cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Talino maratonas
„Talino maratonas“ – kasmetinės maratono, pusmaratonio ir trumpesnių distancijų bėgimo plentu varžybos, kuriose varžosi profesionalūs sportininkai ir mėgėjai. Nuo 2010 m. rengiamos maratono varžybos. Šis bėgimo renginys yra antras pagal dydį Pabaltyje, pritraukiantis beveik 19 tūkst. bėgikų.
Maratonas
Legenda:
Sopwith Aviation Company
„Sopwith Aviation Company“ buvo antrąjame dešimtmetyje veikusi britų aviacijos pramonės įmonė, viena didžiausių britų orlaivių gamintojų Pirmojo pasaulinio karo metu. Įmonės sukurtus ir gamintus lėktuvus taip pat naudojo ir Prancūzijos, Belgijos,Rusijos ir Jungtinių Amerikos Valstijų karinės oro pajėgos, vieną lėktuvą kovose su bolševikais užgrobė ir Lietuvos kariuomenė.
Andreas Birnbacher
miniatiūra Andreasas Birnbacheris (, g. 1981 m. rugsėjo 11 d.) – vokiečių biatlonininkas, pasaulio čempionas.
Sopwith Aviation Company
1919 m. balandžio mėn. įmonė buvo pervadinta į „Sopwith Aviation & Engineering Company Limited". Nepavykus persitvarkymui iš lėktuvų į motociklų gamybą, 1920 m. rugsėjį įmonė paskelbė apie likvidavimą. „Sopwith" turėtus atentus ir kitą turtą perėmė nauja įmonė „HG Hawker Engineering“.
Andreas Birnbacher
Karjera
Andreasas Birnbacheris 2004 m. debiutavo biatlono pasaulio čempionate ir dalyvavo devyniuose čempionatuose iki 2016 m. A. Birnbacheris dalyvavo Vankuverio ir Sočio žiemos olimpinėse žaidynėse. 2008 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo aukso medalį mišrios estafetės rungtyje.
Sopwith Aviation Company
Ankstyvieji metai
miniatiūra|kairėje|200px|Thomas Sopwith, apie. 1910 m „Sopwith Aviation Company" buvo įkurta 1912 m. birželį Brooklands mieste. Jos įkūrėjas – Thomas Octave Murdoch (Tommy, vėliau seras Thomas) Sopwith – vos 24 metų sulaukęs turtingas sportininkas, besidomintis aviacija, jachtomis ir automobilių lenktynėmis. T. Sopwith pirmąjį savo sukurtą karinį lėktuvą pardavė 1912 m. lapkritį, o gruodžio mėnesį persikėlė į pirmąsias įmonės gamyklos patalpas, atidarytas pietvakarių Londone netoli Kingstono geležinkelio stoties Canbury Park gatvėje neseniai uždarytos riedučių čiuožyklos vietoje. Netrukus, bendradarbiaudamas su Vaito salos East Cowes mieste įsikūrusia „SE Saunders“ laivų statykla, Sopwith 1913 m., sukūrė „Sopwith Bat Boat“ – skrandančią valtį su laminuotu (Consuta) korpusu, galinčią kilti tiek iš sausumos, tiek ir iš vandens. 1914 m. Woolston mieste, Hampšyre, Sopwith atidarė nedidelę gamyklą.
Pirmasis pasaulinis karas
Pirmojo pasaulinio karo metais bendrovė pagamino daugiau nei 16 tūkst. lėktuvų. Pagal įmonės brėžinius lėktuvus statė ir kitos įmonės – Fairey, Clayton ir Shuttleworth, William Beardmore and Company ir Ruston Proctor, kartu pagaminusios daugiau lėktuvų pagal Sopwith brėžinius nei pati Sopwith.
Karui einant į pabaigą, Sopwith išsinuomojo mylią į šiaurę nuo Kanberio gamyklų Hame įsikūrusią Nacionalinę orlaivių gamyklą Nr.2 (angl. National Aircraft Factory No.2) – gamyklą, 1917 m. žiemą pastatytą per 26 savaites. Dėl to bendrovė sugebėjo gerokai padidinti naikintuvų Snipe, Dolphin ir Salamander gamybą. Karo pradžioje įmonėje dirbo 200 darbuotojų; paliaubų metu šis skaičius siekį 6 tūkstančius.
Toronto Pyrsono tarptautinis oro uostas
Toronto Pyrsono tarptautinis oro uostas – tarptautinis keleivių ir krovinių oro uostas, veikiantis centrinėje Kanadoje, Ontarijo provincijoje, aptarnaujantis Toronto miestą. Jis įsikūręs apie 22 km į šiaurės vakarus nuo Toronto centro. Pavadintas Lesterio Pyrsono, buvusio Kanados ministro pirmininko, vardu.
Tai pats didžiausias Kanados oro uostas pagal skrydžių (474 304) ir keleivių (49,5 mln.) skaičių. Taip pat dvejus metus iš eilės (2017 ir 2018 m.) keleiviai šį oro uostą išrinko geriausiu Šiaurės Amerikoje.
Sopwith Aviation Company
Pokario diversifikacija ir nesėkmė
Po karo bendrovė bandė gaminti demilitarizuotas savo karo lėktuvų versijas, skirtas civilinei rinkai. Įmonė siūlė „Camel“ monoplanus, „Sopwith Pup“ pagrindu sukurtą „Sopwith Dove“ ir kt., tačiau dėl didelės perteklinių karinių orlaivių pasiūlos ir mažų tokių orlaivių kainų, prekyba vyko sunkiai. miniatiūra|kairėje|200px|Motociklas „Sopwith ABC“, 1920 m. 1919 m. įmonė buvo pervadinta į „Sopwith Aviation & Engineering Company“, o gamykla buvo pertvarkyta licencinei ABC motociklų gamybai. Ši pertvarka pareikalavo apie 100 tūkst. svarų investicijų į naują įrangą. Vangiai vykstant prekybai motociklais, 1920 m. rugsėjį gamykla Kingstono mieste buvo uždaryta inventorizacijai, po kurios įmonė nusprendė savanoriškai likviduotis. Tuo metu įmonėje dirbo apie 1400 darbuotojų. 1920 m. spalį vykusiame kreditorių susirinkime buvo paaiškinta, kad nors įmonė anksčiau 1918 m. buvo sukaupusi 900 tūkst. svarų sterlingų perteklių, po motociklų pardavimo nuosmukio bendrovė turėjo 705 430 svarų įsipareigojimų (įskaitant 583 510 svarų sterlingų pelno mokesčio) ir 862 630 svarų vertės turto. Susitikime buvo nuspręsta, kad geriausias sprendimas būtų parduoti verslą.
Toronto Pyrsono tarptautinis oro uostas
Iš šio oro uosto tiesiogiai galima pasiekti visas Kanados provincijas. Kasdien iš šio oro uosto skrydžius vykdo apie 75 oro linijos ir įvyksta apie 1 250 orlaivių pakilimų. Šis oro uostas siūlo apie 180 maršrutų visuose 6 gyvenamuose pasaulio žemynuose.
Sopwith Aviation Company
Pokario diversifikacija ir nesėkmė
Hamo mieste veikusią gamyklą, kuriai priklausė ir 38 akrų ploto žemės sklypas įsigijo Leyland Motors. Naujai suformuota HG Hawker Engineering Company perėmė Sopwith patentų teises ir valstybinį „Sopwith Snipe“ biplanų gamybos kontraktą.
