cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Umaras Almurtadas
Umaras Almurtadas (Abû Hafs `Umar al-Murtadâ, arab.: أبو حفص المرتضى عمر بن أبي إبراهيم اسحاق بن يوسف بن عبد المؤمن, m. 1266 m.) – nuo 1248 m. Almochadų dinastijos Maroko kalifas.
Umaras Almurtadas buvo Abu Jakubo Jusufo I-jo anūkas.
Istorija
Atėjus į valdžią Umarui Almurtadui Almochadams buvo likęs tik Marakešas ir žemės į šiaurę iki Um ar-Rbijos (Oum Er-Rbia) upės. Nuo 1262 m. kalifas turėjo mokėti Marinidams duoklę. 1266 m. prieš kalifą sukilo kitos giminaičių šakos atstovas Abdal Ula Alvasikas, kuris ir užėmė Umaro Almurtado vietą.
Ramsiai
Ramsiai arba Zarečnojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Заречное) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nivenskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Ramsīs prūsiškos kilmės. Nuo 1426 m. minimi Ramsien. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Vladimirovo apylinkės kaimas. 1993 m. prijungti Ostrovnojė ir Oktiabrskojė.
Žuvintas (reikšmės)
Žuvintu vadinama:
Verėduvaitė
Verėduvaitė – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, tuoj į šiaurę nuo Verėduvos, tarp kelio ir Dubysos.
Čebatoriai
Čebatoriai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Krūminių, rajono pakraštyje, prie Taurupio upelio. Tai vienas didesnių Matuizų seniūnijos kaimų, seniūnaitijos centras. Čebatorius kertantys keliai – ir. Kaimas patenka į Taurupio kraštovaizdžio draustinio teritoriją.
thumb|left|160px|Kaimo kryžius thumb|left|160px|Kaimo ženklas
Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs nuo žodžio čebatõrius ( – „kurpius, batsiuvys“).
Istorija
1551 m. Valkininkų dvare buvo įsteigta šaunamųjų ginklų kalykla, įsikūrė įvairių specialybių amatininkų. 1555–1556 m., per valakų reformą, aplink Valkininkus įkurti amatininkų kaimai: Čebatoriai, Kalviai, Puodžiai ir kiti. Jie su miesteliu sudarė funkciniu požiūriu vientisą teritorinį kompleksą – pramoningiausią Lietuvos didžiųjų kunigaikščių dvarų.
XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Valkininkų valsčių, buvo apylinkės centras.
2005 m. vasarą kaimas šventė 450 metų jubiliejų.
Izabo
Izabo – Izraelio indie rock, disco ir Artimųjų Rytų muzikos stilių grupė.
2012 m. dalyvavo Eurovizijos dainų konkurse su daina „Time“.
Žikaronių akmuo
miniatiūra|250px|right|Žikaronių akmuo
Žikaronių akmuo – stambus riedulys, saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Žikaronių kaime, (Kietaviškių sen.) Elektrėnų savivaldybėje. Akmuo slūgso atviroje vietoje, kaimo šalikelėje prie dviejų medžių, šalia pastatytas medinis ženklas su jo pavadinimu.
Akmuo yra saugomas remiantis Kaišiadorių rajono savivaldybės Tarybos 1995 m. lapkričio 9 d. sprendimu Nr. 73. miniatiūra|250px|left|Priekyje Žikaronių trobos
Pagrai
Pagrai (Pagrus) - jūrinių karosų (Sparidae) žuvų gentis.
Rūšys
thumb|left|210px|[[Paprastasis pagras Pagrus pagrus]]
Bagaslaviškis
Bagaslaviškis – miestelis Širvintų rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Širvintų, 5 km į rytus nuo Gelvonų. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Bagaslaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia (pastatyta 1851 m.), veikia paštas (LT-19026), Bagaslaviškio Igno Šeiniaus pagrindinė mokykla, biblioteka. Yra žvyro telkinys, stūkso Kupolio kalnas, ant kurios švenčiamos Joninės.
