cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1008 m.
1008 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Spalis
Kūrybinis rašymas
Kūrybinis rašymas – bet koks rašymas, kuris peržengia normalios profesionaliosios, žurnalistinės, akademinės ar techninės literatūros formų ribas, tipiškai atpažįstamas pagal pabrėžiamą pasakojamąjį meną, veikėjų plėtojimą ir literatūrinių tropų naudojimą. Dėl netikslaus apibrėžimo, net tokios rašymo formos kaip apybraiža gali būti laikomos kūrybinėmis, net jeigu jos priklauso žurnalistikai, dėl juose į pasakojimą ir veikėjų plėtojimą telkiamo dėmesio. Tiek grožinės, tiek negrožinės literatūros kūriniai patenka į šią kategoriją, įskaitant ir tokias formas kaip romanai, biografijos, apsakymai ir eilėraščiai.
Nimbos apskritis
Nimbos apskritis  – Liberijos apskritis, esanti šalies šiaurinėje pusėje, Gvinėjos ir Dramblio Kaulo Kranto pasienyje. Administracinis centras – Sanikeli. Tai didžiausia pagal plotą ir antra pagal gyventojų gausą šalies apskritis.
Tarpūnžuvės
Tarpūnžuvės (Elopiformes) – kaulinių žuvų būrys, kuriam priklauso dvi šeimos su 8 rūšimis.
Nimbos apskritis
Geografija
Paviršius daugiausia kalnuotas, kylantis į šiaurėje stūksantį Nimbos kalną. Kasama geležies rūda. Daug kur veši miškai, yra įsteigtos saugomos teritorijos – Nimbos nacionalinis miškas ir Gio nacionalinis miškas. Teka Sestoso, Sent Džono, Mani, Nipuės, Ja upės.
Vyrauja danų tautos gyventojai, taip pat yra mandinkų, kranų, basų.
Didesnės gyvenvietės: Ganta, Sanikeli, Jekepa, Tapeta, Kanplė.
Administracinis suskirstymas
Apskritis padalinta į 17 rajonų:
FC Nitra
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
136 m. pr. m. e.
'''136 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Slavsko miesto gyvenvietė
Slavsko miesto gyvenvietė  – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Slavsko municipaliniame rajone. Centras – Slavskas. 2011 m. buvo 7 544 gyventojai, iš jų 5 835 mieste.
Istorija
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi pietvakariuose su Bolšakovo kaimo gyvenviete, šiaurėje su Timiriazevo kaimo gyvenviete, rytuose su Sovetsko miestu, pietryčiuose su Nemano rajono Žilino kaimo gyvenviete.
Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.
Kaliningrado srities įstatymu Nr. 261 Slavsko miesto gyvenvietę sudaro:
Šaltiniai
Slawsk
Aukštumų marių kalba
Aukštumų marių kalba (Кырык мары йӹлмӹ) – finougrų kalbų šeimos kalba, vartojama aukštumų marių, gyvenančių Rusijoje, Marių Respublikos vakariniuose rajonuose, bei gretimuose Kirovo ir Žemutinio Naugardo sričių rajonuose. Paprastai laikoma viena iš dviejų marių kalbos tarmių (su pievų marių kalba). Kalbančiųjų skaičius – 36,8 tūkst. žmonių.
Patarmės
Aukštumų marių kalba turi dvi patarmes: aukštumų (dešiniakrantėje Volgos pusėje) ir miškų (kairiakrantėje Volgos pusėje). Bendrinė kalba remiasi aukštumų patarmės Jelasovo šnekta.
Raštas
Kalba užrašoma kirilicos pagrindu sukurtu raidynu:
Naudojimas
Aukštumų marių kalba leidžiami laikraščiai „Žerė“ ir „Jemdiu Ly!“, literatūrinis žurnalas „U Sem“, veikia vietinė radijo stotis.
Čangdžou
Čangdžou  – miestas rytų Kinijoje, Dziangsu provincijoje, Jangdzės žemupio pietinėje pakrantėje (Jangzdės deltoje), prie Didžiojo Kinijos kanalo. Turi prefektūros statusą. Svarbus transporto mazgas: upių uostas, oro uostas, geležinkelio stotis. Mašinų (traktorių, lokomotyvų, dyzelinių variklių), metalurgijos, elektronikos, tekstilės, chemijos pramonė. Veikia keletas universitetų. Yra Kinijos dinozaurų parkas, Tianingo dzen šventykla ir pagoda (įkurta Tangų dinastijos laikais, atstatyta 2007 m.). Čangdžou žymus tradicine šukų gamyba.
Echidna aukštyn
right|150px|thumb|Echidna aukštyn ženklas„Echidna aukštyn“ – kintantis muzikanto ir rašytojo Ramūno Jaro muzikinis projektas, suformavęs kultinių gerbėjų ratą („cult following“). Nuo 2010 m. R. Jaras „Echidną aukštyn“ vadina viena iš savo kuriamos muzikos koncepcijų, išreiškiančią ne avangardinį, pop, rap ir rock stilių. Geriausiomis „Echidna aukštyn“ dainomis laikomos „Tomas!“ ir „Nida!“
Istorija
Koncepciją R. Jaras pirmą kartą subūrė 1990 metais. Greičiausiai grupės genezės vieta buvo „Pegaso“ kavinė Kauno centre. Tais metais buvo sukurtos niekur neskelbtos dainos „Viešpatis Songaila“, „Aš motociklą pirkau“ ir kitos. „Echidna aukštyn“ repetavo Kauno 28-osios vidurinės mokyklos (dab. „Atžalyno“) salėje, „Atgajos“ patalpose ir LMTA Kauno fakultete.
Pirmasis repo stiliaus kūrinys „Jisai iškrito“ nuskambėjo Lietuvos radijo laidoje „Top 10“ 1991 metais.
R. Jaras „Echidnoje aukštyn“ kūrė įvairiais stiliais, nuo roko, džiazo iki avangardo. Nuo 1996 m. „Echidna aukštyn“ atlieka, įkūrėjo žodžiais sakant, tik „suprantamą“ muziką, t. y., muziką su ritmu ir melodija. Nuo 1996 m. eksperimentinę, new age ir noise stilių muziką autorius ėmė kurti savo koncepcijai ENDICHE VIS.SAT.
Autorystė
Tik daina „Žalgieris“ priklauso Konstantino Kružiko plunksnai. Kiti kūriniai sukurti Ramūno Jaro.
Leidiniai
Esama į leidinius nesurinktų atskirų dainų, tarp kurių paminėtina radijo stotyse skambėjusi „Pornografija“.
„Echidna aukštyn“ įrašų galima rasti Lietuvos FTP serveriuose, ją dažnai transliuoja Vilniaus radijo stotis A2.
Koncertai
Pirmą kartą ansamblis koncertavo 1993 m. vasarą, Kaune. Tai buvo penkių koncertų ciklas, kurie vyko geležinkelio stotyje, ant kelto, inkaruojamo Nemuno viduryje, Laisvės alėjoje prie Muzikinio teatro, prie Soboro bei Menininkų namuose.
2007 m. balandžio 14 grupė grojo Vilniaus „Gyvas DIY“ klube, renginyje PERINEUM NOISE FEST.
2007 m. spalio mėn. grupė grojo „Antipop's“ festivalyje Kaune.
Čia pateiktas neišsamus koncertų sąrašas. Šiuo metu Ramūnas Jaras kaip „Echidna aukštyn“ koncertuoja retai.
Nariai
„Echidna aukštyn“ kviestinius muzikantus galima suskirstyti į dažniau grupėje grojančius ir kelis ar vieną kartą pasirodžiusius atlikėjus.
