cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos ir Malio santykiai
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Su Maliu vykdyti bent du vystomojo bendradarbiavimo projektai. 2017 m. įgyvendinta Lietuvos tuometinio Aleksandro Stulginskio universiteto ir Lietuvos garbės konsulo Malyje viešos-privačios partnerystės iniciatyva, kurios tikslas – stiprinti Malio jaunimo verslumo įgūdžius ir tuo pačiu įsidarbinimo galimybes savo šalyje, pritaikant naujas technologijas žemės ūkyje. Projekto vertė – beveik 60 tūkst. eurų. Kitas projektas – 2019 m. planuotas įgyvendinti 260 tūkst. eurų vertės projektas, kuriuo siekiama skatinti saulės energetikos vystymąsi Malyje, ir kurio esmė – Lietuvos UAB „Saulės grąža“, bendradarbiaujant su Malio partneriais, įrengti saulės elektrinės ir karšto vandens ruošimo sistemas, naudojant Lietuvoje pagamintus produktus. Tačiau nežinoma apie projektų sėkmę po 2020 m. įvykdyto karinio perversmo šalyje.
Lietuvos ir Malio vyrų futbolo rinktinės iki 2021 m. gruodžio yra tarpusavyje sužaidusios vienerias draugiškas rungtynes, kurias laimėjo Malio rinktinė. Lietuvos klubuose rungtyniavo trys maliečiai – 2015 m. Pakruojo „Kruoja“ klube rungtyniavo Būbakaris Diara, o 2017 m. Vilniaus „Žalgirio“ klube – Mamanas El Chadžis Traorė. Nuo 2022 m. pavasario FK „Panevėžio“ klube žaidžia Julisas Dialas.
Ekonominiai santykiai
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Malio siekė 1,03 mln. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Malį.
Pasiuntiniai Maliui
Lietuva nėra akreditavusi ambasadoriaus Maliui.
Aliona Spivak
dar žinoma kaip Aliona Spivak-Byčkova (g. 1986 m. lapkričio 3 d. Taškente) – Rusijos aktorė.
Aktorė išgarsėjo pasirodžius juostoms „Viešbutis Eleon“ (2016 m.), „Ateina pavasaris“ (2017 m.) ir populiariuose serialuose.
Vaidmenys
Nuo 2011 m. pradėjo vaidinti filmuose, debiutavo Uzbekistano filme „Švinas“. Persikėlusi į Maskvą, filmuojasi serialuose, bei atliko nedidelius vaidmenis filmuose „Komanda Če“ (Violka), „Du tėvai ir du sūnūs“ (Liza), „Duok man šilumos“ (Ženia), „Orka“ (Liubovė Puškina), „Penktoji gvardija“ (Inga), „Begėdė“ (Inessa), „Žmogžudystės anatomija“ (Alina) ir kt.
Aleksandruvka (Ukmergė)
Aleksandruvka – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Siesikų.
Petriškiai (Marijampolė)
Petriškiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 3 km nuo Padovinio.
Priešistoriniai Alpių namai ant polių
Priešistoriniai Alpių namai ant polių – 111 palafito tipo namų Alpių regione gyvenviečių liekanos. Šie namai pastatyti apie 5000–500 m. pr. m. e. ant ežerų, upių ir pelkių krantų. Ilgainiui poliai buvo apsemti vandeniu, užnešti dumblu. Archeologinės vietovės priskirtos paveldosaugai 6 valstybėse – 5 Austrijoje, 11 Prancūzijoje, 18 Vokietijoje, 19 Italijoje, 2 Slovėnijoje ir 56 Šveicarijoje. 2011 m. įtrauktos į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Panašių vietovių aptinkama iki 1000 regione.
thumb|left|250px|Neolito laikotarpio gyvenvietės liekanos Vokietijoje
Gyvenviečių liekanos pastebėtos 1854 m. Ciuricho ežere nuslūgus vandeniui. Vėliau Europoje rasta ir daugiau tokio pobūdžio gyvenviečių ežerų pakrantėse. Tik kai kuriose iš šių vietų atlikti tyrimai atskleidė bronzos amžiaus ir neolito laikotarpio žmonių gyvenseną Europos Alpių regione. Manoma, kad iš pradžių tokiose gyvenvietėse galėjo gyventi iki 50 žmonių, bronzos amžiuje – iki kelių šimtų. Vertėsi medžiokle, rankiojimu, žemdirbyste, gyvulininkyste. Augino javus, laikė galvijus, kiaules, avis. Prekiavo titnagu, gintaru, auksu. Naudojosi dviejų ratų kinkomais vežimais, plaukiojo kanojomis. Rasta metalo dirbinių, akmeninių bei medinių įrankių, molinių indų, tekstilės dirbinių, avalynės iš medžio žievės, juvelyrikos.
Utašinajus
Istorija
Anksčiau tai buvo klestintis anglių kasybos miestas, tačiau uždarius anglių kasyklas jo padėtis labai pablogėjo. Didžiausias gyventojų skaičius – 46 000 – buvo pasiektas 1948 m. ir nuo to laiko kasmet mažėjo.
Pastangos paversti Utašinajų iš anglies kasyklų miestelio į alpinę turistų lankomą vietą buvo nevienareikšmiškai sėkmingos. Į turistus orientuotoje miestelio strategijoje vyrauja šveicariška tematika, todėl daugelis naujų pastatų yra šveicariškų namelių stiliaus. Vietinis vidutinio dydžio slidinėjimo kalnas pritraukia nemažai vietinių gyventojų ir dažnai rengiamos slidinėjimo varžybos, o karštųjų versmių kurortas, pavadintas Tirolio vardu (pagal Austrijos žemę), yra žinomas visame Hokaide dėl savo vandens kokybės. Tačiau, nepaisant šių naujų projektų, Utašinajus ir toliau patiria gyventojų skaičiaus mažėjimą ir ekonominį sąstingį.
2007 m. uždaryta vietos vidurinė mokykla, todėl dabar mokiniai vidurinį išsilavinimą įgyja Sunagavoje, Akabiroje arba Takikavoje.
Marie Ortal Malka
Marie Ortal Malka (g. 1978 m. Izraelyje) – berberų kilmės Prancūzijos dainininkė.
Dainuoti pradėjo nuo šešiolikos. 2000 metais Ortal persikėlė į Ispaniją, dainavo grupėje „Gipsy Sound“. Atlikėja išgarsėjo 2005 metais, nugalėjusi Prancūzijos „Eurovizijos“ atrankoje. Su daina „Chacun pense à soi“ konkurse užėmė 23 vietą.
Drones
Drones – septintasis studijinis britų roko grupės „Muse“ albumas, išleistas 2015 m. birželio 5 d. Albume skambanti muzika buvo panašesnė į ankstesnį grupės skambesį – mažiau elektronikos, daugiau roko elementų. Tačiau kritikai albumą vertino skirtingai: vieni gyrė muziką, bet kiti negailėjo pastabų dainų žodžiams. Nepaisant to, albumas debiutavo pirmoje Jungtinės Karalystės reitingo vietoje, tapdamas penktuoju grupės albumu, pasiekusiu topo viršūnę.
2016 m. „Grammy“ apdovanojimuose „Drones“ laimėjo apdovanojimą už geriausią roko albumą.
