cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lurdas
Lurdo šventovė
miniatiūra|250px|right|Lurdo šventovė Lurdo šventovė (Sanctuaires de Lourdes) įrengta vietoje, kurioje Bernadetei pirmą kartą apsireiškė šv. Marija – katedra Notre-Dame de Lourdes. Link jos veda tiltas Pont St-Michel, kuris yra tarsi įėjimas į šventovę po atviru dangumi. Navos vaidmenį atlieka Procesijų esplanada (Esplanade des processions), toliau – požeminė šv. Pijaus X bazilika (Basilique souterraine St-Pie X), kurioje vienu metu sutelpa iki 20 000 maldininkų. Toliau stovi šv. Marijos statula, tarsi įrengta altoriaus nišoje. Šventovės pagrindas – dvi bazilikos: neobizantinė Maldos bazilika (Basilique du rosaire) ir neogotikinė Aukštutinė bazilika (Basilique supérieure). Po bazilikų tikintieji patenka į Stebuklingąją grotą (Grotte miraculeuse), Masabjelės grotą (Grotte de Massabielle) ir Apsireiškimų grotą (Grotte des apparitions). Vienoje iš jų savo laiku Bernadetė aptiko stebuklingo vandens šaltinį, iš kurio galima pasisemti vandens išsinešimui. Tai viena iš populiariausių prekių miestelyje. Netoli šių grotų įrengtos šešios krikštyklos moterims ir vienuolika – vyrams. Piečiau Aukštutinės bazilikos prasideda Kryžiaus kelias su 14 stacijų.
Piligrimystė
miniatiūra|200px|left|šv. Marijos statula Lurdo grotoje Krikščioniškajame pasaulyje yra labai populiarios piligriminės kelionės į Lurdą. Atvykėliai gauna visą spektrą dvasinių veiklų. Piligrimai čia gali praleisti ne vieną dieną, kasdien melsdamiesi prie apsireiškimo grotos, dalyvaudami žvakių procesijose, eidami Kryžiaus kelius, medituodami Rožinį vienoje iš koplyčių. Grota, šalia ištryškęs vandens šaltinis, taip pat vėliau pastatyta didžiulė katedra garsėja tuo, kad čia įvyko ne vienas stebuklingas išgijimas. Tai viena populiariausių vietų krikščioniškame pasaulyje, kur piligrimai stebuklingo šaltinio vandenyje ieško ne tik dvasinio, bet ir fizinio išgijimo. Dažni atvejai, kad šie stebuklai įvyksta. Į Lurdą kasmet atvyksta apie 6 mln. piligrimų iš viso pasaulio, jis yra tapęs visuotiniu stebuklingo išgijimo simboliu.
Jonas Paulius II buvo pirmasis popiežius, aplankęs Lurdą. Lurdą gerai pažinojo beveik visi XX a. popiežiai, kurie šią šventovę aplankė dar prieš jų išrinkimą į šv. Petro įpėdinius.
Nors autoritetinga Bažnyčios sudaryta medikų ir teologų komisija oficialiai nepaaiškinamais yra patvirtinusi tik 67 Lurde įvykusius išgijimus (paskutinis patvirtintas 2005 m.), tačiau yra užfiksuoti tūkstančiai oficialiai nepatvirtintų išgijimų, kurie įvykdavo išgėrus stebuklingojo šaltinio vandens ar juo nusiprausus.
Visa miestelio infrastruktūra yra skirta piligrimams. Maldininkams čia sudarytos visos priėmimo ir apgyvendinimo sąlygos. Rūpinamasi jų maitinimu, sudaromos puikios sąlygos maldai bei tikėjimo stiprinimui. Sudaromos atskiros piligriminės programos atvykstantiems pavieniui, organizuotoms grupėms, jaunimui, brandaus amžiaus žmonėms bei neįgaliesiems. Tenkinami ir pažintiniai, turistiniai piligrimų poreikiai. Muziejai, Pirėnų kalnai, kavinės ir restoranai, gausybė suvenyrų parduotuvių taip pat skatina piligrimus čia praleisti ne vieną akimirką.
Transportas
miniatiūra|250px|let|Geležinkelio stotis Lurde Lurdą aptarnauja nedidelis regioninis oro uostas Tarbes–Lourdes–Pyrénées iš gretimo Tarbo miesto. Taip pat dalis miestelio svečių naudojasi Aéroport Pau Pyrénées oro uosto, esančio Po mieste, paslaugomis. Į Lurdą važiuoja SNCF ir TGV greitieji traukiniai, yra geležinkelio stotis Gare de Lourdes. Esant poreikiui skiriami papildomi traukiniai. Daugelis piligrimų iš Prancūzijos ir Ispanijos atvyksta autobusais.
Švietimas
Lurde yra dvi pagrindinės mokyklos, valstybinė ir privati. Privatų licėjų Lycée Peyramale St Joseph įsteigė du vienuoliai vos pora metų prieš šv. Marijos apsireiškimą. Pavadintas tuo metu Lurde kunigavusio Dominique Peyramale garbei. Licėjus 2007 m. šventė 150–ąjį jubiliejų. Valstybinė mokykla Lycée de Sarsan yra naujesnė, nuolat besivaržanti su privačia.
Jungfolkas
thumb|right|200px|Jungfolko trimitininkų grupė. Jungfolkas  – nacionalsocialistinė Vokietijos vaikų organizacija, jungusi 10-14 m. vaikus, Hitlerjugendo padalinys.
Istorija
Pagal 1936 m. gruodžio 1 d. įstatymą Vokietijoje buvo paskelbta 1927 m. gimusių vaikų šaukimas jungtis į Jungfolką.
Pagal įstatymą stojimas į Jungfolką buvo savanoriškas. Organizacijos nariai buvo auklėjami nacionalsocializmo dvasia, kad iš mažens išsiugdytų nacionalsocialistinį požiūrį į arijų idealus.
Buvo visokeriopai pabrėžiama būtinybė būti ištikimais Hitleriui ir jo režimui, buvo propaguojamas fizinis pasirengimas, gyvybingumas ir militarizmas. Organizacijos ideologai manė, kad vaikų mokymas būti kietiems išlaisvins juos iš trūkumų. Jungfolko nariai buvo auklėjami antisemitizmo dvasia.
Echolokacija
Echolokacija – aktyvios akustinės lokacijos (nuotolio iki objekto ir arba greičio nustatymo) būdas, kai siunčiami garso pliūpsniai, kurie atsispindi nuo įvairių objektų ir aidu grįžta atgal. Pagal trukmę tarp pliūpsnio pasiuntimo ir jo aido grįžimo sužinomas atstumas iki objekto, pagal pliūpsnio dažnio pokyčius (Doplerio efektas) – objekto judėjimo greitis.
Tobulesnis echolokacijos variantas, kai grįžtantys signalai, fiksuojami jutiklių matrica, leidžia realizuoti akustinę regą. Tokiais įtaisais galima matyti erdvinius vaizdus, nors jų maksimali skyra (skiriamoji geba) yra prastesnė už optinės regos. Akustinę regą naudoja dalis jūros gyvūnų ir šikšnosparniai.
Biologinė echolokacija
Echolokacija, atsiradusi biologinės evoliucijos metu. Echolokuojantys gyvūnai paprastai naudoja ultragarsą.
Echolokuodami gyvūnai orientuojasi aplinkoje judėdami, ieško maisto, aptinka priešus ir kliūtis. būdas, kuriuo gyvūnai pajunta daiktus ar maistą. Jie siunčia aukšto dažnio garsų pliūpsnius. Šių garsų aidas grįžta iki gyvūno, kuris pagal aidą nustato, kas yra netoliese.
