cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nuotekų dumblo deginimas
Nuotekų dumblo deginimo technologija
Dumblo deginimas vyksta deginimo krosnyje su ardynu (ketaus grotelės krosnyse: jis dedamas pakuros apačioje – ant jo dega kuras), kurio zonose įrengtas individualus valdymas ir oro tiekimas. Pelenų pašalinimas iš ardyno vyksta automatiškai. Iš ardyno karštos dūmų dujos teka į šilumokaitį, kuris perduoda šiluminę energiją į mažos dujų turbinos suslėgtą technologinį orą, o turbinos gamina elektrą. Taip pat, šilumokaitis pašildo siurbiamą orą ištekančiomis išmetamosiomis dujomis prieš degimo kamerą. Ataušintos dūmų dujos tiekiamos į šalinamo oro valymo įrenginius. Azoto oksidų valymas vykdomas pakopiniu deginimu ir dūmų dujų recirkuliacija. Išmetamosiose dujose esančios rūgščios kenksmingos dujos, tokios kaip SO2 ir HCl, šalinamos sausu sorbcijos procesu. Šalinamo oro valymas vykdomas plautuve, kuris „išplauna“ dulkių daleles ir cheminius junginius iš šalinamo oro. Organiniai junginiai, galintys sukelti kvapus, yra absorbuojami ir biologiškai skaidomi toliau esančiame biofiltre.
Deginimo nauda ir efektyvumas
miniatiūra|Nuotekų dumblas Pagrindinis tikslas, kurio siekiama naudojant šią dumblo apdorojimo technologiją, yra esminis dumblo kiekio sumažinimas. Dėl to labai sumažėja kaštai ir tarša, susijusi su dideliu dumblo kiekio transportavimu į galutinio panaudojimo ar deponavimo vietas. Energijos kiekis, kuris yra gaunamas deginant dumblą, yra apytikriai lygus energijos kiekiui, kuris sunaudojamas dumblui paruošti (išdžiovinti) ir sudeginti.
Deginimo trūkumai
Pagrindinis aplinkosaugos požiūriu neigiamas dumblo deginimo aspektas yra kenksmingos medžiagos išmetamose dujose, reikalaujančios dujų išvalymo. Kitas aspektas – pavojingos cheminės medžiagos šlake, dėl ko šlakas gali būti priskirtas pavojingų atliekų grupei ir šalinamas į specialius pavojingų atliekų šalinimo įrenginius.
CSM Politehnica Iași
Jasų CSM „Politehnica“ – Rumunijos futbolo klubas iš Jasų.
Skalis
Istorija
XVI a. per didžiulę vėtrą į jūrą nugrimzdo visa Skalio bažnyčia su ten buvusiais tikinčiaisiais.
CSM Politehnica Iași
Istorija
Šis klubas įkurtas 2010 m. kaip ACSMU Politehnika, vietoje nutraukusio savo veiklą Jasų "Politehnika" klubo.
2011 m. vasarą klubas pakeitė pavadinimą į KSMS.
Nuo įkūrimo klubas rungtyniavo Liga II. Antrais gyvavimo metais tapo Liga II nugalėtojais ir iškovojo teisę žaisti elito divizione.
Nuo 2012/13 metų sezono rungtyniavo Liga I. Debiutiniame sezone liko 17 pozicijoje, prarado vietą elito divizione.
2014/2015 m. grįžo į Liga I ir užėmė 10 vietą. 2015/2016 m. liko 7 pozicijoje, 2016/2017 m. vėl užėmė 7 vietą.
Šaltas kraujas
Šaltas kraujas – 1975 m. Vakarų Vokietijoje sukurtas trileris.
Turinys
Nuošaliame name gyvenanti Korina pro langą mato, kaip trys vyrai vejasi ketvirtą ir galiausiai jį pašauna. Pastebėję, jog yra sekami, jie įsiveržia į namus ir paima moterį įkaitę. Kadangi sužeistajam (Krisui) reikia pagalbos, trijulė nusprendžia pasinaudoti Korina kaip slauge. Pasitaikius progai, ji sugeba pabėgti kartu su Krisu ir nugabeti jį pas gydytoją. Pakeliui šis pasakoja savo istoriją, kad yra lakūnas ir kartais per sieną skaidina nelegalius krovinius. Paskutinysis buvo lagaminas su pinigais ir Krisas nusprendė jį pasisavinti, tačiau nusikaltėliai jį susekė. Korina įsimyli gražuolį Krisą ir nusprendžia bėgti kartu su juo, nors nusikaltėliai ir seka jų pėdomis.
Vilnius Dance Festival
Rengėjai
Festivalio idėjos autorius ir iniciatorius yra šokėjas Arūnas Bižokas.
Organizatoriai: studija "Šokio harmonija", Lietuvos pramoginių šokių asociacija, Pasaulinės šokių tarybos mėgėjų lyga.
Pliabancai (Vileika)
Istorija
XIX a. kaime buvo valstybinis palivarkas. Tarpukariu Pliabancai priklausė Lenkijai.
Dočiškės
Dočiškės (arba Dočiškė;, ) – kaimas vakarų Baltarusijoje, 28 km į pietvakarius nuo Varanavo ir 4 km į pietus nuo Eišiškių, pasienyje su Lietuva. Dočiškių apylinkės centras. Yra vidurinė mokykla, darželis, kultūros namai, biblioteka, banko skyrius.
Istorija
1866 m. buvo Lydos apskrities kaimas, čia buvo 11 namų, 98 gyventojai.
Šeikiai (reikšmės)
Šeikiais vadinami kaimai:
Deimantas Rimpa
Deimantas Rimpa (g. 2002 m. kovo 11 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas. Atstovauja „Riterių“ klubui.
Karjera
Atstovavo Šalčininkėlių „Visinčiai“, o 2016 m. perėjo į Vilniaus „Granitą“.
Enhana
Enhana – Ohangvenos regiono sostinė, įsikurusi šiaurinėje Namibijos dalyje prie pat pasienio su Angola. Prieš Namibijos nepriklausomybę buvo karinis centras. Miestu tapo 1999 m.
Deimantas Rimpa
Karjera
2017 m. vasarą persikėlė į Italiją, į Pro Sesto Giovanili, o 2018 m. perėjo į S.P.A.L. ir žaidė šio klubo jaunimo ekipose.
Trumpam buvo grįžęs į Lietuvą. Vėl išvyko į Italiją. Žaidė Torino ir Lecce Giovanili ekipose.
Lietuvoje trumpai žaidė Vilniaus „Granite“, o 2021 m. atstovavo BFA.
FK Riteriai
2022 m. pakviestas į „Riterių“ klubą.
2022 m. birželio 18 d. sužaidė pirmąsias rungtynes A lygoje. FK Riteriai namų aikštėje kovojo prieš FA Šiauliai. Pasirodė startinėje sudėtyje ir sužaidė iki finalinio švilpuko.
2022 m. dažniausiai žaidė Riteriai B ekipoje, kuri rungtyniavo Pirmoje lygoje.
2022 m. spalio 9 d. pasižymėjo pelnydamas įvartį rungtynėse prieš FK Sūduva. Tai buvo pirmasis rungtynių įvartis, po kuriuo FK Riteriai pirmavo rezultatu 1-0, tačiau nesugebėjo išlaikyti persvaros ir pralaimėjo 2-3.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Naujadvaris (Svisločius)
Naujadvaris – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, 12 km į pietus nuo Porazavos. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo miestelis Valkavisko apskrityje, priklausė Porazavos valsčiui.
Serbijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Serbijos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Pereinamosios rungtynės
-
Qatar Airways
2017 m. vasario 5 d. avialinijų Boeing 777-200LR nenusileisdamas atliko toliausią pasaulyje komercinį skrydį pagal skrydžio nuotolį – 14 535 km (ore praleisdamas 16 val. 23 min.). Orlaivis skrido iš Dohos (Kataras) į Oklandą (Naujoji Zelandija).
