cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nicolás Laprovíttola
Karjerą pradėjo Argentinos antrojo diviziono „Lanús“ klube, su kuriuo iškopė į aukščiausiąją lygą, o 2012–2013 m. padėjo atvesti į finalą. Vėliau rungtyniavo Brazilijoje, 2015 m. rugpjūtį sudarė metų kontraktą su Vilniaus „Lietuvos rytu“, tačiau prieš naujus metus kontraktas buvo nutrauktas, ir krepšininkas išvyko į Madrido „Estudiantes“. 2016 m. pusmetį žaidė NBA, San Antonijaus „Spurs“ (rinko 3,3 taško, 1,6 rez. perdavimo per rungtynes vidurkį). Toliau N. Laprovitola dažnai keitė komandas – rungtyniavo „Baskonijoje“, „Zenite“, „Joventud“. 2019–2021 m. atstovavo Madrido „Real“, o 2021 m. perėjęs pas kertinius priešininkus – „Barseloną“ – tapo vienu komandos lyderių.
Jazo paplūdimys
Paplūdimys susideda iš dviejų dalių – 400 m ir 200 m ilgio ruožų. Trumpesnysis anksčiau buvo nudistų paplūdimys. Palei ilgąją dalį yra stovyklavietė (maždaug 2 tūkst. vietų).
Nicolás Laprovíttola
Nikolasas Laprovitola su Argentinos rinktine dalyvavo daugelyje Amerikos krepšinio turnyrų, 2019 m. pasaulio čempionate, 2020 m. olimpinėse žaidynėse.
Jazo paplūdimys
Jazas populiarus kaip saulės vonių ir stovyklavimo vieta, o tarptautiniu mastu žinomas ir kaip vieta, kur paskutiniais metais vyksta koncertai ir hepeningai.
Palei Jazo paplūdimį yra daug nenaudojamos teritorijos, kurią ketinama panaudoti turizmo sferai Juodkalnijoje plėsti (kartu su Buljarica, Velika Plaža ir Ada Bojana).
Hot Dog (2018)
Karštas šuo (hot–dogas)  – vokiška komedija, kuri pasirodė 2018 m.
Siužetas
Pasakojama apie specialiųjų pajėgų kariūnus. Vienas iš jų labai aršus ir nesileidžiantis į kalbas. Kitas genijus, bet nemoka elgtis nei su ginklais, nei su merginomis. Kai Liukas sunaikino šventas Vatikano relikvijas, jį pasiunčia saugoti prezidentūros. Jam paskiriamas porininkas Teo („Helga“). Tačiau net saugodami avarinį išėjimą vyrukai susimauna. Pagrobiama Moldovos prezidento dukra Maša apsauginiams iš panosių. Abu netikėlius operatyvininkus vyresnybė nušalina nuo darbo. Vyrukai nusprendžia ištaisyti padėtį ir ruošiasi išsiaiškinti nusikaltimą ir susidoroti su neprietėliais. Jie atlieka žvalgybą, padaro namų darbus, net pavagia savo boso šarvuotą automobilį. Jie seka karštais pėdsakais ir jiems į pagalbą ateina kolegė. O šios trijulės sutartinis žodis, kai norima pasikviesti pagalbos yra „karštas šuo“.
FK Panerys (2017)
Vilniaus „Panerys“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
2017 m.
Klubas įkurtas 2017 m. Robertas Tautkus nutarė atgaivinti prieš kelis dešimtmečius žlugusį klubą. Treneriu tapo Igoris Pankratjevas, klube taip pat dirbo Stasys Danisevičius. Klubas licencijavosi ir žaidė LFF II lyga pirmenybėse. Komandoje žaidė Mindaugas Malinauskas, Nerijus Radžius, Tadas Gražiūnas, Gediminas Vičius, Gajus Kulbis, Audrius Veikutis, Ramūnas Radavičius.
2018 m.
2018 m. ekipoje žaidė daug jaunų žaidėjų, buvo patirta eilė pralaimėjimų nepadoriais skirtumais ir ekipa liko dvyliktoje vietoje.
2019 m.
2019 m. pradžioje klubas bandė gauti Antros licenciją, bet LFF Licencijavimo komitetas licencijjos neišdavė. Po nesėkmingo licencijavosi į II lygą komanda iširo ir nedalyvavo jokiose pirmenybėse.
2020 m.
2020 m. klubu susidomėjo paplūdimio futbolo komanda IGOL. Dešimt kartų šalies čempione tapusios IGOL komandos savininkai susidomėjo galimybe startuoti II lygos pirmenybėse, o po pokalbių su ankstesniais vadovais, nuspręsta dar kartą atgaivinti Panerio klubą. 2021 m. klubo veiklą oficialiai atnaujino verslininkai Darius Laucevičius ir Vaidotas Veščiūnas. Klubas sėkmingai gavo II lygos licenciją. Trenerių štabe darbuojasi buvę Panerio žaidėjai Gražvydas Mikulėnas ir Egidijus Juška. Naujieji savininkai užsibrėžė laimėti II lygą ir patekti į Pirmąją, o ilgalaikė klubo vizija – žaidimas A lygoje. Planuojama dar šiais metais steigti vaikų futbolo akademiją. Buvo pristatytas naujas klubo logotipas, jame įterptas įrašas „1975“ – pirmojo klubo įkūrimo data.
Sudėtis
duomenys
Be1 NFA
Be1 NFA (tariama ) – futbolo klubas iš Kauno,įsikūrusi prie Be1 Nacionalinės futbolo akademijos (Všį „Kauno futbolo akademija“).
2006
Nacionalinė futbolo akademija įkurta LFF iniciatyva. Tai buvo vienintelė Lietuvoje po Nepriklausomybės įsteigta speciali sporto mokykla, kurioje buvo rengiami didelio sportinio meistriškumo futbolininkai, tobulinami futbolo treneriai, siekiantys įgyti trenerio licencijas.
FC Ploiești
Ploješčio FC – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Ploješčio.
Be1 NFA
2012 – 2018 m.
2013 m. futbolo sezone FK NFA komanda dalyvavo Antroje lygoje, Pietų zonos pirmenybėse. Trylikos komandų pirmenybėse po pirmojo rato ši ekipa buvo trečiojoje vietoje, o po vasaros vietoje NFA projekto atsirado FC Stumbras, kuris lygoje pakeitė NFA.
Nauja ekipa vėl suburta 2017 m., treniruojama Gintaro Krasausko. Žaidė Antroje lygoje Pietų zonoje, ir užėmė pirmąją vietą.
FK NFA komanda 2018 m. dalyvavo Pirmos lygoje. Pirmenybes pradėjo pergale prieš lygos senbuvius ir 2017 m. trečios vietos laimėtojus Vilniaus Vytis. Tačiau palaipsniui nukrito į turnyro lentelės apačią. Tapo vienintele komanda, kuri įsigudrino pralaimėti Klaipėdos „Koralui“, kurie netrukus pasitraukė iš pirmenybių. Tiesa, FK NFA sezono pabaigoje (2018 m. spalio 6 d.) gan netikėtai sugebėjo apžaisti FK Utenis ir sutriuškino juos 4-0. Galutinėje komandų rikiuotėje liko dešimtoje vietoje iš keturiolikos dalyvių. Po sezono pabaigos NFA vyko reformos, ir FK NFA buvo išformuota.
Nuo 2019 m.
2019 m. akademijos valdymą iš LFF perėmė VšĮ „Kauno futbolo akademija“ (Be1SC), ir pakeitė pavadinimą į „Be1 Nacionalinė Futbolo Akademija“.
2021 m. buvo suformuota komanda, ir pateikta licenciją žasti LFF I lygoje. Klubo vadovai motyvavo sprendimą tuo kad jau yra futbolininkų karta, kuri išaugo jaunimo futbolą ir daug žaidėjų yra pasiruošę žaisti vyrų futbolo lygmenyje, o FK NFA komanda jau turėjo I lygos licenciją ir žaidė joje 2018 m.
