cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dirvinė karpažolė
Naudojimas
Kartais augalo sultimis gydomos karpos. Maistui ir arbatai tinka jauni lapai, tačiau dėl nuodingumo juos reikia vartoti atsargiai.
Grynfildas
Grynfildas  – kaimas Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje, Didžiojo Mančesterio aglomeracijoje. Įsikūrusi 6,5 km į rytus nuo Oldhamo, 21 km į šiaurės rytus nuo Mančesterio, pietiniuose Peninų kalnuose, Čiū slėnyje. Netoliese prasideda Pyk Distrikto nacionalinis parkas. Greta yra keletas tvenkinių, iš kurių didžiausias – Dovstouno tvenkinys. Kiek toliau esantis Čiū tvenkinys yra aukščiausiai Anglijoje įrengtas tvenkinys. Taip pat Grynfildo apylinkėse plyti Sadlvorto viržynas.
Pro Grynfildą eina kelias A635 Mančesteris-Donkasteris, yra geležinkelio stotis prie Mančesterio-Hadersfildo linijos. Veikia 2 anglikonų ir viena metodistų bažnyčia, yra 1923 m. karo memorialas, nuo kurio atsiveria vaizdas į gyvenvietę.
Istorija
Senovėje šiuo slėniu ėjo romėnų kelias tarp Ardotalijos ir Rigodunumo pilių. XVII a. Grynfilde verstasi vilnos verpimu ir prekyba.
thumb|left|250px|Grynfildo apylinkės
Mocartas (reikšmės)
Mocartas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Mocartienė (ištekėjusi moteris) ir Mocartaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ajaksas
Ajaksas Didysis (Ajantas, Ajantas telamonidas) (sen. graikų Αἴᾱς) – Salamino salos karaliaus Telamono ir Peribojos sūnus, salaminiečių kariuomenės prie Trojos vadas. Prie Trojos atvyko su dvylika laivų.
Homero „Iliadoje“ – Ajaksas galingiausias po Achilo achajų (graikų) herojus. Pagal Homerą, jis buvo milžiniško ūgio, žymiai aukštesnis už kitus vyrus, pats galingiausias karys, vertas Hektoro. Kai įsižeidęs Achilas pasitraukė iš kovos su trojėnais, graikai labiausiai pasitikėjo Ajaksu. Kartą jam teko ginti vienam pasitraukiančių graikų užnugarį. Jam teko kautis su Hektoru dvikovoje. Jų kova užtrukusi visą dieną. Kovos metu Hektoras buvo tik lengvai sužeistas ir abu didvyriai išsiskyrė su tarpusavio pagarba.
Jis taip pat buvo pagrindinis herojus ginant nukauto Patroklo palaikus. Vėliau, Achilui žuvus, Ajaksas pridengė Menelają, Odisėjo draugą, tam kad Achilo kūno atsiėmimas nepareikalautų papildomų graikų aukų. Šermenyse pagal paprotį tie, kurie atsiimant kūną manė įdėję daugiausia pastangų ir pretendavo į žuvusiojo turtą, turėjo savo nuopelnus įrodyti žodinėje dvikovoje. Čia Ajaksas susirungė su Odisėju ir achajų kariuomenės vadai jo ginklus atidavė ne Ajaksui, o Odisėjui, nes jis buvo labiau įgudęs kalbėti. Nors Ajaksas nusileido, tačiau dėl to buvo labai įžeista jo savimeilė. Todėl jis norėjo išžudyti achajų vadus. Tačiau Atėnė aptemdė Ajaksui protą ir jis išžudė galvijų bandą, laikydamas juos achajų vadais. Atsigavęs po šio priepuolio jis nusižudė iš gėdos, nuslopinęs žmonos ir draugų budrumą. Agamemnonas nusprendė jo kūną ne sudeginti, bet palaidoti Retijo kyšulyje. (Šią dramą vaizduoja Sofoklio drama „Ajaksas“.) Tačiau net ir mirusiųjų požemio karalystėje Ajaksas negali pamiršti, kad Odisėjas neteisėtai gavo Achilo šarvus, todėl niūriai tyli, kada Odisėjas bandė jį prašnekinti. Jis buvo laikomas didvyriu, Salamino agoroje stovėjo jo šventykla.
Pietų Rio Grandė
Pietų Rio Grandė (, „Didžioji pietų upė“) – valstija Brazilijos pietryčiuose, Pietų regione. Šiaurėje ribojasi su Santa Katarinos valstija, vakaruose – su Argentina, pietuose – su Urugvajumi, vakaruose – skalauja Atlanto vandenynas. Sostinė – Porto Alegrė.
Geografija
Šiaurinė valstijos dalis yra Brazilijos plokščiakalnyje. Aukščiausia vieta – Ponte Negras, 1410 m. Pakrantėje ir centriniuose regionuose plyti lygumos. Pakrantėje įsiterpusios dvi didelės lagūnos – Patoso ir Mirino. Svarbiausios upės – Urugvajus, Žakujis, Takuaris, Ižujis.
Didžiausi miestai
thumb|left|200px|Itaimbezinijo kanjonas
Kietaviškių Švč. Trejybės bažnyčia
'''Naujųjų Kietaviškių Švč. Trejybės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Naujųjų Kietaviškių kaime, Spenglos upės dešiniajame krante, 4 km į pietvakarius nuo Elektrėnų.
Istorija
Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1504 m. Ji minima ir 1522 m. Manoma, kad bažnyčia sunyko per reformaciją (1669 m. neminima). Antrąją bažnyčią 1676 m. pastatydino Leonardas Pacas. 1713 m. įsteigta Švč. Trejybės brolija. 1738 m. sudegė klebonija ir bažnyčios archyvas. 1744 m. parapijai priklausė Kietaviškių bažnytkaimis, dvaras, 4 palivarkai ir 12 kaimų. XVIII a. pabaigoje bažnyčiai priklausė Šuolių kaimas. 1782 m. Kietaviškėse pamokslai buvo sakomi tik lenkiškai.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, stačiakampio plano, su apside, 2 bokštais. Vidus 3 navų. Šventorių juosia plytų mūro tvora su arkiniais vartais.
NTSC
thumb|right|300px|Televizijos kodavimo sistemos pagal šalis; šalys, naudojančios (arba/ir naudojusios) NTSC sistemą, pažymėtos žaliai. NTSC – analoginės televizijos spalvų kodavimo sistema, naudota daugelyje Amerikos šalių (išskyrus Braziliją, Argentiną, Paragvajų, Urugvajų ir Prancūzijos Gvianą), taip pat Mianmare, Pietų Korėjoje, Taivane, Japonijoje, Filipinuose ir kai kuriose Ramiojo vandenyno teritorijose.
Pirmasis NTSC standartas sukurtas 1941 m. 1953 m. buvo pritaikytas naudoti antrasis NTSC standartas, leidęs transliuoti spalvotą televiziją. NTSC buvo pirmoji plačiai naudota spalvoto transliavimo sistema ir dominavo iki 2010 m., kai buvo pradėta palaipsniui pereiti prie skirtingų skaitmeninių standartų, tokių kaip ATSC.
