cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos žaliųjų partija
Lietuvos žaliųjų partija (LŽP) – Lietuvos politinė partija, įregistruota 2011 m. gegužės 11 d. Vilniuje, Šermukšnių g. 6A. Partijos pirmininkė: Ieva Budraitė.
Žaliųjų partija sprendžia ekologijos, tvariosios energetikos plėtros problemas. Pasak partijos, Žaliųjų ideologijos pamatą sudaro ne atskiri „žali“ politikos elementai, o naujas, „žalias" požiūris ir į ekonomiką, ir energetiką.
Valdymo organai
Pagrindiniai Lietuvos žaliųjų partijos valdymo organai yra:
Veikia Etikos ir procedūrų komisija ir Kontrolės komisija.
Istorija
Iki pat XXI amžiaus antrojo dešimtmečio Lietuva buvo vienintelė Europos Sąjungos valstybė, kurioje nebuvo žaliųjų partijos.
2009 m. spalio pradžioje įvyko steigiamasis žaliųjų partijos aktyvistų susirinkimas (iniciatyvinės grupės pirmininkas - Juozas Dautartas). Tuomet aplinkosaugos visuomeninės organizacijos deklaravo, kad 2010 metų pavasarį arba rudenį ketina įkurti Žaliųjų sąjūdžio partiją, dalyvauti savivaldos rinkimuose (žr. 2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai), tačiau kūrimosi procesas vyko pernelyg lėtai, todėl ketinimų  dalyvauti 2011 m. savivaldos rinkimuose buvo atsisakyta.
2010 m. buvo parengtas pareiškimas Europos ir pasaulio žaliosioms partijoms apie naujos partijos įkūrimą. Idėją steigti Žaliųjų sąjūdžio partiją 2010 metų vasarą rėmė apie 500 žmonių.
2011 m. kovo 20 d. Steigimo susirinkime, vykusiame „Karolinos“ viešbutyje Vilniuje, dalyvavo 173 steigėjai, turintys 2448 steigėjų įgaliojimus. Svarstant įstatus, steigiamos partijos jaunimas (atstovas Linas Kranauskas, galimas pretedentas į partijos pirmininko postą), teikė alternatyvą, kad partijos pirmininko kadencijos laikas būtų sutrumpintas iki 2 metų, tačiau tokie alternatyvūs įstatai patvirtinti nebuvo. Renkant pirmininką, už J. Dautartą balsavo 2033 steigėjai, už L. Kranauską - 279 steigėjai. Partijos vadovu išrinktas J. Dautartas buvo tuometis ekologijos klubo „Žemyna“ pirmininkas. Suvažiavime vienbalsiai priimtas pareiškimas dėl atominių elektrinių Lietuvoje,  Kaliningrado srityje (Rusija) ir Baltarusijoje projektų nutraukimo.
2011 m. gegužės 11 d. nauja politinė partija įregistruota Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijoje. Naujai įsteigtas „Lietuvos žaliųjų sąjūdis” tapo 41-ąja politine partija Lietuvoje.
2012 m. pavasarį Vilniuje vyko „Lietuvos žaliųjų sąjūdžio” neeilinis suvažiavimas. Jame dalyvavo 98 delegatai. Buvo pakoreguoti partijos įstatai, naujai suformuoti valdymo organai. Partijos pirmininku tapo miškininkas Albinas Morkūnas, rinkimuose gavęs 65 delegatų balsus. Į partijos vadovo postą taip pat kandidatavo Juozas Dautartas ir Virginija Vingrienė, suvažiavimo metu išrinkti naujojo pirmininko pavaduotojais.
2012 m. LŽS kartu su kitomis visuomeninėmis organizacijomis rinko parašus, kad būtų surengtas patariamasis referendumas dėl naujos atominės elektrinės statybos (žr. Visagino atominė elektrinė). Koordinacinę grupę sudarė Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjunga, Lietuvos žaliųjų sąjūdžio partija, Lietuvos žaliųjų judėjimas, Susivienijimas „Žali.lt“ ir kiti.
2012 metų Seimo rinkimuose Lietuvos žaliųjų sąjūdis dalyvavo kartu su Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjunga (LVŽS), sudarydami bendrą kandidatų sąrašą, kuriame antruoju numeriu buvo įrašytas Žaliųjų sąjūdžio vadovas Albinas Morkūnas, šeštuoju – LŽS vicepirmininkas Juozas Dautartas, dešimtąja – LŽS vicepirmininkė Virginija Vingrienė. Du „Lietuvos žaliųjų sąjūdžio” vadovai vėliau perėjo į kitą partiją – LVŽS.
2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai LŽS partijai pelnė 1 mandatą. Seimo nariu  vienmandatėje Karoliniškių (Nr.8)  apygardoje  buvo išrinktas žurnalistas Linas Balsys (1961), buvęs LR Prezidentės D. Grybauskaitės patarėjas. Rinkimų II ture jam pralaimėjo konservatorė Danutė Bekintienė.
2012 m. lapkričio 24 d. neeilinio suvažiavimo metu partijos pavadinimas pakeistas į „Lietuvos žaliųjų partija", pirmininku išrinktas žurnalistas, politikas Linas Balsys.
2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai partijai pelnė 1 mandatą. Seimo nariu  vienmandatėje Panerių (Nr. 11) apygardoje buvo išrinktas Linas Balsys (1961). Rinkimų II ture (2016-10-23) jam pralaimėjo konservatorė Aistė Gedvilienė.
2016 m. spalio 29 d. partijos pirmininku išrinktas iki tol Tarybos pirmininko pareigas ėjęs teisininkas, atsinaujinančios energetikos ekspertas Remigijus Lapinskas, vienas iš VšĮ „Žaliosios politikos institutas“ įkūrėjų. Tarybos pirmininku tapo visuomenininkas Laurynas Okockis, aktyvus įvairių aplinkosauginių organizacijų narys.
2020 m. lapkričio 21 d. partijos pirmininke išrinkta iki tol pirmininko pavaduotojos ir atsakingosios sekretorės pareigas ėjusi Ieva Budraitė, VšĮ „Žaliosios politikos institutas“ direktorė. Tarybos pirmininku išrinktas Vilniaus universiteto profesorius habil. dr. Vytautas Nekrošius.
Caraucų valsčius
Caraucų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Caraucai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Flinto sala
thumb|200px|Salos palydovinė nuotrauka
Flinto sala  – negyvenama koralinė sala Ramiajame vandenyne, Polinezijoje, Linijinių salų spiečiaus pietuose, priklauso Kiribačio valstybei, nutolusi 220 km nuo Karolinos salos. Plotas – 2,6 km².
Sala pailga, 4 km ilgio ir iki 0,8 km pločio. Aukštis siekia 7,6 m. Flinto salą juosia koralinis rifas. Salos viduryje yra šlapynių, ežerėlių. Auga kokospalmės, pisonijos.
Negyvenamą salą 1521 m. vasario 4 d. atrado aplink pasaulį plaukęs portugalas Fernandas Magelanas. Jis salą pavadino Ryklių sala (Tiburones), nes jūreiviai čia pagavo daug ryklių. 1875 m. britai Flinto saloje ėmė kasti guaną. Iškasenoms išsekus liko pelkėti ežerėliai. XIX a. pab.–XX a. pr. sala buvo užsodinta kokospalmėmis ir vykdytas kopros rinkimas.
Valiuliai
Valiuliai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Šakių. Seniūnaitijos centras.
Cimkavičų valsčius
Cimkavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Cimkavičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo laikinai atiteko Lenkijai, 1920 m. – Baltarusijai.
