cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mažieji Dacai
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities Kisielkiemio valsčiaus kaimas. Priklausė Nemerkiemio parapijai. 1935 m. liepos 1 d. kaimas prijungtas prie Spirokų. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Sadovojės apylinkės kaimas.
Tendžiogala
Tendžiogala – kaimas Raseinių rajono savivaldybės šiaurės rytuose, 2 km į pietvakarius nuo Vosiliškio, šalia Praviršulio tyrelio. Šalia eina plentas. Yra dvaro sodybos liekanos.
Istorija
Tendžiogala XIV–XVI a. buvo svarbus administracinis centras Žemaitijoje, turėjo valsčių (minimas nuo 1386 m.). Buvo pilies teismas. XVIII a. pabaigoje Tendžiogalos pavietas buvo Šiaulių reparticijos sudėtyje. Buvęs Bialozarams priklausantis dvaras (minimas nuo 1575 m.), kuriame buvo po karo įrengta spiritų varykla, apgriuvęs.
Gyventojai
thumb|left|250px|Sodyba ir autobusų stotelė paplentėje
Kaukazo aviganis
Kaukazo aviganis – viena seniausių šunų veislių. Tai savarankiški, ištikimi, išdidūs šunys. Dažniausiai Kaukazo aviganiai laikomi agresyviais, tačiau kiekvieno šuns charakteris labiausiai priklauso nuo auklėjimo.
Istorija
Kaukazo aviganiai yra viena iš seniausių ir archaiškiausių žinomų molosinio tipo šunų veislių. Pirmieji šio tipo šunys atsirado Tibete. Tai buvo labai stambūs bei pikti šunys, kurie išimtinai gynė savo šeimininkus, teritoriją bei gyvulių bandas. Pirmasis žinomas rašytinis šaltinis yra datuojamas 1121 m. pr. m. e., kai toks šuo buvo padovanotas Kinijos imperatoriui. Vėliau šie šunys, keliaudami kartu su savo klajokliais šeimininkais, atsidūrė Azerbaidžano, Kazachstano stepėse, Gruzijos ir Armėnijos kalnuose bei priekalnėse. Šiomis sąlygomis susiformavo du Kaukazo aviganio, kaip veislės, tipai: kalnų ir lygumų. Kalnų tipo aviganis buvo ir yra raumeningesnis, stambesnis, ilgesnio plauko kailiu, trumpesnėmis kojomis nei lygumų tipo šuo. Lyguminis kaukazo aviganis truputį trumpesnio plauko, ilgesnių kojų bei lieknesnio sudėjimo. Maždaug II-III a. pr. m. e. šie šunys, dalyvaudami įvairiuose karo žygiuose kaip koviniai šunys, pateko ir į Europą, kur tapo daugelio stambių Europos šunų veislių protėviais. Dabartiniai Kaukazo aviganiai yra planinio veisimo rezultatas. Šios veislės šunims buvo pagerintas jų charakteris ir sarginės savybės, nors kartais dar prasiveržia instinktas pulti kitą gyvūną.
Fizinės savybės
Šuo yra didesnis nei vidutinio ūgio, stambaus, grubaus sudėjimo. Labai stiprus, ištvermingas. Aukštis peties lygyje: patinai ne žemesni nei 65 cm, patelės - nei 63 cm. Ilgio indeksas: patinai - 102-108 cm, patelės 105-110 cm. Judesiai greiti, elastingi. Dirbdamas ir judėdamas šuo praktiškai susilieja su aplinka. Spalva gali būti įvairi: nuo dėmėto iki vienspalvio. Kailis gali būti ilgaplaukis ir trumpaplaukis, bet su tankia pavilne. Uodega puošni, dažnai laiko užriestą į viršų. Seniau ausys būdavo kerpamos. Tai sąlygoja kelios priežastys: jos yra jautrios ligoms, šuo linkęs pjautis su kitais šunimis, taigi jos gali būti sužalotos, ir tiesiog dėl tradicijos. Šiais laikais ausų kirpimas nėra legalus, o pro nukirptą ausies kaušelį lengviau patenka infekcijos.
Murgai
Murgai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Verstaminų.
Autosoma
Autosomos – visos likusios chromosomos, išskyrus lytines chromosomas X ir Y. Žmonėse yra 22 poros autosomų. Kariotipe chromosomos yra išdėstomos pagal dydį ir numeruojamos pradedant nuo didžiausios ir baigiant mažiausia.
Jučiai (Gumbinės apskritis)
Jučiai arba Vesiolovka (, nuo 1938 m. birželio 6 d., 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Svobodos kaimo gyvenvietės kaimas Unguros upės kairiajame krante, 14 km į vakarus nuo Gumbinės.
Istorija
Prie Jučių, tarp dviejų į Ungurą įtekančių upelių, yra nadruvių piliakalnis. Manoma, kad pavadinimas kilo nuo lietuvininko Jotze pavardės, kuris XVI a. vid. gyveno gretimuose Lampsėdžiuose. Nuo 1525 m. Jučių valsčiaus centras. Iki 1709–1711 m. maro bei bado Jučiuose ir apylinkėse gyveno vien lietuvininkai (apie 98 %). Po Didžiosios Prūsijos kolonizacijos atsikėlė vokiečių kolonistų, prancūzų iš Šveicarijos, daugiausia evangelikai reformatai. Jiems 1727 m. pastatyta bažnyčia, kurioje vėliau pamaldos vyko ir evangelikams liuteronams. Jučiai tapo šveicarų kolonijos, vienos didžiausių Mažojoje Lietuvoje, centru. Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. Apie 1727 m. įsteigta pradžios mokykla. Reformatų kunigo D. E. Anderšo šeimos vaikų mokytoju 1746-1749 m. dirbo Karaliaučiaus universiteto absolventas Imanuelis Kantas. Susižavėjęs vietos lietuvių kalba ją vėliau gynė nuo germanizuotojų. Dar XIX a. pab. tautosakininkas Vilius Kalvaitis kaime užrašė daug lietuvių pavardžių, surinko smulkiosios tautosakos. XX a. pr. Jučius sudarė netaisyklingas keliolikos sodybų gatvinis kaimas, keliolika vienkiemių aplink jį, geležinkelio stotis; buvo akivaizdžių senovės rėžinės žemėvaldos liekanų. 1939 m. gyveno 374 žmonės.1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1938 m. pervadintas Imanuelio Kanto vardu. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Černiachovsko rajono Krasnopolianskojės apylinkės kaimas.
René Magritte
thumb|200px|„Tai ne pypkė“ (Ceci n'est pas une pipe), 1928-1929 m. thumb|200px|„[[Žmogaus sūnus“ (Le fils de l'homme), 1964 m.]] Renė Magritas (, 1898 m. lapkričio 21 d. – 1967 m. rugpjūčio 15 d.) – XX a. belgų dailininkas siurrealistas.
Savo kūriniuose Renė Magritas vaizdavo kasdienius objektus jiems svetimoje aplinkoje. Dailininką ypač domino tikrovės ir atvaizdo problema.