Bagaslaviškio pagrindinis susisiekimas yra rajoniniais keliais:
thumb|left|Bagaslaviškis thumb|left|[[Bagaslaviškio bažnyčia]]
Istorija
1690 m. minimas Gelvonų dvaras, dar vadintas Bagaslaviškio dvaru, o nuo 1775 m. minimas dvaras ir kaimas. 1790 m. vadintas dar Pakryžiais, gavo turgų privilegiją. 1787 m. pastatyta medinė bažnyčia, 1790 m. įkurta parapija. 1833 m. buvo 2 smuklės, 8 gyvenamieji namai. XIX a. pabaigoje Bagaslaviškis miestelis, dvaras ir viensėdis Vilniaus apskrities Gelvonų valsčiuje.
1906 m. imta rengti viešus lietuviškus vaidinimus. 1907–1908 m. veikė kultūros draugijos „Vilniaus aušra“, 1908–1914 m. Blaivybės draugijos skyrius, žemės ūkio būrelis, 1913 m. – Vilniaus lietuvių švietimo draugijos „Rytas“ skyrius. 1929 m. įsteigtas Vilniui vaduoti sąjungos skyrius, veikė Šaulių būrys.
1910 m. įsteigta mokykla, veikusi iki 1915 m. 1921 m. įkurta pradžios mokykla, nuo 1952 m. septynmetė, nuo 1957 m. vidurinė, nuo 1999 m. pagrindinė mokykla.
1949–1993 m. Bagaslaviškis buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1946 m. ir 1949 m. iš Bagaslaviškio į Sibirą ištremti 7 žmonės.
Žymūs žmonės
Bagaslaviškyje gimė:
Petr Eben
Petras Ebenas (, g. 1929 m. sausio 22 d. Žamberke Pardubicių krašte – m. 2007 m. spalio 24 d. Prahoje) – čekų kompozitorius, pianistas, vargonininkas.
Biografija
P. Ebenas augo Pietų Čekijos krašte, buvo auklėjamas katalikiška dvasia, nors ir buvo žydų kilmės. Mokėsi groti fortepijonu, violončele, vargonais. 1944 m. pakliuvo į Buchenvaldą, kur pasisekė išgyventi. Pokaryje įstojo į Prahos muzikos akademiją, kur studijavo kompozicijos ir fortepijono disciplinas. 1955 m. pradėjo dėstyti Prahos Karolio universitete (Univerzita Karlova v Praze). Nuo 1978 m. dėstė kompoziciją Mančesterio Karališkajame koledže (Royal Northern College of Music). Nuo 1990 m. – festivalio „Prahos pavasaris“ prezidentas.
Kūryba
P. Ebenas pagarsėjo savo fortepijoninėmis ir vargonų improvizacijomis Vestminsterio, Paryžiaus (Notre Dame de Paris) katedrose ir kt. Kompozitorius kūrybinių idėjų sėmėsi čekų ir moravų folklore, sakralinėse giesmėse. P. Ebeno kūriniai skamba didžiuosiuose Europos muzikos festivaliuose Zalcburge, Avinjone ir kt. Jo kūriniai įtraukti ir į Lietuvos atlikėjų repertuarus (vargonininko B. Vasiliausko ir kt.).
Graužėnai
Graužėnai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Raudonės, 3 km į vakarus nuo Veliuonos, dešiniajame Nemuno krante. Seniūnaitijos centras. Auga saugoma Graužėnų pušis.
Istorija
Pokario metais veikė Kęstučio apygardos, Butigeidžio partizanų rinktinės partizanai. miniatiūra|240px|left|Kelias, besileidžiantis į Nemuno slėnį
Pakora
thumb|250px|Pakora
Pakora  – Pietų Azijoje paplitęs patiekalas, vienas įprasčiausių Indijos virtuvės patiekalų. Jį sudaro įvairios daržovės (pvz., svogūnai, baklažanai, bulvės, špinatai, bananai, žiediniai kopūstai, pomidorai, čili pipirai), taip pat gali būti dedama mėsos (ypač vištienos), panyro sūrio, duonos. Sudaryta masė suskirstoma į gabalėlius, apvoliojama avinžirnių miltuose ir kepama aliejuje. Populiariausi pakoros variantai yra palak pakora (iš špinatų), paneer pakora (iš panyro), pyaz pakora (iš svogūnų) ir aloo pakora (iš bulvių). Pakora dažnai patiekiama su basmati ryžiais, daržovėmis, kario padažu.
