cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Henri Fayol
Vadovo kompetencija mūsų dienomis
Ekologinis raštingumas. Ypač svarbi yra raštingumo sudedamoji dalis – ekologinis raštingumas, t. y. ekologinių žinių būtiną minimumą. Vadovų ir specialistų ekologinio švietimo poreikis – neginčijamas. Žmonių gamybinė veikla šiuo metu prilyginama globaliniams gamtos procesams. Plėtodami gamybą, mes mažai domimės gamta, gamybos padariniais jai. Neigiamus aplinkos užterštumo padarinius jaučiame vis dažniau ir rimčiau.. Vadovui reikia gerai pažinti aplinką, kurioje gyvena ir dirba, pažinti jos istoriją, sudedamuosius komponentus, jų ryšį, žmogaus ir gamtos santykių prigimtį ir esmę. Deja, gamybos vadovai stengiasi tik kiek galima daugiau paimti iš gamtos, mažai rūpinasi rytdiena. Ryškiau ims gerėti mūsų aplinka tik tada, kada ekologinė kultūra taps mūsų techninės ir gamybinės kultūros pagrindu, kada vadovas, atsistojęs ant pirmojo valdymo hierarchijos laiptelio, prisieks nekenkti gamtai. Aplinkos apsauga tiesiogiai susijusi su gamyba: kuo daugiau gaminame, tuo labiau teršiame aplinką. Ateityje, norint patenkinti didėjančius poreikius, reikės kur kas geriau subalansuoti gamybos produkcijos konjunktūros klausimus su ekologinėmis problemomis. Todėl ekologinių žinių minimumas, arba ekologinis raštingumas, turi tapti kiekvieno žmogaus, juolab gamybos vadovo kultūros bruožu, jo turinio dalimi. Tai sąlygiškai galima pavadinti penktuoju vadovo raštingumo lygiu.
Kukiškės (Šalčininkai)
Kukiškės (Kukavka) – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Pabarės, Šalčios–Tetėnų miškuose, prie Maltupio. Keliai į Pabarę, Nevainionis, Tetervinus.
Henri Fayol
Požiūris į įmonės personalą. Reikalavimai vadovui.
H. Fajolis į valdymą pažiūrėjo lyg „iš viršaus”, kaip į savarankišką sistemą, kuri svarbi ne tik gamybinėms organizacijoms, bet taip pat ir valstybės valdymo veiklai. Svarbiausią dėmesį Fajolis skyrė administracinio aparato veiklos organizavimui. Jis suformulavo pagrindines įmonės veiklos sritis ir jų valdymo funkcijas. H. Fajolis rašė, kad administravimą sudaro 6 pagrindinės funkcijos, kurių visuma ir sudaro valdymo sąvoką.
Kukiškės (Šalčininkai)
thumb|left|240px|Įvažiavimas į viensėdį su užrašu Folvark Kukavka („Kukavkos [[palivarkas“)]]
Henri Fayol
Požiūris į įmonės personalą. Reikalavimai vadovui.
* Valdymo sąvoką sudaro:
Fajolis, sujungdamas linijinės struktūros gerąsias puses ir F. Teiloro funkcinės struktūros elementus, sukūrė naują – štabinę organizacinę valdymo struktūrą. Didelį dėmesį A. Fajolis skyrė vadovo ruošimui ir jo asmeninėms savybėms. Vadovo kvalifikacija turi sudaryti trijų mokslų žinios: ekonomikos, technikos ir valdymo. Tų žinių struktūra priklauso nuo valdymo lygio.
* Valdymo lygis :
NAUDOTA LITERATŪRA:
Razauskas R., Staškevičius A. T. Vadybos mokslo pradininkai ir jų palikimas. – Vilnius, 1996.
Rapalienė L., Bagdonas. E. Administravimo principai, organizacija, jos aplinka, valdymas. – Kaunas, 1996.
Stoner A. F. James, Edward Freeman R., Gilbert Daniel R., Jr. Vadyba. – Kaunas, 1998.
Zakarevičius P. Vadyba. – Kaunas, 1998.
Hator
Hator (Hathor, Het, Her, Het Heru) egiptiečių mitologijoje – dangaus deivė. „Horo buveinė“, didžioji dievų motina, Sikamoros medžio valdovė. Meilės, džiaugsmo ir svaigulio deivė, linksmybės, muzikos ir šokio globėja. Paukščių tako personifikacija. Sieta su malachitu, turkiu, auksu ir variu. Jos pagrindinis atributas – piktąsias galias atbaidantis muzikos instrumentas sistras.
Henri Fayol
Požiūris į įmonės personalą. Reikalavimai vadovui.
Idėjų žodynas. – Vilnius, 2001.
Rydbergo konstanta
Rydbergo konstanta, pavadinta švedų fiziko Johano Rydbergo vardu, rodo bet kurio fotono, kurį gali išspinduliuoti vandenilio atomas, didžiausią bangos skaičių (atvirkštinį bangos ilgį), arba atvirkščiai – mažiausią bangos skaičių, galintį jonizuoti vandenilio atomą.
Henri Fayol
Požiūris į įmonės personalą. Reikalavimai vadovui.
Prieiga per Internetą: http://courses.bus.ualberta.ca/orga417-reshef/Fayol.htm
Hator
Ji laikoma Ra dukterimi, Horo žmona ir motina.
Rydbergo konstanta
Paprastumo dėlei laikant, kad atomo branduolio masė yra begalinė elektrono atžvilgiu, Rydbergo konstanta yra:
Ši konstanta dažnai naudojama atomo fizikoje kaip energijos forma:
Hator
Kultas
thumb|left|Hator statula Luksoro muziejuje Maždaug nuo 2700 m. pr. m. e., antrosios dinastijos metu pradėta garbinti Hator vaizduojama kaip pasaulį sukūrusi dangiškoji karvė, kurios viduje – Saulė ir visa tikrovė. Taip pat ji laikyta mirusiųjų pasaulio karaliene, kurios žinioje gyvastį teikiantis dausų penas ir į Dangų vedančios kopėčios. Savo pienu Hator maitina faraoną. Manoma, kad ją garbino ir Skorpionų karalius.
Hator šventasis gyvūnas – karvė, nors kai kur kaip Hator įsikūnijimas garbinami medžiai, sikomoras ir datulė.
Iš pradžių Hator kulto centras buvo Dendera pietiniame Egipte, kur ji vadinta „Denderos valdove“. graikų – romėnų laikais buvo garbinama dievybių triada – Horas – Hator – jų sūnus Ihis, muzikos dievas. Už Denderos ribų, Aukštutiniame ir Žemutiniame Egipte, Hator garbinta dar 29 vietose.
Vėlyvuoju Egipto laikotarpiu mirusieji kartais buvo vadinami ne Ozyriu, bet Hathor.
Vykstant sinkretizmo procesui, Hator buvo prilyginta Ra Akiai, Ra dukterims Sechmetai ir Tefnut, kartais sujungiama į vieną dievybę Hator Tefnut, kuri buvo siejama su soliarinėmis dievybėmis.
Mitai
Atskirai Hator skirtų mitų nebuvo, bet ji minima soliariniuose ir eschatologiniuose mituose, kur atlieka keletą funkcijų.
Legendoje „Apie mirti pasmerktąjį faraono sūnų“ pasakojama kaip pas gimusį berniuką atėjo septynios deivės Hator, kad nulemtų jo likimą.
