cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kazimieras Narbutas
Mokslinė veikla
1769 m. Narbutas parašė reikšmingiausią savo veikalą „Logika, arba Mąstymo ir daiktų apgalvojimo mokslas“, vėliau išėjo dar keturi šio veikalo leidimai. Tai pirmas originalus logikos vadovėlis lenkų kalba. Jame Narbutas trumpai išdėstė savo pažiūras pagrindiniais filosofijos klausimais, propagavo Švietimo epochos racionalistų pažinimo teorijos principus. Logikos pratarmėje pabrėžė filosofinės literatūros leidimo gimtąja kalba svarbą, vėliau šią mintį jis ne kartą kėlė Edukacinėje komisijoje. Jis pradininkas to sąjūdžio, kurį vėliau tęsė Teodoras Narbutas, Simonas Stanevičius, Liudvikas Adomas Jucevičius, Simonas Daukantas, tik jiems rašyti gimtąja kalba reiškė rašyti lietuviškai.
Bing
Bing – kompanijos Microsoft sukurta paieškos sistema.
Velingtono regioninis stadionas
Velingtono regioninis stadionas – daugiafunkcis stadionas, esantis Velingtone, Naujojoje Zelandijoje. Stadione telpa 34500 žmonių. Namų rungtynes žaidžia Wellington Phoenix FC futbolo klubas, bei Hurricanes ir Wellington Lions regbio klubai.
Istorija
1998 m. kovo 12 d. pradėti statybos darbai, o 2000 m. sausio 3 d. stadionas oficialiai atidarytas.
Varžybos
Velingtono regioniniame stadione 2011 m. rugsėjo–spalio mėnesiais vyko VII pasaulio regbio čempionato varžybos.
2023 m. stadione vyko 2023 m. FIFA moterų pasaulio taurės varžybos.
San Tomė ir Prinsipės herbas
right|250px San Tomė ir Prinsipės herbą sudaro du paukščiai (sakalas kairėje ir papūga dešinėje) laikantys skydą, kurio viduje pavaizduota palmė. Virš skydo yra mėlyna žvaigždė bei valstybės pavadinimas. Herbo apačioje pavaizduotas kaspinas, ant kurio užrašytas šalies šūkis – vienybė, tvarka, darbas. Sant Tomės ir Prinsipės herbas buvo įteisintas 1975 m.
Ratanija
Ratanija (Krameria) – keimerūniečių (Zygophyllales) eilės, monotipinės ratanijinių (Krameriaceae) šeimos augalų gentis. Jai priklauso apie 18 rūšių, paplitusių Amerikoje (daugiausia atogrąžų srityse). Tai nedideli daugiamečiai krūmai, žydintys raudonais, rausvais žiedais.
Operacija Priboi
Operacija „Priboi“ – 1949 m. kovo pabaigoje TSRS įvykdyta Baltijos šalių gyventojų trėmimo operacija, kurios metu į atokias TSRS vietas ištremta apie 94,000 žmonių.
Pasirengimas
1948 m. Latvijoje tarnavęs sovietinis prokuroras Aleksandras Mišutinas raporte Maskvai pranešė apie Baltijos šalyse vis dar gausius „priešiškai nusiteikusius elementus“ bei vietinių gyventojų remiamus partizanus. Manoma, jog šis pranešimas paskatino naujo trėmimo, skirto pašalinti trikdžius kolektyvizacijai, planavimą.
Operacijos „Priboi“ planas rengtas Maskvoje, TSRS Vidaus reikalų ministerijoje ir TSRS Valstybės saugumo ministerijoje (MGB). Tremties brigados turėjo susidėti iš dešimties asmenų: trijų MGB agentų, dviejų vietinių MGB kariškių bei vietinių komunistų. Tremčiai organizuoti į Baltijos šalis atsiųsta apie 9000 karių, 2000 MGB agentų, keli tūkstančiai sunkvežimių tremiamiesiems pervežti į geležinkelio stotis. Organizuotos papildomos telefono linijos, kuras, ginklai bei karinė technika. Siekiant išlaikyti operaciją paslaptyje pasiruošimas vaizduotas kaip mokymai, dalis sunkvežimių buvo palikta Baltarusijoje.
Trėmimas
Kitaip nei ankstesnių trėmimo operacijų metu, tremiamos šeimos nebuvo išskiriamos. Pagal MGB raportus 72 % tremiamųjų buvo moterys ir vaikai iki 16 metų, 2000 vaikų ištremta be tėvų. Tarp tremiamųjų buvo 3000 senyvo amžiaus žmonių. Tremties vietos – Krasnojarsko kraštas, Amūro, Irkutsko, Novosibirsko, Omsko ir Tomsko sritys. Tremta be leidimo sugrįžti. Po mėnesio trėmimo operacija buvo pakartota tų pačių MGB agentų siekiant surasti ir ištremti pabėgusius asmenis.
Pasekmės
Trėmimo operacijos metu iš Lietuvos išvežta 32,000 gyventojų. Už trėmimo operacijos organizavimą ir įvykdymą ordinais ir garbės raštais buvo apdovanoti 75 asmenys.
Magda Konopka
Magda Konopka (g. 1943 m. kovo 15 d. Varšuvoje) – lenkų modelis ir aktorė, populiari Italijoje praėjusio amžiaus 7 dešimtmetyje ir kaip modelis, ir kaip erotinių vaidmenų kine atlikėja.
Biografija
Ji gimė pasiturinčioje ir gilias tradicijas turinčioje šeimoje (Magdos prosenelis dalyvavo Napoelono karuose), kuri 1950 m. emigravo į Londoną.
Čia ji dirbo modeliu ir italas aktorius Massimo Serato įtikino ją persikelti į Romą, kur Magda taip pat tapo aktore (debiutinis vaidmuo buvo juostoje „Thrilling“ 1965 m.).
1967 m. pabaigoje Magda ištekėjo už Kanados prancūzo milijardieriaus Jean-Louis Dessy, tačiau santuoka truko vos 3 mėnesius.
Jos nuotraukos buvo ant Penthouse, Playmen ir kitų žurnalų viršelių.
Alvydas Šlepikas
thumb|right|250px|Alvydas Šlepikas – savo režisuotame seriale [[Amžini jausmai (2010 m.) Viktoro vaidmenyje]] Alvydas Šlepikas (g. 1966 m. sausio 27 d. Videniškiuose, Molėtų rajonas) – poetas, režisierius, aktorius, scenaristas.
Biografija
Baigė technikos mokyklą Vilniuje. 1988–1994 m. studijavo Lietuvos muzikos akademijoje, įgijo dramos aktoriaus (1992 m.) ir dramos režisieriaus specialybes (vadovai Dalia Tamulevičiūtė, Rimas Tuminas).
Dirbo šaltkalviu ir tekintoju. Vėliau Vilniaus mažojo teatro, po to – Lietuvos nacionalinio dramos teatro (LNDT) aktorius. Vilniaus mažajame teatre pastatė spektaklį „Kalnuose mano širdis“ pagal W. Saroyan. Kauno dramos teatre – F. Dostojevskio „Juokingo žmogaus sapną“, Nacionaliniame dramos teatre – pjesę vaikams pagal savo ir Herkaus Kunčiaus pjesę „Dviejų karalysčių kaimas“. Lietuvos rašytojų sąjungos savaitraščio „Literatūra ir menas“ vyriausias redaktorius, literatūrinio skyriaus redaktorius.
Lietuvos rašytojų sąjungos ir Lietuvių PEN centro narys.
Gyvena ir dirba Vilniuje.
