cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žydrūnas Šlajus
Žydrūnas Šlajus (g. 1972 m. sausio 23 d. Žemaičių Naumiestis) – Lietuvos dailininkas, grafikos dizaineris. Autorius žinomas Lietuvoje ir už jos ribų. Klubo „Boules LT“ narys, Nacionalinės Rutulių Sporto Federacijos – NRSF valdybos narys. Komandos „Big Balls“ vienas įkūrėjų. 1996 m. baigė Vilniaus dailės akademijos architektūros ir dizaino katedrą, įgydamas taikomosios grafikos kvalifikaciją. Meno projektuose ir parodose, performansuose pradėjo dalyvauti dar studijų metais. Grafikos ir fotografijos parodose dalyvauja nuo antro kurso. Vėliau pradėjo kurti naudodamas grafito ir lino raižinių technikas. Pastaruoju metu savo darbus kuria naudodamas kompiuterines technologijas.
Lietuvos savivaldybių asociacija
Lietuvos savivaldybių asociacija (LSA) – ribotos civilinės atsakomybės viešojo juridinio asmens teises turinti ne pelno organizacija, jungianti visas Lietuvos Respublikos savivaldybes ir sprendžianti savo narių – savivaldybių – bendrąsias problemas, teikianti savo nariams paslaugas, taip pat atstovaujanti savo narių bendriesiems interesams valstybės valdžios ir valdymo institucijose, užsienio valstybių savivaldybių ir kitose tarptautinėse organizacijose, formuojanti Asociacijos narių veiklos strategiją, stiprinanti vietos savivaldą bei koordinuojanti Asociacijos narių kryptingą veiklą atskirose srityse, tenkinanti ir ginanti kitus Asociacijos narių viešuosius interesus.
Steigiamasis Lietuvos Savivaldybių asociacijos suvažiavimas įvyko 1995 m. birželio 22 d. Asociacijos nariais tapo 55 iš 56 savivaldybių. Šiuo metu asociacija jungia visas 60 Lietuvos savivaldybių.
1920–1940 m.
Lietuvoje pirmosios miestų ir valsčių savivaldybių sąjungos buvo pradėtos kurti 1920–1923 metais, įvyko 6 Lietuvos savivaldybių suvažiavimai, kurių paskutinis, įvykęs 1926 m., parengė vienos iš demokratiškiausių tuometinėje Europoje vietos savivaldos sistemos projektą.
1924 m. vasario 2–4 d. Kauno burmistro Jono Vileišio iniciatyva buvo įkurta Lietuvos miestų sąjunga. Jis jai ir vadovavo iki 1932 m. Jo pavaduotoju buvo Šiaulių burmistras Kazimieras Ubeika, vėliau Jackus Sondeckis. Sąjungai priklausė miestai, turintys daugiau, kaip 3000 gyventojų. Ji rūpinosi bendraisiais ūkio ir kultūros reikalais, atstovavo gyventojams prieš valstybės valdžią, palaikė ryšius su užsienio miestais ir jų organizacijomis.
Daugiškiai
Daugiškiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Skapiškio.
Lietuvos savivaldybių asociacija
1920–1940 m.
1927 m. gegužės 25–27 d. Rygoje įvyko pirmasis Baltijos valstybių miestų atstovų suvažiavimas, kuriame buvo įsteigtas nuolatinis Lietuvos, Latvijos ir Estijos miestų sąjungų biuras. Antrasis sąjungų suvažiavimas įvyko 1931 m. Taline, trečiasis – 1935 m. Kaune, ketvirtasis – 1938 m. Rygoje. Buvo užmegzti ryšiai su Suomijos ir kitų šalių savivaldybių sąjungomis. Lietuvos miestų sąjunga priklausė Tarptautinei miestų sąjungai, iki 1939 m. jos atstovai – J. Vileišis, vėliau – Juozas Merkys dalyvavo IULA kongresuose.
Po 1990 m.
1991 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę pirmiausia susikūrė savanoriškos Didžiųjų miestų, Miestų, Rajonų ir Žemesniosios pakopos savivaldybių sąjungos, šiek tiek derindavusios savo veiklą ir tarpusavyje. Tačiau neretai jų interesai susikirsdavo. Neturėdamos visuotinės ir privalomos narystės, vieningos nario mokesčių sistemos bei atvirai ignoruojamos valstybinių struktūrų valdininkų, šios sąjungos nesugebėjo suvienyti visų savivaldybininkų pastangų plėtojant savivaldą Lietuvoje. Netgi priešingai, dėl netoliaregiškos šių sąjungų vadovų politikos 1995 metais, panaikinus apylinkių tarybas ir sukūrus apskritis, perėmusias dalį savivaldybių funkcijų, reali savivalda buvo nutolinta nuo žmonių.
1995 m. šeštoji Adolfo Šleževičiaus vyriausybė įvykdė ir apskričių reformą, kuri, prieštaraudama Europos vietos savivaldos chartijai ir joje išdėstytam subsidiarumo principui, dar labiau centralizavo valdymą. Apskritys turėjo perimti didžiąją dalį ministerijų funkcijų, bet jų negavo, o demokratinių organų – savivaldybių - funkcijos buvo susiaurintos. Vietoje renkamų apskričių tarybų buvo sudarytos pseudotarybos iš savivaldybių deleguotų atstovų. Kilo problemų dėl apskričių ir savivaldybių kompetencijų suderinimo. Tuometinė Žemės įstatymo redakcija atėmė iš savivaldybių teisę valdyti miestų, miestelių ir kaimų žemę. LSA siūlymų įstatymą taisyti nei Vyriausybė, nei Seimas nepaisė.
Valdant aštuntajai Gedimino Vagnoriaus vyriausybei savivaldybių finansinė padėtis dar pablogėjo. Finansų ministerija nederinusi su LSA pateikė Biudžeto įstatymo projektą, nebuvo tvarkos skirstant savivaldybėms 20 proc. Kelių fondo lėšų. Didėjo skolos energetikai, stigo pinigų pašalpoms gyventojams, lėšų švietimo, kultūros, sveikatos apsaugos įstaigoms. 1997 m. asociacija, finansų ir valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministrai pasirašė bendrą derybų protokolą dėl rodiklių, lemiančių savivaldybių biudžetų pajamų dydį, nustatymo. Savivaldybėms buvo numatyta skirti 31,6 proc. nacionalinio biudžeto. Prasidėjo ir šilumos ūkio decentralizavimas. LSA pastangomis perdavus savivaldybėms energetikos ūkio įmones, kurių apyvarta kartais buvo didesnė negu savivaldybių biudžetai, nebuvo lengva jas tvarkyti, modernizuoti, nustatyti tarifus. 1997 m. sausio 23 d. įsigaliojusiame Vietos savivaldos įstatymo pakeitimo įstatyme įrašyta, kad įstatymų ir kitų teisės aktų projektai, susiję su savivaldybių veikla, rengimo ir svarstymo stadijose institucijų nustatyta tvarka derinami su Lietuvos savivaldybių asociacija. Bet tik 2000 m. Vyriausybė nutarimu galutinai įtvirtino šį LSA laimėjimą. Asociacijos pastangomis 1998 m. gruodžio mėn. buvo pasirašytas trišalis Finansų ministerijos, Valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministerijos ir Lietuvos savivaldybių asociacijos bendrų derybų dėl savivaldybių pajamų dydį ir išlyginimą lemiančių rodiklių protokolas.