Echolokacija naudojasi šikšnosparniai, banginiai ir delfinai.
Žmonės, tyrinėdami biologinę echolokaciją, ėmė kurti techninės echolokacijos įtaisus (bionika).
Techninė echolokacija
Techninė echolokacija – echolokacija techniniais įtaisais.
Echolokacija vandenyje
Naudojama vandens telkinių gyliui matuoti ir dugnalapiams sudarinėti, žvejyboje – žuvų telkiniams aptikti, karyboje – povandeniniams laivams, torpedoms, plaukiojančioms minoms aptikti.
Echolokacija dujose
Įtaisai – ultragarsiniai tolimačiai.
Naudojama gamybos linijose ir pan.
Echolokacija kietose medžiagose ir kūnuose
Techninė echolokacija yra ir ultragarsinė diagnostika, naudojama technologijose (pvz., plyšiams ir tuštumoms metalo detalėse aptikti metalurgijoje), medicinoje (organų pokyčiams aptikti) ir t. t.
Dryžasis jūrų chirurgas
Dryžasis jūrų chirurgas (Acanthurus lineatus) – chirurgžuvinių (Acanthuridae) šeimos žuvis. Akvariumininkai dar vadina chirurge klounu, chirurge su pižama arba dryžuotąja chirurge. Kūnas iki 21 cm ilgio, gelsvai oranžinis ir su blyškiais mėlynos spalvos dryžiais, apvedžiotais juodu apvadu. Papilvė rausvai violetinė, ant uodegos yra pusmėnulio formos pusratis. Uodegos peleko galiukai pailgėję ir sudaro besidriekiančias smailėjančias išaugas.
Šios žuvys labai agresyvios, todėl akvariumuose joms reikia didelės erdvės, o be to gali stipriai sužeisti savo atsikišusiais dygliukais, išaugusiais abipus uodegos kotelio. Minta dumbliais ir smulkiais vėžiagyviais.
Paplitusios Indijos ir Ramiajame vandenynuose.
Plungės rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Plungės rajono savivaldybės taryba – Plungės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Aleksandras Lukas, jo pavaduotoju Vigantas Danilavičius. Savivaldybės administratoriumi paskirtas A. Lapė.
Jukoniai
Jukoniai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Pušaloto, prie Žąsos upės.
Aukštoji partinė mokykla
Aukštoji partinė mokykla – SSRS aukštojo mokslo įstaiga 1946-1991 m., ruošusi vadovaujančius politinius SSRS darbuotojus bei oficialių SSRS visuomenės informavimo priemonių vadovus.
Struktūra
Aukštosios partinės mokyklos buvo akivaizdinės ir neakivaizdinės. Jos buvo kuriamos stambiausiuose SSRS administraciniuose vienetuose - respublikose, srityse ir kraštuose, ir buvo pavaldžios aukščiausiam atitinkamo administracinio vieneto komunistų partijos organui - respublikiniam centro komitetui, srities obkomui ar krašto kraikomui. Visų aukštųjų partinių mokyklų mokymo programas sudarinėjo ir jų vykdymą kontroliavo SSKP CK Aukštoji partinė mokykla Maskvoje bei SSKP CK Neakivaizdinė aukštoji partinė mokykla.
Studijuoti aukštosiose partinėse mokyklose buvo priimami tik asmenys su aukštuoju išsilavinimu, ne vyresni kaip 40 metų, ne mažiau penkerių metų esantys SSKP nariais ir tik su centro komiteto, obkomo ar kraikomo rekomendacija. Taip pat būdavo reikalaujama, kad priimami asmenys jau turėtų darbo komunistų partijoje, komjaunime ar žiniasklaidoje patirtį arba būtų pasireiškę kaip geri komunistų partijos ir sovietų valdžios organų darbo organizatoriai.
Pavyzdžiui, Lietuvos TSR veikusi Vilniaus aukštoji partinė mokykla buvo įkurta 1945 m.; ji veikė iki 1990 m.
San Antonio de Palė
San Antonio de Palė  – Pusiaujo Gvinėjos miestelis, Anobono provincijos administracinis centras.
Miestelis nedidelis, jame gyvena tik apie 600 žmonių. Jis įsikūręs šiaurinėje Anobono salos dalyje, kurioje yra sausiausia ir lygiausia. San Antonio de Palė yra aerodromas, prieplauka, medicinos centras, mokykla, švyturys, transliuojama radijo stotis ir vykdoma katalikų misija.
Miestas įkurtas Portugalijos tyrinėtojų, tačiau 1778 m. kartu su visa Anobono sala jis pateko ispanų valdžion. 1801 m. britai saloje pastatė nedidelį fortą, o 1827 m. jie išsinuomavo iš ispanų teritoriją aplink San Antonio de Palė ir įkūrė ten vergų prekybos bazę.
Mieste taip pat buvo siekiama palenkti link krikščionybės pabėgėlius vergus iš Angolos. Šia veikla čia kapucinų ir karmelitų vienuolių ordinai užsiėmė dar nuo 1580 m.
thumb|left|210px|San Antonio de Palė padėtis Anobono saloje
Už gražią buitį
Už gražią buitį – Kauno „Aušros“ buities tarnybos įmonių ir organizacijų susivienijimo laikraštis, ėjęs 1974–1988 m. Kaune.
Istorija
Buvo leidžiamas kartą per savaitę. Tiražas 1974 m. – 1300 egz., 1981–1988 m. – po 2000 egz.
Utenos spaustuvė
Utenos spaustuvė – spaustuvės, veikusios Utenoje.
Istorija
Pirmąją spaustuvę Utenoje, Daukanto g. 32 1932 m. įkūrė G. Segalis. Spausdino etiketes, blankus, pakvietimus. 1941 m. sausio 30 d. nacionalizuota. Spaustuvė šiek tiek veikė ir vokiečių okupacijos metais, tačiau šie atsitraukdami sudegino patalpas. 1944 m. pabaigoje spaustuvė buvo atkurta Bažnyčios a. 1. Dirbo 4 žmonės. Nuo 1947 m. vadinosi Utenos apskrities vykdomojo komiteto spaustuvė, laikraščio „Lenino keliu“ spaustuvė.
1948 m. pastatytos naujos patalpos Komjaunimo g. 33 (Užpalių g. 83). 1959 m. gauta įvairių poligrafinių įrengimų. 1960 m. prie Utenos spaustuvės kaip skyriai buvo prijungtos Molėtų ir Zarasų spaustuvės. 1987 m. Utenos spaustuvei priklausė Ignalinos, Molėtų, Švenčionių ir Zarasų skyriai. Veikė 3 linotipai, plokščia automatinė, 1 rankinio padavimo ir 1 ofsetinė mašinos, 2 tigelinės mašinos. Spausdino rajono laikraštį „Lenino keliu“, kurį 1989 m. pakeitė „Utenis“. 1993 m. susikūrusi AB „Utenos spaustuvė“ spausdina laikraščius, brošiūras, blankus. Turi leidybines teises.
1990 m. spalio 9 d. įregistruota Antano Kibicko individuali informacinės reklaminės literatūros leidykla „Indra“, kuri 1991 m. pavadinta A. Kibicko leidykla „Indra“, nuo 1994 m. UAB „Utenos Indra“, o 1995 m. kovo 21 d. įregistruota ir UAB „Utenos Indraja“ spaustuvė. Joje spausdinamos „Utenos apskrities žinios“, Utenos kraštiečių klubo „Indraja“ metraštis.
