cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kauno žiemos uostas
Istorija
2009 metų balandžio mėn. Žiemos uosto akvatorijoje įvyko ekologinė nelaimė. Maždaug 1 hektaro plote išsiliejo teršalai (dyzelinas). Naftos produktų dėmių buvo skirtingose vietose, taip pat tarp upėje stovėjusių laivų, žemsiurbės pontonų. Tai apsunkino valymo darbus. Teritorija buvo aptverta specialia bonų užtvara. Nemuno užutekio valymo darbus atliko Kauno ugniagesiai gelbėtojai.
Lisabona
Lisabona  – Portugalijos sostinė ir didžiausias miestas bei uostas. Su priemiesčiais ~2,7 mln. gyventojų. Išsidėsčiusi prie Težo upės žiočių. Didelis Portugalijos transporto centras. Jūrų uosto apyvarta siekia 15 mln. tonų per metus. Yra tarptautinis oro uostas. Du tiltai per Težo upę, jungiantys Lisaboną ir pietų Portugaliją. Yra metropolitenas. Stipri pramonė.
Lisabonoje įsikūrusi mokslų akademija, veikia keturi valstybiniai universitetai, daug muziejų (archeologijos, etnografijos, religinio meno, senovės meno, šiuolaikinio meno; nacionalinė biblioteka, planetariumas, okeanariumas, zoologijos sodas. Plėtojamas turizmas.
Lietuvių laikraštis
thumb|right|250px|Pirmasis numeris, 1904 m. thumb|right|250px|Vėlesnis laikraščio pavadinimo dizainas Lietuvių laikraštis – literatūros, mokslo ir politikos savaitraštis, ėjęs 1904 m. gruodžio 1 d. – 1906 m. sausio 19 d. Sankt Peterburge, pirmasis legalus laikraštis lietuvių kalba Rusijoje, išėjęs po spaudos draudimo lotyniškais rašmenimis panaikinimo.
Lisabona
2007 m. Portugalijai pirmininkaujant Europos Sąjungai Lisabonoje pasirašyta Lisabonos sutartis.
Lietuvių laikraštis
Istorija
Leidimas spausdinti šį iliustruotą literatūros, mokslo ir politikos savaitraštį buvo gautas 1904 m. spalio 2 d. Laikraštį leido Antanas Smilga, remiamas Lietuvių ir žemaičių labdarybės draugijos ir Peterburgo dvasinės akademijos profesorių. Nuo 1905 m. liepos 29 d. turėjo savaitinį priedą „Lietuvių laikraščio lapelis“. Nors dažnai įvardijamas kaip katalikiškos krypties, aiškių ideologinių nuostatų neturėjo. Tarp leidinio rėmėjų ir bendradarbių buvo daug dvasiškijos atstovų, tačiau tai nė kiek neįtakojo jo turinio.
Lisabona
Istorija
Gyvenvietę dabartinės Lisabonos vietoje apie 1200 m. pr. m. e. įkūrė finikiečiai. Nuo 205 m. pr. m. e. iki 409 m. priklausė Senovės Romai. Cezario pavadinta Felicitas Julia. Nuo IV a. vyskupijos centras. V a. miestą užėmė vestgotai. 714 m. užkariavo arabai ir miestą vadino Al-Išbūnah. XI a. kurį laiką miestas egzistavo kaip atskira valstybėlė (taifa), kol 1065 m. prijungta prie Badachoso taifos. Vėliau ją valdė Almoravidai.
Lietuvių laikraštis
Istorija
Laikraštis iš pradžių buvo spausdinamas Goldbergo ir Vildbergo spaustuvėje Glazovos gatvėje, Peterburge. Redakcijos ir administracijos adresas Jekaterinskij kanal 10 (dab. - Gribojedovo kanalas). Nuo 1905 m. vasario 24 d. (kovo 9 d.), Nr. 12 jau nurodoma, jog laikraštį spausdino sava, ten pat įsikūrusi „Lietuvių laikraščio“ spaustuvė. Dalis raidžių buvo nupirkta iš Goldbergo ir Vildbergo spaustuvės, o kita dalis – iš Lemano raidžių liejyklos. A. Smilga taip pat nupirko dvi dideles spausdinimo mašinas. Ten pat, Jekaterinskij kan. 10, buvo įsikūrusi ir A. Smilgos kanceliarinių reikmenų krautuvė, prekiavusi kanceliariniais rašalais, kopijavimo aparatais, popieriumi rašomosioms mašinėlėms ir kitokiam naudojimui, įvairia poligrafine bei kanceliarine technika, teikusi spausdinimo ir kopijavimo paslaugas. „Lietuvių laikraščio“ priešlapyje nuolat buvo didelė šios krautuvės ir jos teikiamų paslaugų reklama. Prie redakcijos taip pat veikė knygų krautuvė, kurios reklama taip pat buvo spausdinama laikraštyje. Leidinį greitai nukonkuravo „Vilniaus žinios“ ir kiti leidiniai, be to, Antanas Smilga nepaskaičiavo, jog skolos, pridarytos įsigyjant savo spaustuvę, dar ilgai negalės būti padengtos iš gaunamo pelno. Leidybai pritrūko laisvų pinigų ir laikraščio leidimą teko nutraukti, nors jo prenumeratorių buvo pakankamai, kad išsilaikyti.
Lisabona
Istorija
1147 m. portugalai užėmė Lisaboną, o nuo 1255 m. pavertė Portugalijos sostine. XV a. prasidėjus portugalų užkariavimams, miestas suklestėjo. Nuo 1580 iki 1640 m. miestą valdė Ispanija. 1755 m. lapkričio 1 d. Lisaboną ištiko žemės drebėjimas ir po jo sekęs cunamis. Jų metu beveik visas miestas buvo sugriautas, žuvo nuo 30 iki 40 tūkst. žmonių. Antrojo pasaulinio karo metu dėl Portugalijos vykdytos neutraliteto politikos, miestas tapo pabėgėlių ir šnipinėjimo centru.
Lietuvių laikraštis
Redakcija
Atsakingieji redaktoriai A. Smilga ir K. Narutavičius, faktiškai nuo 1905 m. redagavo Karolis Račkauskas-Vairas. Korektoriumi dirbo studentas Antanas Purėnas. Bendradarbiavo Jonas Basanavičius, Peliksas Bugailiškis, Liudas Gira, Jonas Krikščiūnas-Jovaras, Sofija Kymantaitė, Martynas Yčas, Maironis, Juozas Tumas-Vaižgantas ir kiti.
Lisabona
Istorija
1992 m. tarp JAV ir posovietinių šalių, paveldėjusių atominius ginklus, pasirašytas Lisabonos protokolas. 1994 m. buvo Europos kultūros sostine. 1998 m. čia vyko Pasaulinė paroda.
thumb|left|250px|Atradėjų monumentas
Architektūra
Lisabonos senamiestis – netaisyklingo plano; miesto dalis, statyta po 1755 m. žemės drebėjimo – stačiakampio gatvių pavidalo, naujamiesčio planas – spindulinis žiedinis. Išliko romaninė gotikinė šv. Jurgio pilis, Katedra (XII a., perstatyta XVIII a.), gotikinės karmelitų bažnyčios ir vienuolyno (XIV–XV a.) griuvėsiai, šv. Jeronimo vienuolynas ir Belemo sargybos vartai su bokštu švyturiu, keli XVII–XVIII a. rūmai, miesto rotušė, Estrelos bazilika (La Estrela, XVIII a. pr.), 19 km ilgio Aquas Livres akvedukas (XVIII a. I pusė).
Ekonomika
Išvystyta laivų statybos, elektrotechnikos, chemijos, naftos perdirbimo, metalurgijos, tekstilės pramonė. Šlifuojami deimantai, dirbinių iš kamštinio ąžuolo gamyba. Gilias tradicijas turi maisto (vyno, aliejaus, cukraus), porceliano ir fajanso, tekstilės pramonės šakos.
