cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksandr Dementjev
Biografija
1971 m. baigė Maskvos valstybinį M. B. Lomonosovo universitetą. Čia 1974 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Elektronų ir neutronų spinduliavimas jiems judant kryžminiame elektriniame ir magnetiniame laukuose“ (vad. A. Sokolov ir J. Pavlenko). 1992 m. Baltarusijos mokslų akademijos Fizikos institute apgynė daktaro (dabar – habilituoto daktaro) disertaciją tema „Lazerio impulsų erdvinės tūrinės struktūros pakeitimas nestacionariose priverstinėse sklaidose ir keturbangėse sąveikose“.
Skaito paskaitas Vilniaus ir Vytauto didžiojo universitetuose. Nuo 1995 m. – Vilniaus universiteto profesorius.
Nuo 1989 m. yra Fizikos instituto vyriausiasis mokslinis bendradarbis, Netiesinės optikos ir spektroskopijos laboratorijos vedėjas. Yra instituto tarybos narys. 2003–2007 m. buvo Lietuvos fizikų draugijos mokslo komisijos narys.
Skėtinio „EUREKA“ projekto EULASNET II „Europos lazerių technologijos ir taikymų tinklas – II, 2006-2010“ atstovas Lietuvoje. Projektas, EULASNET tęsinys, skirtas skatinti ir remti lazerinių technologijų ir lazerių kūrimą bei taikymą Europos rinkoje.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš lazerių fizikos, netiesinės optikos, optinio informacijos apdorojimo.
Baltkarčiai (Raseiniai)
Baltkarčiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šiluvos.
522 m.
522 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Egipto muchafazos
Egiptas administraciškai padalintas į 27 muchafazas, kurias valdo prezidento skiriami gubernatoriai. Dėl šalies geografinių ypatybių muchafazų dydis ir pasiskirstymas labai netolygus – dauguma jų yra Nilo deltoje ir slėnyje, o likusios 3 muchafazos labai retai gyvenamos ir užima dykumų sritis.
Muchafazos savo ruožtu dalinamos į markazes, kurių šalyje iš viso yra 232.
Vytauto Didžiojo ordino Komandoro kryžius
thumb|175px|Ordinas. thumb|81px|Juostelė.
Vytauto Didžiojo ordino Komandoro kryžius – vienuoliktas pagal reikšmę aukščiausias Lietuvos valstybės apdovanojimas, Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu skiriamas Lietuvos ir užsienio valstybių piliečiams pagerbti ir pažymėti už ypatingus nuopelnus Lietuvos valstybei.
Istorija
Vytauto Didžiojo ordinas įsteigtas 1930 m., minint Vytauto Didžiojo mirties 500-ąsias metines. Prieškarinio ordino ženklo autorius – dailininkas Jonas Burba. Analogiški ir šiandieniniai ordino ženklai. Vytauto Didžiojo ordino ženklus gamina Lietuvos monetų kalykla. Kaspinus audžia Danijos firma „Morch and Sons“ Kopenhagoje.
Bangladešo vyrų futbolo rinktinė
Bangladešo vyrų futbolo rinktinė – Bangladešui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Bangladešo futbolo federacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 1 žemyno čempionate.
Vytauto Didžiojo ordino Komandoro kryžius
Aprašas
Ordiną sudaro:
Komandoro kryžius tvirtinamas prie kaklo kaspino (moterims – ant kokardos, nešiojamos kairėje krūtinės pusėje).
Ordino laipsniai
Vytauto Didžiojo ordino Komandoro kryžius yra Vytauto Didžiojo ordino su aukso grandine 3-asis laipsnis. Kiti laipsniai:
Ordinais apdovanojama nuosekliai – pradedant nuo žemiausio laipsnio: Riterio, Karininko, Komandoro, Komandoro didžiuoju ir Didžiuoju kryžiais. Antrą kartą to paties laipsnio ordinu neapdovanojama. Teisę Respublikos Prezidentui teikti kandidatus apdovanoti ordinu turi Vyriausybė, Seimo Pirmininkas ir jo pavaduotojai, Ministras Pirmininkas, Vyriausybės nariai. Teikimai ordinų kancleriui pristatomi ne vėliau kaip prieš du mėnesius iki apdovanojimo dienos – Vasario 16-osios arba Liepos 6-osios. Juose pateikiama kiekvieno kandidato biografija, nuopelnų aprašymas, duomenys apie ankstesnius valstybės apdovanojimus, nurodymas, kokiam apdovanojimui pristatoma, taip pat asmens tapatybę patvirtinančio dokumento kopija. Už valstybės apdovanojimui teikiamų asmenų duomenų tikrumą atsako juos teikiančios organizacijos, institucijos ir pareigūnai. Teikimai apdovanoti valstybės ordinais, medaliais ir kitais pasižymėjimo ženklais svarstomi Apdovanojimų taryboje. Jos išvados pateikiamos Respublikos Prezidentui, tačiau Respublikos Prezidentas gali apdovanoti ir Apdovanojimų tarybai nesvarsčius. Ordiną iškilmingai įteikia Respublikos Prezidentas arba jo įgaliotas asmuo.
Čimčiakas
miniatiūra Čimčiakas (Carduelis flammea) – kikilinių (Fringillidae) šeimos paukštis.
Išvaizda
Čimčiakas yra mažesnis už naminį žvirblį. Nuo čivylio skiriasi raudonu viršugalviu ir juoda gerkle.
Patino kakta ir viršugalvis raudoni. Nugarinė pusė pilkai rusva su rudomis dėmėmis. Juosmuo ir antuodegis pilki, rausvo atspalvio, išmarginti išilginėmis dėmelėmis. Plasnojamosios ir vairuojamosios plunksnos tamsiai rudos su šviesiais kraštais. Apatinė kūno dalis balsva. Krūtinė ir pagurklis rausvo atspalvio. Kūno šonuose tamsios išilginės dėmelės. Snapas gelsvas, jo galas juodas. Rainelė tamsiai ruda. Kojos juodos. Patelės krūtinė ir antuodegis be rausvo atspalvio. Jaunikliai panašūs į patelę.
Paplitimas
Arealas cirkumpoliarinis. Eurazijoje paplitęs iki Europos arktinės pakrantės, toliau į rytus iki tundrų zonos vidurio. Pietuose arealas siekia pietinę Skandinaviją, Volgos aukštupį, Obės aukštupį, Baikalą. Izoliuota arealo dalis yra Alpėse. Gyvena Šiaurės Amerikoje, Britų, Sachalino, Komandorų salose. Žiemoja Europos pietuose ir pietvakariuose.
Lietuvoje dažnas traukimo metu ir žiemą. XX a. viduryje čimčiakų pastebėta ir vasarą.
Biologija
Tolimojoje šiaurėje gyvena beržynuose, alksnynuose, skurdžiuose tundros želdiniuose. Poveisiminiu laikotarpiu laikosi pamiškėse, laukuose, pakelėse, pagrioviuose. Paprastai telkiasi į įvairaus dydžio būrius, kartais – su alksninukais. Giesmelė gana skardi, trumpa.