Biografija
Renė Magritas gimė 1898 m. lapkričio 21 d. Lesinio mieste Belgijoje. Buvo vyriausias šeimoje iš trijų sūnų. Jaunystę praleido Šarlerua. 1910 m. pradėjo mokytis piešimo. Jo motina baigė gyvenimą savižudybe, kai Renė buvo 13 metų. 1916 − 1918 m. R. Magritas su pertraukomis mokėsi Karališkojoje vaizduojamųjų menų akademijoje Briuselyje. 1920 m. pirmą kartą jo paveikslai eksponuoti Briuselio Dailės centre. 1921 m. R. Magritas atliko karinę tarnybą, po to trumpai dirbo dizaineriu tapetų gamykloje, susipažino su Briuselio avangardistų aplinka. 1922 m. pamatė Giorgio de Chirico paveikslo „Meilės daina“ reprodukciją, kuri jį paveikė. Dailininkas tapė paveikslus, įtakotus to meto modernistinių dailės srovių: kubizmo, metafizinės tapybos. 1922 m. R. Magritas vedė Georgette Berger, pažįstamą iš vaikystės. 1923 m. jo kūriniai eksponuoti Karališkojo menininkų ratelio parodoje Antverpene kartu su Lyonel Feininger, El Lissitzky, László Moholy-Nagy ir Paul Joostens kūriniais. 1925 m. Renė nutapė pirmąjį surrealistinį paveikslą „Pasiklydęs žokėjus“ (Le jockey perdu) ir sutiko belgų siurrealistų poetą E. I. T. Mesens, kuris tapo ilgamečiu draugu ir bendražygiu. 1927 m. įvyko pirmoji R. Magrito personalinė paroda Kentauro galerijoje Briuselyje, kuri kritikų buvo įvertinta nepalankiai.
1927 m. R. Magritas persikėlė į Prancūziją, apsistojo Le Perė prie Marnos vietovėje netoli Paryžiaus, kuriame susipažino su siurrealistų grupės nariais: Jean Arp, André Breton, Salvador Dalí, Paul Eluard ir Joan Miró. 1928 m. R. Magritas eksponavo siurrealistų parodoje Goemans galerijoje Paryžiuje. Siurrealistų grupės lyderis Paryžiuje Andrė Bretonas buvo antikatalikiškų pažiūrų ir kai R. Magrito žmona atėjo į menininkų susirinkimą su auksiniu kryžiumi, paliktu jos šeimos − tarp menininkų įvyko kivirčas. 1930 m. R. Magritas grįžo į Belgiją, kur vėliau sunaikino visus Paryžiaus periodo atsiminimo daiktus vos nepadegdamas savo namo. Briuselyje dailininkas praleido visą likusį savo gyvenimą, pradėjo vesti pabrėžtinai buržua gyvenimo būdą. 1933 m. įvyko jo personalinė paroda Briuselio vaizduojamųjų menų rūmuose. 1936 m. dailininko kūryboje įvyko pasikeitimas, kurį jis paaiškino taip: „vieną naktį aš atsibudau naktį kambaryje, kuriame buvo narvelis su miegančiu paukšteliu, tačiau per klaidą aš narvelyje pamačiau kiaušinį ... ir buvau šokiruotas šiuo susijusiu ryšiu tarp objektų: narvelio ir kiaušinio, kai anksčiau aš bandžiau išreikšti šį šoką tapydamas tarpusavyje nesusijusius objektus“.
1936 m. įvyko pirmoji R. Magrito personalinė paroda JAV, Julien Levy galerijoje Niujorke ir 1938 m. − Anglijoje, Londono galerijoje. 1936 m. R. Magrito kūriniai eksponuoti bendroje dadaistų ir siurrealistų parodoje Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje. Antrojo pasaulinio karo metu R. Magritas pradėjo eksperimentuoti dailėje įtraukdamas impresionistinės dailės motyvus, ypač atliepiančius O Renuaro dailę. Tai paaiškino taip: „''prieš karą savo tapyba išreiškiau nerimą, tačiau karo metai mane išmokė, kad svarbiausia yra išreikšti žavesį. Aš gyvenu labai bjauriame pasaulyje''“. 1947 m. R. Magrito kūryboje įvyko dar vienas trumpas pasikeitimas, kai jis pradėjo kurti kvailai ir negrabiai nupieštais atrodančius kūrinius, kurie sukėlė skandalą 1948 m. parodoje Paryžiuje. Po to dailininkas kūrė ikikarine siurrealistine maniera. 1965 m. įvyko jo retrospektyvinė paroda Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje, ta proga dailininkas apsilankė JAV. 1951-53 m. dailininkas kūrė monumentaliąją sienų tapybą kazino Knokė mieste. Renė Magritas mirė nuo kasos vėžio 1967 m. rugpjūčio 15 d., palaidotas Briuselyje. Name, kuriame gyveno R. Magritas su žmona, įsteigtas Renė Magrito memorialinis muziejus. Stambi dailininko kūrinių kolekcija sukaupta 2009 m. atsidariusiame R. Magrito muziejuje, kuris yra Belgijos karališkųjų dailės muziejų dalis Briuselyje.
Votumas
Pasitikėjimo votumas
Palaikomasis balsas itin svarbus, išreiškiant pasitikėjimą kuriuo nors asmeniu arba institucija (pvz., Vyriausybe), vad. „pasitikėjimo votumas“. Jis reikalingas konkrečiai politinei veiklai vykdyti (pvz., Vyriausybės atveju - jos programos įgyvendinimui). Neretai būna numatytas valstybių Konstitucijose kaip privalomoji institucijų veiklos sąlyga (tiek pradžioje, tiek ir vėliau, t. y. tikrinantis atstovaujamosios valdžios pasitikėjimą vykdomosios valdžios institucijomis).
Minedas
Mindaugas Jonušas (Minedas; g. 1987 m. rugsėjo 16 d.) – Lietuvos popmuzikos atlikėjas iš Klaipėdos.
Biografija
Minedas 2004 m. įkūrė grupę „Atominis Traukinys“, dar po pusmečio – „Hobs“. Baigė Klaipėdos „Gedminų“ mokyklą, įstojo į Laivų ir jūreivystės aukštesniąją mokyklą. 2005 m. dalyvavo TV3 laidoje „Labirintai“, kuri nuo tada tapo dainininko vizitine kortele bei tramplinu tolimesniam populiarumui. 2006 m. gruodį išleistas debiutinis albumas „Geriausias albumas pasaulyje“, kurį, pasak paties Minedo ir jo vadybininko, prodiusavo kompanija Monako produkcija.
2007 m. dalyvavo Eurovizijos atrankoje, kurioje dainavo pusiau lietuviškai, pusiau vokiškai, bet komisijos liko nesuprastas. Netrukus buvo pranešta, kad Minedas bus BTV humoro laidos „Šalia kelio“ apžvalgininkas, tačiau vėliau tai buvo paneigta. 2008 m. kovo mėn. dainininkas pareiškė baigiantis savo karjerą, vėliau rengė koncertus, kurie nesulaukė susidomėjimo. Buvo TV3 laidos „Ambrozijos TV“ rubrikos vedėjas.
2014 m. sukūrė savo vardo prekės ženklą. Vienas tokių prekės ženklų – kuriamos tamsiai rudos spalvos „Minedo maikutės“.
Tų pačių metų rugsėjo 26 d. Klaipėdos Ievos Simonaitytės bibliotekoje įvyko Minedo knygos „Pasaulis Minedo akimis“ pristatymas. Pasak autoriaus, išleisti knygą buvo pati geriausia idėja, galinti įprasminti jo dešimties metų muzikos scenoje sukaktį.
