cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maukė
Maukė (arba  Akatokamanava) – sala Ramiajame vandenyne, priklausanti pietinei Kuko salų grupei, plytinti jos rytinėje dalyje, už 241 km nuo didžiausios Rarotongos salos. Saloje gyvena apie 600 žmonių.
Nausėdų paminklas partizanams
Nausėdų paminklas Kardo rinktinės partizanams yra šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Nausėduose (Darbėnų seniūnija), 30 m į pietus nuo kelio Benaičiai–Grūšlaukė.
Maukė
Geografija
Maukė yra perpus mažesnė už Rarotongą – pakrantės ilgis sudaro 18 km, sala ištįsusi 6, 5 km. Saloje dominuoja centrinė vulkaninė plynaukštė, kuri aukštėja iki 30 m. Ji apsupta fosilizuoto koralinio rifo (makatea), iškylančio už 100 m nuo pakrantės ir besidriekiančio apie 1000 m gilyn į salos teritoriją. Nesant upių, krituliai virš salos nubėga nuo vidinių makatea šlaitų į pelkes, toliau filtruojasi į lagūną. Vidurinė Maukės dalis yra palyginti atvira, užimta gyvulių ganyklų, derlingoje žemėje vystoma žemdirbystė.
Nausėdų paminklas partizanams
Vieta
Atminimo vieta yra miško aikštelėje, šalia ąžuolo. Ji stačiakampio plano, 4,08×3,37 m dydžio, apjuosta statinių tvoros. Aptvaro pietinėje dalyje rytų pusėje stovi monumentalus kryžius, o vakarų pusėje – paminklinė plokštė.
Maukė
Geografija
Maukė padalinta į 4 administracinius rajonus, kurie dar skirstomi į tapere (čiabuvių genčių žemės). Salos kaimai:
Nausėdų paminklas partizanams
Vieta
Teritorijos plotas – 0,01 ha.
Kryžius
Kryžius medinis, kryžmiškas, nusklembtomis briaunomis, profiliuotais viršūnės ir pečių galais, šonuose puoštas pridėtiniais stilizuoto augalinio motyvo kiauraraščiais ornamentais. Prie kryžmos prikalta metalinė Nukryžiuotojo figūrėlė, virš kurios yra lenktas skardos stogelis. Ant stiebo priekyje įrėžta data: „1995 III 3“. Aukštis – 4 m. thumb|left|150|Paminklinė plokštė [[1950 m. žuvusiems Kardo rinktinės partizanams]]
Paminklinė plokštė
Netaisyklingos formos, statmena, juodos spalvos pjautinio akmens. Priekinė plokštuma šlifuota, jos viršuje iškalinėtas ąžuolo lapo fone dvigubas kryžius, o po juo užrašas: „ČIA 1951 m. UŽ LIETUVOS LAISVĘ / KOVOJE SU KOMUNISTINIAIS / OKUPANTAIS ŽUVO / „KARDO“ RINKTINĖS PARTIZANAI / LEONORA VILUCKAITĖ / JUOZAS PAULAUSKAS / JUSTINAS RIMKUS / STASYS LISAUSKAS / KAZIMIERAS MARTYNKUS / VYTAUTAS ZALECKAS / AMŽINOJI ŠVIESA TEŠVIEČIA / JIEMS / 1995 m.“ Plokštės aukštis 1,05 m.
Istorija
1950 m. birželio 3 d. Nausėdų kaimo Ganyklėlių miške, Darbėnų vls., Kretingos apskr., MGB vidaus kariuomenės 32-ojo šaulių pulko kareiviai ir MGB Kretingos apskr. skyriaus stribai apsupo Kardo rinktinės vadą Juozą Paulauską-Dalių su štabo viršininku Kazimieru Martinkumi-Saga ir 3 partizanais. Mūšio metu visi žuvo. Jų kūnai buvo išvežti į MGB Darbėnų vls. būstinę. Palaidojimo vieta nežinoma.
Žuvusiems partizanams atminti darbėniškio Stanislovo Burbos iniciatyva 1995 m. atidengti paminklinė plokštė ir monumentalus kryžius (kryžiaus meistras Adolfas Kontrimas).
Indinis ormedis
Indinis ormedis (Oroxylum indicum) – bignonijinių (Bignoniaceae) šeimos augalas, vienintelis ormedžio (Oroxylum) gentyje.
E67
Maršrutas
thumb|E67 Čekijoje. thumb|S8 [[Lenkija|Lenkijoje ties Varšuva]] thumb|E67 Lietuvoje (tarp [[Marijampolės ir Kauno, ties Veiveriais)]] thumb|E67 Latvijoje thumb|E67 Estijoje
: 10px Kelias
Kavolių miškas
Geografija
Plotas 860 ha, mišku apaugę 735 ha. 96 % miškų yra valstybinės reikšmės, priklauso Šilutės miškų urėdijai, Juknaičių girininkijai. Per rytinę miško dalį teka Leitė ir keletas jos mažų dešiniųjų intakų. Paviršius – Nemuno deltos lyguma. Dauguma masyvo nusausinta.
E67
Maršrutas
10px Kelias 4
Kavolių miškas
Medynai
Augavietės derlingos normalaus drėgnumo, laikinai įmirkusios, vietomis įmirkusios ir pelkinės. 75 % miškų yra ūkiniai IV grupės, 23 % vandens apsauginiai III grupės, 2 % ekosistemų apsaugos II grupės. Net 68 % miškų kultūrinės kilmės: eglynų yra 55 %, pušynų 16 %, juodalksnynų 11 %, beržynų 8 %, ąžuolynų 7 %, uosynų 2 %, baltalksnynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 19 %, pusamžiai medynai 36 %, bręstantys 33 %, brandūs 12 %. Medynų vidutinis amžius 59 m., bonitetas 1,9, skalsumas 0,71, tūris 220 m³/ha. Kasmet priauga 3,8 m³/ha. Sodintas XIX a. antroje pusėje.
E67
Trasa „Via Baltica“
thumb|250px|Lietuvos pašto blokas, skirtas Via Balticai Trasa „Via Baltica“ (arba I koridorius) apima kelio E67 ruožą nuo Varšuvos iki Talino. Tai svarbiausias transporto koridorius Baltijos valstybėms, nes juo eina svarbiausi tarptautiniai srautai. Beveik visa trasa turi 2 juostas, bet yra keletas ruožų Lietuvoje ir Lenkijoje, kurie turi mažiausiai keturias juostas (vietomis, turintys automagistralės ir greitkelio statusus).
Kavolių miškas
Istorija
1944–1953 m. Kavolių miške veikė Kęstučio apygardos Lydžio (nuo 1949 m. Butageidžio) rinktinės Lietuvos partizanai.
E67
Latvija
Eina trasomis A1, A4, A6, A5 ir A7. Eina nuo Estijos sienos, aplinkkeliais aplenkia Rygą ir tęsiasi ligi Lietuvos sienos.
Lietuva
Eina trasomis A10, A17, A8, A1 ir A5. Eina nuo Latvijos sienos, aplinkkeliais aplenkia Panevėžį, Kauną ir Marijampolę ir tęsiasi ligi Lenkijos sienos.
Dalis Lietuvoje nutiesta 1996–2005 m.
1995 m. išleistas Via Baltica magistralei skirtas pašto ženklas ir blokas.
2018 m. atidaryta automagistralė „Kaunas-Marijampolė“.
Planuojama, kad visas Via Baltica ruožas Lietuvoje turės keturias juostas ir turės automagistralės ir greitkelio statusą.