Vaidmenys
Svarbesnieji vaidmenys (LNDT) :
Simonas Narbutas
Simonas Narbutas (g. 1942 m. lapkričio 28 d. Purvienuose, Viekšnių valsčius) – Lietuvos energetikas, šiluminės fizikos specialistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1975 m. Kauno politechnikos institute apgynė disertaciją „Šilumos mainų vamzdžių pluoštuose tyrimas skersiniame aukštos temperatūros dujų sraute“, technikos mokslų kandidatas. 1992 m. Lietuvos energetikos institute apgynė disertaciją „Šilumos mainai ir energijos kaitos efektyvumas Stirlingo šiluminio siurblio elementuose“, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1966–1970 m. Kapsuko cukraus fabriko inžinierius, 1970–1977 m. ir 1980–1991 m. Fizikinių ir techninių energetikos problemų instituto sektoriaus vadovas, 1977–1980 m. ir 1991–1995 m. Pavenčių cukraus fabriko direktorius. 1992–2005 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, nuo 1992 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – teoriniai šiluminės technikos pagrindai, maisto technologija, šiluminė fizika: šilumos mainai vamzdžių pluoštuose skersiniame aukštos temperatūros sraute, šilumos mainų energijos pernašos efektyvumas Stirlingo šilumos siurblio elementuose. Paskelbė daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių. 30 išradimų autorius.
Sakatekas (miestas)
Sakatekas  – miestas centrinėje Meksikoje, Meksikos kalnyne, 2500 m aukštyje virš jūros lygio. Sakateko valstijos centras. 122,9 tūkst. gyventojų (2005 m.). Maisto, lengvoji, metalurgijos pramonė. Veikia Sakateko autonominis universitetas.
2010 m. Vengrijos Grand Prix
2010 m. Vengrijos Grand Prix – 12-tos 2010 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko Hungaroringo trasoje liepos 30-rugpjūčio 1 dienomis.
Čempionato įskaitos po Vengrijos GP
Pateiktos tik penkios pirmos vietos.
Skomantų piliakalnis
Skomantų piliakalnis su gyvenviete, Ragokalnis, Papilys, Raguvos kalnas, Raguva (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A424KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR474) – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Skomantų kaimo vakaruose, Veiviržėnų seniūnija. Pasiekiamas nuo kelio Gargždai – Švėkšna ties jo nežymiu posūkiu miške į kairę važiuojant tiesiai – į dešinę­ pietvakarių kryptimi buvusiu ankstesniu keliu 450 m iki mašinų stovėjimo aikštelės, nuo jos eiti į kairę keliuku 100 m šiaurės rytų kryptimi.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Veiviržo dešiniajame krante. Aikštelė trapecinė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 80 m ilgio, 57 m pločio vakariniame bei 40 m ­rytiniame gale. Jos vakariniame krašte supiltas 60 m ilgio, 8 m aukščio, 20 m pločio pylimas, kurio išorinėje pusėje iškastas 5 m pločio, 0,7 m gylio griovys. Už griovio supiltas antras 2 m aukščio, 5 m pločio pylimas, už kurio iškastas antras 4 m pločio, 1,5 m gylio griovys, už jo supiltas 2 m aukščio, 5 m pločio pylimas, už kurio yra antras 0,7 m gylio, 5 m pločio griovys. Aikštelės rytiniame krašte supiltas 38 m ilgio, 1 m aukščio, 10 m pločio viduryje perkastas pylimas, kurio išorinėje pusėje, šlaite, 6 m žemiau, iškastas 3 m pločio, 0,5 m gylio griovys, už kurio supiltas antras 0,5 m aukščio, 4 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 20-­22 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Piliakalnis apardytas arimų bei bulviarūsių. 1986 m. sustabdytas į šiaurę nuo piliakalnio esančios erozinės išgriuvos plėtimasis. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais, ant vakarinio pylimo stovi Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečiui pastatytas betoninis paminklas.
Į vakarus nuo piliakalnio 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos ir žiestos keramikos. 500 m į šiaurę nuo piliakalnio yra III a. – ­XIII a. senkapis, tyrinėtas 1909 m.
Tyrimai
Piliakalnio pylimą XIX a. pabaigoje kasinėjo grafas Pliateris. Duomenų apie šiuos tyrinėjimus neliko. 1903 m. Liudvikas Kšivickis aikštelės pietvakarinėje dalyje šalia pylimo iškasė dvi duobes, aptiko daugiau kaip 60 cm storio kultūrinį sluoksnį. Pietvakarinėje dalyje arčiau pylimo rado akmenų grindinį, o po juo – kietą apdegusio molio sluoksnį ir giliau dar 0,6 m storio su anglimis ir apdegusio molio gabaliukais maišytos žemės sluoksnį. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, Žemaičių muziejus Alka. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas.
Ramucirumabas
Ramucirumabas – monokloninis antikūnas, vaistas skirtas gydyti pažengusiam ar išplitusiam skrandžio vėžiui. Vaistas jungiasi prie endotelio augimo faktoriaus (VEGF) receptorių ir juos blokuoja. Šitaip yra slopinamas vėžio kraujagyslių augimas, dėl to navikas nustoja augti arba sumažėja. Vaistas ligoniui skiriamas vienso valandos trukmės infuzija į veną dviejų savaičių dažnumo ciklais.
Luis Enrique
Luisas Enrikė arba Luisas Enrikė Martinesas Garsija (Luis Enrique Martínez García. g. 1970 m. kovo 8 d.) – buvęs futbolininkas, o dabar futbolo treneris.
Biografija
Gimė Chichone, Ispanijoje. 1981–1988 žaidė Sporting Gijón jaunimo komandose. Buvo skolinamas La Braña klubui.
Trenerio karjera
Nuo 2008 m. dirba futbolo treneriu. Pirma stotelė buvo Barcelona B ekipa. 2011 m. baigėsi sutartis ir treneris paliko ekipą.
Nuo 2011 m. tapo AS Roma strategu. Du sezonus dirbo Italijoje, o pasibaigus sutarčiai išvyko.
2013 m. grįžo į Ispaniją ir dirbo Celta. 2014 m. gegužės 16 d. pranešta, kad treneris palieka klubą.
2014 m. tapo FC Barcelona vyr. treneriu. 2017 m. kovo 1 d. pranešta, kad pasibaigus sutarčiai treneris paliks komandą.
Nuo 2018 m. Ispanijos nacionalinės futbolo rinktinės vyr. treneris. 2019 m. birželio mėn. dėl asmeninių priežasčių buvo atsisakęs pareigų,  tačiau 2019 m. lapkričio mėn. vėl grįžo į tas pačias pareigas.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1991 iki 2002 m. Ispanijai atstovavo 62 oficialiose rungtynėse ir pasižymėjo dvylika įvarčių.
Žaidėjo karjera
Barcelona
Ispanija U23
Trenerio karjera
Barcelona
Asmeniniai
Lapių sąvartynas
miniatiūra|250px|right|Vaizdas į sąvartyną nuo Didžiųjų Lapių miniatiūra|250px|right|Teritorijos schema
Lapių sąvartynas – regioninis sąvartynas Kauno rajono savivaldybėje, Lepšiškių kaime. Sąvartynas 20 km nutolęs nuo Kauno miesto centro, 3 km į pietvakarius nuo Lapių miestelio, 0,8 km į šiaurę nuo Didžiųjų Lapių kaimo, 0,6 km į rytus nuo sodų bendrijos. Sąvartyno teritorija pietų ir vakarų kryptimi ribojasi su mišku, teritorijos šiaurinėje ir rytinėje dalyje yra ariamos žemės.
