cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mil Mi-24
Kare tarp Irano ir Irako pastarajam priklausantys MI-24 sėkmingai kovojo prieš iraniečių kariniu sraigtasparnius Bell Ah-1J „Sea Cobra“ ir, turėdami ginkluotės persvarą, juos numušdavo arba priversdavo sprukti iš mūšio vietos bei kviestis į pagalbą naikintuvus. Viename iš mūšių 1982 metų spalio 27 dieną sraigtasparnis MI-24 numušė Iranui priklausiusį naikintuvą F-4 „Phantom II“. Tai pirmasis ir, kiek žinoma, vienintelis atvejis visoje oro mūšių istorijoje, kai sraigtasparnis nukovė karinį naikintuvą.
Techniniai duomenys
thumb|right|Mi-24D lakūno kabina thumb|Mi-24
Vienametė miglė
Vienametė miglė (Poa annua) – miglinių (Poaceae) šeimos, miglių (Poa) genties augalas. Lietuvoje labai dažna, auga praktiškai visur.
Vienmetis, dvimetis, retai daugiametis, nedidelius tankius kerelius arba veją sudarantis žolinis augalas. Stiebai 5-30 cm aukščio, švelnūs, dažniausiai gulsti, kylantys. Ūgliai ties bambliais dažnai įsišaknija. Lapai trumpi, gležni, ploni, šviesiai žali, neblizgantys arba kiek blizgantys, su 2 vagelėmis, ant lapalakščio būna skersinių raukšlių, vauriška viršūne ir nemažu, iki 2-3 mm ilgio, apykaklės formos liežuvėliu. Žiedynas - piramidiška, trumpa šluotelė. Apatinės šluotelės šakutės pavieniui arba po dvi atsišakoja nuo pagrindinės žiedyno ašies. Varputėse po 3-7 žiedus, žalios, žalsvai gelsvos arba violetinio atspalvio. Varpažvyniai skiauterėti, viršūnės nusmailėjusios. Žiedažvyniai be akuotų. Vaisius - žvynągrūdis, nes prie grūdo lieka žiedažvyniai su plonais pieviniais kraštais.
Žydėti pradeda balandžio mėn. Dažna visoje Lietuvoje. Auga pievose, laukuose, pakelėse, kiemuose, šiukšlynuose, daržuose.
Geras pašarinis augalas ganyklose, nes gyvuliai noriai ėda, pakenčia trypimą, greit atželia, tinka gazonams. Daržuose ir pasėliuose dažna ir įkyri piktžolė, kuri dauginasi per visą vegetacijos periodą, todėl ją reikia nuolat naikinti
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 134 psl.
thumb|left|180px|Vienametės miglės žiedas
Sereikiai
Sereikiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės rytuose, 2 km į rytus nuo Naisių, prie kelio. Seniūnaitijos centras. Yra kultūros paminklas Sereikių koplyčia ir kapinių vartai. Įveista Zigmo Gėlės literatūrinės premijos laureatų giraitė.
Istorija
Sovietmečiu kaimas priklausė kolūkiui „Už taiką“.
Petras Baubinas
Petras Baubinas (1928 m. lapkričio 15 d. Driškūnuose, Ignalinos valsčius – 1993 m. rugsėjo 24 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas ortopedas, pedagogas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1965 m. apgynė medicinos mokslų kandidato disertaciją „Įgimtų klubo sąnarių išnirimų konservatyvus gydymas vaikų amžiuje“. 1971 m. medicinos mokslų daktaras.
Nuo 1955 m. Kauno medicinos akademijos dėstytojas, nuo 1969 m. Traumatologijos ir ortopedijos katedros vedėjas. Nuo 1975 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Pirmasis Lietuvoje pradėjo praktikuoti kompresinę distrakcinę osteosintezę, daryti sklaidos trūkumų šalinimo operacijas vaikams. Sukūrė šlaunikaulio įgimto išnirimo funkcinio gydymo metodą, išrado įtaisą šiam išnirimui gydyti.
Baranovo ežeras
Baranovo ežeras  – ledyninis ežeras JAV, pietryčių Aliaskoje, Baranovo salos rytuose. Telkšo 44 m aukštyje virš jūros lygio. Ežeras pasagos formos, ilgis 4,8 km, plotis 0,3-1,5 km. Gylis siekia 92,3 m. Ežeru prateka Baranovo upė (įteka į Vorm Springso užutėkį).
Baranovo ežero pakrantėje įsikūrusi Baranov Vorm Springso gyvenvietė.
Istrovka (Skabris)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities Sandyčių valsčiaus kaimas. 1910 m. buvo 128 gyventojai. 1947–2005 m. Zorino apylinkės kaimas, sujungtas su Pilionimis.
Danutė Keršiūtė-Pečeliūnienė
Danutė Keršiūtė-Pečeliūnienė (g. 1941 m. birželio 7 d. Eišiškėse) – Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvė, bibliotekininkė.
Dominikonės
thumb|Dominikonių herbasthumbPamokslininkų ordino seserų vienuolija arba dominikonės (, OP), katalikių moterų ordinas, to ordino vienuolės.
Istorija
Pirmąjį dominikonių vienuolyną įkūrė Šv. Dominykas 1206 m. Prouijuje prie Tulūzos. Nuo XIII a. dominikonės kūrėsi Prancūzijoje, Ispanijoje, Italijoje, Čekijoje, Vengrijoje, Lenkijoje ir kitur. Yra 242 vienuolynai, apie 4000 seserų (1997 m.).
Lietuvoje
Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje dominikonės pradėjo kurtis XVII a. viduryje. Dominikonių vienuolynai veikė Naugarduke (1654-1690 m.), Vilniuje (1678-1748 m.). 1938 m. dominikonės įsikūrė Pavilnyje prie Vilniaus. 1948 m. sovietinė valdžia vienuolyną uždarė, veikė pogrindyje. 1995 m. ordino generolo oficialiai patvirtintas, nuo 1996 m. vienuolynas veikia Vilniuje. Yra 13 seserų (2002 m.).
Tibetiečių kalbos
Tibetiečių kalbos – kalbų grupė, priklausanti kinų-tibetiečių kalbų šeimai. Šios kalbos naudojamos daugiausia Tibeto plynaukštėje, Aukštuosiuose Himalajuose, taip pat vidurinių kalvų regione Sikime, Butane.
Beveik visomis šiomis kalbomis kalbantys atstovai taip pat naudoja ir Tibetiečių kalbą kaip lingua franca didžiuliame regione.
Etninės grupės, kalbančios šiomis kalbomis, gali būti dalijamos į dvi kategorijas:
Klasifikacija
Tibetiečių kalbų klasifikacija ir traktuotė tarp dialekto ir kalbos yra daugiau politinis, ne tiek lingvistinis sprendimas. KLR egzistuojančios tibetiečių kalbos laikomos viena tibetiečių kalba, tuo tarpu labai artimos dzongkha (Butano valstybinė kalba), sikimiečių, šerpų, ladakų kalbos daugiausia politiniais motyvais laikomos atskiromis. Ethnologue visas kalbas laiko atskiromis:
Nuorodos
Ethnologue sąrašas
Žiotys
thumb|250px|[[Vilnelės žiotys]]
Žiotys – vieta, kur upė įteka į kitą vandens telkinį – kitą upę, ežerą, jūrą, vandenyną, tvenkinį. Tai yra žemiausia upės dalis. Upė ties žiotimis gali suformuoti deltą arba estuariją.
Dalis upių (ypač dykumose) neturi pastovių žiočių: pavyzdžiui, Okavango upės vandenys išsilieja į Okavango pelkynus. Kontrovodo upė Rusijos Primorėje įteka tai į Usūrį, tai į Bikiną.