Kularo kalnagūbris
Kularo kalnagūbris  – kalnagūbris Rusijoje, Jakutijos šiaurėje, Verchojansko kalnagūbrio sistemoje. Sudaro Janos ir Omolojaus vandenskyrą. Ilgis 380 km. Aukštis iki 1289 m. Sudarytas iš skalūnų, smiltainio, šiaurėje yra granito sluoksnių.
Padengtas kalnų tundros augalija, slėniuose auga maumedžių miškatundrė. Yra aukso ir alavo rūdos telkinių.
Ritiniai
Ritiniai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, prie kelio. Yra biblioteka.
Starbako sala
thumb|240px|Salos palydovinė nuotrauka
Starbako sala  – negyvenama koralinė sala Ramiajame vandenyne, Polinezijoje, Linijinių salų spiečiuje, priklauso Kiribačio valstybei. Plotas – 16,2 km².
Sala pailga, 8,9 km ilgio (iš rytų į vakarus) ir iki 3,5 km pločio. Sala žema, sausa, apjuosta rifo. Rytinėje pusėje yra druskingų, uždumblėjusių ežerėlių. Gėlo vandens telkinių nėra. Auga daugiausia krūmokšniai ir žolės. Starbako saloje veisiasi daug žuvėdrų ir kitų jūrinių paukščių, yra žiurkių, jūrinių vėžlių, laukinių kačių.
Negyvenamą salą 1823 m. atrado amerikietis jūrininkas Valentinas Starbakas (pagal jį sala ir vadinama). 1870–1879 m. britai Starbako saloje kasė guaną. XIX a. pab. prie šios salos sudužo keletas laivų. Nuo 1979 m. sala priklauso Kiribačiui.
Zbigniew Preisner
Zbignevas Preisneras (g. 1955 m. gegužės 20 d.) – lenkų kompozitorius. Jis sukūrė muziką daugiau nei 70 filmų.
Čaplicų valsčius
Čaplicų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Čaplicai.
Liu Dao
Liu Dao (pe̍h-ōe-jī: Le̍k-tó 'Žalioji sala'), taip pat Liudao, Liutao – nedidelė vulkaninė sala Ramiajame vandenyne, apie 33 km į rytus nuo Taivano pakrantėje įsikūrusio Taitungo uosto. Sala priskiriama Taitungo apskričiai. Yra oro uostas, vykdomi reguliarūs skrydžiai iš ir į Taitungą, taip pat kursuoja keltas.
Salos plotas 15  km², tai ketvirta pagal dydį Kinijos Respublikos (Taivano) sala. Gyventojų 3512 (2013 m. duomenys). Populiari vieta nardymui.
Istorija
Salą pirmieji apgyvendino amiai, viena iš Taivano aborigenų genčių. Jie salą vadino Sanasai vardu. XIX a. vadinta Samasanos salos pavadinimu, japonai salą vadino Kasho-to (火燒島).
1938 m. saloje pastatytas japonų suprojektuotas švyturys, kurio aukštis siekia 33,3 m. Liu Dao buvo įkurta liūdnai pagarsėjusi pataisos kolonija, naudota politiniams kaliniams kalinti Kinų nacionalistų (KMT) „Baltojo teroro“ laikotarpiu. 1951–1991 m. kalėjime kalėjo daugiau kaip 20 000 žmonių, iš kurių daugiau kaip 1 000 buvo įvykdyta mirties bausmė.
Vladimiras Čchikvadzė
Vladimiras Čchikvadzė (, g. 1945 m. gruodžio 28 d. Maskvoje) – Rusijos diplomatas, Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Lietuvoje.
Biografija
Gimė žymaus teisės mokslininko Viktoro Čchikvadzės šeimoje .1969 m. baigė Maskvos valstybinį tarptautinių santykių institutą (МГИМО), 1990 m. – TSRS Diplomatinę akademiją. Moka anglų ir ispanų kalbas.
1969–1973 m. dirbo TSRS ambasadoje Kolumbijoje (kultūros atašė), 1976–1979 m. – Angoloje (konsulinio skyriaus vedėjas). Vėliau – TSRS Užsienio reikalų ministerijos Konsulinio skyriaus darbuotojas, 1987–1989 m. – Vyriausiosios Kadrų ir mokymo įstaigų valdybos viršininko pavaduotojas. 1990–1996 m. – TSRS (vėliau-Rusijos) generalinis konsulas Barselonoje, vėliau – Rusijos URM Informacinio aprūpinimo departamento direktorius. 2000–2005 m. – Rusijos ambasadorius Čilėje, 2005–2008 m. – Rusijos URM Saugumo departamento direktorius.
2008 m. gegužės – 2013 m. spalio mėn. – Rusijos ambasadorius Lietuvoje.
Totorka (Varanavas)
Totorka  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Paaradnės apylinkėje. Įsikūręs 10 km į pietvakarius nuo Varanavo, 3 km į šiaurę nuo Paaradnės, prie Totorės upelio. Eina kelias Paaradnė–Paleckiškės.
Orlaidis
Orlaidis  – įrenginys, skirtas orui įleisti / išleisti į / iš vamzdynų.
Aprašymas
Visuose hermetiškuose vamzdynuose neišvengiamai kaupiasi oras. Aukščiausiuose vamzdyno taškuose besikaupiantis oro kiekis gali sumažinti vamzdyno pralaidumą, kuris pasireiškia hidrauliniais nuostoliais ir padidėjusiomis energijos sąnaudomis. Taip pat dėl besikaupiančio oro gali užsikimšti vamzdynai, atsirasti armatūros pažeidimų.
Efektyviausiai oras iš vamzdynų yra pašalinamas orlaidžių pagalba. Orlaidžiai gali būti mažaangiai, su viena kamera, skirta tik išsiskiriančiam iš vandens orui išleisti ir tokiam pat oro kiekiui įleisti. Didžiaangis orlaidis yra su dviem kamerom, kurių vienos anga maža (apie 2 mm), skirta išsiskiriančiam orui iš vandens išleisti, o antros kameros anga didelė, skirta vamzdyno apsaugai nuo vakuumo, kai vamzdynas tuštinamas ar jame įvyksta hidraulinis smūgis.
Veikimo principas
Oras į vamzdyną įleidžiamas ir išleidžiamas judant vožtuvui įrenginio viduje. Vamzdyno tuštinimo metu, vožtuvas leidžiasi žemyn, atidarydamas oro įleidimo / išleidimo angą (oras įleidžiamas). Vamzdyno pildymo metu, kylant vandens lygiui, vožtuvas kyla į viršų, uždarydamas oro išleidimo/įleidimo angą (oras pašalinamas). Darbo metu orlaidis pašalina susikaupusį orą per mažą oro išleidimo angą.
Rekomenduojamos įrengimo vietos
Orlaidžiai montuojami šuliniuose ar šachtose. Šulinius reikia įrengti taip, kad į juos nepatektų vanduo ir jie būtų sausi.
Natsumi Tomonaga
Natsumi Tomonaga (g. 1991 m. rugpjūčio 22 d. ) – Japonijos šiuolaikinės penkiakovės sportininkė, olimpietė. Azijos čempionatų prizininkė.
Biografija
2015 m. Azijos čempionate užėmė 5 vietą ir užsitikrino patekimą į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes. Tais pačiais metais sportininkė taip pat laimėjo sidabrą pasaulio jaunučių čempionate.
2016 m. vasaros olimpiadoje Tomonaga užėmė 13 vietą. Tais pačiais metais vykusiame Azijos čempionate iškovotas auksas mišrių estafečių rungtyje. 2018 m. Azijos žaidynėse užimta 5-a vieta. 2019 m. laimėjo sidabrą Azijos čempionate ir pelnė pakvietimą į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.
