cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kempininiai
Lietuvos raudonosios knygos grybai
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytos šios kempininių grybų rūšys:
Aleksandro juosta
thumb|right|200px|Šv. Aleksandro Nevskio ordinas su juosta Aleksandro juosta  – raudonas kaspinas, Rusijos imperijos Šv. Aleksandro Nevskio ordino (Орден Святого Александра Невского) juosta
Juosta naudojama Rusijos miestų ir sričių herbuose.
Otava (Čekijos upė)
Otava –  upė pietinėje Čekijoje, Pietų Čekijos krašte; Vltavos kairysis inatakas. Išteka iš Bohemijos Miško kalnų Austrijos pasienyje. Teka į šiaurės rytus. Aukštupio vaga slenkstėta. Įteka į Vltavos upės Orliko tvenkinį ties Zvikovske Podhradais.
Upė prateka Piseko, Sušico, Strakonicės miestus.
Jonathan Ayité
Džonatanas Ajitė (Jonathan Ayité; g. 1985 m. liepos 21 d.) – Prancūzijoje gimęs Togo futbolininkas, rungtyniavęs puolėjo pozicijoje.
Džonatano brolis Floidas Ajitė taip pat Togo futbolininkas. Ajitė nuo 2007 m. rungtyniavo Togo rinktinėje. Turėjo dalyvauti 2010 m. Afrikos čempionate, bet kartu su komandos draugais pateko į užpuolimą Kabindoje.
Aravakų kalba
Aravakų kalba arba lokonų kalba – aravakų kalbų šeimai priklausanti kalba. Vartojama lokonų genties indėnų Pietų Amerikos Karibų jūros pakrantėje (Suriname, Gajanoje, Prancūzijos Gvianoje, Venesueloje). Kalbančiųjų skaičius – ~2500 žmonių.
Artima guachirų kalbai. Kalba nykstanti, daug kur šneka tik senesni žmonės.
Storauodegiai šamai
Storauodegiai šamai (Amblycipitidae) – šamažuvių (Siluriformes) šeima. Paplitę gėluose vandenyse Pietų Azijoje, Japonijoje ir Kinijoje.
Šeimoje yra 3 gentys, 25 rūšys.
Bacary Sagna
Bakaris Sanja (g. 1983 m. vasario 14 d.) – iš Senegalo kilęs Prancūzijos futbolininkas (gynėjas), žaidžiantis Manchester City klube bei atstovaujantis Prancūzijos futbolo rinktinei. Londono „Arsenal“ klubo strategas Arsene Wenger jį yra įvardijęs kaip geriausią dešiniojo krašto gynėją visoje Anglijos Premier lygoje.
Karjera
Karjerą pradėjęs gimtojo miesto FC Sens klube, būdamas 15-os Sagna persikėlė Prancūzijos aukščiausioje lygoje rungtyniavusį AJ Auxerre. 2004-aisiais gynėjas debiutavo pagrindinėje komandoje ir greitai tapo vienu svarbiausių klubo žaidėjų. 2005-aisiais laimėjo su komanda Prancūzijos taurę. Atstovaudamas klubui 2006/07 sezone buvo išrinktas į Ligue 1 sezono komandą.
2007-ųjų vasarą už maždaug 10 milijonų eurų persikėlė į Arsenal, čia greitai tapo tvirtu pagrindinės sudėties žaidėju ir šios vietos neužleido iki pat 2013/14 sezono pabaigos, kuomet paskelbė, jog pasibaigus sutarčiai pereina į kitą Premier lygos klubą Manchester City. Su Arsenal klubu laimėjo FA taurę bei dukart (2007/08 ir 2010/11) buvo išrinktas į simbolinę lygos vienuolikę.
Aušros gimnazija
Aušros gimnazija:
Peniankai
Peniankais vadinami du kaimai Anykščių rajone:
Buzai
Buzai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Laičių.
Bilsinyčia
Bilsinyčia – upė Druskininkų savivaldybėje, Leipalingio seniūnijoje; kairysis Nemuno intakas. Upės ištakos – Bilso ežeras. Į Nemuną įteka Mizarų kaimo teritorijoje.
Upėvardis yra priesaginis vedinys nuo žodžio Bilsas, kuris kildintinas nuo balzganas („balsvas, neaiškiai baltas“, plg. Belzgis < *Bels-gis bei „balsvas“). Kita versija yra nuo *Bil(d)-s-as, kuris būtų kilęs iš bildėti, belsti.
Deimas (mitologija)
Deimas ( 'baimę keliantis') – graikų mitologijoje siaubo personifikacija. Jis yra Arėjo ir Afroditės sūnus. Jis, jo brolis Fobas ir deivė Enio (Enyo) lydėdavo Arėją mūšiuose. Romėnų mitologijoje jo atitikmuo – Fuga. Asaph Hall, kuris atrado Marso palydovus, juos pavadino Deimu ir Fobu.
Romanuvka (Suvalkų apskritis)
Romanuvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Prieraslio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Hadamardo vartai
Hadmardo vartai  – tai kvantiniai vartai naudojami kvantiniame kompiuteryje, kilę iš Hadamardo transformacijos, skirti, kubitą pervesti į superpozicijos būseną. Hadamardo kvantiniai vartai neturių klasikinių vartų analogų. Hadamardo vartai gali operuoti tik ant vieno kubito, be to kiekvienam kubitui reikia savo atskirų Hadamardo vartų. Kubitas, kurio būsena yra |1>, pereidamas per Hadamardo vartus persikelia į būseną: O |0> pereidamas per Hadamardo vartus pereina į superpozicijos būseną, kuri užrašoma šitaip: Šiose būsenose kubitai pereidami dar kartą per Hadamardo vartus grįžta į pradinę būseną:
Skaičiavimai su Hadamardo vartais
thumb|Rezultatas po 2 kubitų perėjimo per Hadamardo vartus Kartais vietoje 0 rašomas 1, o vietoje 1 rašomas -1: Mes taip ir žymėsime. Pirmas (pvz.: 1) nuo viršaus kubitas rašomas pirmu, o antras (pvz:. -1) nuo viršaus antru: Kai 2 kubitai yra perėję Hadamardo vartus, tai jie turės 4 reikšmes: Jei iš paskos šiuos 2 kubitus seka dar vienas kubitas H|-1>, tai bendras kubitų užrašymas atrodys taip:
Reikšmės
Kur X yra kvantiniai NOT vartai, o Z yra fazės vartai.
Jei tai
Pavyzdžiui,
Tada,
kur n, kubitų skaičius. Pavyzdžiui, jei n=4, tai: O jei n=2, tai:
Kur naudojami Hadamardo vartai?
Hadamardo vartai naudojami:
Verčelio provincija
Verčelio – Italijos provincija Pjemonte. Provincijos sostinė – Verčelis.
Verčelio provincijoje yra šventasis Valaro kalnas, kuris 2003 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Rusijos politinė sistema
Rusijos politinė sistema nustato Rusiją kaip federalinę pusiau prezidentinę respubliką.
Kokaralo užtvanka
Kokaralo užtvanka – užtvanka Aralo jūroje, pastatyta Kazachijos vyriausybės, siekiant atskirti Mažąją (Šiaurinė) Aralo jūrą nuo Didžiosios (Pietinės) Aralo jūros. Projektui 2003 m. paskolą suteikė Pasaulio bankas. 2005 m. užtvanka Kokaralo sąsiauryje baigta statyti.
Rusijos politinė sistema
Po Tarybų Sąjungos iširimo 1991 metais, valstybės valdymo forma Rusijos Federacijoje – prezidentinė demokratija. Valstybės galva – Prezidentas, kuris nurodo užsienio ir vidaus politikos kryptis bei reprezentuoja valstybę. Taip pat skiria ambasadorius, pasirašo tarptautinius susitarimus.