Palinis perlinukas
Palinis perlinukas (Boloria aquilonaris) – pleštekių (Nymphalidae) šeimos drugys. Skraido gegužės – liepos mėn. aukštapelkėse, durpynuose. Vikšrai minta spanguolių, našlaičių lapais. Vikšrai žiemoja netoli mitybinių augalų, pavasarį aktyviai maitinasi ir virsta lėliukėmis.
Lietuvoje randammas daugelyje rajonų. thumb|left|230px|Palinis perlinukas
Karališkoji glindė
Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Renatas
Renatas – vardas, kilęs iš lotynų kalbos (Renatus), reiškiantis „atgimęs“. Moteriška vardo forma – Renata. Šis vardas naudojamas ispanų, italų, portugalų, vokiečių, lenkų, lietuvių, rusų, čekų, slovakų, kroatų kalbose. Prancūziška vardo forma – Renė (vyr. René, mot. Renée). Ispanų kalboje vardas Renato taip pat kildinamas iš žodžių Rey nato („gimęs karaliumi“).
Renė
Vyriški Moteriški
Lietuvos futbolo varžybos 2005 m.
Lietuvos futbolo varžybos 2005 m.
A lyga
0:0 || 2:0 4:1 || 8:0 1:0 || 5:1 2:0 || 2:1 3:0 || 1:2 0:0 || 2:0 4:0 || 1:0 1:5 || 1:0 4:1 || 36 || 29 || 5 || 2 || 87 || -23 || 92 2:3 || bgcolor="#abc" | || 3:0 3:1 || 0:2 3:0 || 0:0 1:0 || 4:1 5:0 || 2:1 3:1 || 4:0 3:2 || 5:1 0:0 || 5:0 2:0 || 36 || 26 || 4 || 6 || 89 || -25 || 82 1:2 || 0:1 3:4 || bgcolor="#abc" | || 1:1 2:0 || 2:2 1:1 || 4:1 2:1 || 1:0 1:2 || 1:1 2:0 || 1:0 0:0 || 5:0 5:1 || 36 || 16 || 11 || 9 || 67 || -43 || 59 1:1 || 0:1 0:3 || 1:0 1:1 || bgcolor="#abc" | || 2:1 2:0 || 1:0 3:1 || 0:2 3:2 || 2:0 2:1 || 2:1 2:0 || 1:0 6:0 || 36 || 17 || 6 || 13 || 45 || -45 || 57 0:1 || 1:0 0:0 || 0:0 1:1 || 0:0 1:1 || bgcolor="#abc" | || 0:1 5:1 || 1:0 4:1 || 2:0 0:1 || 0:0 1:1 || 1:1 3:0 || 36 || 11 || 14 || 11 || 36 || -29 || 47 0:2 || 0:4 1:4 || 1:1 0:0 || 2:0 3:1 || 1:1 1:1 || bgcolor="#abc" | || 3:0 1:0 || 1:0 0:1 || 4:1 2:1 || 3:2 3:0 || 36 || 12 || 8 || 16 || 44 || -61 || 44 1:3 || 0:2 0:5 || 1:0 1:3 || 1:0 1:3 || 0:1 1:0 || 0:0 2:2 || bgcolor="#abc" | || 2:2 1:1 || 3:1 2:0 || 5:1 2:2 || 36 || 11 || 8 || 17 || 40 || -52 || 41 0:2 || 0:2 2:3 || 2:4 0:1 || 1:0 1:1 || 1:0 0:0 || 2:0 0:0 || 1:2 0:1 || bgcolor="#abc" | || 0:0 1:1 || 4:0 5:2 || 36 || 11 || 8 || 17 || 40 || -52 || 41 1:3 || 1:0 2:3 || 1:3 1:4 || 1:2 1:0 || 0:1 0:2 || 2:1 1:4 || 2:0 1:1 || 0:4 2:3 || bgcolor="#abc" | || 4:0 2:2 || 36 || 8 || 11 || 19 || 40 || -61 || 33 0:5 || 0:8 0:2 || 1:5 1:6 || 1:2 0:2 || 0:2 0:3 || 0:0 1:3 || 0:0 0:3 || 0:2 1:2 || 0:2 1:2 || bgcolor="#abc" | || 36 || 0 || 5 || 31 || 18 || -115 || 5
I lyga
Turnyre dalyvavo šios dukterinės komandos (skliausteliuose nurodomi valdantieji klubai): Jėgeriai Kaunas (FBK Kaunas), Polonija Vilnius (Žalgiris Vilnius), Vėtra-2 Vilnius (Vėtra Vilnius), FC Vilnius-2 (FC Vilnius), Sūduva-2 Marijampolė (Sūduva Marijampolė), FK Šiauliai-2 (FK Šiauliai). Šioms komandoms, nesvarbu kurią vietą užimtų, nebuvo leidžiama patekti į A lygą, kadangi joje žaidžia valdantieji klubai.
Anastasija Petrik
Anastasija Igorivna „Nastia“ Petrik (g. 2002 m. gegužės 4 d.) – Ukrainos dainininkė.
Mars 1969A
Mars 1969A (dar žinomas Mars 69A vardu) – SSRS kosminis aparatas, skirtas Marso tyrimams. Šis aparatas buvo identiškas kitam kosminiam aparatui, taip pat skirtam Marso tyrimams – Mars 1969B. Abu aparatai susidėjo iš dirbtinio palydovo ir zondo skirto atmosferai tirti. SSRS vyriausybė apie šią misiją niekada oficialiai nepranešė.
Po 2 metų tobulinimų, Mars 1969A buvo paleistas 1969 kovo 27 Proton raketa. Pirmos dvi raketos pakopos veikė gerai, tačiau dėl atramos gedimo trečioji pakopa, po 438,66 sekundžių po paleidimo, išsijungė, to pasekmė – visos raketos sprogimas. Nuolaužos nukrito kažkur Altajaus kalnuose.
Mars 1969A turėjo fotografuoti Marso paviršių naudodamasis 3 kameromis. Kiti prietaisai: radiometras, vandens garų ieškiklis, spektrometrai.
Bagachangajas
Bagachangajas  – vienas iš Ulan Batoro savivaldybės eksklavų. Tai nuo centro nutolęs Mongolijos sostinės rajonas, dabar faktiškai yra miesto tipo gyvenvietė prie geležinkelio stoties.
Rajono plotas yra 140 km². Dauguma gyventojų gyvena socialistinių laikų daugiaaukščiuose namuose miesto centre arba jurtose miesto pakraščiuose. Gyventojų metinis prieaugis – 5%.
Pramonė ir transportas
Miesto pagrindas yra mėsos kombinatas ir geležinkelio stotis Transmongolijos geležinkelio linijoje, atsišakojimo į Baganūrą (dar vienas Ulan Batoro eksklavas) vietoje. Per miestą vyksta krovininis ir keleivinis geležinkelio susisiekimas: Per Bagachangają eina plentas Ulan Batoras – Pekinas, miestas yra 50 km nuo Nalaicho ir 80 km nuo Ulan Batoro centro.
Lorena
Lorena – prancūziškos kilmės moteriškas vardas. Kilo nuo Lotaringijos regiono pavadinimo. Reiškia „vainikuota laurais“. Angliškas vardo variantas Lorein (Lorraine). Vardas populiarus Lotynų Amerikoje, Ispanijoje, Italijoje.
Bagachangajas
Karinės bazės
Mieste yra karinis aerodromas Maantas (Manita), kuriame anksčiau bazavosi Užbaikalės karinei apygardai priklausęs 104-asis naikintuvų aviacijos pulkas. Nuo 1990 m. aerodromas neeksploatuojamas. Karinis miestelis priklauso Mongolijos ypatingųjų situacijų ministerijai.
Apačių kraujas (filmas)
Apačių kraujas – 1975 m. JAV sukurtas vesternas.