Gruzijos karalystė
Gruzijos karalystė, dar žinoma kaip Gruzijos imperija – viduramžių Eurazijos monarchija, egzistavusi apie 1008–1490 m. Savo politinės ir ekonominės galios aukso amžių ji pasiekė karaliaus Dovydo IV ir karalienės Tamaros valdymo metu, XI–XIII a. Gruzija tapo viena iš pirmųjų krikščioniškųjų Rytų valstybių, o jos imperija Kaukaze ir vasalai driekėsi nuo Rytų Europos iki Anatolijos ir šiaurinių Irano sienų. Be to, ji turėjo religines valdas užsienyje, pavyzdžiui, Kryžiaus vienuolyną Jeruzalėje ir Ivirono vienuolyną Graikijoje. Gruzijos karalystė buvo pagrindinė istorinė dabartinės Gruzijos pirmtakė.
Keletą šimtmečių gyvavusi karalystė XIII a. nukentėjo nuo mongolų antpuolių, tačiau iki 1340 m. jai pavyko atkurti suverenitetą. Kitais dešimtmečiais prasidėjo Juodoji mirtis ir daugybė Timūro vadovaujamų invazijų, nusiaubusių šalies ekonomiką, gyventojus ir miestų centrus. Karalystės geopolitinė padėtis dar labiau pablogėjo žlugus Bizantijos, o vėliau Trapezundo imperijai. Dėl šių procesų XV a. pabaigoje Gruzija virto susiskaldžiusiu dariniu.
Kažką reikės prarasti
Kažką reikės prarasti  – 1962 m. nebaigtas JAV filmas, statytas kino kompanijoje „20th Century Fox“. Režisierius – George Cukor, pagrindinius vaidmenis atliko Marilyn Monroe, Dean Martin ir Cyd Charisse. „Kažką reikės prarasti“ – filmo „Mano mylimoji žmona“ (1940) perdirbinys. Tai – paskutinis Monroe filmas, kuriame ji vaidino, tačiau nuo pat pradžių filmo kūrimą trikdė jos asmeniniai rūpesčiai, o po jos mirties 1962 m. rugpjūčio 4 d. filmo statymas buvo nutrauktas. Didžioji dalis nufilmuotos medžiagos liko nerodyta daugybę metų.
Kitais metais „20th Century Fox“ peržiūrėjo visą filmo kūrimo koncepciją, subūrė iš esmės naują aktorių grupę bei gamybinį kolektyvą ir pastatė „Mano mylimosios žmonos“ perdirbinį „Pasislink, brangioji“ („Move Over, Darling“, 1963 m.), kuriame vaidina Doris Day, James Garner ir Polly Bergen.
Siužetas
Praėjus penkeriems metams po Elenos Arden (Ellen Arden) dingimo, teismas pripažįsta ją mirusia. Nikolas Ardenas (Nicholas Arden) vėl veda, tačiau net per medaus mėnesį nesiliauja galvojęs apie savo pirmąją žmoną. Viskas tampa sudėtinga, kai jis ir jo naujoji žmona Bjanka (Bianca) grįžta iš Havajų ir randa Eleną namuose. Ji Bjankai prisistato kaip švedė panelė Ingrida Tik (Ingrid Tic), Ardenų vaikų Litos (Lita) ir Timio (Timmy) guvernantė. Nikolui nelengva rasti tinkamą momentą pasakyti Bjankai, kad panelė Tik yra jo pirmoji žmona Elena. Be to, jis pavydi, nes Elena šiuos penkerius metus praleido saloje su tokiu Stivenu Berketu (Stephen Burkett).
Filmo prikėlimas
Devynios valandos neredaguotos medžiagos ir atskiri garso takeliai iš nebaigto filmo liko „20th Century Fox“ saugyklose iki 1989 m., kai medžiagą atrado „Fox Entertainment News“ (FEN) prodiuseriai ir sujungė į vienos valandos trukmės dokumentinį filmą „ Marilyn: Something’s Got to Give“. „Fox“ pirmininko Barry Diller užsakymu filmas pirmą kartą buvo parodytas per „Fox“ stotis 1990 m., scenarijaus autorius, prodiuseris ir pristatytojas – Henry Schipper. Kino juostos sekas, kurias suredagavo FEN postprodukcijos komanda, vėliau kino kompanija „Prometheus Entertainment“ perkūrė dokumentiniam filmui „Marilyn Monroe: The Final Days“ („Merlina Monro: Paskutinės dienos“), kuris per kanalą AMC buvo parodytas 2001 m. birželio 1 d. minint 75-ąsias Monroe gimimo metines. Pirmosiose transliacijose filmuota medžiaga su Lee Remick, kuria bandyta pakeisti Monroe, buvo įtraukta į dokumentinį filmą, tačiau vėliau buvo pašalinta ir liko žiūrovams nebepasiekiama.
Amerikietis (filmas)
Amerikietis – 2010 m. JAV sukurtas veiksmo trileris, filmuotas Italijoje.
Turinys
Profesionalus žudikas Džekas su savo mylimąja Ingrida atostogauja Švedijos kalnuose. Vieno pasivaikščiojimo metu į jį pasikėsina žudikas, tačiau Džekas su juo susitvarko. Norėdamas atsikratyti liudininkų, jis nušauna ir Ingridą, o pats skubiai bėga iš šalies. Atsidūręs Romoje, jis kreipiasi pagalbos į savo užsakovą Pavelą. Pastarasis liepia jam laikainai pasislėpti nedideliame miestelyje, tačiau Džekas nusprendžia sumėtyti pėdsakus ir apsistoja kitame mažame miestelyje, kur prisistato Edvardu, fotografu. Vietiniame bordelyje jis susipažįsta su prostitute Klara, su kuria pradeda susitikinėti.
Vėl susisiekęs su Pavelu, Džekas gauna naują užduotį, kurią įvykdyti nereikės nieko žudyti – jis tik turi surinkti ir paruošti ginklą. Klientė pasirodo besanti moteris, vardu Matilda. Džekas paruošia jai ginklą, tačiau vėl susiduria su samdomu žudiku, kuriuo taip pat sugeba atsikratyti. Jis pradeda įtarti, kad vykdytoja gali būti ir Klara, tačiau paaiškėja, kad ji ginklą turi savigynai. Džekas paskambina Pavelui ir pasako, kad šis darbas jam bus paskutinis ir šis netikėtai lengvai sutinka. Džekas perduoda užsakytą ginklą Matildai, o pats pažada Klarai išsivežti ją kartu su savimi. Miestelyje prasideda karnavalas ir jo gatvėje Matilda bando nužudyti Džeką, tačiau sprogęs ginklas ją mirtinai sužeidžia. Prieš mirtį ji dar spėja Džekui prisipažinti, kad vykdo Pavelo užsakymą...
Pleščejevo ežero nacionalinis parkas
Pleščejevo ežero nacionalinis parkas  – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Jaroslavlio srities pietuose (Pereslavo raj.). Įsteigtas 1988 m.
Parkas apima Pleščejevo ežerą ir jo apyežeres su gausiu gamtiniu bei istoriniu paveldu. Parke yra S. F. Charitonovo dendrologijos sodas (Zalesės Pereslavlio mieste), senovės slavų šventu laikytas Mėlynasis akmuo, Aleksandro kalnas, ant kurio buvo merių gyvenvietė, vėliau – vienuolynas, archeologinė senovės rusų miesto Kleščino (XI–XII a.) vieta.