2021 m. birželio 15 d. LFF taurės aštuntfinalio rungtynėse prieš Telšių „Džiugą“ buvo sutriuškinti rezultatu 0:6 ir baigė pasirodymą turnyre.
2021 m. buvo vienais iš Antros lyderių. Galutinėje ekipų rikiuotėje liko antri ir iškovojo teisę dalyvauti Pirmoje lygoje.
Nuo 2022 m.
„Be1 NFA“ prezidentas Andrius Markevičius prieš sezoną įvardijo keliamus tikslus. Jo nuomone ekipa pajėgi kautis dėl vietos penketuke geriausiųjų. Be1 pagrindinės komandos sezonas buvo sėkmingas, tačiau 2022 m. sezone jie labiau garsėjo skandalais, raudonomis kortelėmis, jaunimo ir vaikų ekipoms drausta namų rungtynes žaisti savo stadione.
2022 m. gruodžio 22 d. pranešta, kad FK Jonava bendradarbiaus su Be1 NFA ir kartu formuos komandą 2023 m. Pirmai lygai. Pagal šį planą, abi komandos negalėtų rungtyniauti toje pačioje lygoje, tokiu būdu buvo planuojama kad FK Jonava žais II lygoje. Tačiau FK Jonavai gavus I lygos licenciją, bendradarbiavimas buvo nutrauktas.
Sudėtis
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Žičkiškės dvaras
Žičkiškės dvaras – dvaras, esantis Žičkiškėje, Raseinių rajone, apie 2 km nuo Raseinių, keliu Milašaičių link.
Dvaro sodybos liekanos – liepų eilė, pavieniai medžiai, svirnas, tvartas.
Bajorai Žičkiai, nuo kurių pavardės kilo vietovardis, nuo seno buvo gerai žinomi Raseinių krašte. Raseinių bažnyčios kairėje navoje yra paminklinės lentos Žickiams. XIX a. pabaigoje jie laikyti vieni pažangiausių krašto ūkininkų, ypač daug dėmesio skyrę pienininkystės plėtojimui.
1934 m. dvarą nusipirko Marija Rimkienė. Matyt, jos paveldėtojas Juozas Rimkus 1941 m. ištremtas. Sovietmečiu dvaro ūkiniai pastatai priklausė kolūkiui ir buvo naudojami pagal paskirtį, tvartas kaip veršidė bei arklidė, svirne buvo laikomi grūdai bei šienas.
1995 m. nuosavybės teisės atkurtos Raimundui Rimkui.
Dabar dvaro sodybos liekanos – privati nuosavybė.
Songs from the Tainted Cherry Tree
Songs from the Tainted Cherry Tree – debiutinis studijinis britų atlikėjos Diana Vickers albumas, išleistas 2010 m. balandžio 30 d. Albumo singlas „Once“ pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės singlų reitinge. Nepaisant skirtingų kritikų įvertinimų, per pirmąją savaitę Jungtinėje Karalystėje buvo parduota per 35 tūkstančiai kopijų ir albumas debiutavo pirmojoje šalies albumų reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju Vickers įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
2010 m. rugpjūčio mėnesio duomenimis, Jungtinėje Karalystėje parduota per 100 tūkstančių kopijų ir albumas tapęs auksiniu.
Slovakijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Slovakijos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Finalo rungtynės
-
Nemakščių kapinės
Nemakščių kapinės – veikiančios civilinės kapinės Raseinių rajone, Smeltynės kaime, 1 km į pietvakarius nuo Nemakščių. Kapinės plyti atvirame, lygaus reljefo lauke šalia kelio, priešingoje pusėje nuo automagistralės , užima 3,7015 ha plotą. Jose laidojami Nemakščių miestelio ir apylinkių žmonės, buvę nemakštiškiai. miniatiūra|240px|left|Akmenų mūro arka su paminkliniu kryžiumi tremtinių atminimui
Kultūros vertybės
Šalia civilinių kapinių ties įėjimo vartais nustatyta Antrojo pasaulinio karo Vokietijos karių palaidojimo vieta. Sovietmečiu kapai dar kurį laiką buvo prižiūrimi, po to sunaikinti, įrengta asfaltuota aikštelė. Palaidotųjų skaičius nežinomas. Vokiečių karių kapaviečių teritorija (49 kv. m) 1994 m. buvo įrašyta į Kultūros vertybių registrą.
Kapinėse yra Raseinių rajono savivaldybės saugomų kultūros ir istorijos paminklų: tremtinių atminimo paminklas (aut. Antanas Girčys ir Zenonas Liekys), Pšemislo Neveravičius kapas ir paminklas, Švendūnos kaimo Antrojo pasaulinio karo tragedijos aukų kapai.
Monica Scattini
Monika Skatini (1956 m. vasario 1 d. – 2015 m. vasario 4 d.) buvo italų aktorė, režisieriaus Luigi Scattini duktė.
Per savo 40 metų trukusią karjerą, ji atliko daugiau kaip 70 vaidmenų kine bei televizijoje, 1994 m. buvo apdovanota David di Donatello prizu kaip geriausia antrojo plano aktorė.
Songs from the Last Century
„Songs from the Last Century“ – ketvirtasis studijinis britų atlikėjo George Michael albumas, kuris buvo išleistas 1999 m. gruodžio 6 d. „Aegean Records“ ir „Virgin Records“ įrašų kompanijų. Albumą prodiusavo Phil Ramone kartu su pačiu George – tai vienintelis jo albumas, sudarytas vien iš perkurtų dainų (angl. covers). Čia perkurtos senojo džiazo standartų dainos, o kai kurie kūriniai, pavyzdžiui „Roxanne“ (kurią parašė „The Police“) atlikta su Džordžo interpretacijomis. Pastaroji buvo išleista kaip singlas kitose šalyse, išskyrus Jungtinėje Karalystėje.
Dainų sąrašas
Visi tikrieji autoriai pažymėti skliaustuose.
Blanskas
Istorija
1136 m. pirmą kartą paminėta Blansko pilis. Kaip miestelis pradėjo vystitis nuo 1277 m. Po 1766 m. priklausė Salmo šeimai.
Šaltiniai
thumb|left|600px|Blansko miestas
Tepe Sialkas
Istorija
IV tūkst. pr. m. e. pradžioje šiaurinė kalva buvo apleista, tačiau gyventojai įsikūrė pietinėje kalvoje. Taip prasidėjo trečiasis laikotarpis. Tuo metu suklestėjo puiki Tepe Sialko keramika, dažniausiai vaizduojanti įvairius gyvūnus. Ją jau gamindavo ant puodžiaus rato. Užsimezgė prekybiniai ryšiai su Sūzais toli vakaruose. Apie 3000 m. pr. m. e. mieste prasidėjo didžiausio klestėjimo laikotarpis (ketvirtasis). Tepe Sialke pastatytas zikuratas, kuris yra seniausias žinomas tokio tipo statinys pasaulyje. Maždaug tuo metu gyvenvietė įsijungė į prekybinę sistemą, apėmusią visą Irano kalnyną ir buvo viena iš tarpinių stočių lazurito prekyboje tarp Mesopotamijos ir Badachšano. Čia prasidėdavo Dešte dykumos karavanų kelias į Tepe Hisarą. Tepe Sialkas greičiausiai sudarė dalį Proto-Elamo kultūros ir čia randama nemažai šios kultūros artefaktų, įskaitant ir proto-Elamo rašto lenteles. thumb|left|I tūkst. pr. m. e. keramikos pavyzdys Apie XXIV a. pr. m. e. gyvenvietė apleista dėl nežinomų priežasčių ir daugiau nei tūkstantį metų čia niekas negyveno. Tuo metu nunyko ir prekybinis kelias tarp Sūzų ir Tepe Hisaro. Tik apie XII a. pr. m. e. čia vėl ėmė keltis nauji gyventojai. Jie kūrėsi senojo miesto (pietinės kalvos) griuvėsių vietoje. Tai buvo geležies amžiaus žmonės, o jų keramika buvo paprasta, pilko atspalvio.