Hawker Engineering
Likvidavus Sopwith įmonę, pats Tomas Sopwithas kartu su Harry Hawkeriu, Fredu Sigristu ir Billu Eyre’u iš karto įkūrė HG Hawker Engineering, vėliau tapusią Hawker Aircraft ir Hawker Siddeley pirmtaku. Iki išėjimo į pensiją Th. Sopwithas buvo Hawker Siddeley valdybos pirmininkas. HG Hawker Engineering tęsė lėktuvų gamybą ir pagamino garsių karinių lėktuvų, įskaitant tarpukario Hawker Hart, Hawker Deamon, Antrojo pasaulinio karo britų naikintuvus Hawker Huricane, Hawker Typhoon, Hawker Tempest, pokarinius Hawker Sea Fury, Hawker Hunter ir Hawker Harrier. Hawker Aircraft 1948 m. nusipirko buvusią Sopwith gamyklą Hame ir pokariniai lėktuvai buvo gaminami tuose pačiuose pastatuose, kuriuose 1918 m. buvo gaminami „Sopwith Snipe“.
Garsiausi Sopwith lėktuvai
miniatiūra|Sopwith Baby su plūdėmis Pirmuoju įmonės konstruktoriumi buvo pats Tomas Sopwithas, padedamas buvusio asmeninio mechaniko Fredo Sigristo. Po keleto ne itin sėkmingų Karališkajam jūrų laivynui sukurtų orlaivių, tokių kaip „Sopwith Three-seater“ ir „Sopwith Bat Boat“, pirmoji didelė Sopwith sėkmė buvo greitas ir kompaktiškas „Sopwith Tabloid“. Jo kūrimą ženkliai įtakojo kompanijos pilotas bandytojas australas Harry Hawkeris. miniatiūra| „Sopwith Schneider“ („Sopwith Tabloid“ su plūdurais) 1914 m. „ Schneider Trophy“ varžybose [[Monakas|Monake]] Šio lėktuvo versija su plūdurais 1914 metais laimėjo „Schneider Trophy“ varžybas. Šio orlaivio sausumos versiją karo pradžioje naudojo ir Karališkosios oro pajėgos ir Karališkasis jūrų laivynas. Sumontavus galingesnį variklį ir plūdes šis modelis evoliucionavo į „Sopwith Baby“, kuris didžiąją Pirmojo pasaulinio karo dalį buvo Karališkojo laivyno oro pajėgų darbinis arkliukas. miniatiūra|Lietuvos karo aviacijos „Sopwith 1 1/2 Strutter“ 1916 m. „Sopwith“ bendrovės vyriausiuoju inžinieriumi tapo Herbertas Smithas. Jam vadovaujant buvo sukurtas itin sėkmingas Pirmojo pasaulinio karo metų modelis – „Type 9901“. Šis orlaivis, geriau žinomas kaip „Sopwith 1½ Strutter“ dėl netradicinio į fiuzeliažą besiremiančio statramsčio išdėstymo, nuo 1916 m. buvo naudojamas britų sausumos ir jūrų pajėgų, Prancūzijos aviacijos militaire kaip vienvietis bombonešis, dvivietis naikintuvas ir artilerijos stebėtimo bei mokymo orlaiviai. Netrukus po jo pasirodė mažas ir judrus vienvietis Sopwith Scout, kuris greitai tapo geriau žinomas kaip „Sopwith Pup“ dėl akivaizdaus panašumo į „Sopwith 1½ Strutter“. „Pup“ ir „1½ Strutter“ buvo pirmieji sėkmingi britų naikintuvai su traukiančiu propeleriu, turintys su propeleriu sinchronizuotą kulkosvaidį, leidžiantį šaudyti per besisukantį propelerį. Garsiausias tokio sinchronizatoriaus modelis buvo Sopwith-Kauper pavara, nors vėliau atsirado ir kitų modelių. „Pup“ buvo plačiai naudojamas Vakarų fronte nuo 1916 m. rudens iki 1917 m. vasaros pradžios. Pilotai jį vertino labai teigiamai. „Pup“ (angl. „šuniukas“) karo metu pradėjo garsiąją gyvūnų seriją, kurios „Sopwith“ lėktuvai gaudavo įvairių gyvūnų vardus. Ši serija aviacijos istorijoje išgarsėjo kaip „Skraidantis zoologijos sodas“. miniatiūra|Sopwith Triplane Eksperimentas, kurio metu į „Pup“ buvo sumontuoti trys siauros chordos sparnai ir galingesnis variklis, sąlygojo „Sopwith Triplane“ sukūrimą. Nors šį naikintuvą 1917 m. naudojo tik keturios britų jūrų pajėgų eskadrilės, jis išgarsėjo dėl savo puikių kovinių savybių. Garsiausias šį triplaną naudojęs dalinys buvo britų aso Raymondas Collishaw vadovaujamas „Naval 10“ (Karinių jūrų pajėgų 10 eskadrilė) kitaip vadinta „Juodąja“ (angl. „Black flight“). Šis dalinys buvo taip vadinamas dėl juodos orlaivio identifikavimo spalvos; jo lėktuvai gavo atitinkamus pavadinimus – „Juodoji Marija“, „Juodasis Princas“, „Juodoji mirtis“, „Juodasis Rodžeris“ ir „Juodoji avis“.
„Sopwith Triplane“ atsiradimas paskatino triplanų kūrimo eksperimentus ir kitose šalyse. Visgi iš visų gamintojų tik „Fokker Triplane“ sulaukė sėkmės. miniatiūra|Sopwith Pup 1917 m. vasaros pradžioje buvo sukurtas dviem kulkosvaidžiais ginkluotas naikintuvas „Sopwith Camel“. Šis orlaivis pasižymėjo manevringumu ir ugnies galia. Iki karo pabaigos jų buvo pagaminta per 5 tūkst. Šiuo naikintuvu buvo numušta daugiau priešo lėktuvų nei bet kuriuo kitu britų orlaiviu. Dėl komplikuoto valdymo šio tipo orlaivių avarijose žuvo daug pradedančiųjų pilotų. Britų kariuomenėje jis buvo naudojamas ir kaip naktinis naikintuvas, ir kaip lėktuvnešių lėktuvas, jį taip pat naudojo Belgijos ir JAV karinės oro pajėgos, o po karo – daugelio kitų šalių kariuomenės, įskaitant Latvijos KOP. miniatiūra|Sopwith Dolphin brėžinys Karo pabaigoje fronto dalinius pasiekė ir kitos „Sopwith“ konstrukcijos įskaitant keturiais kulkosvaidžiais ginkluotą „Sopwith Dolphin“ ir didžiausią rotaciniu varikliu varomą naikintuvą „Sopwith Snipe“. Nors Snipe beveik nedalyvavo karo veiksmuose, pilotuodamas šį naikintuvą kanadiečių asas Williamas George’as Barkeris užsitarnavo Viktorijos kryžių, nugalėjęs epiškose oro kautynėse su keletu priešininkų. miniatiūra|Sopwith Cuckoo paleidžia torpedą Karui einant į pabaigą, bendrovė pagamino torpednešį „Sopwith Cuckoo“ ir, „Snipe“ pagrindu, šarvuotą šturmo ir pėstinikų paramos lėktuvą „Sopwith Salamander“. Karo eigoje įmonė sukūrė daug eksperimentinių orlaivių, dažniausiai pavadintų gyvūnų vardais (Hippo, Gnu ir kt.), ko išdavoje įmonės produkcija užsitarnavo „Sopwith zoologijos sodo“ pravardę. miniatiūra|Sopwith Snipe Po Pirmojo pasaulinio karo Didžiosios Britanijos kariuomenė pasirinko „Sopwith Snipe“ standartiniu gerokai sumažintų Karališkųjų oro pajėgų naikintuvu. Šis tipas buvo naudojamas iki XX a. 20-ojo dešimtmečio pabaigos.
