cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vakarų Ghatai
Vakarų Ghatai arba Sahjadri – kalnai Indijoje, Indostano pusiasalio vakarinėje pusėje, driekiasi lygiagrečiai pagal Arabijos jūros pakrantę. Rytuose ribojasi su Dekano plokščiakalniu. Grandinės ilgis ~1800 km. Prasideda Satpuros kalnagūbriu Gudžarate ir driekiasi į pietus, pietryčius per Maharaštrą, Goa, Karnataką, Keralą ir Tamilnadą. Pietuose užsibaigia Nilgirio ir Kardamono kalnais. Aukštis iki 2695 m (Anamudi k., Kerala).
Kalnai sudaryti daugiausia iš gneiso ir bazalto. Viršūnės smarkiai paveiktos erozijos, rytiniai šlaitai statūs, rytiniai leidžiasi gulsčiomis aukštumomis. Pietuose sudaro keletą atskirtų masyvų – Niligrio, Anamalajaus, Kardamonų kalnus – su suskaidytomis keteromis.
Klimatas subekvatorinis, musoninis. Vakariniuose šlaituose iškrenta 2000–5000 mm kritulių per metus, rytiniuose – 600–700 mm. Vakarinius šlaitus dengia visžaliai ir lapus metantys tropiniai miškai, rytinius – savanos ir retmiškiai. Rytų Ghatų kalnai pasižymi labai įvairia gamta, čia išlikę daug rūšių, kurios kitur Indijoje išnykusios. Aptinkama virš 7400 žiedinių augalų, 139 žinduolių, 508 paukščių, 179 varliagyvių, 288 žuvų rūšys. Daug retų, endeminių rūšių. Todėl Rytų Ghatuose nemaža nacionalinių parkų (Bandipuro, Mudumalajaus, Mukurthi, Karimpužos, Tylos Slėnio, Eravikulamo, Kudremukho ir kt.). Be to, kalnuose prasideda svarbios Godavario, Tungabhadros, Krišnos, Kaveri upės, gausu vaizdingų krioklių.
2012 m. Vakarų Ghatų saugomos teritorijos įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Zabluduvo valsčius
Zabluduvo valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Centras – Zabluduvas (carmečiu – Kovaliovcė). Ribojasi su Bielsko, Grudeko, Juchnoveco, Michalovo, Narevo, Supraslio valsčiais ir Balstogės miestu.
Geografija
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 348,14 km², iš kurių: Valsčius sudaro 11,66 % Balstogės apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Paulius Juodis
Paulius Juodis (g. 1978 m. rugpjūčio 24 d. Utenoje) – Lietuvos krepšinio treneris, nacionalinių Lietuvos jaunimo krepšinio rinktinių treneris.
2016 m. liepos viduryje sugrįžo į Lietuvą ir perėmė Kėdainių „Nevėžio“ vyr. trenerio poziciją. 2021 m. gruodžio pabaigoje tapo Gargždų „Gargždų“ vyr. treneriu.
George Marshall
Džordžas Ketletas Maršalas (, 1880 m. gruodžio 31 d. – 1959 m. spalio 16 d.) – kariuomenės generolas, Jungtinių Amerikos Valstijų kariuomenės lyderis, Jungtinių Valstijų sausumos pajėgų štabo vadas, valstybės sekretorius ir trečiasis gynybos sekretorius.
Biografija
Gimė 1880 m. gruodžio 31 d. Junjontaune. 1901 m. baigė Virdžinijos karo institutą. Tarnavo pėstininkų daliniuose JAV. Dalyvavo Filipinų–JAV kare. 1916 m. pakeltas į kapitonus. Dalyvavo Pirmojo pasaulinio karo Vakarų fronto kovose Prancūzijoje. Vinstono Čerčilio už lyderystę sąjungininkų pasiektoje pergalėje Antrajame pasauliniame kare pavadintas „pergalės organizatoriumi”, Dž. Maršalas karo metu dirbo Jungtinių Valstijų sausumos pajėgų štabo vadu ir buvo pagrindinis prezidento Franklino Ruzvelto patarėjas kariniais klausimais. Dirbdamas JAV valstybės sekretoriumi Dž. Maršalas įgyvendino jo vardu pavadintą Maršalo planą, už kurį 1953 m. jis gavo Nobelio taikos premiją.
Lietuvos mokinių biologijos olimpiada
LitBO – nuo 1967 m. rengiamos Lietuvos biologijos olimpiados. Paskutiniaisiais metais biologijos olimpiados sudarytos iš trijų turų:
Įžymesnieji olimpiados laureatai
1967 m. ir 1971 m. – hab. dr., prof. Rimantas Rakauskas
Grabinai (Mazovijos vaivadija)
Grabinai  – kaimas Lenkijos rytuose, Sadovnės valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Sadovnės, apie 31 km į šiaurės vakarus nuo Vengruvo ir apie 71 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Janina Grušienė-Vaišvilaitė
Biografija
Baigusi Židikų vidurinę mokyklą, 1967–1968 m. mokėsi vienerių metų chorvedžių kursuose (diriguoti mokė J. Eivienė) prie Mažeikių vaikų muzikos mokyklos. 1968–1972 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė V. Ūselis).
Rytinės musinukės
Rytinės musinukės (Eumyias) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis.
Janina Grušienė-Vaišvilaitė
Biografija
1972–1980 m. Kelmės vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1980 m. rudens Mažeikių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1985 m. chorinio dirigavimo skyriaus vedėja ir choro vadovė, 1996 m. jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija. Chorą parengė 1985 ir 1987 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1993 m. Lietuvos jaunimo mažajai dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje.
1990 ir 1991 m. dalyvavo vaikų ir jaunimo chorų festivaliuose „Dainuok, jaunoji Lietuva“ – tapo Žemaitijos zonos laureatais, dainavo baigiamuosiuose koncertuose Vilniuje. Choras yra 1995 m. Žemaitijos ir Pamario krašto vaikų chorų festivalio „Pavasario balsai“ laureatas, dainavo baigiamajame koncerte Klaipėdoje, dalyvavo 1996 m. Žemaitijos ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo šventėje „Mes Lietuvos vaikai" Klaipėdoje, N. Akmenės dainų vakaruose, 1989 m. dainų šventėje Kretingoje ir 1993 m. moksleivių dainų šventėje Klaipėdoje. Mokytoja dirigavo Mažeikių, Akmenės, Kretingos rajonų ir Klaipėdos krašto dainų šventėse.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Mikniškės (Trakai)
Mikniškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Babriškių.
Špicingas
Špicingas arba Malinikai (, nuo 1939 m. Spitzings, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Малинники) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 79 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės apylinkės kaimas.
Vengrijos futbolo varžybos 1973–1974 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1973–1974 m.
Birutės kalnas
thumb|250px|Birutės kalnas XIX a.
Birutės kalnas – reliktinė kopa, stūksanti Palangos botanikos parke, apie 150 m nuo Baltijos jūros. Ant kalno stovi Birutės koplyčia.