Įstatymų leidžiamoji valdžia – Federalinis susirinkimas, sudaryta iš 450 vietų Valstybės Dūmos (žemutiniai rūmai) bei 178 narių Federacijos Tarybos (aukštieji rūmai).
Vykdomoji valdžia – ministrų kabinetas, kuriam vadovauja Ministras Pirmininkas.
1993 m. šalies konstitucija apibrėžė šalies valdymą – pagal ją pagrindiniai valstybės vadovai yra prezidentas ir premjeras. Tiesa, prezidentui suteikta daugiau galių.
Nuo 2012 m. gegužės mėnesio šalies prezidentu yra Vladimiras Putinas, premjeru nuo 2020 m. sausio mėnesio – Michailas Mišustinas.
Prezidento rinkimai
thumb|left|250px|Presidentas [[Vladimiras Putinas ir premjeras Dmitrijus Medvedevas.]] Konstitucijoje nurodyta, kad šalies prezidento kadencija trunka 6 metus, o tas pats žmogus šį postą gali užimti ne daugiau nei dvi kadencijas iš eilės. Kandidatas į prezidentus turi būti Rusijos pilietis, ne jaunesnis nei 35 metai ir gyventi šalyje bent 10 pastarųjų metų. Jei prezidentas dėl kokių nors priežasčių pasitraukia iš posto, nauji rinkimai vyksta ne vėliau nei trys mėnesiai nuo tos dienos. Rinkimai vyksta dviejų etapų principu – jei per pirmąjį ratą nei vienas kandidatas negauna daugiau nei pusės balsavusių balsų, rengiamas antras ratas.
Pirmuoju šalies prezidentu 1991 m. rinkimuose buvo išrinktas Borisas Jelcinas. 1991 metų gruodį kartu su Ukrainos vadovu Leonidu Kučma ir Baltarusijos parlamento pirmininku Stanislavu Šuškevičiumi nusprendė sukurti Nepriklausomų valstybių sandraugą, į kurią įsiliejo dauguma buvusių sovietinių respublikų. B. Jelcino įsaku 1994 metų pabaigoje į Čečėniją buvo įvesta kariuomenė, prasidėjo pirmasis Čečėnijos karas.
Antruose prezidento rinkimuose 1996 m. vėl nugalėjo B. Jelcinas.
1999 m. gruodžio 31 d. jis atsistatydino iš pareigų ir laikinuoju prezidentu tapo Vladimiras Putinas. 2000 m. kovo 25 d. vyko nauji prezidento rinkimai. Surinkęs beveik 53 % balsų nugalėjo V. Putinas. Jis vėliau prezidentu buvo ir antrai kadencijai iš eilės, nugalėjęs 2004 m. rinkimuose – surinkęs 71.31 % balsų.
2012 m. kovo 4 d. vyko prezidento rinkimai.
2011 m. rugsėjo 24 d. Vieningosios Rusijos partijos suvažiavime D. Medvedevas oficialiai pasiūlė naujuoju prezidentu rinkti V. Putiną, o pastarasis pareiškė, kad mato D. Medvedevą naujuoju ministru pirmininku. 2012 m. prezidento rinkimuose dalyvavo penki kandidatai – V. Putinas, Genadijus Ziuganovas, Sergejus Mironovas, Vladimiras Žirinovskis ir Michailas Prochorovas.
Partijos
2011 m. gruodžio 4 d. vyko rinkimai į Rusijos Valstybės Dūmą. Daugiau nei pusę visų 450 vietų laimėjo valdančioji ir V. Putino vadovaujama partija Vieningoji Rusija – ji rinkimuose gavo 49,32% balsų.
19,19% rinkimuose dalyvavusių rinkėjų balsų ir antrąją vietą užėmė Rusijos Federacijos Komunistų partija. Trečia liko kairiųjų centro partija Teisinga Rusija – 13,24%. Nacionalistinė Rusijos liberalų demokratų partija liko ketvirta – 11,67% balsų.
Po šių rinkimų daug Rusijos piliečių liko nepatenkinti ir kaltindami valdžią (V. Putiną ir Vieningosios Rusijos partiją) padirbtais rinkimų rezultatais išėjo į miestų gatves. 2011 m. gruodžio 10 d. Rusijoje kilo didžiausi gyventojų protestai nuo Tarybų Sąjungos griuvimo. Žmonės reikalavo, kad V. Putinas ir kiti politikai atsistatydintų bei būtų surengti nauji rinkimai. 2011 m. gruodžio 24 d. dar didesni protestai kilo sostinėje Maskvoje.
Suda
Suda  – upė Rusijoje, Vologdos srities vakaruose. Susidaro ties Morozovo kaimu susiliejus Kološmai ir Nožemai. Teka į pietryčius Mologos-Šeksnos žemuma. Įteka į šiaurinį Rybinsko tvenkinio galą (Volgos baseinas). Žemupyje susidariusi patvanka.
Didžiausi intakai: Šogda, Andoga (kairieji), Kolpė, Voronas, Petuchas (dešinieji).
Sudos potvynis būna balandį–gegužę. Užšąla tarp spalio pabaigos ir gruodžio vidurio, ledus laužia balandžio gale ar gegužės pradžioje. Žemupyje laivuojama. Iki sudarant Rybinsko tvenkinį buvo Šeksnos intaku.
Prie Sudos įsikūrę gyvenvietės: Sudos Borisovas, Kadujus, Suda.
Lyduokiai
Lyduokiai – miestelis Ukmergės rajono savivaldybėje, 11 km į rytus nuo Ukmergės. Seniūnijos, seniūnaitijos ir parapijos centras. Yra Lyduokių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (pastatyta 1884 m.), kapinės, Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas, išlikęs Lyduokių dvaras ir parkas, veikia Lyduokių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-20063). Kiek į šiaurę nuo miestelio teka Siesartis. Iš šiaurės rytų prieina Siesarties geomorfologinis draustinis.
Etimologija
Pavadinimą Lyduokiai sudaro šaknis Lyd-, kuri gali būti siejama su žodžiais lyda, lydimas, lydas („skynimas, iškirsta vieta miške, tuščias plotas“). Priesaga -uokiai orientuoja į veikėjo reikšmę, todėl Lyduokiai gali būti aiškinama kaip „iškirstame miško plote apsigyvenę žmonės“.
Istorija
Lyduokių dvarą 1499 m. valdė B. Petkevičius, nuo XVII a. – Dambrauskai, XVIII a. – XIX a. – Morikoniai. Nuo XVI a. minimas Lyduokių kaimas. 1623 m. pastatyta bažnyčia, XVIII a. prie jos veikė parapinė mokykla, XIX a. viduryje – XX a. pirmoje pusėje – parapiniai senelių namai. 1859 m. buvo spirito varykla. XIX a. Lyduokiai – miestelis ir dvaras Vilkmergės apskrityje.
1922 m. atidaryta pradžios mokykla, 1944–1952 m. progimnazija, 1952–1962 m. vidurinė, 1962–1994 m. aštuonmetė, devynmetė, nuo 1994 m. Lyduokių pagrindinė mokykla; joje veikia mokyklos muziejus. XX a. trečiame – ketvirtame dešimtmetyje Lyduokių dvaro palivarke Felinkoje veikė avių veislininkystės ūkis. Nuo 1944 m. birželio mėn. prie Lyduokių veikė A. Morkūno ir K. Ališausko vadovaujamas savigynos, vėliau – Vytauto apygardos, Lokio partizanų rinktinės partizanų būrys. Okupacinė valdžia 1940–1941 m. ir 1944–1953 m. ištrėmė 16 miestelio gyventojų. 1951–1991 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
2020 m. patvirtintas Lyduokių herbas. Prie Lyduokių prijungta didelė dalis Kurėjų kaimo.
