cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Petrašiūnų šiluminė elektrinė
Kauno energetikos atstatymas
Praėjus karo frontams Kaune elektros energijos labai stigo vandentiekiui, karinėms ir valstybinėms įstaigoms bei karo ligoninėms. Sveikų, galinčių veikti elektrinių nebuvo. Vienintelė nesusprogdinta liko 2500 kW galios Petrašiūnų popieriaus fabriko šiluminė elektrinė. Tačiau ir ji negalėjo veikti – trūko generatoriaus žadinimo agregato. Vietos energetikų išmonės dėka rekonstruotas ir pritaikytas generatoriui žadinti nuolatinės srovės generatorius, tad 1944 m. spalio 14 d. elektrinė vėl pradeda veikti. Tačiau dėl akmens anglių stokos 1944–1945 m. žiemą ji dažnai nedirbo.
Vietiniams energetikams pavyko iš Kauno centrinės elektrinės griuvėsių surinkti ir 1944 m. gruodžio 17 d. įjungti veikti vieną 500 kW galios dyzelį. Pradeda veikti ir atstatytas miesto centro elektros skirstymo punktas. Petrašiūnų popieriaus fabriko katilinėje buvo trys 6 t/h našumo garo katilai, o iš buvusios Petrašiūnų elektrinės į miestą ėjo elektros tiekimo linijos. Todėl 1945 m. vasario mėn. sugriautos Petrašiūnų elektrinės teritorijoje pastatomas gautas 1000 kW galios energetinis traukinys (Nr. 20), iki kurio nutiesiamas garo vamzdis iš Petrašiūnų popieriaus fabriko katilinės ir tiekiami garai energetiniam traukiniui.
1945 m. 1000 kW galios energetinis traukinys (Nr. 60) taip pat buvo įrengtas „Maisto“ fabriko teritorijoje. Jo elektros energijai tiekti į miestą nutiesiama 6 kV elektros tiekimo linija. 1945 m. pabaigoje Kauno energetikos instaliuota galia buvo apie 5000 kW. Tai toli gražu nepatenkino vis didėjančių pramonės poreikių. Pavyzdžiui, 1946 m. „Maisto“ fabrikui reikėjo 500 kW, „Pieno centrui“ – 1120, „Vaivorykštės“ fabrikui – 1000, Žemės ūkio mašinų fabrikui, buvusioms artilerijos dirbtuvėms – 1200, „Pergalės" fabrikui – 750, vandentiekiui – 340 kW.
Nors iš Petrašiūnų elektrinės buvo likusi tik plytų ir metalo laužo krūva, nuspręsta ją atstatyti, nes išliko sveikos cirkuliacinio vandens linijos, į miestą nutiestas elektros skirstymo tinklas. Elektrinės atstatymas buvo paskelbiąs liaudies statyba. Kauniečių talkomis pavyko greitai likviduoti griuvėsius. Valant griuvėsius, atrasta tinkamų naudoti įrenginių, įrankių, prietaisų ir jų dalių. Nemažai nuo vokiečių paslėptų įrankių ir prietaisų grąžino buvę elektrinės darbuotojai. Pavyko išgelbėti ir 100 tonų po griuvėsiais degusių akmens anglių. Nutarta pirmiausia atstatyti mažiau sugriautą 32 t/h našumo penktąjį garo katilą ir pirmąjį 3200 kW galios turboagregatą. Tačiau turboagregatui trūko generatoriaus: jį vokiečiai buvo išgabenę į Vokietiją. Pagalbos ranką ištiesė leningradiečiai: „Elektrosila“ gamykla pagamino ir atsiuntė analogišką generatorių.
Atstatomoje elektrinėje buvo dirbama dieną ir naktį, vasarą ir žiemą. Spaudžiant šalčiams, statoma ir montuojama degant laužams ir deguto statinėms. Nepaisant visų sunkumų, darbai vyko spėriai, ir 1946 m. spalio 13 d. pradėjo suktis pirmasis turboagregatas: Kauno energetikos instaliuotoji galia padidėjo 60 % ir elektros energiją pradėjo gauti net buitiniai vartotojai.
Pirmąją žiemą turboagregatas dirbo medinėje pašiūrėje, vėliau pastatoma mašinų salė ir toliau atstatomi kiti agregatai. 1948 m. pradėjo veikti Babkoko-Vilkokso firmos 56 t/h našumo garo katilas ir antroji, vieno cilindro, AK-12 tipo, AEG firmos kondensacinė, 12000 kW :galios turbina. 1951 m. sumontuoti net du Linkės-Hofmano firmos, 50 ir 65 t/h našumo garo katilai ir Klemento Gotvaldo gamyklos (Čekoslovakija) AK-12 tipo, 12000 kW galios turbina. Taigi 1952 m. pradžioje Petrašiūnų elektrinės galia buvo 27700 kW, ir prieškarinę galią pranoko kone 70 %.
Plėtra
Nors Petrašiūnų valstybinės rajoninės elektrinės galia jau beveik du kartus viršijo prieškarinę galią, joje buvo montuojami nauji katilai ir turboagregatai. 1955 m. sumontuojamas Barnaulo katilų gamyklos BKZ-79-39 FB tipo, 75 t/h našumo garo katilas ir Langės firmos, AK-12 tipo, 12000 kW galios turbina (Nr. 4). 1956–1959 m. sumontuojami dar du tokie pat katilai ir vienas 12000 kW galios turboagregatas. Elektrinės plėtimo projektus parengė Sąjunginio „Teploelektroprojekt" instituto Leningrado ir Lvovo skyriai. Pagal to paties instituto Rygos skyriaus parengtą projektą 1958–1959 m. pirmasis katilas pakeistas vienu BK.Z tipo katilu, o prieškarinė 3200 kW galios turbina – Briansko gamyklos vieno cilindro, APT-12-1 tipo, kondensacine 12 000 kW galios turbina. Ši turbina galėjo tiekti ir pramoninį garą. Visi generatoriai, išskyrus antrąjį, buvo 12000 kW galios. Antrasis – 12500 kW galios. Praslinkus po sugriovimo keturiolikai m. (1958 m.), elektrinės galia beveik 4 kartus viršijo prieškarinę galią. Iki Kauno hidroelektrinės paleidimo ši elektrinė buvo didžiausia respublikoje.
Naujai pastatytas elektrinės ūkis – 6, 35 ir 110 kV elektros skirstykla, 60 t/h našumo cheminio vandens apdorojimo ūkis, kuro transportavimo, saugojimo ir tiekimo įrenginiai, pagrindinis valdymo pultas, akumuliatorinė, administracijos, laboratorijos, dirbtuvių patalpos ir daug kitų statinių, be kurių tokia elektrinė negalėtų funkcionuoti. Bendra elektrinės atstatymo ir išplėtimo sąmatinė vertė sudarė 12,8 mln. rb. Statybos generaliniu rangovu visą laiką buvo Lietuvos energijos valdybos Petrašiūnų statybos - montavimo valdyba; įrenginius montavo Latvijos pramonės energetikos tresto montavimo aikštelė.
1962 m. į Kauną atkeliavo gamtinės dujos. Pagal Leningrado „Orgenergostroj“ instituto parengtą projektą visi katilai buvo rekonstruoti ir pritaikyti deginti dujas. Be to, katilai Nr. l, 4, 5 ir 6 po rekonstrukcijos galėjo deginti ir frezerines durpes. Gabalinių durpių ir įsivežtinio kuro – akmens anglių buvo galima atsisakyti.
