cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šyša (Šilutė)
Gyventojai
Bendrai (Šyšos kair. ir deš. krante) 1905 m. gyveno 851, 1925 m. – 674, 1959 m. – 75, 1970 m. – 111, 1979 m. – 70, 1987 m. – 63, 1997 m. – 58 (46 – Šilutės sen., 12 – Kintų sen.) gyventojai.
Pusmaratonis
Pusmaratonis arba pusė maratono yra bėgimo rungtis šiuolaikinėje lengvojoje atletikoje. Nuotolis – 21,0975 km.
Baltys
Baltys tai:
EFC Prinses Wilhelmina
Enschede PW – Nyderlandų futbolo klubas iš Enschedės.
Aleksejus Arakčejevas
Aleksejus Arakčejevas (1769 m. spalio 4 d. Garusovo, Tverės gubernija – 1834 m. gegužės 3 d. Gruzino, Novgorodo gubernija) – Rusijos imperijos valstybės veikėjas, valdant carui Aleksandrui I, grafas (1799 m.), artilerijos generolas (1807 m.), Rusijos karo ministras 1808 – 1810 m.
Biografija
Tiksli gimimo vieta nėra žinoma, dažniausiai nurodomas Garusovo kaimas, Tverės gubernijos šiaurėje. Kilęs iš smulkių, neturtingų bajorų. Mokėsi Sankt Peterburgo artilerijos kadetų korpuse. Pasižymėjo matematikoje. Laisvu metu privačiai mokė Rusijos generolo feldmaršalo N. Saltykovo sūnus artilerijos ir fortifikacijos. Jau 1787 m. tapo karininku, netrukus, rekomendavus N. Saltykovui, buvo paskirtas Gatčinos miesto komendantu. 1796 m. lapkričio 7 d. imperatoriumi tapus Pavelui I buvo paskirtas Sankt Peterburgo komendantu. Kitą dieną tapo generolu majoru. 1797 m. gavo barono titulą. 1798 m. pradžioje buvo paskirtas gvardijos artilerijos bataliono vadu ir visos Rusijos artilerijos inspektoriumi. Tų pačių metų pabaigoje nušalintas nuo šių pareigų. Vėl grąžintas į Rusijos artilerijos inspektoriaus pareigas 1803 m., imperatoriumi tapus Aleksandrui I. 1807 m. paskirtas artilerijos generolu. 1808 m. sausio 13 d. paskirtas Rusijos karo ministru, o sausio 17 d. – ir visos Rusijos kariuomenės pėstininkų ir artilerijos generaliniu inspektoriumi. Aktyviai dalyvavo Rusijos ir Švedijos 1808 m. – 1809 m. kare, kurio išdavoje Suomija ir Alandų salos atiteko Rusijai. 1810 m. paskirtas Rusijos Valstybės tarybos Karo departamento pirmininku. Napoleono I kariuomenei įsiveržus į Rusiją, vadovavo Rusijos kariuomenės tiekimui ir rezervų formavimui. 1815 – 1825 m. Ministrų kabineto narys, tvarkęs vidaus reikalus. Buvo įgijęs visišką Aleksandro I pasitikėjimą, vadovavo asmeninei imperatoriaus kanceliarijai. Įvedė karinį policinį režimą: cenzūrą, visuomeninio gyvenimo policinę kontrolę, karinių gyvenviečių sistemą kariuomenėje. Nedalyvavo nuslopinant Dekabristų sukilimą 1825 m., todėl naujasis imperatorius Nikolajus I jį nušalino iš pareigų. Mirė 1834 m. balandžio 21 d. savo dvare.
Jo vadovavimo laikotarpis dar vadinamas Arakčejevo režimu (vadinamoji arakčejevščina), siekiant apibūdinti policinius valdymo metodus. Laikomas vienu efektyviausių administratorių, idealiu įvairių projektų įgyvendintoju.
Ylava (Lenkija)
Ylava, arba (iki 1945 m.) Vokiečių Ylava – miestas Lenkijos šiaurėje (buv. senprūsių etninės teritorijos pietvakariuose), į pietvakarius nuo Olštyno, 1945-1975 m. ir nuo 1999 m. – Lenkijos Ylavos apskrities (Varmijos Mozūrų vaivadija) administracinis centras. ~32 tūkst. gyventojų. Išplėtota medžio apdirbimo, maisto, statybinių medžiagų ir siuvimo pramonė, automobilių remontas ir automobilių dalių gamyba. Veikia Torūnės universiteto ežerotyros stotis.
Geografija
Ylava įsikūrusi Ylavos ežeryne, prie Jeziorako ežero ir Dreventos intako Ilavkos; mieste susikerta Varšuvos-Gdansko ir Torunės-Olštyno geležinkeliai bei Olštyno-Grudziondzo plentas.
Pavadinimo kilmė
Seniausia pavadinimo „Ylava“ forma yra lot. Ylavia. Ši forma pasirodė miesto dokumente 1317 m. Vėlesniuose 1333 ir 1334 m. dokumentuose yra pavadinimas Ylav, o 1338 m. dokumente - Ylau. XV amžiuje atsirado formos Ylow ir Ylow Thethonicalis. 1430 ir 1438 m. dokumentuose kalbama apie Deutschen Ylaw. 1443, 1457 ir 1458 m. miestas buvo vadinimas Ylaw, 1456 m. - Ilau. 1459 m. jis buvo pakeistas į Eylaw. 1457 m. buvo naudojamas pavadinimas Deutze Eylau, o 1468 m. jo kita forma Dwetsch Eylau. XVI-XVII amžiuje sutinkamos formos Teutschen Eylau, Deutscheneylau ir Theuto Ilavia. Nuo XVIII amžiaus iki 1933 m. vartojamas pavadinimas Deutsch Eylau. 1934 m. sausio 1 d. jis buvo pakeistas į Stadt Deutsch Eylau (Stadt - vok. miestas), o nuo 1945 m. lenkiškas miesto pavadinimas yra Iława. Jis oficialiai patvirtintas 1946 m. ​​gegužės 7 d.
Istorija
Ylava buvo įkurta 1305 m. prūsų pamedėnų gyvenvietės vietoje kaip Vokiečių ordino pilis bei papilio gyvenvietė; tais pačiais metais ši gyvenvietė gavo miesto teises. Iš tų laikų Ylavoje išliko gotikinė Kristaus atsimainymo bažnyčia (statyta 1325 m., perstatyta 1642 m. ir 1904 m.; bažnyčios bokštas pristatytas 1550 m.).
Trylikos metų karo metu Ylava priklausė Prūsijos sąjungai. 1457-1466 m. miestas valdytas Lenkijos, 1466 m. Torūnės taika grąžintas Vokiečių ordinui.
1525-1618 m. Ylava buvo Prūsijos kunigaikštystės, 1618-1701 m. – jungtinės Brandenburgo ir Prūsijos valstybės, 1701-1871 m. – Prūsijos karalystės, o nuo 1871 m. – O. Bismarko suvienytos Vokietijos valda.
XIX a. Ylavoje imta plėtoti medžio pramonę.
Per Antrąjį pasaulinį karą sugriauta apie 75 % Ylavos pastatų. 1945 m. miestas atiteko Lenkijai, o jo gyventojai vokiečiai tais pačiais metais pabėgo arba buvo iškeldinti į Vokietiją.