Turinys
Laukiniuose Vakaruose vieną iš armijos kareivių, užpultas ir sužalotas lokio, paliekamas mirti. Vis dėlto jam pavyksta išgyventi ir kareivis pradeda vytis savo būrį. Tuo metu vėl pažeidžiama taika tarp baltaodžių ir indėnų, ir apačių gentis išsiruošia į žygį. Atsidūręs pačiame įvykių sūkuryje, kareivis turi tik vieną galimybę išsigelbėti – pasiekti fortą anksčiau, negu indėnai jį sugaus...
Talžkiemis
Klitai arba Pčelinas (, nuo 1939 m. Talskeim, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Domnovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Tōlslaims prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities, nuo 1874 m. Didžiųjų Sparvyčių valsčiaus palivarkas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Domnovo apylinkės kaimas.
Nayah
Sylvie Mestre (geriau žinoma kaip Nayah, g. 1960 m. Perpinjane) – Prancūzijos dainininkė.
1999 metais išrinkta atstovauti Prancūzijai Eurovizijos konkurse Jeruzalėje, kur su daina „Je veux donner ma voix“ užėmė 19 vietą iš 23 dalyvių. Lietuvos komisija atlikėjai skyrė 2 taškus.
Varėnos valsčius
Varėnos valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Varėna I (iki I pasaulinio karo) ir Varėna II (iki 1950 m.). Tai vienas didžiausių šalies valsčių, užėmęs kelių dabartinių seniūnijų teritoriją.
Istorija
Varėnos valsčius minimas nuo 1576 m. XIX a. įkurtas Vilniaus gubernijoje. XX a. tarpukariu dalis valsčiaus buvo okupuota lenkų, todėl buvo du valsčiai – Varėnos (arba Varėnos I valsčius, Lietuvos teritorijoje) ir Varėnos II valsčius (Lenkijos). 1925 m. iš dalies Varėnos I valsčiaus sudarytas Marcinkonių valsčius. II pasaulinio karo metais Lenkijai netenkant šiaurės rytinių teritorijų, abu Varėnos valsčiai sujungti Lietuvos TSR teritorijoje. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Perlojos valsčiui. Varėnos valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Daugų rajonui (1 apylinkė) ir Varėnos rajonui (10 apylinkių).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 4893 žmonės:
Repšėnai
Repšėnai – kaimas Anykščių rajono savivaldybės pietvakariuose, 10 km į šiaurės vakarus nuo Kavarsko. Prateka Pienia ir Čižupys.
Istorija
Minimi nuo 1596 metų. XX a. pradžioje buvo Repšėnų dvaras. Pokario metais apylinkėse veikė Vyčio apygardos, Šarūno partizanų rinktinės, Butageidžio partizanų kuopos partizanai.
Nacionalinė Škotijos galerija
right|thumb|240px| Nacionalinė Škotijos galerija
Nacionalinė Škotijos galerija – meno muziejus Edinburge, turintis nacionalinio Škotijos statusą (adr. The Mound, Edinburgh EH2 2EL). Galerijoje eksponuojami Europos tapybos kūriniai nuo ankstyvojo renesanso (XIV a.) iki postimpresionizmo (XIX a. pb.), bei Škotijos dailininkų kūriniai iš 1600 − 1900 m. laikotarpio.
Galerijos lankymas nemokamas, išskyrus dedikuotas parodas. 2013 m. galeriją aplankė 1,76 mln. lankytojų.
Istorija
Galerijos kertinį akmenį 1850 m. rugpjūčio 30 d. paklojo princas Albertas. Pagal architekto William Henry Playfair projektą pastatytame pastate galerija atidaryta 1859 m. kovo 24 d. ir pastatą dalijosi su Škotijos dailės akademija. 1882 m. po kolekcijų praplėtimų dalis kūrinių buvo atskirti į Nacionalinę Škotijos portretų galeriją ir 1889 m. pradėti eksponuoti atskirame muziejuje Edinburge.
Eksponatai
Kai kurie iš garsiausių nacionalinės Škotijos galerijos eksponatų:
Pušyninis satyras
Pušyninis satyras (Hipparchia semele) – pleštekių (Nymphalidae) šeimos drugys. Skraido birželio – rugpjūčio mėn. pamiškėse, kirtavietėse, sausuose smėlynuose. Vikšrai minta migliniais augalais, žiemoja. Pavasarį vikšrai virsta lėliukėmis.
Lietuvoje randamas daugelyje rajonų.
thumb|left|210px|
Belzas
Belzas  – miestas vakarų Ukrainoje, Lvovo srityje, 12 km į vakarus nuo Červonohrado, šalia Lenkijos sienos, prie Solokijos upės. Yra geležinkelio stotis, keliai į Červonohradą, Rava Ruskają, Velikije Mostus. Yra krašto muziejus, biblioteka, profesinė mokykla, veikia unitų ir stačiatikių bažnyčios. Yra XVII-XVIII a. barokinis moterų vienuolynas, vyrų domininkonų vienuolynas (dabar rotušė), XVI a. katalikų bažnyčios griuvėsiai, žydų sinagogos liekanos, 1606 m. laikrodžio bokštas, 1906 m. varpinė.
Istorija
Senovėje šioje teritorijoje gyveno keltų, slavų gentys. Belzas šaltiniuose minimas nuo 1030 m., kur rašoma, kad Kijevo Rusia miestą atkovojo iš lenkų. Upės pakrantėje buvo įrengta tvirtovė. 1170 m. Belzas tapo Belzo kunigaikštystės sostine. XI-XIV a. Belzas buvo vienas svarbiausių Galicijos miestų, priklausė tai Haličui-Voluinei, tai LDK, tai Lenkijai. Nuo X a. mieste įsikūrė žydai karaitai, o XIV a. – aškenaziai. 1377 m. suteiktos Magdeburgo teisės. 1462 m. tapo ATR dalimi. XIX–XX a. pr. Belze dominavo žydai, miestas buvo svarbus judaizmo centras, greta veikė domininkonų vienuolių kompleksas. Per antrąjį pasaulinį karą daugumą žydų sunaikino naciai. 1951 m. miestas iš Lenkijos perduotas TSRS.
Ledi Godiva
thumb|250px|Ledi Godiva [[John Collier|Koljero paveiksle 1898]] Ledi Godiva arba Godgifu – anglosaksų grafienė, Mersijos grafo Leofrico žmona, kuri pasak legendos prajojo per Koventrio miestą nuoga tam, kad jos vyras sumažintų mokesčius miesto gyventojams.
Legenda
Koventrio gyventojai dėl vis didėjančių mokesčių galėjo būti visiškai nuskurdinti. Į šią situaciją įsikišo Leofrico žmona ledi Godiva. Gailėdama nelaimingų Koventrio žmonių, ji nuėjo pas savo vyrą prašyti, kad jis atidėtų mokesčių rinkliavą. Šis suerzintas jos užsispyrimo ir norėdamas padaryti galą įkyriems prašymams pateikė keistą pasiūlymą. „Užlipk nuoga ant savo arklio, − pasakė jis žmonai. − Ir prajok pro miesto turgų nuo vieno galo iki kito, kai jame bus susirinkę žmonės“. Jis pažadėjo, kad Godivai grįžus, jos noras bus išpildytas ir miesto žmonėms nereikės mokėti naujų mokesčių.
Leofricas tikėjosi, kad žmona, šokiruota ir susigėdusi, atsisakys šio siūlymo. Tačiau, jo nuostabai, ji sutiko. Kitą rytą visiškai nuoga, prisidengusi kūną gražiai krintančiais plaukais, ledi Godiva sėdo ant žirgo ir prajojo pro turgų. Leofricas neturėjo kito pasirinkimo, tik išpildyti jos prašymą ir panaikinti mokesčius. Taip ledi Godiva įėjo į istoriją.
Andriejūnai
Andriejūnai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Tirylių.
Prancūzijos futbolo varžybos 1996–1997 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1996–1997 m.