48 % parko ploto dengia miškai – daugiausia beržynai, drebulynai, eglynai ir pušynai. Plačialapių medžių medynų gana negausu. Ties šiomis vietomis eina šiaurinė paprastojo ąžuolo arealo riba.
Portugalijos futbolo varžybos 1961–1962 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1961–1962 m.
1983 m. Formulės 1 sezonas
1983 m. Formulės 1 sezonas – 34-tas FIA organizuotas Formulės 1 sezonas, kuris prasidėjo kovo 13 ir baigėsi spalio 15 dieną. Sezoną sudarė 15 lenktynių. Šių metų čempionu tapo brazilas Nelson Piquet. Brazilas pelnė tik tris pergales, tačiau dar penkis kartus finišavo ant apdovanojimų pakylos ir dvejais taškais aplenkė prancūzą Alain Prost.
Šis sezonas buvo paskutinis, kurio metu vyko neįskaitinės Formulės 1 lenktynės. Jas laimėjo suomis Keke Rosberg su Williams ekipa.
Komandų įskaitoje nugalėtoja tapo Scuderia Ferrari ekipa galutinėje įskaitoje dešimčia taškų aplenkusi Renault komandą.
Lenktynininkų įskaita
Lenktynininkams skirti taškai tokia sistema - 9-6-4-3-2-1.
Radziušiai
Radziušiai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Mikailiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 7 km į rytus nuo Mikailiškių, prie Strėčios upės, tarpumiškyje. Ateina kelias iš Čorny Boro.
Istorija
XIX a. kaimas pateko į Švenčionių apskritį, Nestoniškių valsčių. Priklausė Chominskiams (Dubraulėnų dvaras).
Tausginionys
Tausginionys  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Paaradnės apylinkėje. Įsikūręs 5 km į šiaurės vakarus nuo Varanavo, 5 km nuo sienos su Lietuva, prie Balatnos ištakų. Keliai į Varanavą, Paleckiškes, Liubartus.
Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas ir šlėktų okolica Lydos apskrities Benekainių valsčiuje, 1865 m. Zažeckių valda.
Smeilė
Smeilė (Escallonia) – smeilinių (Escalloniaceae) augalų šeimos gentis. Ją sudaro 147 rūšys, paplitusios Amerikos tropinėse srityse.
Dauguma rūšių – 1-3 m aukščio krūmai. Tinkami gyvatvorėms, apželdinimui. Nepakelia sausvėjų. Žydi birželio-spalio mėnesiais kvapniais žiedais.
Piterboro–Linkolno geležinkelis
Piterboro–Linkolno geležinkelis – geležinkelio linija jungianti vidurio Anglijos miestus tarp Piterboro ir Linkolno.
Linija ties Slifordu jungiasi su Grantamo–Skegneso geležinkeliu.
Istorija
2002 m. vasario 28 d. geležinkelyje ties Noktono kaimeliu įvyko avarija kuomet traukinys susidūrė su ant bėgių stovėjusiu automobiliu. 1 žmogus žuvo ir dar 30 sužeisti.
2004 m. gruodžio 6 d. įvyko dar viena avarija tarp traukinio ir automobilio. Incidento metu žuvo 2 žmonės.
Jelena Potapenko
Jelena Potapenko (g. 1993 m. balandžio 19 d.) – Kazachijos šiuolaikinės penkiakovės sportininkė, olimpietė. Azijos čempionatų prizininkė.
Biografija
2015 m. – 2016 m. sezono metu surinkti taškai užtikrino sportininkei kelialapį į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes. Olimpiadoje sportininkė užėmė 9-ą vietą. 2018 m. Azijos žaidynėse užimta 7-ą vieta.
2019 m. užėmė 12-ą vietą Azijos čempionate ir pelnė pakvietimą į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.
Isabelle Adriani
Izabelė Adriani (, tikrasis vardas – Federica Federici; g. 1972 m. birželio 22 d. Umbertidėje) – italų aktorė, prodiuserė, atlikėja, žurnalistė ir rašytoja.
Biografija
Yra vaidinusi daugiau kaip 30 filmų, tarp kurių yra ir amerikiečių juostos – „Amerikietis“ su George Clooney (2010 m.) ir „Jaunasis mesijas“ su Sean Bean (2016 m.).
Aktorė itin domisi senovine literatūra, kolecionuoja senas istorines knygas ir savo tikrąja pavarde pati yra išleidusi 8 knygas: pasakų ir trumpų istorijų rinkinius, tiriamąsias knygas apie senovės legendas ir pasakas, taip pat du istorinius romanus.
Ji taip pat įrašiusi 2 operetinės muzikos albumus.
Aktorė parašė scenarijų ir prodiusavo dokumentinį filmą „Open Quantum Relativity“ apie NASA, kuris buvo rodytas Venecijos kino festivalyje.
Kaip žurnalistė ji yra dirbusi RAI2, Mediaset kanaluose, taip pat Warner Bros.
Moka 5 kalbas (italų, anglų, prancūzų, vokiečių ir ispanų). Gyvena Italijoje ir JAV, Los Andžele.
Beikerio sala
thumb|200px|Salos nuotrauka thumb|230px|Beikerio salos padėtis Ramiajame vandenyne
Dunikos valsčius
Dunikos valsčius – viena iš Pietų Kuršo savivaldybės administracinių teritorijų Latvijos vakaruose, Lietuvos pasienyje. Plotas 210,4 km², 546 gyventojai (2023 m.). Administracinis centras – Sikšniai.
Beikerio sala
Negyvenamą salą 1818 m. atrado amerikiečių banginių medžioklės laivo kapitonas Eliša Foldžeris. Salos pavadinimas kilęs nuo 1834 m. ją aplankiusio Maiklo Beikerio. 1857 m. salą užėmė amerikiečiai, o 1859 m. pradėjo kasti guaną. 1935 m. amerikiečiai, norėdami įtvirtinti savo valdą nuo pretenzijas reiškusių britų, Beikerio saloje pastatė švyturį, atvežė naujakurių ir įkūrė Mejertono koloniją. 1942 m. visi 4 salos gyventojai evakuoti, kai japonai pradėjo karinius antpuolius. 1943–1944 m. saloje veikė karinis aerodromas, amerikiečių naudotas kariniams veiksmams prieš japonus. 1974 m. sala paskelbta gamtos draustiniu.
Dunikos valsčius
Istorija
Įkurtas 1919 m., atskyrus nuo Rucavos, Bartos ir Nycos valsčių 13 kaimų. 1935 m. buvo 17 464 ha ploto. 1945 m. valsčiuje įkurtos Dunikos ir Sikšnių apylinkės, o 1949 m. valsčius panaikintas. 1962 m. Dunikos apylinkė prijungta prie Bartos apylinkės, 1968 m. dalis Bartos apylinkės perduota Sikšnių apylinkei. 1989 m. Sikšnių apylinkė pervadinta Dunikos apylinke, 1990 m. pertvarkyta į valsčių. Dabartinis valsčius apima ir dalį tarpukario Rucavos valsčiaus teritorijos.
