cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antanas Milukas
Biografija
1892 m. išvyko į JAV. Čia 1896 m. baigė kunigų seminariją, kunigavo lietuviškose parapijose. 1892–1893 m. redagavo savaitraštį „Vienybė Lietuvninkų“, 1897–1898 m. – „Garsas Amerikos lietuvių“, 1898–1906 m. – žurnalus „Dirva“, 1903–1904 m. – „Dirva-Žinynas“, 1903–1942 m. – leidinį „Žvaigždė“. Studijuodamas Fribūre, 1901–1902 m. kartu su J. Tumu-Vaižgantu redagavo žurnalą „Tėvynės sargas“.
Buvo vienas iniciatorių steigiant švietimo ir kultūros draugijas (Motiejaus Valančiaus, Lauryno Ivinskio „Rašliavišką draugystę“).
Daug nuveikė kaip knygų leidėjas. „Po priegloba darbštaus vyro kun. Miluko“ (Vincas Kudirka) išėjo Kristijono Donelaičio, Antano Strazdo, Motiejaus Valančiaus, Antano Tatarės, Aleksandro Burbos, Antano Baranausko, Jono Basanavičiaus, Vinco Pietario, Prano Vaičaičio, Šatrijos Raganos ir kt. raštai (iš viso per 180 leidinių).
Parašė ir parengė keliolika knygų, tarp jų vadovėlį „Lengvas būdas pačiam per save išmokti lietuviškai rašyti“ (1893 m.), Paryžiaus pasaulinėje parodoje 1900 m. eksponuotą „Lietuvišką albumą“ (1–3, 1898–1900 m.; jame pateikta iliustruota lietuvių literatūros raidos apžvalga), „Lietuvišką chrestomatiją“ (1901 m.), apybraižas „Aušros“ 40 m. sukaktuvėse (1923 m.), „Petras Kriaučiūnas“ (1924 m.), „Silvestras Gimžauskas“ (1925 m.), „Vysk. M. Valančiaus darbai“ (1925 m.), studiją „Amerikos lietuviai XIX šimtmetyje“ (1938–1942 m.). „Žvaigždėje“ išspausdino „Amerikos lietuviškų knygų bibliografiją“, paskelbė naujų duomenų apie pirmuosius ir kitus JAV lietuvių periodikos leidinius, knygas, spaudinius, jų platinimą, autorius. Paskelbė publicistikos straipsnių, recenzijų, grožinės ir mokslinės literatūros vertimų, taip pat Lietuvą ir jos laisvės siekius skelbiančių darbų anglų kalba. Pasirašinėjo Dzūkelio, Antanulio, kitais slapyvardžiais. Išleido, daugiausia kartu su J. Pranaityte, per 200 knygų.
JAV lietuviai kartu su Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjunga įsteigė Antano Miluko literatūrinę premiją. Šeštokų bažnyčioje yra Antano Miluko bareljefas (skulpt. Leonas Žuklys), o Rudaminos bažnyčios šventoriuje pastatytas kunigui šviesuoliui skirtas stogastulpis.
Girelė (Vadokliai)
Girelė – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vadoklių.
Penskiai
Penskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krypno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietus nuo Monkų ir apie 33 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Bačas
Bačas (serb.: Бач) – miestas Serbijos Pietų Bačkos apygardoje, Vojvodinos provincijoje. Per 6 tūkst. gyventojų. Miestas davė pavadinimą Bačkos sričiai.
Istorija
X a. Bačkos sritis priklausė Vengrijos karalystei. Viduramžiais Bačas buvo Bač-Bodrogo komitato sostine. Šio komitato įsteigimo data nėra dokumentiškai tiksliai nustatyta, tačiau pirmasis komitato prefektas Vidas paminėtas 1074 m.
I Am Not a Human Being
I Am Not a Human Being – aštuntasis studijinis amerikiečių reperio Lil Wayne albumas, išleistas 2010 m. rugsėjo 27 d. Albumas buvo įrašytas prieš atlikėjui aštuoniems mėnesiams sėdant į kalėjimą dėl nelegalaus ginklo laikymo. Singlas „Right Above It“ sulaukė didelio pasisekimo ir pasiekė šeštąją vietą „Billboard Hot 100“ reitinge. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir pasiekė pirmąją „Billboard 200“ reitingo vietą, tapdamas antruoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. 2022 m. rugsėjo mėnesio duomenimis, JAV parduota virš dviejų milijonų albumo kopijų ir jis tapęs dukart platininiu.
Mėdžiūnai
Mėdžiūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 26 km į šiaurę nuo Karsakiškio, 6 km į pietryčius nuo Porijų. Kaimas įsikūręs Žaliojoje girioje, prie kelio. Šiauriniu pakraščiu teka Orija, plyti Samanynės lieknas.
Nubai
Nubai, nubiečiai – Pietų Egipte ir Šiaurės Sudane kilusi etninė grupė, kalbanti nubų kalbomis. Sudane nubai gyvena regione tarp Vadi Halfos šiaurėje ir El Debos pietuose.
Nubų grupės (iš šiaurės į pietus yra Halfaweyen, Sikut, Mahas ir Danagla).
Senovės egiptiečiai nubus vaizdavo kaip žmones su labai tamsia oda, dažnai su žiediškais auskarais ir kasomis supintais ar palaidais plaukais. Senovės nubai garsėjo savo gebėjimu šaudyti lankais.
Istorija
thumb|right|200px|Nubė (~1900 m.) thumb|right|200px|Rankraštis senąją nubų kalba
Nubai yra pietų Egipto ir šiaurės Sudano tauta, gyvenusi Nilo pakrantėse piečiau Asuano.
Pradalgės
Pradalgės – iliustruotas trimėnesinis poezijos laikraštis, leistas 1934–1935 m. Kaune.
Nubai
Istorija
Senovėje nubai garsėjo kaip puikūs raiteliai, gebėję jodinėti be balnų, laikydamiesi keliais. Nubų raiteliai garsėjo kaip efektyvi judri lengvoji kavalerija.
Vytautas Kurpuvesas
Vytautas Kurpuvesas (g. 1978 m. gegužės 5 d. Terešiškėse, Vilniaus raj.) – Lietuvos teisininkas, politinis veikėjas.
Nubai
Istorija
Nubų kalbos priklauso Rytų Sudano kalbų pošeimei, kuri yra Nilo-Sacharos kalbų šeimos dalis. Senoji nubų kalba žinoma nuo VIII a., tai seniausia paliudyta Afrikos kalba, nepriklausanti semitų-chamitų (afroazinėms) kalboms. Ta kalba kalbėjo Nobos klajokliai, kurie užėmė žemes apie Nilą tarp pirmojo ir trečiojo Nilo slenksčių, bei Makorae klajoklių, kurie užėmė teritorijas tarp trečio ir ketvirto slenksčių po Kušo karalystės žlugimo apie IV a. Makorae buvo atskira gentis, kuri po kurio laiko nukariavo ar paveldėjo Noba žemes ir įkūrė Bizantijos įtakotą valstybę – Makorijos karalystę. Ši karalystė Nobos žemes valdė kaip atskirą Nobadijos eparchiją. Nobadiją stačiatikių dvasininkas Julijanas ir Konstantinopolio vyskupas Longinas atvertė į miafizitizmą, tad jai vyskupus skirdavo Aleksandrijos patriarchas.
Pradalgės
Istorija
Leido ir redagavo Bernardas Brazdžionis. Spausdino M. Adomavičiaus spaustuvė Kaune. Išėjo 4 numeriai.