Peri nedidelėmis, retomis kolonijomis. Lizdą suka medžiuose, krūmuose ar ant žemės iš plonų šakelių bei stiebelių, kartais įmaišo samanų. Vienoje dėtyje paprastai būna 4–5 kiaušiniai, perimi maždaug 12 dienų. Jauniklius dar maždaug dvi savaites maitina abu porelės nariai. Per metus išveda 1–2 vadas. Minta alksnių, beržų, įvairių žolių sėklomis.
Saksonija-Anhaltas
Saksonija-Anhaltas – žemė Vokietijos vidurio rytuose. Plotas – 20,4 tūkst. km²; 2,34 mln. gyventojų (2010). Sostinė – Magdeburgas. Tai žemė buvusios VDR teritorijoje.
Ispanijos moterų krepšinio rinktinė
Ispanijos moterų krepšinio rinktinė – Ispanijos nacionalinė moterų krepšinio komanda. Daugkartinė Europos čempionė.
Kasablanka
Kasablanka (arba Dar al Beida;, ) – miestas vakarų Maroke, didžiausias šalies miestas ir uostamiestis, esantis prie Atlanto vandenyno. Tai vienas iš pagrindinių Šiaurės Afrikos verslo centrų. Gera transporto infrastruktūra: geležinkeliai, automagistralės, tarptautinis Mahometo V oro uostas, vienas iš didžiausių pasaulyje dirbtinis jūrų uostas. Didžioji dalis Maroko eksporto ir importo pereina pro Kasablanką. Pagrindinės eksporto prekės: grūdinės kultūros, oda, vilna, fosfatai.
Kasablanka yra taip pat ir pagrindinis šalies pramonės centras: čia gerai išvystyta žuvies (t. p. konservų), miltų, baldų, statybinių medžiagų, stiklo, tabako pramonė. 1976 m. čia įkurtas Hasano II universitetas, taip pat yra didžioji Hasano II mečetė.
Istorija
Viduramžiais miestas klestėjo ir buvo vadinamas Anfa. 1468 m. jį sugriovė portugalai, tačiau 1515 m. jie patys ir atstatė, pavadindami Casa Branca. 1755 m. miestą ištiko stiprus žemės drebėjimas (1755 m. Lisabonos žemės drebėjimas), po kurio miestas vėl buvo atstatytas. 1781 m. Marokui pasirašius prekybos sutartį su Ispanija, miestas pavadintas Casa Blanca. 1907 m. Kasablanką okupavo prancūzai, kuriems valdant miestas sparčiai išaugo, o modernus miestas buvo pastatytas aplinkui senąjį maurų miestą.
Pavadinimo kilmė
Miestas nors ir turėjo gana daug pavadinimų, bet pradedant XV a. jis visą laiką vadinamas „baltuoju namu“: portug.: casa branca, :, arab.: dar al bayda.
Jurgis Gedgaudas
Jurgis Gedgaudas (m. 1435 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės veikėjas, Vilniaus vaivada, Gedgaudų bajorų giminės pradininkas.
Biografija
Gedgaudas buvo Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto bendražygio Gailigino arba Mantvydo sūnus. 1401 m. minimas kaip Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valdovo maršalka, organizavo mūrinių Trakų ir Vilniaus pilių statybas. 1411 m. Kijevo vaivada. 1411–1423 m. Podolės seniūnas, pastatė kelias gynybines pilis, vėliau iki 1424 m. Smolensko vietininkas.
1411 m. dalyvavo Jogailos atstovų pasiuntinybėje į Vengriją. 1415–1416 m. vadovavo šešiasdešimties pakrikštytų Žemaitijos bajorų delegacijai Konstanco bažnytiniame susirinkime, kur buvo sprendžiamas Lietuvos ir Vokiečių ordino ginčas dėl Žemaitijos sienų. Po brolio Albertas Vaitiekus Manvydas mirties 1423 m. nuo 1425 m. tapo Vilniaus vaivada. Pareigas ėjo iki 1432 m.
Po Vytauto Didžiojo mirties 1430 m. prasidėjo politinės rietenos tarp brolių Jogailos ir Švitrigailos. Palaikęs nuversto nuo sosto Švitrigailos pusę, su juo pasitraukė į Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės gudų žemes. 1432 m. Ašmenos mūšyje buvo patekęs į Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Kęstutaičio nelaisvę. Neužimdamas jokių pareigų, nuolat liudijo Žygimanto Kęstutaičio dokumentuose ir išsaugojo įtaką bei turtus.
Tėvoninių žemių daugiausia turėjo Krėvos ir Ašmenos apskrityse. Apie 1413–1414 m. aukščiau Skirsnemunės pasistatė pilį ir įkūrė Skirsnemunės dvarą, kuris nuo 1504 m. minimas kaip Gedigaudiškis, nuo 1599 m. Gelgaudiškis. Kaimyninės Veliuonos tėvūnas-laikytojas buvo Jurgio giminaitis Mykolas Mingaila-Gedgaudas, kuris ėjo Vilniaus pilininko pareigas.
Stan Lee
Stenas Li (, tikrasis vardas Stanley Martin Lieber; 1922 m. gruodžio 28 d. – 2018 m. lapkričio 12 d. ) – amerikiečių rašytojas, komiksų herojų kūrėjas, ir buvęs Marvel Comics direktorius.
Karjera
Su keletu kitų kūrėjų, jis sukūrė Žmogų Vorą, Fantastiškąjį ketvertą, X-Menus, Halką, Torą, Geležinį žmogų, Drąsiaširdį, ir daug kitų veikėjų, kurie pasižymėjo sudėtingu charakteriu, realistiškumu. Taip pat bendrą Marvel pasaulį superherojų komiksuose. Jo dėka Marvel Comics iš mažos leidyklėlės tapo didele multimedijos korporacija.
523 m.
523 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Jonavos Europa
Jonavos Europa – Jonavos rajono dalis, apimanti vietos gyvenvietes su Europos sostinių ir valstybių pavadinimais (Paryžius, Londonas, Šveicarija ir Venecija). Taip pat Jonavos krašto muziejaus Turizmo informacijos centro maršrutas. Ekskursija suaugusiems ir vyresnių klasių moksleiviams (pvz., autobusu, trukmė – 3 valandos). Gegužės 1 d. (Lietuvos įstojimo į Europos Sąjungą dieną) jonaviečiai pažymėjo europietiškus pavadinimus turinčiuose Jonavos rajono kaimuose. Įvairias akcijas ir ekskursijas čia organizavo Jonavos kūno kultūros ir sporto centras, sveikatos stiprinimo klubas „Šaltinėlis" bei Jonavos krašto muziejus. Žygiuose po Jonavos „Europą“ dalyvauja dviratininkai, pėstieji ir orientacinio sporto mėgėjai. Viena iš didžiausių rengiamų akcijų – dviračių žygis Jonava-Paryžius-Londonas-Šveicarija (kiekviename šių kaimų dalyviai pasodino po ąžuoliuką, o į Jonavą iš minėtų kaimų parvežė žemės Europos medžio sodinimui)
Kačių vargonai
thumb|upright=1.5|Kačių vargonai iš La Nature, 1883 Kačių vargonai yra muzikos instrumentas, kuriame garsus skleidžia pianine įtvirtintos katės. Kates galima parinkti pagal reikiamą garso aukštį. Klavišai sujungti su kačių uodegomis; paspaudus uodega patempiama ir katė miaukia iš skausmo.
