cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Libano ekonomika
Bankai
Beiruto vertybinių popierių birža įkurta 1995 m.
Užsienio prekyba
Užsienio prekybos balansas neigiamas. 2004 m. eksportuota prekių už 1,78 mlrd. JAV dol., importuota už 8,16 mlrd. JAV dolerių. Daugiausia eksportuojami juvelyriniai dirbiniai, perlai, mašinos ir elektros prietaisai, cementas, chemijos, tekstilės pramonės gaminiai, metalas ir jo gaminiai, plataus vartojimo prekės, drabužiai, maisto produktai.
Importuojama daugiausia naftos produktai, mineralinės medžiagos, elektros prietaisai, transporto priemonės (automobiliai, sunkvežimiai), metalas ir jo gaminiai, tekstilės, maisto pramonės gaminiai.
Šaltiniai
লেবানন
Kauno Žalgirio futbolo akademijos stadionas
Kauno Žalgirio futbolo akademijos stadionas (XX a. Kauno futbolo mokyklos stadionas, iki 2020 m. Tauro sporto mokyklos stadionas) – įvairios paskirties stadionas su futbolo aikšte Kaune, šalia sporto mokyklos „Tauras“.
Istorija
Stadionas pastatytas dar sovietmečiu, miesto vakaruose, Vilijampolės seniūnijoje esančiame Neries krantinės parke. Parkas įkurtas tarp Petro Vileišio ir Varnių tiltų, šalia Neries upės bei Neries krantinės gatvės, į pietryčius nuo Sąjungos aikštės. Stadione sportavo „Tauro“ sporto mokyklos auklėtiniai. Vyko vaikų ir jaunimo rungtynės. Ilgus metus žaisdavo žemųjų lygų mėgėjai.
XXI a. stadionas priklausė „Tauro“ sporto mokyklai. Apie 2010 m. jame namų rungtynes yra žaidęs Spyris Kaunas, taip pat FBK Kaunas.
2019 m. dėl S. Dariaus ir S. Girėno stadiono rekonstrukcijos didysis futbolas grįžo į šį stadioną. Šiame stadione namų rungtynes žaidė A lygos dalyvis FK Kauno Žalgiris, todėl stadione buvo įrengtos papildomos sėdimos vietos, bokštelis filmuoti rungtynėms. 2020 m. stadionas pavadintas „Kauno Žalgirio“ futbolo akademijos vardu.
Informacija
Stadiono danga yra natūrali veja (žolė). Matmenys 105 m × 68 m. Yra apšvietimas. Stadionas talpina 500 žiūrovų.
Libano dailė
thumb|150px|Statulėlė iš [[Biblas|Biblo]] thumb|Kriščionys pabėgėliai 1860 m.
Libano dailė – Libano, valstybės Artimuosiuose Rytuose, rytinėje Viduržemio jūros pakrantėje dailė.
Istorija
Libano dabartinėje teritorijoje rasta akmens amžiaus (4–3 tūkstantmetis pr. m. e.) keramikos su schematiškais žvėrių atvaizdais, finikiečių laikotarpio sarkofagų, papuošalų, skulptūrėlių ir kitų dailės dirbinių, kurių dekorui būdingos banguotos linijos, rozetės, apskritimai, Romos ir Bizantijos valdymo laikų mozaikų.
Pirmieji žinomi Libano dailininkai I. Hasruni (XVI a.) ir A. Zahiras (1684–1748 m.), jie sekė islamiškais vaizdavimo kanonais. XVIII a. – XIX a. sandūroje dailėje pagausėjo vakarietiškos tradicijos apraiškų. Tapytojai krikščionys M. Dibas (m. 1826 m.), K. Dibas (m. 1873 m.) ir kiti kūrė religinėmis temomis, tapė dvasininkų portretus.
Tapyba
XIX a. tapytojai, tarnavę Osmanų imperijos kariuomenėje, patyrė turkų dailės įtaką, ji ryški Libano marinistinės tapybos mokyklos atstovų (A. Džamalo, I. Sarabije, N. Bekhazi, N. Fajado, H. Tanniro, M. S. Miri ir kt.) kūryboje. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje Vakarų Europoje studijavę tapytojai D. Kormas (1852–1930 m.) ir H. Sruras (1860–1938 m.) pagarsėjo religiniais paveikslais ir portretais. K. Salebi (1870–1928 m.) išsiskyrė raiškiais portretais, aktais.
XX a. pirmoje pusėje siekta sukurti nacionalinį stilių, atsigręžta į liaudies kūrybą, vietinį peizažą, architektūrą, žmones. Nacionalinės temos jungtos su vakarietiško modernizmo raiškos priemonėmis.
Moderniosios Libano tapybos pradininkais laikomi S. Žmajelis (1898–1958 m.), O. Onsi (1901–1969 m.), M. Farukas (1901–1957 m.), S. Duaihi (1915–1994 m.), kurie tapė kaimo, miesto, gamtos peizažus, vietinių žmonių portretus. 1937 m. Beirute įkurta Libano meno akademija ir 1954 m. Amerikos Beiruto universitete įsteigtas Dailės fakultetas paskatino šiuolaikinės dailės plėtrą. Vieni tapytojai (E. Adnanas, g. 1925 m., S. Aklis, g. 1926 m., R. Šarafas, 1932–2003 m.) ieškojo įkvėpimo folklore, Libano istorijoje, arabų kaligrafijoje, kiti (C. Abudas, 1926–2004 m., P. Giragosianas, 1926–1994 m., L. Ačkar, g. 1928 m., A. Elbakča, g. 1932 m., Dž. Serafim, g. 1934 m.) plėtojo kosmopolitišką stilių, sekė siurrealizmu, abstrakcionizmu ir kitomis avangardistinėmis srovėmis.
Skulptūra
Moderniosios skulptūros pradininku Libane laikomas J. Hojekas (1883–1962 m.), jis studijavo Paryžiuje, patyrė O. Rodeno įtaką; sukūrė poetiškų realistinių biustų, reljefų. Kiti žymesni skulptoriai: J. Ghasubas (1898–1967 m.), kūręs griežta, akademistine maniera, broliai Mišelis (1921–1981 m.), Alfredas (1924–2006 m.) ir Žozefas (1929–1980 m.) Basbusai, sukūrę realistinių, stilizuotų ir abstrakčių skulptūrų.
Steven Thicot
Stevenas Tiko (Steven Thicot; g. 1987 m. vasario 16 d.) – futbolininkas, kilęs iš Prancūzijos, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje. Žaidė Lietuvoje 2020 ir 2021 m. Atstovavo „Kauno Žalgirio“ klubui.
Karjera
Prancūzijos stipriausios lygos „Nantes“ klubo auklėtinis.
2006–2007 m. sezone atstovavo Sedano „Ardennes“ ir debiutavo Prancūzijos „Ligue 1“.
Vėliau rungtyniavo Škotijoje („Hibernian“), Portugalijoje („Naval“, „Belenenses“ ir „Tondela“), Rumunijoje (Bukarešto „Dinamo“), Graikijoje (AEL) ir Malaizijoje („Melaka United“).
Užpjauniai (reikšmės)
Užpjauniais vadinami:
Steven Thicot
Karjera
2019 m. žaidė JAV, kur atstovavo antroje pagal pajėgumą JAV lygoje rungtyniavusiam Šarlotės „Independence“ klubui.
FK Kauno Žalgiris
2020 m. kovo 2 d. pranešta, kad tapo FK Kauno Žalgiris klubo nariu. Rungtyniavo 87 numeriu pažymėtais marškinėliais.
2020 m. A lygoje sužaidė 17 susitikimų. (Dėl pandemijos 2020 m. sezone komandos sužaidė po 20 rungtynių.)