Iki Pirmojo pasaulinio karo sukurti lėktuvai
miniatiūra|Sopwith Admiralty Type 860
Akėčiai
Akėčiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Lukšių. Pro kaimą teka Lenkupys. Šiauriau kaimo auga Kūdrų miškas. Seniūnaitijos centras.
Portugalijos futbolo varžybos 1964–1965 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1964–1965 m.
Kunigokalnis
Kunigokalnis (arba Kunigų kalnas) stūkso Aukštaitijoje, prie Salako, Gražutės RP. Alkakalnis yra 1 km į šiaurės rytus nuo Salako pilkapyno, Salako girioje.
Istorija
Ant kalno kadaise stovėjo benediktinų vienuolynas ir bažnyčia. Čia pat, pastatų rūsiuose buvo laidojami mirę kunigai ir vienuoliai.
Ramanavos valsčius (Sluckas)
Ramanavos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Ramanava.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Hello Kitty
thumb|250px|Hello Kitty Hello Kitty – išgalvotas baltos katės su raudonu kaspinu personažas, sukurtas japonų dizainerės Yuko Shimizu ir išpopuliarintas kompanijos Sanrio. Pirmieji produktai, ant kurių buvo nupiešta Hello Kitty, pirmą kartą pasirodė 1974 m. Japonijoje, o 1976 m. debiutavo JAV. Bėgant laikui, Hello Kitty tapo neatsiejama japonų „kawaii“ populiarios kultūros, vaizduojančios mažus ir linksmus personažus, dalis. Sanrio lig šiol yra yra šio prekės ženklo savininkė ir licencijuoja jo naudojimą tiek Japonijoje, tiek kitose šalyse. Hello Kitty produktų metinė apyvarta sudaro apie 5 milijardus JAV dolerių.
Prekės
Prekės su Hello Kitty ženklu yra įvairios, pradedant lėlėmis, baigiant rūbais, indais, buitine technika ir net automobiliais. Kartais Herro Kitty naudojama ir ant prabangos prekių.
Prabangos prekės
SANRIO ir gitarų gamintojas Fender išleido seriją Hello Kitty gitarų (the Hello Kitty Stratocaster). Airbus yra sukūrusi Hello Kitty papuoštą lėktuvą (the Hello Kitty Jet). 2009 metais prasidėjo bendradarbiavimas tarp Hello Kitty ir rūbų prekinio ženklo Stussy; buvo gaminami marškinėliai, pakabukai, džemperiai su Hello Kitty ženklu.
2010 m. Hello Kitty įžengė į vyno rinką, pateikdama pirkėjams 4 rūšių vyną, kurį galima pirkti internete, plėsdama savo tikslinę auditoriją ir orientuodamasi ir į vyresnio amžiaus segmentą.
Muzika
Hello Kitty turi jos vardo kompaktinę plokštelę pavadinimu Hello World, kurioje Hello Kitty-įkvėpti atlikėjai patalpino savo atliekamas dainas, tarp jų Keke Palmer and Cori Yarckin.
Žaidimai
Nuo 1992 m. buvo sukurta begalė Hello Kitty žaidimų. Dauguma jų liko tik Japonijos rinkoje. Hello Kitty epizodiškai pasirodydavo tokiuose SANRIO personažų kompiuteriniuose žaidimuose kaip Keroppi, Kero Kero Keroppi no Bōken Nikki: Nemureru Mori no Keroleen. Specialios žaidimų konsolės Hello Kitty Dreamcast, Hello Kitty Game Boy Pocket, ir Hello Kitty Crystal Edition Xbox taip pat buvo išleistos tik Japonijoje.
Autorinės teisės
Hello Kitty yra prekinis ženklas kuris yra kompanijos SANRIO nuosavybė. Pasaulyje taip pat gaminama labai daug nelegalių prekių su Hello Kitty ženklu.
Gerdžiai
Gerdžiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 9 km į vakarus nuo Lekėčių, prie kelio. Seniūnaitijos centras.
Sinopec
Gamina benziną, žibalą, dyzeliną, tame tarpe biodyzeliną iš augalinio aliejaus atliekų, lėktuvų degalus, tepalus, sintetines dervas, pluoštus, gumas, etileną, parafiną, asfaltą, chemines trąšas, polimerus, katalizatorius, kitus naftos chemijos produktus, suskystintas dujas, sierą, naftos pramonės įrangą, žvalgo ir išgauna naftą ir gamtines dujas Kinijoje, Afrikos šalyse, Kanadoje, Brazilijoje, teikia žalios naftos ir gamtinių dujų sandėliavimo ir transportavimo vamzdynais, žalios naftos, gamtinių dujų, rafinuotų naftos produktų, naftos chemijos ir kitų cheminių medžiagų importo, eksporto, perdirbimo paslaugas. Bendrovei priklauso didžiausias Kinijoje (daugiau kaip 30 000) degalinių tinklas. Eksploatuoja 30 naftos perdirbimo gamyklų, kurios 2018 m. perdirbo 244 mln. tonų naftos.
Pilvinai
Pilvinai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Mikailiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 5 km į šiaurės vakarus nuo Mikailiškių, tarpumiškėje. Apylinkėse yra apie 20 pilkapių.
Istorija
XIX a. kaimas pateko į Švenčionių apskritį, Aleksandrovo valsčių, Padalių apylinkę. Priklausė Kurkovskiams (Padalių dvaras).
Siniaukos valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Tva
Tva (taip pat vadinami batva) – etninė pigmėjų tauta centrinėje Afrikoje. Ši tauta laikoma seniausia Afrikos didžiųjų ežerų regione. Jie gyvena Ruandoje, Burundyje, Konge, Tanzanijoje ir Ugandoje. 2000 m. iš viso gyveno apie 80 000 tva grupės žmonių.
Baowu
„Baowu“ – Kinijos valstybinė geležies ir plieno įmonė. Būstinė įsikūrusi Pudonge, Šanchajuje.
Bendrovė susiformavo 2016 m. „Baosteel“ prisijungus kitą mažesnę valstybinę įmonę „Wuhan Iron and Steel Corporation“.
„Baowu“ yra antra pagal dydį plieno gamintoja pasaulyje, vertinant pagal neapdoroto plieno produkciją, jos metinės gamybos apimtys sudaro apie 35 mln. tonų (visos Kinijos plieno gamybos apimtys 2015 m. siekė 803,8 mln. tonų ). Metinės pajamos apie 21,5 mlrd. JAV dol.
Generolas feldmaršal-leitenantas
Generolas feldmaršal-leitenantas  – Rusijos imperijos generolo laipsnis 1704–1718 m., žemesnis už generolo feldmaršalo laipsnį. Generolas feldmaršal-leitenantas būdavo artimiausiu generolo feldmaršalo padėjėju, šio nesant perimdavo jo kaip vyriausiojo kariuomenės vado pareigas.
Generolas feldmaršal-leitenantas atitiko vėliau sukurtoje Rangų lentelėje pirmą klasę. Pirmai klasei priklausė tiek aukštesnis generolo feldmaršalo laipsnis, tiek už jį žemesnis generolo feldmaršal-leitenanto laipsnis. Generolas feldmaršal-leitenantas buvo tituluojamas.
Šis karinis laipsnis buvo perimtas iš Austrijos kariuomenės, nes į Rusijos kariuomenę priėmė užsieniečių kariškių, turėjusių šį laipsnį. Jiems mirus šis laipsnis daugiau nebebuvo suteikiamas ir netrukus buvo panaikintas. Atitinkamas pareigas kaip ir anksčiau ėmė vykdyti vyriausias pilnas generolas.
Mukulių dvaras
Mukulių dvaras – dvaras, stovėjęs Mukuliuose (kaimas Zarasų rajone).