Laivas (reikšmės)
Laivas gali reikšti:
Tršebyčius
Tršebyčius  – miestas pietinėje Čekijos dalyje, Vysočinos krašte, 65 km į vakarus nuo Brno, prie Jihlavos upės. Rajono centras. Stotis prie Brno–Jihlavos geležinkelio, plentų mazgas.
Istorija
Tršebyčius rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1277 m., nors benediktinų vienuolynas čia veikė jau nuo 1101 m. Miesto statusas suteiktas 1335 m., čia pradėjo keltis žydai. XIX a. Trešbyčius buvo svarbus odos apdirbimo ir batų gamybos centras.
Jaunimas (Marijampolė)
Jaunimas – socialistinės jaunuomenės laikraštis, leistas 1919–1920 m. Marijampolėje.
Istorija
Leido socialistinės jaunuomenės sąjunga „Draugas“. Spausdino „Dirvos“ spaustuvė Marijampolėje. Išėjo 2 numeriai.
Redagavo Juozas Tysliava.
Mackėnai
Mackėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Suginčių, 3 km į pietvakarius nuo Skudutiškio.
Etimologija
Kaimo vardas kilęs iš asmenvardžio Mockėnas.
Istorija
Užrašytas 1664 m. Alantos bažnyčios metrikų knygoje (1656–1665) de uilla Mackiany, p. 17v. Taip pat užrašytas 1665 m. Svobiškio dvaro inventoriuje Wies Mockieny (LVIA SA 4, p. 1001). Iki XVIII a. pradžios priklausė Alantos, o nuo XVIII a. iki XIX a. vid. Molėtų parapijai. 1665 m. Mockėnuose gyveno šie baudžiauninkai: Jokūbas Stepaniūnas, Krisčius Petrošius, Matulis Ligionis, Stanislovas Petrošius, Jasas Limbikas, Motiejėlis Novikas, Kasparas Šimša, Jonas Palikėnas, Jasius Mačiulėnas, Čepas Levarėlis, Petras Globelis.
Teatr-Akcje
thumb|300px|right|Spektaklis Pagonių mišios [[2007 m.]] Teatr-Akcje - teatro festivalis, kuris vyksta po atviru dangumi kiekvienų metų rugsėjo mėnesį Suvalkų mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje. Festivalis pradėtas rengti 2005 metais. Festivaliuose dalyvauja alternatyvių užsiemimų ieškantis miesto ir kaimo jaunimas.
Džou Enlai
Džou Enlai (kin.: 周恩来, pinyin: Zhou Enlai; 1898 m. kovo 5 d. – 1976 m. sausio 8 d.) – Kinijos politikas, diplomatas, revolicionierius. Pirmasis šalies ministras pirmininkas, pareigas ėjęs nuo 1949 m. spalio iki mirties 1976 m. sausį. Taip pat dirbo užsienio reikalų ministru (1949–1958), Kinijos komunistų partijos vice-pirmininku (1956–1966, 1973–1976), partijos politbiuro nariu. Laikomas viena iš svarbiausių ir žinomiausių asmenybių šių laikų Kinijos politikoje, lojaliu Mao Dzedongo bendražygiu.
Biografija
Džou Enlai gimė 1898 m. kovo 5 d. rytinėje Kinijos Dziangsu provincijoje valstybės tarnautojų šeimoje. Įgijo klasikinį išsilavinimą. Paauglystės metais gyveno pas giminaičius Šanchajuje ir Mandžiūrijoje. Baigė Nankai vidurinę mokyklą, buvo aktyvus mokinys užklasinėje veikloje. Po mokyklos dvejus metus gyveno Japonijoje ir ten pirmą kartą išsamiau susipažino su marksizmu iš įtakingo japonų profesoriaus Hadžime Kavakamio. 1919 m. grįžęs į Kiniją įstojo į Nankai universitetą ir aktyviai įsitraukė į politinę veiklą: leido leidinius, įkūrė komunistinę studentų bendriją. Po metų išvyko į Prancūziją, prisidėjo prie vietos kinų studentų politinio aktyvizmo. 1922 m. įstojo į Kinijos komunistų partiją ir padėjo įsteigti jos padalinį – Kinijos jaunimo komunistų partiją Europoje. Gyveno tiek Paryžiuje, tiek Berlyne, keliavo po kitas šalis: Angliją, Belgiją.
1924 m. Džou Enlai sugrįžo į Kiniją, tapo Guangdžou mieste įsikūrusio Guomindano Huangpu karo akademijos Politikos skyriaus vadovu, palaikė Komunistų partijos bendradarbiavimą su Guomindanu. 1927 m. dalyvavo penktajame Komunistų partijos kongrese Uhane, tapo Centrinio komiteto ir politbiuro nariu, atstovavo Kiniją Kominterno kongresuose Maskvoje. 1931 m. prisijungė prie Mao Dzedongo ir Džu De Dziangsi provincijoje ir tapo viena iš lyderiaujančių figūrų, stiprinusių komunistų įtaką ir dalyvaujančių Kinijos Liaudies Respublikos įkūrime.
1969 m. devintojo partijos kongreso metu Džou Enlai buvo išrinktas partijos generaliniu sekretoriumi ir tapo trečiuoju asmeniu šalies hierarchijoje (po Mao ir po poros metų pašalinto Lin Biao). Toliau prisidėjo prie Kinijos tarptautinių santykių plėtojimo ir buvo vienas iš pagrindinių asmenų, atsakingų už Kinijos įstojimą į JTO 1971 m., Mao ir Niksono susitikimą 1972 m. bei tolimesnį Kinijos ir JAV santykių šiltėjimą, ryšių užmezgimą su daugeliu kitų užsienio valstybių.
Regina Kvedarienė
Regina Kvedarienė-Valaitytė (g. 1937 m. birželio 3 d. Antkalnyje, Gargždų valsčius, Kretingos apskritis) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.
Andrius Jurkūnas
Andrius Jurkūnas (g. 1976 m. gegužės 21 d. Kaune) – lietuvių krepšininkas.
Jurkūnas 2000 m. baigė NCAA Clemsono universitetą ir atvyko į Kauno „Žalgirį“, kuriame žaidė pusantro sezono. 2001 m. lapkričio pabaigoje pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Varšuvos „Polonia“ komandą. Po 2001–2002 metų sezono pasirašė kontraktą su Berlyno „ALBA“, bet klube patikrinus žaidėjo sveikatą jis buvo iškart atleistas. Galiausiai krepšininkas atvyko į Jeruzalės „Hapoel“, o pasibaigus sezonui tapo kiek silpnesnės Izraelio komandos Aškelono „Elitzur“ žaidėju, bet vėl buvo greitai atleistas ir sezoną baigė Austrijoje.
Fregatenkapitonas
Fregatenkapitonas  – Vokietijos karinio jūrų laivyno karininko laipsnis, žemesnis už jūrų kapitoną ir aukštesnis už korvetenkapitoną, atitinkantis armijos pulkininką leitenantą (papulkininkį). Analogiškas JAV ar D. Britanijos laivyno komanderiui.
Fregatenkapitono atskyrio ženklai yra trys plačios ir viena siaura auksaspalvės juostelės ant rankovės.
Panašius karinius laipsnius, kurie irgi reiškia „fregatos kapitonas“, turi Argentina ir Ispanija (isp. Capitán de Fragata), Prancūzija.
thumb|center|600px|[[Antrasis pasaulinis karas|Antrojo pasaulinio karo laikų Vokietijos karinio jūrų laivyno karininkų atskyrio ženklai – antpečiai ir rankovių antsiuvai. Jūrų kapitonas (8) Fregatenkapitonas nuo 1944 m. rudens (9) Fregatenkapitonas (1944) (10) Fregatenkapitonas (11) Korvetenkapitonas (12) Kapitonas leitenantas (13) Vyresnysis leitenantas (14) Leitenantas (15)]]
Jaunimas (Kaunas)
Jaunimas – mėnesinis iliustruotas laikraščio „Tėvynės sargas“ priedas, leistas 1925–1926 m. Kaune.