2021 m. sezone A lygoje sužaidė 28 rungtynes. Po sezono pasibaigė sutartis, kuri nebuvo pratęsta.
2022 m. gegužės viduryje sugrįžo į Škotiją ir pasirašė sutartį su Škotijos trečiojo diviziono Clyde FC klubu.
Karjera rinktinėse
Žaidė Prancūzijos U-17 vaikinų rinktinėje. Buvo šios rinktinės kapitonas.
FK Dinamo Vranje
Vranjės „Dinamo“ – Serbijos futbolo klubas iš Vranjės.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1951 m.
Liberai
Liberai (arba amerikoliberai, savivardis Americo-Liberian) – Afrikos nacija, gyvenanti Liberijoje. XXI a. pradžioje iš viso buvo apie 75 000 žmonių (2,5% Liberijos gyventojų).
Istorija
Nacija susiformavo XIX a. – XX a. pradžioje afroamerikiečiams, kurie iš JAV į Liberiją kėlėsi nuo 1822 m., sumišus su atvykėliais iš Barbadoso ir kitais juodaodžiais. Sudaro daugumą Liberijos inteligentų, vyrauja tarp verslininkų.
1847–1980 m. liberų atstovai vadovavo Liberijos politinei valdžiai. Vienas žymiausių veikėjų Viljamas Tubmanas (valdė 1944–1971 m.), siekęs suartinti liberus ir vietinius gyventojus. Išimtinę padėtį jie ir jų Tikrųjų vigų partija prarado po 1980 m. valstybės perversmo, kai buvo nužudytas jų prezidentas Viljamas Tolbertas, ir po 1989–1994 m. bei 1999–2003 m. pilietinių karų.
Kultūra
Materialioji liberų kultūra europietiška. Kalba anglų ir kreoline anglų kalba. Dauguma tikinčiųjų – protestantai, yra katalikų. Pagrindiniai verslai – prekyba ir amatai. Palyginti su kitomis Liberijos etninėmis grupėmis, liberai labiau išsilavinę. Vyrauja mažoji šeima. Praktikuojama santuokinė išpirka.
Belekas
Belekas  – miestelis Turkijos pietuose, Antalijos ile, Seriko rajone, 30 km į rytus nuo Antalijos, Viduržemio jūros pakrantėje, Turkijos Rivjeroje. Plentai į Antaliją ir Seriką. Svarbus Turkijos pajūrio kurortas. Yra dideli golfo aikštynai, kuriuose vyksta tarptautiniai golfo čempionatai. Pakrantėje driekiasi paplūdimys. Netoliese yra Kuršunlu krioklys ir gamtos parkas, senovinių Pergės ir Aspendo miestų liekanos, amfiteatras (jame vyksta operos ir baleto pasirodymas).
Jučiai (Pilkalnio apskritis)
Jučiai (, nuo 1938 m. Weidenbruch, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, prie Pjaunės upelio.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Jučių kaimo bendruomenė 1933–37 m. Minimi nuo 1544 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: Judschayten, Judschen, Judzen, Judtschen, Judszen, Jodszen, Juttschen. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 11 ugniakurų, 1821 m. – valstiečių kaimas su 68 gyventojais. 1846 m. Jučiuose buvo 13 gyvenamųjų pastatų ir 110 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai. 1874 m. apskrityje įsteigtas Užpjaunių valsčius, kuriam priklausė ir Jučių kaimo bendruomenė. Tikintieji priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai. 1893 m. šalia kaimo nutiestas Tilžės–Stalupėnų geležinkelis. Kaimo pietuose buvo nedidelė pelkė, kurioje buvo kasamos durpės.
Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Bodrumas
Bodrumas  – miestas Turkijos pietvakariuose, Muhlos ile, Bodrumo pusiasalyje, prie Egėjo jūros Giokovos įlankos, Turkijos Rivjeroje. Žvejybos, keleivių ir jachtų uostas; keltai į Koso, Rodo, Ikarijos salas. Bodrumas yra svarbus Turkijos pajūrio kurortas. Auginami citrusiniai vaisiai (ypač, mandarinai), jais prekiaujama. Yra 1402 m. kryžiuočių pastatyta Šv. Petro pilis (Petronium), joje yra povandeninės archeologijos muziejus. Prie pat Bodrumo yra Išlikę senovės graikų polio ir miesto Halikarnaso griuvėsiai.
Nuo 2002 m. rengiamas kasmetinis Bodrumo baleto festivalis.
Istorija
Nuo senovės šioje vietoje stovėjo Karijos miestas Halikarnasas. Dabartinis miestas pradėjo kurtis apie XV a. pastačius kryžiuočių Petronium pilį (nuo jos pavadinimo kilo ir Bodrumo vardas). 1522 m. pilį užėmė Osmanai. XX a. pr. čia ėmė kurtis iš Kretos atkeldinti turkai. Nuo XX a. vid. Bodrumas pradėjo augti kaip kurortas.
Klaipėdos „Neptūnas“
Klaipėdos „Neptūnas“ gali reikšti:
FK Proleter Novi Sad
Novi Sado „Proleter“ – Serbijos futbolo klubas iš Novi Sado.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1951 m. 2008–2009 m. sezone laimėjo Serbijos Vojvodina lygą ir pakilo į Serbijos Pirmą lygą. Devynerius metus jie praleido Serbijos Pirmoje lygoje, kol 2017–2018 m. tapo pirmos lygos nugalėtojais ir pirmą kartą klubo istorijoje buvo perkelti į Serbijos Superlygą. Debiutuodami aukščiausioje lygoje jie užėmė aštuntą vietą. Per šį laikotarpį klubas penkis kartus pateko į Serbijos taurės aštuntfinalį.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Superlygoje, kurioje po pirmojo etapo buvo keturiolikti; tačiau silpnųjų komandų grupėje liko paskutiniai ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.
FK Sinđelić
FK Sinđelić – Serbijos futbolo klubas iš Belgrado.
Vyturys
Vyturys – vieversio sinonimas. Taip pat vyturys yra Lietuvoje populiarus pavadinimas:
Černomorecas
Černomorecas  – miestas vakarinėje Bulgarijoje, prie Juodosios jūros. Kurortinis miestelis, kuriame gyvena 2,2 tūkst. gyventojų. Nuo Burgaso nutolęs 24 km atstumu.
Istorija
Gyvenvietei 2009 m. buvo suteiktas miesto statusas. Sukurta infrastruktūra ir plėtojamas turizmo verslas.
Komiai
Komiai (Коми), komiai zyriai (Коми-Зыряна) – šiaurės rytų Europos tauta. Gyvena daugiausia Rusijoje: Komių Respublikoje (256 464), Jamalo Nencų autonominėje apygardoje (6177), Nencų autonominėje apygardoje (4510), Chantų Mansijoje (3081), Murmansko srityje (2177) ir kt., be to, 1545 komių gyvena Ukrainoje. Iš viso populiaciją sudaro ~350 tūkst. žmonių. Permės krašte gyvena komiams zyriams labai gimininga tauta – komiai permiečiai (~125 tūkst. žmonių). Kalba finougrų šeimai priklausančia komių kalba.
Kultūra
Tradiciškai užsiima gyvulininkyste: augina galvijus, avis, ožkas, arklius, kiaules, nuo XII a. – ariamąja žemdirbyste (miežiai, rugiai, avižos, kviečiai). Taip pat verčiasi daržininkyste, medžiokle, žvejyba, maisto rinkimu (grybavimas, uogavimas), amatais (kailiadirbystė, audimas, padargų, namų apyvokos reikmenų gamyba, medžio drožyba).
