cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Augustavo valsčius
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 266,52 km², iš kurių: Valsčius sudaro 16,07 % Augustavo apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2008 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1251,33 zlotai.
Tautinė sudėtis
2002 m. gyveno 6 803 žmonės:
Administracinis suskirstymas
Bernatkiai, Bialobžegai, Buras, Chomontovas, Čarnucha, Čerkesai, Gabove Grondai, Gliniskai, Grabava, Grabavos Kolonija, Gurai, Jablonskai, Jeziorkai, Jonava, Kalinas, Kalinas BSD, Komašuvka, Mazurkai, Mėta I, Mėta II, Mėtos Palivarkas, Mikolajuvekas, Nadavkai, Obuchovizna, Osovi Grontas, Ponižiai, Poselaniai, Promiskai, Pruska Mala, Pruska Velka, Rutki Novai, Rutki Starai, Stučanka, Šviderekas, Topiluvka, Turuvka, Tvardi Rugas, Ušciankai, Žarnava I, Žarnava II, Žarnava III, Želonė ir Žepiskiai.
Valsčiaus gamta
thumb|Turistinis laivas Mėtos upėje Augustave Dalis valsčiaus teritorijos yra Augustavo girioje ir Augustavo girininkijoje. Valsčiuje yra Bžozovų Grondo, Kalino ežero ir Senosios Rūdos draustiniai. Valsčiuje teka Mėtos ir Rospudos upės bei Augustavo ir Bistros vandens kanalai.
Firaxis Games
Firaxis Games – JAV bendrovė, kurianti kompiuterinius žaidimus, daugiausia strategijas. Ją 1996 m. įkūrė Sid Meier, Jeff Briggs ir Brian Reynolds.
Garsėja savo ėjimais paremtų strateginių kompiuterinių žaidimų serija „Civilization“.
Žaidimai
Dauguma „Firaxis“ žaidimų prasideda Sid Meier vardu, nes jis sukūrė originalias šių žaidimų idėjas.
Gvakamolė
thumb|250px|Gvakamolė
Gvakamolė  – populiarus meksikietiškas patiekalas, kurio pagrindą sudaro avokadai. Paprastai valgomas kaip garnyras su mėsos patiekalais, taip pat gali būti dedamas į tortiliją arba valgomas su kukurūzų traškučiais.
Gvakamolę sudaro sugrūsti kelių avokadų minkštimai, apšlakstyti citrinos arba žaliosios citrinos sultimis. Taip pat dedami smulkiai supjaustyti ir nulupti pomidorai, svogūnas, kiti prieskoniai.
Mažturčiai
Mažturčiai, Mažturčių lietuvių savitarpinės pagalbos draugija – savišalpos ir švietimo organizacija, veikusi 1903–1918 m. Sankt Peterburge.
Veikla
Įkurta J. Petraičio, J. Strimaičio, K. Šuškevičiaus iniciatyva. Pirmininkai: Kazimieras Šuškevičius, Jonas Strimaitis, J. Grigalionis, A. Paškonis, A. Prūsas, nuo 1912 m. – K. Juozapaitis.
Nuo 1907 m. Mažturčių lietuvių savitarpinės pagalbos draugija turėjo biurą (vedėjas K. Juozapaitis) darbo ieškantiems lietuviams, kurių tuo metu Peterburge gyveno apie 30 000; per metus parūpindavo darbo apie 80 žmonių. Organizavo vaidinimus, koncertus, turėjo chorą, kuriam vadovavo Antanas Busilas, kitus kultūros renginius. Didesnis savarankiškas koncertas (be vaidinimo) įvyko 1913 m. vasario mėn.; jame dalyvavo ir rusų solistai. Vaikams įkūrė keturias pradžios mokyklas; prie jų veikė bibliotekos, kurios turėjo lietuviškų knygų ir laikraščių, suaugusiųjų kursai. Bendradarbiavo su Sankt Peterburgo lietuvių savitarpinės pagalbos draugija.
XIX amžius
Devynioliktas mūsų eros amžius – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 1801 metų sausio 1 dieną ir pasibaigęs 1900 metų gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Dešimtmečiai: 1-as 2-as 3-as 4-as 5-as 6-as 7-as 8-as 9-as 10-as
Tautvydas Barštys
Tautvydas Barštys:
Srednekolymsko ulusas
Geografija
Rytuose ribojasi su Magadano sritimi ir Čiukčių autonomine apygarda. Uluso paviršius daugiausia lygus, didžiąją dalį ploto užima labai pelkėta Kolymos žemuma. Vakaruose iškilęs Alazėjos plokščiakalnis, rytuose – Jukagirų plokščiakalnis. Svarbiausios upės yra Kolyma (su intakais: Beriozovka, Sededema) ir Alazėja (su Rosocha). Yra gausybė ežerų (didžiausi – Pavylono, Ebės).
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -38 °C, liepos mėnesio +12 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – nuo 150 iki 300 mm (Jukagirų plokščiakalnyje).
Yra Kolymos gamtinis parkas.
Gyventojai
Tautinė sudėtis (2002 m.):
Omano himnas
Nashid as-Salaam as-Sultani yra Omano sultonato himnas. Jis buvo patvirtintas 1970 m. ir redaguotas 1996 m. lapkričio 6 d.
Srednekolymsko ulusas
Gyvenvietės
Pagrindinės uluso gyvenvietės:
Omano himnas
Žodžiai
<br style="clear:left;" />
Indrė Anankaitė
Indrė Anankaitė (g. 1987 m. lapkričio 5 d. Alytuje, Lietuvoje) – dainininkė – lyrinis koloratūrinis sopranas.
Biografija
Indrė Anankaitė gimė ir užaugo Alytuje. 2003 m. pabaigė Alytaus muzikos mokyklą, chorinio dainavimo specialybė, mok. Janina Adomonytė. Nuo 2003 m. iki 2006 m. mokėsi estradinio dainavimo Alytaus jaunimo centre, mok. Nerijus Malinauskas. 2006 m. pabaigė Alytaus „Jotvingių“ gimnaziją.
2011 m. pabaigė Lietuvos muzikos ir teatro akademiją klasikinio vokalo bakalauro studijas (klasės vadovė prof. Irena Laurušienė ). Nuo 2011 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje studijuoja dvi magistro pakopas: atlikimo meną, dainavimą ir muzikos pedagogiką. 2010 m. dalyvavo LNK projekte „2 minutės šlovės“.
Ažuraistis (Utena)
Ažuraistis – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, šalia kelio, 2 km nuo Vyžuonų.
Ignas Skrupskelis
Ignas Skrupskelis (1903 m. spalio mėn. Melgužės kaime, Joniškio rajone, Šiaulių apskritis – 1943 m. vasario 1 d. Vorkutos Rečlago lageryje) – Lietuvos germanistas, publicistas, žurnalistas, redaktorius, ateitininkas.
Biografija
1929 m. baigė Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultetą, 1930-1931 m. studijavo germanistiką Karaliaučiaus universitete. 1932 m. Vienos universitete gavo daktaro laipsnį.
1934-1940 m. žurnalo „Židinys“ redaktorius bei 1936 m. įkurto dienraščio „XX amžius“ redakcijos narys, 1939-1940 m. – šio dienraščio vyriausias redaktorius. Publicistinius straipsnius pasirašydavo Ig. Petrikonio slapyvardžiu.
Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos narys. 1936 m. vasario 23 d. 16 gerai žinomų katalikų intelektualų pasirašė deklaraciją „Į organiškosios valstybės kūrybą“, kuri tapo protestu prieš egzistuojantį režimą. Ją pasirašė Juozas Ambrazevičius, Pranas Dielininkaitis, Jonas Grinius, Juozas Grušas, Zenonas Ivinskis, Juozas Keliuotis, Antanas Maceina, Ignas Malinauskas, Pranas Mantvydas, Kazys Pakštas, Česlovas Pakuckas, Jonas Pankauskas, Antanas Salys, Ignas Skrupskelis, Antanas Vaičiulaitis, Balys Vitkus.
Suimtas 1940 m. liepos 12 d. Kaune. Kalėjo Kauno kalėjime ir bolševikų nuteistas 8 m. kalėti ir 1941m. balandžio 1d. išvežtas į Vorkutos Rečlago lagerį. Ten žuvo 1943m. vasario 1d. Palaikų palaidojimo vieta nežinoma.
Sūnus Kęstutis Skrupskelis, filosofas, istorikas, Pietų Karolinos universiteto (JAV) profesorius, ateitininkas.
Eurovizijos dainų konkursas 1987
'''1987 m. Eurovizijos dainų konkursas''' – trisdešimt antrasis Eurovizijos dainų konkursas, vykęs 1987 m. gegužės 9 d. Belgijos sostinėje Briuselyje. Konkurso nugalėtoja tapo Airijos atstovas Johnny Logan su daina „Hold Me Now“.
thumb|250px|Johny Logan Žalia: 1987 m. konkurse dalyvavusios šalys. Geltona: šalys, 1987 m. Eurovizijos dalyvavime padariusios pertrauką.|thumb|500px|left
The Game (reperis)
Jayceon Terrell Taylor (g. 1979 m. lapkričio 29 d.), geriau žinomas kaip The Game – amerikiečių reperis ir aktorius iš Komptono. Savo karjerą pradėjo 2002 m., išleidęs pirmąjį dainų rinkinį („mixtape“) „You Know What It Is Vol. 1“. Neilgai trukus jį pastebėjo hiphopo atlikėjas Dr. Dre ir The Game pasirašė kontraktą su jo įrašų kompanija „Aftermath Entertainment“. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs vienuolika studijinių albumų, iš kurių naujausiasis, „Drillmatic – Heart vs. Mind“, išleistas 2022 m. rugpjūtį.
Eigirdonių apylinkė
Eigirdonių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Saranas
Saranas  – miestas vidurio Kazachstane, 25 km į pietvakarius nuo Karagandos. Pro miestą eina Karagandos–Šachtinsko kelias. Akmens anglių gavybos centras Karagandos anglių baseine. Statybinių medžiagų, įrengimų gamybos, maisto pramonė.
Istorija
Saranas sudarytas 1954 m., sujungus keletą kalnakasių gyvenviečių.
Malakos pusiasalis
thumb|Malakos pusiasalis Malakos pusiasalis (malajiškai: Semenanjung Tanah Melayu) – didelis pusiasalis, esantis Pietryčių Azijoje. Šiaurėje jungiasi su Indokinijos pusiasaliu.
Pusiasalio krantus skalauja Siamo įlanka, Pietų Kinijos ir Andamanų jūros.
Pusiasalis priklauso net trims valstybėms:
Pakaštica
Pakaštica  – kaimas į šiaurę nuo Podujevo, Kosove.
Šiame kaime gimė buvęs Kosovo prezidentas Fatmir Sejdiu.
Disprozis
Pavadinimo kilmė
Šio elemento išskyrimo procesas iš Iterbyje (Ytterby, Švedija) randamų mineralų buvo itin sudėtingas ir varginantis, todėl jam buvo suteiktas atitinkamas pavadinimas: – neprieinamas, sudėtingas, sunkus.
Kazitiškio seniūnija
Kazitiškio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Ignalinos rajono savivaldybės šiaurės vakaruose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Bartramijiniai
Bartramijiniai (Bartramiaceae) – lapsamanių (Bryopsida) šeima. Lapai lancetiški, jų kraštai dantyti, ant stiebo išsidėstę 5-8 eilėmis. Stiebas briaunuotas.
Lietuvoje auga šios gentys:
Lina Polito
Lina Polito (g. 1954 m. rugpjūčio 24 d. Neapolis, Italija) – italų aktorė.
Savo karjerą pradėjo teatre, o 1974 m. už debiutinį vaidmenį juostoje „Meilė ir anarchija“ buvo apdovanota Nastro d‘Argento prizu.
1983 m. laimėjo ir pagrindinį Italijos kino apdovanojimą David di Donatello kaip geriausia antrojo plano aktorė (filmas „Scusate il ritardo“).
Armėnijos transportas
Žemiau pateikiama Armėnijos transporto sistemos statistika.
Mileičycės
Mileičýcės  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 21 km į šiaurės rytus nuo Semiatyčių ir apie 67 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Valsčiaus centras. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. DW693.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė LDK. 1516 m. Ldk Žygimantas Senasis suteikė gyvenvietei Magdeburgo teises. 1529 m. spalio 30 d. įkurta Mileičycių Šv. Stanislavo parapija. Apie 1592 m. įkurta Mileičycių Šv. Barboros parapija. 1857 m. pastatyta Mileičycių Senoji sinagoga. 1859 m. mieste kilo gaisras. XIX a. Mileičycės buvo miestelis Brastos apskrities Rogačių valsčiuje.
1900 m. pastatyta Mileičycių Šv. Barboros cerkvė. Po I pasaulinio karo gyvenvietė prarado miesto teises. Tarpukariu apie 40 proc. kaimo gyventojų buvo žydai. 1927 m. pastatyta Mileičycių sinagoga.
Armėnijos transportas
Oro transportas
2001 m. Armėnijoje buvo 12 oro uostų, iš kurių 7 buvo su išgrįstais takais. Zvartnots oro uostas Jerevane yra palaikomas skrydžių iš kitų šalių, kaip Maskvos, Beiruto, Dubajaus, Niujorko ir kt.
Jūrų transporto nėra, nes Armėnija neturi išėjimo į jūrą.
Userkafas
thumb|250px|left|Userkafo piramidės griuvėsiai Sacharos dykumoje Userkafas (Ogserkeris, Veserkafas, m. 2491 m. pr. m. e.) – pirmasis penktosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė 2498 – 2491 m. pr. m. e., t. y. 7 (pagal kitą var. 28) metus. Jo pastatytos piramidės kompleksas Sakaroje skiriasi nuo praėjusios dinastijos savo dydžiu. Jas lyginant aiškiai matosi, kad Userkafo piramidė yra mažesnė. Vietoje to didelis dėmesys skirtas laidotuvių šventyklai, kuri buvo žymiai turtingesnė savo dekoracijomis už iki tol buvusias. Šventyklos kieme pastatyta milžiniška faraono statula.
Manoma, kad jis buvo faraono Sahurės ir Neferirkarės (Kakai) tėvas. Userkafo sostą paveldėjo Sahurė. Kitas variantas, kurį pateikia Vestkaro papirusas, kad pirmieji trys penktosios dinastijos valdovai buvo broliai, Khenkaus I karalienės sūnūs.
Zermatizmas
Zermatizmas – pseudomokslas, kuriam pradžią davė lenkų kilmės JAV imigrantas, skulptorius Stanislavas Šukalskis. Zermatizmas teigia, kad visa žmonijos kultūra po biblinio didžiojo tvano kilo iš Velykų salos, visos kalbos išsivystė iš vienos protong kalbos ir panašiai. Skirtumus tarp skirtingų žmonių rasių ir kultūrų zermatizmas aiškina tarprūšiniu kryžminimusi, pavyzdžiui, tarp žmogaus ir ječio.