Lenkija
Lenkijoje iki 2009 m. buvo nesutariama, per kur turi būti tiesiama magistralė – per Lomžą ar per Balstogę. Galiausiai nutarta greitkelį tiesti per Lomžą.
Šiuo metu naudojamos atkarpos
Šiauliškių akmuo
Šiauliškių akmuo – stambus riedulys, geologinis gamtos paminklas, esantis šalia Šiauliškių kaimo, Prienų miškų urėdijos Meškapievio girininkijos (2 kv., 12 skl.) teritorijoje, Mačiūnų miške, apie 3,5 km į šiaurės rytus nuo Prienų. Artimiausi krašto keliai – 2 km į šiaurės rytus nuo, 2,5 km į šiaurės vakarus nuo. Paskelbtas saugomu 1964 m. 2019 m. duomenimis, kelio nuorodų, informacinių ženklų į šį objektą nebuvo.
Riedulį supa brandus miškas, pro šalį veda miško kelias. Riedulys yra atokiau nuo judrių kelių. Ant akmens pritvirtintas nedidelis metalinis kryžius. Papėdėje yra antkapis ir kryžius čia palaidoto Tauro apygardos Geležinio Vilko rinktinės partizano Jurgio Mikušausko-Blakės, žuvusio 1945 m. spalio 7 d. Petraičių sodyboje, atminimui. Tai viena iš lankytinų vietų Išlaužo seniūnijoje.
Bolivinė balanda
Bolivinė balanda (Chenopodium quinoa) – burnotinių (Amaranthaceae) šeimos vienametis iki 1 m aukščio augalas (2n = 36), panašus į Lietuvos daržuose augančias balandas.
Juodasis Krišas
Juodasis Krišas  – upė vakarų Rumunijoje (Transilvanija) ir pietryčių Vengrijoje (Bėkėšo apskritis). Upė prasideda santaka Vakarų Apusenų kalnuose, kur susilieja Crișul Poienii ir Crişul Băiței. Teka per Štėjų ir Bejušą Rumunijoje. Vienas jo intakų yra maža Rošijos upė. Perkirtusi Vengrijos sieną upė jau vadinama, ji už kelių kilometrų į šiaurę nuo Diulos susilieja su Baltuoju Krišu (Fekete-Körös), taip sudarydama Kerešo upę.
Bolivinė balanda
Auginimas
Auginama Pietų Amerikoje Andų kalnuose nuo 3000 m. pr. m. e. kaip vienas svarbiausių, šalia bulvių, maistinių augalų. Kečua kalba bolivinę balandą vadina chisiya mama 'grūdų motina'.
Juodasis Krišas
Etimologija
Upės pavadinimas kildinamas iš dakų kalbos žodžio krísos 'juodas', tad šis pavadinimas yra giminingas , , 'juodas',  'varnas'), o ir  'juodas'. Tad pavadinimas Juodasis Krišas yra dubletinis.
Miestai ir kaimai
Juodasis Krišas teka per šiuos miestus ir kaimus (išdėstymo tvarka nuo ištakų link žiočių):
Bolivinė balanda
Auginimas
Užaugina labai daug smulkių sėklų. Laukiniai šios rūšies atstovai nežinomi. Tai labiausiai aukštikalninė Peru ir Bolivijos miltinė kultūra, auginama ir 4000 m aukštyje. Dėl prisitaikymo augti šaltame sausame klimate ir puikių maistinių savybių laikoma vertingu maistiniu augalu šaltiems sausiems kraštams, kur kitų grūdinių kultūrų nepavyksta auginti.
Juodasis Krišas
Intakai
Juodasis Krišas susidaro ties Štėjumi susiliejus dviem upėms Crişul Poienii ir Crişul Băiţei.
Išvardintos upės yra Baltojo Krišo intakai:
Bolivinė balanda
Auginimas
1983 m. nesėkmingai bandyta auginti bolivinę balandą Kolorado (JAV) žemės ūkyje. Bandymai parodė, kad ši balanda deri tik 2-3 km aukštyje.
Naudojimas
thumb|left|210px|Bolivinės balandos sėklos Iš sėklų daro košes, lapus naudoja sriuboms. Inkų imperijos laikais bolivinė balanda buvo vienas svarbiausių maisto produktų inkų kariuomenei. Žygiuose inkų kareiviai valgydavo vadinamuosius „karo rutuliukus“, sudarytus iš šios balandos miltų ir taukų mišinio.
Bolivinės balandos sėklos pasižymi beveik idealia aminorūgščių proporcija, dideliu kalcio, fosforo ir geležies kiekiu. Dėl maistingumo šis augalas auginamas iki šiol. Sėklose yra 10-18 % baltymų, 4,1-8,8 % riebalų, ~60 % krakmolo, 3,4 % celiuliozės, 4,2 % pelenų. Pelenuose (nesudegančiuose likučiuose) 65 % sudaro kalis ir fosforas. Kalcio ir geležies turi gerokai daugiau negu ryžiai, kukurūzai, kviečiai ar avižos.
Daugelio bolivinės balandos rasių sėklos luobelėje turi saponinų. Anduose saponinus iš balandos sėklų išskirdavo ir naudojo kaip ploviklį skalbiniams plauti ir praustis, taip pat kaip antiseptiką odos žaizdoms. Saponiną išskirdavo mechaniškai ar skalaudami sėklas. Dabar naudojamos mechaninės šveitimo sistemos pašalina ne visus saponinus, dalis saponingų sėlenų lieka prie perispermo.
Stasys Jonauskas
Stasys Jonauskas:
Bukaišiai
Bukaišiai  – kaimas Latvijoje, Duobelės savivaldybėje, 12 km į pietvakarius nuo Tėrvetės, 4 km į šiaurę nuo Žagarės. Valsčiaus centras. Vieškeliai į Augštkalnę, Benę, Ukrus, Žagarę. Yra išlikę dvaro rūmai.
Istorija
Bukaišiai šaltiniuose minimi nuo 1605 m. Bukaišių dvare 1740 m. gimė Kurliandijos politinis veikėjas Otas Hermanas fon der Hovenas.
1944 m. rugpjūčio 22 d. prie Bukaišių vyko tankų mūšis. Tarybiniais metais – Suvorovo vardo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Françoise Sagan
Françoise Sagan (tikr. Françoise Quoirez, 1935 m. birželio 21 d. Kažarke – 2004 m. rugsėjo 24 d. Kalvadose) – prancūzų rašytoja ir dramaturgė. Jos slapyvardis paimtas iš M. Prusto romano veikėjos princesės de Sagan. 1985 m. apdovanota Monako kunigaikščio premija už indėlį į literatūrą.
Gyvenimas ir kūryba
Fransuaza buvo auklėjama griežtai katalikiškai, mokėsi elgetaujančiųjų vienuolių vienuolyno mokykloje Paryžiuje ir Sakre Kiore. Draugaudama su Andrė Marlo dukra Florensija, anksti susidomėjo literatūra. Jos mėgstami autoriai, be Marselio Prusto, buvo Gustavas Floberas, Simona de Bovuar ir Žanas Polis Sartras. Sulaukusi 16 metų, ji baigė mokyklą ir Sarbonos universitete pradėjo studijuoti literatūrą.