Vytautas Kurpuvesas
Biografija
1999–2002 m. dirbo policijos sistemoje, 2002–2005 m. Vidaus reikalų ministerijos darbuotojas. 2005–2008 m. Mykolo Romerio universitete dėstė administracinę teisę. 2006 m. nevyriausybinės organizacijos „Teisingumo instituto“ direktorius.
Nubai
Istorija
Pavadinimo Nubia kilmė nėra aiški, pateikiama bent pora aiškinimų: Nubus kartais vadina kušitais, nes senovės egiptiečiai nubų žemes vadino Kušu.
Vytautas Kurpuvesas
Biografija
2008–2012 m. Seimo narys. 2013–2016 m. Seimo kanceliarijos Valstybės valdymo ir savivaldybių komiteto biuro patarėjas. Nuo 2016 m. Vyriausiosios administracinių ginčų komisijos pirmininkas.
Pradalgės
Istorija
Spausdino poeziją kritikos straipsnius, recenzijas, apžvalgas. Almanacho pobūdžio leidinyje spausdinosi Stasys Anglickis, Benediktas Babrauskas, Jurgis Baltrušaitis, Bernardas Brazdžionis, Kazys Bradūnas, Mykolas Linkevičius, Vincas Mykolaitis-Putinas, Henrikas Radauskas, Vytautas Sirijos Gira, Balys Sruoga, Gražina Tulauskaitė, Antanas Vaičiulaitis ir kiti.
Nubai
Istorija
Apie 6000 m. pr. m. e. nubai išvystė žemės ūkį, kontaktavo su Egiptu. Nubų raštija jų istorijoje atsirado palyginti vėlai, jie perėmė egiptiečių sistemą.
Vytautas Kurpuvesas
Biografija
2008 m. Tautos prisikėlimo partijos narys.
Žmona Žana, sūnus Augustas.
Mačio apygarda
Mačio apygarda  – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies centre. Pavadinta pagal Mačio upę. Priklauso Diberio apskričiai. 48 803 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 1 029 km². Administracinis centras – Burelis. Ribojasi su Mirditės, Diberio, Bulkizės, Tiranos, Krujės ir Kurbinio apygardomis.
Nubai
Istorija
Nubiją sudarė 4 regionai, besiskyrę žemdirbystės forma ir kraštovaizdžiais:
Mačio apygarda
Savivaldybės
Mačio apygarda sudaryta iš 12-os savivaldybių:
Nubai
Šių laikų nubai
Senovės nubų palikuonys tebegyvena buvusios senovės Nubijos teritorijoje, kuri dabar daugiausia priklauso Egiptui. Apie 50 tūkst. nubų buvo perkraustyti Asuano užtvankos statybos metu (1960–1970 m.), nes patvenktas Nilas užliejo jų žemes. Dalis perkeldintų nubų toliau užsiima žemdirbyste, o dauguma dirba Egipto miestuose. Anksčiau arabų kalbą mokėjo tik vyrai nubai, kurie keliaudavo ieškodami darbo. Dabar ją mokyklose, radijo ir televizijos dėka išmoksta vis daugiau moterų nubių. Vis daugiau nubių dirba nebe namų ūkyje.
Kultūra
Egipto nubai domisi paskutinių dešimtmečių archeologiniais atradimais, kurie davė daug žinių apie Senovės Nubiją. Iki šių tyrimų rezultatų pagarsinimo nubai Egipte neretai patirdavo diskriminaciją. Dabar nubai didžiuojasi savo kultūros istorija. Dalis jaučia artimumą Sudano kultūrai, nes daug kas turi giminių Sudane. Šis tapatumo bendrumas išreiškiamas poezijoje, romanuose, muzikoje.
Šių dienų Sudane gyvena šios nubų etninės grupės: Šie nubai rašo savais rašmenimis. Jie taip pat puošiasi skarifikacija: Mahas vyrai ir moterys skruostuose pasidaro po tris randus, Danaqla tokius randus turi smilkiniuose. Jaunoji karta šio papročio laikosi žymiai mažiau.
Senosios Nubijos kultūrinę raidą veikė jos geografija. Nubijos teritorija kartais skiriama į: Dabartinių nubų naudojamos kalbos pagrįstos senaisiais sudaniečių dialektais. Iš šiaurės į pietus tai: Kenuz, Fadicha (Matoki), Sukkot, Mahas, Danagla.
Kerma, Napata ir Merojė buvo didžiausi Nubijos miestai, kuriuos palaikė turtingos žemdirbių teritorijos. Senovės Egipto valdovai siekė užvaldyti Nubijos turtus, ypač auksą ir per jos teritorijas einančius prekybinius kelius. Naujosios Egipto karalystės laikais Nubijoje ėmė dominuoti Egiptas. VIII a. pr. m. e. iškilo Merojės karalystė, tuo metu penkiasdešimčiai metų Egiptą ėmė valdyti valdovai nubai. Nubai išlaikė daug Egipto kultūrinių tradicijų. Nubai karaliai buvo laikomi pamaldžiais mokslininkais ir menų globėjais, kurių paliepimu buvo kopijuojami senovės Egipto tekstai ir net atkuriamos kai kurios Egipto tradicijos. Po to Egipto įtaka smarkiai nusilpo. Nubijos galios centru tapo Merojė, didesnę įtaką įgijo kultūriniai ryšiai su subsacharine Afrika.
Religija
Dabar nubai išpažįsta islamą. Nubų religinis gyvenimas yra islamo ir tradicinių senųjų nubų tikėjimų sinkretizmas. Senovėje nubų religija irgi buvo mišinys – tradicinės vietinės ir Egipto religijų mišinys. Iki paplintant islamui nemaža dalis nubų buvo krikščionys.
Senovinė Napata buvo svarbus Nubijos religinis centras, išsidėstęs Džebel Barkalyje – ant masyvios smiltainio uolos, kuri senovės nubams priminė piestu stovinčią kobrą. Senovės egiptiečių žyniai skelbė, kad Napata buvo senovinės dievo Amuno tėviškė, kas stiprino Napatos kaip religinio centro padėtį. Napata buvo svarbi tiek nubams, tiek senovės egiptiečiams. Apie 2500 m. Nubijoje buvo garbinami tiek vietiniai nubų, tiek egiptiečių dievai. Nubų karaliai ir karalienės buvo laidojami netoli Džebel Barkalio piramidėse kaip ir Egipto faraonai. Nubai piramides statė Nuryje (Nuri, ties Džebel Barkaliu, priešingame Nilo krante), El Karru vietovėje ir Merojėje (piečiau Džebel Barkalio).
Frydrichas III (Vokietija)
Frydrichas III (Frydrichas Vilhelmas Nikolausas Karlas; 1831 m. spalio 18 d. Potsdame – 1888 m. birželio 15 d. ten pat) – Prūsijos karalius ir Vokiečių imperatorius, valdęs 99 dienas.
Biografija
Kilęs iš Hohencolernų dinastijos, vienintelis imperatoriaus Vilhelmo I ir Saksonijos-Veimaro princesės Augustės Marijos Luizės Katarinos sūnus. Turėjo septyneriais metais jaunesnę seserį Luizę. 1858 m. vedė Didžiosios Britanijos karalienės Viktorijos dukterį iš Saksonijos-Koburgo ir Gotos valdovų dinastijos – Viktoriją Adelaidę Mariją Luizą. Su ja susilaukė aštuonių vaikų, tarp jų – sosto paveldėtojo Vilhelmo II.
1866 m. vadovavo Prūsijos I armijai, 1870–1871 m. – III armijai, kuri per karą su Prancūzija 1870 m. rugpjūčio 4 d. užėmė Visemburgą, prie Verto rugpjūčio 6 d. sumušė prancūzų maršalą P. de Makmahoną. Rugsėjo 1 d. dalyvavo Sedano kautynėse ir Paryžiaus apsiaustyje.