Architektūra
thumb|170px|Stogastulpis thumb|250px|Vešlūs medžiai Lyduokių gatvėje
Žymiausi miestelio statiniai:
Gyventojai
1923 m. surašymo metu miestelyje buvo 471, dvare–137 gyventojai.
Rimvydas Mickis
Rimvydas Mickis (g. 1931 m. balandžio 16 d. Kaune) – Lietuvos hidrotechnikos inžinierius, ekonomistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras; žemės ūkio mokslų daktaras.
Biografija
Tėvas Matas Mickis, brolis Algis Mickis. 1954 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1966 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
1954–1956 m. dirbo Melioracijos, 1957–1960 m. Hidrotechnikos ir melioracijos institute, 1960–1993 m. Žemės ūkio ekonomikos institute; 1962–1968 m. direktoriaus pavaduotojas moksliniam darbui, 1968–1990 m. Žemdirbystės ekonomikos sektoriaus vedėjas; nuo 1982 m. profesorius. 1980 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – melioracijos ir augalininkystės ekonomika. Paskelbė apie 140 mokslinių straipsnių.
Utenos baptistų bažnyčia
Utenos baptistų bažnyčia – baptistų bažnyčia Utenoje, Tauragnų g. 20. Bažnyčios nariai skleidžia Dievo Žodį Utenoje ir kituose miestuose, dalija Biblijas, vyksta užsiėmimai su vaikais, organizuojama įvairi veikla bažnyčioje – vyrų ir moterų susirinkimai, išvykos į gamtą, švenčiamos Velykų ir Kalėdų šventės. Bažnyčioje yra 41 narys.
Bažnyčia 2002 m. oficialiai įregistruota LR Teisingumo ministerijoje, buvo priimti bažnyčios įstatai. miniatiūra|250px|left|Bažnyčia įsikūrusi pritaikytame gyvenamajame name
Istorija
Utenos baptistų bažnyčios užuomazga buvo grupelė tikinčiųjų, kurią sudarė 8 įvairaus amžiaus žmonės. 1999 m. pavasarį atvyko amerikiečiai misionieriai, taip pat misionierius iš Kauno. Pirmieji susirinkimai vyko bute. Biblijos tiesų mokė pastorius-misionierius iš Kauno Gediminas Kapustavičius, o jam talkino misionieriai iš Amerikos Brian Johnson, Nathan Leuthold. 1999 m. rugsėjo 12 d. įvyko pirmasis oficialus susirinkimas Tornado klube. Iki 2001 m. birželio 20 d. pasikrikštijo 22 žmonės. Tuo metu bažnyčios bendruomenės nariai susitikdavo patalpose Aušros gatvėje.
2001 m. birželio mėn. Utenos bažnyčios nariai evangelizavo Zarasų miestą ir įkūrė misijinę bažnyčią, į kurią kiekvieną sekmadienį važiuodavo pastorius-misionierius ir būrelis Utenos bažnyčios narių. Pirmasis krikštas Zarasuose įvyko 2001 m. spalio 28 d.
2002 m. bažnyčia persikėlė į kitas patalpas, buvusią sinagogą Ežero gatvėje. 2002 m. rugsėjo mėnesį Utenos baptistų bažnyčioje buvo pradėtos Lietuvos baptistų misionierių instituto paskaitos. Instituto tikslas buvo paruošti būsimus pastorius, vaikų mokytojus ir kitus bažnyčios tarnautojus. Taip pat tų metų spalio mėnesį Utenos baptistų bažnyčia surengė giesmių šventę Utenos kultūros rūmuose. Į šventę atėjo apie 50 Utenos gyventojų, taip pat apie 300 žmonių iš kitų baptistų bažnyčių.
2003 m. pastorių G. Kapustavičių pakeitė Gintaras Jakubsevičius. Jo vadovavimo metu bažnyčia persikėlė į naujas patalpas Tauragnų gatvėje. 2008 m. Utenoje pastoriumi tapo Brian Johnson.
Bilištis
Bilištis – miestas pietrytinėje Albanijos dalyje, 30 km į pietryčius nuo Korčios ir 9 km nuo kaimyninės Graikijos Respublikos sienos – kalvotoje vietovėje, šalia Devolio upės. Daugumą gyventojų sudaro albanai, daugiausia musulmonai. Mieste gyvena ir nedidelė dalis makedonų etninės mažumos, kadaise gausiai gyvenusios šiame mieste ir jo apylinkėse, atstovų.
Istorija
Senovės laikais šios vietovės buvo apgyvendintos senųjų šių vietų gyventojų – ilyrų genčių. Bilištis, kaip ir visa dabartinės Albanijos teritorija, nuo seno buvo senovės valstybių Makedonijos, Romos imperijos – sudėtyje, kurių kultūra labai smarkiai paveikė vietos gyventojus ir jų kultūrą.
Nuo IV a. pabaigos Romos imperijai suskilus į dvi valstybes, miestas atiteko Bizantijos imperijai. VI mūsų eros amžiaus į Balkanų regioną intensyviai ėmus skverbtis slavams, palaipsniui ši vietovė buvo apgyvendinta slavų genčių – dabartinių makedonų ir bulgarų protėvių. Nepaisant to, miestas ir jo apylinkės išliko kompaktiškai apgyvendintos šių etninių grupių.
Apie gausią makedonų (bulgarų) bendruomėnę byloja XVII a. turkų valdininko ataskaita, kurioje miesto gyventojais minimi tik makedonai (bulgarai) ir aravnitai (albanai ortodoksai). Vėlesniais Osmanų imperijaos laikais pradėjo plisti islamas, vyko vietos slavų albanizacija ir asimiliacija. XIX a. pabaigoje yra minima šiame mieste gyvenusi nemenka slavų musulmonų bendruomenė.
Nuo 1912 metų, Albanijai paskelbus nepriklausomybę, šis miestas priklauso Albanijos Respublikai. Pirmo pasaulinio karo metu, 1916 m., miestas kurį laiką buvo užimtas Bulgarijos kariuomenės.
II pasaulinio karo išvakarėse, 1939 m., kaip ir visa Albanija, buvo okupuotas Italijos kariuomenės, 1943 m. miestas buvo okupuotas Vokietijos, 1944 m. galutinai išvaduotas vietos komunistų partizanų.
Komunizmo valdymo laikais, miesto reikšmė išaugo, pastatyta pramonės įmonių. Šaliai pasukus rinkos ekonomikos keliu, kaip ir visa šalis, dešimto dešimtmečio pradioje nukentėjo nuo ekonominės krizės, 1997 m. – nuo finansinės šalieš krizės.
Architektūra ir archeologija
Dėl laikui bėgant išlikusio menko miesto ekonominio ir socialinio vaidmens, didelės Korčios svarbos, mieste reta turtingos architektūros pavyzdžių, nors yra išlikę keletas Osmanų laikų architektūros pavyzdžių. Komunistinės diktatūros laikais pastatyta pagal tipinius projektus suprojektuotų mažaaukščių daugiabučių gyvenamųjų namų.
Viršūniškės
Viršūniškės – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Avižonių.
Akonkagva
Akonkagva – aukščiausias Amerikos ir Pietų pusrutulio kalnas, taip pat aukščiausia už Azijos kontinento ribų esanti viršukalnė. Iškilęs Anduose, Argentinos teritorijoje (Mendosos provincija), netoli Čilės sienos. Kalną dengia ledynai, du didžiausieji iš jų – Lenkų ledynas (Glaciar de los Polacos) ir Anglų ledynas (Glaciar de los Inglés).