1954 m. aštuoniolikmetė Fransuaza per tris savaites parašė savo pirmąjį romaną "Sveikas liūdesy", iš karto tapusį bestseleriu ir tais pačiais metais apdovanotą kritikų premija (Prix des Critiques). Po 4 metų jau į 19 kalbų išverstą knygą Otas Premindžeris panaudojo savo filmo scenarijui. Romanui sulaukus neįtikėtinos sėkmės, Fransuaza Sagan nutraukė studijas ir tapo laisva rašytoja. Pastaraisiais dešimtmečiais ji reguliariai rašė romanus (šiuo metu jų yra daugiau nei 20), pagal kurių daugumą sukurti kino filmai. Paskutinės Fransuaza Sagan knygos taip pat nesitraukė iš labiausiai perkamų knygų sąrašo. Be romanų, autorė sukūrė keletą pjesių, dainų tekstų, apsakymų ir dalyvavo režisuojant daugumą filmų. Moterims skirtame žurnale "Elle" šeštajame dešimtmetyje ji išspausdino daug kelionių aprašymų. Kairiųjų pažiūrų Fransuaza Sagan įvairiomis progomis reaguodama į įvykius yra pareiškusi savo politinę nuomonę. Artimai draugavo su Žanu Poliu Sartru, protestavo prieš karą Alžyre. Parašė straipsnį apie Fidelį Kastro valdomą Kubą, o 1990 m. apie Michailą Gorbačiovą. Neseniai pasirodžiusią atsiminimų knygą "Žvilgnis atgal" prancūzų spauda sutiko su susižavėjimu.
Koliupės apylinkė
Koliupės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kėdainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Taučiūnų apylinkės.
Bloc Party
Bloc Party – britų indie roko grupė, debiutavusi 2005 m. su albumu Silent Alarm. Antrasis jų albumas A Weekend in the City išleistas 2007 vasario 5 d. Jungtinėje Karalystėje ir vasario 6 d. – JAV.
Susikūrimas ir kylantis populiarumas (1998–2004)
Bloc Party kartu nuo 2002 m. Gitaristas Russell Lissack ir vokalistas/gitaristas Kele Okereke pirmą kartą susitiko 1998 m. Esekse, kur Lissack užaugo, o Okereke lankė mokyklą. Jie dar kartą susitiko 1999 m. Reading festivalyje ir po jo sukūrė grupę Union. 2003 m. jie pakeitė pavadinimą į Bloc Party.
Niutonas (reikšmės)
Žodis niutonas gali reikšti:
Bloc Party
Susikūrimas ir kylantis populiarumas (1998–2004)
2003- ųjų lapkritį Bloc Party daina „The Marshalls Are Dead“ įtraukta į dainų rinkinį „The New Cross“ išleistą Angular Recording Corporation. Po to Bloc Party išleido debiutinį singlą „She’s Hearing Voices“ su nepatyrusia įrašų kompanija Trash Aesthetics.
Grupė patyrė staigų lūžį po to, kai Okereke nuvyko į Franz Ferdinand koncertą 2003- aisias ir gavo galimybę įbrukti singlo kopiją į Franz Ferdinand vokalisto Alex Kapranos ir Radio One didžėjaus Steve Lamacq rankas. Vėliau Lamacq pagrojo dainą savo radijo laidoje, pavadindamas kūrinį „genijumi“, ir pakvietė grupę įrašyti gyvą pasirodymą laidai.
2004 m. išleistas singlas „Banquet“.
Silent Alarm (2004–2006)
Bloc Party debiutinis albumas Silent Alarm, išleistas 2005 m. vasario 5d., buvo sutiktas audringai ir sumušė pardavimo rekordus. NME kritikai išrinko jį metų albumu; Anglijoje jis tapo platininiu. Antrasis albumo singlas „So Here We Are“ pasiekė Anglijos topų penketuką. Kiti singlai „Banquet“, „Helicopter“ ir „Pioneers“ nebuvo tokie sėkmingi. Animuotas singlo „Pioneers“ vaizdo klipas išsilaikė NME video topuose keturias savaites, o buvo sukurtas su minimaliu biudžetu per labai trumpą laiką.
Silent Alarm remiksuotų dainų albumas pasirodė 2005- ųjų rugpjūtį. Dainas remiksavo Ladytron, M83, Death from Above 1979, Four Tet ir Mogwai.
Liepą grupė įrašė dvi naujas dainas- „Hero“ ir „Two More Years“ su Silent Alarm prodiuseriu Paul Epworth. „Two More Years“ išleidimas spalio 3 d. sutapo su jų turu Anglijoje. Dainos buvo išleistos EP pavidalu, pavadintu Two More Years. Į „Two More Years“ įtrauktas „Banquet“ remiksas, sukurtas The Streets. Jam taip pat sukurtas klipas.
A Weekend in the City (2006–dabar)
Antrąjį albumą A Weekend in the City, prodiusuotą Jacknife Lee, grupė išleido 2007- ųjų vasarį. Albumas debiutavo 12- oje vietoje Billboard 200 tope su 48,000 parduotų kopijų.
Muzikinis stilius
Bloc Party aštriam gitaros skambesiui įtaką darė The Cure, Gang of Four, The Smashing Pumpkins, Sonic Youth, Pixies, Joy Division ir XTC.
Būgnų partijos dainose atspindi šokių ir R&B sceną, o gitara demonstruoja tipišką indie aštrumą. Kad pasiekti unikalų gitarų skambesį, naudojami BOSS aido efektai, kurie ypač ryškūs dainoje „Like Eating Glass“.
Patricia Wentworth
Biografija
Rašytoja gimė Indijoje, tačiau išsilavinimą įgijo Londone. Po pirmojo vyro Džordžo Dilano (George Dillan) mirties įsikūrė Saryje, Didžiojoje Britanijoje. Ten antrą kartą ištekėjo už Džordžo Tarnbulo (George Turnbull) ir susilaukė dukters.
1923 m. išėjo pirmoji jos detektyvinė novelė, kurios pagrindinė veikėja buvo panelė Silvers, buvusi guvernantė – smulkutė senamadiškai besirengianti senutė, mėgstanti cituoti Tenisono poeziją ir turinti ypatingą talentą išklausyti žmones. Panelė Silvers dažnai dirba kartu su Skotlend Jardu, ypač inspektoriumi Frenku Abotu (Frank Abbott). Savo bylas ji atlieka panašiai, kaip ir mis Marpl (miss Marple), naudodamasi tuo, kad į senutę kaip ji jaunimas dažnai nekreipia dėmesio. Išskirtinis panelės Silvers bruožas – mezgimas, kuriuo ji užsiima visą laiką. Knygose su šia heroje dažnai veikia porelė įsimylėjėlių, kuriems trukdo įvykdytas nusikaltimas ir tik panelės Silvers aštraus proto dėka jie gali būti kartu. Yra parašytos 32 knygos apie šią heroję, paskutinė iš jų išėjo 1961 m., Ventworth mirties metais.
Be panelės Silver serijos, Wentworth yra parašiusi dar 34 detektyvus.
Bibliogafija
Lietuviškai yra išleistos šios rašytojos knygos:
Helen Fielding
Helen Fielding (g. 1958 m. vasario 19 d., Morlyje, Vest Jorkšyre) – anglų rašytoja.
Garsiausi kūriniai: „Bridžitos Džouns dienoraštis“ (1998-ųjų Metų Britų Knygos apdovanojimo laimėtoja) ir šios knygos tęsinys “Bridžita Džouns: ties proto riba”.
Harirudas
Harirudas  – upė, tekanti iš centrinio Afganistano kalnų į Turkmėniją, kur pradingsta Karakumų dykumoje. Rud persų kalboje reiškia „upė“.
Upė išteka iš Baba kalnagūbrio, Hindukušo sistemos dalies, ir teka palyginti tiesiai į vakarus. Vakarinėje Afganistano dalyje Harirudo upė teka į pietus nuo Herato. Slėnis aplink Heratą nuo seno žinomas dėl savo derlingumo ir intensyvios žemdirbystės. Vietoje, kur įteka Džamo upė, pastatytas Džamo minaretas, antras pagal aukštį (65 m) senovės minaretas pasaulyje.