Istorija
Leido Lietuvos krikščionių demokratų partija. Spausdino Spindulio spaustuvė Kaune. Išėjo 15 numerių.
Informavo apie „Pavasario“ sąjungos uždavinius ir veiklą, propagavo partijos idėjas, svarstė jaunimo gyvenimo problemas krikščionišku požiūriu, ragino jaunuolius domėtis krašto praeitimi, tautosaka. Bendradarbiavo B. Barkauskas, Juozas Eretas, V. Vilutis ir kt.
Pikimačajus
Pikimačajus  – archeologinė vietovė Peru, Ajakučo departamente, Andų kalnų Ajakučo slėnyje. Radiniai datuojami 22 tūkst. m. pr. m. e. (radioaktyviosios anglies tyrimo metodu) ir yra vieni seniausių Pietų Amerikoje. Radinius sudaro bazaltiniai įrankiai, silicio skalūno įrankiai, raižikliai. Yra senovinių gyvūnų liekanų.
Jaunimas (Kaunas)
Istorija
Redagavo Juozas Paukštelis.
Rajko Kuzmanović
Rajko Kuzmanović (g. 1931 m. gruodžio 1 d., Čelinac, Serbų Respublikoje) – Serbų Respublikos prezidentas, šias pareigas eina nuo 2007 m. gruodžio 7 d.
627 m. pr. m. e.
'''627 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Palenkės vaivadijos vėliava
right|thumb|Vaivadijos vėliava Palenkės vaivadijos vėliava  – Palenkės vaivadijos vėliava yra stačiakampio formos ir padalinta į keturias horizontalias dalis. Vėliavoje vaizduojamos keturios baltos, raudonos, geltonos ir mėlynos spalvos juostos. Vėliava pradėta naudoti nuo 2002 m. rugpjūčio 30 dienos. Vėliavos spalvos balta ir raudona simbolizuoja Lenkijos herbe esantį baltą erelį raudoname fone, o geltona ir mėlyna spalvos simbolizuoja Lietuvos herbe raitelio laikomą mėlynos spalvos skydą, kuriame yra geltonas Jogailaičių dvigubas kryžius. Tai simbolizuoja, kad šis regionas priklausė ir Lenkijos karalystei ir Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vulkanalijos
Vulkano kultas
Manoma, kad Vulkano garbinimą pradėjo sabinų karalius Titas Tacijus. Šventė vykdavo tuo metu, kai buvo didelis vasaros karščių ir gaisrų pavojus javų derliui ir jo saugykloms. Šventės metu dievui pagerbti į uždegamus laužus buvo metamos žuvys, smulkūs gyvuliai. Buvo priimta per vulkanalijas iškabinti saulėje drabužius ir audinius, taip siejant Vulkano ir saulės kultą. Pagal kitą paprotį, tą dieną buvo privaloma darbus pradėti prie žvakių šviesos. Taip ugnies panaudojimu buvo siekiama dievo palankumo, tikintis, kad jis tramdys gaisrus, žemės drebėjimus ir ugnikalnius. Ypač sustiprėjo Vulkano kultas po Romos Didžiojo gaisro (64 m.), kuris siautėjo 6 dienas, padarydamas miestui nepataisomą žalą.
Vieną kartą, rugpjūčio 23 d., 20 m. pr. m. e., imperatorius Augustas buvo surengęs Vulkanalijų Žaidynes (Ludi Volcanalici). Jomis buvo pažymėta sutartis su Partų imperija ir prarastų štandartų mūšyje prie Harano 53 m. pr. m. e. sugrąžinimas.
Žiuljeta ir Žiuljeta
Žiuljeta ir Žiuljeta – 1974 m. sukurta komedija.
Vulkanalijos
Šventyklos
Pasak romėnų istoriko Plinijaus, Vulkanalą pastatė pats Romos įkūrėjas Romulas, o altorių – karalius Titas Tacijus. Altorius, pasagos formos statinys, stovėjo kartu su Lapis Niger stela su įrašais, liudijusiais vietos šventumą. Manoma, ankstyvaisiais laikais tai galėjusi būti ir vieta kremacijų apeigoms, tribūna oratoriams.
Žiuljeta ir Žiuljeta
Turinys
Džuljeta Vidal dirba populiariame žurnale „Penelopė“, o Džuljeta Rozenek – pardavėja parduotuvėje. Pastaroji tampa „Penelopės“ surengto konkurso nugalėtoja ir pirmoji Džuljeta turi parengti apie ją reportažą. Padavėjos vyras Bobas, nevykėlis boksininkas, nenori, kad žmona pozuotų žurnalo nuotraukoms, tačiau ši nepaklauso ir susipažinusios abi Džuljetos netrunka tapti geromis draugėmis. Dėl nevykusio straipsnio žurnalistė netenka darbo ir abi moterys nusprendžia pradėti leisti savo žurnalą. „Įpykusios moterys“, aštriai pasisakantis moterims aktualiomis temomis, greitai tampa populiariu, tačiau tai ima griauti Bobo ir Džuljetos santuoką. Jiems tenka iš naujo persvarstyti savo santykius, kuriuos sutvirtina žmonos nėštumas, tuo tarpu antroji Džuljeta, įpratusi manipuliuoti vyrais taip, kaip jai naudinga, įsimyli jūreivį iš Kanados...
Vulkanalijos
Šventyklos
Didžiojo gaisro metu valdė Neronas, kuris dėl gaisro kaltino krikščionis. Tačiau sekantis imperatorius Domicianas, valdęs 81-96 m., Vulkano garbei pastatė kitą altorių ant aukščiausios Romoje Kvirinalo kalvos, pradėjo aukoti daugiau gyvulių.
Nuorodos
Vulcan (mythology)
Bora
Bora (slovėn. burja; ) – šiaurės ar šiaurės rytų katabatinis vėjas Adrijos pakrantėse, Graikijoje, Turkijoje, Rusijoje.
Gūsinga bora dažnai žiemą pučia Dalmatijoje ir likusioje rytinėje Adrijos jūros pakrantėje. Bora stipriausiai pučia, kai už Dinarų kalnų grandinės esančiuose snieguotuose kalnuose būna arktinė aukšto slėgio zona, o piečiau, virš šiltesnės Adrijos jūros būna žemo slėgio zona (tai 1876 m. paaiškino meteorologas Vrangelis (Wrangel)). Naktį, kai oras dar labiau atšąla ir jo tankis dar labiau padidėja, bora sustiprėja. Bora pučia poros šimtų metrų storio pažeminiame sluoksnyje.
Bora pagal meteorologines sąlygas vadinama dvejopai:
Labai stipri bora pučia Velebito kalnuose Kroatijoje. Ši pajūryje esanti 145 km ilgio kalnų grandinė klimatiškai skiria ryškiai žemyninio klimato vidinius rajonus ir Adrijos pakrantę su Viduržemio tipo šiltu klimatu. Bora susidaro kaip reiškinys, sulyginantis sąlygas šiuose regionuose. Staigiai ramią giedrą dieną kylanti bora labai pavojinga buriuotojams, stiprūs gūsiai didina avaringumą keliuose. Kroatijoje ties Senjo, Stara Novalja, Karlobago miestais ir ties pietiniu Sveti Rok tunelio galu boros greitis gali siekti 220 km/val. 2006 m. kovo 15 d. vėjo gūsio greitis ties Pago tiltu siekė 235 km/val.
