cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tau kryžius
Istorikai sutaria, kad Pranciškus dalyvavo Laterano IV (1215.XI.11) susirinkime, kur popiežius Inocentas III priminė pranašo Ezekielio regėjimą, raidę „Thau“ pažymėjo kaip turinčią kryžiaus formą, ant kurios buvo nukryžiuotas pasaulio Išganytojas. Šv. Pranciškus taip buvo susižavėjęs popiežiaus kalba, kad vėliau raidę „T“ pakeitė į antspaudą ir savo Ordino herbą.
Pranciškui „T“ buvo vilties simbolis jo dienų netvarkos paliestoje Bažnyčioje. Jis turėjo įžiūrėti aiškią analogiją tarp savo laikų ir tarp izraelitų nelaimių per ilgą Babilonijos nelaisvę. Ženklas „T“ buvo Pranciškui ir masinio išėjimo, ir piligrimo ženklas. Jam šios raidės ženklas reiškė patį Kristų, kuris atpirko žmoniją savo kryžiumi. Jis norėjo būti visiškai įsigilinęs į šį ženklą. Pranciškus pamokslavo apie jį taip dažnai ir su tokiu užsidegimu, kad brolis Pacifikas matė jį kaip spinduliuojančią šviesą virš jo kaktos.
Asyžiaus neturtėlis šį ženklą užrašydavo ant sienų, langų visose vietose, kur jis kaip piligrimas melsdavosi. Šiuo ženklu jis pasirašydavo visus savo laiškus, „T“ buvo net ant jo celės durų.
Laumėnėliai
Laumėnėliai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Laumėnų.
Pilotas
thumb|right|250px|[[Jungtinių Valstijų karinės oro pajėgos|JAV pilotai prie naikintuvų F-16.]]
Pilotas – asmuo, valdantis (pilotuojantis) skraidančią transporto priemonę. Pilotai gali būti profesionalai ir mėgėjai.
Pilotais dar vadina ir lenktyninių automobilių vairuotojus.
Pilotai valdo transporto priemones, būdami jų viduje: Orlaiviai gali turėti kelis pilotus. Vienviečių orlaivių įgulą sudaro vien tik pilotas.
Kitokie pilotai:
Pilot kitose kalbose
Žodis pilot kitose kalbose dažnai reiškia daugiau, negu lietuviškas pilotas.
Anglų kalboje pilot dar reiškia:
Selma Lagerlöf
Selma Ottilia Lovisa Lagerlöf (Selma Otilija Lovisa Lagerlef, 1858 m. lapkričio 20 d. – 1940 m. kovo 16 d.) – viena žymiausių švedų rašytojų, romanistė, novelistė. 1909 m. gruodžio 10 d. jai suteikta Nobelio literatūros premija. Švedijos akademijos narė.
Biografija
Gimė Morbakoje, pagyvenusio dvarininko šeimoje. Baigė mokytojų seminariją Stokholme. 1885 – 1895 m. mokytojavo Landskrūnoje. Vėliau dirbo tik literatūrinį darbą.
Kūryba
Lagerlöf debiutavo 1891 m. su romanu „Sakmė apie Gestą Berlingą“, kuriame parodė savo neišsenkamus fantazijos turtus. Šis romanas pelnė jai pasaulinę šlovę. Vėliau parašytoje romanų trilogijoje meniškai persipina padavimų ir sakmių tradicijos su realistiniais dvarininkų ir valstiečių gyvenimo vaizdais. Rašytoja iki gyvenimo pabaigos liko romantikė, humanistė, kovotoja už aukštuosius žmogaus idealus.
Krosnos herbas
Krosnos herbas – vienas iš Lazdijų raj. Krosnos heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo skydo žaliame lauke sidabrinė budinti gervė, kaire pakelta koja laikanti auksinę alebardą ašmenimis atgal.
Istorija
2002 m. gegužės 21 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1778. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.
Karklės valsčius
Karklės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte. Centras – Karklė (nuo 1946 m. Mysovka).
Istorija
Valsčius priklausė Šilutės apskričiai, tačiau kai pastaroji buvo prijungta prie Klaipėdos krašto, Karklės valsčius 1922 m. priskirtas Lankos apskričiai Vokietijoje.
KF Prishtina
Prishtinos KF – Kosovo futbolo klubas iš Prištinos.
Istorija
Klubas įkurtas 1922 m. tuo metu vadinosi Kosova.
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas ne kartą tapo šalies čempionais, bei iškovojo šalies futbolo taurę.
Copadichromis
Copadichromis – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis.
Gentyje 27 endeminės rūšys. Paplitusios Malavio ežere (R. Afrika). Dauguma žuvų auginama akvariumuose.
Svaliovas
Svaliovas – miestelis pačiuose Švedijos pietuose, Skonėje, Skonės lėne, į rytus nuo Landskronos. Netoli Svaliovo yra Knudstupborgo pilis (joje gimė žymus astronomas Tychas Brahė). Į šiaurę prasideda Sioderasenso nacionalinis parkas.
Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Svaliovas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Karolis Martelis
Karolis Martelis (,, , apie 688 m. Herstalis, Valonija – 741 m. spalio 22 d. Kverzi, Esnas, Prancūzija) – frankų valstybės Austrazijos (dab. šiaurės rytų Prancūzija ir pietvakarių Vokietija) majordomas.
Biografija
Kilęs iš Karolingų, faktiškai karališkosios dinastijos pradininkas. Majordomo Pipino Heristaliečio nesantuokinis sūnus. Karolio Didžiojo senelis.
Pirmoji žmona Chrotruda (m. apie 725 m.). Su ja gimė vaikai:
Valdymas
thumb|180px|left|Nuo frankų karalystės 481 m. iki Frankų imperijos 814 m. thumb|left|180px|[[Puatjė mūšis (732 m.)||Puatjė mūšis]] 714 m. mirus tėvui, jo našlės buvo įkalintas, 715 m. pabėgo ir austraziečių paskelbtas majordomu. Valdymo pradžioje 717 m. nugalėjo kitą frankų karalystę Neustriją ir 721 m. tapo visų šiaurės frankų valdovu.
732 m. Puatjė mūšyje sumušė įsiveržusią Omejadų kalifato Al-Andalusijos provincijos musulmonų kariuomenę. Mūšyje žuvo musulmonų kariuomenės vadas emyras Abd ar Rachmanas. Istorikų manymu, būtent tada buvo sustabdytas arabų veržimasis gilyn į Europą. Vėliau Karolis Martelis pajungė visus frankus, karalystę padalijo sūnums Karlomanui ir Pipinui Trumpajam.
Palaidotas Sen Deni bazilikoje Paryžiuje.
AT313
AT313 – Austrijos Aukštutinės Austrijos žemės Miulio (Malūnų) ketvirčio vok. Mühlviertel apskričių grupės (Freištadto, Rorbacho apskrities ir dalies Urfaro apylinkių apskrities) teritorijos (NUTS:AT) administracinių vienetų suskirstymas pagal LAU, smulkių vietinių administracinių vienetų suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistemą.
LAU vietiniame lygmenyje pratęsia NUTS, pranc. Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques, Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūrą, patvirtintą 2003 m. gegužės mėn. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1059/2003, galiojančiu nuo 2003 m. liepos 1 d.