Paskutinis, šeštasis, gyvenvietės laikotarpis prasidėjo apie IX a. pr. m. e., kuomet gyvenvietė dar kartą sugriauta, o senųjų gyventojų vietoje atsikėlė nauji, greičiausiai kalbėję iranėnų kalba. Jie labiausiai žinomi dėl savitos keramikos, kuriai būdingi ąsočiai su ilgais snapais.
VIII a. pr. m. e. miestas buvo galutinai sunaikintas ir apleistas. Vėlesniais laikais netoli jo įsikūrė Kašanas.
Archeologija
1933, 1934 ir 1937 m. čia kasinėjo archeologų ekspedicija, vadovaujama Roman Ghirshman. Tarp 1999 ir 2004 m. kasinėjimai atnaujinti Pensilvanijos universiteto ir Irano kultūros paveldo organizacijos pajėgomis.
Dauguma Tepe Sialko radinių buvo išvežti į Prancūziją, kur saugomi Luvre. Dalis jų eksponuojami Britų muziejuje, Niujorko miesto meno muziejuje, Irano nacionaliniame muziejuje ir kitur.
Nuorodos
Straipsnis livius.org
Kolegija
Kolegija gali reikšti:
Ptolemėjas X Aleksandras I
Ptolemėjas X Aleksandras I (gr.: Πτολεμαῖος Ἀλέξανδρος, Ptolemaĩos Aléxandros) buvo Ptolemėjų dinastijos Egipto karalius 110 m. pr. m. e. – 109 m. pr. m. e. ir 107 m. pr. m. e. – 88 m. pr. m. e.
Jis buvo Ptolemėjo VIII ir Kleopatros III sūnus. Jis valdė su motina po to, kai jo motina nuvertė jo brolį Ptolemėją IX. Tačiau 109 m. pr. m. e. Ptolemėjas IX jį nuvertė, bet 107 m. pr. m. e. jis su motina vėl karaliavo. 101 m. pr. m. e. Ptolemėjas X nužudė savo motiną Kleopatrą III ir valdė vienas ar su savo dukterėčia/žmona Berenike III.
Po jo mirties valdė Ptolemėjas IX, o šiam mirus 6 mėnesius valdė Berenikė III.
Bagratas III
Bagratas III (, apie 960 m. – ) – Abchazijos karalius nuo 978 m. ir Gruzijos karalius nuo 1008 m. Jis sujungė šiuos du titulus pagal dinastinį paveldėjimą, užkariavimais ir diplomatija užvaldė daugiau žemių ir tapo pirmuoju Gruzijos karalystės karaliumi.
Bagratas III mirė 1014 m. Panaskerčio pilyje Tao ir buvo palaidotas Bedijos katedroje.
Žemgrindžių dvaras
Žemgrindžių dvaras – dvaras, esantis Žemgrindžiuose, Sendvario seniūnijoje (Klaipėdos rajone), prie kelio, dešinėje kelio pusėje, apie 8 km nuo kelio sankryžos su plentu.
Bauškaralės dvaro Žemgrindžių palivarkas susiformavo dviejų šalutinių valstiečių sodybų pagrindu. 1798 m. abi sodybas įsigijo Christophas Woitkowitzius iš Klaipėdos. Nepriklausomos Lietuvos laikais Žemgrindžių palivarkas tapo dvaru. 1934 m. šaltiniuose Žemgrindžių dvarininku minimas M. Veržbolauskas.
Išliko dvaro sodybos gyvenamas namas, statytas XX a. ketvirtajame dešimtmetyje. Pastato architektūroje pastebima klasicizmo elementų ir tradicinės „Rytprūsių“ bruožų: taisyklingas stačiakampis planas, centrinė kompozicija, kuri pabrėžiama rizalitu su trikampiu frontonu, dekoruotu laiptuotu karnizu bei centriniu įėjimu. Tebestovi, nors ir apgriuvę, dvaro tvartas, kalvė, rūsys, išlikęs fontano baseinas ir prūdas.
Andrejus Cikota
Andrejus Cikota MIC (, 1891 m. gruodžio 5 d., Vilniaus gubernija – 1952 m. vasario 11 d., Irkutsko sritis) – Baltarusijos Romos katalikų ir Graikijos katalikų kunigas, Nekaltojo Prasidėjimo tėvų marijonų kongregacijos generolas, Rytų apeigų katalikų archimandritas ir apaštališkasis administratorius Mandžiūrijoje, Baltarusijos Demokratinės Respublikos Rados narys.
Išsilavinimas, ankstyvieji metai
Andrejus Cikota gimė valstiečių šeimoje Plavuškoje, dabartiniame Smurgainių rajone, šiaurės vakarų Baltarusijoje, tuomet priklausė Rusijos imperijai. Baigė gimnaziją Ašmianuose, seminariją Vilniuje ir dvasinę akademiją Sankt Peterburge (1917). 1914 m. birželio 13 d. arkivyskupas Vincentas Kliučynskis jį įšventino į kunigus. Baigęs studijas kun. Cikota ėjo Maladzečnos parapijos klebono pareigas.
1917 m. gegužę A. Cikota dalyvavo pirmajame Baltarusijos Romos katalikų dvasininkų suvažiavime, vykusiame Minske.
1918 m. A. Cikota persikėlė į Minską dėstyti kunigų seminarijoje. Tais pačiais metais jis tapo ir Baltarusijos Demokratinės Respublikos Rados nariu. 1919 m. buvo Laikinojo Baltarusijos nacionalinio komiteto nariu.
Tarpukario Lenkijoje
1923 m. grįžęs į Lenkiją, A. Cikota tarnavo Vakarų Baltarusijoje, Drujos mieste, Marijonų parapijoje. Jis prisidėjo prie vietos mokyklos organizavimo ir vadovavo Eucharistijos Jėzaus seserų tarnaičių kongregacijos organizavimui. 1925 m. Drujoje tapo naujoku naujai atidarytame Baltarusijos marijonų noviciate.
1927 metų liepą kun. Cikota atstovavo Baltarusijos graikams katalikams penktajame unitų kongrese Velehrade (Čekoslovakija).
Nuo 1933 iki 1939 m. A. Cikota du kartus buvo išrinktas Romos tėvų marijonų kongregacijos vyriausiuoju generaliniu. Eidamas savo pareigas toliau Drujoje rėmė Baltarusijos katalikiškas institucijas.
Misijos Harbine
1939 m. Cikota buvo paskirtas Rytų apeigų katalikų archimandritu ir apaštališkuoju administratoriumi Mandžiūrijoje, pakeisdamas archimandritą Fabijaną Abrantovičių, kitą baltarusių marijonų tėvą ir graikų katalikų kunigą, turintį šį titulą, kurį sovietų suėmė okupuotoje buvusioje Rytų Lenkijoje.
Įkalinimas ir mirtis
1948 m. gruodžio mėn. A. Cikota kartu su nedidelė Harbine gyvenančių katalikų kunigų grupe, taip pat įskaitant baltarusius Jazepą Hermanovičių ir Tamašą Padziavą, komunistinės Kinijos valdžios buvo areštuotas. Kunigai buvo perduoti Sovietų Sąjungos Valstybės saugumo ministerijai.