FK Saliutas Vilnius
Saliutas Vilnius – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Klubas įkurtas 1945 m. kaip karininkų komanda. 1951 m. persivadino „Saliutu“, bet 1952 m. vėl tapo Karininkų namais, laimėjo LTSR pirmenybes ir taurę, taip pat žaidė s turnyre, kur įveikė Burevestnik Kisinev (0:0 ir 1:0), Dinamo Frunze (be kovos), ir tik aštuntfinalyje pralaimėjo Dinamo Moskva komandai (1:4).
1959 m. komandoje žaidė nemažai buvusių „Spartako“ meistrų komandos žaidėjų. Komanda pasitraukė iš LTSR pirmenybių 1968 m. sezono viduryje, užleisdama vietą „Pažangos“ komandai.
Gotama
Gotama arba Gautama  – vienas iš septynių didžiųjų rišių (Maharṣi) vedinėje mitologijoje. Jam ir jo giminei priskiriama daugelis pirmosios „Rigvedos“ mandalos dalių. Pats kelissyk paminėtas vedų tekstuose, laikomas Angirasų šeimos nariu.
Vėlesniuose hindų tekstuose minima, kad Gotama prakeikęs Indrą, už tai, jog šis suviliojęs jo žmoną Ahalją.
Iš Gotamos ainių Gautamų giminės galimai kilęs budizmo pradininkas Buda Šakjamunis. Budistai prie Sidharthos vardo pridėjo vardą Gautama, skirdami istorinį budą nuo kitų.
Kliukovas
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas XIII a. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1709 m. pastatyta medinė koplyčia.
Šimkaičių miškas
Šimkaičių miškas – miškas Lietuvoje, Jurbarko rajone, 10 km į šiaurės vakarus nuo Skirsnemunės, į pietus ir vakarus nuo Šimkaičių. Priklauso Raseinių miškų urėdijai, Šimkaičių ir Šapališkių girininkijoms. Apima 38,5 km² plotą.
Kliukovas
Istorija
XIX a. pradėjo veikti mokykla. 1827 m. kaime buvo 33 namai ir 249 gyventojai. 1833-1835 m. pastatyta mūrinė koplyčia. XIX a. buvo kaimas ir palivarkas, Mazovijos apskrities Kliukovo valsčiaus centras. 1919 m. įkurta Kliukovo Šv. Juozapo parapija. 1921 m. buvo 41 namas ir 421 gyventojas. 1935 m. pastatyta klebonija. 1997-1999 m. pastatyta nauja bažnyčia.
Šimkaičių miškas
Šimkaičių miškų masyvą sudaro Šimkaičių, Vidgirio ir Pavidaujo miškai. Būdingas lygus paviršius, dalis miškų nusausinta. Vyrauja velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai ir priesmėliai. Mišku teka Mituvos baseino upės – Vidauja ir jos intakas Vidaujaitė, Tidikas. Upelių vagos sureguliuotos.
Medynai:
Šimkaičių miške gausu šernų, elnių, briedžių, stirnų, sutinkami kiškiai, lapės, usūriniai šunys, voverės, kiaunės, slankos, jerubės, ondatros.
Mišką kerta kelias. Greta įsikūrę kaimai: Šimkaičiai, Pavidaujys, Vidgiris, Apolonovka, Šapališkė.
Aleksandras Dvorkinas
Aleksandras Dvorkinas (Алекса́ндр Леони́дович Дво́ркин, g. 1955 m. rugpjūčio 20 d. Maskva) – profesorius, istorikas, teologas ir naujųjų religinių judėjimų Rusijoje ekspertas.
Biografija
1997 m. kovo 7 d. emigravo iš Rusijos į JAV. 1980 m. baigė Niujorko universitetą bakalauro laipsniu pagal specialybę „Rusų literatūra“ ir tęsė mokslus Šventojo Vladimiro stačiatikių dvasinėje akademijoje, kurią baigė 1983 m. teologijos mokslų kandidato laipsniu. 1988 m. Fordhemo universitete Niujorke, vadovaujant teologui Joanui Mejendorfui, apgynė daktaro disertaciją „Ivanas Rūstusis kaip religinis tipas“. 1991 m. gruodžio 31 d. grįžo į Rusiją ir buvo priimtas į Maskvos patriarchato Religinio švietimo ir katekizacijos skyrių.
Nuo 1993 iki 1999 m. – Rusijos stačiatikių universiteto bažnytinės istorijos profesorius. Dabar – Šventojo Tichono stačiatikių teologijos instituto Sektotyros katedros vedėjas.
Jis yra Tarptautinio instituto šiuolaikiniam sektantizmui tirti „Dialog Centre“ viceprezidentas ir FECRIS direktorių tarybos narys. Maskvos patriarchato žurnalo „Prozrenije“ („Praregėjimas“) anti-sektantiškojo priedo atsakingasis redaktorius.
Veikla
Devynių knygų (dešimtoji rengiama spaudai) autorius bei kitų 4 knygų redaktorius ir sudarytojas. Taip pat daugiau kaip 450 publikacijų 15 kalbų autorius.
A. L. Dvorkino knygų bendras tiražas viršija 350 tūkstančių egzempliorių.
Aleksandras Leonidovičius Dvorkinas inicijavo Bhagavad Gitos uždraudimo teismą Rusijoje, siekdamas uždrausti ISKCON  Bhagavad Gitos leidimą. 2012 m. kovo 21 d. Rusijos apeliacinis teismas atmetė A. Dvorkino peticiją ir palaikė žemesnės instancijos teismo sprendimą.
Rokitno Kolonija
Rokitno Kolonija  – kaimas Lenkijos rytuose, Rokitno valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 18 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 111 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Būdmainis rūgtis
Daugiametis, 30−150 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis šliaužiantis, šakotas, ties bambliais įsišaknijantis. Stiebas status, kylantis arba plūduriuojantis. Varpiški žiedynai stiebo ir šaknų viršūnėse. Žiedai maži, rausvi arba rausvai balti. Pasitaiko augalų, turinčių tik kuokelinius arba tik piestelinius žiedus, kartais žiedynai būna dvilyčiai. Vaisiai – apyžiedžio apgaubti riešutėliai. Apyžiedžio lapeliai rausvi. Riešutėliai tamsūs, juodi arba rudi, lęšiški, viršūnėje snapelis.
thumb|left|240px|Būdmainis rūgtis
Žydi birželio−rugsėjo mėn. Dažnas visoje Lietuvoje. Augalas gana įvairuojantis. Yra keletas formų, prisitaikiusių prie įvairių sąlygų. Lietuvoje dažnesnės šios formos: var. aquaticum Leyss. ir var. terrestre Leyss. Pirmoji auga stovinčiame arba ramiai tekančiame vandenyje, upėse, ežeruose, tvenkiniuose, senvagėse ar grioviuose. Jos stiebas ilgas, šakotas, plūduriuojantis. Lapai ilgakočiai, viršutinė pusė tamsiai žalia, blizganti, taškuota, apatinė šviesesnė, gyslota. Antrosios formos augalai auga pakrantėse, grioviuose, pievose, laukuose. Jų stiebas status arba kylantis, nešakotas, plaukuotas. Lapai trumpakočiai, pilkai žali, plaukuoti.
Vaistinis augalas. Turi nemažai rauginių medžiagų. Sėklas lesa paukščiai.
Literatūra
Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 12 psl.
The Elder Scrolls Travels
The Elder Scrolls Travels – Bethesda Softworks kompanijos RPG žanro kompiuterinių žaidimų serija, kurios veiksmas vyksta The Elder Scrolls pasaulyje. Serijos žaidimai buvo išleisti mobiliesiems telefonams, N-Gage ir PSP konsolėms.
