – miestas Ontarijo provincijoje (rytinė Kanada), prie Ontarijo ežero. 653,6 tūkst. gyventojų (2007). Svarbus pramonės ir kultūros centras. Susisiekimo mazgas: didelis uostas, tarptautinis oro uostas. Labai išvystyta juodoji metalurgija (ypač plieno pramonė), mašinų, chemijos, maisto pramonė, taip pat televizijos pramonė.
Hamiltonas
Hamiltonu vadinama daug vietovių ir asmenybių:
Hamiltonas (Kanada)
Mieste yra universitetas, dailės galerija, daug muziejų, karališkasis botanikos sodas, verslo parkas. Daug investicijų į mokslo (ypač sveikatos) sektorių.
Galinsoga
Galinsoga (Galinsoga) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Gentis pavadinta Madrido karališkojo botanikos sodo direktoriaus ir Ispanijos karalienės gydytojo Galinsongo (Mariano Martinez Galinsoga, gyveno apie 1800 m.) garbei. Augalai žoliniai, vienmečiai. Lapai trigysliai. Graižai smulkūs, ant ilgų žiedynkočių. Žiedai graiže skirtingi: kraštiniai liežuviški balti, viduriniai geltoni. Vaisiai plaukuoti, suploti ir su skriestukais.
Gentyje 9 rūšys. Lietuvoje auga dvi:
Gustavas Oskaras Aveidė
Gustavas Oskaras Aveidė (, 1837 m. Marijampolė – 1897 m. rugpjūčio 20 d. Viatka, Rusija) – teisininkas, ekonomistas, 1863 m. sukilimo veikėjas.
Biografija
Gimė penkių vaikų Marijampolės advokato Edvardo Aveidės ir Paulinos Rutkauskaitės šeimoje. 1843 m. šeima persikėlė į Suvalkus. 1848–1854 m. mokėsi Suvalkų gimnazijoje. 1854–1858 m. studijavo Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultete. Išlaikęs teisės kandidato egzaminus 1857–1859 m. stažavo Varšuvos gubernijos civiliniame tribunole. 1859–1861 m. studijavo Berlyno, Heidelbergo ir kelis mėnesius Paryžiaus universitetuose. 1861 m. grįžo į Suvalkus, nuo 1862 m. sausio mėn. dirbo Varšuvos pataisos policijos teismo kolegijoje.
Nuo 1862 m. rudens – Nacionalinio centro komiteto (NCK) narys. Raudonųjų politinės grupuotės šalininkas, buvo linkęs bendradarbiauti su baltaisiais. Atstovavo vadinamiesiems nuosaikiesiems (vidurinei raudonųjų srovei), siekusiems sukilimą atidėti iki 1863 m. gegužės mėn. Suredagavo 1863 m. sausio mėn. valstiečių paleidimo iš baudžiavos dekretą. Iki 1863 m. rugpjūčio mėn. Nacionalinės vyriausybės narys. Sukilimo išvakarėse Varšuvoje tarėsi su Lietuvos delegatu E. Veriha, vėliau – su B. Dluskiu dėl Judėjimo komiteto santykių su NCK, 1863 m. kovo mėn. Vilniuje – su Lietuvos sukilėlių vadovybe. Pasiųstas į Lietuvą 1863 m. rugsėjo 3 d. suimtas Vilniaus geležinkelio stotyje. Tardomas Vilniuje ir Varšuvoje pateikė žinių apie sukilėlių organizaciją, NCK sudėtį, jo ryšius; ištremtas į Viatką dirbo advokatu. Ten 1884 m. gimė duktė Marija Aveidė, 1905–1907 m. ir 1917 m. revoliucijų dalyvė, žuvusi 1919 m. per Rusijos pilietinį karą.
Constitutio Criminalis Theresiana
thumb|180px|Titulinis puslapis Constitutio Criminalis Theresiana (Nemesis Theresiana, Theresiana) – Austrijos erchercogės Marijos Teresės baudžiamasis kodeksas.
Nuorodos
Iliustracijos