Šis instrumentas pirmąkart aprašytas prancūzų rašytojo Jean-Baptiste Weckerlin knygoje Musiciana, extraits d’ouvrages rare ou bizarre (Muzika, retų ir keistų išradimų aprašymai). Buvo bandyta instrumentą panaudoti gydymui žmonių, kurie nesugeba sutelkti dėmesio (į tokį instrumentą, kai juo grojama, dėmesį sutelkti nesunku). Vėliau buvo pagaminta panašiai atrodančių žaislų kurie vertinami kaip labai nuotaikingi.
Baltkojai
Baltkojai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Girėnų, netoli kelio.
Zigmantas Raulinaitis
Zigmantas Raulinaitis (1913 m. liepos 19 d., senuoju stiliumi liepos 6 d. Kaune – 2009 m.) – Lietuvos karo istorikas, žurnalistas, redaktorius.
Biografija
1932 m. baigė Vilkaviškio gimnaziją, 1934 m. – Kauno karo mokyklą. 1935–1941 m. studijavo ekonomiką Vytauto Didžiojo ir Vilniaus universitetuose.
1934–1940 m. karininkas. Karo istorijos temomis rašė leidiniuose „Karys“, „Kardas“, „Mūsų žinynas“ ir kt. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. atvyko į JAV. Nuo 1954 m. iki 1985 m. sausio 9 d. redagavo žurnalą „Karys“.
Išleido knygų iš Lietuvos karybos istorijos.
True Blue
„True Blue“ – 3-iasis amerikiečių dainininkės Madonna studijinis albumas, išleistas 1986 m. birželio 30 d.
Personalas
Madonna, Jeffrey Kent Ayeroff, Dave Boroff, Stephen Bray, Keithen Carter, Gardner Cole, Paulinho da Costa, Brian Elliot, Bruce Gaitsch, Siedah Garrett, Dann Huff, Michael Hutchinson, Jackie Jackson, Paul Jackson, Jr., Edie Lehmann, Patrick Leonard, Richard Marx, Jeri McManus, Billy Meyers, Jonathan Moffett, Dan Nebenzal, John Putnam, Peter Rafelson, Herb Ritts, Michael Verdick, David Williams, Fred Zarr.
Shakira
Šakira (Shakira Isabel Mebarak Ripoll, g. 1977 m. vasario 2 d.) – lotynų pop/rock muzikos atlikėja, dainų žodžių autorė, Grammy apdovanojimų laimėtoja.
Biografija
Po albumo ¿Dónde Están Los Ladrones? sėkmės, Šakira, bendradarbiaudama su Gloria Estefan, perdainavo daugelį albumo dainų anglų kalba. Šios ir keletas naujų sudėtos į albumą Laundry Service. Albumas vėl susilaukė didelės sėkmės, o dainos „Whenever, Wherever“, „Underneath Your Clothes“ tapo hitais daugelyje šalių. 2002 m. dainininkė savo garsiausius hitus sudėjo į albumą Grandes éxitos. Taip pat išleistas ir DVD. 2002–2003 m. dalyvavo ture „Tour of the Mongoose“ po visą pasaulį. Šakiros dainos laimėjo įvairius apdovanojimus visame pasaulyje.
Šiuo metu Šakira mėgaujasi šlove, kurią jai atnešė su Vaiklefu Džanu kartu įrašytas singlas „Hip’s Don’t Lie“. Ši daina pelnė visų laikų grojamiausios dainos titulą JAV.
2009 m. Shakira ruošėsi naujajam savo albumo išleidimui bei naujo singlo pristatymui. Šis jos singlas vadinasi „She Wolf“.
2013 m. su Ispanijos futbolo žvaigžde Gerard Piqué susilaukė sūnaus Milano, vėliau sūnaus Sacha.
Apdovanojimai
thumb|250px|Shakira La Korunjoje, koncerto metu. 2006 m. 1992
1993
1994
1996
1997
1998
1999
2000
Striptizas
thumb|right|225px|Striptizo šokėja
Shakira
Apdovanojimai
2001
2002
Striptizas
„Erzinimo“ elementas išlieka dėl to, kad nusirengiama gana lėtai, nors žiūrovas pageidautų kuo greičiau pamatyti atlikėją nuogą. Tokio vilkinimo taktikos sumetimais atlikėjas apsirengia papildomus drabužius, daugiau smulkių aksesuarų, prisidengia intymias vietas, atsisuka nugara ir pan. Striptizo metu pabrėžiamas seksualumas, o ne tik pats nusirengimo faktas.
Shakira
Apdovanojimai
2003
Striptizas
Greta lytinio patrauklumo ir atitinkamos aprangos (dažnas elementas – erotinis trikotažas), pastaraisiais metais išpopuliarėjo striptizo stiebas (stripper pole), aplink kurį atlikėjas ir šoka. Kartais toks šokis iš atlikėjo reikalauja sudėtingų akrobatinių įgudžių. Striptizą beveik visada atlieka profesionalūs šokėjai (dažniau – šokėjos), t. y. nuolatos gaunantys už tai atlyginimą. Nepaisant to, šokėjos yra užgauliojamos, kartais išprievartaujamos.
Iki 1970 m. striptizą atlikdavo beveik išimtinai tik moterys, tačiau vėliau šio darbo ėmėsi ir vyrai. XX a. 8 dešitmetyje JAV baruose merginos pradėjo šokti tiek be liemenėlių, tiek be kelnaičių.
Shakira
Apdovanojimai
2005
Striptizas
Striptizo šokio elementų įžvelgiama tiek Senovės Graikijoje, tiek Romoje. Senovės Romoje Floralijų metu buvo gundančiai šokama norint pagerbti Florą. Stambusis verslas JAV ir kitose šalyse prisidėjo prie šio egzotinio šokio, turinčio tiek prostitucijos, tiek sakralaus ritualo elementų sudaiktinimo proceso.
Striptizo šokėjų profesija įamžinta Flashdance, Showgirls, Striptease, Hustlers ir kituose JAV filmuose.
Shakira
Apdovanojimai
2006
Lietuvos agrarinių ir miškų mokslų centro Miškų institutas
Lietuvos agrarinių ir miškų mokslų centro Miškų institutas (nuo 2010 m., anksčiau Lietuvos miškų institutas) – miškotyros ir miško ekologinių tyrimų centras, įsikūręs Liepų g. 1, Girionyse, Kauno rajone.
Istorija
Įkurtas 1950 m. Kaune, 1963 m. perkeltas į Girionis. Nuo 1995 m. institutas yra tarptautinės miškų tyrimo organizacijų sąjungos narys, bendradarbiauja su Skandinavijos, Vokietijos, Lenkijos, Latvijos ir kt. gretimų šalių institutais. Turi miškotyros (dalis – su VDU Žemės ūkio akademija) bei ekologijos ir aplinkotyros (dalis – su VDU Gamtos mokslų fakultetu) doktorantūrą.
Struktūra
Turi 6 mokslinius padalinius: Miškininkystės, Ekologijos, Genetikos ir selekcijos, Miško apsaugos ir medžioklėtyros, Miško išteklių, ekonomikos ir politikos skyriai bei Molekulinės genetikos ir biotechnologijos laboratorija. Yra biblioteka. Įvairiems bandymams atlikti institutas Lietuvos miškuose turi įrengęs 500 stacionarių tyrimo objektų, daugiausia – Dubravos miškų urėdijoje, 13 ha arboretumą, 76 ha medelyną, 5 miškų tyrimo punktus.