Taip pat 2014 m. spalio 18 d. įkūrė socialinį projektą „Nebūk naivus kelyje“, šiuo metu yra projekto vadovas. Organizuojamos paskaitos saugaus elgesio kelyje tema, eisenos, teikiama psichologinė pagalba keliuose mirusiųjų artimiesiems.
Vertinimai
M. Jonušas kartais ironiškai tituluojamas „neįvertintu talentu“ bei lyginamas su tokiais dainininkais, kaip Antanas Nedzinskas ir Valdas Karklelis.
Semeniškiai (Biržai)
Semeniškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, dešiniajame Rovėjos upės krante. Kaime yra išlikusios dvi kapinės: Senosios (katalikų) ir Naujosios (reformatų). Semeniškių kapinėse palaidoti Jonas Mekas su tėvais, poetas Edvardas Jokūbas Daukša.
Žymūs žmonės
Kaime gimė žymus išeivijos lietuvių menininkas Jonas Mekas (1922-2019) ir jo brolis Adolfas Mekas (1925–2011). J. Mekas 1949 m. išleido knygą „Semeniškių idilės“.
IT
IT gali reikšti:
It gali reikšti:
it gali reikšti:
Azijos infrastruktūros investicijų bankas
Azijos infrastruktūros investicijų bankas (, AIIB) – tarptautinė finansinė institucija, kurios paskirtis suteikti finansavimą Azijos ir Okeanijos regiono šalių infrastruktūros projektams. AIIB įkurta Kinijos vyriausybės iniciatyva: 2015 m. birželio mėn. pasirašyta banko steigimo sutartis, o 2016 m. sausio 16 d. įvyko steigiamasis susirinkimas, oficialiai paskelbęs institucijos veiklos pradžią.
Istorija
Apie planus steigti AIIB Kinija pranešė 2013 m. spalio 2 d., kai Indonezijoje lankėsi naujai paskirtas Kinijos prezidentas Si Dzinpingas. Lygiai po metų pakvietė kitas valstybes jungtis prie tolimesnio idėjos plėtojimo. Iš pradžių atsiliepė 21 valstybė, bet tarp jų nebuvo nei vienos iš ekonomiškai stiprių išsivysčiusių šalių. Iki 2015 m. kovo pabaigos sąrašas pasipildė iki 57 valstybių. Tų pačių metų balandį susidomėjimą parodžiusių šalių atstovai susitiko Pekine, o gegužę – Singapūre. Birželio pabaigoje buvo pasirašyti banko steigimo dokumentai, kurie įsigaliojo gruodžio mėnesį. AIIB pradėjo savo veiklą pirmąjame šalių narių susirinkime, įvykusiame 2016 m. sausio 16 d. Pekine.
Tikslai
AIIB siekia sutelkti finansinius šalių narių pajėgumus ir juos nukreipti į infrastruktūros plėtrą besivystančiose Azijos šalyse. Manoma, kad AIIB buvo Kinijos pasiūlytas kaip įrankis Juostos ir kelio iniciatyvos įgyvendinimui, nes apie abu projektus paskelbta panašiu metu. Kiti analitikai tuo abejoja, nes AIIB valdymo struktūra neužtikrina Kinijos dominavimo sprendimų priėmime, todėl kitų šalių narių sprendimu finansavimas gali būti skiriamas projektams, kuriems Kinija galbūt ir nepritartų. Todėl manoma, kad AIIB Kinija inicijavo siekdama platesnių tikslų nei tik Juostos ir kelio įgyvendinimas.
Valdymas
thumb|right|225px|AIIB būstinės pastatas [[Pekinas|Pekine, Čaojango rajone.]] AIIB valdomas panašiai kaip ir kiti tarptautiniai vystymo bankai: kartą metuose sušaukiama Vadovų taryba, sudaryta iš valstybių narių atstovų, yra aukščiausias valdymo organas, priimantis pagrindinius sprendimus, o jų įgyvendinimu rūpinasi mažesnės apimties Direktorių taryba, kurią sudaro kai kurie Vadovų tarybos nariai. Direktorių tarybai vadovauja jos narių išrinktas prezidentas. Balsuojant dėl sprendimų, kiekvienas Vadovų tarybos narys turi skirtingo svorio balsą, susietą su valstybės įnašo į AIIB dydžiu. Pavyzdžiui, įkūrimo metu didžiausiu dalininku buvo Kinija, turėjusi 25 % balsavimo galios, antroje vietoje buvo Indija su 8 %, o trečioje – Rusija su 6 %.
Kadangi AIIB yra regioninio pobūdžio vystymo bankas, jo prezidentu gali tapti tik Azijos arba Okeanijos šalies narės pilietis. Prezidentą renka Vadovų taryba, tam reikalinga 2/3 balsų dauguma, įskaitant ir balsų galią. Kadencijos trukmė 5 metai, o tas pats pats asmuo gali būti išrenkamas ne daugiau kaip du kartus.
AIIB prezidentai:
Narystė
2023 m. duomenimis, AIIB turi 92 pilnateises valstybes nares:
Veikla
thumb|right|275px|[[Pakistanas|Pakistano Chaiber Pachtunchvos provincijoje ant Indo upės esanti Tarbelos užtvanka. Jos plėtra buvo finansuota AIIB ir Pasaulio banko lėšomis.]] AIIB skiria paskolas Azijos šalims, kurios į banką kreipiasi su prašymais finansuoti su infrastruktūra susijusius projektus. Projektai gali būti finansuojami išskirtinai AIIB lėšomis arba gaunant papildomą finansavimą iš kitų šaltinių, pvz., Pasaulio banko arba Azijos vystymo banko.
Paširvintis
Paširvinčiu vadinami:
Murgeliai
Murgeliai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Veisiejų.
Brokas (upė)
Brokas  – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose, Mazovijos Vysokio ir Zambruvo apskrityse. Dešinysis Bugo upės intakas. Upė teka Aukštutinės Mazovijos aukštumos geografiniame regione. Upė išteka netoli Broko ir Jablon Ušinskių kaimų. Į upę įteka Strugos ir Brok Mali upės. Upė teka per Mazovijos Vysokio ir Čiževo miestus.
Marius Šavelskis
Marius Šavelskis (g. 1994 m. liepos 30 d.) – Lietuvos lengvaatletis, ėjikas.
2015 m. įvykdė normatyvą į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes.
Trečiasis skilvelis
Tarp skliauto šulų ir gumburų priekinėje sienoje yra porinės angos, sujungiančios trečiąjį ir šoninius skilvelius. Užpakalinę trečiojo skilvelio sieną sudaro užpakalinė smegenų jungtis.
Apatinę skilvelio sieną sudaro speniniai kūnai, pilkasis gūbrys, regos nervų kryžmė ir priekinė akytoji medžiaga.
Viršutinę skilvelio sieną sudaro epitelinė plokštelė, kuri šoniniais kraštais suaugusi su gumburo smegeniniais ruoželiais, jos viršūnė prisitvirtinusi ties tarpskilvelinių angų kraštais, o užpakalinis kraštas suaugęs su kankorėžines liaukos paviršiumi. Viršutinis šios plokštelės kraštas suaugęs su švelniojo dangalo kloste, kurios kraštai įsiterpę į šoninių skilvelių ertmes ir turi daug išaugų su tankiu kraujagyslių tinklu (gysliniu rezginiu).