Vyriausybės ir Asociacijos 2000 m. birželio mėn. susitarimu „Dėl dvišalio bendradarbiavimo“ buvo sudaryta Vyriausybės ir Lietuvos savivaldybių asociacijos dvišalė komisija ir patvirtinti šios komisijos nuostatai. Dvišalės komisijos tikslas – interesų bei pozicijų tarp Vyriausybės ir Asociacijos derinimas, probleminių klausimų, kylančių dėl santykių tarp Vyriausybės institucijų ir savivaldybių, kurių jos negali išspręsti be valstybės institucijų pagalbos, nagrinėjimas, išvadų ir pasiūlymų savivaldos plėtrai aktualiais klausimais teikimas. Tačiau derybų protokolai dažnai nebuvo vykdomi. Nepaisyta ir LSA siūlymo savivaldybių išlaidų dalį nuo beveik 32 proc. nuo nacionalinių išlaidų padidinti iki 37 proc. Savivaldybės tik išmokėdavo kompensacijas, atlyginimus, o lėšų savivaldos reikalams beveik nelikdavo. Penktąjį LSA suvažiavimą 1999 m. spalio 22 d. trečdalis savivaldybių pasitiko atsidūrusios už normalaus finansavimo ribos. 2000 m. gegužės 19 d. vykusiame šeštajame suvažiavime, naujosioms savivaldybėms papildžius LSA narių gretas, asociacija iš tikrųjų tapo visas šešiasdešimt Lietuvos savivaldybių vienijančia ir ginančia jėga. Ypač pablogėjus finansinei savivaldybių padėčiai, ne kartą kreiptasi į Vyriausybę dėl negautų planuotų pajamų, tačiau valstybės skola jos nebuvo pripažintos. Trisdešimt devynios savivaldybės pradėjo bylą su Vyriausybe. Centrinė valdžia iš pradžių į tai žiūrėjo skeptiškai. Bet kai LSA išdrįso kreiptis pagalbos į Europos Tarybos Vietos ir regionų valdžių kongresą Strasbūre, savivaldybių ir centrinės valdžios santykiai iš esmės pasikeitė. Po dvejų metų byla baigėsi istorine pergale: savivaldybių negautos pajamos – apie 30 mln. Lt – pripažintos valstybės skola.
2002 m. Konstitucinis Teismas pripažino, kad septynerius metus veikusi savivaldos sistema yra antikonstitucinė, Vyriausybė ir Seimas buvo priversti atlikti savivaldos įstatymų reformas, tačiau daugelio principinių klaidų, nutolinusių savivaldą nuo gyventojų, ištaisyti neskubama. Nuo 2009 m. pradžios savivaldybių finansinė būklė vėl pradėjo blogėti.
Tikslai
Asociacijos veiklos tikslai – siekti Lietuvos Respublikos Konstitucijoje ir įstatymuose nustatyto savivaldybių savarankiškumo atstovaujant bendruosius Asociacijos narių interesus valstybės valdžios ir valdymo institucijose, bendradarbiaujant su užsienio valstybių savivaldybių ir kitomis tarptautinėmis organizacijomis, įgyvendinant Lietuvoje Europos vietos savivaldos Chartijos nuostatas ir vykdant atskiras Asociacijos programas.
Institucijos
Asociacijos institucijos yra:
Atstovavimas
Asociacijos narių atstovų suvažiavimai vyksta kasmet. Atstovavimo savivaldybei asociacijoje norma yra 1 asmuo nuo 10 tarybos narių, taip pat nuo likusios nepilnos dešimties (daugiau kaip 5). Papildomai prie nustatytos kvotos savivaldybės, kuriose gyvena daugiau kaip 100 000 gyventojų, nuo kiekvieno kito 100 000 (taip pat nuo nepilno 100 000) renkama po 1 asmenį.
Savivaldybės – asociacijos narės savo atstovus į asociacijos suvažiavimą renka pagal kvotas proporcingai rinkimus laimėjusių partijų gautoms vietoms tarybose visam tarybos įgaliojimų laikui. Asociacija savo renkamas institucijas formuoja iš kandidatų, siūlomų proporcingai visoms savivaldybių tarybų rinkimus laimėjusių partijų gautoms vietoms savivaldybių tarybose.
Asociacijos narių atstovų suvažiavimas tvirtina ir keičia nario mokesčio dydį, kuris nustatomas ne mažesnis kaip 0,02 % ir ne didesnis kaip 0,04 % savivaldybės biudžeto išlaidų, asociacijos ir jos vykdomosios bei kontrolės institucijų struktūrą, asociacijos pajamų ir išlaidų sąmatą, įstatus.
Skylė (grupė)
Grupė SKYLĖ (t. p. Aistė Smilgevičiūtė ir SKYLĖ) – kūrybinis sambūris, susikūręs Vilniuje 1991-aisiais, Lietuvos istorinio lūžio metu, byrant Sovietų Sąjungai. Dar ištakose suformuluoti pagrindiniai principai – alternatyvios muzikinės ir poetinės minties, paremtos filosofija, mitologija ir istorija, sklaida – nepakito iki šių dienų.
Grupės stilistiką apibrėžti sunku – roko muzikos pagrindas susipynė su neofolko, bard, punk, artroko ir kitų stilių elementais. Su pagrindinės vokalistės Aistės Smilgevičiūtės atėjimu 1997-aisiais tematikoje išryškėjo baltiškoji linija. Instrumentuotę nuolat spalvina akustiniai instrumentai – smuikas, akordeonas, fleita, violončelė, kanklės, dambrelis. Grupės lyderio Roko Radzevičiaus dėka SKYLĖ bendradarbiauja kuriant aplinkos teatro spektaklius bei roko operas.
Biografija
1991-ųjų rudenį susikūrė kūrybinis sambūris „Skylė“. Pradžioje tai buvo studentų roko grupė, savo kūryboje bandžiusi sujungti įvairiausius muzikinius stilius – nuo pankroko iki folkroko bei artroko. Pirmieji koncertai vyko studentų festivaliuose. Iš penkių narių, tuo metu grojusių gitara, bosu, klavišiniais, smuiku ir mušamaisiais, sudaryta grupė ėmė organizuoti pogrindinio meno parodas bei nekomercinius festivalius (kaip antai „Free Tibet“ 1995-aisiais), šitaip pritraukdama jaunus žmones, pasižymėjusius įvairiais talentais.
1993 m. buvo išleistas debiutinis grupės albumas „Žydinčių moterų džiaugsmas“. Nors daugiausia sudarytas iš švelnių baladžių, į ji pateko ir keli sunkesni kūriniai.
1994 m. grupė įrašė ir išleido net du albumus – „Kabatūrinė radiacija“ ir „Periklių giesmės“. Pirmasis – tai bandymas per siurealistinio pankroko skambesį perteikti tokias temas kaip baimė, pyktis ir skausmas, o antrasis – saviironiškų baladžių rinkinys.
1995 m. irašytas vienas lyriškiausių albumų „ 1+1=1“.