Lapių regioniniame nepavojingų atliekų sąvartyne šalinamos Kauno miesto ir Kauno, Jonavos, Kaišiadorių, Raseinių ir Kėdainių rajonų mišrios komunalinės atliekos. Sąvartyną eksploatuoja UAB „Kauno švara“. Atliekos (komunalinės, statybos ir griovimo atliekos, statybinės medžiagos, turinčios asbesto ir kitos atliekos, kurios nepriskiriamos pavojingoms atliekoms pagal Atliekų tvarkymo taisyklėse (Žin., 1988, Nr. 61-1726) 27 punkte pateiktą pavojingų atliekų apibrėžimą) į sąvartyną priimamos pagal sudarytą atliekų tvarkymo sutartį. Iš šiukšlių kalnų išgaunamos biodujos, kurios paklota trasa pasiekia Domeikavą ir šildo buvusios MIS (Mašinų išbandymo stoties gyvenvietės) gyventojus.
Rekonstrukcija
2009 m. sąvartynas rekonstruotas, laikantis ES ir Lietuvos sąvartynų įrengimo, eksploatavimo, uždarymo ir priežiūros po uždarymo taisyklių reikalavimų. Statybos laikotarpiu Lapių sąvartyno veikla nebuvo nutraukta, atliekos nuolatos buvo talpinamos sąvartyne. Atlikti pagrindiniai darbai: rekultivuoti senesni atliekų kaupai, įrengtas naujas kaupimo laukas (apie 8,8 ha), pastatyti administracinis bei buitinis pastatai, sumontuotos naujos automobilinės svarstyklės bei pastatyta automobilių ratų plovykla, įrengti priešgaisriniai rezervuarai, gruntinio vandens pažeminimo sistema, pastatytos naftos gaudyklės, pakloti inžineriniai tinklai (elektros ir apšvietimo tinklai, video stebėjimas, lietaus ir buitinių nuotekų, vandentiekio tinklai). Taip pat įrengti sąvartyno vidiniai keliai ir aikštelės, apželdinta bei aptverta sąvartyno teritorija.
Sąvartyną apjuosus tvoromis, nebeliko vadinamųjų „sąvartyno gyventojų“. Tiems žmonėms liko galimybė tęsti savo darbą – tik jau civilizuotai. Jie dabar organizuotai atvežami į sąvartyną, aprengti ryškiomis liemenėmis toliau dirba – rūšiuoja metalą, stiklą, popierių ir pristato į specialius taškus, kuriuose jiems išmokami pinigai.
Draustinis
Eksploatuojamo Lapių sąvartyno teritorija paskelbta geomorfologiniu draustiniu. Skandalingas faktas iškilo viešumon tik po vienuolikos metų, kai Kauno miesto ir Aplinkos ministerijos vadovams nepavyko rasti bendros kalbos dėl moderniausio Lietuvoje sąvartyno ateities. Aplinkos ministerija 1992 m. Lapėse įsteigė draustinį, nors nuo 1973-iųjų šioje teritorijoje kaupiamos buitinės atliekos.
Panobinostatas
Panobinostatas – histonų deacetilazės inhibitoriams priskiriamas medikamentas. Jis egzistuoja tabletės forma. Panobinostatas efektyvus gydant mielominę ligą, jis skiriamas kartu su bortezomibu ir deksametazonu. Vaistas toliau tiriamas klinikiniuose tyrimuose su limfomomis sergančiais ligoniais. Jis gaminamas farmacinės kompanijos „Novartis“.
Narbuto ir Indreikos leidykla
Veikla
Leidykla išleido 18 knygų, tarp jų lietuvių autorių:
Karo pabėgėlių stovyklą uždarius leidykla veiklą nutraukė.
Lėliškės tvenkinys
Lėliškės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Tauragės rajone, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Skaudvilės. Sudarytas užtvenkus Agluonos upę (Agluonos intakas, Šešuvies baseinas) 27,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,33 km, plotis – iki 0,17 km. Yra 2 a sala. Altitudė 106 m. Pietinis krantas aukštokas. Kranto linija labai vingiuota. Šiaurės vakarų galas užpelkėjęs. Aplinkui plyti dirbami laukai, tik pietinėje pakrantėje yra parkas. Šalia įsikūręs Leliškės kaimas, kiek atokiau į pietus – Pilsūdų gyvenvietė.
Vilniaus–Turmanto geležinkelis
Geležinkelis Pabradėje|thumb|left|250px miniatiūra|250px|left|Pervaža kelyje, į pietus nuo Dūkšto Vilniaus–Turmanto geležinkelis – 147 km ilgio 1520 mm vėžės geležinkelio linija, jungianti Lietuvos sostinę Vilnių su Latvijos pasienyje esančia Turmanto geležinkelio stotimi.
Istorija
Vilniaus–Turmanto geležinkelio linija kaip Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio dalis pradėta tiesti 1859 m., o pirmasis traukinys šia linija pravažiavo 1860 m. rugsėjo 4 d. Tiesiant geležinkelį įrengta pirmos klasės stotis Vilniuje, antros klasės stotis Švenčionėliuose, trečios klasės stotis Dūkšte bei ketvirtos klasės stotys Bezdonyse, Ignalinoje, Pabradėje ir Turmante. Vėliau taip pat buvo įrengta stotis Naujojoje Vilnioje.
Susisiekimas
Šiuo metu eismas šiame šešias Lietuvos savivaldybes jungiančiame geležinkelyje nėra intensyvus. Nuo Vilniaus iki Turmanto per dieną važiuoja šeši dyzeliniai traukiniai, taip pat du Vilnius–Ignalina. Tarptautinio traukinio Vilnius–Sankt Peterburgas kursavimas nutrauktas 2015 m. Geležinkelis taip pat liko nuošalyje nuo pagrindinių krovinių gabenimo maršrutų. Nors geležinkelis buvo nutiestas dvikelis, šiuo metu du keliai tėra tik atkarpoje tarp Vilniaus ir Bezdonių.
Voga
Voga  – upė centrinėje Portugalijoje, Vidurio regione. Prasideda Lapos aukštumose, Kintelos apylinkėse. Teka vakarų kryptimi. Įteka į Atlanto vandenyną ties Aveiru, sudaro didelę uždarą estuariją (riją) – Aveiros lagūną.
Eiselis
Eiselis  – upė, tiksliau Reino deltos atšaka, Nyderlanduose, Gelderlando ir Overeiselio provincijose. Atsišakoja nuo Reino ties Vestervortu, netoli Arnhemo. Į Eiselį nuteka tik nedidelė dalis Reino vandens. Eiselis teka į šiaurę, už Zvolės pasuka į šiaurės vakarus ir įteka į Eiselmero atšaką – Ketlmerą. Iki susidarant Eiselmero ežerui įtekėjo į Šiaurės jūros Suidersi užutėkį.
Su Eiseliu jungiasi keletas kanalų, įteka (iš dešinės) Berkelio ir Aukštutinio Eiselio upės. Senovėje pastaroji upė, prasidedanti Vokietijoje, buvo Eiselio aukštupys, bet dar kaip manoma romėnų laikais Eiselis sujungtas su Reinu, todėl Aukštutinis Eiselis tapo intaku. Upės vaga kanalizuota, įrengti vandens lygį reguliuojantys šliuzai. Miestai prie Eiselio: Arnhemas, Dusburgas, Ziutfenas, Deventeris, Zvolė, Kampenas.
Finikso žiburiai
Finikso žiburiai – 1997 m. kovo 13 d. virš JAV Arizonos, Nevados ir Meksikos Sonoros valstijų danguje pastebėti neatpažinti skraidantys objektai (NSO).