Pasakoje apie du brolius sakoma, kad „ji (pasakos veikėja) mirs nuo kalavijo“. Tai rodo senovės egiptiečių vaizdiniams būdingą Hator ryšį su gyvenimo lėmimu.
Hator polifunkcionalumas lėmė jos kulto paplitimą už Nilo slėnio ribų: Sinajaus pusiasalyje, Finikijoje, Nubijoje (dabar Sudanas).
Hator helėnų tapatinama su Afrodite.
Kukulkano piramidė
Kukulkano piramidė arba El Kastilijas  – Mezoamerikos laiptuotoji piramidė senovės majų mieste Čičen Icoje, esančioje Meksikos Jukatano valstijoje.
Pastatyta majų tarp X-XIII a. ir tarnavo kaip vienos pagrindinių majų dievybių Kukulkano šventykla. Piramidė ketursienė, laiptuota, su laiptų juostomis iš visų keturių pusių. Palei šiaurinius laiptus driekiasi plunksnuotųjų gyvačių skulptūros, išryškėjančios pavasario ir rudens lygiadienių metu. Piramidė yra 24 m aukščio, o ant jos viršaus yra dar 6 m aukščio šventykla. Pagrindo skersmuo 55,3 m. Piramidė turi po 91 laiptą iš kiekvienos pusės. Priskaičiuojant viršutinę pakylą piramidė iš viso turi 365 laiptus, simbolizuojančius metus sudarantį dienų skaičių (Haab'). Po piramide rastos senesnės piramidės liekanos bei vidinė šventykla, kurioje yra Čak Molio skulptūra, jaguaro formos sostas.
Piramidė rekonstruota 1920–1930 m. Meksikos vyriausybės, padedant JAV Karnegio institutui. Įrengtas įėjimas į vidinę šventyklą. Po 2006 m., kai viena turistė nukrito nuo piramidės ir užsimušė, kopimas į ją yra uždraustas.
Zeferinas Juknevičius
Zeferinas Juknevičius (, 1913 m. rugpjūčio 26 d. Buenos Airėse – 2000 m. birželio 19 d. Buenos Airėse) – Argentinos lietuvių veikėjas.
Biografija
Baigė komercijos mokslus. Dirbo Argentinos sveikatos departamento inspektoriumi. Lietuvių katalikų Šv. Kazimiero bendruomenės veikėjas, Jaunųjų vyrų draugijos (vėliau Argentinos lietuvių jaunimo draugija) pirmininkas. Nuo 1935 m. redagavo savaitraštį „Švyturys“. 1940 m. Lietuvai išlaisvinti centro propagandos sekretorius, vėliau pirmininkas. Nuo 1947 m. Buenos Airėse įkūrė ir vedė Lietuvos aidų (Ecos de Lituania) radijo valandėlę. 1958 m. Argentinos lietuvių organizacijų ir spaudos tarybos pirmojo prezidiumo pirmininkas. 1960 m. Pietų Amerikos lietuvių I kongreso, vykusio Buenos Airėse, iniciatorius ir pirmininkas, kitų, 1963 m., 1965 m. ir 1967 m. kongresų vienas organizatorių. Išvertė į ispanų k. lietuviškų leidinių. Argentinos spaudoje rašė Lietuvos laisvės kovos klausimais.
Sausinė (Nevėžis)
Sausinė – nedidelė upė Kauno rajone. Priklauso Nevėžio baseinui. Neturintis valstybinės reikšmės vandens telkinys. Užtvenkus Sausinės upę, suformuoti Sausinės ir Muniškių tvenkiniai. Daugelyje vietų upės vaga sureguliuota.
thumb|left|250px|Muniškių tvenkinys thumb|left|250px|Sausinės tvenkinys
Prasideda Žemaitkiemio apylinkėse, teka Sausinės mišku, kerta magistralę. Nevėžio kraštovaizdžio draustinyje įteka kairiajame Nevėžio krante, 13,3 km atstumu nuo pastarojo žiočių.
Prie upelio įsikūrusi to paties pavadinimo gyvenvietė Sausinė, Naujieji Muniškiai.
Paprastoji medšarkė
Paprastoji medšarkė (Lanius collurio) – medšarkinių (Laniidae) šeimos paukštis.
Paplitimas
Eurazijoje arealas driekiasi nuo Atlanto vandenyno iki Obės ir Altajaus kalnų. Šiaurėje arealas siekia pietų Skandinaviją, Pečioros aukštupį, Pietų Uralą, pietuose – Zaisano įdubą, šiaurės Kazachstaną, Kaspiją, Iraką, Viduržemio jūrą.
Žiemoja Afrikoje.
Lietuvoje paprastoji medšarkė nėra labai gausi.
Išvaizda
Patino galva, sprandas ir antuodegis pilki, nugara rusvai ruda. Vidurinės plunksnos ir juosta, einanti per akis, juoda. Apatinė kūno dalis balta, krūtinė ir kūno šonai rausvi. Snapas juosvas, kojos juodos. Patelės nugarinė pusė ryškiai rusva, apatinė balsva su tamsiu žvynuotu raštu. Paprastoji medšarkė sveria 30-32 g (patinas), 28-30 g (patelė).
Elgsena
Į Lietuvą atskrenda gegužę, išskrenda rugpjūtį-rugsėjį. Gyvena pamiškėse, kirtavietėse, soduose, parkuose, upių pakrantėse. Peri medynuose, krūmuose, ant elektros stulpų, tvorų, mėgsta tankias gyvatvores. Lizdus suka iš žolių, medžių šakelių, iškloja samanomis, vata, plunksnomis. Kiaušinius deda gegužės pabaigoje. Dėtį sudaro 4-6 pilki, rudai išmarginti kiaušiniai. Peri 14-16 dienų.
Liozna
Liozna (arba Lioznas,, ) – miestelis šiaurės rytų Baltarusijoje, 40 km nuo Vitebsko, netoli sienos su Rusija, prie Mošnos upės; rajono centras. Geležinkelio stotis. Išvystyta tekstilės, pieno, duonos, medienos pramonė. Stovi cerkvė, Laisvės paminklas. Yra 2 vidurinės mokyklos, muzikos, sporto, meno mokyklos. Veikia kraštotyros muziejus, kultūros namai, 2 bibliotekos.
Paprastoji medšarkė
Mityba
Minta daugiausia vabzdžiais, drugiais, tačiau kartais gaudo varles, driežus, pelinius graužikus, kitų paukščių jauniklius.
Liozna
Etimologija
Miestelio vardas kildinamas nuo žodžio лёзны – „svetimas, nevietinis, atėjūnas“, nors kita versija spėja, kad nuo žodžio лаза – „žemuma, įduba“.
Istorija
Liozna įsikūrė XV a. pabaigoje, nuo 1654 m. minima kaip miestelis. XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Oršos apskrities Lioznos valsčiaus centras. 1924 m. tapo rajono centru.
Robyčiai
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities kaimas. Nuo 1945 m. Lenkijos Branievo pavieto, nuo 1993 m. Bagrationovsko rajono Kornevo apylinkės kaimas, prijungtas prie Aleksandrovskojės.
Giniel de Villiers
Žinjelis de Viljersas (Giniel de Villiers, g. 1972 m. kovo 25 d.) – Pietų Afrikos Respublikos automobilių sporto lenktynininkas.