SK Dnipro-1
SK Dnipro-1 – Ukrainos futbolo klubas iš Dnipro.
Istorija
Klubas įkurtas 2017 m. kovo 10 d. Jo įkūrėjai yra Maksimas Bereza ir Henadyjus Polonskis.
Gabrielė Giunterytė-Puzinienė
Gabrielė Giunterytė-Puzinienė, 1815 m. rugsėjo 24 d. Vilnius – 1869 m. rugpjūčio 16 d. Ardilava, Ašmenos apskritis) – vokiečių kilmės Lietuvos aristokratė, rašytoja, poetė, dramaturgė, rašiusi lenkų kalba.
Biografija
thumb|200 px|left|Giunterių valdytas [[Dabraulianų dvaras (Kazimiero Bachmatavičiaus litografija, 1835 m.)]]
Gabrielė Giunterytė-Puzinienė gimė 1815 m. rugsėjo 24 d. Vilniuje gafų Adomo Giunterio ir Aleksandros Tyzenhauzaitės-Giunterienės šeimoje. Be jos augo dvi seserys: tapytoja Idalija Giunterytė-Mostovska (1813 m.) ir filantropė Matilda Giunterytė - Bučinska (1811 m.).
Negailestingas
Siužetas
Filmo veiksmas vyksta Milane praėjusio amžiaus 8 ir 9 dešimtmečiuose, o jo centre – Santo Ruso istorija. Kilęs iš Kalabrijos ir nekaltai patekęs į kalėjimą, iš jo išėjęs Santo kartu su dviem draugais pradeda verstis nusikalėlių amatu: plėšti, grobti žmones, prekiauti narkotikais. Jis tampa turtingas, įtakingas, sukuria šeimą, tačiau nemeta savo „amato“. Keletą kartų jis vėl atsiduria už grotų, kol galiausiai supranta, kad juo ketinama atsikratyti. Mainais už laisvę, Santo išduoda visus savo bendrininkus.
Gabrielė Giunterytė-Puzinienė
Biografija
Gabrielė Giunterytė debiutavo kaip poetė 1838 m. Bendradarbiavo su žurnalo „Kronika Rodzinna“ redakcija. 1846 m. ji bandė įsteigti savo laikraštį „Teki Litwinek“. 1851 m. liepos 15 d. Gabrielė Giunterytė susituokė su našliu Tadeušu Puzyna ir persikėlė į jo dvarą Ardilavoje. Ten sukūrė savotišką meno centrą. Gabrielės Giunterytės-Puzinienės salone buvo skaitomi įvairių autorių kūriniai, pasirodydavo mėgėjai. Pas Puzinus lankėsi poetas Vladislovas Sirokomlė, Antonis Kontskis, Juzefas Koženiovskis, Vladislavas Mickevičius, kompozitorius Stanislovas Moniuška ir smuikininkas Henrikas Veniavskis.
Su vyru Gabrielė Giunterytė-Puzinienė vaikų nesusilaukė. Ji mirė 1869 m. rugpjūčio 16 d. Palaidota Ardilavos bažnyčioje, Puzinų šeimos kape.
Aukštakalnių šv. Apvaizdos cerkvė
'''Aukštakalnių Šv. Apvaizdos cerkvė''' – neveikiantys sentikių maldos namai Aukštakalnių kaime, Dūkšto seniūnijoje, Ignalinos rajone, 6 km į šiaurės vakarus nuo Dūkšto, 1,3 km į pietus nuo kelio. Cerkvė apleista, kritinės būklės.
Istorija
Aukštakalnių sentikių religinė bendruomenė kūrėsi apie 1850–uosius, apjungdama Aukštakalnių, Tetervinių ir kitų gretimų kaimų žmones. Manoma, jog ją įkūrė caro valdžios likviduotos Degučių bendruomenės (1756–1851) likę sentikiai. miniatiūra|240px|left|Interjeras
Po 1863 m. sukilimo numalšinimo caro valdžia Šiaurės Vakarų krašte pradėjo masiškai uždarinėti sentikių maldyklas. Taip vietos valdžia uždarė maldyklą, veikusią šventiko namuose Teterviniuose, todėl 1866 m. sentikiai įrengė šventovę gyvenamajame name Aukštakalniuose. 1869 m. valsčiaus administracija ją uždarė, konfiskavo bažnytines ir metrikų knygas, galiausiai nusprendė namą parduoti iš varžytinių. 1873 m. vietos sentikiai kreipėsi 500 parapijiečių vardu su skundu į krašto valdžią, prašydami leidimo pastatyti naują šventovę. Sentikiai savo rašte nurodė, kad juos persekiojo, neleido melstis net savo namuose. Aiškus atsakymas – „neleisti“ sentikiams po 9 mėnesių atėjo iš Vilniaus generalgubernatorijos kanceliarijos. Negaudami vietos valdžios pritarimo, sentikių atstovai, tarpininkaujant Peterburgo policmeisteriui, kreipėsi į carą Aleksandrą II (1873 m. kovo mėn.). Tačiau taip pat sulaukė neigiamo atsakymo, kuriame buvo remtasi teismo sprendimu dėl maldyklos nugriovimo bei veikiančiais įstatymais, kurie draudė bet kokį sentikių maldos namų statymą ar atnaujinimą.
Vietos sentikių padėtis pagerėjo po 1883 m. išleisto įstatymo dėl sentikių. Šiais metais buvo leista Kauno gubernijoje atidaryti maldyklą Aukštakalniuose. Nauja šventovė buvo pastatyta šventiko Vasilijaus Ikoniko iniciatyva. Tačiau jo paslaugų vietos tikintieji atsisakė, nes jis prisijungė prie Baltosios Krynicos sentikių hierarchijos. Pasak Aukštakalnių bendruomenės sekretoriaus I. Nikitino 1935 m. užrašytų žodinių pasakojimų, „Po to Dievas savo pyktį nukreipė į Aukštakalnių sentikius, ir visas kaimas buvo sudegintas, o Dievo šventovė liko nepaliesta“. 1889 m. kaimą pradėta atstatyti. Naujoje vietoje, šalia senosios, sentikiai pastatė naują medinę šventovę. Po 1906 m. Rusijos imperijoje įstatymu buvo legalizuotos sentikių organizacijos, todėl 1907 m. valdžia leido Aukštakalniuose pristatyti varpinę ir kupolą. Parapijos atstovas Grigorijus Nikitinas 1906 m. dalyvavo Šiaurės Vakarų krašto sentikių suvažiavime Vilniuje.
Pirmojo pasaulinio karo metu abi šventovės sudegė. 1915 m. rugpjūčio 29 d. gyventojai paliko kaimą, o šventovę su likusiomis joje ikonomis ir knygomis leido nežinomam kazokui sentikiui sudeginti, kad šio turto neišniekintų priešai. Iki 1919 m. iš Rusijos gilumos į gimtas vietas grįžo šimtai sentikių pabėgėlių šeimų.