1995-aisiais „Skylė“ pradėjo dirbti su lėlių, ugnies ir muzikos teatru „Miraklis“. „Skylės“ lyderis Rokas Radzevičius kartu su grupe sukūrė ir įrašė muziką 2 „Miraklio“ spektakliams – „Promemoria Šv. Stepono 7“ ir „Saulės kelionė“. Tuo metu septyni „Skylės“ muzikantai išbandė savo jėgas aktorystėje, suvaidindami spektaklyje „ Promemoria Šv. Stepono 7“, skirtame sugriauto Vilniaus senamiesčio pastato ir jame gyvenusių žydų istorijai. Tais pačiais metais grupė nusifilmavo vokiečių meniniame filme „Kaukazo vakaras“ ir rusiškai atliko jame dainą „Žydinčių moterų džiaugsmas“.
Žadintuvas
thumb|Skaitmeninis [[Radijas|radijo žadintuvas]] thumb|left|200px|Mechaniškas senovinio stiliaus žadintuvas
Žadintuvas – laikrodis su žadinimo funkcija.
Pirmieji žadintuvai buvo mechaniniai. Dabar vis dažnesni elektriniai žadintuvai, kurių energijos šaltinis yra baterija, tačiau pastoviam jo darbui gali būti naudojama energija ir nuolatine srovė iš elektros tinklo.
Dažniausiai yra naudojami stalo tipo žadintuvai. Žadintuvo funkciją dažnai turi ir rankiniai elektroniniai laikrodžiai.
Skylė (grupė)
Biografija
1998 m. „Skylė“ buvo oficialiai pripažinta kaip kūrybinių iniciatyvų centras (2004 m. pervadinta į VšĮ „Via Artis”) ir suorganizavo du pacifistinius festivalius „Gėlių naktis“, persmelktus reminiscencijų 70-ųjų meilės bei taikos idėjoms. Tais pačiais metais įvyko „Skylės“ pasirodymas Pasauliniame jaunimo festivalyje (World Youth festival) Lisabonoje.
Borchardt C-93
Borchardt C-93, Borchardto pistoletas – 1893 m. sukonstruotas savitaisis pistoletas, vienas pirmų komerciškai sėkmingų. Konstruktorius Hugas Borchardtas (Hugo Borchardt).
H.Borchardtas pistoletui sukūrė specialų šovinį 7,65×25 mm Borchardt. thumb|left|250px|Alkūninis svirtinis spynos mechanizmas Borchardt-Luger Modell 1898 pistolete perimtas iš Borchardt C-93 Pistolete buvo naudojamas alkūninis svirtinis užrakinimo mechanizmas, tad šaunant, kol veikia atatranka, virš pistoleto pakildavo ir susilenkdavo dviejų dalių svirtis, kuri leisdavo atrakinti uoksą ir išmesti iššautą tūtelę.
Borchardto pistoletas buvo taiklus ir sparčiai šaudantis, tačiau brangus gaminti ir nepatogus naudotis dėl beveik statmenos rankenos. Pistoleto atatranka buvo nelauktai stipri. Borchardto pistoleto konstrukciją išstudijavęs Georgas Liugeris (Georg Luger) 1899 m. sukūrė pistoletą Luger P08 Parabellum.
Borchardt C-93 pistolete naudotas šovinys paskatino sukurti Mauser C96 pistoletuose naudotą šovinį 7,63×25 mm Mauser. Šių šovinių dydis vienodas, tačiau 7,63×25 mm Mauser yra pernelyg galingas pistoletui Borchard C-93.
Skylė (grupė)
Biografija
1999 metais „Skylė“ dalyvavo tarptautinėje kūrybinėje stovykloje Vokietijoje, ten buvo sukurtas miuziklas „Dialog is a lock“. Tais pačiais metais R. Radzevičius sukūrė ir kartu su „Skyle“ įrašė muziką dar vienam „Miraklio“ spektakliui „Žmogus ir Aušrinė“.
2000 metų pradžioje „Skylė“ drauge su Aiste Smilgevičiūte įrašė „Babiloną“, vieną sėkmingiausių savo albumų. 2000 m. vasarą „Skylė“ Lietuvoje inicijavo tarptautinį jaunimo projektą „Uniformos“, kurio metu jauni žmonės iš įvairių Europos šalių sukūrė ir atliko miuziklą demokratijos tema. Metų pabaigoje šis miuziklas buvo atliktas dar sykį – šįkart tuo pat metu Vilniuje ir Magdeburge, sujungus dvi scenas vaizdo ryšiu per internetą.
2001 metų vasarą publikai pristatyta specialiai Jūros šventei Klaipėdoje grupės lyderio R. Radzevičiaus sukurta roko opera „Jūratė ir Kastytis“, kurios įrašuose dalyvavo ne tik grupės nariai, bet ir žinomi profesionalūs muzikantai, o pagrindines partijas atliko garsūs atlikėjai, tokie kaip Marijonas Mikutavičius, Kostas Smoriginas, Olegas Ditkovskis, Vladas Bagdonas ir kt. Tą pačią vasarą įvyko dar vienas tarptautinis muzikinis projektas „Svetimi“, o rudenį sukurta ir įrašyta muzika paskutiniam „Miraklio“ spektakliui Lietuvoje „Vilniaus legendos“.
2002 metais pasirodė „Jūratės ir Kastyčio“ garso takelis CD pavidalu. Dvi dainos iš šio albumo po metų patekę į Marijono Mikutavičiaus solinį albumą yra vienos laukiamiausių grupės koncertuose. 2002 m. rudenį bendradarbiaujant su Šiaulių miesto savivaldybe sukurtas ir pastatytas muzikinis ugnies spektaklis „Saulės žemė“, kurio kūrime aktyviai dalyvavo Šiaulių menininkai ir muzikantai.
2003 metų vasarą įvyko grupės atsisveikinimas su jaunimo muzikiniais projektais. Baigiamuoju akordu tapo „Tilt“, kuris, subūręs kūrybingą jaunimą iš 7 valstybių, virto dešimčia pasirodymų Lietuvoje, Slovakijoje, Vokietijoje ir Belgijoje. Tų pačių metų rudenį pasirodė dar viena R. Radzevičiaus roko opera – „Žuviaganys“.
2007 metų rudenį pasirodė albumas „Povandeninės kronikos”. Šalia albumo audio CD formatu, buvo išleistas ir DVD – LRT studijoje „Povandeninės kronikos” programos pagrindu nufilmuoto koncerto vaizdo įrašas. Pasipylė apdovanojimai, klausytojų įvertinimas tapo tik dar didesniu postūmiu aktyvinant grupės koncertinę ir kūrybinę veiklą.
2009 m. išleisti 4 nauji leidiniai: „Koncertas Šv. Kotrynos bažnyčioje“ (DVD), būsimo albumo „Broliai“ demonstracinis leidinys, „Sapnų trofėjai“, muzikinė pasaka vaikams „Karalaitė Garbanėlė“ iliustruotos knygutės su CD pavidalu.
2010 m. išleistas albumas „Broliai“, skirtas 1944–1953 m. Lietuvos laisvės kovų dalyviams atminti.
2015 m. išleistas grupės albumas „Vilko vartai“, jame sudėtos autorinės Roko Radzevičiaus ir Aistės Smilgevičiūtės dainos, kuriose persipina vidiniai monologai, subtiliai erotiški duetai, filosofiniai, folkloriniai motyvai bei intensyvaus roko ir daugiabriaunio lyrizmo skambesys.
2016 m. išleistas dvigubas albumas „Dūšelės“ – muzikinė mitologinė drama apie sielos kelionę tarp šiapus ir anapus pagal baltišką mirties sampratą. Pirmoje dalyje skamba originalios dainos, antroje – dainų remiksai ir parafrazės, kurias įrašė Donis (Donatas Bielkauskas), Šarūnas Kvaraciejus, Martynas Bialobžeskis ir Jonas Jurkūnas.