Nuo 2003 m. pietų afrikietis dalyvauja Dakaro ralyje. 2006 m. jis finišavo 2 vietoje su Volkswagen automobiliu. 2009 m. su ta pačia komanda jis laimėjo ralį. 2011 ir 2013 m. pietų afrikietis vėl užėmė 2 vietas. Nuo 2012 m. G. de Villiers atstovauja „Toyota“ komandą. Giniel startavo 18 Dakaro ralių, visuose pasiekė finišą aukštose pozicijose, ir dėl to kartais vadinamas „Mr. Consistency“ ('Ponas Pastovusis').
Darsūniškio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kruonio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žiežmarių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Užgirėlio apylinkės ir dalis Dijokiškio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Darsūniškio apylinkė prijungta prie Vilūnų apylinkės.
Petras Kadziauskas
Petras Kadziauskas (1902 m. spalio 20 d. Menciškėje, Seinų apskritis, Kapčiamiesčio valsčius, kitais duomenimis Vidugiriuose  – 1987 m. vasario 3 d. Vilniuje) – agronomas, mokslininkas.
Juknaičių Alkos kalnas
Juknaičių Alkos kalnas – aukštumos viršūnė (aukštis 32,9 m) Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, apie 0,7 km į vakarus nuo Juknaičių kaimo, 0,78 km į pietvakarius nuo geležinkelio Klaipėda-Pagėgiai, 0,17 km į šiaurės rytus nuo kelio Klaipėda-Jurbarkas.
Petras Kadziauskas
Biografija
Mokėsi Seinų pradinėje mokykloje, 1925 m. baigė Seinų „Žiburio“ gimnaziją Lazdijuose. 1928 m. gavo Dotnuvos žemės ūkio akademijos baigimo diplomą. 1960 m. apgynė žemės ūkio mokslų kandidato disertaciją.
Juknaičių Alkos kalnas
Legendos
Pasakojama, kad ant kalno buvo aukuras ir kunigaikščio rūmai, kuriuose gyvenęs valdovas su dukra Laimute. Gyventojams apsikrikštijus, senieji dievai įnirto ir per vieną puotą žmonės ir pastatai su dideliu trenksmu kalne prasmego.
Pasak kito padavimo, Alkos pilyje gyvenęs bajoras su gražuole dukterimi, kuri pamilusi gretimos pilies jaunikaitį ir prieš tėvo valią slapčia po šventvietės didžiuoju ąžuolu susituokė. Tėvas nusprendė priimti krikštą ir dukterį išleisti už riterio. Buvo įsakyta nukirsti ąžuolą. Bekertant apsiniaukė dangus, ėmė žaibuoti, kilo baisi audra ir pilis su visais gyventojais prasmego į atsivėrusią prarają; kalnas imtas vadinti Alkanu kalnu.
Senovėje ši vieta garbinta vietos gyventojų. Pasak padavimų, kiekvienas praeidamas nusiimdavo kepurę ir sakydavo „Labas vakaras, ponas Alkos kalne“. Jei žmonės to nedarydavę, nematoma ranka numušdavusi nuo galvos kepurę. Kalnas buvo mėgstamas žmonių, jaunimas jį dažnai lankydavo pavasarį ir vasarą.
Janušonių tvenkinys
Janušonių tvenkinys – tvenkinys Kauno rajone, Babtų seniūnijoje, Gynios upės slėnyje, 9,4 km nuo upės žiočių. Plotas 61,9 ha. Gylis siekia 6,8 m. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 4,04 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 44,5 m. Krantai daugiausia aukšti.
Aplinkui plyti dirbami laukai. Priešsroviui iškart telkšo Pociūnų tvenkinys. Tvenkinio pietinį trečdalį skersai kerta kelias. Tvenkinio vanduo naudojamas laukų drėkinimui. Įrengtas 1977 m. Prie Janušonių tvenkinio esantys kaimai: Janušoniai, Kikoniai, Rokiškis, Pociūnai, Vimbarai, Antagynė.
2010 m. pastatyta 100 kW galios mažoji hidroelektrinė.
Juozas Storpirštis
Biografija
1965 m. baigė Marijampolės 4–ąją vidurinę mokyklą, 1969 m. Lietuvos kūno kultūros institutą.
Juodasis ketvirtadienis
thumb|Panika prie Vertybinių popierių biržos Juodasis ketvirtadienis, 1929 m. Volstrito griūtis, 1929 m. vertybinių popierių biržos griūtis  – 1929 m. spalio 24 d., žyminti Didžiosios depresijos pradžią. Šią dieną akcijų kainos Niujorko vertybinių popierių biržoje staigiai krito.
Juozas Storpirštis
Biografija
1969–1970 m. Marijampolės Vaikų ir jaunimo sporto mokyklos krepšinio treneris. 1970–1971 m. Jonavos Statybos valdybos Nr. 1 inžinierius, nuo 1971 m. Jonavos Jeronimo Ralio vidurinės mokyklos (nuo 2011 m. gimnazijos) kūno kultūros mokytojas, Jonavos sporto mokyklos treneris. Jonavos „Statybos“ treneris konsultantas, II tautinės olimpiados krepšinio čempionų vyr. treneris. 2000–2003 m. Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys.
Juodasis ketvirtadienis
Užuomazgos
Dvidešimtojo amžiaus trečiasis dešimtmetis pasaulio ekonomikoje buvo klestėjimo laikotarpis. Rinkoje pasirodė daug naujų technologinių pasiekimų, plito susisiekimas oro linijomis. Augančios akcijų kainos taip pat atspindėjo ekonomikos pakilimą – 1921–1929 m. Dow Jones Industrial Average indeksas JAV pakilo nuo 60 iki 400 punktų, o tai reiškė beveik 30 proc. kasmetinį kaupiamąjį pelną. Dėl augančių akcijų kainų tapo populiaru įsigyti akcijų už skolintus pinigus. Emitentai pasinaudojo masiniu pirkimu, o rinkoje pasirodė bendrovių, kurių verslo modelio tikslas buvo vilioti iš investuotojų pinigus. Tarp investuotojų vyravo bendras supratimas, kad „akcijų kainos gali tik kilti“. Kai kurie analitikai manė, kad akcijų kainos pasiekė ilgalaikį „aukštų kainų lygį“.
Juozas Storpirštis
Biografija
Nuo 1984 m. FIBA teisėjas, nuo 2000 m. FIBA komisaras.
Nuo 1998 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Jonavos rajono skyriaus narys.
Juodasis ketvirtadienis
Užuomazgos
JAV Federalinių rezervų bankas padidino palūkanų normas, kad pristabdytų perkaitusią ekonomiką. Prekyba akcijomis smarkiai šoktelėjo, bet po to vertybinių popierių rinkai prasidėjo sunkios dienos. Akcijų kainos sumažėjo beveik dviem trečdaliais palyginti su jų kainomis piko metu. Tolimesnį kritimą lėmė keletas veiksnių:
Dėl 1929 m. vertybinių popierių biržos krizės smuko visa šalies ekonomika. Šis nuosmukis buvo pavadintas Didžiąja depresija. Dow Jones indeksas pasiekė prieš krizę buvusį lygį tik 1955 m.
Istorija
Pasaulio ekonomika 1929 m. turėjo daug problemų. Europos ūkis sunkiai atsistatinėjo po Pirmojo pasaulinio karo. Jau daug metų didžiosios kolonijinės valstybės vedė muitų karus, kurie destabilizavo pasaulinę prekybą. Tuo metu Niujorko vertybinių popierių biržoje augo bankinė spekuliacija. Akcijų kainų augimas didino investuotojų turtą. Bankai išdavinėjo kreditus, užstatu priimdami pervertintas akcijas. Bankų ir akcinių bendrovių veiklos praktiškai niekas netikrino. Už paimtus kreditus buvo perkamos akcijos, dar labiau keliant jų kainas. Daug akcinių bendrovių, kurių akcijos buvo labai išaugusios, praktiškai neturėjo jokio turto ir nevykdė jokios veiklos.