Stočeko valsčius
Stočeko valsčius  – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje. Centras – Stočekas. Ribojasi su Koritnicos, Kosuv Lackų, Livo, Lochuvo, Medznos ir Sadovnės valsčiais.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Mūzos
Mūzos graikų mitologijoje – devynios Dzeuso ir Mnemosinės dukterys ir trys pradinės, aprašomos Pausanijo. Kiekvienai jų priskiriama tam tikra meno rūšis:
Dzeuso ir Mnemosinės dukros, kanoninės mūzos:
Stočeko valsčius
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Mūzos
Pagal Pauzaniją trys pradinės mūzos yra:
Stočeko valsčius
Administracinis suskirstymas
Blotkai, Bžuzka, Drgičas, Gajuvka Vschodnia, Gajuvka Zachodnia, Graboviecas, Gruščinas, Grigruvas, Huta Gruščinas, Kalatai, Kalenčinas, Kazimežuvas, Kozolupai, Maidanas, Marianuvas, Mednikas, Mrozova Vola, Nove Lipkai, Polkovas, Stare Lipkai, Stočekas, Topuras, Velična, Zgžebichai, Žulinas.
Mūzos
Pausanijo mūzos
Anot Pausanijo, mūzų kultą į Helikono miestą atnešė siaubingi milžinai Aloadai – Otas ir Efialtas.
Piero mūzos
Žymiai vėliau po pirmųjų mūzų atsirado devynių mūzų kultas, kurį atnešė Pieras, atvykęs iš Makedonijos. Jos gyvena Helikone apdainuodamos dievus. Mūzos – dainių ir poetų globėjos.
Lelikoniai II
Lelikoniai II – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, į rytus nuo Lelikonių. Buvęs Lelikonių palivarkas.
Jurgis I
Jurgis I (gimė – 1660 m. gegužės 28 d. Osnabriukas, Vokietija; mirė – 1727 m. gegužės 11 d. ten pat) – D. Britanijos karalius (1714–1727 m.; pirmasis iš Hanoverių dinastijos, Hanoverio kurfiurstas 1698–1727 m.).
Biografija
thumb|left|150px|Jurgis I jaunystėje thumb|left|150px|Jurgio I žmona Sofija Braunšveig su vaikais Hanoverio kurfiursto Ernesto Augusto ir Anglijos karaliaus Jokūbo I vaikaitės Pfalco kunigaikštytės Sofijos sūnus. Paveldėjo D. Britanijos sostą pagal 1701 m. vad. Nuraminimo aktą, kuriuo siekta neleisti užimti sosto katalikams Stiuartams. Ministrais tvirtindavo tik vigus (daugiausia dėl bendro priešiškumo torių vyriausybės 1713 m. Utrechto taikai su Prancūzija). Jurgis I buvo nepopuliarus (menkai mokėjo anglų kalbą, per daug domėjosi Hanoverio reikalais), bet jo teisė į sostą nebuvo rimtai kvestionuojama; Stiuartų šalininkų jakobitų sukilimas (1715 m.) ir sąmokslas (1719 m.) tik sustiprino jo padėtį. Daugiausia Jurgis I rūpinosi kariuomene ir užsienio politika – 1718 m. padėjo suburti D. Britanijos, Rusijos, Prūsijos ir Austrijos sąjungą, vadinamąjį Keturių aljansą, nukreiptą prieš Prancūziją ir Ispaniją, kuri po 1701–1714 m. Ispanijos įpėdinystės karo siekė atgauti prarastas teritorijas.
Stubrių valsčius
Stubrių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Stubriai.
Jurgis I
Santuoka ir vaikai
Pas Jurgį I taip pat buvo trys nesantuokinės dukterys nuo meilužės Meliuzinos fon der Šulenburg:
Stubrių valsčius
Istorija
Įkurtas po II pasaulinio karo, tačiau netrukus panaikintas 1947 m. lapkričio 6 d. prijungiant prie Vilkyškių valsčiaus.
Geidukonys
Geidukonys – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Gudžių. Geidukonių akmuo (Mergos akmuo) – archeologijos paminklas. Pro kaimą teka Abista, šalia telkšo ežeras Bedugnė (jis ir apyežerės – Geidukonių telmologinis draustinis). Pro kaimą eina plentas.
Pelkė
thumb|250px|Nedidelė miško pelkaitė (žemapelkė) [[Marcinkonys|Marcinkonių apylinkėse]] thumb|250px|Pelkėtas miškas ([[raistas) Rusijoje]] thumb|250px|[[Čepkeliai|Čepkelių kimininė aukštapelkė, apaugusi viržiais, Varėnos r.]]
Pelkė – drėgmės pertekliaus plotas sausumoje, kuriam būdinga specifinė augalija (durpojai). Pelkėse, laikui bėgant, iš augalijos liekanų susidaro durpių klodai. Pelkės skirstomos į aukštapelkes, tarpines pelkes ir žemapelkes. Tipinės pelkės daugiausiai ploto užima Sibiro, Kanados, Šiaurės Europos tundros, taigos zonose. Regionuose piečiau kur iškrenta daug kritulių taip pat yra daug pelkių. Vakarų Sibiro lygumoje itin daug pelkių. Joje plyti daugiau nei 1 mln. km² šlapynių.
Pelkėmis vadinami nuolatos užmirkę žemės paviršiaus plotai, kuriuos dengia storesnis nei 30 cm durpių sluoksnis. Plotai, kuriuose durpių sluoksnis plonesnis, vadinami supelkėjusiomis žemėmis. Pastaruoju metu plačiai vartojamas terminas šlapžemės, šlapynės. Plačiąją prasme šlapžemės apima plotus nuo šlapių ariamų laukų iki makrofitais užaugusių ežerų atabradų. Tačiau šlapžemės, kuriose susikaupęs storesnis ar plonesnis sluoksnis, atitinka aptartą pelkių ir supelkėjusių žemių sampratą.
Pelkės yra labai svarbios pirminės organinės medžiagos gamintojos ir kaupėjos, jos reguliuoja ežerų, upių ir gruntinių vandenų režimą, sugeria aplinkos teršalus. Pavyzdžiui, pelkės palaiko upių, ežerų ir gruntinio vandens lygį, mažina potvynių poveikį, stabilizuoja vandens telkinių krantus, sulėtina dirvožemio eroziją, užtikrina požeminio vandens judėjimą abiem kryptimis – aukštyn į pelkę ir žemyn iš jos. Pelkės taip pat valo orą ir vandenį, sulaiko iš dirbamų laukų išplaunamas maistines medžiagas ir teršalus, stabilizuoja vietos klimato sąlygas, ypač kritulius ir temperatūrą.
Etimologija
Terminas pelkė yra nesenas, nes skirtinguose Lietuvos etnografiniuose regionuose iki pat XX a. pradžios buvo vartojami vietiniai šlapių žemių pavadinimai. Vienur jos buvo vadinamos raistais, kitur – ty­rais, tyreliais, liūnais ar klampynėmis. Terminai raistas, liūnas, tyras ir tyrelis išliko tik bendriniuose kai kurių pelkių pavadinimuose arba kai kurių regionų šnekamojoje kalboje. Šiuo metu šiais terminais mokslinėje literatūroje bandoma apibūdinti skirtingų tipų pelkes ar jų dalis. XX a. pradžioje pradėjo įsigalėti bendrinis pavadinimas – pelkė. Pasak E. Šimkūnaitės, seniau Lietuvoje pelkėmis buvo vadinami nedideli, nepratakūs ežeriukai arba didesnės, vasarą neišdžiūstančios balos, netgi tvenkiniai. Terminas pelkė galėjo būti „pasiskolintas“ iš kurio nors etnografinio regiono, greičiausiai iš žemaičių, kurie ir šiandien šiuo žodžiu apibūdina net po lietaus atsiradusias balas. Panašus žodis yra latvių (pelce) ir prūsų (pelky) kalbose.