Komiai išlaikė gausų folklorą, senovės tikėjimų, apeigų, kalendorinių papročių. Tikinčiųjų dauguma – stačiatikiai, yra sentikių, tikėjime gausu senojo šamanistinio tikėjimo elementų.
Tradicinis komių būstas – keturkampis dviaukštis (pietuose – vienaukštis), drožiniais puoštas pušinių rąstų gyvenamasis namas, su vasarine ir žiemine dalimis, atskirtomis priemene. Namo stogas vienšlaitis, dengtas lentelėmis. Moterų tradiciniai drabužiai – palaidinės, skaros, įvairūs sarafanai, žiemą – kailiniai. Vyrai dėvi drobinius marškinius, kelnes, kaftanus, žiemą – kailinius, veltinio arba avikailių kepures.
Komių virtuvę sudaro įvairios sriubos, košės, virtiniai, patiekalai iš žuvies, duona, kepiniai (per šventes – pyragas su žuvimi), geriama arbata.
Istorija
Komių zyrių tauta pradėjo formuotis X-XIV a., kuomet vietinės Vyčegdos baseino medžiotojų ir žvejų gentys maišėsi su iš Karnos aukštupio regiono atsikėlusiais komių permiečių protėviais. Komių zyrių etnogenezę veikė finougrai (vepsai, marių, Obės ugrų protėviai) bei rytų slavai. Prie Karnos likusios gentys XV a. buvo sudariusios Didžiosios Permės kunigaikštystę. XV a. pabaigoje komių žemės prijungtos prie Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės. XVI – XIX a. komiai plėtėsi į šiaurę ir į rytus (iki Uralo), iš dalies išstūmė nencus, mansius. XVIII a. komiai suskilo į zyrius ir permiečius.
Sozopolis
Sozopolis  – miestas vakarinėje Bulgarijoje, prie Juodosios jūros. Kurortinis miestelis, kuriame gyvena 5,7 tūkst. gyventojų.
Istorija
Gyvenvietei buvo suteiktas miesto statusas. Sukurta infrastruktūra ir plėtojamas turizmo verslas.
FK Teleoptik
Belgrado „Teleoptik“ – Serbijos futbolo klubas iš Belgrado.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1952 m.
HD 73267 b
HD 73267 b – egzoplaneta, skriejanti apie G5V spektrinės klasės žvaigždę HD 73267, esančią Kompaso žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 162,8 šviesmečio (49,9 parseko).
HD 73267 b yra dujinė milžinė. Jos masė siekia 3,06 Jupiterio masės (972,8903 karto masyvesnė už Žemę), o spindulys – 0,9078 Jupiterio spindulio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per maždaug 1260 parų, jos orbitos didysis pusašis – 2,198 (± 0,025) av, o ekscentricitetas – 0,256 (± 0,009).
Marsa Alamas
Marsa Alamas  – miestas pietryčių Egipte, prie Raudonosios jūros. Yra tarptautinis oro uostas, bei jūrų uostas, iš kurio į jūrą vykstama į turistines keliones. Išvystytas turizmas ir paslaugų sektorius aptarnaujantis poilsiautojus.
Istorija
Antikoje dabartinio miesto vietoje buvo ieškoma aukso, kasamas marmuras.
2001 m. atidarytas tarptautinis oro uostas, pradėtas plėtoti masinis poilsinis turizmas.
Gyventojų skaičius siekia apie 10 tūkst. asmenų, bet vasarą atvyksta daug poilsiautojų.
FK Budućnost Dobanovci
„Budućnost“ – Serbijos futbolo klubas iš Dobanovcų (Belgrado priemiesčio).
Istorija
Klubo ištakos siekia 1920 m.
Urupas (sala)
thumb|200px|Urupas Kurilų žemėlapyje Urupas (,, ain. ウルㇷ゚ = Urup) – Rusijai priklausanti sala Kurilų salyne. Yra salyno pietuose, Frizo sąsiauriu atskirta nuo Itrupo, o Urupo sąsiauriu – nuo Juodųjų Brolių salų. Plotas – 1427 km².
Salos ilgis 116 km, plotis iki 20 km. Kranto linijos ilgis – 277 km. Paviršius kalnuotas, susidaro iš 25, papėdėmis susiglaudusių ugnikalnių; iš jų – vienas veikiantis (Bergo ugnikalnis, 1040 m). Aukščiausia vieta – 1426 m (Vysokajos k.). Yra krioklių, ežerų. Pietinė dalis lygi, išraižyta įlankų ir užutėkių. Aplink gausu kekurų. Saloje auga mišrieji miškai su lianomis, Kurilų bambukais.
Urupe nuolatinių gyventojų nėra. Veikia du švyturiai. Yra pora apleistų gyvenviečių. Kasamas auksas. Faktiškai sala priklauso Sachalino sričiai, Kurilų rajonui.
Saloje nuo seno gyveno ainai. XVIII a. kolonizaciją pradėjo Rusija ir Japonija. 1855 m. Iturupas oficialiai pripažintas Japonijos valda, bet per antrąjį pasaulinį karą užimtas Raudonosios armijos.
Glifada
Glifada  – miestas pietų Graikijoje. Netoli Atėnų pietinės dalies. Populiarus kurortas, kuriame pagal 2011 m. surašymo duomenis gyveno 87,3 tūkst. asmenų.
Istorija
Miestas turi seną istoriją. Žinomas nuo Antikos laikų.
Dabartinis miestas per keletą dešimtmečių tapo populiariu turizmo centru. Jame pastatyti viešbučiai, restoranai ir naktiniai klubai.
FK Radnički Pirot
Piroto „Radnički“ – Serbijos futbolo klubas iš Piroto.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1945 m.
Skarboras (Anglija)
Skarboras  – miestas šiaurinėje Anglijoje, Šiaurės Jorkšyre prie Šiaurės jūros. Populiarus kurortas, kuriame išvystytas turizmas. Yra jūrų uostas, prieplauka.
Istorija
Gyvenvietė žinoma nuo viduramžių. Buvo pastatyta pilis, kurios griuvėsiai išliko iki šių laikų.
1318 m. per karą su škotais miestas buvo sudegintas.
1867 m. pastatytas ir pradėjo veikti Grand Hotel. miestas tapo patrauklus poilsiautojams, kurie vasaroti pamėgo prie Šiaurės jūros.
Linoza
thumb|right|250px|195 m aukščio Vulkano kalnas. Linoza (it. Linosa) – viena iš trijų Pelagų salyno salų Viduržemio jūroje, priklausanti Italijai. Netoliese yra didžiausia salyno sala Lampedūza ir negyvenama sala Lampionė. Visos šios salos priklauso Sicilijos Agridžento provincijai.
Sala gyvenama, turinti apie 400 gyventojų.
Vulkaninės salos plotas sudaro 5,45 km². Labiausiai matomas salos objektas yra 195 m aukščio Vulkano kalnas.
Pūnų karų metu romėnai saloje buvo įkūrę bazę; iki šiol dar yra išlikusių karo pėdsakų. Napoleono karų metu britai svarstė šią salą kartu su Pantelerija ir Lampedūza įsigyti taip palengvinant tiekimą į Maltą, tačiau šio plano buvo atsisakyta po 1812 m. skaičiavimų ir išvadų.
Iki pat 1843 m. sala buvo negyvenama, kol Sicilijų karalius Ferdinandas II įsakė salą apgyvendinti. Pirmieji kolonistai čia atsikraustė 1845 m. balandžio 25 d.