Skilvelių gysliniai rezginiai gamina smegenų skystį, kuris išsiskiria į skilvelių ertmes. Trečiojo skilvelio vidinis sienų paviršius nelygus, vietomis yra įdubimų, vadinamų kišenėmis.
Dominykas Bociarskis
Dominykas Bociarskis (1836 m. Pavirvyčio dvaras, Tryškių valsčius – 1914 m. Varšuva) – Lietuvos visuomenės ir kultūros veikėjas, teisininkas.
Biografija
Mokėsi Telšiuose, Šiauliuose, Vilniaus bajorų institute. 1860 m. baigė Maskvos universitetą, studijų metais į kultūrinę veiklą įtraukė lietuvių studentus.
1861–1862 m. dėstė rusų kalbą ir istoriją Varnių kunigų seminarijoje. Iki 1863 m. sukilimo kurį laiką buvo taikos tarpininko pavaduotojas Šiaulių apskr., prisidėjo prie sukilimo rengimo. 1862 m. pabaigoje suimtas, iki 1863 m. gegužės mėn kalintas Daugpilio tvirtovėje, vėliau ištremtas į Sibirą. Nuo 1868 m. gyveno Varšuvoje, 1874–1876 m. advokato padėjėjas Sankt Peterburge, 1876–1913 m. advokatas Kaune. Gyvenimo pabaigoje nuo lietuvių tautinio judėjimo nutolo.
Žilvitinis karklas
Žilvitinis karklas (Salix viminalis, sin. vytinis gluosnis, žilvitis) – viena iš gluosnių genties (Salix) rūšių.
Tai 1,5–4 m aukščio krūmas, augantis drėgnose vietose, grioviuose, upių ir ežerų pakrantėse. Lietuvoje labai dažnas. Šakos ilgos, su 10–15 cm ilgio, 1,5 cm pločio lapais. Lapai siaurai lancetiški, lygiakraščiai, pakraščiai pasirietę žemyn, plaukuoti abipus. Jaunos šakelės žalsvos arba melsvos, labai lanksčios, todėl naudotos pynimui. Žydi anksti pavasarį, balandžio mėnesį. Mediena po žieve be briaunelių.
thumb|left|180px|Požymiai thumb|left|240px|Žydintis žilvitis
Potala
thumb|right|350px|Potala Potala  – Tibeto architektūros statinys, rūmai ir šventykla, statytas XVII a., esantis Lasoje, istorinėje Tibeto sostinėje, ant Raudonosios kalvos (Marpo Ri). Tai – žinomiausias ir impozantiškiausias Tibeto pastatas. Jo statydintojas buvo Ngavangas Lobsangas Gyatso.
Nuo pastatymo buvo Tibeto vyriausybės būstinė ir oficiali Tibeto dvasinio ir pasaulietinio valdovo Dalai Lamos rezidencija iki 1959 m., kai vyriausybė ir Dalai Lama pasitraukė iš šalies.
Potala – iš hindi kalbos pasiskolintas žodis, reiškiantis vietą, kurioje gyveno bodhisatva Avalokitešvara. Tikima, kad Dalai Lama esąs jo reinkarnacija.
Raida
thumb|200px|Dalai Lama V Manoma, kad pirmieji Lasos rūmai šioje vietoje buvo statyti dar karaliaus (imperatoriaus) Songtseno Gampo. Šis valdovas, vedęs budizmą išpažinusias Nepalo ir Kinijos princeses, VII a. baigė vienyti Tibetą, šalyje įdiegė budizmą ir į Lhasą perkėlė sostinę.
1645 m. pradėti devynaukščių Baltųjų rūmų (Potrang Karpo) statybos darbai, kurie baigti jau po trejų metų. Raudonieji rūmai (Potrang Marpi) buvo pristatyti 1690–1693 metais. Įkurto netoli Baltųjų rūmų pastato aukštis (kai kur – 13 aukštų) ir raudonos sienos skiria jį nuo likusio komplekso. Dar labiau rūmus išplėtė vėlesnieji Dalailamos, ypač XVIII amžiuje. Tada pastatas įgijo dabartinį pavidalą. Šis statinys buvo skirtas religinėms reikmės, todėl kai 1682 m. mirė Penktasis Dalai Lama, ši liūdna žinia paskelbta tik po 12 metų, baigus statybą. Mat, bijota, jog gali būti sustabdyti darbai.
Naujuosius rūmus dalai lama iš karto pasirinko savo administracine būstine, ir vėliau ji liko viena jo rezidencijų. Nors Potala naudotasi tik kaip žiemos rezidencija po to, kai XVIII a. pabaigoje pastatyta Norbulingkos vasaros rezidencija, nuo pat dalai lamos persikėlimo iki 1959 m. (kai Kinija okupavo Tibetą) ji laikoma šio dvasinio šalies vadovo būstine.
Architektūros ypatumai
Potala, baltos ir ochros spalvų fortas auksaspalviu stogu, keturis šimtmečius buvo dalai lamos rezidencija. Tai aukščiausias pastatas viename aukščiausiai (3700 m virš jūros lygio) įsikūrusių miestų. Keliautojai ir maldininkai jį mato iš tolo – ir žino, kad artėja prie šventojo Lhasos miesto. Būdama tarsi iškalta kalne, ant kurio stovi, Potala yra originaliausias Tibeto meno pavyzdys. Masyvi, bet paprasta jos architektūra tobulai dera prie kraštovaizdžio – regis, tai tiesiog kalvos, ant kurios stovi, dalis.
Stačiakampes struktūras vainikuoja statūs stogai su kraigais ir gilyn einančios kampuose užsilenkiančios pastogės, būdingos tradicinei Nepalo ir Kinijos architektūrai. Potalos šventyklos Tibete vadinamos „auksiniais stogais" dėl to, kad yra prašmatniai išpuoštos auksu. Pastatas turi 13 aukštų ir pats yra 117 m, čia daugiau kaip 1000 kambarių, apie 10 000 šventyklų, 200 000 statulų ir laidojimo stūpos (čortenai), kur ilsisi 8 dalai lamos (nuo penktojo iki tryliktojo, išskyrus šeštąjį).
Potalą galima pasiekti dvejais 130 m aukščio laiptais. Jie prasideda ant pietinio kalvos šlaito esančiame Stolo kaime. Patekus į rytinę prieigą ir priėjus išorinį kiemelį (Deyang Shar) atsiduri prie laiptų, kuriais kopiant yra pasiekiami Baltieji rūmai ir kambariai, kuriuose anksčiau gyveno dalai lama. Iš čia yra patenkama į baltojo statinio apjuostus Raudonuosius rūmus – jie yra išvaizdžiausia komplekso dalis.
Baltieji rūmai
thumb|200px|Baltieji rūmai thumb|200px|Dalai lamos apartamentai thumb|200px|Raudonieji rūmai Potalos architektūra labai stipriai įtakota tvirtovių (dzongų) statybos tradicijų. Kaip daugumos senesnių Tibeto rūmų ir vienuolynų išorinės sienos yra iš akmens ir kildamos viršų darosi plonesnės. Durys, langai, lubų sijos, balkonai ir kolonos yra mediniai. Plokšti stogai gali būti naudojami kaip gyvenamasis plotas po atviru dangumi. Užpakalinė rūmų dalis ir kiekviena pusė yra sustiprintos apvaliais bokštais. Vingiuoti laiptai ir šoninės akmeninės sienos kyla tiesiai iš apačios iki daugelio vartų pietiniame fasade.