Šiaulių Universitetas-ABRO
thumb|ABRO emblema Šiaulių Universitetas-ABRO – krepšinio klubas iš Šiaulių, žaidžiantis Nacionalinėje Krepšinio Lygoje. RKL nugalėtojai 2008 metais. Komandos vyr. treneris Rolandas Vaičiūnas.
Valiūnas (akmuo)
miniatiūra|250px|right|Valiūno ketera (pašalinus velėną ir augmeniją)
Akmuo „Valiūnas“, arba Valiūno, Batėgalos akmuo – Lietuvos riedulys, buvęs gamtos paminklas de­ši­nia­ja­me Neries kran­te (Batėgala, Kulvos seniūnija, Jonavos rajonas). Nuo 1964 m. iki 2016 m. – sau­go­mas gam­tos ob­jek­tas. miniatiūra|250px|left|Vietinis gyventojas Henrikas Šimonis prisimena šį akmenį prieš 40–50 metų buvus šieno kupetos dydžio, iki jo tekdavę priplaukti
Riedulys, gulėjęs Neries vagos vingyje, laikui bėgant smego bei buvo „palaidotas“ potvynių nešmenų. 2014 m. duomenimis, visiškai nustelbtas augalijos, baigiančios susiformuoti velėnos, todėl sunkiai surandamas. Vienas iš orientyrų – šalia pakrypęs storas akacijos medis. Stūkso Neries krante, už 5 m nuo vandens, šiauriau nežymaus Neries intako. Kaimo kelyje stovėjusi nuoroda neišlikusi.
Valiūno akmuo 1999 m. pa­kar­to­ti­nai pri­pa­žin­tas sau­go­mu gam­ti­nio kraš­to­vaiz­džio ob­jek­tu, tačiau 2016 m. vasario 8 d. Lietuvos Respublikos aplinkos ministro įsakymu Nr. D1-88 išbrauktas iš geologinių gamtos paveldo objektų sąrašo kaip sunykęs,
== Riedulio būklė 1989 m. ==
Riedulio stovis 1989 m. liepos mėn. buvo įvertintas kaip geras. Pasak Batėgalos kaimo gyventojų, riedulys Valiūnas yra buvęs aukštesnis, kad dar 1987 m. jis buvęs Neries upėje, vandens apsuptas iš visų pusių, o 1988 m. jau vienu savo šonu „įsirėmė“ į krantą. Aplink šį riedulį buvo susiformavusi apie 1 m aukščio salpa. Potvynių metu Neries vandens akmuo buvo užliejamas.
Riedulio aplinka 1989 m. liepos mėn. buvo įvertinta kaip patenkinama. Salpa, kurioje stūksojo riedulys, turėjo gana lygų paviršių su nežymiu nuolydžiu upės vagos pusėn. Riedulį supo vešlios žolės, dilgėlynai, o šia Neries pakrante besitęsiančių tankių karklų ruožas nuo jo atitolęs apie 4 m, greta per žoles, dilgėles vingiuoja daugiausia žvejų minamas takas. Prie riedulio nebuvo paminklinio stulpo, jo apsaugos zoną žyminčių riboženklinių kuolų. Trūko rodyklės ir prie Batėgalos-Mykoliškių kaimus jungiančio gruntkelio. Artimiausioje Jono Mickevičiaus sodyboje (Batėgalos kaime) sužinota, kad rieduliui skirtoji rodyklė yra buvusi tarp gruntkelio ir pakrantės krūmų (arčiau jų).
Specialiųjų tyrimų tarnyba
Specialiųjų tyrimų tarnyba – statutinė teisėsaugos įstaiga, skirta mažinti korupciją.
Atlieka baudžiamąjį persekiojimą dėl korupcinių nusikaltimų, kriminalinę žvalgybą, korupcijos prevenciją, antikorupcinį visuomenės švietimą ir informavimą, analitinę antikorupcinę žvalgybą.
Veiklą reglamentuoja STT įstatymas. Atskaitinga Prezidentui ir Seimui.
thumb|left|Buveinė 2023 m. thumb|left|Buveinė 2015 m.
Istorija
1997 m. vasario 18 d. įkurta prie VRM. Kolektyvas suformuotas iš darbo teisėsaugos institucijose patirties, aukštąjį teisinį išsilavinimą turėjusių specialistų.
Struktūra
Tarnybą sudaro: Analitinės antikorupcinės žvalgybos, Centrinės tyrimų, Informacinių technologijų, Tyrimų koordinavimo, Korupcijos prevencijos ir Veiklos administravimo valdybos, Antikorupcinio švietimo, Biudžeto ir finansų, Saugumo, Komunikacijos, Pranešimų nagrinėjimo, Teisės, Tarptautinio bendradarbiavimo, Vidaus audito ir Žmogiškųjų išteklių valdymo skyriai.
1997 m. rugsėjį buvo įkurti teritoriniai skyriai Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose ir Panevėžyje, 2008 m. performuoti į valdybas. STT struktūriniai padaliniai atlieka konkrečias jiems pavestas funkcijas ir orientuojasi į tam tikras specifines veiklos sritis. 2019 m. dirbo 277 darbuotojai, iš jų ~90 % valstybės pareigūnai ir ~10 % darbuotojai, dirbantys pagal darbo sutartis.
Novosiulkai (Semiatičės apskritis)
Novosiulkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mileičycių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Mileičicės, apie 26 km į šiaurės rytus nuo Semiatičės ir apie 63 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Alfonsas Jurgis Skripka
Alfonsas Jurgis Skripka (1928 m. birželio 12 d. Lazdijuose – 1988 m. gegužės 3 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, redaktorius.
Biografija
1952 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1950–1952 m. ir 1955–1956 m. dirbo Vyriausiojoje literatūros ir leidyklų reikalų valdyboje, 1952–1955 m. Valstybės kontrolės ministerijoje. 1956–1963 m. leidyklos „Mintis“ redakcijos vedėjas. 1961 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1963–1988 m. žurnalo „Liaudies ūkis“ vyr. redaktorius.
Nervinis grįžtamasis ryšys
Nervinis grįžtamasis ryšys, – galimybė žmogui treniruoti savo smegenų aktyvumą. Smegenų aktyvumas stebimas registruojant galvos odos biosroves (įprastinė šio aktyvumo tyrimo metodika). Žmogus, kurio biosrovės registruojamos, apie savo smegenų aktyvumą informuojamas, pateikiant jam įvairią vaizdinę, garsinę, vibracijos ir pan. informaciją. Smegenų elektrinio aktyvumo matavimas yra įprastinė, plačiai taikoma ir gerai ištirta medicininė procedūra.
Naudojant šį metodą gydymui, jei smegenų aktyvumas keičiasi norima kryptimi, klientas gauna „teigiamą“ įvertinimą apie savo smegenų aktyvumą. Priešingu atveju jis gauna arba „neigiamą“ įvertinimą, arba (pagal kai kurias metodikas) jokio įvertinimo. Paprastai siekiama nuslopinti su konkrečia liga susijusius smegenų aktyvumo tipus, juos pakeičiant normaliu sveiko žmogaus smegenų aktyvumu.
Dažniausiai įvertinamas biologinių impulsų pulsacijų dažnis, atliekant Furjė analizę. Populiarus tikslas yra įtvirtinti sveikam žmogui būdingą 12–18 Hz (vadinamąją β1/SMR) komponentę ir išmokyti jį nuslopinti 4–8 Hz (θ) ir/arba 22–28 Hz (vadinamąją β2) komponentes.