Nuo 19.30 iki 22.30 val. tūkstančiai žmonių matė įvairaus pobūdžio šviesas maždaug 480 km atstumu nuo Nevados valstijos ribos per Finiksą iki Tuksono pakraščio. Įvykis buvo susijęs su dviem skirtingais įvykiais: trikampio formos žiburių formacija, matoma praskriejanti virš valstijos, ir stacionarių žiburių serija, matoma Finikso apylinkėse. Jungtinių Valstijų karinės oro pajėgos nustatė, kad antroji šviesų grupė buvo signalinės raketos, kurias numetė lėktuvai A-10 Warthog, dalyvavę pratybose Arizonos pietvakariuose. Liudininkai teigia stebėję didžiulį dailidės kvadrato formos NSO, kuriame buvo penki sferiniai žibintai arba galbūt šviesą skleidžiantys varikliai. Fife Symington, tuometinis Arizonos gubernatorius, po daugelio metų teigė buvęs šio įvykio liudininku ir apibūdino objektą kaip „nežemišką“.
Lukajanai
Lukajanai – Karibų pakrantės aravakų gentis, gyvenusi Bahamų salyne, prieš išsilaipinant jame Kristupui Kolumbui. Tai buvo pirmieji indėnai, kuriuos sutiko ispanai (1492 m. gruodžio 12 d.). Tikėtina, kad iki Kolumbo atvykimo gyveno apie 40 tūkst. lukajanų, bet dėl vergovės, ligų ir kitų sunkumų atsiradusių pasirodžius Kolumbui, 1517 m. jie beveik visi išmirė.
Finikso žiburiai
Pranešama, kad šviesos vėl pasirodė 2007 m. ir 2008 m., ir jos buvo siejamos su karinėmis signalinėmis raketomis, išmestomis naikintuvų, ir signalinėmis raketomis, pritvirtintomis prie helio balionų, kuriuos paleido civilis.
Žiniasklaida
Incidento metu apie jį buvo pranešama minimaliai. Finikse apie įvykį pranešė kelios vietinės naujienų agentūros, tačiau daugiau dėmesio jam neskirta. 1997 m. birželio 18 d. laikraštis USA Today paskelbė straipsnį pirmajame puslapyje, kuris atkreipė šalies dėmesį į šį atvejį. Po to apie tai pranešė ABC ir NBC televizijos tinklai. Šis atvejis greitai patraukė visuomenės vaizduotę ir nuo tada tapo pagrindiniu su NSO susijusių dokumentinių televizijos laidų, įskaitant History Channel ir Discovery Channel rengiamus specialius filmus, objektu.
Gubernatorius
Netrukus po žibintų Arizonos gubernatorius Fife Symington surengė spaudos konferenciją ir pareiškė, kad „nustatė, kas už tai atsakingas“. Jis ėmė lengvinti situaciją, į sceną atsivesdamas savo padėjėją, apsirengusį ateivio kostiumu. (Dateline, NBC). Tačiau 2007 m. kovą Symington pareiškė, kad 1997 m. įvykio metu matė vieną iš „nežinomos kilmės laivų“, nors šios informacijos viešai neskelbė. Duodamas interviu dienraščiui The Daily Courier Preskote, Arizonos valstijoje, Symington sakė: „Esu pilotas ir pažįstu beveik viską kas skraido. Jis buvo didesnis už viską, ką esu kada nors matęs. Jis išlieka didele paslaptimi. Jį matė kiti žmonės, atsakingi žmonės. Nežinau, kodėl žmonės jį išjuokė“. Symington anksčiau sakė: „Tai buvo milžiniška ir nepaaiškinama. Kas žino, iš kur jis atsirado? Daug žmonių tai matė, aš taip pat tai mačiau. Tai buvo dramatiška. Ir tai negalėjo būti raketos, nes buvo pernelyg simetriška. Jis turėjo geometrinį kontūrą, pastovią formą.“
Symington taip pat pažymėjo, kad prašė informacijos iš oro pajėgų bazės vado, nacionalinės gvardijos generolo ir viešojo saugumo departamento vadovo. Tačiau nė vienas iš pareigūnų, į kuriuos jis kreipėsi, neturėjo atsakymo, kas atsitiko, ir taip pat buvo suglumę. Vėliau jis atsakė į karinių oro pajėgų paaiškinimą, kad šviesos buvo signalinės raketos: „Kaip pilotas ir buvęs oro pajėgų karininkas galiu tvirtai pasakyti, kad šis laivas nebuvo panašus į jokį žmogaus sukurtą objektą, kurį kada nors esu matęs. Ir tai tikrai nebuvo didelio aukščio signalinės raketos, nes signalinės raketos neskraido būriais“. Televizijos laidos UFO Hunters epizode, pavadintame „Arizonos žiburiai“, Symington sakė, kad kreipėsi į kariškius klausdamas, kas tai per žiburiai. Atsakymas buvo „be komentarų“. Jis pabrėžė, kad tuo metu buvo Arizonos gubernatorius, o ne koks nors eilinis civilis.
1997 m. Finikso miesto tarybos narė Frances Barwood, pradėjusi šio įvykio tyrimą, sakė, kad iš daugiau kaip 700 apklaustų liudytojų „vyriausybė neapklausė nė vieno“.
Njuspeipis
framed|dešinėje Njuspeipis – mėnesinis Kauno studentų žurnalas, leidžiamas nuo 1997 m.
Istorija
Njuspeipį įkūrė ir pradėjo leisti 1997 metais Arūnas Garaliavičius. Tuo metu tai buvo tik Kauno technologijos universiteto (KTU) telekomunikacijų ir elektronikos fakulteto studentų atstovybės Rafes leidinys. Vėliau 2004 metais Njuspeipis susijungė su 2 kitais KTU fakultetų laikraščiais: Dizaino ir technologijų fakulteto "Didis" ir Ekonomikos ir vadybos fakulteto "Varnelė".
Šiuo metu Njuspeipis yra leidžiamas mokslo metų mėnesiais 1200 egz. tiražu.
Baltasis ąžuolas
Baltasis ąžuolas (Quercus alba) – bukinių (Fagaceae) šeimos dekoratyvinis, medieninis, vaistinis augalas, paplitęs Šiaurės Amerikoje.
Stalo vaidmenų žaidimas
Žaidimo eiga
thumb|left|Stalo vaidmenų žaidimo žaidėjai 2009 m. [[Berlynas|Berlyne vykusiame „Burg-Con“ konvente. Žaidimų meistras (kairėje) sėdi už ŽM ekrano.]] Daugumoje žaidimų specialiai paskirtas žaidėjas, paprastai vadinamas žaidimo meistru (GM – angliškas trumpinys ar ŽM – lietuviškas), nuperka arba parengia taisyklių rinkinį ir išgalvotą aplinką, kurioje kiekvienas žaidėjas atlieka vieno veikėjo vaidmenį. ŽM aprašo žaidimo pasaulį ir jo gyventojus; kiti žaidėjai aprašo numatomus savo veikėjų veiksmus, o ŽM aprašo rezultatus. Kai kuriuos rezultatus nustato žaidimo sistema, o kai kuriuos pasirenka ŽM. Šis modelis buvo sukurtas pirmajame išleistame vaidmenų žaidime „Dungeons & Dragons“ (Požemiai ir drakonai), tačiau jis nėra universalus visiems stalo vaidmenų žaidimams.