Techninė specifikacija
NTSC kodavimo principas labai panašus į PAL, iš tiesų PAL buvo sukurtas pagal NTSC. NTSC, kaip ir PAL, naudoja kvadratūrinės amplitudės moduliavimo signalą. Perduodamo signalo fazės pasikeitimas nurodo tam tikro vaizdo taško atspalvį ir jo spalvų sodrumo dydį. Taigi menkiausias perdavimo fazės iškraipymas sąlygoja spalvų atspalvių pasikeitimus. Tačiau vektoriniame dažnyje šviesumo signalas yra daug mažesnis. Dėl to gali atsirasti spalvų iškraipymai.
Signalu per sekundę perduodama iki ~30 kadrų. Kiekviename kadre esti po 525 (486 matomas) horizontalias linijas. Vaizdo nešlio dažnis – 3,58 MHz, garso nešlio – 4,5 MHz. Vaizdas perduodamas atvirkštinės amplitudės moduliavimo būdu; garsas perduodamas dažnio moduliavimo būdu.
Skaitmeniniame pasaulyje NTSC paprastai reiškia 720 × 480 pikselių vaizdą, perduodamą 29,97 kadrų per sekundę greičiu.
Katiliškės (Elektrėnai)
Katiliškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 6 km nuo Laičių.
Valstybės įmonė
Lietuvoje
Valstybės įmonė yra iš valstybės turto įsteigta arba įstatymų nustatyta tvarka valstybei perduota įmonė, kuri nuosavybės teise priklauso valstybei ir jai perduotą ir jos įgytą turtą valdo, naudoja bei juo disponuoja patikėjimo teise. Valstybės įmonės tikslas – teikti viešąsias paslaugas, gaminti produkciją ir vykdyti kitą veiklą siekiant tenkinti viešuosius interesus.
Įmonė yra ribotos civilinės atsakomybės viešasis juridinis asmuo. Valstybės įmonės pavadinime turi būti jos teisinę formą nusakantys žodžiai „valstybės įmonė“ arba šių žodžių santrumpa „VĮ“.
VĮ pavyzdžiai – VĮ Teisinės informacijos centras ir kt.
LP
Santrumpa LP gali reikšti:
Kroatijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
Kroatijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
Atsakomosios rungtynės
--
Euripilas
Graikų mitologijoje Euripilo vardu buvo vadinami trys skirtingi žmonės:
Mockevičius
Mockevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Mockevičienė (ištekėjusi moteris) ir Mockevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kvesai
Kvesai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Bubių. Šiaurės vakariniame pakraštyje plyti karjeras, kuriame eksploatuojamas žvyras.
Stokaičiai
Stokaičiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 15 km iki Žygaičių, dešiniajame Jūros krante, aukščiau Balskų užtvankos.
1992 m. gyveno beveik 100 gyventojų, paskutiniais metais jų sumažėjo beveik per pusę.
Kaime yra dvejos neveikiančios kapinės, vienas jų vadina Maro kapeliais. Auga saugomi medžiai: Visbarų pušis ir Stokaičių klevas.
miniatiūra|220px|left|Riboženklis
Andromeda (serialas)
Andromeda – mokslinės fantastikos serialas, sukurtas pagal Gene Roddenberry ir Robert Hewitt Wolfe medžiagą. Serialą prodiusavo Majel Roddenberry. Pagrindinį vaidmenį atliko Kevin Sorbo. Serialas rodytas nuo 2000 m. spalio 2 d. iki 2005 m. gegužės 13 d.
Serialas buvo filmuotas Vankuveryje, Kanadoje, ir buvo prodiusuotas Tribune Entertainment bei Fireworks Entertainment kompanijų. Andromeda vienas iš dviejų serialų, sukurtų remiantis koncepcijomis, kurias Gene Roddenberry sukūrė dar septintajame dešimtmetyje.
Stokaičiai
Istorija
Iš dvaro pastatų išliko tik mūrinis, liaudiškos architektūros gyvenamasis namas, plūktas molio tvartas, taip pat sodo ir parko fragmentų. Nepriklausomybės metais iš kolūkio dvaro teritoriją nusipirko Vladas Raštutis.
Prie Lolyčios ir Jūros santakos yra dar 1935 m. statytas kabantis tiltas – lieptas. 1945 m. jis sunaikintas, po to vėl atstatytas. Kaime buvo Rimkaus vandens malūnas, pokario metais – ir pradžios mokykla.
Genšas (Liublino vaivadija)
Genšas  – kaimas Lenkijos rytuose, Jablono valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Jablono, apie 13 km į šiaurės rytus nuo Parčevo ir apie 59 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. 1919 m. kaime įkurta Genšo Šv. Juozapo parapija.
Akalyčia
Akalyčia – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Alovės.
Etimologija
Kaimo vardas kilęs nuo lenkų kalbos žodžio okolica – „bajorkaimis“. Akalyčiomis buvo vadinamos smulkiųjų Lietuvos bajorų gyvenvietės.
Bulmastifas
Bulmastifas – britų šunų veislė, registruota FCI (Nr. 157, gr. 2, sk. 2).
Kilmė
Ši santykinai jauna veislė išvesta Anglijoje XIX a. pabaigoje. Susidarė kryžminant anglų mastifus su anglų buldogais ir buvo skirti padėti miškininkams saugoti miškus nuo brakonierių. Tuometinėmis prastomis socialinėmis sąlygomis brakonieriai naikindavo laukinius gyvūnus nesant savininkams, o jų samdyti miškininkai stengėsi tam sutrukdyti. Už brakonieriavimą pradėjus bausti mirties bausme miškininkų darbas tapo žymiai pavojingesnis, nes gresiant suėmimui brakonieriai bandydavo nužudyti miškininką ir taip išvengti mirties bausmės. Miškininkams ėmus naudoti didelių veislių šunis šie dažnai stipriai sužeisdavo ar net sudraskydavo brakonierius ir taip nebebuvo galima surengti viešos jų egzekucijos. Šiam tikslui imta ieškoti veislės, kuri pasižymėtų dydžiu, jėga, šunys būtų tylūs ir bebaimiai, tačiau kontroliuojami ir nesužalotų brakonierių.
Šiai užduočiai tiko mastifų (apie 60 proc.) ir anglų buldogų (apie 40 proc.) hibridas.
1924 m. gruodžio 24 d. šią naują veislę kaip atskirą pripažino Anglijoje.
Išvaizda
Akys vidutinio dydžio, tamsios, toli viena nuo kitos, tarp jų – gili vagelė. Ausys V raidės formos, nukabusios, išaugusios aukščiau akių linijos. Bulmastifas labiau vertinamas, jei ausys mažos ir gerokai tamsesnės nei visas kailis. Kaklas vidutinio ilgio, išlenktas, raumeningas. Krūtinė plati, apačia siekia alkūnes. Gogas ryškus. Nugara trumpa ir tiesi. Juosmuo platus, raumeningas.
Kailis trumpaplaukis, visų atspalvių rusvas, tamsi snukio kaukė.
Priekinės kojos tiesios, plačiai išskėstos. Užpakalinės kojos raumeningos, šlaunys itin tvirtos. Letenos nedidelės, suglaustais ir lenktais pirštais, pagalvėlės kietos ir šiurkščios. Uodega išaugusi aukštai – ties apvalainomis strėnomis, tiesi arba šiek tiek užriesta, ties pagrindu stora, gale plonėja, ištiesta siekia kulnų sąnarius. Plaukai trumpi, lygūs, labai tankūs.
Naudojimas
XX a. bulmastifų nebereikėjo kovai su brakonieriais, tačiau jo savybės tiko kitose srityse. Psichologinis poveikis potencialiam priešininkui bei uoslė padarė jį universaliu tarnybiniu šunimi įvairiose įstaigose (pvz., britų ir amerikiečių policijoje).