Kaip tai atliekama
Smegenų veikla sukuria elektromagnetinę energiją – smegenų biosroves. Kompiuterio pagalba jos yra užrašomos ir iš gaunamų duomenų galima spręsti apie smegenų veiklą. Jei vienos biosrovės yra aktyvinamos, o kitos silpninamos smegenys pradeda funkcionuoti kitaip. Taip jos yra grąžinamos į subalansuotą būseną. Šis balansas yra pasiekiamas keičiant smegenų biosrovių aktyvumą, klientui stebint ir girdint savo biosroves, kurios kompiuterinės programos pagalba yra paverčiamos garsu bei vaizdu ir pateikiamos klientui.
Pašaliniai poveikiai
Metodas yra visiškai saugus. Per 30 jo egzistavimo metų nebuvo užfiksuota nei vieno žalingo poveikio.
Parapsichologija
Yra įvairių grupių, kurios šio metodo pagalba skelbiasi galinčios padidinti intelekto koeficientą ar netgi suteikti įvairius paranormalius sugebėjimus (aiškiaregystę ir pan).
Epilepsija Šis metodas yra ypač efektyvus gydant epilepsiją. Jis padeda iki 82 procentams ir gali būti veiksmingas net ir jei nepadeda cheminai vaistai.
Knygos
Neurofeedback :
Brainwaves allg. :
Introduction to Quantitative EEG and Neurofeedback :
The Healing Power of Neurofeedback :
Getting Rid of Ritalin :
ADD: The 20 Hour Solution :
Mind Wide Open :
Žurnalai
p, MEDLINE Abbr: Clin Electroencephalogr,  NLM ID: 0236454 Žinomiausias EEG žurnalas), atskiras numeris skiriamas Neurofeedback.
p, MEDLINE Abbr: Child Adolesc Psychiatr Clin N Am, NLM ID: 9313451 ''Žurnalas informuoja apie tyrimų padėtį. 2005 sausio Nr. srityje ‚Emerging Interventions’ 6 iš 10 publikacijų skiriama NGR.''
Nuorodos
Straipsniai ir tyrimų nuorodos:
Jalpugas
Jalpugas arba Jalpuchas  – ežeras Ukrainos pietvakariuose, Odesos srityje, Rumunijos pasienyje, Dunojaus žemupio žemumoje. Jalpugas yra didžiausias natūralus Ukrainos ežeras. Plotas – 134 km², vidutinis gylis – 2, didžiausias – 6 m. Pietuose jis ribojasi su Kugurlujaus ežeru. Krantai žemi. Per potvynius vanduo iš Dunojaus teka į Jalpugą, kitu metu priešinga kryptimi. Įteka Jalpucho upė.
Povilas Jašinskas
Povilas Jašinskas (1889 m. rugpjūčio 19 d. Melaišiuose, Biržų valsčius – 1982 m. gegužės 19 d. Biržuose. Palaidotas Biržuose, Liepų kapinėse.) – Lietuvos evangelikų reformatų kunigas.
Biografija
Gimė Papilio evangelikų reformatų ūkininkų Stanislovo ir Kotrynos Užunarytės Jašinskų šeimoje. 1891 m. sudegė visi tėvų trobesiai ir visas turtas. Daug metų tėvai skurdo, kol atstatė trobesius, paaugino tris vaikus. Sesuo Elzė Jašinskaitė – Jono Meko motina.
Būdamas septynerių Povilas jau gerai skaitė „Kancionolą“. Iš senelio, kaimo „švietėjo“ Motiejaus Užunario atmintinai išmoko daug giesmių. Jaunystėje teko sunkiai dirbti žemės ūkio darbus, bet jau 14-os metų mokėjo groti vargonėliais, pats kūrė melodijas. 1910 m. mirus tėvui teko išnuomoti savo žemę ir iš to pragyventi. Baigęs pradžios mokyklą, įstojo į Biržų miesto keturklasę, įsteigtą kunigo prof. P. Jakubėno pastangomis. Jau suaugęs jaunuolis nuosekliai siekė mokslo – rengėsi gimnazijos dviejų klasių egzaminams, pradėjo mokytis groti vargonais pas evangelikų liuteronų vargonininką Stiebę. 1914 m. susirgus Biržų reformatų bažnyčios vargonininkui Mikelėnui, Povilas pakviestas jį pavaduoti – groti bažnyčioje, mokyti konfirmantus katekizmo, Bažnyčios istorijos.
Pirmojo pasaulinio karo audros išblaškė reformatų kunigus ir P. Jašinskui teko kas antrą sekmadienį vesti pamaldas savo gimtosios parapijos Papilio bažnyčioje. Nuo 1916 m. iki 1918 m. rudens jis vargonavo bažnyčioje ir kartu dirbo tikybos mokytoju pradžios mokykloje Papilyje. 1918 m. Vilniaus Sinodas jį paskyrė vargonininku į Nemunėlio Radviliškio bažnyčią, kur jis dirbo iki 1923 m. Nesant kunigo, tvarkė parapijos reikalus, dėstė tikybą pradžios mokykloje. Nepriklausomos Lietuvos Švietimo ministerijos nurodymu tikybos mokytojai privalėjo būtų baigę bent 4 gimnazijos klases. Pats pasirengęs nesunkiai išlaikė egzaminus Nemunėlio Radviliškio progimnazijoje ir įgijo reikalaujamą pažymėjimą.
1924 m. Sinodo kolegija pasiuntė jį mokytis į Bazelio (Šveicarija) Evangeliškos Misijos Draugijos teologijos seminariją. 1928 m. birželio 24 d. Biržuose per Sinodą ordinuotas diakonu ir paskirtas aptarnauti Švobiškio reformatų parapiją superintendento P.Jakubėno priežiūroje. 1929 m. birželio 25 d. ordinuotas kunigu ir Sinodo nutarimu paskirtas nuolatiniu Švobiškio parapijos klebonu, nes išlaikė visus gimnazijos kurso ir Vytauto Didžiojo universiteto evangelikų teologijos fakulteto stojamuosius egzaminus ir pradėjo studijas. Kunigaudamas Švobiškyje parašė bei apgynė diplominį darbą „Jėzus buvo Dievas ar Žmogus?“. 1935 m. jam suteiktas diplomuoto teologo vardas. 1929 m. spalio 28 d. vedė Štakirių pradžios mokyklos mokytoją Emiliją Ruplėnaitę. Švobiškyje 1933 m. gimė dukra Emilija Irena, 1935 m. – sūnus Povilas Algimantas.
Kunigaudamas Švobiškyje aptarnavo ir Aukštelkų, Kėdainių bei Šiaulių parapijas, o 1935-1939 m. dar ir Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazijoje dėstė tikybą evangelikams.
Nuo 1940 m. balandžio 1 d. perkeltas klebonu į Biržų parapiją. Nuo 1942 m. Sinodo iki 1957 m. ėjo Sinodo kolegijos viceprezidento pareigas. 1957 m. tuometinė valdžia leido sušaukti Biržuose Jubiliejinį Sinodą Lietuvos evangelikų reformatų Bažnyčios 400 metų sukakčiai paminėti. Pakeitus Kolegijos pavadinimą, buvo išrinkta Konsistorija, kurios pirmininku tapo Kostas Burbulys, vicepirmininku – senjoras kun. Adomas Šernas, o kun. P. Jašinskas – Konsistorijos prokuratoriumi. A.Šernui 1965 m. atsisakius kunigystės ėjo jo pareigas, o po kun. M. Franko mirties 1968 m. ir visų išlikusių parapijų tikinčiuosius aptarnavo vienintelis likęs kun. P. Jašinskas. Jam teko rūpintis visos Bažnyčios reikalais: registruoti veikiančias išlikusias parapijas, atstovauti LERB valdžios įstaigose, įvairiuose renginiuose, konferencijose, palaikyti ryšius su kitų konfesijų vadovais, priiminėti retus, bet labai svarbius vos egzistuojančiai Lietuvos reformatų Bažnyčiai svečius iš Latvijos, Rusijos, Vengrijos. Tik 1971 m. liepos mėn. Biržuose buvo ordinuotas diakonu Petras Čepas, o 1979 m. per iškilmingas pamaldas senjoras P. Jašinskas kartu su Pasaulinio Reformuotų Bažnyčių Aljanso viceprezidentu vengru dr. kun. Karoliu Totu įšventino diakoną Petrą Čepą į kunigus ir perdavė jam pagrindinę savo darbo naštą.