Miesto simboliai
Ylavos herbe yra Dievo Motinos su Vaikeliu rankose figūra. Marija sėdi soste prie miesto vartų. Ylavos herbas buvo iš dalies pakeistas 1998 m. gegužės 28 d. miesto tarybos nutarimu. Ylavos miesto himnas patvirtintas 1996 m. rugpjūčio 29 d. miesto tarybos nutarimu. Jis grojamas trimitu kasdien 12.00 val. iš rotušės bokšto. 1995 m. himną sukūręs Henryk Majewski - žinomas džiazo muzikantas, vienas iš kasmet rengiamo festivalio „Złota Tarka“ organizatorių. Ylavos vėliava patvirtinta 1997 m. balandžio 24 d. miesto tarybos nutarimu. Joje pavaizduotas Ylavos herbas ir dešimt pakaitomis išdėstytų banguotų juostelių balta ir mėlyna spalva, kurios simbolizuoja Jeziorako ežero bangas.
miniatiūra|1810 m. Ylavos planas
Kultūra, sportas ir turizmas
Ylavoje veikia meno galerija, vyksta tarptautiniai džiazo ir jūrininkų muzikos festivaliai. Mieste ir jo apylinkėse išplėtoti vandens turizmas ir vandens sportas, vyksta laivų modelių pasaulio pirmenybės, irklavimo regatos; šiauriau Ylavos veikia Ylavos ežeryno kraštovaizdžio parkas.
Baidarių maršrutai :
Jabłonki – K. Elbląski – Miłomłyn – K. Iławski – J. Dauby – J. Jeziorak – YLAVA
CS Concordia Chiajna
Kiažnos „Concordia“ – Rumunijos futbolo klubas iš Kiažnos. Klubo ištakos siekia 1957 m. Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
Sovetsko geležinkelio tiltas
Sovetsko geležinkelio tiltas – geležinkelio tiltas per Nemuną. Jungia Lietuvą ir Kaliningrado srities miestą Tilžę. Tilto ilgis 570 m.
Ylava (Lenkija)
Internetinės svetainės
== Ylavos garbės piliečiai ==
Akmenynė (Vilnius)
Akmenynė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Mickūnų, prie plento.
Kaušai (Kelmė)
Kaušai – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Lupikų.
Linksmučiai
Linksmučiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Pakruojo. Per kaimą teka Mūšos dešinysis intakas Kruoja. Veikia antkapių, paminklų gamybos bendrovė „Linksmučių granitas“, įsikūrusi Pakruojo miškų urėdijos buveinė. Prie kaimo yra Pakruojo Linksmučių kapinės.
Istorija
Kruojos kairiajame krante 1948–1949 m. ištirtas VII a. – XI a. Linksmučių kapinynas. Kaimas įsikūrė buvusio vokiečių barono Hermano fon Ropo dvaro skyriaus, vadinamo Kiauliškiu, teritorijoje – buvo laikomos dvaro kiaulės. 1925 m. per žemės reformą dvaro žemės išdalytos, gyvenvietė pavadinta Linksmučiais. TSRS okupacijos metais Pakruojo miškų ūkio pagalbinė gyvenvietė.
Notėnų šv. kankinės Kotrynos bažnyčia
'''Notėnų šv. kankinės Kotrynos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Notėnų kaime, Notės (Salanto dešiniojo intako) slėnio kairiajame krante.
Bažnyčioje kasmet rugpjūčio mėnesį vyksta Obuoliniai atlaidai.
Istorija
Gintališkės seniūnas Notėnų kapų koplyčiai 1789 m. dovanojo sklypą žemės, o vietoj koplyčios pastatė bažnyčią. Po kurio laiko Gintališkės klebonas persikėlė į Notėnus, kur gyveno iki 1853 m. Bažnyčia 1906 m. padidinta, pakeisti supuvę sienojai, pristatytas bokštas.
1929 m. įkurta parapija. Nuo 1977 m. Notėnų bažnyčią aptarnavo skuodiškis kunigas Stanislovas Vaitelis (1906–1990), (1949–1956 m. ištremtas; palaidotas šventoriuje). Jis išdažė bažnyčią, atnaujino jos stogą.
Architektūra
Medinė šventovė priskiriama profesionaliai architektūrai. Jos stilius panašus į liaudies architektūros istorizmą, kuris atkartoja neogotikai būdingus bruožus. Bažnyčia lotyniškojo kryžiaus plano, vienanavė, dvibokštė. Vidaus erdvė vientisa, be jokio skaidymo. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Šalia bažnyčios taip pat stovi medinė šventoriaus koplyčia (XVIII a.).
Pagrindinį fasadą vainikuoja iškilę du bokštai. Jų stogo viršus užbaigiamas lėkštais trikampiais frontonėliais ir nedidelėmis aštuonkampėmis smailėmis. Sienų plokštumas paįvairina jas skaidantys skirtingų dydžių, smailėjantys langai, puošti spalvotais vitražais. Portalas uždengtas dekoratyviniu stogeliu. Bažnyčioje esama vertingais pripažintų meno kūrinių: altorius su skulptūromis, paveikslai, vaizduojantys Jėzaus krikštą ir šv. Kotryną bei bažnyčios varpai.
Originalūs šventoriaus vartai iki Antrojo pasaulinio karo buvo kitokie – abiejų vartų pusėje esančiose nišose anksčiau stovėjo skulptūros. Per karą jos dingo. Remontuojant apgriautus vartus, visose nišose už stiklo buvo įstatyti paveikslai. Šventoriaus vartai pavaizduoti Notėnų herbe.
Bažnyčioje stovi XVIII a. pabaigoje statyti nežinomo meistro 10 registrų vargonai. Pagal 1821 m. bažnyčios inventoriaus duomenis, vargonai buvo su būgnu ir varpeliais, turėjo 13 registrų. 1877 m. ir vėliau vargonai buvo keletą kartų remontuoti, perdirbti, sunaikinta daug istorinių dalių. Į paminklinių vargonų sąrašą įrašyti 1971 m.
FK Babrujsk
FK Bobrujsk – buvęs Baltarusijos futbolo klubas iš Babruisko. Iširo po 1995 m. rudens sezono.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1984 m., kai buvo įkurtas „Traktor“ klubas. Nuo 1992 m. žinomas „Fandok“ pavadinimu. Dalyvavo Aukščiausioje lygoje.
1994 m. pervadintas ir tapo FK Bobrujsk.
1995 m. Aukščiausioje lygoje liko paskutinėje vietoje (16.) ir komanda buvo išformuota, o klubas likviduotas.
Subalpinis maumedis
Subalpinis maumedis (Larix lyallii) – spygliuotis medis, priklausantis pušinių (Pinaceae) augalų šeimai. Paplitęs Šiaurės Amerikos šiaurės vakaruose. Auga kalnuose, dideliame aukštyje (1800–2400 m). Savaime paplitęs Aidahe, Montanoje, Britų Kolumbijoje, Vašingtone, Albertoje.
Matmenys
Medis 10-25 m aukščio, tačiau pačiose aukštikalnėse gali būti ir mažesnis.
Stambiausi ir aukščiausi subalpiniai maumedžiai visi užregistruoti augantys Vašingtono valstijoje. Vienas jų išmatuotas Bob Van Pelt 2004 m. spalį, žmogaus krūtinės aukštyje buvo 215,1 cm kamieno skersmens, 31,3 m aukščio ir 18,0 m lajos skersmeniu. Aukščiausias išmatuotas buvo 38,5 m aukščio ir krūtinės aukštyje buvo 101,0 cm kamieno skersmens.
thumb|left|250px|Kankorėžis ir spygliai rudenį
Apibūdinimas
Kamienas status. Laja reta, šiek tiek kūgiška. Šakos išsidėsčiusios horizontaliai, netaisyklingai. Spygliai 20-35 mm ilgio, susitelkę į kuokštus po 30-40. Jie melsvai žalios spalvos, rudenį ryškiai pagelsta ir nukrenta. Kankorėžiai 2,5-4 cm ilgio, purpuriniai, bet pasenę paruduoja.