Bora taip pat būdinga Slovėnijos Kraso regionui ir Italijos Carso regionui, kur ties Triesto įlanka klintinės aukštumos skiria žemą Adrijos pakrantę nuo Alpių. Bora čia būna labai dažnai, todėl tai paveikė ir vietinį gyvenimo būdą bei architektūrą. Pakrantės miestų gatvės labai siauros, ir tai dalinė apsauga nuo stiprių borų. Slovėnijos pakrantės ir Triesto provincijos pastatų stogai dažnai apdėti akmenimis, kad vėjas nenuplėštų stogų dangą. Trieste išilgai takų kartais ištempiamos virvės ar grandinės, kad būtų lengviau vaikščioti.
Stipri bora pučia ir Rusijoje Novorosijsko apylinkėse. Čia bora pučia apie 40 dienų per metus. Prieš prasidedant borai ties kalnų viršūnėmis pasirodo tiršti debesys. Vėjas pradžioje būna nepastovus, jo kryptis ir stiprumas kaitaliojasi, bet palaipsniui jis stiprėja ir ima pūsti tik viena kryptimi. Markotcho perėjoje ties Novorosijsku buvo užfiksuotas beveik 60 m/s (216 km/val.) greitis. Bora Novorosijsko pakrantėje kartais griauna statinius, pvz., 2002 m. pučiant borai žuvo kelios dešimtys žmonių. Jūroje stiprėja bangos, jos užplūsta krantą, kuris stiprių šalčių (ties Novorosijsku iki -25 – -30 °C) metu pasidengia ledo sluoksniu.
Bora pučia ir Naujosios Žemės, Baikalo pakrantėse.
Nuorodos
Iliustracijos:
Shlomo Zalman Abel
Šlomo Zalmanas Abelis (1857 m. kovo 11 d. Žemaičių Naumiestyje, Rusijos imperija – 1886 m. spalio 12 d. Telšiuose, Rusijos imperija) – rabinas ir mokytojas, vienas iš Telšių ješivos įkūrėjų.
Biografija
Gimė 1857 m. kovo 11 d. Žemaičių Naumiestyje. 1875 m. kartu su Meir Atlas ir Zvi Yaakov Oppenheim įsteigė Telšių ješivą, kurioje dėstė iki savo mirties. 1893 m. Vilniuje buvo išspausdinta Š. Abelio knyga apie kasdieninį rabinų gyvenimą bei Halachą Bet Shelomoh, Beis Shlomo, kuri laikoma vienu iš žymiausių to meto hebrajų literatūros kūrinių.
Kašueira do Sulis
Kašueira do Sulis  – miestas Brazilijos pietryčiuose, Pietų Rio Grandės valstijoje, prie Žakujo upės. Mieste gyvena apie 89 000 gyventojų (2005). Yra upių uostas (vilnos, vaisių eksportas), oro uostas, stotis prie Porto Alegrės–Urugvajanos geležinkelio. Tekstilės (daugiausia vilnos), maisto (ryžių apdorojimo, mėsos), medienos apdirbimo pramonė. Apylinkėse verčiamasi gyvulių (avių, galvijų) auginimu, sėjami ryžiai, kasamas molibdenas. Mieste veikia muziejus.
Bosvelija
Bosvelija (Boswellia) – burserinių (Burseraceae) šeimos medžių gentis. Paplitusi Afrikoje, Arabijoje, Indijoje.
Augalas garsus dėl iš jo sakų gaminamų smilkalų (ladano arba olibano). Šie smilkalai naudoti senovės Egipte, Izraelyje. Pagrindinis jų gavybos regionas – pietų Arabija (Omanas, Jemenas). Į Europą atkeliavo kryžiaus žygių metu. Bosvelijos sakai naudojami aromaterapijoje, kvepalų gamyboje, iš jų gaminami eteriniai aliejai. Smilkalai naudoti žydų religiniuose ritualuose. Plačiausiai komerciškai naudojama rūšis – smilkalinė bosvelija. Tuo tarpu pluoštinė bosvelija naudojama ajurvedoje gydant artritą. Kitos rūšys taip pat pasižymi aromatinėmis bei gydomosiomis savybėmis.
Rūšys
thumb|left|250px|Bosvelijos smilkalai
Laimutė Kisielienė
Laima (Laimutė) Poška (Poškaitė)-Kisielienė (g. 1950 m. sausio 10 d. Petropavlovske, Kazachstanas) – Lietuvos choreografė, pedagogė.
Biografija
1972–1973 m. Vilniaus rajono kultūros namų metodininkė. 1973–1975 m. Lietuvos liaudies meno rūmų metodininkė. 1975–1981 m. Respublikinių profesinių sąjungų kultūros rūmų Vilniuje šokių ansamblio „Vaiva“ baletmeisterė. 1981–1989 m. Mokslinio metodinio kultūros centro Choreografijos skyriaus Vilniuje mokslo darbuotoja, vedėja.
1989–1992 m. leidyklos „Muzika“ choreografijos redakcijos vedėja. 1992–1994 m. Vilniaus 18-osios vidurinės mokyklos mokytoja. 1994–2003 m. Vilniaus konservatorijos dėstytoja ekspertė. 2000–2001 m. Valstybinio dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ baletmeisterė. 2001–2005 m. Vilniaus kolegijos Menų fakulteto dėstytoja, docentė. Nuo 2005 m. dėsto Vilniaus pedagoginiame universitete; nuo 2006 m. docentė, nuo 2009 m. meninio ugdymo katedros vedėja.
1980 m. Lietuvos dainų šventės Šokių dienos baletmeisterė, 1987 m. Moksleivių dainų šventės ir 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės Šokių dienos vyr. baletmeisterė. 1994 m., 1998 m., 2003 m. Pasaulio lietuvių dainų šventės Šokių dienos scenarijaus autorė ir meno vadovė. Sukūrė daugiau kaip 50 sceninių lietuvių liaudies šokių, autorinių šokių rinkinį „Rytagonė“ (2000 m.).
Telewizja Suwałki
Telewizja Suwałki, Suvalkų Televizija - televizija įsikūrusi Suvalkų mieste, įkurta 1998 metais.
Programos
TV Suwałki rodo šias programas:
Marijampolio Meilės Lukšienės gimnazija
miniatiūra|265px|right|Nuo stadiono pusės
Vilniaus rajono Marijampolio Meilės Lukšienės gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniaus raj., Marijampolyje, Liepų g. 19, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191339495.
Istorija
1905 m. spaudoje pasirodė vietinių ir atsikėlusių gyventojų lietuvių nusiskundimai, jog yra mokslo trokštančių vaikų, tačiau nėra kam jų mokyti. Mokytojui buvo žadama mokėti atlygį pinigais, surasti gyvenamąją vietą, pasirūpinti maistu. Yra žinoma, kad nuo 1907 m. čia vaikus mokė daraktoriai Ona Skairytė, Katrė Narkūnaitė, Jonas Mileris ir kt., kurie rinkdavosi tai vieno, tai kito ūkininko troboje. 1921 m. pradėjo veikti „Ryto“ draugijos mokykla, tačiau po dešimtmečio ji buvo uždaryta. 1951 m. pradėjo veikti Marijampolio pradinė mokykla, kuriai vadovavo Vilius Semaška. Mokinių vis daugėjo ir jau po poros metų pradinė peraugo į septynmetę. 1957 m. jai suteiktas vidurinės mokyklos statusas. Apie 1957-1958 m. į mokyklą atvyko daug mokinių iš lietuvių šeimų, gyvenusių Baltarusijos Gervėčių, Pelesos ir kituose kraštuose. Naujoji Marijampolio vidurinė mokykla atidaryta 1972 metų sausio 28 dieną.