1981 m. per Pjūties padėkos pamaldas Biržų reformatų bažnyčioje, dalyvaujant kun. K.Totui, 92 metų superintendentas senjoras kun. Povilas Jašinskas atsisveikino su parapija ir užbaigė tarnystę Bažnyčiai.
Kūryba
Nemažai rašė reformatų, evangelikų spaudai – Lietuvoje leistiems žurnalams „Sėjėjas“, „Mūsų žodis“, „Evangelikų kelias“. Kai kuriuos straipsnius ar eilėraščius, kurie virsdavo ir giesmėmis, pasirašinėjo slapyvardėmis P. J. Žagarėlis, Žagarėlis, P. J. Žagrė, Žagaras, Švobiškietis, Švobiškėnas ir kt. Vertinga yra Švobiškyje parašyta išsami tos parapijos istorija, suregistruoti visi ten dirbę kunigai, pateikta daug unikalių faktų apie apylinkės dvarus, žymesnius žmones. Jis pirmasis susirūpino savo vaikystės draugo poeto Juliaus Janonio biografijos kūrimu ir parašė atsiminimus „Vargo poetas“.
Tortevalo parapija
Tortevalo parapija (Gernsio tarme Tortévas, ) – mažiausia Gernsio parapija vakarinėje šalies dalyje. Parapijos pavadinimas kilęs iš Gernsio tarmės žodžio, reiškiančio „susuktą slėnį“. Padalinta į dvi dalis, kurias atskiria Šv. Petro parapija. Rytinė dalis žinoma kaip Tortevalas. Prijungtas pusiasalis pavadintas Pleinmont-Torteval. Tai salos vakariausias taškas bei draustinis, įkurtas XX amžiaus 8-ajame dešimtmetyje. 2012 m. buvo renovuotas Elžbietos II deimantinio jubiliejaus progą.
Pietinė parapijos pakrantė uolėta. Šiaurės vakaruose yra mažas žvejų uostas, pavadintas Porteletas.
Parapijos centre stovi bažnyčia, pastatyta 1818 m., kurioje yra seniausi varpai Normandijos salose. Bažnyčia pastatyta vietoje senos bažnyčios. Dabartinė bažnyčia turi aukščiausią varpinę Gernsyje, kuri naudojama kaip švyturys.
Kinkanas (vaisius)
thumb|right|200px|Kinkano vaisiai Kinkanas – kinkano augalo citrinvaisis.
Rūšys
! Bendrinis pavadinimas ! Mokslinis pavadinimas ! Lietuviškas pavadinimas ! Angliškas pavadinimas ! Vokiškas pavadinimas
Mityba
Kinkanus dažnai valgo šviežius arba tik jų žieveles. Kadangi jų žievelė saldi, o vidurys sultingas ir rūgštus, šviežius vaisius paprastai valgo neluptus, dėl skonio kontrasto pojūčio.
Kulinarijoje iš kinkanų gaminami cukatai, marmeladas, želė. Neretai jų dedama į mišraines.
Dabar kinkanai dažnai pridedami kaip priedas prie martinio vietoj klasikinių alyvuogių. Užpylus kinkanus degtine gaunami antpilai. Taivane kinkanus deda į tiek karštą, tiek šaltą arbatą.
Kinijoje kinkanus dažnai konservuoja: stiklainiuose vaisius užrausia sausoje druskoje, po kurio laiko druska osmosiškai išsiurbia kinkanų vandenį ir šie susitraukia, susiraukšlėja, tampa tamsiai rudi, o išsiskyrusiuose syvuose ištirpusi druska sudaro tamsiai rudą sūrymą. Taip vaisiai stiklainiuose išsilaiko kelerius metus. Kinai kelis konservuotus kinkanus ir kelis šaukštus šio sūrymo, užpylus karštu vandeniu, naudoja kaip priemonę nuo skaudamos gerklės.
Kumquat Buah Kumquat Kumkvát Fortunella
Albert Uderzo
Albert Uderzo (gimė 1927 m. balandžio 25 d. Fismes, Prancūzijoje – mirė 2020 m. kovo 24 d. Neuilly-sur-Seine) – Prancūzijos komiksų dailininkas ir scenaristas. Pasaulyje jis labiausiai žinomas dėl savo sukurtų Asterikso serijų, taip pat kartu dirbo su René Goscinny.
Pasitraukė iš piešimo 2011 m., būdamas 84 metų.
Geišiai (Jurbarkas)
Geišiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Rotulių, šiauriau dešiniojo Imsrės kranto.
Ranetki
Ranetki  – merginų grupė iš Rusijos. Konkursų „Penkios žvaigždės“ ir „Eurosonic 2008“ laureatai. Grupė žinoma savo garso takeliu serialui „Kadetstvo“.
Nuo 2008 m. kovo grupės narės tapo tokio pat pavadinimo serialo, rodomo per telekanalą STS, veikėjos.
Grupės istorija
Grupė susibūrė 2005 metų rugpjūčio 10 dieną Maskvoje.
Serialas
Nuo 2008 m. kovo 17 per rusų telekanalą STS rodomas serialas „Ranetki“. Siužetas parašytas pagal penkių skirtingų merginų istorijas, kurias jungia aistra muzikai. Iš dalies tai ir yra grupės autobiografija. Pagrindinių veikėjų vardai išliko tie patys, o pavardes kūrėjai merginoms pakeitė.
Mažųjų laukininkų susivienijimas
Mažųjų laukininkų susivienijimas – Klaipėdos krašto lietuvių ūkininkų organizacija, veikusi 1922–1934 m.
Veikla
Mažųjų laukininkų susivienijimas įkurtas Šilutėje. Svarbiausias organizatorius ir pirmasis pirmininkas – Kristupas Lekšas. Iš pradžių buvo liberalios krypties. Per Mažųjų laukininkų susivienijimą Lietuvos valdžia siekė atkovoti iš vokiečių dvarininkų įtakos Klaipėdos krašto vidutinius ir mažažemius valstiečius, kurių buvo apie 16 000. Susivienijimo skyriai įsteigti kiekvienoje Klaipėdos krašto parapijoje, didesnėse gyvenvietėse rengti ūkininkų susirinkimai. Juose raginta į Klaipėdos krašto seimelį ir apskričių seimelius rinkti susivienijimo atstovus, nes vokiečių dvarininkai ir Klaipėdos krašto seimelio daugumą sudarantys vokiečiai labai skriaudžią lietuvių ūkininkus valstiečius. 1925–1932 m. pirmame - ketvirtame Klaipėdos krašto seimeliuose susivienijimas turėjo po vieną atstovą, apskričių seimeliuose (savivaldybėse) – nuo 6 iki 17.