Penkis mėnesius tėvas Andrius Cikota buvo tardomas Čytos kalėjime, siekiant jį priversti bendradarbiauti ir tapti nuo Vatikano nepriklausomos bažnyčios Baltarusijoje vadovu (Kinijos pavyzdžiu). Jam nesutikus, už akių nuteistas 25 metams lagerio už antisovietinę agitaciją, teroristinių grupių kūrimą ir špionažą Vatikano bei Japonijos naudai.
Archimandritas Cikota buvo atvežtas į Gulago koncentracijos stovyklų sistemos Ozerlago poskyrį. Būdamas lageryje jis slaptai aukodavo mišias. Jis mirė 1952 m. vasario 13 d. (pagal kitus šaltinius vasario 11 d.) lagerio ligoninėje netoli Taišeto, Irkutsko srityje. Buvo palaidotas kapinėse prie Novo-Čiunkos kaimo. Kapas neišliko.
Atminimo įamžinimas
2003 m. Baltarusijos katalikai Žadiškėse, Smurgainių rajone, netoli jo gimtinės, pastatė jam skirtą paminklinį kryžių. Kryžių pašventino Baltarusijos graikų-katalikų krikščionių apaštališkasis vizitatorius Siarhėjus Hajekas.
Kitas paminklinis kryžius Andrejui Cikotai buvo pastatytas ir pašventintas 2012 m. gegužę Ozerlago lagerio kapinėse Irkutsko srityje, kur jis palaidotas.
2003 m. gegužės 31 d. Rusijos Katalikų bažnyčia, vadovaujama arkivyskupo Tadeušo Kondrusevičiaus, gavusi Vatikano Šventųjų Skelbimo kongregacijos pritarimą, pradėjo archimandrito Andrejaus Cikotos beatifikacijos bylos procesą.
Uolinės kregždės
Uolinės kregždės (Ptyonoprogne) – žvirblinių paukščių (Passeriformes) būrio, kregždinių (Hirundinidae) šeimos paukščių gentis.
Taksonomija
Į uolinių kregždžių gentį dabar esamas rūšis perkėlė vokiečių ornitologas Heinrichas Gustavas Reichenbachas (Heinrich Gustav Reichenbach) 1850 m.
Uolinių kregždžių genties Ptyonoprogne lotyniškas pavadinimas kilo iš graikiško žodžio 🇬🇷 – „vėduoklė“, reiškiančio išsiskleidusios uodegos formą, ir ‘Procne’ (Πρόκνη) – mitologinė mergina kurią dievai pavertė kregždute.
Paplitimas
Genties rūšys paplitusios Afrikoje ir Eurazijos žemyno pietuose, o Rytų Azijoje jų perimvietės į šiaurę nusidriekia maždaug iki pietinio Sibiro pakraščių. Paprastosios uolinės kregždės (Ptyonoprogne rupestris) kartais nuklysta toli nuo savo įprasto arealo ir buvo aptiktos Suomijoje, Didžiojoje Britanijoje, o nuo 1996 m. yra aptiktos ir pietinėje Švedijoje.
Elgsena
Poros lizdus dažniausiai suka pavieniui, nors, jei yra tinkamų vietų, gali susiformuoti nedidelės laisvos kolonijos, bet tokios kolonijos dažniau pasitaiko į pietus nuo Sacharos, kur kolonijose pasitaiko iki 40 afrikinių uolinių kregždžių (Ptyonoprogne fuligula) porų. Uolinės kregždės agresyviai gina savo lizdo teritoriją nuo savo gentainių ir kitų rūšių paukščių. Abu porelės nariai lizdą statosi iš purvo gumulėlių, kurio pagrindą iškloja minkšta sausa žole arba kartais plunksnomis, o jį pasistato per kelias savaites. Lizdas gali būti pusiau puodelio formos, kai statomas po iškyša ant vertikalios sienos ar uolos, arba dubens formos, kaip šelmeninės kregždės (Hirundo rustica), kai statomas ant apsaugotos atbrailos. Lizdas gali būti statomas ant uolos šlaito, plyšyje arba ant pastato ir naudojamas kitais metais.
Deda nuo 2 iki 5 kiaušinių. Abu porelės nariai kiaušinius peri 13-19 dienų. Išsiritusius jauniklius tėvai maitina valandos bėgyje mažiausiai dešimt kartų. Lizdą jaunikliai palieka po 24-27 dienų. Išskridusius jauniklius tėvai dar kurį laiką maitina kol tampa savarankiškais. Paprastai išauginamos dvi jauniklių vados, bet gali perėti ir trečią kartą.
Mityba
Vabzdžių racionas priklauso nuo vietovės, kokie ten gyvena, bet paprastai tai uodai, įvairūs musiniai dvisparniai (Brachycera), vorai, skruzdėlės ir vabalai. Jos gaudo ir prie vandens telkinių gyvenančius vabzdžius, įskaitant ankstyves (Plecoptera), apsiuvas (Trichoptera) ir vandens pavirčiuje plaukiojančius vandeninius čiuožikus (Gerridae).
Paprastai maitinasi pavieniui, tačiau gali susiburti jų didesni būreliai kur pasitaiko didesnė gausybė vabzdžių.
Išvaizda
Uolinės kregždės labai panašios į urvines kregždes (Riparia), su kuriomis lengvai galima supainioti. Bet mažesnės uolinių kregždžių rūšys yra šiek tiek didesnės ir tvirtesnės už paprastąją urvinę kregždę (Riparia riparia) ir mažąją urvinę kregždę (Riparia paludicola) ir ant uodegos turi baltas dėmeles, kurių nėra pas urvines kregždes (Riparia).
Šias uolines kregždes galima supainioti ir tarpusavyje, nors priklausomai nuo rūšies, jos skiriasi nežymiais plunksnų atspalviais ir dydžiu, o paprastoji uolinė kregždė (Ptyonoprogne rupestris) yra gerokai didesnė už kitas genties rūšis. Patelės ir patinėliai beveik nesiskiria.
Tai nedidelės, 12–15 cm kūno ilgio kregždės. Plunksnos pilkai rusvos arba pilkos spalvos. Akys rudos. Mažas snapelis dažniausiai juodas, trumpas ir plokščias, žiotys labai plačios. kojos rudokai rausvos. Uodega neilga, pilnai neišskleistos vėduoklės formos kuri be būdingos daliai kregždžių rūšių gilios iškirptės.
Jų skrydis lėtas, su greitais plasnojimais, kuriuos karts nuo karto pakeičia sklandymas su išskėstais sparnais.
Rušys
Leidinyje „Pasaulio paukščiai: rekomenduojami angliški pavadinimai“ (Birds of the World: Recommended English Names), kurio sąrašus sudaro tarptautinė ornitologų sąjunga, ir jo internetinėje v12.1 versijoje išskiriamos 4 uolinių kregždžių (Ptyonoprogne) genties rūšys (pilnas sąrašas žemiau):
Apofatinė teologija
Apofatinė teologija (dar apofatiumas, apofazė) – teologija, pagal kurią Dievas esąs nepažinus protu, dėl to jo neįmanoma nusakyti teigiamais apibrėžimais. Dievo prigimtis aiškinama pasitelkiant neigimo, antinomijos, paradokso metodus. Jai priešinga katafatinė teologija. Susiklostė IV a. kaip reakcija į Eunomijų ir kitus mąstytojus, pabrėžusius katafatinę teologiją.
Apofatinės teologijos ištakos atsekamos iki atvaizdų draudimo Senajame Testamente, be to, antropomorfizmą atmetė senovės graikų filosofai.
Apofatinė teologija gilias tradicijas turi Rytų Bažnyčiose. Anot Pseudodionisijo Areopagito, atmetusi visus Dievo įvaizdžius ir idėjas apie jį, siela pasineria į „tamsą, pranokstančią supratimą“, kur „visiškai susivienija su Neapsakomuoju“.
Atitikmuo Vakarų Bažnyčiose – negatyvioji teologija.