Kalva žemėlapiuose žymima nuo XVII a. 1965 m. papėdėjė pastatyta skulptūra „Tau, Birute“ (autorė Konstancija Petrikaitė-Tulienė). 1989 m. aptiktos žynių kulto liekanos.
Kalno formos kaita
Dar 1878 m., žiūrint į kalną iš rytų pusės, aiškiai išsiskyrė pietiniame gale buvusi nedidelė aikštelė, apjuosta pylimais. Šaurinėje pusėje buvo nedidelė terasa, užsibaigianti kalno šlaitu. Vėliau, norint labiau iškelti koplytėlę, pylimai buvo nukasti ir suformuotas aikštelės tęsinys šiauriniame krašte. Sovietmečiu aikštelė dar kartą išlyginta, išmūrytos akmeninės atraminės sienelės, kitose vietose išvesti takai ir padaryti laiptai.
Archeologų nuomone, Birutės kalno aikštelė yra nuniokota. Kasinėjimų metu nustatyta, kad dar senovėje yra nuslinkęs pietvakarinis kalno kraštas. thumb|Birutės kalnas XIX a. pab.
Legenda
Pagal pasakojimus, XIV a. Palangoje gyvenęs bajoras Vidmantas. Jis turėjo labai gražią ir kilnios širdies dukterį Birutę. Ji tapo vaidilute ir pasižadėjo visą gyvenimą kurstyti aukuro ugnį deivei Praurimei. Šį pasižadėjimą galėjo panaikinti tik kunigaikštis.
Mirusi kunigaikštienė buvo palaidota kalno viršūnėje. Jos kapą nuolat lankydavę ir krikščionys, prašydami palengvinti žemėje gyvenančių žmonių vargus. XVI a. kroninkas M. Strijkovskis liudija, kad žemaičiai ir kuršiai tą kalną vadinę šventos Birutės vardu.
Birutės kalno legenda įsitvirtino žmonių sąmonėje kaip simbolinis lietuviško atsparumo, tautinio išlikimo simbolis, kurio išraiška sovietinės okupacijos metais buvo visada gėlėmis žydintis menamas Birutės kalnas. Jis priminė ir pareigą, ir būtiną prisirišimą prie savo namų, savo kultūros ir Tėvynės.
Gabartai
Gabartai (Gabvartai) lietuvių mitologijoje - mitinės būtybės, artimos kaukams.
Pirmą kartą paminėtos 1666 m. D. Kleino giesmyne, tačiau funkcijos nepaminėtos. 1673 m. T. Šulcas Gabvartą mini po kauko. Pagal M. Pretorijų jie yra tapatus kaukams, žemės dievams, kurie neša turtus. Etimologija neaiški. A. J. Greimas juos sieja su jaujos vartais, pagal jį jaujoje gyvena Gabjaujis (Gabjauja), o jaują nuo viso kluono atskiria gabvartai. Tačiau apskritai gabartų klausimas yra neaiškus.
Pietų Sudano herbas
right|250px
Pietų Sudano herbas yra naudojamas šalies vyriausybės ir yra panašus į Sudano herbą. Herbą juosia užrašas anglų kalba GOVERNMENT OF SOUTHERN SUDAN (Pietų Sudano vyriausybė), o apačioje sutrumpinimas GOSS. Herbo centre yra pavaizduotas paukštis sekretorius, laikantis tradicinį afrikietišką skydą. Virš paukščio yra juosta su nacionaliniu šūkiu Our victory (mūsų pergalė), apačioje – kita juosta su užrašu Republic of The Sudan (Sudano Respublika).
Kitas herbo variantas
thumb|left|200px|Alternatyvus Pietų Sudano herbas Taip pat yra Pietų Sudano vyriausybės ir kai kurių institucijų naudojamas kitas alternatyvus herbas. Jis labai panašus į kaimyninių Kenijos ir Ugandos herbus. Jo centre yra tradicinis afrikietiškas skydas, nuspalvintas Pietų Sudano vėliavos spalvomis. Kairėje skydą laiko klumpiasnapis, dešinėje – raganosis. Skydo apačioje pavaizduotos Nilo žiotys, o ant juostų parašytas šūkis – Justice, Equality, Dignity (teisingumas, lygybė, orumas).
Puerto Maldonadas
Puerto Maldonadas  – miestas Peru pietryčiuose, prie Madre de Dioso upės ir jos intako Tambopatos, vienas svarbiausių vakarų Amazonijos miestų; departamento ir provincijos centras. Yra upinis uostas, Padre Aldamiz tarptautinis oro uostas, tiltas per Madre de Diosą, atidarytas 2012 m. (Tarpokeaninio greitkelio dalis). Verčiamasi medienos kirtimu ir apdirbimu, prekyba vaisiais, maisto pramone. Vystomas turizmas.
Istorija
1901 m. Peru vyriausybės nurodymu iš Sandijos į Madre de Dioso regioną išvyko Juan Villalta. Jo ekspedicija tyrinėjo kraštą, o 1902 m. įkūrė gyvenvietę, kurią pavadino ankstesnio šio krašto tyrinėtojo Faustino Maldonado garbei. 1912 m. Puerto Maldonadas tapo naujo Madre de Dioso departamento administraciniu centru. Ilgą laiką buvo svarbus kaučiuko pramonės centras. Miesto statusas suteiktas 1985 m.
Stasiūnai (Kėdainiai)
Stasiūnai (arba Ąžuolotas) – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 4 km į vakarus nuo Kėdainių ribos, Josvainių miške, netoli Smilgos ir Smilgaičio santakos bei Keleriškių tvenkinio. Per kaimą eina Keleriškių–Lipliūnų kelias. Ąžuoloto girininkijos centras.
Jurgos Ivanauskaitės premija
Jurgos Ivanauskaitės premija – apdovanojimas, kurį 2008 m. įsteigė Jurgos Ivanauskaitės kūrybos paveldo centras ir leidykla „Tyto alba“. Premija teikiama kasmet, ne vyresniam nei 45 metų lietuvių autoriui (būdama 45-erių mirė pati Jurga Ivanauskaitė), per paskutiniuosius dvejus metus išleidusiam knygą, kurios turinys atitinka formuluotę „Už laisvą, atvirą ir drąsią kūrybinę raišką“.
Antrą kartą tam pačiam autoriui premija neskiriama.
Laureatui įteikiamas diplomas, suvenyrinis drambliukas nuo J. Ivanauskaitės šeimos bei piniginė premija (mecenatė – leidykla „Tyto alba“).
Bireliai
Bireliai – Vilniaus miesto dalis, esanti miesto šiaurės rytiniame pakraštyje, Verkių regioninio parko miškų apsuptyje, į vakarus nuo Europos parko, į šiaurę nuo Sakališkių. Būdingi kolektyviniai sodai, individualių namų rajonai.
Rajoną aptarnauja 76 nr. autobusas (st. „Bireliai“, „Birelių žiedas“).
Istorija
XX a. vid. Birelius sudarė keletas užusienių Riešės valsčiuje. Iki 1996 m. tai buvo kaimas (dar žinomas kaip Birelė) Riešės apylinkėje.
