cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vietinė galaktikų grupė
miniatiūra|300x300px|Vietinė galaktikų grupė Vietinė galaktikų grupė – galaktikų grupė, kurioje yra ir mūsų gyvenama galaktika – Paukščių Takas. Grupėje yra yra maždaug 50 patvirtintų ir galbūt dar 30 nepatvirtintų galaktikų, kurių dauguma yra nykštukinės galaktikos. Vietinių galaktikų grupės gravitacinis centras yra tarp Paukščių Tako ir Andromedos galaktikų. Vietinės galaktikų grupės skersmuo – 10 milijonų šm, ji turi dvinarės sistemos formą. Apskaičiuota, kad grupės masė lygi (1.29 ± 0.14) M☉. Vietinė galaktikų grupė kartu su daugeliu kitų grupių sudaro Mergelės galaktikų superspiečių.
Du masyviausi Vietinės galaktikų grupės nariai – Paukščių Takas ir Andromedos galaktika. Abi šios galaktikos yra skersinės spiralinės galaktikos ir turi palydovinių galaktikų sistemą:
Trikampio galaktika, trečia pagal dydį galaktika Vietinėje grupėje ir tik įprasto dydžio spiralinė galaktika, galbūt yra susijusi su Andromedos galaktika; tikriausiai Žuvų netaisyklingoji nykštukinė galaktika yra Trikampio galaktikos palydovė. Kitos grupės galaktikos yra gravitaciškai atskirtos nuo šių didelių pogrupių: tai IC 1613, Fenikso netaisyklingoji nykštukinė galaktika, Liūto A, Tukano sferoidinė nykštukinė galaktika, Banginio sferoidinė nykštukinė galaktika, Pegaso netaisyklingoji nykštukinė galaktika, Banginio netaisyklingoji nykštukinė galaktika, Vandenio netaisyklingoji nykštukinė galaktika ir Šaulio netaisyklingoji nykštukinė galaktika.
José Alvalade stadionas
Estádio José Alvalade – futbolo stadionas Lisabonoje, Portugalijoje. Namų rungtynes žaidžia Sporting Clube de Portugal klubas. Prieš tai klubas žaidė nugriauto to paties pavadinimo stadiono vietoje. Stadionas kartu su prekybos centru sudaro kompleksą, pavadinimu Alvalade XXI, į kurį įeina kino teatras, klubo muziejus bei kt. Suprojektuotas portugalų dizainerio Tomo Taveiros. Pagal UEFA stadionų klasifikaciją priskiriamas penkių žvaigždučių stadionams, kuriame gali vykti pagrindinės UEFA varžybos. Stadionas turi 40 000 sėdimų vietų, bet talpina 50 049 žiūrovus muzikos renginiams. Po stadionu yra 1315 vietų automobilių stovėjimo aikštelė, 30 iš jų skirtos neįgaliesiems.
Oficialiai atidarytas 2003 m. rugpjūčio 6 d. Atidarymo dieną vyko futbolo varžybos tarp Sporting CP ir Manchester United. Svečiai rungtynes laimėjo 3–1. 2005 m. vyko UEFA Europos taurės finalas tarp Sportingo ir CSKA Moskva. Svečiai varžybas laimėjo rezultatu 3–1.
Stadione vyko penkios UEFA Euro 2004 varžybos. Pusfinalyje Portugalija, rezultatu 2–1 laimėjo prieš Nyderlandus.
Zauropodai
Zauropodai (Sauropodomorpha) – didžiausi iš visų kada nors buvusių sausumos gyvūnų. Gyveno juros ir kreidos periodais. Mažiausi iš šių milžinų buvo 10 m ilgio, o didžiausi – iki 38 m. Būdinga nedidelė galva, ilgas kaklas, storos kojos, žemas kūnas. Vaikščiojo keturiomis ir tikriausiai buvo nerangūs.
Agrastas
Agrastas (Ribes uva-crispa) – agrastinių (Grossulariaceae) šeimos daugiametis uogakrūmis. Lietuvoje auginama iš paprastojo agrasto rūšies kilusios kultūrinės veislės. Stiebai ir ūgliai dygliuoti arba be dyglių. Lapai 3–5 skiaučių. Vaisius – uoga su koteliu, apvalus arba pailgas, plikas arba plaukuotas; geltonas, žalias, raudonas, purpurinis. Neprinokusios uogos vartojamos konditerijoje, apnokusios – konservavimui, uogienėms, prinokusios – desertui, marmeladui, vynui, valgomos žalios. Ilgam laikymui uogos šaldomos ir sublimuojamos, konservuojamos cukrumi.
Zauropodai
Pobūris išskiriamas į 2 infrabūrius:
Agrastas
thumb|left|210px|Agrastų uogos Agrastų uogose yra fruktozės, gliukozės, sacharozės, pektinų, organinių rūgščių (citrinos, obuolių, rūgštynių, gintaro, vyno), kalio, cinko, geležies, fosforo, vario, mangano, fluoro, jodo, vitaminų (C, B1, B2, B6, F), rauginių medžiagų. Šviežios uogos skatina tulžies ir šlapimo išsiskyrimą, todėl jas patartina valgyti sergantiems inkstų, šlapimo pūslės, virškinamojo trakto (ypač užkietėjus viduriams), hipertonine liga, ateroskleroze, mažakraujyste. Jas tinka vartoti sutrikusios medžiagų apykaitos, nutukusiems žmonėms. Agrastų reikėtų vengti sergantiems cukriniu diabetu, skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opalige, plonosios ir storosios žarnų uždegimu.
Laisvas žodis (1917)
Laisvas žodis – lietuvių karininkų savaitinis laikraštis, ėjęs 1917–1918 m. Rygoje (Nr. 1-8) ir Petrograde.
Istorija
Leido Lietuvių karininkų sąjungos centro ir Rusijos imperijos kariuomenės 12-osios armijos vykdomasis komitetas. 1917 m. liepos 13 d. išėjo pirmasis numeris. 1917 m. rugsėjo 17 d. – spalio 3 d. vietoje „Laisvo žodžio“ Valkoje (Latvija) leistos „Karpilkomo žinios“. Išėjo 4 numeriai. 1918 m. „Laisvas žodis“ leistas Petrograde. Spausdino Veisbruto spaustuvė Petrograde. Išėjo 18 numerių. Išleido priedus: „Laisvas žodis“, „Švenčių dovanėlė“.
Redagavo redakcijos kolektyvas: Jurgis Byla, Jurgis Elisonas, Vladas Natkevičius, Kazys Šimonis.
Ivanas V
Ivanas V (1666 m. rugsėjo 6 d. Maskvoje – 1696 m. vasario 8 d. ten pat) – Rusijos caras (1682–1696 m.).
Biografija
Aleksejaus Michailovičiaus ir Marijos Miroslavskajos sūnus. Po tėvo mirties (1682 m. gegužės mėn.) ligoto Ivano teisę į sostą ginčijo jo brolio, būsimojo Petro I (Aleksejaus Michailovičiaus ir Natalijos Naryškinos sūnaus), giminaičiai. Po Šaulių maišto (1682 m. birželio mėn.) Zemskinis susirinkimas patvirtino Ivaną pirmuoju, Petrą I – antruoju caru. Faktiškai iki 1689 m. valdė regentė – Ivano sesuo Sofija Aleksejevna, vėliau – Petras I.
Šeima
Žmona: (nuo 1684) Praskovja Fiodorovna Saltykova (1664–1723), caraitė.