Pakora yra populiarus greitas maistas Indijoje, Pakistane, Afganistane, taip pat Anglijoje.
Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Didysis kryžius
thumb|167px|Ordinas. thumb|81px|Juostelė.
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Didysis kryžius, iki 2002 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Didysis kryžius – ketvirtas pagal svarbą Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami nusipelnę Lietuvai asmenys, pasižymėję uoliu ir sąžiningu darbu valstybinėje tarnyboje ar visuomeninėje veikloje. Šiuo ordinu gali būti apdovanojami ir užsienio valstybių piliečiai.
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino šventė yra Vasario 16-oji – Lietuvos valstybės atkūrimo diena.
Istorija
Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino vardu pavadintas ordinas įsteigtas 1927 m. gruodžio 9 d. ministro pirmininko Augustino Voldemaro iniciatyva. Pirmuosius ordino ženklus sukūrė dailininkas Andrius Lopuchinas. 1929 m. ordiną šiek tiek sumodernino Jonas Buračas. 1928–1930 m. buvo keturių, vėliau penkių laipsnių. Gamino Šveicarijos firma „Huguenin Frères de Le Locle“, kaspinus audė Danijos firma „Morch and Sons“.
Atkurtas 1991 m. vasario 15 d. Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo sprendimu. Aukštesniųjų laipsnių ordino ženklus gamina Lietuvos monetų kalykla. 1994 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino žemesniųjų laipsnių ženklus gamino Vilniaus kombinatas „Dailė“, vėliau jų gamybą perėmė Lietuvos monetų kalykla. Iki 1996 m. ordino kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, dabar – „Morch and Sons“.
Aprašas
Didysis kryžius visada nešiojamas kartu su ordino žvaigžde. Ordino juosta (perpetinis kaspinas) rišama po fraku ant liemenės. Iškilmingomis progomis ordino juosta nešiojama perrišta per dešinįjį petį taip, kad prie jos pritvirtintas ordino kryžius kabotų ties kairiuoju šonu, o ordino žvaigždė segama kairėje krūtinės pusėje.
Ordino kavalieriai
Pirmasis Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Didžiuoju kryžiumi apdovanotas poetas Justinas Marcinkevičius. Iki 2006 m. gruodžio 12 d. Didžiuoju kryžiumi buvo apdovanoti 59 asmenys:
Dartfordas
Dartfordas  – miestas Jungtinėje Karalystėje, pietryčių Anglijoje, Kento grafystėje, 26 km į pietryčius nuo Londono centro (jo aglomeracijoje), prie Temzės upės. Netoliese praeina Londono–Doverio magistralė, yra tiltas ir 2 tuneliai per Temzę. Cemento gamybos, mašinų, poligrafijos, popieriaus, farmacijos, maisto (malimo) pramonė. Yra IX a. Šv. Trejybės bažnyčia (praplėsta XIII a.), XVI a. karališkoji vila.
Istorija
Nuo XI a. minimi Dartfordo rūmai, priklausę karaliui. XII a. įkurti Tamplierių rūmai, XIV a. – dominikonų ir pranciškonų vienuolynai. Dartfordas buvo viena iš Voto Tailerio sukilimo (1381 m.) vietų. 1590 m. atidarytas pirmasis Anglijoje popieriaus fabrikas. XVI a. šiame mieste buvo Anglijos monarchų Henriko VIII, Elžbietos I rezidencija.
thumb|left|250px|Šv. Trejybės bažnyčia
Ūkio valdymo teisė
Ūkio valdymo teisė (ūkinė administracinė teisė) – visuma teisės normų, reguliuojančių valstybės ir jos darinių ūkinę veiklą, dalyvavimą joje, atitinkamą viešą administracimą; administracinės teisės pošakis.