Apofatinis metodas sutinkamas ir Rytų religinėse tradicijose (hinduizme, budizme, taoizme).
Afrikinės spalvotosios tetros
Afrikinės spalvotosios tetros (Phenacogrammus) – afrikinių tetrų (Alestidae) šeimos žuvų gentis. Paplitusi Centrinėje Afrikoje, daugiausia Kongo baseine ir Gabone.
Progimnazija
Progimnazija – bendrojo lavinimo įstaiga, mokykla, kurioje mokosi 1-8 klasių mokiniai.
Afrikinės spalvotosios tetros
Rūšys
Išskiriama 10 šios genties rūšių:
Želtiškių dvaras
Želtiškių dvaras – dvaras, esantis Želtiškiuose, Alantos seniūnijoje (Molėtų rajone), prie gretimo Anykščių rajono ribos.
Raškanis
Raškanis ( arba Râşcani; ; ) – miestas Moldovoje. Raškanio rajono administracinis centras. Išilgai Kopačankos upės (Reuto intakas). Administruoja du kaimus: Balanul Nou ir Rămăzan.
Henry Gluckman
Henris Gliukmanas (1893 m. liepos 12 d. Žagarėje, Rusijos imperija – 1987 m. birželio 5 d. Johanesburge, Pietų Afrikos Respublika) – Lietuvos žydų kilmės Pietų Afrikos Respublikos medikas, politikas, visuomenės veikėjas, 1945-1948 m. sveikatos apsaugos ministras, pirmasis žydų tautybės PAR vyriausybės narys.
Raškanis
Istorija
Miestas įkurtas 1602 m. TSRS laikais veikė kelios gamyklos. 2011 m. sausio mėnesio duomenimis, mieste gyveno 14 400 gyventojų.
Henry Gluckman
Biografija
Gimė 1893 m. liepos 12 d. Žagarėje. Būdamas vos kelerių metų kartu su tėvais emigravo į Pietų Afriką, kur apsigyveno Randfonteino miestelyje. Baigė mokyklą Johanesburge. 1912 m. pradėjo studijuoti mediciną Londone. 1917 m. baigęs studijas tapo chirurgu, I pasaulinio karo metu priklausė Didžiosios Britanijos Pietų Afrikos kolonijos armijai. 1919 m. grįžo į Johanesburgą. 1920-1940 m. buvo Johanesburgo specialaus gydymo centro direktorius. 1923 m. pradėjo dėstyti Johanesburgo Vitvatersrando universitete. 1920-1937 m. buvo nacionalinės higienos inspekcijos vadovas. 1920-1936 m. dirbo Raudonojo Kryžiaus edukacijos tarybos komitete.
1938 m. išrinktas į PAR parlamentą, perrinktas 1943, 1948, 1953 metais. 1945 m. vasario mėnesį PAR ministras pirmininkas Jan Smuts pasiūlė H. Gliukmanuo tapti sveikatos apsaugos ministru. Būdamas ministru daug dėmesio skyrė atokių teritorijų sveikatos apsaugos gerinimui, įkūrė nacionalinę sveikatos komisiją. 1946 m. tapo įstaigos National War Memorial Health Foundation vadovu. 1958 m. pasitraukęs iš politikos įsitraukė į įvairių visuomeninių organizacijų veiklą. Mirė 1987 m. birželio 5 d. Johanesburge. Žmona Fay Hillman, sūnus Leon aktorius ir sūnus Michael architektas.
Progimnazija
Lietuvoje šiuo metu vidurinės mokyklos skyla į gimnazijas ir progimnazijas. Patvirtinus Švietimo įstatymo pataisas, nebeliks pradinių, vidurinių mokyklų – iki aštuntos klasės vaikai mokysis progimnazijose, o paskui – gimnazijose arba profesinėse mokyklose.
RK-2
RK-2 „Žaibas” – 1991 m. Rolando Kalinausko ir Algimanto Žerolio sukurtas mišrios konstrukcijos dvivietis ultralengvasis lėktuvas.
Konstrukcija
Konstrukciškai RK-2 – aukštasparnis dvivietis monoplanas su atviru fiuzleiažu ir atvira piloto kabina. Lėktuvo liemuo rėminio tipo, galinėje dalyje pereinančio į fermą, suvirintas iš plieno vamzdelių, be dangos. Sparnas – stačiakampio formos, su medžiagine danga, susidedantis iš dviejų dalių, pritvirtintų prie liemens viršutinės dalies dviejuose taškuose ir sustiprintas mediniais spyriais, pritvirtintais prie liemens apatinės dalies. Sparnas – medinės konstrukcijos, paimtas iš sklandytuvo BrO-11, sustiprintas. Jo galinėje dalyje pritvirtinti užsparniai-eleronai (flaperonai). Važiuoklė – iš trijų pagrindinių atramų su priekiniu ratu ir galinės pagalbinės.
Variklis – pradžioje 37 kW (50 AG) galios Rotax 503, vėliau – galingesnis Rotax 582, tvirtinamas prie liemens rėmo už sparno galinės briaunos, sukantis stumiantį medinį savadarbį fiksuoto žingsnio oro sraigtą.
Projektinės lėktuvo dokumentacijos – brėžinių, skaičiuotės, duomenų apie variklį, lėktuvo masę ir centruotę – tiriant jo sudužimo aplinkybes nerasta.
Pradinis lėktuvo variantas svėrė 145 kg, vėliau dėl patobulinimų ir sunkesnio variklio (Rotax 582) lėktuvas pasunkėjo 30 kg.
Eksploatacijos istorija
Lėktuvas kurtas kaip dvivietis mokomasis, tačiau jo savininkas pilotas-akrobatas Algimantas Žėrolis lėktuvą naudojo ekstremaliems skraidymams, šou elementams demonstruoti. Šiuo lėktuvu 1996 m. pademonstruotas nusileidimas ant važiuojančio sunkvežimio priekabos.
Pagamintas 1 vnt., Lietuvos orlaivių registre užregistruotas numeriu LY-XAJ. Po 1999 m. įvykusios aukų nepraeikalavusios avarijos registracija ir tinkamumo skrydžiams leidimas panaikintas. 2005 m. rugpjūčio 15 d. Pociūnų aerodrome bandant po remonto atkurtą lėktuvą įvykusioje avarijoje lėktuvas buvo visiškai sudaužytas, jo savininkas A. Žerolis – žuvo.
Aviacijos įvykio priežastis nenustatyta. Galima įvykio priežastimi galėjo būti lėktuvo valdumo praradimas evoliucijos metu dėl netobulos jo aerodinaminės komponuotės.
Belgijos vyrų vandensvydžio rinktinė
Belgijos vyrų vandensvydžio rinktinė – nacionalinė komanda, kuri atstovauja Belgijai oficialiose vandensvydžio varžybose.
Žiezdrelis
Žiezdrelis – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajono pietryčiuose, 6 km į vakarus nuo Linkmenų. Ištįsęs šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 2,2 km, plotis iki 0,37 km. Altitudė 149,1 m. Didžiausias gylis siekia 13,5 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis, aukštais krantais. Pietvakarinės ežero pakrantės apaugusios mišku (Paeisetės I ir Subiškio miškai), kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos. Šiaurės rytuose Žiezdrelis siaura sąsmauka atskirtas nuo Švento ežero (bet jungiasi upeliu). Įteka Kemešos upelis (atšaka) (iš Lamėsto). Pietvakariuose išteka A-2 upelis link Aiseto ežero. Žiezdrelis priklauso Žeimenos baseinui.
Prie ežero įsikūrę kaimai: Žiezdrelė, Subiškis, Sėliškės, Vidiškis. Šiaurrytiniu krantu eina riba su Ignalinos rajonu. Pietvakarine pakrante nutiestas geležinkelis Švenčionėliai - Utena.