Istorija
Mukulių dvaras įkurtas XVIII a. pradžioje prie Avilio ežero kranto. Jis anksčiau priklausė Giedraičiams, paskui Kelpšams.
1829 m. iš Mukulių dvaro kilusi Rožė Karvovksa (g. 1810 m.) buvo įrašyta Dusetų parapijos surašyme kaip Adomo Dunteno žmona, gyvenanti su juo Nendrijos dvare, šalia Vėlaikių prie Indrajo ežero.
1872 m. dvarą įsigijo Pavelas Osipovičius Bobrovskis, žymus Rusijos karinis veikėjas, istorikas, senatorius ir infanterijos generolas. Dvaras turėjo 236 ha žemės.
Pasak vietinių gyventojų, generolas buvo paprastas senukas, jis labai brangino caro Nikolajaus jam padovanotą kardą už narsą. Visoje dvaro apylinkėje prie ežerų pakelėmis jis užveisė daugybę eglių alėjų, prisodino įvairių egzotiškų medžių, kedrų. Dvaras turėjo didžiulį sodą – šis buvo labai prižiūrimas, aptvertas. P. Bobrovskis gyveno Petrograde, o vasarodavo Mukuliuose. Jo viešnagės metu parko piliakalniuke nuolat plazdėdavo iškelta vėliava.
P. Bobrovskis mirė 1905 m. Sankt Peterburge, jo palaikai buvo atvežti į Mukulių kapinaites.
Su Mukulių dvaru yra susijusi ir kita garsi pavardė – šiame dvare gimė būsimasis generolas leitenantas baronas Piotras Nikolajevičius Vrangelis (1878–1928). Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare. 1917 m. jam buvo suteiktas generolo majoro laipsnis. 1920 m. kovo 22 d. P. Vrangelis iš generolo A. Denikino perėmė rusų baltosios armijos vadovavimą ir per trumpą laiką negausioje ir pakrikusioje kariuomenėje įvedė tvarką. 1920 m. jis sėkmingai kovojo prieš bolševikus. Lenkijai pasirašius taikos sutartį su Sovietų Rusija, bolševikai sutelkė savo pajėgas prieš P. Vrangelį, taigi generolas buvo priverstas pasitraukti į Krymą ir evakuotis į Turkiją. P. Vrangelis paveldėjo barono titulą, tačiau neturėjo savo dvaro ir nuosavybės. Tikėtina, kad su Bobrovskiu jį siejo giminystės ar artimos draugystės ryšiai.
Pabaliai (Astravas)
Pabaliai  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Mikailiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 5 km į pietvakarius nuo Mikailiškių, prie Paupės upelio, 2 km nuo Astravo AE.
Kleviniai (Šakiai)
Kleviniai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 8,5 km į rytus nuo Lukšių, prie Kazlų Rūdos miškų. Seniūnaitijos centras.
Tautos vienybės sąjunga
Tautos vienybės sąjunga – Lietuvos politinė partija, įsikūrusi Vilniuje. Organizacijos kodas – 191929656, vadovas – Algimantas Matulevičius.
Tautos vienybės sąjunga buvo sukurta 2011 m. reorganizavus Pilietinės demokratijos partiją.
2012 m. dalyvavo Nacionalinio susivienijimo „Už Lietuvą Lietuvoje“ veikloje.
2023 m. partija likviduota.
Slucko valsčius
Slucko valsčius (, ; trumpai vadinosi Slucko-Lučnikų valsčius, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Sluckas, kurį laiką – Selkai ir Lučnikai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Balta–raudona–balta vėliava
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 111000.svg|20px Balta–raudona–balta vėliava]] Balta–raudona–balta vėliava – Baltarusijos istorinė vėliava. Kaip oficiali ji naudota 1918 m. trumpai gyvavusios Baltarusijos Liaudies Respublikos (BLR) ir 1991–1995 m. nepriklausomos Baltarusijos Respublikos. Bolševikams užėmus BLR, šios vyriausybė pasitraukė į tremtį ir lig šiol naudoja baltą–raudoną–baltą vėliavą. Šią vėliavą 1943–1944 m. taip pat naudojo provokiška Baltarusijos centrinė rada (vyriausybė). Baltą–raudoną–baltą vėliavą įvairiais laikotarpiais naudojo antitarybinio ir demokratinio pasipriešinimo šalininkai, taip pat baltarusių diaspora užsienyje.
Vėliavą sudaro trys horizontalios vienodo pločio juostos. Viršutinė ir apatinė – baltos, vidurinė – raudonos spalvos.
Istorija
1918 m. Baltarusių visuotinis kongresas paskelbė apie BLR įkūrimą ir baltą–raudoną–baltą vėliavą pasirinko oficialia naujos valstybės vėliava. Tačiau dar tais pačiais metais BLR teritoriją užėmė TSRS. BLR vyriausybė pasitraukė į tremtį, kurioje tebeveikia iki šiol. TSRS remta Baltarusijos TSR iki 1951 m. naudojo raudoną vėliavą, o 1951–1991 m. raudoną–žalią vėliavą su kūju ir pjautuvu. 1941 m. Baltarusiją okupavusi nacistinė Vokietija leido naudoti baltą–raudoną–baltą vėliavą, kaip simbolį ją naudojo 1943–1944 m. gyvavusi provokiška Baltarusijos centrinė rada (vyriausybė). Vėliavos spalvų raiščius dėvėjo ir baltarusių savanoriai Vermachte ir SS.
Perestroikos metais balta–raudona–balta vėliava tapo tautinio atgimimo ir demokratinių permainų siekiančių judėjimų šalyje simboliu. 1991 m. Baltarusijai paskelbus nepriklausomybę, Baltarusijos liaudies fronto siūlymu parlamentas šią vėliavą patvirtino valstybine. Prezidentu tapęs Aleksandras Lukašenka siekė šaliai grąžinti tarybinius simbolius, ką jam pavyko įgyvendinti prieštaringai vertinamu 1995 m. Baltarusijos referendumu. Tuomet balta–raudona–balta vėliava pakeista į modifikuotą Baltarusijos TSR vėliavą.
Seda (upė)
Upės ilgis siekia 62 km (kitais duomenimis – 58 km). Upės baseino plotas – 542,5 km² (kitais duomenimis – 575 km²). Metinis nuotėkis – 0,15 km³; vidutinis nuolydis – ~0,14 m/km, kritimas – ~8,5 m.
Aina Grikšaitė
Aina Grikšaitė (g. 1994 m. lapkričio 23 d. Švedijoje) – Lietuvos lengvaatletė, kuri specializuojasi trišuolio rungtyje.
Pasiekimai
2017 m. LLAF taurės varžybose Kaune sportininkė nušoko 13,82 m – šis rezultatas vos aštuoniais centimetrais prastesnis nei 2018 m. Europos čempionato normatyvas. Tai buvo antras geriausias rezultatas Lietuvoje per visą istoriją.
Šakės
thumb|150px|Šakės Šakės – žemės ūkio įrankis ilgu kotu ir ilgais plonais retais virbais.
Naudojamos šieno ar mėšlo krovimui, šieno vartymui džiovinant, dirvos purenimui. Šakės su rutuliukais ant virbų galų naudojamos bulvių kasimui ir krovimui. Purenimui naudojamų šakių nagai plokšti, mažai nusmailinti.
Seniau šakės būdavo medinės, gamintos iš dvišakio ar trišakio medžio, šakos, kamieno, krūmo. Nuo XIX a. Lietuvoje pradėtos naudoti šakės metaliniais virbais.
Gaisrinis hidrantas
thumb|Antžeminis gaisrinis hidrantas Gaisrinis hidrantas – specialios paskirties įrenginys skirtas vandeniui imti, gaisrui gesinti.