Grupės veikloje dažniau pastebimi muzikantai:
Grupės veikoje dalyvauja retai:
Grupės veikoje nedalyvauja: Ramūnas Jaras teigia, kad grupėje iš viso grojo apie penkiasdešimt žmonių.
Polandas (Kiribatis)
Polandas – tai vienas iš keturių kaimų Kiritimati saloje (Kalėdų Sala), Kiribatyje. Kaimas buvo pavadintas Lenkijos vardu, nes buvo atvykęs lenkų tyrėjas, kuris padėjo kaimiečiams.
Vieta
Polandas yra vakarinėje salos dalyje.
Demografija
Polende gyvena 235 žmonės (2005), ir yra mažiausiai apgyvendintas gyventojus turintis kaimas.
Platinum
Platinum – penktasis studijinis amerikiečių kantri atlikėjos Miranda Lambert albumas, išleistas 2014 m. birželio 3 d. Per pirmą savaitę JAV buvo parduota 180 tūkstančių albumo kopijų ir jis debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Tai buvo pirmasis atlikėjos albumas, užėmęs pirmąją vietą šalyje. Taip pat tai buvo penktasis iš eilės jos albumas, debiutavęs pirmoje vietoje kantri muzikos tope.
2015 m. albumas laimėjo „Grammy“ apdovanojimą geriausio kantri albumo kategorfijoje.
FK Chudža Karimov
Dastayi Futboli Chudža Karimov  – buvęs Tadžikijos futbolo klubas iš Chursono vietovės, iki 2003 m. žinomos Gozimaliko pavadinimu.
Istorija
Įkurtas 1995 m. Žaidė aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
2004 į užsienį išvykus klubo šeimininkui, liko be paramos ir po 22 turų buvo pašalinti iš pirmenybių.
Komanda išformuota, o klubas likviduotas.
Pavadinimų kaita:
Durų šaulys
Istorija
Sraigtasparnių durų šauliai atsirado Vietnamo karo metu, kai pirmą kartą imta plačiai naudoti sraigtasparnius. Sraigtasparniuose UH-34 ir UH-1 oro šauliais tapo borto technikai (įgulos nariai, atsakingi už sraigtasparnio techninė priežiūrą). Tolesnėje karo eigoje durų šauliais dažniausiai būdavo ne oro pajėgų kareiviai, o, pvz., jūrų pėstininkai, pasisiūlantys būti durų šauliais. Taip sraigtasparniuose paprastai būdavo tiek borto technikas (galintis šaudyti borto ginklais), tiek durų šaulys. Pradžioje durų šaulio ginklas (paprastai kulkosvaidis M60) būdavo montuojamas ant sukiojamo stovo, kad kulkosvaidį būtų galima patogiai taikyti ir kad jis būtų stabilus. Vėliau kulkosvaidžius ėmė pririšti tampriomis virvėmis, taip kulkosvaidis pasidarė labai manevringas. Durų šaulys pasidarė labai judrus, jis galėdavo šaudyti iki tol neprieinamais kampais. Patiems durų šauliams irgi tekdavo prisirišti, kad neiškristų iš sraigtasparnio.
Durų šaulio pareigos nebuvo labai populiarios, nes šaudymas kulkosvaidžiu pro atviras sraigtasparnio duris buvo pavojingas. Šiandien tokie sraigtasparniai kaip UH-60 turi du kulkosvaidžius, kurie šaudo pro du langus, esančius už pilotų nugarų. Sraigtasparniai CH-46, CH-47 ir CH-53 turi papildomą kulkosvaidį, kuris šaudo nuo galinės aparelės. Sraigtasparniai UH-1 (juos tebenaudoja JAV jūrų pėstininkai) tebenaudojami kaip Vietnamo kare, iš juo tebešaudoma pro atviras šonines duris.
Veru apskritis
Veru apskritis (, ver. Võro maakund) arba Veruma (Võrumaa) – viena iš 15 Estijos apskričių, esanti šalies pietryčiuose. Šiaurėje ribojasi su Pelvos apskritimi, o vakaruose – su Valgos apskritimi. Pietuose turi sieną su Latvija, rytuose – su Rusija. Administracinis centras – Veru.
Geografija
Šiaurinė ir vakarinė apskrities dalys – lygumos ir žemumos, o pietryčiuose iškilusi aukščiausia Estijoje Hanijos aukštuma (aukštis iki 318 m, Sūr Munamiagio k.).
Gyventojai
Apskrityje gyvena beveik 3 % Estijos gyventojų. Dauguma gyventojų – estai, tačiau yra nemažai rusų. Veru apskritis apima Veru etnografinį regioną. Tankiau gyvenama centrinė ir vakarinė apskrities pusė, o aukštumose gyventojų mažiau. Miestai:
Administracinis skirstymas
Miestų savivaldybės: Kaimų savivaldybės:
Polibijus
Polibijus (gr. Πολύβιος; lot. Polybius g. apie 203 m. pr. m. e. – m. apie 120 m. pr. m. e.) – senovės graikų politinis veikėjas, istorikas, rašytojas, gyvenęs III a. pab. – II a. 4-3 deš. pr. m. e.
Biografinių duomenų apie Polibijaus gyvenimą yra išlikę itin nedaug. Pats graikas savo veikale „Visuotinė istorija“ apie save pateikia negausias fragmentiškas žinias. Duomenų apie Polibijų ir jo gyvenimą yra išlikę graikų ir romėnų istorikų darbuose, graikų politiką minėjo Titas Livijus, Strabonas, Plinijus Vyresnysis, Plutarchas, Pauzanijas, Amianas Marcelinas ir kiti Antikos rašytojai.
Gimimo metai
Polibijus gimė kilmingoje graikų politinio veikėjo Likorto šeimoje Megalopolio mieste, Pietų Arkadijoje. Polibijaus tėvas Likortas buvo įtakingas Achajų sąjungos politinis veikėjas bei įžymus karo strategas. Duomenų apie tikslią Polibijaus gimimo datą neišliko. Istoriografijoje vyrauja įvairios nuomonės, tad graikų politiko ir istoriko gimimas dažnai datuojamas su penkerių – dvidešimties metų paklaida. Vienintelis mūsų dienas pasiekęs liudijimas apie Polibijaus amžių priklauso Pseudo – Lukianui, kuris rašė, kad „Polibijus, Likorto sūnus iš Megalopolio, grįždamas iš lauko, nukrito nuo žirgo ir nuo to susirgęs mirė, būdamas aštuoniasdešimt dvejų metų amžiaus“. Atsižvelgiant į Pseudo – Lukiano darbe aptinkamus chronologinius netikslumus, rašytojo pranešimas apie Polibijaus amžių vertinamas atsargiai.
Pats Polibijus savo „Visuotinėje istorijoje“ užsimena, jog 181–180 m. pr. m. e., kada jis buvo paskirtas su pasiuntinybe į Egiptą, pagal Achajos sąjungos įstatymus dar nebuvo pasiekęs amžiaus, leidžiančio vykdyti rimtas valstybines pareigas. Tačiau ir ši Polibijaus užuomina neatskleidžia tikslesnės graikų istoriko gimimo datos dėl to, jog nėra žinoma, kokio amžiaus vyrai, trisdešimtmečiai ar keturiasdešimtmečiai, galėdavo aktyviai dalyvauti sąjungos politinėje veikloje. Istorikų pastangos nustatyti Polibijaus gimimo datą remiantis antraeiliais šaltiniais taip pat nedavė apčiuopiamų rezultatų, dėl to graikų politiko ir istoriko gimimą derėtų datuoti paskutiniuoju III a. pr. m. e. dešimtmečiu.