2020 m. buvo irašytas ir išleistas fundamentalus darbas – žemaitiška roko opera „Gervaza dūzgės“. Pagal Platelių krašto legendas žemaičių kalba sukurtas vientiso siužeto kurinys, tai Aistės Smilgevičiūtės duoklė savo gimtam ženaitijos kraštui. Dvigubo CD knygutę puošia dailininko Dovydo Čiuplio nuostabaus grožio piešiniai. Pagal vieną dainą „Nalija“ (taip vadinasi giliausia Platelių ežero vieta) skurtas animacinis video klipas.
Nariai
Buvę grupės nariai: Viktoras Kubaitis „Kubanas” (pirmasis Skylės bosistas), Darius Stankevičius „Dariow” (pirmasis Skylės būgnininkas), Giedrė Danytė „Danytka” (pirmoji Skylės smuikininkė), Kristina Gudonytė „Zapyčka” (smuikas), Vytautas Dekšnys (iškilioms mintys, piešiniai, tekstai), Robertas Žukas (menedžeris), Eglė Miškinienė (bosinė gitara), Dainius Jucius „Kruopinas” (multiinstrumentalistas: violončelė, dūdmaišis, bandonija, perkusija, lūpinė armonikėlė, dombrelis), Arūnas Petronis (kanklės, pritariamasis vokalas, grupės garso režisierius ir techninis servisas), Skirmantas Kunevičius (mušamieji), Gediminas Jakutis (gitara), Gediminas Andriškevičius „Gondzikas” (bosinė gitara), Tomas Ramančiūnas (violončelė), Jonas Krivickas (elektrinė gitara).
Senoji Būda
Senoji Būda yra:
Chronometras
miniatiūra|Chronometro mechanizmas Chronometras – laiko matavimo prietaisas, kuris yra naudojamas labai tiksliems matavimams. Chronometras buvo sukurtas XVIII a. ir pirmiausia jie buvo naudojami jūreivystėje.
Būda (Pivašiūnai)
Būda – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Skraičionių.
Darbo birža
Darbo birža tai įdarbinimo tarnyba, kuri registruoja bedarbius bei darbdavius, siūlančius laisvas darbo vietas, į savo duomenų bazę. Taip pat padeda darbuotojams rasti tinkamą darbą, o darbdaviams – tinkamą darbuotoją, kuris atitinka jų keliamus reikalavimus.
Naujasis Gėlupis
Naujasis Gėlupis – Prienų ir Birštono krašto laikraštis, leidžiamas nuo 1989 m. balandžio 14 d. Prienuose, J. Brundzos g. 4.
Istorija
Iki 1991 m. Nr. 12 ėjo kaip Lietuvos Sąjūdžio Prienų tarybos leidinys arba Sąjūdį remiantis patriotinės minties laikraštis „Gėlupis“. Tiražas 1989 m. – 4200 egz., 1997 m. – 2500 egz. Nuo 1999 m. balandžio pirmos dienos laikraštis pavadintas „Naujasis Gėlupis“. Leidėjas – UAB „Gėlupis“. Išeina trečiadieniais 1 450 egz. ir šeštadieniais 1 750 egz. tiražu. Laikraštis – 16 puslapių, jie visi – spalvoti.
Rašoma aktualiomis Prienų ir Birštono krašto temomis, informuojama apie įvykius, vykusius renginius, įdomius žmones. Laikraščio internetinėje svetainėje, socialinėje paskyroje jau sukauptas nemažas renginių fotoakimirkų archyvas.
Kazachstano Respublikos baudžiamasis kodeksas
Kazachstano Respublikos baudžiamasis kodeksas  – pagrindinis Kazachstano valstybės baudžiamosios teisės šaltinis; baudžiamasis kodeksas.
Istorija
1959 m. priimtas Kazachstano TSR baudžiamasis kodeksas.
1997 m. liepos 16 d. naują kodeksą pasirašė Prezidentas Nursultanas Nazarbajevas.
1998 m. sausio 1 d. Kodeksas įsigaliojo.
Struktūra
Bendroji dalis (I–VII skyriai) ir Ypatingoji dalis (1–16 skyriai).
Putinas
Putinas:
Putinas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Putinienė (ištekėjusi moteris) ir Putinaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Marija Tautkuvienė-Piliutytė
Marija Tautkuvienė-Piliutytė (1939 m. sausio 15 d. Opstainio k., Šilutės r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.
Biografija
Baigusi Skirsnemunės vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1955–1959 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. B. Daukintaitė-Razauskienė ir R. Varnas).
1959–1969 Seredžiaus (Jurbarko r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, kultūros namų meno vadovė (1959–1964). Mokykloje vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, o kultūros namuose – mišriajam chorui ir moterų vokaliniam ansambliui. 1964 I respublikinei moksleivių dainų šventei parengė jaunučių chorą, 1965 respublikinei dainų šventei – jaunių chorą, o 1969 respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei – mišrųjį chorą.
Nuo 1969 rudens Jurbarko vaikų muzikos mokyklos (nuo 1990 A. Sodeikos) mokytoja, 1985–1993 direktorė. Iš pradžių vadovavo bendram mokyklos chorui, o 1979–1993 chorinio dainavimo skyriaus. Chorą paruošė moksleivių ir suaugusiųjų Jurbarko rajono ir respublikinėms dainų šventėms bei 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje. Choras dainavo koncertuose ir kituose kultūros renginiuose, giedojo bažnyčioje, 1990 dalyvavo tarptautiniame chorų sąskrydyje Rumunijoje.
Be pedagoginio darbo, M. Tautkuvienė vadovavo Jurbarko kultūros namų moterų chorui, kurį parengė 1970 ir 1975 respublikinėms dainų šventėms bei 1973 moterų ir vyrų sąskrydžiui Šiauliuose. 1970 subūrė medžiotojų bei žvejų vyrų vokalinį ansamblį ir išaugino į vyrų chorą – ji paruošė 1975 respublikinei dainų šventei. 1973 moterų choras ir vyrų vokalinis ansamblis dalyvavo televizijos laidoje. 1976 vyrų vokalinis ansamblis „Sidabrinių balsų“ zonos konkurse pelnė antrąją vietą, o 1979 konkurse „Šilų aidai" moterų vokalinis kvartetas – pirmąją vietą.
Nuo 1990 M. Tautkuvienė Jurbarko politinių kalinių ir tremtinių mišriojo choro „Versmė“ vadovė. Kolektyvą parengė tradicinėms dainų šventėms Kaune (1991), Vilniuje (1993), Panevėžyje (1995), Klaipėdoje (1997) ir Jurbarke (1998). Choras dainuoja koncertuose ir gieda bažnyčiose, dalyvavo 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Lietuvos Seimo narės L. Andrikienės ir ten gyvenančio lietuvio E. Šovos remiamas kolektyvas 1994 koncertavo Didžiosios Britanijos Velso krašte, o 1996 Italijoje. Choras dalyvavo 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.
1997 m. subūrė Jurbarko kultūros rūmų mišrų chorą „Barkūnas“, kurį parengė 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. 2006 m. subūrė Jurbarko kultūros centro retro vokalinį ansamblį „Volungė“.