Ežerėvardis kilęs nuo žodžio žiezdras („žvirgždas, žvyras, rupus smėlis“).
Dimitrovgradas (Bulgarija)
Dimitrovgradas  – miestas Chaskovo srityje, vidurio pietų Bulgarijoje, netoli srities administracinio centro – Chaskovo. Dimitrovgrado savivaldybės administracinis centras.
Istorija
Įkurtas XX amžiaus 5-ajame dešimtmetyje. Pavadintas bulgarų komunisto Georgijaus Dimitrovo garbei.
Dabartinio miesto teritorijoje buvo trys kaimai: Rakovskis, Marijnas ir Černokonjovas. Sujungus šiuos kaimus buvo įkurtas Dimitrovgrado miestas. Oficialiai įkurtas 1947 m. rugsėjo 2 d. Pagrindinė miesto įkurimo idėja buvo įkurti pavyzdinį socialistinį pramoninį centrą. 1987 m. atidarytas poeto Penjo Penevo memorialinis muziejus.
Šaltiniai
thumb|left|700px|Dimitrovgrado centras
Žiezdras
Žiezdras – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajono vakaruose, prie vakarinio Linkmenų miestelio pakraščio. Ištįsęs šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 1,66 km, plotis iki 0,44 km. Altitudė 147,5 m. Didžiausias gylis siekia net 36 m. Ežeras ledyninės kilmės. Šiaurės rytinis krantas aukštas, kiti žemesni, apaugę siauru medžių ruožu. Aplink ežerą plyti dirbami laukai ir pievos. Pietryčiuose Žiezdras ~100 m pločio sąsmauka atskirtas nuo Ūsių ežero (išteka upelis į Ūsių ežerą), vakaruose upeliu jungiasi su Pakalo ežeru. Žiezdras priklauso Žeimenos baseinui.
Greta ežero įsikūrę Linkmenys, Pažiezdris, Naujasodis. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos. Rytine pakrante eina plentas, kurį kerta pietrytine pakrante einantis kelias.
Ežerėvardis Žiẽzdras kildinamas nuo žodžių žiezdras, žiegždras („žvirgždas, žvyras“).
thumb|left|240px|Žiezdras vakarėjant
Aleksandras Špilevojus
(g. 1987 m. lapkričio 13 d. Panevėžyje) – Lietuvos teatralas.
Pagrobimas
2001 m. spalio 8 d. Panevėžyje Romas Zamolskis ir Virginijus Savickis važiavo taksi. Pastebėti policininkų, iššoko iš automobilio, pradėjo į juos šaudyti. Sužeistas R.Zamolskis pabėgo.
V.Savickis įkaitais paėmė 13-metį A. Špilevojų bei 60-metę Bronislavą Varnytę, užsibarikadavo Ramygalos g. 48 namo bute  ir pralaikė 15 valandų. Per 23:58 prasidėjusį šturmą 7-8 „Aro“ policininkai, už bandymą priešintis ginklu (užtaisytu pistoletu PM taikėsi į policininkus), V. Savickį nušovė.
A. Špilevojus buvo lengvai sužeistas į ranką, gydytas Panevėžio ligoninės vaikų reanimacijos skyriuje.
Išsilavinimas
2015 m. stažavosi teatre „Praktika“ (Maskva), buvo jo vadovo režisieriaus I. Vyrypajevo asistentas.
Veikla
2013–2017 m. dirbo LRDT trupėje.
Nuo 2013 m. režisuoja ir vadovauja savo įkurtam Vilniaus teatrui–laboratorijai „Meno alchemija“. Joje užsiima pedagogine ir menine praktika – organizuoja edukacinius projektus moksleiviams ir suaugusiems, mėgėjams ir profesionalams.
Nuo 2017 dirba KTU teatro studijoje „44“. Nuo 2019 m. LMTA dėstytojas, studijuojantis teatro režisūros doktorantūroje ir tyrinėjantis naratyvo ir naratoriaus funkcijas šiuolaikiniame teatre.
Nuo 2020 m. Panevėžio J. Miltinio dramos teatro meno vadovas.
Vaidmenys
LRDT:
Žemosios Panemunės dvaras
Žemosios Panemunės dvaras – dvaras, esantis Žemojoje Panemunėje, Kriūkų seniūnijoje (Šakių rajone), Nemuno kairiajame krante.
Dvaro sodybos fragmentai: rūmai, gyvenamas namas, ūkinis pastatas, senos akacijos priešais rūmus.
Manoma, kad dvaras įsikūrė buvusios kryžiuočių pilies vietoje. Jis minimas nuo XVI a.
Vėliau, XVII a. pradžioje priklausė Raseinių seniūnui Chžanstovskiui, kuris 1677 m. dvarą pardavė LDK raštininkui Andriui Kazimierui Gelgaudui. 1727 m. Antanina Gelgaudienė-Sapiegienė valdą užrašė kunigaikščiui Mykolui Čartoriskiui ir jo žmonai, savo giminaitei.
Vėliau dvaras priklausė Bialozarams. XVIII a. antrojoje pusėje kaip Ievos Bialozaraitės kraitis atiteko Tiškevičiams, dar vėliau tai Fergiso nuosavybė ir dvaras buvo vadinamas Fergiso Panemune. Jadvygai Fergisaitei ištekėjus už Zano, tai jau Zanų valda. Po Pirmojo pasaulinio karo pašlijus Lietuvos ir Lenkijos santykiams dvaro savininkas Zanas išvyko į savo dvarą Dūkšte, kuris atsidūrė laikinai Lenkijos okupuotoje teritorijoje.
Žemosios Panemunės dvaras išparceliuotas, jo centrą įsigijo žurnalistas Valentinas Gustainis, tarpukariu dirbęs „Lietuvos aido“ redaktoriumi, ELTOS direktoriumi.
Lentpjūvė
thumb|230px|Medžio apdirbimas lentpjūvėje thumb|230px|Buvusi Dotnuvos lentpjūvė Lentpjūvė – rąstų pjovimo į lentas, tašus, ruošinius įmonė arba miško pramonės įmonės padalinys. Paprastai dviaukštė. Pirmame aukšte būna pjovimo staklių pamatai, varikliai, antrinės medienos kapotuvas, sijotuvas, dezintegratorius, susmulkintos medienos transporteriai. Visi technologiniai procesai mechanizuoti, dažnai ir automatizuoti. Rąstai pjaustomi ištisiniu arba tašiniu būdu. Gamina medžio produktus statybai, namų ūkiui. Patalpos – cechas, angaras (jame laikomos medienos atsargos, įrengimai, pvz., obliavimo staklės). Prie lentpjūvių būna rąstų ir pjautos medienos sandėliai, taros cechai, antrinės medienos bunkerių galerija. Lentpjūvės įrengiamos prie miškų masyvų, vandens kelių, geležinkelių. Pirmosios atsirado XIV amžiuje Vakarų Europoje (Vokietjoje), Lietuvoje - XVI, Rusijoje - XVII a. Nuo XX a. pradžios veikianti Saugų malūnas-lentpjūvė paskelbta inžineriniu paminklu.
Veikla
Pagrindinė daugumos lentpjūvių veikla – įvairių rūšių viengubo pjovimo lentų ruošimas, obliavimas, kitos paslaugos. Ruošiniai gali būti gaminami, perkami (tiek šalies viduje, tiek ir importuojami). Lentpjūvėje jie gali būti papildomai frezuojami, apdirbami (pvz., padaromos reikiamos skylės ruošiniuose), supakuojami ir paruošiami ir gabenami užsakovui arba gaminių platintojui, prekybos tarpininkui. Gali būti teikiamos tiek bendrosios lentpjūvystės paslaugos, tiek ir specializuotos. Lietuvoje yra lentpjūvių, specifinėse nišose užimančių dominuojančią padėtį regione (pvz., Lekėčiuose (Šakių rajonas) įsikūrusios lentpjūvės grimzdai 2000 m. užėmė beveik 60 % Europos rinkos).