1987 m. prie mokyklos pastatytas Marijampolio akmuo.
2013 m. spalio 4 d. dalyvaujant prezidentei D. Grybauskaitei mokyklai suteiktas Meilės Lukšienės vardas.
Akreditavus mokyklos vidurinio ugdymo programą, nuo 2014 m. vasario 14 d. Marijampolio Meilės Lukšienės vidurinė mokykla tapo Marijampolio Meilės Lukšienės gimnazija.
Lenčiai (Ariogala)
Lenčiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Ariogalos. Pro kaimą eina kelias, taip pat keliai į Pagojį, Negirvą. Rytiniu pakraščiu teka Taurupys.
Medininkų šv. Kazimiero gimnazija
'''Vilniaus rajono Medininkų Šv. Kazimiero gimnazija''' – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Medininkuose (Vilniaus raj.), Medaus g. 10, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalba. Įstaigos kodas 191315829. miniatiūra|250px|left|Vidurinė mokykla 2016 m.
Vilniaus r. Medininkų šv. Kazimiero vidurinėje mokykloje 2011–2012 mokslo metais mokosi 114 mokinių, klasių komplektų skaičius – 11, mokytojų skaičius – 28, mokykla dirba viena pamaina.
Jaunimas (Čikaga)
Jaunimas – JAV lietuvių dvisavaitis laikraštis, ėjęs 1936–1942 m. Čikagoje.
Istorija
Leido ir redagavo Jonas Poška. Straipsniai buvo spausdinami lietuvių ir anglų kalba. Nuo 1940 m. ėjo kaip savaitraštis pavadinimu „American Lithuanian Weekly“ (Amerikos lietuvių savaitė).
Elvis Presley
Elvis Aronas Preslis (Elvis Aron Presley, 1935 m. sausio 8 d. Tupele, JAV – 1977 m. rugpjūčio 16 d. Memfyje, JAV) buvo amerikiečių dainininkas (baritonas) ir aktorius.
Elvis laikomas Amerikos XX am. ikona, dažnai vadinamas „Rokenrolo karaliumi“ arba tiesiog „Karaliumi“.
Biografija
Gimė Tupele (Misisipės valstijoje), bet būdamas 13-kos metų amžiaus su tėvais persikėlė gyventi į Memfį (Tenesio valstiją). Karjerą pradėjo 1956 m., kuomet pasirašęs sutartį su įrašų kompanija RCA Records ėmė leisti hitus, tokius kaip „Blue Suede Shoes“, „Shake Rattle and Roll“, „Tutti Fruti“, „Money Honey“ ir kt.
Tuometiniai kritikai teigė, kad naujoji žvaigždė nemoka dainuoti ir pranašavo jam trumpalaikę sėkmę. Tai buvo klaidingas vertinimas, nes šis neišlavintas, maldaujamo, atkaklaus tembro baritonas pasižymėjo įgimtu talentu bendrauti per muziką.
Dauguma to laikmečio dainininkų buvo rafinuotesni ir dainuodavo akomponuojant styginių orkestrui, o Elviui pritarė elektrinė bei bosinė gitaros ir būgnai. Jo dainavimas pasižymėjo operine emocija, kuri buvo perimta iš bliuzo atlikėjų, kurių jis klausėsi 5-ajame dešimtmetyje per afroamerikiečių radijo stotis.
6-ajame dešimtmetyje Elvis toliau kūrė hitais virtusias dainas „All Shook Up“, „Jailhouse Rock“, „One Night“. Jo kūrybai nesutrukdė motinos mirtis 1958-aisiais ir dveji metai karinės tarnybos.
thumb|left|160px|Elvis Preslis (1970) Siekdamas dar didesnio populiarumo, Elvis Preslis pradėjo filmuotis kine. Paragintas savo vadybininko Tomo Parkerio, Elvis atvyko į Holivudą. Kūrybos prasme tai buvo didžiulė klaida. Elvis pradėjo filmuotis pigiuose meninės prasmės neturinčiuose filmuose. Nors Elviui buvo pasiūlytas pagrindinis vaidmuo filme „West Side Story", vietoj to jo prodiuseris T. Parkeris pasirinko „Girl Happy“, „Harem Holiday“, „Paradise, Hawaiian Style“ ir kitas vertės neturinčias juostas. T. Parkeris siekė greitų pinigų iš pigių juostų, kurių filmavimas truko ne ilgiau kaip tris savaites, o autoriaus teisės priklausė Elvio leidybos bendrovėms.
Tačiau, filmų pelningumui sumažėjus, Elvis vėl pradėjo dainuoti. 1968 m buvo nufilmuota išskirtinė TV laida, kurioje nuskambėjo naujas hitas „If I Can Dream“. Netrukus Elvis vėl grįžo į geriausių dainų sąrašus ir vėl tapo populiarus. Sugrįžęs į Memfį jis įrašė vienas garsiausių savo gyvenimo dainų „Suspicious Minds“ ir „In The Ghetto“.
8-ajame dešimtmetyje, ypač po skyrybų su Priscilla, kurią įsimylėjo tarnaudamas kariuomenėje Vokietijoje jai dar būnant 14 metų, Elvio elgsena tapo permaininga. Pasigirdo gandų apie pašlijusią sveikatą ir priklausomybę nuo receptinių vaistų.
The Beatles lyderis Dž. Lenonas yra pasakęs: „Mes, bitlai, irgi turėjome sunkių laikotarpių. Bet naštą dalijomės keturiese. O Elvis buvo vienas. Jam tikriausiai buvo nepaprastai sunku tai išgyventi“.
Filmografija
Iš viso suvaidino 33 filmuose – 31 kino ir 2 koncertų.
628 m. pr. m. e.
'''628 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Šimtakojai
Šimtakojai (Myriapoda) – nariuotakojų (Arthropoda) gyvūnų antklasis, kuriam priklauso apie 10 tūkst. sausumos rūšių, priskiriamų 4 klasėms. Kūnas ilgas, nariuotas. Beveik ant visų segmentų yra kojos. Kūno priekinėje dalyje yra galva.
Šimtakojams priskiriamos šios klasės:
E-2 Hawkeye
E-2 Hawkeye – JAV AWACS (aviacijos perspėjimo ir valdymo) lėktuvas, kurį 1960 m. sukūrė ir pagamino „Northrop Grumman“ korporacija (tuomet – „Grumman“). Tai yra vienas brangiausių lėktuvų pasaulyje, kainuojantis apie 176 milijonus JAV dolerių.
„E-2 Hawkeye“ skirtas veikti iš lėktuvnešių. Šiuo metu tai yra vienintelis propelerinis lėktuvas, naudojamas su lėktuvnešiais.
Pagrindinės lėktuvo naudotojos yra JAV, tačiau nedidelius kiekius turi ir kelios kitos šalys.
Įgulą sudaro šeši žmonės: du pilotai, oro kontrolės pareigūnas, radaro operatorius ir mūšio informacijos centro pareigūnas. „E-2“ gali išvystyti maksimalų 552 km/h greitį.
Sveikata (reikšmės)
Sveikata gali reikšti:
Išsėtinis mėšlagrybis
Miškai, parkai, sodai. Vasara, ruduo. Smulkučiai grybai, augantys tik ant papuvusios medienos.