Pelkių tipai
Pagal drėkinimą, paviršiaus formą, vandens reakciją (pH) ir vyraujančią augaliją, pelkės skirstomos į tris tipus: žemapelkes, tarpines pelkes ir aukštapelkes. Pagal mineralinės mitybos sąlygas išryškėja trys pagrindinės pelkių raidos stadijos: eutrofinės, mezotrofinės ir oligotrofinės. Pelkė palaipsniui vystosi nuo eutrofinės (žemapelkės) per mezotrofinę (tarpinio tipo) iki oligotrofinės (aukštapelkės) stadijos.
thumb|250px|Žemapelkė Vokietijoje
Žemapelkės
Žemapelkės paprastai susidaro žemesnėse reljefo vietose. Jos yra maitinamos tiek krituliais, tiek mineralinių medžiagų kupinu požeminiu vandeniu. Todėl šios pelkės yra eutrofinės. Žemapelkės paviršius yra įgaubtas (centrinė dalis yra žemiau už periferinę), kartais lygus.
Žemapelkių rūgštingumas gana mažas, o durpių sluoksnis ne itin storas, todėl požeminiai augalų organai gali išsidėstyti tiek mineraliniame grunte, tiek durpių sluoksnyje.
Keli žemapelkių pavyzdžiai Lietuvoje: Baltosios Vokės pelkė, Tytuvėnų tyrelis, Praviršulio tyrulis.
Tarpinės pelkės
Tarpinė pelkė yra pereinamoji stadija iš žemapelkės į aukštapelkę. Joje yra vidutiniškas kiekis maisto medžiagų ir gruntinį vandenį augalai pasiekia sunkiau dėl durpių sluoksnio. Tarpinės pelkės paviršius yra plokščias. Storėjant durpių sluoksniui ir toliau vykstant augalijos kaitai, tarpinio tipo pelkę paprastai pakeičia aukštapelkė.
Aukštaitijos nacionaliniame parke, vakarinėje Juodupės pelkės teritorijos dalyje plyti dideli tarpinių pelkių plotai. thumb|left|240px|Aukštapelkių plotai [[Kvebekas|Kvebeke (Kanada)]]
Aukštapelkės
Aukštapelkes maitina tiktai krituliai, tad mineralinių medžiagų yra labai mažai ir jos vadinamos oligotrofinėmis. Jų paviršius dažnai išgaubtas t. y. centrinė dalis yra aukštesnė nei pakraščiai, kuriuose kaupiasi sekli vandens juosta – lagas. Aukštapelkėse gali augti tik labai rūgščią terpę mėgstantys augalai.
Didžiausios Lietuvos aukštapelkės: Žuvinto pelkė, Čepkelių raistas, Kamanos, Naujienų pelkė.
thumb|240px|Ežero pelkėjimas besiformuojant pakrantės žolių kilimui
Pelkėdara
Pagrindinė sąlyga pelkėms susidaryti yra drėgmės perteklius, o svarbiausias pelkėjimo veiksnys – augalija. Pelkės susidaro ten, kur yra priemolingas vandeniui nepralaidus podirvinis ir negiliai slūgstantys gruntiniai vandenys. Dėl šios priežasties gali pelkėti ir smėlingų rajonų vandenskyrinės vietovės. Intensyviau pelkėja rūgštūs, nedaug maisto medžiagų turintys dirvožemiai.
Seklūs ežerai užpelkėja pakrančių augalijai – nendrių, meldų, švendrų juostai – plintant nuo ežero pakraščio jo vidurio link ir šiems augalams įsigalint ežero seklumose. Gilūs ežerai pradeda pelkėti dėl pakrantėse augančių augalų, kurie sudaro vandens paviršiuje plūduriuojantį liūną. Gilūs ežerai pelkėja gerokai lėčiau negu seklūs. Nuolatos šlapiose šaltinių išsiliejimo vietose gali augti tik prie tokių augaviečių prisitaikę augalai, dėl kurių ir prasideda pelkėjimas. Miškai supelkėja, kai jų paklotėje susikaupia nesusiskaidžiusios augalų liekanos ir įsiveisia higroskopinės samanos, pvz., kiminai (Sphagnum spp.). Taip pat gali supelkėti pievos, kuriose susikaupia nesuirusių žolinių augalų šaknų ir antžeminių dalių, sugeriančių daug vandens.
thumb|left|240px|Būdingi aukštapelkių augalai – [[spanguolės, kiminai ir saulašarės]]
Pelkėtyra
XX a. pab. buvo atliekami pelkių tipų, jų geografinio pasiskirstymo, pelkių biogeocenologijos tyrimai. XXI a. imta skirti daugiau dėmesio pelkių ekologinių funkcijų, durpių klodo indikatorinių savybių, jų poveikio klimato kaitai tyrimams.
Dirbtinis intelektas (filmas)
Dirbtinis intelektas  – 2001 m. JAV mokslinės fantastikos filmas. Filmo režisierius Steven Spielberg. Filme nagrinėjama dirbtinio intelekto tematika – kas būtų jei robotai taptų tokie tikroviški, kad pajėgtų mylėti? Visame pasaulyje filmas uždirbo 236 mln. JAV dolerių.
Nototeninės
Nototeninės (Nototheniidae) – ešeržuvių (Perciformes) žuvų šeima. Paplitusios Antarktidos pakrantėse. Dauguma rūšių kraujyje turi glikoproteinų, kurie padeda išgyventi žemoje vandens temperatūroje.
Šeimoje 12 genčių ir apie 50 rūšių.
Gentys
thumb|left|210px|[[Melsvoji nototenija (Paranotothenia magellanica)]] thumb|[[Siauroji nototenija (Notothenia angustata)]]
Anatolijus Beriozovas
Anatolijus Beriozovas (1922 m. sausio 16 d. Lebeniškiuose, Biržų apskritis – 1986 m. vasario 16 d. Vilniuje) – Lietuvos publicistas, dramaturgas, spaudos, radijo ir televizijos žurnalistas.
Biografija
1940 m. baigė Kauno jėzuitų gimnaziją, du kursus studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1944–1946 m. mobilizuotas į Raudonąją armiją, dalyvavo mūšiuose prie Šiaulių, Klaipėdos, Karaliaučiaus. Nuo 1946 m. dirbo Klaipėdos rajono laikraščio „Raudonasis švyturys“, laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijose. 1953–1986 m. dirbo Lietuvos radijo komitete bei Lietuvos televizijos ir radijo komitete, laidose „Kolūkietiška radijo stotis“, „Panorama“, „Telefilmo“ scenarijų skyriuje.
Išleido publicistikos, parašė scenarijų dokumentiniams filmams („Lineliai linai“, „Švyturys“, „Deltuvos šeimininkai“, „Aš, Vytautas Alseika“), meniniam televizijos filmui „Ko verkė pušys“, dviejų serijų filmui „Devyni nuopuolio ratai“ ir kt.
Premjera
Premjera (pranc. première 'pirmasis') – pirmasis viešas spektaklio ar kino filmo parodymas. Žodis dažniausiai naudojamas kalbant apie teatrą ar kiną, tačiau naudojamas ir kitose srityse. Garsių režisierių spektaklių ar filmų premjeros paprastai būna labai laukiami įvykiai, plačiai nušviečiami žiniasklaidos. Teatralai stengiasi patekti į spektaklių premjeras, dalyvavimas jose - prestižo reikalas.