Veikla
miniatiūra|250px|Rodyklė prie Miškų instituto Mokslinės veiklos svarbiausios kryptys: molekulinės genetikos duomenimis pagrįstos biotechnologijos, miško medžių selekcija, genetinių išteklių saugojimas, miškų tvarkymo bendrieji nuostatai, mokslinių rezultatų taikymas miškų ūkyje ir aplinkosaugoje, mokslinės ir techninės informacijos skleidimas. Institutas vykdo iš valstybės biudžeto finansuojamus tyrimus pagal 4 pagrindines Lietuvos Respublikos Vyriausybės patvirtintas veiklos kryptis:
Institutas dalyvauja Nacionalinėse ir tarptautinėse mokslo tyrimo programose ir projektuose, vykdo užsakomuosius mokslo darbus bei mokslo taikomąją veiklą, leidžia mokslo žurnalus „Miškininkystė“ (1956–1989 m. „Lietuvos miškų ūkio mokslinio tyrimo instituto darbai“, 1989–1993 m. „Miškų ūkis“, nuo 1994 m. „Miškininkystė“) ir „Baltic Forestry“, mokslines monografijas, rekomendacijas, informacines ir kt. publikacijas, rengia miškotyros ir miško ekologijos mokslo daktarus (doktorantūros studijos), steigia eksperimentinius objektus, kuria įvairias duomenų bazes, dalyvauja formuojant miškų politiką, rengiant įstatymus ir poįstatyminius aktus, rengia mokslines ir gamybines konferencijas, seminarus ir kursus, bibliotekoje kaupia miškotyros ir miško ekologijos publikacijas, atlieka įvairių paraiškų ir projektų ekspertizę, konsultuoja miškininkus ir miško savininkus ir kt.
Papa Roach
„Papa Roach“ – amerikiečių roko grupė, susikūrusi 1993 metais Vakavilyje, Jungtinėse Valstijose.
Diskografija
Studijiniai albumai
Alpinė kalnodara
thumb|250px|Alpės Alpinė kalnodara – kalnodara, prasidėjusi kreidos periode ir tęsiasi dabar. Jos metus suraukšlėtose teritorijose susiformavo šie kalnų masyvai:
Alpinės kalnodaros kalnai yra aktyvioje seisminėje zonoje. Daugelyje šių kalnų dažni žemės drebėjimai. Alpių kalnai susidarė, susidūrus Afrikos ir Eurazijos litosferos plokštėms bei susiraukšlėjus tarp jų jūros dugne susikaupusioms uolienoms. Dėl sudėtingo raukšlėjimosi, nemažai dabartinių Alpių kalnų yra Afrikos plokštės uolienos, susiraukšlėjusios ir užslinkusios ant Eurazijos plokštės uolienų. Vienas iš tokių kalnų – Materhornas, kurio ledynų stipriai apgremžta smailė yra viena gražiausių ne tik Alpėse, bet apskritai pasaulyje.
Strebainys
Strebainys, Strobėnai arba Širokojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dolgorukovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Varmės žemės kaimo pavadinimas Strebainīs prūsiškos kilmės. 1411 m. minimi Strebaynen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Ylavos apskrities kaimas, nuo 1874 m. gegužės 7 d. Henrietenhofo valsčiaus kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Orechovo apylinkės kaimas. 1946 m. sujungtas su Štorchnestu (Storchnest, 1910 m. buvo 71 gyventojas), kaimas pavadintas Širokojė.
524 m.
524 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Giovanni Maria Padovano
Giovanni Maria Padovano, Jan Maria Padovano (Padovano il Mosca, Gian, Gianmaria, Johannes, g. apie 1493 m. Paduvoje – m. 1574 m. Krokuvoje) – italų skulptorius. Brandžiojo Italijos Renesanso atstovas Lenkijoje ir Lietuvoje, skulptoriaus Matteo Moscos sūnus.
Kūriniai Italijoje minimi nuo 1516 m. Apie 1530 m. atvyko į Lenkiją. Apie 1558 m. dirbo Vilniuje. Bendradarbiavo su Giovanni Cini.
Žilinskaitė
Žilinskaitė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Giovanni Maria Padovano
Lenkijoje ir Lietuvoje G.M.Padovano buvo vertinamas antkapinių paminklų meistras, medalininkas. Lenkijoje ir Lietuvoje G.M.Padovano išpopuliarino laisvai gulinčios mirusiojo figūros tipą, būdingą memorialinei Italijos skulptūrai. Skulptoriaus kūrybai būdingas psichologizavimas, individualių vaizduojamo žmogaus ypatybių atskleidimas.
Žilinskaitė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Žilinskienė (ištekėjusi moteris).
Giovanni Maria Padovano
Mokslai
Skulptūros pradmenų galėjo mokytis pas tėvą M.Moscą. 1507–1512 m. mokėsi skulptoriaus Giovanni Minello studijoje (Paduva), 1512 m. – Paduvos juvelyro Giacomo Montello dirbtuvėje.
Afrika (reikšmės)
Afrika vadinami:
Giovanni Maria Padovano
Kūriniai
thumb|Tarnovskių antkapinis paminklas Tarnuvo katedroje. Autorius G.M.Padovano, 1561–1570 m. thumb|Bonos Sforcos medalis. Autorius G.M.Padovano, 1532 m.
Žilinskaitė
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Žilinskas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lytinis patrauklumas
Lytinis patrauklumas – žmogaus savybių visuma, skatinanti kitos lyties asmenims lytinio potraukio padidėjimą.
Lytinio patrauklumo ypatumai įvairiose kultūrose skiriasi. Jie taip pat priklauso ir nuo individualių savybių ar potraukių. Patrauklumo sąvoka yra subjektyvi, todėl ji visuomet priklauso nuo dviejų žmonių – demonstruojančio lytinį patrauklumą ir jį matančio. Žmonių lytinis patrauklumas iš esmės siejamas su išvaizdos patrauklumu, tačiau tam šiek tiek įtakos turi ir elgsenos veiksniai, būdas.
Pagrindiniai lytinio patrauklumo veiksniai:
Tačiau šiems veiksniams įtakos turi daug kitų veiksnių, ypač – tam tikrų kūno dalių savybės ir proporcijos (krūtų, sėdmenų, kojų, plaukų, raumenų ir kt.). Vakarų kultūrose su lytiniu patrauklumu labiausiai siejamas jaunatviškumas, senėjimo savybių slėpimas.
Lytinį patrauklumą formuoja ir su sveikata susijusi išvaizda: ilgi plaukai, gražūs nagai (ypač rankų), glotni oda.
Varšuvėlė
Varšuvėlė – viensėdis Trakų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Rūdiškių.
Petras Simonas Gedgaudaitis
Petras Simonas Gedgaudaitis (Senka) (m. 1451 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės veikėjas, Vilniaus kaštelionas, iš Gedgaudų bajorų giminės.
Biografija
Tėvas Jurgis Gedgaudas. Buvo vedęs Mykolo Kęsgailos Valmantaičio dukterį Milochną, bet vaikų neturėjo.