Pietiniame šlaite prasidedanti Akonkagvos upė teka į vakarus ir įteka į Ramųjį vandenyną 20 km piečiau Valparaiso miesto, Čilėje.
Kopimai į Akonkagvą
thumb|left|250px|Stovyklavietė, įsikūrusi prie Akonkagvos kalno.
Pirmasis į kalną 1897 m. sausio 14 d. įkopė šveicaras Mathias Zurbriggen.
Vaikų Eurovizijos dainų konkursas 2006 m.
2006 m. vaikų Eurovizijos dainų konkursas − 4-asis vaikų Eurovizijos dainų konkursas, vykęs 2006 m. gruodžio 2 d. Bukarešte (Rumunija). Konkurso nugalėtojomis tapo Rusijai atstovaujančios seserys Tolmačiovos. Lietuva 2006 m. konkurse nedalyvavo (Lietuvos debiutas − VEDK 2007).
Kauno Jono Žemaičio-Vytauto mokykla-daugiafunkcis centras
Kauno Jono Žemaičio-Vytauto mokykla-daugiafunkcis centras – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Radvilėnų pl. 7, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290137260.
Istorija
miniatiūra|265px|left|Radvilėnų vidurinė mokykla, 2007 m.
1934 m. Kareivių plente (dab. Radvilėnų plentas) pastytas dviejų aukštų medinis pastatas, kuriame įsikūrė 15-oji pradžios mokykla. Mokslas vyko dviem pamainomis, buvo įsteigti kursai beraščiams. 1949 m. pavadinta Kauno 4-ąja septynmete mokykla. 1961 m. perorganizuota į Kauno 4-ąją aštuonmetę mokyklą. 1971 m. pastatytas netipinis (400 vietų) priestatas, kuriame įsikūrė Kauno 31-oji vidurinė mokykla.
Puebla FC
Puebla Fútbol Club, taip pat žinomas kaip Camoteros ir La Franja - profesionalus Meksikos futbolo klubas iš Pueblos miesto.
Kauno Jono Žemaičio-Vytauto mokykla-daugiafunkcis centras
Istorija
1993 m. mokyklai suteiktas Radvilėnų vardas. Nuo 1993 m. mokykla dalyvauja projekte „Sveika mokykla“, nuo 1996 m. vykdomas projektas „Gera pradžia“, nuo 1998 m. vykdomas profilinis mokymas. Be mokymo, mokyklos patalpos naudojamos rinkimų į vietines tarybas bei LR Seimą kampanijų metu. 2009 m. mokykla reorganizuota į Jono Žemaičio-Vytauto pagrindinę mokyklą. 2012 m. suteiktas progimnazijos statusas.
Puebla FC
Istorija
1904 metais komanda buvo suformuota kaip imigrantų iš Anglijos mėgėjų klubas.
Kauno Jono Žemaičio-Vytauto mokykla-daugiafunkcis centras
Istorija
2015 m. mokymo įstaiga reorganizuota į Kauno Jono Žemaičio-Vytauto mokyklą-daugiafunkcį centrą. 2018 m. mokykla uždaryta.
Dženės didžioji mečetė
Dženės didžioji mečetė – musulmonų sunitų mečetė Malyje, Dženės mieste. Tai didžiausias pasaulyje pastatas, pastatytas iš plūkto molio. Ši mečetė laikoma išskirtiniu Sudano-Sahelio islamiškosios architektūros pavyzdžiu.
Istorija
Pirmoji mečetė Dženėje pastatyta apie XIII-XIV a. Rašytiniuose šaltiniuose minima nuo XVII a. („Sudano istorijoje“). Šaltinyje rašoma, kad Džanės sultonas Kunburu priėmęs islamą sugriovė savo rūmus ir jų vietoje pastatęs mečetę. Vėlesni valdovai pastatę bokštus, įtvirtinimus. Vėliau mečetė minima tik 1828 m. prancūzų keliautojo Renė Kaljė užrašuose: jis aprašė mečetę kaip apleistą, apgyvendintą daugybės kregždžių ir dėl to dvokiančią. 1893 m. prancūzams okupavus Dženę, iš mečetės buvo belikę griuvėsiai. 1907 m. jungtinės prancūzų ir vietinių gyventojų pajėgos mečetę atstatė.
Nuo 1988 m. mečetė kartu su kitais istoriniais Dženės objektais įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. 1996 m. žurnalas Vogue mečetėje surengė fotosesiją su pusnuogėmis moterimis. Tai papiktino tikinčiuosius ir nuo to laiko ne musulmonams į mečetę įeiti draudžiama.
Architektūra
Visa mečetė pastatyta iš saulėje džiovintų plūkto molio plytų bei molinio skiedinio. Bokštai dekoruoti „dygliais“, pagamintais iš etiopinės palmyros kamienų. Šie dygliai tarnauja ir kaip pastoliai nuolatiniams mečetės remontams. Mečetė pastatyta ant 75 x 75 m formato platformos, iškilusios virš aplinkinės turgaus aikštės 3 m. Pagrindinis įėjimas yra šiaurinėje pusėje. Maldos siena (kibla) nukreipta į rytus (Mekos pusėn) – ją žymi trys dideli bokštai-minaretai. Jų viršūnėse, ant medinių strypų užverti stručių kiaušiniai – be savo simbolinės reikšmės jie taip pat svarbus saugant bokštus nuo lietaus sukeltos erozijos. Kibloje ties kiekvienu bokštu yra po mihrabą. Vidinio kiemo matmenys – 20 x 46 m.
Kadangi Dženės didžioji mečetė yra gan lietingoje srityje, po kiekvieno liūčių laikotarpio jai reikalingas remontas. Vietiniai Dženės gyventojai rengia kasmetinę talką mečetės remontui, padengimui nauju molio sluoksniu.
Temperatūra
right
Temperatūra – fizikinė sistemos savybė, nusakanti objektų šiltumą: aukštesnės temperatūros objektas yra karštesnis. Termodinamikoje temperatūra apibrėžiama kaip molekulių judėjimo energijos matas.
Vienam molekulės laisvės laipsniui tenkanti energijos dalis E yra:
T – absoliutinė temperatūra
k – Bolcmano konstanta
Temperatūra matuojama termometru.
Matas Mickis
Matas Mickis (1896 m. rugsėjo 15 d. Kuosiuose, Rokiškio valsčius – 1960 m. gruodžio 12 d. Kaune) – Lietuvos agronomas ekonomistas, politinis veikėjas.
Temperatūra
Matavimo vienetai
Bazinis temperatūros matavimo vienetas SI sistemoje yra kelvinas (K). Vienas kelvinas formaliai aprašomas kaip 1/273,16 temperatūros, kurioje vanduo, ledas ir vandens garai egzistuoja kaip lygiavertės būsenos. 0 K temperatūra vadinama absoliučiu nuliu ir atitinka būseną, kurioje molekulės ir atomai turi mažiausią įmanomą šiluminę energiją.
Matas Mickis
Biografija
Sūnūs Algis Mickis ir Rimvydas Mickis.
Temperatūra
Matavimo vienetai
Kasdienėms reikmėms žymiai patogiau naudoti Celsijaus skalę, kurioje 0 °C (ištikro, esant lygiai 0 pagal Celsijų ledas netirpsta, vanduo neužšąla) atitinka vandens užšalimo temperatūrą, o 100 °C – vandens virimo temperatūrą jūros lygyje. Celsijaus skalėje 1 laipsnis atitinka vieną kelviną. Taigi, Celsijaus laipsnius paversti į kelvinus galima paprasta formule:
Matas Mickis
Biografija
1911–1915 m. gyvendamas Peterburge, dalyvavo profsąjunginiame darbininkų judėjime. 1915–1917 m. tarnavo carinės Rusijos kariuomenėje.