1923–1924 m. susivienijimas leido laikraštį „Laukininkas“. Per jį ir kitą lietuvišką spaudą susivienijimo centro valdyba atsakydavo į ūkininkų laiškus, klausimus – per metus gauta daugiau kaip 700 atsakymų. 1934 m. Mažųjų laukininkų susivienijimas susijungė su Ūkinės autonomijos partija ir sudarė Klaipėdos krašto laukininkų centrą.
Valei parapija
Valei parapija (Gernsio tarme Lé Vale, ) – viena iš dešimties Gernsio parapijų.
Iki 1806 m. parapija užėmė Gernsio salos teritoriją, į kurią įėjo Vingtaine de l’Epine bei visa potvynių sala Le Clos du Valle, kuri formuoja šiaurinį salos galą ir yra atskirta Le Braye du Valle potvynių kanalu. 1806 m. Le Braye du Valle buvo nusausintas ir regeneruotas britų vyriausybės, kaip gynybinė teritorija. Valei parapija susideda iš dviejų atskirų teritorijų.
Saloje yra Valei parapijos bažnyčia, Valei pilis, kurioje vyksta kasmetinis muzikos festivalis „Vale Earth Fair“, Bordo žvejybos uostas bei daugybė kitų lankytinų vietų.
Ažusieniai
Ažusieniai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Žiobiškio.
Holmis
Holmis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Ho, eilės numeris 67.
Pavadinimo kilmė
Holmis pavadintas Stokholmo garbei ( - Stokholmas). Tai mokslininko Pero Teodoro Klevės (Per Teodor Cleve) gimtasis miestas. P. T. Klevė grynindamas erbio oksidą dvi substancijas: rudą pavadino holmija (holmio oksidas), o žalią - tulija (tulio oksidas).
Skydas (geologija)
thumb|300px|Pasaulio geologinės provincijos
Skydas - prekambro magminių ir aukšto metamorfizacijos laipsnio metamorfinių kristalinių uolienų iškilimas į paviršių, kurios suformuoja tektoniškai stabilią sritį.
Skydų pavyzdžiai:
Helene Chanel
Helena Šanel (, tikrasis vardas – Hélène Stoliaroff; g. 1941 m. birželio 12 d. Deauville) – rusų kilmės buvusi prancūzų aktorė.
Buvęs modelis kine debiutavo 1959 m. ir 7 dešimtmetyje vaidino vesternuose bei nuotykių filmuose. Karjeros pradžioje savo pavardę „Stoliaroff“ ji norėjo pakeisti į labiau prancūzišką „Chancel“, tačiau italas agentas suklydo ir pavardė tapo „Chanel“. Įvairiuose filmuose ji taip pat buvo vadinama „Helen Chanel“, „Helen Stoliaroff“, „Hélène Stoliaroff“ ir „Sheryll Morgan“.
Filmografija
right |thumb|160px
- Gli amici degli amici hanno saputo (1973)
Metai
Metai – laikotarpis tarp dviejų su Žemės sukimosi aplink Saulę orbita susijusių įvykių. Terminas taip pat gali būti taikomas bet kuriai kitai planetai, pavyzdžiui, „Marso metai“.
Sezoniniai metai
Sezoniniai metai susieti su tam tikro sezoninio įvykio pasikartojimu, pavyzdžiui, pavasariniu potvyniu, paukščių migravimu, tam tikros rūšies gėlių žydėjimu, pirma šalna ar karščiausia metų diena. Tokių metų tikslumas labai mažas – skirtingų metų ilgis gali kaskart skirtis su ilgesniais nei mėnesio nukrypimais.
Lega Pro Seconda Divisione
Lega Pro Seconda Divisione (lt. profesionalų lygos antrasis divizionas) buvusi ketvirta pagal stiprumą Italijos futbolo varžybų ir žemiausia profesionalų lyga. Iki 2010 m. ją sudarė 54 komandos, padalintos į tris grupes pagal geografinę padėtį po 18 komandų. Nuo 2010-2011 m. sezono komandų skaičius buvo sumažintas iki 49. Tuomet pirmoje grupėje buvo 17 komandų, antroje ir trečioje po 16. A grupei priklauso šiaurės Italija ir Sardinija, grupei B - šiaurės-centrinė ir centrinė Italija, grupei C - pietų Italija ir Sicilija.
Iki 2008 m. lyga buvo vadinama Serie C2 pavadinimu. Šioje lygoje dalyvavo San Marino San Marino Calcio klubas, taigi lygoje buvo dviejų šalių klubai.
Iki 1978 m. Italijoje buvo tik trys pagrindinės futbolo lygos, kurių aukščiausia buvo Serie C. Po to Serie C išskirta į Serie C1 ir Serie C2.
2014 m. lyga kartu su Lega Pro Prima Divisione buvo sujungtos ir sukurta viena trečia pagal lygį Lega Pro lyga.
Metai
Kalendoriniai metai
Saulės kalendorius paprastai matuojamas pagal sezonus, bet kadangi sezonų pradžia ir trukmė dažnai kinta, vietoj to naudojami astronominiai metai.
Paryžiaus Šv. Genovaitės biblioteka
thumb|250px|Bibliotekos išorinis vaizdas Šventosios Genovaitės biblioteka  – viena didžiausių Prancūzijos sostinės Paryžiaus universaliųjų ir viešųjų bibliotekų, orientuota į studentus. Biblioteka pavadinta miesto globėjos Šv. Genovaitės vardu, jos palaikai ilsisi kaimynystėje esančiame Panteone. Pastatas iškilęs V miesto apskrityje, ant ''Šv. Genovaitės kalvos''. Virš dviejų milijonų knygų ir kt. saugomų vienetų. Direktorius François Michaud (nuo 2015 m.).
Metai
Kalendoriniai metai
Grigaliaus kalendorius siekia, kad pavasario lygiadienis būtų kuo artimesnis kovo 12 dienai. Taigi tai pavasario lygiadienio kalendorius.
Julijaus kalendorius turi lygiai 365,25 dienas (Julijaus kalendoriaus metų ilgių vidurkis).
Paryžiaus Šv. Genovaitės biblioteka
Istorija
thumb|left|250px|Pagrindinė skaitykla Pradžią bibliotekai davė knygų rinkinys VI a. įkurtoje Šv. Genovaitės abatijoje, viename iš labiausiai žinomų vienuolynų Paryžiuje. Daiktiniu įrodymu, patvirtinančiu šios vienuolyno bibliotekos egzistavimą, yra jos XII a. ekslibrisas, pažymėtas rankraštyje, dabar saugomame Suasono mieste. XIII a. sudarytas knygų katalogas aprėpė 226 tomus, jame liko neįtraukti liturginiai veikalai. XVIII a. biblioteka buvo viena iš nedaugelių, kuri tapo prieinama plačiajai visuomenei. Didžiosios prancūzų revoliucijos metu vienuolynas buvo uždarytas, 1790 m. biblioteka nacionalizuota ir pavadinta Panteono vardu (šie pasikeitimai išsilaikė iki pat Burbonų valdymo atstatymo). Jos rinkiniai tuo metu pasipildė 20 000 tomų, tai buvo įvairių uždarytų vienuolynų konfiskuotos knygų kolekcijos ir Napoleono karų grobiai iš užsienio. Prancūzijos karaliaus Karolio X įsaku nuo 1828 m. biblioteka pradėjo gauti naujai išleistų medicinos, teisės, filosofijos ir teologijos knygų privalomus egzempliorius; jos rinkiniai vėl tapo prieinami studentams ir eiliniams piliečiams. Nuo 1851 m. įsikūrė dabartiniame pastate, kuris paskelbtas istorinio paveldo objektu.