Valstybės tarnyba
Kaip diplomatas dalyvavo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės atstovų pasiuntinybėse 1429 m. pradžioje pas Šventosios Romos imperijos imperatorių Zigmantą I, 1430 m. vyko pas popiežių Martyną V.
Nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį
Šis kalendorius tinka kiekvieniems nekeliamiesiems metams, prasidedantiems pirmadienį.
Volungė
Volungė (Oriolus oriolus) – volunginių (Oriolidae) šeimos paukštis, kuris lengvai atpažįstamas iš ryškios geltonos spalvos.
Išvaizda
Patinas šviesiai geltonas, nugara ir sparnai žalsvo atspalvio. Juostelė nuo snapo iki akių ir plasnojamosios plunksnos juodos spalvos. Vidurinės vairuojamosios plunksnos taip pat juodos, likusios su geltonomis dėmėmis. Snapas raudonas, kojos pilkos. Patelės viršutinė pusė žalsva, antuodegis geltonas. Apatinė dalis pilkšva, juosvai dėmėta. Jaunikliai panašūs į patelę.
Elgesys
thumb|left|270x270px|Volungės giesmė
Volungės garsas įvairus: lietingu oru „jek-jek-jek“, o dažniausiai girdimas garsus švilpimas „fliu-tiu-liu".
Gyvena lapuočių ir mišriuose miškuose. Lizdą suka gana aukštai (3-10 m aukštyje), šakos viršūnėje. Vidų iškloja plaukais, plunksnomis, lanksčiomis žolėmis. Kiaušinius deda birželio mėn. Dėtyje 3-5 šviesūs kiaušiniai su juosvomis ir rudomis dėmėmis. Peri 14-15 dienų. Lizde jaunikliai išbūna dvi savaites. Išveda vieną vadą. Minta vabzdžiais, lesa plaukuotus vikšrus.
Lietuvoje dažnoka, aptinkama nuo gegužės pradžios iki rugsėjo mėn. Slapstosi aukštesnių medžių vainike. thumb|left|230px|Volungė
Realių išteklių efektas
Realių išteklių efektas – augant pinigų masei auga vartojimas.
Taip Donas Patinkinas įvardino supaprastintą Pigou efekto paaiškinimą.
Priešingai negu Pigou efekte, realių išteklių efekte vartojimas kyla ne todėl, kad mažėja kainos, bet todėl, kad didėja pinigų masė. Rinka sugrįš į pusiausvyrą, kai kainos išaugs proporcingai pinigų masės padidėjimui.
Minerva (reikšmės)
Minerva yra vadinamos:
Stasys Šimaitis
Stasys Šimaitis (g. 1944 m. Jauneikių kaime, Joniškio valsčius) – Lietuvos inžinierius, pedagogas, filosofas, istorikas. Mirė 2020 m. rugpjūčio 9 d. Kaune.
Biografija
Baigė Joniškio vidurinė mokyklą. 1968 m. baigė Kauno politechnikos instituto (KPI) Lengvosios pramonės fakultetą ir įgijo inžinieriaus specialybę. 1973 m. apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją, kurioje nagrinėjo pluoštinių medžiagų akustines savybes.
1974-1994 m. dirbo mokslinį ir pedagoginį darbą KPI Mokslinio tyrimo sektoriuje „Vibrotechnika“, Kauno medicinos akademijos Biomedicininių tyrimų institute, Kauno technologijos universiteto Socialinių ir humanitarinių mokslų institute. Nuo 2001 m. Šiaulių universiteto Filosofijos katedros docentas.
1998 m. gavo Henrio Fordo Europos Nacionalinę premiją už kultūros ir gamtos saugojimo projektą. Šiaulių kultūros fondo tarybos narys.
2002-2006 m. parengė tyrimus, kurių dėka buvo sukurti mokslininko Theodoro Grotthusso, filosofo Vladimiro Šilkarskio, Pašiaušės jėzuitų kolegijos fundatoriaus Stanislovo Beinarto ir Barboros Žagarienės portretai.
Mokslinė veikla
Mokslinių interesų sritys: mokslo istorija, Rytų filosofija, Kultūros filosofija, Lietuvos filosofijos istorija. Archyvuose aptiko Kelmės rajone nuo 1654 m. veikusios Pašiaušės jėzuitų kolegijos pėdsakus.
Baltlaukis
Baltlaukis – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Janapolės.
Antakriaunis
Antakriaunis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, šalia Kriaunos upės ir Kriaunelio ežero. 2 sodybos.
Antakmenės apylinkė
Antakmenės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Dūkšto valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dūkšto rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Grybėnų apylinkės.
Artūras Visockas
Biografija
1986 m. baigė Šiaulių 10-ąją vidurinę mokyklą, 1993 m. – Šiaulių pedagoginį institutą.
Skersinė spiralinė galaktika
thumb|250px|Skulptoriaus galaktika Skersinė spiralinė galaktika susideda iš storos skersės, einanti per galaktikos centrą iki jos galų. Skersė yra simetriška branduolio atžvilgiu, o iš jos galų atsišakoja spiralinės vijos. Skersės, kaip ir branduolio bei vijų, išvaizda labai nevienoda. Visatoje yra apie 50 % spiralinių galaktikų, kurios turi skersę. Manoma, kad šiai grupei priklauso ir mūsų Paukščių Tako Galaktika.
Artūras Visockas
Biografija
Nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys; išsikėlė savarankiškai, 2011 m. už jį balsavo 2718 rinkėjų.
Nuo 2015 m. Šiaulių miesto meras.
Orientavimosi sporto klubo „Sakas“ įkūrėjas. Iki 2013 m. sporto klubo "Sakas" narys, nuo 2014 m. sporto klubo "Igtisa" narys. Įvairių orientavimosi sporto varžybų nugalėtojas bei prizininkas.
Vienas talkų „Darom“ iniciatorių, daugelį metų savo lėšomis tvarkydavo (kol netapo meru) Salduvės parką ir Talkšos ežero pakrantes bei centrinį miesto parką.
2005 m. TV3 žinių projekto „Lietuvos garbė“ nugalėtojas nominacijoje „Metų kaimynas".
2006 m. LNK televizijoje vykusiame tradiciniame labdaros telemaratone „Gerumo diena“ A.Visockui buvo įteiktas „Gerumo sparno“ garbės apdovanojimas už vaikų namų auklėtinių globą.
Dienraščio „Šiaulių naujienos“ skaitytoju A. Visockas išrinktas „populiariausiu 2011 metų šiauliečiu“.
2015 m. išrinktas Šiaulių miesto meru. 2019 m. perrinktas antrai kadencijai.
Žmona Edita, vaikai Matas ir Ugnius.
Leonidas Merkinas
Leonidas Merkinas (1948 m. vasario 27 d. Vilniuje – 2017 m. vasario 7 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas.
Biografija
1971 m. baigė Kauno politechnikos institutą, iki 1992 m. Miestų statybos ir projektavimo instituto Vilniuje architektas, nuo 1974 m. kūrybinės grupės vadovas. 1992 m. su architektu S. Šarkinu įkūrė bendrovę „Architektūros paletė“, jos direktorius.
Morionas
150px|thumb|Moriono kristalas Morionas (juodasis kristalas) – oksidų klasės mineralas SiO, kvarco atmaina.