Neretai dvi ar daugiau sutekėjusių panašaus ilgio upių sudaro naują upę (pvz., Mūša ir Nemunėlis sudaro Lielupę, Bija ir Katūnė sudaro Obę). Dviejų upių sutekėjimo vieta vadinama santaka.
Europos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Europos šalių futbolo varžybų nugalėtojai 1994–1995 m. sezone:
Skruzdėlynė
Skruzdėlyne vadinami kaimai:
Vėdaraitiškiai
Vėdaraitiškiai (arba Timofejevas;, nuo 1938 m. Sandkirchen, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, Šešupės kairiajame krante, nuo 2008 m. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės centras.
Istorija
1722–1723 m. Ragainės apskrities žemėlapyje kaimas nepažymėtas greičiausiai dėl to, kad per 1700–1710 m. marą išmirė visi ar beveik visi gyventojai. 1785 m. Lietuvos departamento žemėlapyje kaimas vadinamas Katmišiais (, iki 1938 m. liepos 16 d. Vėdaraitiškius (Weedereitischen), naciai, vokietindami prūsiškus ir lietuviškus vietovardžius, jį pavadino Zandkirchenu. 1818 m. Gumbinės apygardos sąrašuose pažymėtas kaimas su 18 židinių ir 43 sielų prie domeno Lesgewangminnen. 1858 m. mokesčius jau mokėjo dvi įmonės – Jono Kaukoraičio smuklė (6 taleriai) ir vėjo malūnas (12 talerių). Prekybą ir amatus paspartino 1928 m. pastatytas Dr. Rozenkranco tiltas ir 1930 m. nutiestas kelias Ragainė – Haselbergas. Tais metais kaime veikė šios įmonės:
Nuo 1938 m. kiekvieną ketvirtadienį miestelyje vyko mugės, buvo parduodami žemės ūkio produktai, amatų gaminiai ir kitos prekės. Prieš Antrąjį pasaulinį karą įsteigta savanorių ugniagesių komanda, kuriai vadovavo Jonas Dovydaitis. Kaimas priklausė Lazdynų, Viešvilės ir Būdviečių parapijai, 1901 m. įkurta Vėdaraitiškių parapija. Iki 1903 m. ją aptarnavo Būdviečių pastorius, vėliau nepriklausoma. Pamaldos buvo laikomos mokyklos patalpose. 1906 m. padėtas kertinis akmuo, o 1907 m. gruodžio mėn. baigta statyti gotikinė parapijos bažnyčia. Ji turėjo chorą, vargonus, sakyklą. Pirmojo pasaulio karo metu trys varpai buvo išlydyti, po karo į bokštą įkelti nauji. 1901–1944 m. bažnyčioje tarnavo 5 kunigai, ilgiausiai 1918–1944 m. dirbo Liudvigas Reimeris, parapijiečiai jį vadino „Mūsų ministras“. Parapijoje 1944 m. buvo 533 namų ir 2274 gyventojai. Mokykloje buvo dvi klasės.
Beveik 100% gyventojų buvo protestantai, išskyrus nedidelę grupę žydų. Viena iš jų šeimų laikė universalinę parduotuvę, o kiti buvo arklių ar naudotų daiktų prekiautojai, visi 1938 m. dingo be pėdsakų.
Po TSRS invazijos, bažnyčia arklidės, svirnai, sandėliai sunyko. Maždaug 1997 m. pradėta naftos žvalgyba.
Burmistrai:
1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (nuo 1922 m. liepos 1 d. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko apylinkės kaimas.
Apylinkė
1949–2008 m. Timofejevo apylinkės (Тимофеевский cовет) teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Gyventojai
Antrojo pasaulinio karo metu žuvo ar dingo be žinios miestelio gyventojai – kariai: Franz Bartschat, Fritz Baufeld, Erich Baufeld, Walter Baufeld, Erich Berszelis, Paul Deskau, Emil Dietschmann, Franz Dowidat, Johann Dowidat, Walter Dwillies, Albert Eggert, Hugo Endrejat, Fritz Flamming, Alfred Hensel, Ernst Hensel, Otto Kalendruschat, Max Kasekowski, Ernst Schildhauer, Bruno Sieloff, Arthur Waßmann, Emil Waßmann.
Vytautas Vidmantas Zimnickas
Vytautas Vidmantas Zimnickas (1956 m. sausio 12 d. Uliūnuose, Panevėžio rajone – 2020 m. liepos 14 d. Vilniuje ) – Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
1973 m. „Neries“, „Vilniaus“ kinoteatrų kino mechanikas. 1973–1975 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1975–1986 m. Kaimo statybos ministerijos inžinierius. 1986–1990 m. Grūdų produktų ministerijos valdybos vyr. inžinierius. 1990–1992 m. VĮ „Aušra“ direktoriaus pavaduotojas ekonomikai, komercijos direktorius. 1992 m. AB „Dovana“ marketingo direktorius.
1992–1996 m. Seimo narys, Ekonomikos komiteto pirmininkas. 1996–1999 m. AB „Limeta“ generalinis direktorius. 1999 m. UAB „Vėtoma“ direktorius ekonomikai. 2011–2015 m. AB „Puntukas“ direktorius.
2015–2020 m. vadovavo Nacionalinei visuomenės sveikatos priežiūros laboratorijai, tyrusiai mėginius dėl koronaviruso.
2000–2003 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Nuo 1993 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio skyriaus narys, LSDP tarybos narys.
Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos prezidiumo narys; 1994–2004 m. Lietuvos futbolo federacijos viceprezidentas. 2006 m. Zimnickas tapo Lietuvos akmenslydžio asociacijos prezidentu.
Neapolio hercogystė
Neapolio hercogystė  – hercogija Pietų Italijoje. VII a. ji buvo Bizantijos provincija, sudaryta iš žemyninės Italijos žemių, kurių neužgrobė VI a. įsiveržę lombardai. Provinciją valdė karinis vadas (dux), ir gana greitai provincija tapo de facto nepriklausoma valstybe, kuri egzistavo daugiau kaip 500 m.
Segu regionas
Segu regionas  – regionas Malio centrinėje dalyje. Ribojasi su Mauritanija ir Tombuktu regionu šiaurėje, su Mopčio regionu ir Burkina Fasu rytuose, su Sikaso regionu pietuose, su Kulikoro regionu vakaruose. Administracinis centras – Segu.
Neapolio hercogystė
Didžiąją dalį istorijos Neapolio hercogiją sudarė žemės, maždaug atitinkančios šių dienų Neapolio provinciją – apėmė Vezuvijaus apylinkes, Flegrėjaus laukus (Campi Flegrei), Sorentino pusiasalį (Penisola sorrentina), Kampanijos Džuljaną (Giugliano), Aversą (Aversa), Afragolą (Afragola), Nolą (Nola), Iskijos (Ischia) ir Prošidos (Procida) salas. Kapris vėliau tapo Amalfio hercogijos dalimi.
Segu regionas
Geografija
Būdingos lygumos, kuriose vyrauja Sahelio ir Sudano gamtinės sritys. Centrine dalimi prateka Nigerio upė su intaku Baniu. Yra svarbiausia šalyje Markalos hidroelektrinė. Prie Nigerio ir Banio yra svarbi žemdirbystės sritis.