137 m. pr. m. e.
'''137 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Polibijus
Išsilavinimas
Polibijus buvo aukštos erudicijos žmogus. Jam puikiai buvo žinomi visi graikų literatūros šedevrai, ne kartą „Visuotinėje istorijoje“ yra cituojama Homero "Odisėja" ir "Iliada", taip pat Hesiodo, Simonido, Pindaro, Euripido ir kitų graikų kūriniai. Polibijus buvo puikus ir tuometinės istoriografijos žinovas. Nors jo kūrinyje graikų istoriografijos korifėjai, tokie kaip Herodotas ir Ksenofontas, yra minimi gana retai (Polibijus Tukidido neminėjo), tyrinėtojų nuomone, šie padarę didžiulę įtaką Polibijaus istorijos rašymui ir joje vartojamai terminijai.
Graikų istorikas buvo susipažinęs ne tik su senaisiais graikų istoriografijos tėvais. Polibijus gana gerai išmanė savo amžininkų, helėninio laikotarpio istorikų darbus, jam buvo žinoma tuometinė graikų (Euforas, Timajas, Aratas ir kt.) ir romėnų (Fabijus Piktoras ir Aulas Postumijus Albina) istoriografija. Būsimasis istorikas gerai išmanė ir graikiškos retorikos teoriją, kuri padarė didžiulę įtaką didžiausiam Polibijaus veikalui – „Visuotinei istorijai“.
Didžiausi graikų politiko ir istoriko pomėgiai buvę medžioklė bei jodinėjimas. Tai buvo tradiciniai graikų aristokratijos laisvalaikio užsiėmimai, kurių Polibijus neišsižadėjo iki pat savo gyvenimo saulėlydžio.
Po trijų pakopų lavinimo sistemos visi graikų berniukai turėdavo dalyvauti privalomose kariniuose mokymuose. Skurdžiausių graikų sūnūs čia tapdavo lengvaisiais pėstininkais, vidutinio socialinio sluoksnio graikų atžalos – sunkiaisiais pėstininkais, na, o turtingųjų ir kilmingųjų atstovai tarnaudavo kavalerijos gretose. Karinis išsilavinimas reikalavo ir teorinių žinių. Dėl to Polibijus turėjo išmanyti karinę topografiją, astronomiją, matematiką bei geometriją. Tarytum tai patvirtindamas, pats Polibijus savo „Visuotinėje istorijoje“ prasitaria mokęsis geometrijos. Išsamūs istoriko pasakojimai apie sritis, kur vykdavo kariniai konfliktai, taip pat liudija apie puikias Polibijaus topografijos ir astronomijos žinias. Vėliau Polibijus išgarsėjo kaip puikus karinės teorijos specialistas. „Visuotinėje istorijoje“ yra išlikusios mūsų laikų nepasiekusio Polibijaus veikalo „Apie taktiką“ ištraukos. Minėtas kūrinys apie karo meną buvo gerai žinomas ir vėlyvesnio laikotarpio karo reikalų žinovams.
Pirmoji Polibijaus pasiuntinybė
Būsimasis „Visuotinės istorijos“ autorius nuo pat mažens buvo ruošiamas valstybinei tarnybai. Polibijaus tėvas Likortas ilgą laiką užėmė aukščiausias graikų Achajų politinės lygos pareigybes, t. y. net keturis kartus buvo išrinktas Achajų sąjungos strategu. Apie Polibijaus tėvo politinę veiklą yra žinoma nuo 192 m. pr. m. e., kada Likortas, tuo metu buvęs sąjungos hiparchu, sėkmingai vedė karinius veiksmus prieš Spartos tironą Nabisą. Vėliau Likortui teko dalyvauti pasiuntinybėse į Romą ir Aleksandriją. Apie 182 m. pr. m. e., trečiąkart tapęs vyriausiuoju sąjungos strategu, Likortas sugebėjo į Achajų sąjungą įtraukti tam besipriešinančią Meseniją.
Polibijaus politinės karjeros pradžia šaltiniuose užfiksuota 180 m. pr. m. e. Jaunasis politikas drauge su savo tėvu buvo paskirtas pasiuntiniu į Egiptą. Sužinojus apie Egipto valdovo Ptolomėjaus V mirtį, pasiuntinių kelionė buvo atšaukta. Rimtoji Polibijaus politinė veikla prasideda 169 m. pr. m. e. ir yra glaudžiai susijusi su Trečiuoju Makedonijos karu (171–167 m. pr. m. e.).
Pasiuntinybė Trečiajame Makedonijos kare
Per pirmuosius karo metus romėnai perprato graikų poziciją bei puikiai nutuokė apie jiems nepalankių politinių jėgų vyravimą Achajų sąjungoje. Karo pradžioje, romėnams pareikalavus graikų paramos, graikai Romos legionams į pagalbą Chalkidės apsaugai pasiuntė vos tūkstantį karių. Vėliau, spaudžiant romėnams, papildomai buvo suteikta pusantro tūkstančio lengvai ginkluotų vyrų parama. Žinant, kad tuo metu Achajų sąjungai priklausė 30 – 40 tūkstančių kariuomenė, jų pagalba romėnams gali būti vertintina kaip simbolinė. Patyrę graikų nuotaikas bei perpratę sąjungos strategiją, romėnai be gailesčio pradėjo siaubti graikų miestus. 169 m. pr. m. e. karo veiksmai, vadovaujami romėnų konsulo Kvinto Marcijaus Filipo, persikėlė į Makedoniją. Pasikeitusi situacija bei išaugęs romėnų pranašumas kare su Makedonija nulėmė Achajų sąjungos pozicijos pasikeitimą Romos atžvilgiu. 350px|dešinėje|miniatiūra|Makedonijos valdovas Persėjas
169 m. pr. m. e. Achajų sąjungos strategu tapo Archontas, o Likorto sūnus Polibijus buvo išrinktas užimti antras pagal svarbą karines pareigas lygoje – jis tapo Achajų sąjungos kavalerijos vadovu – hiparchu. Tais pačiais metais romėnų Tesalijos prokonsulas Aulas Hostilijus suruošė Romos atstovų pasiuntinybę į graikų polius, kuri, savo ruožtu, turėjo pareikšti nepasitenkinimą graikų vedama neutraliteto politika bei pareikalauti realios Achajų sąjungos pagalbos kare su Makedonija. Šįkart achajiečiai nusprendė vykdyti įsipareigojimus romėnams, suruošę graikų karinę ekspediciją. Vadovavimas kariuomenei buvo patikėtas Archontui. Norėdami graikų karinius dalinius sujungti su konsulo Kvinto Marcijaus Filipo legionais, Achajos sąjungos susirinkimas nusprendė prieš tai surengti achajiečių pasiuntinybę, kuri turėjo paruošti dviejų kariuomenių susitikimą. Pasiuntinybės vadovu buvo paskirtas Polibijus, jam taip pat buvo patikėti kariuomenės aprūpinimo reikalai. Polibijaus vadovaujama pasiuntinių grupė delsė susitikti su romėnų karvedžiu, tai galėjo lemti laikinos Marcijaus Filipo nesėkmės kovose su makedonais. Kai galų gale Polibijui pavyko susitikti su romėnų konsulu, išvedančiu legionus iš Tesalijos, Marcijus Filipas nusprendė atsisakyti Achajų sąjungos pagalbos. Polibijui ilgesniam laikui pasilikus romėnų konsulo draugijoje, pasiuntinybė išvyko pranešti džiugių naujienų achajiečiams. Nėra aišku, kodėl Polibijus nusprendė užsilaikyti romėnų legionų stovykloje. Galbūt tai buvo asmeninė Polibijaus iniciatyva, demonstravusi graikų politiko domėjimąsi kariniais reikalais. Kaip ten bebūtų, Polibijui, būnant greta Marcijaus Filipo, pavyko išvengti graikų kariuomenės siuntimo į Epyrą, kurio primygtinai reikalavo romėnų pretorius Apijus Klaudijus Centonas. Nors Achajų sąjungai pavyko įgyvendinti svarbiausią neutraliteto sąlygą – karine jėga neremti nė vienos iš kariaujančių pusių, tačiau ši nesikišimo politika neišgelbėjo graikų polių nuo romėnų pergalės prieš Makedoniją bei su ja susijusių liūdnų pasekmių visiems Balkanams.