Geografija
Ribojasi su Pietų Kuršo savivaldybės Rucavos, Nycos, Uotankių, Bartos ir Kalėtų valsčiais bei Skuodo rajono Lenkimų ir Skuodo seniūnijomis. Valsčiaus vakarinė dalis yra Pajūrio žemumos Bartuvos lygumoje, rytinė – Vakarų Kuršo aukštumos Vartajos banguotoje lygumoje. Vidutinis aukštis prie Dunikos – 53 m, kitur – apie 40 m virš jūros lygio. Valsčiaus šiauriniu pakraščiu teka Bartuva (su Ječiupės ir Naudupės intakais), Pietiniu – Šventoji ir jos intakas Luknė. Valsčiaus rytuose telkšo Dunikos arba Gryna pelkė (Tīrspurvs, 1471 ha), pietvakariuose – Kirbos pelkės dalis (~500 ha). Miškai užima 58 % valsčiaus ploto, vyrauja spygliuočiai (du trečdaliai). Dunikos pelkės pietiniame pakraštyje auga vienintelė Latvijoje didesnio ploto (~11 ha) skroblų giraitė. Yra žvyro ir smėlio telkinių. Valsčių kerta regioninis automobilių kelias Gruobinia–Barta–Rucava (P113).
Valsčiaus gamta saugoma Nycos kukmedyno ir Dunikos draustiniuose.
Gyventojai
1935 m. valsčiuje gyveno 2550 žmonių, iš jų 97 % latvių. 1941 m. sovietų valdžia į tremtį išsiuntė 13, 1949 m. – 67 gyventojus. 2000 m. valsčiuje buvo 841 gyventojas, iš jų 85,6 % latvių, 11,7 % lietuvių, 2 % rusų.
Didžiausios gyvenvietės – Sikšniai (178 gyv., 2022 m.), Dunika, Šukenė, Ječiai, Liepienai, Slamstai, Sudargai.
Panajarvio nacionalinis parkas
Panajarvio nacionalinis parkas  – saugoma gamtos sritis šiaurės Rusijoje, šiauriniame Karelijos Louchio rajone. Įsteigtas 1992 m.
Oulankajokio slėnyje auga taiga, sudaryta iš vyraujančių eglynų, mažiau yra pušynų, beržynų. Paupiuose veši drebulės, prie pelkių – šermukšniai, kadagiai. Kalnų šlaituose iki 350–450 m aukščio auga kreivamiškiai. Didžioji dalis miškų šimtmečius nėra paliesti kirtimų. Kalnų viršūnes dengia tundros augmenijos sluoksnis.
Būdingi žinduoliai – briedžiai, erniai, voverės, baltieji kiškiai, šiauriniai elniai, lūšys, miškinės kiaunės, bebrai, vilkai, rudieji lokiai, kanadinės audinės, ūdros, šermuonėliai, žebenkštys. Iš paukščių sutinkami kurtiniai, gervės, gulbės giesmininkės, kilnieji ereliai, ereliai žuvininkai, jūriniai ereliai, mėlynuodegės, želmeninės žąsys, juodakakliai narai. Giliuose ir šaltuose vandenyse gyvena upėtakiai, palijos, sykai, kiršliai, seliavos, lydekos, ešeriai, vėgėlės ir kitos žuvys.
Saugoma teritorija ir didelis turistinis centras Panjarvyje atsirado jau XX a. 3–4 dešimtmečiais, kai kraštą valdė Suomija. Po II pasaulinio karo čia beveik neliko gyventojų, teritorija buvo uždara pasienio saugumo juosta. Nuo 9-ojo dešimtmečio pradėtas plėtoti turizmas.
Monparnasas
thumb|350px|right|Monparnaso vaizdas nuo [[Eifelio bokštas|Eifelio bokšto. Centre – 210 m aukščio dangoraižis Monparnaso bokštas .]]
Pavadinimas
Monparnaso pavadinimas kilęs iš graikų mitologijoje žinomo kalno Parnasą – mūzų buveinės. Vietovardis atsirado dar XVII a., kai studentai iš gretimo Lotynų kvartalo rinkdavosi ant iškilios kalvos miesto pakraštyje ir šioje vietoje deklamuodavo eilėraščius.
Istorija
thumb|200px|right|[[1863 m. sukilimas|1863 m. sukilėlių naudotas herbas su Lenkijos, Lietuvos ir Ukrainos heraldiniais ženklais virš įėjimo vartų. Šį pastatą adresu 80 boulevard du Montparnasse kunigaikštis Adomas Čartoriskis buvo paskyręs emigrantų vaikų mokyklai. Dabar jame veikia viena iš miesto vakarinių dailės mokyklų suaugusiems . ]] 200px|thumb|Kavinė La Closerie des Lilas 1909 m. Į ją po [[Antrasis pasaulinis karas|Antrojo pasaulinio karo rinkdavosi išeiviai iš Lietuvos pasidalinti žiniomis apie tėvynę. ]] thumb|200px|right|Menininkai [[Amedeo Modigliani, Pablo Picasso ir André Salmon prie kavinės La Rotonde 1916 m.]] thumb|200px|right|La Rotonde 2007 m. Šiandieną kavinė labiau traukia turistus nei menininkus. Pirmoji gatvė rajone atsirado apie 1700 m. ir ėjo kalvos viršumi, jungdama St. Germaint ir St. Jackgues miesto dalis. Apie 1790 m. ji pavadinta Boulevard du Montparnasse vardu.
1785–1790 m. į pietus nuo šio bulvaro ėjo muitinės riba ir, norint į jį ir į miesto centrą įvežti prekes, tekdavo sumokėti mokėsčius. Tuo pačiu Monparnasas pateko į teritoriją su brangesnėmis prekėmis, t. y. turtingesnių gyventojų rajoną. Muitinės postas stovėjo šiandieninės Rue Montparnasse gatvės vietoje. Pamažu statėsi gyvenamieji namai, kūrėsi įstaigos. Taip 1804 m. Rue Notre Dame des Champs gatvėje atsidarė katalikiška mokykla, 1822 m. tapusi Stanislovo kolegija (Collège Stanislas; pavadinta Prancūzijos karaliaus Liudviko XVIII prosenelio ATR valdovo bei Lotaringijos kunigaikščio Stanislovo Leščinskio vardu ir veikianti iki šiol).
1840 m. pagrindinis bulvaras buvo rekonstruotas, jame pastatyti suoliukai ir įrengtas dujinis gatvės apšvietimas – paryžiečiams Monparnasas tapo patraukliu rajonu. Tuo pačiu metu jame pastatyta pirmoji geležinkelio stotis, kuri netrukus tapo per maža, tad 1852 m. atidaryta nauja.
Nuo 1830 m. į Monparnasą ėmė keltis dailininkai, šalia savo gyvenamo būsto jie steigdavo ir nedideles dirbtuvėles. 1881 m. Filippo Colarossi atidarė pirmąją privačią dailės akademiją, joje dėstė tokie žymūs menininkai kaip Polis Gogenas, mokėsi Alfonsas Mucha ir kt. talentingi dailininkai. 1889 m. Pasaulinė paroda suaktyvino įvairių šalių intelektualų ir menininkų persikėlimą Paryžiun, daugelis jų kūrėsi Monparnase. Didžiausią patrauklumą kvartalas pasiekė apie 1920 m., tas klestėjimo laikotarpis į istoriją įėjo „išprotėjusių metų“ vardu. Rašytojai ir tapytojai, skulptoriai ir kompozitoriai Monparnase atrado kūrybišką atmosferą ir prieinamas būsto kainas. Jie rinkdavosi ir aptarinėjo savo kūrybinius planus kavinėse „Le Dôme“, „La Closerie des Lilas“, „La Rotonde“, „Le Select“ ir „La Coupole“. Visos jos koncentravosi apie Vavino (dab. Pablo Pikaso) aikštę ir sėkmingai tebeveikia šiandieną. Rinkdavosi ne tik menininkai, bet ir politiniai emigrantai, kurių po Pirmojo pasaulinio karo itin pagausėjo.