Eiga
Galiausiai nauji investuotojai nebegalėjo palaikyti akcijų augimo. Vertybinių popierių biržoje 1929 m. spalio 24 d. prasidėjo didelis išpardavimas. Kuo daugiau kainos krito, tuo daugiau žmonių norėjo akcijas parduoti. Panikoje buvo parduodamos ir sąžiningų akcinių bendrovių akcijos, kurios vertė atitiko akcinių bendrovių turimą turtą. Pirmą dieną buvo parduota apie 13 milijonų akcijų, per kelias sekančias dienas buvo parduota apie 30 milijonų akcijų. Daugumos akcinių bendrovių akcijos nukrito iki nulio. Investuotojai prarado viską, o kas buvo paėmęs kreditus, bankrutavo. Skolininkų buvo tiek daug, kad bankai prarado didelę dalį žmonių indėlių. Tokiu būdu prasidėjo grandininė įsiskolinimų reakcija, kuri pradėjo pirmą Didžiosios depresijos etapą.
Padariniai
Po juodojo ketvirtadienio pasaulinė kredito sistema labai pasikeitė. Įvesti aiškūs patikrinimo reikalavimai. Dabar kiekviena akcinė bendrovė, registruota vertybinių akcijų biržoje, privalo nurodyti savo ūkinius duomenis, kuriuos turi patvirtinti išorės auditorius. Bankai vykdė bankinę kontrolę. Atsirado limitai, kuriais nustatomos rizikingų kreditų kvotos.
Juodasis ketvirtadienis – diena, kai buvo užregistruota daugiausiai savižudybių pasaulio istorijoje.
Švedijos–Norvegijos unija
thumb|left|250px|Norvegija ir Švedija [[1847 m. žemėlapyje]] Švedijos−Norvegijos unija (SV Svensk-norska unionen, Unionen mellan Sverige och Norge, Unionen mellom Norge og Sverige) – valstybė, kuri gyvavo nuo 1814 m., iki 1905 m. Ji buvo sudaryta, kai Napoleono armija Europoje pralaimėjo ir 1814 m. pagal Kylio sutartį Norvegija pasidavė Švedijai, tačiau Švedijai teko susidurti su Norvegijos pasipriešinimo judėjimu.
Danijos princas Kristijonas Frederikas buvo Norvegijos generalinis gubernatorius sudarant Kylio sutartį, kai Norvegija atiteko Švedijai. Ir jis, ir Norvegijos tauta priešinosi šiai sutarčiai. Asamblėja, sudaryta iš 21 iškiliausio Norvegijos vyro, paskelbė Kristijoną Frederiką tinkamiausiu kandidatu į šalies sostą, bet nesutiko su jo pageidavimu sukurti absoliučią monarchiją. Priešingai, buvo nuspręsta, kad žmonės rinks nacionalinės asamblėjos atstovus. 1814 m. sekmadienį per Velykas 112 atstovų buvo sušaukta į Eidsvollį, ir gegužės 17 dieną jie priėmė Norvegijos konstituciją. Kristijonas Frederikas buvo išrinktas laisvos ir nepriklausomos Norvegijos karaliumi. Tuo metu Švedijos sosto paveldėtojas Karlas Johanas pareikalavo, kad būtų vykdoma Kylio sutartis. Praūžė trumpas karas. Po jo Karlas Johanas pripažino Eidsvollio konstituciją ir 1814 m. lapkričio 14 d. Stortingas (Norvegijos parlamentas) išrinko senąjį Švedijos karalių Karlą XIII Norvegijos karaliumi. Vėliau į valdžią atėjo pats Karlas Johanas.
Unija su Švedija
Pagal riksakt, konvenciją, kurią ratifikavo Norvegijos bei Švedijos parlamentai, abi šalys turi būti valdomos vieno karaliaus ir bendrai dalyvauti karuose. Tačiau jos liko lygios ir viena nuo kito nepriklausomos. Bet riksakt nesuteikė Norvegijai galimybės turėti savo užsienio reikalų tarnybą ar nacionalinę vėliavą. Į reikalavimą dėl atskiros vėliavos nebuvo atsižvelgta iki 1898 m. Kova dėl užsienio reikalų tarnybos buvo viena iš priežasčių, lėmusių unijos žlugimą. Buvo ginčijamasi ir dėl to, ar karaliui gali būti suteikta teisė skirti Norvegijos generalgubernatorių. Abi šalys turėjo bendrą diplomatinę tarnybą, bet išlaikė savo įstatymus, vietos valdžią, teismus, bažnyčią. Norvegijos kariuomenė (karininkai − tik norvegai) buvo pavaldi karaliui, bet be Stortingo sutikimo negalėjo būti panaudota už Norvegijos ribų.
Iširimas
Politinis gyvenimas baigiantis unijai su Švedija buvo intensyvus – tai laikoma pereinamuoju keliu į demokratiją. 1884 m. buvo įvestas parlamentinis valdymas, 1898 m. suteikta visuotinė balsavimo teisė vyrams, 1913 m. – ir moterims. Ilgai trunkantis konfliktas dėl reikalavimo įteisinti atskirą užsienio reikalų ministrą galų gale parklupdė uniją. 1905 m. atsistatydino Norvegijos Michelseno vyriausybė – karalius nesutiko patvirtinti Stortingo įstatymo projekto dėl Norvegijos konsulo tarnybos. Karalius atsisakė pripažinti vyriausybės atsistatydinimą sakydamas „Šiuo metu neįmanoma suformuoti naujos vyriausybės“. Michelsenas pasinaudojo šia fraze kaip pretekstu paskelbti, kad unija iširo. Kadangi karalius pasitraukė iš vyriausybės ir negalėjo suformuoti kitos, – o tai buvo jo pareiga pagal konstituciją, – jis neteko ir karaliaus posto. Neturėdama bendro karaliaus unija liovėsi egzistavusi. 1905 m. birželio 7 d. Stortingas, naudodamasis Norvegijai palankia D. Britanijos ir Rusijos pozicija, uniją nutraukė; plebiscitas tam pritarė. Liepos 7 d. Stortingas paskelbė, kad unija iširo, tačiau Švedija pareikalavo referendumo: 368 208 žmonės balsavo už atsiskyrimą, 184 buvo prieš. Švedijos ir Norvegijos unija iširo taikiai.
1905 m. spalio 26 d. Švedija ir Norvegija pasirašė Karlstado susitarimus, patvirtinančius unijos nutraukimą.
Horacio Elizondo
thumb|right|230px|Horacio Elizondo išvaro iš aikštės Zinedine Zidane 2006 m. pasaulio čempionato finale Orasijas Elisondas (Horacio Marcelo Elizondo; g. 1963 m. lapkričio 4 d. Kilmese) – buvęs tarptautinės FIFA kategorijos futbolo teisėjas iš Argentinos. 2006 m. teisėjavo pasaulio futbolo čempionate atidarymo ir finalinėse rungtynėse, bei buvo pripažintas geriausiu metų teisėju.
Paskutinės jo teisėjautos varžybos – 2006 m. gruodžio 10 d. tarp Boca Juniors ir Lanus klubų. Elisondas karjerą baigė 6 metais anksčiau nei didžiausias teisėjauti leidžiamas amžius.