Sritys – viešoji bankininkystė (centrinis bankas), pramonės ir amatų rūmai, ūkio priežiūra ir valstybinė intervencija, subsidijos, amatų teisė, viešųjų įmonių teisė, viešieji pirkimai ir kt.
Eglė Jakštytė
Eglė Jakštytė (g. 1991 m. rugpjūčio 18 d. Radeikiuose, Utenos raj.) – Lietuvos dainininkė, LNK muzikinio šou „Muzikos akademija 2“ nugalėtoja.
Biografija
Gimė ir augo Radeikiuose (Utenos raj.), turi dvi seseris ir brolį.
2009 m. rugsėjo – gruodžio mėn. dalyvavo LNK muzikiniame šou „Muzikos akademija 2“, kuriame kelis kartus pelnė savaitės lyderės vardą ir dažniausiai iš visų dalyvių tapdavo konkurso komisijos narių favorite. Dėl ypatingai stipraus balso praminta „Sienų drebintoja“. Atliko dainas „Taip sunku mylėt “, „Visada su tavim“, „Netikėti sapnai“, „Sugrįžk pas mane“, „Mano širdis laisva“, „Noriu lėkt“ (su Vilium Tarasovu) ir kt.
Auksiniame „Muzikos akademijos“ finale didesne nei dviguba balsų persvara aplenkusi 2-osios vietos laimėtoją Kafką (Edgarą Kapočių), tapo šio muzikinio konkurso nugalėtoja ir laimėjo 10 tūkst. Lt. Taip pat radijo stoties „Lietus“ klausytojų balsavimais buvo išrinkta geriausia dainininke ir gavo dar vieną prizą – galimybę nemokamai įrašyti savo dainų albumą.
2011 m. vasario–gegužės mėn. kartu su aktoriumi Tomu Rinkūnu dalyvavo LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai 5“, pasiekė pusfinalius. Tų pačių metų rugsėjo mėn. dalyvavo LNK šokių projekte „Kviečiu šokti“.
2011 m. vasarą tapo tarptautinio šlagerių festivalio „Palanga 2011“ vicekaralienė.
2014 metais Eglė dalyvavo muzikiniame projekte „Chorų karai“, kur atstovavo savo gimtajam miestui ir dainavo su Utenos „Laimės“ choru.
Diskografija
2010 m. – „Eglė“
2012 m. – „Ar jauti mane…“
Akiuotasis satyras
Lietuvoje reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Jonas Rutenis
Biografija
1932 m. baigė S. Daukanto mokytojų seminariją Kaune, 1936 m. – Kauno karo mokyklą. Iki 1940 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje ir studijavo literatūrą Vytauto Didžiojo universitete. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. atvyko į JAV, mokėsi Čikagos technikos ir dailės koledžuose.
Aktyviai bendradarbiavo leidiniuose „Vienybė“, „Draugas“, „Darbininkas“, „Naujienos“, „Sportas“, „Pasaulio lietuvis“.
Brazilijos himnas
Pirminis Brazilijos himno variantas buvo sukurtas 1822 m. balandžio 7 d., tačiau iki šalies paskelbimo respublika 1889 m. oficialiai nenaudotas. Dekretas dėl himno patvirtinimo buvo pasirašytas 1890 m. sausio 29 d. Dabartiniai himno žodžiai patvirtinti 1922 m. rgsėjo 6 d., šimto metų nuo nepriklausomybės paskelbimo sukakties proga.
Per paskutinius kelis dešimtmečius melodija kiek pakeista. Dabartinio himno žodžius parašė Žoakimas Osorijus Dukė Estrada, o muziką – Fransiskas Manuelis da Silva. Iki 1890 m. kaip himnas buvo naudojama giesmė parašyta pirmojo šalies karaliaus Pedro I – dabar ta giesmė naudojama kaip nepriklausomybės himnas. Brazilija turi ir dar kelias patriotines dainas, įvairiomis progomis galinčias pakeisti himną: respublikos paskelbimo himną, himną vėliavai, ekspedicijos dainą.