Udinė
Udinė – miestas šiaurės rytų Italijoje, Alpių priekalnėse, 40 km nuo sienos su Slovėnija; provincijos centras. Istorinė Friulio regiono sostinė. Geležies pramonė. Švč. Marijos katedra (pastatyta 1335 m.), Udinės pilis (pastatyta 1517 m.). 2019 m. mieste gyveno 100170 gyventojų.
Istorija
Pirmą kartą ši vietovė paminėta lotyniškuose šaltiniuose kaip Udene 983 m., o apie 1000 m. vadinta Utinum. Šio pavadinimo kilmė nėra aiški. Manoma, kad šis žodis gali būti siejamas su Indoeuropiečių prokalbės šaknimi udder, tam tikrais atvejais reiškiančia kalvą.
Udinė yra istorinė Friulio regiono sostinė. Šiose vietose gyventojai apsigyveno Neolito laikotarpyje. Gyvenvietę įkūrė Ilyrai.
Pasak vengriškos legendos, šiose vietose hunų valdovas Atila, ruošdamasis užkariauti Akvilėjos miestą, pastatė kalvą. Ši vieta buvo visiškai plokščia, tad jis liepęs savo kariams šalmais sunešti smėlį ir tokiu būdu ant kalvos įkūrė miestą.
1420 m. miestas atiteko Venecijos respublikai. 1511 m. mieste įsiplieskė pilietinis karas, vėliau sekė žemės drebėjimas ir maras. Venecijos respublika Udinę valdė iki 1797 m., tuo metu Udinė buvo antras didžiausias respublikos miestas. 1866 m. Italijos suvienijimo metu miestas prisijungė prie Italijos.
I pasaulinio karo metu Udinėje buvo įsikūręs Italijos karinių pajėgų vadovas, tad miestas buvo vadinamas Capitale della Guerra (karo sostinė). Po mūšių 1917 m. miestas atiteko Vokietijai, o po metų – Austrijai. Po karo Udinė buvo paskelbta trumpai gyvavusios istorinės Friulio provincijos sostine. II pasaulinio karo metu Udinę iki 1945 m. kontroliavo Vokietijos pajėgos.
Futbolas
Udinės Friuli stadione 1990 m. vyko XIV pasaulio futbolo čempionatas. Mieste žaidžia Udinese Calcio klubas.
Almunjekaras
Istorija
Viduramžiais dėl miesto kovojo ispanai ir maurai.
Po Antrojo pasaulinio karo čia kūrėsi viešbučiai, barai, naktiniai klubai. Miestas tapo populiariu kurortu.
Kalpas
Kalpas  – miestas Ispanijos pietryčiuose, Valensijos regione. Viduržemio jūros pakrantės kurortas.
Istorija
Viduramžiais dėl miesto kovojo Aragono karaliai ir maurai.
Po Antrojo pasaulinio karo čia kūrėsi viešbučiai, barai, naktiniai klubai. Miestas tapo populiariu kurortu.
Udagamandalamas
Tai XIX a. britų išplėtotas kurortas su britiškomis vilomis, Šv. Stepono bažnyčia, rožynu, botanikos sodu, senoviniu geležinkeliu, kuriuo rieda garvežiai, todų liaudies buities muziejumi.
Istorija
Nuo seno šiose vietose buvo todų kaimai.
Britų valdininkas Džonas Salivanas (John Sullivan) lankėsi šiose vietovėse 1819 m. sausio mėn. ir buvo sužavėtas vietos grožio. Čia jis pradėjo steigti Aranmoro rūmus. Didžiosios Britanijos pareigūnai šį miestą pamėgo kaip populiarų vasaros kurortą. Udagamandalamas buvo Madraso prezidencijos vasaros sostine.
Po Nepriklausomybės atgavimo miestas išsivystė į populiarų kurortą.
Kunaširas
thumb|200px|Kunaširas Kurilų žemėlapyje Kunaširas (,, ain. クナシㇼ = Kunasir) – Rusijai priklausanti sala Kurilų salyne, toliausiai pietuose esanti salyno sala. Nemuro sąsiauriu atskirta nuo Hokaido salos (Japonija). Plotas – 1490 km².
Salos ilgis 123 km, didžiausias plotis 30 km. Kranto linijos ilgis – 343 km. Paviršius kalnuotas, gausu veikiančių ugnikalnių (Tiatios, Mendelejevo, Golovnino, Rurujo) ir karštųjų versmių (Goriačij Pliažo, Dobryj Kliučo ir kt.). Aukščiausia vieta – Tiatios ugnikalnis (1819 m). Saloje auga mišrieji ir lapuočių miškai, pomiškyje – lianos, paparčiai, Kurilų bambukai). Dalis Kunaširo kartu su aplinkinėmis salelėmis paskelbta Kurilų rezervatu (įkurtas 1984 m.).
2007 m. Kunašire gyveno ~8000 gyventojų (beveik visi – Južno Kurilsko gyvenvietėje). Sala administraciškai priklauso Sachalino sričiai, Južno Kurilsko rajonui. Verčiamasi daugiausia žvejyba ir žuvies perdirbimu, vystoma gyvulininkystė. Veikia šiluminė jėgainė. Yra oro uostas.
Tibro sala
thumb|right|250px|Tibro sala iš pietrytinės pusės. Tibro sala – vienintelė sala Romoje, Tibro upėje. Sala yra pailgos formos, 270 m ilgio ir 67 m pločio. Nuo antikos laikų sala sujungta su abiem upės pusėmis tiltais.
Saloje yra Bonifratrų valdoma 1585 m. įkurta Fatebenefratelio ligoninė ir X a. pastatyta Apaštalo Baltramiejaus bazilika.
Salą jungia du tiltai – Fabricijaus ir Čestijaus tiltai. Fabricijaus tiltas yra vienintelis ir seniausias Romoje originaliai išlikęs tiltas. Jis pastatytas 62 m. p. m. e. Iš rytinės pusės tiltas jungia Marso lauką su sala. Čestijaus tiltas pastatytas apie 62-27 m. p. m. e. Tačiau iki šiol išliko tik keletas originalių dalių po to, kai jis buvo sugriautas XIX a.
Palajokastrica
Palajokastrica  – miestas šiaurės vakarų Graikijoje, Korfu (Kerkyros) saloje. Populiarus kurortas, kuriame pagal 2011 m. surašymo duomenis gyveno 4 tūkst. asmenų.
Istorija
Miestas turi seną istoriją. Žinomas nuo Antikos laikų. Pats miesto pavadinimas reiškia Senoji pilies vieta.
Tibro sala
Antikos laikais sala buvo apleista ir čia rinkosi tik neigiamos reputacijos ir sergantys asmenys. Viskas pasikeitė saloje pastačius baziliką. III a. p. m. e. čia buvo pastatyta Asklepijaus, medicinos ir gydymo dievo, šventykla.
Šiais laikais vasaros metu saloje vyksta kino festivalis.
Palajokastrica
Istorija
1225 m. pastatytas vienuolynas, kuris šiais laikais yra turistų traukos objektas, su įspūdinga vidaus apdaila.
Dabartinis miestas per keletą dešimtmečių tapo populiariu turizmo centru. Jame pastatyti viešbučiai, restoranai ir naktiniai klubai.
Porto Červas
Porto Červas arba sutrumpintai Červas  – miestelis Italijoje, šiaurės Sardinijoje. Kurortas.
Genujos tarptautinis oro uostas
Genujos oro uostas (, IATA: GOA, ICAO: LIMJ, taip pat vadinamas Kristoforo Kolumbo vardu) – tarptautinis oro uostas apie 5 km nuo Genujos. Tai yra svarbiausias oro uostas Ligūrijos regione.
Porto Červas
Tai išskirtinis kurortas, tenkinantis turtingųjų įgeidžius. Žinomas dėl savo jachtklubo, kurio nariais gali tapti tik milijonieriai, laikantys savo prabangias jachtas Porto Červo uoste.