168 m. pr. m. e. įvyko lemiamas romėnų ir makedonų kariuomenių susirėmimas Pidnos mūšyje. Jame pergalę šventė romėnų legionai, vadovaujami konsulo Emilijo Paulo. Kautynės ties Pidna reiškė romėnų pergalę ne tik prieš makedonus, bet ir prieš graikų polių savarankiškumą. 167 m. pr. m. e. baigėsi paskutinieji karo veiksmai. Emilijus Paulas ir Romos senato komisija ėmėsi Makedonijos ir Ilyrijos valdymo reorganizavimo darbų. Kai kurie graikų poliai prarado dalį teritorijos, imta persekioti buvusius romėnų priešus bei besipriešinančius Romos vykdomai politikai Balkanuose. Tuo metu Achajų sąjungoje įsigalėjo proromėniškos partijos atstovai, vadovaujami patyrusio achajiečių sąjungos politinio veikėjo Kalikrato. Kalikratas buvo aršiausias Likorto oponentas, praktiškai dar nuo 180–170 m. pr. m. e. vadovavęs Achajų sąjungai. Deja, šaltinių trūkumas neleidžia atkurti dviejų Achajų sąjungos partijų kovos.
Nuo 167 m. pr. m. e. Kalikratas drauge su savo šalininkais ėmėsi aktyvių veiksmų prieš achajiečių politikus, kurie karo metais siekė neutralios graikų polių padėties išsaugojimo. Kalikratas skelbė, jog sąjungos vadovybė Trečiojo Makedonijos karo metais bendradarbiavo bei rėmė makedonų valdovą Persėją. Naujasis sąjungos strategas Ksenonas paneigė Kalikrato pareiškimus bei teigė, jog senosios sąjungos vadovybės atstovai bet kuriame teisme, nesvarbu kur, Graikijoje ar Romoje jis vyktų, galį įrodyti tuos kaltinimus esant melagingus. Romėnams nepavykus rasti jokios Achajų sąjungą kompromituojančios medžiagos Makedonijos valdovo archyve, buvo pasinaudota Kalikrato partijos propaganda ir Ksenono pareiškimais. Pažadėję surengti graikų politinių veikėjų teismą, romėnai į Italiją ištrėmė maždaug tūkstantį įtakingiausių Achajų sąjungos politikų. Į tremiamųjų sąrašą pateko ir Polibijus, kuris 167 m. pr. m. e. vasaros pabaigoje buvo atgabentas Romon.
Polibijus Romos tremtyje
Dėl seniai užmegztos pažinties su Persėjo nugalėtojo Emilijo Paulo šeima Polibijui pasisekė pasilikti Romoje, jis tapo romėnų karvedžio sūnų mokytoju. Nėra žinoma, kada graikų politikas susipažino su Emilijų šeima. Pats Polibijus rašo, kad jo asmeninė pažintis su Emiliju Paulu prasidėjusi po to, kai būsimasis istorikas perdavęs kelias knygas makedonų karaliaus nugalėtojui bei jas su juo aptaręs. Tai, kad Polibijui buvo suteikta galimybė tapti Emilijų šeimos mokytoju, buvo Emilijo Paulo sūnų – Fabijaus Maksimo ir Scipiono Emiliano – nuopelnas. Būdamas kilmingos romėnų šeimos mokytoju, Polibijus bent iš dalies galėjo koreguoti savo tremtinio statusą bei jam derančius apribojimus. Šaltiniai liudija, kad Polibijus ne tik mokė jaunąsias Emilijų šeimos atžalas, dalinosi su jomis gausiomis karinėmis ir politinėmis žiniomis, bet ir neatsisakė savo didžiausių pomėgių – kelionių ir medžioklės. Tad graikų politikui, į romėnų žemes atgabentam kaip tremtiniui, buvo suteikta nemažai laisvės, jis netgi galėjo beveik nevaržomas keliauti po Apeninų pusiasalį.
Tremtis Polibijui visų pirma reiškė jo politinės veiklos nutraukimą. Tad, būdamas tikras graikas, buvęs politikas ėmėsi literato darbo. Spėjama, kad Romoje Polibijus rašė Achajų sąjungos istoriją. Aprašydamas romėnų karą su makedonų karaliumi Persėju, Polibijus greičiausiai rėmėsi savo dienoraščio užrašais bei žinoma atsiminimais. Tačiau Polibijus buvo užsiėmęs ne tik mokytojo pareigomis ir literatūrine veikla. Atsidūręs tuometinio pasaulio politiniame centre – Romoje, Polibijus stengėsi perprasti Romos valdymo ypatumus, jos valstybinę santvarką, akylai stebėjo vykstančius procesus politiniame gyvenime. Polibijui atsivėrė ir kitų Romos kilmingųjų namų duris. Jis susipažino su Scipionų, Kornelijų, Fabijų šeimų atstovais, užmezgė santykius su įtakingiausiais Romos politikais ir visuomenės veikėjais.
Polibijaus veikla Romoje
Buvęs Achajų sąjungos hiparchas Romoje nenutraukė net ir aktyvios politinės veiklos. Vienas ryškiausių Polibijaus aktyvaus gyvenimo Romoje epizodų yra Seleuko V Filopatoro sūnaus Demetrijaus, buvusio romėnų nelaisvėje, pabėgimo organizavimas. 300px|kairėje|miniatiūra|Seleukidų imperijos valdovo Demetrijaus I Sotero moneta
Demetrijaus pabėgimas į Rytus yra atpasakotas kai kuriose Polibijaus „Visuotinės istorijos“ fragmentuose. Dar vaikystėje Demetrijus tapo romėnų įkaitu. Mirus Seleukidų valstybės karaliui Antiochui IV, Demetrijus du kartus buvo kreipęsis į Romos valdžią, prašydamas leidimo grįžti namo į rytus. Romėnų senatas nepatenkino nė vieno Demetrijaus prašymo. Romėnams buvo naudingiau išlaikyti Seleukidų valstybėje susidariusią situaciją – tuo metu valstybės sostą užėmė mažametis Demetrijaus dėdės Antiocho IV sūnus – Antiochas V.
Demetrijus, pasitaręs su Polibijumi bei gavęs pastarojo patarimą įgyvendinti pabėgimo planą, nusprendė sprukti iš Romos. Naudodamasis pažintimi su Ptolemėjo VI pasiuntiniu Menilu, pats Polibijus ėmėsi aktyviai organizuoti Seleukidų dinastijos atstovo pabėgimą. 162 m. pr. m. e. Demetrijus sėkmingai pabėgo iš Romos bei tais pačiais metais tapo Seleukidų valstybės valdovu.