Eilės
I strofa
Ouviram do Ipiranga as margens plácidas
De um povo heróico o brado retumbante,
Brilhou no céu da Pátria nesse instante,
Se o penhor dessa igualdade
Em teu seio, ó, Liberdade,
Desafia o nosso peito a própria morte!
Ó Pátria amada, Idolatrada, Salve! Salve!
Brasil, um sonho intenso, um raio vívido,
De amor e de esperança à terra desce,
Se em teu formoso céu, risonho e límpido,
A imagem do Cruzeiro resplandece.
Gigante pela própria natureza,
És belo, és forte, impávido colosso,
E o teu futuro espelha essa grandeza,
Terra adorada, Entre outras mil, És tu, Brasil,
Ó Pátria amada! Dos filhos deste solo és mãe gentil,
Pátria amada, Brasil!
II strofa
Deitado eternamente em berço esplêndido,
ao som do mar e à luz do céu profundo,
Fulguras, ó Brasil, florão da América,
Iluminado ao sol do novo mundo!
Do que a terra mais garrida
Teus risonhos lindos campos tem mais flores,
„Nossos bosques tem mais vida“
„Nossa vida“ no teu seio „mais amores“
Brasil, de amor eterno seja símbolo
O lábaro que ostentas estrelado,
E diga o verde - louro dessa flâmula
„Paz no futuro e glória no passado.“
Mas se ergues da justiça a clava forte,
Verás que um filho teu não foge à luta,
Nem teme, quem te adora, a própria morte,
FK Palanga
Namų rungtynes žaidė Palangos centriniame stadione, o alternatyvus sprendimas buvo Klaipėdos dirbtinės dangos aikštė (Klaipėdos DDA). Komandos spalvos yra geltona (namų aprangos) ir mėlyna (svečiuose).
2010–2017 m. FK Palanga įkūrimas ir veikla
2010 m. rudenį įkurta Viešoji įstaiga „Palangos futbolo klubas“.
Nuo 2012 metų dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse. Būta sezonų, 2012, 2013, 2014 metais, kai ekipa atsidurdavo turnyrinės lentelės apačioje.
Prieš 2015 m. sezoną pasikeitė klubo savininkai. 2015 metų sezonas susiklostė sėkmingai, ypač dėl bendradarbiavimo su Klaipėdos „Atlantu“, nes susieti klubai galėjo skolintis žaidėjus. Toks bendradarbiavimas padėjo tobulėti palangiškiams. Nuo 2016 metų klubas neteko susieto klubo statuso ir tapo visiškai savarankišku. 2016 metais LFF I lygoje užėmė antrąją vietą. Dėl galimybės žaisti A lygoje kovojo su „Uteniu“, tačiau iškovoti kelialapio į A lygą nepavyko.
2017 m. „Žemaitijos taurės“ turnyre iškovota III vieta. Tapo 2017 m. LFF Pirmos lygos nugalėtojais ir iškovojo teisę žaisti 2018 m. A lygos pirmenybėse.
2018–2019 m.: dalyvavimas A lygoje
2018 m. sezone pirmąsias draugiškas rungtynes palangiškiai sužaidė su šalies čempionais FK Sūduva ir pralaimėjo minimaliu rezultatu 0:1. Palanga nustebino nauju žaidėju, o Lukmanas Haruna tapo vienu iš tų žaidėjų, kurie turi puikius CV, tačiau šis žaidėjas rungtynių metu įsivėlė į konfliktą su rungtynių fotografu (vos su juo nesusimušė), turėjo kitų problemų dėl bendravimo ir pažeidinėjo drausmę ir paliko komandą. A lygos pirmenybes pradėjo rungtynėmis su FK Jonava. Jose pirmieji pelnė įvartį ir pirmavo, bet per pridėtą laiką prasileido įvartį ir tenkinosi lygiosiomis. Įvartį pelnė Simonas Urbys. Sezonas buvo sudėtingas, tačiau vasarą finansinių problemų turėjo FK Atlantas, nesisekė FK Jonavai ir palangiškiai sugebėjo galutinėje rikiuotėje užimti septintą vietą. Tai reiškė pereinamąsias rungtynes su DFK Dainava, kurie Pirmoje lygoje užėmė antrą vietą. Pirmosiose rungtynėse 3-0 nugalėjo palangiškiai. Atsakomosiose dar kartą (šį sykį 2-0) ir vėl nugalėjo palangiškiai. Bendras dvejų rungtynių rezultatas buvo 5-0. Komanda išsaugojo vietą A lygoje.