Kaip vienturtis karaliaus Vilhelmo I sūnus, rėmė idėją ir įtikinėjo savo dvejojantį tėvą priimti jam siūlomą Vokiečių imperatoriaus titulą. 1871 m. sausio mėnesį tapo kronprincu. Buvo liberalių pažiūrų, nemėgo Oto fon Bismarko. 1887 m. susirgo gerklės vėžiu, kuris buvo klaidingai palaikytas kita liga, todėl 1888 m. vasario mėnesį atlikus tracheotomiją, prarado balsą. Tėvui mirus, 1888 m. kovo 9 d. užėmė imperatoriaus sostą, tačiau valdė komos būsenoje tik 99 dienas. Po jo sostas atiteko vyriausiajam sūnui Vilhelmui II.
Veneržuvės
Veneržuvės (Hemigrammocypris) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Gentyje aprašyta viena rūšis – Hemigrammocypris rasborella.
Lompokas
Lompokas  – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kalifornijoje, Santos Barbaros apygardoje. Gyventojų skaičius – 42 434 (2010 m.).
Miesto pavadinimas čumašų kalbomis reiškia „stovintis vanduo“. Susikūrė apie Nekaltojo Prasidėjimo (La Purísima Concepción) misiją, įkurtą ispanų 1787 m.
Asociatas
Asociatas  – akademinis laipsnis, žemesnis negu bakalauro, paprastai suteikiamas po 2 metų studijų.
JAV jį paprastai suteikia bendruomenių koledžai (community college), dvimečiai koledžai (junior college) ir techniniai koledžai (technical college). Taip pat jų suteikti gali ir bakalauro laipsnius suteikiantys koledžai ir universitetai po 2 metų studijų (bakalauro laipsniui paprastai reikia 4 metų studijų). JAV ir Kanadoje asociato laipsnis yra žemiausias akademinis laipsnis, kuris gali būti suteiktas iki bakalauro laipsnio gavimo. Nors asociato laipsnis nėra toks patrauklus kaip bakalauro, tačiau jis gali padėti padaryti tam tikrą karjerą ir užtikrinti gana dideles pajamas kai kuriose veiklos srityse, ypač sveikatos priežiūros sistemoje, kur užtikrina didesnę galimybę išlaikyti užimamas pareigas ir leidžia studijuojant kur kas mažiau įsiskolinti.
Studijų trukmė
Asociato laipsnis suteikiamas prasimokiusiems dvejus metus (arba atlikusiems dvejų metų studijų programą anksčiau). Studijų programa paprastai apima tokius kursus kaip tekstų rašymas anglų kalba, algebra, socialinis bendravimas, humanitarinės disciplinos ir pan. Studentai, kurie mokosi vystymo kursų, dar vadinamų ikikoledžiniais arba korekciniais kursais, turi mokytis daugiau, nes šie kursai į asociatų programas neįeina.
Kai kurie žmonės asociato laipsnius vadina „dvejų metų laipsniais“. JAV egzistuoja ir dar žemesnio lygio diplomai, vadinami sertifikatais, kurie suteikiami už tam tikras studijas, paprastai profesinio rengimo, kurios trunka mažiau kaip metus. Pvz., tokios trumpos studijos informacinių technologijų srityje gali trukti 4-6 mėnesius.
JAV dvimečiai koledžai sudaro galimybę ne tik dieninėms studijoms, bet ir vakarinėms ar savaitgalinėms, kurias pasirenka daug studentų. Taip yra todėl, kad daug studentų dienomis dirba, tad paskaitos skaitomos vakarais, savaitgaliais ir, vis dažniau, nuotoliniu būdu. Sloan Consortium praneša, kad 51% visų akademinių laipsnių, suteikiamų už internetinį mokymąsi, yra asociatų laipsniai.
Asociatų laipsnių pavadinimai
Asociato laipsnio variantai: Gavusiems asociato laipsnį ir siekiantiems bakalauro laipsnio kreditai, gauti iki asociato laipsnio gavimo, gali būti įskaičiuoti bakalaurinių studijų programoje.
Studijas su menų ir mokslo asociatų diplomais siūlo dalis JAV universitetų, pvz., Pensilvanijos valstijos universitetas, Floridos technologijos institutas, Laisvės universitetas (Liberty University) ir Naujosios Anglijos koledžas.
Braitonas
Istorija
Archeologiniai įrodymai byloja, kad pirmoji gyvenvietė teritorijoje iškilo dar Bronzos amžiuje, Romos imperijos bei anglosaksų valdymo laikais. Pirmykštė gyvenvietė Braithelmstonas (angl. Brighthelmstone) dokumentuota 1086 m. Nuo 1730 m. miestelis tapo sveikatingumo kurortu.
Karalius Jurgis IV mieste praleido daug laiko, jame įkūrė Karališkąjį pavilijoną. 1841 m. nutiesus geležinkelį ir palengvinus susisiekimą, tapo populiaria kryptimi Londono iškylautojiems. 1997 m., siekiant sukurti bendrą administraciją, prie Braitono prijungtas Hovas, kuriam suteiktas miesto statusas 2000 m. Nuo 2017 m. Braitono ir Hovo gyventojų populiacija siekė maždaug 290 885. Braitonas dažnai apibūdinamas kaip Jungtinės Karalystės „hipių miestas“, „laimingiausia vieta gyventi JK“ bei „neoficiali gėjų sostinė JK“.
Asociatas
Asociatų laipsnių pavadinimai
Asociatų laipsniai dažniausiai pagal programas skirstomi į dvi grupes:
Nuorodos
Associate degree
Pasamanė (Elektrėnų sav.)
Pasamanė – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Pastrėvio. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,14 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 167,7 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, apaugę krūmais. Aplinkui plyti pievos. Į šiaurę ir vakarus nuo ežero įrengti golfo laukai, pietinėje pakrantėje stūkso Pipiriškių piliakalnis. Pietvakariuose išteka upelis link Užpurvio ežero (Elektrėnų marių intako Antabrasčio baseinas).
Algirdas Petrusevičius
Biografija
1943–1951 m. mokėsi Kauno Vinco Kudirkos pradinėje bei 4-ojoje vidurinėje mokykloje. 1955 m. baigė Kauno politechnikumą.
1953–1956 m. Kauno pogrindžio organizacijos „Geležinis Vilkas“ vado pavaduotojas. 1956 m. vasario 16 d. Kaune, būdamas „Geležinio Vilko“ būrio, kovojusio su okupantais, vado pavaduotoju iškėlė Lietuvos trispalvę Kauno Rotušės aikštėje, Šv. Pranciškaus Ksavero (jėzuitų) bažnyčios bokšte. Suimtas atsišaudymo metu, nuteistas, kalintas Sibire. Du kartus iš ten bėgo, apšaudytas, buvo sužeistas, neteko rankos. Kalėjo Mordovijos, Ozerlago, Vladimiro lageriuose. Į Lietuvą grįžo 1968 m.