Vienavalkšnys (Švenčionių r.)
left|120px
Vienavalkšnys arba Šiekštelis – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 6 km į pietus nuo Labanoro, Baranavos miške, Peršokšnų ežero pietinėje pakrantėje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,25 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 145,3 m. Krantai daugiausia aukšti, apaugę medžiais. Rytinėje pakrantėje plyti pievos, kitose pakrantėse miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Lakajos upės intako Peršokšnos baseinui.
Prie ežero įsikūręs Prūdiškės kaimas.
Minolas
Minolas  – karinė sprogstamoji medžiaga, sukurta Antrojo pasaulinio karo pradžioje D. Britanijos Admiraliteto tam, kad būtų galima ekonomiškiau vartoti turimas TNT ir heksogeno atsargas, kurių trūko. Minole naudojami aliuminio milteliai ryškiai pailgina sprogimo impulsą, dėl ko minolas darosi labai tinkamas povandeniniams sprogmenims užtaisyti. Minolas ir buvo sukurtas užtaisyti jūrų minoms, giluminėms bomboms ir torpedoms, šie sprogmenys būna efektyvesni, jei užtaisyti sprogstamąja medžiaga su ilgu sprogimo impulsu nei su didesniu brizantiškumu.
Minolas netinka naudoti vamzdinių ginklų su dideliu pradiniu greičiu šaudmenims (pvz., patrankų sviediniams), kadangi perkrovai viršijus 250 g atsiranda detonacijos rizika.
Paprastai buvo naudojamos keturios minolo receptūros (svorio procentais):
Maždaug nuo 1950 m. minolą ima keisti modernesnėmis polimerais klijuotomis sprogstamosiomis medžiagomis, kurios efektyviau sprogsta ir stabilesnės laikant. Dabar minolas laikomas moraliai pasenusia sprogstamąja medžiaga. Šiandien sutinkami minolu užtaisyti šaudmenys paprastai būna nesprogę šaudmenys iš senesnių laikų negu 7-tas XX a. dešimtmetis.
Best Thing I Never Had
"Best Thing I Never Had" – JAV R&B atlikėjos Beyonce antrasis singlas iš ketvirtojo studijinio albumo 4, išleistas 2011 m. birželio 1 d.
Vaizdo klipas
Vaizdo klipas buvo režisuotas Diane Martel, o buvo nufilmuotas Westchester County 2011 m. birželio 15 d. ir Fort Greene, Brukline, 2011 m. birželio 16 d. Vaizdo klipas buvo pristatytas 2011 m. liepos 7 d.
Gaižuva
Gaižuva – Lietuvos istorinė teritorija, XIII-XIV a. apėmusi Dubysos žemupio kairįjį krantą, tarp Ariogalos ir Vilkijos. Ją 1292, 1294, 1348, 1352, 1364, 1365, 1370 ir 1372 m. puolė Teutonų ordinas. XV a. pabaigoje prijungta prie Vilkijos valsčiaus. Su Gaižuvos žeme siejamas Gaižuvos dvaras, Gaižuvėlės kaimas.
Endrūnai
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Endrūnų kaimo bendruomenė 1936 m. Seniau vadintas Žvirblynais (Schwirblienen). 1785 m. buvo šatulinių kulmiškių kaimas su 3 ugniakurais, XIX a. pradžioje – šatulinių kulmiškių kaimas su 6 ugniakurais ir 35 gyventojais. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Lindikų valsčiui. Nuo 1933 m. iki Antrojo pasaulinio karo Endrūnuose rezidavo valsčiaus viršaitis. Priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Po karo kaimas išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Bubliškiai (Ukmergė)
Bubliškiai – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Belazariškių.
Petronėliai
Petronėliai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 3 km nuo Lauksodžio.
Viniakalis
miniatiūra|220px|right|Darbas su viniakaliu karkasinių konstrukcijų gamyboje
Viniakalis – vinių kalimo įrankis statybinių medžiagų prikalimui prie medinių ir kitų konstrukcijų nenaudojant operatoriaus fizinės jėgos, pakeičiantis įprastą plaktuką. Vinies įkalimo mechanizme energijos šaltiniu dažniausiai tarnauja suspaustas oras.
Viniakalio savybės
Viniakaliai skirstomi į pneumatinius, elektrinius ir dujinius. Pneumatiniai įrankiai paprastai būna lengvesni ir galingesni, tačiau jiems reikalingas suspausto oro šaltinis – kompresorius. Taip pat šie įrankiai skirstomi pagal tvirtinimui naudojamų detalių rūšį – vinių, kabių, smeigių.
Pneumatinio įrankio veikimo mechanizmas
Pneumatiniame viniakalyje vinies išstūmimas suspaustu oru ir įsmeigimas į tvirtinamą medžiagą vyksta dviem etapais. Pirmoje fazėje suspaustas oras būna įrankio rankenoje ir prie instrumento galinio dangtelio. Jis slegia į vožtuvą dangtelyje ir oras nepatenka į instrumento kamerą. Šioje būsenoje oras gali laisvai išeiti pro deflektorių. Nuspaudus įrankio gaiduką, suspaustas oras nebepatenka į dangtelį. Jame esantis vožtuvas praleidžia orą į instrumento kamerą, ir spaudimo jėga stumia muštuką į priekį, įkaldama vinį. Atleidus gaiduką, oras grįžta į dangtelį ir uždaro vožtuvą. Stūmoklis grįžta atgal veikiamas jėgos oro, kurį suspaudė prieš save, įkaldamas vinį.
Visa suspausto oro energija perduodama instrumento muštukui vinies įkalimui. Kadangi pati vinis neįgauna kinetinės energijos, todėl sustoja tuo momentu, kai muštukas nustoja į ją veikęs. Dėl šios priežasties viniakaliai gali dirbti su įvairių storių medžiagomis, kiaurai jų neprakaldami.
Pneumatiniai įrankiai turi apsaugos mechanizmą nuo iššovimo į orą – prispaudžiamąją apkabą. Be įrankio įrėmimo į tvirtinamąją medžiagą, instrumentas nesuveiks ir iššauti vinies nepavyks.
Marjana Spivak
(g. 1985 m. kovo 23 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė, išgarsėjusi pasirodžius Andrejaus Zviagincevo juostai „Nemeilė“.
Vaidmenys
2006 m. su pagyrimu baigė Maskvos meno teatro mokyklą, Igorio Zolotovickio ir Sergejaus Zemcovo kursą. Studijų metais vaidino edukaciniuose spektakliuose: „Hamletas“ – Gertrūda; „Bevardė žvaigždė“ – Mona; „Gegužės naktis arba nuskendusi moteris“ – Hanna; „Trys seserys“ – Nataša; „Neišsisiskirk su savo artimaisiais“ – Katia, Kozlova, Alferova.
2001 m. pradėjo vaidinti kine, atlikdama pagrindinį vaidmenį (Vasilisa) savo senelio Jevgenijaus Vasiljevo dramoje „Vargas ir nelaimė“ pagal Leonido Frolovo romaną „Ne tai esmė“. Vėliau buvo antriniai vaidmenys filmuose „Dvyniai“ (Valia Nikitina), „Beviltiška byla“ (Vera), „Alibi dviems“ (Violetta), „Protingas žmogus“ (Jekaterina Favorova), „Tautų tėvo sūnus“ (Kapitolina Vasiljeva) ir kt.