Žvikeliai
Žvikeliais vadinamos gyvenvietės:
Kazimieras Juraga-Giedraitis
Biografija
Kilęs iš kunigaikščių Giedraičių giminės, brolis Jonas Juraga-Giedraitis. Nuo 1716 m. jėzuitas. 1716 m. baigė Vilniaus universitetą. Studijavo filosofiją Plocke, 1725–1729 m. – teologiją Varšuvoje. 1731 m. filosofijos daktaras.
1718–1720 m. dėstė Kražių jėzuitų kolegijoje. Nuo 1731 m. Vilniaus universiteto etikos profesorius, nuo 1732 m. Varšuvos universiteto filosofijos katedros vadovas; čia taip pat dėstė poleminę teologiją. 1736–1740 m. O. K. Radvilaitės sūnaus Jeronimo mokytojas. 1740–1746 m. Lietuvos jėzuitų provincijos prokuratorius, 1746–1748 m. provincijos archyvo direktorius, parengė Lietuvos jėzuitų provincijos archyvo bibliografijos sąrašą (Bibliotheca scriptorum Societatis Jesn Provincine Lithuaniae). Paskutiniais gyvenimo metais – Lomžos, Gardino ir Minsko kolegijų rektorius.
Regina Arbačiauskaitė
Regina Arbačiauskaitė-Flick (g. 1951 m. lapkričio 5 d. Šiauliuose) – Lietuvos aktorė.
Biografija
Baigė Akmenės vidurinę mokyklą. 1973 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1973–1996 m. Lietuvos akademinio dramos teatro, nuo 1996 m. Klaipėdos dramos teatro aktorė. Sukūrė apie 50 pagrindinių teatro, kino ir televizijos vaidmenų.
Sutuoktinis ekonomikos profesorius Rokas Flick.
Pladiškis
Pladiškis – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Biržų.
Auksinis balsas
Auksinis balsas – Lietuvos televizinis atlikėjų konkursas, kuriame dalyvauja žinomi Lietuvos vokalistai. Pirmoji laida įvyko 2012 m. vasario 2 d.
Formatas
Projekte dalyvauja žinomi Lietuvos vokalistai, atliekantys įvairius stilius (nuo pop iki operos). Laidos yra įrašytos, tačiau viskas atliekama gyvai: tiek vokalas, tiek instrumentinė muzika. Orkestras – Vilniaus simfoniata ir LRT ritmo grupė (dirigentas – Vytautas Lukočius).
Teisėjai
Komisijos pirmininkė – Zita Kelmickaitė. Kiti teisėjai:
Dalyviai
Indrė Anankaitė-Kalašnikovienė pakeitė susirgusią Laurą Zigmantaitę, kuri nebedalyvavo nuo 4-os laidos.
Baganūras
Baganūras – ( 'Mažasis ežeras') – vienas iš dviejų Mongolijos sostinės Ulan Batoro savivaldybės eksklavinių rajonų. Rajono plotas – 620 km², jis ribojasi su Tiobo ir Chento provincijomis.
Auksinis balsas
1-oji laida
Pirmosios laidos metu atlikėjai prisistatė. Žiūrovų balsavimas nevyko.
4-oji laida
Laura Zigmantaitė nepasirodė dėl ligos, o 5-ojoje laidoje vietoje jos pasirodė Indrė Anankaitė-Kalašnikovienė, kuri 6-ojoje laidoje atliko ir roko žanro dainą.
Nuorodos
Auksinis balsas LRT televizijos tinklalapyje
Baudėjos
Baudėjos – kaimas Prienų rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 4 km į pietus nuo Stakliškių.
PCE
Triraidė santrumpa PCE gali reikšti:
Baudėjos
Istorija
Kaime, tvenkinio dumble, 1936 m. rastas V a. pr. m. e. žalvario dirbinių lobis.
Rudzinskaitė
Rudzinskaitė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Rudzinskienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Rudzinskas.
Meno sala
Meno sala – sala Airijos jūroje, Britų salų geografiniame centre. Turi specialų politinį Britanijos Karūnos priklausomos teritorijos statusą (kaip ir Normandijos salos). Formaliai sala nėra Jungtinės Karalystės dalis. Salos plotas 572 km², gyvena apie 84 069 gyventojų (2021 m. duomenimis). Administracinis centras – Daglasas. Dalis gyventojų kalba meniečių kalba.
Istorija
Apie 8000 m. pr. m. e. sala buvo atkirsta nuo aplinkinių salų, nes pasibaigus ledynmečiui pakilo jūros lygis. Žmonės ją kolonizavo keliaudami jūra prieš 6500 m. pr. m. e. Pirmieji gyventojai buvo medžiotojai-rankiotojai ir žvejai.
Neolito laikotarpiu prasidėjo žemdirbystė, žmonės pradėjo statyti megalitinius paminklus.
Bronzos amžiuje piliakalnių dydis sumažėjo. Žmonės kūnus dėjo į akmenimis grįstus kapus su puošniais indeliais. Bronzos amžiaus laidojimo piliakalniai išliko kaip ilgaamžės žymės visame krašte.
Senovės romėnai žinojo apie šią salą ir vadino ją Insula Manavia. Keturis šimtmečius, kai Roma valdė Britanijos provinciją, romėnų kariuomenė kontroliavo Airijos jūrą, užtikrindama saugų žemės ūkio produktų gabenimą iš Anglesio ūkininkų ūkių į romėnų gyvenvietes prie Anglijos ir Škotijos sienos. Saloje rasta tik keletas romėnų artefaktų, o tai rodo, kad Britanijos laikais Meno sala neturėjo strateginės vertės. Saloje dar nerasta romėnų švyturių ar signalinių bokštų.
Maždaug V a. dėl didelio masto migracijos iš Airijos saloje buvo kalbama gėlų kalba ir susiformavo meniečių kalba. Tai goidelų kalba, glaudžiai susijusi su airių ir škotų gėlų kalbomis.
VII a. Meną ėmė kontroliuoti anglosaksai, ypač Nortumbrijos karalius Edvinas, kuris rengė žygius į Airiją. Nežinia, kokią įtaką salai padarė nortumbriečiai, tačiau labai nedaug Meno salos vietovardžių yra senosios anglų kilmės.
Vikingai į salą atvyko VIII a. pabaigoje. Jie įkūrė Tinvaldą ir įvedė daugybę iki šiol egzistuojančių žemės padalijimų. 1266 m. Norvegijos karalius Magnusas VI Perto sutartimi perleido salas Škotijai. Tačiau Škotija Meno salos valdžią įtvirtino tik 1275 m., kai meniečiai buvo nugalėti Ronaldsvėjaus mūšyje netoli Kastltauno.
Viktorija (vardas)
Viktorija – moteriškas vardas. Kilo iš lotynų kalbos žodžio victoria reiškiančio „pergalę“. Vyriškas vardo variantas Viktoras. Paplitęs daugelyje šalių – beveik visoje Europoje, Amerikos žemyne, kitose anglakalbėse ir ispanakalbėse šalyse. Trumpiniai: Vicky, Tori.
Meno sala
Istorija
1290 m. Anglijos karalius Eduardas I pasiuntė Walter de Huntercombe perimti salos valdymą. Anglų rankose ji išbuvo iki 1313 m., kai Robertas Brusas ją užėmė po penkių savaičių Rušeno pilies apgulties. 1314 m. ją anglams vėl atkovojo Džonas Bakachas. 1317 m. ją škotams atkovojo Tomas Randolfas, Meno salos lordas. Škotai salą valdė iki 1333 m. Vėliau keletą metų valdžia priklausė tai vienai, tai kitai karalystei, kol 1346 m. ją galutinai užėmė anglai. Anglija salos valdymą perdavė daugeliui lordų ir magnatų. Tinvaldas priėmė įstatymus, susijusius su salos valdymu visais atžvilgiais, ir kontroliavo jos finansus, tačiau Tinvaldui pritarė Meno lordas.