1968–1971 m. dirbo Kauno II statybos valdybos meistru, darbų vykdytoju. 1971–1975 m. Sviesto ir sūrių instituto Lietuvos filialo vyriausiasis inžinierius. 1975–1986 m. Lietuvos liaudies buities muziejaus priešgaisrinės apsaugos darbuotojas.
thumb|180px|Lietuviško automato „Vytis“ kūrėjai Vytautas Stašaitis ir Algirdas Petrusevičius (dešinėje) 1990–1993 m. Krašto apsaugos departamento „Vytis“ ginklų baro viršininkas. Sukūrė Lietuvos kariuomenei pistoletus-kulkosvaidžius Vytis-1, Vytis-2, Vytis-3, skirtus kovai partizaninio karo sąlygomis, puolamąsias bei ginamąsias granatas, o su kolegomis – ir minų modelius. Nuo 1994 m. Krašto apsaugos ministerijos motorizuotosios pėstininkų divizijos technikos parko budėtojas. 1996 m. gegužės mėn. išrinktas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių sąjungos pirmininku.
1996–2000 m. kadencijos Seime priklausė Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) frakcijai, sąjungos Kauno skyriui, buvo Seimo Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto nariu.
1997 m. apdovanotas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu, 1998 m. Vyčio Kryžiaus 4-ojo laipsnio ordinu.
Grįžęs į Lietuvą užsiėmė ir juvelyro veikla, yra tautodailininkas. Daugelio tautodailininkų parodų dalyvis, personalinių parodų Kaune, Vilniuje autorius.
Po 2006 m. lapkričio 10 d. bei 2007 m. vasario mėn. teismo posėdžių nuteistas 4 metams laisvės atėmimo, apkaltinus neteisėtu disponavimu ginklais po VSD operacijos pagal nusikalstamos veiklos modelį. Nuosprendis panaikintas Aukščiausio teismo sprendimu, nustačius, kad teisėjas Kaune neturėjo įgaliojimų bylai. Po to teisena pradėta iš naujo.
Juozas Baranauskas (1862)
Biografija
Mokėsi Užpalių pradinėje valdinėje mokykloje. Nuo mažens mėgo skaityti knygas. Brolis Alfonsas, tarnaudamas kariuomenėje, pakvietė į Kauną ir supažindino su vietos knygnešiais, iš kurių sužinojo, kaip gauti lietuviškos spaudos. Gabenti lietuvišką spaudą ragino ir Užpalių klebonas Kazimieras Kosminskis, kuris vėliau Juozą Baranauską rekomendavo Juozui Tumui-Vaižgantui kaip patikimą knygnešį.
Susikūrus Garšvių knygnešių draugijai, tapo jos bendradarbiu. Spaudos parsiveždavo iš Garšvių. Kartais atveždavo Jurgis Bielinis arba Kazimieras Ūdra. Po draugijos likvidavimo vėl pradėjo keliauti į Tilžę. Imdavo knygų ir Viduklėje iš Juozo Sakalausko. Užmezgė ryšius su sediečiu knygnešiu V. Norkumi ir kitais. Platindavo pats – išvežiodavo arba išsiųsdavo paštu, taip pat perduodavo kitiems knygnešiams. Yra vežęs laikraščių į Mogiliovą.
1898 m. žiemą policija su žandarais, ieškodami Čižiškių sodžiuje slapto bravoro, rado Juozui Baranauskui priklausantį ryšulį su knygomis, laiškais, sąskaitomis. Pagal vieną laiškų išaiškino ryšius su Jurgiu Baranausku. Abu areštavo (Juozą Baranauską – 1898 m. balandžio 14 d.), pasodino į Zarasų kalėjimą ir užvedė bylą. Be jų, toje pačioje byloje dar buvo kaltinami 7 žmonės. 1899 m. birželio 2 d. caras patvirtino bausmę – 3 metams ištremti į vieną Rusijos gubernijų. Pasirinko Odesą.
Pasibaigus tremčiai liko dirbti Pliatorovo kartono fabrike. Į Lietuvą grįžo 1910 m. Atsiėmė dalį tėvo ūkio ir vertėsi žemdirbyste. Pirmojo pasaulinio karo metais buvo išvežtas į Vokietiją. Grįžęs savo kaime mokytojavo. Nuo 1928 m. sausio 1 d. gaudavo 75 Lt knygnešio pensiją.
Atmintinos vietos ir paminklai
Kapas ir antkapinis paminklas Užpalių kapinėse.
Juozo Baranausko vardu prieš Atrąjį pasaulinį karą Užpaliuose pavadinta gatvė.
Umaru Yar'Adua
Umaru Musa Yar’Adua (g. 1951 m. rugpjūčio 16 d. – 2010 m. gegužės 5 d) – buvęs Nigerijos prezidentas. Buvo gubernatoriumi Kacinos valstijoje šiaurės Nigerijoje nuo 1999 m. gegužės 29 d. iki 2007 m. gegužės 29 d. Jis buvo paskelbtas nugalėtoju prieštaringuose Nigerijos prezidento rinkimuose 2007 m. balandžio 21 d. ir prisaikdintas prezidentu 2007 m. gegužės 29 d. Buvęs valdančiosios Nigerijos Liaudies demokratinės partijos narys.
2009 m. lapkričio pababigoje buvo atrasta, kad jis turi perikardą, todėl buvo nuskraidintas gydytis į Saudo Arabiją. Negaunant jokių žinių apie prezidento sveikatą, šalyje pradėjo skirstytis ministrų kabinetai, kilo protestai. 2010 m. vasario 12 d. vadžią šalyje perėmė viceministras Goodluck Jonathan, kuriam buvo pasiūlyta perimti valdžią, tik iki kol U. Yar’Adua pasveiks. O 2010 m. gegužės 6 d. buvo pranešta, kad U. Yar’Adua mirė savo prezidentinėje viloje.
Arūnė Stirblytė
Arūnė Stirblytė (g. 1968 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė, vadybininkė, politinė veikėja.
Biografija
1984 m. baigė Vilniaus 18-ąją vidurinę mokyklą, 1989 m. baigė S. Žuko taikomosios dailės technikumą, 1994 m. – Vilniaus dailės akademiją.
2001–2002 m. UAB „Ultrapramogos“, 2002–2005 m. UAB „Casino planet“ rinkodaros direktorė. 2006–2008 m. UAB „Optima forma“ generalinė direktorė.
Nuo 2018 m. mažosios bendrijos „Triksė“ generalinė direktorė.
Girelė (Pasvalys)
Girelė – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Joniškėlio.
Arūnė Stirblytė
Biografija
2008 m. Tautos prisikėlimo partijos narė.
Londono universitetas
thumb|260px|Senato rūmai
Londono universitetas – vienas didžiausių ir seniausių Didžiosios Britanijos universitetų.
Istorija
Įkurtas 1836 m. karaliaus Vilhelmo IV Karališkąja chartija, sujungus Londono universitetinį koledžą, įkurtą 1827 m.) ir Londono karališkąjį koledžą, įkurtą 1829 m. 1878 m. pirmasis Didžiojoje Britanijoje suteikė moterims teisę studijuoti. Nuo 1979 m. universitetas leidžia laikraštį „London Student“.
Lietuviai
Elena Gaputytė, Egidijus Jaržemskas, Raimundas Jasinevičius, Rimantas Kačianauskas, Kazys Algirdas Kaminskas, Algis Krupavičius, Vaidutis Kučinskas, Audronis Kazimieras Kvedaras
Jonas Bučas, Leopoldas Dymša, Mykolas Jonas Henrikas Giedraitis, Arminas Lydeka, Andrius Smaliukas
Miškinis šuo
Išvaizda
Gyvūnas panašesnis į barsuką ar ūdrą, o ne šunį. Kojos, kaip nebūdinga šuniniams, yra trumpos. Kailis rusvas.
Trilūpės
Trilūpės (Opsariichthys) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Pragiedruliai (Švedija)
Pragiedruliai – Lietuvių draugijos Švedijoje mėnesinis kultūros žurnalas, ėjęs 1946–1949 m. Stokholme.