Projektavimas
Gaisriniai hidrantai statomi ant vandentiekio vamzdyno arba prijungiami prie jo. Kai gaisro gesinimo debitas yra iki 15 l/s, pakanka vieno hidranto, kai 15 l/s ir didesnis, reikalingi du hidrantai, iš kurių bent vienas įrengtas žiediniame tinkle. Lietuvoje hidrantai išdėstomi ne didesniu kaip 150–200 m atstumu vienas nuo kito. Jie gali būti požeminiai, įtaisomi vandentiekio tinklo šuliniuose važiuojamojoje gatvės dalyje ar šalia jos, ir antžeminiai-įrengiami nevažiuojamojoje gatvės dalyje. Abiem atvejais hidrantai turi būti statomi ne didesniu kaip 2,5 m atstumu nuo važiuojamosios kelio dalies ir ne arčiau kaip 5 m iki pastatų. Mažiausias tinklo skersmuo ant kurio statomas gaisrinis hidrantas yra 100 mm.
Parametrai
Gaisrinio hidranto prisijungimas prie tinklo DN100, gaisrinių žarnų prijungimo sąnarų skersmuo DN80x2.Viršutinė antžeminio hidrantai dalis gaminama iš kaliojo ketaus, iš viršaus ir išorės padengta epoksidine danga, atsparia UV spinduliams. Hidranto stovas pagamintas iš cinkuoto plieninio vamzdžio. Pasinaudojus hidrantu, likęs jame vanduo išleidžiamas automatine drenavimo sistema. Vandens likutis likęs pasinaudojus hidrantu yra apie 15 litrų. Ant hidranto viršutinės dalies gali būti uždedamas apsauginis gaubtas.
Evenų-Bytantajaus ulusas
Evenų-Bytantajaus nacionalinis ulusas  – ulusas šiaurės-vidurio Jakutijoje. Administracinis centras – Batagaj Alyta.
Geografija
Teritorija yra už šiaurės poliarinio rato, tarp Lenos ir Janos upių. Vakarinę pusę užima Verchojansko kalnagūbris, šiaurės rytinę – Kularo kalnagūbris. Ulusas yra vienas sunkiausiai pasiekiamų Jakutijoje.
Gyventojai
Tautinė sudėtis (2002 m.):
Katrina (reikšmės)
Katrina gali reikšti:
Kanados televizijos ir radijo transliacijos korporacija
Kanados televizijos ir radijo transliacijos korporacija, arba CBC/Radio-Canada – Kanados televizijos ir radijo nacionalinis transliuotojas,  seniausias Kanadoje, įkurtas 1936 m. (televizija nuo 1952 m.). Korporacijoje yra anglakalbės ir prancūzakalbės tarnybos, atitinkamai vadinamos CBC ir Radio-Canada.
Radijo tarnybai priklauso CBC Radio One, CBC Music, Ici Radio-Canada Première ir Ici Musique. Tarptautinė Kanados radijo tarnyba istoriškai transliacijas vykdė trumposiomis radijo bangomis, bet nuo 2012 m. jos turinys prieinamas tik per podkastus žiniatinklyje. Televizijos tarnybai priklauso CBC Television, Ici Radio-Canada Télé, CBC News Network, Ici RDI, Ici Explora, Documentary Channel (dalinė nuosavybė), Ici ARTV. CBC transliuoja Kanados arktiniams regionams CBC North ir Radio-Canada Nord kanalais. CBC skaitmeninių paslaugų tarnyba apima CBC.ca/Ici.Radio-Canada.ca, CBC Radio 3, CBC Music/ICI.mu ir TOU.TV, taip pat jai priklauso dalis palydovinio radijo transliuotojo Sirius XM Canada, kuris išleidžia į eterį kelių CBC audio kanalų rengiamas laidas.
CBC/Radio-Canada vidaus tarnyba transliuoja programas anglų, prancūzų ir aštuoniomis kanadiečių čiabuvių kalbomis bei penkiomis kalbomis tarptautiniame radijuje Radio Canada International (RCI). Dėl sumažėjusio valstybinio finansavimo 2010–aisias transliuotojas buvo priverstas sumažinti savo programų, išleidžiamų radijo bangomis, tuo pačiu nutraukiant RCI veiklą trumpųjų bangų diapazone, taip pat ir antžeminės televizijos transliacijas bendruomenių išlaikomų retransliatorių tinklais.
CBC federalinis biudžetas papildomas iš komercinės reklamos per televizijos transliacijas. Radijuje tokia reklama pasirodė 1974 m., tačiau vėliau jos atsisakyta. 2013 m. antriniai CBC radijo kanalai, CBC Music ir Ici Musique, kurį laiką leido ribotos 4 min. per valandą trukmės reklamos kiekį, o 2016 m. jos atsisakė.
Kontra Kostos apygarda
Kontra Kostos apygarda (angl. Contra Costa County) – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Kalifornijos šiaurvakarinėje dalyje. Pagal 2021 m. duomenis, Kontra Kostos apygardoje gyveno 1 161 413 žmonės. Kontra Kostos apygardos būstinė yra įsikūrusi Martineze, o didžiausias apygardos miestas – Konkordas. Apygarda įsikūrusi į rytus nuo Marino apygardos (skiria Ričmondo–San Rafaelio tiltas), į šiaurę nuo Alamedos apygardos, į vakarus nuo San Choakino apygardos ir į šiaurės rytus nuo San Fransisko. Apygardos teritorijoje iškilęs Diablo kalnas (aukštis 1173 m).
Istorija
Kontra Kostos apygarda yra viena pirmųjų Kalifornijos apygardų, įkurta 1850 m. Iš pradžių ji buvo pavadinta „Diablo kalno apygarda“, bet vėliau pavadinimas pakeistas į Kontra Kostą, ispaniškai reiškiančią „Priešinga Pakrantė“, nes apygarda išsidėsčiusi priešais San Fransiską.
Gyventojai
2020 m. duomenimis Kontra Kostos apygardoje gyveno 42,6 % baltųjų, 17,2 % azijiečių, 8,23 % afroamerikiečių, 5,22 % mišrios rasės, 1,01 % kitų rasių ir 25,8 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.
Iljušin Il-20
Il-20 – sovietinis žvalgybinis lėktuvas. Jame įrengtas šoninio nuskaitymo radaras, fotografijos ir radijo sekimo/perėmimo įranga.
Skiriasi nuo Il-20RT (kosmoso raketų telemetrijos lėktuvas). Nepainioti su 1948 m. antžeminiu atakos lėktuvu Il-20 bei civiline to paties pavadinimo fronto bombonešio Il-28 versija.
Istorija
right|thumb| 1965 m. kovo 23 d. sovietinės vyriausybės karinė-pramoninė komisija nutarė sukurti naują žvalgybinį lėktuvą. Pirmasis sovietų lėktuvas, skirtas integruotai oro žvalgybai.
Jis turėjo fotografuoti ir vykdyti elektroninę žvalgybą. Pastaroji susidarė iš telekomunikacijų žvalgybos (aptikti/perimti/nukreipti telekomunikacijų šaltinius) ir elektromagnetinės žvalgybos (aptikti/perimti/analizuoti elektromagnetinę spinduliuotę). Šoninio stebėjimo radarai žvalgo vietovę. Planuota, kad Il-20 neskraidys virš priešiškos teritorijos, žvalgys iš tarptautinės erdvės.