Redukuota masė
Redukuota masė – abstrakcija, reikalinga tam, kad būtų galima dviejų kūnų judėjimo uždavinius spręsti vieną kūną laikant nejudančiu (koordinačių pradžia) ir nagrinėjant kito judėjimą pirmojo atžvilgiu.
Tarkime, kad turime uždarą dviejų materialiųjų taškų sistemą. Jų judėjimo lygtys tokios:
Atėmę (1) \, iš (2) \,, gauname
Pagal antrąjį Niutono dėsnį,. Tada
ir pažymėję lygybėje bei, gauname
Dydis \mu \, vadinamas redukuota mase. Paskutiniosios dvi judėjimo lygtys aprašo antro materialiojo taško judėjimą pirmojo atžvilgiu. Taigi redukuota masė tėra tik priemonė koordinačių sistemai pakeisti. Kitokios fizikinės prasmės ji neturi.
Denis Istomin
Denisas Istominas (, g. 1986 m. rugsėjo 7 d.) – profesionalus Uzbekijos tenisininkas, olimpietis.
2018 m. laimėjo auksą 2018 m. Azijos žaidynėse ir pelnė teisę startuoti jau trečiose savo Olimpinėse žaidynėse.
Mis Pasaulis 2009
thumb|Dalyvaujančios šalys|300px Mis Pasaulis 2009 – 59 konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Johanesburge, PAR. Konkurse dalyvavo 112 valstybių ir teritorijų. Tai didžiausias tarptautinių grožio konkursų dalyvių skaičius istorijoje. Nugalėtoja tapo Kaiane Aldorino iš Gibraltaro.
Triesto provincija
Triesto provincija – Italijos provincija Friulio-Venecijos Džulijos autonominiame regione. Provincijos sostinė – Triestas. Triesto provincijos plotas 212 km², gyvena 236 650 gyventojų (2010 m.), yra 6 savivaldybės. Pakrantės plotis 48,1 km.
Kalbos
Itališkai kalbama visoje provincijoje. Trieste daug žmonių kalba triestiška venetų kalbos tarme. Archaiška friulių kalbos tergesto tarme buvo kalbama Trieste ir Mugijoje iki išnykimo XIX a. vidury.
21% provincijos gyventojų kalba slovėniškai. Italijos įstatymai gina slovėnų teisę į savo kalba visose provincijos savivaldybėse nors dvikalbystė nesimato Triesto ir Mugijos centruose. Be bendrinės slovėnų kalbos provincijoje kalbama dar trimis tarmėmis.
Šešių dinastijų laikotarpis
Glausta „viduramžių“ chronologija
„Geltonųjų raiščių“ sukilimą malšinusios kariuomenės vadai galiausiai perėmė valdžią Kinijoje. Vienas iš vadų buvo Cao Cao. Jis įtikino imperatorių perkelti sostinę, kad ją galėtų saugoti karo vadai. Taip paskutinysis Rytų Han imperatorius tapo Cao Cao marionete. Tačiau Cao Cao mirė nespėjęs suvienyti šalies. Po jo valdžią perėmęs sūnus Cao Pi privertė imperatorių atsisakyti sosto ir pasiskelbė pirmuoju Vei (Wei) karalystės valdovu. Cao Cao imperatoriumi paskelbtas po mirties. Paprastai ši valstybė vadinama Cao Vei (曹魏 220–265 m.). Drauge su Cao Vei gyvavo dar dvi karo vadų įkurtos valstybės: Han, dažniau vadinama Šu Han (Shu Han 蜀漢 221–264 m.), ir U (Wu), arba Rytų U (東吳). Periodas, kai gyvavo šios trys valstybės, vadinamas Trijų valstybių periodu (žr. Trys valstybės (Kinija)).
Toliau sekė bandymas vėl suvienyti šalį – įkurta Dzin (Jin) karalystė, paprastai žinoma kaip Vakarų Dzin (西晉 265–316 m.). Tačiau ši valstybė neatlaikė klajoklių iš šiaurės spaudimo ir suskilo.
Prasidėjo Pietinių ir šiaurinių dinastijų laikotarpis. Kinų valdžia ir inteligentija bėgo į Pietus, kuriuose buvo tęsiama kinų kultūros tradicija. Pietų valstybės buvo: thumb|right|Budistinė stela, VI a. pr. Šiaurės Kinijoje gyvavo 16 karalysčių (304–439 m.), vėliau – Šiaurės Vei (386–534 m.), kuri skilo į Rytų Vei (534–550 m.) ir Vakarų Vei (535–556 m.). Iš jų savo ruožtu atsirado Šiaurės Či (Qi 551–577 m.) bei Šiaurės Džou (Zhou 557–581 m.).
581 m. šį susiskaldymo laikotarpį nutraukė Sui dinastija.
Šešios dinastijos
Pačios Šešios dinastijos (六朝 pinyin: Liù Cháo) gali būti traktuojamos dviem būdais:
Sostinę Dziankange turėjo šios šešios dinastijos:
Visos šios valstybės buvo į pietus nuo Jangdzės. Šis grupavimo būdas atsirado iš veikalo „Jiànkāng Shílù“ (建康实录), parašyto Tang dinastijoje.
Kultūra
Nors politiškai tai buvo nestabilus laikotarpis, jame įvyko daug svarbių kultūrinių pokyčių. Suartėjo konfucianizmas ir daoizmas, vis dažniau valdininkai turėjo konfucianistiniais principais grindžiamą valstybinę tarnybą, bet drauge ir išpažino daoizmą.
Filosofijoje dominavo individualistinė pozicija, svarbus savarankiškumas, natūralumas. Domimasi visuomenės organizacijos problemomis, individo vieta visuomenėje. Būreliuose, vadinamuosiuose „tyruose pokalbiuose“, diskutuota apie asmenybių tipus, klasifikaciją, keistasi epigramomis, sąmojingais pasakymais ir kt. Vėliau šiuose pokalbiuose pereita prie literatūros, meno, moralinių, filosofinių problemų. III amžiuje atsiranda „Mokymas apie slėpiningumą“, kurio pasekėjai siejo Laozi su Zhuangzi bei „Yijing“, domėjosi santykiu tarp būties ir nebūties. Šis mokymas atgimė veikiant mahajanos budizmui. Būta nemažai ekscentriškų asmenybių, kurios būrėsi į intelektualų grupeles.
Suklestėjo tradicinė kaligrafija, tapyba, literatūra, susiformavo estetika ir meno kritika. III–IV a. menininkams būdinga „meno menui“ tendencija, šablonų vengimas. Tapyboje paplinta peizažai, ji tampa nebe amatininkų, o specialių ratelių užsiėmimu. Poezija kuriama tiesiog dėl grožio.
IV a. prasideda tikrasis budizmo įsitvirtinimas Kinijoje. Tam pasitarnavo politinė suirutė (budizmas buvo taikinga atsvara chaosui), daoizmo susidomėjimas būties-nebūties problema, taip pat tai, kad budizmas atrodė patrauklus tiems, kurių vieta tradicinėje kinų visuomenėje buvo neprivilegijuota, pvz., moterims. Pamažu budizmas prisitaikė prie kinų kultūros bei įnešė į ją šį tą naujo.