2019 m. prieš sezono pradžią pasikeitė treneriai. Vietoje vyr. trenerio Valdo Trakio atėjo Aleksandras Ušakinas (Aleksandr Ushakhin) ir Artiomas Gorlovas. Vasario mėn. klubas nesugebėjo licencijuotis A lygai ir gavo tik Pirmos lygos licenciją. Tačiau išimties tvarka dalyvavo 2019 m. A lygos pirmenybėse. Ypač nesėkmingai klostėsi antras ratas, kurio metu komanda vienintelį kartą ėmė taškus, kai Stumbrui buvo įskaitytas techninis pralaimėjimas. Vasaros metu komandą sudrebino pokyčiai. Buvo atleistas treneris ir didžioji dalis žaidėjų. Paskelbta, kad klubo naujuoju savininku tapo Tomas Laucius. Klubo vadovu tapo Mindaugas Gobikas, o iš komandos senbuvių liko vos keli patyrė žaidėjai, tai estas Sergejus Mošnikovas, kuris tapo kapitonu, bei Yao N‘Goranas. Visi kiti žaidėjai buvo arba labai jauno amžiaus, arba naujokai. Komanda liko septintoje vietoje. Iškovojo dvi darbines pergales prieš FK Atlantas ir kartą laimėjo prieš FC Stumbras. Dar į savo sąskaitą įsirašė tris technines pergales prieš sezono metu iširusį FC Stumbras. Pereinamosiose rungtynėse dėl išlikimo kovojo su FK Banga Gargždai. Pirmose rungtynėse patyrė pralaimėjimą 0-2, o atsakomosios baigėsi 2-2. Palangiškiai pralaimėjo bendru dviejų rungtynių rezultatu 2-4 ir turėtų būti perkelti į Pirmą lygą.
2019 m. gruodžio 5 d. įvyko neeilinė LFF spaudos konferencija, kurioje pranešta, kad du klubai šalinami iš A lygos. Klaipėdos „Atlantas“ ir FK Palanga dėl manipuliavimo varžybų rezultatais pašalinami iš A lygos. (LFF Drausmės komiteto sprendimas gali būti skundžiamas ne vėliau kaip per septynias dienas nuo įteikimo dienos.) Palangos klubui skirta 42 000 tūkstančių eurų bauda bei išsiuntimas į Lietuvos futbolo II lygą. Pasirodė pranešimai, kad klubo vadovas Tomas Laucius parengė apeliaciją ir ketina ginti garbę net teismuose.
2020 m. sausio 13 d. LFF informavo, kad klubas atsisakė planų siekti A lygos licencijos bei prisijungė prie Pirmos lygos licencijų siekiančių klubų ir dalyvauja 2020 m. Pirmos lygos licencijavimosi procese. Galiausiai, klubas atsisakė dalyvauti bet kokiose varžybose ir turnyruose 2020 m. sezone ir bankrutavo.
Palangos miesto futbolo istorija 1957–2005
Pirmasis klubas Palangoje radosi 1957 m. ir vadinosi „Nemunas“. Paskui komandos pavadinimai dažnai kito: 1960 m. – Palangos „Statybininkas“, 1965 m. – Palangos „Statyba“, 1966 m. – Palangos „Naglis“, 1968 m. – Palangos „Ker“.
1970 m. – komanda pavadinta Palangos „Gintaro“ pavadinimu, kuri žaidė įvairiose Lietuvos varžybose. Nuo 1991 m. – 1997 m., „Gintaro“ komanda varžėsi III lygoje, nuo 2001 m. – II lygoje, tačiau 2005 m. komanda buvo išformuota.