Ivano V vaikai:
Kazlų Rūdos geležinkelio stotis
Kazlų Rūdos geležinkelio stotis – stotis Kazlų Rūdoje, miesto centre. Šioje stotyje traukinys, atvykęs iš Kauno, gali būti nukreiptas į Kybartų arba Šeštokų linijas. Geležinkelis dalija miestą į dvi beveik lygias dalis. Planuojama „Rail Baltica“ vėžė. Virš geležinkelio prie stoties 2006 m. atidarytas modernus pėsčiųjų viadukas. Automobiliai naudojasi dviem reguliuojamomis geležinkelio pervažomis. Stoja traukiniai Kaunas–Kybartai, Kaunas–Marijampolė, Vilnius–Krokuva.
thumb|left|Traukinys Kazlų Rūdos stotyje
Miesto stotis įsikūrusi viename didžiausių ir svarbiausių geležinkelio mazgų Lietuvoje. Per parą Kazlų Rūdą kerta daugiau kaip 70 traukinių, jie pravažiuoja kas 20 minučių. Kasdien parduodama apie 300 bilietų. Per mėnesį stotis aptarnauja apie 30 000 žmonių.
Geležinkelio stotis – vienas iš nedaugelio paveldo saugomų objektų mieste. Dabartinis stoties pastatas – buvęs garvežių depas 2011 m. suremontuotas. Pastatą restauruoti rangovams teko laikantis griežtų reikalavimų – reikėjo išlaikyti autentiškas architektūros detales. Buvusiame pirmajame mediniame stoties pastate šiuo metu veikia kavinė. Stotyje veikė paskutinis autentiškas XIX a. pabaigos ar XX a. pradžios geležinkelio lauko tualetas, kuris buvo neseniai nugriautas.
Istorija
Kazlų Rūdos geležinkelio stotis – seniausias pastatas, išlikęs Kazlų Rūdoje. Stotis pastatyta 1861 m. per 2 km nuo tuo metu buvusio Kazlų Rūdos kaimo, prie geležinkelio Lentvaris–Virbalis. Darbininkams miško tankumyne buvo pastatyti lentų barakai. Iki I pasaulinio karo Kazlų Rūdoje be geležinkelio stoties pastato buvo ~11 sodybų. 1916 m. nutiestas siaurasis geležinkelis šiaurės kryptimi, veikęs iki XX a. 8-ojo dešimtmečio. Miesto augimas ir plėtra prasidėjo nuo 1923 m., kai Kazlų Rūdos geležinkelio stotis buvo sujungta su Marijampole, Kalvarija ir Alytumi. Pirmadieniais ir ketvirtadieniais prie geležinkelio stoties vykdavo jomarkai – turgūs, nors vieta nebuvo pati patogiausia dėl mažos aikštės ir turgaus dienomis susidarančių spūsčių.
2012 m. stodavo 4 geležinkelio maršrutų traukiniai:
Kazlų Rūdos stotis įrengta apie 1862 m. prie Peterburgo–Varšuvos geležinkelio kaip III klasės geležinkelio stotis.
Rudoji voveraitė
Rudoji voveraitė (Cantharellus tubaeformis) – voveraičių (Cantharellus) genties grybų rūšis.
Kotas visada tuščiaviduris, cilindriškas, dažnai truputį suspaustas, geltonos su rausvu atspalviu spalvos. Lakšteliai šakoti, su lakšteliukais, retoki, šiek tiek nuaugę kotu žemyn. Lakšteliai iš pradžių geltoni, vėliau melsvai pilki. Trama kompaktiška, tampri, žemės kvapo ir švelnaus skonio.
Auga liepos – lapkričio mėn. nedidelėmis grupėmis kalnuotų vietovių spygliuočių ir lapuočių miškuose. Rudoji voveraitė yra valgomas grybas, bet dėl kietos tramos ją būtina virti ilgesnį laiką.
Paporučikis
Paporučikis, podporučikas  – Rusijos armijos karininkų laipsnis, įvestas 1703 m. Petro I.
Iki 1884 m. pėstininkų paporučikiai Rangų lentelėje buvo priskirti XIII klasei, artilerijos ir inžinerijos – XII klasei, o gvardijos – X klasei. Vėliau gvardijos paporučikiai buvo X klasėje, o visi kiti – XII klasėje.
1884 m. buvo panaikintas praporščiko laipsnis (jis buvo paliktas tik karo metui), todėl paporučikis tapo pirmuoju karininkų laipsniu taikos metu. Kavalerijoje jį atitiko kornetas, kazokų kariuomenėje – chorunžis, o valdininkų tarpe – gubernijos sekretorius.
Paporučikiai kitose slavų valstybėse
Paporučikis yra kai kurių slavų valstybių karininkų laipsnis:
Australijos lietuvių kultūros fondas
Australijos lietuvių kultūros fondas – Australijos lietuvių finansinės paramos fondas, veikęs 1948–1973 m. Australijoje. Fondo centras – Melburne.
Istorija
Australijos lietuvių kultūros fondą 1948 m. gruodžio 6 d. įkūrė organizacinis komitetas: Gabrielius Žemkalnis-Landsbergis, Romas Maziliauskas, Andrius Bajorūnas ir Jurgis Glušauskas. 1949 m. rugpjūčio 21 d. išrinkta pirmoji valdyba, kurios pirmininkas – Antanas Rūkštelė. 1950 m. gegužės 21 d. Melburne įvyko I Fondo suvažiavimas; 1950-1952 m. pirmininkas Pranas Viktoras Raulinaitis. Australijos lietuvių kultūros fondo skyriai veikė Adelaidėje, Melburne, Džilonge ir Sidnėjuje.
Australijos lietuvių kultūros fondas steigė ir rėmė lituanistines savaitgalio mokyklas, jaunimo kursus, rėmė Vasario 16-osios gimnaziją Vokietijoje, propagavo lietuvių tautinius šokius, chorus, sportą. 1950 m. rugpjūčio 6 d. LKF įsteigė Karaliaus Mindaugo aukštųjų mokslų institutą, kurio tikslas – šviesti ir auklėti akademinį jaunimą ir visuomenę. Institutas veikė Melburne ir rengė viešas paskaitas lietuvių bendruomenei, jo personalas pagal išgales dirbo mokslinį darbą. Daugiausia dėmesio buvo kreipiama į kultūrą ir teisę, istoriją, literatūrą, meną, religiją ir socialinius mokslus. Apie Instituto uždavinius, organizaciją ir veiklą buvo skelbiama Australijos lietuviškuose laikraščiuose.
Melburne tebeveikia Australijos lietuvių kultūros fondo įkurta lietuvių biblioteka (vedėjas Juozas Mikštas). 1973 m., kai Australijos lietuvių bendruomenė įsteigė Australijos lietuvių kultūros tarybą, Australijos lietuvių kultūros fondas likviduotas, turtas perduotas bendruomenei. Australijos lietuvių kultūros fondo veiklą pratęsė Australijos lietuvių fondas.
Fizinė svyruoklė
Fizinė svyruoklė – kietas kūnas, kuris gali svyruoti nejudančios ašies atžvilgiu. Plokštumos, einančios per svyruoklės masės centrą, susikirtimo su ašimi taškas vadinamas pakabinimo tašku A. Kūno padėtį kiekvienu laiko momentu galima charakterizuoti jo nukrypimo nuo pusiausvyros kampu φ. Tada, atlenkus tokį kūną nuo pusiausvyros padėties atsiranda sukamasis momentas sukimosi ašies atžvilgiu, gražinantis kūną į pusiausvyros padėtį.