Madre de Dioso departamentas
Madre de Dioso departamentas  – departamentas Peru pietrytinėje dalyje. Ribojasi su Brazilija šiaurėje, su Bolivija rytuose, su Puno departamentu pietuose, Kusko departamentu pietvakariuose ir Ukajalio departamentu šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Puerto Maldonadas.
Istorija
Pušaro petroglifai prie Palatoa upės rodo teritoriją buvus apgyvendintą prieš kelis tūkstančius metų. Vėliau sudarė rytinę Inkų imperijos ribą (Antisujus). Kolonijiniais laikais Madre de Diose europiečiai lankėsi retai, tik 1861 m. generolas Faustino Maldonado ištyrinėjo visą kraštą. Vėliau čia pradėjo keliauti kaučiuko rinkėjai, aukso ieškotojai, misionieriai. Madre de Dioso departamentas sudarytas 1912 m.
Geografija
thumb|left|240px|Džiunglės Manu upės baseine Madre de Dioso departamentas įsikūręs daugiausia Amazonės žemumoje, apaugusioje džiunglėmis ir tankiai išvagotoje upių. Paviršius aukštesnis vakaruose, kur iškyla iki 540 m (Señor de los Milagros k.).
Kamšos piliakalnis
Kamšos piliakalnis – piliakalnis Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į pietvakarius nuo Kamšos (Tauragnų seniūnija) kaimo.
Madre de Dioso departamentas
Geografija
Svarbiausia upė – Madre de Diosas, priklausantis Madeiros baseinui. Kitos didelės upės yra Takuatimanu, Manu, Tambopata, Hytas, Inambaris ir kt. Gausu lagūnų, šlapynių, senvagių (Valensijos lagūna, Sandovalio ežeras ir kt.).
Kamšos piliakalnis
Piliakalnis
Kalva, dar vadinama Barsukakalniu, yra tarp laukų. Šlaitai 4–5 m aukščio, jų viršutinė dalis stačiai nulyginta. Viršūnės aikštelė ovali, 35x20 m dydžio. Kultūrinis sluoksnis suardytas ariant. Piliakalnio šiaurės ir vakarų papėdėje yra senovės gyvenvietės liekanų, apie 0,5 ha plote išliko kultūrinis sluoksnis. Rasta lipdytos brūkšniuotu paviršiumi keramikos, apdegusių akmenų. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu-II tūkstantmečio pradžia.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1980 m. ir 1985 m. atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.
Madre de Dioso departamentas
Geografija
Klimatas ekvatorinis, karštas ir drėgnas. Vidutinė oro temperatūra per metus laikosi ~26 °C, bet vyraujant pietų vėjams kartais gali nukristi net iki 8 °C. Per metus iškrenta ~1300 mm kritulių, aukštas vidutinis oro drėgnumas.
Departamente įkurta nemažai saugomų teritorijų, tame tarpe į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtrauktas Manu nacionalinis parkas. Taip pat yra Aukštutinio Puraus nacionalinis parkas, Tambopatos nacionalinis draustinis, Amarakaeri bendruomenės draustinis ir kt.
Ekonomika
Verčiamasi naftos gavyba, rasta gamtinių dujų telkinių, kertami miškai, plaunamas auksas. Taip pat verčiamasi gyvulininkyste, auginami manijokai, ryžiai, kavamedžiai, hevėjos, kukurūzai, kokospalmės, bananai ir kiti vaisiai. Yra naftos perdirbimo, maisto, chemijos pramonės įmonių. Vystomas turizmas.
Gyventojai
thumb|240px|Puerto Maldonadas
Madre de Dioso departamentas gyvenamas labai retai. Dauguma gyventojų susitelkę prie didžiųjų upių. Be metisų ir baltųjų, departamente gyvena daug indėnų, dalis jų tebesilaiko labai izoliuotai. Svarbesnės indėnų tautos: amahuakai, amarakaeriai, lygumų kečujai, pirai, šipibai-konibai, jaminavai, mačigengai.
Administracinis skirstymas
Madre de Dioso departamentas administraciškai padalintas į 3 provincijas (skliaustuose – administracinis centras).
Normainiai II
Normainiai II – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurę nuo Žeimių, 1,5 km į pietryčius nuo Šėtos, prie Vangos upelio. Kaime prie kryžkelės stūkso Normainių dvaro savininko, Baro konfederato, statyta koplytėlė. Likusi dvarvietė.
Gyventojai
miniatiūra|250px|left|Normainių II riboženklis miniatiūra|250px|left|Koplytėlė. Horizonte (iš dešinės) – [[Šėta]]
Šatas
Šatas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šatienė (ištekėjusi moteris) ir Šataitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
1342 m.
1342 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Zavadų valsčius
Zavadų valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Centras – Zavadai. Ribojasi su Kobilino Božimų, Rutkų, Tšcianės, Tykocino ir Viznos valsčiais.
Istorija
Įkurtas XX a. 2-ojoje pusėje, iki 1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 112,67 km², iš kurių:
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1191,87 zlotai.
Dodge Magnum
Dodge Magnum vardas buvo naudojamas dviem skirtingiems automobiliams. Pastarasis yra didelės klasės galiniais ratais varomas universalas pristatytas 2004 metais kaip 2005 metų modelis. Magnum yra pirmas Dodge automobilis naudojantis Chrysler LX platformą, kurią dalinasi su Chrysler 300 ir Dodge Charger. Anksčiau vardas buvo naudojamas vidutinės klasės kupė automobiliui parduodamam JAV rinkoje. Brazilijoje Magnum vardas buvo naudojamas vietiniam Dodge Dart automobiliui tarp 1979 ir 1981 metų. Vardas taip pat buvo naudojamas ir Meksikoje tarp 1983 ir 1990 metų. 2007 metų lapkričio 1 diena Chrysler LLC paskelbė, kad Dodge Magnum gamyba bus sustabdyta 2008 metais.
1978-1979
Pirmos kartos Dodge Magnum buvo gaminamas JAV ir Kanados rinkoms tarp 1978 ir 1979 metų. Magnum buvo perdaryta Chrysler Cordoba versija. Automobilis pakeitė Dodge Charger. Tai buvo paskutinis automobilis, kuris naudojo ilgai gaminta Chrysler B platforma. Automobilio bazinis variklis buvo 318 in³ V8 su Lean Burn, bet buvo galima pasirinkti 360 ir 400 V8 su dvieju ir keturių barelių Karbiuratoriais. Automobilis svėrė kiek mažiau nei 1 770 kg (3,900 lbs). 400 variklio buvo atsisakyta 1979 metais nes Chrysler sustabdė big-block V-8 gamyba serijiniose automobiliuose 1978 metų pabaigoje. 1978 metais automobilis buvo pradėtas naudoti NASCAR lenktynėse, jis buvo naudojamas iki 1981 metų, kai NASCAR perėjo prie mažesnių automobilių kėbulų.