Bakalariavos žydų kapinės
Bakalariavos žydų kapinės – žydų kapinės, įkurtos XVIII a. pabaigoje Bakalariavos kaime. Kapinių teritorija 1,05 ha, kurioje išlikę apie 20 antkapių su užrašais hebrajų kalba. Antkapiai pastatyti XIX a.-XX a., daugiausiai padaryti iš granito ir smiltainio. Kapinės neaptvertos.
Paryžiaus Šv. Genovaitės biblioteka
Architektūra
thumb|250px|Po langais iškaltos 810 žymiausių poetų, mąstytojų ir mokslininkų pavardės. Tarp jų įrašytas ir [[Adomas Naruševičius.]] XIX a. vid. naujai statomuose pastatuose Europoje pradėtos naudoti plienines konstrukcijas. Jei tuo metu paruoštuose projektuose perdangą laikantys metaliniai elementai buvo slepiami plytų mūru arba patalpinami į nematomas vietas, tai Šv. Genovaitės bibliotekos architektas Henri Labrouste nuėjo priešingu keliu: plieninės kolonos ir arkos išdėstytos pabrėžtinai atvirai – pačioje skaityklos patalpoje. Toks 1843–1851 m. statomos bibliotekos konstrukcinis sprendimas iššaukė neigiamą žinovų kritiką, ypač juo liko nepatenkintas garsus XIX a. architektūros teoretikas Gotfrydas Zemperis. Vėliau požiūriai pasikeitė ir šiandieną bibliotekos erdvės lankytojus stebina savo lengvumu ir elegancija.
Deguonies degimo procesas
Deguonies degimo procesas – branduolių sąlajos reakcija, kuri vyksta masyviose žvaigždėse, kurios savo šerdyje sudegino lengvesnius elementus. Jos vyksta prie 1,5×109 K temperatūrų ir 1010 kg/m³ tankių. Pagrindinės reakcijos yra šios:
Afrikinės švelniakailės žiurkės
Afrikinės švelniakailės žiurkės (Praomys) – pelinių (Muridae) šeimos graužikų gentis. Tai smulkūs graužikai, kurių kūnas apie 10 cm ilgio, o uodega apie 12-13 cm ilgio. Galva pailga, snukutis ištįsęs. Ausys stambios. Kailis minkštas. Nugara nuo pilkos iki rusvos spalvos, pilvas baltas ar pilkas. Jauni graužikai tamsiai pilki.
Paryžiaus Šv. Genovaitės biblioteka
Architektūra
Fasadas primena italų renesanso stilių, pastato išorėje po arkiniais langais iškaltos 810 žymiausių poetų, mąstytojų ir mokslininkų pavardės. Tarp jų yra įrašytas ir Lietuvos istorijos tyrinėtojas, vyskupas ir poetas Adomas Naruševičius.
Valdas Papievis
Valdas Papievis (g. 1962 m. liepos 9 d. Anykščiuose) – lietuvių prozininkas, vertėjas.
Afrikinės švelniakailės žiurkės
Lizdą įsiruošia ant šakų ar medžio drevėje. Dauginasi visus metus. Per metus būna kelios vados, kurių kiekvienoje 2-6 jaunikliai. Nėštumas trunka apie 26-27 dienas. Lytiškai subręsta po 2,5 mėn.
Paryžiaus Šv. Genovaitės biblioteka
Architektūra
Didžiąją pirmo aukšto dalį užima vestibiulis, jo abiejose pusėse įrengti tarnybinės patalpos ir knygų saugyklos. Visą 1780 m² ploto antrąjį aukštą užima Pagrindinė skaitykla. Tiesiog jos viduriu išstatyta 16 plieninių kolonų, į kurias (o taip pat į išorines sienas) remiasi 32 arkos, laikančios stogo konstrukcijas. Tarplangiuose sustatytos penkių metrų aukščio lentynos su knygomis (viršutinėse lentynose patalpintas knygas galima pasiekti keturiomis laiptinėmis užsilipus į antrą aukštą).
Afrikinės švelniakailės žiurkės
Gentyje yra šios rūšys:
Deguonies degimo procesas
Pasibaigus neono degimo procesui žvaigždės centre susiformuoja deguonies-magnio šerdis. Kai baigiasi neono degimas, šerdis ima trauktis tol, kol pasiekiamas deguonies užsidegimo taškas. Maždaug per pusę metų - metus žvaigždė pilnai sudegina deguonį, paversdama jį siliciu. Nutrūkus deguonies degimo branduolinėms reakcijoms, šerdis atvėsta ir ima trauktis. Traukimasis įkaitina šerdį iki tokio laipsnio, kad prasideda silicio degimo procesas. Taigi, tuomet degimo zonos būna susisluoksniavusios taip: deguonies degimo, aukščiau neono degimo, dar aukščiau - anglies, po to helio ir pačioje išorėje - vandenilio degimo zona.
Paryžiaus Šv. Genovaitės biblioteka
Fondai
Prancūzijos lietuvių jaunimo sąjungos iniciatyva 2017 m. spalio 23 d. Šiaurės šalių bibliotekoje atidarytas lietuviškų knygų skyrius.
Metai
Astronominiai metai
Astronominiai metai skaičiuojami pagal Žemės orbitą atsižvelgiant į tam tikrą fiksuotą dangaus objektą yra 86 400 SI sekundžių ilgio, t. y. 365,256363051 dienų (365 d. 6 val. 9 min. 9 s).
Tropiniai metai skaičiuojami pagal tai, kada Saulė kerta pusiaują. Ilgis priklauso nuo pasirinkto pradinio taško, pagal pavasario lygiadienį skaičiuojamų metų ilgis – 365,24218967 dienos (365 d. 5 val. 48 min. 45 s).
Osinkai (Semiatičės apskritis)
Osinkai  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Mileičycių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Karjero akmuo
Karjero akmuo - Lietuvos riedulys Rizgonių karjere (Rizgonys, Jonavos rajonas). Pail­gos kū­giš­kos for­mos. Aukš­tis - 1,74 m, plo­tis - 1,65 m, il­gis - 2,6 m. Dėl sa­vo mat­me­nų skelb­ti­nas Jonavos rajono savivaldybės sau­go­mu gam­tos ob­jek­tu.
Akvedukas
Akvedukas ( – „vanduo“ + duco „vedu“) – dirbtinis kanalas vandeniui tiekti. Dažnai jo reikšmė susiaurinama tik iki akveduko dalies, nutiestos virš slėnio, upės vagos. Ši akveduko dalis primena tiltą, tačiau juo ne važiuoja transportas, bet teka vanduo.
Akvedukus statė jau Asirijoje, kurioje buvo nutiestas 80 km ilgio akvedukas, tiekęs vandenį sostinei Ninevei. Vienas iš jo fragmentų (300 metrų ilgio) buvo iškeltas virš žemės iki 10 metrų aukščio.
Šiuolaikinio Pakistano teritorijoje akvedukai buvo tiesiami jau prieš 4000 metų. Akvedukus tiesė senovės graikai, kinai, actekai (Tenočtitlanui (dab. Meksikas) vanduo buvo tiekiamas akveduku).
Romėnų akvedukai
Išmaniausi akvedukų statytojai buvo romėnai, tiesę akvedukus visoje Romos imperijos teritorijoje – Germanijoje, Galijoje, Ispanijoje, Afrikoje, dabartinėje Jordanijoje. Bet daugiausiai vandens reikėjo didžiausiam valstybės miestui – Romai, todėl Romos akvedukų suminis ilgis siekė apie 350 km. Visi jie tiekė apie 1 000 000 m³ šviežio vandens per parą (po Romos imperijos žlugimo šis kiekis buvo pasiektas ir viršytas tik XIX amžiuje).