Už Herato upė pasuka į šiaurės vakarus, po to į šiaurę, suformuodama dalį šiaurinio pasienio tarp Afganistano ir Irano. Toliau ji formuoja pietrytinę pasienio dalį tarp Irano ir Turkmėnijos.
Turkmėnijoje upė vadinama Tedženu ir teka šalia Tedženo miesto. Lotynų kalboje žinoma kitu pavadinimu – Arius.
Ronda-Kinonas-Tafas
Ronda-Kinonas-Tafas  – sritis pietų Velse. Sritį sudaro 3 slėniai: Rondos, Kinono ir Tafo–Elio. 2001 m. duomenimis, 21,1% iš 233 700 gyventojų, mokėjo kalbėti, skaityti ar rašyti valų kalba.
Sritis rytuose ribojasi su Merter Tidviliu ir Karfiliu, pietuose su Kardifu ir Glamorgano slėniu, vakaruose su Bridžendu ir Nit Port Talbotu bei šiaurėje su Poviu. Pagrindinės gyvenvietės: Aberderas, Lantrisantas, Talbot Grynas ir Pontepridas. Administracinis centras – Klaidač Veilas.
Sritis sudaryta 1996 m. balandžio 1 d.
Antstolis
Tapimas antstoliu
Lietuvoje antstolis yra valstybės įgaliotas asmuo, kuriam valstybė suteikia vykdomųjų dokumentų vykdymo, faktinių aplinkybių konstatavimo, dokumentų perdavimo ir kitas įstatymų nustatytas funkcijas. Antstolis gali teikti Antstolių įstatyme numatytas paslaugas, jeigu tai netrukdo jam atlikti antstolio funkcijų, LR antstolių įst. (toliau – LR AĮ) 2 str. 1 d. Antstolis, vykdydamas įstatyme numatytą veiklą, negali eiti kitų mokamų pareigų įmonėse, įstaigose ir organizacijose ar dirbti kito darbo, išskyrus darbą antstolių savivaldos institucijose ir mokslinę, kūrybinę ar pedagoginę veiklą, taip pat negali būti renkamas (skiriamas) įmonės, kurios veikla yra susijusi su skolų išieškojimu, turto saugojimu, turto vertinimu, teisinėmis konsultacijomis, tarpininkavimo paslaugų teikimu, valdymo organų nariu (LR AĮ 10 str.).
Antstolius skiria ir atleidžia LR teisingumo ministras. Jis nustato antstolių skaičių ir priskiria antstoliams veiklos teritorijas. Antstolio vietai užimti ir antstolio veiklai vykdyti organizuojamas viešas konkursas. Jį skelbia LR teisingumo ministerija. Antstolių viešą konkursą sudaro kvalifikacinis antstolio egzaminas ir pretendentų privalumų vertinimas. Antstolio kvalifikacinio egzamino programą tvirtina LR teisingumo ministras (LR AĮ 6 str. 1-2 d.). Antstolių savivaldą įgyvendina Lietuvos antstolių rūmai (LR AĮ X skyrius „Antstolių savivalda“).
Reikalavimai
Antstoliu Lietuvoje gali būti skiriamas nepriekaištingos reputacijos Lietuvos Respublikos pilietis, turintis aukštąjį teisinį universitetinį išsilavinimą (vienpakopį ar bakalauro), ne mažiau kaip dvejus metus buvęs antstolio padėjėju ir laimėjęs viešą konkursą arba ne mažiau kaip penkerius metus dirbęs teisinį darbą ar antstoliu ir laimėjęs viešą konkursą. Socialinių mokslų teisės krypties daktaras, habilituotas daktaras arba ne mažiau kaip 5 metus antstoliu buvęs asmuo, jei nuo jo atleidimo iš antstolių praėjo ne daugiau kaip 3 metai, laimėjęs viešą konkursą, gali būti skiriamas antstoliu be egzaminų (LR AĮ 4 str.).
Veikla
Veiklai vykdyti įkuriama antstolio kontora (LR AĮ 18 str. 1 d.). Antstolis privalo vykdyti įstatymų nustatytus vykdomuosius dokumentus, teismo pavedimu konstatuoti faktines aplinkybes, teismo pavedimu perduoti ir įteikti dokumentus atitinkamoje valstybėje (kurioje jam suteikti įgaliojimai veikti) esantiems fiziniams ir juridiniams asmenims, atlikti kitas įstatymų nustatytas funkcijas (LR AĮ 21 str. 1 d.).
Antstolis teisės aktų nustatyta tvarka gali teikti šias paslaugas (LR AĮ 21 str. 2 d.):
Paslaugų teikimas neturi trukdyti atlikti įstatymų nustatytas funkcijas. Teikdamas paslaugas, antstolis privalo vengti interesų konflikto ar kitų aplinkybių, kurios galėtų kelti abejonių antstolio objektyvumu ir nešališkumu atliekant įstatymų nustatytas funkcijas. Visais atvejais antstolis privalo teikti pirmumą įstatymų nustatytoms funkcijoms. Antstolis negali teikti mokamų paslaugų vykdomosiose bylose, jeigu tuos pačius veiksmus jis turi atlikti priverstinio vykdymo priemonėmis. Atliekant funkcijas ir teikiant paslaugas, turi būti užtikrintas funkcijų atlikimo ir paslaugų teikimo atribojimas (LR AĮ 21 str. 3 d.).
Teisė vykdyti antstolio veiklą
Teisę vykdyti antstolio veiklą turi viešą konkursą laimėję asmenys, apdrausti profesinės civilinės atsakomybės privalomuoju draudimu, teisingumo ministro įsakymu paskirti antstoliais ir prisiekę. Teisę vykdyti antstolio veiklą įgiję asmenys deklaruoja savo ir šeimos narių turtą. Antstolių viešą konkursą laimėjęs asmuo ne vėliau kaip per 3 mėnesius nuo antstolių viešo konkurso rezultatų patvirtinimo dienos privalo įkurti antstolio kontorą, atitinkančią nustatytus reikalavimus, arba sudaryti jungtinės veiklos sutartį dėl darbo antstolių kontoroje, Lietuvos antstolių rūmams sumokėti nustatytą privalomojo civilinės atsakomybės draudimo įmoką ir pateikti Teisingumo ministerijai tai patvirtinančius dokumentus. Antstolių viešą konkursą laimėjęs asmuo, įvykdęs šias sąlygas, ne vėliau kaip per 10 dienų nuo dokumentų, patvirtinančių šių sąlygų įvykdymą, pateikimo teisingumo ministro įsakymu skiriamas antstoliu. Antstoliu paskirtas asmuo, prisiekęs nustatyta tvarka, įrašomas į Lietuvos antstolių sąrašą, jam išduodamas liudijimas, patvirtinantis teisę vykdyti antstolio veiklą, ir antstolio pažymėjimas bei ženklas. Lietuvos antstolių sąrašą sudaro ir tvarko Teisingumo ministerija. Teisingumo ministras Lietuvos antstolių sąrašą skelbia „Valstybės žiniose“. Teisingumo ministro įsakymas dėl asmens skyrimo antstoliu ar atsisakymas skirti antstoliu Administracinių bylų teisenos įstatymo nustatyta tvarka gali būti skundžiamas teismui. Antstolių asmens bylos saugomos Teisingumo ministerijoje (LR AĮ 8 str.).