2005-2008
Dodge Magnum vardas buvo prikeltas 2004 metais. Automobilis buvo pristatytas kaip 2005 metų universalas ant Chrysler LX platformos. Tai yra pirmas Dodge universalas po to kai buvo atsisakyta Dodge Colt universalo verdijos 1991 metais, tai taip pat yra pirmas didelės klasės amerikietiškas universalas po to kai buvo sustabdyta Chevrolet Caprice/Buick Roadmaster gamyba 1996 metais. Magnum ištiesų yra Chrysler 300 universalo versija su smulkiais kosmetiniais pakeitimais.
Naujame Magnum galima pasirinkti tarp keturių variklių: SE su 190 AG 2,7 l LH V6, SXT su 250 AG 3,5 l V6, RT su nauju 5,7 l Hemi V8 ir SRT-8 su 425 AG 6,1 l Hemi varikliu. Automobilį galima isigyti ir su visais varomais ratais, kurie yra galimi SXT ir RT versijose. Visais ratais varomi SXT ir RT parduodami su 5-pavarų automatine transmisija, tuo tarpu kai visos kitos versijos su 4-pavarų automatine. Magnum pakliuvo į Car and Driver žurnalo 10 geriausių 2005 metams sąrašą.
Kaip ir Chrysler 300, naujasis Magnum yra sėkmingai parduodamas. Jis nesunkiai pardavimuskaičiumi aplenkė prieš jį buvusį Dodge Intrepid. Dodge paskelbė savo planus gaminti Magnum policijos varianta, kuris galėtu konkuruoti su Ford Crown Victoria. Automobilis turėtu SXT versijos V6 kaip bazinį ir Hemi kaip pasirenkamą variklį.
2008
200px|right|thumb|2008 m. Dodge Magnum Automobilis buvo atnaujintas 2008 metams. Automobilio išvaizda tapo sportiškesnė, bei agresyvenė. Magnum tapo labiau panašus į Dodge Charger, nei į Chrysler 300.
Europoje
Europoje, kur Dodge markė yra mažai žinoma, Magnum yra pardavinėjamas kaip Chrysler 300 Touring. Automobilis yra iš esmės toks pak kaip ir JAV rinkai skirta versija, bet naudoja Chrysler 300 eksterjero dizainą. 2007 metais Chrysler pradėjo pardavinėti 300 Touring JAV rinkoje.
Integruota kūrimo aplinka
Integruotos kūrimo aplinkos ( reiškia integrated development environment) – programos, turinčios daug priemonių, palengvinančių ir pagreitinančių programinės įrangos kūrimo procesą. Pasižymi dalimi arba visomis iš šių savybių:
Savaninės musinukės
Savaninės musinukės (Bradornis) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis.
Vengrijos futbolo varžybos 1974–1975 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1974–1975 m.
Kocelnikas
Kocelnikas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sadovnės valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į rytus nuo Sadovnės, apie 30 km į šiaurę nuo Vengruvo ir apie 79 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
1343 m.
1343 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Padurpinyčys
Padurpinyčys – buvęs kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Pilviškių, pakeliui link Stoties.
Istorija
2018 m. kaimas panaikintas, prijungus jį prie Pilviškių.
Gudų apylinkė
Gudų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Viekšnių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. Nuo 1962 m. gruodžio 8 d. apylinkė priklausė Mažeikių rajonui. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Svirkančių apylinkės.
Australijos gyvūnija
thumb|[[Emu]] thumb|Kengūra
Australija viena iš pirmųjų atsiskyrė nuo Gondvanos žemyno ir nuo to laiko išliko nuo kitų žemynų atskirta jūros. Dėl šios vandens kliūties gyvūnai iš Azijos bei kitų žemynų negalėjo patekti į Australiją ir joje išliko savita gyvūnija. Apie 83 % žinduolių, 89 % roplių, 90 % žuvų bei vabzdžių, 93 % varliagyvių rūšių gyvenančių žemyne yra endeminės. Unikalus Australijos bruožas yra placentinių žinduolių trūkumas, išskyrus iš Europos įvežtas žiurkes, lapes, triušius, peles, šikšnosparnius. Dėl to sterbliniai, žinduolių infraklasė, kurios rūšys jauniklius augina sterblėse, įskaitant kengūrinius ir plėšriuosius sterblinius, užima daugelį ekologinių nišų, kurias kitur pasaulyje užima placentiniai gyvūnai. Australijoje gyvena dvi iš penkių žinomų kloakinių rūšių, čia yra gausu nuodingųjų gyvūnų, tarp kurių yra ančiasnapiai, vorai, skorpionai, aštuonkojai, scifomedūzos, moliuskai, karpuotinės ir paprastosios dygliauodegės rajos. Australijoje yra daugiau nuodingųjų nei nenuodingųjų gyvačių rūšių.
Tarp endeminių rūšių taip pat pažymėtini ančiasnapiai ir echidnos. Tarp paukščių pažymėtini yra papūgos kakadu, juodosios gulbės, rojaus paukščiai, lyrauodegiai, didieji besparniai strutiniai: emu, kazuarai. Iš šikšnosparnių labai paplitę „skraidantieji šunys“, mintantys vaisiais – jų antpuoliai daro didelę žalą sodams. Labai paplitę ropliai – krokodilai, gyvatės. Yra dvikvėpės žuvys, gyvenančios išdžiūstančiose upėse. Jos kvėpuoja vandenyje ištirpusiu deguonimi, o upėms išdžiuvus deguonį ima iš oro.
Australijos aborigenų apsigyvenimas žemyne prieš 40 000 metų ir europiečių kolonizacija nuo 1788 m. ženkliai paveikė Australijos gyvūniją. Naminių gyvūnų iki europiečių kolonizacijos Australijoje nebuvo, bet juos įvežus naminiai gyvūnai greitai išplito. Šiuo metu auginamos didelės avių, stambiųjų raguočių bandos, paplito afrikiniai stručiai ir fazanai. Plačiai išplito žvirbliai. 1862 m. įvežus triušius, jų priviso tiek, kad teko imtis ilgalaikių priemonių jų naikinimui. Įvežtiniai gyvūnai (rupūžės, kiaulės, ožkos, stručiai ir kt.) žemyno gyvūnijai padarė didelę žalą.
Kauno teriologiniai draustiniai
left|150px
Teriologiniai draustiniai
Kauno miesto savivaldybės žinioje yra 10 vietinės reikšmės šikšnosparnių draustinių, įsteigtų 1991 m. Valstybinio draustinio statusą turi zoologinis-teriologinis draustinis Rokuose, įsteigtas 1988 m. IV forte.
Tyrimai
2002 m. buvo ištirta keturių draustinių – Julijanavos, Fredos, Rokų ir Žagariškių būklė, atlikti šikšnosparnių rūšinės įvairovės tyrimai, parengtos rekomendacijas šikšnosparnių gyvenimo sąlygoms pagerinti. Tyrimų metu nustatytos šios draustiniuose žiemojančių šikšnosparnių rūšys: vandeninis pelėausis; Natererio pelėausis; Brandto pelėausis; europinis plačiaausis; kūdrinis pelėausis, rudasis ausylis, šiaurinis šikšnys.