1866 m. Meno saloje buvo įvesta ribota savivaldos teisė ir iš dalies demokratiniai rinkimai į Raktų rūmus, tačiau įstatymų leidžiamąją tarybą skyrė pati Anglijos valdžia. Nuo to laiko demokratinis valdymas buvo palaipsniui plečiamas.
Meno saloje įregistruota daugiau kaip 250 istorinių vietovių.
Hamburgas
Hamburgas, oficialiai Laisvasis ir Hanzos miestas Hamburgas  – miestas ir žemės šiaurės Vokietijoje, prie Elbės ir Alsterio upių, susisiekia su Šiaurės jūra. Verslo, pramonės ir kultūros centras. Antrasis pagal dydį uostas Europoje. Antrasis pagal dydį Vokietijos miestas.
Istorija
Hamburgo pavadinimas kilo nuo 808 m. prie Alsterio pastatytos tvirtovės pavadinimo Hamma Burg (čia „burg“ reiškia „tvirtovė“, o „ham“ senąja saksoniečių tarme – „krantas“). Tai buvo pirmasis statinys toje vietoje. Tik XII a. didesnę svarbą miestui įgavo Elbės upė.
1190 m. hamburgiečiai pabandė išsilaisvinti iš aristokratų valdžios, tačiau toji laisvė tetruko 11 m., kai miestą užėmė danai, išstumti iš miesto tik 1227 m. Tada miestas ėmė sparčiau vystytis, o įstojimas 1300 m. į Hanzos miestų lygą tai dar labiau paspartino. XIV a. pabaigoje mieste gyveno jau 7500 gyventojų. thumb|left|170px|Hamburgo uostas [[1910 m.]]
Išskirtiniai istoriniai įvykiai, įsirėžę miestelėnų atmintyje:
Tik apie 1900 m. Hamburgas tapo metropoliu, kai miesto gyventojų skaičius pasiekė milijoną. Hamburgas nuo 1937 m. turi Vokietijos žemės statusą (prijungus prie Hamburgo priemiestį Altoną, miestas sutampa su žemės teritorija – viso 746 km²).
Antrojo pasaulinio karo metu Hamburgas buvo smarkiai sugriautas sąjungininkų bombardavimų. Intensyvios oro atakos prasidėjo 1943 m. liepos pabaigoje (operacija Gomora). Oro antpuoliai buvo rengiami su lozungu: „Jie sėjo vėją, todėl turi pjauti viesulą“. Vėliau ši operacija pradėta vadinti Vokietijos Hirosima. Bombardavimas buvo toks intensyvus, kad nuo kilusių gaisrų temperatūra siekė 800 °C, lydėsi asfaltas, o žmonės tiesiog iškepdavo karštyje. Vien tik liepos 27 naktį žuvo per 40 tūkst. žmonių. Karo pabaigoje miesto centre iš pastatų praktiškai buvo likęs tik vienintelis, pajuodęs nuo suodžių, Šv. Mykolo bažnyčios bokštas.
Britų kariai Hamburgą užėmė 1945 m. gegužės 3 d. Po metų buvo išrinkta miesto taryba, o 1952 m. priimtas naujas miesto statutas, galiojantis iki dabar. 1962 m. vasarį miestą užplūdo galingas potvynis, kurio metu žuvo virš 300 žmonių.
Apie miestą
thumb|left|200px|Hamburgo [[Špaiherštatas|Špaiherštato mikrorajonas]] Hamburgo senamiestis yra rytiniame Alsterio (Alster) upės krante, o naujamiestis – vakariniame. Senamiestyje yra pagrindiniai verslo kvartalai, daug kanalų. Tad Hamburgas pasižymi ir tiltų gausa (net 2304), kurie pastatyti per kanalus – čia daugiau tiltų nei Amsterdame ir Venecijoje kartu paėmus. Alsterio upės žiotyse yra suformuoti ežeriukai, nedidelės užtvankos, dambos, šalia yra daug alėjų ir parkų. Žalioji zona sudaro net 14 % miesto ploto.
Hamburgui esant stambiam uostui, natūralu tikėtis, kad turėjo būti vieta, kur iš plaukiojimų grįžę jūreiviai galėtų išlieti susikaupusią energiją. Tokia vieta Hamburge yra Sankt Pauli rajonas, nuo seno garsėjęs prostitučių (ir kitokių seksualinių paslaugų) sankaupa. Tačiau čia, skirtingai nuo Amsterdamo, uždara „raudonų žibintų“ Herbertstraße gatvė iškart pasitinka draudžiančiu moterims vaikščioti ženklu. Netoliese įsikūręs ir turistų mėgiamas Erotikos muziejus. Šis rajonas pasižymi kaip poilsio ir pramogų centras.
Kultūra
thumb|right|215px|Hamburgo valstybinė opera miniatiūra|215px|right|[[Čilihauzas]] Hamburge yra keletas aukštųjų mokyklų: Hamburgo universitetas, Taikomųjų mokslų universitetas, Technikos universitetas Federalinių karinių pajėgų universitetas ir kitos.
Hamburgo universitetą nuspręsta steigti 1919 m. kovo 28 d. Naujai įsikūrusiame universitete dirbo tokie iškilūs mokslininkai kaip Ernstas Kasireris (filosofija), Ervinas Panovskis (meno istorija), Otas Šternas (chemija), Viljamas Šternas (psichologija) ir kiti. Universiteto centriniai rūmai yra Von-Melle parke. Šiandien universitete, kurį sudaro 270 pastatų visame mieste, mokosi beveik 40 tūkst. studentų, dėsto apie 900 profesorių.
Hamburge yra keli UNESCO pasaulio paveldo objektai: Špaiherštatas, Kontorhauzas, Čilihauzas.
Mieste gausu muziejų: Meno galerija (Kunsthalle), Hamburgo archeologijos ir istorijos muziejus, Menų ir amatų muziejus, Etnologijos muziejus, Zoologijos ir botanikos muziejus, Komunikacijų muziejus, Brucerijaus meno forumas, „Dialogas tamsoje“ (tamsos pasaulio suvokimas), Vaško figūrų muziejus, Hamburgo požemiai, muziejiniai laivai ir kita. Nemažiau ir teatrų.
Hamburgas išgarsėjo kaip Hamburgo alternatyviosios muzikos mokyklos lopšys. Jis buvo ir 9-ojo dešimtmečio sunkiojo metalo pagrindinis Vokietijos centras. Alternatyvios ir pankų muzikos entuziastai spiečiasi prie Rote Flora vilos, esančios Sternschanze rajone.
Hamburge organizuojamos įvairios kasmetinės šventės ir renginiai. thumb|right|350px|Hamburgo uosto teatras
Henri Michel
Anri Mišelis (g. 1947 m. spalio 29 d.) – Prancūzijos futbolininkas, futbolo treneris.
Hamburgas
Kultūra
Ugnies festivaliai:
Henri Michel
Žaidė saugo pozicijoje. Vėliau treniravo nacionalines futbolo komandas.