Neapolio hercogystė
Lombardų įsiveržimo laikai
VI a. viduryje, kai į Italiją įsiveržė lombardai, Neapolyje gyveno apie 30-35 tūkstančiai gyventojų. 615 m. Neapolis, tada valdomas dux Džiovanio Konsino (Giovanni Consino), sukilo prieš Ravenos egzarchą, visagalį Bizantijos imperatoriaus įgaliotinį Italijoje. 638 m. egzarchas Eleuterijus (Eleutherius) sukūrė pirmąją Neapolio hercogiją, bet hercogą paskyrė iš kitur. Hercogas turėjo paklusti Bizantijos strategui iš Sicilijos.
Segu regionas
Gyventojai
Svarbiausios etninės grupės yra bambarai, bozai, soninkai, malinkiai ir tukuliorai.
Raudonė (Švenčionėliai)
Raudonė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Reškutėnų.
Neapolio hercogystė
Pirmoji vietinė hercogija
661 m. Neapolis iš imperatoriaus Konstanto II gavo teisę būti valdomu savo hercogo Bazilijaus, kurio pavaldumas imperatoriui greitai liko tik nominalus. Kiti jo titulai buvo patricijus ir konsulas. Jam buvo pavaldūs gretimi Gaetos, Amalfio ir Sorento jūrų uostai, nors jie buvo labai savarankiški, ypač paskutiniaisiais Neapolio hercogijos metais.
Segu regionas
Administracinis suskirstymas
thumb|250px|Segu apskritys
Regionas padalintas į 7 apskritis (skliaustuose – administracinis centras):
Neapolio hercogystė
Pirmoji vietinė hercogija
Tuo metu hercogija kaldino monetas su imperatoriaus atvaizdu ir graikiškais užrašais. Graikų kalba buvo oficiali kalba.
Popiežių valdžia
763 m. hercogas Stefanas II (Stefano II di Napoli) atsiskyrė nuo Konstantinopolio ir perėjo popiežių valdžion. Dar valdant imperatorių skirtam Džiovaniui I (Giovanni I di Napoli; 711 – ~719 m.) popiežiaus valstybė parėmė hercogą kovose su lombardais, kai šansai gauti Bizantijos paramą atrodė migloti. Stefano II valdymas buvo pereinamasis laikotarpis – hercogija atitolo nuo bizantiškųjų Rytų ir suartėjo su popiežiškais Vakarais. Bizantijos graikais neapoliečiams ėmė darytis tokia pačia grėsme kaip ir lombardai.
Maždaug apie IX a. pradžią Neapolio hercogai ėmė kaldinti monetas su lotyniškais užrašais, nes oficialia kalba pasidarė lotynų kalba. Ant monetų Bizantijos imperatorius pakeitė šv. Januarijus. Dokumentus dar datavo pagal imperatorių valdymo pradžias, bet imperatoriai įtakos Neapolio valdyme nebeturėjo.
Tuo metu hercogystė dar buvo nepaveldima. 818 m. Sicilijos patricijus hercogu paskyrė Teoktistą be imperatoriaus pritarimo. 821 m. jis tą hercogą nuėmė ir paskyrė naują hercogą Teodorą II, kurį tais pačiais metais iš Neapolio išvijo neapoliečiai, kad valdžią užimtų išrinktas Stefanas III. Stefanas III pirmas ėmė kaldinti monetas su savo inicialais.
Paveldima hercogystė
thumb|left|Neapolio hercogija apie 1112 m. 840 m. hercogas Sergijus I valdžios perėmimą hercogijoje padarė paveldimą, tad Neapolis faktiškai tapo nepriklausomas. Tuo metu Neapolis buvo daugiausia karinis centras, valdomas aristokratų karių ir žemvaldžių, nors šie prarado daug žemyninių Neapolio žemių, kurios atiteko kaimynams lombardams.
Neapolis nebuvo prekybininkų miestas, kaip kad tokie Kampanijos miestai kaip Amalfis ir Gaeta, bet jis turėjo rimtą laivyną, kuris dalyvavo 849 m. Ostijos mūšyje su saracėnais. Neapolis nebijojo sudaryti sąjungas su musulmonais, jei jam tai būdavo naudinga. Pvz., 836 m. Neapolis paprašė saracėnų pagalbos, kad šie padėtų nustumti miestą apsiautusią lombardų kariuomenę, atėjusią iš kaimyninės Benevento hercogijos.
Neapolio hercogai buvo daugiausia pasiekę valdant hercogui vyskupui Atanasijui bei jo paveldėtojams. X a., Neapolio galia ėmė mažėti. Vėliau, 1027 m., Neapolį net užėmė jos priešininkas Kapujos kunigaikštis Pandulfas IV, išvydamas hercogą Sergijų IV, kuris valdžią atgavo po dvejų metų 1029 m., padedamas normanų.
Normanų kaimynystė
1029 m. Sergijui IV valdžią Neapolyje atgauti padėjo normanų vadas Rainulfas Drengotas, buvęs Pandulfo IV sąjungininkas. Už tai Sergijus IV Rainulfą padarė Aversos grafu. Aversos grafystė buvo pirmoji valdą, kurią užvaldė normanai Pietų Italijoje. Vėliau normanų įtaka ir valdos Italijos pietuose didėjo, kol pati Neapolio hercogija prarado nepriklausomybę.
Sergijus IV savo padėtį sutvirtino vedybiniais ryšiais su normanais. Vėliau ši sąjunga nutrūko, Sergijų IV paliko jo samdiniai, ir jis tapo vienuoliu. Jo sūnus Džovanis V įsiteikinėjo Salerno princui Gvaimarui IV (Guaimar IV), o vėliau tapo šio vasalu.
Neapolio hercogija buvo Pietų Italijos valstybė, ilgiausiai išlaikiusi nepriklausomybę nuo normanų. Anksčiau jos krito lombardų valdytos Kapujos, Salerno ir Benevento kunigaikštystės, graikų valdytos Amalfio, Gaetos ir Sorento hercogijos.
1137 m. hercogas Sergijus VII buvo priverstas pasiduoti Sicilijos karaliui Rogerui II, kuris Sicilijos karaliumi pasiskelbė 7 metais anksčiau. Nuo tada miestą ėmė valdyti grafas palatinas (compalazzo), o Neapolio patricijams valdžios liko mažai. Tuo metu Neapolyje gyveno apie 30000 gyventojų, kurie vertėsi sausumoje. Prekyba Neapolyje užsiiminėjo daugiausia svetimšaliai, paprastai iš Pizos ir Genujos respublikų.
Normanų valdymo laikais Neapolyje buvo statomi daugiausia pasaulietiniais pastatai – pilys (Castel Capuano ir Castel dell’Ovo), gynybinės sienos ir įtvirtinti vartai.
Salantų miesto parkas
Parke auga storiausias Lietuvoje gyvybingas kaštonas, nuo 1999 m. valstybės saugomas gamtos paveldo objektas. 2012 m. Saugomų teritorijų valstybės kadastro duomenimis, jo aukštis – 25,5 m, apimtis 1,3 metro aukštyje – 4,9 m.