Lietuvoje taip pat veikia antstolio padėjėjai.
Atsakomybė
Antstolis už savo paties ir savo darbuotojų padarytą žalą atsako įstatymų nustatyta tvarka. Žalą turi atlyginti ir asmuo, kurio, kaip antstolio, įgaliojimai pasibaigę. Už įstatymų ar kitų teisės aktų pažeidimus, padarytus atliekant antstolio funkcijas, už kurias taikoma baudžiamoji ar administracinė atsakomybė, antstolis atsako kaip valstybės pareigūnas (LR AĮ 16 str. 1-2 d.). Antstolio profesinė civilinė atsakomybė už fiziniams ar juridiniams asmenims padarytą žalą atliekant antstolio funkcijas, viršijančią 300 eurų, draudžiama privalomuoju draudimu (LR AĮ 17 str.).
Drausminė atsakomybė
Iškelti antstoliui drausmės bylą gali teisingumo ministras arba Lietuvos antstolių rūmų prezidiumas. Drausmės bylą antstolio padėjėjui gali iškelti teisingumo ministras arba Lietuvos antstolių rūmų prezidiumas savo iniciatyva arba antstolio, su kuriuo antstolio padėjėjas yra sudaręs darbo sutartį, teikimu. Drausmės byla antstoliui (antstolio padėjėjui) turi būti iškelta ne vėliau kaip per tris mėnesius nuo pažeidimo paaiškėjimo dienos. Į šį laiką neįskaitomas laikas, kai antstolis (antstolio padėjėjas) sirgo ar atostogavo (LR AĮ 13 str. 2 d.).
Nyderlandai
Nyderlanduose veikia 2001 m. liepos 15 d. Teismo antstolių įstatymas. Visi anstoliai privalomai priklauso Karališkajai profesinei teismo antstolių organizacijai (Koninklijke Beroepsorganisatie van Gerechtsdeurwaarders arba KBvG), kurios užduotis – skatinti bei dalintis gerąja praktika tarp profesijos atstovų.
Vokietija
Vokietijoje teismo antstolis yra justicijos tarnautojas. Gauna algą iš valstybės, jam taikoma valstybės tarnybos teisė.
Šv. Brendanas
'''Šv. Brendanas''' (484 m. – 577 m.) – airių vienuolis misionierius, išgarsėjęs tuo, kad VI a. klajojo po Atlanto vandenyną.
Takajuki Suzuki
(g. 1967 m. birželio 5 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
CA Aldosivi
Mar del Platos „Aldosivi“ – Argentinos futbolo klubas, 1913 metais įkurtas Mar del Platoje.
Takajuki Suzuki
Nacionalinėje komandoje žaidė 2001–2005 m., su ja dalyvavo 2002 m. pasaulio futbolo čempionate.
CA Aldosivi
Istorija
Klubo ištakos siekia 1913 m. kovo 29 d., kai iki tol Mar del Platos uostą statančios įmonės darbuotojų grupė susitiko kavinėje „El Recreo“, kad įkurtų klubą, kuriame galėtų žaisti futbolą.
Klubo pavadinimas kilęs iš pirmųjų dviejų uostą statyti užsakiusių įmonės inžinierių ir savininkų pavardės raidžių: Allard, Doulfus, Sillard ir Wiriott („w“ pakeista į „v“, nes nebuvo „W“ galima telegrafuoti oficialiuose pranešimuose).
1975 m. klubas grįžo į aukščiausią divizioną. Šio sezono staigmena tapo pergalė prieš „Boca Juniors“ 2:1 „La Bombonera“ stadione.
1979 m. „Aldosivi“ susijungė su dviem kitais Mar del Platos klubais „Talleres“ ir „Banfield“.
Buvo žinomas „Defensores del Puerto“ vardu iki 1981 m., bet grįžo prie tradicinio pavadinimo, kurį naudoja ir šiandien.
Ekipa 2009–2010 m. sezone žaidė Argentinos Primera B Nacional lygoje.
2019–2020 m. žaidė aukščiausioje lygoje ir buvo silpnųjų komandų tarpe.
2021–2022 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje ir įsitvirtino tarp lygos vidutiniokų.
Kielpinecas
Kielpinecas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Sterdino, apie 25 km į šiaurę nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 102 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Irena Kavoliūnaitė
Irena Kavoliūnaitė (g. 1933 m. lapkričio 5 d. Jurgeliškiuose, Šimonių valsčius) – Lietuvos agronomė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Akistata (laikraštis)
thumb|right Akistata: su nusikaltimais, nelaimėmis, katastrofomis – laikraštis, einantis nuo 1990 m. Kaune.
Irena Kavoliūnaitė
Biografija
1958 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1990 m. žemės ūkio mokslų daktarė. 1958–2001 m. dirbo Žemdirbystės institute, nuo 1968 m. jo Vokės filiale, 1968–1990 m. – Herbicidų laboratorijoje, 1991–1997 m. Herbicidų, 1998–2000 m. Piktžolių tyrimo sektoriaus vedėja.
Akistata (laikraštis)
Leidinys
Laikraštyje rengiamos kriminalinės suvestinės, publikuojami detektyvai, aprašomi nusikaltimai, teisės pažeidimai, nelaimingi atsitikimai, katastrofos.
Irena Kavoliūnaitė
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – augalų apsauga ir herbicidų ekotoksikologija. Paskelbė per 70 mokslinių straipsnių.
Akistata (laikraštis)
Leidinys
Išeina du kartus per savaitę. 1992–1999 m. leistas „Akistatos“ priedas – laikraštis „Visai atvirai“. Tiražas 1990 m. – 50 000 egz., 1997 m. – 102 500 egz.
Laikraštyje „Akistata“ nuo jo leidimo pradžios dirbo žurnalistai Augustas Tamaliūnas, Albertas Oniūnas, Danas Visockas, Džiuljeta Bendikaitė, Virginija Grigaliūnienė, Remigijus Rainys, Jonas Modušauskas, Gediminas Jankus, Rita Krušinskaitė, Irena Zubrickienė.
Vyriausiasis redaktorius Vytautas Žutautas.
2009 m. balandžio 17 d. dalį įmonės akcijų įsigijo Balsas.lt.
Apsukmys
Apsukmys (Macfadyena) – bignonijinių (Bignoniaceae) šeimos augalų gentis.
Kriauna
Kriauna  – upė Lietuvoje (Rokiškio rajonas) ir Latvijoje (Aukštutinės Dauguvos savivaldybė), Sartų ežero intakas.
Vaga vingiuota, aukštupyje iki 4 m, vidurupyje ir žemupyje 8–12 m pločio, gylis 1-1,3 m. Vidutinis nuolydis žiotyse 0,72 m/km. Srovės greitis 0,1–0,2 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 2,76 m³/s. Upę kerta Liepojos-Romnų geležinkelio atšaka Radviliškis-Daugpilis.
Intakai: Kairieji: Kriaunėnų upelė, Stulpys.
Prie upės yra: Pakriauniai, Obeliai, Antanašė, Kriaunos.
Pavadinimas
Upėvardis kildinamas nuo žodžio kriaunos („peilio koto aptaisas, žiauberė“), kuris, matyt, anksčiau turėjęs bendrą lenktumo reikšmę.
Henriko Latvio kronika
thumbHenriko Latvio senoji Livonijos Kronika, parašyta vokiečių kilmės dvasininko Henriko Latvio, apima laikotarpį nuo pirmojo Livonijos vyskupo Meinardo atsikėlimo į Livoniją iki 1226 m., kai Kalavijuočių ordinas užkariauja visą Estiją.