Be to, jis tapo ir šeimos šunimi, ginančiu šeimininkus nuo bet kokios grėsmės ir galinčiu bendrauti su vaikais.
Charakteris ir temperamentas
Ištikimas ir prieraišus, gerai sutaria su vaikais, niekada nepraranda savitvardos ir sugeba iškęsti erzinimus ir kitas smulkias išdaigas. Bulmastifas nekandžioja savo aukos ir nečiumpa už rankos stovinčiam žmogui. Puikus sargas ir palydovas, išdresuotas būna itin pavojingas priešininkui. Šis šuo turi pakankamai jėgų ir stengiasi prispausti savo auką prie žemės arba prie sienos. Gali ne tik saugoti, bet ir sekti pėdomis.
Bulmastifai imlūs dresiravimui, protingi ir visada pasiruošę padėti šeimininkui. Nelepūs, gerai jaučiasi bet kokiu oru. Nelabai sutaria su kitais šunimis.
Sabolčas-Satmaras-Beregas
Sabolčas-Satmaras-Beregas  – medė Vengrijos šiaurės rytuose. Ribojasi su Slovakija, Ukraina ir Rumunija. Įeina į Šiaurės Alfeldo regioną. Administracinis centras – Nyredhaza.
Geografija
Sabolčo-Satmaro-Berego medė plyti Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Svarbiausios upės – Tisa, Samošas, Krasna.
thumb|left|240px|Dombrado apylinkės
Mockuvienė
Mockuvienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Mockutė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Mockus.
Kybučiai
Kybučiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Johampolio.
Servės pusiasalis
thumb|right|250px|Palydovinė Saremos salos nuotrauka, į pietus nusidriekęs Servės pusiasalis Servės pusiasalis – pusiasalis Estijoje, piečiausioje Saremos salos dalyje. Plotas siekia apie 180 km², ilgis – 32 km, plotis siauriausioje vietoje siekia apie 3,2 km, o plačiausioje – 10 km. Į pietus nuo pusiasalio yra Irbės sąsiauris, jungiantis Baltijos jūrą su Rygos įlanka. Administraciškai priklauso Saremos valsčiui, iki 2017 m. čia buvo dvi savivaldybės - Torgu ir Salmės.
Pirmą kartą paminėtas 1234 m. Svorvės (Sworve) vardu. Istoriškai pusiasalis turėjo didelę reikšmę jūrų kelio į Rygą per Irbės sąsiaurį kontrolei. Pirmojoje XX a. pusėje Rusijos imperija pusiasalio pakrantėse įrengė galingas pakrantės artilerijos baterijas. Po 1940 m. pakrantės įtvirtinimus statė Tarybų Sąjunga. Antrojo pasaulinio karo metu pusiasalyje vyko keli mūšiai tarp vokiečių ir sovietų karinių pajėgų, pirmas - 1941 m. puolant Vokietijos armijai, antras 1944 m. sovietams vykdant puolamąją išsilaipinimo Vakarų Estijos salyne operaciją 1944 m. Yra išlikusių kareivinių, angarų, slėptuvių nuo oro antpuolių bei raketų paleidimo aikštelių liekanų. Iki šiol kai kuriose atokiose teritorijose nesaugu vaikščioti dėl galimai užsilikusių nesprogusių šovinių.
Servės pusiasalis dalinai paskelbtas saugoma teritorija. Jame yra įsteigti Viieristi ir Ohessaare gamtos rezervatai. Pusiasalis žymus unikaliais gamtos traukos centrais, kaip kad vakaruose 11 km besitęsiančiomis bei 16 m aukštį siekiančiomis Jervės smėlio kopomis. Į pietus nuo kopų plyti pelkių ir pievų plotai. Pusiasalis miškingas, paplitę kukmedžiai, šermukšniai, paprastosios vinkšnos, gebenės, orchidėjos. Randama daug retų paukščių, gėlių ir vabzdžių rūšių. Yra 1966 m. pastatytas 21 m aukščio paminklas bei 2004 m. įrengtas nedidelis paminklinis akmuo kritusiems kariams atminti. Pietuose esančiame Servės kyšulyje stovi 52 m aukščio cilindro formos betoninis švyturys, pastatytas 1960 m., vietoje 1770 m. statyto akmeninio švyturio, kuris buvo nugriautas karo metu 1944 m. 1945 m. šioje vietoje buvo suręstas laikinas medinis švyturys.
Pusiasalyje gyvena apie 400 žmonių, kurių dauguma yra pensinio amžiaus. Prieš karą Servės pusiasalis buvo tankiausiai apgyvendinta Estijos kaimo vietovė.
Piečiausioje pusiasalio vietoje 1960 m. pastatytas cilindrinis gelžbetoninis švyturys, pakeitęs čia stovėjusį 1770 m. pastatytą akmeninį švyturį, kuris buvo sugriautas per sovietų ir vokiečių kovas 1944 m. Iki 1960 m. buvo pastatytas laikinas medinis švyturys.
thumb|center|800px|Servės pusiasalio panorama. Tolumoje centre matomas švyturys. Kairėje matomas apvalus Rusijos imperijos įrengto 30 cm skersmens pabūklo, kurį 1917 m. besitraukdami vokiečiai išsigabeno su savimi, įtvirtinimas.
Pietinė Palenkė
thumb|right|250px|Sedlcų departamentas Varšuvos kunigaikštystėje 1810-1816 m., pažymėtas raudonai thumb|right|250px|Sedlcų gubernija Lenkijos Kongreso karalystėje 1867-1912 m., pažymėta šviesiai rudai thumb|right|250px|Sedlcų gubernija Lenkijos Kongreso karalystėje 1867-1912 m. thumb|right|250px|Sedlcų gubernija 1896 m. thumb|right|250px|Liublino vaivadija 1919-1939 m. Pietinė Palenkė arba Liublino Palenkė - istorinis regionas rytų Lenkijos, Mazovijos ir Liublino vaivadijose, susiformavęs XIX a. pradžioje. Palenkės Bialos mieste įkurtas Palenkės Bialos Pietinės Palenkės muziejus.
Istorija
Vietovardžio kilmė siejama su istorinio Palenkės regiono pavadinimu. Istorinis regionas sutapo su Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Palenkės vaivadijos ribomis. Tačiau po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, 1795 m. didžioji dalis buvusios vaivadijos žemių esančių į šiaurę nuo Vakarinio Bugo atiteko Prūsijos karalystei, kur šios žemės prijungtos prie Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamento. Mažesnė pietinė dalis esanti į pietus nuo Vakarinio Bugo upės atiteko Habsburgų monarchijos, Vakarų Galicijai ir nedidelė rytinė dalis atiteko Rusijos imperijos, Slanimo gubernijai.
Habsburgų monarchijos, Vakarų Galicijai atitekusiose žemėse buvo įkurtas Sedlcų cirkulas. 1810 m. šios žemės prijungtos prie Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamento, kurio ribose būtent ir susiformavo istorinis regionas.
1816 m. vietoje departamento buvo įkurta Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystei priklausiusi Palenkės vaivadija, kuri gyvavo iki 1837 m., kai buvo pervadinta į Palenkės guberniją.