Temperatūra
Matavimo vienetai
Iš rečiau naudojamų skalių pažymėtina Reomiūro skalė:
Matas Mickis
Biografija
1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919 m. įstojo į LKJS. Mokėsi Rokiškio gimnazijoje ir Dotnuvos žemės ūkio technikume, įkūrė ten LKJS kuopeles.
1940–1941 m. LSSR žemės ūkio ministras, žemės ūkio liaudies komisaras. 1941 m. išvykusį komandiruotėn su Jonu Kriščiūnu į Maskvą užklupo Antrasis pasaulinis karas. 1942–1944 m. LSSR Liaudies komisarų tarybos įgaliotinis evakuotųjų reikalams Saratovo, Tambovo ir Stalingrado srityse. 1944 m. studijavo Maskvos K. Timiriazevo žemės ūkio akademijoje.
1945–1960 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (LŽŪA) dėstytojas, 1945 m. docentas. 1945–1953 m. šeštasis LŽŪA rektorius. 1954 m. ekonomikos mokslų kandidatas. 1953–1960 m. LŽŪA Socialistinių žemės ūkio įmonių organizavimo katedros vedėjas. 1959 m. profesorius.
Paskelbė straipsnių apie žemės ūkio gamybą, kolūkių stiprinimą, žemės reformą, žemės ūkio kadrų rengimą.
Vilius Džiavečka
Vilius Džiavečka – Lietuvos žurnalistas.
Trumpakotis minkštūnis
Trumpakotis minkštūnis – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, minkštūnių (Melanoleuca) genties grybų rūšis.
Vilius Džiavečka
Biografija
1995–1999 m. Šiaulių universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1999–2001 m. dirbo žurnalistinį, pedagoginį darbą. Dirbo Šiaulių miesto dienraštyje „Šiaulių naujienos“. Aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje, bendradarbiavo karinėje spaudoje.
Trumpakotis minkštūnis
Tarp žolių, pamiškės, pakelės, parkai, skverai, sodai. Ankstyvas pavasaris, vėlyvas ruduo. Kotas du kartus trumpesnis už kepurėlės skersmenį.
Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 cm skersmens, elastinga, matinė, plaušuota, mėsinga, nešvariai juosvai rudai pilka, pelenų spalvos. Jauni lakšteliai kreminiai, seni - pilki, priaugtiniai. Kotas 2–5×0,5–1,5 cm, kepurėlės spalvos, apatinėje dalyje sustorėjęs. Trama stora, minkšta, pilkai rusva, medienos kvapo, nekartaus skonio. Sporos 7–9×4,5–6 μm.
Vilius Džiavečka
Biografija
Nuo 2001 m. rugsėjo mėn. tarnauja Lietuvos kariuomenės Krašto apsaugos savanorių pajėgų štabe, pajėgų laikraščio „Savanoris“ korespondentas, Savanorių pajėgų atstovas spaudai. Nuo 2005 m. laidos apie kariuomenę „Laisvai“ vedėjas (Lietuvos radijo I programa).
Trumpakotis minkštūnis
Būdingi požymiai: vaisiakūniai nešvariai rudos pelenų spalvos, trama nekarti.
Vilius Džiavečka
Biografija
2005 m. už stiprius kariuomenės ryšius su žiniasklaida, Spaudos atgavimo dienos proga, Lietuvos kariuomenės vado apdovanotas „Jūriniu mazgu“.
2005–2006 m. į tarptautinės misijos rajoną Kosove, kur dislokuoti NATO operacijoje dalyvaujantys kariai savanoriai, lydėjo Lietuvos žurnalistus. 2007 m. Lietuvos vadovaujamos Goro provincijos ketvirtosios pamainos (PAG-4), atstovas spaudai.
Trumpakotis minkštūnis
Auga nedidelėmis grupėmis miškuose, parkuose, skveruose, soduose, daugiau atvirose vietose. Valgomas, dažnas, ypač žolėtose pakelėse, parkuose, net skveruose, išilgai gyvatvorių, patvoriuose.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 156 psl.
FK Strogino Moskva
Maskvos „Strogino“ – Rusijos futbolo klubas iš Maskvos.
Istorija
Klubas įkurtas 2010 m. 2013–2014 m. sezonas buvo pirmasis profesionaliame lygmenyje. Žaidė Profeslionalioje Futbolo Lygoje (PFL) „Centro“ zonoje arba „Vakarų“ zonoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Sudėtis
2021 m. rugpjūčio 16 d.:
Jonas Buračas
Jonas Buračas (1898 m. liepos 8 d. Sidariai, Šiaulėnų valsčius – 1977 m. sausio 15 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas. thumb|240px|Jono Buračo autoportretas
Biografija
Brolis Balys Buračas, sūnūs Antanas ir Marijus Buračai. 1927 m. baigė Kauno meno mokyklą. 1929–1930 m. tobulinosi Paryžiuje, Berlyne, Rygoje. 1945–1947 m. dėstė Kauno dailės mokykloje, 1946–1951 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute.
Kūryba
Nuo 1936 m. dalyvavo Lietuvos ir užsienio dailės parodose. Nutapė realistinių aliejinės tapybos ir akvarelės kūrinių, vaizduojančių gamtą, architektūros paminklus, miestelius (ciklai „Etnografiniai paminklai“ 1925–1970 m., „Baltijos pajūris“ 1926–1943 m., „Miestelių ir jų apylinkių vaizdai“ 1926–1975 m., „Senoji ir nūdienė architektūra“ 1927–1976 m., „Lietuvos piliakalniai ir pilys“ 1930–1937 m., „Čia bus Kauno jūra“ 1954–1976 m.), autoportretų (1925–1973 m.), portretų (Vydūnas, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė,, abu 1928 m.; Antanas Smetona, 1934 m., Mikas Petrauskas, 1937 m., Petras Rimša, 1955 m.). Tarp ankstyvesnių tapybos po studijų Paryžiuje darbų yra ir impresionistinių paveikslų. Sukūrė linoraižinių (Lietuvos kultūros veikėjų portretų ciklas, 3-4 dešimtmetyje) Kūrė ir tobulino Lietuvos valstybės apdovanojimus, taip pat Nepriklausomos Lietuvos pašto ženklus.
Pelikso Bugailiškio premija
Pelikso Bugailiškio premija – Lietuvos nevalstybinė premija, kuri kasmet kovo 11 d., kai 1923 m. įsteigtas Šiaulių Aušros muziejus ir pagerbiant muziejaus steigėjo Pelikso Bugailiškio atminimą, įteikiama kraštotyrininkui, mokslininkui, muziejininkui, nusipelniusiam tyrinėjant Šiaulių krašto kultūros paveldą.
Premija
Pelikso Bugailiškio premija įsteigta 1999 m. Šiaulių „Aušros“ muziejaus tarybos sprendimu. Iniciatoriai Julija Daniliauskienė, Rimantas Belickas ir Šiaulių „Aušros“ muziejaus kolektyvas.
Premijos lėšas sudaro P. Bugailiškio palikimo dalis (4540 Lt), R. Belicko (2500 Lt), „Aušros“ muziejaus (2000 Lt) įnašai, kitų organizacijų ir privačių rėmėjų pinigai. Premijos dydį lemia premijai skirtų lėšų metinės palūkanos.