2016 m. suvaidino pagrindinį vaidmenį detektyvinėje istorijoje „Partneriai“. Įkūnijo pagrindinę heroję kapitonė Larisą Voitovič. Šiame detektyve dvi prisiekusios „draugės“ Larisa Voytovič ir Julija Sokolova (akt. Jekaterina Kuznecova), turi iš naujo išmokti pasitikėti viena kita.
Ryškiausiu pasiekimu tapo Ženios Slepcovos vaidmuo Andrejaus Zvyagincevo dramoje „Nemeilė“. Premjera įvyko 2017 m. gegužę Kanų kino festivalyje. Juostoje pasakojama dramatiška susituokusios poros, nusprendusios išsiskirti, istorija. Po eilinio tėvų kivirčo, berniukas nusprendė pabėgti ir dingo. Filmas buvo nominuotas „Oskarui“ (2017 m.) kaip geriausias filmas užsienio kalba ir gavo „Cezario“ apdovanojimą (2017 m.) už geriausią filmą užsienio kalba.
Būdos (Ukmergė)
Būdos – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Belazariškių.
Petroniai
Petroniai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 5 km nuo Lauksodžio.
Deimantai amžiams
Deimantai amžiams  – septintasis filmas apie agento 007 Džeimso Bondo nuotykius ir šeštasis, kuriame pagrindinį vaidmenį sukūrė Sean Connery. Filmas sukurtas pagal Iano Flemingo 1956-ais metais parašytą romaną. Guy Hamilton, režisavęs „Auksapirštį“, antrą kartą ėmėsi Bondo temos.
Tai paskutinis filmas, kuriame pasakojama apie Blofeldą ir jo nusikaltėlių sindikatą SPECTRE – tai, ko niekada nebuvo Iano Flemingo kūriniuose. Rašytojas Kevinas McClory teisme su Flemingo paveldėtojais įrodė, kad jis, o ne Bondo kūrėjas, sugalvojo šią organizaciją ir jos vadovą istorijai „Kamuolinis žaibas“, dėl kurios autorinių teisių jau buvo kilę ginčai kuriant to paties pavadinimo filmą. 1981 metais pasirodžiusioje juostoje „Tik dėl tavo akių“ Blofeldo personažas yra, tačiau jis neidentifikuojamas, nes prodiuserių kompanijos „EON“ sutartis su Flemingo autorinių teisių paveldėtojais neleido naudoti McClory priklausančių darbų.
Filmas surinko 116 milijonų dolerių, tačiau jo dažnai komiškas tonas sulaukė įvairių kritikų atsiliepimų. „IGN“ jį paskelbė trečiu blogiausiu serijos filmu, aplenkusiu tik „Vyras su auksiniu pistoletu“ ir „Mirk kitą dieną“, o „MSN“ – šeštu blogiausiu.
Aktoriai
150px|thumb|right|Plenty O’Toole
Charlesas Gray filme „Gyveni tik du kartus“ vaidino Dikko Hendersoną, o šiame filme – pagrindinį Bondo priešininką Blofeldą. Tame pat filme Davidas Baueris atliko epizodinį amerikiečių diplomato vaidmenį, tačiau jo pavardė nebuvo minima titruose.
Žudiko Mr. Kiddo vaidmuo atiteko džiazo muzikantui Putteriui Smithui. Jo kolegą Mr. Wintą turėjo vaidinti kitas muzikantas Paulas Williamsas, tačiau, nepavykus susitarti dėl honoraro, jį pakeitė Bruce Gloveris. Pastarąjį toks sprendimas nustebino, nes pradžioje prodiuseriai atsisakė jo paslaugų, motyvuodami, jog jis atrodo „pernelyg normalus“.
Tiffany Case vaidmuo buvo siūlomas tokios aktorėms kaip Raquel Welch, Jane Fonda ir Faye Dunaway, bet galiausiai atiteko Jill St. John. Pastaroji turėjo vaidinti Plenty O‘Toole, tačiau bandymuose paliko režisieriui tokį įspūdį, kad gavo svarbesnį moters vaidmenį. Tuo pačiu Jill St. John tapo pirmąja amerikiete Bondo mergina.
Lana Wood vaidmeniui buvo pasirinkta atsižvelgus į scenaristo Tomo Mankiewicziaus rekomendaciją.
Filmo pradžioje epizodinį moters su bikini vaidmenį atliko 1953-ųjų metų Mis Pasaulis Denise Perrier.
Priešistorė
150px|thumb|left|Tiffany Case
Prodiuseriai norėjo sukurti filmą, daugiau skirtą Amerikos žiūrovams, kad juos iš naujo sudominti Bondo nuotykiais. Tikintis pakartoti „Auksapirščio“ komercinę sėkmę, režisieriumi buvo pakviestas jo kūrėjas Guy Hamiltonas.
Po filmo „Jos Didenybės slaptojoje tarnyboje“ naujojo Bondo George Lazenby dalyvavimas toliau kuriant filmus tapo problematiškas dėl pastarojo agento. Prodiuseriai svarstė Johno Gavino, Michaelo Gambono ir Adamo Westo kandidatūras, tačiau tam pasipriešino kino studijos „United Artist“ vadovas Davidas Pickeris, pareiškęs, kad būtina susigrąžinti Seaną Connery ir pinigai nėra svarbu. Gavęs pasiūlymą vėl vaidinti Bondą, Connery paprašė tuo metu astronominio 1,2 milijono svarų (20 milijonų dolerių 2005 metų lygiu) honoraro ir galimybės dar du kartus įkūnyti agentą 007 savo paties pasirinktuose filmuose. Pasiekus susitarimą, Connery įkūrė organizaciją „Scottish International Education Trust“, finansuojančią Škotijos aktorius, nenorinčius palikti savo šalies dėl karjeros, o Johnui Gavinui kino studija „United Artists“ sumokėjo planuotą honorarą už Bondo vaidmenį.
Filmavimas
150px|thumb|right|Mr. Wint ir Mr. Kidd
Filmavimas vyko 1971 metų balandžio–rugpjūčio mėnesiais. Didelė dalis scenų, tarp jų ir vykstančios Pietų Afrikoje, buvo nufilmuotos JAV, Las Vegase. Darbai taip pat vyko Los Andželo tarptautiniame oro uoste, Kalifornijoje, Prancūzijoje, Amsterdame, „Lufthansa“ angaruose Vokietijoje bei Anglijoje: Doveryje, Southamptone bei „Pinewood Studios“ studijoje. Viešbučiai Las Vegase, kuriuose vyko filmavimas, priklausė prodiuserio Alberto R. Broccoli draugui Howardui Hughesui, o aktoriaus Kirko Douglaso namas filme tapo Tiffany Case namais. Filmuojant sceną, kurioje Plenty O‘Toole randama nuskendusi Tiffany baseine, aktorė Lana Wood iš tiesų vos nenuskendo.
Muzika
Kompozitorius John Barry jau šeštąjį kartą kūrė muziką filmui apie Bondą. Titulinę dainą pavadinimu „Diamonds Are Forever“ atliko Shirley Bassey ir tai buvo antroji atlikėjos daina Bondo serijoje (pirmoji – filmui „Auksapirštis“). 1979-aisiais ji trečią kartą atliko dainą apie agentą 007 filmui „Munreikeris“.