Amžius
Subalpiniai maumedžiai ilgaamžiai medžiai.
Rekordinio amžiaus subalpinio maumedžio pavyzdys kodiniu pavadinimu BAL091 1997 metais buvo gautas Malcolm Hughes, Connie Woodhouse ir Peter Brown nuo netolimų Beikerio ežero Baker lake apylinkių, Montanos valstijoje. Šis medis išdygo 987 metais ir nusibaigė 1997 metais, tai yra augo 1011 metų.
Kitas senas subalpinio maumedžio Margaret Colenutt kolekcinis pavyzdys gautas iš Vatertono Waterton apylinkių (Britų Kolumbijoje) su 838 kamieno rievėmis.
728 metų senumo subalpinio maumedžio pavyzdys iš vakarų Albertos kaip B.H. Luckman kolekcija, buvo gauta 1980 m. ar 1990 m. pradžioje, kaip tikima medžiui esant gyvam.
Savybės
Subalpinių maumedžių mediena tvirta, kieta, sunki. Subalpinis maumedis gali pakelti itin žemas temperatūras, skurdų dirvožemį, unksmę, todėl dažnai sudaro medžių liniją.
Turkijos futbolo taurė
Turkijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Turkijoje. Vyksta nuo 1962 metų.
Titulai
Galatasaray SK iškovojo 18 titulų. Tai daugiausiai kartų iškovojęs klubas.
Lagtingas
thumb|300px|right|Lagtingo pastatas Lagtingas (SV lagting) – Suomijos autonominės teritorijos Alandų salų vienų rūmų parlamentas. Sudaro 30 narių, kas ketverius metus renkamų pagal proporcinio atstovavimo sistemą.
Eritrėja olimpinėse žaidynėse
Eritrėja olimpinėse žaidynėse dalyvauja nuo 2000 m. Šalies sportininkai olimpiadoje pirmą kartą debiutavo 2000 m. Lygi šiol šalis yra iškovojusi tik vieną medalį – bronzą.
Lubai (Liublino vaivadija)
Lubai  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 16 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 32 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 95 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Robert Cornelius
Robertas Hinieseris Kornelijus (1809 m. Filadelfija, JAV − 1893 m. Filadelfija, JAV) – amerikiečių fotografijos pionierius, pirmosios istorijoje, realistinės žmogaus nuotraukos (drauge ir pirmojo istorijoje fotografinio autoportreto) autorius.
Griautenė
Griautenė (Pleurothallis) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš graikų k. žodžio pleurothallos – virbo pavidalo šakos. Augalai gana įvairūs – žemi ar aukšti, statūs ar šliaužiantys, su vienu žiedu ar raceminiu žiedynu, bet visada turi dvi polinijas.
Robert Cornelius
Biografija
thumb|200px|left|Robertas Kornelijus. Filadelfijos gatvės vaizdas. 1840 m. dagerotipija Gimė pasiturinčio olandų emigranto Kristiano Kornelijaus, kuris Filadelfijoje įsikūrė 1783 m., šeimoje. Mokėsi privačioje mokykloje, kurioje labai domėjosi chemija. 1831 m. pradėjo dirbti tėvo dirbtuvėse, kuriose buvo gaminami dujiniai žibintai ir žvakidės. Specializavosi metalų sidabravime ir poliravime; įgijo meistro sidabruotojo kvalifikaciją. 1839 m. amerikiečių išradėjas Džozefas Sekstonas kreipėsi į Kornelijų dėl plokštelės skirtos dagerotipijai sidabravimo. Tai buvo Filadelfijos Centrinės vidurinės mokyklos vaizdas – pirmoji fotonuotrauka, padaryta JAV. Susitikimas su Sekstonu Kornelijui sukėlė susidomėjimą fotografija.
Griautenė
Augalai natūraliai paplitę nuo JAV pietryčių iki Pietų Amerikos tropikų sričių; didesnė dalis rūšių auga Andų kalnuose (Kolumbijoje). Auga sausose ir drėgnose vietose.
Robert Cornelius
Biografija
Remdamasis savo chemijos ir metalurgijos žiniomis ir palaikomas chemiko Polo Godardo, kuris nustatė, kad sensibilizuotą jodu sidabruotą dagerotipinę plokštelę veikiant bromo garais, išlaikymą galima sutrumpinti iki minutės. Kornelijus pabandė patobulinti Lui Dagero išradimą. Dagerotipinis autoportretas, kurį padarė Kornelijus ne anksčiau kaip 1839 m. spalį, tapo pirmuoju istorijoje aiškiu fotografiniu žmogaus portretu.
Nuo 1839 iki 1843 m. Kornelijus, vienas iš pirmųjų JAV, atidarė dvi privačias fotoateljė, bet jau 1843 m., greičiausiai dėl to, kad fotomeno populiarumas didėjo ir fotoateljė kiekis labai išaugo, nustojo domėtis fotografija ir susikoncentravo šeimos verslo reikaluose.
Griautenė
Gana didelė rūšių skaičiumi gentis, kuri suskirstyta į 29 pogentes ir 25 sekcijas. Žinoma apie 1240 rūšių (antra pagal rūšių skaičių orchidinių gentis po gumblapio genties).
Nuorodos
thumb|left|210px|[[Pleurothallis racemiflora]]
FC Schalke 04
Gelzenkircheno „Schalke“ – Vokietijos futbolo klubas iš Gelzenkircheno.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1904 m., kai buvo įkurtas SC Westfalia 04 Schalke.
Nuo 1919 m. žinomas TuS 1877 Schalke, o nuo 1924 m. – FC Schalke 04 pavadinimais.
1934, 1935, 1937, 1939, 1940, 1942, 1958 m. tapo šalies čempionais.
2021–2022 m. rungtyniavo Antrojoje Bundeslygoje. Tapo šios lygos nugalėtojais ir buvo perkelti į Bundeslygą.
Krosnas
Krosnas  – miestas ir apskritis pieryčių Lenkijoje. Krosno apskrities administracinis centras. Nuo 1999 m. priklauso Pakarpatės vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Krosno vaivadijos administracinis centras. 47 471 gyventojas (2011 m. duomenys). Per miestą teka Vyslokas. Krosnas nutolęs 40 km į šiaurę nuo pasienio su Slovakija, 85 km į vakarus nuo pasienio su Ukraina. Vidutinis aukštis iškilęs 310 m virš jūros lygio. Kaimynystėje ribojasi su Korczyna, Krościenko Wyżne, Miejsce Piastowe, Chorkówka, Jedlicze ir Wojaszówka.
Įkurtas kaip gynybinė gyvenvietė. Buvo karališkasis laisvasis miestelis. Svarbus tekstilės ir kitų audinių centras.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1282 m. 1342 m. suteiktos miesto teisės.
Jonas Švoba (1942)
Jonas Švoba (1942 m. vasario 28 d. Joniškaičiuose, Lygumų valsčius, Šiaulių apskritis – 2014 m. birželio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos agronomas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1960 m. baigė Luokės vidurinę mokyklą, 1960–1965 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete, 1967–1970 m. žurnalistiką – Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete.