Antrasis pėstininkų Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Algirdo pulkas
Antrasis pėstininkų Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Algirdo pulkas, Antrasis pėstininkų pulkas – 1918–1940 m. Lietuvos Respublikos kariuomenės karinis dalinys.
Formavimas
Pradėtas formuoti 1918 m. gruodžio 5 d. Vilniuje, čia į pulką įstojo ir pirmieji savanoriai. Tačiau iš rytų artėjo bolševikai, todėl pulko branduolys, trys karininkai ir du kareiviai bei pulko vadas Vincas Grigaliūnas-Glovackis 1919 m. išvakarėse persikėlė į Kauną ir įsikūrė trijuose viešbučio „Europa“ kambariuose. Vokiečiai trukdė formuoti pulką, bet sausio viduryje vis dėlto atidavė jam kareivines Aukštojoje Panemunėje. Pulko karininkai važinėjo po Suvalkiją ir kvietė savanorius. 1919 m. vasario mėn. pradžioje pulke jau buvo 50 karininkų ir 1262 kareiviai, bet jie turėjo vos 420 šautuvų ir nė vieno kulkosvaidžio. Nebuvo ir kariškos aprangos, savanoriai gaudavo tik uniforminę kepurę, dėvėjo nuosavus drabužius, buvo maitinami gana prastai. Savanorių apmokymas buvo trumpas, nes priešas jau grasino užimti laikinąją sostinę Kauną.
Marija Tautkuvienė-Piliutytė
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antrasis pėstininkų Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Algirdo pulkas
Karas su bolševikais
Iš Prienų pusės kilo bolševikų grėsmė Kaunui, todėl vasario 8 d. du šimtai pulko vyrų išvyko į frontą ir netrukus susiėmė su priešais ties Jieznu. Pirmosios kautynės buvo nesėkmingos dėl jėgų ir patirties stokos. Be to, pulko karininkas Cetuchinas savo būrį nuvedė tiesiai pas bolševikus. Nuostoliai dideli: 18 žuvo, 33 pateko į nelaisvę. Tačiau po kelių dienų, sulaukę pastiprinimo, pėstininkai Jiezną užėmė ir bolševikų puolimą šia kryptimi sustabdė.
1919 m. gegužės – rugpjūčio mėn. kartu su kitomis dalimis įeidamas į Panevėžio grupės sudėtį dalyvavo kovose su Raudonosios armijos daliniais ties Žasliais, Kėdainiais, Ramygala, Obeliais. Tose kovose pulkas buvo padalintas į 3 batalionus bei turėjo jau 63 karininkus, beveik 2000 kareivių, 20 kulkosvaidžių. Panevėžį teko vaduoti du kartus, gegužės 19 ir 21 d., atkaklios kautynės vyko dėl Kupiškio. Kai mūšiai persikėlė į Latvijos teritoriją, šlubuojant tiekimui kovos vyko ypač sunkiai, krito karių kovinė dvasia. Tačiau rugpjūčio mėn. kovos baigėsi, Lietuvoje bolševikų nebeliko.
Kovose su bermontininkais
1919 m. lapkričio – gruodžio mėn. pulkas, kuris tada turėjo 2200 karių ir 40 karininkų, dalyvavo kovose su bermontininkais, Radviliškio kautynėse kartu su Pirmuoju pėstininkų pulku užėmė Radviliškį. Šiame fronto ruože kovojęs pulko pirmasis batalionas buvo pats silpniausias, jame buvo daug naujokų. Kad ir veikdamas labai narsiai, nepajėgė nugalėti bermontininkų pasipriešinimo, nors ne kartą kilo į ataką, patyrė daug aukų: žuvo jauni karininkai S. Oželis ir P. Urbakonis, 13 kareivių, 52 buvo sužeisti, tarp jų ir bataliono vadas Jonas Motiejūnas-Valevičius. Tik kai į pagalbą atėjo pirmasis pėstininkų pulkas, bermontininkai pasitraukė. 1919 m. gruodžio 5 d. pulkas gavo oficialų vardą. Ši diena tapo pulko švente (nuo 1936 m. pulko šventė lapkričio 21 d.).
Lenkijos–Lietuvos karas
1920 m. rugpjūčio – lapkričio mėn. nesėkmingai kovėsi su Lenkijos kariuomenės daliniais ties Seinais, Giedraičiais.
Iš viso per Nepriklausomybės karą žuvo 11 karininkų ir 111 kareivių.
Pulko likvidavimas
TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. liepos 25 d. panaikintas pulko oficialus vardas. Lietuvos liaudies kariuomenę inkorporavus į Raudonąją armiją pulkas išformuotas.
Pulko tradicijų paveldėjimas dabartinėje Lietuvos Respublikoje
Po 1993 m. atkurtoje Lietuvos kariuomenėje Antrojo pėstininkų Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Algirdo pulko tradicijas perėmė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo mechanizuotasis pėstininkų batalionas, dislokuotas Rukloje, Jonavos rajone.
Karininkai
Petras Ciunis – 1939–1940 m. 2 kuopos vadas.
1608 m.
1608 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gelžkelietis
Gelžkelietis – ekonomikos ir kultūros dvisavaitis laikraštis, leistas 1925–1926 m. Klaipėdoje.
1608 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Gelžkelietis
Istorija
Leido Lietuvos darbo federacijos Geležinkelių skyriaus valdyba. Informavo apie Lietuvos darbo federacijos veiklą, svarstė įvairius geležinkeliečių darbo ir gyvenimo klausimus.
1608 m.
Mirtys
Nedatuota
Druskininkų regiono TV
100px|thumb|Logotipas DRT („Druskininkų regiono televizija“) – regioninis televizijos kanalas, kurio pirmoji laida eteryje pasirodė 2004 m. rugsėjo 1 d. DRT programa transliuojama Druskininkuose ir 50 km spinduliu aplinkiniuose miesteliuose. Kanalas sustabdė savo transliacijas ir yra netransliuojamas. Dar 2011 m. DRT pateikė prašymą panaikinti licenciją.
DRT transliuoja laidas apie Druskininkų savivaldybę, Alytaus regioną, Lietuvą ir pasaulį („Žinios“, „Kelionių druska: pasaulis druskininkiečių akimis“, tiesioginė laida "Aktualijų studija" ir kt.).
DRT taip pat retransliuoja televizijos kanalą "Lietuvos ryto TV".
Transliuotojas - VšĮ „Druskininkų regiono televizija“.
Georgijus Gamovas
Georgijus Antonovičius Gamovas (1904 m. kovo 4 d. – 1968 m. rugpjūčio 19 d.) – Rusijos fizikas, teoretikas ir kosmologas.
Per savo vėlyvąją karjerą Gamovas daugiau skyrė dėmesio mokymui ir tapo plačiai žinomu dėl savo populiarių knygų „Vienas, du, trys…begalybė“ ir „P. Tompkinsas“ serijų (1939–1967 m.). Viena iš pastarųjų buvo parašyta kartu su lietuvių kilmės biologu ir biochemiku Martynu Yču.
Ankstyvasis gyvenimas ir karjera
Gamovas gimė Odesos mieste, Rusijos imperijoje (dabar Ukraina). Jo tėvas mokė rusų kalbos ir literatūros aukštojoje mokykloje, o jo motina mokė geografijos ir istorijos mergaičių mokykloje. G. Gamovas, be rusų, šiek tiek išmoko prancūzų ir vokiečių kalbų. Gamovas nesimokė anglų iki savo koledžo metų. Daugiausia jo straipsniai buvo parašyti vokiečių ir rusų kalbomis, bet vėliau jis pradėjo rašyti ir anglų kalba.