Draustinių priežiūra
thumb|right|250px|Valstybės saugomo draustinio teritorijoje [[IV Kauno fortas|IV forte]] 2010 m. buvo paruoštas Rokų draustinio (IV forte) teritorijos gamtotvarkos planas. Forto ribos sutampa su teriologinio draustinio ribomis. Draustinis priskiriamas Kauno marių regioniniam parkui. Fortas yra svarbi šikšnosparnių žiemojimo vieta. Kauno teriologinis draustinis taip pat yra įtrauktas į Europinės svarbos Buveinių apsaugai svarbią teritoriją – Natura 2000. Tai viena gausiausių žinomų žiemaviečių visoje Lietuvoje.
Kad šikšnosparniai lengviau pasiektų žiemojimo vietas apleistų gynybinių statinių požemiuose, 2012 m. čia buvo iškirsti krūmai, kita sumedėjusi augalija, kuri šaknimis ardė pastatų fizinę struktūrą. Pašalinus augmeniją nuo angų, šikšnosparniams atsivėrė galimybės netrukdomai nardyti po forto ertmes, ieškant tinkamiausio kampelio hibernacijai. Šiame forte aptinkamos retos 7 šikšnosparnių rūšys, įtrauktos į Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų sąrašą, tarp jų – europinis plačiaausis ir kūdrinis pelėausis. Didelę grėsmę šikšnosparniams kėlė tai, kad per pastatus apaugusius krūmus bei medžius jiems ne vienerius metus buvo sunku patekti į žiemavietes. Čia siekiama palaikyti ne mažesnes kaip 20–40 europinių plačiaausių, 7–15 kūdrinių pelėausių ir ne mažiau kaip 300–350 kitų šikšnosparnių rūšių individų žiemojančias populiacijas. Bus stengiamasi teritorijoje užtikrinti žiemojančių gyvūnų ramybės būklę. Bet koks triukšmas, šviesa ar kitoks trikdymas, pažadinęs šikšnosparnį iš žiemos miego, tampa jo žūties priežastimi: padarėlis nubudęs išeikvoja energiją, o maisto žiemą rasti neįmanoma, todėl, net ir vėl užmigęs, pavasario nebesulaukia.
Gvadalkivyras
Gvadalkivyras  – trečia pagal ilgį Ispanijos upė, ilgiausia Andalūzijoje. Prasideda ties Kanjada de las Fuenteso vietove, Kasorlos kalnagūbryje, Andalūzijos kalnuose. Teka į pietvakarius, daugiausia Andalūzijos žemuma. Skaidosi į protakas, daro meandras. Įteka į Atlanto vandenyno Kadiso įlanką; sudaro estuariją.
Svarbiausi intakai: Mažoji Gvadiana, Gvadalimaras, Gvadachosas, Bembesaras, Chenilis.
Upės vandenys naudojami drėkinimui. Žemupys (nuo Sevilijos) laivuojamas. Prie Gvadalkivyro įsikūrę Kordobos, Sevilijos, Sanlukar de Baramedos miestai. Žemupyje teka Donjanos nacionalinio parko riba.
Upė pavadinimas kilęs iš („didžioji upė“).
Našlaitiniai
Našlaitiniai (Violaceae) – augalų šeima, kuriai priklauso žolės su ištisiniais lapais ir mažais prielapiais. Kituose kraštuose šiai šeimai priklauso puskrūmiai, o kartais net medžiai. Žiedai penkianariai, susibūrę į raceminius žiedynus. Vaisius – dėžutė, rečiau uoga.
Šeimoje 21 gentis, apie 800 rūšių. Lietuvoje auga viena našlaičių (Viola) gentis.
Muitas
Muitas – valstybės renkamas mokestis už importuojamas, vežamas tranzitu ar eksportuojamas prekes.
Lietuvių kalboje žodis muitas suprantamas kaip mokestis, renkamas tiesiai į valstybės biudžetą už importuojamas, vežamas tranzitu, eksportuojamas prekes. Mokestis, renkamas už konkrečią paslaugą, vadinamas rinkliava, nors ir muitas renkamas valstybės išlaidoms padengti, tuo pačiu siekiant apginti rinką nuo kitų valstybių, kurios, jei nebūtų valstybės, kuriai reikia sumokėti mokesčius, juos rinktų pačios. Kitose kalbose žodį muitas atitinka žodžiai, nusakantys daug platesnį mokesčių ir mokėjimų spektrą. Pvz., rusų kalboje žodį muitas atitinka žodis пошлина, kuris taip pat apima tokią mokesčių sritį kaip rinkliavos.
Muitų skirstymas
Muitai skirstomi į importo, tranzito ir eksporto.
Importo muitas
Viduramžiais importo muitus buvo sunku atskirti nuo tranzito muitų. Dažniausia buvo renkami mokesčiai iš pirklių, kurie veždavo prekes per punktą, kuris tiesiog surinkdavo mokesčius.
Tranzito muitas
Tranzito muitas taikomas per šalį pervežamoms prekėms (skirtoms ne tos šalies rinkai). Šiuo metu tranzito muitų praktiškai niekas nerenka.
Jei renkami panašūs į tranzito muitus mokesčiai, tai tik už kokias paslaugas, kaip naudojimasis keliais, tiltais, vamzdynais (pavyzdžiui, naftos perdavimui), žmonių iškastais ir prižiūrimais kanalais. Panašus į tranzito muitą yra ekologinis mokestis.
Viduramžiais tai buvo labiausiai paplitęs muitas. Jis buvo renkamas iš pirklių, kurie per feodalo žemes, sąsiaurį, bažnyčią, plukdydavo ar veždavo prekes. Tik vienijantis ar vienijant atskiras kunigaikštystes į valstybes, tranzito muitai buvo palaipsniui naikinami ir keičiami importo muitais.
Eksporto muitas
Eksporto muitas taikomas eksportuojant prekes. Dažniausiai jie taikomi išvežamoms žaliavoms. Valstybės, siekdamos užtikrinti, kad vidaus gamintojai turėtų pigesnių žaliavų, apmokestina muitais eksportuojamas žaliavas. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, dėl didelės infliacijos buvo aukštos kainos ir maži atlyginimai. Skirtumas tarp Lietuvos ir užsienio prekių kainų buvo apie 10 ir daugiau kartų. Siekiant sušvelninti kainų šuolį, taip pat saugantis, kad įmonės, pardavusios prekes į užsienį infliacinėmis kainomis neprarastų apyvartinių lėšų, buvo plačiai taikomi eksporto muitai. Vėliau eksporto muitai Lietuvoje buvo taikomi tik siekiant vietiniams gamintojams sumažinti žaliavų kainas. Ilgiausiai išsilaikė eksporto muitai neapdirbtai galvijų odai.
Kartais valstybė, norėdama palaikyti savus gamintojus, jiems eksportuojant prekes, suteikia išmokų. Europos Sąjungoje, kuriai priklauso ir Lietuva, yra teikiamos išmokos už eksportuojamą žemės ūkio produkciją.
Muitų skaičiavimo būdai
Advaliorinis – (ad valorem) skaičiuojama nuo prekių vertės (nustatytas mokestis dauginamas iš prekių vertės).