Spalva nuo juodos arba tamsiai rudos. Dažniausiai neskaidrus. Kitos fizinės savybės kaip kvarco. Moriono kristalai hidroterminės kilmės, randami kvarco gyslų tuštumose, jis naudojamas juvelyrikoje.
Randamas Brazilijoje, Čekijoje, JAV (Kalifornijoje), Lenkijoje, Madagaskare, Rusijoje (Urale), Šveicarijoje, Ukrainoje.
Šaltiniai
Smoky quartz
Kreivoji (Kalvarija)
Kreivoji – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 15 km nuo Kalvarijos.
Skaistgirio šv. Jurgio bažnyčia
'''Skaistgirio šv. Jurgio bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Skaistgirio miestelyje, prie kelio. Bažnyčios statinių kompleksas yra architektūros paminklas.
Istorija
Dabartinės Skaistgirio šv. Jurgio parapinės bažnyčios inventoriuose rašoma, kad ji pastatyta 1838 m. (o ne 1836 m., kaip nurodoma literatūroje) kunigo Juozapo Jucevičiaus, Žagarės dvaro savininko grafo Platono Zubovo ir parapijiečių lėšomis. 1838 m. bažnyčią imta perstatinėti. Ji tais metais iš esmės buvo atnaujinta, o lapkričio 6 d. pašventinta. Visi bažnyčios tvarkymo darbai buvo baigti iki 1842 m. 1865 m. perstatytas bažnyčios bokštas, permūryta šventoriaus tvora, įrengtos Kryžiaus kelio stotys, pastatyta nauja šarvojimo koplyčia. Šalia šventoriaus, už koplyčios esantis sklypas paskirtas kapinėms. 1880 m. gegužės 17 d. bažnyčią konsekravo Žemaičių vyskupas sufraganas Aleksandras Kazimieras Beresnevičius.
1920-ųjų m. bažnyčios inventoriuje minima, kad ji jau turėjo antrąją zakristiją, aplink bažnyčią buvo procesijų takas, tvoroje įkomponuoti didieji vartai su dvejais varteliais abipus. Taip pat buvo vartai į kapines ir varteliai į kleboniją.
1924 m. buvo įkurta savarankiška Skaistgirio parapija. Parapijoje švenčiami šv. Jurgio, šv. vyskupo Martyno, Sekminių, šv. Antano Paduviečio atlaidai.
Sovietmečiu Skaistgirio bažnyčioje vyskupas Julijonas Steponavičius slapta įšventino ne vieną kunigą. Šį įvykį paminėjo 2018 m. bažnyčioje atidengta memorialinė lenta. 1978-1989 m. čia klebonu dirbęs kun. Leonardas Jagminas šventoriuje pastatė koplytstulpius paminėti Lietuvos krikšto (1987 m.) ir Marijos (1988 m.) metams. Jis taip pat bendradarbiavo su katalikų pogrindžiu, palaikė ryšius su vyskupu J. Steponavičiumi.
Architektūra
Bažnyčia neorenesansinė, stačiakampio plano, su trijų skirtingų tarpsnių bokštu priekyje, su trisiene apside. Vienanavė. Joje 3 mediniai barokiniai altoriai. Didžiajame altoriuje yra bažnyčios globėjo šv. Jurgio paveikslas (XIX a.), šoniniame altoriuje – kito globėjo, šv. Martyno paveikslas (XIX a.).
Šventoriaus pakraštyje stovi paminklinė šarvojimo koplyčia. Šventoriaus tvora mūrinė, su stulpiniais vartais. Jame yra medinės Kryžiaus kelio stočių koplytėlės. Kryžiaus kelio scenos vaizduojamos skulptūrinėmis grupėmis, o tai yra gana retas atvejis. Originalios medinės polichromuotos skulptūrėlės (iš viso 84 vienetai) saugomos Joniškio istorijos ir kultūros muziejuje. Tai vertingi klasicizmo epochos sakralinės plastikos kūriniai, kuriuose ryškios liaudies drožėjų tradicijos. Kryžiaus kelio skulptūrėlių kopijas 2013 m. sukūrė dailininkas Saulius Alejūnas.
Sintautų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
'''Sintautų Švč. Mergelės Marijos Dangun Ėmimo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Sintautų miestelyje, 8 km į pietvakarius nuo Šakių, 0,5 km į pietryčius nuo kelio, Pentos II (Novos upės baseino) dešiniajame krante. Šalia jos stovi buvusi laikinoji bažnyčia, kurioje įrengtas Antano Tatarės muziejus, kartais naudojama kaip šarvojimo salė. miniatiūra|220px|left|Bažnyčios interjeras
Kambodžos vyrų futbolo rinktinė
Kambodžos vyrų futbolo rinktinė – Kambodžai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Kambodžos futbolo federacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 1 žemyno čempionate.
Sintautų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
Istorija
Veliuonos valdytojas Albertas Radvila 1641 m. pastatė koplyčią. Ją retkarčiais aptarnaudavo Naumiesčio karmelitai. Apie 1685 m. paskirtas nuolatinis kunigas, 1697 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. 1703 m. minima maža bažnyčia, apipuvusiomis grindimis.
Maadi kultūra
Maadi kultūra arba Maadi-Buto kultūra – eneolito archeologinė kultūra, IV tūkst. pr. m. e. klestėjusi Žemutiniame Egipte. Pavadinta nuo Maadi gyvenvietės (dabartinio Kairo priemiestyje). Tuo metu Aukštutiniame Egipte klestėjo Amros kultūra ir Gerzos kultūra.
Sintautų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
Istorija
1788 m. ji sudegė, tais pačiais metais pastatyta nauja. Ją 1800 m. konsekravo Vygrių vyskupas Mykolas Pranciškus Karpavičius; įkurta parapija. Sudargo klebonas Petras Jucevičius 1822 m. paskyrė bažnyčiai 15 000 auksinų. XIX a. pirmojoje pusėje veikė parapinė mokykla. Sintautuose 1855–1863 m. klebonavo rašytojas Antanas Tatarė (1805–1889). Jis sutvarkė parapijos trobesius, apie 1860 m. suremontavo bažnyčią, įrengė 3 altorius, varpinę, nutapė paveikslų, nupirko varpą. A. Tatarė už 1863 m. sukilimo rėmimą ištremtas į Penzos guberniją. Amnestuotas be teisės grįžti į Lietuvą.
Maadi kultūra
Bruožai
Maadi kultūra susidarė iš El Omario kultūros ir užgožė kitas dvi Žemutinio Egipto kultūras – Fajumo ir Merimdos.
Kultūros gyventojai vertėsi medžiokle, žvejyba, rinkimu, iš dalies žemdirbyste, gyvulininkyste. Naudojo akmeninius ir kaulinius įrankius, turėjo ir varinių dirbinių. Kultūros atstovai vykdė intensyvią prekybą su aplinkiniais kraštais. Į Žemutinį Egiptą buvo gabenamas bazaltas, varis, keramika, kriauklės. Savo kultūra gyventojai buvo artimi Palestinos kultūroms. Jie gamino lipdytą juodos spalvos keramiką, neretai ją poliruodavo. Taip pat gamino akmeninius indus, daugiausia iš bazalto.
Apie 3400 m. pr. m. e. Žemutinio Egipto Maadi kultūrą užgožė Aukštutiniame Egipte kilusi Nakados III kultūra, ir prasidėjo Protodinastinis laikotarpis.