Toremolinosas
Toremolinosas  – miestas pačiuose Ispanijos pietuose, Andalūzijoje, Malagos provincijoje. Turizmas (kurortas, driekiasi smėlio paplūdimiai), apylinkėse verčiamasi vynininkyste.
El Puerto de Santa Marija
El Puerto de Santa Marija ( 'Šv. Marijos uostas') – miestas pačiuose Ispanijos pietuose, Andalūzijoje, Kadiso provincijoje, 10 km į šiaurės rytus nuo Kadiso, Kadiso įlankos pakrantėje, prie Gvadaletės žiočių. Geležinkelio stotis, plentai į Cheres de la Fronterą, Kadisą, Čipioną, Sanlukar de Baramedą; jūrų uostas. Turizmas (kurortas, driekiasi smėlio paplūdimiai), apylinkėse verčiamasi vynininkyste. Yra gotikos ir baroko stiliaus bažnyčia (1486 m., perstatyta XVII a.), Šv. Morkaus pilis (XIV a. pastatyta mečetės vietoje), XVI a. Viktorijos vienuolynas, XIX a. pab. bulių kautynių aikštė, taip pat kiti barokiniai vienuolynai, bažnyčios, rūmai.
Toremolinosas
Istorija
Viduramžiais dėl miesto kovojo ispanai ir maurai.
Porto Červas
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo kaimas buvo pertvarkytas pagal architektų Jacques Couelle, Luigi Vietti ir Michele Busiri Vici planą. Pastatytas naujasis uostas, skirtas švartuotis jachtoms, ir iki tol buvęs žvejų kaimeliu Porto Červas tapo prestižiniu kurortu.
El Puerto de Santa Marija
El Puerto de Santa Marijoje vyksta čia gaminamo chereso vyno šventė, bulių kautynės, Didžiosios savaitės procesijos, motociklų lenktynės, Švč. Karmelio Dievo Motinos šventė (Marijos skulptūra nešama žvejų valtyje).
FK ČSK Čelarevo
Čelarevo ČSK (FK „ČSK-Pivara“) – Serbijos futbolo klubas iš Čelarevo.
El Puerto de Santa Marija
Istorija
Pasak legendos, senovėje čia buvęs graikų Menestėjo uostas (🇬🇷), kurį įkūręs Trojos karo dalyvis Menestėjas. 711 m. gyvenvietę užkariavo maurai ir pavadino Alkanatifu („druskos uostu“). 1260 m. miestą užėmė Alfonsas X ir pavadino El Puerto de Santa Marija. 1492 m. iš čia pajudėjo pirmoji Kristupo Kolumbo ekspedicija, „atradusi“ Ameriką. 1500 m. Chuanas de la Kosa čia nubraižė pirmąjį pasaulio žemėlapį, į kurį įtraukta Amerika. XVI–XVII a. uoste laikytos ispanų galeros, mieste steigėsi prekybininkai. Per Pirėnų karus El Puerto de Santa Marijoje bazavosi prancūzų armija.
FK ČSK Čelarevo
Istorija
Klubo ištakos siekia 1925 m.
Fetchijė
Fetchijė  – miestas Turkijos pietvakariuose, Muhlos ile, ~140 km į vakarus nuo Antalijos, prie Viduržemio jūros Fetchijės įlankos, Turkijos Rivjeroje. Žvejybos, keleivių ir jachtų uostas; pro miestą eina Antalijos–Izmiro plentas. Fetchijė yra svarbus Turkijos pajūrio kurortas. Auginami citrusiniai vaisiai, alyvuogės, tabakas. Fetchijės apylinkėse kasamos chromo, magnio rūdos. Šalia išlikę antikinio Telmeso miesto griuvėsiai, uolose iškaltų likų nekropolio, kryžininkų įtvirtinimų liekanos. Veikia krašto muziejus, kur saugomi apylinkių archeologiniai radiniai. Turistų lankoma Fetchijės įlankoje esanti Kyzylados sala, netoliese esantis „Drugelių slėnis“, pasižymintis drugelių rūšių gausa.
Istorija
Senovėje dabartinės Fetchijės vietoje stovėjo didžiausias Likijos miestas Telmesas. VII–VIII a. jis nunyko. Vėliau pastatyta tvirtovė, X a. miestas buvo žinomas kaip Makris. XII a. tai buvo svarbus prekybos kvepalais centras. ~XIII a. pr. užimtas turkų, o 1424 m. pateko į Osmanų imperiją (toliau vadintas suturkintu graikišku pavadinimu Meğri). XIX a. pab. mieste gyveno daug graikų, kurie 1923 m. buvo iškeldinti (Graikijoje įkūrė Nea Makrį). 1934 m. Mehris pervadintas į Fetchiję kare žuvusio Osmanų piloto Juzbašio Fetchi Bėjaus (Yüzbaşı Fethi Bey) garbei. 1957 m. Fetchijė buvo sugriauta žemės drebėjimo (žuvo 67 žmonės).
Porto Červas
Turizmas
thumbnail|left|[[Bugatti mieste]] thumb|left|Trys prabangios jachtos
Miestelyje yra parduotuvių, barų, restoranų ir prekybos centrų.
Įlankoje esama dviejų prieplaukų: išliko senoji ir pastatyta naujoji prieplauka. Naujosios prieplaukos gale yra laivų statykla, galinti remontuoti prabangias jachtas.
Romazino įlankoje esantis Porto Červas yra viena brangiausių vietų Europoje. Namų kainos siekia iki 300 000 eurų už kvadratinį metrą.
„Pitrizza“, „Romazzino“ ir „Cala di Volpe“ viešbučiai yra vieni iš prabangiausių pasaulyje.
Viešbutis „Cala di Volpe“ rodytas 1977 m. filme apie Džeimsą Bondą „Šnipas, kuris mane mylėjo“.
Toremolinosas
Istorija
Po Antrojo pasaulinio karo čia kūrėsi viešbučiai, barai, naktiniai klubai. Tapo populiariu Kosta del Solio kurortu.
Lermontovas
Lermontovas  – miestas Rusijoje, Stavropolio krašte. Kurtortinio tipo miestas, kuriame pagal 2019 m. duomenis gyveno 22,6 tūkst. gyventojų. Absoliuti dauguma (93,8 %) gyventojų buvo rusų tautybės.
Miestas ir apylinkės įeina į saugomą Kaukazo Mineralinių Vandenų regioną.
Istorija
1954 m. gyvenvietė pavadinta Lemomtovskij, žymaus rusų poeto Michailo Lermontovo garbei.
1956 m. liepos 24 d. gyvenvietei suteiktas miesto statusas. O 1967 m. rugpjūčio 11 d. pervadintas ir tapo Lermontovu.
1996 m. buvo patvirtintas miesto herbas. Jo autorė – Natalja Dudnik.
Šikotanas
thumb|200px|Šikotanas Kurilų žemėlapyje Šikotanas (,, ain. シコタン = Sikotan) – Rusijai priklausanti sala Kurilų salyno pietuose, Mažųjų Kurilų gūbryje. Pietų Kurilų sąsiauriu šiaurės vakaruose atskirta nuo Kunaširo ir Iturupo, Španbergo sąsiauriu – nuo Polonskio salos ir Oskolkų salelių. Plotas – 252 km².
Salos ilgis 27 km, plotis 5–13 km. Aukščiausia vieta – Šikotano kalnas (412 m). Paviršius kalvotas, yra užgesusių ugnikalnių. Pietinis krantas smarkiai išgraužtas erozijos. Veši tankūs bambukynai, kalvose – aukštažolės pievos, brūzgynai, eglės, beržai, maumedžiai.