Atrodo, rūmuose yra nesuskaičiuojama daugybė salių, terasų, koplyčių, koridorių ir gyvenamųjų kambarių. Audiencijų salė aukščiausiame rytiniame Baltųjų rūmų masyve buvo labai svarbi anksčiau, kai rūmai atliko administracinio centro vaidmenį. Čia buvo sutelktos svarbios politinės ir ekonominės funkcijos, atliekamos kiekvieno Dalailamos įšventinimo ir oficialaus pripažinimo ceremonijos. Kylančią per kelis aukštus salę tibetiečių pripratimu į tris perėjas skiria dvi medinių kolonų, besiremiančių į šviesiai dažytus ir prašmatniai išraižytus laikytuvus ir lubų plokštes, eilės.
Asmeniniai Dalai lamos apartamentai buvo viršutiniame to paties masyvo aukšte. Šalia dviejų didelių saulėtų salių, atgręžtų atitinkamai į Rytus ir Vakarus įrengtos koplyčios, bibliotekos, gyvenamieji ir vonios kambariai, viskas prabangiai išpuošta ir apstatyta. Vakarinėje Baltųjų rūmų pusėje rasdavo prieglobstį daugiau kaip 100 vienuolių.
Rūmų sienos, kad atlaikytų žemės drebėjimus, buvo sutvirtintos – jų ertmės užpildytos lydytu variu.
Raudonieji rūmai
Raudonieji rūmai buvo išimtinai naudojami religinėms apeigoms, meditacijai, maldai. Jų interjeras papildytas gausia puošyba.
Vakarinių priėmimų salė – tai ceremonijoms skirta 725 m² ploto patalpa. Joje dar stovi šeštajam dalai lamai priklausęs krėslas. Didingą dalai lamų (penktojo, dešimtojo ir dvyliktojo) kapų koplyčią dengia stūpa – 13,7 m aukščio ir išpuošta 3670 kg aukso, kurį dovanojo Potalos įkūrėjas. Stūpos formos kapą dengia auksinė inkrustuota perlais ir pusbrangiais akmenimis plokštė. Sienas puošia daugiau negu 550 freskų. Kitose Raudonųjų rūmų salėse palaidoti Dalailamos nuo septintojo iki tryliktojo. Dėl simbolinių priežasčių Potalos šventyklos įsikūrusios viršutinėse pastato terasose.
Toliau matomi septintojo, aštuntojo ir tryliktojo dalai lamų čoternai bei Šventojo Gimimo koplyčia, kurioje yra vienuoliktojo dalai lamos kapas. Trijų erdvinių mandalų koplyčioje matomos mandalos, sudėto iš brangiųjų akmenų, siejamų su trimis svarbiausiomis tantrizmo dievybėmis. Pergalės prieš tris pasaulius koplyčioje įrengta biblioteka, kurioje saugomi vertingi mandžiūrų tekstai. Arijos Lokešvaros koplyčia (labiausiai garbinama Potaloje) ypač graži. Sakoma, kad ji kadaise priklausė Songtseno Gampo rūmams, kaip ir aukštu žemiau esantis meditacijų kambarys.
Potala šiandien
Neįmanoma pervertinti Potalos rūmų kaip architektūros kūrinio ir kaip Tibeto meno bei kultūros saugyklos svarbos, nes jie kaip reta išsilaikė, kai daugelis kulto pastatų Tibete buvo sugriauti per Kultūrinę revoliuciją praėjusio amžiaus septintojo dešimtmečio antrojoje pusėje.
Šiomis dienomis ima dominuoti šviesesnis požiūris į kultūrinį palikimą. Skiriama lėšų Potalai ir jos turtams prižiūrėti. Piligrimams vėl leidžiama melstis jos šventovėse.
Selmiestis
Selmiestis – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 18 km į šiaurę nuo Kuršėnų, prie kelio Auksučiai–Raudondvaris (Šiauliai).
Istorija
Nuo 1920 m. kaimas priklausė Kruopių valsčiui, nuo 1950 m. – Žarėnų apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Žarėnų–Latvelių tarybiniam ūkiui.
Panaikintas 1986 m.
Točigio prefektūra
Točigio prefektūra  – Japonijos prefektūra, įsikūrusi Kanto regione. Sostinė – Ucunomija. Uconomija garsėja giozomis, kiniškais koldūnais. Šiame mieste taip pat yra vienas didžiausių šiaurės Kante parduotuvių rajonas – „Bell Mall“ (pažodžiui – Varpo parduotuvių rajonas).
Niko miestas, kuris garsėja senovinėmis šintoistų šventovėmis ir budistų šventyklomis, yra įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, priklauso šiai prefektūrai. Į jį traukiniu iš Tokijo galima nusigauti per valandą.
Istorija
Nikkō Tošiogu pastatymas 1617 m. sukėlė nacionalinį dėmesį Niko miestui. Tokugavos šiogūnato pastangomis imtas tiesti Nikkō kaidō (日光街道, dalis pagrindinio kelio, jungiančio Niko miestą su Edo) ir rengiamos gausios procesijos Iejasu Tokugavos, Tokugavos šiogūnato įkūrėjui, pagerbti.
Geografija
thumb|250px|Točigio prefektūros žemėlapis.
Miestai
Tošigio prefektūroje yra 14 miestų:
Miesteliai ir kaimai
Pateikiami miesteliai ir kaimai pagal apskritį:
Miestų, miestelių ir kaimų susijungimai
Nuo 2005 m. įvykdyta 10 miestų, miestelių ir kaimų susijungimų. Dar 2007 m. kovo 31 d. įvykdytas paskutinysis sujungimas, kai prie Ucunomijos buvo prijungti Kamikavačio ir Kavačio miesteliai (abu – Kavačio apskrities).
Aplankytini objektai
thumb|150px|Kegono krioklys Niko miestas žymus objektais, kurie yra įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Tai Rinnodžis, Niko Tošiogu, Futarasano šventovę ir Taiyuin. Kegono krioklys, taip pat esantis Niko mieste, pritraukia daugybę turistų.
Įžymieji miesto objektai:
Sportas
Ibarakyje yra šios sporto komandos.
Futbolo: Ledo ritulio:
Povilas Vaitonis
Povilas (Paul) Vaitonis (1911 m. rugpjūčio 15 d. Užpaliuose – 1983 m. balandžio 23 d. Hamiltone, Kanadoje) – Lietuvos ir Kanados šachmatininkas, tarptautinis meistras, keliskart Lietuvos ir Kanados čempionas bei šachmatų olimpietis. Prieškaryje taip pat 3 kartus tapo Lietuvos šuolių su kartimi čempionu.
Biografija
P. Vaitonis gimė išsimokslinusio ūkininko šeimoje. Nuo 5 metų buvo mokomas žaisti šachmatais, vėliau pradėjo žaisti mokyklos turnyruose. Jam sekėsi kelios sporto šakose (kiekvienoje jų ne vieną sykį kartu su komandomis iš Lietuvos dalyvavo Baltijos šalių žaidynėse) – krepšinis, futbolas (gynė Lietuvos rinktinės garbę), tenisas, badmintonas ir šuoliai į aukštį su kartimi. Pradėjęs bakalauro studijas Kauno universiteto Humanitariniame fakultete, ėmė žaisti šachmatais aukštesniu lygiu. 1931 m. jis laimėjo savo Universiteto šachmatų turnyrą, 1932 m. iškovojo Kauno miesto čempiono titulą. Vėliau P. Vaitonis tęsė magistro studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete. Sėkmingai žaidė Lietuvos šachmatų čempionatuose, Lietuvos komandos sudėtyje dalyvavo šachmatų olimpiadose užsienyje.