1967 m. gegužę Maskvos gamykloje "Znamia Truda" pradėti darbai. Platforma pasirinktas keleivinis Il-18. Modernizavimui pasirinkta lėktuvo Il-18D kopija (nr. 9403). 1968 m. kovo 21 d. atliktas prototipo pirmasis skrydis. Žvalgybinės įrangos lėktuve dar nebuvo, jos būsimos vietos uždengtos gaubtais. Nuo 1968 m. pabaigos iki 1969 m. vasaros atlikti bandymai sumontavus žvalgybines sistemas. Juos baigus, nuspręsta lėktuvą gaminti serijiniu būdu. 1969 m. pabaigoje pagamintas pirmasis serijinis lėktuvas. Gamintas 1968-1976 m., pagaminta 19 lėktuvų.
2018 m. rugsėjį Sirijos oro gynybos pajėgos netyčia numušė prie Hmeymimo oro bazės artėjantį Il-20, grįžtantį iš patrulinio skrydžio virš Viduržemio jūros. Žuvo 15 narių įgula. Įvykio vieta yra už 27 km į vakarus nuo Baniyas kaimo.
Eksploatuojamas Rusijos KOP; keičiamas į Tu-214R.
Charakteristikos
thumb|right
Areviko nacionalinis parkas
Areviko nacionalinis parkas  – saugoma gamtos sritis pietų Armėnijoje, Siuniko srityje, Megrio kalnagūbrio papėdėje, Megrio, Švanidzoro ir Niuvadžio upių baseinuose. Parkas įsteigtas 2009 m., siekiant išsaugoti pietų Armėnijos ekosistemas ir retų rūšių buveines.
Saugomi plačialapių miškų, pusdykumių, kalnų stepių, retmiškių, alpinių ir subalpinių pievų kraštovaizdžiai, kadagynai. Čia sutinkami leopardai, dėmėtosios hienos, bezoariniai ožiai, muflonai, rudieji lokiai, ūdros, kaspiniai ularai, kaukaziniai tetervinai, stepinės angys ir kitos retos rūšys. Pastebėta ~180 paukščių rūšių (tarp jų – aviėdra, palšasis grifas, maitvanagis, sakalas keleivis, kilnusis erelis, raudongalvė medšarkė).
Siglufjorduras
Siglufjorduras – miestas šiaurės Islandijoje, Rytų Nordurlande. Įsikūręs ant to paties pavadinimo siauro fjordo. Nedideliame žvejų miestelyje gyvena 1206 žmonės (2011 m. duomenys).
Pagrindinė pramonės šaka yra žvejybos pramonė. Miestelį su rytuose esančių Oulafsfjorduru jungia du tuneliai (atidaryti 2010 m. spalio 2 d.), kurių bendras ilgis – 11 km. Kitas tunelis jungia vakarinę dalį. Iki 1967 m. miestelį jungė siauras kalnų tarpeklis, kuris būdavo atidaromas tik vasarą.
Starobino valsčius
Starobino valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Starobinas.
Vostoko sala
Vostoko sala  – negyvenama koralinė sala Ramiajame vandenyne, Polinezijoje, Linijinių salų spiečiaus pietuose, priklauso Kiribačio valstybei, nutolusi 230 km nuo Karolinos salos. Plotas – 0,024 km².
Sala trikampio pavidalo, 1,3 km ilgio, žema. Vostoko salą dengia smėlis ir tankūs pisonijų sąžalynai. Gėlo vandens nėra. Saloje peri jūriniai paukščiai, yra kokosinių krabų, jūrinių vėžlių, žiurkių.
Negyvenamą salą 1820 m. atrado Rusijos laivyno kapitonas Fadėjus Belinshauzenas. Jis salą pavadino savo laivo „Vostok“ garbei. Sala lankoma retai, čia nėra patogių prieplaukų. Nuo 1979 m. tapo Kiribačio dalimi.
Paupė (Neris)
Paupė  – upelis Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone; Neries kairysis intakas. Prasideda Pabalių kaimo apylinkėse, 2 km į rytus nuo Astravo AE. Teka į pietus, toliau – į šiaurės rytus laukais. Įteka Nerin (Vilijon) 278,3 km nuo jos žiočių, ties Markūnais (tuoj už Ašmenos žiočių).
4,6 km ruože nuo ištakų iki Čechų kaimo ištiesinta.
Juodupėnai (Šakiai)
Juodupėnai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, prie kelio. Seniūnaitijos centras.
86-oji Oskarų teikimo ceremonija
86-oji Oskarų teikimo ceremonija įvyko 2014 m. kovo 2 d. „Dolby“ teatre Holivude. Ceremonijos data buvo nukelta savaitei dėl tuo pačiu metu vykstančių 2014 m. Sočio olimpinių žaidynių. Oskarų teikimo ceremoniją vedė JAV komikė Ellen DeGeneres. Ji jau buvo vedusi šį renginį 2007 m.
Moldeno sala
thumb|230px|Salos palydovinė nuotrauka
Moldeno sala  – negyvenama koralinė sala Ramiajame vandenyne, Polinezijoje, Linijinių salų spiečiuje, priklauso Kiribačio valstybei, nutolusi 676 km nuo Kiritimati salos. Plotas – 39 km².
Sala trikampio pavidalo, ~8 km ilgio. Aukštis siekia iki 8 m. Salos centre yra uždara, sekli, užpelkėjusi lagūna. Jos vanduo druskingas dėl požeminių protakų iš vandenyno. Gėlo vandens telkinių nėra. Auga daugiausia krūmynai ir žolės. Svarbi paukščių perimvietė.
Negyvenamą salą 1825 m. atrado britų kapitonas Džordžas Baironas. Tiesa, saloje rasta akmeninių aikščių (marae) liekanų, namų vietų, kapų, šulinių, kas rodo, kad saloje kažkada gyveno polineziečiai. 1860–1927 m. Moldeno saloje australai kasė guaną. Tuo metu buvo pastatytas savotiškas tramvajus. 1956–1979 m. Moldeno salą britai naudojo branduoliniams bandymams, buvo pastatytas pakilimo takas. 1972 m. sala tapo Gilberto ir Eliso kolonijos dalimi, o 1979 m. – Kiribačio dalimi. 1975 m. sala paskelbta gamtos draustiniu.
Jerevano operos teatras
Armėnijos nacionalinis akademinis Aleksandro Spendiariano vardo operos ir baleto teatras, arba Jerevano operos teatras – operos ir baleto teatras, įsikūręs Jerevane (Armėnija). miniatiūra|240px|left|Opera naktį miniatiūra|240px|left|Prieigos
Istorija
Pirmasis operos teatro pasirodymas įvyko 1930 m. lapkričio 28 d., minint 10-ąsias Sovietų Armėnijos metines. 1933 m. sausio 20 d. buvo oficialiai atidarytas teatro pastatas. Netrukus buvo įkurta baleto trupė. Pirmasis baleto spektaklis įvyko 1935 m. – pristatytas Piotro Čaikovskio „Gulbių ežeras“.
Teatro atidarymas paskatino kurti naujas nacionalines operas ir baletus. Pirmasis armėnų baletas buvo Aramo Chačaturiano „Laimė“. Remdamasis šiuo baletu kompozitorius netrukus sukūrė „Gajanė“, su kuria koncertavo visame pasaulyje. Daugelis kitų armėnų kompozitorių sukūrė operų ir baletų. Bėgant metams teatre dirbo žymūs menininkai: dainininkai Goharas Gasparianas, Tatevik Sazandarian, Pavelas Lisicianas, Gehamas Grigorianas, Anahit Mechita, dirigentas Konstantinas Saradževas, baleto meistrai Vilenas Galstianas, Rudolfas Charatianas, dailininkai Martirosas Sarianas, Minas Avatesianas.
Nuo 1935 m. Jerevano operos teatre pradėta rodyti armėnų opera „Anuš“ (aut. Armenas Tigranianas). Tai buvo puikus Armėnijos operos istorijos puslapis. „Anuš“ iki šiol yra teatro repertuare. Vienas iš sopranų, šiuo metu atliekantis šį vaidmenį, – Marija Movsisian.