The Elder Scrolls Travels: Dawnstar
100px|right The Elder Scrolls Travels: Dawnstar yra pirmasis The Elder Scrolls Travels serijos RPG žanro žaidimas, kuris buvo publikuotas 2003 m. Bethesda Softworks kompanijos, skirtas tik mobiliesiems telefonams su Java platforma ir kurio veiksmas vyksta The Elder Scrolls pasaulyje. Žaidimo tikslas nugalėti visus priešus, surasti 4 mero Vinticae karius ir tapti gerbiamu asmeniu visame žaidimo pasaulyje.
The Elder Scrolls Travels: Stormhold
100px|right The Elder Scrolls Travels: Stormhold yra antrasis The Elder Scrolls Travels serijos RPG žanro žaidimas, kuris buvo publikuotas 2004 m. Bethesda Softworks kompanijos, skirtas tik mobiliesiems telefonams su Java platforma ir kurio veiksmas vyksta The Elder Scrolls pasaulyje. Žaidimo tikslas pabėgti iš Black Marsh kalėjimo, nugalėti visus priešus ir nužudyti beprotį Quintus Varus.
The Elder Scrolls Travels: Shadowkey
200px|right The Elder Scrolls Travels: Shadowkey yra trečiasis The Elder Scrolls Travels serijos RPG žanro žaidimas, kuris buvo publikuotas 2004 m. Vir2L Studios ir Bethesda Softworks kompanijų, skirtas tik Nokia N-Gage konsolei ir kurio veiksmas vyksta The Elder Scrolls pasaulyje.
Apžvalga
thumb|The Elder Scrolls Travels: Shadowkey žaidimo aplinka The Elder Scrolls Travels: Shadowkey žaidimo veiksmas vyksta trijose Tamriel žemyno provincijose (Hammerfell, High Rock ir Skyrim). Žaidime yra 8 rasės ir 9 klasės, kurias žaidėjas turi pasirinkti žaidimo pradžioje. Žaidimą galima žaisti Singleplayer ir Multiplayer režimuose, tačiau Multiplayer režimui reikalinga Bluetooth specifikacija. The Elder Scrolls Travels: Shadowkey yra išverstas į 6 skirtingas kalbas, kurias galima pasirinkti. Dar žaidime yra galimybė išgirsti dainų iš The Elder Scrolls III: Morrowind žaidimo. Žaidime yra daug įvairių užduočių, kurias galima vykdyti neprivalomai, o savo noru.
Siužetas
Hammerfell provincijoje įvyksta karas ir žaidimo žaidėjas pradeda kariauti už savo draugų laisvę. Jis nužudo visus nusikaltėlius ir iš burtininko sužino, kad jį ir jo draugus medžioja piktasis kovotojas Jagar Tarn. Tada žaidėjas pradeda vykdyti įvairias užduotys, kurių metu jis sužino viską apie Jagar Tarn ir jį susitinka…
Rasės
The Elder Scrolls Travels: Shadowkey žaidime yra 8 įvairios rasės:
Klasės
The Elder Scrolls Travels: Shadowkey žaidime yra 9 įvairios klasės:
Klukovo Kolonija
Kliukovo Kolonija  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas įkurtas XX a. trečiajame dešimtmetyje.
Meindert Hobbema
Biografija
Meindertas Hobema gimė 1638 m. Amsterdame, pakrikštytas spalio 31 d. Kodėl dailininkas pradėjo vartoti pavardę Hobema, nežinoma. Šią pavardę dailininkas pradėjo naudoti nuo 1658 m. pasirašydamas ant paveikslų. Hobemos tėvai – Lubbert Meynerts ir Rinsje Eduwarts. 1660 m. liepą Jakobas van Reisdalis minėjo, kad Hobema jam padėjo ir mokėsi pas jį keletą metų. Gali būti, kad Hobema tapo Reisdalio mokiniu 1658 m., kai Reisdalis persikėlė į Amsterdamą. Po 1660 m. sukurti Hobemos paveikslai rodo ryškią Reisdalio kompozicijų įtaką. 1668 m. Jakobas van Reisdalis buvo liudininku Hobemos vestuvėse su Eeltien Vinck. Žmona dirbo Amsterdamo mero virtuvėje ir gali būti, kad per šiuos ryšius Hobema gavo gerai apmokamą importuoto vyno kiekio matuotojo pareigybę (pagal atliktus matavimus miestas rinko mokesčius iš pirklių). Užėmęs šį postą Hobema retai tapė. Garsiausiu jo paveikslu minimas „Alėja Midelharnyje“, nutapytas 1689 m.
Dailininkas pergyveno žmoną ir 5 savo vaikus. Meindertas Hobema mirė 1709 m. gruodžio 7 d. Amsterdame, palaidotas varguolių kape, kaip ir jo žmona, Westerkerk kapinėse. Hobemai priskiriama apie 500 paveikslų. Gyvenimo metu jis buvo labai menkai žinomas. Pirmąkart paminėtas literatūroje tik 1751 m. olandų dailininkų sąvade. XX a. Hobema pradėtas vertinti antru reikšmingiausiu olandų „aukso amžiaus“ peizažistu po Jakobo van Reisdalio. Hobema savo paveiksluose nesistengė įkvėpti dramatiškumo, būdingo Van Reisdaliui, tačiau išlaikė pastarojo kūrybos didingus gamtos vaizdus. Jo idiliški peizažai kruopščiai sukomponuoti, dažnai vaizduoja kaimo scenas. Hobemos dailė paveikė anglų tapytoją Thomas Gainsborough. Vienas Hobemos peizažų yra Lietuvos dailės muziejaus rinkiniuose (nuolatinėje ekspozicijoje Radvilų rūmuose).
Romain Gary
Romain Gary (1914 m. gegužės 8 d. Vilniuje – 1980 m. gruodžio 2 d. Paryžiuje) – prancūzų rašytojas, diplomatas.
Šalčininkų rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Romain Gary
Biografija
200px|thumb|Atminimo lenta ant namo Vilniuje, Basanavičiaus g. 18 Tikrasis rašytojo vardas – Romanas Kacevas. Vilniuje privačiai mokėsi kalbų, dainavimo. 1923 m. persikėlė į Varšuvą, vėliau į Prancūziją. 1933 m. įstojo į Eks an Provanso universiteto teisės fakultetą. Paryžiuje pasirodė pirmosios spaudos publikacijos. Dirbo padavėju, statistu kine, piešėju žaislų fabrike. Studijavo Paryžiaus universitete, dukart savaitėje lankė užsiėmimus Aukštojoje karinio parengimo mokykloje. 1938 m., paskatintas jausmingos savo motinos Ninos Kacew, ruošėsi pasikėsinimui prieš Adolfą Hitlerį ir jau įsigijo bilietą į Berlyno ekspresą, tačiau motina jį sustabdė. 1938–1940 m. mokėsi karo lakūnų mokykloje Salon de Provanse. Prasidėjus karui dalyvavo oro mūšiuose, apdovanotas „Garbės legiono“ ordinu.
Šalčininkų rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Veikla
Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 7 d. Šalčininkų rajono savivaldybės meru išrinktas Zdzislavas Palevičius, už jį pasisakė visi 25 tarybos nariai. Mero pavaduotoju paskirtas Andžejus Andruškevičius, administracijos direktoriumi – Boleslavas Daškevičius.