Hamburgas
Kultūra
Filmų festivaliai:
Sporto renginiai:
Sportas
Mieste 1974 m. vyko X pasaulio futbolo čempionatas, 1988 m. – VIII Europos futbolo čempionatas, o 2006 m. – XVIII pasaulio futbolo čempionatas. Žymiausi klubai miesto istorijoje: miniatiūra|200px|rightt|Atminimo lentos fragmentas ant vad. Klaipėdos namo . Pastatas priklauso Generaliniam Vokietijos laivų dailidžių kooperatyvui, šis kooperatyvas veikia kaip ūkio subjektas – nuo 1890 m. stato ir nuomoja gyvenamuosius būstus. Jis buvo įsigijęs ir nedidelę laivų statyklą anuometinėje [[Klaipėda|Klaipėdoje, to garbei ir buvo 1935–1936 m. pavadintas namas dabartinių Breiter Gang ir Rademachergang gatvių sankryžoje. ]]
Ryšiai su Lietuva
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje ėmė telktis pabėgėliai iš Lietuvos. Įsisteigė Lietuvių komitetas (pirmininkas A. Danta), veikė dvi stovyklos: Ralsted–Holdingenbaumo (1946 m. pr. iškelta) ir Hamburgo uoste stovėję penki laivai (anksčiau plaukioję Nemunu) su lietuviais karo pabėgėliais. Dar 3478 tautiečiai buvo patalpinti kitose miesto stovyklose. 1946 m. Hamburge atidarytas Pabaltijo universitetas, vėliau jis buvo iškeltas į užmiestį. Veikė lietuvių vaikų darželis, pradinė mokykla ir anglų kalbos kursai, buvo leidžiamas neperiodinis laikraštis Vargo kelias, universitete studijavo apie 60 lietuvių. Apie 1950 m. dauguma tautiečių iš Vokietijos išvyko.
Po 1960 m. padaugėjo emigrantų iš Lietuvos TSR (leista išvykti vokiečiams ir mišrioms šeimoms). 1963 m. įkurta Hamburgo lietuvių moterų draugija (pirmininkės Liucija Pašaitienė, Teresė Lipšienė) su tautinių šokių grupe. Kunigas Vaclovas Šarka leido biuletenį Aušros vartai, kurį laiką veikė tautinių šokių ratelis Gintaras (vadovas L. Narkus), o vėliau – jaunimo šokių grupė. 1974 m. mieste vyko Lietuvių savaitė, 1977 m. buvo įsteigti Lietuvių katalikų sielovados namai, 1981 m. įkurta Savišalpos draugija.
Lietuvai atkūrus valstibingumą ir atvėrus sienas, mieste tautiečių pagausėjo. Veikia Vokietijos lietuvių bendruomenės Hamburgo apylinkė (pirmininkė Asta Korinth, 2019 m. duomenys), kartu švenčiamos Vasario 16, Motinos dienos, Kalėdų šventės. Atidaryta lituanistinė mokykla ir darželis Abėcėlė, susibūrė tautinių šokių kolektyvas Gintaras (vadovė Agneta Rosemann).
Pramonė
Pagrindinis ekonominis miesto veiksnys neabejotinai yra Hamburgo uostas. Kita svarbi industrija – „Airbus“ kompanija, turinti dvi gamyklas. Plačiai išvystyta leidybos pramonė – mieste įsikūrusios trys didžiausios Vokietijos leidyklos. Hamburge yra ir didžiausia Europoje vario gamykla.
Architektūra
thumb|right|200px|Hamburgo rotušė Hamburge dominuoja vario skarda dengti stogai ir rausvų plytų architektūra, kuri būdinga šiaurės Vokietijai.
Žymūs istoriniai pastatai: Renesanso stiliaus miesto rotušė (baigta statyti 1897), Šv. Petro (XII a.), Šv. Jokūbo (XIII-XV a.), Šv. Kotrynos (XIV-XV a.), Šv. Mykolo (XVIII a. pabaiga) bažnyčios.
Garsūs žmonės
Hamburge yra gimę garsūs kompozitoriai: Feliksas Mendelsonas (1809–1847), Johanesas Bramsas (1833–1897), Karlas Filypas Emanuelis Bachas (1714–1788, Johano Sebastiano Bacho sūnus), Georgas Filypas Telemanas (1681–1767). Čia gimė ir Heinrichas Rudolfas Hercas (1857–1894), radijo bangų atradėjas, ir Angela Merkel (1954-).
Rudžionis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Rudžionienė (ištekėjusi moteris) ir Rudžionytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bluberis (filmas)
Bluberis arba Maiko Bluberio nuotykiai – prancūzų režisieriaus Jano Kouneno 2004 m. sukurtas psichodelinis vesternas pagal Jean Giraud (Moebius) ir Jean-Michel Charlier komiksus.
Turinys
Jaunystėje Maikas Bluberis su tėvais atvyko į Palomito miestelį, kur augo auklėjamas savo dėdės. Kartą jis nutarė apsilankyti viešuosiuose namuose ir čia įsimylėjo merginą vardu Kateri. Deja, dėl šios jam teko susigrumti su žinomu banditu Blauntu. Mergina žuvo, o sužeistas Maikas buvo priverstas sprukti. Netrukus jaunuolį surado indėnai, kurie pasiėmė jį pas save, naudodami šamaniškas apeigas išgydė ir vėliau užaugino.
Grįžęs į Palomitą, Maikas tapo jo šerifu, kovojo su nusikaltėliais ir stengėsi žiūrėti, kad niekas nedrumstų netoliese gyvenančių indėnų ramybės. Vis dėlto praeitis netruko sugrįžti, kai miestelio apylinkėse vėl pasirodė Volesas Blauntas ir jo gauja, ieškantys labio pagal seną žemėlapį...
Fryzų kalbos
Fryzų kalbos – kelios artimai susijusios vakarų germanų kalbos, kuriomis kalba apie 500 000 fryzų Šiaurė jūros pakrantėje Nyderlanduose ir Vokietijoje. Fryzų kalbos yra artimiausia gyvų kalbų grupė anglų kalboms (iš senosios anglų kalbos kilusiems dialektams). Anglų ir fryzų kalbos sudaro anglų-fryzų kalbų grupę, o kartu su vokiečių žemaičių tarmėmis. – Šiaurės jūros germanų kalbų grupę. Šiuolaikine anglų kalba ir fryzų kalbomis kalbantys vieni kitų nesupranta, taip pat dėl kitų kalbų poveikio ir specifinių kalbinių inovacijų vieni kitų nesupranta ir kalbantys skirtingomis fryzų kalbomis.
Išskiriamos trys fryzų kalbos: vakarų fryzų, Žemutinės Saksonijos fryzų ir šiaurės fryzų. Vakarų fryzų kalba yra plačiausiai vartojama, ji yra oficiali Nyderlandų Fryzijos provincijos kalba. Vakarų fryzų kalba kalbama tiek žemyninėje provincijos dalyje, tiek dviejose Vakarų Fryzų salose: Teršelinge ir Šyrmonikoge. Ja kalbama ir keturiose kaimyninės Groningeno provincijos gyvenvietėse. Šiaurės fryzų kalba kalbama šiauriausioje Vokietijos žemės Šlezvigo-Holšeino apskrityje Šiaurės Fryzijoje: tiek žemyninėje dalyje, tiek Šiaurės Fryzų salose: Ziulte, Fėre, Amrume ir Haligene. Šiaurės fryzų kalba kalbama ir Šiaurės jūroje esančioje Helgolando saloje. Trečiąja fryzų kalba – Zaterlando fryzų arba Žemutinės Saksonijos fryzų kalba, kuri yra Rytų fryzų kalbos variantas – kalbama tik Žemutinės Saksonijos Klopenburgo apskrities Zaterlando savivaldybėje. Supami pelkių keturi Zaterlando fryzų kaimai yra šalia Rytų Fryzijos sienos Oldenburgo Miunsterlando regione. Rytų Fryzijoje kalbama Rytų Fryzijos saksų dialektu, kuris yra ne fryzų kalba, o vokiečių žemaičių tarmė.
Visos trys fryzų kalbos yra stipriai paveiktos ir turi panašumų su olandų ir vokiečių žemaičių kalbomis, be to šiaurės fryzų kalba turi danų kalbos substratą. Tam tikri kalbiniai panašumai tarp Fryzijos ir Anglijos Greit Jarmuto regiono greičiausiai atsirado dėl artimų kelis amžius trukusių prekybinių ryšių tarp šių regionų vėlyvaisiais viduramžiais, kai veikė Hanzos miestų lyga.
Fryzų kalba vadinama Frysk Vakarų Fryzijoje, Fräisk Žemutinės Saksonijos Fryzijoje ir Friisk, fresk, freesk, frasch, fräisch ir freesch Šiaurės Fryzijos dialektuose.