Elisondas baigė fizinio lavinimo studijas ir baigęs Argentinos futbolo asociacijos kursus pradėjo teisėjo darbą. Debiutavo 1992 m. Argentinos Primera diviziono varžybose tarp Deportivo Español ir Belgrano de Córdoba. 1994 m. gavo tarptautinę FIFA kategoriją ir spalio 9 d. teisėjavo pirmosiose savo tarptautinėse varžybose tarp Ekvadoro ir Kolumbijos rinktinių.
Teisėjavimas pasaulio čempionate
2006 m. pasaulio čempionate Orasijas Elisondas atstovavo Argentiną ir dirbo su asistentais Darío García ir Rodolfo Otero. Teisėjavo trejoms grupės varžyboms: Vokietija-Kosta Rika, Čekija-Gana ir Šveicarija-Pietų Korėja. Taip pat arbitravo ketvirtfinalio varžybose tarp Anglijos ir Portugalijos bei finale tarp Italijos ir Prancūzijos. Elisondas – vienintelis pasaulyje teisėjas, teisėjavęs to paties pasaulio čempionato atidarymo ir finalinėse varžybose. Parodė iš viso 29 korteles, iš kurių 3 buvo raudonos. Varžybų vidurkis – 5,8 kortelės.
Rimantas Sinkevičius
Rimantas Sinkevičius (g. 1952 m. balandžio 3 d. Jūsiškėse, Anykščių rajonas) – Lietuvos politinis, komjaunimo ir savivaldos veikėjas, Seimo narys, chemijos pramonės vadybininkas, buvęs UAB „Koncernas Achemos grupė“ vystymo direktorius, chemijos inžinierius.
2012–2016 m. – Lietuvos susisiekimo ministras, 2020 m. birželio 30 d. – gruodžio 11 d. – Lietuvos ekonomikos ir inovacijų ministras.
Biografija
Gimė valstiečių šeimoje. 1970 m. baigė Kavarsko vidurinę mokyklą, 1975 m. Kauno politechnikos instituto Cheminės technologijos fakultetą, neorganinių medžiagų ir trąšų cheminės technologijos inžinierius technologas.
1975 m. iki 1979 m. pabaigos LKJS Kauno miesto komiteto darbuotojas, skyriaus vedėjas (dirbo su komjaunimu susijusį darbą), pašalintas iš darbo dėl giminaičių dalyvavimo pokario rezistencijoje, tarnavo tarybinėje armijoje Maskvoje, įgijo karininko laipsnį. Nuo 1980 m. Jonavos VĮ „Azoto“ gamyklos pamainos viršininkas, nuo 1983 m. cecho, laboratorijos viršininkas, nuo 1993 m. AB „Achema“ Naujovių ir pažangos centro direktoriaus pavaduotojas, 1997–2000 m. komercijos direktoriaus pavaduotojas-realizacijos skyriaus viršininkas, 2005–2008 m. UAB „Koncernas Achemos grupė“ vystymo direktorius. 2000–2004 m. ir nuo 2008 m. Seimo narys.
1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, Jonavos skyriaus pirmininko pavaduotojas, LDDP tarybos narys. 2001–2017 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Jonavos rajono skyriaus narys, LSDP tarybos narys, LSDP pirmininko pavaduotojas, 2005–2013 m. Jonavos skyriaus pirmininkas.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. ir nuo 2007 m. Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys, 1997–2000 m. valdybos narys, Ekonomikos, finansų ir verslo komiteto pirmininkas. Buvo LR aplinkos ministerijos kolegijos narys.
Lietuvos ir Lenkijos prekybos rūmų valdybos narys. Dalyvavo visuomeninėje veikloje. Medžiotojų draugijos Jonavos skyriaus valdybos narys, Egzaminų komisijos pirmininkas, Medžiotojų būrelio „Santaka“ pirmininkas, Jonavos Senamiesčio gimnazijos Tarybos narys ir kt.
Žmona Ligita (g. 1958 m.), „Achemos" inžinierė technologė. Dukra Rūta Sinkevičiūtė (g. 1987 m.), teisininkė. Sūnus Mindaugas Sinkevičius (g. 1984 m.), Jonavos rajono vicemeras.
Piktnaudžiavimo alkoholiu Seime skandalas
Sinkevičius pagarsėjo skandalu, kai 2010 m. balandžio 7 d., pasibaigus komitetų posėdžiams, po pietų, jį pastebėjo kiti Seimo nariai svirduliuojantį Seimo koridoriais, pajautė nuo jo sklindantį alkoholio kvapą. Tuomet Sinkevičius užsirakino savo kabinete. Jame „Lietuvos rytas“ TV žurnalistai vaizdo kamera užfiksavo 3 tuščius viskio ir vieną degtinės butelius. Vėliau Sinkevičius susigėdęs vengė akistatos, vaikščiojo po Seimo kabinetus, stovėjo nusisukęs nuo operatoriaus kameros veidu į sieną ir neigė, kad vartojo alkoholį. Vėliau užsidarė į LRS Ekonomikos komiteto biurą, kur komiteto vedėjos Reginos Zabarauskienės kabinete politikas išbuvo iki pat vakaro. Su Seimo nario statusu nederantį R. Sinkevičiaus elgesį pasmerkė Socialdemokratų partija (pirmininkas Algirdas Butkevičius). Kolegos elgesį svarstė Seimo LSDP frakcija.
Kaliforninis kėnis
Kaliforninis kėnis (Abies grandis) – pušinių (Pinaceae) šeimai, kėnių (Abies) genčiai priklausanti spygliuočių medžių rūšis.
Paplitimas
Savaime paplitęs Šiaurės Amerikos žemyno vakaruose iki 1800 metrų aukštyje virš jūros lygio. Daugiausiai auga JAV esančiose Vašingtono, Oregono, Aidaho, Montanos valstijos vakaruose, bei Kalifornijos siaurame š.v. ruože palei Didįjį vandenyną. Taip pat Kanados Britų Kolumbijos provincijoje.
Požymiai
Tai visžalis medis. Lapeliai atrodo it spygliukai, bet plokšti, kurie auga pavieniui ant šakelės plokščia forma. Pagal „spygliukų“ (lapelius) ir jų augimo formą, Kaliforninį kėnį galima atskirtį nuo kitų kėnių genties medžių rūšių. Lapeliai 3–6 cm ilgio, 2 mm pločio ir 0,5 mm storio. Lapelių viršutinė dalis tamsiai žalia, žvilganti, apatinėje lapelių pusėje – per lapelį eina dvi ištisinės baltos juostelės žaliam, juostuotam fone. lapelių (spygliukų) galiukai buki arba nežymiai smailėjantys. Kankorėžiai 6–12 cm ilgio ir 3,5–4,5 cm pločio su maždaug 100–150 žvynelių. Žvynelių pažiedė trumpa ir paslėpta. Sėklos su sparneliais, kurios ima kristi, kada po apsidulkinimo praėjus 6 mėnesiams, subrendęs kankorėžis dezintegruojasi.
Aukštis ir kamieno skersmuo
Penktas pagal aukštį Šiaurės Amerikos medis. Vidutiniškai užauga apie 40–70 m aukščio ir iki 2 m kamieno skersmeniu (pačių aukščiausių). Šiuo metu žinomas augantis siekia 81,4 m, praeityje aukščiausias siekė 91 m aukštį.