Premija skiriama už muziejininkystės, kraštotyros darbus, kultūrinę ir mokslinę veiklą bei darbus, įprasminančius P. Bugailiškio vardą. Premijos skyrimui sudaroma 9 asmenų komisija iš premijos steigėjų ir kitų kompetentingų asmenų trejų metų laikotarpiui, sudėtį nustato „Aušros“ muziejaus taryba. Kandidatus premijai gauti kasmet iki vasario 1 d. siūlo mokslo, švietimo, kultūros įstaigos, visuomeninės organizacijos, muziejaus taryba, gali pasisiūlyti ir patys kandidatai.
Šlynakiemis
Šlynakiemis – lietuviškas kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietvakarius nuo Punsko, apie 20 km į šiaurės vakarus nuo Seinų ir 124 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Daugiau nei 90 % kaimo gyventojų yra lietuviai. Upė Šalčia. Ežerai: Juodis (Juodelis), Meldinis, Bebrutis, pastarajame įrengtas rezervatas – saugomi ten gyvenantys upiniai bebrai. Išlikę keletas XIX a. statytų pastatų. Apskrities kelias 25px|DW651 Suvalkai – Seinai, valsčiaus kelias Punskas – Šlynakiemis. Geležinkelis Kaunas – Suvalkai. Punsko bibliotekos filialas su lietuviškomis ir lenkiškomis knygomis. Į Šlynakiemio sudėtį įjungtas buvęs Pašalčių kaimelis.
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimo teritorijoje rasta paleolito laikų žmonių gyvenvietė. Pats Šlynakiemis minimas jau 1606 metais, o 1921 m. jame buvo 331 gyventojas. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 331 žmogus, iš kurių 24 lenkai ir 307 lietuviai.
Kiauneliškio gamtinis rezervatas
left|150px
Kiauneliškio gamtinis rezervatas – unikalus saugomos gamtos nedidelis kampelis, esantis rytų Lietuvoje, Švenčionių rajono savivaldybėje, Kaltanėnų seniūnijoje. Įkurtas išsaugoti šiaurės rytinėje Labanoro girios dalyje išlikusią sengirę, smėlingų banguoto reljefo Rytų Aukštaitijos lygumų drėgnų pušynų etaloną bei kurtinių tuoktavietes.
Saugomos teritorijos plotas 283 hektarai Antaliedės girininkijos (Švenčionėlių miškų urėdija) 32 kv., 11 sklype, bei 33 kv., 1 sklype. Rezervato teritorija driekiasi nuo kelio šiauryn link Kiauneliškio. Su rezervatu besiribojančioje 2 km plento atkarpoje pastatytas ženklas „Sustoti draudžiama“. miniatiūra|240px|left|Važiuojant pro rezervatą, 2 km atkarpoje negalima sustoti
Geografija
Kiauneliškio gamtinis rezervatas yra Labanoro regioninio parko dalis. Rezervato ribose yra 3 nedideli ežerėliai. Tai Šeškynėlio ežeras (185 m ilgio, bei 115 m pločio) ir kiti du bevardžiai, iš kurių didesnis apie 50 m pločio ir 60 m ilgio, trečiasis esantis nuošaliau – mažiausias – apie 20 m pločio bei tiek pat ilgio.
Gamtos ir istorijos saugomi objektai
Kiauneliškio gamtiniame rezervate augančioms paprastosioms pušims (Pinus sylvestris) daugiau kaip 170 metų.
Achemenidų imperija
Etimologija
Darijus I pirmasis prakalbo apie Achemeną, kuris, jo teigimu, buvo Kiro Didžiojo (576-529 m. pr. m. e.) protėvis ir tokiu būdu pradėjo visą Achemenidų valdovų liniją. Tačiau kai kurie mokslininkai mano, jog Achemenas buvo išgalvotas, ir Darijus jį panaudojo tam, kad įteisintų savo valdymą po to, kai uzurpavo Persijos sostą. Bet kokiu atveju, Achemenidų vardas sutartinai pripažintas pavadinimu dinastijos, prasidėjusios bent jau nuo Darijaus I. Pavadinimą taikant visai ankstyvosios Persijos valdovų linijai, įskaitant Kirą ir jo sūnų Kambizą, Achemenidų era truko nuo maždaug 650 iki 330 m. pr. m. e.
Raida
Persai II tūkst. pr. m. e. apsigyveno Irano plokščiakalnyje. Jų gyvenama teritorija buvo vadinama Persija (Parsa), o sostinė buvo Persepolis. Iš pradžių šis regionas buvo priklausomas nuo Medijos imperijos, tačiau VI a. pr. m. e. Persija išsilaisvino.
Kiro Didžiojo laikais persai sukūrė didžiulę imperiją, kuri pranoko medus. Klestėjimo metu, apie 500 m. pr. m. e., Achemenidų valdovai valdė teritorijas, kuriose dabar įsikūrę Iranas, Irakas, Gruzija, Armėnija, Turkija, Bulgarija, rytinė Graikija, Egiptas, Sirija, didžioji Pakistano dalis, Jordanija, Izraelis, Palestina, Libanas, Kaukazo šalys, Centrinė Azija, Libija ir šiaurinės Arabijos dalys. Galiausiai Persijos valdoma imperija tapo didžiausia senovės laikų imperija.
Vienu metu Achemenidai valdė Egiptą, nors egiptiečiams du kartus pavyko išsivaduoti iš Persijos priklausomybės. Egiptiečių istorikai Achemenidų dinastijos valdymo laikus vadino Dvidešimt septintąja (525–404 m. pr. m. e.) ir Trisdešimt pirmąją dinastija (343–32 m. pr. m. e.).
V a. pr. m. e. imperiją susilpnino graikų–persų karai. Paskutinis Achemenidų valdovas buvo Darijus III (336–330 m. pr. m. e.), kurį nugalėjo Aleksandras Didysis, Makedonijos valdovas. Po Makedonijos įsiveržimo Aleksandras Persiją aneksavo.
Imperijos valdymas
Valstybė padalinta į autonomines provincijas (satrapijas), kurių valdovai satrapai nešė duoklę valdovui. Behistuno įraše yra minimos šios dvidešimt trys satrapijos:
Persija [Pârsa], Elamas [Ûvja], Babilonija [Bâbiruš], Asirija [Athurâ], Arabija [Arabâya], Egiptas [Mudrâya], Šalys prie jūros [Tyaiy Drayahyâ], Lidija [Sparda], Jonija [Yauna)], Medija [Mâda], Armėnija [Armina], Kapadokija [Katpatuka], Parta [Parthava], Drangiana [Zraka], Arija [Haraiva], Chorezmas [Uvârazmîy], Baktrija [Bâxtriš], Sogdas [Suguda], Gandhara [Gadâra], Saka [Saka], Satagidija [Thataguš], Arachosija [Harauvatiš] ir Maka [Maka].
Albertas Žostautas
Albertas Žostautas (g. 1960 m. balandžio 2 d. Vilniuje) – redaktorius, žurnalistas, buvęs Lietuvos žurnalistų ir leidėjų etikos komisijos pirmininkas, Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatas.
Biografija
1967–1978 m. mokėsi Vilniaus 15-ojoje vidurinėje mokykloje. 1978–1983 m. studijavo Vilniaus universitete. Baigęs mokslus, pradėjo dirbti LRT Sporto laidų redakcijos redaktoriumi, vėliau – Kultūros ir meno redakcijos redaktoriumi. 1990–1999 m. – Kultūros ir publicistikos skyriaus redaktorius, o nuo 1999 m. – kultūros laidų žurnalistas, nuo 2010 m. žurnalo "Miškai" vyr. redaktorius.
TV laidų ciklų „Liaudies kūryba“ (su V. Babaliausku) ir „Baltiškasis kalendorius“ (su V. Lapėniene), TV portretinės apybraižos „Kur išdygau, ten stovėjau“ (su A. Galiniu), TV publicistinio teatro ciklo „Būtovės slėpiniai“ (su A. Galiniu, istorikais A. Bumblausku ir E. Gudavičiumi), vaidybinės dokumentinės trilogijos „Nebaigtas stebuklas“ (su A. Galiniu), dok. filmo „Europos dinozauras“ (su V. Steponavičiūte) autorius.