Žaidimai gali būti neribotos trukmės – nuo vieno trumpo užsiėmimo (paprastai trunkančio kelias valandas) iki daugybės pasikartojančių užsiėmimų, kurie gali tęstis ne vienerius metus, o žaidėjų ir personažų sudėtis gali keistis. Žaidimas dažnai būna epizodinis ir orientuotas į misiją, kai sprendžiami įvairūs uždaviniai, kurių kulminacija yra galutinis galvosūkis arba priešas, kurį reikia įveikti. Kelios misijos, kurias žaidžia tie patys veikėjai, gali būti susijusios tarpusavyje, o jų siužetinė arka gali būti vis sudėtingesnė. Tikslus žaidimo tonas, struktūra, tempas ir pabaiga (jei tokia yra) skiriasi priklausomai nuo žaidėjų poreikių ir pageidavimų.
Pirmojo užsiėmimo metu žaidėjai paprastai susikuria veikėjus, kurių vaidmenis atliks žaidime. Be to, veikėjo lape jie ne tik papildo veikėjo asmeninę istoriją ir praeitį, bet ir priskiria veikėjui skaitinius statistinius duomenis, kurie vėliau bus naudojami nustatant žaidimo įvykių baigtį. Kartu šie užrašai pasakoja žaidėjui apie jo veikėją ir minėto veikėjo vietą žaidimo pasaulyje. Daugelyje žaidimų sistemų veikėjai žaidimo eigoje (arba per kelis žaidimus) gali padidinti savo statistiką.
Tada ŽM pradeda žaidimą pristatydamas ir apibūdindamas aplinką ir veikėjus. Specifiniuose stalo vaidmenų (RPG) žaidimuose ŽM vaidmuo gali turėti unikalų pavadinimą, pavyzdžiui, „Dungeon Master“ (Požemių meistras) žaidime „Dungeons & Dragons“, „Referee“ (Teisėjas) visuose „Game Designers' Workshop“ žaidimuose arba „Storyteller“ (Pasakotojas) „Storytelling System“ žaidimuose. Šis metodas dažnai naudojamas siekiant užtikrinti, kad visi žaidėjai dalyvautų kuriant įdomią situaciją ir kad būtų išvengta ŽM patiriamų interesų konfliktų sisteminiu lygmeniu.
Kai kurių veiksmų rezultatus lemia žaidimo taisyklės. Pavyzdžiui, apžiūrinėdamas kambarį veikėjas gali pastebėti arba nepastebėti svarbų daiktą ar slaptas duris, priklausomai nuo veikėjo suvokimo galių. Nustatant rezultatą paprastai reikia mesti kauliukus ir rezultatą pakoreguoti atsižvelgiant į veikėjo statistiką ir aplinkos veiksnius, kad būtų galima nustatyti, ar veiksmas buvo sėkmingas. Paprastai kuo aukštesnis veikėjo tam tikros savybės rezultatas, tuo didesnė sėkmės tikimybė. Yra alternatyvių žaidimo sistemų, kuriose nėra kauliukų arba naudojamos alternatyvios atsitiktinumo nustatymo formos, pavyzdžiui, kortų kaladė ar Jenga bokštas.
Stalo RPG aplinkoje žaidėjų personažai turi įveikti iššūkius, pavyzdžiui, spąstus, kurių reikia išvengti, valdovus, kuriuos reikia pamėgdžioti, arba priešininkus, su kuriais reikia kovoti. Daugelyje žaidimo sesijų yra galvosūkių sprendimo, derybų, gaudynių ir kovų momentų. Dažnai tenka bendrauti su ne žaidėjų veikėjais, kitais žaidimo pasaulio gyventojais, kuriuos vaidina ŽM. Daugumoje žaidimų visa žaidimo aplinka laikoma paslaptyje, tačiau kai kurios plačios žaidimo pasaulio detalės paprastai pateikiamos žaidėjams.
Stalo RPG žaidimai dažnai vyksta kaip radijo drama: vaidinama tik žodinė vaidmens dalis. Stalo RPG žaidimuose ne visada vaidinama pažodžiui, o žaidėjai ne visada kalba tik už savo veikėją. Vietoj to, žaidėjai vaidina savo vaidmenį nuspręsdami ir aprašydami, kokius veiksmus jų veikėjai atliks pagal žaidimo taisykles.
Istorija
thumb|170 px|[[Dave Arneson, pirmojo stalo vaidmenų žaidimo „Dungeons & Dragons“ bendraautorius.]] thumb|170 px|[[Gary Gygax, pirmojo stalo vaidmenų žaidimo „Dungeons & Dragons“ bendraautorius.]]
Ankstyvieji vaidmenų žaidimai
Stalo vaidmenų žaidimų ištakos yra karo žaidimai, kurių šaknys siekia senovinius strateginius žaidimus, visų pirma šachmatus ir jų pirmtaką čaturangą. Nuo XVIII a. pabaigos iki XIX a. šachmatų variantai virto šiuolaikiniais karo žaidimais, ypač „Kriegsspiel“. Praėjus daugiau nei šimtmečiui, 1971 m. išleistas miniatiūrų karo žaidimas „Chainmail“ galiausiai tapo „Dungeons & Dragons“ pagrindu.
Pasak RPG dizainerio John Wick, šachmatus galima paversti vaidmenų žaidimu, jei šachmatų figūroms, pavyzdžiui, karaliui, damai, bokštams, raiteliams ar pėstininkams, suteikiami vardai, o sprendimai priimami remiantis jų motyvacija. Pasak J.Wick, „Dungeons & Dragons“ buvo „sudėtingas, įmantrus ir komplikuotas kovų imitavimo stalo žaidimas, kurį žmonės paversdavo vaidmenų žaidimu“, lygiai taip pat, kaip šachmatų figūrai „suteikiamas motyvas“.
Vaidmenų prisiėmimas buvo pagrindinė tema kai kuriuose XX a. pradžios užsiėmimuose, pavyzdžiui, žaidime „Jury Box“, inscenizuotuose teismo procesuose, įstatymų leidybos modeliuose ir „teatro žaidimuose“. XX a. septintajame dešimtmetyje istorinių rekonstruktorių grupės, tokios kaip „The Sealed Knot“ ir „Society for Creative Anachronism“, pradėjo rengti „kūrybinės istorijos“ rekonstrukcijas, į kurias buvo įvesta maginės fantastikos elementų, o septintajame dešimtmetyje buvo sukurti fantastiniai karo žaidimai, įkvėpti kalavijo ir burtų literatūros, kuriuose kiekvienas žaidėjas valdė tik vieną vienetą, arba „personažą“. Ankstesnė vaidmenų žaidimų tradicija buvo sujungta su taisyklėmis pagrįstu personažo vaizdavimu karo žaidimuose ir taip atsirado pirmieji vaidmenų žaidimai.
1974 m. Dave Arneson ir E. Gary Gygax sukurtas ir Gygax kompanijos, „TSR“, išleistas žaidimas „Dungeons & Dragons“ buvo pirmasis komerciškai prieinamas vaidmenų žaidimas, nors tuo metu, kai buvo išspausdintas pirmą kartą, jis buvo reklamuojamas kaip nišinis karo žaidimų produktas. 1974 m. Gygax tikėjosi iš viso parduoti apie 50 000 kopijų grynai mėgėjų rinkai. Įsitvirtinęs mažose parduotuvėse, žaidimas susikūrė stiprią ir ilgalaikę gerbėjų bazę, kuri skyrėsi nuo tipiškų karo žaidimų žaidėjų. Iki pirmojo didesnio perspausdinimo, 1977 m., „Dungeons & Dragons“ buvo perorientuotas į vaidmenų žaidimą, kad būtų atskirtas nuo tipinio karo žaidimo.