Gležni, smulkučiai vaisiakūniai. Kepurėlė 0,5–1 (2) cm skersmens, vagota, šiek teik gofruota, baltai plaušuota, rusvai pilka, gelsva. Lakšteliai pilkšvi, seni – rudai juodi. Kotas 2–3×0,1–0,15 cm, baltas, labai trapus. Trama plona, be ypatingo kvapo. Sporos eliptiškos, 7–10×4–5,5 μm.
Būdingi požymiai: auga didelėmis kolonijomis, grupėmis, kupstais ant supuvusių stuobrių, išvartų, kelmų, aplink juos.
Auga vasarą, rudenį. Saprotrofas, nevalgomas. Labai dažnas. Geras gamtos sanitaras, guvus pūvančios medienos ardytojas.
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 220 psl.
Travian Games
Travian Games (GmbH) – vokiečių žaidimų kompanija, kuri kuria ir leidžia naršyklinius žaidimus. Kompanija savo darbą pradėjo 2004 metais ir turi apie 100 darbuotojų Vokietijoje. Šiuo matu kompanija yra sukūrusi keturis naršyklinius žaidimus.
Alexander Sachs
Aleksandras Zachsas (1893 m. rugpjūčio 1 d. Raseiniuose, Rusijos imperija – 1973 m. birželio 23 d. Niujorke, JAV ) – Lietuvos žydų kilmės JAV bankininkas, ekonomistas.
Biografija
Gimė 1893 m. rugpjūčio 1 d. Raseiniuose. 1904 emigravo į JAV, kur mokėsi Niujorko miesto koledže. 1913 m. pradėjo dirbti savivaldybių obligacijų departamente Lee, Higginson & Co. banke. 1915 m. grįžo mokytis, baigė filosofiją Harvardo koledže. 1922-1929 m. dirbo investicijų analitiku Walter Eugene Meyer kompanijoje. 1929 m. tapo investicijų tyrimų direktoriumi Lehman Brothers banke. 1931 m. tapo banko valdybos nariu. 1936-1943 m. banko viceprezidentu, o valdybos nariu išliko iki pat mirties. Po Didžiosios ekonominės krizės 1933 m. tapo Nacionalinės Atsigavimo administracijos ekonominių tyrimų departamento direktoriumi. 1939 m. įteikė žymųjį Einšteino–Šilardo laišką, kuriame buvo prašoma pradėti atominio ginklo tyrimus, prezidentui Franklin Roosevelt. II pasaulinio karo metu dirbo ekonomikos patarėju Naftos industrijos karo konsului. Po karo, karalienės Elžbietos II įšventintas į riterius ir tapo seru A. Zachsu. Mirė 1973 m. birželio 23 d. Niujorke.
Vytautas Kazakevičius (1930)
Biografija
1949 m. sidabro medaliu baigė Šančių vidurinę mokyklą. 1949–1950 m. Kauno universitete studijavo kelių inžineriją. 1955 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete su pagyrimu baigė žurnalistiką.
1951–1957 m. laikraščio „Tiesa“ žurnalistas, skyrių vedėjas. 1957–1963 m. laikraščio „Sportas“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1957–1964 m. Lietuvos sporto žurnalistų federacijos pirmininkas. 1963–1967 m. laikraščio „Tėvynės balsas“, 1967 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1967–1976 m. Kultūrinių ryšių su užsienio lietuviais komiteto pirmininko pavaduotojas.
1973–1990 m. su pertraukomis universitete žurnalistams ir lituanistams dėstė išeivijos literatūrą, kultūros ir visuomenės istoriją, politologijos aktualijas. 1976–1983 m. „Minties“ leidyklos „Gintaro“ redakcijos vedėjas. 1983–1991 m. LSSR užsienio reikalų ministerijos spaudos ir informacijos skyriaus vedėjas.
Nuo 1991 m. pensininkas. 1990–1994 m. laikraščio „Laisvoji mintis“, nuo 1996 m. LDDP žurnalo „Gairės“, 1995–1999 m. savaitraščio „Opozicija“ vyr. redaktorius.
Nuo 1991 m. Lietuvos pagyvenusių žmonių asociacijos pirmininko pavaduotojas, nuo 1996 m. Tarptautinės pagyvenusių žmonių asociacijų federacijos valdybos narys. 2001 m. Liaudies koalicijos „Už teisingą Lietuvą“ narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narys.
Žmona Birutė – žurnalistė, dukros – Sigita Burbienė ir Asta Kazakevičiūtė. Palaidotas Karveliškių kapinėse.
Kūryba
Vienas iš sovietinės valdžios funkcionierių, turėjęs teisę ir įpareigotas sekti lietuvių emigracijos spaudą, megzti ryšius su egzodo rašytojais, siūlyti leisti jų kūrinius Lietuvoje, nušviesti sovietinėje spaudoje tenykštį literatūrinį gyvenimą.
Parašė straipsnių apie daugumą pokarinės emigracijos rašytojų sovietmečiu išleistoms lietuvių enciklopedijoms, parengė spaudai Eduardo Cinzo, Juliaus Kaupo, Mariaus Katiliškio, Juozo Mikuckio, Balio Rukšos, Antano Tulio, Stasio Santvaro, Vlado Šlaito kūrybos leidinius.
Askulo mūšis
Askulo mūšis (arba Auskulo mūšis ) įvyko 279 m. pr. m. e. tarp romėnų, vadovaujamų konsulo Publijaus Decijaus Muso ir bendros Taranto, oskų, samnitų, Epyro armijos, kuriai vadovavo Pyras Epyrietis. Šis mūšis yra romėnų-Taranto konflikto dėl Didžiosios Graikijos dalis.
Mūšis
Mūšis vyko dvi dienas. Kaip buvo įprasta tuo laikotarpiu abi armijos pastatė raitelius sparnuose, o pėstininkus centre. Pyro raitieji sargybiniai buvo rezerve, o jiems vadovavo pats Pyras.
Pirmą dieną Pyro kavalerijai ir drambliams trukdė kalvos ir miškai, bet italų kariai falangose kovėsi gerai. Makedoniečiai sumušė romėnų pirmąjį legioną ir sąjungininkus lotynus kairiajame sparne, bet romėnų trečiasis ir ketvirtasis legionas sumušė tarantiniečius, oskus ir epyriečius centre. Tuo metu daunų pajėgos užpuolė Pyro stovyklą. Jis pasiuntė rezervinę kavaleriją susidoroti su prasiveržimu, o kitus raitelius ir kelis dramblius – išvaryti daunus. Kai šie atsitraukė į aukštą stačią kalvą, Pyras pasiuntė kavaleriją ir dramblius prieš trečiąjį ir ketvirtąjį legioną, kurie atsitraukė į miškus, bet buvo apšaudyti lankininkų, lydėjusių dramblius. Pyras pasiuntė Atamano, samnitų pėstininkus išvyti romėnus iš miško, bet šiems sutrukdė romėnų kavalerija. Sutemus abi pusės atsitraukė, neįgijusios persvaros.
Kitą dieną Pyras pasiuntė lengvuosius pėstininkus užimti sunkiai pasiekiamas kalvas, priversdamas romėnus kautis atviram lauke. Kaip Heraklėjos mūšyje susidūrus legionams ir falangai, drambliai, remiami lengvųjų pėstininkų prasiveržė pro romėnų gretas. Tuo metu buvo panaudoti priešdrambliniai prietaisai, kurie trumpam suveikė, bet Pyro lengvieji pėstininkai daugumą jų sunaikino. Po to drambliai palaužė romėnų pėstininkus. Pyras įsakė pulti karališkajai sargybai, kad užtvertų kelią. Romėnai atsitraukė į savo stovyklą.