Cerkvė tarpukaryje
Šv. Apvaizdos cerkvė su varpine buvo atstatyta 1920 m. Tačiau dalis Aukštakalnių sentikių po sienos nustatymo su Lenkija atsidūrė užsienyje, kur įkūrė Dūkšto bendruomenę. 1924 m. Aukštakalniuose buvo 520 sentikių parapijiečių, 1931–685, 1949 – apie 800. Tuomet sentikiams labiausiai rūpėjo šventikų ir bendruomenės santykiai, religinis vaikų švietimas, parapijos veiklos materialinis aprūpinimas. 1930–aisiais virš šimto parapijiečių vaikų mokėsi septyniose gretimose lietuviškose pradžios mokyklose, tačiau tikybą jose dėstė šventikai F.I. Rogozinas ir I.I. Nikitinas. Reikiamas mokymo priemones parūpino sentikių centrinė valdžia. 1939 m. Tetervinių ir Salako kaimų sentikiai, remdamiesi šalies nacionalinių mažumų švietimo įstatymu, kreipėsi į vietos valdžią su prašymu įkurti rusiškas klases lietuviškoje mokykloje, esant ne mažiau 30 mokinių.
thumb|245px|Cerkvė 2016 m. thumb|245px|Kunigo namas
Bendruomenė pokaryje
1940–1950 m. bendruomenei vadovavo šventikas I. Nikitinas, kuris vėliau buvo sentikių bažnytinės valdžios Lietuvos TSR veikėjas (kaip ir jo du sūnūs Eugenijus ir Arsenijus). Taip pat parapijoje tarnavo F.I. Žemčiugovas, Paisijus Orlovas (iki 1956 m.), I.I. Aleksejevas (1956–1966), Matvejus Rogozinas ir kt.
Apie 1980–1990 m. Aukštakalnio sentikių bendruomenė ėmė mažėti, nutrūko pamaldos cerkvėje, į kurią, be to, ne kartą buvo įsilaužę ikonų ir bažnytinių daiktų vagys. 1990-ųjų viduryje tuštėjančiame Aukštakalnių kaime dar gyveno trys sentikių šeimos.
Kapinės
Bendruomenės sentikių kapinės įkurtos 1905 m. Kapinės sutvarkytos, jose pastatyta medinė koplyčia.
Erotiniai Kleopatros sapnai
Erotiniai Kleopatros sapnai – Italijoje sukurtas erotinis filmas.
Džeikobo kopėčios
Džeikobo kopėčios – 1990 m. režisieriaus Adrian Lyne sukurtas mistinis psichologinis filmas apie Vietnamo karo veterano, kankinamo praeities košmarų bei haliucinacijų, bandymus suprasti tiesą.
Turinys
Vietnamo karo veteraną Džeikobą pradeda kankinti košmarai ir haliucinacijos. Pamėginus kreiptis į savo gydytoją Karsoną, jis sužino, kad pastarasis prieš mėnesį žuvo. Susisiekęs su buvusiais kovos draugais, Džeikobas sužino, kad šiuos taip pat kankina keistos haliucinacijos. Įtardami, kad karo metu jie galėjo būti kažkuo paveikti, kariai nusprendžia išsiaiškinti tiesą ir kreipiasi pagalbos į teisininką Gerį. Šis sutinka imtis bylos, tikėdamasis didelio ieškinio prieš valstybę, tačiau po dienos sumanymo atsisako, o visi Džeikobo draugai taip pat persigalvoja.
Kai Džeikobui atrodo, kad jis liko vienas, jį suranda Maiklu Niumanu prisistatęs vyras, kuris tvirtina Vietname dirbęs chemiku ir sukūręs naują narkotiką „Kopėčios“, kuris padidindavo žmonių agresiją. Po kelių eksperimentų šio narkotiko buvo duota Džeikobo kuopai, tačiau rezultatas buvo kur kas šiurpesnis, nes visi tikėjosi...
Čiantla
Čiantla  – miestas šiaurės vakarų Gvatemaloje, Huehuetenango departamente, į šiaurės rytus nuo Huehuetenango. Savivaldybės centras. Keliai į Huehuetenangą, Santa Krus Verapasą, Solomą.
Vyraujanti tauta Čiantlos savivaldybėje – mamai.
Istorija
Čiantla 1881–1885 m. buvo departamento centru.
thumb|left|200px|Miestelio bažnyčia
Anadia FC
„Anadijos“ futbolo klubas – Portugalijos futbolo klubas iš Anadijos.
Istorija
Klubas įkurtas 1926 m. Kitados rungtyniavo tuometinėse Segunda Divisão ir Terceira Divisão.
2006–2007 ir 2009–2010 m. sezonuose tapo Tercera División nugalėtojais. Būdavo perkeliami į aukštesnę pakopą.
Segunda Divisão ilgam įsitvirtinti nepavykdavoo ir iškrisdavo į žemesnį lygmenį.
Po lygų restruktūrizacijos rungtyniavo Liga 3 (III pakopa).
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Anadijos miesto savivaldybės stadione, talpinančiame 6,5 tūkst. žiūrovų.
Šeikiai (Zelva)
Šeikiai – kaimas vakarų Baltarusijoje, 3 km į rytus nuo Mižeryčų.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Valkavisko apskrities Mižeryčų valsčiuje.
Garmas (reikšmės)
Garmas gali reikšti:
Bennie and the Jets
Iš pradžių Eltonas buvo nusistatęs prieš dainos išleidimą kaip singlą, tikėdamas, kad viskas bus nesėkminga, tačiau radijas CKLW Vindsore (Ontaryje) pradėjo aktyviai leisti šią dainą, kol Detroito pardavimuose pasiekė 1-ą vietą. Amerikoje ši daina 1974 m. tapo auksine, 1995 m. platinine. Jau nuo 2018 yra multi-platininė.
Daina yra apie išgalvotą grupę, kuria pasakotojas/autorius žavisi. Per interviu Taupinas yra atskleidęs, jog tai yra satyra apie aštuntojo dešimtmečio muzikos industriją.
Žemė ir laisvė (filmas)
Žemė ir laisvė – 1995 m. sukurta drama apie Ispanijos pilietinį karą, papasakota britų savanorio akimis.
Filmas interneto svetainėje Rotten Tomatoes įvertinas 82% teigiamų atsiliepimų.
Aranai
Istorija
XIX a. buvo kaimas, Valkavisko apskrities Vilčukų valsčiaus centras.
Chakaltenangas
Chakaltenangas  – miestas šiaurės vakarų Gvatemaloje, Huehuetenango departamente, į šiaurės vakarus nuo Huehuetenango, tarpukalnių slėnyje.
Verčiamasi žemės ūkiu, daugiausia – kavos auginimu. Veikia 3 pradinės ir 3 vidurinės mokyklos.
Vyraujanti tauta Chakaltenango savivaldybėje – chakaltekai.
FC Botoșani
FC Botoșani  – Rumunijos futbolo klubas iš Botošanio.
Avarija Trijų mylių saloje
thumb|250px|Trijų mylių salos avarijos metu išsilydžiusio reaktoriaus schema. 1 – kilpa A, 2 – kilpa B, 3 – ertmė, 4 – viršutinis dalinai išlydytų aktyvių elementų sluoksnis, 5 – pluta, 6 – lava reaktoriuje, 7 – urano ir cirkonio fragmentai, 8, 11 – žemyn nutekėjusi lava, 9 – pažeistos reaktoriaus valdymo sistemos gilzės, 10 – aktyvios zonos sienoje pralydyta skylė, 12 – pažeistos vamzdžių apsaugos zonos plytos. Avarija trijų mylių saloje – 1979 m. įvykęs radioaktyviųjų medžiagų nutekėjimas iš branduolinio reaktoriaus Trijų mylių salos branduolinėje jėgainėje, Pensilvanijos valstijoje, JAV.
FC Botoșani
Istorija
Klubas įkurtas 2001 m. Nuo 2013 m. rungtyniavo Liga I.
2015–2016 m. dalyvavo UEFA Europos lyga turnyre.