Specifinis – skaičiuojamas nuo prekių kiekio (nustatytas mokestis dauginamas iš prekių kiekio).
Mišrus – skaičiuojamas nuo prekių vertės ir kiekio (nustatytas mokestis dauginamas iš prekių vertės ir pridedama padaugintas nustatytas mokestis iš prekių kiekio).
Burbiškės (Vilnius)
thumb|left|240px|Griuvėsiai Burbiškėse
Istorija
1905 m. Rudaminos valsčiaus Burbiškių dvare (Vilniaus moterų dvasinėje mokykloje) gyveno 52 žmonės. 1931 m. buvo 71 gyventojas.
Roberto Bellarosa
Roberto Bellarosa (g. 1994 m. rugpjūčio 23 d.) – Belgijos dainininkas. Bellarosa tapo žinomas dėl sėkmės muzikiniame šou The Voice Belgique, kuriame jis užėmė pirmąją vietą. Dainininkas taip pat atstovavo Belgijai 2013 m. Eurovizijoje. Finale jis užėmė 12 vietą su 71 tašku.
Balėnų apylinkė
Balėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tirkšlių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Mažeikių rajonui. 1954 m. prijungta Pievėnų apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Balėnų apylinkė prijungta prie Tirkšlių apylinkės.
1344 m.
1344 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Maharaštros istorija
Maharaštros istorija – Maharaštros, istorinio-kultūrinio Pietų Azijos subregiono, gyvenamo maratų tautos, istorija. Jis nuo labai senų laikų turėjo savo valstybingumą ir savarankišką istoriją.
Senovė
Maharaštros regionas III a. pr. m. e. trumpai priklausė Maurjų imperijai, kuriai suirus, valdžią teritorijoje užgrobė Andros valstybė, valdoma Satavahanų. Nors ši valstybė buvo kilusi iš dravidų telugų teritorijų, užkariavusi indoeuropietiškas Maharaštros sritis, ji perkėlė sostinę į šias teritorijas. Satavahanų imperijoje valstybine kalba tapo maharaštri, dabartinės maratų kalbos pirmtakė, čia formavosi būsimųjų maratų identitetas.
Karnatakos hegemonija
VIII–XII a. Maharaštra priklausė galingai valstybei pietuose – Karnatakai: ją valdė Raštrakutų ir Čalukjų dinastijos. XII a. pabaigoje-XIII a. maratai vėl susigražino valdžią, valdant vietinei Seuna dinastijai.
Musulmonų sultonatai
Nuo XIII a. Maharaštros istoriją lėmė musulmoniškos valstybės. Po Delio sultonato įtakos čia susiformavo keletas Dekano sultonatų.
Maratų imperija
XVII a., regione stiprėjant Mogolų valdžiai, prasidėjo pasipriešinimo judėjimas. Jis išaugo kaip nauja dinastija, kuri sukūrė galingą Maratų imperiją, kurį laiką valdžiusią visą Dekaną.
Kolonijinis laikotarpis
1777–1818 m. maratai kovojo nuožmius karus su Britanija, kurie baigėsi jų pralaimėjimu. Maharaštra buvo įjungta į Bombėjaus provinciją.
Maharaštros valstija
Po nepriklausomybės 1947 m. buvo pradėta formuoti Maharaštros valstija, kuri dabartinį pavidalą įgavo 1960 m.
Kolodzionžas (Vengruvo apskritis)
Kolodzionžas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sadovnės valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietryčius nuo Sadovnės, apie 24 km į šiaurę nuo Vengruvo ir apie 76 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Eglūniniai
Eglūniniai (Tamaricaceae) – augalų šeima, kuriai priklauso puskrūmiai, krūmai arba nedideli medeliai su mažais lapais. Žiedai smulkūs, pavieniai arba sukrauti kekėse, šluotelėse ar varpose. Vaisius – kūgiška dėžutė.
Šeimoje 4 gentys, apie 90 rūšių. Lietuvoje kaip dekoratyviniai augalai auginami dviejų genčių augalai:
Yasuo Fukuda
Jasuo Fukuda (福田 康夫; Fukuda Yasuo, g. 1936 m. liepos 16 d. Takasakyje, Gunmos prefektūroje, Japonijoje) – 91-asis Japonijos ministras pirmininkas ir Japonijos liberaldemokratų partijos prezidentas. Fukuda į postą buvo paskirtas 2007 m. rugsėjo 26 d. ir pakeitė netikėtai atsistatydinusį, buvusį ministrą pirmininką Šinzo Abe.
Biografija
Jasuo Fukuda gimė Takasakyje, Gunmos prefektūroje, Japonijoje. Jis buvo vyriausias 67-ojo Japonijos ministro pirmininko Takeo Fukudos sūnus. Užaugo Setagajoje, Tokijuje, Japonijoje, 1959 m. baigė Vasedos universitetą.
Vengrijos futbolo varžybos 1975–1976 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1975–1976 m.
Normainiai I
Normainiai I – kaimas Jonavos rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 5 km į šiaurę nuo Žeimių, prie kelio. Stūkso Normainių piliakalnis, yra Normainių akmuo. Greta įsikūrę Normainėliai.
Istorija
Normainiai (Narmayne), kaip minima Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje, 1372 m. buvo nuniokoti kryžiuočių.
Žažumbris
Žažumbris – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Anykščių, prie Anykštos. Yra Žažumbrio geležinkelio stotelė (Aukštaitijos siaurojo geležinkelio ruožas Anykščiai–Rubikiai). Praeina kelias. Gamtos paminklas – Žažumbrio ąžuolas (24 m aukščio, 537 cm apimties).
miniatiūra|left|[[Anykšta Žažumbryje, kertanti kelią į Rubikius]]
1935 m. pasaulio šachmatų čempionatas
right|thumb|400px|[[Maksas Euvė (sėdi kairėje) nagrinėja pasibaigusią su Aleksandru Aliochinu partiją, Nyderlandai, 1935 m.]] '''1935 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' – 1935 m. spalio 3 – gruodžio 15 d. Olandijoje vykęs 30 partijų šachmatų mačas tarp Aleksandro Aliochino ir Makso Euvės. Mačas vyko 13-koje miestų: Amsterdame, Delfte, Roterdame, Utrechte, Gaudoje, Hagoje, Groningene, Barne, Hertogenbose, Eindhovene, Zeiste, Ermele, Zandvorte. Nugalėtojas turėjo surinkti daugumą taškų ir pasiekti ne mažiau 6-ių pergalių. Esant rezultatui 15 : 15 Aleksandras Aliochinas išsaugotų titulą. Be to, pralaimėjęs čempionas, turėjo teisę į mačą revanšą. Mačas pasibaigė pretendento pergale 15½ : 14½ (+9 -8 =13). Maksas Euvė tapo penktuoju pasaulio čempionu.