Istorija
Manoma, kad dvaro parkui pradžią davė XVII a. didikų Vainų įkurti vaismedžių sodai. XIX a. pirmoje pusėje dvarą valdę Telšių pavieto bajorų maršalka Leopoldas Gorskis ir jo sūnus, Varšuvos universiteto profesorius Konstantinas Gorskis sodus perplanavo ir pavertė parku. Salanto upės slėnyje parko dalis buvo suplanuota geometriškai, su tiesiomis alėjomis, o terasuotame šlaite – kaip mišrus parkas. XX a. viduryje parko pietrytinėje dalyje pastatyta internatinė mokykla, palei Salanto upę esanti dalis parko iškirsta, įrengtas stadionas, bėgimo takai. Parke yra nedideli tvenkiniai, nuo šlaito bėga šaltinis.
thumb|left|200px|Salantų miesto parko šlaitas su šaltiniu2012-2013 metais Salantų regioninio parko direkcija kartu su Valstybine saugomų teritorijų tarnyba prie LR Aplinkos ministerijos įgyvendino projektą „Saugomų teritorijų tvarkymas (II etapas)“, kurio metu sutvarkytas Salantų miesto parkas. Be kita ko pastatyta scena su vietomis žiūrovams, suolai, informaciniai stendai, dviračių stovai, įrengta transporto stovėjimo aikštelė prieigose, tilteliai, įrengta apšvietimo sistema, sutvarkyti privažiavimo keliai ir pėsčiųjų takai bei atlikti kiti darbai.
Denpasaras
Denpasaras – miestas Indonezijoje, Balio sostinė. Jame gyvena 788 445 žmonės (2010 m.), o metropolijoje – apie 2 mln. žmonių.
Istorija
Denpasaras buvo Badungo karalystės sostinė. Olandai užėmė Balį 1906 m. ir nusiaubė karaliaus rūmus.
1958 m. Denpasaras buvo Badungo ir Denpasaro regencijos sostine, o vėliau Balio provincijos sostine. Miestas sparčiai išaugo. Denpasarą sudaro 4 subrajonai: Vakarų Denpasaras, Rytų Denpasaras, Pietų Denpasaras ir Šiaurės Denpasaras.
Jurkiškė
Jurkiškė – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Švėkšnos, 2 km į rytus nuo kelio Švėkšna–Veiviržėnai, prie Graumenos (Šalpės kair. intakas) upelio. Ribojasi su Šnypšlių, Jurizdikos, Papjaunio, Gedminaičių (visi Švėkšnos sen.) ir Bareikų (Veiviržėnų sen.) kaimais. Jurkiškės kaime yra kapinynas (X-XI a.), nebenaudojamas smėlio – žvyro karjeras.
Istorija
Jurkiškės kaimas minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 8 šeimos. 1695 m. – 18 šeimų.
1923 m. Jurkiškės kaime buvo 11 ūkių ir 85 gyventojai, 1997 m. – 12 ūkių ir 25 gyventojai.
Uberaba
Uberaba  – miestas Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijos vakaruose, prie Uberabos upės, 481 km į vakarus nuo Belo Horizontės. Yra oro uostas, geležinkeliai į San Paulą, Braziliją, Belo Horizontę. Maisto, odos ir avalynės, tekstilės, cemento pramonė. Gyvulininkystės ir žemdirbystės (soja, cukranendrės, kava, kukurūzai) regiono prekybinis centras. Veikia 2 universitetai. Yra keletas parkų.
Istorija
Vietovės pavadinimas tupių kalba reiškia „žvilgantis vanduo“ (Y-beraba). Uberaba įkurta 1809 m., o miesto statusą įgijo 1836 m.
Alkoholizmas
Alkoholizmas (dar kitaip priklausomybės nuo alkoholio sindromas) – liguistas potraukis (priklausomybė) gerti alkoholinius gėrimus. Kitaip alkoholizmas gali būti apibrėžiamas kaip alkoholinių gėrimų vartojimas, trikdantis normalų žmogaus asmeninį, šeimyninį, socialinį ir darbinį gyvenimą.
Nors alkoholizmas išsivysto tik vartojant alkoholinius gėrimus, tačiau biologinis alkoholizmo išsivystymo mechanizmas nėra išaiškintas. Daugumai žmonių palyginus retas alkoholinių gėrimų vartojimas priklausomybės pavojaus nesukelia. Kaip svarbiausi alkoholizmo išsivystymui darantys įtaką veiksniai nurodomi žmogaus socioekonominė aplinka, genetinis polinkis. Psichikos sutrikimai gali pabloginti situaciją.
Alkoholizmas ilgainiui pakenkia nervų, širdies ir kraujagyslių sistemoms, vidaus organams, smegenims. Išsivysto depresija, demencija, tam tikros vėžio formos, hepatitas, kepenų cirozė, pankreatitas, lėtinis gastritas, osteoporozė. Alkoholizmas didina žmogžudystės, savižudybės, nusikalstamumo, išprievartavimo riziką. Gali atsirasti impotencija, menstruacijų sutrikimai ir kiti neigiami padariniai. Nėštumo metu alkoholio vartojimas gali pakenkti vaisiui, atsiliepti tolimesnei vaiko raidai, be to, tai didina persileidimo pavojų. Net ir saikingas gėrimas gali sukelti krūties vėžį.
Alkoholizmo požymiai
thumb|300px|right|Gryno alkoholio kiekis kiekvienam vyresniam nei 15 metų gyventojui įvairiose pasaulio šalyse 2016 m. ([[Pasaulio sveikatos organizacija|PSO duomenys). Lietuva pasauliniame kontekste išsiskiria aukštu alkoholio suvartojimo lygiu. Tačiau jo suvartojimas pastebimai mažėja pastaraisiais metais. Lietuviai išgeria 2 l daugiau daugiau nei Europos vidurkis, kuris vienam gyventojui nesiekia 10 l. ]]
Bene akivaizdžiausias alkoholizmo požymis – liguistas, nenuvaldomas noras išgerti. Savo poreikio nepatenkinęs asmuo darosi irzlus, piktas, agresyvus. Kiti būdingi priklausomybės nuo alkoholio požymiai yra abstinencijos sindromas ir padidėjusi organizmo tolerancija alkoholiui.
Dažnai, ypač vėlyvosiose stadijose, prasideda traukuliai, kaulų ir raumenų, galvos skausmai, alkoholinės psichozės, kurios reiškiasi kliedesiais, haliucinacijomis, atminties sutrikimu, sąmonės aptemimu. Išgėrus šie abstinencijos reiškiniai praeina.
Gydymas
Sergant alkoholizmu gydomos gretutinės ligos, pavyzdžiui, depresija antidepresantais, potrauminio streso sindromas psichoterapija.
Lietuvoje veikia ir anoniminių alkoholikų savitarpio pagalbos grupės.
FK Liepsna Klaipėda
Klaipėdos „Liepsna“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Klaipėdos.
Stasiškiai
Stasiškiais vadinami kaimai:
Mažosios Zariškės
Mažosios Zariškės – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Skriaudžių. Kolektyviniai sodai.
Predrag Stojaković
Karjeros pradžia
Krepšininkas gimė Kroatijoje, serbų Miodrago ir Brankos Stojakovičių šeimoje. Netrukus šeima pabėgo į Belgradą dėl prasidėjusio Jugoslavijos karo. 1994 Stojakovčius pirmą kartą išvyko žaisti išvykęs į užsienį – krepšininkas pasirašė kontraktą su PAOK klubu. Su šia komanda krepšininkas tapo Graikijos lygos vicečempionu 1998 metais.
Sakramento Kings ekipoje
Po sėkmingo sezono Graikijoje krepšininkas persikėlė rungtyniautį į NBA. Pirmus du sezonus Stojakovčius praktiškai nepakildavo nuo suolo, tačiau 2000–2001 metų sezone įvyko esminis lūžis – krepšininkas per kiekvieną mačą pelnydavo 20,4 taškus bei atkovodavo po 5,8 kamuolius. Sezoną krepšininkas baigė antroje vietoje sezono MVP rinkimuose. 2001–2002 metų sezone krepšininkas pirmą kartą dalyvavo NBA Žvaigždžių dienoje. Tame sezone Stojakovičius rinko 21,2 taško. 2002–2003 metų sezone krepšininko taškų vidurkis šiek tiek nukrito – 19,2 taškų per mačą, bet serbas dar kartą buvo išrinktas į Žvaigždžių dieną ir joje laimėjo tritaškių konkursą. Ta patį konkursą krepšininkas laimėjo ir 2001–2002 metų sezono Žvaigždžių dienoje.