1844 m. gubernija panaikinta ir jos žemės prijungtos prie Liublino gubernijos, tačiau jau 1867 m. atkurta Sedlcų gubernija, kuri buvo atkurta prieš tai egzistavusios Palenkės gubernijos ribose. 1912 m. gubernija buvo panaikinta, iš rytinių gubernijos žemių suformuota Chelmo gubernija, Vengruvo apskritis prijungta prie Lomžos gubernijos, o likusi dalis prijungta prie Liublino gubernijos.
I pasaulinio karo metu vakarinės regiono žemės priklausė Varšuvos generalgubernijai, o rytinės Oberostui. Po karo į šias žemes pretendavo Antroji Lenkijos Respublika ir Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika. 1919 m. visas istorinis regionas pateko į Lenkijos, Liublino vaivadijos sudėtį. 1939 m. balandžio 1 d. istoriniam regionui priklausiusios Palenkės Sokoluvo apskritis, Vengruvo apskritis ir Garvolino apskritis prijungtos prie Varšuvos vaivadijos.
II pasaulinio karo metu istorinio regiono žemės pateko į Trečiojo Reicho Varšuvos distriktą ir Liublino distriktą. Po karo 1945-1975 m. vakarinės regiono žemės priklausė Varšuvos vaivadijai, o rytinės Liublino vaivadijai. 1975 m. po Lenkijos administracinių vienetų reformos istorinio regiono žemės pateko į naujai sukurtų Sedlcų, Palenkės Bialos, Liublino ir Chelmo vaivadijų sudėtį. 1999 m. po dar vienos Lenkijos administracinių vienetų reformos rytinės istorinio regiono žemės tapo Liublino vaivadijos dalimi, o vakarinės Mazovijos vaivadijos dalimi.
Geografija
Regionas išsidėstęs tarp Pietinės Palenkės žemumos ir Vakarų Polesės geografinių regionų. Nuo XVI a. egzistavusiam Palenkės regionui, iš šio istorinio regiono priklausė tik Palenkės Sokoluvo apskritis, Losicės apskritis, rytinė Vengruvo apskrities dalis bei šiaurinė Sedlcų apskrities dalis. Šiais laikais istorinio Pietinės Palenkės regiono žemės išsidėsčiusios taip:
Tautinė sudėtis
Istoriniame regione be lenkų gyveno ir nemažai baltarusių ir ukrainiečių, kurių dauguma iki 1875 m. unitų bažnyčios panaikinimo buvo unitai, vėliau dalis jų tapo katalikais arba stačiatikiais. Prasidėjus I pasauliniam karui dalis stačiatikių bendruomenės visiems laikams pasitraukė į Rusijos imperiją. Tarpukariu buvo vykdoma įnirtinga ne lenkų tautybės žmonių polonizacija, uždarinėjamos ir griaunamos cerkvės.
1944-1946 m. dalis ukrainiečių ir baltarusių buvo priversti pasitraukti į Tarybų Sąjungą per po karo Lenkijos-TSRS vykdytus gyventojų mainus. 1947 m. komunistinė Lenkijos valdžia nutarė ištremti šiame regione likusius gyventi ne lenkų tautybės žmones į per Jaltos konferenciją gautas vokiečių žemes. Trėmimui suteiktas Vyslos operacijos vardas, per operaciją iš šio krašto buvo ištremta didžioji dalis ne lenkų tautybės žmonių, kurių nedidelė dalis vėliau grįžo gyventi į šias vietoves.
Katinai (Joniškis)
Katinai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Bučiūnų.
L' Âge des ténèbres
L' Âge des ténèbres ( arba The Age of Ignorance) – 2007 m. kanadiečių režisieriaus Denio Arkano komedija.
Filmo premjera įvyko 2007 m. gegužės 27 d. Kanų filmų festivalyje.
Siužetas
Savo svajonėse Žan–Markas Leblankas yra riteris, blizgančiais šarvais, scenos ar estrados žvaigždė arba populiarus rašytojas, turintis žavias moteris savo glėbyje ir lovoje.
Tikrovėje Žan–Markas yra eilinis šiaurės Amerikos gyventojas, turintis namą, tarnautojo darbą pagalbos agentūroje, žmoną, kuri siekia karjeros ir du vaikus, kurie ignoruoja jį.
Ar Žan–Markas sugebės atsispirti savo pasakų šalies pagundoms ir nuspręs daryti karjerą tikrame gyvenime…
Aktoriai
ir kt.
Mohammed
Mohammed − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Akalotė
Akalotė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1,5 km nuo Rudaminos.
Kyburiai (Utena)
Kyburiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Spitrėnų.
Lietuvos didysis raštininkas
Lietuvos didysis raštininkas – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos centrinės valdžios pareigūnas, nepriklausęs pagal pareigas Senatui.
Pareigybės istorija
Pareigybė įsteigta 1504 m. Lenkijoje buvo vienas Karūnos didysis raštininkas, o Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje – trys. Pareigas užimti galėjo tik katalikai dvasininkai. 1764 m. seimas įvedė po dvi didžiojo raštininko pareigybes ir Lenkijoje, ir Lietuvoje, bet jie vis tik turėjo būti dvasininkai. Tik nuo 1775 m., kai pareigybių skaičius buvo padvigubintas, vienas raštininkas turėjo būti pasaulietis, o trys dvasininkijos atstovai.
Įgaliojimai
Didysis raštininkas buvo tiesioginis karaliaus bendradarbis ir pirmasis padėjėjas. Rengdavo ir įteikdavo adresatui karaliaus vardu parengtus raštus, dokumentus, diplomus. Dažnai bendraudavo su užsienio šalių pasiuntiniais. Turėjo sprendžiamąjį balsą Asesorių teisme.
Kūmutės
Kūmutės (Bombinatoridae) – nuodingų beuodegių varliagyvių (Bombinatoridae) šeima, kurioje dvi gentys ir 10 rūšių.
Šiai šeimai priklauso Lietuvoje gyvenanti ir į Lietuvos raudonąją knygą įrašyta raudonpilvė kūmutė (Bombina bombina), anksčiau priskiriama buvo diskaliežuvių (Discoglossidae) šeimai.
Sterkulijų lipai
300px|miniatiūra|dešinėje|Gailioji sterkulija, kuri išskiria lipus Sterkulijų lipai, E416 – lipai, išsiskiriantys iš sterkulijų (Sterculia) genties medžių – gailiosios sterkulijos (Sterculia urens Roxb.), taip pat iš vilnotosios sterkulijos (S. villosa), dygiosios sterkulijos (S. tragacantha) ir kitų rūšių sterkulijų.
Kiti pavadinimai: karaya, indinis tragakantas, Bassora tragacanth, kadaya, mucara, kadira, katila, kullo.
Tradiciškai Indija yra didžiausias sterkulijų lipų gamintojas ir eksportuotojas. Vis daugiau lipų eksportuoja Afrikos šalys.
Lipai yra rūgštinis polisacharidas, sudarytas iš monosacharidų galaktozės, ramnozės ir galakturono rūgšties.
Sterkulijų lipų kokybė priklauso nuo nešvarumų pašalinimo lygio. Maistinės kokybės lipai paprastai būna nuo baltos iki rausvai pilkos spalvos, silpno acto kvapo. Farmacinės kokybės – beveik skaidrūs.