Lentpjūvės darbuotojai taip pat gali padėti įvairiais medienos ruošimo klausimais, pakonsultuoti, parinkti tinkamiausias medžiagas įvairiems objektams (pvz., kai statomas namas, stogas, tvora, pavėsinė etc.).
Produkcija
Pagrindinė produkcija (pagal medienos rūšis):
Mėlynė (reikšmės)
Mėlynė gali reikšti:
Shakin' Stevens
Shakin' Stevens (tikrasis vardas Michael Barratt; g. 1948 m. kovo 4 d.) Velso rokenrolo dainininkas ir dainų autorius. Jis buvo daugiausiai singlų išleidęs devintojo dešimtmečio atlikėjas Didžiojoje Britanijoje.
Jis pradėjo savo karjerą 1970 m., nors komercinės sėkmės sulaukė tik po dešimtmečio. Per vis dar besitęsiančią pusės amžiaus karjerą Styvensas išleido 23 albumus ir 69 singlus. Jis labiausiai žinomas dėl tokių dainų kaip „Merry Christmas Everyone“, „It’s Raining“, „Give me your heart tonight“, „A Love Worth Waiting For“, „Cry Just A Little Bit“ ir kt.
Biografija
Styvensas gimė 1948 m. Kardife, Džeko (1897–1972) ir May (1901–1984) šeimoje bei buvo jauniausias vaikas. Septintojo dešimtmečio pabaigoje ir aštuntojo pradžioje oficiali Maiklo veikla buvo pienininkas ir jis gyveno bute Kardife. 1977 m. Styvensas išgarsėjo suvaidinęs rokenrolo legendą Elvį Preslį, o po 2 metų Stivenso sėkmė tęsėsi, kuomet jis perkūrė Owens’o dainą „Hot Dog“. Styvenso sceninis vardas Shaky kilo dėl gerų choreografijos judesių dalyvaujant koncertuose.
Shaky nuo jaunystės yra golfo ir futbolo gerbėjas. Jis palaiko gimtojo miesto futbolo ekipą Cardiff City. Yra vedęs, turi 3 vaikus ir gyvena Bakingame.
2010 m. Styvensas patyrė stiprų infarktą galimai dėl įtempto darbo įrašant naują albumą ir buvo išgabentas į ligoninę. Jis tenai praleido 2 mėnesius. Jis po šio įvykio dažnai mėgsta sakyti: „Aš sugrįžau, kad rokenrolo liepsna gyvuotų“.
Per karjerą Shaky koncertavo ne tik Europoje, bet ir surengė pasirodymą Šri Lankoje 2018 m.
Kaip ištekėti už milijonieriaus
Kaip ištekėti už milijonieriaus  – 1953 m. JAV filmas, romantinė ekscentriška komedija, kurioje vaidino Betty Grable, Marilyn Monroe, Lauren Bacall, William Powell, David Wayne, Rory Calhoun ir Cameron Mitchell. Režisierius – Jean Negulesco. Scenarijus grįstas pjesėmis Zoe Akins „Graikai turėjo tam žodį“ (, 1930 m.) ir Dale Eunson bei Katherine Albert „Loko“ (, 1946 m.).
Siužetas
Išradingoji Šatsė Peidž (Schatze Page), karštagalvė Loko Dempsi (Loco Dempsey) ir lengvabūdė Pola Debevuaz (Pola Debevoise) išsinuomoja prabangų butą, kad prisiviliotų turtingų vyrų ir už jų ištekėtų. Ilgą laiką joms nesiseka. Medžiodamos turtingus vyrus merginos kartais apsigauna: turtuolis pasirodo esąs paprastas žmogus arba sukčius, o vargeta – milijonierius. Galiausiai merginos pasirenka vyrus ne tik iš išskaičiavimo, bet ir iš meilės.
Aktoriai
left|thumb|375px|[[Marilyn Monroe kaip Pola, Betty Grable kaip Loko ir Lauren Bacall kaip Šatsė]]
Kritikų atsiliepimai
Remdamasi 26 recenzijomis, įvertinimų apibendrinimo svetainė „Rotten Tomatoes“ filmui suteikė 85% reitingą.
Akvitanijos Galija
Akvitanijos Galija, dar žinoma tiesiog kaip Akvitanija, Akvitanika – Senovės Romos provincija dabartinės Prancūzijos pietvakariuose.
Istorija
Iki romėnų nukariavimo regione gyveno susimaišę iberai (dar vadinami akvitanais) ir keltai. Romėnams šis regionas, kartu su kitais keltų gyvenamais regionais, buvo žinomas kaip Plaukuotoji Galija. Taip jie skyrė ją nuo „Kelnėtosios Galijos“ (t. y. anksčiau užvaldytos Narbono Galijos).
58–50 m. pr m. e. visą Plaukuotąją Galiją nukariavo Julijus Cezaris. Netrukus šios teritorijos buvo padalintos į tris provincijas: Belgijos Galiją, Lugduno Galiją ir Akvitanijos Galiją. Pastaroji buvo mažiausia ir apėmė trikampį tarp Pirėnų, Atlanto vandenyo ir Garonos upės. Tačiau netrukus, apie 27 m. pr. m. e., jos teritorijos buvo išplėstos trigubai, atiduodant provincijai teritorijas iki pat Luaros. Vėliau provincijos administracinis centras iš Mediolanum Santonum buvo perkeltas į Burdigalą.
Po Diokletiano reformų III a. pabaigoje Akvitanijos Galija buvo suskaidyta į tris dalis:
Visos trys Akvitanijos priklausė didesnei Vjieno diecezijai. Visi administraciniai vienetai nustojo egzistuoti V a., kuomet čia savo karalystę įkūrė Vestgotai. Nepaisant to, provincijos valdytas regionas dar ilgai istorijoje buvo žinomas kaip Akvitanija.
Vandens motorsportas 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
thumb Vandens motorsportas 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko pirmą ir paskutinį kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Varžybos vyko trijų motorinių valčių klasėse. Dalyviai turėjo įveikti penkis ratus po aštuonias jūrmiles (iš viso 70 km). Visose klasėse startavo po kelias valtis, bet visose klasėse finišą pasiekė tik po vieną įgulą.
Kapėnų dvaras
Kapėnų dvaras – dvaras, esantis Kapėnuose, Viekšnių seniūnijoje (Mažeikių rajone), Virvytės upės krantuose.
Išlikę tik statinių liekanos: tvartas, užtvanka, parko fragmentai.
Yra žinoma, kad po Lenkijos–Lietuvos valstybės trečiojo padalinimo 1795 m. šias žemes Rusijos imperatorė Jekaterina II padovanojo buvusiam Mstilslavo vaivadai P. K. Chominskiui, tačiau dvaras greit išdalintas jo kreditoriams. Dvaras atiteko kunigaikščiui Liubeckiui.
Pirmojo pasaulinio karo išvakarėse minimas dvaro savininkas Grigoravičius.
1926 m. dvaras išparceliuotas. Jo centrą nupirko kaimyninio Kairiškių dvaro savininkas Vladas Sirutavičius, kuris užtvenkė Virvytę, pastatė kartono fabriką, nutiesė per upę tiltą. Kartono fabrikas uždarytas 1931 m., o tiltas 1960 m. įgriuvo, į upę įkrito juo važiavęs sunkvežimis.
Pokariu prie užtvankos įrengta nedidelė hidroelektrinė, kuri nunyko plėtojantis visuotinei elektrifikacijai ir stambių elektrinių statyboms. Nuo 2005 m. čia veikia privati nedidelio galingumo hidroelektrinė, priklausanti UAB „Jūrpa“.