Indiana Pacers ekipoje
2006 sausio 25 Stojakovičius buvo iškeistas į Roną Artestą ir atsidūrė „Pacers“ ekipoje. Tačiau čia neužsibuvo, nes buvo iškeistas „Hornets“ ekipai.
Orleano Hornets ekipoje
Krepšininkas puikiai pritapo naujoje komandoje, o lapkričio 14 mače su „Bobcats“ pelnė 42 taškus ir pagerino karjeros rekordą. Dėl traumų krepšininkui teko praleisti didžiąją 2007–2008 sezono dalį.
Toronto Raptors ekipoje
2010 m. lapkričio 20 krepšininkas buvo iškeistas Toronto "Raptors" ekipai, tačiau sužaidęs 2 rungtynes patyrė traumą ir 2011 m. sausio 20 d. buvo atleistas.
Dallas Mavericks
2011 m. sausio 25 d. pasirašė sutartį su Dallas "Mavericks" klubu. 2011 m. gruodžio 19 nusprendė baigti profesionalo karjerą.
Evaldas Grigaitis
Evaldas Grigaitis (g. 1987 m. rugsėjo 28 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas. Universalus žaidėjas, rungtyniavęs saugų ir puolimo grandyse.
Žaidėjo karjera
2010 m. perėjo į Marijampolės „Sūduvą“.
Nuo 2012 m. rungtyniavo Gargždų „Bangoje“.
Vėliau rungtyniavo žemesniųjų divizionų klubuose: MRU (2014 m.), Kazlų Rūdos „Šile“ (2015–2016 m. sezonuose), Tauragės „Taure“ (2017 m.), vėl Kazlų Rūdos „Šile“ (2018 m.), ir, galiausiai, Marijampolė City ekipoje (2019 m.).
Trenerio karjera
Dirba Marijampolės futbolo akademijoje (Marijampolės futbolo centre).
Kasmos slėnis
Kasmos slėnis - pakrantės slėnis Peru, Ankašo departamente, tarp Čimbotės ir Uarmėjo. Slėnį formuoja Kasmos ir Sečino upės, yra įsikūręs Kasmos miestas. Drėkinmoji žemdirbystė.
Kasmos slėnis - svarbi archeologinė sritis. II tūkst. pr. m. e. čia klestėjo Čavino kultūra. Yra Čankilijo, Sečino archeologinės vietovės.
Kazys Musteikis
Kazys Musteikis (1894 m. lapkričio 22 d. Stučiuose, Tauragnų valsčius – 1977 m. birželio 6 d. Čikagoje) – Lietuvos karinis ir valstybės veikėjas, Lietuvos kariuomenės brigados generolas.
Biografija
1915 m. baigė Oranienbaumo praporščikų mokyklą, 1915 m. I Pasauliniame kare tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, kovėsi fronte, buvo sužeistas. 1917–1918 m. – Lietuvių atskirojo bataliono Rovne vado E. Adamkavičiaus adjutantas. Grįžęs į Lietuvą stojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. Tarnavo apsaugos štabe, Vilniaus, Kauno komendatūrose. 1920–1921 m. – Automobilių bataliono šarvuočių būrio vadas, dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1921–1924 m. Šarvuočių diviziono, Šarvuočių rinktinės vadas.
1924 m. išvyko į Vieną, kur 1928 m. baigė aukštąją prekybos mokyklą. 1928 m. grįžo į kariuomenę, 1928–1930 m. Aviacijos viršininko padėjėjas (pavaduotojas), Karo mokyklos inspektorius, Aukštųjų karininkų kursų lektorius. 1930 m. išvyko į Briuselį, kur 1932 m. baigė generalinio štabo akademiją, paskirtas Lietuvos kariuomenės Vyriausiojo štabo Generalinio štabo valdybos 1-ojo skyriaus viršininku, 1934 m. laikinai ėjo Vyriausiojo štabo viršininko pareigas. 1934–1938 m. – Karo mokyklos viršininkas. 1937 m. brigados generolas. 1938–1940 m. XIX, XX ir XXI Ministrų kabinetuose krašto apsaugos ministras.
1939 m. kovo mėn. Vokietijai atplėšus Klaipėdos kraštą su generolu J. Černiumi pasiūlė A. Smetonai sudaryti vyriausybę ne vien iš tautininkų, pasiūlymas priimtas. 1939 m. rugsėjo mėn. prasidėjus Lenkijos–Vokietijos ir Antrajam pasauliniam karui rėmė Lietuvos neutralitetą, buvo prieš A. Hitlerio raginimą lietuviams pulti Vilnių. TSRS įteikus ultimatumą Lietuvai 1940 m. birželio 14–15 naktį vyriausybės posėdyje ragino atmesti jį ir ginklu priešintis TSRS kariuomenei. Birželio 15 d. jis iškvietė iš Marijampolės 9-ąjį pėstininkų pulką, kad šis pridengtų A. Smetonos pasitraukimą į Vokietiją ir simboliškai pasipriešintų TSRS kariuomenei, pulkas išžygiavo, bet Vilkaviškyje buvo sustabdytas. Tą pačią dieną pats pasitraukė į Vokietiją.
1941 m. per Vokietijos okupaciją grįžo į Lietuvą, 1942–1944 m. – Verslų ūkio inspekcijos direktorius Kaune. 1944 m. vėl pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į JAV. Dalyvavo lietuvių išeivijos visuomeninėje veikloje, buvo Karininkų ramovės seniūnas.
Šventoji (reikšmės)
Žodis šventoji gali reikšti:
Taip pat skaitykite:
Juki Ocu
(g. 1990 m. kovo 24 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Medvežjė
Medvežjė  – ilgas, siauras ledyninis ežeras JAV, Aliaskoje, Baranovo saloje, tuoj į pietus nuo Sitkos. Ilgis 1,6 km, plotis iki 0,32 km. Telkšo 74 m aukštyje virš jūros lygio, apsuptas kalnų. Krantai skardingi, statūs, beveik bemiškiai. Išteka upė į Sidabro užutėkį. Dėl siauro ir gilaus slėnio bei aplinkinių sniegynų ties Medvežjės ežeru temperatūra vidutiniškai 5 °C žemesnė nei Sitkoje.
Uzvilis
Uzvilis yra Šveicarijos šiaurės rytuose, Sankt Galeno kantone.
Medvežjė
Ežeras pavadintas rusų kolonizatorių ir reiškia „lokių ežeras“.
Uzvilis
Mieste yra 12 347 gyventojų.
Miestas yra netoli sienos su Turgau kantonu.
Gonaičiai
Gonaičiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Ylakių miestelio. 2006 m. buvo 17 sodybų.
miniatiūra|220px|left|Pakelės sodybos
Istorija
1923 m. įkurta pradinė mokykla, kurioje pirmoji mokytoja buvo Marcelė Raštikytė. Mokykla veikė iki 1970 m. ir joje iš viso yra dirbę 12 pedagogų.
1923 m. Gonaičių k. buvo 51 sodyba, 269 gyventojai, 1927 m. – 60 sodybų. 1949 m., Petrikų sodyboje, buvo sušauktas steigiamasis kolūkio susirinkimas ir įsteigtas „Žalgirio“ kolūkis.