Istorija
Vyriausias redaktorius J. Lingis. Žurnalą iliustravo Eugenijus Mindaugas Budrys, Pranas Lapė, V. Lipniūnas.
Medžiūniškės
Medžiūniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Ažulaukės.
Ramygala
Ramygala – vienintelis miestas Panevėžio rajono savivaldybėje, išsidėstęs prie kelio, 24 km į pietus nuo Panevėžio. Seniūnijos centras, Ramygalos seniūnaitija. Ramygalos senamiestis – urbanistikos paminklas, kuriam būdingas savitas gatvių tinklas, jų užstatymo elementai, radialinis aikštės planas. Centrinėje aikštėje stovi paminklas stalinizmo genocido aukoms atminti (skulpt. Kazys Kisielis). Stovi neogotikinė Ramygalos Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1914 m.), šalia jos – juodo granito paminklas savanoriams, žuvusiems 1919 m. kovose su bolševikais. Mieste veikia Ramygalos gimnazija (su istorijos muziejumi), biblioteka (nuo 1937 m.), ligoninė, paštas (nuo 1895 m.), vaistinė (nuo 1888 m.), socialinės globos namai (nuo 2006 m.), kultūros centras, galerija „Voras“, kirpykla, pirtis, du bankai, gaisrinė, veikia tarpukariu statytas motorinis malūnas. Kapinėse yra Lietuvos partizanų kapai, II pasaulinio karo karių kapai.
thumb|left|Ramygalos centras thumb|left|[[Ramygalos gimnazija 2005 m.]]
Etimologija
Ramygalos vardas iš pradžių, matyt, reiškė „ramus galas, rami vieta“, kadangi jos pavadinimą sudaro du sandai: ram- (nuo ramus – „tylus, be triukšmo, jaukus“) ir -gala („kraštas, pakraštys, sritis“). Mažiau tikėtina versija, kad vietovardis kilęs nuo asmenvardžio Ramys (pvz., kaip Vytogala ar Ariogala), tačiau toks asmenvardis dabar neaptinkamas.
Istorija
Ramygalos vardas istoriniuose šaltiniuose buvo minimas nuo XIII a. (kaip Remigale). Prieš 1492 m. (kitais šaltiniais, 1431–1500 m.) pastatyta pirmoji Ramygalos bažnyčia. Pats miestelis paminėtas 1503 m., 1525 m. minimas Ramygalos valsčius, o 1540 m. ir Ramygalos dvaras. Čia buvo parduotuvės, bažnyčia, kalėjimas, keliai vedė į Kėdainius, Raguvą, Šeduvą, Panevėžį, Ukmergę. Miestelis ir apylinkės nuo seno garsėjo ožkomis, čia vykdavo ožkų turgūs.
1888 m. Ramygaloje atidaryta vaistinė, 1895 m. – paštas. XIX a. pabaigoje Ramygala minima kaip miestelis ir kaimas Panevėžio apskrityje.
Pokario metais apylinkėse veikė Vyčio apygardos Krištaponio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.
1956 m. gruodžio 28 d. suteiktos miesto teisės. Iki sovietinės melioracijos Ramygalą supo Liūnų, Pikšros, Uslajos ir Žarčių pelkės bei durpynai. Sovietmečiu Ramygala buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
2010 m. Ramygala paskelbta Lietuvos kultūros sostine. Čia įvyko ožkų grožio konkursas.
Heraldika
Miesto herbo ir vėliavos etalonus sukūrė dailininkas Arvydas Každailis.
Herbas
Ramygalos herbas patvirtintas 2003 m. sausio 13 d. prezidento dekretu. Herbo žaliame fone yra vaizduojamas stovintis ant vienos kojos gandras.
Kristupas Chodkevičius
Biografija
Gimė Lietuvos didžiojo kunigaikščio rūmininko Jeronimo Chodkevičiaus ir Onos Tarlaitės Chodkevičienės šeimoje.
Ramygala
Vėliava
Vėliavos žaliame fone – gandras, stovintis ant vienos kojos. Kampuose išdėstytos pasagos. Vėliavos kraštai apvesti raudonu apvalaus pjūvio apvadu. Dėl savo oficialių simbolių – herbo ir vėliavos – Ramygala buvo priimta į Europos gandrų miestų asociaciją.
Kristupas Chodkevičius
Biografija
1627 m. įsivėlė į ginčą dėl Supraslės Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai vienuolyno turtų, už ką 1650 m. gavo iš karaliaus papeikimą. 1636 m. rugpjūčio 3 d. Naugarduke įkūrė dominikonų vienuolyną, kurį vėliau rėmė materialiai ir finansiškai.
Šeima
Vedė du sykius. Pirmoji žmona Elžbieta Kiškaitė pagimdė tris sūnus – Aleksandrą Kristupą, Joną Kazimierą ir Jeronimą Karolį. Su antrąja žmona kunigaikštiene Sofija Stravinska vaikų neturėjo.
Ramygala
Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Mieste veikia vienintelė – šv. Jono Krikštytojo bažnyčia. Manoma, kad jos vietoje pirmoji Ramygalos bažnyčia buvo pastatyta tarp 1431 ir 1500 m., priklausė Vilniaus vyskupijai. Architektas – K. E. Strandmanas. Istoriniuose šaltiniuose, 1500 m. bažnytėlė buvo minima kaip Ramygalos altarista. Ne vieną šimtmetį bažnyčia buvo apleista, o XVIII a. viduryje bažnyčią suniokojo gaisras. 1781 m. atstatyta nauja medinė, šiaudais dengta bažnyčia. Tuo metu joje buvo 5 altoriai. 1842 m. pastatyta varpinė.
Kristupas Chodkevičius
Valstybinė tarnyba
LDK karų su Osmanų imperija, Švedijos karalyste ir Maskvos kunigaikštyste dalyvis. Su švedais kovėsi 1601 m. vasario 28 d. Pernu mūšyje, kuriame LDK kariuomenei vadovavo pusbrolis Jonas Karolis Chodkevičius. Karų su Maskva metu 1616–1617 m. vadovavo Lenkijos-Lietuvos nereguliariosios kavalerijos pulkui, veikusiam Maskvos kunigaikštystės teritorijoje, kuris 1616 m. užėmė Kurską ir kitas vietoves, dalyvavo pergalingame Bolchovo mūšyje (Oriolo sritis).
Ramygala
Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Dabartinė mūrinė bažnyčia buvo pradėta statyti 1897 m., pagal architekto Vaclovo Michnevičiaus projektą. Bažnyčios architektūra – neogotikinė, vienabokštė. Viduje – 3 navos ir 3 altoriai. Šventoriaus tvora sumūryta iš akmenų.
Kristupas Chodkevičius
Valstybinė tarnyba
Prasidėjus kazokų sukilimui, 1648 m. savo lėšomis išlaikė pėstininkų dalinį, kovojusį su sukilėliais.
Ramygala
Ramygalos gimnazija
Ramygaloje mokyklos būta jau XVII a. Nuo 1781 m. veikė parapinė mokykla. 1918 m. mokyklai suteiktas progimnazijos statusas. Nuo 1949 m. ji veikė kaip vidurinė mokykla. 2005 m. kovo 16 d. mokykla gavo Ramygalos gimnazijos vardą. Gimnazijoje veikia krašto istorijos muziejus.
Kristupas Chodkevičius
Valstybinė tarnyba
1632 m. dalyvavo elekciniame seime, kuriame Lenkijos karaliumi ir Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu buvo išrinktas Vladislovas Vaza. 1648 m. rėmė Jono Kazimiero Vazos išrinkimą Lenkijos ir Lietuvos valdovu. 1635, 1639, 1643, 1647 ir 1651 m. buvo renkamas Vyriausiojo Lietuvos Tribunolo maršalka.