Antrojo pasaulinio karo metu artėjant Raudonajai Armijai, 1943/44 m., su pabėgėlių banga pasitraukė iš Lietuvos į Vakarus, kad išvengti galimų represijų. Paliko Lietuvą patekdamas per Baltijos jūrą į Švediją. Čia sutiko savo būsimąją žmoną Magdaleną. Sukūrę šeimą jie žadėjo čia apsistoti laikinai ir Lietuvai išsilaisvinus sugrįžti į tėvynę, tačiau 1949 m. jiedu su ten gimusia dukrele Danute atvyko į Kanadą, apsigyveno Hamiltone (Ontarijo prov.). Pradėjo dirbti paprastu darbininku, tačiau labai greitai gavo geresnį darbą. Baigęs apskaitos kursus bei McMaster universitete įgijęs ekonomikos ir politikos bakalauro laipsnį, P. Vaitonis 24 metus dirbo buhalteriu „Bell Thread“ kompanijoje. Prieš išeidamas į pensiją, sulaukęs 70-ies, jis buvo lietuvių kredito kooperatyvo „Talka“ vadovas. Visą tą laiką aktyviai žaidė šachmatais, atstovavo Kanadai.
P. Vaitonis buvo vedęs. Žmona Magdalena Martinkutė, vaikai Danutė (Donna), Vida, Nijolė, Rūta, Džina (Gina), Algis.
Lengvaatlečio pasiekimai
P. Vaitonio rezultatai Lietuvos lengvosios atletikos čempionatuose (šuolių su kartimi rungtyje):
Visais atvejais P. Vaitonis buvo Lietuvos gimnastikos sporto federacijos (LGSF) narys.
Šachmatų olimpiadose
P. Vaitonis žaidė už Lietuvą keturiose oficialiose ir vienoje neoficialioje šachmatų olimpiadoje:
Lietuvoje
Nuo 1931 iki 1941 m. Lietuvos šachmatų čempionatai vykdavo dviem etapais: pretendentų turnyras, kurio pirmos vietos laimėtojas žaisdavo mačą dėl absoliutaus čempiono vardo su tuometiniu Lietuvos absoliučiu čempionu. P. Vaitonis laimėjo tris pretendentų turnyrus (1934, 1937 ir 1938 m.). Žaidė dėl absoliutaus čempiono titulo mačą tris kartus ir visus juos pralaimėjo prieš Vladą Mikėną: 1934 m. (2 : 6), 1937 m. (4,5 : 5,5) ir 1938 m. (3 : 9).
1931 m. pretendentų turnyre jis buvo 5-tas, 1932 m. - 2-as, 1935 m. - 4-tas., 1936 m. turnyras nebuvo baigtas, mačas nebuvo žaidžiamas. Apie 1939 ir 1940 m. turnyrus žinių nepateikiama. Nuo 1941 m. mačai buvo panaikinti, ir turnyro laimėtojas iš karto tapdavo Lietuvos čempionu. P. Vaitonis 1941 m. buvo 2-as, 1942 m. nedalyvavo. 1943 m. jis buvo 4-tas, o 1944 m. turnyras nebuvo baigtas.
Kanadoje
1949 m. atvykęs į Kanadą, tęsė šachmatininko karjerą. 1953–1955 m. vedė savaitinį šachmatų skyrelį laikraštyje „The Hamilton Spectator“. 1949 m. užėmė 5 vietą Kanados šachmatų čempionate Arvidoje. 1951 ir 1957 m. laimėjo Kanados pirmenybes Vankuveryje. 1952 m. rugsėjo/spalio mėn. buvo 19–tas 2-ajame Interzonal turnyre Stokholme. Kanados čempionate 1953 m. Vinipege užėmė 3 vietą.
Kanadai atstovavo dviejose šachmatų olimpiadose, kur pasiektas bendras rezultatas sudarė +10 -8 =10:
1952 m. jam buvo suteiktas FIDE tarptautinio meistro vardas. 1960–aisiais metais toliau žaidė Kanados pirmenybėse bei atskirose komandose (lietuvių šachmatų klube, McMaster).
Atminimas
2011 m. liepos 9 d. Toronte įvykusiame Kanados šachmatininkų suvažiavime turnyro metu įvyko oficiali ceremonija, kurioje į Kanados šachmatininkų šlovės muziejų oficialiai P. Vaitonis priimtas kaip pirmasis lietuvis, tapęs tarptautiniu šachmatų meistru.
Audrius Žiugžda
Audrius Žiugžda (g. 1971 m. birželio 12 d. Marijampolėje) – bankininkas vadybininkas.
Biografija
Nuo 1992 m. AB „Vilniaus bankas“ (vėliau – AB „SEB Vilniaus bankas“) tarnautojas. Ėjo įvairias vadovaujančias pareigas, sparčiai kilo karjeros laiptais. SEB VB banko Karoliniškių filialo komercijos direktorius, Finansų institucijų departamento direktorius, nuo 2001 m. iki 2003 m. VB banko grupės bendrovės „VB lizingas“ (dabar „SEB VB lizingas“) generalinis direktorius, nuo 2003 m. iki 2004 m. AB (SEB) Vilniaus banko Verslo klientų ir finansų institucijų departamento direktorius, nuo 2004 m. iki 2006 m. banko prezidento pavaduotojas, Mažmeninės bankininkystės tarnybos direktorius, 2006-2009 m. SEB banko prezidentas, valdybos pirmininkas. 2010-2011 m. dirbo TEO generalinio direktoriaus patarėju strateginių projektų valdymo klausimais. 2011 m. vasario mėn. - 2013 m. gruodžio mėn. dirbo Šiaulių banko administracijos vadovu. „Mentor Lietuva“ valdybos narys. Nuo 2020 m. lapkričio mėn. tapo tarpusavio skolinimo platformą "SAVY" valdančios UAB "Bendras finansavimas" direktoriumi.
Kesada
Kesada  – miestas Kosta Rikos šiaurėje, Alachuelos provincijoje, Centrinės Kordiljeros pašlaitėje, 59 km į šiaurės vakarus nuo Alachuelos. Didžiausio šalyje San Karloso kantono administracinis centras. Pro miestą eina pagrindinis kelias, jungiantis Centrinį slėnį su šalies šiaure. Verčiamasi žemės ūkiu, gyvulininkyste. Maisto (pieno), odos apdirbimo (balnų gamyba ir kt.) pramonė. Veikia katedra, ligoninė.
Istorija
Ikikolumbiniais laikais čia gyveno indėnai votai. 1640 m. ispanų karininkas Cheronimas de Retes i Lopes de Ortega įkūrė San Cheronimo de los Voto (San Jerónimo de los Voto) gyvenvietę. 1884 m. čia įsikūrė Kesadų šeima, vietovė pavadinta Kesada. 1953 m. Kesadai suteiktas miesto statusas.