Taškas, kuris yra nutolęs atstumu l nuo sukimosi ašies, linijoje, einančioje per masės centrą – vadinamas fizinės svyruoklės svyravimo centru A’. Jeigu sukimosi ašį perkelsime į šį tašką, tai svyruoklė svyruos tuo pačiu dažniu. Jeigu fizinę svyruoklę pakabinsime svyravimo centro taške A’, tai jos svyravimo periodas nepakis, o ankstesnis pakabinimo taškas A taps nauju svyravimo centru. Tai yra Hiuigenso teorema. Jeigu svyruoklės pakabinimo tašką slinksime linija jungiančia tą tašką su masės centru, tai kis tokios svyruoklės svyravimo periodas. Kai A bus be galo toli nuo masės centro C, tai fizinės ir matematinės svyruoklės (tokio pat ilgio) svyravimo periodai sutaps, o svyravimo periodas bus labai didelis. Artinant A prie C, svyravimo periodas mažės ir kai A sutaps su C, bet kurioje padėtyje turėsime pusiausvyrą ir svyravimų nebus. Taigi svyravimų periodas vėl pasidarys be galo didelis. Bus pereinama per minimumą.
Borovskie Žakai
Borovskie Žakai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turosnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į vakarus nuo Turošn Košcelnos ir apie 19 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Antanas Kniūkšta
Antanas Kniūkšta (1892 m. rugpjūčio 15 d. Erlėnuose – 1983 m. gegužės 18 d. Kaune) – Lietuvos knygų leidėjas. Palaidotas Seniavos kapinėse Kaune.
Biografija
Mokėsi Kauno suaugusiųjų gimnazijoje. Dirbo knygyne, Eltoje. 1924 m. su Antanu Vireliūnu įsteigė „Sakalo“ knygų leidimo bendrovę, iki 1940 m. ir 1943–1944 m. jos direktorius. 1944 m. sovietinio saugumo suimtas, kalintas Vorkutoje. 1958 m. grįžo į Lietuvą. Iki 1971 m. dirbo Maironio lietuvių literatūros muziejuje Kaune.
Išleido daugiau kaip 600 lietuvių rašytojų ir verstinės literatūros knygų, vadovėlių. Leidykloje savo pirmąsias knygas spausdino 32 autoriai, tarp jų: Stasys Anglickis, Juozas Baltušis, Kazys Bradūnas, Jonas Dovydaitis, Eugenijus Matuzevičius, Henrikas Radauskas, Antanas Vaičiulaitis ir kiti. „Sakalas“ leido žurnalus „Kalba“ (1930 m.), „Gimtoji kalba“ (1935–1937 m.), „Dienovidis“ (1938–1939 m.).
Libijos Arabų Liaudies Džamahirijos himnas
Allahu Akbar („Dievas didis“) – valstybinis Libijos Arabų Liaudies Džamahirijos himnas. Jis atsirado iš Egipto ir Sirijos karių dainos, išpopuliarėjusios 1956 m. Sueco karo metu. Po valstybės perversmo, 1969 m. rugsėjo 1 d. Muamaras al Kadafis Allahu Akbar patvirtino valstybiniu Libijos himnu. Dažniausiai grojamas tik pirmas himno posmas. 2011 m. buvo atkurtas senasis valstybinis Libijos karalystės himnas
Čarna Buchta
Čarna Buchta – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Krasnapolio, apie 14 km į vakarus nuo Seinų ir 115 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra šalia Grimzdo ežero.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Aštrys
Aštrys (Stratiotes) – vandenplūkiečių (Hydrocharitales) eilės vandenplūkinių (Hydrocharitaceae) šeimos augalų gentis.
Genties pavadinimas iš graikų kalbos stratiotes – kareivis, nes augalas turi aštrius, kaip kardas lapus.
Rūšys:
Vienintelė Lietuvoje auganti vandens augalų rūšis:
Laisvas žodis (1928)
Laisvas žodis – kultūros ir visuomenės gyvenimo mėnesinis laikraštis, ėjęs 1928–1930 m. Rygoje.
Istorija
Leido politiniai emigrantai socialdemokratai ir valstiečiai liaudininkai. Redaktorius-leidėjas Povilas Sukovkis. Spausdino spaustuvė „Ausma“, vėliau A. Markevičiaus spaustuvė bei Esperanto spaustuvės Rygoje. Išėjo 32 numeriai.
Leidinys nušvietė lietuvių gyvenimą Latvijoje, informavo apie politiką, ekonominę padėtį Lietuvoje, skelbė grožinės literatūros kūrinius.
Dumblės
Dumblės – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Obelių.
Darbėnų apylinkė
Darbėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis Lietuvos šiaurės vakaruose.
Lunkiškės
Lunkiškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 7 km nuo Laičių.
Trakų pilies tiltas
left|140px
Trakų pilies tiltas – pėsčiųjų tiltas Galvės ežere, vedantis iš žemyno į vieną iš didesnių – Pilies salą Trakuose. Čia įrengtas vienas populiariausių turistinių objektų – Trakų salos pilies muziejus, kuriame vyksta daug kultūrinių ir komercinių renginių. Miestą su pilimi jungiantis tiltas susideda iš dviejų dalių, tarp kurių įsiterpusi Karaimų arba Karvinės sala. Pirmojo tilto ilgis 72,1 m, plotis 2,85 m, antrojo tilto ilgis 107,9 m, plotis 2,85 m. Tiltas pasiekiamas iš vienos pagrindinių – Karaimų gatvės. Nuo jo atsiveria puiki Trakų istorinio nacionalinio parko panorama, ant vandens ar ledo vykstantys renginiai (Galvės regata ir kt.).
Tiltą 1977 m. pastatė Vilniaus kelių statybos valdyba. Statinio poliai ir sijos gelžbetoninės, paklotas ir turėklai mediniai. Medinės konstrukcijos keistos 1999 m. Abiejų tiltų remontui 2012 m. AB „Kelprojektas“ paruošė rekonstrukcijos projektus.
Netoli Trakų pilies 2019 m. buvo planuojama pastatyti naują medinį tiltą į gretimą salą.
Rėžgaliai
Rėžgaliai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, nutolęs 31 km į vakarus nuo Šakių ir 12 km į pietvakarius nuo Jurbarko, 2 km į vakarus nuo kelio. Ribojasi su Sudargo, Burgaičių, Grinaičių, Keršiškių ir Pervazninkų kaimais bei Sudargo mišku. Yra 18 sodybų.
Istorija
XIX a. pabaigoje Sudargo klebono M. Sederevičiaus globojamas Juozas Angrabaitis savo namuose įsirengė nemažą knygrišyklą, kurioje įrišdavo iš Prūsijos atneštus leidinius.
Žymūs žmonės
Kaime gimė istorikas Andrius Bendžius, valstybės ir visuomenės veikėjas, pirmasis Šakių rajono meras Romaldas Petras Damušis.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos vandens kodeksas
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos vandens kodeksas (LTSR DĮK) - Lietuvos TSR sąvadas, vandens teisės teisynas; vandens kodeksas. 1972 m. gruodžio 28 d. patvirtino LTSR AT. Kodeksas įsigaliojo nuo 1973 metų balandžio 1 dienos. Reguliavo vandens teisinius santykius, vandens objektus.
Šiuo metu Lietuvoje galioja LR geriamojo vandens įstatymas, kiti teisės aktai.