Porūšiai
Žinomi du Kaliforninių kėnių porūšiai:
Kaliforninis kėnis ir ypač jo ''Abies grandis var. idahoensis porūšis, labai artimas pilkajam kėniui ir ypač jo vakariniam porūšiui Abies concolor subsp. lowiana''.
Panaudojimas
Mediena minkštoka ir nėra labai stipri. Naudojama popieriaus pramonėje, transporatvimo pakuotėms ir nebrangiems kitiems gaminiams. Spygliukai turi patrauklų kvapą ir kartais šakelės naudojamos Kalėdų laikmečio namų puošime, įskaitant kaip kalėdines eglutes. Taip pat sodinami parkuose kaip dekoratyviniai medžiai. Š.v. plynaukščių įv. indėnų gentys, žievės vidinę (apatinę) dalį naudodavo kaip gydymui nuo peršalimo ir karščiavimo.
Juodikiai
Juodikiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Agluonėnų. Kaimo pakraštyje stukso senos kapinaitės (Juodikių kaimo kapinaitės). Yra smėlio telkinys.
977 m.
977 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Anglininkų apylinkė (Kaišiadorys)
Anglininkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kruonio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žiežmarių rajonui. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Kruonio apylinkės.
Greitkelis M3 (Vengrija)
M3 yra Vengrijos greitkelis, jungiantis Budapeštą su Nyredhaza. Du kiti greitkelio atsišakojimai yra M30 (jungia M3 ir Miškolcą) ir M35 (jungia M3 ir Debreceną).
Mazovijos Vysokio valsčius
Mazovijos Vysokio valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Centras – Mazovijos Vysokis. Ribojasi su Čiževo, Kolakų Košcelnės, Kulešės Košcelnės, Novės Piekutų, Sokolų, Šepetovo ir Zambruvo valsčiais.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 166,11 km², iš kurių: Valsčius sudaro 12,96 % Mazovijos Vysokio apskrities.
Demografija
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Horas
thumb|200px|Horo skulptūra [[Luvras|Luvre]] thumb|200px|Horas. Freska Hatčepsutės šventykloje 200px|thumb|Horo skulptūra Luvre
Horas (Heru, Hara, Har, Hor, Hur) (graik. Horos) egiptiečių mitologijoje – Dangaus dievas sakalo galva. Turi apie 20 skirtingų išraiškų. Vanago ar Sakalo pavidalo dievų pirminis vardas. Reiškia „aukštis, dangus“.
Horas Ozyrio ir Ra arba Amono ir Izidės sūnus, Hator vyras. Žemiškoje plotmėje jį įkūnija faraonas. Kiekvienas Horo vaikų atitinka vieną esminių žmogaus būties elementų: Amsetas – ka, Duamutefas – ba, Kebeksenufas – mumiją, Apepis (Hapis) – širdį.
Kultas
Svarbiausi Horo aspektai:
Horai kaip archajiški medžioklės dievai, garbinti daugelyje Aukštutinio ir Žemutinio Egipto nomų. Žmogus, užmušęs šventąjį paukštį, būdavo baudžiamas mirtimi, o negyvus paukščius balzamuodavo ir laikydavo specialiuose nekropoliuose.
Ilgainiui atskiri Horai susiliejo į vieną dievą Horą, kuris nuo Senosios Karalystės laikų iki pat krikščionybės įsigalėjimo buvo garbinamas kaip dvi pagrindinės hipostazės – Horas kaip Ozyrio ir Izidės sūnus (Horsaisetas), garbintas visame Nilo slėnyje ir kaip Bechdeto Horas, kuriam būdingas glaudus ryšys su Aukštutinio Egipto miestu Bechdetu (Adfumi) ir nesutrukdė šiai hipostazei paplisti po visą Egiptą.
Denderoje (pietiniame Egipte) dar graikų – romėnų laikais Horas kartu su žmona Hator ir jų sūnumi – muzikos dievu Ihiu – sudarė triadą.
Horo ryšį su mirusiųjų kultu, požemio viešpatija liudija Horo vaikai – sūnūs Amsetas, Chapas, Kebeksenufas ir Duamutefas, kurių pagrindinė funkcija – saugoti Ozyrį ir kiekvieną mirusįjį nuo Seto ir jo svitos. Horo vaikams suteikiamas svarbus vaidmuo mirusiųjų kulto ceremonijoje: jie dalyvauja mumifikacijoje, saugo mirusiojo vidaus organus kanopose – induose, ant kurių dangtelių pavaizduoti Horo sūnų simboliai. Kanopoje su paviano galva (Duamutefo simbolis) buvo laikomas skrandis, kanopoje su sakalo galva (Kebeksenufo simbolis) – žarnos, kanopoje su šakalo galva (Chapo simbolis) – plaučiai, o su žmogaus galva (Amseto simbolis) – kepenys.
Mitai
„Sakmės apie Bechdeto Horą, Sparnuotąją saulę“. Sakmėje pasakojama, kad Horas lydi savo tėvą saulės dievą Ra kelionėje Nilu ir pirmasis pamato Ra priešus – krokodilą ir hipopotamą. Horas nugali Ra priešus ir už tai pelno dievų pagyrimą ir imamas vadinti Sparnuotąja saule. Sakmės tęsinyje Bechdeto Horas pavirsta Horu – Ozyrio ir Izidės sūnumi. Tai liudija abiejų Horo hipostazių artimumą, taip pat soliarinių mitų sąsajas su valdovo mitais.
Horas helėnų tapatinamas su Apolonu.
Ramalos ir Biros muchafaza
Ramalos ir Biros muchafaza  – Palestinos muchafaza, esanti Vakarų Kranto vidurinėje dalyje. Administracinis centras – Palestinos faktinė sostinė Ramala.
Administracinis suskirstymas
Muchafazos sudėtyje yra 4 miestai, 15 savivaldybių, 42 kaimai ir 3 pabėgėlių stovyklos.
Kovo 23
Kovo 23 yra 82-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 83-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 283 dienos.
Anga
thumb|270px|right|Šešiolika mahadžanapadų. Anga – viena iš jų. Anga (skr. (devanagari): अंग) buvo viena iš šešiolikos regionų – valstybių (mahadžanapadų) senovės Indijoje, gyvenama indoarijų angų. Ji buvo į rytus nuo Magadhos, dabartinės Biharo valstijos rytuose ir Bengalijoje. Valstybės sostinė Čampa, prie Gango upės buvo vienas šešių didžiausių Indijos miestų.
Istorija ir kultūra
Anga garsėjo savo prekyba ir turtais. Jie daug prekiavo su nežinomais tolimais kraštais (Suvarnabhumi). VI a. pr. m. e. pradžioje ji buvo tokia stipri, kad laikinai buvo aneksavusi gretimą Magadhą ir net siekėsi su Matsija, tačiau to paties amžiaus viduryje Magadhos princas nužudė Angos valdovą Brahmadattą, ir valstybė buvo užimta Magadhos.
Boro teorija
Boro teorija (postulatai), kurią sukūrė N. Boras, paaiškina vandenilio atomo išspinduliuoto ar sugerto fotono dažnio priklausomybę, priklausomai nuo to, iš kokios kvantizuotos būsenos (orbitos) elektronas perėjo į kokią.
Jeigu vandenilio atomas sugeria fotoną, tai elektronas pereiną į tolimesnę orbitą, o jeigu - išspinduliuoja, tai elektronas pereiną iš tolimesnės orbitos į artimesnę. Arčiausioje (nesužadintoje orbitoje) elektronas gali būti labai ilgai ir į dar žemesnę pereiti negali.