Pirmoji Holivudo premjera įvyko 1922 m. filme „Robinas Hudas“, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Douglas Fairbanks.
Kartais skiriami premjerų lygiai:
Kauka
Kauka  – upė Kolumbijoje (Kaukos, Valje del Kaukos ir Antiokijos dep.); kairysis, svarbiausias Magdalenos intakas. Prasideda Sotaros paramose, Kolumbijos masyve, Centrinės Kordiljeros pietuose. Teka siauru giliu slėniu į šiaurę tarp Centrinės ir Vakarų Kordiljeros. Žemupyje teka Karibų jūros žemuma, kur sudaro pratakas ir ežerus. Įteka į Magdaleną (jos deltos kairiąją atšaką) ties Momposu.
Didžiausias intakas – Neči.
Laivyba nuo Kalio iki Kartago ir nuo Antiokijos iki žiočių. Ties Salvachina patvenkta hidroelektrinės tvenkiniu. Vandens lygis labai svyruoja. Vandeningiausia balandžio–gruodžio mėnesiais.
1971 m. upėje užfiksuotos 47 žuvų rūšys.
Jagged Little Pill
„Jagged Little Pill“ – trečiasis atlikėjos Alanis Morissette albumas ir pirmasis, išleistas už Kanados ribų. Šis albumas atspindėjo naują posūkį jos karjeroje atsisakant lengvo turinio pop muzikos. Garsiausi albumo kūriniai: „You Oughta Know“, „Ironic“, „You Learn“, „Hand in My Pocket“ ir „Head over Feet“.
Albumas yra vienas komerciškai sėkmingiausių muzikos industrijos istorijoje ir laimėjo daug įvairių prizų bei nominacijų, JAV Billboard 200 albumų sąraše jis dvylika savaičių išsilaikė 1-oje vietoje, o iš viso tope išbuvo ilgiau negu metus. Be „Jagged Little Pill“, tai yra pavykę tik Michaelo Jacksono „Thriller“ ir Celine Dion „Falling Into You“. Pradžioje albumo pardavimai vyko vangiai, tačiau 1995 metais JAV jo buvo parduota 4 milijonai, o 1996 metais – dar 10 milijonų kopijų. Vien iki 2000 metų albumo buvo parduota 28 milijonai, šiuo metu kopijų skaičius siekia 47 milijonus.
2002 metų spalį žurnalas „Rolling Stone“ skyrė jam 31 vietą albumų „Women In Rock – The 50 Essential Albums list“ sąraše, o 2003 metais – 327 vietą „The 500 Greatest Albums Of All Time“.
Istorija
1993 metais, pasibaigus kontraktui su „MCA Records“, Alanis Morissette persikraustė iš Otavos į Torontą. Čia ji mėgino bendradarbiauti su įvairiais muzikantais bei dainų tekstų autoriais, tačiau norimo rezultato pasiekti nepavyko. Atvykusi į Los Andželą, ji susipažino su prodiuseriu ir dainų autoriumi Glenu Ballardu. Pirmieji judviejų muzikiniai bandymai vyko Ballardo namų studijoje, San Fernando slėnyje, Kalifornijoje, o pirmoji įrašyta kompozicija vadinosi „The Bottom Line“. Tačiau tikruoju postūmiu tapo daina „Perfect“, kuriai sukurti ir įrašyti pakako dvidešimties minučių.
Tuo metu, viešint Los Andžele, Alanis tapo ginkluoto apiplėšimo gatvėje auka ir dėl šio įvykio vėliau prasidėjusių pasikartojančių panikos priepuolių net kreipėsi į psichologą. Nors, anot jos, gydymas nebuvo sėkmingas, tai padėjo susikoncentruoti ties asmeninėmis problemomis ir išreikšti emocijas dainų tekstais. Pirmuosiuose, demo įrašuose 1994 metais, dalyvavo tik Alanis ir Ballardas, kurie ir grojo visais instrumentais. Sesija vyko Ballardo namų studijoje, jie įrašinėjo vieną dainą per dieną, o vokalo partijos buvo įrašytos iš vieno arba dviejų mėginimų. Pirmas kūrinys, kurį jie pristatė „A&R“ įrašų kompanijos atstovams, buvo daina „Perfect“, kurioje Ballardas akompanavo Alanis balsui tik akustine gitara.
Išleidimas
200px|thumb|right|2005 metų akustinio albumo viršelis
Alanis muzikinio stiliaus pasikeitimas buvo sutiktas su nepasitikėjimu, nuolatos primenant pirmuosius jos pop stiliaus įrašus, taip pat kritikuotas bendradarbiauvimas su Ballardu. Albumas buvo nominuotas 6 „Grammy“ apdovanojimams 1996 metais ir dar dviem 1997. Koncertinės gastrolės, prasidėjusios mažose koncertų salėse, truko 18 mėnesių ir baigėsi pasirodymais didelėse arenose.
2005 metais pasirodė akustinė šio albumo versija „Jagged Little Pill Acoustic“, pažyminti dešimtąsias originalios versijos pasirodymo metines.
Dainos
Kai kuriuose CD yra įdėtos dvi paslėptos dainos. Daina nr. 13 yra „You Oughta Know“ kita versija, kita – daina „Your House“. Kai kuriuose albumuose yra abi dainos, kituose – tik viena.
„All I Really Want“
150px|thumb|right|„All I Really Want“
2006 metų koncertinio turo metu šia daina Alanis Morissette pradėdavo daugelį pasirodymų.
„You Oughta Know“
150px|thumb|right|„You Oughta Know“
Manoma, kad ši daina yra Alanis Morissette kerštas buvusiam vaikinui Dave’ui Coulier, nors atlikėja to niekada nepatvirtino. Daina įrašyta 1994 metais.
„You Oughta Know“ užėmė 12 vietą muzikos kanalo VH1 „100 Greatest Songs of the 90’s“ rinkimuose 2007 metų gruodį.
Grammy Metų Dainos apdovanojimuose ją nurungė Sealo „Kiss From a Rose“.
Šios dainos perdirbinius 2009 metais savo koncertinių turų metų scenoje atliko Britney Spears ir Beyoncé.
„Hand In My Pocket“
150px|thumb|right|„Hand In My Pocket“
Išleistas 1995 metų spalio 31, tapo antruoju singlu, pasiekusiu Billboard sąrašo 1-ąją vietą, tačiau Jungtinėje Karalystėje pakilo tik iki 26 pozicijos.
2005 metais pasirodė šios dainos akustinis singlas iš albumo „Jagged Little Pill Acoustic“.
„You Learn“
150px|thumb|right|„You Learn“
Billboard Hot 100 „Airplay“ sąraše daina penkias savaites išbuvo 1-ojoje pozicijoje.
Šiam kūriniui yra nufilmuoti du vaizdo klipai.
„Head Over Feet“
150px|thumb|right|„Head Over Feet“
Šeštasis albumo singlas, penktasis, išleistas JAV 1996 metų rugsėjo 16.
Šiam kūriniui taip pat yra nufilmuoti du vaizdo klipai, vienas jų – gyvas pasirodymas koncertų metų.
„Ironic“
150px|thumb|right|„Ironic“
Europoje singles pasirodė 1996 metų balandžio mėnesį, o JAV – 1997 metų vasarį.