Vitebskas
Vìtebskas  – miestas šiaurės rytų Baltarusijoje, 275 km į šiaurės rytus nuo Minsko, Dauguvos ir jos intako Vitbos upių santakoje. Vitebsko srities ir Vitebsko rajono centras. Antras (po Polocko) pagal senumą Baltarusijoje ir ketvirtas pagal dydį (po Minsko, Gomelio ir Mogiliavo) šalies miestas.
2014 m. birželio 30 d. miesto rotušės aikštėje iškilo paminklas Algirdui.
thumb|left|Vitebskas 1875 m. [[Napoleonas Orda.]] left|thumb|Vitebsko pilis ir miestas. 1664 m.
Etimologija
Miestas pavadintas pagal per jį tekančią upę – Vitbą (Dauguvos intakas).
Istorija
Nuo 974 m. minimas miestas įsikūrė IX–X amžiuose rytų slavų krivičių užimtose žemėse, nuo seno gyventose baltų. Pasak XVIII amžiuje aprašytos legendos, Vitebskas buvo įsteigtas Kijevo kunigaikštienės Olgos. XI amžiuje miestas buvo svarbus nepriklausomos Polocko kunigaikštystės centras su strategiškai svarbia pilimi, o vandens kelias prekybos ryšiais jungė miestą su kraštais nuo Skandinavijos iki Graikijos. 1101 m. miestas tapo savarankiškos Vitebsko kunigaikštystės sostine.
Nuo XIII amžiaus pradžios Vitebską intensyviai puldinėjo lietuviai, kunigaikštystę XII amžiaus pabaigoje pajungę į LDK valdovų, o nuo XIII amžiaus vidurio – ir LDK įtakos zoną. Po paskutinio Vitebsko kunigaikštystės vadovo Jaroslavo, kurio vienturtė dukra Marija 1318 m. ištekėjo už Algirdo, mirties miestas ir visa kunigaikštystė 1320 m. buvo galutinai prijungta prie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės. Nuo 1320 m. Vitebsko kunigaikštystę valdė Algirdas ir jo šeimos nariai. Vitebskiečiai 1348 m. kovėsi prieš kryžiuočius Strėvos mūšyje. 1351 m. kunigaikštis Algirdas Vitebske, išnaudodamas kalvotą miesto reljefą ir sekdamas Vilniaus pavyzdžiu, pastatė gerai įtvirtintas aukštutinę ir žemutinę pilis bei kunigaikščių rūmus. XIV amžiaus II pusėje Algirdas Vitebske fundavo Šventos Dvasios cerkvę, o jo antroji žmona Julijona – vienuolyną, į kurį įstojo po vyro mirties ir čia buvo palaidota.
XIV amžiaus pabaigoje Vytautas Didysis panaikino Vitebsko kunigaikštystę ir pradėjo miestui bei sričiai skirti savo vietininkus. Vitebsko vėliava 1410 m. dalyvavo Žalgirio mūšyje. 1503 m. Aleksandras miestą pavertė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Vitebsko vaivadijos centru, suteikė teisę miestiečiams patiems išsirinkti vaivadą ir garantavo tikėjimo laisvę. Po 1565–1566 m. LDK administracinės reformos vaivadija padalinta į du – Oršos ir Vitebsko pavietus. Vitebske rinkdavosi pavieto seimai, o pavieto bajorija į karinę tarnybą, posėdžiavo žemės ir pilies teismai. 1597 m. Zigmantas Vaza Vitebskui suteikė Magdeburgo teisę ir herbą – žydrame fone pavaizduotą šv. Veroniką su auksiniu kalaviju.
1772 m. Vitebską užėmė Rusijos imperija, XIX a. jis buvo Vitebsko gubernijos centras. Antrojo pasaulinio karo metu, 1941–1944 m., okupavo vokiečiai. Vitebskas 1919–1991 m. priklausė Tarybų Sąjungai, sovietmečiu buvo mašinų, lengvosios, maisto, medienos pramonės centras.
Paveldas
Pilis.
'''Šv. Dvasios cerkvė ir vienuolynas'''. Cerkvę Žemutinės pilies teritorijoje prie Vitbos ir Dauguvos upių santakos XIV amžiaus II pusėje fundavo Algirdas, o vienuolyną apie 1380 m. – jo antroji žmona Julijona, kuri po vyro mirties tapo šio vienuolyno vienuole Marfa, o po savo mirties čia ir palaidota. Nuo XVII amžiaus II pusės iki 1839 m. šventovė bei vienuolynas priklausė unitams, vėliau grąžintas stačiatikiams. XIX amžiaus viduryje vienuolyne buvo likusios tik 6 pagyvenusios vienuolės, todėl caro valdžios nurodymu XIX amžiaus II pusėje uždarytas. Buvusio vienuolyno patalpose įkurtas moterų kalėjimas, vėliau – moterų dvasinė mokykla. 1947 m. sovietų valdžia Šv. Dvasios cerkvę nugriovė. Šventovė atstatyta ir pašventinta 2012 m. lapkričio 24 d. Buvusio vienuolyno pastatai restauruoti ir 2001 m. gegužės 3 d. grąžinti stačiatikių vienuolėms.
Miesto rotušė. Pirmoji Vitebsko rotušė iškilo 1597 m., kai ATR valdovas Zigmantas Vaza miestui suteikė Magdeburgo teisę. Miestiečiams nužudžius Lietuvos unitų arkivyskupą Juozapatą Kuncevičių, kaip bausmė už tai iš Vitebsko 1623 m. buvo atimta Magdeburgo teisė, o senoji rotušė – nugriauta. 1644 m. Vladislovas Vaza Vitebskui Magdeburgo teisę gražino, todėl atstatyta ir rotušė, vėliau ji ne kartą degė, buvo perstatinėjama. Dabartis mūrinis baroko stiliaus statinys iškilo 1775 m., Rusijos imperijos laikais. 1911 m. prie rotušės buvo pristatytas trečiasis aukštas. Iki mūsų laikų pastatas naudotas įvairioms reikmėms, – čia posėdžiavo miesto taryba, vėliau įkurdintas teismas, policija, priešgaisrinė gelbėjimo stotis. Dabar istorinėje miesto rotušėje veikia Vitebsko kraštotyros muziejus.
Leonardo da Cutri
Džiovanis Leonardas di Bona ; arba Džiovanis Leonardas da Kutri (, vardai naudojami – pirmasis – gimimo metrikų knygose, antrasis – šachmatų literatūroje, sutrumpintai – Leonardas da Kutri; g. 1542 m. Kutre, Krotonės provincija, Kalabrijos regionas – 1587 m. Bisinjane, Kozencos provincija, Italija) – italų šachmatininkas.