Avarija Trijų mylių saloje
Avarija prasidėjo 1979 m. kovo 28 d. ketvirtą valandą ryto, kai įvyko gedimai nebranduolinėje šalutinėje jėgainės sistemoje. Mechaninius defektus sukomplikavo operatorių valdymo klaidos ir nesugebėjimas suvokti situacijos, kas įvyko dėl nepakankamo darbuotojų apmokymo ir dviprasmiškų, klaidinančių indikatorių prastai sukonstruotame valdymo kambaryje. Incidento dydis ir sudėtingumas buvo suprastas per sekančias 5 dienas, kai buvo bandoma suvokti problemą, pranešti apie ją spaudai bei vietiniams gyventojams ir nuspręsti, ar reikalinga skubi evakuacija. Galų gale reaktorius buvo suvaldytas, nors tikslios incidento detalės buvo išsiaiškintos tik daug vėliau, kai buvo vykdomi išsamūs avarijos tyrimai. Tyrimų išvados teigė, kad „avarija arba nesukėlė nė vieno susirgimo vėžiu, arba sukėlė tokį mažą jų kiekį, kad niekada nebus įmanoma jų aptikti. Tą patį galima pasakyti ir apie kitus poveikius sveikatai.“
Po avarijos buvo surengta daug protestų ir demonstracijų prieš branduolinę energiją. Visuomenės reakciją į įvykį paaštrino painūs ir prieštaraujantys vienas kitam pareigūnų pranešimai bei 12 dienų prieš avariją išleistas populiarus filmas apie vos neįvykusią didelę branduolinės jėgainės katastrofą „The China Syndrome“. Iš dalies dėl šios avarijos, nuo 1979 m. buvo pradėta statyti mažiau branduolinių jėgainių ir buvo sugriežtinti joms keliami saugumo reikalavimai.
Kaltinėnų bandymų stotis
Kaltinėnų bandymų stotis – Lietuvos žemdirbystės instituto padalinys Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje Kaltinėnuose, Varnių g. 17.
Veikla
Stotyje ištirtas Lietuvos vakarų zonos dirvožemių tinkamumas svarbiausioms ankštinėms (dobilams, liucernoms, garždeniams) ir varpinėms (svidrėms, motiejukams, miglėms, eraičinams) daugiametėms žolėms, ankštiniams javams ir jų mišiniams su varpiniais javais, kaupiamiesiems augalams auginti. Stotyje sukurta agrotechninių priemonių sistema kalvoto reljefo dirvožemių apsaugai nuo erozijos. Stotis vykdo Lietuvos, kitų šalių institucijų užsakymus, bendradarbiauja su Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnyba, aukštosiomis mokyklomis, pataria ūkininkams.
Moters skonis (filmas)
Moters skonis – 1990 m. Italijoje sukurtas erotinis filmas.
Turinys
Peris atvyksta į Majamį studijuoti tarptautinėje mokykloje, kurioje dirba jo dėdė. Jaunuolis išsinuomoja kambarį pas motinos draugę Laurą, kur susipažįsta su jos įdukra Šeila. Jaunuolis netrunka patraukti apiejų moterų dėmesį, tačiau, nors nuobodžiaujanti Laura ir lengviau prieinama, jam labiau rūpi Šeila. Kol paslapčia mezgasi Perio ir Lauros romanas, jis tampa artimu Šeilos draugu, tačiau mergina turi paslaptį – ji dirba modeliu suaugusiems skirtiems žurnalams.
Wayde van Niekerk
Veidas van Nykerkas (, g. 1992 m. liepos 15 d. Keiptaune, PAR) – pietų afrikietis, legvaatletis, kuris specializuojasi 200 ir 400 m sprinto rungtyse. 2016 m. olimpinis čempionas, dukart pasaulio čempionas 400 m distancijoje, pasaulio rekordininkas. 2016 m. rugpjūtį pasiekė naują 400 m rungties rekordą, kuris 16 metų priklausė Maiklui Džonsonui.
Karjera
2015 m. liepos 4 d. dalyvavo Areva susitikimo varžybose, kur pasiekė Afrikos rekordą 400 m bėgime – 43,96 sek. Jis tapo pirmuoju afrikiečiu, kuriam pavyko nubėgti 400 m greičiau, nei per 44 sek. Rekordas teišsilaikė 1 dieną, nes jau liepos 5 d. Isaac Makwala distanciją įveikė per 43,72 sek.
Laimėjo 2015 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatą, pasiekdamas Afrikos rekordą – 43,48 sek. Šis rezultatas tapo 4–uoju istorijoje iš greičiausių 400 m rungtyje. 2017 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate iškovojo antrą vietą, 200 m nubėgęs per 20,11 sek., pirmą vietą - 400 m su 43,98 sek. rezultatu.
2016 m. rugpjūčio 14 d. laimėjo Rio de Žaneiro olimpines žaidynes su nauju pasaulio rekordu – 43,03 sek., sumušęs Maiklo Džonsono rekordą – 43,18 sek., – pasiektą 1999 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate.
Ildefonsas Petkevičius
Ildefonsas Petkevičius (g. 1958 m. rugsėjo 24 d. Kušleikių k., Kelmės r.) – Lietuvos ir Kelmės rajono politinis bei visuomenės veikėjas, nuo 2021 m. Kelmės rajono savivaldybės meras.
Biografija
1976 m. baigęs Nemakščių vidurinę mokyklą, I. Petkevičius studijavo Žemės ūkio akademijoje, kur 1981 m. baigė žemės ūkio inžinerijos-mechanikos mokslus. Po studijų baigimo įsidarbino inžinieriumi Kelmės rajono Žemės ūkio valdyboje ir Stulgių kolūkyje, kurį laiką dirbo komjaunimo rajono komitete.
1986 m. I. Petkevičius tapo Kelmės rajono Žalpių kolūkio valdybos pirmininku. 1992–2019 m. užėmė vietos žemės ūkio bendrovės „Kerkasiai“ valdybos pirmininko pareigas. Buvo Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos viceprezidentas, nuo Kelmės rajono verslininkų asociacijos įsikūrimo iki 2021 m. pavasario jai vadovavo.
Į Kelmės rajono savivaldybės tarybą I. Petkevičius renkamas nuo nepriklausomybės atkūrimo, 2019 m. į Kelmės savivaldybės tarybą išrinktas pagal visuomeninio rinkimų komiteto „Už vieningą Kelmę“ sąrašą, dirbo Biudžeto ir investicijų komitete.
2021 m. spalį I. Petkevičius išrinktas Kelmės rajono savivaldybės meru (išsikėlė pats, tačiau jo kandidatūrą rėmė partija „Laisvė ir teisingumas)“. 2023 m. į šį postą perrinktas.
Gytis Kaminskas
Gytis Kaminskas – teisininkas, verslo teisės advokatas, viena didžiausių advokatų profesinių bendrijų Lietuvoje „Jurevičius, Bartkus ir partneriai" seniūnas (vadovas), partneris.
Biografija
Studijavo Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 2001 m. advokatas, iki 2005 m. kovo 10 d. Vilniaus miesto 9-osios advokatų kontoros advokatas, nuo 2005 m. kovo 10 d. advokatų profesinės bendrijos „Jurevičius, Bartkus ir partneriai“ (kelerius metus iki 2008 m. kontoros „Jurevičius, Balčiūnas ir Bartkus“) advokatas, seniūnas, partneris.
2005-2011 m. Nuolatinio arbitražo teismo narys (6 metų kadencijai, paskyrė LR Vyriausybė).
Moka rusų, anglų kalbas.
Anadija
Anadija  – miestas Portugalijoje, netoli Aveiro.
Istorija
Gyvenvietė kūrėsi Romos imperijos laikais, tačiau apie tai išliko mažai duomenų. Rašytiniuose šaltiniuose minima tik viduramžiais – įrašyta vietiniuose žemės registruose ir nurodyta teismo įrašuose.
XVI amžiaus pradžioje karaliaus Manuelio I administracinių reformų metu karalius nepamiršo pakrantės centrinio regiono. 1514 m. laikomi miesto įkūrimo data. Miestelis išaugo ir, pagal 2011 m. gyventojų surašymo duomenis, jame būta daugiau nei 29 tūkst. asmenų.