Antrojo pasaulinio karo metais Paryžių okupavo nacistinės Vokietijos Vermachtas, emigrantai ir iš meno pragyvenantys paryžiečiai buvo priversti palikti miestą, slapstytis ir apriboti savo veiklą. Daug dailininkų kūrinių buvo sunaikinti arba išblaškyti ir pasklido po visą pasaulį. Pokaryje Monparnasas jau nebepakilo iki savo buvusios šlovės viršūnės.
Šeris ir Huris
thumb|185px|Šerio ir Hurio skulptūrėlės iš [[Hatušas|Hatušo (XVI a. pr. m. e.)]] Šeris ir Huris – dieviškieji jaučiai huritų mitologijoje. Vėliau šios būtybės įtrauktos į hetitų panteoną.
Hetitų mitologijoje Šeris ir Huris laikyti audros dievo jaučiais, traukiančiais jo vežimą. Ikonografijoje vaizduoti drauge su audros dievu. Reljefuose ir antspauduose pastarasis vaizduojamas stovintis ant šių jaučių. Šeris ir Huris minimi sutarčių, priesaikų, maldų tekstuose. Jaučių šiuose tekstuose šaukiamasi kaip tarpininkų – tiek tarp jų viešpačio audros dievo, tiek kitų dievybių. Įsivaizduota, kad šie jaučiai ganosi miestų griuvėsiuose. Viename įraše karalius kreipiasi į audros dievą, prašydamas, jog šis amžiams paverstų sugriautą miestą Šerio ir Hurio ganykla, t. y., kad sugriautas priešo miestas niekad nebebūtų gyvenamas.
Trumpiškės
Istorija
XIX a. pab. Trumpiškės (dar minimos kaip Trumšiškės, Trultiškės) buvo kaimas Lydos apskrities Aleksandravo valsčiuje, Aradnios apylinkėje, Aradnios Patackų dvaro valda.
UEFA Europos lyga 2009–2010 m.
UEFA Europos lyga 2009-2010 m. – 1-asis UEFA Europos lygos taurės turnyras (52-asis įskaitant UEFA ir Mugių taurę). Prasidėjo 2009 m. liepą.
Klubai
Į turnyrą taip pat pateks Čempionų lygos turnyre nesėkmes patyrę klubai – 10 pralaimėjusiųjų IV atrankos etape ir 8 komandos, grupėse užėmusios 3-ąsias vietas.
Pirmasis atrankos etapas (1/512 finalo)
Rungtynės vyko nuo liepos 2 iki liepos 9 d.
A grupė
Galutinė rikiuotė:
B grupė
Galutinė rikiuotė:
D grupė
Galutinė rikiuotė:
E grupė
Galutinė rikiuotė:
F grupė
Galutinė rikiuotė:
G grupė
Galutinė rikiuotė:
H grupė
Galutinė rikiuotė:
I grupė
Galutinė rikiuotė:
J grupė
Galutinė rikiuotė:
K grupė
Galutinė rikiuotė:
L grupė
Galutinė rikiuotė:
Portugalijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1960–1961 m.
Libano vyrų krepšinio rinktinė
Libano vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Libano valstybei. Tai viena pajėgiausių Azijos rinktinių, 4 kartus iškovojusi žemyno sidabro medalius.
Libanas FIBA priklauso nuo 1947 m. Egiptui 1949 m. surengus Europos čempionatą, į jį atvyko mažai Europos rinktinių, todėl Libanas ir Sirija pakviesti svečių teisėmis. Libaniečiai pralaimėjo visas rungtynes ir liko septinti. Taip pat pakviesti į 1953 m. Europos čempionatą Maskvoje, kur įveikė švedus, bet grupės etapo neperžengė.
Lielindrica
Indrica  – kaimas Latvijoje, Kraslavos savivaldybės Kalniešų valsčiuje, dešiniajame Dauguvos krante, apie 12 km į rytus nuo Kraslavos.
Istorija
Nuo XV a. – XVI a. priklausė didikams Plateriams. 1893–1910 m. grafas J. Plateris Indricos ir gretimų Šternbergo, Bindarių, Paulinavos, Spalviškių dvarų žemes pardavė Daugėliškio, Dūkšto, Rimšės parapijų lietuvių ūkininkams, kuriems Rusijos imperijos valdžia neleido įsigyti žemės Lietuvoje.
Nuo 1903 m. Šv. Jono Krikštytojo bažnyčioje sakyti lietuviški pamokslai, iki – 1920 m. laikytos pamaldos. 1929 m. Indricoje veikė mišri pradžios mokykla, lietuvių kalba dėstyta kaip dalykas. Veikė lietuvių „Šviesos“ draugija, choras, rengti vakarai.
Kaime yra kooperatinė bendrovė „Indrica“.
Radziušiai-Tuščia
Istorija
XIX a. kaimas pateko į Švenčionių apskritį, Nestoniškių valsčių. Priklausė Chominskiams (Dubraulėnų dvaras). ~1866 m. čia gyveno 57 katalikai.
1982 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''1982 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 49-asis Lietuvos vyrų ir 35-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
Čempionate žaidė 14 dalyvių: devyni vilniečiai, trys kauniečiai ir po vieną žaidėją iš Klaipėdos ir Plungės. Iš 1981 m. Lietuvos čempionato prizininkų nedalyvavo praėjusių metų čempionas Eduardas Rozentalis.
Po aštuonių ratų
Po aštuonių ratų pirmavo vilnietis V.Majorovas ir kaunietis A. Butnorius, turintys po 6 taškus iš 8 galimų. Tašku atsiliko kaunietis K. Kaunas. Trys vilniečiaiː R. Survila, D. Lapienis, G. Piešina bei klaipėdietis A. Ivanovas buvo surinkę po 4,5 taško.
Pajūrio parko ąžuolas
Ąžuolo kamiene prie žemės atsivėrusi drevė, į kurią telpa suaugęs žmogus. Drevė padūmavusi, apanglėjusi – joje piktavalių buvo sukeltas gaisras.
1982 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Po vienuolikos ratų
Po 11-kos ratų lyderiu tebebuvo kaunietis A. Butnorius. Paskutiniame susitikime jis įveikė kitą kaunietį L. Maslovą ir turėjo 9 taškus.
Lietuvos moterų šachmatų čempionatas
35-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1982 m. kovo 24 – balandžio 14 d.
Jame žaidė 16 šachmatininkių: šešios vilnietės ir po vieną žaidėją iš Kauno, Klaipėdos ir Panevėžio ir septynios kviestinės šachmatų meistrės iš sovietinių respublikų. Dalyvavo visos 1981 m. čempionato prizininkės.
Po trijų ratų
Po trijų ratų pirmavo maskvietė tarptautinė meistrė R. Bilunova ir gerai žaidžianti vilnietė V. Kutavičienė-Kaušilaitė, turinčios po 3 taškus.
Po septynių ratų
Sužaidus septynius ratus pirmavo viešnios – maskvietė R. Bilunova ir rygietė T. Voronova, surinkusios po 6 taškus. Į trečiąją vietą pakilo praėjusių metų Lietuvos čempionė klaipėdietė E. Epštein – 5,5. Po jų žengė odesietė N. Gasiūnas (5 tšk.) ir Vilnietė K. Baginskaitė (4,5 tšk.)).