Prambananas
thumb|right|240px|Prambanano šventyklų kompleksas Prambananas – didžiausias Indonezijoje (ir Pietryčių Azijoje) hinduistinių šventyklų kompleksas centrinėje Javoje, maždaug už 18 km į rytus nuo Džokjakartos. Šventyklos pastatytos apie 850 m. Rakai Pikatan'o (II Mataram dinastija) arba Balitung Maha Sambu (Sandžaja dinastija) valdymo metu. Bet greit šventyklos buvo apleistos.
Rekonstrukcijos darbai prasidėjo XX a.: pradėti 1918, užbaigti 1953.
Šventykla sudaryta iš 8 šventyklų, iš kurių trys pagrindinės (Šivai, Višnui ir Brahmai – Trišakti), šalia apie 250 smulkesnių šventyklų. Didžiausių statinių aukštis siekia 47 m.
Hesperija
Hesperija gali reikšti:
Prambananas
1991 Prambananas įtrauktas į UNESCO saugomų objektų sąrašą.
Ona Aloizė Ostrogiškė
Ona Aloizė Ostrogiškė (1600–1654 m. sausio 27 d.) – Lietuvos dižiojo etmono Jono Karolio Chodkevičiaus žmona.
Biografija
Ona Aloizė Ostrogiškė buvo kunigaikščio, Voluinės vaivados Aleksandro Vasiljevičiaus Ostrogiškio (1593–1603) ir jo žmonos Anos Kostkos duktė. Konstantino Ostrogiškio ir Janos Kostkos anūkė.
Būdama trejų metų neteko tėvo. 1620 m. lapkričio 28 d. Jaroslave buvo ištekinta už 60-mečio Lietuvos didžiojo etmono Jono Karolio Chodkevičiaus. Mažiau nei po metų Chodkevičius sunkiai susirgo ir mirė Chotynėje. Po ko kunigaikštytė Ona Aloizė prisiekė daugiau netekėti. 1636 m. gegužės 24 d. mirė jos motina – Ona Ostrogiškė ir palikimas, tame tarpe Jaroslavo miestas, perėjo mirusiosios vaikams: vyresnei seseriai Katerinai, Onai Aloizėi, Konstantinui ir Aleksandrui Mykolui Liubomirskiui (sesers Sofijos sūnui).
Mirė 1654 m. sausį Didžiosios Lenkijos dvare, gelbėdamasi nuo Chmelnickio kazokų. thumb|left|300px|Ona Aloizė išlydi į [[Chotyno mūšis|Chotyno mūšį išvykstantį vyrą Joną Karolį Chodkevičių]]
Robertas Dargis
Robertas Dargis (g. 1960 m. rugpjūčio 9 d. Sueticha, Taišeto rajonas, Irkutsko sritis, Rusija) – buvęs Lietuvos pramonininkų konfederacijos (LPK) prezidentas, Lietuvos nekilnojamojo turto plėtros asociacijos prezidentas, uždarosios akcinės bendrovės „Eika“ generalinis direktorius ir savininkas, buriuotojas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1978 m. baigė Mažeikių 3-ąją vidurinę mokyklą. 1978–1983 m. studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute (dab. VGTU), inžinierius statybininkas. 1979–1983 m. Kruonio hidroakumuliacinės elektrinės (KHAE) statybos darbų vykdytojas. 1983–1987 m. Kaišiadorių HAE statybos valdybos darbų vykdytojas. 1987–1992 m. VĮ „Aras“ darbų vykdytojas, aikštelės viršininkas, komercijos direktorius. 1992–1993 m. eksperimentinio projektavimo ir statybos susivienijimo „Monolitas“ generalinio direktoriaus pavaduotojas gamybai. Nuo 1993 m. UAB „Eika“, užsiimančios nekilnojamojo turto plėtra ir investicine veikla, generalinis direktorius. Įmonių grupės „EIKA“ įkūrėjas bei valdybos pirmininkas.
1999–2000 m. Rolando Pakso Vyriausybės konsultantas būsto ir komunalinio ūkio klausimais. 2000–2001 m. R. Pakso Vyriausybės kancleris. 2000–2007 m. Pilietinės visuomenės instituto valdybos narys. 2001–2003 m. neetatinis prezidento Valdo Adamkaus patarėjas. 2003–2004 m. VGTU dėstytojas. 2007–2008 m. neetatinis premjero Gedimino Kirkilo patarėjas darnios plėtros klausimais.
2001–2013 m. Lietuvos buriuotojų sąjungos prezidentas, nuo 2013 m. viceprezidentas strateginiam vystymui. Vienas iš „Ambersail“ projekto iniciatorių. 2006–2010 m. dalyvavo projekte Nacionalinė pažangos premija, premijos komiteto narys. Nuo 2006 m. Lietuvos statybininkų asociacijos prezidiumo narys. Nuo 2006 m. Lietuvos nekilnojamojo turto asociacijos prezidentas. Nuo 2012 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos prezidentas.
Coffee Shop
Daina nebuvo atlikta gyvai nuo 1996 m.
Lauksargių valsčius
Lauksargių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Lauksargiai.
Istorija
1920 m. valsčius perduotas iš Tilžės apskrities Pagėgių apskričiai. Panaikintas 1947 m. lapkričio 6 d. prijungiant prie Piktupėnų valsčiaus.
Beldžiratė
Beldžiratė – gyvenvietė ir bendruomenė Italijoje, Pjemonto regione Verbano-Cusio-Ossola provincijoje. Gyvenvietė išsidėsčiusi vakarinėje Lago Maggiore pakrantėje.
Antarktinės ragės
Antarktinės ragės (Harpagiferidae) – ešeržuvių (Perciformes) žuvų šeima. Gyvena Patagonijos priekrančių zonoje, subarktinėse ir kai kuriose antarktinėse salose. Atoslūgiu metu slepiasi po akmenimis. Ikrus išleidžia ant priekrančių dumblių. Dėl dažnų uraganų dumbliai atitrūksta nuo uolų ir vandens srovės juos kartu su ikrais išnešioja nuo vienos salos link kitos.
Šeimoje 1 gentis ir 5 rūšys.
Įvartis
thumb|Pelnomas įvartis. Įvartis – situacija įvairiose komandinio sporto šakose, kai kamuolį pataikius į vartus pelnomas taškas ar keli taškai. Pavyzdžiui, futbole ar ledo ritulyje įvartis įskaitomas, jei į vartų plotą patekęs kamuolys pilnai kerta vartų liniją. Amerikietiškame futbole įvartis pelnomas, kai koja smūgiuotas kamuolys praskrenda virš vartų skersinio, už įvartį skiriami 3 taškai. Įvarčiai taip pat naudojami rankinyje, vandensvydyje, žolės riedulyje, grindų riedulyje ir kitose sporto šakose.
Kodeksas (reikšmės)
Žodis kodeksas ( 'rašomoji lenta') gali reikšti:
Judrėnų seniūnija
Judrėnų seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Klaipėdos rajono savivaldybės pietryčiuose.
Istorija
Senoji Judrėnų seniūnija minima XVIII a.
Seniūnaitijos
2009 m. įkurtos 2 seniūnaitijos:
Lelikoniai
Lelikoniai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Laumėnų.
Kvapusis notofagas
Kvapusis notofagas (Nothofagus alpina) – notofaginių (Nothofagaceae) šeimos lapus metančių medžių rūšis. Auga Čilėje ir Argentinoje, vidutinių platumų juostoje.