Romain Gary
Biografija
Po karo dirbo diplomatu Sofijoje, Berne, Sukrėje (Bolivija). 1962 m. gyvenimą paskyrė literatūrinei veiklai. Sukūrė daugiau nei 30 literatūros kūrinių, tapo vienu turtingiausių Prancūzijos žmonių.
Romanuose pasakoja apie savo gyvenimą Vilniuje, apie karo kovas. Parašė scenarijų kino filmams. Dukart laimėjo Gonkūrų premiją.
1980 m. gruodžio 2 d. nusižudė (nusišovė).
2007 m. Romain Gary pastatytas paminklas Vilniuje, J. Basanavičiaus gatvėje. Veikia Vilniaus Romain Gary klubas, vienijantis rašytojo kūrybos bendraminčius.
Grivina
Grivina (, [ˈɦrɪu̯nʲɑ]) – Ukrainos piniginis vienetas. Grivina Ukrainoje buvo įvesta 1918 metais, paskui 1996 m. rugsėjo 2 d. tuometinio prezidento Leonido Kučmos įsakymu. 2003 m. į apyvartą išleistos atnaujintos grivinos.
1 grivina = 100 kapeikų, nominalai: 1, 2, 5, 10, 25, 50. 1 grivina prilygsta maždaug pusei lito.
Monetos
|thumb|75px|left|Grivinos simbolis
Olita Dautartaitė
thumb|240px|Olita Dautartaitė skaito eiles
Olita Veronika Dautartaitė (g. 1943 m. balandžio 15 d. Kaunas) – Lietuvos teatro ir kino aktorė, poezijos skaitovė, teatro režisierė.
Biografija
1964 m. baigė Vilniaus kultūros – švietimo technikumą Dramos fakultetą. 2005 m. baigė Šiaulių universitetą, edukologijos bakalaurė.
1964–1976 m. Kauno lėlių teatro, 1976–2008 m. Šiaulių dramos teatro aktorė. Nuo 1992 m. Šiaulių universiteto dėstytoja.
1988 m. viena iš Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio organizatorių Šiauliuose, Šiaulių sąjūdžio tarybos narė, Sąjūdžio seimo narė, daugelio renginių organizatorė ir vedėja. 1995-1997 m. ir 1997–2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė.
Kūryba
Sukūrė per 70 vaidmenų teatre ir 7 vaidmenis kine. Vaidino režisierių A. Puipos, A. Šiušos, G. Lukšos filmuose.
1971–1976 m. pastatė spektaklių pačios įkurtuose vaikų lėlių teatruose Kaune ir 1977–1984 m. Šiauliuose. 2001 m. Los Andželo lietuvių teatre „Dramos sambūris“ pastatė spektaklį „Raudokit svajonių debesys“ (pagal M. K. Čiurlionį). 2004 m. ten pat pastatyta Juditos Vaičiūnaitės drama „Emilija Pliaterytė - lietuvaitė karžygė“.
Koncertuoja su valstybiniu kameriniu choru „Polifonija“, berniukų ir jaunuolių choru „Dagilėlis“, Šiaulių universiteto chorais. Skaito poetų Jono Strielkūno, Liūnės Sutemos, Bernardo Brazdžionio, Dalios Saukaitytės poeziją.
Už ir prieš
Už ir prieš – dvimėnesis iliustruotas leidinys (žurnalas), ėjęs 1989–1990 m. Vilniuje.
Istorija
Leido kūrybinis techninis centras prie Lietuvos telegramų agentūros ELTA. Spausdino pasaulio spaudos ir gyvenimo apžvalgas. Tiražas 1990 m. – 50 000 egz. Išėjo 8 numeriai. Leidinį pratęsė mėnesinis žurnalas „Taip ir ne“.
Žvingių pagrindinė mokykla
Šilalės rajono Žvingių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šilalės raj., Žvingiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 291545140. Steigėjas Šilalės rajono savivaldybės taryba.
Istorija
2011 m. rugpjūčio 31 d. pagrindinė mokykla reorganizuota prijungiant prie Pajūrio Stanislovo Biržiškio gimnazijos, įsteigiant joje Žvingių pradinio ugdymo skyrių. Vėliau skyrius uždarytas.
Šiluvos tyrelis
Šiluvos tyrelis – durpynas Lietuvoje, Kelmės rajone, 4 km į pietryčius nuo Tytuvėnų, 1 km į šiaurės rytus nuo Šiluvos, Tytuvėnų regioniniame parke. Plotas – 12,75 km² (eksploatuojamas 9,64 km²). Tyrelis susidaręs tarpgūbrinėje dauboje. Didesnioji jo dalis buvo išgaubta plynraistinė aukštapelkė su ežerokšniais ir duburiais pietvakariuose. Pietiniai, vakariniai ir šiaurės rytiniai pakraščiai žemapelkiniai. Vidaus sausumos sudaro 4 ha.
Šiluvos tyrelis yra Nevėžio ir Dubysos vandenskyroje. Iš jo išteka Lapišė, Sandrava, Šušvė. Toliau šiaurėje plyti Tytuvėnų tyrelis.
Durpių klodo storis vidutiniškai 3 m (didžiausias 7,5 m). Durpių vidutinis susiskaidymas 27 %, drėgnumas 90 %, peleningumas 4,7 %. 75 % durpių yra aukštapelkinio, 20 % žemapelkinio, 5 % mišraus pobūdžio. Durpės aukštapelkės viduryje fuskuminės ir mediuminės, pakraščiuose – pušinės kimininės, žemapelkėje – medieninės viksvinės. Tyrelio dugną dengia smėlis, o po durpėmis glūdi iki 2,8 m storio sapropelio sluoksnis.
Šiluvos tyrelyje durpynas kasamas nuo 1967 m.
Bombožygiai
Bombožygiai (Brachinus) – žygių (Carabidae) šeimos vabalų gentis, kuriai priklauso viena Lietuvoje ieškotina rūšis – raudongalvis bombožygis (Brachinus crepitans). Vabalas įdomus tuo, kad ištikus pavojui iš savo analinės angos išleidžia lakų skystį kuris ore sprogsta ir greitai išgaruoja, sudarydamas melsvą debesėlį. Iš eilės šitaip „šaudyti“ jis gali iki 10 kartų, bet po to vėl turi sukaupti skysčio atsargas. Šitaip išbaido į šūvio zoną patekusius kitus vabzdžius ir savo priešus. Vabalo kūnas yra 6-10 mm ilgio, galva su priešnugarėle raudonai gelsvos spalvos. Mėgsta sausas ir žolėmis apaugusias dirvas, kurias turi įšildyti saulė.
thumb|left|210px|Bombožygis (Brachinus sp.)
Jokūbas Geištoras
Jokūbas Geištoras (pilnas vardas Vilhelmas Kasperas) (, 1827 m. balandžio 18 d. Medekšai, Kauno apskr. – 1897 m. lapkričio 15 d. Varšuva) – Lietuvos 1863 m. sukilimo dalyvis, vienas organizatorių, knygų leidėjas, publicistas.
Biografija
thumb|left|150px|Jokūbo Geištoro kapas Bajoras. 1844 m. baigė sidabro medaliu Vilniaus bajorų institutą. 1844-1848 m. Sankt Peterburgo universitete studijavo teisę, bet nebaigė. Grįžęs į Lietuvą gyveno savo Ignacogrado dvare (Kėdainių apskritis). Rėmė vyskupo M. Valančiaus blaivybės sąjūdį. Savo dvare lažą pakeitė činšu.