Romėnai prarado 6 tūkst. karių, graikai – 3,5 tūkst. Dėl sunkiai pasiektos pergalės atsirado posakis Pyro pergalė.
Kirmėlinė atauga
thumb|150px|Akloji žarna, kirmėlinė atauga yra pačioje apačioje Kirmėlinė atauga – vidutiniškai 8 - 9 cm (įvairuoja nuo 0,5 iki 33 cm) ilgio aklosios žarnos atauga. Ataugos storis apie 0,5 - 1 cm. Pagal kraujotaką ir histologinę sąrangą kirmėlinė atauga yra specializuota struktūra, o ne rudimentas. Ataugos sienos gleivinėje yra daug limfoidinio audinio folikulų, atlieka vietinę apsauginę funkciją. Kirmėlinę ataugą iš visų pusių dengia pilvaplėvė, kuri sudaro kirmėlinės ataugos pasaitą, kuris jungia ją su aklosios žarnos siena, bei su klubinės žarnos pasaito pabaiga. thumb|left|250px|Kirmėlinės ataugos mikroskerspjūvis
Išnašos
Príloha e-mailu
XXI amžius pr. m. e.
Dvidešimt pirmasis amžius prieš mūsų erą – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs '''2100 m. pr. m. e. sausio 1 dieną ir pasibaigęs 2001 m. pr. m. e.''' gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 4 tūkstantmetis pr. m. e. – 3 tūkstantmetis pr. m. e. – 2 tūkstantmetis pr. m. e.
Amžiai: XXII amžius pr. m. e. – XXI amžius pr. m. e. – XX amžius pr. m. e.
Tiubingenas
Tiubingenas  – universitetinis miestas Badeno-Viurtembergo federalinėje žemėje, Vokietijoje, prie Nekaro upės. 87,5 tūkst. gyventojų (2006 m.). 1477 m. buvo įsteigtas Tiubingeno universitetas. Šalia universiteto yra botanikos sodas.
Tiubingene studijuoja apie 24 000 studentų (2007–2008 m.), iš kurių apie 15 000 šiame mieste ir gyvena; todėl Tiubingeno gyventojų amžiaus vidurkis yra žemiausias tarp visų Vokietijos miestų.
thumb|left|240px|Tiubingenas Nekaro pakrantėje
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1191 m. Miesto teisės suteiktos 1495 m.
Lietuviai
Tiubingene gyveno, dirbo ir studijavo nemažai lietuvių. Žymesni tautiečiai:
Vytautas Žvirblis
Vytautas Žvirblis (g. 1930 m. rugsėjo 22 d. Linkuvoje, Pakruojo r.) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
1948 m. baigęs Linkuvos gimnaziją, 1950–1952 m. dirbo Linkuvos rajono finansų skyriaus kasininku – buhalteriu ir vyr. buhalteriu. Pats pasigamino fisharmoniją, susiremontavo seną fortepijoną ir išmoko šiais instrumentais groti. Epizodiškai vargonininkavo Linkuvos bažnyčioje. Muzikos mokytojo ir vargonininko Petro Garšvos paskatintas, 1952–1956 m. mokėsi choro dirigavimo Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. B. Sližys, D. Einikienė ir B. Beganskaitė). Mokydamasis dirbo mokyklos kasininku ir ūkvedžiu, mokytojavo Kairių septynmetėje mokykloje, vadovavo Šiaulių dviračių gamyklos chorui. 1956–1961 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Karoso klasė). Studijuodamas vadovavo Vilniaus žemės ūkio mechanizacijos technikumo vyrų chorui ir vokaliniam – instrumentiniam ansambliui, dėstė kultūros – švietimo technikume.
1961–1973 m. V. Žvirblis Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, keletą metų buvo direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams ir teorinių disciplinų metodinės komisijos pirmininkas. Tuo pat metu vadovavo „Elnio“ kombinato mišriajam ir vyrų chorams bei dainų ir šokių ansambliui, medicinos darbuotojų moterų chorui, kultūros namų dainų ir šokių liaudies ansambliui „Jovaras" ir kitiems meno mėgėjų kolektyvams. Surengė nemaža koncertų, dalyvavo Šiaulių miesto ir respublikinėse dainų šventėse.
Nuo 1973 m. V. Žvirblis Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo dėstytojas, 1975–1993 m. choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas, 1988–1992 m. choro dirigavimo dėstytojas Lietuvos valstybinėje konservatorijoje. Išugdė visą būrį jaunųjų chorvedžių, kurių dalis jau žinomi chorų dirigentai (Martynas Staškus, Dainius Stumbras ir daug kitu).
Nuo 1985 m. kurį laiką buvo Vilniaus medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Rūta" chormeisteriu ir meno vadovu. Koncertavo Lietuvoje, Rusijoje, Vokietijoje, dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose.
V. Žvirblis – Šiaulių miesto ir 1973 m. respublikinio moterų ir vyrų chorų sąskrydžio Šiauliuose dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narys. 1980 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. Žmona Veronika Vitaitė – pianistė, Lietuvos muzikos akademijos profesorė; duktė Aleksandra Žvirblytė – pianistė, respublikinių ir tarptautinių konkursų laureatė, Lietuvos muzikos akademijos pedagogė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Konstantinas III
Konstantinas III (Imperator Flavius Claudius Constantinus, m. 411 m. rugsėjo 18 d.) – 407-411 m. Vakarų Romos imperijos imperatorius.
Dėl barbarų įsiveržimo susilpnėjus centrinei valdžiai, Britanijos provincijos legionų paskelbtas imperatoriumi. Paskelbimo priežastis buvo jo vardas Konstantinas. Valdė Britanijoje ir Galijoje. Varžėsi dėl valdžios su Honorijumi.
Nuorodos, šaltiniai
N. A. Maškinas Senovės Romos istorija. Vilnius 1955.
Rimėnai
Rimėnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Daugų. Seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka. Anksčiau kaime buvo darželis, valgykla, buitinių paslaugų centras, kultūros namai.
Istorija
XXI a. pradžioje veikė lentpjūvė. 2007 m. uždarytas Daugų vidurinės mokyklos skyrius, 2015 m. – ir Rimėnų pradinė mokykla.
Gyventojai
thumb|left|240px|Rimėnai žvelgiant nuo Šiukščiakalnio
Teodosijus I Didysis
Teodosijus I Didysis (Imperator Caesar Flavius Theodosius Augustus, 347 m. sausio 11 d. – 395 m. sausio 17 d. ) – 379–395 m. Romos imperijos imperatorius.
Valdymas
thumb|left|150px|Romos imperija 395 metais
Teodosijus gimė Ispanijoje, Kaukos ar Italikos mieste 347 m. sausio 11 d. Jo tėvai buvo Teodosijus Vyresnysis ir jo žmona Termancija. Jis išmoko karo meno tarnaudamas tėvui, kai jis kovėsi su Didžiaja konspiracija (piktų ir saksų sąmokslu) Britanijoje 368 m.
Apie 373 m. Teodosijui suteiktas titulas dux Moesiae Primae (Aukštutinės Mezijos gubernatorius) vietoj tėvo, kuris buvo nusiųstas į Afriką malšinti sukilimo. 374 m. kvadai ir sarmatai įsiveržė į Ilyriją. Teodosijus nugalėjo abi gentis.