Stadionas
Mieste yra Anadijos miesto savivaldybės stadionas (, dar vadinamas Estádio Municipal Engenheiro Sílvio Henriques Cerveira. ), talpinantis 6,5 tūkst. žiūrovų. Jame namų rungtynes žaidžia Anadia FC futbolo klubas.
Lietuvos dizaino forumas
Lietuvos dizaino forumas – asociacija, vienijanti fizinius ir juridinius asmenis, suinteresuotus vystyti bendradarbiavimą su valstybės institucijomis, spręsti aktualius klausimus, plėtoti dizaino sklaidą Lietuvoje ir užsienyje. Tarp svarbiausių projektų – kasmet organizuojamas festivalis „Dizaino savaitė“, nacionalinis konkursas „Geras dizainas“ bei keliaujančių lietuviško dizaino ekspozicijų ciklas „Design Lithuania“.
Deleguoja vieną narį į Lietuvos dizaino tarybą.
Istorija
Lietuvos dizaino forumą 2006 m. pavasarį įsteigė ir pirmaisiais nariais tapo žinomi šalyje šios srities profesionalai: interjero, dizaino ir architektūros žurnalo „Centras“ leidėjas Vytautas Gurevičius, dizaineris, „Contra dizaino namų“ vadovas Nauris Kalinauskas bei dizaino publicistas Marius Dirgėla.
Pagrindinės veiklos
Skirtingai nuo kitų asociacijų, Lietuvos dizaino forumo pagrindinis tikslas iki šiol nebuvo susijęs su dizainerių subūrimu į formalią struktūrą. Veikla nukreipta daugiausia į dizaino propagavimą Lietuvoje ir Lietuvos dizainerių darbų pristatymą užsienyje.
Konkursas „Geras dizainas“
2012 m. asociacija inicijavo konkursą „Geras dizainas“, kurio tikslas – pristatyti visuomenei inovatyvius, kokybiškus naujus gaminius, profesionalius Lietuvos ir užsienio dizainerius ir motyvuoti šalies verslininkus naudotis dizainerių paslaugomis nuo pat produkto vystymo ciklo pradžios. Paraiškas konkursui gali teikti Lietuvoje dirbantys dizaineriai (bet kurios šalies piliečiai) bei Lietuvoje veikiančios įmonės. Laimėtojams suteikiama teisė naudoti ženklą „Geras dizainas“. Konkursą nuo 2013 m. remia LR Kultūros ministerija. 2014 m. asociacija „Lietuvos dizaino forumas” išleido 2012-2014 metų konkurso „Geras dizainas” nugalėtojų katalogą. Leidinys dalinai finansuotas Lietuvos kultūros tarybos lėšomis.
Dizaino aukcionas
2019 m. gegužės 8-10 d. kartu Vilniaus aukcionu surengė pirmąjį lietuviško dizaino aukcioną.
Egipto vyrų krepšinio rinktinė
Egipto vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Egipto valstybę.
Egiptas FIBA priklauso nuo 1934 m. Pradžioje Egipto rinktinė varžėsi su Europos komandomis, dalyvavo pirmuosiuose Europos čempionatuose, o 1949 m. rungtyniaudami namuose netgi tapo Europos čempionais. Nuo 1962 m. varžosi Afrikos zonoje. 1958–1971 m. įėjo į Jungtinės Arabų Respublikos sudėtį ir turėjo bendrą rinktinę su Sirija. XX a. antroje pusėje Egiptas buvo viena pajėgiausių Afrikos rinktinių, daugkartiniai žemyno čempionato medalininkai, bet vėliau rezultatai suprastėjo.
2020 m. Baltarusijos prezidento rinkimai
thumb|upright=1.9|Valstybių reakcija į rinkimų rezultatus {{legend|#0000ffff|Baltarusija}} {{legend|#4daf4aff|Pasveikino A. Lukašenką su pergale}} {{legend|#e41a1cff|Nepripažino rezultatų arba išreiškė susirūpinimą}} {{legend|#c0c0c0ff|Neišsakė savo pozicijos}} 2020 m. Baltarusijos prezidento rinkimai – 2020 m. rugpjūčio 8-9 d. vykę Baltarusijos prezidento rinkimai, kuriuos šeštą kartą iš eilės laimėjo Aleksandras Lukašenka, surinkęs virš 80 % balsų.
Opozicijos rinkimų štabas tikina, kad jų turimais duomenimis iš rinkimų apylinkių už kandidatę Sviatlaną Cichanouskają balsavo 70-80 % gyventojų. Centrinei rinkimų komisijai atsisakius perskaičiuoti balsus S. Cichanouskaja paskelbė esanti rinkimų laimėtoja.
Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacija (ESBO) į rinkimus stebėtojų nesiuntė, kadangi Baltarusija laiku neišsiuntė kvietimų į juos. ESBO laisvais ir sąžiningais nepripažino nė vienų Baltarusijoje po 1995 m. vykusių rinkimų. Rinkimus stebėjo tik pasiuntiniai iš Rusijos, Azerbaidžano bei kelių kitų valstybių, kurių demokratiškumu taip pat abejojama.
Valstybinei televizijai pranešus apie A. Lukašenkos pergalę, sostinėje Minske prasidėjo protestai, įvyko susirėmimai tarp protestuotojų ir specialiosios policijos pajėgų. Milicijos ir kariuomenės pajėgos užtvėrė dalį miesto, buvo sutrikdytas interneto ryšys. Skundą Centrinei rinkimų komisijai pateikusi opozicijos kandidatė Svetlana Cichanovskaja buvo sulaikyta. Po septynias valandas trukusio sulaikymo S. Cichanovskaja išvyko į Lietuvą.
Nokautas (1971 filmas)
Nokautas – 1971 m. sukurtas filmas.
Turinys
Keletą metų praleidęs JAV, Markas grįžta į gimtinę. Įpatęs prie nuotykių, jis stengiasi visiems padaryti įspūdį, net jei ir neturi tam pakankamai lėšų. Jis ketina vesti pasiturinčią amerikietę Barbarą, o kad priartėti prie jos statuso, bando užsidirbti prekiaudamas narkotikais. Negana to, Markas susižavi gide dirbančia Olga ir, slapta nuo Barbaros, pradeda su šia susitikinėti. Pastaroji, supratusi, kad yra apgaudinėjama, o Markas dar ir vagia jos pinigus, palieka jį ir išvyksta. Markas bando apgauti narkotikų tiekėjus, tačiau įklimpsta ir lieka šiems skolingas, o policija nori, kad jis išduotų tiekėjus. Markas tikisi, kad Olga padės jam pabėgti į kitą šalį, tačiau ši jį išduoda narkotikų tiekėjams.
Konstantinas Parčevskis (1843)
Konstantinas Parčevskis (,, 1843 m. balandžio 23 d. Raudondvaryje, Vilniaus apskr., Vilniaus gub. – 1902 m. kovo 26 d. Jokūbave, Telšių apskr., Kauno gub.) – Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Raiščio (Nałęcz) herbo bajoras, Parčevskių giminės Jokūbavo šakos pradininkas.
Biografija
Kilęs iš Lenkijos karalystės bajorų Parčevskių giminės Vilniaus Raudondvario šakos. Tėvas Antanas Anupras Erazmas Parčevskis. Konstantinu pakrikštytas tėvo brolio, 1831 m. sukilėlio Konstantino Parčevskio garbei. Studijavo teisės mokslus. Sekdamas dėdės Konstantino Parčevskio pėdomis, 1863 m. prisidėjo prie sukilimo. Dėl to rusų valdžios atstovai jį buvo suėmę ir įkalinę, tačiau netrukus paleido.
Gyvendamas Jokūbave, dalyvavo visuomeninėje veikloje, vadovavo karo reikmėms tinkamų arklių apskaitos Kartenos valsčiuje punktui, buvo Rusijos gyvūnų globos draugijos Rietavo skyriaus vicepirmininkas (skyriui pirmininkavo Rietavo kunigaikštis Bogdanas Oginskis).