Jis studijavo Novorosijske Odesos universitete (1922-1923 m.) ir Leningrado universitete (1923–1929 m.). Po Aleksandro Frydmano mirties Gamovas turėjo išsirinkti kitą savo disertacijos vadovą. Universitete Gamovas susidraugavo su trimis teorinės fizikos studentais Levu Landau, Dmitrijumi Ivanenko ir Matvėjumi Bronšteinu. Jie suformavo grupę, dar žinoma kaip „trys muškietininkai“, kurie susitikdavo aptarti ir analizuoti kvantinės mechanikos naujų straipsnių. Nuo 1928 m. iki 1930 m. stažavo Getingeno universitete. Prieš diplomo įteikimą Gamovas Getingene dirbo su kvantinės teorijos srityje, kur atomo branduolio tyrimų pagrindu parengė daktaro disertaciją.
1931 m. Gamovas buvo išrinktas SSRS mokslų akademijos nariu, jis tapo vienu iš jauniausiu nariu šioje organizacijoje. Tais pačiais metais vedė Liubovę Vochmincevą, fizikę, kuri dirbo inžiniere optikos gamykloje. 1934 m. emigravo į JAV, dirbo Vašingtono universiteto profesoriumi. Dalyvavo kuriant JAV vandenilinę bombą.
DNR ir RNR
Po to, kai 1953 m. Fransis Krikas ir Džemsas D. Vatsonas atrado DNR struktūrą, Gamovas bandė išspręsti problemą kaip 4 skirtingos bazės (adeninas, citozinas, timinas ir guaninas), kurios yra susijungusios DNR grandinėje kontroliuoja baltymų sintezę iš aminorūgščių.
Cinoberinė šlakabudė
Cinoberinė šlakabudė (, sin. C. terreyi) – pievagrybinių (Agaricaceae) šeimos, šlakabudžių (Cystoderma) genties grybų rūšis.
Spygliuočių, lapuočių, mišrieji miškai, tarp samanų. Vasara, ruduo. Kepurėlė grūdėta, lakšteliai balsvi, kotas pašiurpęs, su žiedu.
Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–6 cm skersmens, iš pradžių kūgiška, vėliau iškili, senų paplokščia, kartais netaisyklingai išlankstytais kraštais, retai didesnė, smulkiai grūdėta, karpota, geltonai, oranžiškai raudona. Lakšteliai gelsvai balti, dantytais pakraščiais, priaugtiniai. Kotas 4–8×0,4–1 cm, su žiedu, žemiau jo kepurėlės spalvos, prie kepurėlės baltas, grūdėtas, žvynuotas, prie lakštelių tik baltai taškuotas, į pagrindą storėjantis. Trama plona, gelsva, rusva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos mažos, 3,5–5×2,5–3,5 μm, neamiloidinės.
Būdingi požymiai: kepurėlė ir kotas grūdėti, šiurkštūs, geltonai oranžiškai raudoni.
Auga pavieniui, retai grupelėmis. Valgoma, bet menkavertė, kai kurie mikologai nurodo, kad nevalgoma. Labai dažna.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 209 psl.
Charles Bukowski
Čarlzas Bukovskis (1920 m. rugpjūčio 16 d. Andernache, Vokietijoje – 1994 m. kovo 9 d. San Pedre, Kalifornijoje) – vokiečių kilmės JAV poetas, romanų ir trumpų istorijų rašytojas.
Charles Bukowski rašymui didelę įtaką darė Los Andželo, kuriame jis gyveno, geografinė padėtis ir atmosfera. Dažniausiai jo kūriniuose pasakojama apie paprastus skurdžių amerikiečių gyvenimus, apie patį rašymą, alkoholį, santykius su moterimis, darbo sunkumą ir nuobodumą, arklių lenktynes. Č. Bukovskis parašė tūkstančius poemų, šimtus trumpų istorijų, šešis romanus. Iš viso išleista per 60 jo knygų.
Jaunystė
Č. Bukovskis gimė Andernache, Vokietijoje, 1920 m. Gimus, gavo vokiškus vardus Heinrich Karl Bukowski. Motina, Katharina Fett, vokietė, sutiko jo tėvą, amerikietį kariškį po Pirmojo pasaulinio karo. Bukowski’o tėvai buvo katalikai. Jis mėgo tvirtinti, kad gimė dar iki tėvų vedybų, tačiau Andernacho dokumentuose nurodyta, kad jo tėvai buvo susituokę dar likus mėnesiui iki jo gimimo.
Po Vokietijos ekomonikos žlugimo, kuris kilo po Pirmojo pasaulinio karo, šeima emigravo į JAV, 1928 m. Jie įsikūrė Baltimorėje (Merilando valstija). Kad skambėtų labiau amerikietiškai, Bukowski’o tėvai pradėjo vadinti jį anglišku vardu "Henry". Susitaupę pinigų jie persikėlė į Los Andželo priemiestį, 1930 m., kur gyveno jo tėvo šeima. Č. Bukovskis pasakojo, kad jo vaikystės metu jo tėvas dažnai neturėjo darbo, buvo užgaulus ir smurtaujantis. Apie tai pasakojama jo autobiografiniame romane "Arklienos kumpis" ("Ham of Rye").
Č. Bukovskis taip pat buvo nuolat įžeidinėjamas kaimynystėje gyvenančių vaikų, dėl jo vokiško akcento ir drabužių, kuriais jį rengdavo tėvai. Jaunystėje Charles Bukowski buvo drovus ir jautėsi atstumtas.
Ankstyvoje paauglystėje Č. Bukovskio draugas William "Baldy" Mullinax, chirurgo alkoholiko sūnus, supažindino jį su alkoholiu. "Tai (alkoholis) padės man dar ilgai," vėliau rašė Č. Bukovskis, apibūdindamas visą gyvenimą trukusio gėrimo pradžią.
Pabaigęs Los Andželo vidurinę mokyklą, Č. Bukovskis dvejus metus lankė Los Andželo Miesto Koledžą. Ten jis mokėsi menų, žurnalistikos ir literatūros.
Kūrybos pradžia
Kai Č. Bukovskis buvo 24-erių, jo trumpą istoriją "Aftermath of a Lengthy Rejection Slip" išspausdino žurnalas "Story". Po dvejų metų, dar viena istorija "20 Tanks From Kasseldown" buvo išspausdinta "Portfolio III" kolekcijoje.
6-ajame XX amžiaus dešimtmetyje Č. Bukovskis ėmėsi darbo JAV pašto Los Andželo skyriuje, bet neišdirbęs nė 3 metų, metė darbą.
1955 m. jis buvo paguldytas į ligoninę dėl kraujuojančios skrandžio opos. Jo situacija buvo beveik kritinė.
Išėjęs iš ligoninės jis pradėjo rašyti poeziją. 1957 m. jis vedė Barbarą Frye, poetę iš mažo miestelio Teksase. Tačiau jie išsiskyrė 1959 m. Frye atkakliai tvirtina, kad jų skyrybos neturėjo nieko bendra su literatūra, nors ji dažnai abejodavo Č. Bukovskio poetiniais sugebėjimais.
Pasak Howard’o Sounes’o knygos "Charles Bukowski: Locked in the Arms of a Crazy Life", ji vėliau mirė dėl nežinomų aplinkybių Indijoje.