Mūrinė
Mūrine (arba Muravanka, Murovanka) vadinamos gyvenvietės:
Čiukotka
Čiukotka reiškia:
Dievogala
Dievogala – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Zapyškio, prie kelio. Pro kaimą teka Dievogalos Švento Jono upelis, kurio vanduo anksčiau laikytas gydančiuoju.
Istorija
Buvusi pagonių šventvietė. Kaimo vardas minimas 1504 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro išduotoje privilegijoje J. Sapiegai, kuris gautoje žemėje pradėjo statyti dvarą, o šalia – miestelį. Kaime yra senosios žydų kapinės, žydų genocido aukų kapai.
Agremanas
Agremanas ( 'pritarimas') – tarptautinis teisinis priimančiosios valstybės sutikimas priimti kitos (siunčiančiosios) valstybės siūlomą diplomatinį atstovą (paprastai kandidatą į diplomatinės atstovybės vadovus ) diplomatinei ar kokiai nors kitokiai misijai priimančiojoje valstybėje. Pritarimas išreiškiamas išduodant vadinamąjį Demande d’Agréation. Po to seka diplomatinė akreditacija. Paskirtasis asmuo įteikia savo skiriamuosius raštus priimančiosios valstybės vadovui. Atsisakyti išduoti agremaną galima be pagrindo ir nenurodant priežasčių (paprastai asmenį laikant persona non grata). Jei per kurį laiką agremanas neišduodamas, tai gali būti signalas dėl kandidatūros netinkamumo bei paskata parinkti naują asmenį.
Pranas Gudauskas
Pranas Gudauskas (1906 m. liepos 14 d. Šiūpariuose, Klaipėdos raj. – 1941 m. liepą, Kaune) – vienas Lietuvos profesionaliojo cirko pradininkų. Cirko artistas: iliuzionistas, fakyras, akrobatas, žvėrių dresuotojas.
Biografija
miniatiūra|180px|right|Antkapinis paminklas. Šalia – atminimo lenta žuvusiems cirko artistams autoavarijoje prie [[Kaniūkų tiltas|Kaniūkų tilto 1936 m.]] 1929 m. Klaipėdoje, kartu su panevėžiečiu Petru Taručiu įkūrė kilnojamąjį cirką „Aušra“, davusią pradžią profesionaliajam lietuviškam cirkui. Cirko trupę sudarė to meto geriausi Lietuvos cirko artistai – J.Ramanauskienė-Stankutė, K.Kaluževičius, M.Žebrauskas ir kt.
P. Gudauskas buvo cirko direktorius ir artistas. Karjeros pradžioje arenoje atlikdavo oro akrobatiką, vėliau fakyro, iliuzijos triukus. Kai cirkas įsigijo kelis plėšriuosius žvėris, P. Gudauskas užsiėmė jų dresūra ir cirko programą netruko papildyti pasirodymai su žvėrimis.
1934 m. sukūrė šeimą su „Aušros“ trupėje dirbusia cirko artiste Verute Remeikyte (vėliau santuoka iširo). Metams bėgant P. Gudauskas daugiausia dėmesio skyrė cirko vadovavimui ir žvėrių dresūrai. Tuo metu „Aušra“ jau turėjo vieną profesionaliausių artistų kolektyvą ir didžiausią žvėryną tarp tuo metu šalyje gastroliavusių kelių cirko trupių.
1941 m. prasidėjus II pasauliniam karui, kai Lietuvoje jau buvo įvesta okupacinė vokiečių valdžia, P. Gudausko gyvenimas tragiškai nutrūko Kaune. Jis žuvo repeticijos metu (narve sudraskė tigras). Palaidotas Eigulių kapinėse Kaune.
Muhamedas Uzbekas Chanas
Uzbekas ne tik pats priėmė islamą, bet ir išplatino jį tarp totorių. Uzbekas siekė palaikyti politinius santykius su kitais bendratikiais valdovais. Geri santykiai susiklostė su Egipto ir Sirijos sultonu Elmelik-Ennasir-Mahometu. Taip pat buvo palaikomi santykiai ir su LDK. 1324 m. Vilniuje lankantis popiežiaus Jono XXII delegatams, kurie derėjosi su Gediminu dėl katalikų tikėjimo priėmimo, čia buvo ir Uzbeko pasiuntiniai.
Mūrinė (Nemenčinė)
Mūrinė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Eitminiškių.
Dirvinė neužmirštuolė
Dirvinė neužmirštuolė (Myosotis arvensis) – vienmetis agurklinių (Boraginaceae) šeimos, neužmirštuolių (Myosotis) genties augalas. Paplitęs visoje Europoje, Lietuvoje dažnas. Aukštis 15-40 cm, lapai lacentiški. Žiedai žydri, 4-6 mm skersmens, taurėlapiai apaugę plaukeliais. Žydi nuo gegužės iki rugpjūčio. Auga pievose, pakelėse. Kartais auginama darželiuose.
Dievogala (Raseiniai)
Dievogala – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Grinkiškio. Paprastai laikoma bažnytkaimio Vosiliškio dalimi (sudaro bendros gyvenvietės vakarinę pusę). Yra pagrindinė mokykla. Praeina plentas, atsišakoja.
Gyventojai
thumb|left|250px|Dievogala prie kryžkelės
Bocmanas
Bocmanas (, iš boot 'valtis' + man 'žmogus') – prekybinio arba žvejybinio laivo įgulos denio komandos viršininkas, Karinėse jūrų pajėgose – laivo jaunesniųjų vadų pareigybė.
Prekybinio arba žvejybinio laivo bocmanas atsakingas už laivo takelažo, rangauto, inkaro, denio įrenginių ir valčių tvarkingumą, už švarą laive. Dideliuose laivuose yra vyresnysis bocmanas ir keli bocmanai.
Kariniuose laivuose gali būti vyriausiojo arba vyresniojo bocmano pareigos. Lietuvos karinėse jūrų pajėgose bocmano pareigas eina puskarininkiai, arba laivūnai.
Carinės Rusijos laivynas
Bocmano pareigos Rusijos kariniame laivyne jau buvo 1699 m. Įstatymiškai bocmano pareigos buvo įtvirtintos 1720 m. Petro I Jūrų statute.
Bocmanas buvo aukščiausios tikrosios karo tarnybos jūrininkų rikiuotės pareigos. Už bocmaną žemesnės pareigos buvo bocmanmatas. Bocmano pareigas gaudavo bocmanmatas, jei būdavo vakansija ir kandidatas pereidavo atestaciją.
Bocmanas būdavo vyriausias jūrininkas iš visų žemutinių laipsnių jūrininkų. Jam pavaldūs buvo visi rikiuotės ir nerikiuotės jūrininkai ir puskarininkiai. Bocmanas turėdavo žinoti visų eilinių jūrininkų ir puskarininkių vardus, jų jūrininkiškus įgūdžius ir žinias, stebėti jų elgesį. Bocmanas turėdavo išmanyti takelažo darbus, sunkumų kilnojimo techniką, rangauto pakėlimo ir nuleidimo tvarką, darbą su inkarais, laivo ginkluotę, kompasą, valčių buriavimą ir vairavimą, skylių korpuse uždengimą lopais.
Vyresnysis bocmanas
Dideliuose laivuose būdavo: Vyresnysiajam bocmanui laive buvo pavaldūs laivyno konduktoriai ir laikytojai. Jis būdavo vyriausiojo laivo karininko padėjėjas, atsakingas už tvarką laive ir laivo išvaizdą.