2010 m. Šikotane gyveno 2820 gyventojų. Pagrindinės gyvenvietės – Malokurilskojė (1873 gyv.) ir Krabozavodskojė (947). Sala administraciškai priklauso Sachalino sričiai, Pietų Kurilų rajonui. Verčiamasi daugiausia žvejyba ir žuvies perdirbimu, veikia elektrinė, ligoninė, hidrofizikos observatorija. Svarbus pasienio kontrolės postas. Su sala susisiekiama sraigtasparniais ir laivais.
Tarifa
Tarifa  – miestas pačiuose Ispanijos pietuose, Andalūzijoje, Kadiso provincijoje. Turizmas (kurortas, driekiasi smėlio paplūdimiai), apylinkėse verčiamasi vynininkyste.
Istorija
710 m. gyvenvietę užkariavo maurai. 1292 m. miestą užėmė Ispanijos karalius Sančas IV. 1296 m. dėl miesto kovojo ispanai ir maurai. 1340 m. buvo dar vienas maurų bandymas užimti miestą, bet ir vėl nesėkmingai.
Deividas Lukošius
Karjera
2009 m. žaidė Bangoje, 2010 m. FC Klaipėda; 2012 m. FK Jelgava; 2013 m. FK Šilutė; FK Klaipėdos Granitas; FK Palanga.
2017 m. žaidė Bangoje, kuri rungtyniavo Pirmoje lygoje.
2018 m. A lygoje atstovavo Klaipėdos “Atlantui”.
2019 m. grįžo į Bangą ir rungtyniavo Pirmoje lygoje. Sužaidė 27 rungtynes ir pasižymėjo trimis įvarčiais. PASTABA. Gargždų „Bangos“ oficiali svetainė nurodo, kad žaidė 26 rungtynes ir pelnė du įvarčius.
2020 m. kovo 2 d. pranešta, kad pratęsta sutartis su Banga.
Statistika
Spalvų reikšmės:
FK Temnic 1924 Varvarin
Varvarino „Temnic“ – Serbijos futbolo klubas iš Varvarino.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1924 m. 2013/2014 m. sezone žaidė V-os pakopos pirmenybėse. Po to sekė staigus kilimas.
2017/2018 m. žaidė Pirmoje lygoje (antra pakopa), bet liko 14 iš 16 dalyvių ir iškrito į žemesnį divizioną.
Lampionė
thumb|right|250px|Lampionės sala Lampionė – viena iš trijų Pelagų salyno salų Viduržemio jūroje, priklausanti Italijai. Tai yra mažiausia, kalvota ir negyvenama Pelagų salyno sala, kitos dvi yra gyvenamos – Linoza ir Lampedūza. Visos trys salos priklauso Sicilijos Agridžento provincijai.
Lampionės sala yra 200 m ilgio ir 180 m pločio. Vienintelis statinys saloje yra švyturys.
Pasak legendos, sala buvo akmuo, nukritęs iš kiklopo Polifemo rankų.
Kirkšnoupis
Kirkšnoupis – upė Žemaitijoje, Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, Žemaičių aukštumoje; Čerkšnės kairysis intakas (Babrungo intakas). Prasideda netoli Kapsūdžių kaimo. Teka į šiaurės vakarus, žemupyje pasuka šiaurėn. Įteka į Čerkšnę 1,6 km nuo jos žiočių, prie Jovaišiškės.
Danijos vyrų rankinio rinktinė
Danijos vyrų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Danijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Danijos rankinio asociacija.
Gliese 317 b
Gliese 317 b arba GJ 317 b – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę Gliese 317, esančią Kompaso žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 49,9 šviesmečio (15,3 parseko).
Gliese 317 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 2,3298 Jupiterio masės (740,732 karto masyvesnė už Žemę), o spindulys – 0,9078 Jupiterio spindulio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per maždaug 698,2 paros, jos orbitos didysis pusašis – 1,11 av, o ekscentricitetas – 0,02. Gliese 317 b masė nustatyta radialinių greičių metodu.
Apie Gliese 317 b atradimą pranešta 2007 m. Planeta aptikta Havajuose esančioje W. M. Keck observatorijoje, taikant radialinių greičių metodą. Be Gliese 317 b, šioje sistemoje dar aptikta Gliese 317 c planeta (taip pat dujinė milžinė).
TSC Bačka Topola
TSC „Bačka Topola“ – Serbijos futbolo klubas iš Bačka Topolos.
Istorija
Klubos ištakos siekia 1913 m., kai Bačka Topolos, tuometinėje Austrijoje-Vengrijoje, „Topolyai Sport Club“ vardu įkūrė vengras Ištvanas Benišas.
Po Antrojo pasaulinio karo miestas tapo Jugoslavijos dalimi, buvo pervadintas į vengriškąjį „Egyseg“. Klubas taip vadinosi iki pat 1974 m., kuomet jis tapo „FK AIK Bačka Topola“.
Ilgus metus miesto komanda žaidė Suboticos regioninėje arba Serbijos lygoje (trečiasis Jugoslavijos divizionas).
Nuo 1980 m. rungtyniavo Jugoslavijos Antroje lygoje, kurioje praleido 5 metus.
1992-1993 m. sezone „Bačka Topola“ buvo pasiekusi Jugoslavijos taurės aštuntfinalį.
2003 m. klubas turėjo finansinių sunkumų ir buvo paliktos tik jaunimo komandos.
2005 m. susijungė su šalia Bačka Topolos esančio Bajšos miesto „FK Bajša“ klubu ir tapo „FK Bačka Topola“. Rungtyniavo Vojvodinos šiaurės lygoje.
Prasidėjus investicijoms iš Vengrijos, 2013 m. klubas pervadintas į „TSC Bačka Topola“ (Topolyai Sport Club).
2017 m. perkeltas į Serbijos Pirmą lygą (antra pakopa); o 2018–2019 m. tapo Pirmos lygos nugalėtojais ir iškovojo teisę žaisti Serbijos Superlygoje.
2019–2020 m. debiutavo Superlygoje, o sezonas buvo įspūdingas. Debiutantai iškovojo aukštą ketvirtą vietą. Iki paskutiniojo turo buvo šansų tapti prizininkais, tačiau jų viltys žlugo paskutiniame ture. Novi Sado „Vojvodina“ ir „Bačka Topola“ turėjo po lygiai taškų, tačiau paskutinėse sezono rungtynėse „Vojvodina“ laimėjo prieš Belgrado „Partizan“ 1-0, o „Bačka Topola“ pralaimėjo Nišo „Radnički“ 1-3 ir liko be madalių.
Prancūzijos vyrų rankinio rinktinė
Prancūzijos vyrų rankinio rinktinė – komanda atstovaujanti Prancūzijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Prancūzijos rankinio federacija. Prancūzijos rinktinė yra daugiausiai kartų pasaulio čempionatą laimėjusi komanda.
Afganų-sikhų karai
Afganų-sikhų karai – kariniai veiksmai tarp afganų ir sikhų 1748−1837 m.