Valentiniano I mirtis 375 m. sukėlė politinę sumaištį. Neaišku kaip Teodosijus Vyresnysis patyrė nuopolį ir buvo nužudytas 376 m. Teodosijus pasitraukė iš armijos ir gyveno kaip provincijos aristokratas. Po Valento mirties 378 m. Adrianopolio mūšyje imperatorius Gracianas pakvietė Teodosijų vadovauti Ilyrijos armijai. Kadangi Valentas nepaliko įpėdinio, Teodosijui taip pat buvo pasiūlytą tapti antruoju augustu. Kai Gracianas buvo nužudytas per sukilimą 378 m. Teodosijus jo įpėdiniu paskyrė vyriausią sūnų Arkadijų. Po Valentiniano II mirties 392 m. Teodosijus tapo vienvaldžiu imperatoriumi. 393 m. jis paskyrė sūnų Honorijų būti koimperatoriumi Vakaruose. 394 m. Teodosijus nugalėjo uzurpatorių Eugenijų Frigido mūšyje. Po kelių mėnesių jis mirė 395 m.
Jis uždraudė pagonišką kultą, 394 m. – uždraudė Antikines Olimpines žaidynes. Jo laikais imperijoje galutinai įsigalėjo krikščionybė. Dėl to, krikščionių rašytojai jį pavadino Didžiuoju.
Prieš mirtį jis padalijo imperiją dviem sūnums – Honorijui ir Arkadijui.
Paulius Uleckas
Paulius Uleckas (g. 1959 m. liepos 25 d. Marijampolėje) – Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė tarnautojų šeimoje.
Seneliai dirbo prieškarinės Lietuvos valstybės tarnyboje. Tėvo tėvas Mykolas Uleckas po tarnybos caro kariuomenėje baigė policijos mokyklą ir dirbo policininku bei pasienio policininku Lietuvos – Lenkijos pasienyje. Mamos tėvas Antanas Tekorius baigė mokytojų seminariją ir mokytojavo, vėliau dirbo (prieškarinės) Marijampolės savivaldybėje bei Marijampolės apskrityje.
Tėvai taip pat buvo valstybės tarnautojai. Tėvas Vytautas buvo Marijampolės rajono vyriausias inžinierius žemėtvarkininkas. Marijampolės Vytautų klubo įkūrėjas bei Vytauto Didžiojo paminklo statybos Marijampolės Vytauto parke iniciatorius. Mama Aldona – medikė, šiuo metu pensininkė. Keletą metų darbavosi bei vadovavo Marijampolės šv. Vincento parapijos Caritas organizacijoje.
Mokėsi ir 1977 m. baigė Marijampolės 4-ąją vidurinę mokyklą. Tais pačiais metais įstojo į Kauno politechnikos instituto (KPI) Mechanikos fakultetą. 1979 m. studijas turėjo nutraukti, nes buvo įskųstas KGB, tardomas. Jo veikla, pasak tardytojo, buvo „nesuderinama su tarybinio studento veikla“. 1980–1982 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. Sugrįžęs galėjo tęsti studijas. 1985 m. baigė KPI, įgydamas inžinieriaus šilumininko kvalifikaciją. Yra stažavęsis bei mokęsis administravimo darbo Danijoje, Vengrijoje, JAV, Vokietijoje, Suomijoje, Lenkijoje, Norvegijoje, Švedijoje. Dvejus metus studijavo politikos mokslus Robert Schuman institute. 2003 m. baigė studijas Kauno technologijos universitete, įgydamas viešojo administravimo magistro kvalifikaciją.
1985–1994 m. Marijampolės UAB „Fasa“ meistras, vyr. meistras, cecho viršininko pavaduotojas. Nuo 1994 iki 1995 m. dirbo Marijampolės miesto savivaldybės Švietimo skyriaus vedėjo pavaduotoju ūkio reikalams. Nuo administratoriaus pareigybės įsteigimo Lietuvos savivaldybėse (1995 m.), pradėjo dirbti šį darbą Marijampolės miesto savivaldybėje ir dirbo iki šios pareigybės panaikinimo 2003 m. vasario 25 d.
Telčas
Telčas  – miestas pietinėje Čekijoje, Vysočinos krašte, 25 km į pietvakarius nuo Jihlavos. Lemtingos permainos įvyko 1530 m., kai miestą nuniokojo gaisras. Zacharijus, Moravijos valdytojas, pasamdė įtalų statybos meistrus ir architektus, kad šie atstatytų pilį. Galiausiai amatininkai beveik visus namus perstatė renesanso stiliumi, suteikdami miestui architektūrinės harmonijos bruožų, kuriuo išliko iki šiol.
Paulius Uleckas
Biografija
2004–2008 m. dirbo UAB „Mantinga“ eksporto vadybininku. Nuo 2008 m. balandžio 29 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybės atstovas Marijampolės apskrityje.
Telčas
Miestas žymus savo architektūriniu paveldu: XIV a. pilis ir parkas, Zacharijo aikštė, XIII-XIV a. miesto sienos liekanos, XIII a. romaninė Šv. Dvasios bažnyčia, 1718 m. Šv. Trejybės kolona, rotušė, XIV a. Šv. Jokūbo bažnyčia (XV a. perstatyta), 1669 m. Kristaus Vardo bažnyčia ir jėzuitų vienuolynas, XVI-XVII a. barokinė Šv. Onos bažnyčia ir kt. Telčo senamiestis 1992 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Paulius Uleckas
Biografija
Žmona Jūratė (g. 1961), baigusi KTU, dirba valstybės tarnybos sistemoje. Dukra Ieva (g. 1989), sūnus Jurgis (g. 1990).
Telčas
Istorija
Manoma, kad miestas pradėjo kurtis 1099 m., kuomet markgrafas Otas čia pastatė romaninį laikrodžio bokštą. Telčas (tiksliau, jo pilis) minimas šaltiniuose nuo 1333 m.
Paulius Uleckas
Visuomeninė ir politinė veikla
1990–2003 m. Marijampolės savivaldybės Pavadinimų suteikimo ir keitimo komisijos pirmininkas.
1989 m. parengė scenarijų ir organizavo pirmąjį viešą Vasario 16-tos minėjimą Marijampolėje, bei talkino vykdant pirmąjį (neoficialų) referendumą Lietuvoje dėl Marijampolės vardo atgavimo. 1988 m. įgaliotas Marijampolės sąjūdžio tarybos, iškėlė pirmąją Tautinę Trispalvę vėliavą mieste virš miesto pašto. 1991 m. jam teko organizuoti pilietinį pasipriešinimą Marijampolėje Sausio įvykių ir Rugpjūčio pučo metu. Rašė straipsnius vietinėje spaudoje. Padėjo atkurti Skautų ir Ateitininkų organizacijas Marijampolės mieste.
„Rugpjūčio pučo“ dienomis „išgavo“ TSKP vietinio padalinio archyvą, kuris buvo saugomas sovietinio desantinio pulko kareivinėse. Gauta medžiaga aiškiai atskleidė daugumą klastočių, kurias komunistai naudojo prieš jauną Lietuvos Respubliką.
1992 m. Marijampolės mero B. Beržinio potvarkiais, paskirtas trijų komisijų – TSKP, KGB bei Komjaunimo veiklai tirti ir turtui perimti pirmininku Marijampolėje. Atliekant tyrimus paaiškėjo, jog KGB dokumentuose buvo užrašytas kaip itin pavojingas „tarybinei santvarkai“ ir įrašytas pirmuoju sąraše asmenų, kuriuos reikėtų likviduoti gavus atitinkamus TSKP nurodymus.
1999–2000 m. vykdant administracinę-teritorinę reformą Lietuvoje, t. y. jungiant Marijampolės miesto ir rajono savivaldybes, paskirtas organizuoti Marijampolės savivaldybės sukūrimą.