Skirstymas
Yra trys pagrindinės fryzų kalbų grupės: vakarų fryzų, Zaterlando fryzų ir šiaurės fryzų. Kai kurie lingvistai šias tris kalbines atmainas, nors jomis kalbantieji tarpusavyje nesusišneka, laiko vienos fryzų kalbos dialektais, tačiau kiti tyrinėtojai, o ir patys kalbų naudotojai laiko jas trimis atskiromis kalbomis. Be to, vakarų fryzų kalbos vartotojai salose nesusikalba su šia kalba kalbančiais žemyne, o šiaurės fryzų kalba dar skirstoma į kelis labai skirtingus dialektus. Vakarų fryzų kalba yra stipriai paveikta olandų kalbos. Kitos fryzų kalbos yra paveiktos vokiečių ir vokiečių žemaičių kalbų.
Miestietiška fryzų (Stadsfries) ir vakarų fryzų olandų dialektas nėra fryzų kalbos, o olandų kalbos dialektai paveikti vakarų fryzų kalbos.
Nyderlandų Groningeno provincijoje ir Vokietijos Rytų Fryzijos regione situacija yra sudėtingesnė: vietiniai vokiečių žemaičių dialektai Groningene ir Rytų Fryzijos saksų dialektas tebeturi tam tikrų fryzų kalbos elementų dėl rytų fryzų kalbos substrato. Fryzų kalba ten kalbėta kol ji palaipsniui pradedandt viduramžiais buvo išstumta vokiečių žemaičių dialektų. Šie vietiniai dialektai dabar kaip ir fryzų kalbos yra išstumiami standartinės olandų ir vokiečių kalbos.
Kalbos vartotojai
Dauguma kalbančiųjų fryzų kalbomis gyvena Nyderlanduose, daugiausia Fryzijos provincijoje, kuri nuo 1997 oficialiai naudoja pavadinimą vakarų fryzų kalba – Fryslân. Čia vakarų fryzų kalbą vartojančiųjų yra apie 400 000 arba apie 75 proc. visų Fryzijos gyventojų.
Vokietijoje yra apie 2000 kalbančiųjų Zaterlando fryzų kalba pelkėtame Žemutinės Saksonijos Zaterlando regione. Zaterlando fryzų kalba ilgai laikėsi prieš vokiečių žemaičių ir standartinės vokiečių kalbos spaudimą, tačiau išlieka labai pažeidžiama dėl nedidelio kalbančiųjų bendruomenės dydžio ir institucinės pagalbos rtūkumo išsaugant ir skleidžiant kalbą.
Vokietijos Šlėzvigo-Holšteino žemės Šiaurės Fryzijos (Nordfriesland) regione yra apie 10 000 kalbančiųjų šiaurės fryzų kalba. Nors dalis jų gyvena žemyninėje dalyje, tačiau dauguma yra Ziulto, Fėro, Amrumo ir Helgolando salų gyventojai.
Kalbančiųjų įvairiais fryzų kalbų dialektais yra ir JAV bei Kanadoje.
Statusas
Zaterlando fryzų ir šiaurės fryzų kalbos yra oficialiai pripažįstamos ir saugomos Vokietijos kalbos, vakarų fryzų kalba yra viena iš oficialiųjų Nyderlandų kalbų (šalia olandų kalbos). ISO 639-1 kodas fy ir ISO 639-2 kodas fry anksčiau buvo priskirti "fryzų kalbai:, bet nuo 2005 m. lapkričio pavadinimas pakeistas į „vakarų fryzų“. Pasak ISO 639 Registravimo direkcijos „anksčiau šis kodas naudotas vakarų fryzų kalbai, nors kalbos pavadinimas standarte buvo nurodytas kaip 'fryzų'“.
Mars 1969B
Po 2 metų tobulinimų, Mars 1969B buvo paleistas 1969 balandžio 2 Proton raketa. Problemos prasidėjo iškart po paleidimo. Vienas iš 6 variklių sprogo. Sistemos išlygino raketą ir toliau tęsė raketos pakilimą tik su 5 varikliais. Po 25 sekundžių sistemos nebesugebėjo išlaikyti raketos vertikalioje pozicijoje, todėl ji pradėjo krypti. Visi varikliai išsijungė. Po 41 sekundės po paleidimo, maždaug už 3 km nuo paleidimo vietos, raketa rėžėsi į žemę.
Mars 1969B turėjo fotografuoti Marso paviršių. Kiti prietaisai: radiometras, vandens garų ieškiklis, spektrometrai.
Vilniečio kortelė
Vilniečio kortelė – daugiafunkcis elektroninis bilietas, su kuriuo galima atsiskaityti už kelionę Vilniaus autobusais ar troleibusais, taip pat išsinuomoti oranžinius dviračius ar naudoti „Narvesen“ lojalumo programoje.
Naudojimas
Vilniečio kortelę galima įsigyti „Spaudos“ kioskuose, X, XX ir XXX „Maxima“ parduotuvėse, kitose prekybos vietose, pažymėtuose Vilniečio kortelės ženklu.
Įsigijus Vilniečio kortelę, ją galima papildyti trumpalaikiais – 30 arba 60 minučių, ar terminuotais – 1, 3, 10, 30, 90, 180, 270 ir 365 dienų bilietais arba norima pinigų suma. Papildyti Vilniečio kortelę norimais bilietais galima ne tik įprastose prekybos vietose, bet ir internetu.
Įlipus į autobusą ar troleibusą, Vilniečio kortele reikia paliesti geltonąjį komposterį. Jeigu kortelė papildyta trumpalaikiais ar ilgalaikiais bilietais – bilietas iš karto bus aktyvintas. Jeigu kortelė papildyti pinigų suma, turėsite pasirinkti, kurį – 30 ar 60 minučių bilietą – norite aktyvinti.
Autobusuose ir troleibusuose aktyvinant Vilniečio kortelę galima išgirsti dviejų tipų garsinius signalus: vienas reiškia, kad bilietas neaktyvintas, kitas – kad bilietas aktyvintas sėkmingai. Pasitikrinti, ar sėkmingai pavyko aktyvinti bilietą, galima dar kartą Vilniečio kortele paliečiant geltonąjį komposterį.
Andrijanava
Andrijanava – viensėdis Trakų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Ubiškių.
Sidabrinis perlinukas
Sidabrinis perlinukas (Issoria lathonia) – pleštekių (Nymphalidae) šeimos drugys. Drugiai skraido nuo gegužės iki rugsėjo mėn. laukuose, pakelėse, dirvonuose. Vikšrai minta našlaitėmis, jų apatinėje dalyje arba ant žemės virsta lėliukėmis. Drugių sparnai nusėti mažomis juodomis dėmėmis, o apatinėje sparno dalyje didelės veidrodinės dėmės.
thumb|left|230px|Sidabrinio perlinuko apatinė sparno dalis su didelėmis veidrodinėmis dėmėmis
Jonas Juraga-Giedraitis
Jonas Juraga-Giedraitis (Juraha, 1697 m. kovo 30 d. – 1757 m. vasario 23 d.) – SJ, Lietuvos filosofas, teologas, filosofijos ir teisės daktaras.
Biografija
Kilęs iš kunigaikščių Giedraičių giminės, brolis Kazimieras Juraga-Giedraitis. Nuo 1714 m. jėzuitas. Mokėsi sintaksės ir poetikos Vilniaus, Slucko, Lomžos ir Drohičino kolegijose. 1723–1727 m. studijavo teologiją Varšuvoje, 1726 m. įšventintas kunigu, apie 1745 m. filosofijos ir teisės daktaras.