Aukštis iki 50 m, kamieno skersmuo iki 2 m. Lapai priešiniai, 3-12 mm ilgio, rudenį parausta. Mediena rausvai rudos spalvos, lengvai apdirbama.
thumb|left|200px|Kvapiojo notofago lapai rudenį
Abiejų Tautų Respublikos centrinės valdžios pareigūnai
Centrinės valdžios pareigūnai – aukščiausi Abiejų Tautų Respublikos centrinės vykdomosios valdžios pareigūnai.
Ministrai
Pirmiausia tai Abiejų Tautų Respublikos ministrai vadovavę pagrindinėms valstybės gyvenimo sritims. Abiejose Respubliką sudarančiose valstybėse buvo identiškos ministrų pareigybės, tačiau jie vienas kito nedubliavo. Teoriškai karūnos ir Lietuvos ministrai buvo lygūs, tačiau didesnį vaidmenį vaidino karūnos ministrai, kurie nuolat buvo greta karaliaus.
Centrinės vykdomosios valdžios pareigybėms buvo prilyginti taip pat:
Etmonai, kurių įtaka valstybėje neretai būdavo didžiulė, nebuvo Senato nariais, bet dažnai dalyvaudavo Senato posėdžiuose. Pagal pareigas į Senatą jie pateko tik 1768 m. Nuo 1775 m. į Senatą pagal pareigas įėjo ir paiždininkiai.
Žemesnieji pareigūnai
Centrinės valdžios žemesnieji pareigūnai pagal pareigas neįėjo į Senatą, tačiau jų įtaka abiejose valstybėse buvo didelė. Šią pareigūnų grupę sudarė:
Tine Debeljak
Tine Debeljakas (slovėn. Tine Debeljak, 1903 balandžio 27 Škofja Loka ‒ 1989 vasario 20 Buenos Aires) – slovėnų literatūros kritikas, vertėjas, redaktorius ir poetas.
Biografija
Baigęs vidurinę mokyklą Škofjoje Lokoje pradėjo lankyti Škofjos Lokos klasikinę gimnaziją Šentvide prie Liublianos. Vėliau Liublianos universitete studijavo slavistiką ir lyginamąją literatūrą. Pagal profesorės Ivanos Projateljos planus turėjo studijas tęsti Varšuvos ir Prahos universitetuose, tačiau po jos mirties laikinai neturėjo galimybių čia studijuoti, nes pirmenybę turėjo Kidričevo studentai. Studijas baigė 1927 metais. Šiame laikotarpyje daugiausiai rašė poeziją. Eilėraščiuose skelbiamos ekspresionistinės, socialinės bei krikščioniškos idėjos, kai kuriuose pastebima netgi egzistencinė tematika. Nors ir planavo išleisti savo poezijos rinkinį, jo neišleido, o savo eilėraščius publikuodavo laikraščiuose. Nuo 1934 iki 1934 metų dirbo profesoriumi gimnazijoje Nikšicoje Črnoje Goroje. Visą šį laiką budriai sekė kultūrinius ‒ politinius įvykius ir savo esė skelbdavo laikraščiuose ir žurnaluose. Vėliau dėl politinių priežasčių paliko šią darbo vietą ir tapo tuometinio didžiausio katalikiško dienraščio „Slovenec“ redaktoriumi. Kadangi jį domino visos slavų kalbos, išvyko studijuoti į Varšuvą ir tapo slovėnų kalbos lektoriumi ir vėliau apsigynė daktaro disertaciją. 1939 metais apsigynė daktaro laipsnį Liublianoje. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Korošką (Vetrin), o 1948 metų kovą – į Argentiną| Buenos Airėse pirmiausiai dirbo farmacinėje įmonėje, vėliau durininku. Jo žmona ir trys vaikai atvyko į Argentiną 1954 metais Raudonojo kryžiaus pagalba.
Kūryba
Literatūriniu darbu pradėjo užsiimti dar besimokydamas vidurinėje mokykloje. Būdamas tik septintoje klasėje savo darbus publikavo periodiniame leidinyje „Namai ir pasaulis“. Buvo vienas iš „Kryžiai ant kalno“ ir Škofjos Lokos muziejaus steigėjų, scenai atgaivino Škofjos Lokos pasijoną, (1930–1931 in 1938–1945) buvo „Namai ir pasaulis“ redaktorius, „Pen Klubo“ ir „Moderniosios galerijos“ narys. Vertė iš rusų, lenkų, čekų, vengrų ir italų kalbų, parašė šimtus esė, literatūros istorijos studijų slovėnų kalba ir apskritai visomis slavų kalbomis. Emigracijoje išleido pirmą spausdintą emignantinę knygą „Slovėnų emigrantų kalendorius“(1946), bendradarbiavo tokiuose leidiniuose kaip „Namai ir pasaulis“, „Mūsų poezija“, „Ankstyvoji sėja“. Buvo pirmasis „Slovėnų draugijos“ referentas, „Balantičevo poetų draugijos“ prezidentas, taip pat Balantičevo poezijos rinkinio „N'mav čez izaro“ redaktorius. Dešimt metų buvo „Slovėnų kultūrinės akcijos“ prezidentas, „Meddobja“ ir daugelio kitų knygų redaktorius, taip pat išskirtinis profesorius ukrainiečių katalikiškame humanitariniame slavų kalbų fakultete Buenos Airėse. 1949 metais išleido pirmąjį emigrantinį grožinės literatūros kūrinį „Juodosios mišios už slovėnus“. Kūrynyje atskleidžamas karas ir revoliucijų siaubas. Kritikai šį darbą vertino kaip vieną iš pačių geriausių Debeljako darbų. 1951 metais išleido poezijos rinkinį „Bučinys“, kuris vaizduojamų motyvų atžvilgiu buvo labai įdomus. Rinkinyje „Marija“, kurį išleido 1954 metais, išreiškia savo begalinį ilgesį ir norą sugrįžti namo. Po metų išleido Dižiosios savaitės rinkinį „Kyrie Eleison“. Dirbdamas durinku Buenos Airėse išleido savo velyvąjį poezijos rinkinį „Črni Kamnitnik“. Debeljako pats vėliausias darbas – „Oratorija apie Baragą“ (1957), kurį įgarsino Aloyzas Garžiničius. Po 1954 metų buvo parašęs daugiau kaip tūkstantį straipsnių, kuriuios taip pat siuntė į Kroatiją, Serbiją, Slovakiją ir Lenkiją.