Prodiuseris Harry Saltzmanas pareiškė, kad daina jam nepatinka, ypač seksualinės užuominos tekste. Nepaisant to, kito prodiuserio Alberto R. Broccoli dėka daina liko filme.
Pečlaukiai
Pečlaukiai (vok. Pötschlauken, nuo 1938 m. Peterort) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 15 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 9 km į šiaurės vakarus nuo Širvintos.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Pečlaukių kaimo bendruomenė 1936 m. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskričiai, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Lindikų valsčiui. 1815 m. buvo šatulinių kulmiškių kaimas su 7 ugniakurais ir 35 gyventojais. Tuo metu vadinamas ir Čepais (Czepin). Priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Buvo nedidelis kaimas netoli Didžiosios Plynės pelkės, 1905 m. kaime buvo tik 6 gyvenamieji pastatai. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Vytegra (miestas)
Vytegra  – miestas Rusijoje, Vologdos srities šiaurės vakaruose, Vytegros upės (Volgos–Baltijos vandens kelio) pakrantėje, 15 km nuo Ladogos ežero; rajono centras. Svarbi upinė prieplauka, taip pat eina keliai į Sankt Peterburgą, Vologdą, Pudožą. Medienos apdirbimas, laivų priežiūra. Veikia krašto muziejus, XVIII a. pab. Kristaus Prisikėlimo cerkvė. Yra XVIII–XIX a. architektūros.
Istorija
Vytegros valsčius minimas nuo 1496 m. Nuo 1710 m. čia iškilo Viangio (Вянги) kaimas ir prieplauka, ėjo Archangelsko–Peterburgo kelias, pastatytas laivynas. 1773 m. suteiktas miesto statusas ir Vytegros vardas. 1776 m. tapo apskrities centru. XIX a. augo dėl statomo kanalo. Šalia Vytegros, Anchimove buvo sena (1708 m. pastatyta), daugiakupolė Šv. Dievo Gimdytojos cerkvė (1963 m. sudeginta).
Petroniškė
Petroniške vadinami kaimai Ignalinos rajone:
Bukliškiai
Bukliškiai – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Tulpiakiemio.
Yungblud (albumas)
Yungblud – trečiasis to paties pavadinimo anglų muzikanto studijinis albumas, išleistas 2022 m. rugsėjo 2 d. Albumas susilaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir buvo komerciškai sėkmingas visame pasaulyje. JAV per pirmąją savaitę parduota 13 tūkstančių kopijų ir albumas debiutavo 45–ojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, o Jungtinėje Karalystėje – virš 22 tūkstančių, debiutuojant reitingo viršūnėje.
Dainų sąrašas
Visas dainas prodiusavo Chris Greatti ir Yungblud, išskyrus, kur išskirta.
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
1+1
"1+1"- JAV R&B atlikėjos Beyonce ketvirtąjį studijinį albumą 4 pristatantis kūrinys, išleistas 2011 m. birželio 1 d. 1+1" debiutavo Billboard Hot 100 topo 57 vietoje, birželio 11, 2011, buvo parsisiųsta virš 57,000 kopijų., taip pat daina debiutavo kanados Hot 100 tope 82 vietoje. Beyonce gyvai šią dainą atliko per American Idol finalą, Glastonbury festivalį ir kitur. Billboard dainą įvertino 92 balais iš 100.
Mergežeris (Zarasų r.)
Mergežeris – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Salako, Giteniškės miške, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo Luodžio ežero. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,32 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 151,6 m. Šiaurinis krantas aukštas, kiti – žemi, rytinis krantas pelkėtas – prasideda Mergežerio pelkė. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras nenutekantis, priklauso Luodžio ežero baseinui.
Kairėnų kapinės
thumb|Kairėnų kapinės Kairėnų kapinės – 2001 m. įrengtos investicinės kapinės Kairėnuose, Vilniuje. Plotas – 9,5 ha. Kapinių steigėjas – Vilniaus miesto savivaldybė. Administruoja UAB „Labradoras“. Skulptorius Vaclovas Krutinis sukūrė kelis antkapinius paminklus („Angelas“, „Koplyčia“).
Prie kapinių įrengta Gvazdikų autobusų stotelė (prie Gvazdikų gatvės). Pro ją kursuoja 38 maršruto autobusas (Antakalnis-Saulėtekio alėja-Dvarčionys-Kairėnai-Šilėnų g.).
Istorija
Kairėnų kapines eksploatavo Paplaujos paminklų dirbtuvės. Trūkstant lėšų buvo nuspręsta, kad Kairėnų kapinės taptų investicinės kapinės. Kairėnų kapinių plėtrai buvo iškirsta beveik 10 hektarų miško. Organizuotas konkursas jas įrengti ir administruoti, laimėtojui UAB „Labradoras“ leista kapavietes apmokestinti, kad būtų susigrąžinti investuoti pinigai. UAB „Labradoras“ įsipareigojo kapines įrengti ir prižiūrėti, todėl turi teisę reikalauti pinigų už įrengtą laidojimo vietą (kapavietę). Priklausomai nuo ploto suma siekia nuo 1,5 iki 2,5 tūkst. litų (pradžioje buvo nuo 1100 iki 1800 Lt), priklausomai nuo kapavietės dydžio. Už lai­do­jimą įreng­to­se šei­mos ka­pa­vie­tė­se mo­kes­tis ne­ren­ka­mas. Apie 98 % visų laidojimo vietų mirusiųjų artimieji gali įsigyti kaip įrengtą kapavietę. 2 % kapaviečių buvo nemokamos. Vilniaus miesto savivaldybė kapines administruojančiai bendrovei moka apie 10 tūkst. litų kas mėnesį.
Karina Zvereva
Karina Zvereva, o iki 20 m. turėjo kitą vardą Marina (g. 1977 m. birželio 2 d., Leningarde) – Rusijos aktorė, solistė, šokėja, modelis, prodiuserė, įvairių renginių vedėja, humoristė.
Biografija
Zverevos artistiškumą ir humoro jausmą įvertino Regina Dubovickaja ir pradėjo kviesti ją į „Pilnus namus“ su soliniais numeriais. Laikui bėgant buvo kviečiama pasirodyti kitose populiariose humoristinėse programose, koncertavo jungtiniuose garsiausių šalies komikų koncertuose.
Zvereva debiutavo kine 2007 m. su nedideliu vaidmeniu seriale „Kruvinoji Marija“. Debiutas buvo sėkmingas, o humoro jausmą turinti aktorė susilaukė teigiamų atsiliepimų ir buvo pastebėta komedijų kūrėjų. Filmavosi hitais tapusiose juostose „Metodas“, „Fizrukas“, „Viešbutis Eleonas“ ir „Policija iš Rubliovkos“. Dalyvavo popiuliarių serialų filmavimuose: 2019 m. pakviesta į Poliarnas, o 2021 m. į antrąją šio projekto dalį.
Daugailių apylinkė
Daugailių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytinėje Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Daugailių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dusetų rajonui. 1954 m. prijungta Žadavainių apylinkė ir dalis Dulių apylinkės, o dalis Daugailių apylinkės prijungta prie Antalieptės apylinkės. 1963 m. prijungta Juknėnų apylinkė ir dalis Radeikių apylinkės.