Logotipas
2018 m. sausio mėnesį klubas pasikeitė logotipą. Jame atsirado 1957 m. data. Oficialioji svetainė „perrašė“ ir klubo istoriją. Tai tipiškas pavyzdys, kai klubas „pritempinėja“ istoriją iki pirmųjų futbolo užuomazgų mieste.
Spalvinė klubo gama
2011 metų buvo geltonai-žali, o nuo 2015 metų baltai-mėlyni-juodi-geltoni.
Aprangos spalvinės gamos pokyčiai
Nuo 2017 m. Geltoni/juodi arba mėlyni/juodi.
Sudėtis
''2019 m. rugsėjo 19 d.''
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
12px
Dubleriai
Dublerių ekipa vadinosi Palanga B, kuri dalyvauavo II lygos Vakarų zonos pirmenybėse
444 m.
444 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kazys Šešelgis
Kazys Šešelgis (1915 m. sausio 9 d., Žeimiai – 1998 m. sausio 3 d.) – architektūros habilituotas daktaras (1967), profesorius (1968), Lietuvos nusipelnęs inžinierius (1965), Lietuvos nusipelnęs mokslo veikėjas (1975), Lietuvos liaudies architektas (1982), apdovanotas Lietuvos valstybinėmis premijomis (1967 ir 1976), Didžiojo Lietuvos Kunigaikščio Gedimino III laipsnio ordinu (1982).
Biografija
Gimė Žeimiuose, buvo pakrikštytas Kamajų Šv. Kazimiero bažnyčioje. 1922–1926 m. lankė Kamajų pradžios mokyklą, 1926–1929 m. – Skapiškių vidurinę mokyklą, 1929–1931 m. – Rokiškio gimnaziją. 1931–1934 m. mokėsi Aukštesniojoje Kultūrtechnikos mokykloje Kėdainiuose ir įgijo kultūrtechniko specialybę. 1936 m. prisijungė prie Matininkų ir kultūrtechnikos sąjungos ir 1937 m. išleido pirmąjį savo straipsnį – „Nusausintų pelkių tolesnį gerinimą pradedant“. 1937–1940 m. mokėsi VDU Technikos fakulteto Statybos skyriuje. 1940–1943 m. studijavo VDU Statybos fakultete Architektūros skyriuje ir 1943 m. birželio 12 d.tapo pirmuoju inžinieriumi architektu Lietuvoje (diplominis darbas – „Etnografijos muziejaus rūmai Šiauliuose“).
1941–1944 m. dirbo Kauno Statybos valdybos Miestų planavimo direkcijoje II eilės inžinieriumi. 1942 m. pradėjo urbanisto kelią parengdamas Jonavos bendrąjį planą – tai buvo vienas iš pirmųjų bendrųjų planų Lietuvoje, sukurtų lietuvių. Dirbant Miestų planavimo direkcijoje projektavo slėptuves, vykdė statybų priežiūrą, inventorizavo kultūros paminklus, dalyvavo Dariaus ir Girėno paminklo, iškalto Puntuko akmenyje, aplinkos sutvarkymo projekto konkurse.
1945–1970 m. dirbo Kauno universitete (nuo 1951 m. Kauno Politechnikos institutas). 1954 m. K. Šešelgis apsigynė daktaro, o 1968 m. habilituoto daktaro disertacijas. 1949–1980 m. vadovavo Miestų planavimo (vėliau Gyvenviečių planavimo) katedrai Vilniaus inžineriniame statybos institute (vėliau Vilniaus technikos universitete). 1971–1992 m. dirbo Vilniaus inžineriniame statybos institute (vėliau Vilniaus technikos universitete).
Reikšmingiausias palikimas
K. Šešelgis vykdė veiklą dviem pagrindinėmis kryptimis: Lietuvos vieninga apgyvendinimo sistema ir lietuvių liaudies architektūros tyrinėjimai. K. Šešelgio sukurta ir nuosekliai plėtota bendrosios miestų ir kaimo gyvenviečių sistemos formavimo Lietuvoje koncepcija yra neabejotinai reikšmingiausia veikla.