Istorija
1747 m. Achmadas Šachas Duranis įkūrė valstybę, iš kurios kilo dabartinis Afganistanas. Jis buvo gabus karvedys ir sumanus valdovas. 1747 m. afganų kariai įsiveržė į Pandžabą, sumušė mogolus ir marathus. Jiems pasitraukus šiose teritorijose liko galios vakuumas, leidęs plėstis sikhų įtakai. 1748 m. Achmado Šacho Duranio pajėgos kitame žygyje peržengė Indo upę ir užėmė Lahorą. Afganai prisijungė dideles teritorijas Indijoje, tačiau Achmadui nukreipus pajėgas į kovas su Persija vakaruose, sikhai išvarė jo vietininką ir užėmė Lahorą. 1752 m. balandį afganai vėl išvarė sikhus iš Lahoro. 1757 m. Achmadas surengė ketvirtą žygį po Šiaurės Indiją. Jam bekariaujant sikhų pajėgos užpuolė Delį, išlaisvino kalinius ir apiplėšė afganų vietininko iždinę. 1757 m. lapkričio 11 d. įvyko mūšis tarp afganų, kuriems vadovavo Timūras Šachas Duranis ir sikhų prie Amritsaro, kurį dėl didelės kiekybinės persvaros laimėjo sikhai. Afganai turėjo pasitraukti.
Pandžabe Achmadas paliko vietininką Džahaną Chaną su 10 tūkst. armija. 1758 m. atvirame sukilime sikhai įveikė vietininką. Jie išlaikė neutralią poziciją sekančiame afganų kare su marathais ir nedalyvavo lemiamame Trečiajame Panipato mūšyje 1761 m. sausį, kuriame afganai šventė pergalę. Taip afganai užsitikrino dominavimą regione, bet 1762 m. Achmadas išvyko vėl palikęs silpnas pajėgas Pandžabe. Sikhai sutarė, kad reikia pradėti karą ir pirmasis jų taikinys buvo artimiausia Amritsarui afganų tvirtovė Džandialoje. Kažkokiais būdais tvirtovės vadas sužinojo apie sikhų planus ir pasiuntė žygūną informuoti Achmado. Šis apsisuko su savo pajėgomis ir greitai grįžo. 1762 m. lapkritį jis pasirodė visiškai netikėtai sikhams, kurie buvo apsupę tvirtovę. Afganai persekiojo pakrikusius sikhus ir užklupo jų stovyklą (su moterimis ir vaikais) prie Malerkotlos miesto, kur nužudyta bent 10 tūkst. sikhų. Šie įvykiai istorijoje vadinami „Antruoju sikhų holokaustu“. 1763 m. kovą Achmadas grįžo į Lahorą ir nurodė sunaikinti Aukso šventyklą, švenčiausią sikhų vietą Amritsaro mieste, kurios sugriovimas buvo aukščiausias priešpriešos tarp afganų ir sikhų taškas. Achmadui išvykus į Kabulą sikhai surengė žygį prieš afganus bei jų sąjungininkus ir sumušė juos prie Sirhindo.
1764 m. Achmadas Šachas Duranis surengė septintą žygį į Indiją. Afganai pralaimėjo Sirhindo mūšyje ir sikhai užėmė Lahorą. 1772 m. mirus Achmadui afganų šachu tapo Timūras, kuris nebandė kariauti su sikhais. Atvirkščiai, pastarieji toliau rengė išpuolius prieš likusias afganų valdas Indijoje. 1801 m. sikhų valdovu tapo Randžitas Singhas. Jo pajėgos 1807 m. užėmė afganų valdytą Kasurą. Jis toliau vykdė žygius prieš afganus. 1812 m. iš Kabulo prieš maištaujantį Kašmyrą susiruošė didelė afganų armija. Norint pasiekti Kašmyrą jiems reikėjo žygiuoti per sikhų žemes. Jie pasiūlė sikhams kartu užpulti Kašmyrą, o grobį pasidalinti. Netrukus abi pusės pradėjo kaltinti viena kitą susitarimo nesilaikymu. Randžito Singho pajėgos užėmė strategiškai svarbią Atoko tvirtovę. Afganai ją apgulė, tačiau 1813 m. liepos 13 d. buvo sumušti. Tuo metu prasidėjo persų puolimas prieš Heratą ir afganai turėjo atsitraukti. Sikhai surengė žygį į Kašmyrą vieni. 1818 m. kovo-birželio Multano mūšyje sikhai įveikė afganus ir sekančiais metais galutinai užkariavo Kašmyrą. 1822 m. afganai sugebėjo susigrąžinti Pešavaro kontrolę, bet sekančiais metais vėl buvo sumušti sikhų. 1837 m. Afganistano emyras Dostas Muhamedas suorganizavo žygį siekdamas sustabdyti Sikhų imperijos augimą ir apsaugoti Chaibero perėją. Jie apgulė sikhų Džamrudo tvirtovę, bet jos nepaėmė. Visgi šis mūšis laikomas kone afganų pergale dėl didelių nuostolių, kuriuos patyrė sikhai. Po to Sikhų imperija 1849 m. buvo pajungta britų valdžion.
Libano architektūra
thumb|Tripolio citadelė thumb|Tortozos pilies griuvėsiai thumb|Boforo pilies griuvėsiai thumb|Didysis seralis thumb|Beiruto pastatai Libano architektūra – Libano, valstybės Artimuosiuose Rytuose, rytinėje Viduržemio jūros pakrantėje architektūra.
Istorija
Iš romėnų laikotarpio, nuo I a. pr. m. e. antrosios pusės, išliko Tyre, Sidone statiniai su portikais, Bible teatras, Beirute forumas su kolonada, Niche, Amiune, Bzize šventyklos, Baalbeke Jupiterio, Veneros, Bakcho šventyklų komplekso griuvėsiai, (I a. – III a. ; Baalbekas – Pasaulio paveldo paminklas nuo 1984 m.) Išlikusių statinių architektūroje susipynusi antikinė ir rytietiškoji tradicija; pastatai puošti mozaikomis.
Iš Bizantijos valdymo laikotarpio (IV a. – VI a.) išliko krikščioniškųjų pastatų (cerkvių, vienuolynų, katakombų) liekanų, daugelis jų t. p. puošta mozaikomis. VII a. Libaną užkariavus arabams ir įsigalėjus islamui pradėta statyti mečetes, minaretus, medreses, įrengta turgaviečių, karavansarajų, vad. rabatų – įtvirtintų stovyklų prie valstybės sienos, feodalų pilių, kitų statinių. Išliko pilies šalia Andžaro (Andžaras – Pasaulio paveldo paminklas, nuo 1984 m.), Didžiosios mečetės Baalbeke (abi VII a. – VIII a.), Akkaro pilies (XI a. pradžia) liekanų.
XI a. pabaigoje – XII a. pradžioje šalyje įsigalėjus kryžininkams pastatyta įtvirtintų statinių ir krikščioniškųjų sakralinių pastatų: pilys ir įtvirtinimai Bible (Biblas – Pasaulio paveldo paminklas, nuo 1984 m.), Tripolyje, Sidone, Boforto pilis prie Tyro (1139 m.; Tyras – Pasaulio paveldo paminklas, nuo 1984 m.) ir Tibnine (statyta XII a. pabaigoje, XVII a. rekonstruota), į pietus nuo Tripolio – Beimanto vienuolynas (XII a. – XV a.).
Libaną valdant mameliukams kai kurios krikščioniškos bažnyčios perstatytos į mečetes (Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia Beirute, dabar al Omaro mečetė, XII a., 1291 m. perstatyta, Didžioji mečetė Tripolyje, 1294 m.). Statytos ir naujos nedidelės paprastų formų kupolinės mečetės, jų portalai ir langų aprėminimas dažnai puošti Libanui ir Sirijai būdingu juodos ir baltos spalvos akmenų linijiniu ornamentu. Interjerai puošti stalaktitais, medžio raižyba, marmuro inkrustacijomis, ornamentinėmis mozaikų pano, užrašais. Statyti įtvirtinti statiniai su masyviomis netašytų didelių akmenų sienomis (Tripolyje perstatyta Sent Žilio pilis ir Liūto bokštas, XIII a.).