Sterkulijų lipai yra mažiausiai tirpūs iš augalinių komercinių lipų, bet sparčiai sugeria vandenį ir brinksta. Net 1 % koncentracijos koloidinis tirpalas būna klampus. Brinkimo geba labai priklauso nuo acetilo grupių. Šarmais deacetilinti lipai geriau tirpsta vandenyje. Kai lipų koncentracija artėja link 4 % van deniniai tirpalai virsta geliais. Skirtingai nei kiti lipai, sterkulijų lipai brinksta ir 60 % etanolio tirpale. Kituose organiniuose tirpikliuose netirpsta. Šie lipai gali sugerti iki 100 kartų daugiau vandens nei sveria patys. Lipai yra dalinai acetilinti, todėl juos laikant išsiskiria šiek tiek acto rūgšties.
Sterkulijų lipai naudojami kaip maisto tirštiklis ir emulsiklis, kaip liuosuojamieji. Kaip maisto priedas žymimas E416. Juos taip pat naudoja kosmetikos gaminiuose, plaukų lake, losjonuose, Juos taip pat naudoja tragakantui (irgi lipai) skiesti, nes jų savybės panašios.
Mohn
Mohn − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vakarų satrapai
Vakarų satrapai ar Vakarų kšatrapai (35-405 m.) buvo Sakos valdovai, valdę centrinės ir vakarinės Indijos dalis (Sauraštra ir Malva: dabartinis Gudžaratas, pietų Sindas, Maharaštra, Radžastanas ir Madhja Pradešas). Eritrėjos jūros periplas (jūrų kelių aprašymas) mini „Ariaką“, kuri esą yra Vakarų satrapų valstybė ar bent jos dalis.
Iš viso per 350 metų buvo 27 nepriklausomi Vakarų satrapų valdovai.
Katinai (Pasvalys)
Katinai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Joniškėlio.
Romas Kaunietis
Romas Kaunietis (g. 1944 m. birželio 8 d. Buivydžiai, Pandėlio valsčius) – Lietuvos kraštotyrininkas.
Biografija
1949 m. tėvus ištrėmus į Sibirą slapstėsi. 1965 m. baigęs Panevėžio politechnikumą dirbo miesto gamyklose, 1970–1985 m. – įvairių regionų kaimo statybose. 1991–2006 m. dirbo valstybės tarnyboje.
1965–1970 m. užrašinėjo tremtinių ir politinių kalinių prisiminimus, vėliau rinko medžiagą apie Aukštaitijos partizanus ir jų ryšininkus, NKVD, MGB, KGB nusikalstamą veiklą Aukštaitijoje. Prasidėjus atgimimui dalį surinktos medžiagos paskelbė Panevėžio Sąjūdžio skyriaus laikraštyje „Laisvės žodis“. 1996–2008 m. išleido 8 knygas su archyvų dokumentais, paremtais paaiškinamaisiais straipsniais, gausiomis partizanų, ryšininkų ir rėmėjų nuotraukomis, bunkerių schemomis.
Raudonpilvė kūmutė
Raudonpilvė kūmutė (Bombina bombina) – beuodegių varliagyvių (Anura) būrio, kūmučių (Bombinatoridae) šeimos varliagyvių rūšis.
Deniskai
Deniskai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bielsko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į šiaurę nuo Bielsko ir apie 26 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Raudonpilvė kūmutė
thumb|left|260px|‘Trimituojanti’ raudonpilvė kūmutė ([[Brandenburgas, Vokietija)]]
Paplitimas pasaulyje
Raudonpilvės kūmutės savaime paplitusios maždaug vidurio ir rytų Europoje, o ryčiausias arealas baigiasi Uralo kalnuose.
Paplitimas Lietuvoje
Maždaug 2012 m. duomenimis, Lietuvoje raudonpilvės kūmutės paplitusios netolygiai, pagrindinės jų radavietės yra Pietų, Vidurio, Rytų Lietuvos dalyse, kur joms tinkamose buveinėse aptinkamos dažnai, vietomis gausios, bet šiaurinėje Lietuvos dalyje retesnės, o vakarinėje dalyje tik pavienės radimvitės o vakarinėje šalies dalyje žinomos tik pavienės populiacijos. Daugiausia raudonpilvių kūmučių buveinių yra pietų ir rytų Lietuvoje. Manoma, kad Lietuvoje gali būti 300–500 radaviečių. Ši rūšis sparčiai nyksta visoje Europoje, taip pat ir Lietuvoje. Nyksta dėl tinkamų buveinių nykimo: mažų vandens telkinių užaugimo arba žuvų juose užveisimo.
Buveinės Lietuvoje
thumb|left|200px|Tipiška raudonpilvių kūmučių buveinė - [[Lanka|vandens užliejama pieva arba lanka prie Elbės upės, šiaurinėje Vokietijoje]]
Aptinkama įvairaus dydžio kūdrose, tvenkiniuose, grioviuose, senvagėse, žolėmis apaugusiuose ežeruose, miškų balose, kur gausu vandens augmenijos ir nėra srovės, skaidriame vandenyje. Jos dažnai plūduriuoja ant vandens. Kūmutėms būtina pieva aplink vandens telkinį, kur jos medžioja. Labai mėgsta gyventi žolėtuose ir nendrių sąžalynais apaugusiuose apleistuose ir gerai saulės įšildomuose pamiškių kūdrose, žuvininkystės tvenkiniuose, buvusių ir išgautų durpynų įvairaus gylio griovius gausiai apaugusius žolėmis ir krūmais. Kadangi daug keliauja, tad jos greitai užima tinkamas buveines - taip jas galima aptikti apsigyvenusias kituose telkiniuose. Jos net yra buvusios aptiktos Rūdninkų girios viduryje, kur po gaisravietės buvo plynai iškirsta miško dalis. Per gaisrus gana giliai išdegus viršutiniams durpių paviršiams sluoksniams ir durpyno įdubose atsiradus nedideliems vandens telkinėliams kuriuos gerai įšildo saulės spindulių šiluma - raudonpilvėms kūmutėms tapo labai tinkama vieta veistis.
Mityba
Minta įvairiais bestuburiais, buožgalviai daugiausia maitinasi mikroorganizmais ir dumbliais.
Požymiai
Kūno svoris nuo 2 iki 13,9 g, kūno ilgis nuo 2,6 iki 6,0 cm, paprastai 4-5 cm ilgio, bet Lietuvoje jos neužauga didesnės nei 4 cm. Oda su smulkiomis karpelėmis, o odelės spalva gana įvairi - nuo rudos ar tamsiai rudos, iki šviesiai pilkos nugaros su neryškiomis juodomis ar žalsvomis dėmėmis ir baltais taškeliais. Pilvas raudonas arba oranžinis su melsvai juodomis dėmėmis. Plaukiojamosios plėvės yra tik ant užpakalinių kojų. Skleisdama balsą, jos pagurklyje išsipučia odelė.
Užpulta plėšrūno kūmutė atlošia galvą ir pakelia kojas – demonstruodama ryškų raštą ir perspėja, kad yra nuodinga ir ją pulti pavojinga. Jos odoje tarp gumburėlių yra poros, išskiriančios frinoliziną, kuris žinduolių kūne ardo kraują.
Dauginimasis ir vystymasis
Gyvenimo ciklas skirstomas į sausumos (nesiveisimo) ir vandens (veisimosi) periodus. Pavasarį, atšilus orui, iš žiemojimo vietų balandžio mėn. kūmutės traukia į vandens telkinius, kur vandeniui sušilus iki 13-14 °C prasideda nerštas. Tuoktuvių metu patinai skleidžia melodingus garsus – „kūmuoja“: kūmučių rezonatoriai (balso maišai) yra vidiniai (kūmuojant išsipučia po oda). Apvaisinimas išorinis, buožgalviai iš kiaušinėlių išsivysto per 5-7 dienas. Per visą vasarą viena patelė gali padėti 35 – 1236 kiaušinių.