Panemunės-Sovetsko aplinkkelio tiltas
Panemunės-Sovetsko aplinkkelio tiltas – statomas automobilių kelio tiltas per Nemuną, Lietuvos Respublikos ir Rusijos Federacijos Kaliningrado srities pasienyje. Tiltas yra svarbi europinio kelio E77 ir Lietuvos magistralinio kelio A12 dalis.
Tilto statybą organizuoja Rusijos Federacija. Kartu su tilto statybomis Lietuvos pusėje tiesiamas 4 km ilgio Panemunės miesto aplinkkelis, statomas 463 m tiltas ir 85 m estakada per Nemuno prataką, Rusijos pusėje – Sovetsko aplinkkelis.
Numatoma, kad naujasis tiltas leis perskirstyti eismo srautus – juo važiuos automobiliai, o 1967 metais statytas Karalienės Luizos tiltas taps pėsčiųjų tiltu.
WAPDA FC
„Water & Power Development Authority Football Club“, o trumpai WAPDA FC – Pakistano futbolo klubas iš Lahoro.
Namų rungtynes žaidžia „Garhi Shahu's Railway“ stadione.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1983 m.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Ventos seniūnija
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
Salvador Cabañas
Salvadoras Kabanjasas (Salvador Cabañas Ortega; g. 1980 m. rugpjūčio 5 d.) – buvęs Paragvajaus futbolininkas, Meksikos komandos Club América puolėjas.
Nors karjerą pradėjo Paragvajuje, sėkmingiausiai pradėjo žaisti Meksikoje, kur tapo rezultatyviausiu 2006 m. Meksikos Primera División žaidėju ir 2007 m. Copa Libertadores žaidėju.
2010 m. vasario 25 d. futbolininkas viename Meksiko barų sunkiai sužeistas šūviu į galvą. Žaidėjas išgyveno ir pradėjo greitai sveikti. Nors buvo manoma, kad žaidėjas į profesionalų futbolą nebegrįš, 2012 m. balandį, po dvejų metų reabilitacijos, Kabanjasas grįžo į futbolo aikštę.
Su nacionaline rinktine dalyvavo ir 2007 m. Copa America turnyre.
FK Okeanas Klaipėda
Klaipėdos „Okeanas“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Klaipėdos.
Vilniaus žinios
„Vilniaus žinios“ – Vilniuje leistų ir šiuo metu leidžiamo laikraščių pavadinimas.
„Vilniaus žinios“ – 1
thumb|150px|Litovskij vestnik, 1839 m. Svarbiausias Rusijos imperijos aneksuotoje Lietuvos laikraštis, 1834–1915 m. leistas Vilniuje lenkų ir rusų kalbomis (1864–1910 ir 1911–1915 m. – tik rusų kalba). 1834–1841 m. vadintas „Lietuvos kurjeriu“ (lenkiškai – Kuryer Litewski, rusiškai – Литовский вестник). Nuo 1841 m. lenkiškoji laida vadinta „Kurier Wileński“, o rusiškoji – „Виленский вестник“ („Vilniaus kurjeris“).
Po 1863–1864 m. sukilimo lenkiškoji laikraščio laida buvo uždaryta ir leidinys leistas tik rusų kalba. Nuo šiol „Виленский вестник“ aiškiau reiškė okupacinės rusų valdžios nuostatas, atvirai rėmė lietuvių spaudos lotyniškais rašmenimis draudimą, griežtai pasisakydavo prieš bet kokias lietuvių tautinio sąmoningumo apraiškas. Jį skaitė tik valdininkai, laikraščio tiražas tesiekė 1000 egzempliorių.
Bialovežos apskritis
Istorija
Apskritis įkurta 1920 m. gruodžio 12 d. iš Pružanų apskrities 3 valsčių ir Bresto apskrities 4 valsčių. Didžiausia gyvenvietė buvo Narevka su 1205 gyventojais. 1921 m. vasario 19 d. Dzmitrovičų, Dvarcų, Polovcų ir Viarchovičų priskirti Bresto apskričiai. 1922 m. rugpjūčio 1 d. apskritis buvo panaikinta, likę 3 valsčiai prijungti prie Bielsko apskrities.
Vilniaus žinios
„Vilniaus žinios“ – 1
1910–1911 m. Vilniuje vėl buvo leidžiamas dienraštis „Kurjer Wileński“. Po I pasaulinio karo lenkų užimtame Vilniuje nuo 1924 m. tokiu pat pavadinimu leistas dienraštis uždarytas 1940 m., Lietuvą okupavus Sovietų Sąjungai.
Bialovežos apskritis
Suskirstymas
Apskričiai įvairiu metu priklausė 7 valsčiai:
Tautinė ir religinė sudėtis
Pagal 1921 m. gyventojų surašymą apskrityje gyveno 17 879 gyventojai, kurių tautinė ir religinė sudėtis atrodė taip:
Vilniaus žinios
Ištakos
1865 m. spalio 5 d. aplinkraščiu Rusijos vidaus reikalų ministras Piotras Valujevas uždraudė visoje imperijoje spausdinti ir įsivežti iš užsienio lietuviškus leidinius lotynišku – lenkišku raidynu. Draudimui žodžiu pritarė ir caras Aleksandras II. Draudimas nebuvo įformintas įstatymu ir ši aplinkybė jau XX a. pradžioje leido lietuvių veikėjams teisme laimėti kelias bylas dėl jiems skirtų nuobaudų už lietuvių spaudos tradiciniu raidynu platinimą, tačiau jis galiojo ligi 1904 m. gegužės 7 d., kada buvo atšauktas. 1872 m. vidaus reikalų ministro aplinkraštis draudimą išplėtė ir lietuvių spaudai gotišku raidynu, vartotu Prūsijos lietuvių. Taip Rusijos valdžia apsidraudė, kad ši spauda nebūtų pradėta platinti Lietuvoje.
Indigo ežeras
Indigo ežeras  – ežeras JAV, pietryčių Aliaskoje, Baranovo salos vakarinėje pakrantėje, 16 km į pietryčius nuo Sitkos. Telkšo aukštai kalnuose, 746 m aukštyje virš jūros lygio. Susidaręs patvenktoje kalnų karoje. Ilgis 1,3 km, plotis iki 0,8 km. Šlaitai labai statūs. Vanduo indigo spalvos.
Vilniaus žinios
Ištakos
Draudimas nebuvo vaisingas – per 40 metų kirilica arba „graždanka" valdžiai pavyko išspausdinti tik 66 leidinius: 20 elementorių, 15 religinių knygų, 14 kalendorių, 7 beletristinius kūrinėlius ir 7 smulkesnius leidinius.
1868 m. pradėjo veikti M. Valančiaus iniciatyva sukurta slapto lietuvių spaudos leidimo Mažojoje Lietuvoje ir jos platinimo Lietuvoje sistema. Į spaudos leidybą įsijungė naujoji pasaulietinės lietuvių inteligentijos karta. Kūrėsi knygnešių organizacijos. 1883 m. pradėjo eiti pirmasis Lietuvai skirtas lietuviškas žurnalas „Aušra“, vadintas laikraščiu. Vėliau atsirado ir kitų. Sustabdyti šį procesą Rusijos valdžia nepajėgė. 1865 - 1904 m. Rytų Prūsijoje buvo išspausdinta 1830 leidinių, skirtų platinti Rusijos imperijoje.