Literatūrinis palikimas
Bendradarbiavo spaudoje, rašė apie valstiečių laisvę ir lygybę, 1859 m., Lietuvą prieš 1863 m., 1888 m., Gegužės trečiosios konstituciją, 1891 m., I. Zavišą, A. Medekšą, T. Kosvinskį, Marijampolės apskritį, 1894 m. Vertingi Jokūbo Geištoro 1857-1865 m. atsiminimai (Pamiętnik Jakobą Gieysztora z lat 1857-1865) 1913 m. 2 leid. 1921 m. Ona Maksimaitienė.
PW-Sat
miniatiūra|right|250px|Palydovo „PW-Sat“ modelis parodoje International Air Picnic 2007 „PW-Sat“ – pirmasis Lenkijos dirbtinis palydovas, sukurtas Varšuvos Politechnikos Institute, palaikant Lenkijos Mokslų Akademijos kosminių tyrimų centrui. Pagrindiniai misijos tikslai – atmosferinio stabdymo galimybių ir saulės baterijų patikrinimas. Be to, kosminis aparatas perduos telemetrinius duomenis radijo mėgėjų dažnių diapazone.
Palydovas paleistas 2012 m. vasario 13 d. iš Kuru kosmodromo (Prancūzijos Gvianoje). Jo masė 1 kg, matmenys 10x10x10 cm paleidimo metu, 150x100x13 cm su išskleistomis antenomis.
Buriatijos herbas
thumb|right|200px|Buriatijos herbas Buriatijos herbas – oficialus Buriatijos respublikos simbolis, priimtas 1995 m. balandžio 20 d.
Buriatijos herbas yra sidabrinis prancūziško/rusiško tipo skydas, kurio centre apvalus baltas skydas su trispalviu bordiūru (iš mėlynai baltai geltonos juostos, tai Buriatijos vėliavos spalvos, mėlyna dalis dukart platesnė už bet kurią kitą). Viršutinėje dalyje – auksinis sojombas, kurio viršutinė dalis kyšo virš apvaliojo skydo. Apvaliojo skydo apačioje – baltos ir mėlynos bangos, virš jų – tamsiai ir šviesiai žali kalnai. Apvaliojo skydo bordiūras apatinės pusės šonai lyg apsukti žydra juosta chadak, Buriatijos tautų svetingumo simboliu. Centrinė chadako dalis sudaro lyg apvaliojo skydo pamatą.
Iki 2000 m. sausio 1 d. herbą sudarė tik apvalusis skydas su priklausiniais, o sausio 1 d. buvo pridėtas didysis skydas, o nuo chadako pašalinti užrašai '' ir ('Buriatijos Respublika').
Australija
Australija, oficialiai Australijos Sandrauga  – šešta pagal plotą pasaulio valstybė, apimanti Australijos žemyną, Tasmanijos salą ir daug mažesnių aplinkinių salų. Pietryčiuose yra Naujoji Zelandija, šiaurėje – Indonezija, Papua Naujoji Gvinėja ir Rytų Timoras, šiaurės rytuose Saliamono salos ir Vanuatu. Australija yra seniausias, lygiausias, ir sausiausias žmonių gyvenamas žemynas, iš kitų žemynų taip pat išsiskiriantis skurdžiausiu dirvožemiu.
Australijos ekonomika – klestinti. Jos BVP vienam gyventojui yra vienas aukščiausių pasaulyje (15-as rodiklis 2021 m. duomenimis), o pagal Žmogaus socialinės raidos indeksą yra aštunta (2020 m. duomenimis). Australija yra regioninė galia, turinti 12-ą didžiausią kariuomenę (2021 m, duomenimis) Gyvenimo kokybė, demokratija, visuomenės sveikata, švietimas, ekonominė laisvė, pilietinės teisės, saugumas ir politinės teisės Australijoje vertinama kaip viena geriausių pasaulyje,. Australijos didmiesčiai, anot reitingų, pasižymi itin aukšta gyvenimo kokybe. Australija yra JTO, G20, EBPO, PPO, ANZUS, AUKUS, Penkių akių, Keturšalio saugumo dialogo, Azijos-Ramiojo vandenyno ekonominio bendradarbiavimo, Ramiojo vandenyno salų forumo, Ramiojo vandenyno bendrijos ir Tautų Sandraugos narė.
„Australijos“ pavadinimas kilęs iš (nežinoma Pietų Žemė). Taip vadinta pusiau mitinė teritorija kažkur toli pietuose.
Istorija
Pirmieji žmonės į Australiją (į šiaurinę jos dalį) atvyko prieš 50 –65 tūkst. metų. Pirmieji Australijos gyventojai buvo dabartinių Australijos aborigenų protėviai; jie persikėlė iš Pietryčių Azijos. Daugelis šių genčių buvo medžiotojai ir rinkėjai. Toreso sąsiaurio salų aborigenai, priklausantys melaneziečiams, apsigyveno Toreso sąsiaurio salose ir šiauriausiame Kvinslendo kampe; jų kultūra buvo ir išlieka skirtinga nuo Australijos aborigenų.
Iš europiečių pirmasis žemyną atrado portugalų tyrinėtojas Krištovao de Mendonsa 1522 m. Pirmieji Australijos tyrinėtojai olandai ir portugalai manė, kad šis žemynas dėl savo geografinių ir klimatinių ypatumų nėra tinkamas apgyvendinimui. Europiečių tyrinėtojai Australiją intensyviau pradėjo tirti tik XVII a., kai ją pastebėjo ir aplankė keletas ekspedicijų: olandų tyrinėtojas Vilemas Jansas (1606 m.), portugalų tyrinėtojas Luisas Vaesas de Toresas, tuo metu tarnavęs Ispanijai (1607 m.), olandų keliautojai Janas Karstensas (1623 m.), Dirkas Hartogas ir Abelis Tasmanas (1642 m.) thumb|left|Australijos čiabuvių uolų piešiniai
1770 m. Džeimsas Kukas paskelbė jo tyrinėtas rytų Australijos pakrantes Jungtinės Karalystės nuosavybe. Didžioji Britanija 1788 m. Naujajame Pietų Velse įsteigė pirmąją katorgininkų koloniją. Van Diemeno Žemės kolonija (dabartinėje Tasmanijoje) įsteigta 1803 m. Atskira Tasmanijos kolonija buvo sukurta 1825 m. Daugėjant gyventojų ir įsisavinant naujas teritorijas nuo Naujojo Pietų Velso atsiskyrė kitos kolonijos: 1851 m. Viktorija, 1859 m. Kvinslendas. 1829 m. įkurta Vakarų Australijos, o 1836 m. – Pietų Australijos kolonijos, į kurias vyko anglų kolonistai. Taip buvo sudarytos 6 kolonijos, kurios tiesiogiai buvo pavaldžios metropolijai, t. y. Didžiajai Britanijai. Kolonijoms buvo suteikiama vis daugiau teisių, kol jos tapo pilnai savivaldžios. Tarpusavyje jos ne tik neturėjo jokių ryšių, bet netgi buvo įsivedusios muitus viena kitos prekėms.