Libanui tapus Osmanų imperijos dalimi krikščioniškosios bažnyčios ir vienuolynai pradėti puošti mozaikomis, ikonomis, bizantiškojo stiliaus religinės tematikos sienų tapyba (bažnyčia Mar–Abda Bikfajoje, 1587 m.). Musulmoniškosios kultūros XVI a. – XVIII a. statiniai spalvingesni, puošnesni nei ankstesnieji, naudota daug įvairaus aukščio ir skersmens kupolų. Aukšti grakštūs minaretai statyti iš skirtingų spalvų akmenų, pastatų interjeruose naudoti spalvoti vitražai, gausi ornamentinė raižyba, kita. XIX a. – XX a. architektūros puošyboje gausu detalių, naudotos ryškios spalvos ir jų deriniai, įvairūs dekoravimo būdai (emyro Bašyro II rūmai Beit ad Dine, XIX a.).
Tradiciniai gyvenamieji namai – dažniausiai 2 aukštų, stačiakampio plano, kartais su vidiniu kiemu, dengti dvišlaičiu čerpiniu arba plokščiuoju stogu. Antras aukštas su pleištinių arba pusapskričių arkų langais, arkine galerija, į kurią veda išoriniai laiptai, pirmas aukštas dažniausiai naudotas ūk. reikmėms.
Šiuolaikinė architektūra
1920 m. Libanui tapus Prancūzijos mandatine teritorija (Didysis Libanas) jo architektūrai didelę įtaką darė prancūzų architektūra. Didžiausios statybos vyko Beiruto (Šv. Jurgio viešbutis, 1929 m., architektas A. Tabetas, sugriautas) ir Tripolio centriniuose rajonuose, t. p. kurortiniuose miesteliuose. Trečiame dešimtmetyje projektavo libaniečiai architektai A. Tabetas (1907–1964 m.), Ž. Abušaras (g. 1913 m.), F. Tradas ir kiti.
Paskelbus nepriklausomybę (1943 m.) Beirute, Saidoje, Baabdoje ir kitur statyti komercinės paskirties pastatai, viešbučiai, daugiabučiai gyvenamieji namai, kino teatrai, gydymo įstaigos ir kita. Architektūroje įsivyravo dvi kryptys: viena – vietinės statybos tradicijos – naudoti stambūs kvadrai, arkos pavidalo angos (viešbučiai „Tanios“ Saidoje, „Ambasadorius“ Bchamdune, t. p. gyvenamieji namai), kita kryptis rėmėsi tuometinių Europos ir JAV architektūros principų taikymu Libano klimatui ir gamtinėms sąlygoms. Plačiai naudoti balkonai, lodžijos, juostiniai langai su žaliuzėmis, daugiaaukščiai pastatai statyti iš gelžbetonio.
Apdailai naudotas marmuras, spalvotoji keramika ir stiklas, balkonai dažyti įvairiomis spalvomis. Rekonstruoti miestai, juose statyti nauji rajonai, Beirute, Tripolyje tiestos naujos gatvės. Vienas žymiausių XX a. pabaigoje – XXI a. pradžioje architektų – P. El Khouris (bankas „Banque du Liban et d'Outre–Mer“ Beirute, 1993 m., 1998 m. išplėstas). Kiti žymesni Libano architektai: A. Edde (g. 1923 m.), Ž. Abušaras (g. 1913 m.), A. Salamas (g. 1924 m.), F. Tradas, B. Ch. Makdisi, Ž. F. Karamas, jie projektuoja ne tik Libane, bet ir kitose šalyse (Sirijoje, Kuveite, Saudo Arabijoje). Aštuntame – dešimtame dešimtmetyje Tripolis, Sidonas ir Beirutas smarkiai apgriauti.
Iturupas
thumb|200px|Iturupas Kurilų žemėlapyje Iturupas (,, ain. エﾂﾟヲロプシㇼ = Etuworop-sir) – Rusijai priklausanti sala Kurilų salyne (didžiausia Kurilų sala). Yra salyno pietuose, Frizo sąsiauriu atskirta nuo Urupo, o Jekaterinos sąsiauriu – nuo Kunaširo. Plotas – 3174 km².
Salos ilgis 200 km, plotis 7–27 km. Kranto linijos ilgis – 582 km. Krantai aukšti, statūs, daug įlankų (Kurilų, Prostoro). Paviršius kalnuotas, gausu veikiančių ugnikalnių (20: Kudriavas, Stokapas, Bogdanas Chmelnickis, Ivanas Rūstusis, Atsonupuris, Berutarubė ir kt.). Aukščiausia vieta – Stokapo ugnikalnis (1634 m). Vulkaninius masyvus skiria žemumos. Gausu krioklių (aukščiausias – Ilja Muromecas, 141 m). Pietvakariuose auga mišrieji miškai su lianomis, Kurilų bambukais, vidurinėje dalyje yra maumedynų.
2018 m. Iturupe gyveno 6409 gyventojai. Pagrindinės gyvenvietės – Kurilskas (1607 gyv.), Goriačije Kliučiai (2025), Gornojė (1757), Reidovas (921). Sala administraciškai priklauso Sachalino sričiai, Kurilų rajonui. Verčiamasi daugiausia žvejyba ir žuvies perdirbimu, vystoma gyvulininkystė. Yra oro uostas, cunamių prognozės stotis.
Saloje nuo seno gyveno ainai. XVIII a. kolonizaciją pradėjo Rusija ir Japonija. 1855 m. Iturupas oficialiai pripažintas Japonijos valda, bet per antrąjį pasaulinį karą užimtas Raudonosios armijos. Japonija Iturupą ir kelias kitas pietų Kurilų salas tebelaiko savo valda.
Šaltai
Šaltai – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 15 km į pietus nuo Lazdynų, prie Pjaunės ir Ragupės santakos.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Šaltų kaimo bendruomenė 1937 m. Įkurti 1564 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: Salltey, Saltey, Szalten. Po 1709–1711 m. maro kaime liko tik vienas valstiečio ūkis; į ištuštėjusias sodybas atkelta vokiečių kolonistų iš Brandenburgo. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 7 ugniakurais, 1823 m. – 8 valstiečių sodybos su 59 gyventojais. 1854 m. Šaltuose buvo 9 gyvenamieji pastatai ir 80 gyventojų. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai. Tikintieji priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai. 1874 m. apskrityje įsteigtas Smilgių valsčius, kuriam priklausė ir Šaltų kaimo bendruomenė. 1893 m. pro kaimą nutiestas Tilžės–Stalupėnų geležinkelis, už 1 km nuo Šaltų, Smilgiuose, įrengta stotelė. 1905 m. Šaltuose buvo 9 gyvenamieji namai, 86 gyventojai – visi vokiečiai.
Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Kušadasis
Istorija
Antikoje Egėjo pakrantėje steigėsi graikų kolonijos, kurių centras buvo Efesas. Bizantijos laikais čia buvo Efeso Neapolio gyvenvietė, vėliau italų pirkliai pastatė tvirtovę, vadintą Skala Nova. XIX a. pagal salą su tvirtove pradėtas vadinti ir pats miestas – Kušadasiu („paukščių sala“).
HD 47536 b
HD 47536 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 7,32 Jupiterio masės, o spindulys – apytikriai 1,13 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per kiek mažiau nei 2 metus (712 parų), jos orbitos spindulys – 1,93 av, o ekscentricitetas – 0,2. Palaipsniui plečiantis HD 47536 žvaigždei, didėja HD 47536 b atmosferos temperatūra, kyla stiprūs vėjai. Prognozuojama, jog praėjus kelioms dešimtims milijonų metų, ši planeta visiškai praras savo atmosferos sluoksnius.