1966–1970 m. „Valstiečių laikraščio“ korespondentas, 1970–1983 m. – šio laikraščio Mechanizacijos skyriaus vedėjas, 1983–1992 m. – žurnalo „Statyba ir architektūra“ skyriaus redaktorius. 1992–2007 m. – „Valstiečių laikraščio“ vyriausiasis redaktorius. Daugiausia rašo įvairiais kaimo gyvenimo klausimais.
Styrė
Styrė – upė Ukrainoje ir Baltarusijoje; Pripetės dešinysis intakas. Prasideda Lvovo srityje, Podolės aukštumoje, netoli Brodų miesto. Teka į šiaurės rytus Voluinės aukštumomis, per Rivnės ir Voluinės sritis. Vėliau grįžta į Rivnės sritį, kur patenka į Polesės žemumą. Pačiame žemupyje teka Baltarusijos Bresto sritimi, kur ir įteka į Pripetę. Styrė laivuojama 352 km nuo žiočių. Prie upės išsidėstę Lucko ir Varašo miestai (Ukraina).
Josef Albers
thumb|right|240px| J. Alberso kūrinio replika ant Vokietijos pašto ženklo Jozefas (arba Džozefas) Albersas (, 1888–1976 m.) – XX a. Vokietijos ir JAV tapytojas, grafikas, dizaineris. Bauhaus dėstytojas, meno teoretikas.
Styrė
Styrės vandeniu yra aušinami Rivnės atominės elektrinės reaktoriai.
Josef Albers
Biografija
Jozefas Albersas gimė 1888 m. kovo 19 d. Botrope Vokietijoje (Rūras). 1905−1908 m. jis mokėsi Biurene ir tapo mokytoju. Dėstė Vestfalijos vietovių pradinėse mokyklose iki 1913 m. Po to lankė užsiėmimus Karališkojoje dailės mokykloje Berlyne ir 1915 m. buvo atestuotas dailės mokytoju. Vėliau J. Albersas mokėsi meno Esene ir Miunchene. 1920 m. pradėjo mokytis Bauhaus mokykloje Veimare. Būdamas 32 metų amžiaus jis buvo vyriausias studentas. J. Albersas daugiausiai dirbo su tapyba ant stiklo, taip pat užsiėmė baldų kūrimu, tipografika ir metalo dirbiniais. 1923 m. jis tapo L. Mohojaus-Nadžio asistentu ir buvo jo paveiktas − J. Alberso tapyba ant stiklo pasikeitė, tapo labiau industrializuotų formų. 1925 m. J. Albersas tapo Bauhaus profesoriumi mokyklai persikėlus į Desau. Tais pačiais metais vedė tekstilininkę Anni Fleischmann.
1933 m. nacistams uždarius Bauhaus, J. Albersas emigravo į JAV ir tais pačiais metais pradėjo vadovauti naujai įkurtam Black Mountain koledžui Š. Karolinoje, kuriame dėstė iki 1949 m. Amerikoje Alberso vardas buvo anglizuotas į Džozefo. 1935 m. Dž. Albersas atliko pirmą iš daugelio kelionių į Meksiką, 1936 m. įvyko pirmoji jo personalinė paroda J. B. Neumann Naujojo meno ratelyje Niujorke. 1939 m. Dž. Albersas priėmė JAV pilietybę, 1949 m. pradėjo savo pagarsėjusią „Pagarbos kvadratui“ tapinių seriją. Menininkas daug dėstė įvairiose JAV meno mokyklose ir universitetuose, 1950−1958 m. vadovavo dizaino skyriui Jeilio universitete.
Dž. Albersas užsiėmė daugiapusiška menininko veikla: tapė paveikslus, kūrė sieninę tapybą, grafikos kūrinius, rašė poeziją, esė ir knygas apie meną. Jo šviečiamoji veikla reikšmingai prisidėjo prie Bauhaus idėjų sklaidos JAV ir jaunųjų menininkų tobulinimo. 1965−1967 m. Niujorko šiuolaikinio meno muziejus suorganizavo Dž. Alberso kilnojamąją parodą, kuri parodyta JAV, Meksikoje ir Pietų Amerikoje. 1971 m. Metropoliteno meno muziejuje Niujorke įvyko jo retrospektyvinė paroda, pirmoji, skirta gyvenančiam menininkui. Dž. Albersas gyveno Niu Heivene (kur įsikūręs Jeilio universitetas), kur mirė 1976 m. kovo 25 d. Dž. Alberso menininko sugebėjimų pripažinimas atėjo vėlai. Geriausiai jis žinomas pagrindinių spalvų, bei juodos ir baltos, abstrakcionistiniais paveikslais su stačių kampų formomis, iš kurių garsiausia serija „Pagarba kvadratui“.
Kauno Algirdo Brazausko hidroelektrinės tiltas
Kauno Algirdo Brazausko hidroelektrinės tiltas – tiltas per Nemuną prie Kauno hidroelektrinės. Po tiltu įrengtos turbinos gamina elektros energiją.
2016 m. rugsėjo 6 d. tiltas uždarytas kapitaliniam remontui.
Baltys (Rokiškio r.)
Baltys – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 3 km į pietus nuo Obelių, Mažeikių miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,25 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 106,5 m. Rytinis krantas žemas, kiti aukštoki, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Į vakarus įsikūręs Mažeikių kaimas, į šiaurę – Kuprių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Kriaunos upės baseinui.
Müller
Müller − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Conus
Conus gali reikšti:
Europazauras
Europazauras (Europasaurus holgeri) – driežadubenių (Saurischia) augalėdžių dinozaurų rūšis.
Svėrė iki 1 tonos. Užaugdavo – 1,7 iki 6,2 m. Gyveno vėlyvuoju juros periodu. Atrasta 2006 M. Sanderio. Fosilijų rasta Vokietijoje.
Andrėjis Dyrikis
Andrėjis Dyrikis (, 1853 m. vasario 2 d. Lauduona, dab. Maduonos savivaldybė – 1888 m. sausio 8 d. Batumis) – latvių visuomenės veikėjas, kalbininkas, publicistas ir vertėjas.
Jaunimo gretos
Jaunimo gretos – mėnesinis iliustruotas jaunimo žurnalas, ėjęs 1944–1945 m. Kaune ir nuo Nr. 4 1945–1995 m. Vilniuje lietuvių kalba. 200px|thumb|right|1965 m. žurnalo „Jaunimo gretos“ viršelis
Istorija
Pirmieji du numeriai vadinosi „Jaunųjų gretos“. 1944–1989 m. leido Lietuvos Lenino komunistinio jaunimo sąjungos CK. 1989 m. ėjo ir rusų kalba. Rašė komunistinio auklėjimo, visuomeninėmis, politinėmis ir kultūros temomis, spausdino grožinės literatūros kūrinius. 1991–1995 m. leido bendrovė „Jaunatis“. Tiražas 1989 m. buvo 212 000, 1995 m. – 11 000 egzempliorių. Ėjo priedai:
Bendradarbiai
Žurnale dirbo arba spausdino savo kūrybą Jonas Avyžius, Vytautas Babravičius, Rita Baltušytė (1971–1979 m.), Albinas Bernotas, Alfonsas Bukontas, Valdas Daškevičius, Janina Degutytė, Ilja Fišeris, Audronė Guigaitė, Ramūnas Jaras, Marius Liugaila, Marcelijus Martinaitis, Linas Virginijus Medelis, Danielius Mušinskas, Jakovas Šadevičius, Paulius Širvys, Vladas Šimkus, Rimantas Vanagas, Elijošius Zeifas, Vytautė Žilinskaitė ir kiti.