Turkmėnistano respublikonų partija
Turkmėnistano respublikonų partija – viena iš kelių disidentinių politinių partijų, uždraustų Turkmėnijoje. Turkmėnijos respublikonų partija veikia tremtyje – kadangi Turkmėnijoje uždrausta bet kokia opozicija, ji buvo priversta susikurti ir veikti užsienyje. Partijos lyderis yra Nurmuhametas Hanamovas, kuris 2002 m. išvyko į tremtį.
Turkmėnai tremtyje
Yra dvi pagrindinės turkmėnų tremtinių grupės. Pirmoji – tai opozicija arba disidentai, paprastai demokratinių pažiūrų. Antroji – tremtyje gyvenantys turkmėnų politikai, dažnai buvę aukšti vyriausybės pareigūnai, kurie buvo įtarti pasikėsinimu nužudyti Saparmuratą Nijazovą 2002 m. lapkričio mėn.
2006 m. gruodžio 21 d. mirus Saparmuratui Nijazovui, kai kas manė, kad situacija gali pasikeisti ir šalyje gali atsirasti daugiau partijų, tačiau tokios viltys nepasitvirtino, nes Nijazovo įpėdinis Gurbangulis Berdimuhamedovas nepadarė jokių esminių pokyčių šalies sistemoje: Turkmėnistano demokratų partija liko valdančiąja partija, tik sumažėjo Nijazovo asmenybės kultas.
2012 m. sausio 13 d. Turkmėnijoje priimtas įstatymas, leidžiantis kurti politines partijas. Tremtyje gyvenantys politikai išreiškė norą įregistruoti partiją savo tėvynėje ir nesitikėjo, kad paraiška bus priimta. Valdžios institucijos nesuteikė saugumo garantijų grįžusiems disidentams. Respublikonų partijos šalininkų teigimu, jų atstovai negalės dalyvauti rinkimuose, nes pagal Turkmėnistano konstituciją juose gali dalyvauti tik tie, kurie šalyje gyvena ne mažiau kaip 15 metų.
Bas Eickhout
Basas Eikhutas (Bas Eickhout, g. 1976 m. spalio 8 d. Grusbeke) yra olandų politikas iš GreenLeft partijos. Jis buvo išrinktas į Europos Parlamentą 2009 m. rinkimuose.
Basas Eikhutas Kopenhagoje studijavo tarp 1994 ir 2000 m. chemiją ir aplinkos mokslus. Po to dirbo tiriamąjį darbą Nacionaliniame Nyderlandų Visuomenės sveikatos ir aplinkosaugos institute. Problematika – klimato kaita. Nuo 1999 m. Basas Eikhutas tapo GreenLeft aktyvistu, kūrė manifestus ir partijos programas.
Politinė trajektorija
2009 m. jis tapo vienu iš penkių kandidatų GreenLeft sąrašę į Europos parlamentą, o partijos kongresas jį reitingavo į antrą pozicijąą ir jis buvo išrinktas į Europos Parlamentą, kur tapo Aplinkos. visuomenės sveikatos ir maisto saugos komiteto nariu. Su Europos Parlamento žaliųjų delegacija aplankė Vilnių ir dalyvavo forume „Europinis solidarumas ir žalios strategijos“ 2015 m. birželio 15 d.
Nujabes
Jun Seba (1974 m. vasario 7 d. – 2010 m. vasario 26 d.) – japonų prodiuseris, didžėjus, kompozitorius ir aranžuotojas. Jo sceninis vardas buvo Nujabes (ヌジャベス Nujabesu). Tai buvo jo vardo ir pavardės anagrama. Jun Seba buvo įrašų parduotuvių Šibujoje, „T Records“, „Guinness Records“ savininkas, taip pat įkūrė nepriklausomą įrašų kompaniją „Hydeout Productions“.
Jo kuriama muzika apėmė hiphopo, repo ir džiazo muzikos stilius. Nujabes bendradarbiavo su kitais japonų atlikėjais, tokiais kaip Uyama Hiroto, Shing02 (su kuriuo jis sukūrė  „Luv(sic)“ heksalogiją), Minmi, ir taip pat buvo susijęs su JAV pogrindine hiphopo scena, bendradarbiaudamas su CYNE, Apani B, Five Deez, Substantial, CL Smooth, Fat Jon ir Terry Callier. Per savo karjerą jis išleido penkis studijinius albumus (2003 m. – „Metaphorical Music“, 2004 m. – „Samurai Champloo Music Record: Departure“ ir „Impression“, 2005 m. – „Modal Soul“ ir „Spiritual State“, kuris buvo užbaigtas ir 2011 m. išleistas studijos „Hydeout Productions“ jau po jo mirties). Viena iš jo labiausiai atpažįstamų kūrinių yra fono muzika Shinichirō Watanabe anime serialui „Samurai Champloo“.
2010 m. vasario 26 d. Jun Seba mirė eismo įvykyje. Po jo mirties daugelis atlikėjų kūrė įvairiausias dainas pagerbti jo mirčiai.
Afganistano ir Lietuvos santykiai
Afganistano ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Afganistano. Šalių santykiai siekia Tarpukarį, kai 1930 m. gruodžio 9 d. užmegzti Lietuvos ir Afganistano diplomatiniai santykiai. 1991 m. rugsėjo 7 d. Afganistanas pripažino atkurtą nepriklausomą Lietuvos valstybę de jure. Vis dėlto neskubėta užmegzti diplomatinių santykių, o 1996 m. valdžią paėmus Talibanui megzti santykius buvo dar mažiau galimybių. Lietuva nepripažino Talibano valdžios Afganistane.
Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 327 Afganistano piliečiai. Didesnė dalis jų – pabėgėliai. Afganistaniečių skaičius išaugo po 2021 m. rugpjūčio, kuomet po perversmo į valdžią vėl atėjo Talibanas, o Lietuvos kariai iš Afganistano į Lietuvą evakuavo 176 afganistaniečius – 34 vertėjais dirbusiųjų šeimas su 82 vaikais.
Šalių diplomatiniai santykiai atkurti 2005 m. kovo 31 d. 2005–2013 Lietuva vadovavo Goro provincijos atkūrimo grupei, kurios tikslas – Lietuvos ir Afganistano vystomojo bendradarbiavimo projektų įgyvendinimas, Afganistano civilinių ir karinių pajėgumų stiprinimas. 2005–2015 m. Lietuvai Afganistane atstovavo Specialioji misija. Afganistanui Lietuvoje atstovauja nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, reziduojantis Varšuvoje. 2007–2021 m. laikotarpiu į Afganistano Goro provinciją vykdavo Lietuvos archeologų ekspedicijos. 2021 m., po to, kai nuvertę tuometę šalies valdžią, šalyje vėl įsitvirtino Talibanas, santykiai tarp dviejų šalių nutrūko.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės.
1930–1940 m. laikotarpis
Diplomatiniai santykiai tarp valstybių užmegzti 1930 m. gruodžio 9 d. 1937 m. po Afganistaną keliavo lietuvių keliautojas ir antropologas Antanas Poška.
Santykiai okupacijų metais
Lietuvą okupavus SSRS Afganistanas kurį laiką palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis. Sovietų Sąjungai 1978 metais užpuolus Afganistaną ir sukūrus Afganistano Demokratinę Respubliką, iš Lietuvos TSR, kaip ir iš kitų TSRS žemių, buvo imami šauktiniai tarnauti į Tarybinę armiją ir dalis jų siunčiama į Afganistaną kariauti prieš sukilėlius. Iš viso Afganistane kariavo apie 4760 šauktinių iš Lietuvos, žuvo 97, o vienas buvo patekęs į nelaisvę.