Formulės
Formulė, nusakanti išspinduliuotų bangų dažnį vandenilio atomui, atrodo taip: Čia n - orbitą į kurią pereiną elektronas, o k - orbita iš kurios pereina elektronas, R - Rydbergo konstanta.
Pavyzdžiui, pereinant iš antros orbitos į pirmą išspinduliuojamas fotonas, kurio dažnis:
Pereinant elektronui iš trečios orbitos į antrą išspinduliuojamas fotonas, kurio dažnis:
Jaurys
Jaurys – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 9 km į šiaurės rytus nuo Molėtų, 1,5 km į rytus nuo Toliejų. Įeina į Labanoro regioninį parką. Ilgis rytų – vakarų kryptimi 1,36 km, plotis iki 0,3 km. Altitudė 151,9 m. Krantai aukšti, tik vakarinis ir rytinis ežero galai žemi ir pelkėti. Iš rytų ežerą supa Damošiškių miškas, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Į ežerą įteka 3 upeliai, vienas jų – iš Jauriuko ežero, telkšančio toje pačioje pelkėje (rytuose) su Jaurio ežeru. Ežeras nenutekantis, priklauso Stirnių ežero intako S-1 baseinui (Žeimenos upės baseinas).
Prie Jaurio esantys kaimai: Gečionys, Garneliškės, Gaidžiai.
Etimologija
Ežerėvardis Jaurỹs kilo nuo žodžio jaura („šlapia žemė, klampynė, bala“).
978 m.
978 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Domas Šniukas
Domijonas (Domas) Šniukas (g. 1932 m. rugsėjo 27 d. Vaišnoriuose, Gruzdžių valsčius, Šiaulių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, publicistas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1940–1947 m. mokėsi Gruzdžių progimnazijoje. 1951 m. aukso medaliu baigė Šiaulių Juliaus Janonio vidurinę mokyklą. 1955–1959 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ literatūrinis darbuotojas (reporteris). 1956 m. baigė žurnalistikos studijas Vilniaus universitete, 1962 m. Maskvos M. Lomonosovo universiteto Žurnalistikos fakulteto aspirantūrą.
1962–1967 m. dienraščio „Tiesa“ skyriaus vedėjas. 1967–1969 m. laikraščio „Literatūra ir menas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1969–1974 m. laikraščio „Tiesa“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1973–1989 m. metraščio „Žurnalistika“ sudarytojas ir redaktorius. 1974–1988 m. laikraščio „Pravda“ korespondentas Lietuvai ir Kaliningrado sričiai. 1975–1988 m. VU Žurnalistikos katedros dėstytojas. 1988–1990 m. LSSR žurnalistų sąjungos, Lietuvos žurnalistų sąjungos pirmininkas. 1989–1990 m. LSSR valstybinio televizijos ir radijo komiteto pirmininkas, 1990–1996 m. LRT valdybos narys. 1989–1990 m. SSRS Aukščiausiosios Tarybos liaudies deputatas.
1990–1991 m. savaitraščio „Golos Litvy“ redaktorius. 1990–1994 m. laikraščio „Tiesa“ vyriausiasis redaktorius, „Tiesos“ pakeitimo dienraščiu „Diena“ iniciatorius, 1994 m. dienraščio „Diena“ vyriausiasis redaktorius, išleido šio laikraščio pirmuosius numerius. 1994–1996 m., 2004 m. ir 2008 m. LR Seimo pirmininko Česlovo Juršėno patarėjas, atstovas spaudai. 1997 m. laikraščio „Žurnalistų žinios“ redaktorius.
Kūryba
thumb|200px| Parengė ir išleido Bronio Railos publicistikos rinkinius „Rašalo ašaros“, „Nuo vakarykštės iki šiandienos“, „Liudytojo poringės“, Vinco Gaidžio prisiminimus „Musteikos pasaulis“. Algirdo Brazausko knygos „Penkeri Prezidento metai“ (lietuvių ir rusų kalbomis) redaktorius. Knygos „Žalioji tėviškės vasara“ bendraautoris. Serijos „Lietuvos valsčiai“ redakcinės kolegijos narys ir straipsnių autorius. Publikacijų lietuvių žurnalistikos klausimais autorius. Visuotinės lietuvių enciklopedijos ir kitų enciklopedijų straipsnių autorius.
Pamiškė (Prienai)
Pamiškė – kaimas Prienų rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Stakliškių.
Danguolė Ažaneckienė-Juciūtė
thumb|right|200px|Danguolė Ažaneckienė-Juciūtė Danguolė Ažaneckienė-Juciūtė (g. 1942 m. liepos 30 d. Kaune) – muzikos mokytoja, chorvedė, žurnalistė.
Biografija
Nuo 1974 m. Plungės centrinės ligoninės mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. Chorą parengė 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, konkursuose laimėjo prizinių vietų, nemažai koncertavo. 1979 m. subūrė Plungės šienainių tresto vyrų chorą, o kartu su A. Žukausku – Alsėdžių ir Varduvos kaimų vyrų chorą. Abu kolektyvus parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1980–1983 m. Plungės rajoninių kultūros namų vyr. metodininkė, neetatinė rajono laikraščio „Kibirkštis" korespondentė.
Nuo 1983 m. šio laikraščio kultūros ir švietimo skyriaus vedėja (nuo 1991 m. „Žemaičio“ laikraštis). Daug rašo apie rajono kultūrinį ir muzikinį gyvenimą, sudarė ir redagavo kraštotyrininkės mokytojos Eleonoros Ravickienės knygą „Šimtmečių kelias" (išleista 1997 m.).
D. Ažaneckienė – Plungės rajono ir zoninių dainų švenčių Telšiuose, Kelmėje ir Plungėje dirigentė; 1983 m. dirigavo vyrų chorų sąskrydyje Ariogaloje ir 1989 m. Žemaitijos chorų šventėje Kretingoje.
Nuo 1990 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, 1982 m. ji apdovanota Kultūros žymūno ženklu.
Stura di Demontė
Stura di Demontė  – 111 km ilgio upė Pjemonte (Šiaurės Vakarų Italija), kairysis Tanaro upės intakas, o Tanaras – Po upės intakas.
Upės ištakos yra Madalenos ežeras Alpėse, netoli sienos su Prancūzija, netoli Madalenos perėjos. Upė teka Demontės ir Kuneo komunų teritorija ir įteka į Tanaro upę į rytus nuo Kerasko. thumb|left|300px|Madalenos ežeras
Plėšrioji medšarkė
Plėšrioji medšarkė (Lanius excubitor) – medšarkinių (Laniidae) šeimos paukštis.
24-25 cm dydžio, sveria 50-70 g, sparnų plotis išskleidus – 30-36 cm. Kakta ir nugarinė pusė pilkos, pečiai, uodegos kraštai ir apatinė pusė baltos spalvos. Per akis eina juoda juostelė. Sparnai su dviem baltomis juostelėmis.
Lizdą suka medžiuose, krūmuose. Deda 3-7 kiaušinius, kurie išmarginti pilkai rudomis ir pilkomis dėmelėmis. Peri 15 dienų. Jaunikliai lizde išbūna apie 19 dienų. Maitinasi vabzdžiais, įvairiais smulkesniais stuburiniais gyvūnais, stambesnį grobį pasmeigia ant aštrių šakų. Mėgsta tupėti ant medžių, laidų. Balsas grubus, truputį panašus į šarkos „ček-ček…"
Lietuvos plėšriųjų medšarkių populiacija 1999 – 2001 m. buvo 100-150 paukščių. Įtraukta į Lietuvos Raudonąją knygą.