Nuo atidarymo teatras atliko daugiau nei 200 armėnų, rusų ir Vakarų Europos kompozitorių sukurtų operų ir baletų. Teatro trupė koncertavo daugiau nei 20 šalių, pvz. Rusijoje, Ispanijoje, Libane, JAV, Graikijoje, Vokietijoje. 1956 m. teatras gavo Nacionalinio akademinio operos ir baleto teatro statusą.
Teatre taip pat vyko koncertai, kuriuose dalyvavo atlikėjai Šarlis Aznavuras, Janas Andersonas, Džonas Maklaflinas, grupė „Akvarium“ ir daugelis kitų.
2007 m. pasaulio šachmatų taurės varžybos
'''2007 m. pasaulio šachmatų taurės varžybos''' – tai atvirasis vieno minuso sistemos šachmatų turnyras, surengtas 2007 m. lapkričio 24 d. – gruodžio 16 d. Chanty Mansijske. 128 žaidėjai atkrentamosiose varžybose kovojo dėl taurės ir galimybės žaisti pretendentų mačą, kuris, pereinamuoju laikotarpiu, iš dviejų pasaulio čempionatų į vieną, pagal FIDE planą, buvo pasaulio šachmatų čempionato dalimi.
Taurę laimėjo JAV didmeistris Gata Kamskis, finale įveikęs Ispanijos didmeistrį Aleksejų Širovą 2½ : 1½.
Žaidėjų atranka
Pastaba. Sutiko dalyvauti tik trys iš aštuonių 2007 m. čempionato dalyvių: Levonas Aronianas, Piotras Svidleris, Aleksandras Griščiukas. Likusieji dėl įvairių priežasčių: pasaulio čempionas V. Anandas, DM V. Kramnikas, DM. P. Leko, DM A. Morozevičius ir DM B. Gelfandas nežaidė: jie buvo pakeisti žaidėjais iš vidutinio reitingo sąrašo.
Žaidėjai pirmam ratui
Pirmajame rate žaidėjai suporuojami ne pagal burtus. Iš anksto, reitingo mažėjimo tarka, sudaromas dalyvių sąrašas, kuriame, priklausomai nuo jų turėto reitingo dydžio, dalyviai gauna numerį. Pirmajame rate sąrašo 1-ą numerį turintis žaidėjas žaidžia su 128 numerį turinčiu žaidėju, 2-ą numerį turintis - su 127-u ir t. t.
Formatas
2007 m. Pasaulio šachmatų taurės varžybose buvo žaidžiami atkrentamųjų mačų 7 ratai: šeši – po 2 partijas, septintas – finalinis. Jame buvo žaidžiamos 4 partijos.
Dalyvių po kiekvieno rato sumažėdavo perpus: pirmame rate žaidė 128 žaidėjai, antrame – 64, trečiame – 32, ketvirtame -16, penktame (ketvirtfinalyje) – 8, šeštame (pusfinalyje) – 4, septintame (finale) – 2 žaidėjai.
Laikas galvojimui
Pirmiems 40 ėjimų skiriama po 90 min., o likusiems ėjimams – po 30 min. Po ėjimo žaidėjui pridedama 30 sek.
Nugalėtojo išaiškinimas
Kai 1-6 ratuose, pasibaigus pagrindiniam mačui, dalyvis yra surinkęs 1,5 taško, jis tampa mačo nugalėtoju ir patenka į sekantį ratą. Septintajame rate (finaliniame), kur žaidžiamos 4-ios partijos, pagrindinio mačo nugalėtojui reikėjo surinkti 2,5 taško.
Pasibaigus pagrindiniam mačui lygiosiomis, turėjo būti žaidžiamos keturios greitosios partijos po 25 min., pridedant po kiekvieno ėjimo – 10 sek.
Jei po jų mačo rezultatas liktų lygus, traukiami burtai ir žaidžiamas mačas iš dviejų žaibo partijų (5 min. + 10 sek. po kiekvieno ėjimo).
Jei pabaigus dviejų žaibo partijų mačą, rezultatas lygus, tai žaidžiama viena paskutinė Armagedono partija, kur baltieji žaidimui gauna 6 min., o juodieji – 5 min. Jei ir ši partija baigiasi lygiosiomis, mačo nugalėtoju skelbiami juodieji.
Prizai
Visi pasaulio šachmatų taurės dalyviai turėjo gauti piniginį prizą. Pirmą – septintą ratą pralaimėjusiems dalyviams ir taurės varžybų nugalėtojui išmokami lentelėje nurodyto dydžio prizai.
Ketvirtfinalis
Sužaidus pirmus keturis ratus aštuoni, dar neiškritę iš taurės varžybų, dalyviai pateko į ketvirtfinalį.
2007 m. pasaulio šachmatų taurės ketvirtfinaliai-finalas.
Batagaj Alyta
Batagaj Alyta, dar vadinama Sakyryru – gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, prie Ulachan Sakyryro upės (Janos baseinas). Evenų-Bytantajaus uluso administracinis centras. 1,7 tūkst. gyventojų. Su Jakutsku susisiekiama oro transportu.
Veikia mokykla-internatas (mokoma evenų kalbos), kultūros namai, biblioteka, muzikos mokykla, liaudies teatras. Mokykloje veikia krašto muziejus.
Petrošiškė (Astravas)
Petrošiškė  – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Mikailiškių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 14,5 km į šiaurę nuo Mikailiškių, 5 km nuo Lietuvos sienos, raistų apsuptyje. Praeina kelias Didelė Strėčia–Kliukščionys.
Jonas Gninskis
Jonas Gninskis (, apie 1625–1685) – stambus Lenkijos valstybinis veikėjas, diplomatas ir memuaristas. Pamario pakamaris (1659), Karūnos dvaro paiždininkis (1665–1668), Kulmo (1668–1680) ir Malborko vaivada (1680–1681), Karūnos pakancleris (1681–1685), Gniezno (1647), Nakelsko (1660), Kovalevsko, Radzyno, Grodecko ir Knišino seniūnas.
Biografija
Lenkijos bajorų Gninskių giminės atstovas, herbo „Trach“ savininkas. Stanislovo iš Gnino sūnus. Jaunystėje buvo Krokuvos vaivados Stanislovo Liubomirskio rūmuose. 1645 m. Jonas Gninskis dalyvavo Lenkijos pasiuntinybėje į Paryžių. 1647 m. gavo valdyti Gniezno seniūniją Didžiojoje Lenkijoje. 1657 m. lapkritį ir gruodį vadovavo pasiuntinybei į Daniją, ragino Danijos monarchą imtis karinių veiksmų prieš švedus.
Švedijos tvano (1655–1660 m.) dalyvis. Daug kartų (1646, 1647, 1650, 1652, 1653–1654, 1658, 1659, 1662 ir 1664 m.) buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į seimus. Du kartus buvo renkamas seimo maršalka (pirmininku) (1659 ir 1665 m.), tris kartus buvo Karūnos tribunolo maršalka (1658, 1662 ir 1673 m.).
1659 m. Jonas Gninskis gavo Pamario pakamario pareigybę ir buvo išrinktas komisaru derybose su Švedija Olivoje. 1660 m. gavo valdyti Nakelsko seniūniją. Būdamas ištikimas Lenkijos karalienės Marijos Liudvikos Gonzagos (Jono Kazimiero Vazos žmonos) politikos šalininkas, buvo mažosios kanceliarijos (1661) ir didžiosios kanceliarijos regentas (1664), taip pat pirmuoju karaliaus sekretoriumi. Vaidino svarbų vaidmenį karaliaus rūmuose.