Po skyrybų Bukowski vėl pradėjo gerti alkoholį ir rašyti poeziją.
Septintasis dešimtmetis
1960 m. Č. Bukovskis grįžo dirbti į Los Andželo paštą. Jame dirbo daugiau negu 10 metų. 1962 m. jį sukrėtė Jane Cooney Baker, kuri buvo pirmoji tikra jo meilė, mirtis. Č. Bukovskis išliejo savo sielvartą parašydamas poemų ir istorijų seriją. Anot biografų, Jane buvo didžiausia jo gyvenimo meilė (ji buvo svarbiausia ilgoje kūrinių serijoje "Muses") ir įkvėpė jį rašyti.
1964 m. Bukovskiui gimė duktė Marina Louise Bukowski. Jos jis susilaukė su tuometine gyvenimo drauge Frances Smith, kurią Charles Bukowski menkinamai vadino "baltaplauke hipe" ir pan.
Jon ir Louise Webb’ai, dabar vadinami pokarinės mažosios spaudos judėjimo milžinais, leido žurnalą "The Outsider". Jame pasirodė keli Č. Bukovskio poezijos darbai. "Loujon Press" išleido "It Catches My Heary In Its Hands" (1963 m.) ir "Crucifix in a Deathhand" (1965 m.).
1967 m. Č. Bukovskis pradėjo rašyti į "Open City", Los Andželo pogrindinio laikraščio skiltį "Notes of A Dirty Old Man" ("Bjauraus senio užrašai"). Kai "Open City" buvo uždarytas 1969 m., skyrelį perėmė "Los Angeles Free Press". 1969 m. Č. Bukovskis su draugu Neeli Cherkovski įkūrė literatūros žurnalą "Laugh Literary and Man the Humping Guns". Per 2 metus jie sukūrė 3 žurnalo numerius. Žurnalas neturėjo ypatingos reikšmės jų karjerai ar literatūrai.
Mirtis
Č. Bukovskis mirė nuo leukemijos 1994 m. kovo 9 d. San Pedre, Kalifornijoje, būdamas 73 metų. Jis buvo ką tik baigęs rašyti romaną "Skaitalas". Laidotuvių apeigas vykdė vienuoliai budistai. Pasakojimą apie laidotuves galima rasti Gerald’o Locklin’o knygoje "Charles Bukowski: A Sure Bet".
Rašytojo antkapyje parašyta: „Don't Try“ („Nebandyk“), – frazė, kurią Č. Bukovskis naudojo vienoje savo poemoje, patardamas karjeros siekiantiems rašytojams ir poetams apie įkvėpimą ir kūrybiškumą. Iki šiol nesutariama, kokia yra tikroji frazės reikšmė.
Kūryba
Č. Bukovskio kūriniai buvo publikuojami mažuose literatūros žurnaluose nuo 1940-ųjų iki pat XX a. 10-o dešimtmečio pradžios.
Vienas kritikas apibūdino Č. Bukovskio kūrybą kaip „detalų tikro patino tabu fantazijos vaizdavimą: nevaržomas viengungis, nesocialus, tingus, absoliučiai laisvas“.
Apie rašytoją buvo kuriami filmai. 1973 m. dokumentinis Tayloro Hackfordo filmas „Bukowski“.
Po mirties 1994 m., Č. Bukovskis tapo kelių kritikų straipsnių ir knygų apie jo gyvenimą ir kūrybą subjektu. Jo kūryba susilaukė gana nedaug akademinių kritikų dėmesio.
2013 m. James Franco režisuotas biografinis filmas apie Č. Bukovskio gyvenimą „Bukowski“.
Charles’o Bukowski knygų siužetų pagrindu buvo sukurti filmai: „Tales of ordinary madness“ (1981 m.), „Bukowski: Born into This“ (2003 m.), „Bukowski“ (2010 m.),      „Factotum“, kuriame vaidina Matt Dillon, pasirodė 2005 m.
Č. Bukovskio kūrybą muzikai pritaikė Šiaulių m. muzikantų grupė „Pilmatis“.
Salė
Salė – Maroko miestas (apie 600 000) vakarinėje šalies dalyje į šiaurę nuo Rabato, dešiniajame Bu-Regrego upės krante, Atlanto vandenyno pakrantėje. Salė yra Maroko Rabato-Sale-Zamuro-Zearo regione.
Istorija
V a. pr. m. e. Kartagina šiose vietovėse įsteigė prekybos postą. Romos imperijos laikais Salé priklausė Mauretania Tingitana sričiai. Romėnų mokslininkas Plinijus Vyresnysis rašė, kad Salé – dykumų miestas su daugybe dramblių. V a. šias vietoves užėmė vandalai palikę šiam kraštui šviesiaplaukius ir mėlynakius berberus. VII a. užkariavę arabai, Salę laikė vieninteliu miestu, kurį pastatė berberai. Apie 1630 m. Salé tapo piratų miestu.
Nuorodos
thumb|center|600px|Salė panorama iš Udajaus tvirtovės Rabate.
215 m. pr. m. e.
'''215 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
FK AS Trenčín
Istorija
TJ Ozeta Dukla Trenčín įkurtas 1992 m., nuo 1995 m. žinomas FK Ozeta Dukla Trenčín pavadinimu.
2003 m. vėl pakito klubo pavadinimas Laugaricio Trenčín, o 2005 m. tapo FK AS Trenčín.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Patricijai
Patricijai ( – kilęs iš pater 'tėvas', t. y. 'tėvų palikuonys') – Senovės Romos visuomenės sluoksnis, karalių ir ankstyvuoju Romos respublikos laikotarpiu turėjęs visas politines ir pilietines teises; plebėjų priešingybė.
Manoma, kad iš pradžių tai buvo gimininė vietos gyventojų bendruomenė, kuri, formuojantis valstybei, tapo privilegijuotu visuomenės sluoksniu, turėjusiu išimtinę teisę naudotis visuomenine žeme. Išsiskyrus kilmingoms patriarchalinėms šeimoms patricijams imti priskirti tik paveldimoji aristokratija, kurios nariu buvo galima tapti tik gimus patricijų šeimoje arba įsisūnijimo keliu.
Nuo VI a. pr. m. e. pabaigos patricijai virto valdančiąja Romos respublikos klase, kurios ekonominiu pagrindu išliko teisė naudotis visuomenine žeme (ager publicus).
Po V – III amžiais pr. m. e. vykusios ir galiausiai laimėtos plebėjų kovos su patricijais teisės buvo sulygintos. Įtakingoji patricijų ir plebėjų dalis sudarė naują uždarą privilegijuotą visuomenės grupę – nobilitetą.
Vėlyvosios imperijos laikotarpiu patricijų pagal kilmę praktiškai neliko, o patricijaus titulą išimtinai suteikinėjo imperatorius. Tai buvo vienas aukščiausių titulų valstybėje, tačiau su konkrečiomis pareigomis nebebuvo siejamas.
7,65×25 mm Borchardt
thumb|right|300px|Kairėje – 7,65×25 mm Borchardt, dešinėje – 7,63×25 mm Mauser 7,65×25 mm Borchardt – 7,65 mm kalibro pistoleto šovinys, vokiečių konstruktoriaus Hugo Borchardto sukonstruotas jo sukurtam pistoletui Borchardt C-93.