Paprūdžiai (reikšmės)
Paprūdžiais vadinami kaimai:
Inkuyo
Grupės „Inkuyo“ kūrinys Wipala (iš aimarų k. „vėliava“) panaudotas filme „Baraka“.
Vadži
thumb|270px|right|Šešiolika mahadžanapadų. Vadži (žemėlapyje kaip Vridži) - viena iš jų. Vadži (skr. (devanagari): वज्जि) (dar: Vridži) buvo viena iš šešiolikos regionų - valstybių (mahadžanapadų) senovės Indijoje, gyvenama indoarijų tautų. Ji buvo į šiaurę nuo Angos, dabartinio Nepalo pietryčiuose ir Indijos šiaurėje. Valstybės sostinė buvo Vaišalis, anot šaltinių apjuosta triguba siena.
Istorija ir kultūra
Vadži nebuvo vieninga valstybė, o aštuonių skirtingų klanų (atthakula) konfederacija. Svarbiausi klanai buvo vadžiai, ličhavai, džnatrikai ir videhai. Atskiros teritorijos buvo susijungę į sąjungą su renkama valdžia: kiekvienas šalies rajonas skirdavo savo atstovą, tarp kurių buvo išrenkamas vienas, tituluojamas ganapramukh.
Plaskūnų apylinkė
Plaskūnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kruonio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žiežmarių rajonui. 1954 m. prijungta dalis Rokiškio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Plaskūnų apylinkė prijungta prie Kalvių apylinkės.
Jogminiškė
Jogminiškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Kaltinėnų, 1 km į pietus nuo dešiniojo Yžnės kranto. Kaimą supa Perkūniškės ir Balės miškai. Yra kapinaitės. Praeina kelias.
979 m.
979 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pilkoji voverė
Pilkoji voverė (Sciurus carolinensis) – voverinių (Sciuridae) šeimos graužikas. Voverės veiklios ištisus metus, daugiausiai vidurdienį. Žiemą neįminga, tik pasnaudžia.
Voverės guolis būna medžio išsišakojimo vietoje, sukrautas iš lapų ir šakelių. Žieminis lizdas būna tvirtesnis už vasarinį. Tokiame guolyje jos tūno naktį ir labai blogu oru. Vidus išklotas medžių žieve, lapais, žole ar kita smulkia medžiaga. Jaunikliai gimsta pavasarį specialiuose, vadinamuosiuose darželinukų lizduose.
Omegos ūkas
thumb|250px|Omegos ūkas Omegos ūkas (M17) – Omegos ūkas. Jis yra Šaulio žvaigždyne. Nuotolis iki jo - 5000 šviesmečių. Ūkas priklauso H II sričiai. Jis dar žymimas kaip Mesjė numeriu M17 arba NGC 6618. Jo regimasis spindesys yra +6.0.
Poškos
Poškos – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Agluonėnų, prie kelių,. Yra žvyro telkinys.
Malio vyrų futbolo rinktinė
Malio vyrų futbolo rinktinė – Maliui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Malio futbolo federacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 12-oje žemyno čempionatų. Didžiausias pasiekimas – antra vieta 1972 meetais.
2007 metais vasario 6 dieną Malis žaidė draugiškas rungtynes su Lietuva ir nugalėjo rezultatu 3–1.
Rinktinės pravardė – „ereliai“ (Les Aigles).
Atitvara
thumb|plyta|Plytinė išorinė atitvara thumb|Apšildoma atitvara thumb|Erdvinė atitvara – „[[Šokantis namas“ Prahoje]] Atitvara arba atitvarinės konstrukcijos, arba pastato atitvaros – architektūrinis ir statybinis terminas, apimantis pastato išorinius ir vidinius konstrukcinius elementus, skirtus atitverti pastato vidų nuo išorės arba vienas patalpas nuo kitų. Terminas atitvara pradėtas vartoti siekiant atskirti šnekamojoje kalboje vartojamą terminą siena, kuris gali turėti ir daug kitų reikšmių, pav., valstybės siena, Berlyno siena, Kinų siena, atraminė siena, ekraninė siena ir t. t.
Klasifikacija
Pagal vietą pastato konstrukcinėje erdvėje atitvaros gali būti išorinės, vidinės. Pagal vietą erdvėje atitvaros būna vertikaliosios (išorinė ir vidinė siena, pertvara), horizontaliosios (perdanga, stogas) ir erdvinės. Pagal konstrukcinių medžiagų ypatybes atitvaros būna vienalytės ir sudėtinės (pvz., daugiasluoksnės sienų plokštės), monolitinės ir surenkamosios.
Išorinė atitvara
Išorinė atitvara yra fasado elementas ir sudaro pastato apvalkalą, saugo nuo drėgmės, šalčio, karščio, triukšmo. Dažnai išorinės atitvaros yra ir laikančiosios konstrukcijos, ant kurių remiasi ir laikosi pastato perdangos tarp aukštų, fasado konstrukciniai elementai (erkeris, frontonas, langas, vitražas) bei stogas. Atitvara nelaikoma pamatas, balkonas, karnizas, kolona, kontraforsas, piliastras, atvira veranda bei kiti elementai. (pastaba: pamatas gali būti laikomas atitvara, kai jis yra ir rūsio siena).
Vidinė atitvara
Vidinės atitvaros dalija pastato erdvę į patalpas, izoliuoja arba sugeria garsą, sulaiko šilumą. Dažnai vidinės atitvaros yra ir perdangas tarp aukštų bei vidinius konstrukcinius elementus (laiptinė, galerija) laikančiosios konstrukcijos. Taip pat atitvaromis gali būti laikomos mobilios ( perstatomos, slankiojančios, išsiskleidžiančios) atitvaros arba baldinės atitvaros ( atitvaros pagamintos iš baldams gaminti skirtų medžiagų, komponuojamos kartu su baldinėmis vitrinomis, sieninėmis spintomis ar lentynomis). Baldinės ir mobilios atitvaros laikomos atitvaromis ir tuo atveju, kai jos nepilnai ( nesandariai) atitveria vieną patalpą nuo kitos.
Medžiagos
Atitvarų gamybai naudojamas mūras, akmuo, betonas, gelžbetonis, mediena, stiklas, stiklo paketas, metalas, plastikas, ir kt. medžiagos.
Vertikalusis brūkšnys
Vertikalusis (statusis) brūkšnys (|) – tipografinis (spaudos) ženklas, matematikų naudojamas moduliui pažymėti, |- a| = |a|. Viena seniausių jo reikšmių buvo naudojimas biblijos tekstų vertimuose: jei vertėjui atrodė, jog svarbus sakinys gali būti suprantamas bei verčiamas dvejopai, jis pateikdavo abu variantus, atskirdamas juos šiuo ženklu. Taigi  reiškė „arba“. Panašia reikšme vertikalusis brūkšnys ir dabar naudojamas kai kuriose programavimo kalbose. Unix komandose šiuo brūkšniu atskiriami kaskadiniai (pakopiniai), vienas kito rezultatus tiesiogiai naudojantys procesai (vyksmai). Vertikalus brūkšnys taip pat kai kada naudojamas lentelės stulpeliams atskirti. Įvairiose fizikos, matematikos bei informatikos srityse šis ženklas turi daug kitų savitų reikšmių.