Ilgiausias Romos imperijoje buvo Hadriano akvedukas (141 km), kuriuo buvo tiekiamas vanduo Kartaginos miestui dabartiniame Tunise.
Kaniūkų apylinkė (Daugai)
Kaniūkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Akvedukas
Romėnų akvedukai
Po Romos imperijos žlugimo akvedukų statybos technologija buvo pamiršta, ir vanduo Europos miestuose buvo semiamas iš upių ir šulinių arba tiekiamas atvirais kanalais. Akvedukų statyba atnaujinta tik XIX amžiuje, kai dėl miestų augimo ir pramonės plėtros labai išaugo vandens poreikis.
Akvedukų statybos principai
Akvedukų statybos technologiją ir priežiūros metodiką diktavo keletas sumetimų.
Kaniūkų apylinkė (Daugai)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Onuškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Daugų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Žilinų apylinkės.
Akvedukas
Akvedukų statybos principai
Didelę reikšmę turėjo tinkamų šaltinių vieta, kadangi vanduo nebuvo keliamas jokiais mechanizmais, taigi iki miesto turėjo atitekėti pats, veikiamas vien sunkio jėgos. Todėl netiko žemose vietose, slėniuose esantys šaltiniai, upeliai ir pan. Pagal romėnišką akvedukų tiesimo technologiją, optimalus vandens kanalo nuolydis buvo 0,5 % (pusės pėdos nuolydis šimto pėdų atstume).
Miestams reikėjo švaraus, tinkamo gerti vandens. Todėl romėnai, ieškodami tinkamų šaltinių, ištirdavo, ar vanduo skaidrus, be pašalinių priemaišų ir kvapų (pavyzdžiui, sieros). Taip pat, parenkant vietą akveduko pradžiai, būdavo įsitikinama, kad vietiniai gyventojai, nuolatos vartojantys šaltinio vandenį, yra sveiki, gero sudėjimo, neblyškios odos. thumb|350|left|Eifelio akvedukas (Pietų Vokietija). Gerai matyti storas kalkių nuosėdų sluoksnis Vandens poreikis buvo didelis, o vandeningi šaltiniai toli gražu ne visada trykšdavo arti miestų. Tai nulėmė stebinantį kai kurių akvedukų ilgį, pavyzdžiui, Hadriano akveduko ilgis siekė 141 km, Aqua Augusta – 120 km.
Vanduo turėjo išlikti švarus (pageidautina ir šaltas) iki pat miesto. Todėl akvedukas turėjo būti uždaras, kad į jį nepatektų šiukšlės, pašaliniai daiktai, o sienos – atsparios ilgalaikiam vandens poveikiui (tarkime, netiko mediena). Taip pat vanduo neturėjo suplėkti, todėl tam tikrais atstumai buvo daromos ventiliacinės šachtos.
Akvedukai tais neramiais laikais turėjo būti kiek įmanoma saugūs, nes karinio konflikto metu vandens tiekimas greitai galėjo tapti silpnąja gynybos grandimi. Netgi nebūtina ardyti akveduko – pakaktų į jį primesti gaišenų, ir mieste greitai prasidėtų epidemija.
Akvedukus reikėjo valyti, tvarkyti pažeistas vietas, vadinasi, jų konstrukcijoje reikėjo numatyti ir šiuos poreikius: tam tikrais tarpais kasti vertikalias šachtas, tunelio aukštį ir plotį parinkti tokį, kad vidutinio ūgio žmogus pajėgtų pralįsti tunelio anga ir joje dirbti.
Šiauresniuose regionuose statytiems akvedukas buvo keliama papildomų techninių reikalavimų, kadangi per didesnius šalčius vanduo galėjo užšalti, o akveduko konstrukcijas išjudinti įšalas. Todėl, pavyzdžiui, Eifelio akvedukas yra beveik ištisai požeminis.
Ir, žinoma, akvedukas turėjo būti ilgalaikis statinys, todėl statybos patikimumui buvo skiriamas ypatingas dėmesys. Reikia turėti omenyje, kad daug akvedukų buvo statoma seismiškai aktyviose vietovėse.
Vienas iš sudėtingiausių techninių reikalavimų akvedukams buvo tinkamas nuolydis, kad vanduo netekėtų per greitai ar neužsistovėtų. Akvedukuose nebuvo jokių vandens kėlimo įrenginių (kaip Archimedo sraigtas), reikėjo vengti sifonų (žemyn išlinkusio „pilvo“), kuriuose kaupėsi nuosėdos, o didelis slėgis galėjo išardyti sienas.
Greta vandens tiekimo akvedukai buvo naudojami ir kitokioms reikmėms, pavyzdžiui, Barbegal akveduko (dab. Provansas), aprūpinusio vandeniu Arlio miestą, atšaka tekėjęs vanduo patekdavo į rezervuarą, iš kurio krito dviem 20 m aukščio kriokliais ir suko aštuonis vandens malūno ratus. Čia per valandą būdavo sumalama apie 300 kg miltų.
Romėnų akvedukų statybos rekonstrukcija remiasi daugiausiai dviem žinių šaltiniais: šiuolaikine archeologine rekonstrukcija ir garsiausio Antikos architektūros autoriteto – Vitruvijaus (Marcus Vitruvius Pollio) – raštais, būtent aštuntąja fundamentalaus veikalo De architectura knyga De aqua („Apie vandenį“).
Tuneliai
Tunelių dėka buvo gerokai sutrumpinamas vandens kelias. Neretai akveduko kelią pastodavo didelė kalva ar kalnas, ir vietoje ilgo kanalo, lenkiančio tokią kliūtį, būdavo pasirenkamas technologiškai sudėtingesnis, bet ekonomiškesnis sprendimas kasti tunelį.
Ilgiausias žinomas akveduko tunelis – 825 m – iškastas tiesiant Giero akveduką Lione (Prancūzija). Esama žinių, kad tiesiant Anio Novus, kuriuo buvo tiekiamas vanduo Romai, iškastas net 2250 m tunelis.
Tiltai
thumb|300px|right|[[Gardo tiltas Prancūzijos pietuose]] Jeigu akvedukas savo kelyje sutikdavo gilų slėnį, buvo statomi tiltai. Aukščiausias iš jų – beveik 50 metrų aukščio – buvo nutiestas skersai Gardo upės. Tai garsusis Gardo tiltas Prancūzijoje, Nimo akveduko dalis.
Sifonai
Jeigu slėnis, kurį kerta akvedukas, per gilus tilto statybai, buvo statomi sifonai. Ties slėnio riba vanduo sutekėdavo į rezervuarą, o iš jo švino vamzdžiais srūdavo žemyn į slėnį, kirsdavo slėnio apačią ir vėl kildavo į slėnio viršų, į surinkimo baseiną, kuris buvo įrengiamas truputį žemiau negu anapus slėnio esantis tiekimo rezervuaras. Iš surinkimo baseino vanduo toliau tekėdavo įprastine akveduko vaga.
Sienos ir arkados
thumb|right|Akveduko arkados Vanduo į miesto teritoriją turėjo būti tiekiamas pakankamai aukštai, kad galėtų toliau tekėti vandentiekiu į visas miesto vietas. Jeigu šis aukštis neviršydavo dviejų metrų, būdavo statoma siena, kurios viršumi tekėdavo vanduo. Jeigu reikėdavo vandenį pakelti į didesnį aukštį, buvo statomos arkados.