„Livonijos kronika“, parašyta lotynų kalba, aprašo kaip ordinas ir vyskupai užkariauja lyvių, latgalių, sėlių žemes, daug vietos skiriama kovoms su estais ir jų užkariavimui. Kronikoje minimos ir ordino kovos su žiemgaliais, rusų kunigaikščiais, lietuviais, bei veržimasis į jų žemes.
Kronikoje dažnai šališkai stengiamasi nutylėti apie vokiečių pralaimėjimus ir nuostolius, išpučiamos ordino pergalės. Kronika stengiasi pirmiausia akcentuoti vyskupo Alberto veiklą ir nuopelnus krikštijant estus ir baltus, juo labiau, kad ji ir parašyta vyskupo užsakymu.
Duobiškė
Duobiškė – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Nemakščių.
Lincoln MKT
Lincoln MKT yra didelės klasės prabangus CUV automobilis, kurį gamina Ford Motor Company. MKT pirmą kartą buvo pristatytas kaip koncepcinis automobilis 2008 metais vykusioje Šiaurės Amerikos tarptautinėje automobilių parodoje. Automobilių gamyba prasidėjo 2009 metų liepą, MKT buvo parduodami kaip 2010 metų modeliai.
250px|thumb|left|2008 m. Lincoln MKT koncepcinis automobilis
Pernštejno pilis
thumb|300px|Pernštejno pilis
Pernštejno pilis – pilis esanti Čekijoje. Ji stovi 40 km į šiaurės vakarus nuo Brno, Pietų Moravijoje. Pilis buvo statoma 1270-1285 m. Po XV ir XVI a. perstatymo darbų hradas buvo paverstas galinga tvirtove. Ji atlaikė Trisdešimtmečio karo visus švedų bandymus ją užimti. Ši pilis – viena iš geriausiai išsilaikiusių Čekijos gotikinių tvirtovių, kuri nukentėjo per 2005 m. gaisrą.
Behšehras
Behšehras  – miestas šiaurės Irane, Mazenderano provincijoje, Elburso kalnų papėdėje, netoli Sario miesto. Apie 93 tūkst. gyventojų. Per miestą driekiasi Transistano geležinkelis. Tekstilės (medvilnės), siuvimo, chemijos pramonė, svarbiausias augalinio aliejaus gamybos centras šalyje. Verčiamasi amatais. Priemiestis Abas Abadas – kurortas (yra ežeras, rūmai, Sangeno krioklys, džiunglės).
Istorija
Miestas pradėjo kurtis XVII a. Seniau vadintas Ašraf ol Beladu.
Šaltiniai
thumb|left|240px|Sangeno krioklys netoli Behšehro
Kabvė
Kabvė  – miestas centrinėje Zambijoje, 130 km į šiaurę nuo Lusakos; Centrinės provincijos centras. Iš miesto geležinkeliai ir plentai veda į Lusaką, Kasamą, Ndolą.
Kabvė yra svarbus pramoninis centras, seniausias šalyje kalnakasybos centras (nuo 1906 m.). Kasamos cinko, švino, kadmio rūdos. Taip pat statybinių medžiagų, chemijos, tekstilės, maisto pramonė. Apylinkėse auginami kukurūzai ir tabakas, vyksta prekyba žemės ūkio produkcija.
Istorija
1921 m. Kabvės rūdynuose rasta Rodezijos žmogaus (Homo rhodesiensis) kaukolė bei akmeniniai įrankiai. Miestas kolonijiniais laikais vadintas Broken Hilu pagal tokio pat vardo kasyklą Australijoje. 1965 m. pervadintas į Kabvę.
Žąsinas (upė)
Žąsinas – nedidelė upė Kauno rajone, priklausanti Nevėžio baseinui, dešinysis Aluonos intakas. Žąsino žiotys už 8,3 km, kodas LR upių klasifikatoriuje – 13011154.
Prasideda Uždulinskių kaimo (Čekiškės sen.) apylinkėse. Nuo ištakų atvirų laukų ruožuose upelio vaga sureguliuota. Toliau kerta kelius ir, ties Kauno ir Kėdainių rajonų riba kerta magistralę.
Intakai: Žąsinėlis, Juodupis, Žvaranta (kairieji), Vilkupis (dešinysis).
Prie Žąsino įsikūrusios gyvenvietės: Lebedžiai, Baltriškė, Selverava, Naujasodžiai.
Upėvardis kildinamas nuo paukščio pavadinimo žąsinas.
Lykšilio pagrindinė mokykla
Kelmės rajono Lykšilio pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Lykšilyje, Kelmės rajono savivaldybėje. Juridinio asmens kodas 190096930. miniatiūra|250px|left|2015 m.
Istorija
Pirmoji pradžios mokykla Lykšilyje, kaip teigiama rašytiniuose šaltiniuose, pradėjo veikti 1910 m. Lykšilio dvare. 1949–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1999 m. Lykšilio pagrindinė mokykla. Dabartinis mokyklos pastatas statytas 1964 m., 2000 m, pakeisti pastato langai, stogas ir katilinė. Kol būdavo ir rusų klasės, mokykloje mokydavosi daugiau kaip 200 mokinių.
Ilja Bereznickas
Ilja Bereznickas (g. 1948 m. sausio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos animacinio kino režisierius, dailininkas, scenaristas.
Biografija
1970 m. baigė architektūrą Kauno politechnikos institute, 1985 m. – režisūrą Aukštuosiuose scenaristų ir režisierių kursuose Maskvoje. Nuo 1985 m. su pertraukomis Lietuvos kino studijos režisierius, dailininkas. Dirbo Izraelio, Norvegijos, JAV kino studijose. Nuo 2002 m. su pertrauka Vilniaus dailės akademijoje dėsto animaciją, kursas įvestas jo iniciatyva Fotografijos ir medijos meno katedroje. 2003-2004 m. dėstė Vizualiojo meno mokykloje Niujorke.
1997 m. dirbo Norvegijoje gamybos režisieriumi studijoje “Filmcameratene“ prie pilnametražio filmo „Giurinas su lapės uodega“. Šis filmas gavo daug apdovanojamų ir buvo pristatytas Kanų kino festivalyje. Nuo 1993 m. Amerikoje Niujorke 4 metus dirbo J.Zanderio, legendinio animacinio filmo „Tomas ir Džeris“ režisieriaus studijoje. Lietuvos konsulate, Lietuvos konsulo M.Butkaus pagalba suorganizavo keletą Lietuvos dailininkų parodų Niujorke ir Čikagoje. 2002 m. I.Bereznickas įkūrė animacijos specialybę Vilniaus dailės akademijos Media meno katedroje, kurioje dirba docentu šiuo metu. Per tą laikotarpį parengė vadovėlį „Animacijos menas“.
Sukūrė knygų iliustracijų, karikatūrų. Nuo 1973 m. dalyvauja karikatūrų parodose Lietuvoje, individualios parodos surengtos Vilniuje 1980 m., 1997 m., 2005 m. ir užsienyje.
Gegužiai (Šakiai)
Gegužiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kriūkų.
Šilainėlių apylinkė (Kėdainiai)
Šilainėlių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kėdainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Taučiūnų apylinkės.
Club Almagro
Buenos Airių „Almagro“ – Argentinos futbolo klubas, 1911 metais įkurtas Buenos Airėse, Almagro kvartale.
Istorija
1919–1934 m. varžėsi aukščiausioje lygoje, vėliau – antrojoje arba trečiojoje lygoje.