Jau XIX a. pabaigoje Rusijos vyriausybė, matydama, kad lietuvių spaudos draudimas žlunga ir valdžiai daro ne tik ekonominių, bet ir politinių nuostolių, pradėjo svarstyti klausimą, ar neverta jį panaikinti, bet tik 1904 m. pavasarį ryžosi tai padaryti. Tais pačiais metais pradėjo eiti legalūs cenzūruojami lietuvių laikraščiai: Sankt Peterburge – savaitraštis „Lietuvių laikraštis“, Vilniuje – liberalinės pakraipos dienraštis „Vilniaus žinios“.
Laikraštis
thumb|250px|Paminklinė lenta Vilniuje, Vilniaus g. 25, kur 1909 m. įsikūrė Vilniaus žinių redakcija Laikraštį įsteigė ir leido Petras Vileišis. Redakcijos branduolį sudarė: P. Vileišis (redaktorius), kalbininkas Jonas Jablonskis, buvęs „Varpo“ redaktorius Jonas Kriaučiūnas, tuometinis „Varpo“ redaktorius Povilas Višinskis, Kazys Puida, Petras Klimaitis. Administratoriumi dirbo rašytojas Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, buhalteriu – dvarininkas Jonas Siabas.
Redakcija ir administracija iš pradžių įsikūrė Antakalnio g. 6 (dabar T. Vrublevskio g. 6), vėliau persikėlė į P. Vileišio namus. Rūsyje P. Vileišis įkurdino laikraščio spaustuvę, pirmame aukšte – redakciją ir administraciją, o viršutinis aukštas buvo skirtas nuomininkams.
Pirmasis dienraščio numeris išėjo 6000 egz. tiražu ir buvo palankiai sutiktas skaitytojų. 1905 m. pirmąjį pusmetį „Vilniaus žinias“ užsiprenumeravo 5613 skaitytojų iš Vilniaus, Kauno, Suvalkų, Gardino gubernijų, Sibiro, Latvijos, Lenkijos, Suomijos, Rusijos, JAV. Tačiau Vilniuje laikraščio būdavo išplatinama vos 150 egz. Dienraščio turinį sudarė žinios iš Petrapilio ir Maskvos agentūrų, korespondencijos iš Lietuvos miestų, miestelių ir kaimų, žinutės apie lietuvių gyvenimą JAV, Prūsijoje, Latvijoje, Rusijoje. Spausdino straipsnius apie visuomeninį, politinį, kultūrinį gyvenimą, skelbė grožinius kūrinius, vertimus iš užsienio kalbų, literatūros kritiką, beletristiką. „Vilniaus žinioms“ rašė Jonas Biliūnas, Mykolas Biržiška, Jonas Gurauskis, Konstantinas Jasiukaitis, Kleopas Jurgelionis, Vincas Kapsukas, Pranas Mašiotas, Marija Pečkauskaitė – Šatrijos Ragana, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Ona Pleirytė-Puidienė, Antanas Vienuolis, Žemaitė.
Tačiau nuo 1905 m. redakcijoje prasidėjo nesutarimai dėl laikraščio krypties, politinių ir kalbos dalykų. Radikaliojo lietuvių tautinio sąjūdžio sparno vadovams „Vilniaus žinios„ pasirodė besąs labai atsargus ir patiklus caro valdžiai. P. Vileišis bei apie naująjį dienraštį besitelkiantys nuosaikieji liberalai bijojo jame kelti svarbias socialines ir politines problemas – labiau bandė parodyti kultūrinių - šviečiamųjų tautos poreikių svarbą žadinant tautinę savimonę. Be to, dienraštis, deklaruodamas tautos vienybę ir skelbdamasis „bepartiniu“ organu, veikė ir nepartinę inteligentiją, ir valstietiją, t. y. pretendavo į tuos pačius sluoksnius, kaip ir Lietuvos demokratų partija ir tapo politinio konkurento, o ne partnerio organu.
Iš redakcijos išėjo J. Jablonskis ir P. Višinskis. Laikraštis neteko didelės dalies prenumeratorių (jų sumažėjo iki 3000), tapo nuostolingas ir 1907 m. balandžio 7 d. nustojo ėjęs. Po dviejų mėnesių P. Vileišis dienraščio leidimą atnaujino, o nuo 1907 m. rugpjūčio 21 d. „Vilniaus žinias“ perėmė Pasitikėjimo bendrovė, kuriai vadovavo Jonas Vileišis, Stasys Matulaitis ir Vladimiras Zubovas. Redakcijoje dar dirbo Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Mykolas Biržiška, Adolfas Vėgėlė. Redaktoriumi tapo Jonas Vileišis. Tačiau, kai vėl pritrūko lėšų, o prenumeratorių visai sumažėjo, 1909 m. kovo 17 d. dienraščio leidyba nutrūko. Iš viso išėjo 1175 numeriai.
Spaustuvė
thumb|240px|Paminklinė lenta Vilniuje, Vilniaus g. 39, kur buvo spausdinamos Vilniaus žinios „Vilniaus žinių“ spaustuvė – pirmoji lietuviška spaustuvė, įsteigta po 40 metų atgavus spaudą lotyniškomis raidėmis.
Veikė Vilniuje 1904–1910 m., savininkas – Petras Vileišis. Vilniaus gubernatoriaus leidimą steigti spaustuvę P. Vileišis gavo 1904 m. rugsėjo 7 d. su teise spausdinti leidinius tik lietuvių kalba. 1906 m. balandžio 8 d. buvo gautas leidimas spausdinti ir visomis Europos kalbomis.
Spaustuvę įrengti padėjo ir jai iki 1906 m. vadovavo Martynas Kukta. Joje buvo 2 spausdinimo mašinos, 2 spausdinimo staklės, įvairaus šrifto komplektai, vidaus degimo variklis. Dirbo 18-20 darbininkų. Patalpas Vilniaus g. 10 (dabar Vilniaus g. 36/6) Vileišis nuomojo. 1906 m. gruodžio mėnesį spaustuvę perkėlė į ką tik pastatytus savo namus Antakalnyje. Veiklos pradžioje spaustuvė buvo pirmaujanti, tačiau Vilniuje atsiradus daugiau tokių įmonių, produkcijos vis mažėjo. 1910 m. Vileišis savo spaustuvę uždarė, o įrengimus pardavė spaustuvininkui Vitoldui Kopecui.
„Vilniaus žinių“ spaustuvė lietuvių kalba išleido 158 spaudinius ir 13 natų sąsiuvinių, taip pat nemažai atvirukų. Tarp jų: 2 paties P. Vileišio knygutes, 20 knygų visuomenine tematika, 9 – medicinos, 28 – religines, 26 – grožinės literatūros knygas. Spausdino ir vadovėlius mokykloms, lietuvių tautosakos rinkinius, informacinius leidinius. 1905-1909 m. čia buvo renkamas pirmasis lietuviškas dienraštis „Vilniaus žinios“, taip pat kitų leidėjų periodiniai leidiniai – „Šviesa“, „Lietuvos bitininkas“, „Goniec Codzienny“.
Knygynas
„Vilniaus žinių“ knygynas – pirmasis lietuviškas knygynas, įsteigtas Vilniuje 1904 m. spalio 25 d. Veikė iki 1912 m. Miesto salės namo pirmame aukšte, Aušros Vartų g. 5 (dabar Lietuvos nacionalinė filharmonija), nuo 1910 m. – Antakalnio g. 24. Savininkas Petras Vileišis.
Prekiavo „Vilniaus žinių“ spaustuvės leidiniais ir kita lietuviška spauda, išleista tiek Lietuvoje, tiek užsienyje. Ypač propagavo spaudos draudimo laikotarpio leidinius. Čia buvo parduodamos ir visos P. Vileišio (P. Nėrio) parašytos bei išverstos knygeles. Knygynui vadovavo Marija Šlapelienė – Piaseckaite, jai talkino Elena Brazaitytė ir Antanina Davydauskaitė.