Drake (reperis)
Aubrey Drake Graham (g. 1986 m. spalio 24 d.), geriau žinomas kaip tiesiog Drake – kanadiečių reperis, dainų autorius ir aktorius. Gimė ir augo Toronte, Ontarijos provincijoje, Kanadoje. Pirmiausia išgarsėjo kaip aktorius, seriale „Degrasis: Nauja Karta“ („Degrassi: The Next Generation“) suvaidinęs Jimmy Brooks. Vėliau išgarsėjo kaip reperis, išleidęs kelis dainų rinkinius. 2009 m. jį pastebėjo hiphopo atlikėjas Lil Wayne ir Drake pasirašė kontraktą su Wayne įrašų kompanija „Young Money“.
2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs septynis studijinius albumus bei keletą dainų rinkinių. Naujausiasis Drake solinis albumas, „Honestly, Nevermind“, debiutavo pirmoje vietoje daugelyje albumų reitingų.
Kraštovaizdis
thumb|right|250px|[[Nida|Nidos miestelio kraštovaizdis]] thumb|right|250px|[[Musteika|Musteikos kaimo kraštovaizdis]]
Kraštovaizdis – bendras vietovės vaizdas, veikiamas gamtinių procesų ir žmogaus veiklos.
Natūralus kraštovaizdis apima žemės paviršiaus gamtinių komponentų visumą (paviršinių uolienų ir reljefo, pažemio oro, paviršinių ir gruntinių vandenų, dirvožemio, gyvųjų organizmų). Geografine prasme kultūrinis kraštovaizdis išreiškia tam tikrus gamtinio kraštovaizdžio sukultūrinimo lygmenis ir skirstomas į kaimiškąjį ir miestiškąjį kraštovaizdį. Sudaro antropogeninių komponentų visumą (archeologinių objektų, žemės naudmenų, statinių, inžinerinių įrenginių ir informacinio lauko). Pastarieji susiję medžiaginiais, energetiniais ir informaciniais ryšiais.
Kraštovaizdis tenkina ekonominius, socialinius, kultūrinius, ekologinius ir estetinius visuomenės poreikius. Suteikia kultūrinį identitetą, kuris atsispindi miestų ir miestelių, kaimų architektūroje. Taip pat atspindi ir dvasines vertybes, kuomet išsaugomos natūralios vietovės, gyvenamos aplinkos kultūrinis kraštovaizdis.
Per pastaruosius 3–4 šimtmečius kraštovaizdžio antropogenizavimas spartėjo, nyko pirmykštė gamta. Kultūrinis kraštovaizdis užima apie 15 % žemės paviršiaus (55 % sausumos); apie 5 % sudaro mažai žmogaus paveiktas kraštovaizdis.
Bičių nuodai
Bičių nuodai, apitoksinas  – aitrus bespalvis skystis, kurį gamina bičių nuodų liaukos. Nuodų veiklioji medžiaga yra sudėtingas baltymų mišinys, sukeliantis vietinį uždegimą ir veikiantis kaip antikoaguliantas (stabdo kraujo krešėjimą).
Bičių nuodai gaminami bičių darbininkių pilvelyje, juos sudaro rūgštinių ir bazinių sekretų mišinys. Apitoksinas yra rūgštinis (pH 4,5-5,5). Gelianti bitė geluonimi įšvirkščia 0,1 mg nuodų. Apitoksinas dalinai panašus į medūzų Chrysaora nuodus. Manoma, kad apie 1% žmonių yra alergiški bičių nuodams.
Bičių nuodai kartais naudojami reumatizmui ir sąnarių ligoms gydyti, nes turi antikoaguliacinių ir priešuždegiminių savybių. Nuodus naudoja kaip žmonių, alergiškų vabzdžių įgėlimams, jautrumo mažinimo (desensitizavimo) priemonę. Iš bičių nuodų gaminamas ir bičių nuodų tepalas, nors jis veikia silpniau nei gyvų bičių gylimas. Bičių nuodai naudojami ir kai kurių grožio kosmetikos produktų sudėtyje. Manoma, kad tokie preparatai paskatina kraujotaką, todėl atitinkamu preparatu paveiktoje srityje sustiprėja kolageno gamyba ir nyksta odos raukšlės ir raukšlelės.
Lapenis
Lapenis (Epiphyllum) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos epifitinių augalų gentis. Auga Pietų Amerikoje.
Gentyje yra 19 rūšių: ir kt. thumb|left|210px|Lapenis
Dumbliūnai
Dumbliūnais vadinami kaimai:
Nugara
thumb|200px|Žmogaus nugara
Nugara  – žmogaus ar kito gyvūno liemens dalis, besitęsianti nuo kaklo iki juosmens. Nugarą sudaro stuburas (stuburo gūbrys išryškėja per nugaros vidurį) bei šonkaulių užpakalinė pusė. Žmogaus nugaroje yra sudėtinga raumenų sistema, padedanti išlaikyti kūną vertikalų ir judinti galūnes.
Bestuburių gyvūnų nugara vadinama viršutinė, pilveliui priešinga kūno pusė, neretai pasižyminti kitokiu spalviniu audiniu.
Dumblikas
Dumblikas – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Balceriškių. Prie Vilniaus–Kauno geležinkelio ruožo yra Baltamiškio geležinkelio stotelė.
Chodorai
Chodorai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turosnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Turošn Košcelnos ir apie 19 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Khondai
Lygumų khondai daugiausia verčiasi ariamąja žemdirbyste (ypač augina ryžius), priekalnių ir kalnų khondai – lydimine žemdirbyste, medžiokle, žvejyba, maisto rankiojimu. Khondų būstai mediniai, dengti šiaudiniais arba palmių lapų stogais. Tradicinė vyrų ir moterų apranga – klubų raiščiai su siuvinėtomis prijuostėlėmis.
Visuomenė hierarchiška, patrilinijinės giminės, patrilokalinės santuokos. Kai kur vyrauja bendruomeninė žemėvalda. Gyvenvietės bendruomenės vadas kartu ir žynys. Išlaikę vietinį tikėjimą. Dar XIX a. I pusėje khondai praktikavo žmonių aukojimą (meriah) žemdirbystės dievybei.
Indijos khondai priskiriami adivasiams.
Abchazijos vėliava
thumb|300px|[[Vaizdas:FIAV_111000.svg|23px Abchazijos vėliava. Proporcijos: 1:2]] Abchazijos vėliava buvo oficialiai įteisinta 1992 m. liepos 23 d. Vėliava yra dryžuota su septyniomis horizontaliomis besikartojančiomis baltomis bei žaliomis juostomis, taip pat viršuje kairėje pusėje esančiu raudonu stačiakampiu (kantonu) su jame pavaizduota baltos spalvos atversta dešine ranka bei virš jos puslankiu išdėliotomis septyniomis penkiakampėmis žvaigždėmis.
Abchazijos Respublikos vėliava buvo sukurta 1991 m., ją sukūrė V. Gamgia, o oficialiai vėliava priimta buvo po metų, 1992 m. Raudonas kantonas simbolizuoja Abchazijos Karalystę viduramžiais. Atvira dešinioji ranka reiškia „Sveiki, draugai! Priešai, šalin!“. Septynios penkiakampės žvaigždes kantone simbolizuoja septynis istorinius šalies regionus.
Septynios žalios ir baltos juostos simbolizuoja Šiaurės Kaukazo kalnų respubliką, kurią Abchazija laiko sava teritorija po Pirmojo pasaulinio karo. Septyni yra šventas skaičius šalies gyventojams, o septynios žalios ir baltos juostos simbolizuoja toleranciją ir taikų sugyvenimą tarp krikščionybės ir islamo išpažinėjų.