Vienas pirmųjų originalių vaidmenų žaidimų buvo M.A.R. Barker „Empire of the Petal Throne“ (Žiedlapių sosto imperija), pirmą kartą išleistas 1974 m., tais pačiais metais kaip ir „Dungeons & Dragons“. Jame buvo pristatytas išgalvotas Tėkumelio pasaulis, kuriam įtakos turėjo indėnų, Artimųjų Rytų, Egipto ir Mezoamerikos mitologija. Jame taip pat buvo pristatyta kritinių pataikymų žaidimo mechanika. Pasak kūrėjo M.A.R.Barker, „taip imituojamas „laimingas pataikymas“ į gyvybiškai svarbų organą“. Žaidimas padarė įtaką ir paliko įspūdį Arneson ir Gygax ir TSR perleido „Žiedlapių sosto imperiją“ (Empire of the Petal Throne) 1975 m. Šį žaidimą išleido, kaip atskirą žaidimą, o ne kaip originalių „D&D“ taisyklių papildymą.
Kitas ankstyvasis žaidimas buvo Marc Miller sukurtas „Traveller“, kurį 1977 m. pirmą kartą išleido „Game Designer's Workshop“. Iš pradžių tai turėjo būti sistema, skirta žaisti bendrinius mokslinės fantastikos nuotykius kosminės operos tema (ta pačia prasme, kaip ir „Dungeons & Dragons“ buvo sistema, skirta bendriems maginės fantastikos nuotykiams), tačiau taisyklių priedas, žaidimo pasaulis pavadintas „Trečiąja imperija“, stipriai susitapatino su pačiu žaidimu. Laikui bėgant šio žaidimų pasaulio pokyčiai, ypač susiję su „Penktuoju pasienio karu“, aprašytu „Journal of the Travellers Aid Society“ (Keliautojų pagalbos draugijos žurnale), tikriausiai yra pirmasis žaidimo istorijos kitimo laike panaudojimas vaidmenų žaidime.
Nuo 9 dešimtmečio vidurio iki dešimto dešimtmečio pradžios: žaidimo pasaulių ir sistemų įvairovė
Iki 1980-ųjų vidurio kiekvienas žaidimas buvo susietas su konkrečia žaidimo aplinka: jei žaidėjas norėjo žaisti mokslinės fantastikos žaidimą ir maginės fantastikos žaidimą, jis turėjo išmokti dvi žaidimo sistemas. „Advanced Dungeons & Dragons“ buvo bandoma leisti žaisti skirtingų žanrų žaidimus pagal „Gamma World“ (1978) ir „Boot Hill“ (1975) taisykles, tačiau neaiškios taisyklės liko beveik nepanaudotos. Tuo tarpu „Call of Cthulhu“ ir „Paranoia“ siūlė kitokią vaidmenų žaidimo patirtį, kurioje grupės žaidimo siužetinė arka vestų į mirtį ir (arba) beprotybę, arba būtų tikimasi komiškos priešpriešos pačioje grupėje ir būtų laikomasi „tamsiai humoristinės ateities“ koncepcijos. Superherojų sistema (Hero system), pirmą kartą pristatyta žaidime „Champions“ (1981 m.), taip pat buvo naudojama žaidimuose „Justice, Inc.“ (1984 m.), „Fantasy Hero“ (1985 m.) ir kituose. „Steve Jackson Games“ 1986 m. išleido „GURPS“ (Generic Universal Roleplaying System – bendrinė universali vaidmenų žaidimo sistema). Tuo pat metu žaidimai, kuriuose buvo naudojami įvairių autorių pasauliai, tokie kaip „Žvaigždžių kelias“, „DC herojai“, „Marvel visata“ ar „Žiedų valdovo Viduržemė“, išplėtė stalo žaidimų galimybes. Tokiuose žaidimuose, kaip GURPS ir Chempions, veikėjai buvo kuriami naudojant taškų pirkimo sistemas. Vėliau pasirodė „Vampire: The Masquerade“ ir panašūs žaidimai, kuriuose pasakojimas, siužetas ir veikėjų kūrimas buvo svarbesni už taisykles ir kovą.
Dėl žaidimo sėkmės terminas „Dungeons & Dragons“ kartais vartojamas kaip bendrinis fantastinių vaidmenų žaidimų terminas. „TSR, Inc.“ ėmėsi teisinių veiksmų, kad jos prekės ženklas netaptų bendriniu pavadinimu. 1980-aisiais dėl „Dungeons & Dragons“ kilo ginčai, kai žaidimo priešininkai, tokie kaip Patricia Pulling, teigė, kad jis sukelia neigiamą dvasinį ir psichologinį poveikį. Moksliniai tyrimai šiuos teiginius paneigė. Kai kurie pedagogai palaiko vaidmenų žaidimus kaip sveiką būdą tobulinti skaitymo ir aritmetikos įgūdžius. Nors vaidmenų žaidimai buvo visuotinai priimti visuomenėje, juos vis dar prieštaringai vertina kai kurios religineės organizacijos. Šis įsitikinimas ar požiūris anaiptol nėra visuotinis tarp religinių organizacijų, rinkoje yra tikėjimu pagrįstų vaidmenų žaidimų ir tikinčiųjų vaidmenų žaidėjų, kurie nesutinka, kad šie žaidimai yra moraliai ydingi ar okultinio pobūdžio.
Dešimto dešimtmečio vidurys ir pabaiga: populiarumo nuosmukis
Konkurencija su vaidmenų vaizdo žaidimais ir kolekcinių kortų žaidimais lėmė stalo vaidmenų žaidimų pramonės nuosmukį. Nepaisant to, daug vaidmenų žaidimų ir toliau leidžiami, nors rinka išlieka nišinė, o populiariausių žaidimų per metus parduodama vos keli tūkstančiai egzempliorių. Vaidmenų žaidimai pasiekė pusiausvyros tašką ir ieško naujos gyvybės bandydami pritraukti platesnę auditoriją. Finansinių sunkumų turėjusią rinkos lyderę „TSR“, kuri patyrė finansinių nesėkmių dėl perteklinės gamybos, galiausiai įsigijo „Wizards of the Coast“. Kad geriau susidorotų su vaidmenų žaidimų ekonomika, jie įvedė naują atviro žaidimo režimą, leidžiantį kitoms bendrovėms leisti su D&D suderinamus priedus. Tuo tarpu internete atsirado savarankiškos vaidmenų žaidimo bendruomenės, tyrinėjančios vaidmenų žaidimus ir plėtojančios keletą vaidmenų žaidimų teorijos formų, pavyzdžiui, GNS teoriją. Pastaruoju metu taisyklių naujovės buvo derinamos su literatūriniais metodais, kuriant tokius žaidimus kaip „Dogs in the Vineyard“ ir „Polaris“, kuriuose remiamasi žaidėjų indėliu, siekiant sustiprinti moralinį veiksnumą atsirandančio pasakojimo procese.
21 a. pirmas dešimtmetis: augimas
2000-aisiais atsirado keturi svarbūs reiškiniai: laisvosios žaidimų licencijos, galimybė savarankiškai leisti žaidimus internetu, naratyvizmo suklestėjimas ir „senosios mokyklos“ žaidimai.