Šeima
Vedė du kartus. Vilniaus šv. Jonų bažnyčioje 1866 m. rugsėjo 25 d. susituokė su Kazimiera Dzvonkauskaite (Kazimiera Dzwonkowska) (1845 m. rugpjūčio 1 d. – 1879 m. balandžio 9 d.), kuri mirė gimdydama sūnų Kazimierą. Po 1879 m. į žmonas paėmė Stefaniją Teklę Misevičiūtę (Stefania Tekla Misiewicz) (1840-1904).
Vakai:
Dvarai
Paveldėjo Mišučių ir Jokūbavo dvarus. Iš pradžių rezidavo Mišučiuose, tačiau apie 1865-1870 m. šeimos rezidenciją perkėlė į Jokūbavą, o Mišučių dvaras atiteko bajorams Mongirdams. Jokūbavo dvaras buvo įkurtas XVIII a. pabaigoje, o dvaro sodyba pastatyta XIX a. pirmame ketvirtyje. Šalia dvaro stovėjo XVIII a. pabaigoje statyta bažnyčia ir miestelis, įsikūręs prie prekybos kelių Kretinga-Gargždai ir Klaipėda-Kartena kryžkelės. Tai buvo svarbus prekybinis-ekonominis centras, kuriame reguliariai vyko turgūs ir prekymečiai.
Kretingos parapijos klebono Felikso Rimkevičiaus prašymu Konstantinas Parčevskis 1864 m. naujai perstatė Jokūbavo bažnyčią, kuri buvo konsekruota Švč. Mergelės Marijos titulu. Tuo pačiu Kretingos parapijos senosiose kapinėse pasirinko kapavietę šeimos narių laidojimui. Pirmoji amžinam poilsiui 1879 m. čia atgulė žmona Kazimiera Parčevskienė.
Konstantinas Parčevskis garsėjo kaip teisingas, visų gerbiamas žmogus, darbštus ir racionalus ūkininkas, diegiantis savo valdose intensyvų ūkininkavimą, pažangias naujoves, didelį dėmesį skiriantis pagalbinėms ūkio šakoms. Kauno gubernijos statistikos komiteto sekretorius Konstantinas Gukovskis savo knygoje apie Telšių apskritį pristato Jokūbavą kaip vieną pažangiausių ir pavyzdingiausių ūkių. Jis rašo: “Jokūbavo dvaro savininkas – racionalaus ūkininkavimo pavyzdys. Tai retas atvejis, kai protingai suderinama žemės ūkio teorija su praktika. Esant pačioms nedėkingiausioms dirvos ir klimato sąlygoms, p. Parčevskis sugebėjo sutvarkyti ūkį taip, kad iš jo gauna užtikrintas ir pastovias, nors ir ne didžiules, pajamas. Jis išsinuomavo kaimyninio Gargždų dvaro žemes, kurių savininkai turėjo daug nuostolių, ir vėliau nesigailėjo, kadangi netrukus gavo nemažai pelno. Kai Prūsija pakėlė muito mokestį įvežamiems kviečiams ir rugiams, kaimynystėje gyvenantys dvarininkai nežinojo ką daryti, tačiau ir toliau augino juos, tikėdamiesi, kad kaip nors paklausa atsiras. Pas p. Parčevskį tiksliai apskaičiuota kiek pieno duoda kiekviena karvė, sudaryta detali karvių ir arklių genealogija, paskaičiuotas pagalbinių žemės ūkio šakų, kurioms jis teikė didelės reikšmės, pajamingumas. Jo gyvuliai ir paukščiai (nepaprasto didumo vištos, kalakutės, antys) žinomi jau visoje Lietuvoje ir naudojami veislei pagerinti net už apskrities ir gubernijos ribų”.
Jokūbavo dvare dominavo grūdininkystė, o pagalbinės žemės ūkio šakos buvo pieninė gyvulininkystė, arklininkystė ir kiaulininkystė. Sėjomaina buvo daugialaukė. Galvijai daugiausia olandų veislės. Dvare veikė žirgynas, kuriame buvo auginami daugiausia trakėnų veislės žirgai. K. Parčevskis labai domėjosi nauja žirgų veisle, išvesta sukryžminus ištverminguosius žemaitukus su eikliaisiais trakėnais. Kreditų iš bankų K. Parčevskiui nereikėjo. Maža to, jis turėjo įsigijęs keliasdešimt Vilniaus žemės banko akcijų. 1892 m. Jokūbavo dvaro naudmenos apėmė 1408,23 ha žemės, kuri buvo suskaidyta į 3 dalis.
K. Parčevskiui mirus, valdą paveldėjo sūnūs Vincentas ir Karolis, o jauniausias sūnus Kazimieras savo dalį atsiėmė pinigais. Dvaro sodybą 1903 m. jie apdraudė Kauno savitarpio draudimo bendrovėje. Pastatai joje buvę tvarkingi, nemažai mūrinių, o mediniai pakelti ant aukštų mūrinių pamatų. Sodyboje buvo nemažas vaismedžių sodas, kuriame augo apie 600 obelų. 1905 m. paveldėtas valdas abu sūnūs pasidalino: didesnioji dvaro dalis (apie 943 ha) su Jokūbavo miesteliu liko Vincentui Parčevskiui, o mažesnioji dalis (apie 464 ha) su Stončių palivarku atiteko dr. Karoliui Parčevskiui.
Pasėkys
left|120px
Gobabis
Gobabis – miestas Namibijoje. Omahekės regiono sostinė. 110 km iki pasienio su Botsvana, prie Kalahario prie kurio gyvena hererai ir namai.
Londono lietuvių Šv. Kazimiero bažnyčia
thumb|Lietuvių Šv. Kazimiero bažnyčia Londono [[Bethnal Green rajone]] '''Londono lietuvių Šv. Kazimiero bažnyčia''' yra lietuvių bažnyčia įsikūrusi Londono Bethnal Green rajone. Pamaldos vyksta lietuvių kalba. Bažnyčioje gali tilpti 250 sėdinčių žmonių.
Istorija
Vestminsterio arkivyskupas kardinolas Herbert Vaughan 1894 m. laiške minėjo, kad lietuviai ir lenkai stengiasi turėti savo bažnyčią. 1900 m. kardinolas pareiškė pageidavimą, kad lietuviams reikėtų turėti savo kunigą. Kardinolas po kurio laiko paskelbė, kad atidaroma misija, dvasios vadu paskirdamas kun. Boleslovą Šlamą ir leido laikinai pamaldoms naudotis vokiečių Šv. Bonifaco bažnyčia, kol jie susiras sau pastovią vietą. Ten pirmas pamaldas lietuviai turėjo 1901 m. sausio 13-ąją dieną. Nuo tada prasidėjo lietuvių parapijinė veikla. 1903-ųjų metų liepos mėnesį atvyksta kunigas Antanas Racevičius (Talmontas), bet jam susirgus 1905-ųjų lapkričio 15-ą jį pakeičia kun. Kazimieras Jurgis Matulaitis. Dabartinė bažnyčia buvo atidaryta kardinolo Francis Bourne 1912-ųjų kovo 10-ąją. Šventąsias Mišias ta proga celebravo kunigas Benedict Williamson, kuris buvo ir bažnyčios architektas. Jam talkino dar keturi kunigai, iš kurių vienas buvo E. Cartonas de Wiartas. Po Šv. Mišių buvo pirmą kartą lietuvių misijoje teikiamas Sutvirtinimo sakramentas. „The Tablet“ korespondentas aprašęs iškilmes pabrėžė, jog šį sakramentą priėmė tik suaugusieji. 1926-ųjų rugpjūčio mėnesį pirmą kartą parapijoje lankėsi kun. palaimintasis arkivyskupas Jurgis Matulaitis. Atvykimo metu buvo nutarta, kad parapiją aptarnaus Marijonai (MIC). 1946-ųjų gegužės mėnesį į Londoną atvyksta kun. Jonas Sakevičius, o 1948-aisiais ir kun. Antanas Kazlauskas. 1951-aisiais kun. Sakevičius išvyksta ir grįžta 1969 m. kovo 20-ą. 1999-aisiais pablogėjus kun. Sakevičiaus sveikatai, negalėdami skirti kito dvasininko, Marijonai (MIC) atsisako aptarnauti Londono lietuvių bažnyčią. Parapijos Komitetas kreipiasi į Lietuvos vyskupų konferenciją ir Telšių vyskupas Anatanas Vaičius išleidžia kun. Petrą Tverijoną į Londoną. Tų pačių metų birželio 20-ą dieną į Londoną atvyksta kun. Petras Tverijonas ir Vestminsterio vyskupijos yra paskirtas parapijos kunigu.