Vitebskas
Paveldas
'''Šv. Juozapo bažnyčia, jėzuitų vienuolynas ir kolegija'''. Iki mūsų dienų neišlikęs architektūrinis jėzuitams priklausęs kompleksas, stovėjęs kairiajame Vitbos krante, Žemutinės pilies teritorijoje, dabartinėje Laisvės aikštėje – automobilių aikštelėje. 1637 m. Smolensko vaivada Aleksandras Korvinas Gosevskis fundavo medinę jėzuitų šv. Juozapo bažnyčią ir vienuolijos ordino rezidenciją. Nuo 1682 m. iki 1820 m. prie jos veikė kolegija, nuo 1697 m. – vaistinė. Jėzuitų 1648 m. prie vienuolyno atidaryta mokykla, o 1682 m. – kolegija netruko tapti visos Vitebsko vaivadijos mokslo centru, prie kurio veikė spaustuvė, teatras ir neturtingų bajorų vaikų konviktas (internatas). Jėzuitų ansamblis kartu su Vitebsko miestu buvo sudegintas 1708 m. Šiaurės karo metu jį užėmusio Petro I įsakymu. Vitebsko kašteliono Martyno Mykolo Oginskio ir vietos bajorijos lėšomis bei pastangomis 1716 m. buvo pradėtos ir 1731 m. užbaigtos naujos mūrinės barokinės bažnyčios statybos. Šventovę 1751 m. konsekravo Vilniaus vyskupo sufraganas Jurgis Kazimieras Ancuta. Mūrinių jėzuitų kolegijos korpusų rekonstrukcijos vyko 1691–1714 m. ir 1737–1755 m. Po 1757 m. ir 1762 m. gaisrų iki 1799 m. vyko atnaujinimo darbai. 1820 m. carinei valdžiai uždarius jėzuitų ordiną kompleksas iš vienuolių buvo atimtas ir 1822 m. atiduotas unitams. Pastarieji bažnyčią ir vienuolyną valdė iki 1839 m. – unitų bažnyčios Rusijos imperijoje likvidavimo. Bažnyčia buvo atiduota stačiatikiams ir pervadinta į Rusijos caro Nikolajaus I globėjo šv. Mikalojaus cerkvę. Po 1872 m. ansamblio kapitalinio remonto buvo nugriautas kolegijos bokštas, o bažnyčios bokštas perstatytas Rusijos stačiatikių cerkvėms būdingu bizantiniu architektūriniu stiliumi. 1957 m. sovietų valdžia buvusios jėzuitų kolegijos, vienuolyno pastatus ir bažnyčią, esą trukdžiusius miesto sutvarkymo darbams, nugriovė.
Leonardo da Cutri
Pradžia
Leonardas di Bona, dar plačiai buvo žinomas kaip Leonardo da Kutri (dėl nedidelio ūgio, taip pat, turėjęs pravardę – Il Putino, reiškiančią – „Mažylis“). Tėvai pasiuntė jį į Romą, kad studijuotų teisę. Tačiau ten, susižavėjęs šachmatais, apleido mokslus. Šachmatais žaisti sekėsi – greit tobulėjo ir netrukus ėmė lenkti visus geriausius Romos žaidėjus. 1560 m. Romoje apsilankė, tuo metu laikomas stipriausiu pasaulio žaidėju, ispanas Ruy Lopesas. Išbandęs jėgas su geriausiais Romos žaidėjais ir nesutikęs pasipriešinimo, iškvietė kovon Leonardą. Tačiau kova ilgai netruko. Jaunojo Leonardo puikus, bet azartiškas ir rizikingas žaidimas, neatsilaikė prieš patyrusio Lopeso žinias, variantų skaičiavimą ir didelę patirtį.
Vitebskas
Paveldas
'''Švč. Trejybės bažnyčia.''' Iki mūsų dienų neišlikusi marijavitėms priklausiusi parapijos mūrinė dvibokštė Vilniaus baroko stiliaus bažnyčia iškilo 1749 m. Žemutinės pilies teritorijoje. Po 1831 m. sukilimo numalšinimo 1842 m. caro valdžia šventovę uždarė, vėliau buvo nuardyti ir jos bokštai. 1862–1903 m. buvusioje šventovėje veikė Vitebsko centrinis senųjų aktų ir generalgubernatoriaus dokumentų archyvas. Bažnyčia smarkiai nukentėjo Antrojo pasaulinio karo metu. 1957 m. sovietų valdžia buvusios šventovės pastatus sulygino su žeme.
Leonardo da Cutri
Pradžia
Šis pralaimėjimas taip giliai paveikė bei nuliūdino Leonardą, kad jis pasitraukė iš Romos į Neapolį ir apsigyveno pas dėdę, kur dvejus metus paskyrė šachmatų teorijos studijoms ir klaidų partijose su Lopesu paieškai. Tai nepraėjo veltui ir po dvejų metų jis tapo pirmaklasiu žaidėju.
Vitebskas
Paveldas
'''Viešpaties Apsireiškimo Švč. Mergelei Marijai cerkvė.'''
Leonardo da Cutri
Pradžia
Neapolyje tuo metu veikė šachmatų akademija, kurioje jis savo jėgas išbandė su visais jos nariais ir prieš visus laimėdavo. Bet tai jo netenkino: jam nedavė ramybės įžymusis Rui Lopesas. Tad Leonardas nutarė vykti į Madridą, į kurį jau buvo iš kelionių sugrįžęs Ruy Lopesas ir iškviesti jį kovon.
Vitebskas
Paveldas
Gubernatorių rūmai. Klasicizmo stiliaus mūrnamis ant vakarinio Dauguvos upės kranto iškilo 1772 m. kaip privati ATR bajorų Kudzinovičių šeimos rezidencija. Vitebskui patekus į Rusijos imperijos sudėtį 1806 m. rūmai rekonstruoti, pritaikant juos naudoti kaip caro skiriamų generalgubernatorių būstinę. Šiame pastate 1812 m. buvo apsistojęs Prancūzijos imperatorius Napoleonas Bonapartas, 1831 m. Rusijos caro Nikolajaus I brolis – didysis kunigaikštis Konstantinas, kuris ir mirė Vitebske, užsikrėtęs cholera, 1839 m. būsimasis Rusijos caras Aleksandras II. 1912 m. Rusijai švenčiant pergalės prieš Napoleono kariuomenę šimtmetį priešais rūmus iškilo šiam įvykiui paminėti skirtas paminklas. Pastatas smarkiai nukentėjo Antrojo pasaulinio karo metu, vėliau restauruotas. Dabar rūmuose įsikūrusi KGB.
Leonardo da Cutri
Pradžia
Jį šiek tiek sulaikė nenumatytos aplinkybės: siekdamas susitikti su juo į Neapolį iš Sirakūzų atvyko stiprus žaidėjas Paulas Boi. Ir netrukus prasidėjo su juo dvikova prie šachmatų lentos, kuri tęsėsi tris dienas. Beveik visos partijos prasidėdavo karaliaus gambitu, tačiau nugalėtojas vis tik nepaaiškėjo: varžovai laimėjo vienodą skaičių partijų.
Vitebskas
Lietuviai
Per I pasaulinį karą Vitebske įsikūrė karo pabėgėlių lietuvių, čia buvo evakuota Šiaulių gimnazija, veikė lietuviška pradinė mokykla, 1918 m. – lietuvių kalbos kursai karo pabėgėliams.
Sportas
1937 m. mieste pastatytas Vitebsko centrinis sporto kompleksas.
Leonardo da Cutri
Brolio gelbėjimas
Tačiau tuo metu Kutre, kažkoks piratas, buvo pagrobęs į nelaisvę keletą miestiečių, tarp jų ir jaunesnįjį Leonardo brolį. Sekančią dieną piratas paskelbė, kad belaisvius, jei kas nori, galės išpirkti. Leonardas nuvyko į laivą ir jau buvo pasiruošęs sumokėti 200 dukatų išpirkos, kai nustebęs pamatė ant piratų kapitono stalo šachmatus. Tai pastebėjęs piratas, paklausė ar jis žaidžiąs šachmatais. Kai Leonardas tai patvirtino, pasiūlė sužaisti šachmatais už pinigus. Statoma buvo po 50 skudų už partiją. Prasidėjo kova, per kurią ne tik Leonardas laimėjo iš pirato pakankamai pinigų brolio išlaisvinimui, bet ir dar uždirbo 100 skudų.