Acuši Janagisava
(g. 1977 m. gegužės 27 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Kieziai
Kieziai  – kaimas Lenkijos rytuose, Sterdino valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Rákospalotai EAC
Rákospalotai EAC – Vengrijos futbolo klubas iš Budapešto, Rakošpalotos mikrorajono.
Istorija
1991 m. prijungtas Volan Budapest klubas. Kitados rungtyniavo Vengrijos Pirmoje lygoje (NB1).
Risas
Upė išteka Aukštutinėje Švabijoje, 587 m aukštyje virš jūros lygio, tarp Bad Valdzės ir Bad Šusenrydo. Teka į šiaurę, pro Biberacho prie Riso miestą. Paskiau įteka į Dunojų, 1,6 km į šiaurę nuo Ristiseno, tarp Ehingeno ir Erbacho prie Dunojaus, apytiksliai 20 km prieš srovę nuo Ulmo.
Tarp upės ištakų ir žiočių yra 102 m aukščio skirtumas.
Pagal upę pavadintas vienas iš pleistoceno epochos ledynmečių – Riso apledėjimas.
Kuko Salų istorija
Kuko Salos pavadintos pagerbiant anglų keliautoją Džeimsą Kuką, kuris čia lankėsi 1773 ir 1777 m. savo jūrinių ekspedicijų aplink pasaulį metu.
Ikikolonijinis periodas
Rarotongos saloje pirmieji polineziečiai apsilankė tarp 600 ir 800 m. e. metų. Antropologų teigimu, salų gyventojai yra kilę iš Mažosios Azijos – į Polineziją pateko per Malajos pusiasalį. Pasak vietinės legendos, čia žmonės atsikraustė iš žemės, kurią jie vadino Avaiki. Okeanijoje žmonės iš perpildytų mažų salelių migravo ieškodami laisvų vietų gyvenimui, naujų mitybos šaltinių.
Kolonijinis periodas
thumb|left|200px|Kapitonas Džeimsas Kukas Ispanų laivai salyne pasirodė XVI amžiuje. Vėliau jas nuo 1773 m. tyrinėjo ir aprašė bei kartografavo Džeimsas Kukas. Jis „praleido“ vieną salą – didžiausią Rarotongos salą, o asmeniškai lankėsi ir apžiūrėjo vieną mažiausių – Palmerstono atolą. Po penkiasdešimties metų anksčiau vadintas Hervey salas rusų admirolas Ivanas Kruzenšternas pavadina Kuko salomis savo išleistame žemėlapyje Atlas de l’Ocean Pacifique.
Kuko salos išgyveno skaudžius nuostolius dėl vergvaldžių savivalės, netekdamos didelės savo išvežtų gyventojų dalies. Į salas aktyviai skverbėsi misionieriai, diegdami tarp čiabuvių krikščionybę.
Aneksija
Tarp 1858 ir 1888 m. gyvavo Rarotongos karalystė. Nuo 1888 m. Rarotongos karalystės karalienės Makea Takau prašymu tapo britų protektoratu, kad sutrukdyti Prancūzijos ekspansiją regione. 1893-1901 m. egzistavo Kuko Salų Federacija. Po 1900 m. jų administracinė kontrolė perėjo Naujosios Zelandijos žinion.
Babėnų apylinkė
Babėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Kuko Salų istorija
Laisvoji asociacija
1965 m. gyventojai pasirinko parlamentinį savivaldos statusą ir laisvąją asociaciją su Naująja Zelandija. Oficialus valstybės vadovas – Didžiosios Britanijos karalienė Elžbieta II. Didžiosios Britanijos monarchą Salose reprezentuoja Karalienės atstovas. Nuo 2003 m. Kuko Salų maorių kalba patvirtinta valstybine kalba.
Babėnų apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kėdainių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kėdainių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Taučiūnų apylinkės ir Tubių apylinkės.
Kuko Salų istorija
Svarbiausi įvykiai
thumb|right|right|250px|Rusų ekspedicija prie Kuko salų 1816 m. thumb|right|250px|Kuko salų aneksijos ceremonija 1900 m., dalyvaujant salų karalienei Makea Takau thumb|left|200px|[[Rarotonga|Rarotongos salos Takitumu genties vadas Pa te Pou Ariki (apie 1837 m.)]] 1595 – pirmas europietis, ispanas Alvaro de Mendana de Neira, išvydo salas;
1606 – remiantis rašytiniais šaltiniais, portugalų-ispanų keliatojas Pedro Fernández de Quirós pirmasis iš europiečių įžengė į salas (Rakahangos salą);
1773 – Džeimsas Kukas tyrinėja salas ir pavadina jas Hervey salomis;
1813 – anglų misionierius Džonas Viljamsas pirmą kartą oficialiai apžiūri Rarotongą;
1824 – admirolas Ivanas Kruzenšternas, pagerbdamas kapitoną Džimsą Kuką, salas pirmą kartą pavadina Kuko salomis;
1858 – Kuko salos susivienija į Rarotongos karalystę;
1862 – vergų pirkliai per porą metų į Kaljao (Peru) išgabeno apie du trečdalius vietos gyventojų iš Penrino, Rakahangos ir Pukapukos salų;
1901 – salas aneksuoja Naujoji Zelandija;
1965 – įgyja savivaldos statusą ir laisvąją asociaciją su Naująja Zelandija, Albertas Henris išrenkamas pirmuoju ministru pirmininku;
1974 – Karalienė Elžbieta II įšventina Albertą Henrį į riterius;
1979 – seras Albertas Henris netenka premjero posto ir visų regalijų dėl rinkimų klastojimo; Tomas Devisas tampa premjeru;
1980 – nustatoma jūrų siena su Amerikos Samoa;
1981 – pataisoma šalies Konstitucija – parlamento narių skaičius padidėja nuo 22 iki 24; Tomas Devisas įšventinamas į riterius;
1985 – paskelbiama nebranduolinė zona Pietų Ramiajame vandenyne;
1986 – paskelbiama neutralumo politika;
1990 – nustatoma jūrų siena su Prancūzijos Polinezija;
1991 – pasirašoma sutartis su Prancūzija – kaip nepasitenkinimas Naujosios Zelandijos vykdoma politika;
1995 – Prancūzijai atlikus atominės bombos sprogdinimą Mururoa atole, naujasis premjeras Džefris Henris protestuodamas prie atolo pakrantės nusiunčia valtis su genčių kariais, apsirengusiais tradiciniais karo rūbais; branduoliniai bandymai nutraukiami;
1997 – ciklonas „Martinas“ nuniokoja salas, sugriauna 80% pastatų, žūna 6 žmonės, padaroma didelė žala juodųjų perlų pramonei;
2000 – užmezgami pilnateisiai diplomatiniai santykiai su Prancūzija;
2004 – apsikeičiama oficialiais vizitais su Kinija, gaunama finasinė parama;
2006 – eiliniai parlamento rinkimai.
Vitas Valatka
Biografija
Gimė mažažemių valstiečių šeimoje. Nuo mažens buvo smalsus, jį domino knygelės, o ypač Petro Tarasenkos parašytos, kuriose buvo pasakojama apie užburtus lobius, milžinkapius, piliakalnių paslaptis. Žiemą lankydamas pradžios mokyklą, vasarą ganydamas gyvulius, svajojo užaugęs būti toks, kaip Medingėnų kunigas Juozapas Žiogas, kuris rinko įvairias senienas, domėjosi piliakalniais ir senkapiais. Baigęs pradinę mokyklą 1941-1945 m. mokėsi Plungės, vėliau Telšių gimnazijoje. Kurį laiką mokėsi Telšių kunigų seminarijoje. Nelengva buvo apvilti artimuosius, tačiau palikęs seminariją Vitas Valatka dirbo eiliniu kaimo mokytoju, vėliau Telšių bibliotekoje. Tuometinio Telšių muziejaus direktoriaus Broniaus Švėgždavičiaus pakviestas, 1947 m. spalio 15 d. peržengė Žemaičių „Alkos“ muziejaus slenkstį. Prasidėjo naujas, viliojantis darbas, leidžiantis prisiliesti prie šimtmečių paslapčių. Pradžioje buvo paskirtas muziejaus fondų saugotoju, vėliau vyresniu moksliniu bendradarbiu. Nuo 1957 m. studijavo istoriją Vilniaus universitete neakivaizdiniu būdu. Dėl pablogėjusios sveikatos ir per didelio darbo krūvio studijas teko nutraukti IV kurse.