Vandenplūkis
Vandenplūkis (Hydrocharis) – vandenplūkiečių (Hydrocharitales) eilės vandenplūkinių (Hydrocharitaceae) šeimos augalų gentis.
Jolanta Liesienė
Biografija
1969 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1979 m. chemijos mokslų kandidatė, 2006 m. habilituota daktarė.
Nuo 1919 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytoja, nuo 1988 m. Organinės technologijos katedros vedėja; nuo 2006 m. profesorė. Skaito paskaitas Radomo (Lenkija) technikos universitete.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – celiuliozės chemijos ir fizikinis modifikavimas, gelių susidarymas ir struktūra, chromatografinių sorbentų sintezė ir jų sąveika su biopolimerais, fermentų imobilizavimas, celiuliozės darinių naudojimas vaistų gamybos technologijoje. 21 išradimo autorė.
Vandenplūkis
Vienintelė Lietuvoje auganti vandens augalų rūšis:
Suchumis
Suchumis  – de facto nepriklausomos Abchazijos respublikos, kuri tarptautinėje bendruomenėje pripažįstama kaip autonominė Gruzijos dalis, sostinė. Miestas buvo sunkiai nukentėjęs per Gruzijos-Abchazijos konfliktą 1990 m.
Suchumis yra įkurtas prie plačios Juodosios jūros kranto įlankos. Jis yra uostamiestis, geležinkelių mazgas, poilsiavietė. Miestas garsus paplūdimiais, sanatorijomis, mineralinių vandenų centrais, pusiautropiniu klimatu. Suchumyje taip pat yra svarbi oro linija – „Dranda“ oro uostas. Mieste gausu smulkaus ir vidutinio dydžio viešbučių, daugiausia aptarnaujančių rusus turistus. Suchumyje veikia botanikos sodai, įsteigti dar 1840 m.
Mieste įsikūrusios kelios tyrinėjimų institucijos: Abchazijos Valstybinis universitetas, Tbilisio Valstybinio universiteto skyrius. Nuo 1945 iki 1954 m. Suchumio elektronų laboratorija buvo sudėtinė Sovietų Sąjungos dalis branduoliniams ginklams gaminti.
Suchumis yra Tarptautinio Juodosios jūros klubo narys.
Istorija
thumb|left|250px|[[Suchumio botanikos sodas]]
VI a. pr. m. e. viduryje Suchumo vietoje įkurta graikų kolonija Dioskurija, vėliau čia buvo romėnų tvirtovė Sebastopolis.
Šavkatas Mirzijajevas
Šavkatas Miromonovičius Mirzijajevas (1957 m. gruodžio 30 d.) − Uzbekijos prezidentas, ilgametis ministras pirmininkas. Šias pareigas užėmė nuo 2003 m. gruodžio 11 d. Paskirtas prezidento Islamo Karimovo su parlamento pritarimu. Iki to laiko buvo Samarkando provincijos chokimas.
Mirus nuo nepriklausomybės paskelbimo šalį valdžiusiam prezidentui Islamui Karimovui, parlamentas 2016 m. rugsėjo 8 d. paskyrė jį laikinuoju prezidentu. Š. Mirzijajevas laimėjo 2016 m. gruodį vykusius prezidento rinkimus (surinko 88,6 % balsų) ir buvo prisaikdintas 2016 m. gruodžio 14 d. 2021 metų spalį Šavkatas Mirziyojevas buvo perrinktas Uzbekistano prezidentu.
Australijos lietuvių studentų sąjunga
Australijos lietuvių studentų sąjunga – Australijos lietuvių jaunimo organizacija, veikusi nuo 1952 m. Australijoje, Sidnėjuje.
Istorija
1951 m. Australijos aukštosiose mokyklose pradėjo studijas pirmieji lietuvių studentai. 1951 m. sudaryta Australijos lietuvių studentų sąjungos organizacinė valdyba (Vytautas Doniela ir J. Miknius). Australijos lietuvių studentų sąjunga įkurta 1952 m. Sidnėjuje. Sąjunga turėjo skyrius Sidnėjuje, Melburne, Adelaidėje, Kanberoje.
Valdybai paeiliui vadovavo skyriai. Nuo 1956 m. kasmet buvo šaukiami Australijos lietuvių studentų sąjungos suvažiavimai. Nuo 1958 m. kelerius metus savaitraštyje „Mūsų pastogė“ Sąjunga turėjo puslapį „Studentų žodis“. Australijos lietuvių studentų sąjungos skyriai rengdavo semestro pradžios, vad. „Initium semestri“, šventes, iškylas, viešas paskaitas, dalyvavo Australijos lietuvių bendruomenės veikloje, Pasaulio lietuvių jaunimo kongresuose, palaikė ryšius su JAV lietuvių studentais, Akademiniu skautų sąjūdžiu, Sidnėjaus filisterių būreliu, „Šviesa“, ateitininkais, korporacija „Romuva“. Sumažėjus Australijoje bestudijuojančio jaunimo Australijos lietuvių studentų sąjungos veikla ilgainiui išblėso.
Maltos futbolo varžybos 1909–1910 m.
Maltos futbolo varžybos 1909–1910 m.
Laisvas žodis (Panevėžys)
thumb|„Laisvas žodis“ 1989 m.
Dambavaragio piliakalnis
Dambavaragio piliakalnis (arba Bambininkų piliakalnis, Ąžuolų ragas; A90KP) – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, prie Bambininkų kaimo, Bambenos kairiajame krante.
Laisvas žodis (Panevėžys)
Laisvas žodis – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Panevėžio tarybos leidinys, ėjęs 1988–1993 m.
Dambavaragio piliakalnis
Piliakalnis
Iš šiaurės ir rytų piliakalnį juosia upelis. Šlaitai statūs, 6–7 m aukščio. Aikštelė ovali, 30 x 15 m. Joje rastas 0,3-0,7 m storio kultūrinis sluoksnis. Jos pietiniame ir vakariniame pakraštyje yra 3 m aukščio pylimas. Piliakalnio pylimą sudarkę karo apkasai. Piliakalnio pietinėje papėdėje yra senovės gyvenvietės liekanų.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1954 m. ir 1962 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnyje ir gyvenvietėje rasta lipdytinės brūkšniuotu ir grublėtu paviršiumi bei žiestos keramikos. Piliakalnis naudotas nuo I tūkstantmečio iki XIII a.-XIV a. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Laisvas žodis (Panevėžys)
Istorija
Išleistas vietoje „Sąjūdžio žodžio“, kurį nuo 1988 m. rugpjūčio leido Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio Panevėžio grupė (išėjo 12 numerių 500 egz. tiražu). Iki 1990 m. ėjo 2 kartus, vėliau 3 kartus per mėnesį. Tiražas 1988 m. – 10 000 egz., 1993 m. – 3000-10 000 egz.
Redakcijoje dirbo Romas Kaunietis, Bronislovas Matelis, Elena Mezginaitė.
Retezato kalnai
Retezato kalnai  – vienas didžiausių kalnų masyvų Rumunijoje, priklausantis Pietų Karpatams. Aukščiausios viršukalnės – Peleaga (2509 m), Pepuša (2508 m) bei Retezato kalnas (2482 m).
Kalnyne gausu ledyninės kilmės ežerų, įskaitant ir didžiausią ledyninės kilmės ežerą Rumunijoje – Bukurą. Dėl didelės gyvūnų bei augalų įvairovės, Retezato kalnų teritorijoje 1935 m. buvo įkurtas pirmasis nacionalinis parkas Rumunijoje – Retezato nacionalinis parkas, kuris užima 380 km² teritoriją.