Bendri politiniai, strateginiai, kultūriniai ir ekonominiai interesai veikė vienijančiai ir 1901 m. įsikūrė Australijos Sandrauga (Commonwealth of Australia), o buvusios kolonijos pasivadino valstijomis. Australijai kaip kolonijos priskirtos Norfolko, Pitkerno salos, Naujosios Gvinėjos Papua provincija ir Šiaurinė teritorija. Australijos Sandraugos sostinė perkelta į naujai įkurtą Kanberos miestą. Australija tapo dominija, kuri įėjo į Britanijos imperiją. Tapusi dominija Australija su Jungtine Karalyste tapo susijusi tik tiek, kad Jungtinės Karalystės monarchas skyrė generalgubernatorių ir atstovavo jos interesus užsienyje. Po Pirmojo pasaulinio karo, kuriame dalyvavo ir kariai iš Australijos ir kurio metu Australija neteko daug karių (iš 4,9 mln. žemyno gyventojų 416 000 dalyvavo kare, 60 000 žuvo, dar 152 000 buvo sužeisti. ), Tautų Sandrauga perdavė jai buvusios vokiečių Naujosios Gvinėjos mandatą.
1931 m. Vestminsterio statutas, kurį Australija priėmė 1942 m., nutraukė didžiąją dalį konstitucinių Australijos ir Jungtinės Karalystės ryšių. Iki 1973 m. imigracija buvo ribojama, įsileidžiant tik baltuosius imigrantus, išskyrus pavienes išimtis.
Politinė sistema
miniatiūra|kairėje|Naujasis federacinio parlamento pastatas [[Kanbera|Kanberoje]] Australija yra konstitucinė monarchija, kurią formaliai valdo karalius, kuriai atstovauja generalinis gubernatorius. Pagal Australijos įstatymus Didžiosios Britanijos monarchas yra kartu ir Australijos monarchas. Generalinį gubernatorių pagal Australijos ministro pirmininko pageidavimą formaliai skiria karalius. Praktiškai karaliaus vaidmuo yra tik simboliškas.
1999 m. surengtas referendumas, kuriuo siekta Australiją padaryti respublika, pralaimėjo.
Vykdomąją valdžią įgyvendina ministrų kabinetas, vadovaujamas premjerministro. Premjerministras praktiškai visada yra ir žemutiniuose parlamento rūmuose – Atstovų rūmuose – daugumą turinčios partijos vadovas. Įstatymų leidžiamąją valdžią įgyvendina dvejų rūmų parlamentas, susidedantis iš Atstovų rūmų (150 narių) ir Senato (76 nariai), kuriame visoms valstijoms atstovauja po 12 atstovų, o teritorijoms – po du atstovus, nepriklausomai nuo gyventojų skaičiaus. Abejų rūmų rinkimai vyksta kas treji metai. Dalyvavimas rinkimuose piliečiams nuo 18 m. yra privalomas, už nedalyvavimą rinkimuose skiriama bauda.
Australija yra britų Tautų Sandraugos narė.
Tarptautiniai santykiai
Australija turi įsteigusi diplomatines misijas (ambasadas, vyriausiojo komisaro biurus ir konsulatus) su 110 šalių. Dar 2011 m. Australija buvo užmezgusi diplomatinius santykius su visomis JTO narėmis bei Šventuoju Sostu, Kosovu, Kuko Salomis ir (nuo 2013 m.) Niue. Glaudžiausi santykiai palaikomi su JAV bei Ramiojo vandenyno ir Azijos šalimis. Mažiausiai diplomatinių misijų įsteigta Afrikos žemyne.
Su Lietuva diplomatiniai santykiai užmegzti 1991 m. lapkričio 6 d. Australija visą Lietuvos sovietinės okupacijos laikotarpį, išskyrus 1974–1975 m. laikotarpį, nepripažino TSRS įvykdytos Lietuvos aneksijos teisėtumo. 1991 m. rugpjūčio 27 d. Australija tapo pirmąja Okeanijos valstybe, pripažinusia Lietuvos nepriklausomybę. Veikia gausi Australijos lietuvių bendruomenė, 1950 m. įsteigta karo pabėgėlių.
Administracinis suskirstymas
thumb|right|Australijos valstijos, teritorijos ir miestai thumb|right| Australijos fizinis žemėlapis Valstijose yra daugiau gyventojų; teritorijos yra arba labai mažos (kokios nors salos), arba labai retai apgyvendintos (Šiaurinė teritorija), arba turi specialų statusą dėl savo ypatingos reikšmės federacijai (Australijos sostinės teritorija, Džarvio įlankos teritorija). Valstijos turi didesnę savivaldą nei teritorijos; pastarosios traktuojamos daugiau kaip kolonijos, t. y. jos yra valdomos labiau iš centro. Dalis teritorijų yra išvis negyvenamos.
Valstijos
Vidinės teritorijos
Užjūrio teritorijos
Geografija
miniatiūra|Nuotrauka iš palydovo thumb|[[Uluru uola centrinėje Australijoje]] thumb|[[Didysis barjerinis rifas]] Australijos žemynas yra į šiaurės vakarus nuo Naujosios Zelandijos ir į pietus nuo Indonezijos, Rytų Timoro ir Papua – Naujosios Gvinėjos. Australija – pats sausringiausias iš apgyvendintų kontinentų. Didžioji dalis vakarų ir centrinės Australijos yra negyvenama, ją užima dykumos ir pusdykumės – apie 40 % teritorijos užima smėlio kopos. Tik pietryčių ir pietvakarių pakraščiai turi nuosaikų klimatą ir vidutiniškai derlingas žemes. Šiaurinėje šalies dalyje yra tropinis klimatas: dalis – tropiniai miškai, dalis savaninio tipo, dalis dykuminio tipo.
Kranto linijos ilgis – 36 735 km. Palei visą šiaurės rytų pakrantę driekiasi Didysis barjerinis rifas – didžiausias pasaulio koralinis rifas.
Aukščiausias kalnas – Kosciuškos kalnas (2228 metrų).
Australijos 20 didžiausių miestų populiacijų dydžiai, 2018 m. birželio 30 d. :
Flora ir fauna
Didelę žalą žemynui padarė žmonių atvežti gyvūnai ir augalai: kaktusai, rupūžės, kiaulės, ožkos, stručiai ir kt.
Australijoje yra 3 pagrindinės gamtinės zonos. Nuo pusiaujo į pietus eina:
Australijos floroje ir faunoje labai dažni yra endemikai – rūšys, gyvuojančios tik tam tikroje teritorijoje.
Ekonomika
Australijos ekonomika – vakarietiško tipo, mišraus pobūdžio, klestinti ekonomika. Tarptautinio valiutos fondo skaičiavimais, Australijos BVP, tenkantis vienam gyventojui, yra šiek tiek didesnis, nei Švedijos, Nyderlandų ar Kanados, tačiau šiek tiek žemesnis nei Danijos.
Gyventojai
miniatiūra|dešinėje|Didžioji dalis Australijos gyventojų gyvena netoli pakrantės. Paplūdimys yra svarbi australų identiteto dalis. Didžioji dalis Australijos gyventojų kilę iš XIX ir XX amžiuje atvykusių imigrantų, iš pradžių daugiausia iš Britanijos ir Airijos, vėliau ir iš kitų šalių – Italijos, Graikijos ir kt. Per keturis dešimtmečius po Antrojo pasaulinio karo atvyko 4,1 milijonai žmonių iš 120 šalių. Pagal 1986 metų duomenis kas penktas australas gimė užsienyje. Nuo to laiko, kai Australijoje pasirodė pirmieji persikėlėliai iš Europos, imigracija vaidina didelį vaidmenį šalies vystymesi. Didelė gyventojų dalis yra kilę iš Azijos. Pagal 2001 m. surašymą aborigenai sudaro 2 proc. gyventojų.
Valstijose gyventojų daugumą sudaro anglų, škotų ir airių kilmės australai, o teritorijose daugiausia kitų tautybių gyventojų, pavyzdžiui, Šiaurės Teritorijose daug indoneziečių ir aborigenų, Kalėdų saloje – kinų, o Kokosų salose – malajų.