Knygynas tapo lietuvių kultūros veikėjų, rašytojų, leidėjų susibūrimo centru. Ne Vilniaus gyventojams knygas siųsdavo paštu, Lietuvos knygų pirkliams knygas parduodavo išsimokėtinai. Prekiaudavo ir periodine spauda, ją prenumeruodavo. Apie knygyne esančius leidinius informavo „Vilniaus žinių“ Petro Vileišio knygyno katalogas“. 1905–1908 m. pasirodė 4 tokie katalogai. 1912 m. pabaigoje Petras Vileišis knygyną likvidavo, o knygas nupirko Marija Šlapelienė, kuri kartu su vyru Jurgiu Šlapeliu Vilniuje įkūrė savo knygyną (veikė iki 1945 m.).
„Vilniaus žinios“ – 3
thumb|2004 m. birželio 18 d. Vilniaus žinios „Vilniaus žinios“ – savaitraštis Vilniaus miesto gyventojams ir svečiams, einantis nuo 2003 m. Leidžiamas 30 000 egz. tiražu kiekvieną penktadienį, informuoja apie visos savaitės šalies įvykius. Jame pateikiamos sostinės aktualijos, nušviečiami svarbiausi ekonominio ir politinio visos Lietuvos gyvenimo įvykiai, supažindinama su įdomiausiomis kultūros naujienomis, pasaulio įvairenybėmis, teisėtvarkos aktualijomis.
Vyriausieji redaktoriai
Ryan Nicholas
Ryan Nicholas (g. 1991 m. rugpjūčio 20 d.) – JAV krepšininkas, rungtyniavęs Lietuvoje.
Dalyvavo 2014 metų NBA naujokų biržoje, tačiau pašauktas nebuvo. 2014–15 metų sezone profesionalo karjerą pradėjo rungtyniaudamas aukščiausioje Vokietijos lygoje – Veisenfelso „Mitteldeutcher“ klube. Antroje sezono pusėje persikėlė rungtyniauti į Alytaus „Dzūkija“ ekipą.
Jiao Liuyang
Jiao Liuyang (, g. 1991 m. rugpjūčio 6 d.) – Kinijos plaukikė. Olimpinė čempionė.
Biografija
2005 m. Kinijos žaidynėse Jiao pelnė sidabro medalį. 2006 m. Azijos čempionate plaukikė laimėjo 200 m plaukimą peteliške ir pasiekė čempionato rekordą. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Jiao tapo vicečempione. 2011 m. pasaulio čempionate Kinijos plaukikė pirmą kartą tapo pasaulio čempione individualioje rungtyje. 2012 m. olimpinėse žaidynėse Jiao pirmą kartą tapo olimpine čempione ir pagerino olimpinį rekordą.
Kazuja Jamamura
(g. 1989 m. gruodžio 2 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2010 m., su ja dalyvavo 2012 m. olimpinėse žaidynėse.
Steponiškis (reikšmės)
Steponiškiu vadinami kaimai šiaurinėje Lietuvoje:
Adomas Jurgis Čartoriskis
Adomas Jurgis Čartoriskis (, 1770 m. sausio 14 d. Varšuva – 1861 m. liepos 1 d. Montfermėjus,, Prancūzija) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Čartoriskių herbo kunigaikštis, politikas, Abiejų Tautų Respublikos, Rusijos imperijos ir Lenkijos karalystės valstybės ir karinis veikėjas. Palaidotas Monmoransi Šv. Martyno bažnyčioje.
Biografija
thumb|left|150px|Adomas Jurgis Čartoriskis jaunystėje thumb|left|150px|Adomo Jurgio Čartoriskio žmona su vaikais Kilęs iš Lietuvos didikų Čartoriskių giminės. Tėvas Adomas Kazimieras Čartoriskis, motina rašytoja Izabelė Fleming. Brolis Konstantinas Adomas Čartoriskis, sesuo rašytoja Marija Viurtembergietė.
Šeima
Žmona Ona Sofija Sapiegaitė, Aleksandro Antano Sapiegos duktė. Sūnūs Vitoldas Čartoriskis, Vladislavas Čartoriskis. Duktė Izabelė Elžbieta Čartoriska, dailininkė mėgėja, meno kolekcininkė. Ištekėjo už lenkų žemvaldžio Jano Dzielinskio, vaikų nesusilaukė.
Valstybės tarnyba
Kūrė planus padedant Rusijos imperijai atkurti Lenkijos valstybę, 1805 ir 1811 m. kartu su Aleksandru I mėgino juos įgyvendinti. 1803–1824 m. buvo pirmasis reorganizuoto Vilniaus universiteto ir Vilniaus švietimo apygardos kuratorius. Po 1812 m. karo daug prisidėjo prie Lenkijos karalystės įkūrimo, 1815–1830 m. Lenkijos senatorius vaivada, Administracinės tarybos narys. Prasidėjus 1831 m. sukilimui Laikinosios vyriausybės pirmininkas. Po sukilimo emigravo, nuo 1833 m. gyveno Paryžiuje. Buvo konservatyvaus lenkų emigrantų sparno, būsimų „baltųjų“ ideologinis vadovas, politinio ir kultūros centro Hotel Lambert steigėjas.
Jo politinė koncepcija buvo panslavistinė, iki 1831 m. sukilimo iš esmės rusofiliška. Jis manė, kad atkurtoji Lenkijos valstybė ir Rusijos imperija turi sudaryti glaudžią sąjungą, jų pagrindiniai priešai būtų buvę Austrija ir Prūsija. Atmetė Lietuvos didžiosios kunigaikštystės savarankiškumo idėją. Po sukilimo ėmė labiau orientuotis į Vakarų Europos valstybes, ypač į Prancūziją. Skatino Vidurio Europos slavų tautų bendradarbiavimą bei išsivaduojamąją kovą.
Dominikonų pasauliečių brolija
Dominikonų pasauliečių brolija - religinė brolija, kitaip vadinama dominikonų trečiuoju ordinu.
Georgo Biuchnerio premija
thumb|right|Georg Büchner 1879 m. Georgo Biuchnerio premija įsteigta 1923 m. Iš pradžių buvo teikiama menininkams, susijusiems su Heseno žeme. 1951 m. Heseno žemės kultūros ministras, Darmštauno miesto magistras bei Vokietijos kalbos ir poezijos akademija ją pavertė literatūrine premija. Nuo tada premiją, pervadinta į Vokietijos literatūrinę premiją, kiekvienais metais teikia Akademijos prezidiumas, į kurį įeina po vieną Heseno žemės ir Darmštato miesto atstovą. Pagerbiami vokiškai rašantieji autoriai, savo darbais nusipelnę vokiečių literatūrai. Pradžioje buvusi 1000 DM premija nuo 1989 m. padidinta iki 60 000 DM. Priimdamas apdovanojimą premijos laureatas turi pasakyti kalbą.
Dominikonų pasauliečių brolija
Brolija veikia prie dominikonų ordino. Vadovaujasi savo regula. Priklauso vyskupijų kunigai ir pasauliečiai. Nešioja mažą dominikonų škaplierių, kunigai vienuolyne gali dėvėti dominikonų drabužius. Visi Dominikonų pasauliečių broliai gali būti laidojami su dominikonų abitu.
Dėsto religiją mokyklose, teologiją ir filosofiją universitetuose, seminarijose, bendradarbiauja religinėje spaudoje, užsiima karitatyvine veikla. Nuo 1994 m. kasmet rengia Tomo Akviniečio studijų tarptautinę mokyklą.