Kas galėjo remti Polibijų šioje akcijoje nežinia. Galimas daiktas, kad buvusį Achajų sąjungos hiparchą rėmė Scipionų giminė, kuri 60-aisiais II a. pr. m. e. metais buvo opozicija tuo metu Romą valdžiusiai „Fulvijų partijai“. Polibijus greičiausiai aktyviai dalyvavo ir romėnų – graikų politikos santykiuose, kadangi ne kartą graikų pasiuntinybės Romoje prašė graikų tremtinių išlaisvinimo, visada pabrėždamos norą susigrąžinti Polibijų ir Stratijų.
Graikų tremtinių išlaisvinimas
Polibijaus mokinio bei gero draugo Scipiono Emiliano pastangomis 150 m. pr. m. e. buvo išlaisvinti Achajų sąjungos politikai tremtiniai. Scipionas Jaunesnysis paprašė to meto itin įtakingo romėnų politiko Marko Porcijaus Katono pagalbos. Senato posėdyje, siekdamas galų gale įtikinti Romos politikus išlaisvinti graikų belaisvius, Katonas karčia ironija prabylo: „Tarytum nežinodami, kuo užsiimti, mes visą dieną sėdime ir aptarinėjame, mūsų ar graikų duobkasiai palaidos helėnų senius“. Garsiojo romėnų žodžiuose nuskambėjo liūdna tiesa: pasak istoriko Pausanijaus, iš buvusio tūkstančio belaisvių gyvi bebuvo likę tik trys šimtai garbingo amžiaus graikų. 150 m. pr. m. e., po 17 metų nelaisvės, graikų tremtiniams buvo leista grįžti į gimtąją Heladą.
Polibijus Trečiajame pūnų kare
Nežinia, ar Polibijui iškart pavyko įsitraukti į Graikijos politinį gyvenimą, tačiau jau 147 m. pr. m. e. Polibijus, kviečiamas buvusio savo mokinio Scipiono Emiliano, išvyko į Trečiąjį pūnų karą. Istorikas atsidūrė prie Kartaginos sienų, dalyvavo miesto Megaros kvartalo ir uosto užėmime bei savo akimis stebėjo galutinį Kartaginos šturmą. Polibijaus dalyvavimas kare patvirtina jo karinių žinių vertę bei jo įtaką tuo metu jau romėnų karvedžiu tapusiam Scipionui Emilianui, pramintam Afrikiečiu Jaunesniuoju.
Polibijus Graikijoje. Achajų sąjungos sukilimas
Jau 146 m. rudenį Polibijus buvo Graikijoje. Pastarasis graikų istoriko ir politiko gyvenimo laikotarpis glaudžiai susijęs su tuo metu Graikijoje prasidėjusiu paskutiniuoju Achajų sąjungos sukilimu prieš romėnų valdžią. Achajos pasipriešinimas buvo nuslopintas. Roma negailestingai nubaudė sukilusias sritis: graikų karvedžiams buvo įvykdytos mirties bausmės, gyventojai parduoti vergijon, graikams paskirtos milžiniškos piniginės baudos, nugriauti kai kurių polių kariniai įtvirtinimai, vyrams uždrausta nešiotis ginklus. Romėnų dešimties vyrų (decemvirų) komisija iš esmės pertvarkė Graikijos valdymo sistemą, buvo uždraustos federalinės polių sąjungos. Kiek vėliau buvo atsisakyta piniginių baudų bei draudimo poliams kurti federalines sąjungas. Vis dėlto graikams tebereikėjo mokėti mokesčius romėnas, taip pat buvo apribotos jų nuosavybės teisės. Daugelyje graikų polių buvo uždrausta demokratinė santvarka.
Paskutinieji gyvenimo metai
Apie paskutiniuosius Polibijaus gyvenimo metus duomenų yra labai nedaug. Polibijus ir toliau tebepalaikė artimus santykius su romėnų politikais, tebebuvo Scipiono Emiliano patarėju ir rėmėju, vieną kartą vyko į Romą ir galbūt netgi dalyvavo Emiliano kelionėse į rytus ir Ispaniją. Žinoma, jis teberašė svarbiausią savo kūrinį – „Visuotinę istoriją“.
Šiuo metu nėra žinoma tiksli Polibijaus mirties data bei priežastis, taip pat neišliko jokių liudijimų apie graikų politiko ir istoriko palikuonis. Išlikusių šaltinių žiniomis paskutinieji Polibijaus gyvenimo metai minimi apie 133–132 m. pr. m. e.
Kūryba
Žinomi Polibijaus literatūriniai darbai:
Polibijus parašė net kelis kūrinius, tačiau iki mūsų dienų dauguma jų neišliko. Ankstyviausias graikų istoriko kūrinys buvo biografinis graikų politiko Filopomeno gyvenimo aprašymas, kuriuo kaip šaltiniu naudojosi pats Plutarchas. Deja, šių dienų šis Polibijaus kūrinys nepasiekė. Būdamas geras ir smalsus karo reikalų žinovas, dar jaunystėje Polibijus parašė darbą apie graikų ir romėnų karo meną. Dažniausiai šis veikalas yra vadinamas „Apie taktiką“. Pastarasis kūrinys taip pat neišliko, tačiau jo ištraukų galime aptikti didžiausiame Polibijaus literatūrinės veiklos pasiekime – jo „Visuotinėje istorijoje“. Kitas neišlikęs graikų istoriko darbas – monografija apie Numantino karą, kuriame 134–133 m. pr. m. e. drauge su Scipionu Emilianu galėjo dalyvauti ir pats Polibijus.
"Visuotinė istorija"
Svarbiausias Polibijaus darbas „Visuotinė istorija“ buvo sudarytas iš 40 tomų, išliko vos 5. Kūrinyje pasakojama visa Viduržemio jūros regiono istoriją nuo 220 m. pr. m. e. iki 146 m. pr. m. e. Iš tiesų Polibijus nerašė praeities istorijos, jis buvo savo laikmečio liudininkas, kuris savaip interpretavo amžininkų darbus bei tuo metu vykusius politinius procesus. Polibijus stengėsi rašyti ne konkrečios valstybės istoriją, o aprėpti visą tuometinio Antikos pasaulio raidos paveikslą. Tai, kad Polibijui buvo svarbu perteikti pasaulinę istoriją, yra glaudžiai susiję su II a. pr. m. e. vykusiais politiniais procesais Viduržemio jūros regione. Auganti Romos respublikos galybė, jos pergalės prieš Kartaginą ir Makedoniją demonstravo naujos, iki tol nematytos hegemonijos augimą Antikos pasaulyje. Polibijus suprato, jog Viduržemio pasaulis ateityje priklausys Romos viešpatavimui, dėl to jam buvo itin svarbu parodyti ne tik Romos tam tikrą pranašumą valstybės valdymo sistemoje, bet ir demonstruoti visų pirma Antikos pasaulio vienovę bei bendrumą, neskaldant jo į lokalias atskirų valstybių istorijas. Polibijus skyrė įvykių priežastis ir pretekstus, istorinius reiškinius aiškino jų tarpusavio sąryšiu, tačiau lemties vaidmuo galutinai atmestas nebuvo. Graikas kritiškai vertino kai kuriuos šaltinius ir liudininkų pasakojimus, taip pat didelę reikšmę skyrė asmenybės vaidmeniui istorijoje. Išlikusiose penkiose knygose pasakojami Pūnų karų įvykiai, baigiant Kanų mūšiu.