Čempionas
Antrasis mačas su E. Bogoliubovu nepasiuntė A. Aliochinui pavojaus signalo, o tik dar kartą patvirtino jo didelį pranašumą prieš varžovus. Tuo metu čempionas pateko į kūrybinę krizę ir stagnaciją. Psichologinė trauma po skirybų su pirmąją žmona, vedybos su antrąja, tėvynės ilgesys, įklampino į melancholiją ir alkoholio vartojimą. Nuo 1934 m. čempionas nelaimėjo nei vieno rimto turnyro.
Žažumbris
Istorija
Pagal 1789 m. Ukmergės pavieto (apskrities) seniūnijų inventorių minimas Bičionių kaimo Žažumbrio (Žežumbrio) užusienis. 1950–1951 m. Žažumbrio kaime ant Anykštos buvo pastatyta kolūkinė Žažumbrio hidroelektrinė, tiekusi elektros energiją kolūkio objektams ir veikusi keliolika metų iki masinės elektrifikacijos.
1935 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Pretendentas
M. Euvė niekados nelaikė savęs šachmatų profesionalu ir daugiausiai dalyvaudavo varžybose per atostogas nuo darbo mergaičių gimnazijoje, kurioje jis dėstė matematiką. 1933 m. eilinį kartą tapęs Olandijos čempionu, net pareiškė, kad galėtų geriau susitelkti mokslinėje ir pedagoginėje veikloje, baigiąs savo šachmatų karjerą.
Tačiau, spaudžiamas daugybės gerbėjų, grįžo į šachmatus. Gerbėjai įkūrė „ Euvės fondą“, kuris visoje šalyje rinko pinigus jo mačui su A. Aliochinu. Kai 1934 m. fonde buvo pakankamai lėšų, M. Euvė pasiuntė oficialų kvietimą čempionui, kuris buvo priimtas.
M. Euvė sudarė pasiruošimo mačui planą ir kartu su savo treneriu H. Kmochu (vėliau prisijungė ir S. Floras) pradėjo jį vykdyti. Savo pasiruošimą padalijo į tris dalis: fizinį, teorinį ir praktinį. Jis užsiiminėjo sportu: plaukiojo, boksavosi, žaidė tenisą, reguliariai mankštinosi, paruošė rimtą debiutų repertuarą.
1934 m. žaidė Ciuriche, kur nors ir užleido pirmąją vietą A. Aliochinui, bet asmeninę su juo partiją laimėjo ir aplenkė E. Laskerį, A. Nimcovičių, E. Bogoliubovą. 1935 m. pradžioje Heistingse, kartu su S. Floru ir G. Tomasu pasidalijo 1-3 vietas. Mačo pradžiai, M. Euvės žodžiais tariant, buvo pasiruošęs gerai, kaip niekados gyvenime.
Prognozės prieš mačą
Tačiau nežiūrint M. Euvės intensyvaus ruošimosi ir tam tikro A. Aliochino pasiekimų nuosmukio, mažai kas abejojo, kad nugalės čempionas.
Olandų didmeistris buvo sužaidęs keletą mačų ir visus, išskyrus vieną (8 : 8 su S. Floru), pralaimėjo: du kartus E. Bogoliubovui (abu po 4½ : 5½), R. Kapablankai (4 : 5), ir A. Aliochinui (4½ : 5½).
Jam trūko stambiuose turnyruose įtikinamų pergalių, todėl, kai kas manė, kad pretendentas Nr.1 turėtų būti R. Kapablanka. Vis tik, nors jo teisė į mačą buvo abejotina, bet neatmestina.
Mačo eiga
Kaip ir buvo manoma, iškart užvirė aktyvi kova: A. Aliochinas nedelsdamas bandė įrodyti pranašumą – laimėjo 1-ąją partiją. Bet M. Euvė atsirevanšavo iš karto – 2-ojoje partijoje. Tačiau Aliochinas laimėjęs 3-iąją ir 4-tąją, išsiveržė į priekį 3:1. Ypač įspūdinga buvo, ketvirtoji partija, kurioje ryškiai sublizgėjo čempiono fantazija. Po 9-osios partijos rezultatas tapo 5 : 2 A. Aliochino naudai. Čempionui, kuris buvo pareiškęs, kad nematąs, kas galėtų prieš jį laimėti, viskas sekėsi. M. Euvei, kukliai pažadėjusiam laikytis, kol kas teko būti šešėlyje.
Bet įveikęs pirmąjį jaudulį ir išsprendęs prancūziškosios gynybos, kurios apkasus pirmosiose partijose sėkmingai ardė čempionas, problemas, pretendentas užčiuopė kojomis dugną. Gi, A. Aliochinas, nepajutęs tų permainų, tuščiai eikvodamas savo resursus, toliau stengėsi „pribaigti“ varžovą. Vėliau M. Euvė rašė: „Susidurdamas su kai kuriais sunkumais A. Aliochinas rizikuodavo…..azartiškai atakuodavo atsparias padėtis. Tai jam padėjo laimėti 4-ąją partiją ir būti netoli pergalės 6-ojoje.“
Bet kuo toliau tuo sunkiau jam sekėsi pralaužti varžovo logikos sieną. Čempionas beveik kiekvienoje partijoje pradėjo klysti, netiksliai žaisti, tai suteikdavo varžovui galimybę perimti iniciatyvą, nors šis ne kartą jas praleido.
Po 11-os partijos čempionas dar pirmavo – 6½ : 4½, tačiau po 14-osios partijos jau lygu – 7 : 7. M. Euvė rašė, kad čempionas pasijuto, kaip ne savo kėdėj:
„Jis niekados rimtai negalvojo, kad gali pralaimėti. Kai jam iš rankų buvo išmuštas debiutinis ginklas, pasidarė pažeidžiamas. Jis aiškiai nervinosi. Susidūręs su titulo praradimo grėsme, prarado ankstesnį pasitikėjimą savo jėgomis.“
Tačiau sunkiu momentu A. Aliochinas pasirodė vertas čempiono vardo. Pervažiuojant iš Groningeno į Barną jis sakė E. Laskeriui: "Žaisiu solidžiau. Reikia daugiau logikos, mažiau azarto.“ Per sekančias penkias partijas A. Aliochinas pasiekė dvi pergales ir trejas lygiąsias ir prieš 20-ąją partiją pirmavo dviem taškais 10½ : 8½. Kad išsaugotų titulą per likusias 11 partijų reikėjo surinkti tik 4½ taško.
Bet čia pasireiškė M. Euvės kovingumas, kuris padėjo puikiai laimėti 20-ąją partiją. Po jos sekė ir 21-oji, į kurią čempionas atvyko pavėlavęs, ir kurią pretendentas laimėjo – tai leido M. Euvei vėl išlyginti rezultatą – 10½ : 10½. Pretendentas privalėjo laimėti 23-iąją, o čempionas 24-ąją, bet abi baigėsi lygiosiomis. Dėl grubios klaidos patirtas šokas A. Aliochiną labai paveikė – 25-ojoje partijoje jis atrodė beviltiškai – ją, pasirinkęs labai aštrų variantą su dviejų pėstininkų aukomis, pralaimėjo be kovos. M. Euvė išėjo į priekį 13 : 12. Jo pergalė ir 26-ojoje partijoje, kurią jis žaidė puikiai, atnešė jam dar vieną sėkmę.