1664/1665 metų seime Jonas Gninskis rūmų partijos vardu pasisakė prieš Karūnos lauko etmoną, kunigaikštį Jurgį Sebastijoną Liubomirskį, ir buvo paskirtas Karūnos dvaro paiždininkiu. 1667 metais vadovavo Lenkijos pasiuntinybei į Švediją, Daniją ir Vokietijos kunigaikštystes, prašant karinės pagalbos prieš Osmanų imperiją. 1668 metais gavo Kulmo vaivados pareigybę, kurią užėmė iki 1680 metų.
Elekciniame seime 1670 metais buvo paskirtas pasiuntiniu ir pirmuoju komisaru derybose su Rusijos valstybe, Rusijos-Lenkijos paliaubos buvo pasirašytos 1671 metais. 1673 metais Jonas Gninskis dalyvavo sutriuškinant turkų-totorių armiją Chotnės mūšyje. 1674 metais, po Jono Sobieskio išrinkimo į karaliaus sostą, tapo vienu vienu iš jo pagalbininkų ir vykdė kanclerio funkcijas. 1677–1678 metais Jonas Gninskis vadovavo Lenkijos delegacijai į Stambulą ir pasiekė Žuravensko sutarties ratifikacijos. 1680 metais Jonas Gninskis gavo Malborko vaivados pareigybę, o 1681 metais buvo paskirtas Karūnos didžiuoju pakancleriu. 1683 metais vadovaujant Lenkijos karaliui Jonui Sobieskiui dalyvavo Vienos mūšyje ir dviejuose Parkanų mūšiuose.
Sūnus – Černigovo, Braclavo ir Pamario vaivada Jonas (1647–1703).
Cialiadavičų valsčius
Cialiadavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Cialiadavičai, kurį laiką – Babounia.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1922 m. kovo 4 d. dalis teritorijos perduota Lesūnų valsčiui.
Stikishoulmuras
Stikishoulmuras – miestas vakarų Islandijoje, Vesturlande. Prekybos ir paslaugų centras. Pagrindinės pramonės šakos: žvejyba ir turizmas. Gyvenvietę jungia keltas su Vestfirdiro fjordu. 1107 žmonės (2016 m. duomenys).
Nuo XVI a. antros pusės svarbus prekybos ir žvejybos centras. Išlikęs gyvenamasis ir prekybinis norvegų namas, statytas 1828 m. Restauruotame name įsikūręs muziejus. Taip pat mieste yra kultūros centras, sporto klubas. Populiariausia sporto šaka – krepšinis.
Leonas Jurgis Jodkovskis
Leonas Jurgis Jodkovskis ; 1811 m. balandžio 11 d. Onuškio parapija, Jukniškių dvaras – 1882 m. vasario 11 d. Vilnius, Bronovskio namas, Žvėryne) – lietuvių kilmės bajoras, dvarininkas, Vilniaus gubernijos sekretorius, 1831 m. sukilimo ir 1863 m. sukilimo dalyvis.
Kilmė
Priklausė Trakų Jodkovskių bajorų giminei. Leono Jodkovskio krikšto motina Viktorija Šabunevičienė Henriko Senkevičiaus pirmosios žmonos Marijos Šetkevičiūtės (Szetkiewiczówna) promočiutė.
Gydytojas Vaclovas Bartuševičius, Galicijos knygų leidėjas Adomas Dominykas Bartuševičius, XIX a. nekilnojamojo turto ekspertas Vincentas Bočkovskis buvo jo sūnėnai, 1863 m. sukilimo dalyvė Valerija Bartuševičiūtė Medziblocka – dukterėčia, 1863 m. sukilimo dalyvis ir Sibiro tremtinys Stanislovas Poznanskis – žentas, Birštono kurorto įkūrėjas Adomas Bartuševičius – svainis.
Iš tos pačios Jodkovskių giminės yra kilęs ir žymus istorikas, Gardino istorijos muziejaus įkūrėjas Juzefas Jodkovskis.
Biografija
Leonas Jurgis buvo priešpaskutinis vaikas šeimoje, be jo užaugo dar trys seserys: vyriausioji Viktorija, vidurinioji Dominyka Marijona ir jauniausioji Teresė Teodora. Berniukas vaikystę praleido Jukniškių dvare. Vėliau įstojo mokytis į Vilniaus gimnaziją, kurios pilną, tai yra 9 metų, kursą pabaigė.
Baigęs Vilniaus gimnaziją Leonas Jurgis Jodkovskis įstojo į Vilniaus universitetą, tačiau šio nebaigė, nes buvo apkaltintas ketinimu nužudyti Vilniaus universiteto ir Vilniaus švietimo apygardos kuratorių Nikolajų Novosilcevą, kuris intrigomis buvo pakeitęs Adomą Čartoriskį. Leonas Jodkovskis 1830 m. gruodžio 10 d. buvo areštuotas, įkalintas kalėjime (iš kurio pabėgo 1831 m. gegužės 11 d. kartu su Adolfo Abichto broliu Teodoru Abichtu ir Vincentu Veržbickiu), prisidėjo prie akademinio jaunimo 1831 m. sukilimo būrių, buvo pašalintas iš universiteto, vėliau ir iš Vilniaus medicinos–chirurgijos imperatoriškosios akademijos. Leonas Jodkovskis taip pat nuteistas kaip 1831 m. sukilimo dalyvis 1835 m. rugpjūčio 8 d. viso turto konfiskavimu, įsakant jį suimti.
Vilniaus Šventosios Dvasios bažnyčioje Leonas Jurgis Jodkovskis vedė Ievą Tamošiūnaitę, kilusią iš Jiezno Vološynų giminės. Leonas Jurgis Jodkovskis mirė 1882 m. vasario 11 d. Vilniuje, eidamas Vilniaus gubernijos sekretoriaus pareigas. Palaidotas pagal jo testamentinę valią Bernardinų kapinėse šalia vaikaitės Ancios Poznanskos.
Dalyvavimas 1863 m. sukilime
thumb|200 px|right|Leono Jurgio Jodkovskio antkapis Bernardinų kapinėse Vilniuje, kurį restauravo Lenkijos [[Kelcai|Kelcų meno mokyklos moksleiviai]] Leonas Jurgis Jodkovskis aktyviai įsitraukė į 1863 m. sukilimą, rėmė sukilėlius finansiškai, slėpė savo dvare sūnėną sukilėlį Vaclovą Bartuševičių, kai šis buvo ieškomas visoje Rusijos imperijos teritorijoje. Prieš Leoną Jurgį Jodkovskį buvo iškelta ne viena politinė byla, bylos tirtos Vilniaus ir Trakų politinių tyrimų komisijose, saugomos Lietuvos valstybės istorijos archyve.
1863 m. pabaigoje – 1864 metais Leonas Jurgis Jodkovskis dėl sukilimo buvo suimtas, metus laiko kalintas Trakų kalėjime, buvo tardomas Trakuose, vežtas tardyti į Vilnių. Leono Jurgio Jodkovskio žentas Stanislovas Poznanskis dėl 1863 m. sukilimo buvo ištremtas į Sibirą, iš jo buvo atimtas visas valdytas turtas. Leono Jurgio Jodkovskio sūnėnai – Adomas Dominykas Bartuševičius ir Vaclovas Bartuševičius Rusijos imperijos teritorijoje buvo paskelbti ieškomais asmenimis, jiems pavyko pasitraukti į Vakarus, į Paryžių.
Atminimo įamžinimas
Bernardinų kapinėse yra išlikęs Leono Jurgio Jodkovskio antkapis. Jį 2009 metais restauravo Lenkijos Kelcų menų mokyklos moksleiviai.
Portugalijos futbolo varžybos 1962–1963 m.
Portugalijos futbolo varžybos 1962–1963 m.