Metamorfozė paprastai baigiasi iki rugpjūčio. Sukaupusios atsargas žiemai, spalį kūmutės pradeda ieškoti žiemaviečių. Žiemoja po akmenimis, medžių šaknimis, graužikų urvuose ar vandens telkinyje įsiraususios į dumblą, kartais slepiasi ir žmonių rūsiuose.
Holendernia (Liublino vaivadija)
Holendernia  – kaimas Lenkijos rytuose, Jablono valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietus nuo Jablono, apie 15 km į rytus nuo Parčevo ir apie 58 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
Gintaras Tomkus
Gintaras Tomkus (g. 1960 m. lapkričio 16 d. Klaipėdoje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Saulvedis Cimermanis
Saulvedis Cimermanis (, 1929 m. liepos 3 d. Jaungryvniekai, Valkos apskritis – 2022 m. gruodžio 26 d. ) – latvių etnologas.
Gintaras Tomkus
Biografija
1985–1988 m. dienraščio „Tarybinė Klaipėda“ atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, 1988–1990 m. laikraščio „Mažoji Lietuva“ redaktorius. Nuo 1990 m. dienraščio „Vakarų ekspresas“ bei „Naujasis Vakarų ekspresas“ vyriausiasis redaktorius, UAB „Mažoji Lietuva“ prezidentas, vėliau UAB „Brolių Tomkų leidyba“ direktorius. Klaipėdos „Rotary“ klubo narys.
Saulvedis Cimermanis
Biografija
1949–1952 m. studijavo Latvijos universitete. 1990 m. habilituotas daktaras, 1992 m. Latvijos mokslų akademijos narys.
Gintaras Tomkus
Šeima
Brolis Vitas Tomkus.
Saulvedis Cimermanis
Biografija
1951–1954 m. dirbo Latvijos etnografiniame buities muziejuje, 1954–1956 m. Etnografijos ir folkloro institute. Nuo 1956 m. Latvijos istorijos instituto mokslo darbuotojas, 1971–1995 m. etnografijos sektoriaus vedėjas. Latvijos universiteto dėstytojas, nuo 1993 m. profesorius. 1995–2002 m. Letonikos tarybos pirmininkas.
Fobos programa
„Fobos“ programa – SSRS nepilotuojamų kosminių aparatų programa, pradėta 1988 m. Misijos tikslas – Marso ir jo palydovų Fobo ir Deimo tyrimai.
„Phobos 1“ buvo paleistas 1988 m. liepos 7 d., o „Phobos 2“ – 1988 m. liepos 12 d. Abu buvo paleisti „Proton“ raketomis. Abu zondai svėrė po 6220 kg.
Prie programos prisidėjo ir kitos šalys: Švedija, Šveicarija, Austrija, Prancūzija ir JAV.
Su abiem zondais buvo prarastas ryšys. Tik „Phobos 2“ spėjo padaryti 38 ypač aukštos kokybės Marso nuotraukas.
Las Tunasas
Las Tunasas arba kartais Viktorija de las Tunasas (Victoria de las Tunas) – miestas Kubos rytuose tarp Kamagvėjaus (128 km), Holgino (81 km) ir Bajamo (82 km). Las Tunaso provincijos administracinis centras. 2010 m. mieste gyveno 200 238 gyventojai. Plotas – 913,46 km². Prekybos ir pramonės centras. Miestą supa ganyklos ir derlingos žemės, kuriose daugiausiai kultivuojamos cukranendrės, bananai, apelsinai ir ganomi galvijai. Taip pat gaminamas bičių vaškas ir medus. Netoliese yra geležies rūdos ir marmuro. Las Tunasas yra prie pagrindinio salos greitkelio ir reikšmingos geležinkelio linijos. Yra oro uostas.
Furšetas
thumb|200px|Furšeto stalas thumb|200px|Furšeto patiekalai
Furšeto metu svečiai, naudodamiesi vieninteliu įrankiu - šakute, vaišinasi stovėdami prie stalo, apsitarnauja paprastai patys. Jis patogus tuo, kad nedidelėje patalpoje galima aptarnauti daug svečių. Gali būti organizuojamas namuose, restorane, aukštesnio lygio smuklėje, konferencijų salių fojė.
Paprastai rengiamas 18-20 val. Trunka apie 2-3 val. Jeigu po furšeto rengiamos gausesnės vaišės, jis turėtų trukti iki 30-40 minučių.
Pobūvio metu vaišinamasi stovint, todėl stalai turi būti 90-100 cm aukščio. Vienam žmogui skiriama apie 25-30 cm. Tarp stalų, stalų ir sienų turi būti bent 1,5 m tarpai. Nuošaliau nuo stalo būtina pastatyti kėdžių ir mažesnių staliukų neįgaliems ir vyresnio amžiaus žmonėms.
Stalai dengiami staltiesėmis, kurių kraštai nuleidžiami beveik iki žemės - 7-10 cm nuo grindų. Mėlyna spalva slopina apetitą, todėl reikėtų stengtis, kad jos aplinkoje būtų mažiau.
Rekomenduojama pastatyti keletą staliukų panaudotiems indams ir taurėms sudėti (15-20 svečių - 80x80, 90x90 cm dydžio stalas).
Vienam svečiui skiriama po 1,5 vnt. lėkščių ir šakučių užkandžiams (pvz., 10 žmonių - 15 lėkščių) bei po vieną lėkštutę ir šakutę ir/ar šaukštelį desertui, 2-3 rūšių taures.
Vienam padavėjui, paduodančiam valgius, tenka apie 20-30 svečių, o siūlančiam gėrimus - apie 40 svečių. Aukšto rango furšetuose padavejų turi būti daugiau. Gėrimai siūlomi prie baro arba juos išnešioja padavėjai ant padėklų. Organizatoriai turi atidžiai stebėti ar ant stalų yra pakankamai maisto ir kad kuo greičiau būtų išnešti naudoti indai ir įrankiai.
Skirtingo amžiaus, išsilavinimo ir lyties žmonių pomėgiai yra skirtingi, todėl prieš sudarant valgiaraštį reiktų kuo daugiau sužinoti apie savo svečius. Tarp svečių gali būti ir vegetarų, todėl reiktų, kad būtų vegetariškų užkandžių. Valgiaraštį sudaro šaltieji ir karštieji užkandžiai, sumuštiniai, vėrinukai, užkandžių krepšeliai, sausainiai, sūrio rinkinukai, pyragaičiai, vaisiai, gėrimai.
Užkandžiai patiekiami mažomis porcijomis „vieno kąsnio“ dydžio, iki 10-15 g. Pasisotinęs žmogus jaučiasi suvalgęs apie 10 užkandėlių. Maistas ant stalo turi būti sudėlioti taip, kad būtų paprasta juos pasiekti. Valgiai parenkami ir paruošiami taip, kad jų skonis ir išvaizda išliktų bent 2-3 val. Furšeto stalui netinka gaminiai, kurie yra trapūs ir kieti arba su trapiais įdarais.
Karštieji užkandžiai patiekiami po pusvalandžio nuo vaišių pradžios. Jie taip pat turi būti maži, kad būtų patogu pasmeigti šakute ar smeigtuku. Valgio visada geriau paruošti daugiau, ypač, jei nežinomas tikslus svečių skaičius.