Remiantis šiuo šoviniu vėliau buvo sukurtas šovinys 7,63×25 mm Mauser, kuris buvo praktiškai tokio paties dydžio, tačiau turėjo galingesnį parako užtaisą.
Vėliau tęsiant šią liniją atsirado šoviniai 7,65×21 mm Parabellum, 7,62×25 mm Tokarev ir 9×19 mm Parabellum.
Affogato
thumb|right|200px|Affogato, ledai ir espresas pateikti atskiruose induose thumb|right|200px|Affogato, leidai ir espresas pateikti viename inde thumb|right|200px|Affogato, leidai ir espresas pateikti viename inde Affogato ( 'nuskandintas') – espreso kava, pateikiama su ledais. Klaskinis receptas pateikiamas 2:3 (espresas:ledai) tūrio santykiu, paprastai naudojami vaniliniai ledai.
Galimi ir kiti affogato receptai: su riešutiniais ledais, kakavos milteliais, grietinėle, lydytu šokoladu. Galimos affogato atmainos, kur papildomai užpilama amareto ar kito likerio.
Vytautas Tilvikas
Vytautas Tilvikas (1924 m. balandžio 28 d. Pakražančio miestelyje, Kelmės r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.
Biografija
Tėvas Antanas Tilvikas (1890–1965) buvo vargonininkas ir chorvedys. Jis vargonuoti mokėsi pas J. Žilevičių ir įvairiuose kursuose. Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo carinėje kariuomenėje ir grojo pučiamųjų orkestre. Grįžęs iš karo, kurį laiką vargonininkavo Pakražantyje, o nuo 1925 iki mirties – Stulgių parapijoje (Kelmės r.), buvo pašto agentūros vedėjas. 1930–1940 Skaudvilės, Kražių, Kaltinėnų, Nemakščių, Girdiškės ir Stulgių vargonininkai organizuodavo parapijų chorų varžybas, kuriose pirmaudavo A. Tilviko vadovaujamas Stulgių parapijos choras. Jis buvo atrinktas į 1936 dainų šventę Kaune. Pirmaisiais pokario metais A. Tilvikas buvo Skaudvilės rajono chorų vyr. konsultantas.
Pirmąsias muzikos žinias Vytautas gavo iš tėvo. 1935–1942 mokėsi Kelmės gimnazijoje, vėliau keletą metų neakivaizdiniu būdu Šiaulių mokytojų institute studijavo fiziką – matematiką, o 1959 neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokyklą (J. Narvido choro dirigavimo klasę). 1943 pradėjo mokytojauti Stulgių pradžios mokykloje, o pokario metais daugiau kaip tris dešimtmečius dirbo Stulgių aštuonmetėje mokykloje. Dėstė muziką ir matematiką, vadovavo vaikų chorams, kuriuos parengdavo rajoninėms ir respublikinėms dainų šventėms. 1949 suorganizavo Stulgių apylinkės mišrųjį chorą (50 dalyvių) ir parengė 1950 respublikinei dainų šventei. Choras, gerai pasirodęs 1952 Klaipėdos srities meno mėgėjų apžiūroje, buvo atrinktas kandidatu koncertams Maskvoje. Prisijungus tuometinio Skaudvilės rajono šokėjams ir muzikantams, sudarytas dainų ir šokių ansamblis (130 dalyvių), kuris koncertavo Vilniuje, Kaune, Šiauliuose, Klaipėdoje ir daugelyje miestelių bei kaimų. Tarprajoninėse Joninių varžybose Rambyne, respublikinių dainų švenčių bei festivalių konkursuose ansamblis pelnė prizinių vietų. Mokytojas buvo suorganizavęs ir pučiamųjų orkestrą, kuris taip pat dalyvavo daugelyje kultūros renginių.
V. Tilvikas dirigavo Skaudvilės, Tauragės ir Kelmės rajonų dainų šventėse. 1969 jam suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas. Sūnus Ramūnas Tilvikas – žinomas chorų dirigentas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kalančiai
Kalančiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Minaičių, Gomertos dešiniajame krante, 8 km į šiaurės vakarus nuo Grinkiškio. Iš rytų supa Pašušvio, iš vakarų – Pagomerčių miškai. Praeina vieškelis, atšaka į Daužnagius.
Etimologija
Kaimo pavadinimas – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio Kalantis daugiskaitos.
Daugmantai
Daugmantai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Priekulės.
Dagties laikrodis
miniatiūra|Al-Jazario dagties laikrodis [[1206 m.]] Dagties laikrodis – žvakės laikrodis. Viduramžiais buvo gaminami laikrodžiai iš žvakės. Ji matuodavo lygius laiko intervalus liepsnai lydant vašką. Degdama žvakė trumpėja, iš to matyti, kiek valandų praėjo.
Pirmą kartą toks laikrodis paminėtas kinų poemoje, parašytoje You Jiangu (520 m. e. m.).
Al-Jazari (kartais vadinamas „robotikos tėvu“) 1206 m. buvo pasiūlęs ir sudėtingesnį laikrodį, kuriame mechanizmas matavo degančios žvakės svorį (sudegdama žvakė vis lengvėja), rodydamas laiką sugraduotame ciferfblate.
XIII pasaulio krepšinio čempionatas
Tryliktasis pasaulio krepšinio čempionatas vyko 1998 m. liepos 29 d. – rugpjūčio 9 d. Atėnuose, Graikijoje. Šį kartą čempionate dėl pasibaigusios kolektyvinės sutarties JAV rinktinei neatstovavo NBA lygos žaidėjai, ją sudarė daugiausia Europos klubuose rungtyniaujantys krepšininkai. Turnyro debiutantėmis buvo Lietuvos ir Nigerijos komandos. Čempionatą laimėjo pirmą kartą po šalies iširimo tokiame turnyre žaidusi Jugoslavijos rinktinė, finale rezultatu 64:62 įveikusi Rusiją.
Pirmojo etapo grupių varžybos
Pirmajame etape komandos buvo suskirstytos į keturias grupes po keturias komandas. Trys stipriausios kiekvienos grupės komandos pateko į antrąjį grupių varžybų etapą. Silpniausia kiekvienos grupės komanda toliau varžėsi dėl 13-16 vietų.
Antrojo etapo grupių varžybos
Antrajame etape po tris stipriausias komandas iš A ir B bei C ir D grupių buvo atitinkamai suskirstytos į naujas E ir F grupes. Pirmajame etape tarpusavyje sužaistos rungtynės turnyrinėje lentelėje buvo užskaitytos, todėl komandos sužaidė po trejas rungtynes su varžovais iš kitos pirmojo etapo grupės. Po keturias stipriausias komandas iš abiejų antrojo etapo grupių pateko į atkrentamąsias varžybas dėl 1–8 vietų, likusios žaidė dėl 9–12 vietų.
Nuorodos
1998 World Championship for Men
Kremblė
Kremblė – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos grybų gentis.
Vanda Kavaliauskienė
thumb|210px|Katinų muziejaus įkūrėja Vanda Kavaliauskienė
Kremblė
Lietuvoje auga viena rūšis – plačialapė kremblė (Megacollybia platyphylla).
Vanda Kavaliauskienė
Vanda Jurevičiūtė-Kavaliauskienė (1923 m. lapkričio 23 d. Šapnagiuose, Šiaulių valsčius – 2011 m. lapkričio 27 d. Šiauliuose) – Lietuvos provizorė, kraštotyrininkė, muziejininkė.
Biografija
Tėvas provizorius Stasys Jurevičius.