Dvejetainė skaičiavimo sistema
Dvejetainė skaičiavimo sistema – skaičiavimo sistema, išreiškianti skaitines reikšmes naudojant du simbolius – 0 ir 1. Kiekvienas skaitmuo yra vadinamas bitu arba dvejetainiu skaitmeniu. Dėl paprasto įgyvendinimo skaitmeninėje elektronikoje naudojant loginius elementus, dvejetainė skaičiavimo sistema yra naudojama kompiuteriuose ir kituose elektroniniuose prietaisuose.
Dvejetainis skaičius gali būti išreikštas tam tikra bitų (dvejetainių skaitmenų) seka. Pvz., skaičius 667 dvejetainių kodu gali būti užrašytas taip: 1010011011. Skaičiai nebūtinai turi būti sveikieji. Pavyzdžiui, 1,5 dvejetainėje sistemoje gali būti užrašoma kaip 1,1 o 1,25 kaip 1,01.
Istorija
Šiuolaikinė dvejetainė skaičių sistema Europoje buvo tyrinėta XVI–XVII a. mokslininkų Thomas Harriot, Juan Caramuel y Lobkowitz, Gottfried Leibniz bei kitų. Visgi skaičiavimo sistemos, susijusios su dvejetainiais skaičiais, daugelyje kultūrų atsirado daug anksčiau (pvz., Senovės Egipte, Kinijoje ir Indijoje).
Egiptas
thumb|260px|right|Senovės egiptiečių Horo akies fragmentai naudoti dvejetainėms trupmenoms užrašyti.|209x209pxSenovės Egipto raštininkai savo trupmenoms naudojo dvi skirtingas sistemas: Egipto trupmenas (nesusijusias su dvejetaine skaičių sistema) ir Horo akies trupmenas (taip vadinasi, nes daugelis matematikos istorikų mano, kad šiai sistemai naudojami simboliai gali būti išdėstyti kaip Horo akis, nors tai buvo ginčijama). Horo akies trupmenos yra dvejetainė skaičiavimo sistema, kurią naudojo daliniams grūdų, skysčių ar kitų matų kiekiams, joje hekato dalis išreiškiama kaip dvejetainių trumpmenų 1/2, 1/4, 1/8, 1/16, 1/32 ir 1/64 suma.
Senovės egiptiečių naudotas daugybos metodas taip pat glaudžiai susijęs su dvejetainiais skaičiais. Taikant šį metodą, vieno skaičiaus daugyba iš kito atliekama seka veiksmų, kurių metu reikšmė padvigubinama arba prie jos vėl pridedamas pirmasis skaičius; tvarka, kuria šie veiksmai turi būti atliekami, pateikiama dvejetainiu antrojo skaičiaus vaizdavimu. Šio metodą panaudojimą galima pamatyti Rhindo matematiniame papiruse, kuris datuojamas maždaug 1650 m. pr. m. e.
Leibnicas ir dvejetainiai skaičiai
thumb|upright|Gottfried Leibniz Leibnicas 1679 m. studijavo dvejetainę numeraciją; 1703 m. jis paskelbė straipsnį pavadinimu Explication de l’Arithmétique Binaire. Išvertus į lietuvių kalbą - „Dvejetainės aritmetikos paaiškinimas“. Leibnico sistemoje naudojami 0 ir 1, kaip ir šiuolaikinėje dvejetainėje skaičių sistemoje. Leibnico dvejetainių skaičių sistemos pavyzdys: Leibnicas naudojo heksagramą iš I Ching knygos kaip dvejetainio skaičiavimo įrodymą. Būdamas sinofilu, Leibnicas žinojo apie I Ching knygą, žavėjosi kaip knygoje naudota heksagrama atitinka dvejetainius skaičius nuo 0 iki 111111 ir iš to padarė išvadą apie didelius Kinijos pasiekimus filosofinėje matematikoje, kuria jis labai žavėjosi. Dvejetainiai skaitmenys Leibnicui buvo pagrindiniai teologijos elementai. Jis tikėjo, kad dvejetainiai skaičiai simbolizuoja krikščionišką kūrimo iš nieko įdėją.
Tolimesnis vystymasis
thumb|left|160px|George Boole1854 m. britų matematikas George’as Boole’as paskelbė reikšmingą dokumentą, kuriame išsamiai aprašoma algebrinė logikos sistema, kuri tapo žinoma kaip Būlio algebra. Jo loginis skaičiavimas turėjo tapti priemone kuriant skaitmenines elektronines grandines.
1937 m. Claude’as Shannon’as MIT parengė savo magistro darbą, kuriame pirmą kartą naudojant elektronines reles ir jungiklius pademonstravo Būlio algebros ir dvejetainės aritmetikos veikimą. Shannon’o disertacija, pavadinta A Symbolic Analysis of Relay and Switching Circuits, iš esmės pagrindė praktinį skaitmeninių grandinių projektavimą.
1937 m. lapkritį George’as Stibitz’as, dirbdamas „Bell Labs“, sukūrė relės pagrindo kompiuterį, kurį pavadino „Model K“ arba „Model Kitchen“, kuris gebėjo skaičiuoti dvejetainių skaičių sudėtį. „Bell Labs“ 1938 m. pabaigoje pradėjo mokslinių tyrimų programą su Stibitz’u priešakyje. Jų „Sudėtingų Skaičių Kompiuteris“ buvo užbaigtas 1940 m. sausio 8d., kuris sugebėjo apskaičiuoti kompleksinius skaičius. 1940 m. rugsėjo 11d. demonstruodamas kompiuterį Amerikos matematikų draugijos konferencijoje Dartmund’o koledže, Stibitz’as sugebėjo teletaipiniu būdu telefono linijomis nusiųsti nuotolines vykdymo komandas kompiuteriui. Tai buvo pirmasis kompiuterinės mašinos panaudojimas nuotoliniu būdu.
Dvejetainių skaičių aritmetika
Dvejetainių skaičių aritmetika labai panaši į kitų skaičiavimo sistemų. Dvejetainius skaičius galime sudėti, atimti, dauginti ir dalyti.
Sudėtis
Paprasčiausia aritmetinė operacija dvejetainių skaičių aritmetikoje yra sudėtis. Pvz:
Daugyba
Daugyba dvejetainiu būdu yra panaši į dešimtainių skaičių daugybą. Du skaičiai A ir B gali būti padauginti iš dalinių sandaugų: kiekvienam B skaitmeniui apskaičiuojama to skaitmens A sandauga ir įrašoma į naują eilutę, paslinktą į kairę taip, kad jo dešinysis skaitmuo sutaptų su B skaitmeniu, kuris buvo naudojamas prieš tai. Visų šių dalinių produktų suma yra skaičiaus A ir B suma.
Kadangi dvejetainį skaičių sudaro tik du skaitmenys, vadinasi yra galimi tik du kiekvieno dalinio daugybos rezultatai:
Pavyzdžiui, dvejetainių skaičių 1011 ir 1010 daugyba vyksta taip:
Dešimtainių skaičių vertimas į dvejetainius
Viską daliname iš 2, jeigu lieka liekana, rašome 1, jeigu sveikas skaičius, rašome 0, pvz:
Tada gautus skaičius rašome nuo apačios į viršų, pvz:
Atsakymas bus: 1010011011
Švabijos Gmiundas
Švabijos Gmiundas − miestelis Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemėje. Jis yra maždaug 50 km į rytus nuo Badeno-Viurtembergo sostinės Štutgarto. Švabijos Gmiunde 2011 m. gyveno 59 749 gyventojų.