Polibijaus "Visuotine istorija" plačiai naudojosi Titas Livijus, taip pat ja rėmėsi daugelis vėlyvesnių laikų Antikos istorikų. Naujaisiais laikais "Visuotinei istorijai" didelį dėmesį savo darbuose skyrė N. Makiavelis ir Š. L. Monteskje.
Vinkšnupis
Vinkšnupis – upelis Vakarų Lietuvoje, centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Akmenos intakas.
Etimologija
Upėvardis kilo iš vinkšnos medžio pavadinimo.
Geografija
Ištakos yra Didžiųjų Žalimų kaimo žemių pietrytinėje dalyje. Teka vakarų kryptimi skersai Vaineikių miško, centrine jo dalimi. Į Akmeną įteka 1 km į šiaurės rytus nuo Vaineikių kaimo, Darataičių kaimo pietrytinėje dalyje, 53,8 km nuo jos žiočių.
Dešiniajame krante yra Darataičių I senosios kapinės.
Gyvenvietės: Didieji Žalimai, Vaineikių Medsėdžiai, Darataičiai.
Klaipėdos švyturys
Klaipėdos švyturys – navigacinis ženklas, esantis prie Baltijos jūros, Klaipėdoje (Burių g. 9), 500 m nuo Baltijos jūros. Aukštis – 44 m virš jūros lygio. Signalas matomas už 33 km.
Istorija
Vienas pirmųjų šiaurės rytų Baltijos jūros pakrantėje Klaipėdos švyturys pastatytas ir įžiebtas 1796 m. rugsėjo 1 d. Senesni buvo tik Dancigo ir Travemiundės švyturiai.
Šviesos įtaisą sudarė 6 bronziniai atšvaitai, kurie atspindėjo lajinių žibintų šviesą. Dėl menko atšvaitų efekto švyturio šviesa 4 km atstumu nuo kranto buvo matoma tik kaip mėnulio pilnaties diskas.
1819 m. švyturys paaukštintas (projekto autorius – Samuelis Irentalis), jame įrengta nauja žibintų sistema, kurią sudarė 13 varinių poliruoto sidabro plokštelėmis dengtų atšvaitų, apšviestų 13-os alyva kūrenamų lempų. Tuomet jūroje švyturio šviesa sklisdavo daugiau kaip 30 kilometrų.
Šio per 200 metų senumo švyturio autentiška teišliko tik 4 m cokolinė dalis. Švyturys per Antrąjį pasaulinį karą buvo visiškai sugriautas. 1945 m. atstatytas. 1953 m. iš naujo perstatytas ir patobulintas.
Dabar švyturys – 44 m aukščio. Atstumas nuo jūros – 500 m. Signalas matomas už 33 kilometrų.
Janina Misevičienė
Janina Misevičienė (1916 m. rugpjūčio 29 d. Charbine (Kinija) – 2007 m. birželio 6 d. Šiauliuose) – Lietuvos kalbininkė, pedagogė, humanitarinių mokslų daktarė.
1009 m.
thumb|Kvedlinburgo analų ištrauka (tekste pažymėta vieta, kurioje minimi Brunonas, Rusia ir Lietuva).|350px
1009 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Kovas
Mirtys
Nedatuota
Lucille Ball
Lucille Désirée Ball (1911 m. rugpjūčio 6 d. – 1989 m. balandžio 26 d.) – JAV komikė, televizijos, kino ir radijo aktorė. Išgarsėjo kartu su savo pirmuoju vyru vaidindama kultiniame seriale „I Love Lucy“. Vaidmuo jai atnešė milžinišką pasisekimą ir vieną ilgiausių pasaulyje karjerą.
Adolfas Šaučiūnas
Biografija
Turėjo gražų balsą ir giedojo Panemunio bažnyčios chore, lankė pradžios mokyklą, pas Pandėlio vargonininką dėdę R. Balčiūną išmoko vargonuoti. 1926 m. pašauktas atlikti karinę tarnybą, tarnavo husarų pulke Kaune.
Atlikęs karinę tarnybą, pradėjo vargonininkauti Palėvenėlės (Kupiškio raj.) parapijoje, lankė Konrado Kavecko organizuojamus vargonininkų kursus. Vadovavo bažnyčios, pavasarininkų ir šaulių chorams, su jais surengė koncertų.
1941 m. sovietų valdžios ištremtas į Sibirą – Jakutijos pasienį prie Laptevų jūros. 1958 m. grįžęs į gimtinę, apsistojo pas brolį Boleslovą Šaučiūną, o vėliau apsigyveno Panemunyje, kur išbuvo iki mirties. Vargonininkavo ir vadovavo chorams Čedasų ir Suvainiškio (Rokiškio raj.) parapijose. Chorai ne tik giedodavo bažnyčiose, bet ir pasirodydavo koncertuose.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Keliuotis
Keliuotis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Keliuotienė (ištekėjusi moteris) ir Keliuotytė (mergautinė pavardė).
Mano mažytė žmona
Mano mažytė žmona – 1984 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas vaidybinis filmas.
Siužetas
Filmas apie jaunus žmones: apie meilę, svajones, jaunatvišką maištą. Rūta susipažįsta su Linu ir, norėdama nuslėpti, kad yra kilusi iš vargingai besiverčiančios, išgertuvių nevengiančios šeimos, prisistato jam kaip profesoriaus duktė. Netrukus atsitiktinė pažintis perauga į rimtus santykius, kurie klostosi kompanijos linksmybių fone. Visi atsirandantys keblumai išsprendžiami be vargo – sąmojingai ir greitai.
Angolos futbolo lyga
Girabola – Angolos futbolo čempionatas, kuris buvo įkurtas 1979 m. po šalies nepriklausomybės paskelbimo.
Istorija
Nuo 2016 m. lygoą rėmė ZAP medijos grupė, dėl rėmimo sutarčių lyga vadinta Girabola ZAP.
2019–2020 m. čempionatas buvo nutrauktas dėl pandemijos.
Komandos
Girabola dalyvių skaičius siekė 16 komandų.
Chantų kalba
Chantų kalba – Uralo kalbų šeimos kalba, priklausanti ugrų kalbų grupei. Vartojama chantų, gyvenančių Vakarų Sibire, Obės ir Irtyšiaus baseinuose (Chantų Mansija, Jamalo Nencija, Tomsko sritis). Kalba nykstanti, nes vis daugiau chantų kaip gimtąją kalbą vartoja rusų. Tik apie 50 % chantų tebekalba chantų kalba.
Kalba turi didelę tarmių, šnektų įvairovę. Išskiriamos dvi pagrindinės tarmių grupės: vakarų chantų (skirstoma į šiaurės ir pietų) bei rytų (arba kantykų).
Pirmas kūrinys užrašytas chantų kalba buvo 1886 m. Mato evangelijos vertimas Berezovo-Obdoro tarme. 1930 m. sukurtas lotyniškas raidynas, o 1937 m. pakeistas į kirilicą. Bendrinė chantų kalba nesukurta, keturios tarmės yra užrašomos skirtingu raštu (Kazymo, Surguto, Chantų Mansijos šuryškaro ir Jamalo šuryškaro).
Chantų kalbos mokoma regiono pradinėse mokyklose, leidžiami laikraščiai.
Abėcėlės
Dabartinė (nuo 2000 m.) chantų kalbos abėcėlė, sudaryta iš visų tarmių naudojamų raidžių, ir prieš tai naudotas kirilicos variantas ir lotynų raštas.
Kirilica (nuo 2000 m.)
Kirilica (1958–2000 m.)
Lotynų abėcėlė (1931–1937 m.)