Ramygala
Gyventojai
thumb|250px|Paminklas komunizmo aukoms
Žymūs žmonės
Kapinėse yra poeto Jono Graičiūno, knygnešio Adomo Laduko kapai.
Bitė Vilimaitė
Bitė Vilimaitė-Šukienė (1943 m. vasario 16 d. Lazdijuose – 2014 m. spalio 11 d. Alytuje) – Lietuvos rašytoja.
Biografija
Gimė veterinarijos gydytojo šeimoje. 1960–1965 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literaturą. Dirbo žurnale „Kinas“. Nuo 1971 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė.
Vaikystę ir paauglystę praleido Kaune, vėliau gyveno ir kūrė Vilniuje, paskutinius ketverius savo gyvenimo metus gyveno Lazdijų rajono savivaldybės Šlavantų seniūnijos Avižienių kaime. Mirė Alytaus apskrities Stasio Kudirkos ligoninėje Alytuje (insultas). Palaidota Vilniaus Karveliškių kapinėse.
Kūryba
Kūrinius pradėjo spausdinti 1960 metais. Debiutavo 1966 m. novelių rinkiniu „Grūdų miestelis“. Parašė kūrinių vaikams, vertė rusų autorių knygas į lietuvių kalbą. 1966–1996 m. rašyti 145 trumpi kūriniai sudėti į 2002 m. išleistą rinkinį „Papartynų saulė“.
Bitė Vilimaitė yra ryškiausia lakoniškos novelės atstovė. Jos novelėse galima įžvelgti daug iš pirmo žvilgsnio nereikšmingų gyvenimo momentų, slepiančių kažkokią prasmę ar pamoką. B. Vilimaitės prozai būdingas lakoniškumas, asociatyvus pasakojimas. Jos kūrybos pagrindinė tema – moteris ir jos likimas. Novelėse vengiama dramatiškumo, skaudžių dalykų. Kai kur yra „baltos dėmės“, kurias paliekama užpildyti skaitytojo nuovokai ir fantazijai.
Lazdynai (Kaliningrado sritis)
Lazdynai arba Krasnoznamenskas (sen. prūsų k. Lazdėnai, nuo 1576 m. Lazdynai, nuo 1734 m., nuo 1938 m. liepos 16 d. Haselberg, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, prie sienos su Lietuvos Respublika, prie Šešupės, 164 km nuo Kaliningrado, Krasnoznamensko municipalinio rajono centras, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnoznamensko miesto gyvenvietės centras.
Istorija
Nadruvos žemės gyvenvietės pavadinimas Lazdėnai lietuviškos kilmės. 4 km į vakarus nuo Lazdynų, prie Šešupės ir Prūdupės santakos išliko baltų piliakalnis. Pirmą kartą gyvenvietė minima 1556 m. Apie 1563 m. įkurta Lazdynų evangelikų liuteronų parapija. 1578 pastatyta bažnyčia. Jai apirus, 1877 m. pašventinta nauja, neogotikinio stiliaus su aukštu bokštu bažnyčia, architektas A. Štiuleris. Pamaldos lietuvių kalba joje kartą per savaitę laikytos iki 1938 m. 1584 m. įsteigta lietuvių parapinė mokykla. Konfirmacijai jaunuoliai lietuvių kalba rengti iki 1890 m. thumb|left|Dvaro pastatai thumb|left|Buvusi geležinkelio stotis XIX a. pro Lazdynus nutiesti plentai į Ragainę per Šilėnus, Širvintą, Pilkalnį. Per Šešupę pastatytas metalinis tiltas, siaurasis geležinkelis Lazdynus sujungė su Pilkalniu. Veikė dujų gamykla, paštas, telegrafas, telefonas, privati aukštoji mergaičių mokykla. XIX a. Lazdynai tapo dideliu įvairių verslų, amatų centru. Buvo plytinė, žemės ūkio mašinų gamybos ir remonto dirbtuvė. 1901–1919 m. veikė R. Mašalo spaustuvė su knygynu, kuri prekiavo lietuviškais leidiniais, nuo 1920 – dvi spaustuvės, viena jų prekiavo ir lietuviškais leidiniais. 1938 m. naciai, vykdydami Prūsijos germanizaciją, išvertė miesto pavadinimą iš lietuvių kalbos ir pavadino jį Haselberg, (Lazdynų kalnas).
thumb|Ligoninė Sovietmečiu Lazdynai suniokoti, nugyventi. Bažnyčios pastatas buvo paverstas sunkvežimių bei traktorių garažu, statybinių medžiagų sandėliu; po restauravimo nuo 1991 m. jame veikia stačiatikių cerkvė.
Vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Kaliningrado srities įstatymu Nr. 256 Krasnoznamensko rajone sudaryta Krasnoznamensko miesto gyvenvietė, į kurią įeina Krasnoznamensko miestas ir kaimai Samarskoje bei Šilininkai (Chlebnikovas).
Gyventojai
Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, 1848 m. iš 5580 parapijiečių lietuvininkų užrašyta 3200 (57 %), 1870 m. iš 8443 – 4815 (57 %), 1878 m. lietuvininkų – 4500 (51,4 %), 1897 m. – 3000 (apie 33 %), 1907 m. – 1724 (20,2 %).
Žymūs žmonės
Lazdynuose kunigavo lietuvių raštijai nusipelnę dvasininkai: nuo 1579 m. tarnavo ir 1584 m. mirė poetas ir kunigas Stanislovas Marcijanas Musa, 1709–1710 m. kunigavo poetas ir vertėjas Jonas Šulcas, 1887–1896 m. – K. Šimkus. Apie 1890 m. mieste ir apylinkėse tautosaką užrašinėjo Vilius Kalvaitis. Mokykloje prieš 1762 m. precentoriavo lietuvių raštijos darbuotojas Kristijonas Mykolas Piečys, XIX a. – Karalienės mokytojų seminarijos absolventai: nuo 1841 m. L. Trakaitis, nuo 1855 m. K. H. Langutas, nuo 1883 m. R. A. Fydleris.
Aleksandras Jonas Huten-Čapskis
Aleksandras Jonas Huten-Čapskis (g. apie 1658, m. 1711 m kovo 22 d.), Malborko pakamaris.
Biografija
Kulmo kašteliono Sebastiano Huten-Čapskio ir Malborko pakamario Pranciškaus Miroslavo Huten-Čapskio brolis.
Šeima
Buvo vedęs tris kartus. Pirmą kartą vedė Jadvygą Dzialinską (mirė 1692 m.), - Aomo Dzialinskio dukterį, po to Sofiją Tucholkę ir Aną Blachovską, nuo kurios turėjo sūnų Peremislio vyskupą Valentiną Aleksandrą Huten-Čapskį.
Wuerhosaurus
Wuerhosaurus – stegozaurų šeimai priklausęs paukščiadubenis dinozauras. Azijoje rasta visai nedaug jo kaulų, todėl nežinoma tiksli išvaizda. Ilgis – 6 m. Tai buvo vienas iš nedaugelio stegozaurų, išlikusių ankstyvosios kreidos periode. Išmirė vėlyvojoje juroje. thumb|left|Wuerhosaurus restauracija
Aberdynšyras
Aberdynšyras  – sritis Škotijos šiaurės rytuose. Pietuose ribojasi su Perto ir Kinroso bei Anguso sritimis, vakaruose – su Hailandu ir Morėjumi. Apima Aberdyno miesto sritį (tačiau ši į Aberdynšyro sudėtį neįeina). Šiaurinius ir rytinius krantus skalauja Šiaurės jūra.