Architektūra
Bažnyčioje pastatytas „Švč. Mergelės Marijos Danguje vainikavimo altorius“ – 1851 m. pagamintas „Tyroliaus“ firmoje. Viso tokių altorių buvo pagaminta 3. Atidaroma bažnyčia dar neturėjo jokios vidinės apdailos. Tik praėjus porai savaičių nuo atidarymo ant sienų buvo pakabinti Kryžiaus kelių vaizdai, kurie galbūt buvo perkelti iš senosios lietuvių bažnyčios. 1913 m. nuspręsta nudažyti bažnyčios sienas, įdėti langus zakristijoms, pagaminti reikalingas spintas. 1916 m. pastatomi nauji Kryžiaus keliai (jie yra iki šiol). Juos bažnyčiai paaukojo Londono lietuviai. 1928-aisiais pastatyta Liurdo koplytėlė, o 1936 m. Šv. Kazimiero altorius. 1981 metų vasarą bažnyčioje giminių iniciatyva buvo įamžintas kunigo Juozo Montvilos, žuvusio laive „Titanikas“, atminimas – bažnyčios koplyčioje įmūryta paminklinė lenta. Priestatas susirinkti žmonėms prie bažnyčios pastatytas 1974-aisiais.
Parakatu
Parakatu  – upė Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje; kairysis San Fransisko intakas. Prasideda Šapada da Ponte Firmės masyve, Brazilijos plokščiakalnyje, 760 m aukštyje, į šiaurę nuo Lagmaro. Teka į šiaurę, nuo vidurupio į šiaurės rytus plokščiakalniu, žemupyje smarkiai vingiuoja. Įteka į San Fransiską šiauriau Ponta Čikės.
Didžiausi intakai: Prata, Sonas (dešinieji), Pretas (kairysis).
Miestas prie Parakatu – Brazilandija de Minasas.
AEG G.V
AEG G.V– Pirmojo pasaulinio karo metu Vokietijos Imperijos įmonės Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft (A.E.G.) sukurtas dvimotoris bombonešis biplanas.
Lėktuve buvo montuojama radijo aparatūra, jis galėjo vežti iki 600 kg bombų.
Orlaivio gamyba prasidėjo pačioje karo pabaigoje ir iki paliaubų jų buvo pagamintas labai nedidelis kiekis. AEG G.V nebuvo naudojamas karo veiksmuose.
Po karo keli AEG C.V buvo pertvarkyti į šešiaviečius keleivinius lėktuvus. Tai buvo vienintelis didelis Pirmojo pasaulinio karo metu Vokietijoje sukurtas orlaivis, kuris po karo buvo reikšmingai naudojamas civilinėje aviacijoje. Pirmuosiuose pertvarkytuose AEG C.V buvo įrengiamas atviras keleivių salonas, tačiau netrukus buvo sukurta limuzino versija su dengtu keleivių salonu. Keleivinių versijų lėktuvo nosyje buvo įrengtas bagažo skyrius. Paskesnių variantų keleivių salono gale buvo įrengtas tualetas.
Nuo 1919 m. kovo iki lapkričio, nepaisant Antantės įvesto draudimo Vokietijai eksportuoti lėktuvus, šeši AEG C.V be kulkosvaidžių ir radijo, buvo parduoti į Švediją už 110 000 SEK už vienetą. Skrydžio metu vienas lėktuvas sudužo, bet vėliau buvo pakeistas. Švedus domino G.V sumontuoti Mercedes D.IVa varikliai, kuriuos naudojant FVM (karo aviacijos dirbtuvėse) 1919 metais buvo pagaminta dešimt vienmotorių žvalgybinių lėktuvų FVM S 18.
Operatoriai
miniatiūra| AEG G.V, vaizdas iš galo
Techniniai parametrai
Ginkluotė
Susijusios konstrukcijos
To paties laikotarpio, konfigūracijos ir paskirties orlaiviai
Gabriella Andreini
Gabriela Andreini (g. 1938 m. balandžio 16 d. Neapolyje) – italų aktorė.
Yra baigusi Nacionalinę dramos akademiją Romoje, dirbo teatre. Kine ir televizijoje filmavosi iki 1979 m., tačiau svarbių vaidmenų neatliko.
Monmartro kapinės
thumb|300px|Kapinių vaizdas Monmartro kapinės (, oficialiai: 'Šiaurės kapinės') – vienos iš žymiausių Prancūzijos sostinės Paryžiaus nekropolių. Monmartro rajone išsidėsčiusios kapinės yra paskelbtos valstybės globojamu istorijos ir meno paminklu.
Istorija
Įrengtos buvusių gipso kasyklų vietoje. Laidoti pradėta dar 1789 m., o 1798 m. įsteigtos kapinės. 1792 m. bendrame kape palaidoti Didžiosios Prancūzijos revoliucijos metu žuvę Šveicarų gvardijos kariai, gynę karališkuosius Tiuilri rūmus.
Dabartiniais laikais yra trečios pagal dydį mieste (po Per Lašezo ir Monparnaso kapinių). Monmartro kapinėse priskaičiuojama apie 20 000 kapaviečių, kasmet palaidojama po 500 žmonių. Dažniausiai lankoma dainininkės Dalidos amžino poilsio vieta, ją puošia natūralaus dydžio skulptūra su auksiniais spinduliais. Kapinėse palaidota daugybė Prancūzijai ir pasauliui nusipelniusių asmenybių: fizikas ir chemikas André-Marie Ampère, kompozitoriai Hector Berlioz ir Leo Delibas, vokiečių rašytojas Henrikas Heinė, tapytojas Edgar Degas ir kt.
Yra ir kilusių iš Lietuvos: 1831 m. sukilimo padalinių vadai – Juozapas Jonas Giedraitis, Šiaulių apskrities bajorų maršalka bei karininkas Juozapas Burnevičius ir Juozapas Zalivskis, kurio vadovaujami sukilėliai 1831 m. birželio 11 d. užėmė Kauną; taip pat Lietuvos ir Rusijos žemių draugijos steigėjas Kelmės dvarininkaitis Julijus Gruževskis, vilnietis poetas Julijus Slovackis (jo palaikai 1927 m. buvo perlaidoti Krokuvos Vavelyje), iš Verkių kilęs Didžiosios emigracijos veikėjas Eustachijus Kajetonas Sapiega, Vilniaus universiteto profesorius Joachimas Lelevelis (palaikai perkelti į Rasų kapines) bei kt.
Scandinavian Airlines
Scandinavian Airlines (SAS) – didžiausia Skandinavijos oro linijų bendrovė, kurią valdo Danija, Švedija ir Norvegija. „SAS“ priklauso „SAS Group“ holdingo kompanijai. „SAS“ būstinė yra Švedijos mieste Solna. Iš viso bendrovė valdo 137 lėktuvus ir skraidina keleivius 176 maršrutais.