Joseph von Radowitz
Joseph Maria von Radowitz (1797 m. vasario 6 d. Blankenburg – 1853 m. gruodžio 25 d. Berlyne) – Prūsijos karinis ir politinis veikėjas.
Biografija
Gimė vengrų bajoro šeimoje. Jaunystėje tarnavo Napoleono I kariuomenę, dalyvavo Leipcigo mūšyje. Nuo 1823 m. tarnavo Prūsijos kariuomenėje, tapo būsimo karaliaus Frydricho Vilhelmo IV draugu. 1830 m. tapo artilerijos generalinio štabo viršininku. 1836 m. – Prūsijos karinis įgaliotinis Vokietijos konfederacijos parlamente. 1842 m. paskirtas pasiuntiniu Karlsrūjė, Darmštato ir Nassau kunigaikščių dvaruose. Siekė Vokietijos suvienijimo, vadovaujant Prūsijai. 1848 – 1849 m. Frankfurto nacionalinio susirinkimo kraštutinių dešiniųjų deputatų grupės vadovas. Nuo 1848 m. iki 1851 m. faktiškai vadovavo Prūsijos užsienio politikai. 1850 m. rudenį nesutarimus su Austrijos imperija ir Heseno-Kaselio valstybe ketino spręsti karu, tačiau buvo priverstas atsistatydinti. Parašė keletą politinių traktatų.
Australijos lietuvis
„Australijos lietuvis“ – Australijos lietuvių dvisavaitinis laikraštis, ėjęs 1948 m. rugsėjo 12 d. – 1956 m. gegužės 1 d. Adelaidėje.
Istorija
„Australijos lietuvį“ įkūrė ir redagavo Jurgis Glušauskas. Išleisti 199 numeriai. Nuo 1951 m. laikraštis leido ir platino knygas, kurias parašė lietuviai autoriai: Pulgis Andriušis, Karolė Pažėraitė, Paulius Jatulis, Vytautas Žemkalnis.
Laikraštyje bendradarbiavo Vytautas Vaclovas Doniela, Antanas Laukaitis ir kiti.
Tarptautinė teorinės ir taikomosios chemijos sąjunga
IUPAC buvo įkurta 1919 m. kaip Tarptautinio taikomosios chemijos kongreso, skirto chemijos pažangai, įpėdinė. Tarptautinės teorinės ir taikomosios chemijos sąjungos nariai yra nacionalinės chemikų draugijos, nacionalinės mokslų akademijos ar kitos chemikams atstovaujančios institucijos. IUPAC nariai – penkiasdešimt keturios nacionalinės prisijungusios organizacijos ir trys asocijuotos (jungtinės) nacionalinės organizacijos. IUPAC tarpskyrinis nomenklatūros ir simbolių komitetas (IUPAC nomenklatūra) yra pripažinta pasaulinė institucija, kurianti cheminių elementų ir junginių standartinius pavadinimus. Nuo pat sukūrimo IUPAC sudarė daug skirtingas funkcijas vykdančių komitetų. Šie komitetai vykdo įvairius projektus, tarp kurių nomenklatūros standartizavimas, mokslo populiarinimas įvairiais būdais ir mokslinių straipsnių leidyba.
IUPAC geriausiai žinoma dėl įdiegto chemijos nomenklatūros standartizavimo, tačiau IUPAC yra publikavusi daugelyje mokslo sričių, įskaitant chemiją, biologiją ir fiziką. Kai kurie svarbūs IUPAC šiose srityse atlikti darbai: nukleotidų bazinių sekų kodų pavadinimų standartizavimas, knygų, skirtų aplinkosaugos mokslininkams, chemikams ir fizikams, leidyba ir mokslo dėstymo tobulinimas. IUPAC taip pat žinoma dėl cheminių elementų atominių svorių standartizavimą – jį yra atlikusi viena iš seniausių tebeveikiančių komitetų – Izotopų gausos ir atominių svorių komisija.
Istorija
thumb|miniatiūra|Frydrichas Augustas Kekulė fon Štradonicas Tarptautinio chemijos standarto poreikį pirmą kartą 1860 m. iškėlė vokiečių mokslininko Frydricho Augusto Kekulės fon Štradonico vadovaujamas komitetas. Šis komitetas tapo pirmąja tarptautine konferencija, sukūrusia tarptautinę organinių junginių pavadinimų sistemą. Konferencijoje suformuluotos idėjos peraugo į oficialią IUPAC organinės chemijos nomenklatūrą. IUPAC ištakos siekia šį susirinkimą. Tai vienas svarbiausių istorinių tarptautinių chemijos draugijų bendradarbiavimo pavyzdžių. Nuo to laiko IUPAC yra oficiali organizacija, atsakinga už oficialios organinės nomenklatūros priežiūrą ir atnaujinimą. Pati IUPAC įkurta 1919 m. Viena iš šalių, organizacijos steigimo metu neįtrauktų į IUPAC, buvo Vokietija, taip sąjungininkams baudžiant priešingoje pusėje kariavusią šalį po Pirmojo pasaulinio karo. Vokietija galiausiai buvo priimta į IUPAC 1929 m., tačiau per Antrąjį pasaulinį karą tuomet jau nacistinė Vokietija buvo iš organizacijos pašalinta.
2016 m. IUPAC pasmerkė chloro, kaip cheminio ginklo, naudojimą. Organizacija nurodė savo susirūpinimą laiške Ahmetui Iuziumčiu, Cheminio ginklo uždraudimo organizacijos vadovui, dėl chloro panaudojimo Sirijos pilietinio karo metu. Laiške teigiama: „Mūsų organizacijos smerkia chloro naudojimą tokiems tikslams. Beatodairiškos atakos, kurias tikriausiai įvykdė Cheminio ginklo uždraudimo konvencijos narė, kelia susirūpinimą chemikams ir inžinieriams visame pasaulyje, todėl esame pasirengę paremti jūsų misiją įgyvendinti Cheminio ginklo uždraudimo konvenciją. Remiantis šia konvencija, „bet kuri iš 192 pasirašiusiųjų valstybių draudžia naudoti, kaupti, platinti, kurti ar laikyti bet kokį cheminį ginklą“.
Laisvas žodis (reikšmės)
Laisvas žodis gali reikšti:
Lenkijos vyrų krepšinio rinktinė
Lenkijos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Lenkijos valstybei. Yra laimėjusi 1 sidabro ir 3 bronzos medalius Europos krepšinio čempionatuose.
Stipriausia Lenkijos rinktinė buvo XX a. 7–8-ajame dešimtmečiuose: tuomet 6 kartus patekta į Europos čempionato finalinį ketvertą (laimėti 3 medaliai), pasiekta 5 vieta pasaulio čempionate, sudalyvauta 4 vasaros olimpinėse žaidynėse iš eilės.
2007 m. Copa América
thumb|right|240px|Čempionato atidarymo ceremonija
2007 m. Copa América – CONMEBOL surengtas Copa América futbolo turnyras, vykęs birželio 26 – liepos 15 dienomis. Tai pirmasis Copa América čempionatas, vykęs Venesueloje. Turnyre dalyvavo visos Pietų Amerikos zonos rinktinės, bei papildomai pakviestos JAV ir Meksikos rinktinės. Čempionais tapo Brazilijos rinktinė.
Iš grupių turnyro į kitą etapą patenka po 2 geriausias grupių komandas, bei dar dvi geriausios trečias vietas užėmusios rinktinės.