1727–1729 m. dėstė retoriką Plocke ir Varšuvoje. Nuo 1730 m. Vilniaus universiteto teologijos ir filosofijos profesorius. 1752–1755 m. – Vilniaus universiteto rektorius; jam vadovaujant 1753 m. universitete įkurta Vilniaus astronomijos observatorija ir matematikos–fizikos kabinetas, pradėta dėstyti naujųjų amžių filosofija. 1735–1745 m. Vilniaus vyskupo teologas. 1745 m. paskirtas jėzuitų noviciato prie Vilniaus Šv. Ignoto bažnyčios rektoriumi ir vadovu; ten įkūrė biblioteką, inicijavo bažnyčios rekonstrukciją. Nuo 1755 m. Lietuvos jėzuitų provincijos provincijolas.
Parašė apologijas Bonaventūrai (Phoenix doctorum e Seraphicis evolans cineribus divus Bonaventūra, 1727 m.) ir Vilniaus universiteto dvasininkams (Apologia pro Universitate Vilnensi adversus clericos Regulares, qui a Scholis Piis denominantur, 1739 m.).
Salomėja Nasvytytė-Valiukienė
Salomėja Nasvytytė-Valiukienė-Valukas (1920 m. kovo 5 d. Kaune – 2017 m. spalio 23 d. Thompson, Konektikutas, JAV) – Lietuvos operos solistė, JAV lietuvių visuomenės veikėja.
Biografija
Tėvas gydytojas Motiejus Nasvytis (1890–1971), motina Salomėja Banaitytė (1892–1971), seserys Danutė Marija Nasvytytė (1916–1983) ir Giedra Gudauskienė (1923–2006).
Ridelkalnis
Etimologija
1767–1885 m. Viešvilėje veikė popieriaus malūnas, kuris stovėjo miestelio šiaurinėje dalyje, jį valdė Rydelių (Riedel) giminė ir ta miestelio dalis buvo imta vadinti Ridelkalniu. Po 1944 m. klaidingai lokalizavus vietovę, Ridelkalnio vardas suteiktas pietvakariniam Viešvilės pakraščiui, dabartiniam Ridelkalnio kaimui.
Salomėja Nasvytytė-Valiukienė
Biografija
1937 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1937–1939 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo romanistiką. 1939–1941 m. lankė Kauno konservatoriją. 1941–1944 m. dainavimo studijas tęsė pas Niną Karnavičienę. 1942 m. priimta į Kauno muzikinį teatrą soliste, kur dainavo keliose operose ir operetėse.
1945–1946 m. Vokietijoje priklausė Detmoldo lietuvių menininkų kolektyvui, dalyvavo koncertuose anglų zonos lietuviams. 1946–1949 m. lankė operos mokyklą Musikhochschule Stuttgart, dalyvaudama jos ruošiamose operų pastatymuose, koncertuodavo amerikiečių zonoje įsikūrusiose lietuvių stovyklose. 1946 m. gegužės 4 d. ištekėjo už aktoriaus ir režisieriaus Vytauto Valiuko (1916–2007).
1949 m. pabaigoje atvyko į Čikagą (JAV). 1954 m. Roosevelt University gavo bakalauro laipsnį su svetimų kalbų specialybe. 1959 m. Roosevelt University gavo bakalauro laipsnį su muzikos specialybe. 1961 m. Kolumbijos universitete gavo Master of Library Service laipsnį. 1962–1980 m. dirbo Jeilio universiteto bibliotekoje. Nuo 1975 m. Jeilio universiteto bibliotekoje vadovavo lingvistikos ir literatūros katalogavimo skyriui.
1972–1975 m. Lietuvių moterų klubo federacijos valdybos narė spaudos reikalams, 1975–1991 m. valdybos vicepirmininkė. 1972–1984 m. Lietuvių moterų klubo New Haven pirmininkė. Dirbdama visuomeninį darbą JAV lietuviškose organizacijose suorganizavo kultūrinių renginių lietuviams, taip pat lietuviškų knygų bei liaudies meno parodų amerikiečių visuomenei Jeilio universiteto patalpose. Bendradarbiavo leidiniuose „Moteris“, „Draugas“, „Darbininkas“ ir kt. Prieš mirtį kompozitorius Kazimieras Viktoras Banaitis (1896–1963) visą savo archyvą patikėjo dukterėčiai Salomėjai Nasvytytei-Valiukienei, kuri kartu su vyru Vytautu Valiuku, tarpininkaujant muzikologei Onai Narbutienei, rūpinosi jo perdavimu į Lietuvą.
Palaidota Dangaus Vartų lietuviškose kapinėse Putname (Konektikutas).
Kūrybinė veikla
Būdama stipraus mecosoprano balso savininke dalyvavo Čikagos lietuvių operos „Rigoletas“ (1957 m.) ir „Faustas“ (1958 m.) pastatymuose, surengė du rečitalius, buvo soliste Chicago Chamber Orchestra koncertuose. Dainavo lietuvių rengiamuose koncertuose Čikagoje ir Niujorke.
Thomas Stearns Eliot
thumb|250px|Thomas Stearns Eliot Tomas Sternsas Eliotas (1888 m. rugsėjo 26 d. – 1965 m. sausio 4) – vienas didžiausių XX amžiaus poetų. 1948 m. apdovanotas Nobelio literatūros premija.
Biografija
Eliotas gimė Sent Lujyje, JAV, senas kultūrines tradicijas turinčioje Naujosios Anglijos senbūvių šeimoje. 1910 m. baigė Harvardo universitetą, paskui Sorbonoje klausė A. Bergsono paskaitų, vėl Harvarde studijavo sanskritą ir rytų filosofiją, Oksforde – filosofiją. Nuo 1915 m. Anglijoje mokytojavo, dirbo banke.
1922–1939 m. T. S. Eliotas leido žurnalą „The Criterion“, o nuo 1935 m. buvo leidyklos „Faber and Faber“ valdybos narys.
Kūryba
T. S. Elioto poezija intelektuali ir intensyvi, veda prie racionalaus suvokimo ribos. Būdamas puikus stilistas kiekvienai frazei jis suteikia rafinuotą emocinį skambesį. Poetas prie muzikos priartėja ritmu ir frazės konstrukcija. Ieškodamas tinkamiausios poetinės formos, Eliotas ieško analogijų muzikinėse formose. Svarbus jo bruožas – literatūrinis ir filosofinis kontekstas: mitų struktūros, realijos, aliuzijos į kitus literatūrinius ir filosofinius tekstus, paslėptos ir atviros citatos, parafrazės.
Pagal jo 1939 metais parašytą eilėraščių ciklą vaikams ,,Senojo Possumo knyga apie praktiškas kates" Andrew Lloyd'as Webber'is 1981 metais parašė vieną garsiausių savo miuziklų Katės.
Didysis dančiasnapis
Didysis dančiasnapis (Mergus merganser) – žąsinių (Anseriformes) būrio paukštis. Aptinkama visame krašte.
Paplitę Europoje, Šiaurės Amerikoje, šiaurinėje Azijoje.
thumb|250px|left|Patinas Tai stambūs paukščiai - atstumas tarp išskleistų sparnų 78-94 cm. Patelę nuo patino galima atskirti pagal galvą - patelės ji ruda, su kuodu, patino - juoda, blizgi, be kuodo.
Minta žuvimi, moliuskais ir vėžiagyviais, jauniklių pagrindinis maistas - vandens vabzdžiai.
Bangladešas
Bangladešo Liaudies Respublika (Bangladešas, বাংলাদেশ) – valstybė pietų Azijoje, įsikūrusi rytinėje istorinio Bengalijos regiono dalyje. Ribojasi su Indija ir Mianmaru. Pietuose turi pakrantės juostą Bengalijos įlankoje. Nuo Butano ir Nepalo skiria siauras Siligurio koridorius, nuo Kinijos – į šiaurę esanti Sikimo valstija Indijoje. Šalies sostinė ir didžiausias miestas yra Daka; antrasis pagal dydį miestas yra Čitagongas, kuriame įsikūręs didžiausias šalies jūrų uostas. Oficiali valstybės kalba – indoeuropiečių kalbų šeimai priklausanti bengalų kalba.