Srities teritorijoje išlikę daug istorinių pilių.
Inana
thumb|170px|Inanos raižinys iš [[Larsa|Larsos]]
Inana  – šumerų meilės, vaisingumo ir karo deivė, nuo akadų laikų žinoma kaip Ištar. Inana buvo garbinama Uruke, ten stovėjo jai paskirta E-anna šventykla. Dievavardis bandomas kildinti iš Nin-ana, reiškiančio „dangaus viešpatė“.
Inanos sesuo – požemio karalystės valdovė Ereškigalė, pasiuntinė – deivė Ninšubur.
Ankstyvojo dinastinio laikotarpio Faros dievų sąrašuose Inana įrašyta trečioje vietoje – po dievų An ir Enlilio.
Inana mitologijoje labai nepastovi, klastinga, gudri. Labiausiai paplitusi buvo tradicija, pagal kurią Inana laikyta dangaus dievo An dukra. Būta ir kitos tradicijos, pagal kurią ši deivė laikyta mėnulio dievo Nanos ir deivės Ningalės dukra. Kai kada laikyta ir Enlilio dukra. Pradžioje ji buvusi Aratos valdove, bet jos nuolaidumu vėliau ėmęs naudotis Urukas. Inana buvo glaudžiai susijusi su deive Nanaja, jos drauge garbintos Uruke ir Kiše.
Manoma, kad deivės vaizdinys susiklostė, susiliejus keletui vietinių dievybių, svarbiausia iš kurių buvo Uruko Inana. Taip pat būta vietinių Zabalos Inanos, Akado Inanos kultų.
Mituose
Pasakojamas mitas apie Inanos mirtį – ji patekusi į požemio karalystę pas deivę Ereškigal. Ten buvo vedama per 7 vartus, kur ties kiekvienais turėjo atiduoti po vieną iš savo 7 magiškų apdarų. Praėjusi pro vartus ir likusi nuoga, Inana buvo nužudyta Ereškigal. Vėliau Enkis nusiuntė į požemį du demonus, kurie atgaivino Inaną. Tačiau ji negalėjo palikti mirusiųjų karalystės, neatsiuntusi ko nors vietoj savęs. Deivė sužinojo, kad jos vyras Dumuzidas Piemuo visiškai jos negedėjo ir mėgavosi malonumais, todėl pasirinko jį, kaip jos išpirką iš požemio. Demonai sučiupo Dumuzį ir nugabeno pas Erškigal. Dumuzio sesuo Geštinana pasiaukojo ir pusę metų pavaduodavo Dumuzį. Dumuzio sugrįžimas pas Inaną buvo siejamas su pavasario sugrįžimu ir švęstas vaisingumo orgijomis.
Apie Inaną taip pat pasakojama mite „Inana ir Bilulu“. Anot šio mito, deivė pavertusi senę Bilulu odmaišiu vandeniui, manydama, jog ši kalta dėl Dumuzio mirties.
Pirmojoje teksto „Gilgamešas, Enkidu ir požemio pasaulis“ dalyje pasakojama, kaip Inana Uruke persodina šventąjį halub medį. Vėliau iš šio medžio pagaminama deivės kėdė ir lova.
Oswald Spengler
thumb|right|Oswald Spengler Oswald Spengler (Osvaldas Špengleris; 1880 m. gegužės 29 d. Blankenburgas – 1936 m. gegužės 9 d. Miunchenas) – vokiečių istorikas ir filosofas. Labiausiai žinomas dėl savo klasikiniu tapusio darbo Vakarų saulėlydis (1918), kuriame jis išplėtojo ciklinės civilizacijų raidos teoriją bei kalbėjo apie krikščioniškosios Vakarų civilizacijos nuosmukį.
Gyvenimas
Spengleris gime tipinėje konservatyvioje smulkaus tarnautojo šeimoje Blankenbure Harco kalnyno papėdėje. Dešimties metų su šeima persikėlė į universitetinį Halės miestą, kur jis įgijo klasikinį gimnazijos išsilavinimą: studijavo lotynų ir graikų kalbas, matematiką ir gamtos mokslus. Būtent čia jis ėmė labai domėtis menais, ypač poezija, drama ir muzika. Didžiulę įtaką jam padarė Gėtės, Nyčės kūryba.
Mirus tėvui 1901 metais, Spengleris kaip privatus klausytojas studijavo Berlyno, Miuncheno ir Halės universitetuose. Jo domėjimasis apėmė labai plačią sritį: istoriją, filosofiją, gamtos mokslus, matematiką, literatūrą, muziką bei dailę. Po nepavykusio bandymo metais anksčiau, 1904 metais Spengleriui pavyko gauti daktaro laipsnį. Dar po metų jis stipriai susirgo.
Baigęs mokslus, jis įvairiuose Vokietijos miestuose dirbo mokytoju. Po motinos mirties 1911 persikėlė į Miuncheną, kurio taip ir nebepaliko iki gyvenimo galo. Čia jis gyveno kaip atsiskyręs mokslininkas, pragyvenimui užsidirbdavo atsitiktiniais privataus mokytojo darbais ar rašydamas žurnaluose.
1914 metais pabaigė rašyti Vakarų saulėlydį, bet knyga dėl prasidėjusio Pirmojo pasauliio karo buvo išleista tik 1918 metais. Pasirodžiusi knyga susilaukė didžiulio pasisekimo ir išgarsino iki tol visiškai nežinomą jos autorių. Pats besibaigiantis karas ir niūri to meto atmosfera tarsi tapo Spenglerio teorijų iliustracija. Beveik iš karto Vakarų saulėlydis buvo išverstas į keletą užsienio kalbų. Pačiam Spengleriui buvo pasiūlyta tapti filosofijos profesoriumi Getingeno universitete, ko jis, beje, atsisakė, motyvuodamas poreikiu susikoncentruoti į rašymą.
1931 metais jis išleido Žmogų ir techniką, kurioje kalba apie technologijų ir industrializacijos pavojų kultūrai.
Ateinant Hitleriui į valdžią buvo vienas jo rėmėjų, tačiau vėliau ėmė kritikuoti nacizmą. Nors Spengleris ir palaikė pačią totalitarizmo idėją, tačiau griežtai neigė biologinę „rasės grynumo“ ideologiją ir antisemitizmą. 1934 metais išleistas jo darbas Apsisprendimo valanda tapo bestseleriu, tačiau vėliau dėl išsakytos kritikos buvo uždrausta.
Izoliuotas nuo visuomeninio gyvenimo, paskutinius gyvenimo metus jis praleido klausydamasis Bethoveno, skaitydamas Šekspyrą ir Moljerą, pirkdamas tūkstančius knygų bei kolekcionuodamas senovinius Rytų ginklus.
Civilizacijų teorija
Savo svarbiausiame veikale Vakarų saulėlydis Spengleris išdėstė savo civilizacijos sampratą. Jo manymu, visų civilizacijų raida yra panaši ir vyksta pagal bendrus istorinius dėsnius. Tai jis mėgino parodyti lygindamas konkrečias civilizacijas. Buvo išskirtos 8 „aukštosios kultūros“:
Spengleris teigė, jog civilizacijos gyvuoja cikliškai, tai yra, jos gimsta, bręsta ir užgęsta. kiekvienam gyvavimo etapui būdingi tam tikri dvasios, meno ir politikos bruožai. Čia svarbu pabrėžti, jog jis, kaip ir visa vokiečių mąstymo tradicija, skyrė kultūrą ir civilizaciją kaip skirtingus reiškinius ar fazes. Pirmoji sąvoka, glaustai kalbant, apibūdina ankstyvąją, gyvybingąją civilizacijos etapą, kada dar stiprus intuityvumas, simboliškumas ir dominuoja „dvasia“. Antroji apibrėžia kūrybiškai išsisėmusį, standartizuotą, technokratišką visuomenės darinį, kurį Spengleris sieja su žlugimo pradžia. Jo aprašytus civilizacijų raidos etapus galima glaustai parodyti tokia schema:
Pavasaris (Kultūra): būdinga intuicija, galinga kūrybinė energija, vieningumas.