Lietuvių karo pabėgėlių stovykla
Po Antrojo pasaulinio karo, Švabijos Gmiundas buvo amerikiečių valdomoje zonoje. Švabijos Gmiunde veikė lietuvių, lenkų ir latvių karo pabėgėlių stovykla.
Švabijos Gmiunde veikė gimnazija, kurią baigė rašytojas Algimantas Mackus ir kunigas Vytas Memėnas. Gimnazijoje dirbo lietuvių parapijos kapelionas Andrius Baltinis ir psichiatras Vytautas Majauskas, kuris taip pat vadovavo Lietuvos Raudonojo Kryžiaus medicinos seserų mokyklai. Iš Niurtingeno perkelta Aukštesnioji technikos mokykla buvo aukšto lygio, nes didelę dalį jos darbuotojų sudarė buvę universiteto dėstytojai. Joje dėstė Alfonsas Jurskis, vienas iš radijo ir televizijos pradininkų Lietuvoje. Veikė ir amatų mokykla. Įsteigta biblioteka, gavusi pustrečio šimto lietuviškų knygų iš Centrinės LTB bibliotekos, daugiausia iš visų stovyklos bibliotekų.
Kazys Merkis Švabijos Gmiunde įsteigė lietuvių šachmatininkų klubą, kuris 1947–1948 m. ir 1948–1949 m. laimėjo Viurtembergo pirmenybes.
Stovykloje savo meno studiją turėjo dailininkas Česlovas Janušas, vienas iš Pasaulio lietuvių dailininkų ir architektų sąjungos steigėjų. 1948 metų spalio 23–24 dienomis Švabijos Gmiunde vyko sąjungos suvažiavimas.
Filosofas Juozas Girnius gyveno Švabijos Gmiunde nuo 1947 metų iki 1949 metų. Filosofas Antanas Maceina, istorikas Zenonas Ivinskis, kunigas Alfonsas Sušinskas ir žurnalistas Vytautas Kasniūnas taip pat kurį laiką gyveno Švabijos Gmiunde. Antanas Maceina apie Juozą Girnių rašė: „Žmogus be Dievo“… ''tai knyga, kurios metmenys parašyti jau Vokietijoje, Švabijos Gmiundo stovykloje, kur Girnius su šeima turėjo vieną vienintelį kambarėlį ir kur masė mūsiškių, aprūpinta pane et circensibus, pasiliko ištikima sau tinginiaudama ir girtuokliaudama. Girnius tuo tarpu rašė knygą apie žmogų be Dievo. Iš ano meto jo stalčiuose guli dar vienas neišleistas veikalas apie žmogų ir techniką. Taigi žmogaus problema, iš vienos pusės, ryšium su Dievu, iš kitos – ryšium su žemės apvaldymu technine kūryba kaip dk ir patraukė Girniaus dėmesį anomis stovyklinėmis dienomis.'' Juozas Girnius pranešimą skaitė 1950 metų sausio 12-13 dienomis Švabijos Gmiunde vykusioje konferencijoje išlaikyti lietuvių tautinį potencialą.
1949 m. žurnalas „ Aidai“ buvo perkeltas į Švabijos Gmiundą. Jį redagavo Jonas Girnius, vėliau Paulius Jurkus. 1949 m. Švabijos Gmiunde leistas moksleivių ateitininkų žurnalas „Ateitis“. Nuo 1950 m. Lietuvių evangelikų liuteronų jaunimo ratelis pradėjo leisti dvisavaitinį leidinį „Jaunimo ratelis“.
1949 m. surengta trečioji Lietuvių rašytojų tremtinių draugijos literatūrinė šventė. Apdovanoti Jurgis Jankus, N. Mazalaitė, Julius Kaupas, Marius Katiliškis ir dailininkas P Osmolskis.
1949 m. LTB ŠV Knygų Leidybos Komisija persikėlė į Švabijos Gmiundą, kur užbaigė savo veiklą. Česlovas Jovaiša išleido „Ispanų kalbos pamokas pirmajam kursui“. Prie knygų leidybos prisidėjo kooperatyvas „Parama“. J.Rimeikis nusipirko „Ventos“ leidyklą iš L.Vismanto ir kurį laiką knygas leido Švabijos Gmiunde, tarp jų ir Antano Maceinos knygą.
1950 m. į Švabijos Gmiundą suvažiavo Mažosios Lietuvos tarybos skyrių pirmininkai, kurių buvo apie 70. Suvažiavime paskelbė rezoliuciją, kad Mažosios Lietuvos taryba yra visos Mažosios Lietuvos gyventojų valios reiškėją.
Stovykloje augo šokio pedagogė Milda Memėnaitė Aguilar, gyveno agronomas Zenonas Garšva. Rašytojas Jonas Mekas savo dienoraščiuose įamžino stovyklos gyvenimą.
1950 m. vasarą buvo uždaryta Švabijos Gmiundo stovykla, paskutinė lietuvių stovykla. Į pabaigą joje gyveno 900 lietuvių.
Tokijo automobilių paroda
thumb|right|250px|2007 m. Tokijo automobilių paroda Tokijo automobilių paroda – tarptautinė automobilių, motociklų ir kitų transporto priemonių paroda kas dvejus metus, spalio-lapkričio mėn. vykstanti Japonijoje, Čibos mieste (netoli Tokijo įsikūrusiame Makuhari parodų centre). Parodą rengia Japonijos automobilių gamintojų asociacija (JAMA, ). Paprastai joje yra pristatoma daugiau koncepcinių modelių, negu paruoštų gamybai.
Istorija
Pirmą kartą surengta 1954 m. balandžio 20 d. Hibija parke (Hibiya Park). Per dešimt dienų parodą aplankė apie 547 000 lankytojų, buvo pristatytos 267 transporto priemonės, iš kurių tik 17 buvo lengvieji automobiliai, kas atspindėjo to meto šeimos automobilių trūkumą Japonijoje. Didžiąją dalį eksponatų sudarė sunkvežimiai, autobusai ir motociklai. Didžiausio dėmesio susilaukė Austin A40, Hillman Minx ir Renault 4CV automobiliai, tarp vietinių automobilių gamintojų modelių buvo Prince Sedan AISH, Toyota Toyopet Super RH, Datsun Passenger Delux DB-5, Ohta ir triratės „Daihatsu“ transporto priemonės.
Antrą kartą paroda įvyko 1955 m. gegužės 7 d. ir truko 12 dienų. Tarp 785 000 apsilankiusių lankytojų buvo ir Princas Akihito.
Didžiausią reikšmę lengvieji automobiliai įgijo trečiosios Tokijo automobilių parodos, atidarytos 1956 m. balandžio 20 d., metu. Prie to daug prisidėjo Tarptautinės prekybos ir pramonės ministerijos vykdyta iniciatyva, pavadinta „Liaudies automobilio planu“. Ministerijos užsibrėžtas tikslas – pagaminti keturių sėdimų vietų automobilį, galintį išvystyti 100 km/h greitį ir kainuojantį ¥150 000 jenų – buvo nerealistiškas. Nepaisant to, kad tai dukart viršijo tų metų šalies nacionalinį pajamų vidurkį, tai tebuvo tik penktadalis tipiško automobilio vertės, mat vietiniams automobilių gamintojams buvo teikiami kreditai, kad šie mažintų automobilių kainas.