Stadionai
thumb|right|260px
Grupės
12 komandų suskirstytos į 3 grupes. Į aštuntfinalį pateko po 2 geriausias kiekvienos grupės komandas, taip pat 2 geriausios iš trečią vietą užėmusių komandų.
Amnesty International
245px|thumb|„Amnesty International“ logotipas „Amnesty International“ (, trump. Amnesty arba AI) – tarptautinė nevyriausybinė žmogaus teisių gynimo organizacija.
Įkurta 1961 m. Londone (JK). Ten pat įsikūrusi ir organizacijos būstinė. Organizacijai priklauso daugiau nei 3 mln. narių.
Tikslas – ginti asmenis, persekiojamus dėl politinių ir religinių įsitikinimų, panaikinti mirties bausmę, kankinimus ir žiaurų elgesį su kaliniais.
Apie tai renka informaciją, siunčia misija į įvairias pasaulio šalis padėčiai tirti, skelbia kasmetines ataskaitas apie žmogaus teises įvairiose šalyse.
Per savo atstovus JTO, UNESCO ir kitur daro įtaką tarptautinėms organizacijoms. Organizuoja ir koordinuoja žmogaus teisių gynimo akcijas.
1997 m. organizacijai sutekta Nobelio taikos premija.
„Amnesty International“ Lietuvos grupė įkurta 1991 m.
Lęšis (optika)
thumbnail|250px|Lęšis. right|frame|Optiniai lęšiai gali būti naudojami šviesai surinkti.
Lęšis – skaidrus kūnas, apribotas 2 sferiniais arba kitokios formos (toks lęšis vadinamas asferiniu) paviršiais. Lęšiai skirstomi į glaudžiamuosius, sklaidomuosius ir bifokalinius. Glaudžiamųjų lęšių laužiamoji geba D>0. Sklaidomųjų D<0. Afokalinių D=0. Tokie lęšiai naudojami lęšių ydų kompensavimui.
Lęšio laužiamoji geba
Čia:
Imbarės apylinkė
Imbarės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Salantų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Salantų rajonui. 1954 m. prijungta Gargždelės apylinkė, o dalis Imbarės apylinkės prijungta prie Kūlupėnų apylinkės ir Sėlenių apylinkės. 1956 m. prijungta dalis Sėlenių apylinkės, 1963 m. – dalis Tuzų apylinkės ir dalis Kalnalio apylinkės.
Zimbabvės specialiosios pajėgos
Sudėtis
Pagal žinyną Jane’s Special Forces Recognition Guide Zimbabvės specialiąsias pajėgas sudaro:
Sorbai
thumb|left|200px|Sorbės nacionaliniais drabužiais thumb|left|200px|[[Lužica|Lužicos istorinis regionas žemėlapyje]] Sorbai, arba lužitėnai, vendai, Lužicos serbai  – vakarų slavų tauta, gyvenanti dabartinės Vokietijoje, istoriniame Lužicos regione.
Čački Malė
Čački Malė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turosnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Sorbai
Sorbai sudaro dvi grupes, kalbančias savo dialektais:
1932 m., dauguma sorbų buvo liuteronai, o likę 10% išpažino katalikybę. 1980 m. pabaigoje ir 1990 m. pradžioje, Aukštutinės Lužicos sorbai išpažystantys katalikybę, sudarė 2/3 visos sorbų populiacijos.
Kilmė
Pagal vieną iš hipotezių, V a. serbų ir sorbų bendri protėviai atsiskyrė nuo kitų slavų, o po to pasidalijo į dvi dalis. Viena dalis, baltieji serbai, vedami vadinamojo Nežinomojo kunigaikščio, per Karpatus atkeliavo į Balkanus, kur tapo dabartiniais serbais. Antroji dalis apsigyveno Elbės vidurupyje ir tapo sorbais. Bizantijos imperatoriaus Konstantino VII Purpurinio veikale De Administrando Imperio aprašyta, kad Nežinomojo kunigaikščio brolis su dalimi serbų liko krašte, kuris dabar vadinamas Lužica.
Istorija
Sorbų protėviai yra dalis Polabės slavų genčių – milčanai ir liusičiai. 600 m. apsigyvenę prie Elbės, Šprės ir Neisės upių, sorbų gentys pasidalino į dvi pagrindines grupes. Grupes skyrė platus negyvenamas girių masyvas. Likusios sorbų gentys gyveno tarp Elbės ir Zalės upių. Pradžioje sorbai gyveno tarp Bobro, Kvisos ir Oderio rytuose ir Zalės ir Elbės vakaruose. Šiaurėje jų teritorija siekė dabartinį Berlyną.
631 m. Fredegaro kronikoje sorbai buvo pavadinti Surbi. Kitas metraštis mini, kad 806 m. sorbų karalius Miliduchas kovojo prieš frankus ir buvo nukautas.
932 m. karalius Henrikas I užkariavo Lužicą ir Milską. 933 m. Lužicą nukariavo Gero II (Saksonijos Ostmarkos markgrafas), kuris 939 m. puotos metu klastingai nužudė 30 sorbų kunigaikščių. Sorbai dažnai sukildavo prieš vokiečius.
1002–1018 m., valdant Lenkijos karaliui Boleslavui I, vyko trys Lenkijos-vokiečių karai, kurių metu Lužica pereidinėjo iš vieno valdovo rankų į kito valdovo rankas. 1018 m. Lužica tapo Lenkijos dalis, tačiau prieš 1032 m. vėl grįžo vokiečiams.
XI–XV a. Lužicoje apsigyveno nemažai kolonistų iš frankų, flamandų, saksų žemių. 1327 m. Altenburgo, Cvikau ir Leipcigo žemėse buvo drausta kalbėti sorbiškai. XVI a. pradžioje prasidėjo sorbų žemių (išskyrus Lužicą), germanizacija. Trisdešimties metų karas ir Juodosios mirties epidemija pražudė beveik pusę sorbų. Tai dar labiau sustiprino tiek germanizaciją, tiek kolonizaciją. 1667 m. Brandenburgo kunigaikštis Frydrichas Wilhelmas liepė nedelsiant sunaikinta visą literatūrą sorbų kalba ir uždraudė pamaldas sorbų kalba. Tuo pačiu metu evangelikų bažnyčia rėmė religinės literatūros sorbų kalba spausdinimą, tai turėjo padėti atlaikyti kontrreformaciją.
1815 m. Vienos kongresas Aukštutinę Lužicą perdavė Saksonijai, o likusią Lužicą – Prūsijai. Tiek Saksonijoje, tiek Prūsijoje pasirodė keletas draudimų, ribojančių sorbų kalbos naudojimą. Prasidėjo sorbų emigracija, daugiausia į Teksasą ir Australiją.
1848 m. 5000 sorbų pasirašė peticiją Saksonijos vyriausybei, kad sorbų kalba būtų vartojama bažnyčiose, teismuose, mokyklose, vyriausybės įstaigose. Nuo 1871 m. visa sorbų teritorija tapo suvienytos Vokietijos teritorija, bet buvo trijose Vokietijos dalyse – Silezijoje, Prūsijoje, Saksonijoje. Prasidėjo regiono industrializacija ir kartu į ją pradėjo keltis daug vokiečių.
Šventojo Kryžiaus salos
Šventojo Kryžiaus salos – salynas Ramiajame vandenyne, priklausantis Saliamono Saloms, Temotu provincijai. Jos yra 400 km į pietryčius nuo Saliamono salų grandinės. Šventojo Kryžiaus salos yra iš karto į šiaurę nuo Vanuatu salyno ir priklauso Vanuatu drėgnųjų miškų ekoregionui.