Oro bendrovė buvo įkurta 1946 m. kaip konsorciumas, aptarnaujantis „Det Danske Luftfartselskab“, „Svensk Interkontinental Lufttrafik“, „Det Norske Luftfartselskap“  ir „AB Aerotransport (ABA)“ įmones. Po poros metų įmonė padėjo teikti paslaugas keliones po Europą, o 1951 m. buvo pervadinta į „SAS“.
1957 m. SAS tapo pirmąja oro linijų bendrove, pasiūliusia savo klientams bilieto aplink pasaulį paslaugą, skrendant virš Šiaurės ašigalio.
2004 m. SAS buvo padalinta į keturias skirtingas bendroves – „SAS Scandinavian Airlines Sverige AB“, „SAS Scandinavian Airlines Danmark AS“, „SAS Braathens AS“ ir „SAS Scandinavian International AS“. Tačiau po kelerių metų 2009 m. spalį visos vėl buvo sujungtos į vieną kompaniją – „SAS Scandinavian System AB“.
Džegvas
Džegvas pirmą kartą paminėtas 1584 m. Gyvenvietėje yra surenkamų gelžbetonio gaminių fabrikas, įkurtas 1982 m. Taip pat yra žuvies fabrikas, svečių namai, hostelis, mokykla (pastatyta 1884 m.), bendruomenės centras, paštas. 1929 m. pastatyta bažnyčia.
Urukuja
Urukuja  – upė Brazilijoje, daugiausia Minas Žeraiso valstijoje; kairysis San Fransisko intakas. Prasideda Sera Žeral de Gojaso kalnuose, Brazilijos plokščiakalnyje, 910 m aukštyje, Gojaso valstijoje, į rytus nuo Formozos. Teka į rytus, pietryčius plokščiakalniu. Įteka į San Fransiską ties Fazenda Belo Montės kaimu, Pintopolio apylinkėse.
Didžiausi intakai: Bebeduras, Konseisaunas (dešinieji), Piratinga, Arėja (kairieji).
Upės pavadinimas kildinamas nuo tupių žodžio uru’ku, reiškiančio dažinę urliją ir raudoną spalvą.
Miestai prie Urukujos – Buritisas, Arinosas, Urukuja.
Serbijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Serbijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Pereinamosios rungtynės
-
Finalo rungtynės
--
Renault 25
Renault 25 – prancūziškas automobilis, priklausantis verslo klasei. Automobilį gamino Renault nuo 1983 iki 1992 m. Gamybos metu Renault 25 modelis buvo visos kompanijos pagrindinis modelis – tai buvo brangiausias, prabangiausias ir didžiausias kompanijos modelis tuo metu. 1985 m. modelis užėmė antrą vietą Europos metų automobilio rinkimuose.
Pristatytas 1982 metais ir pradėtas gaminti 1983 m. 25 modelis buvo visiškai kitoks nei iki tol gaminti Renault 20/30 modeliai.
Šis modelis yra pirmasis automobilis, nuo pat pradžių gamintas siekiant sumažinti aerodinaminį pasipriešinimą. Šis modelio koeficientas buvo 0,31 Cd ir tai padėjo sumažinti modelio kuro sąnaudas.
Magnolija
Žiedai dideli, dekoratyvūs. Būna visžalės ir lapus metančios. Vaisius – lapavaisis.
Renault 25
25 modelis buvo giriamas už patogų bei paprastą vairavimą. Automobilyje naudota įranga buvo aukštesnės kokybės nei kituose iki tol gamintuose Renault modeliuose. Be kitų ypatybių, 25 modelyje buvo įmontuota viena pirmųjų radijo nuotolinio valdymo sistema, įrengta ant vario. Dėl šio modelio pirmą kartą po II pasaulinio karo Renault gavo puikią galimybę įsitvirtinti kitose užsienio rinkose.
Magnolija
Magnolija yra itin senas žiedinis augalas, fosilijose rasta 20 mln. metų senumo egzempliorių. Būtent pagal magnoliją pavadintas žiedinių augalų skyrius – magnolijūnai. Pati gentis pavadinta prancūzų botaniko Pierre Magnol garbei.
Renault 25
1985 m. buvo pristatyta 22,7 cm ilgesnė modelio versija, vadinta Renault 25 Limousine.
Karibų piratai
miniatiūra|311x311px|Franšizės logotipas Karibų piratai – „Disney“ medijos franšizė, apimanti daugybę atrakcionų parkų, filmų seriją ir šalutinių romanų, taip pat nemažai susijusių vaizdo žaidimų ir kitų medijos leidinių. Ši franšizė atsirado 1967 m. Disneilende atidarytame to paties pavadinimo pramogų parko atrakcione, kuris buvo vienas iš paskutiniųjų Disneilendo atrakcionų, kuriuos prižiūrėjo Voltas Disnėjus. „Disney“ šį atrakcioną sukūrė remdamasi piratų legendomis, folkloru ir romanais, pavyzdžiui, italų rašytojo Emilio Salgari.
Karibų piratai tapo medijos franšizė 2000-aisiais, kai 2003 m. buvo išleistas filmas „Karibų piratai: Juodojo perlo prakeiksmas“, po jo sekė keturi tęsiniai. Ted Elliott ir Terry Rossio sukurti filmai iki 2019 m. visame pasaulyje uždirbo daugiau nei 4,5 mlrd. dolerių, todėl ši kino franšizė visų laikų pelningiausių franšizių ir filmų serijų sąraše užima 14 vietą.
Lucía Etxebarría
270 px|right|thumb|Lucía Etxebarria Liusija Ečebarija de Asteinsa (, g. 1966 m. gruodžio 7 d. Valensija) – ispanų rašytoja.
Omutija
Omutija yra miestas šiaurinėje Namibijos dalyje. Nuo 2008 m. Ošikoto regiono sostinė (iki tol buvo Cumebas).
Havajų respublika
Havajų respublika – formalus Havajų valdžios pavadinimas nuo 1894 metų iki 1898 metų, kai šalyje vyravo respublikinis valdymas. Respublikinis valdymas Havajuose buvo tarp dviejų įvykių: laikinosios Havajų vyriausybės įgaliojimų pabaigos 1894 metų liepos 4 dieną ir Naujųjų žemių rezoliucijos priėmimo JAV kongrese 1898 metų liepos 7 dieną, kai respublika buvo prijungta prie JAV ir tapo Havajų valstija.
Meškėnų liepa
Meškėnų liepa – valstybės saugoma išskirtinio amžiaus ir išvaizdos liepa, auganti Marijampolės savivaldybėje, Meškėnų kaimo ribose, šalia kelio, maždaug pusiaukelėje tarp Marijampolės ir Igliškėlių. Įspūdingos formos medis auga kelio vakarinėje pusėje, privačios sodybos sklypo kampe, netoli rodyklės į Kuktų kaimą. Prie medžio pastatyta informacinė lentelė.
Senąją Meškėnų liepą paskutinį kartą 2017 m. tvarkė Lietuvos arboristikos centras: apgenėjo šakas, kurios siekėsi su žeme, metaliniais lynais sutvirtino suskilusias drevėto kamieno dalis. Spėjama, kad liepos amžius gali būti virš 300 metų. Viršūnė nulaužta vėtrų, tačiau medis gyvybingas, vasarą pasidengiantis vešliu lapijos kupolu. Dabartinis aukštis siekia apie 12 m, kamieno apimtis 1,30 m aukštyje viršija 6 m.
Meškėnų liepa buvo nominuota 2017-ųjų metų Lietuvos metų medžio konkurse.
Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2013 m. spalio 25 d. įsakymu Nr. D1-792 liepa pripažinta nauju valstybės saugomu gamtos paveldo objektu.