2000 m. „Wizards of the Coast“ „Dungeons & Dragons“ prekės ženklo vadovas Ryan Dancey pristatė politiką, pagal kurią kitos kompanijos galėjo skelbti su D&D suderinamą medžiagą pagal atvirąją žaidimų licenciją (OGL). Jis buvo nusivylęs, kad žaidimo papildymų pardavimai ilgainiui gerokai sumažėjo, palyginti su pagrindinėmis knygomis, reikalingomis žaidimui žaisti. Tokia sistema išskaidytų žaidimo papildymo išlaidas ir padidintų pagrindinių knygų, kurias galėjo leisti tik „WotC“, pardavimus. Naujosios D&D taisyklės tapo žinomos kaip d20 sistema, buvo išleistas sistemos informacinis dokumentas (OGL), kuriame buvo pateiktos visos taisyklės, reikalingos papildymui parašyti arba vienkartiniam žaidimui vykdyti, tačiau nebuvo personažo tobulinimo taisyklių, reikalingų ilgalaikiam žaidimui. Atvirų žaidimų judėjimas ir 3/3.5 D&D leidimas (2000 m., 2003 m.) sulaukė didelės sėkmės, ir nors šis žingsnis buvo kritikuojamas, maždaug iki 2008 m. buvo išleista daugybė d20 sistemos žaidimų.
Galiausiai internetas taip pat suteikia galimybę keistis idėjomis. Nepriklausomoje bendruomenėje daug autorių svarsto apie žaidimų mechanizmus (žaidimo dizainą, žaidimo eigą). Juos ypač domina žaidėjų „kūrybinė darbotvarkė“. Šiuo požiūriu sukurti vaidmenų žaidimai dažnai apibūdinami kaip „naratyviniai“ arba „naratyvistiniai“. Šie žaidimai paprastai leidžia rengti trumpas, maždaug dviejų valandų trukmės, sesijas, be jokio pasiruošimo ir puikiai tinka pirmosios kartos vaidmenų žaidėjams, kurie yra keturiasdešimtmečiai ir penkiasdešimtmečiai, aktyvūs, dažnai gyvena šeimyninį gyvenimą ir nebegali skirti tiek daug laiko žaidimui.
2008 m. išleistas 4-asis „Dungeons & Dragons“ leidimas yra aiškiai skirtas pritraukti vaizdo žaidimų žaidėjus.
Antroje 2000-ųjų pusėje pasirodė „Dungeons & Dragons“ „retro klonai“, t. y. žaidimai, įkvėpti pirmųjų žaidimo versijų ar net jomis paremti, tačiau jas supaprastinantys. Šių žaidimų rinkodarą skatino OGL licencija, kuri skatino kūrybiškumą, susijusį su D&D žaidimu, ir mažino plagijavimo sąvoką. Šis judėjimas vadinamas „senosios mokyklos“ arba OSR (angl. old school revival). Be nostalgiško aspekto ir „sugrįžimo“ prie žaidimų „durys, pabaisa, lobis“ (PMT), šiuose žaidimuose akcentuojamos paprastos taisyklės ir didelė žaidėjų laisvė: jei žaidėjas nori ką nors padaryti, jis tai pareiškia, o žaidimo vadovas priima rezultatą, jei žaidėjas įtikina, arba improvizuoja taisyklę. Pastarasis punktas – „valdymas, o ne taisyklės“ arba „žaidėjų įgūdžiai, o ne charakterio gebėjimai“ – yra būdingas kai kuriems senosios mokyklos atstovams.
21 a. antras dešimtmetis – dabartis: žaidimų populiarumo bumas
2012 m. sausį „Wizards of the Coast“ paskelbė, kad kuriamas naujas žaidimo leidimas, tuo metu vadintas „D&D Next“. Priešingai nei ankstesni žaidimo leidimai, „D&D Next“ buvo kuriamas iš dalies per viešus atvirus žaidimo bandymus. 2012 m. renginyje „Dungeons & Dragons Experience“ debiutavo ankstyvoji naujojo leidimo versija, kurioje dalyvavo apie 500 gerbėjų. 2012 m. gegužės 24 d. prasidėjo vieši žaidimo bandymai, o 2013 m. rugsėjo 20 d. buvo išleistas galutinis žaidimo bandymų paketas. Penktojo leidimo pagrindinės taisyklės, nemokamas PDF failas, kuriame yra visos žaidimo taisyklės ir žaidėjų bei ŽM turinio iš pagrindinių taisyklių knygų dalis, buvo išleistas 2014 m. liepos 3 d. „Dungeons and Dragons“ 5-oji taisyklių karta susilaukė didelio žaidėjų palankumo ir šiuo metu yra populiariausia RPG sistema pasaulyje.
Per keturiasdešimt metų šis žanras nuo kelių mėgėjų ir smulkių leidėjų išaugo iki ekonomiškai reikšmingos žaidimų pramonės dalies. Smulkiųjų verslininkų dalyvavimas tebėra didelis, o didesni projektai pritraukė kelis milijonus žaidėjų visame pasaulyje. Stambūs leidėjai, kaip „Wizard of the Coast“ nuolat leidžia taisyklių papildymus, kai smulkesni paprastai renkasi lėšų rinkimo platformas, tokias kaip „Kickstarter“. 2021 m. šioje platformoje surinkta 272 milijonai dolerių stalo vaidmenų žaidimams ir tai buvo 7-ieji augimo metai
Žaidimų sistemos
thumb|Vaidmenų žaidimuose žaidimo veiksmams spręsti dažnai naudojami [[Lošimo kauliukas|daugiakampiai kauliukai]] Vaidmenų žaidimo taisyklių rinkinys vadinamas žaidimo sistema, o pačios taisyklės – žaidimo mechanika. Nors yra žaidimų sistemų, kurios yra bendros daugeliui žaidimų, pvz., d20 sistema, daugelis žaidimų turi savo pačių sukurtą taisyklių sistemą. Žaidimo taisyklės lemia veikėjo veiksmų sėkmę ar nesėkmę arba sprendžia dėl pasikeitimų aplinkoje ar pačiuose veikėjuose. Daugelyje žaidimų sistemų naudojama pasvertoji statistika ir kauliukų metimai ar kiti atsitiktiniai elementai.
Statistikos
thumb|Veikėjo lape įrašyta statistika. Vaidmenų žaidimų personažai paprastai vaizduojami pagal tam tikrus statistinius duomenis. Statistika yra abstraktus matas, rodantis, kaip sėkmingai veikėjas gali atlikti tam tikras užduotis. Daugelyje žaidimų sistemų skiriami du pagrindiniai statistikos tipai: atributai (prigimtys) ir įgūdžiai. Kai kurios žaidimų sistemos, pavyzdžiui kaip, „Burning Wheel“ ir „The Shadow of Yesterday“, prie šių išteklių priskiria ir veikėjų motyvaciją. Šie pavadinimai ne visada sutampa skirtinguose žaidimuose – „įgūdis“ viename žaidime gali būti „talentas“ arba „gebėjimas“ kitame.
Atributai – tai statistiniai duomenys, kuriais pasižymi visi veikėjai: jėga, vikrumas ir intelektas yra įprasti pavyzdžiai. Jos dažniausiai vertinamos pagal skaitinę skalę, kad žaidėjas galėtų įvertinti veikėjo galimybes. Pavyzdžiui, veikėjo jėgos reitingas gali būti naudojamas nustatant, kokį veikėjas gali pakelti svorį.
Įgūdžiai – tai gebėjimai, kuriuos turi tik kai kurie veikėjai, pavyzdžiui, derybų, jodinėjimo ir šaudymo. Žaidimų sistemos dažnai apibrėžia įgūdžius, kurie atitinka žanrą. Pavyzdžiui, maginės fantastikos aplinkoje paprastai būna magijos įgūdžių, o mokslinės fantastikos aplinkoje gali būti kosminio laivo pilotavimo įgūdžių. Tačiau kai kurie įgūdžiai būdingi keliems žanrams: viduramžių sukčius ir Laukinių Vakarų nusikaltėlis gali puikiai mėtyti peilius, o įgūdis, pavadintas „diplomatija“, gali būti vienodai naudingas tiek senovės Romos patricijams, tiek XIX a. pramonės magnatams.