Vyriausiasis bocmanas privalėjo pažinoti visus laivo puskarininkius ir jūrininkus, žinoti jų žinias ir tinkamumą tarnybai laive. Jis skirstydavo laivo komandai darbus ir stebėjo kaip jie atliekami. Vyresnysis bocmanas turėjo žinoti visus darbus, kuriuos prižiūri bocmanai. Žemų rangų jūrininkų atžvilgiu jis turėjo jaunesniojo pamainos karininko teises.
Į bocmanus kreipdavosi „Ponas bocmane“, „Ponas vyresnysis bocmane“.
Bocmanų pareigos buvo panaikintos 1917 m.
Šaltiniai
Iliustracijos:
Demildžiai
Demildžiai arba Sebežskojė (, nuo 1936 m. rugsėjo 16 d. Demildschen, nuo 1938 m. liepos 17 d. Kleinkamanten, nuo 1946 m. Себежское) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės kaimas Angrapės kairiajame krante į šiaurę nuo Darkiemio.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1593 m. minimi Dulmulschen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Gailbodų valsčiaus kaimas. Priklausė Darkiemio parapijai. 1930 m. sausio 14 d. prijungtas prie Kamantų. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Bagrationovo apylinkės kaimas.
Save Rock and Roll
Save Rock and Roll – penktasis studijinis amerikiečių roko grupės „Fall Out Boy“ albumas, išleistas 2013 m. balandžio 12 d. Tai – pirmasis grupės albumas, įrašytas po pertraukos nuo muzikos, kurią grupė pradėjo 2009 m. Kartu dainas albume atlieka Foxes, Big Sean, Courtney Love ir Elton John. Kiekvienai albumo dainai buvo sukurtas po vaizdo klipas. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų. Per pirmąją savaitę vien JAV buvo parduota 154 tūkstančiai kopijų ir įrašas debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje.
Karališkės (Molėtai)
Karališkės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Alantos. Pro kaimą teka Karkla. Stūkso Karališkių piliakalnis.
Upala
Istorija
Upalai miesto statusas suteiktas 1970 m.
Audrius Daukša
Audrius Daukša (g. 1962 m. lapkričio 15 d. Kaune) – Lietuvos ir Panevėžio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Karališkės (Molėtai)
Istorija
1701 m. kaimas užrašytas Videniškių bažnyčios santuokų metrikų knygoje.
Audrius Daukša
Biografija
1984 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį universitetą, technologijų ir darbų mokytojas. Panevėžio rajono savivaldybės viešosios bibliotekos, Juozo Tumo-Vaižganto ir Ustronės knygnešių muziejaus muziejininkas.
Tėvynės sąjungos Panevėžio rajono skyriaus narys.
Nuo 2007 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.
Vydūno, Čiurlionio bibliotekų draugijos narys, Lietuvos tėvų forumo tarybos narys, Lietuvos sveikuolių sąjungos narys. Praktikuoja zenbudizmą, jogą, pagonybę.
Antanas Bosas
Antanas Bosas (g. 1955 m. birželio 10 d. Syktyvkare, Komija) – lietuvių verslininkas, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1958 m. su tėvais iš tremties grįžo į Lietuvą. 1962–1973 m. mokėsi ir baigė Klaipėdos 1-ąją vidurinę mokyklą-internatą. 1973–1978 m. studijavo ir baigė Kauno Antano Sniečkaus politechnikos instituto Mechanikos fakulteto šaldytuvų ir kompresorių specialybę, įgijo inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją. 2000 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete apsigynė socialinių mokslų daktaro laipsnį.
1978–1982 m. Klaipėdos laivų statyklos „Baltija“ meistras, 1982–1986 m. Klaipėdos buities tarnybos įmonių susivienijimo „Pajūris“ vyriausias mechanikas, 1986–1989 m. Gargždų metalo apdirbimo įmonės „Pajūris“ techninio skyriaus viršininkas. 1989–2004 m. ir nuo 2009 m. UAB „Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija“ prezidentas. 2001–2004 m. Klaipėdos universiteto docentas. 2004–2008 m. Seimo narys.
2009–2018 m. UAB „Stella Vitae“ direktorius.
2000–2003 m., 2007 m. ir 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. Turto komiteto pirmininkas.
Nuo 2003 m. gruodžio mėn. Darbo partijos narys, 2003–2013 m. Darbo partijos Klaipėdos miesto skyriaus pirmininkas, nuo 2004 m. Darbo partijos pirmininko pavaduotojas, Darbo partijos prezidiumo ir tarybos narys.
2015 m. paliko Darbo partiją.
Žmona Daina, vaikai Urtė Magdalena, Indrė, Tomas.
1973–1999 m. žaidė regbį, 1995–1998 m. Lietuvos regbio rinktinės narys, daugkartinis Lietuvos regbio čempionas ir prizininkas. 1979 m. Klaipėdoje įkūrė regbio klubą „Kuršiai“, iki 1995 m. žaidžiantis treneris, vėliau žaidėjas ir klubo prezidentas. 2002 m. apdovanotas sidabro medaliu „Už nuopelnus Lietuvos sportui“, 2003 m. – aukso medaliu, 2004 m. – olimpine žvaigžde. 2009–2010 m. buvo Lietuvos regbio federacijos prezidentu.
Ventspilio Ventspils
BK Ventspils – Latvijos krepšinio klubas iš Ventspilio, įkurtas 1994 m. Klubas yra septynis kartus Latvijos čempionas. BK Ventspils dalyvauja LBL, BBL ir ULEB taurės varžybose.
BK Ventspils buvo įkurtas 1994 m., tačiau jau nuo 1992 m. LBL startavo komanda tokiu pačiu pavadinimu. Iš pradžių BK Ventspils buvo vidutiniška Latvijos komanda, bet posūkiu komandos vystymuisi galima laikyti 1997/1998 m. sezoną, kai komandą pradėjo treniruoti Armands Kraulinš ir buvo pastatytas Ventspilio Olimpinis centras. Šiame sezone Ventspils debiutavo Europos taurių turnyruose, pakliuvęs į Koračo taurės aštuntfinalį. 1998/1999 m. sezone Ventspils jau startavo Saportos taurės varžybose. Šiame sezone Ventspils paskutinį kartą nelaimėjo LBL, kur finale nusileido Brocēni/LMT komandai.
1999/2000 metų sezone BK Ventspils pirmąkart tapo Latvijos čempionais ir nuo to laiko yra laimėję visus kitus sezonus. Šiuo metu Ventspils yra septyniskart LBL čempionai. Nuo 2001/2002 m. sezono ventspiliečių treneris yra buvęs klubo krepšininkas Karlis Muižnieks. Didžiausias pasiekimas Europos taurėse yra 2002/2003 m. FIBA Čempionų taurėje iškovota trečia vieta. Nuo 2004/2005 m. sezono BK Ventspils dalyvauja BBL, kur kol kas aukščiausias klubo pasiekimas yra trečia vieta šio turnyro 2006/2007 m. sezone.
Komandos sudėtis
2010 m. lapkričio 19 d.
{|
Spirokai
Spirokai (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Hohenfried) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities Kisielkiemio valsčiaus kaimas. Priklausė Nemerkiemio parapijai. 1935 m. liepos 1 d. prijungti Mažieji Dacai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Sadovojės apylinkės teritorija.