Rugpjūčio 24
Rugpjūčio 24 yra 236-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 237-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 129 dienos.
Vardadieniai
Baltramiejus – Michalina – Viešvilas – Rasuolė – Alicija – Baltrus – Mykolė
Nuorodos
right|30 px
1010 m.
1010 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Gaidys (simbolis)
thumb|right|200px|[[gules|Raudonas gaidys auksiniame lauke - Valonijos herbas.]] Gaidys (simbolis) – senovinis simbolis, reiškiantis aušros, prabudimo, budrumo, šaukimo atgimti ir šaukimo kovai šauklį.
Gališkasis gaidys
Ryšys tarp Galijos ir gaidžio kaip simbolio aiškinamas tuo, kad Senovės Romoje gaidys buvo laikomas kovingumo, peštukiškumo simboliu. Tuo tarpu reiškė 'galus' - keltų genčių grupę, kuri ilgai priešinosi romėnų užkariavimams. Taip atsirado asociacija tarp paukščio gaidžio ir keltų galų, kuris vėliau virto ryšiu tarp gaidžio simbolio ir prancūzų.
Prancūzijos Didžiosios revoliucijos laikais gaidys buvo tapęs Prancūzijos respublikos simboliu, jį imta vaizduoti ant karinių vėliavų. Imperatoriumi tapęs Napoleonas gaidį kaip karinę emblemą pakeitė ereliu, kuris yra tipiškas imperijos simbolis. Vėliau gaidys į oficialią Prancūzijos valstybės simboliką nebepateko, bet liko neoficialiu Prancūzijos simboliu. Gaidys kaip Prancūzijos simbolis naudojamas politinėse karikatūrose.
Gaidys taip pat yra Valonijos simbolis.
Gaidžiai kitų šalių herbuose
Kenijos herbe pavaizduotas gaidys yra nacionalinio atgimimo ir budrumo simbolis. Jis pavaizduotas su pakelta koja, laikančia kirvį, tai rodo, kad jis pasiruošęs kovai. Tai siejama su praeities kovomis už Kenijos išsivadavimą iš kolonijinės priklausomybės ir egzistuojančiais nesutarimais dėl pasienio teritorijų.
Neheraldinė simbolika
thumb|right|200px|Gaidys turėjo simbolinę prasmę edo etninei grupei dabartiniame [[Beninas|Benine]] Benino karalystės folklore, buityje ir dvaro gyvenime gaidys buvo tiek aukojamas gyvūnas, tiek simbolis, reiškęs nugalėtoją, kiemo lyderį, šnipą. Gaidžio dalys būdavo naudojamos magiškose priemonėse nuo nuodų. Žodžiu gaidys vadindavo Benino karaliaus vyriausią žmoną, kuri prižiūrėdavo kitas moteris. Patarlėse ir ritualuose minimi gaidžiai kaip dominavimo simbolis. Spėjama, kad gaidžių figūros puošdavo šventyklas, pašvęstas karalienėms motinoms ar toms karalienėms motinoms, kurios anksčiau buvo vyriausios karaliaus žmonos.
Placebas
Placebas – gydomoji procedūra (vaistas arba veiksmas) arba jos dalis, neturinti jokio objektyvaus poveikio ar kitokios įtakos būklei, dėl kurios yra skiriama. Tokio poveikio efektas (vadinamas Placebo efektu) yra tik psichologinis. Placebas dažniausiai naudojamas medicinoje klinikiniuose tyrimuose. Poveikis neretai iš tiesų stebimas, todėl iš principo placebas gali būti skiriamas ir ligonio psichologinei savijautai palengvinti.
Placebo efektas
Nors ir neveikdamas tiesiogiai, per psichologinę būseną placebas gali pagerinti ligonio savijautą ar net ir iš tiesų padėti gydyti ligą (placebo efektas). Šis efektas nėra būdingas tik būtent placebui, jis yra bet kokio medicininio gydymo dalis. . Paprastai skiriant placebą ligoniui nepasakoma, jog vaistas tiesiogiai neveiksmingas, tačiau būsena gali pagerėti net jei ir tai pasakoma. . Dažnai prirašomas placebas yra nuo pervargimo skiriami vitaminai. Daugiausia placebas padeda nuo skausmo, depresijos ir pervargimo, nors aprašytas jo teigiamas poveikis daugeliui kitų ligų. Priklausomai nuo ligos, šiam poveikiui jautrūs nuo maždaug 35 % iki 56 % visų žmonių. Jei pasireiškia, placebo efektas nėra trumpalaikis - kai kurioms ligoms jis gali tęstis ne vienerius metus. . Placebas gali veikti selektyviai: patepus „nuskausminančiu“ (iš tiesų neveiksmingu) kremu vieną ranką, skausmas sumažėja šioje rankoje, bet ne kitoje. .
Mokslui yra žinomas ir neigiamas placebo efektas, jei ligonis mano jog nuo duodamos tabletės jo būsena bent laikinai turėtų pablogėti. Pasireiškiant nocebui, asmuo patiria neigiamus simptomus, kuriuos sukelia vėl gi ne kokios veikliosios medžiagos, bet paties individo įsitikinimai, kad jam dėl tam tikrų priežasčių turi palaipsniui pablogėti savijauta ar sveikata. Pavyzdžiui, Moderna vakcinos bandymų metu buvo stebėti 147 „rimti šalutiniai poveikiai“ vakciną gavusioje grupėje ir 153 tokie poveikiai iš tiesų jokios vakcinos negavusioje kontrolinėje, placebo grupėje. Taigi dauguma tų „šalutinių poveikių“ buvo nocebo efektas.
Placebas efektas yra nepakeičiama priemonė atliekant medicininius naujų vaistų bandymus, kai norima sužinoti, kiek veiksmingas yra naujai sukurtas preparatas. Paprastai tokiais atvejais tiriamieji skirstomi į dvi grupes. Vienai jų skiriamas naujas vaistas, o kitai – placebas, bet abiem grupėms pasakoma, kad bus tiriamas naujųjų vaistų poveikis organizmui. Kartais nė patys gydytojai nežino, kuris pacientas geria tikruosius vaistus, o kuris – placebo. Tai vadinama dvigubai aklu eksperimentu. Po nustatyto laikotarpio tikrinama tiriamųjų sveikata, ir tokiu būdu ištiriamas vaisto poveikis. Taip pat gydytojas atskiram pacientui gali paskirti placebą vietoj vaistų ir stebėti jo sveikimą vien nuo, pavyzdžiui, cukraus gabaliuko!
138 m. pr. m. e.
'''138 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Placebas
Placebo efekto poveikis
Manoma, jog veikiant placebui dalyvauja visos žmogaus smegenų dalys. Tikslūs psichologiniai mechanizmai dėl placebo efekto poveikio vis dar paslaptis, tačiau yra keletas teorijų, bandančių juos paaiškinti:
138 m. pr. m. e.
Gimtadieniai
Nedatuota
Placebas
Placebo efekto veikimo principai
Placebo efektas žmones veikia skirtingai, o jo poveikis priklauso nuo kelių veiksnių, pavyzdžiui:
Taikymas testuose
Placebas yra būtina įvairaus gydymo, vakcinų efektyvumo tyrimų dalis. Pusei ligonių skiriamas tikras vaistas ar vakcina, kitai pusei skiriamas placebas. Statistiniai skirtumai skaičiuojami būtent tarp šių dviejų grupių, taip išvengian placebo efekto įtakos, kuri pasireiškia abiem atvejais. Pavyzdžiui, aprašytuose COVID–19 vakcinos testuose veikianti vakcina buvo iRNR-1273 steriliame tirpale, placebo – 0.9% valgomosios druskos tirpalas.