Bolgarų kalba
Bolgarų kalba, arba Volgos bulgarų kalba, bulgarų tiurkų kalba – mirusi ogūrų grupės tiurkų kalba, kurią naudojo pusiau klajokliai bolgarai, VII a. viduryje sukūrę Didžiosios Bulgarijos valstybę, o apie 680 m. - Pirmąją Bulgarijos imperiją.
Nors Dunojaus Bulgarijoje bolgarų kalba išnyko, Pavolgio Bulgarijoje ji davė pradžią šiuolaikinei čiuvašų kalbai.
Sąsajos
Balkanuose, Vidurio Pavolgyje ir Šiaurės Kaukaze galbūt egzistavo ne viena, o keletas artimai tarpusavyje susijusių bolgarų kalbų. Kartu su čiuvašų kalba ir kartais chazarų kalba jos jungiamos į bolgarų kalbų grupę.
X a. arabų istorikai nurodė, kad bolgarų kalba yra panaši į chazarų kalbą. Kaip teigė Al-Istakhri, „Bolgarų kalba yra tokia kaip chazarų kalba, bet burtasai turi kitą kalbą“. Manoma, kad vienintelė šiai kalbinei grupei priklausanti išlikusi kalba yra čiuvašų. Omeljanas Pricakas savo žymiajame tyrime „The Hunnic Language of the Attila Clan“ (1982) padarė išvadą, kad bulgarų kalba kilusi iš hunų kalbų šeimos, kaip jis vadina ogūrų kalbas. Anot tyrėjos Antoanetos Granberg, „''hunų-bulgarų kalba susiformavo ties šiaurine ir vakarine Kinijos sienomis III–V a. pr. m. e''.“ Bažnytinės slavų kalbos skolinių analizė rodo tiesioginę įvairių kalbų šeimų įtaką: tiurkų, mongolų, kinų ir iranėnų.
Kita vertus, kai kurie Bulgarijos istorikai, ypač šiuolaikiniai, bolgarų kalbą susieja su iranėnų kalbų grupe (jei tiksliau, dažnai minimos pamyriečių kalbos). Jie atkreipia dėmesį į tai, kad šiuolaikinėje bulgarų kalboje yra iranėnų kilmės žodžių. Pasak prof. Raimondo Detrezo, kuris yra Bulgarijos istorijos ir kalbų žinovas, tokios nuomonės yra nulemtos antiturkiškų nuotaikų, o iranėnų žodžių buvimas šiuolaikinėje bulgarų kalboje yra turkų osmanų kalbos lingvistinės įtakos rezultatas. Kiti Bulgarijos istorikai, ypač vyresnės kartos, tik nurodo tam tikrą iranėnų kalbų poveikį arba iš tikrųjų palaiko tiurkišką teoriją.
Ankstyvoji bolgarų kalba
Ankstyvoji bolgarų kalba V-VII a. buvo paplitusi aplink Azovo jūrą tarp genčių, kurios sudarė Didžiosios Bulgarijos pagrindą. Pakubanėje egzistavo Kubanės bolgarų kalba, kuria kalbėjo juodieji bolgarai, minimi X a. šaltiniuose. Abu dialektai nepaliko jokių rašto paminklų.
Dunojaus bolgarų kalba
Dunojaus bolgarų kalba buvo paplitusi VII - X a. Balkanuose. Ja kalbėjo socialinė Pirmosios Bulgarijos imperijos kūrėjų viršūnėlė. Kalba Dunojaus Bulgarijoje išnyko IX a., kai bolgarų aukštuomenė palaipsniui suslavėjo. Šios kalbos skolinių išliko Balkanų tautų ir vengrų kalbose.
Rašytinių šaltinių Dunojaus bolgarų kalba išlikę nedaug, jie randami pirmoje Dunojaus Bulgarijos sostinėje Pliskoje ir uolų bažnyčiose netoli Murfatlaro dabartinėje Rumunijoje. Kai kurie iš šių užrašų yra parašyti graikiškais rašmenimis, kiti – runomis, panašiomis į senąjį tiurkų raštą. Atrodo, kad dauguma jų yra asmeninio pobūdžio (priesaikos, šventinimai, antkapiniai užrašai), o kai kurie susiję su buitiniais daiktais. Nors įrašai bandyti iššifruoti, bet nė vienas iš bandymų nesulaukė platesnio palaikymo. Šie užrašai Dunojaus bulgarų kalba rasti kartu su kitais oficialiais graikų kalba padarytais įrašais. Graikų kalba kaip oficiali valstybinė Dunojaus Bulgarijos kalba buvo naudojama iki IX a., kol ją pakeitė senoji bulgarų kalba (slavų kalba).
Dunojaus bulgarų kalba taip pat žinoma iš kai kurių skolinių senojoje bulgarų kalboje, taip pat terminų, pasitaikančių bolgarų užrašuose graikų kalba, tuometiniuose bizantiečių tekstuose ir vėlesniuose senovės slavų bažnytiniuose tekstuose. Dauguma šių žodžių žymi titulus ir kitas sąvokas, susijusias su valstybės reikalais, įskaitant oficialų 12 metų ciklinį kalendorių (kaip, pavyzdžiui, vartojama Bolgarų chanų vardyne). Yra spėjimų, kad Dunojaus bolgarų kalbai buvo artima VI-IX a. Panonijoje paplitusi Europos avarų kalba.
Volgos bulgarų kalba
Yra daug išlikusių raštų Volgos bulgarų naudota kalba. Kai kurie iš jų parašyti arabiškais rašmenimis, kiti - senuoju tiurkų raštu. Pastarieji yra neiššifruoti. Ši kalba išsilaikė iki XIII ar XIV a. Tame regione galiausiai atsirado čiuvašų kalba, kuri su ja yra labiausiai susijusi, klasifikuojama kaip vienintelė išlikusi tiurkų kalbų atskiros ogūrų–tiurkų (arba Lir-tiurkų) šakos narė.
Vis dėlto tiksli čiuvašų kalbos padėtis ogūrų kalbų šeimoje yra kalbininkų ginčijama. Kadangi lyginamosios medžiagos, priskiriamos išnykusioms ogūrų kalboms (chazarų ir bolgarų), yra mažai, nedaug žinoma apie tikslų šių kalbų tarpusavio ryšį. Diskutuojama, ar čiuvašų kalba, vienintelė Lir tipo kalba, turinti pakankamai egzistuojančios kalbinės medžiagos, gali būti vienos iš išnykusiųjų kalbų palikuone ar ji buvusi atskira šios grupės kalba.
Santonai
Santonai (Santones, Santoni; ; ) – senovės galų tauta, gyvenusi dabartiniame Sentonžo regione ir apie Sento (Saintes) miestą, kuriam davė savo pavadinimą. Romėnai sentonų žemes užėmė apie I a. pr. m. e.
Santonų auksinės monetos (V-I a. pr. m. e.) dažniausiai atkartojo graikų monetas :
Nikola Popović
Nikola Popovičius (Никола Поповић; g. 1994 m. gegužės 31 d.) – Serbijos futbolininkas, krašto saugas, rungtyniavęs Lietuvoje.
Karjera
Prosesionalo karjerą pradėjo Kruševaco „Napredak“. Nuomos pagrindais buvo skolinamas FK Kolubara.
Nuo 2015 m. rungtyniavo FK Dinamo Vranje, o nuo 2017 m. – BSK Borča, ČSK Čelarevo klubuose.
2018 m. atstovavo „Grbalj“ klubui (Juodkalnija).
Grįžęs į Serbiją rungtyniavo FK Dinamo Vranje (Serbija).
2020 m. atstovavo FK Metalac (Serbija).
2021 m. persikėlė Vanadzoro „Lori“ (Armėnija).
Grįžęs į Serbiją nuo 2021 m. rungtyniavo Novi Sado „Mladost GAT“.