Chanel (mados namai)
thumb|250px|Chanel būstinė Paryžiuje
Chanel S.A. – Prancūzijos mados namai, įkurti 1909 metais. Pagrindiniai „Chanel“ mados namų konkurentai yra „Yves Saint Laurent“, „Louis Vuitton“, „Dior“, „Gucci“, „Versace“ ir „Prada“. „Chanel“ prekės ženklas užima ketvirtą vietą prabangiausių prekių ženklų sąraše.
„Chanel No.5“
Coco Chanel paprašė Ernesto Beaux sukurti šešis kvapus, iš kurių ji galėtų išsirinkti mėgstamiausius ir galėtų pradėti jais prekiauti. Kvapai buvo pažymėti etiketėmis Nr.1, Nr.2, Nr.3, Nr.4, Nr.5 ir Nr.6. Coco labiausiai patiko 5-asis buteliukas. Taip gimė populiariausių pasaulyje kvepalų pavadinimas – „Chanel No.5“
Liukonys
Liukonys – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Gelvonų, prie Širvintos. Seniūnaitijos centras. Ties kaimu kertasi keliai ir. Veikia biblioteka. Archeologijos paminklas – Liukonių akmenys: vienas „su dubeniu“ ir du „suakmenėję žmonės“.
miniatiūra|220px|left|Akmenimis grįstas senasis kelias miniatiūra|220px|left|Gatvė Liukonyse miniatiūra|220px|left|Mokykla dvaro parke
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose Liukonys minimi nuo 1534 m. 1778 m. Liukonyse pasistatė rūmus kunigaikštis S. Kosakovskis. XIX a. pradžioje šiuose rūmuose J. Kosakovskis buvo įkūręs senienų muziejų. 1859 m. Liukonių dvaro rūmai sudegė, o išlikę muziejaus eksponatai buvo atiduoti Vilniaus laikinajai archeologijos komisijai.
Bekeščaba
Bekeščaba – miestas Vengrijos pietryčiuose, ~20 km į vakarus nuo Rumunijos sienos, netoli Kerešo upės; Bėkėšo medės centras. Keliai į Debreceną, Brandą, Segedą, Kečkemėtą. Mašinų (žemės ūkio, staklių, elektrotechnikos), tekstilės (kilimų, siuvimo), avalynės, maisto (malimo, mėsos, vaisių ir daržovių perdirbimo), medienos apdirbimo, popieriaus, poligrafijos pramonė, statybinių medžiagų (plytų, betono) gamyba. Netoli Bekeščabos gaunamos gamtinės dujos.
Mineralinių versmių kurortas, sanatorijos. Yra XVIII a. barokinė, XIX a. klasicistinė bažnyčios, XIX a. rotušė, Mihály Munkácsy muziejus.
Istorija
Čabos kaimas dabartinėje teritorijoje minimas XIV a. XVIII a. pr. teritorija nusiaubta turkų-vengrų karo.
Akmenytė (Panevėžys)
Akmenytė (arba Kamenščizna)  – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, netoli Šventybrasčio, tuojau į pietus nuo Kazokų, Nevėžio kairiajame krante.
Istorija
Iki XX a. viduryje buvo Kamenščiznos dvaras. 1954 m. kaime buvo Ramygalos rajono Nevėžio apylinkės centras.
Mopsas
Mopsas (nyd. moppen – vaipytis;  – mažas, vikrus gyvūnėlis) – šunų veislė, registruota FCI.
Kilmė
Mopsai buvo auginami budistų vienuolynuose ir Tibete. Vėliau, patekę į Kinijos imperatoriaus rūmus, mopsai buvo garbinami, slepiami nuo žmonių akių. Garbino už karališką ženklą – diademą, t. y. už raukšlėtą kaktą. Mopsų veislę labai puoselėjo Šungų dinastija, kuri valdė Kiniją XVI amžiuje. Šungų dinastijos laikais (960–1279 m.) mopsus šaukė Lo-Chiang-sze, vėliau – Pai (kin. trumpakojis, bukanosis).
Iš Kinijos mopsai pasiekė kitus žemynus. Kai 1500–1600 metais kinai ėmė prekiauti su Portugalija, Ispanija, Nyderlandais ir Anglija, Europą pasiekė ir kinų šunys. Manoma, kad mopsai pirmiausia pateko į Nyderlandus. Kelionių metu šuneliai gavo Mopshond vardą. Prancūzijoje jie atsirado 1553 m., o į Didžiąją Britaniją atkeliavo 1688 metais. thumb|left|180px|[[William Hogarth autoportretas su mopsu]] Pirmasis mopsų mylėtojų klubas buvo įsteigtas 1884 m. Anglijoje. Tais laikais juos laikė neatskiriamais damų palydovais – manyta, kad raukšlėtas mopso snukelis ir išsprogusios akutės pabrėžia neprilygstamą ponių grožį.
Išraiškingi mopsų snukeliai nuo seniausių laikų išliko dailininkų drobėse, skulptūrose. Jų ypač gausu tapybos drobėse. Anglų dailininkas William Hogarth (XIX a.) nutapė autoportretą su savo augintiniu Trump.
Išvaizda
Kvadratiško kūno, raumeningas. Galva didelė, masyvi, apvali. Snukis trumpas, bukas, kvadratiškas, ne riestas. Ant galvos ir snukio – didelės, gilios raukšlės („diadema"). Akys tamsios, didelės, kiek išsprogusios, blizgančios. Žvilgsnis švelnus, klausiantis, susijaudinusio šuns – trykšta energija. Ausys mažos, plonos, aksominio švelnumo. Ausų galai nukabę į priekį, dengia angas. Kaklas trumpas, storas, raukšlėtas.
Liemuo trumpas, kresnas, krūtinė plati, ryškūs šonkauliai. Viršaus linija tiesi. thumb|180px|left|Mopsas Priekinės galūnės labai stiprios, tiesios, statmenos. Ovalios letenos. Užpakalinės galūnės stiprios, tiesios, paralelios, ryškiais „kampais". Uodega kilpiška, užriesta ant nugaros dviem žiedais.
Kailis plonas, trumpas, minkštas, žvilgantis. Nei ilgas, nei šiurkštus, nei purus. Spalva sidabrinė, smėlinė, abrikosinė, juoda. Šviesios spalvos šunys būtinai turi turėti juodą snukio kaukę, juodas ausis. Juodos spalvos šunys gali turėti nedidelę baltą dėmelę ant krūtinės.
Charakteris
Mopsas – kilnus, inteligentiškas, gyvybingas, linksmas šuo. Nors mopsas – mažas, jo būdas buldogiškas ir žandikaulis tvirtas – kaip jo giminaičių mastifų.
Mopsai mėgsta žmogaus draugiją. Jie ištikimi ir patikimi, bet ne lėti. Tai aktyvūs, nuolat viskuo besidomintys gyvūnai. Šie šunys gerai sutaria su svetimais žmonėmis ir gyvūnais.
Mopsai gali greitai nutukti, todėl jiems reikia daug judėjimo. Tačiau kartais reikia riboti audringus žaidimus, ypač karštomis vasaros dienomis, nes dėl trumpos nosies ir apsunkinto kvėpavimo greičiau nei kiti šunys gali gauti šilumos smūgį.
Pyranka
Pyranka (, aukštupyje Chamutovka ) – upė Baltarusijoje, Gardino rajone, dešinysis Katros intakas.
Pagrindinis intakas – Biarvenka.
Prasideda Maločnajės ežere, prateka Belajės ir Rybnicos ežerus, įteka į Katrą aukščiau Skidliaus. Ištekėjus iš Rybnicos ežero 3,2 km atkarpoje kanalizuota.