Populiariausi gėrimai furšetui yra sausi ar pusiau sausi baltieji ir raudonieji vynai, brendis, degtinė, kava ir arbata, paprastas geriamasis vanduo. Rekomenduojama vengti stipraus ir įkyraus skonio gėrimų.
Būtina pasirūpinti palapinėmis su pakeliamais kraštais, jeigu furšetas suplanuotas gamtoje. Po atskirą palapinę rekomenduojama turėti užkandžių stalui, karštos užkandėlės stalui, deserto stalui ir barui.
Svarbu pasirūpinti tinkama fonine muzika.
Molytė
Molytė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Molienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Molis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Akavitai
Akavitai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 10 km nuo Nemenčinės.
Kalinka (Liublino vaivadija)
Kalinka  – kaimas Lenkijos rytuose, Jablono valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietryčius nuo Jablono, apie 18 km į rytus nuo Parčevo ir apie 61 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
Laplaso transformacija
Laplaso transformacija - Pjero Simono Laplaso sukurtas tiesinis operatorius, transformuojantis realiųjų skaičių funkcijas į kompleksinių skaičių funkcijas. Tokiu atveju realiojo kintamojo funkcija vadinama vaizdu, o ją atitinkanti kompleksinio kintamojo funkcija - atvaizdu.
Mesojacha
Mesojacha  – upė Rusijoje, Tiumenės srities šiaurėje, Jamalo Nencų autonominėje apygardoje. Teka Vakarų Sibiro lygumos šiaurine dalimi. Vaga smarkiai vingiuoja. Įteka į Karos jūros Tazo užutėkį, skaidosi į protakas.
Laplaso transformacija
Laplaso transformacija apibrėžiama taip:
Mesojacha
Upė minta sniego ir lietaus vandenimis. Poplūdis trunka nuo birželio iki rugpjūčio. Didžiausi intakai: Niangusjacha, Niadajacha, Mudujacha, Indikjacha (visi kairieji). Mesojacha – svarbi žuvų nerštavietė (sykai, čyrai, seliavos). Upės baseine glūdi gamtinių dujų telkiniai (nutiestas dujotiekis Mesojacha-Norilskas).
Laplaso transformacija
Čia i - menamasis vienetas, o 0^- yra <font style="vertical-align:-20%;">. Tokia riba reiškia, kad į integravimo intervalą patenka visa Dirako delta funkcija.
Atvirkštinė Laplaso transformacija yra tokia:
Čia γ yra tam tikras realusis skaičius, su kuriuo atvaizdas visame integravimo intervale konverguoja absoliučiai.
Joe Cocker
Joe Cocker OBE (pilnas vardas – John Robert Cocker; 1944 m. gegužės 20 d. Šefilde – 2014 m. gruodžio 22 d.) – anglų roko ir bliuzo atlikėjas, žinomas nuo pat septintojo dešimtmečio.
Vilniaus Sakalai
BC Vilniaus „Sakalai“ – Vilniaus miesto vyrų krepšinio klubas, dalyvaujantis LKL ir BBL lygose.1994 metais klubui laimėjus LKAL čempionatą buvo priimtas į LKL. „Sakalai“ 1998 m. iškovojo LKL bronzos medalius, o keturiskart – 1997 m., 1999 m., 2003 m. ir 2004 m. liko ketvirti. 2014 m. klubas dėl skolų bankrutavo.
Istorija
1999 m. „Sakalai“ debiutavo tarptautinėje arenoje, R. Saportos taurės turnyre klubas pateko į šešioliktfinalį, kur nusileido Splito „Split“ (Kroatija) klubo krepšininkams.
2009 m. BBL „Iššūkio taurės“ finale 84:77 įveikę Rygos „VEF“ krepšininkus tapo antrojo diviziono čempionais.
Vyriausieji treneriai
Šiame sąraše pateikiami visi Vilniaus „Sakalų“ vyriausieji treneriai:
Garsesni praeityje žaidę žaidėjai
Šiame sąraše pateikiami visi garsesni žaidėjai, kurie praeityje vilkėjo Vilniaus „Sakalų“ marškinėlius:
Sevilla FC
Sevilijos FC – Ispanijos futbolo klubas iš Sevilijos.
Istorija
1890 m. spalio 14 d. įkurtas klubas. Nuo 1929 m. rungtyniavo Segunda División. 1933–1934 m. sezone tapo šio diviziono nugalėtojais.
Nuo 1934–1935 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje lygoje. 1946 m. tapo šalies čempionais.
Nuolatos žaisdavo aukščiausioje šalies lygoje. Kartais būdavo perkeliami į Segunda División, bet netrukus vėl grįždavo į aukščiausią lygą.
2016-2017 m. La Liga užėmė 4 vietą.
Žadgailai
Žadgailai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Dauglaukio, kairiajame Jūros krante į pietus nuo Žadgailų miško. Kaime buvo Puldunavo dvaras (pastatai neišlikę). Yra kapinės, bet neveikiančios, apaugusios mišku, su neišlikusiais antkapiniais paminklais.
Istorija
Tarpukario rašytiniuose šaltiniuose minima, jog Vaitkevičiaus sklype, Lenkės kalvos pustomame smėlyje, randama žmonių kaulų ir archeologinių radinių. 1988–1989 m. buvo vykdomi archeologiniai kasinėjimai prie Saldiškės pelkės ir Lenkės kalvos, vadovaujami A. Malonaičio. Aptiktos amatų dirbtuvės liekanos, bet tiksli kapinyno vieta taip ir neaptikta.
Blagodatė
thumb|250px|Blagodatė su varpine 1910 m. Blagodatė  – buvęs kalnas Rusijoje, Uralo kalnuose, Sverdlovsko srityje. Buvo iškilęs Viduriniojo Uralo rytiniame šlaite, šalia Kušvos miesto, prie Saldos ištakų (Turos intakas). Žymus dėl 1735 m. čia pradėtos magnetito gavybos.
Iki kasybų pradžios kalnas buvo triviršūnis, siekė 385 m aukštį. Vienas mansių medžiotojas Blagodatėje atrado magnetito ir apie tai pranešė vietiniam valdininkui. 1735 m. pradėta gavyba, tuo metu tai buvo didžiausias pasaulyje magnetito telkinys. Kalnui suteiktas Blagodatės („Malonės“) vardas. 1826 m. ant kalno pastatytas paminklas mansiui Stepanui Čumpinui, kurį, pasak legendos, vietiniai sudegino už paslapties išdavimą. XIX a. ant išlikusios viršūnės pastatyta Viešpaties Apsireiškimo varpinė, bet XX a. sugriauta. Gavyba Blagodatėje vykdyta iki 2003 m. Dabar ten belikęs apie 1 km pločio ir 315 m gylio karjeras.
Feldjėgeriai (TSRS)
Feldjėgeriai – feldjėgerių tarnybos pareigūnai Tarybų Sąjungoje, vykdę valstybinių, karinių, diplomatinių kurjerių funkcijas.
1918 m. gegužės 2 d. buvo panaikintas Rusijos feldjėgerių korpusas, o jo pagrindu prie Visos Rusijos vyriausiojo štabo Vadų kadrų valdybos buvo įkurta Išorinių ryšių tarnyba (Служба внешней связи). Pilietinio karo metais DVRA sudėtyje prie armijų ir frontų štabų buvo feldjėgerių pareigybės.