Tine Debeljakas kaip literatūros istorikas
Jo literatūrinė veikla šioje srityje apima kritiką, vertimus, literatūros istorijos studijas periodikoje ir literatūriniuose leidiniuose. Tine Debeljako literatūros istorijos leidinių rašymas sutapo su slovėnų ekspresionizmo klestėjimu. Tarp pirmųjų jo literatūros kritikos bandymų buvo tokių rašytojų kaip Vojislavo Moletos, Antono Vodniko, Ivano Pregljo ir jaunojo Srečkos Kosovelio kūrinių kritika. Išskirtinai vertino Josipo Murno ‒ Aleksandrovo ir Edvardo Kobeko kūrybą. Ekspresionizmo klausimu buvo kritiškas. Buvo įsitikinęs, jog ekspresionizmą būtina nugalėti, o literatūroje pabrėžti dvasingumo ir realybės svarbą. Šio kūrybos modelio įgyvendinimą surado Prešerno, Ketės ir Balantičevo poezijoje. Tą pabrėžtinai išreiškė savo studijose apie Balantičevo „Venec sonetnih vencev“ (1944) poezijos rinkinį. Vėliau Debeljako kritiniai darbai išsišakojo į dar smulkesnius darbus apie rašytojus, rašiusius katalikiška tematika. Rašė apie Stanką Maicną, Nartėją Velikoną, daugybę kartų apie Balantičevo poeziją, ypatingai pasišvęsdamas „Muževna Steblika“ poezijos rinkinio susiformavimui (1942) ir rinkiniui „V ognju groze plapolam“. Buenos Airėse, prisidėdamas prie "Slovėnų kultūrinės akcijos", tęsė Balantičevo poezijos tyrinėjimą, taip pat kaip redaktorius aptarė daugelį literatūrinių leidinių. Kartu su Francetu Papežu parengė labai didelės apimties „Antologijo slovenskega zdomskega pesništva (1980)“, kurioje Debeljakas parengė ir sutvarkė biografinius autorių duomenis. Debeljako slovėnų literatūros peržiūra apėmė autorių, kurie išsibarstę gyveno Europos, Amerikos, Azijos ir Australijos žemynuose kūrybą. Bibliografiniu kruopštumu tyrinėjo literatūrą, laikraščius ir kitą spaudą, tvarkė ir kaupė informaciją. Tarp Debeljako literatūrinių studijų ypatingą vietą užima Karlo Mauserjo poezijos aptarimas ir eilėraščių rinkinio „Zemlja sem in večnost“ pristatymas, kurią Debeljakas parengė 1978 metais rašytojo mirties metinių proga. Pristatymas kupinas jausmingumo ir yra įdomus dėl to, jog abu autorius siejo draugystė ir panašus likimas. Šios studijos Mauserjo poeziją neginčijamai priskiria prie slovėnų literatūros. Literatūros istorijos, redakcinį ir kritinį Tine Debeljako darbą dalinai apibrėžia beografistiniai rinkiniai, kurie buvo sudaryti 1968 metais ir apima 50 leidinių. Šis jo darbas išskirtinai didelės apimties.
Nuorodos
Paskaita apie Tine Debeljaką
Vokiečių kalbos egzaminas DSH
Vokiečių kalbos egzaminas stojant į aukštąją mokyklą (,DSH), anksčiau - Prüfung zum Nachweis deutscher Sprachkenntnisse, PNDS) - vokiečių kalbos egzaminas, skirtas patikrinti kalbos žinias vokiškų mokyklų nebaigusių pretendentų, siekiančių studijuoti Vokietijoje.
Lygiai, kursai
DSH yra 3 lygiai (DSH 1, DSH 2 ir DSH 3), kurie maždaug atitinka kalbos lygius nuo B2 iki C2 arba nuo TDN-3 iki TDN-5 TestDaF (vok. Test Deutsch als Fremdsprache) testo. Egzaminui pasiruošti kiekvienoje aukštojoje mokykloje (Kalbų centro DaF skyriuje) prieš DSH egzaminą yra rengiami specialūs kursai. Jie trunka nuo kelių savaičių iki kelių mėnesių. Į pradedančiųjų kursus, galinčius trukti iki 2 semestrų, priimami turintys pradines vokiečių kalbos žinias. Aukštesnio lygmens kursams gali būti taikoma atranka. Ji vyksta, laikant bandomąjį egzaminą, kurio metu įvertinamas vokiečių kalbos mokėjimo lygis. DSH egzamino kaina - nuo 40 iki 150 eurų (nuo mokesčio gali būti atleidžiami ERASMUS studentai, kitokių mainų programų dalyviai, DAAD stipendininkai ir kt.). Parengiamieji DSH egzaminui kursai mokami. Jų kaina - nuo nemokamai (pvz., ERASMUS studentams) iki kelių šimtų ar net 1500 eurų.
Teisiniai pagrindai
VFR Rektorių konferencija ir Kultūros ministerija 2004 m. priėmė DSH egzamino rėminę tvarką. Joje pateikiama pavyzdinė DSH egzamino tvarka (DSH Musterprüfungsordnung).
Baukštininkai
Baukštininkai (seniau Bauškaraliai) – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Gindulių, prie kelio. Pro kaimą teka Baukštė.
Etimologija
Kaimas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančio Baukštės upelio. Vietovardį taip pat bandoma sieti su žodžiais baugštus, bauginti ir karalius.
Istorija
Seniau buvo Baukštininkų dvaras.
Tridyglė medūznamė
Tridyglė medūznamė (Atlanto taukžuvė, sviestažuvė) (Peprilus triacanthus;, American butterfish, sin. Poronotus triacanthus .) - giliavandenė tropinių jūrų žuvis (medūznaminių (Stromateidae) šeima), gyvenanti tik šiltuose vandenyse ir gali išgyventi net 200 m gylyje. Dažnai sugaunama Australijos ir Naujosios Zelandijos pakrantėse.
Svietažuvės yra tamsiai rudos, bet kuo senesnės, tuo tamsesnės, todėl brandžios žuvys gali būti visai juodos. Jų kūną dengia maži žvyneliai, galva apvali, didelėmis akimis. Kai kurios šios žuvies rūšies atmainos gali užaugti net iki dviejų metrų ilgio, o sverti daugiau kaip trisdešimt ar net penkiasdešimt kilogramų. Maitinasi mažomis žuvimis, kalmarais ir vėžiagyviais.
Plaukioja dideliais būriais, paprastai gaudomos tamsoje. Plaukioja arti vandens paviršiaus 120-150 cm gylyje, bet žiemą ir ankstyvą pavasarį aptinkamos ir 100-200 m gylyje.
Sviestažuvė - pavadinimas, šį tą pasakantis apie iš jos gaminamų patiekalų skonį. Gurmanai teigia, kad tai labai švelni, nesausa, truputį sviesto skonį primenanti žuvis. Jos mėsa balta. Sviestažuvėje gausu riebalų, kurių žmogaus organizmas negali suvirškinti ir nepasisavina. Todėl būtina ją tinkamai paruošti, kad neskaidomų riebalų perteklius nesukeltų pykinimo.
Sviestažuvės filė ypač tinka kepti ant grotelių ar žarijų. Prie patiekalų, pagamintų iš šios žuvies, labai tinka įvairios daržovės ir padažai, ypač - špinatų, ciberžolės padažai, virti ryžiai bei šparagai ir brokoliai.
Love Rollercoaster
„Love Rollercoaster“ – grupės „The Ohio Players“ daina, kurią vėliau 1996 m. perdainavo grupė „Red Hot Chili Peppers“. Daina pasirodė filme „Beavis and Butt-Head Do America“ ir jo garso takelyje. Daina niekada nebuvo atlikta gyvai.
Laugaliai (Šilutė)
Laugaliai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Katyčių, 1 km į pietus nuo Degučių, greta kelio. Sovietmečiu vykstant melioracijai, kaip ir daugelyje senų kaimų, daugelis gyventojų išsikėlė. Laugaliuose yra nebeveikiančios evangelikų liuteronų kapinaitės.
Gyventojai
thumb|left|240px|Evangelikų liuteronų kapinaitės
Kemėnai
Kemėnai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Papilio, prie kelio. Teka Dunojėlio upelis (Apaščios intakas), vakarų pusėje auga Dirvoniškio miškas.
1923 m. buvo 12 kiemų.
Lumpėnų valsčius
Lumpėnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Lumpėnai.