Sintautų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
Istorija
Bažnyčia 1907 m. sudegė. Nesulaukus valdžios leidimo, pradėta statyti laikina. Policija mėgino uždaryti be leidimo statomą maldyklą, tačiau gyventojai pasipriešino. Laikinoje bažnyčioje 1908–1909 m. neleista laikyti pamaldų (laikytos Sintautų kapinių koplyčioje). 1907 m. įsikūręs „Žiburio“ draugijos skyrius įsteigė biblioteką - skaityklą.
1909 m. pradėtos degti plytos naujai mūrinei bažnyčiai.
1913 m. pašventintas jos kertinis akmuo. Statybą sutrukdė karas. Kunigo Stanaičio rūpesčiu 1918–1922 m. bažnyčia pastatyta (pirmos pamaldos laikytos 1922 m. gruodžio 8 d.). 1920 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa. 1944 m. rugpjūčio 13 d. vokiečių artilerija bažnyčią padegė ir stipriai apgriovė. Po Antrojo pasaulinio karo Sintautų klebonas Jonas Damijonaitis (1901–1949) areštuotas ir kalintas, mirė Vilniaus kalėjime.
Sovietmečiu Sintautų bažnyčią siekta nugriauti, tačiau pasipriešinus parapijiečiams, griovimo darbai sustabdyti. 1956–1957 m. Jurgis Banevičius parengė atstatymo projektą, tačiau 1961 m. pastatas iš parapijiečių atimtas ir vėliau perduotas Sintautų kolūkiui. Prasidėjus Atgimimui, bažnyčia grąžinta parapijiečiams.
Laikinoji bažnyčia 1950 m. įrengta parapijos namuose. Joje pamaldos vyko, kol nebuvo atstatyta mūrinė bažnyčia. Administratorius kunigas Antanas Maskeliūnas po 1971 m. ją suremontavo, 1977 m. pristatė bokštą, įvedė šildymą. 1989 m. gautas leidimas atstatyti mūrinę bažnyčią. 1990 m. kovo mėn. prelato Antano Maskeliūno iniciatyva pradėti bažnyčios atstatymo darbai. 1995 m. rugpjūčio 26 d. pašventinta atstatytoji bažnyčia.
Architektūra
Bažnyčia dvibokštė. Bokštai 48,7 m aukščio: 26 m mūro, virš jų 20 m smailės ir po 2,7 m aukščio kryžiai. Sumūryta iš plytų, baltai nutinkuota. Bažnyčios eksterjeras darnių modernizuotų neoromaninių formų. Pastato erdvė trinavė, pseudobazilikinė, stačiakampio plano, su kiek išsikišusiais bokštais. Abipus presbiterijos įrengtos vienodo dydžio patalpos – zakristija ir prieangis. Priekyje tarp bokštų yra siauras prienavis su trejomis durimis. Pagrindinis fasadas simetriškas. Įgilinta vidurinė dalis užbaigta stačiašlaičiu skydu. Vertikalią ašį pabrėžia perspektyvinis portalas, paaukštintas trikampiu frontonėliu. Aukštoje nišoje įkomponuotas apskritas choro langas-rožė. Šoniniai fasadai vienodi, skaidomi stilizuotais piliastrais, tarp kurių išdėstyti aukšti arkiniai langai. Penkiasienė apsidė dviejų tarpsnių. Šoninius fasadus ir apsidę juosia profiliuotas karnizas ir arkatūrinis frizas.
Interjere navos atskirtos trijų porų stambių piliorių, sujungtų pusapskritėmis arkomis ir remiančių kryžminius skliautus. Šoninių navų sienas ir piliorių paviršių skaido poriniai piliastrai su puošniais reljefiniais kapiteliais. Vargonų choras įrengtas virš prienavio. Yra trys altoriai. Didysis, kuris buvo atkurtas atstačius bažnyčią, yra dviejų tarpsnių, modernizuotų orderinių formų, su skulptūromis. Šoniniai altoriai – modernių lakoniškų formų, panašūs. Pagrindinis šoninių altorių akcentas – aukšta sieninė niša, užbaigta pusapskrite arka, kurioje įstatyta skulptūra. Interjeras pasižymi santūriu dekoru, dominuojančia balta spalva. Pagrindiniai akcentai – ritmiškai sienas ir piliorius skaidantys piliastrai, spalvingi langų vitražai.
Šventorius netaisyklingo plano, bažnyčios gale, už apsidės, praplatintas. Tvora nevienalytė, sudaryta iš vertikalių stulpų ir kvadratinių plokščių, kurias su baltai tinkuotu cokoliu ir stulpeliais jungia metaliniai ažūriniai elementai bei strypai. Centriniai vienos angos vartai įrengti priešais pagrindinį fasadą, šalia gatvės. Vartų varčios metalinės, ažūrinės, su trikampe viršūne ir kryžiumi. Vartų kraštuose stovi tinkuoti mūro stulpai su vazomis.
525 m.
525 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Dirvodara
Dirvodara apima vienu metu įvairiai vykstančius fizikinius, cheminius, biologinius reiškinius:
Dirvodaros formos
Fizikinių, cheminių ir biologinių reiškinių deriniai sudaro konkrečias dirvodaros formas:
Šie procesai vadinami elementariaisiais dirvodaros procesais. Nuo dirvodaros formų priklauso tam tikro genetinio tipo dirvožemių grupių susidarymas, jų horizontų sudėtis (dirvožemio profilis), savybės.
Raida
Dirvodara – viso landšafto raidos dalis. Prasideda, kai ant uolienos ar jos dūlėsių apsigyvena gyvų organizmų (mikroorganizmų, vėliau žemesniųjų ir aukštesniųjų augalų). Jie skaido uolienos mineralinius junginius, minta jais, kuria organinę medžiagą, kuri, organizmams žuvus, virsta humusu – svarbia dirvožemio dalimi. Viena tos organinės medžiagos dalis mineralizuojasi, ja minta vėlesniosios organizmų kartos, kita kaupiasi dirvožemyje organinių ir mineralinių junginių pavidalu (šiek tiek šių junginių kritulių vanduo nuneša į gilesnius dirvožemio sluoksnius).
Valpurgijos naktis
thumb Valpurgijos naktis – senovės germanų pavasario šventė, minėta naktį iš balandžio 30-osios į gegužės 1-ąją. Manoma, kad tuomet galėjo būti pagerbiamos su vaisingumu siejamos dievybės (Odinas, Frėja). Kaip iš tiesų vadinosi ikikrikščioniškoji pavasario šventė, nežinoma. Šiais laikais tradicinė šventė minima balandžio 30 d. Šiaurės Europoje ir Skandinavijoje.
Viduramžiais įsigalėjo tikėjimas, kad šią naktį draugėn susirenka raganos: suskrenda ant Harce stūksančio Brokeno kalno susitikti su šėtonu ir piktosiomis jėgomis. Teigiama, kad būta tikėjimo, jog šią naktį, vadovaujami požemių karalystės valdovės deivės Helos, mirusieji, piktosios dvasios ir raganos keldavusios orgijas, trukdančias ateiti pavasariui. Kad greičiau ateitų pavasaris, ant laužų būdavo deginamos raganų iškamšos. Apie tro­besius vykdavo eitynės su deglais, būdavo skambinama bažnyčių var­pais ir kt.