Placebo efektas istorijoje
thumb|276x276px|Perkins'o metalinės lazdėlės. Pirmasis žinomas Placebo efekto tyrimas buvo atliktas gydytojo John’o Haugarth’o 1799 metais. Jis nusprendė ištirti tuo metu populiarų ligų gydimo metodą, kuris buvo grindžiamas ligų išvarymu, pasitelkiant metalines perkinso lazdeles (angl. Perkins tractors), kurios tuo metu eiliniam žmogui buvo sunkiai suprantamos. J.Haugarth’as tikėjo, kad didele lazdelių kaina buvo siekta pasipelnyti iš paprastų žmonių, todėl jis tą patį gydymo metodą pritaikė naudojant paprastas, medines lazdeles. Bandymo rezultatai patvirtino gydytojo teoriją, medinės lazdelės buvo tokios pat efektyvios kaip ir brangios metalinės lazdelės. Paskelbtuose tyrimo rezultatuose mokslininkas teigė, jog visi “stebuklingi” išgijimai, kuriuos žmonės patyrė iki tol buvo tik pasąmonės sukurti efektai (dabar sakytume – placebo efektai).
Kritika ir paplitimas
Esama ir placebo efektą neigiančių studijų. . Efektas taip pat kritikuojamas kaip nepatikimas, ne visada pasireiškiantis. Taip pat manoma, jog skirti aiškiai neveiksmingą gydymą meluojant gali būti neetiška. Jei iš tiesų skiriamos neveiksmingos tabletės, jų tikra kaina paprastai labai nedidelė, tačiau kad ligonis patikėtų, jis turi sumokėti kaip už tikrą, veiksmingą vaistą. Jei atėjęs pacientas reikalauja gydymo kuris jam aiškiai nereikalingas, apie 24 % Amerikos gydytojų neabejodami skiria placebą, dar 18 % gali tai padaryti priklausomai nuo aplinkybių. .
Apytikriai trečdalis vartojančiųjų placebą pasijunta geriau ar pasveiksta. Nors kai kurie tyrimai rodo, kad priklausomai nuo ligos šis skaičius gali svyruoti net iki 56 % visos žmonijos. Placebas nebūtinai turi būti tablečių ar piliulių pavidalu – tai gali būti ir specialios dietos, pratimai, fizinės terapijos, netgi chirurginės operacijos.
Komkoras
Komkoras  – TSRS 1935–1940 m. egzistavęs karinis laipsnis, analogiškas dabartiniam generolui leitenantui. Komkoras vyresnis už komdivą (generolą majorą), žemesnis už antro rango komandarmą (generolą pulkininką). Vėliau, keičiant karinių laipsnių sistemą ir panaikinus komkoro laipsnį, komkorai buvo pervadinti generolais leitenantais.
Žodis комкор yra pavadinimo командир корпуса 'korpuso vadas' santrumpa. Komkorai daugiausia vadovaudavo korpusams.
To paties lygio laipsniai
Kariškiai techniniai specialistai, paprastai nevadovavę daliniams, turėdavo ne komkoro, o jam prilygintus laipsnius (šie laipsniai buvo panaikinti 1943 m.): Taip pat komkorus atitiko:
Atskyrio ženklai
Kombrigo atskyrio ženklai buvo du:
Kita komkoras prasmė
Žodis komkoras Rusijoje (anksčiau – TSRS) taip pat reiškia tiesiog korpuso vadą, nepriklausomai nuo jo laipsnio.
FC TVMK Tallinn
TVMK Tallinn – buvęs Estijos futbolo klubas iš Talino. Iširo 2008 m. pabaigoje bankrutavus pagrindiniam klubo savininkui.
Istorija
1992 m. dalis komandos pasitraukė iš klubo ir įkūrė Nikol Tallinn komandą, o TVMK klubas „Tevalte“ vardu 1993 m. perėmė Vigri Tallinn licenciją žaisti pirmenybėse.
Klubo komanda 2008 m. sezone žaidė Estijos aukščiausioje lygoje, kur užėmė trečiąją vietą, tačiau lapkričio mėnesį klubas bankrutavo ir iš lygos pašalintas, bronzos medaliai žaidėjams paskirti, tačiau iš klubo trečioji vieta atimta.
Alejandro
„Alejandro“ – trečia ir paskutinė Lady Gaga daina, išleista kaip singlas iš albumo „The Fame Monster“. Šis singlas tapo platininiu daugelyje Europos šalių ir 3 kartus platininiu Rusijoje. Albumo „The Fame Monster“ kopijų parduota 6 milijonai visame pasaulyje.
Kristupas Krivickas
Kristupas Augustas Krivickas (g. 1979 m. vasario 24 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, prodiuseris, televizijos laidų vedėjas, politikas.
Biografija
1985–1996 m. mokėsi Vilniaus 54-ojoje, 59-ojoje ir 62-ojoje vidurinėse mokyklose, 1996–2000 m. studijavo Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institute.
1994–1995 m. – LTV laidos jaunimui „Gimnazistai“ kūrybinės grupės narys. 1995–1996 m. – dienraščio „Respublika“ korespondentas, LNK laidos „Prieštarauk“ redaktorius. 1996–1997 m. – LNK laidos „Lietuvos ryto TV“ žurnalistas. 1997–1998 m. – TV3 laidos „Lietuvos ryto TV“ žurnalistas, laidos „Kitas kampas“ redaktorius. 1998 m. – dienraščio „Lietuvos rytas“ ekonomikos skyriaus žurnalistas. 1998–1999 m. – LRT laidos „Aplinkybės tiriamos“ redaktorius ir vedėjas. 1999 m. – LNK laidų „Visiškai slaptai“, „Pavojinga zona“ redaktorius ir vedėjas. Nuo 2001 m. – UAB „Operatyvios ir nepriklausomos TV tarnybos“ direktorius, LNK laidos „Griūk negyvas“ prodiuseris. Nuo 2008 m. – UAB „TV Pro media“ vadovas.
Politinė veikla
2008 m. buvo vienas iš TPP steigėjų. 2016 metais, kaip vienas iš pagrindinių „Antikorupcinės Naglio Puteikio ir Kristupo Krivicko koalicijos“ lyderių, Lietuvos centro partijos sąraše, kandidatavo į Lietuvos Respublikos Seimą 2016-ųjų rinkimuose. 2017 m. sausio 15 d. Kaune oficialiai įstojo į Lietuvos centro partiją ir tapo Politinės Tarybos nariu. Po kelių mėnesių tapo Lietuvos centro partijos pirmininko Naglio Puteikio pavaduotoju.
2017 m. balandžio 23 d. pakartotinai mėginęs kandidatuoti į atsilaisvinusią Seimo nario vietą, kai mandato atsisakė į skandalą įsipainiojusi Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos atstovė Greta Kildišienė, dalyvavo rinkimuose Anykščių-Panevėžio apygardoje ir pateko į antrąjį turą. Gegužės 7 d. antrajame rinkimų ture, surinkęs daugiau kaip trečdalį visų rinkėjų – 37,37% – balsų, nusileido Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos kandidatui Antanui Baurai.
The Bends
The Bends – antrasis britų alternatyviojo roko studijinis grupės „Radiohead“ albumas, išleistas 1995 m. kovo 13 d. Tai – pirmasis grupės įrašas su prodiuseriu Nigel Godrich bei viršelio kūrėju Stanley Donwood, kurie abu vėliau dirbo kartu su kiekvienu grupės albumu.