Medaliai
Kadangi kviestinės meistrės Lietuvos čempionate dalyvavo be konkurencijos, Lietuvos čempionato apdovanojimai ir vietos, buvo paskirstytos tarp Lietuvos žaidėjų: kaip ir praėjusiais metais Lietuvos čempionės aukso medalį (2-a vieta bendrame turnyre) pelnė klaipėdietė Estera Epštein (11 tšk.). Puikiai pasirodė, sparčiai tobulėjanti, 15-metė Vilniaus moksleivė Kamilė Baginskaitė, iškovojusi sidabro medalį (3-ia vieta bendrame turnyre). Ji, kaip lygi, žaidė su vyresnėmis varžovėmis. Kamilė surinko 10,5 taško, iš kurių 4,5 surinko, žaisdama su septyniomis kviestinėmis meistrėmis. Dar vienas pasiekimas – ji čempionate tapo pirmąja Lietuvos šachmatininke, kada nors įvykdžiusia moterų šachmatų meistrės normą. Bronzine prizininke tapo Rasa Kartanaitė (8 tšk).
Dabromyslė
Dabromyslė – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, 37 km į šiaurės rytus nuo Ivacevičų.
Istorija
XIX a. minima kaip miestelis ir dvaras, Slanimo apskrities Dabromyslės valsčiaus centras.
Huelvos provincija
Huelvos provincija  – provincija pietų Ispanijoje, autonominiame Andalūzijos regione. Administracinis centras – Huelva. Susideda iš 79-ių savivaldybių. Ribojasi su Portugalija, Badachoso provincija, Sevilijos provincija bei Kadiso provincija. Pietuose provincijos krantus skalauja Atlanto vandenynas. Per Huelvos ir Sevilijos provincijas yra nusidriekęs Donjanos nacionalinis parkas.
Huelvos provincijos plotas – 10 148 km². 521 220 gyventojų (2011 m. duomenys). Ekonomika priklausoma nuo žemės ūkio bei kasybos. Provincijoje gausu vario. 1873 m. provincijoje įsikūrė britų Rio Tinto bendrovė. Huelvos provincijoje yra Palos de la Frontera ir Mogeras, iš kurio 1492 m., Kristupas Kolumbas išplaukė į pirmąją kelionę.
Jasionys
Jasionys  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Paaradnės apylinkėje. Įsikūręs 8,5 km į vakarus nuo Varanavo, 2 km į pietus nuo Paleckiškių, 3 km nuo sienos su Lietuva. Eina kelias Paaradnė–Paleckiškės.
Istorija
XIX a. pab. buvo privati okolica Lydos apskrities Aleksandravo valsčiuje.
Hakob Kodžojan
Hakobas Kodžojanas (, Hakob Kojoyan; 1883 m. gruodžio 13 d. Achalcichėje – 1959 m. balandžio 24 d. Jerevane) – armėnų tapytojas ir grafikas, vienas iš armėnų sovietinio vaizduojamojo meno pradininkų.
Biografija
H. Kodžojanas gimė 1883 m. juvelyro šeimoje Achalcichės mieste (dab. Gruzija). Vaikystę praleido Vladikaukaze (Šiaurės Osetija). Būdamas 15 metų, jis sukūrė tapybos etiudą „Meistrai juvelyrai“, kuris nulėmė jo karjeros pradžią. Po metų jis tapo graverio Prusovo mokiniu Maskvoje (Rusija). Vėliau studijavo Miunchene (Vokietija), Antono Ažbės studijoje (1903–1905), po jo mirties – Miuncheno dailės akademijoje (1905–1907). 1909 m. grįžo į Vladikaukazą. 1914–1918 m. ėjo karo tarnybą. Nuo 1918 m. gyveno ir dirbo Jerevane. 1924–1937 m. dėstė Jerevano meno ir pramonės technikume, 1945–1955 m. - Jerevano meno ir teatro institute, nuo 1947 m. buvo profesorius.
Kūryba
H. Kodžojano darbai buvo plataus spektro: tapyba, grafika, taikomoji dailė, teatro kostiumai ir dekoracijos. A. Kodžojanas buvo vienas iš menininkų, kūrusių tradicijas, kurios vis dar plinta ir perimamos kitų menininkų. Jo laki vaizduotė buvo paremta nacionaliniais kultūros ir istorijos šaltiniais, gamta. Šiais laikais, kai spausdintinės knygos pakeitė ranka rašytus foliantus, H. Kodžojanas ėmėsi sunkios misijos – atkurti ir vystyti knygų leidybą. Puikiai pavyko derinti išraiškos priemones, grafines temas ir stilių įvairovę, taip jis tapo šiuolaikinės armėniškos knygų grafikos pradininku. 1934 m. Bulgarijos armėnų lėšomis Jerevane buvo pastatytas trijų aukštų namas-studija, kuriame apsigyveno A. Kodžojano ir skulptoriaus Aros Sarksiano (1902-1969) šeimos. 1973 m. pastatas tapo Nacionalinės dailės galerijos filialu - dviejų pagrindinių Armėnijos vaizduojamojo meno meistrų namu-muziejumi, kuriame pristatomi geriausi jų šeimų padovanoti darbai.
Halberstadt C.I
Halberstadt C.I – Pirmojo pasaulinio karo metu Vokietijos imperijos įmonės „Halberstädter Flugzeugwerke“ sukurtas vienmotoris dvisparnis dvivietis žvalgybinis orlaivis.
Konstrukcija
Halberstädter Flugzeugwerke G.m.b. H. kiek vėliau nei daugelis kitų Vokietijos įmonių pradėjo gaminti ginkluotus žvalgybinius orlaivius ir tik 1916 m. pabaigoje kariuomenės vadovybei pasiūlė pirmą tokį modelį Halberstadt C.I. Orlaivis buvo gaminamas pagal Vokietijos KOP aviacijos inspekcijos Idflieg „C“ kategorijos reikalavimus, žvalgybos tikslams pritaikant įmonės jau gamintą neginkluotą „B“ kategorijos bendrosios paskirties ir mokymo orlaivį Halberstadt B.II su Oberusel U.I rotaciniu varikliu.
Orlaivio ginkluotę sudarė vienas arba du priekiniai virš variklio kapoto montuojami ir piloto valdomi 7,92 mm kalibro LMG 08/15 Spandau kulkosvaidžiai ir vienas ant Skarfo žiedo montuojamas sukiojamas 7,92 mm Parabellum LMG.14 kulkosvaidis. 1917 m. vienas toks orlaivis buvo užgrobtas Rusijos kariuomenės ir po remonto buvo priimtas į ginkluotę. Rusijoje buvo sustiprinta lėktuvo ginkluotė – greta trofėjiniame orlaivyje buvusio vieno Spandau piloto kulkosvaidžio papildomai įrengtas su propeleriu sinchronizuotas antras 7,0 mm kalibro M1895 Colt–Browning kulkosvaidis, o virš priekinio sparno buvo sumontuotas 7,7 mm kalibro Lewis Aircraft Pattern kulkosvaidis.
Buvo pagaminta nedidelė serija Halberstadt C.I ir tai buvo vienas paskutinių vokiškų karo lėktuvų, varomų rotaciniu varikliu. Jo pagrindu 1917 m. pradėtas gaminti Halberstadt C.III jau buvo varomas 6 cilindrų vienaeiliu vidaus degimo varikliu Benz Bz.IV.
Techniniai duomenys
Duomenys pagal: ''Treadwell, Terry, 2010. German and Austro-Hungarian Aircraft Manufacturers 1908–1918. Stroud: Amberley Publishing.''
Hoàng Xuân Vinh
Hoangas Suan Vinas (Hoàng Xuân Vinh; g. 1974 m. spalio 6 d., Sontajus, Hatajaus provincija) – Vietnamo šaulys pistoleto ginklu. 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių nugalėtojas. Pirmasis šalies olimpinio aukso medalininkas.