Įsigalėjus krikščionybei, gegužės 1 d. krikščionys pradėjo minėti šv. Valpurgos (~710–780 m.; kanonizuota gegužės 1 d.) šventę, senosios tradicijos susipynė su legenda apie šią šventąją. Šv. Valpurga laikoma gynėja nuo velnio pinklių, piktųjų dvasių. Vokietijoje per Valpurgijos nakties šventę persirengėliai krečia pokštus, kelia triukšmą, kuris turįs sulaikyti blogį, Švedijoje dainuojamos tradicinės pavasario liaudies dainos, kuriami laužai.
Laterano IV susirinkimas
Laterano IV susirinkimas – dvyliktasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, įvykęs 1215 m. Romoje.
Šį susirinkimą sušaukė popiežius Inocentas III bule, pasirašyta 1213 m. balandžio 19 d. Susirinkimas prasidėjo 1215 m. lapkričio 11 d. Laterano Šv. Jono bazilikoje.
Susirinkime dalyvavo septyniasdešimt vienas patriarchas ir metropolitas, 412 vyskupų ir devyni šimtai abatų ir priorų. Į susirinkimą pirmą kartą buvo pakviesti katedrų ir vienuolynų kapitulų nariai bei pasaulietiniai valdovai. Pasiuntinius atsiuntė Šventoji Romos Imperija, Lotynų imperija, Prancūzija, Anglija, Aragonas, Vengrija, Kipras, Jeruzalės karalystė. Įvyko trys vieši posėdžiai: lapkričio 11, lapkričio 20 ir lapkričio 30 d.
Pirmasis kanonas buvo suformuluotas kaip tikėjimo išpažinimas. Laikoma, kad jame pirmą kartą panaudotas žodis „transsubstancija“. Antrasis kanonas pritarė Petro Lombardo mokymui apie Švenčiausiąją Trejybę ir pasmerkė ją kritikavusį abatą Joachimą Fionietį bei Amalriką Berietį, kurio mokymas buvo pripažintas besąs „labiau beprotiškas nei eretiškas“. Devynioliktasis kanonas draudė kunigams laiminti vandenį ar karštą geležį ordalijoms. Dvidešimt pirmasis kanonas reikalavo, kad kiekvienas krikščionis, sulaukęs sąmoningo amžiaus, bent kartą per metus atliktų išpažintį ir bent per Velykas priimtų Šv. Komuniją. Tas pat kanonas nustatė bausmę už išpažinties paslapties atskleidimą.
Andoros futbolo varžybos 1995–1996 m.
Andoros futbolo varžybos 1995–1996 m.
Krisas
thumb|right|450px|Balio krisas
Krisas  – asimetriškas dviašmenis durklas arba kalavijas banguota geležte. Geležtės bangų skaičius visada nelyginis, nuo 3 iki 13. Yra krisų, turinčių 29 bangas. Dalis krisų turi nebanguotas geležtes.
Būdingas Indonezijai, Malaizijai, Brunėjui ir Pietų Tailandui. Panašus ginklas kalis būdingas Pietų Filipinams.
Fortūna (reikšmės)
Fortūna (arba Fortuna) vadinami:
Krisas
Krisas tur tris dalis – bilah ('geležtė'), hulu (rankena) ir warangka ('makštis'). Paprastai šios dalys yra meno dirbiniai, dažnai drožinėti detaliais ornamentais, gaminami iš įvairių medžiagų – metalų, retos medienos, kaulo, brangiųjų metalų. Kriso estetinę vertę sudaro: thumb|250px|right|Balio šokėjas su krisu makštyje ir ietimi, kurios antgalio geležtė irgi liepsniška. Krisai, kaip ginklas ir dvasinis objektas vienu metu, neretai būdavo laikomi turinčiais maginių galių. Manė, kad vieni krisai neša sėkmę, kiti – nesėkmes. Krisus naudojo kaip papuošalus, talismanus su magiška galia, ginklus, socialinės padėties ženklus, didvyriškumo simbolius. 2005 m. UNESCO suteikė krisui „Žmonijos nematerialaus ir žodinio paveldo šedevro“ (Masterpiece of the Oral and Intangible Heritage of Humanity) vardą. Savo ruožtu UNESCO paragino Indoneziją saugoti savo paveldą.
Krisus nešiodavo kasdien, ypač kelionėje, kadangi ginklas galėjo prireikti ginantis nuo plėšikų ar žvėrių. Karo metu jis būdavo vienas iš pagrindinių ginklų, kitas buvo tombakas – ietis su krisišku (liepsnišku) ietigaliu. Taikos metu krisas būdavo iškilmių drabužių dalis. Ceremoniniai krisai būdavo kruopščiai išpuošti aukso inkrustacijomis ir brangakmeniais. Krisai šeimos relikvijos būdavo perduodami iš kartos į kartą, juos nešiodavo ypatingomis progomis, pvz., vestuvių metu.
Vyrai paprastai nešiodavo vieną krisą, bet, pasakojama, kad žymus admirolas Hang Tuah būdavo ginkluotas dviem krisais, vienu trumpu ir vienu ilgu.
Moterims būdavo leidžiama mokytis silato, todėl jos kartais irgi nešiodavo krisus, nors paprastai mažesnius nei vyrai.
Kautynėse kariai galėdavo būti ginkluoti pora krisų. Papildomas krisas būdavo naudojamas kaip pariravimo durklas. Jei antro kriso neturėdavo, pariravimui naudodavo tuščią pirmo kriso makštį. Kautynėse krisai neretai lūždavo, juos tekdavo remontuoti. Dėl kasmetinio valymo, kuris buvo dvasingumo ir mitologijos, susijusių su ginklu, dalis, senovinės geležtės labai sudildavo ir likdavo plonos. Po remonto krisas neretai nevienakilmis – pvz., geležtė iš Javos, rankena iš Balio, o makštis iš Maduros.
Daugelyje Indonezijos vietų krisas buvo mirties bausmės įrankis. Budelio kriso geležtė būdavo ilga, tiesi, liauna. Pasmerktasis atsiklaupdavo prieš budelį, šis ant pasmerktojo peties ar ties raktikauliu padėdavo vatos ar panašios medžiagos gniutulą. Smailia geležte durdavo pro gniutulą, perkirsdavo poraktikaulinę arteriją ir širdį. Ištraukiant įsmeigtą krisą gniutulas nuvalydavo nuo geležtės kraują. Pasmerktasis mirdavo per keletą sekundžių.
XVI a. Indonezijos salyne ėmė plisti parakiniai šaunamieji ginklai, ir krisų kai kovinių ginklų svarba ėmė smukti. Tačiau krisai išlaikė dvasines ir ceremonines funkcijas.
Daržininkų apylinkė (Dūkštas)
Daržininkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Dūkšto valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Dūkšto rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Grybėnų apylinkės ir Medeišių apylinkės.
Baltmiškiai
Baltmiškiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Liepgirių.
Vidas Mikalauskas
Vidas Mikalauskas (g. 1955 m. rugpjūčio 10 d. Krokialaukyje, Alytaus rajonas) – pedagogas, Lietuvos ir Varėnos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1973 m. baigė Simno vidurinę mokyklą, 1978 m. – Vilniaus pedagoginį institutą, geografijos ir kūno kultūros mokytojas.