Santykiai tarp atkurtos Lietuvos Respublikos ir Afganistano (1991-dabar)
thumb|Lietuvos generolas [[Sergejus Madalovas su Afganistano nacionalinės policijos generolu Nasrula Zarefiu aptaria detales dėl 21 lietuvio kario dalyvavimo misijoje netoli Kandaharo, Afganistane. 2011 m. sausio 5 d.]] Lietuva 2006–2015 m. Afganistane finansavo 229 vystymosi projektus.
Lietuva dar prieš atkurdama diplomatinius santykius su Afganistanu 2002 m. dalyvavo Jungtinių Tautų Organizacijos vadovaujamoje Tarptautinių saugumo ir paramos pajėgų (ISAF) taikos įvedimo misijoje, 2002–2006 m. – JAV vadovaujamoje operacijoje „Tvirta taika“. Taip pat Lietuva yra dalyvavusi šiose NATO misijose Afganistane: 2003–2005 m. Lietuvos karo medikai tarnavo Vokietijos vadovaujamoje karo lauko ligoninėje Kabule, 2004–2005 m. Lietuvos logistai, krovos specialistai, oro eismo navigatoriai ir kiti kariniai specialistai – Kabulo tarptautiniame oro uoste. Lietuvių karo medikai taip pat dalyvavo vienos iš provincijų atkūrimo grupių Mazari Šarife veikloje. Nuo diplomatinių santykių atkūrimo pradžios 2005 metais Lietuva pradėjo vadovauti Afganistano Goro provincijos atkūrimo grupei. Šios misijos metu 2008 m. gegužės 22 d. žuvo Lietuvos karys seržantas Arūnas Jarmalavičius. 2007–2008 m. dalyvavo JTO pagalbos misijoje Afganistane UNAMA. Afganistane iki 2021 m. veikė Lietuvos Respublikos specialioji misija, koordinuojanti Provincijos atkūrimo grupės civilinių užduočių įgyvendinimą. Po 2021 m. įvykusio Talibano perversmo prieš JAV remiamą Afganistano vyriausybę Lietuvos kariams talkinusieji vertėjai buvo evakuoti į Lietuvą.
Švietimo mainai
Lietuvos universitetuose yra studijuojančių studentų iš Afganistano.
Ekonominiai mainai
2014 m. Lietuvos ir Afganistano prekybos apyvarta siekė 7,39 mln. eurų. Lietuva į Afganistaną eksportuoja naftos ir alyvos produktus, autotransporto priemones, vilkikus ir kitas prekes.
2018 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Afganistano siekė 8,13 mln. eurų.
Prekybos balanse dominuoja eksportas iš Lietuvos į Afganistaną.
Pasiuntiniai Lietuvai
2022 m. duomenimis, Lietuva neturi užmezgusi jokių ryšių su Talibano atstovais.
Ardiajai
Ardiajai, Vardiajai  – ilyrų gentis. Jų įkurta senovinė valstybė, valdžiusi dalį Ilyrijos istorinio regiono dabartinės Albanijos vidurio ir šiaurinėje dalyje, Juodkalnijoje bei Bosnijoje ir Hercegovinoje yra vadinama Ardiajų karalyste arba Ilyrų karalyste.
Iki karalystės įkūrimo
thumb|left|Tikrosios Ilyrijos gentys (raudonos), iš kurių daugumos susiformavo Ilyrų karalystė Ardiajų genties raida iki valstybės sukūrimo yra neaiški. Vienuose šaltiniuose (pvz., Strabonas) teigiama, kad jų pagrindinės žemės koncentravosi Neretvos slėnyje (Hercegovinoje), t. y. tikrųjų ilyrų teritorijų šiauriniame pakraštyje, kur jie ribojosi su dalmatais. Kituose šaltiniuose jų žemėmis laikomos teritorijos aplink Kotoro įlanką (dab. Juodkalnija). Galiausiai, vėlyvuoju laikotarpiu Ardiajų valstybės centras buvo Skodroje, dab. šiaurės Albanijoje.
Karalystė
IV a. pr. m. e. daug stipresnių ilyrų genčių (dardanai, taulantai ir kt.) suformavo savo valstybėles, kurios minimos graikų šaltiniuose. Ardiajų valstybė žinoma tik iš III a. pr. m. e. vidurio, kuomet minimas jų valdovas Pleuratas (Πλευράτος), visuotinai laikomas naujos valstybės ir dinastijos įkūrėju. Valdant jo įpėdiniui Agronui, ardiajai konsolidavo valdžią didelėje Ilyrijos dalyje, nuo Neretvos šiaurėje (kur ribojosi su dalmatais) iki Vjosės pietuose (kur ribojosi su Epyru). Be to, manevringų lembų pagalba, ardiajai įgijo pranašumą Ardijoje, kur siaubė graikiškus pajūrio miestus ir Kerkyros bei Faros salas. Galiausiai 232 ar 231 m. pr. m. e. Agronas nusiaubė Epyro karalystę.
230 m. pr. m. e. Agronui mirus, sostą paveldėjo jo sūnus Pinnes, tačiau kadangi jis buvo mažametis, už jį valdė motina Teuta, kuri įsitvirtino Rizone ir stiprino karalystės jūrinę galią. Šiam tikslui buvo pasitelkti valstybės remiami Ilyrijos piratai, kurie siaubė Italijos pakrantes kitapus Adrijos ir labai trukdė nusistovėjusiai graikų prekybai tarp Balkanų ir Didžiosios Graikijos. Nors Roma paprašė karalienės sutramdyti piratus, ši atsisakė, teigdama, jog piratavimas neprieštarauja ilyrų įstatymams.
229 m. pr. m. e. romėnai pradėjo karą prieš ardiajus, 227 m. nugalėdami Teutą ir uždarydami ją Skodroje. Tuo metu karalystės teritorija sumažinta, atimant iš jos pietinę dalį, piečiau Liso. Ši dalis ilgainiui absorbuota Makedonijos karalystės, helenizuota ir vėliau žinoma kaip Graikų Ilyrija.
Valdžia likusioje karalystėje buvo atiduota į romėnų pusę perėjusiam adriajų vietininkui Demetrijui. Tačiau netrukus romėnų dėmesys Ilyrijai sumažėjo, ir tuo pasinaudodamas Demetrijus sugrąžino nepriklausomybę ir toliau siaubė Adrijos pakrantes. Galiausiai 219 m. pr. m. e. romėnai sukėlė Antrąjį Ilyrų karą, kurio metu sumušė ilyrų pajėgas, vėl užsitikrino savo pozicijas. Nauju karaliumi paskirtas į romėnų pusę perėjęs ilyrų karvedys Skerdilaidas, buvęs Demetrijaus bendražygis ir Agrono jaunesnysis brolis.
Skerdilaido įpėdinis Pleuratas III tęsė proromėnišką politiką, padėdamas jiems kovoti su pagrindine savo prieše Makedonija ir padėjo laimėti Makedonijos karus. Su Romos pagalba jis tapo stipriausiu ilyrų valdovu ir netgi išplėtė teritorijas aplinkinių šalių sąskaita, kontroliavo dalmatus.