Didžiausia sala yra Nendo, dar vadinama Santa Krusu (505,5 km² plotas, aukščiausias taškas 549 m, virš 5000 gyventojų). Didžiausias miestas Nendo saloje Lata yra Temotu provincijos sostinė. Šventojo Kryžiaus saloms priklauso Vanikoras (173,2 km², 800 gyventojų, iš tiesų tai dvi salos: Banie ir mažesnė kaimynė Teanu) ir Utupua (69,0 km², aukščiausias taškas 380 m, 848 gyventojų).
Šventojo Kryžiaus salos yra mažiau nei 5 mln. metų amžiaus ir atsirado dėl tektoninės subdukcijos. Salas sudaro ugnikalnio pelenais padengtos klintinės uolienos. Aukščiausias salų taškas yra Vanikore 924 m.
Šventojo Kryžiaus salomis kartais vadinamos visos Temotu provincijos salos.
Vietiniai kalba Rifo salų-Šventojo Kryžiaus salų šeimos kalbomis, kurios priklauso Austronezinėms kalboms.
Dumbliūnai (Biržai)
Dumbliūnai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Vabalninko.
Šventojo Kryžiaus salos
Pirmasis europietis salose buvo ispanas Alvaras de Mendanja de Neira, kuris jose lankėsi per antrą ekspediciją Ramiajame vandenyne 1595 m. A. de Mendanja de Neira mirė Nendo saloje, kurią 1596 m. pavadino Santa Krusu.
Per Antrą pasaulinį karą į šiaurę nuo salų vyko Šventojo Kryžiaus salų mūšis.
Ivanauskas
Pavardė kilusi iš slaviškų pavardžių ( ir kt.), kurios iš krikšto vardo Ivanas (Jonas).
Maltos futbolo varžybos 1910–1911 m.
Maltos futbolo varžybos 1910–1911 m.
Antanas Ivanauskas
Antanas Ivanauskas:
Niurzgiai
Niurzgiai (Parapristipoma) - ešerių kriuksių (Haemulidae) šeimos žuvų gentis.
Elodėja
Elodėja (Elodea) – vandenplūkiečių (Hydrocharitales) eilės vandenplūkinių (Hydrocharitaceae) šeimos augalų gentis.
Rūšys:
Vienintelė Lietuvoje auganti vandens augalų rūšis:
Naktenis
Naktenis (Selenicereus) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos laipiojančių augalų gentis.
Sorbų vėliava
thumb|right|300px|Sorbų etninė vėliava Sorbų vėliava - sorbų etnoso vėliava: standartinė trispalvė su vienodo pločio juostomis. Viršuje mėlyna, viduryje - raudona, apačioje - balta. Tai etninė vėliava, ji niekada nereiškė jokio administracinio vieneto.
Naktenis
Tiksli kilmė nėra aiški, tačiau manoma, kad jie kilę iš Meksikos, Brazilijos ar Karbų jūros baseino. Vėliau natūralizuoti kitose tropinėse šalyse ir dabar yra paplitę Centrinėje Amerikoje ir Karibuose. Paprastai žydi vasarą, naktimis.
Sorbų vėliava
Sorbų vėliava pirmą kartą paminėta 1842 m. 1848 m. kovo 23 d. Berlyne, slavų atstovų susirinkime, buvo patvirtintas sorbų vėliavos spalvų išdėstymas (mėlyna - raudona - balta), toks, kad skirtųsi nuo kitų slavų tautų vėliavų. 1912 m. buvo sukurta organizacija Lužicos sorbų bundas Domowina, kuri turėjo jungti visas sorbų asociacijas.
Naktenis
Rūšys:
Sorbų vėliava
Vėliava buvo uždrausta Hitlerio Vokietijoje (nuo 1935 m. iki 1945 m.). Vėliava viešai vėl pasirodė, kai TSRS ir Lenkijos kariuomenė įžengė į Lužicą. Nuo 1945 m. gegužės 17 d. sorbų vėliava buvo ir Domowinos vėliava.
VDR vėliavos įstatymuose sorbų vėliava nebuvo minima. Tačiau Kotbuso ir Drezdeno apygardose, Lužicoje buvo leidžiama sorbų vėliavą naudoti specialiomis progomis, per šventes. VDR prisijungus prie Vokietijos sorbų vėliavos naudojimą reguliuoja Brandenburgo ir Saksonijos konstitucijos.
Hunedoaros apskritis
Hunedoaros apskritis  – apskritis vakarinėje Rumunijoje, Transilvanijos regione. Tai 9-a pagal plotą ir 20-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Deva.
Geografija
Teritorijos paviršius kalnuotas, jį raižo Apusenio kalnų ir Pietų Karpatų masyvai (Paringo kalnai, Oreštijės kalnai ir kt.). Svarbiausios upės – Murešas, Baltasis Krišas, Žiu.
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 7 savivaldybes, 7 miestelius ir 55 bendruomenes.
Pranas Kniūkšta
Pranas Kniūkšta (1933 m. rugsėjo 24 d. Barzdžiuose, Salantų valsčiuje – 2020 m. gegužės 4 d. Garliavoje ) – Lietuvos lituanistas kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1959 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalba kalbą ir literatūrą. 1971 m. apgynė disertaciją, filologijos mokslų kandidatas.
1959–1965 m. mokytojavo Dieveniškių vidurinėje mokykloje, 1965–1967 m. – Eišiškių rajono švietimo skyriuje. 1967–2002 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute (nuo 1990 m. Lietuvių kalbos institutas), 1991–2000 m. Kalbos kultūros skyriaus vadovas. Nuo 1972 m. rengė periodinį leidinį „Kalbos kultūra“, 1991–2003 m. redaktorius.
Daugiausia rašė kalbos kultūros, kalbos ir visuomeninių santykių, grožinės literatūros, kanceliarinės kalbos temomis.
Kufros savivaldybė
Kufros savivaldybė  – didžiausia Libijos savivaldybė šalies pietrytinėje dalyje. Sostinė – Džaufas. Rytuose turi sieną su Egiptu, pietryčiuose – su Sudanu, pietuose – su Čadu. Beveik visą teritoriją užima dykumos.
Vilniaus Adomo Mickevičiaus licėjus
Istorija
Lietuvos centrinis valstybės archyvas dokumentų apie mokyklos įsteigimą Kruopų gatvėje neturi. Žinoma, kad nuo 1942 m. mokyklos direktoriumi dirbo Juozas Matkevičius. Vokiečių okupacijos metu mokykla pavadinta 6-ąja progimnazija. 1945 m. ji pertvarkyta į 7-ąją pradinę mokyklą dėstomąją lenkų kalba. Tais laikais mokyklai vadovavo ponia Sukackienė. 1949 m. mokykla tapo septynmete. 1953 m. rugsėjo 1 d. švietimo įstaiga pavadinta 11-ąja vidurine mokykla. 1957 m. repatriacijos metu iš 707 mokinių į Lenkiją išvyko 151. 1958 m. mokykla išleido pirmuosius 43 abiturientus. 1972 m. ant senų mokyklos pamatų pastatytas naujas mokyklos pastatas.
Paula Modersohn-Becker
Paula Moderzon-Beker (, 1876 – 1907 m.) – XX a. pr. vokiečių tapytoja, siejama su ankstyvuoju vokiečių ekspresionizmu.