Personažo motyvai – tai dalykai, kuriais personažas tvirtai tiki. „The Riddle of Steel“ dvasinės savybės, „The Burning Wheel“ įsitikinimai ir „The Shadow of Yesterday“ šešėlio raktai – tokių motyvų pavyzdžiai. Jie gali atskleisti veikėjo saugomas paslaptis, turimus siekius arba kitus veikėjus, kurie jam rūpi.
Veikėjų kūrimas
Prieš pradėdami žaisti, žaidėjai susikuria arba pasirenka veikėją. Tai gali būti atliekama keliais būdais:
Žaidimo aplinka (pasaulis)
Kiekvienas žaidimas turi aplinką, kurioje gali vykti nuotykiai ir kampanijos (susijusios nuotykių virtinės). Kampanijų aplinka, dar kitaip žaidimo pasaulis, paprastai yra skirta konkrečiam žaidimui (pvz., „Dungeons & Dragons“ žaidimo „Užmirštos karalystės“ aplinka), nors kai kurios aplinkos yra išleistos taip, kad jas būtų galima naudoti daugelyje žaidimų. Yra daugybė žaidimų pasaulių, kuriuos galima rasti tiek spausdintiniuose leidiniuose, tiek internete. Be išleistų žaidimų pasaulių, kuriuos galima įsigyti, daugelis žaidimų meistrų kuria savus.
Kampanijos aplinka yra beveik visų žanrų grožinės literatūros kūriniuose. Kadangi du ilgą laiką geriausiai parduodami vaidmenų žaidimai – „Dungeons & Dragons“ ir „Pathfinder“  – priklauso maginės fantastikos žanrui, maginė fantastika yra vienas dažniausiai žaidžiamų vaidmenų žaidimų žanrų. Nors vaidmenų žaidimų šaknys prasidėjo nuo maginės fantastikos, mokslinė fantastika buvo naudojama tokiuose žaidimuose kaip „Traveller“, siaubo fantastika suformavo „World of Darkness“ ir „Call of Cthulhu“ sistemų pagrindą, o „Spycraft“ buvo paremtas šiuolaikiniais šnipų trileriais. Komiksų ir superherojų fantastikos žanrai buvo panaudoti tokiuose žaidimuose kaip Mutants and Masterminds.
Žaidimo aplinkos (pasaulio) dydis gali skirtis. Kampanijų aplinkoje, pavyzdžiui, Greyhawk pasaulyje, išsamiai aprašomos ištisos kosmologijos ir tūkstančius metų trunkančios laiko linijos, tuo tarpu tokiuose žaidimuose kaip „Deadlands“ gali būti aprašoma tik viena tauta trumpame alternatyvios istorijos tarpsnyje, o kituose, pavyzdžiui, „Blades in the Dark“, aprašomas vienas miestas. Kai kuriose aplinkose pereinama iš vienos planetos į kitą ar laiko linijas, kartais turinčias savo žanrus. Pavyzdžiui, GURPS žaidimo „Begaliniai pasauliai“ veikėjai yra „Begalybės patrulio“ agentai, kurie keliauja į alternatyvius pasaulius, kai kuriuose iš jų yra ne tik mokslinės fantastikos, bet ir maginės fantastikos ar stimpanko elementų.
Keliuose žaidimų sistemose keli žanrai buvo sujungti į vieną žaidimą. „Shadowrun“ sujungė maginę fantastiką ir kiberpanką, „Castle Falkenstein“ naudojo maginės fantastikos ir stimpanko elementus, o „Torg“ sujungė maginę fantastiką, mokslinę fantastiką, bulvarinio ir siaubo žanrų elementus. Tuo tarpu „Feng Shui“ sujungė kinų istorinę maginę fantastiką su kung fu veiksmo filmais ir distopine moksline fantastika.
Leidėjai
Didžiausia vaidmenų žaidimų leidėja yra „Wizards of the Coast“, visiškai priklausanti „Hasbro“ dukterinė įmonė ir „Dungeons & Dragons“ leidėja. Kitos didelės bendrovės 2020–2021 m. buvo „Onyx Path Publishing“ („Vampire: The Requiem“, „Exalted“ ir kt.), „R. Talsorian Games“ („Cyberpunk“), „Paizo“ („Pathfinder“), „Evil Hat Productions“ („Fate“) ir „Modiphius Entertainment“ (daugybė licencijuotų žaidimų), kaip skelbiama ICv2 „Top 5 Roleplaying Games“ straipsniuose ir „DriveThruRPG“ geriausiai parduodamų žaidimų sąraše.
Dauguma vaidmenų žaidimų leidėjų yra privačios bendrovės ir neskelbia pardavimų duomenų, todėl tikslius skaičiavimus atlikti sunku. Nėra viešai prieinamų, sistemingų pardavimo vietų duomenų tyrimų, todėl tolesni vertinimai apsiriboja apytiksliu pramonės analitikų sutarimu.
2006 m. ne „Dungeons & Dragons“ stalo RPG žaidimų, esančių aukščiausiuose pardavimo lygiuose, paprastai buvo parduota nuo penkių iki dešimties tūkstančių vienetų. Dauguma komerciškai leidžiamų RPG yra mažos spaudos produktai, kurių parduota mažiau nei tūkstantis vienetų. Stalo vaidmenų žaidimuose aktyviai naudojama spausdinimo pagal užsakymą technologija, nes ji sumažina mažų tiražų išlaidas.
Verslo modeliai
Vaidmenų žaidimai kuriami pagal įvairius verslo modelius. Mažiausios įmonės yra vieno asmens įmonės, kurios leidžia žaidimus naudodamos spausdinimo pagal pareikalavimą ir elektroninių knygų technologijas. Daugumai šių bendrovių savo savininkų stalo vaidmenų žaidimų leidyba tėra antrinės pajamos. Daugelis šių įmonių samdo laisvai samdomus darbuotojus, tačiau kai kurios jų to nedaro; jų savininkai patys užbaigia visus produkto gamybos aspektus. Didesnės įmonės gali turėti nedidelį biuro personalą, kuris rūpinasi leidyba, prekės ženklo kūrimu ir laisvai samdomų darbuotojų darbu. Vadovaujami kūrėjo ir (arba) vadybininko, laisvai samdomi darbuotojai pagal pagrindinį planą sukuria didžiąją dalį žaidimų linijos turinio. Galiausiai kelios stambios bendrovės (pavyzdžiui, „Wizards of the Coast“ ir „Mongoose Publishing“) turi savo rašytojus ir dizainerius.
Standartinis sėkmingų žaidimų verslo modelis remiasi keliais pardavimo būdais:
Paprastai RPG leidėjai gyvavuoja labai ilgas, kai jiems pavyksta sukurti pirmąjį sėkmingą žaidimą. Pradinė „Dungeons & Dragons“ leidėja „TSR“ buvo nepriklausoma įmonė iki 1997 m., kol ją įsigijo „Wizards of the Coast“, kurią 1999 m. įsigijo „Hasbro“. Daugelis „TSR“ įmonės darbuotojų ir toliau veikia kaip nepriklausomi leidėjai. Siekiant tęstinumo ir produktyvumo, pagrindinė leidėjo dizainerių grupė dažnai lieka naujoje bendrovėje, nors po tokių susijungimų ir įsigijimų dažnai atleidžiama iš darbo. Pavyzdžiui, „Wizards of the Coast“ patyrė daugybę atleidimų po to, kai įsigijo „Last Unicorn Games“, ir po to, kai ją pačią įsigijo „Hasbro“.