Šv. Georgijaus ordinas (RF)
'''Šv. Georgijaus ordinas'''  – aukščiausias Rusijos Federacijos karinis apdovanojimas nuo 2000 m. rugpjūčio 8 d.
Šv. Georgijaus ordino istorija
Po 1991 m. rugpjūtį įvykusio GKČP bandymo užgrobti valdžią Tarybų Sąjungoje norėta atkurti Šv. Georgijaus ordiną ir juo apdovanoti Baltųjų rūmų Maskvoje gynėjus, bet vėliau šios idėjos atsisakė ir įsteigė specialų medalį „Laisvosios Rusijos gynėjui.
1992 m. suirus TSRS nepriklausomomis tapusios respublikos, jų tarpe ir Rusija, sukūrė nuosavus valstybinius apdovanojimus, kurie skyrėsi nuo ankstesniųjų. 1992 m. kovo 2 d. Rusijos Federacijos Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku buvo perimta dalis TSRS ordinų ir Valstybinių apdovanojimų komisijai prie Rusijos prezidento buvo nurodyta sukurti statutus atkurtam Šv. Georgijaus ordinui ir pasižymėjimo ženklui „Georgijaus kryžius“.
1993 m. spalį Aukščiausioji Taryba buvo paleista ir Šv. Georgijaus ordino atkūrimas irgi nutrūko.
Atkurtojo ordino statutas buvo patvirtintas 2000 m. rugpjūčio 8 d. Rusijos prezidento įsaku. Iki 2008 m. ordinu nebuvo apdovanojama, nes ordino statute nurodyta, kad juo apdovanojama už kovinius veiksmus užpuolus išorės priešui. Tais laikais Rusija tokių karo veiksmų neturėjo.
2008 m. rugpjūčio mėn. dėl karo Pietų Osetijoje ordino statutas buvo pakeistas, jame buvo įrašyta, kad ordinu galima apdovanoti už kovos veiksmus kitų valstybių teritorijose palaikant tarptautinę taiką ar ją atkuriant. Prezidentas D. Medvedevas 2008 m. rugpjūčio 18 d. šiuo ordinu apdovanojo pirmuosius karininkus.
Apdovanotieji
Pirmuoju 4-ojo laipsnio ordino kavalieriumi 2008 m. rugpjūčio 18 d. tapo Šiaurės Kaukazo karinės apygardos vadas generolas pulkininkas Sergejus Makarovas už sėkmingai atliktą operaciją, kuri oficialiai pavadinta „Gruzijos privertimas būti taikia“ (принуждение Грузии к миру).
Už tą pačią operaciją antruoju 4-ojo laipsnio ordino kavalieriumi 2008 m. spalio 1 d. tapo oro desanto kariuomenės specnazo papulkininkis Anatolijus Lebedis, kuriam jau buvo suteiktas Rusijos Federacijos didvyrio vardas.
Žurnale Российское военное обозрение ('Rusijos karinė apžvalga'), 2008 m. Nr.12 pateiktose aukštų karininkų biografijose nurodyti dar trys apdovanotieji šv. Georgijaus ordinu (už indėlį į karo veiksmus Pietų Osetijoje):
Spauda, pranešdama apie apdovanojimus dažnai painioja šv. Georgijaus ordiną, skirtą aukštiesiems karininkams, su pasižymėjimu ženklu „Georgijaus kryžius“, kuriuo apdovanojami jaunesnieji karininkai, seržantai ir kareiviai.
Juozo Miltinio memorialinis butas
miniatiūra|325x325px|Juozo Miltinio memorialinis butas, režisieriaus J. Miltinio asmeninė biblioteka Juozo Miltinio memorialinis butas – režisieriaus Juozo Miltinio autentiška namų erdvė Panevėžyje, priklausanti Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešajai bibliotekai ir veikianti Bibliotekos skyriaus teisėmis. Plačiajai visuomenei duris atvėrė 1996 m. rugsėjo 3 d.
Istorija
1993 m. režisieriaus Juozo Miltinio (1907–1994) testamentu Panevėžio apskrities G. Petkevičaitės-Bitės viešajai bibliotekai patikėti meno kūriniai, J. Miltinio asmeniniai daiktai ir asmeninė biblioteka su sąlyga, kad ši jo palikimo dalis „būtų laikoma kaip kompaktiška, neskaidoma visuma“.
1996 m. J. Miltinio bute (Algirdo g. 54-19) įkuriamas ir atidaromas Juozo Miltinio palikimo studijų centras.
1997 m. gavus Lietuvos Vyriausybės paramą, memorialinė režisieriaus aplinka buvo praplėsta, įrengiant ekspozicijos ir kamerinių renginių salę. Nauja įrengta ekspozicija „Juozo Miltinio gyvenimas ir teatras“ su parodų sale suteikė galimybes keisti ir išplėsti vykdomų kultūrinių veiklų pobūdį ir mastą.
2006 m. J. Miltinio fondas (1940–1994) pripažintas nacionalinės reikšmės dokumentinio paveldo objektu ir įtrauktas į UNESCO programos „Pasaulio atmintis“ Lietuvos nacionalinį registrą.
2006 m. pradėtas J. Miltinio ir K. Vitkaus rankraštinio palikimo skaitmeninimas. Sukurta Juozo Miltinio palikimo studijų centro duomenų bazė su internetine prieiga www.miltinis.lt.
2008–2009 m. Panevėžio apskrities G. Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka išleido šios bibliotekos katalogą ir katalogo rodykles „Juozo Miltinio asmeninė biblioteka“.
Nuo 2022 m. autentiška J. Miltinio namų erdvė vadinama Juozo Miltinio memorialiniu butu.
Veikla
Juozo Miltinio memorialiniame bute saugomas legendinio režisieriaus J. Miltinio palikimas. Jo asmeninėje bibliotekoje – 3 364 egzemplioriai knygų ir žurnalų. Tai filosofinė, psichologinė, grožinė literatūra, sociologijos, teatro ir kino, medicinos ir pedagogikos leidiniai, enciklopedijos, įvairiakalbiai žodynai. Sukauptos knygos prancūzų, anglų, vokiečių, italų, ispanų, graikų, lietuvių, japonų ir kitomis kalbomis. J. Miltinio fondą taip pat sudaro: 19 046 rankraščiai, 37 dailės kūrinių kolekcija, 109 kompaktinės plokštelės su repeticijų įrašais, videoteka, nuotraukos, asmeniniai daiktai.
Juozo Miltinio memorialiniame bute saugomas ir aktoriaus, teatro metraštininko K. Vitkaus Panevėžio dramos teatro archyvas: 31 000 pastatytų teatre spektaklių, kino filmų, gastrolių, aktorių veiklos ir asmeninio gyvenimo nuotraukų ir negatyvų, 2 584 skaidrės, 45 pjesės, knygos su publikacijų tekstais apie teatrą, aktorių užimtumo dienoraščiai.
Saugomas kultūros paveldas tiriamas ir skaitmeninamas, pristatomas spaudoje, leidžiami leidiniai. Rengiamos dailės ir dokumentų parodos, kameriniai vakarai, konferencijos, vyksta edukaciniai užsiėmimai, vedamos ekskursijos grupėms ir pavieniams asmenims. Įgyvendinami bendri projektai su miesto ir regiono mokyklomis, teatrais ir muziejais.
Petroniškė (Didžiasalis)
Petroniškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 12 km nuo Dysnos.