1917 m. lapkritį – 1920 m. gruodį Petrograde, o vėliau ir Maskvoje veikė Karinė dviratininkų komanda (Военная команда самокатчиков) prie Liaudies komisarų tarybos Reikalų valdybos, kuri pristatydavo korespondenciją į valstybines, tarybines, partines ir profsąjungų institucijas. Ši organizacija nepriklausė feldjėgeriams.
1920 m. lapkričio 23 d. Išorinių ryšių tarnyba buvo performuota į DVRA Feldjėgerių korpusą (Фельдъегерский корпус РККА).
1921 m. rugpjūčio 6 d. buvo suformuota Feldjėgerių dalis (Фельдъегерская часть) prie VČK Reikalų valdybos, o 1922 m. performuota į Feldjėgerių korpusą. Korpusui buvo pavesta pristatyti tarpmiestinę LKT, VKP(b) CK, Visasąjunginės centrinės profsąjungų tarybos, vidaus reikalų, susisiekimo kelių, užsienio reikalų ir gynybos liaudies komisariatų, Valstybinio banko korespondenciją.
1924 m. rugsėjį visos jai analogiškos tarnybos buvo išformuotos, o jų pajėgumai įjungti į VPV – VVPV – VRLK Feldjėgerių korpusą (Фельдъегерский корпус ГПУ – ОГПУ – НКВД).
1939 m. birželio 17 d. TSRS LKT nutarimu feldjėgerių tarnyba buvo padalinta:
TSRS VRLK feldjėgerių ryšys buvo svarbus Didžiojo Tėvynės karo metais, kai turėjo operatyviai gabenti slaptą dokumentaciją iš Vyriausiosios vadovybės būstinės, Generalinio štabo ir Valstybinio gynybos komiteto į frontų štabus ir atgal. Tam buvo suformuota speciali Skraidomoji grupė (Летная группа).
Contrast
Contrast – debiutinis britų atlikėjo Conor Maynard albumas, išleistas 2012 m. liepos 30 d. Albume kartu dainas atlieka tokie atlikėjai, kaip Ne-Yo, Pharrell Williams, Rita Ora ir kiti. Pirmasis albumo singlas „Can’t Say No“ pasiekė antrąją vietą Jungtinės Karalystės „UK Singles Chart“ singlų reitinge.
Feldjėgeriai (TSRS)
1947 m. feldjėgerių tarnyba perkelta į naujai suformuotą TSRS Vidaus reikalų ministeriją. TSRS vyriausybės nutarimu jai buvo pavesta papildomai aptarnauti TSRS Ministrų tarybą, gabenti gynybinių ministerijų ir valstybinių komitetų korespondenciją į valstybinės svarbos objektus, o nuo 1958 m. – ir gabenti techninę dokumentaciją bei gaminius, skirtus socialistinėms šalims.
Contrast
„Contrast“ susilaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje.
Feldjėgeriai (TSRS)
Pokario metais 34 m. (1949–1983 m.) šiai tarnybai vadovavo B. Krasnopevcevas, pradžioje pulkininkas, o vėliau – vidaus tarnybos generolas leitenantas. thumb|right|250px|Feldjėgerių pašto ryšio stotis 82610 Kabulo aerouoste (Afganistanas), 1987 m. 1960 m. balandį buvo panaikinta sąjunginė Vidaus reikalų ministerija, todėl feldjėgerių ryšys buvo perduotas TSRS Ryšių ministerijai, tačiau personalas priskirtas sąjunginių respublikų vidaus reikalų ministerijoms. Pradžioje TSRS Ryšių ministerijos vadovybė ketino feldjėgerinį ryšį sujungti su specialiuoju ryšiu, tačiau 1961 m. gegužės 23 d. TSRS Ministrų taryba nutarė feldjėgerinę tarnybą performuoti kaip ministerijos skyrių, kuris 1968 m. tapo Feldjėgerių tarnybos valdyba prie TSRS Ryšių ministerijos (Управление фельдъегерской службы при Министерстве связи СССР), kuriai pavaldūs buvo sąjunginių respublikų, kraštų ir sričių feldjėgerių ryšio padaliniai. Ši valdyba aptarnavo centrinius partinius organus, vyriausybines įstaigas, gynybinės paskirties režiminius objektus, Gynybos ministeriją ir valstybės komitetus prie TSRS Ministrų tarybos.
8-tojo dešimtmečio pabaigoje feldjėgerių maršrutai driekėsi į 32 Europos, Azijos, Afrikos ir Lotynų Amerikos šalis. Pvz., feldjėgerių tarnyba aptarnavo 1980 m. Maskvos olimpiados organizavimo ir vedimo kurjerinį ryšį. Jie net gabeno į laboratorijas dopingų testų mėginius.
1991 m. lapkričio 25 d. iš Feldjėgerių tarnybos padalinių buvo sukurta Rusijos Federacijos Valstybinė feldjėgerių tarnyba.
Jonas Počepavičius
Biografija
1949 m. kartu su tėvais buvo ištremtas į Sibirą. Mokėsi Kauno 8-oje vidurinėje mokykloje. 1976 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką.
Dirbo laikraščiuose „Valstiečių laikraštis“, „Galvė“, „Trakų žemė“, „Lietuvos žinios“, „Lietuva“, „Lietuvos aidas“, „Vilnijos kronika“.
Yra išleidęs eilėraščių rinkinį „Sukilimas“, savo kūrybą spausdino Trakų literatų kūrybos almanachuose „Paparčių žydėjimas“, „Trakuvos poezija“.
Škotijos futbolo varžybos 1967–1968 m.
Finalo rungtynės
-
Monkevičienė
Monkevičienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Monkevičiūtė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Monkevičius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Oberšturmfiureris
thumb|right|150px|Oberšturmfiurerio antsiuvai Oberšturmfiureris  – SS laipsnis, naudotas 1932–1945 m., lygus armijos vyresniajam leitenantui (oberleitenantas Vermachte). Tai vienas dažniausių SS karininkų laipsnių Antrojo pasaulinio karo metais.
Laipsnis taip pat naudotas ir tokiose nacionalsocialistų organizacijose kaip SA, NSKK, NSFK.
Žodis reiškia 'vyresnysis šturmo (kuopos) vadas'. Nacionalsocialistų organizacijose reiškė ir 'kuopa'. Laipsnis buvo įvestas 1932 m. plečiant SA organizaciją, kai prireikė papildomų karininkų laipsnių. Tuo pačiu metu laipsnis imtas naudoti ir SS organizacijoje.
SA oberšturmfiureris
Oberšturmfiureris buvo vyresnis už šturmfiurerį, bet jaunesnis už šturmhauptfiurerį.
SA oberšturmfiurerio atskyrio ženklai buvo trys įžambine išdėstyti sidabriniai kvadratėliai ir viena dviguba sidabrinė juostelė apykaklės antsiuvo pakrašty.
SA oberšturmfiureris buvo jaunesnysis kuopos vadas, vadovavęs 50–100 kareivių.
SS oberšturmfiureris
SS oberšturmfiureris buvo vyresnis už unteršturmfiurerį, bet jaunesnis už hauptšturmfiurerį.
SS oberšturmfiurerio atskyrio ženklai buvo trys įžambine išdėstyti sidabriniai kvadratėliai ir viena dviguba sidabrinė juostelė apykaklės antsiuvo pakrašty. Dėvėdami pilką lauko uniformą nešiodavo ir oberleitenanto antpečius.