Biografija
2006 m. Azijos žaidynėse vietnamietis pelnė bronzą komandinėje šaudymo iš 10 m pistoletu rikiuotėje. 2012 m. sportininkas pirmą kartą tapo Azijos žemyno čempionu. Tais pačiais metais vykusiose 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas kvalifikaciniame etape užėmė 9-ą vietą ir pritrūkęs vos vieno taško nepateko į finalą. 2014 m. pirmąkart tapo Azijos žaidynių čempionu. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Vinh užėmė 4-ą vietą kvalifikacijoje, bet finale aplenkęs Brazilijos ir Kinijos atstovus pelnė aukso medalį bei tapo pirmuoju olimpinio aukso savininku iš Vietnamo.
Nacionalinė sporto agentūra
miniatiūra|kairėje|Buveinė
– sporto valdymo įstaiga. Atsakinga už sporto politikos įgyvendinimą aukšto meistriškumo sporto ir fizinio aktyvumo srityse.
Istorija
2020 m. uždarius Lietuvos olimpinį sporto centrą] ir [[Kūno kultūros ir sporto departamentas|Kūno kultūros ir sporto departamentą išryškėjo ŠMSM resursų trūkumai sporto politikos formavime, administravime ir įgyvendinime. 2022 m. sausio 18 d. buvo priimta nauja sporto įstatymo redakcija. 2022 m. balandžio 27 d. imtasi kurti Nacionalinę sporto agentūrą.
2022 m. liepos 1 d. pradėjo veiklą.
Kritika
2022 m. liepos mėnesį NSA buvo kritikuojama, nenumatyta darbuotojų, atsakingų ir kontroliuojančių sutartų varžybų problemą.
Walter Vílchez
Valteris Rikardas Vilčesas Sotas (Walter Ricardo Vílchez Soto; g. 1982 m. vasario 20 d.) – Peru futbolininkas, rungtyniaujantis vidurio arba kairiojo gynėjo pozicijoje. Peru klubo„ Sporting Cristal“ ir Peru rinktinės žaidėjas.
Didžiąją dalį savo karjeros žaidėjas praleido Peru klubuose, nors yra žaidęs Argentinoje bei Meksikoje.
Vilčesas Peru rinktinėje debiutavo 2001 m. Jis tapo komandos kapitonu 2011 m. Copa America čempionate.
Rudnia (Astravas)
Rudnia  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Mikailiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 20 km į šiaurę nuo Mikailiškių, 0,5 km nuo Lietuvos sienos (1,5 km nuo Svitailiškės), prie Striūnos upelio, miškų apsuptyje. Ateina kelias (bei neveikiantis geležinkelis) iš Lentupio (buvusios linijos Pabradės–Lentupis dalis).
Istorija
XIX a. Rudnios užusienis pateko į Švenčionių apskritį. ~1866 m. čia gyveno 13 katalikų.
Maučiadis
Maũčiadis – kaimas vakarų Baltarusijoje, 33 km į šiaurės vakarus nuo Baranovičių. Apylinkės centras.
Tuščia
Tuščia  – upelis Gudijoje, Gardino srityje (Smurgainių ir Astravo raj.) bei Minsko srityje (Medilo raj.); Strėčios kairysis intakas (Neries baseinas). Išteka iš Tuščios ežero vakarinės dalies (8 km į šiaurės vakarus nuo Vyšniavo). Teka į šiaurės vakarus daugiausia miškingomis vietovėmis. Įteka Strėčion netoli Aleškų kaimo.
Maučiadis
Istorija
XIX a. minima kaip miestelis Slanimo apskrityje. XX a. tarpukariu buvo Maučiadžio valsčius.
Tuščia
Prie Tuščios įsikūrę Dabraulėnai, Pazborcai, Radziušiai-Tuščia.
Abališkės
Abališkės (Obuoliškės?,, ) – viensėdis Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Paaradnės apylinkėje. Įsikūręs 5 km į šiaurės rytus nuo Paaradnė, prie miškelio, tarp laukų.
Istorija
XX a. pr. buvo užusienis Lydos apskrities Benekainių valsčiuje.
Krievukalnas
Krievukalnas ( - Kryvių kalnas) – alkakalnis ir senovės kuršių ir baltų kulto vieta Latvijoje, Pietų Kuršo savivaldybėje, Embūtės valsčiuje, prie kelio P106 Ežerė – Gruobinia, 3 km į pietvakarius nuo Embutės pilies.
Alkakalnis įrengtas aukščiausioje Kuržemės kalvoje (altitudė 190,2 m). Jame buvo garbinamas vienas iš vyriausių dievų – Perkūnas.
Houlando sala
thumb|200px|Salos nuotrauka thumb|230px|Houlando salos padėtis Ramiajame vandenyne
Houlando sala  – negyvenama koralinė sala Ramiajame vandenyne, maždaug pusiaukelėje tarp Havajų ir Australijos, 68 km nuo artimiausios sausumos – negyvenamos Beikerio salos, geografiškai priklauso Fenikso saloms. Plotas – 4,5 km². Sala priklauso Jungtinėms Amerikos Valstijoms, yra neinkorporuota teritorija ir įeina į JAV mažąsias tolimosios salas.
Sala 2,8 km ilgio ir iki 0,8 km pločio. Aukštis siekia 6 m. Salą supa koralinis rifas. Augmenija skurdi, auga tik žolės, krūmokšniai. Gėlo vandens nėra. Veisiasi žuvėdros, griciukai, akmenės, kiti jūriniai ir priekrančių paukščiai.
Spėjama, kad salą galėję anksčiau rasti polineziečiai ar mikroneziečiai, bet ji niekad nebuvo gyvenama. Šią negyvenamą salą 1822 m. atrado amerikiečių banginių medžioklės laivo kapitonas Džordžas B. Vortas. 1857 m. salą užėmė amerikiečiai ir iki 1878 m. kasė guaną. XIX a. į Houlando salos rifą atsitrenkę sudužo keletas laivų, 1935 m. amerikiečiai, norėdami įtvirtinti savo valdą nuo pretenzijas reiškusių britų, Houlando saloje įkūrė Itaskatauno koloniją ir atvežė naujakurių iš Havajų. Jie atliko meteorologinius stebėjimus ir ruošė pakilimo taką, turėjusį tapti tarpžemyninių lėktuvų kuro papildymo tašku. Pastatytas švyturys, radijo antena. 1941 m. salą subombardavo japonai, likę 2 gyventojai buvo evakuoti. 1943–1944 m. saloje veikė karinis aerodromas, amerikiečių naudotas kariniams veiksmams prieš japonus. 1974 m. sala paskelbta gamtos draustiniu.
Marija Koževnikova
Marija Koževnikova (, g. 1984 m. lapkričio 14 d., Maskvoje) – Rusijos aktorė.
Biografija
Kine debiutavo. Nuo juostos „Univeras“ prasidėjo aktorės populiarumo augimas. Serialo veiksmas vyksta Maskvos universiteto bendrabutyje. Aktorė įkūnijo blondinę Alločką Griško, kuri atvyko mokytis į sostinę iš Tiumenės. Ši herojė – godi ir be principš, neblizga intelektu; iš pradžių Alločka užmezgė romaną su Kuzia (Vitalijus Gogunskis), paskui su Maiklu (Araratas Keščianas). Aktorė išpopuliarėjo ir tapo sekso simboliu. Jos nuotraukos mirgėjo įvairiuose leidiniuose, 2009 m. Koževnikova fotografavosi žurnalui „Playboy“. Penkiuose iš aštuonių paskelbtų fotosesijos kadrų žvaigždė pasirodė nuoga.