Kazokiškis (Ukmergė)
Kazokiškis – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Siesikų.
Naumalūnio tvenkinys
Naumalūnio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Jurbarko rajone, 8 km į šiaurės vakarus nuo Viešvilės miestelio, 1,5 km į rytus nuo Žukų. Sudarytas užtvenkus Giluvės upę (Jūros upės intakas) 5,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,39 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 17,7 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa Karšuvos giria (Jūravos ir Žukų miškai). Prie tvenkinio įsikūręs Naumalūnio viensėdis. Yra įrengta poilsiavietė.
Fotokulkosvaidis
thumb|250px|Naikintuvo [[MiG-15 fotokulkosvaidžio S-13 anga oro ėmiklio viršutiniame krašte.]] thumb|Britų naikintuvo, atakuojančio dvimotorį vokiečių naikintuvą [[Bf 110|Bf 110G fotokulkosvaidžio kadrai (1943 m. vasario 26 d.)]] Fotokulkosvaidis  – mažagabaritis automatinis fotoaparatas ar kino kamera, montuojamas koviniuose ar mokomuosiuose lėktuvuose objektyviam šaudymo kulkosvaidžiais ar patrankomis taiklumo įvertinimui. Lėktuvų fotokulkosvaidžiai paprastai valdomi sinchroniškai su patrankomis bei kulkosvaidžiais. Labiau šiuolaikiniuose orlaiviuose vietoje juostelinių fotokulkosvaidžių naudojamos vaizdo kameros, įrašinėjančios vaizdo kasetėse ar skaitmeniniuose atminties įrenginiuose.
Fotokulkosvaidžiai pirmą kartą paminėti Pirmojo pasaulinio karo laikais, tada juos naudojo oro šaulių apmokymui. Treniruotėms fotokulkosvaidžius įrengdavo vietoj aviacinių kulkosvaidžių bombonešių gynybiniuose taškuose arba naikintuvuose tvirtindavo po fiuzeliažu ar po sparnais ant pakabų. Tik vėliau imta integruotai montuoti fotokulkosvaidžius lėktuvų viduje. Šaulių mokymui skirti fotokulkosvaidžiai dažnai savo gabaritais, išvaizda bei tvirtinimo mazgais atitikdavo realius kulkosvaidžius. Pvz., britų fotokulkosvaidis Thorton-Pickard MK.III-H atrodė kaip Liuiso kulkosvaidis. Spėjama, kad dėl tokių fotokulkosvaidžių panašumo į realius kulkosvaidžius jie ir buvo pavadinti fotokulkosvaudžiais.
Fotokulkosvaidžiai plačiai paplito Antrojo pasaulinio karo metais, tada fotokulkosvaidžius įrengdavo naikintuvuose, bombonešiuose, šturmuotuvuose, mokomuosiuose lėktuvuose. Fotokulkosvaidžių fiksuoti vaizdai būdavo naudojami kaip įrodymas, kad pilotas ar oro šaulys pataikė į priešininko lėktuvą ir šis buvo numuštas. Ši metodika buvo plačiai naudojama liuftvafėje, JAV ir britų karinėse oro pajėgose. DVRA Karinėse oro pajėgose fotokulkosvaidžiai buvo naudojami rečiau, nors jų nauda apmokant ir oro mūšiuose buvo puikiai žinoma. Fotokulkosvaidžių kadrus dažnai naudojo karinėse kino kronikose. Pirma filmuota 20 sekundžių trukmės seka, kaip vokiečių lėktuvas 1941 m. birželio 22 d. 5 val. 20 min. atakuoja tarybinį naikintuvą I-153, saugoma Britų muziejaus Londone kolekcijoje.
Tarybinė aviacija dažniausiai naudojo fotokulkosvaidį PAU-22, o vokiečių – EK 16. Tarybinis fotokulkosvaidis SLP, gamintas XX a. 4-tą dešimtmetį Leningrado gamykloje GOMZ, naudojo 35 mm kino juostą ir galėjo nufilmuoti iki 200 kadrų, kurių formatas buvo 23,75×24 mm su sparta 10…17 kadrų/sek. Mechanizmas buvo elektrinis. Nuimamas objektyvas – Industar-7 su židinio nuotoliu 104,3 mm ir šviesine galia 1:3,5. Naudojant papildomą objektyvą buvo galima ant kiekvieno kadro užfilmuoti įstatytojo sekundmačio ciferblato vaizdą. Mechanizmas buvo apšildomas elektra.
Jokšai (Pilkalnio apskritis)
Jokšai (, nuo 1938 m. Seehuben) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 14 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 19 km į pietryčius nuo Lazdynų, prie Viliūnų ežero.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Jokšų kaimo bendruomenė 1936 m. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Lindikų valsčiui. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 8 ugniakurais. Tikinčiųjų dauguma priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai, katalikai – Bildviečių parapijai. Kaimo pakraštyje buvo mokykla. 1939 m. prie Jokšų prijungtas Skroblynų kaimas. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Auksinis trikampis (matematika)
dešinėje|miniatiūra|Auksinis trikampis. Kraštinių a/b santykis yra auksinis pjūvis φ. Viršūnės kampas yra . Kiekvienas kampas prie pagrindo yra lygus 72°. Auksinis trikampis – lygiašonis trikampis, kurio vienos iš lygių kraštinių ilgio santykis su pagrindo kraštinės ilgiu lygus skaičiui \varphi (aukso pjūviui).
Modzu
Modzi arba Modzu (墨子, Mòzǐ; 470 m. pr. m. e. – 391 m. pr. m. e.) – kinų filosofas, moizmo įkūrėjas, labiausiai žinomas dėl mokymų knygos „Modzu“, kuri buvo pabaigta po jo mirties.
Modzi gyveno Konfucijaus mirties laikotarpiu Tengdžou, Šandongo provincijoje, Kinijoje, amatininkų šeimoje. Užaugęs dirbo kilmingų asmenų rūmuose, tarnavo valstybės tarnyboje, įkūrė valstybės tarnautojų ir patarėjų mokyklą.
Įkūrė moizmą, grindžiamą paprastumo ir pacifizmo principais. Moizmas išnyko po Kinijos susivienijimo, bet atsigavo XX a. pradžioje.
Klykūnai (Ukmergė)
Klykūnai – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Siesikų.
Valstybinis psichikos sveikatos centras
Valstybinis psichikos sveikatos centras – Lietuvos nacionalinės sveikatos sistemos (LNSS) biudžetinė sveikatos priežiūros įstaiga, kurios paskirtis yra visuomenės psichikos sveikatos priežiūros, pirminės ambulatorinės psichikos sveikatos priežiūros, priklausomybės ligų ir savižudybių prevencijos koordinavimas, gyventojų psichikos sveikatos ir jai įtaką darančių veiksnių stebėsena ir vertinimas, gyventojų psichikos sveikatos stiprinimas ir ugdymas. Įstaigos veiklos tikslas – vykdyti visuomenės sveikatos priežiūrą, siekiant mažinti gyventojų sergamumą psichikos ligomis bei savižudybių skaičių, gerinti visuomenės ir individo psichikos sveikatą, mokyti sveikos gyvensenos įgūdžių. Įstaigos savininko teises ir pareigas įgyvendina Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerija. Įregistruotas 	1999-01-08. Dirba 	31 darbuotojas (2016 m.). Direktorė Ona Davidonienė.