Istorija
1920 m. valsčius perduotas iš Tilžės apskrities Pagėgių apskričiai. Panaikintas 1947 m. lapkričio 6 d. prijungiant prie Vilkyškių valsčiaus.
Užsachario Afrika
thumb|250px|Geografinė Užsachario Afrika yra į pietus nuo [[Sacharos dykuma|Sacharos dykumos]] thumb|250px|Užsachario Afrikos supratimas pagal politinį-administracinį valstybių pasiskirstymą. [[Sudanas – pažymėtas šviesiai žaliai gali būti priskiriamas ir Šiaurės Afrikai. ]]
Užsachario Afrika - geografinis terminas, naudojamas nusakyti Afrikos žemyno daliai, kuri yra į pietus nuo Sacharos, arba grupei Afrikos valstybių, kurios yra visiškai arba dalinai į pietus nuo Sacharos. Kartais naudojamas sinonimas Subsacharinė Afrika, bei kartais vadinama Juodąja Afrika, kadangi jos gyventojai yra juodaodžiai.
Įvadas
Užsachario Afrika yra supriešinama su Šiaurės Afrika, kuri skiriasi klimatiniu, religiniu, lingvistiniu ir kitais požiūriais, ir yra laikoma arabų pasaulio dalimi. Somalio pusiasalis ir didelė dalis Sudano geografiškai priklauso Užsachario Afrikai, bet šių teritorijų gyventojams didelę įtaką daro Artimųjų Rytų kultūra ir jos taip pat yra arabų pasaulio dalis. Sahelis yra pereinamoji zona tarp dykuminio Sacharos ir atogrąžų klimato, klimatinė riba tarp šių dviejų Afrikos dalių.
Ekonomika
Užsachario Afrika yra skurdžiausias pasaulio regionas, kenčiantis nuo netinkamo valdymo, vietinės korupcijos ir konfliktų tarp tautų. Kai kurios regiono šalys yra vienos iš mažiausiai išsivysčiusių pasaulyje. Ekonominiam vystymuisi nuolat trukdo maliarija. Dėl prarandamo laiko, ligos gydimui ir prevencijai skirtų pinigų, maliarija sulėtina ekonominį augimą maždaug 1,3 % per metus. Pasaulio bankas apskaičiavo, kad jei liga būtų išnaikinta 1960 m., 2003 m. regiono BVP būtų net 32 % didesnis.
Demografija
2007 m. Užsachario Afrikoje gyveno 800 milijonų žmonių. Dabartinis metinis populiacijos prieaugis yra 2,3 %. Jungtinės Tautos prognozuoja, kad 2050 m. regiono populiacija bus beveik 1,5 milijardo. Užsachario Afrika pasižymi labai dideliu gimstamumu ir vaikų mirtingumu. Pasak 2007 m. apskaičiavimų, 15 % vaikų miršta iki savo penktojo gimtadienio. Nepaisant to, net 40 % Užsachario Afrikos gyventojų sudaro jaunesni nei 15 metų žmonės. Dažniausia vaikų mirties priežastis yra maliarija. Taip pat yra labai paplitęs ŽIV/AIDS virusas.
Religija
Šiaurės Afrikoje dominuoja islamas, o Užsachario Afrika, išskyrus Somalio pusiasalį, yra daugiausiai krikščioniška. Tiesa, tikėjimas šiomis didžiosiomis religijomis dažniausiai yra sumaišytas su tikėjimu vietinėmis, tradicinėmis religijomis ir mitologijomis.
Kecskeméti TE
Kečkemėto TE – Vengrijos futbolo klubas iš Kečkemėto.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1911 m.
2020–2021 m. Trečioje lygoje, Vakarų grupėje užėmė antrą vietą ir pateko į Antrą lygą.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje ir buvo antri. Posezono buvo perkelti į stipriausią šalies lygą.
2022–2023 m. sezone rungtyyniavo Pirmoje lygoje ir buvo antri.
Abromiškis
Abromiškiu vadinami kaimai:
Panašus pavadinimas:
Zemerda
Zemerda  – miestas vidurio Vokietijoje, Tiuringijoje, į šiaurę nuo Erfurto, prie Unstruto upės (Zalės intakas). Savivaldybės centras. 20,7 tūkst. gyventojų. Veikia Fujitsu Siemens Computers gamykla.
Istorija
thumb|left|Vandens malūnas
Zemerdos apylinkėse rasti 4000 m. senumo kapinynai. Rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 876 m. Kada tapo miestu tiksliai nežinoma, bet 1395 m. minima, kad Zemerda turėjo sieną su 6 bokštais. Trisdešimtmečio karo metu miestas atsidūrė karo sūkuryje, buvo smarkiai nuniokotas. 1840 m. mieste pradėjo veikti ginklų gamykla. 1944 m. Zemerdoje įkurtas Biuchenvaldo koncentracijos stovyklos padalinys.
Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Zemerda yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Bausmė
Bausmė – valstybės prievartos priemonė, skiriama teismo apkaltinamuoju nuosprendžiu asmeniui, padariusiam nusikalstamą veiką, ir apribojanti nuteistojo teises ir laisves visuomenės labui.
Bausmė pasireiškia konkrečiomis bausmės rūšimis – laisvės atėmimu, bauda, turto konfiskavimu, viešaisiais darbais, viešųjų teisių atėmimu, areštu ir kt. Lietuvos Respublikoje bausmė gali būti paskirta tik už Lietuvos Respublikos baudžiamajame kodekse numatytos nusikalstamos veikos padarymą. (žr. baudžiamasis įstatymas)
Kriminalinė bausmė
Kriminalinė bausmė – tai valstybės prievartos priemonė, ją skiria teismas apkaltinamuoju nuosprendžiu asmeniui, padariusiam nusikaltimą, ir apriboja nuteistojo teises bei laisves visuomenės labui. Lietuvos Respublikos BK įtvirtina nuostatą, kad bausmės esmė yra nusikaltimą padariusio asmens nubaudimas, o jos turinį sudaro tam tikrų teisių ar laisvių atėmimas arba ribojimas.
Kriminalinė bausmė pasižymi tam tikrais specifiniais požymiais, kurie išskiria ją iš kitų valstybės prievartos priemonių – administracinių nuobaudų, procesinių prievartos priemonių. Teisinėje literatūroje išskiriama net iki 50 tokių požymių, tačiau svarbiausi yra bausmės skyrimo pagrindas ir tvarka, jos oficialumas ir viešumas, individualumas bei sukeliamos teisinės pasekmės. Bausmei būdingas oficialumas, kuris pasireiškia tuo, kad nuosprendis priimamas valstybės vardu, laikantis baudžiamojo proceso reikalavimų.
Bausmė visais atvejais skiriama viešai, net ir tuo atveju, kai baudžiamasis procesas buvo uždaras, rezoliucinė apkaltinamojo nuosprendžio dalis, kurioje nustatoma bausmės rūšis ir dydis, skelbiama viešai.
Adamavas
Adamavu vadinami kaimai Švenčionių rajone:
Lelikoniai (viensėdis)
Lelikoniai – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Laumėnų.
Dirvuolė
Dirvuolė (Agrimonia) – erškėtinių (Rosaceae) augalų gentis. Graikiškai agros – laukas, mone – pasilikimas; auga padirviais. Daugiametės žolės, apaugusios plaukeliais ir su pertrauktinai neporomis plunksniškais lapais. Žiedai trumpakočiai, sukrauti stačioje varpiškoje kekėje.