Kryžinis
Kryžinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 6,5 km į pietryčius nuo Obelių, Junkūnų geomorfologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,32 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 138,2 m. Pietvakarinis krantas užpelkėjęs, aplinkui auga Pagriaumėlių miškas. Atiteka upelis iš Dėlinio ežero pietuose ir iš Kukninio šiaurėje. Ežeras nenutekantis, priklauso Kriaunos upės intako Apeikės baseinui. Šiaurine pakrante eina kelias Nr. 3632 (Dideliškis – Kraštai – Dirdos).
Padvarinis
Padvarinis tai:
Entomofilija
thumb|right|Žiedadulkėmis aplipusi bitė [[kiaulpienės graiže]] right|thumb|[[Bitė ir kamanė ant šiloko žiedyno]] Entomofilija – reiškinys, kai vabzdžiai perneša žiedadulkes ir apdulkina žiedus.
Entomofiliniai augalai paprastai būna tam prisitaikę (daugeliui žmonių žinomi laukinių augalų žiedai paprastai ir yra būtent entomofiliniai):
Impollinazione
Alfonsas Žiurlys
Alfonsas Žiurlys (g. 1911 m. rugpjūčio 11 d. Vezionyse, Kupiškio raj. – 1971 m. lapkričio 6 d. Vilniuje) – teisėtyrininkas civilistas.
Biografija
Alfonsas Žiurlys mokėsi Kupiškyje, nuo 1930 m. – „Žiežirbos“ ir Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1937 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetą.
Alfonsas Žiurlys buvo advokatas, Kauno apygardos teismo prokuroro padėjėjas (1940–1941 m.), teisingumo liaudies komisariato kodifikacijos skyriaus viršininkas. advokatas Kaune, Kupiškyje (1941–1944 m.), mokslo darbuotojas Mokslų Akademijos Teisės, Istorijos ir Ekonomikos institutuose (1945–1956 m.).
Nuo 1945 m. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto asistentas, dėstytojas, docentas (1966 m.). Apgynė kandidato disertaciją iš šeimos teisės srities, jam buvo suteiktas teisės kandidato laipsnis (1964 m.). Teisės fakulteto dekanas (1967–1968 m.). A. Žiurlys paskaitas skaitydavo taisyklinga lietuvių kalba, stengėsi, kad būtų galima studijuoti teisę iš lietuviškų knygų.
1954 m. išleido teisės terminų žodyną. Išvertė į lietuvių kalbą civilinės teisės, civilinio proceso teisės, Lietuvos valstybės ir teisės istorijos bei kitus vadovėlius. Svarus ir įnašas į šeimos teisę – jo disertacijos apie santuokos negaliojimą pagrindiniai principai įtvirtinti ir dabar reguliuojančiose šį institutą teisės normose. Nepaisydamas didelio akademinio darbo krūvio, daug dėmesio skyrė teisėkūrai, teisės aktų rengimui – dalyvavo rengiant visus LTSR kodeksus bei svarbiausius įstatymus.
Alfonsas Žiurlys buvo vedęs, su žmona augino dukrą Audronę. Žmona mirė peršalusi Kupiškyje, kur jų šeima buvo prisiglaudusi per karą (dukrai tuo metu buvo apie 1,5 m.).
Atminimas
2001 m. lapkričio 15 d. VU Teisės fakulteto Jono Jablonskio auditorijoje surengta konferencija aptarti naująjį Civilinį kodeksą ir Civilinio proceso kodekso projektą. Šiuo renginiu organizatoriai pagerbė ilgamečio fakulteto dėstytojo doc. Alfonso Žiurlio atminimą – 90-ąsias gimimo ir 30-ąsias mirties metines.
Obelių šv. Onos bažnyčia
Istorija
thumb|left|Priekinis fasadas Katalikų bažnyčiai 1629 m. dovanotas Pakriaunių kaimas. Apie 1738 m. pastatyta nauja bažnyčia. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. 1859–1868 m. kanauninko Steponavičiaus rūpesčiu pastatyta mūrinė bažnyčia. 1899 m. per miestelio gaisrą ji ir parapijos trobesiai sudegė.
1900 m. atstatyta, pristatytos šoninės koplyčios. Statytojas – klebonas Vincentas Birutavičius. Obelių klebonu jis išbuvo iki mirties (mirė 1936 m.; palaidotas šventoriuje). Jį pakeitęs kunigas Leonas Virkutis (Obeliuose dirbo 27 metus) suremontavo bažnyčią išdažė jos vidų, nubaltino išorę, sutvarkė ūkinius trobesius, pastatė parapijos salę. Kurį laiką Obeliuose vargonininkavo Mikas Petrauskas. Jis ne tik vadovavo bažnytiniam chorui, bet įsteigė ir orkestrą.
1944 m. sužalotas bažnyčios stogas, išorės sienų tinkas, didžiojo altoriaus vitražas. Po karo klebono Jono Nagulevičiaus (1900–1992) rūpesčiu suremontuota. Klebonas 1947 m. suimtas ir ištremtas į Sibirą (į Lietuvą grįžo 1952 m.).
1947 m. liepos 9 d. areštuotas vikaras Jonas Buliauskas (1910–1987 m.), nuteistas 10 m. kalėti (į Lietuvą grįžo 1956 m.).
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, turi neogotikos bruožų, kryžminio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų. Turi 3 altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Sližiai (Biržai)
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Baras
miniatiūra|Baras Šveicarijoje thumb|Baras Baras – maitinimo paskirties įstaiga, kurioje užsakymai priimami prie ir pateikiami ant aukšto stalo-užtvaros, prie kurios paprastai yra galimybė ir sėdėti. Prekiaujama gėrimais, kokteiliais, kartais ir užkandžiais. Ruošiantis bei pateikiantis gėrimus žmogus vadinamas barmenu arba barista.
Patalpose ar šalia jų paprastai būna ir daugiau stovimų ir/ar sėdimų vietų. Baras gali būti ir restorano dalimi, taip pat jungiamas su virtuve.
Liutkiškiai
Liutkiškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Radviliškio.
Obsesija
Obsesija gali reikšti:
USV Hercules
Utrechto „Hercules“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Utrechto.
Perseveracija
Perseveracija - 1895 m. aprašytas reiškinys, kai žmogus kartoja žodžius (kartais - idėjas) ar gestus po kelis kartus ar ilgiau. Būdinga organiniams psichikos sutrikimams (dėl auglių, smegenų traumų ir pan. pažeidimų), schizofrenijai bei kitiems psichoziniams sutrikimams.
Sakinio su perseveracija pavyzdys: „Eidamas į miestą užsidėsiu kepurę kepurę kepurę kepurę kepurę kepurę.“
Lunevas
Lunevas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Mendzyžeco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Mendzyžeco, apie 31 km į vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 93 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Garfildo apygarda (Montana)
Garfildo apygarda  – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Montanos valstijoje. 2000 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, apygardoje gyveno 1 279 žmonės. Apygardos centras – Džordanas. Garfildo apygardoje gyvenantys žmonės tvirtai palaiko Respublikonų partiją. Gali būti, kad Garfildo apygarda yra labiausiai respublikonų partiją palaikanti apygarda Montanos valstijoje, ir viena iš labiausiai palaikančių šią partiją apygardų visoje šalyje.
Paskutinis JAV demokratų partijos atstovas laimėjęs šioje apygardoje buvo Franklinas Ruzveltas. Per paskutinius penkerius rinkimus nė vienas Demokratų partijos kandidatas nesurinko daugiau nei 16 % rinkėjų balsų.