Dėl Australijos geografijos ir klimato ypatumų didžioji dalis Australijos gyventojų susitelkę miestuose rytinėje, pietinėje ir pietvakarių pakrantėse.
Anglų kalba yra pagrindinė, nors kai kurios išlikusios aborigenų bendruomenės išlaikė ir savo kalbą. Daugelis pirmos, o dažnai ir antros kartos imigrantų iš neanglakalbių šalių yra dvikalbiai.
left|thumb|155px|Vietinis australas groja tradiciniu instrumentu [[didžeridū]] Apie 52 % (2016 m.) Australijos gyventojų – krikščionys, iš jų daugiausia Romos katalikų (apie 22,6 %) ir anglikonų (apie 14,9 %). Nuo XVIII a. veikia savarankiška Australijos Anglikonų Bažnyčia. Kiti krikščionys – Antiochijos apeigų katalikai (maronitai), baptistai, evangelikai liuteronai, presbiterionai, stačiatikiai melchitai. Yra budistų, hinduistų, musulmonų bendruomenių. Dalis australų aborigenų išpažįsta tradicinę religiją, kurios pagrindiniai bruožai totemizmas ir tikėjimas vadinamuoju sapnų laiku.
Kultūra
Australijos kultūros šaknys yra Europoje, paskutiniu metu šalies kultūrą stipriau veikia JAV kultūra. Pirmasis teatras įkurtas 1830 m. Sidnėjuje ir vadinosi Theatre Royal – Karališkasis teatras.
Iš Australijos kilo tokios garsios muzikos grupės kaip „AC/DC“, „INXS“, „Savage Garden“, „The Seekers“, „Men at Work“, atlikėjai Nick Cave ir Kylie Minogue.
Sportas
Australijoje populiariausias sportas – kriketas ir australiškasis futbolas. Kriketas populiaresnis vasaros, futbolas – žiemos mėnesiais. Profesionaliame australiškame futbole Australijos rinktinei lygių nėra. Taip pat populiarus regbis, ypač Naujajame Pietų Velse ir Kvinslande. Regbio rinktinė per savo egzistavimo istoriją reitinguose nėra nukritusi žemiau septintos vietos.
Nuorodos
Australijos vyriausybės tinklalapiai: Australijos profilis: Bendros žinios apie Australiją: Australija žemėlapiuose: Australijos laikas ir orai:
Maričis
Maričis ( – „kibirkštis“) – senovės indų mitologijos rišis („regėtojas, išminčius“), „Mahabharatoje“ minimas kaip pirmas iš dešimties Pradžapačių, žmonijos pradininkų. Laikomas Marutų būrio vadu, Brahmos sūnumi, gimusiu iš jo sielos arba pečių. Kitur teigiama, kad jo tėvas yra Svajambha arba Manus Hairanjagarbha. Pats jis – Kašjapos tėvas. Epe minimos ir kitos Maričio giminystės sąsajos.
Maričiu indai vadina ir vieną iš Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždžių (η Ursae Majoris, Alkaidas). Džainų mitologijoje Maričis laikomas vienu iš buvusių Mahavyros įsikūnijimų.
Žadeikių pagrindinė mokykla
Žadeikių pagrindinė mokykla (1921–1979 m. Šventų pradinė mokykla) – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šilalės raj., Žadeikiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190335914. Steigėjas Šilalės rajono savivaldybės taryba.
Istorija
1944 m. praėjus frontui, Šventų pradinėje mokykloje mokytojauti liko Anicetas ir Vladislava Sarapai. Mokykla buvo tapusi aplinkinių kaimų visuomeninio ir kultūrinio gyvenimo centru. Vakarais į ją rinkdavosi kaimų jaunimas. Vyko tautinių šokių, liaudies dainų, vaidinimų repeticijos ir vieši pasirodymai ant mokykloje įrengtos scenos. Vėliau saviveiklinius vakarus ilgainiui pakeitė atvažiuojantis kinas. Mokykloje vyko ir suaugusių renginiai, kolūkiečių susirinkimai.
Pradinės mokyklos vedėjui A. Sarapui buvo suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas. Jo vadovaujama mokykla daugelį metų buvo viena pavyzdingiausių Šilalės rajone. 1970 m. mokytojai A. ir V. Sarapai išėjo į pensiją. Šventų mokyklos vedėja tapo Alfreda Paulienė, taip pat mokytojavo ir Aldona Tičkuvienė. Nuo 1975 m. mokyklai trejus metus vadovavo Irena Gudaitienė. Ją 1978 m. pakeitė Stefa Ežerskienė.
1979 m. balandžio 11 d. Šventų mokyklos pavadinimas pakeistas į Žadeikių. Kalbama, kad „Šventų“ vardas erzinęs tuometinę rajono valdžią. 1985–1986 m. Žadeikių mokykla pripažinta geriausia rajone tarp pradinių mokyklų.
Išsiplėtus Žadeikių gyvenvietei, nutarta joje atidaryti devynmetę mokyklą. 1988 m. pradėti naujos mokyklos statybos darbai. Kitais metais dviejų aukštų devynmetė mokykla buvo baigta statyti. Joje buvo įrengtos dirbtuvės, sporto ir aktų salės, erdvios klasės. Iškilmingos įkurtuvės įvyko 1989 m. gruodžio 8 d. Į naująją mokyklą rinkosi buvusios Palokysčio devynmetės ir Žadeikių pradinės mokyklos mokiniai ir mokytojai. Susirinko 109 mokiniai ir 12 mokytojų. Direktoriumi buvo paskirtas Bronius Aleksandravičius. Direktoriaus iniciatyva mokykloje daugiau dėmesio imta skirti estetiniam meniniam mokinių auklėjimui, išplėstas muzikos mokymas. 1993–1994 m. sudaryta mokyklos perspektyvinė programa penkeriems metams. Įrengta kompiuterių klasė, įsigyti 6 kompiuteriai. Kitais mokslo metais suremontuota senoji pradinė mokykla, kurioje irgi vyko pamokos.
1995–1996 m. m. direktoriaus pastangomis įvestas eksperimentinis dešimtmetis mokymas. Tokio tipo mokykla buvo viena pirmųjų Lietuvoje. Nuo 1997 m. mokyklos mokytojai ir mokiniai dalyvavo Atviros Lietuvos fondo projektuose, Lietuvos iniciatyvinių mokyklų klubo veikloje. 1998–1999 m. mokykla vykdė projektą „Mokinių savivalda“. Įsteigtas jaunųjų miško bičiulių būrelis. Išplėsta kompiuterių klasė – gauta dar 13 kompiuterių. Kitais mokslo metais už nuopelnus pedagogikoje mokyklos direktoriui B. Aleksandravičiui buvo suteiktas „Metų mokytojo vardas“. Mokykloje veikė mokinių etnografinis ir estradinis ansambliai, sporto, keramikos, darbščiųjų rankų būreliai, dailės studija.
2001–2002 m. pagrindinėje mokykloje dirbo 24 mokytojai, mokėsi 221 mokinys.
2018 m. balandžio 25 d. mokykla prijungta prie Šilalės raj. Kvėdarnos Prano Liatuko pradinės mokyklos, o vėliau, taip ir nebepratęsusi veiklos, uždaryta. Šiuo metu pastate įsikūrusi Žadeikių seniūnija, med. punktas, biblioteka, laisvalaikio centras, Nukryžiuotojo Jėzaus koplyčia. 2020 m. atlikta patalpų rekonstrukcija, pritaikant jas bendruomenės poreikiams tenkinti.