1969-1971 m. Telšių kraštotyros muziejaus direktorius. Administratoriaus darbas nebuvęs prie širdies ir savo noru V. Valatka grįžo į mokslinio bendradarbio pareigas, tęsė toliau savo mėgiamą mokslinį darbą. Jo svajonė buvo sukurti Žemaičių krašto buities muziejų, bet jo pradėtus darbus tęsė jau kiti. 1975 m. pradžioje išsipildė dar viena jo svajonė – muziejaus Dailės salėje įvyko pirmasis kamerinės muzikos koncertas. Tokie sekmadieniniai koncertai muziejuje tapo tradicija ir tęsėsi 10 metų. Būdamas poeto Vytauto Mačernio poezijos gerbėjas, jis buvo ir pirmojo viešo poeto pagerbimo organizatorius 1971 m. birželio 12 d. Šarnelėje ir Telšiuose.
Mokslinė veikla
Jo archeologijos mokytojas buvo Kretingos muziejininkas Juozapas Mickevičius. Per dvidešimt metų (1956–1976 m.) Vitas Valatka iš viso surengė 17 archeologinių ekspedicijų įvairiose Žemaitijos vietose. Surinkus nemažai vertingos medžiagos 1968 m. buvo užbaigta ir įrengta muziejuje ekspozicija, skirta pirmykštės bendruomenės ir ankstyvojo feodalizmo laikotarpiui. Archeologinių tyrinėjimų medžiaga leido sukaupti muziejuje turtingą mokslinį archyvą. Vitas Valatka pradėjo jį rinkti 1952 m. Mokslinį archyvą pildė ne tiktai savo tyrinėjimų ataskaitomis, moksliniais straipsniais, aprašais, bet ir kitų muziejininkų, kraštotyrininkų darbais. Per trisdešimt darbo metų sukaupė muziejaus mokslinį archyvą, kurio fonde daugiau nei 1000 darbų įvairiomis temomis. Ne vien archeologiniais radiniais domėjosi Vitas Valatka. Nepraeidavo pro šalį griūnančiam koplytstulpiui su medine šventojo skulptūrėle, nebuvo abejingas senoms knygoms, rankraščiams ar medinėms akėčioms, aptiktiems kurioje nors kaimo sodyboje.
Akmenskinės gyvenvietė, Buožėnų piliakalnis, Džiuginėnų piliakalnis, Gintališkės piliakalnis, Juodsodės kapinynas, Kukių kapinynas, Maudžiorų kapinynas, Paplienijos piliakalnis, Renavo piliakalnis ir kiti.
Inga Karalienė
Inga Karalienė (g. Lietuvoje) – teisininkė, antstolė, Lietuvos antstolių rūmų vadovė (nuo 2004 m. iki 2011 m.).
Biografija
Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė diplomines teisės studijas.
Iki 2002 m. gruodžio mėn. LR TM vyr. specialistė. Kartu su kitais antstoliais (kaip Neringa Lipeikienė, Gintas Badikonis, Andrius Bublys ir Ramūnas Kamarauskas) įsteigė antstolių kontorą.
Iki 2004 m. gruodžio Lietuvos antstolių rūmų prezidiumo narė, nuo 2004 m. gruodžio mėn. iki 2011 m. balandžio 8 d. Lietuvos antstolių rūmų prezidiumo pirmininkė (Karalienės pirmtakas – Gintaras Matkevičius, pasekėjas – Aleksandras Selezniovas).
Pijus I
Šventasis Pijus I (m. apie 154 m.) – popiežius nuo 140 m. iki 154 arba 155 m., kai kurių šaltinių duomenimis, pontifikato laikotarpis nuo 146 iki 161 m.
Manoma, kad jis gimė Akvilėjoje, šiaurinėje Italijos dalyje. Pagal Liber Pontificalis, jis buvo krikščionio Rufino sūnus ir Hermo, parašiusio religinį veikalą "Ganytojas", brolis. Tai patvirtina II a. Muratorijaus Kanonas bei Liberijaus Katalogas.
Spėjama, kad mirė Romoje kankinio mirtimi. Kaip kankinys, minimas ir ankstyvuosiuose Brevijoriaus leidiniuose. 1969 m. pataisytame "Romos Katalikų šventųjų kalendoriuje", remiantis tyrinėjimais, teigiama, kad nėra jokio pagrindo popiežių Pijų I laikyti kankiniu. Todėl Pijus I nėra įrašytas oficialiame katalikų kankinių saraše Martyrologium Romanum. Šiuo laikotarpiu Romos imperatoriumi buvo Antoninas Pijus, kuris nevykdė didelių krikščionių persekiojimų. Tai dar viena prielaida, kad Pijus I nebuvo nukankintas.
Veikla
Popiežiavimo laikotarpyje priešinosi įsigalėjusioms gnostikų ir valentiniečių erezijoms. Jas pasmerkė Romos sinode. Kovoti su erezijomis popiežiui padėjo filosofas, krikščionių apologetas šv. Justinas. Nustatė Velykų datą – kovo mėnesio sekmadienį po mėnulio pilnaties. Jo iniciatyva pastatyta vieną iš seniausių bažnyčių Romoje – Santa Pudenziana.
Palaidotas vienoje iš Vatikano katakombų.
Liturginis minėjimas – liepos 11 d.
Aukštaitijos stadionas
Aukštaitijos stadionas – įvairios paskirties stadionas Panevėžyje, Lietuvoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Namų rungtynes žaidžia FK Panevėžys.
Istorija
Stadionas pastatytas 1965 m. Buvo pavadintas Aukštaitija, kaip vienas iš Lietuvos regionų.
1968 metais pirmą ir paskutinį kartą buvo įžiebti keturi dirbtinio apšvietimo stulpai – tuomet draugiškose rungtynėse Panevėžio „Statyba“ rungtyniavo prieš... Panevėžio „Statybą“.
Didžiausias žiūrovų skaičius pasiektas 2004 m. rungtynėse tarp „Ekrano“ ir FBK Kaunas. Rungtynes stebėjo 8000 žiūrovų.
Aukštaitijos stadione yra žaidusi ir Lietuvos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė. 1995 m. rungtyniavo su Kroatija ir Slovėnija, 2000 m. – Vengrija, 2001 m. – Rumunija, 2003 m. – Islandija.
Saab JAS 39 Gripen
Operatoriai
2020 m. šis naikintuvas buvo naudojamas Švedijos, Čekijos (14 vnt.), Vengrijos (14 vnt.), Brazilijos (1 vnt.), Pietų Afrikos (26 vnt.) bei Tailando (12 vnt.) karinėse oro pajėgose. 2022 m. liepos mėn. pageidavimą įsigyti JAS 39 pareiškė Ukraina, nors planus gaminti licencines kopijas ši šalis turėjo jau prieš 2019 m.