Ruduo (Civilizacija): miestų augimas. Aukštas jėgos disciplinos ir organizacijos lygis.
Reklė
Reklė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krypno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Kripno, apie 13 km į pietus nuo Monkų ir apie 32 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Oswald Spengler
Įtaka
Spenglerio svarbiausias veikalas Vakarų saulėlydis buvo vienas pirmųjų darbų, paneigusių hėgeliškajį eurocentrizmą. Taip pat jis davė pradžią kokybiškai naujam civilizacijų suvokimui bei lyginamiesiems kultūrų tyrimams. Būtent Spengleris padarė didžiulę įtaką kitam XX amžiaus civilizacijų teoretikui Arnoldui Toinbiui.
Reklė
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Oswald Spengler
Kritika
Tik išleistas Vakarų saulėlydis susilaukė plataus atgarsio. Visgi dauguma to meto intelektualų į Spenglerį žiūrėjo gana atsargiai. Sociologas Maksas Vėberis jį pavadino labai išradingu ir išsilavinusiu diletantu. Karlas Poperis jo teiginius vadino beprasmiais. Apskritai, pozityvistinėje to meto aplinkoje Vakarų saulėlydis buvo puikus grobis kritikai dėl savo miglotumo ir polinkio į misticizmą. Be to, Spengleris buvo kaltinamas azijocentizmo propagavimu. Ironiška, tačiau šiuolaikiniai komparatyvistai jį kaltina vis dar per dideliu eurocentrinių nuostatų laikymusi.
Arnoldas Toinbis, kurio tyrimams Spengleris padarė didelę įtaką, kritikavo savo pirmtaką už perdėm deterministinį požiūrį į civilizacijų raidą. Jis teigė, kad civilizacijų gimimą ir žlugimą lemia ne nematomi istoriniai dėsniai, o kur kas konkretesnės sąlygos.
Santa Barbaros apygarda
Santa Barbaros apygarda  – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Kalifornijoje, prie Ramiojo vandenyno pakrantės. Regiono administracinis centras – Santa Barbara.
Atmosferos drėgmė
Atmosferoje esantys vandens garai sugeria, atspindi ir išsklaido Saulės spinduliuotę, dėl to mūsų planetoje yra tinkama gyventi temperatūra. Atmosferos drėgmė (vandens garai, krituliai) perneša energijos perteklių horizontaliai iš tropinių sričių į poliarines platumas arba vertikaliai į aukštesnius atmosferos sluoksnius. Nuo vandens garų kiekio atmosferoje prikauso debesodaros procesai, vadinasi ir kritulių susidarymas. Be to vandens garai turi įtakos atmosferos ir Žemės paviršiaus temperatūriniam balansui. Vandens garai sugeria ilgabangę spinduliuotę, kurią spinduliuoja Žemės paviršius, ir dėl to patys tampa spinduliavimo šaltiniu. Dalis vandens garų spinduliuotės pasiekia Žemės paviršių. Todėl naktį Žemės paviršius ir atmosferos paribio sluoksnis mažiau atvėsta.
Absoliuti drėgmė apskaičiuojama pagal formulę:
Čia m_w yra vandens garų masė, V_{net} – bendras vandens ir oro santykis
Pasaulio vandens išteklių pasiskirstymas
Kai kuriais apskaičiavimais, 97,2 % pasaulio vandens išteklių yra vandenynuose ir jūrose. Toks vanduo yra druskingas, todėl daugumai sausumos augalų ir gyvūnų netinkamas. Tik labai turtingos, pavyzdžiui, Persijos įlankos, šalys stato vandens gėlinimo stotis ir vartoja jose išgėlintą jūros vandenį. Apie 2,1 % hidrosferos vandens susikaupę ledynuose ir sniegynuose. Gėlo vandens tėra 0,7 %: 0,1 % ežeruose ir upėse, 0,6 % po žeme (dirvožemyje ir grunte), 0,001 % atmosferoje. Vienu metu atmosferoje būna vidutiniškai tik tiek drėgmės, kad iškritusi ji padengtų Žemės paviršių vos 2,5 cm storio sluoksneliu (maždaug 10 dienų kritulių norma). Tačiau tarp vandenynų tiek atmosferos ir sausumos visą laiką vyksta vandens apykaita.
Drėgnumas
Oro drėgnumą nusako atmosferoje esančių vandens garų kiekis. Absoliučiuoju drėgnumu vadinamas vandens garų kiekis tam tikrame oro tūryje, išreiškiamas gramais kubiniame metre [g/m³]. Drėgnumas priklauso nuo oro temperatūros. Esant tam tikrai temperatūrai ore gali būti tik tam tikras vandens garų kiekis. Kai ore yra didžiausias galimas vandens garų kiekis, sakoma, kad oras yra prisotintas drėgmės. Šaltam orui prisotinti pakanka labai nedaug garų, šiltesniam reikia daugiau. Tai reiškia, kad kai šilta, kritulių iškrenta daugiau negu kai šalta. Santykinis drėgnumas – tai tam tikrame oro tūryje faktiškai esančio garų kiekio ir tą patį tūrį (esant tai pačiai temperatūrai) prisotinančio garų kiekio procentinis santykis. Jei santykinis drėgnumas 100%, oras yra prisotintas, jei 80-99% – drėgnas, o jei ~ 50% – sausas. 10% santykinis drėgnumas būna tik dykumose.
Kai atmosferos slėgis pastovus, vėsdamas neprisotintas oras gali pasiekti tokią temperatūrą, kad tampa prisotintas (santykinis drėgnumas 100%). Ši temperatūra vadinama rasos tašku. Žemiau rasos taško garų perteklius kondensuojasi ir susidaro vandens lašeliai, jei yra kondensacijos branduolių, arba ledo kristaliukų.
Kondensacija
Vandens garai kondensuojasi orui atvėsus iki rasos taško. Oras atvėsta dėl įvairių priežasčių, nuo kurių priklauso ir kondensacijos rezultatai.
Girelė (Širvintos)
Girelė – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Žemųjų Viesų.
Reinutrė
Reinutrė (Reynoutria) – rūgtinių šeimos daugiamečių žolinių augalų gentis.
Kilusi iš Rytų Azijos.
Stiebas status, storas, tuščiaviduris, bambliuotas. Lapai paprasti, pražanginiai, kiaušiniški arba plačiai kiaušiniški, širdišku arba plačiai pleištišku pamatu. Žiedai vienalyčiai, susitelkę į pažastines kekes arba šluoteles. Vaisius – tribriaunis lukštavaisis. Augalai užauga iki 4 m aukščio. Visos šios genties rūšys invazyvios.
Eliušėnai
Eliušėnai arba Sadovojė (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Ellern, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietės kaimas.
Reinutrė
Reinutrės gentis išskirta 1777 m., bet vėliau nesyk buvo tai sujungiama, tai atskiriama nuo pelėvirkščio (Fallopia).
Eliušėnai
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Geldapės apskrities kaimas. 1947–2008 m. Čistyje Prudų apylinkės kaimas.