Šeštajame dvidešimto amžiaus dešimtmetyje prasidėjus intensyviai šalies ūkio industrializacijai iškilo nauji teritorinio planavimo uždaviniai, apimantys visą respublikos teritoriją. Reikėjo atsakyti į klausimą, kokios pramonės šakas tikslinga plėtoti, kaip išdėstyti teritorijoje numatomas statyti naujas pramonės įmones. Kitas svarbus veiksnys, vertęs plėsti teritorijų planavimo darbus, buvo susidarius ekonominė, socialinė situacija nacionalizavus visas gamybos priemones. Teritorijų planavimas buvo tada nauja projektavimo darbų sritis, trūko teorinių žinių ir praktinių įgūdžių teritorijų planavimo schemoms ir projektams ruošti. Šią spragą užpildyti nuo 1958 m. siekė Kauno politechnikos instituto, Statybos komiteto Statybos ir architektūros MT (SAMTI) darbuotojai, tais klausimais domėjosi Žemės ūkio statybų projektavimo institutas (Žemprojektas). Vieningos apgyvendinimo sistemos Lietuvos teritorijoje schema plėtotei iki 1980 m. buvo parengta 1964 m. Ji rėmėsi skirtingo lygio teritorinių vienetų, kurių centrai tolygiai išdėstyti respublikos teritorijoje ir atlieka nustatytas ūkines funkcijas, darnia sąveika. Ši teorija leido netrukus prasidėjusį Lietuvoje intensyvųjį urbanizacijos tarpsnį (1970–1990 m.) pakreipti racionalia linkme – stabdyti hipertrofuotą didžiųjų miestų augimą, išvengti periferinių rajonų depopuliacijos, optimizuoti šalies teritorijoje urbanizuotų ir gamtinių rajonų išsidėstymą, sukurti patogų socialinio ir gamybinio aptarnavimo centrų tinklą. Daugiau kaip po 30 metų analogiški principai, kaip siektinas tikslas, imti deklaruoti Europos urbanistikos chartijoje (1993), Baltijos regiono šalių urbanistinės plėtros 2010 vizijoje (1994), kitur.
K. Šešelgio ir jo kolegų dėka buvo atkreiptas dėmesys į turimą liaudies architektūros paveldą, 1970 m. mokslinio kolektyvo iniciatyva buvo sudarytas saugomų liaudies architektūros paminklų sąrašas. 1947–1958 m. ir 1970–1996 m. K. Šešelgis dalyvavo mokslinėse tiriamosiose ekspedicijose Respublikos rajonuose (iki 1981 m. vadovavo paminklinių kaimų tyrinėjimo darbams), atliko tyrimus liaudies architektūros tematika. Ekspedicijų, tyrimų metu buvo renkama liaudies architektūros objektų medžiaga, rengiami detalūs jų brėžiniai ir fiksuojami liaudies architektūros, kaimų savitumai. K. Šešelgis išleido 7 monografijas apie lietuvių liaudies architektūrą, kuriose fiksuojami esami ir jau neišlikę liaudies architektūros objektai.
André Malraux
Andrė Malro (, 1901 m. lapkričio 3 d. – 1976 m. lapkričio 23 d.) – prancūzų rašytojas, kovotojas ir politikas, sukūrė „muziejaus be sienų“ koncepciją. Buvo pirmuoju Prancūzijos kultūros ministru (1960–1969).
Rudaminos Švč. Mergelės Marijos Gerosios Patarėjos bažnyčia
'''Rudaminos Švč. Mergelės Marijos, Gerosios Patarėjos, bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Rudaminos kaime, 12 km į pietus nuo Vilniaus. Istoristinė, turi neogotikos ir neoklasicizmo bruožų. Pamaldos - lenkų ir lietuvių kalbomis.
Parapijoje veikia Juodšilių Palaimintojo Mykolo Sopočkos bažnyčia, Skaidiškių Dievo Gailestingumo apaštalės šv. Faustinos koplyčia.
miniatiūra|240px|left|Bažnyčios priekis
Istorija
Iki 1500 m. Rudaminoje įkurta parapija, pastatyta bažnyčia. 1525 m. jos rektoriumi buvo Jonas Domanovskis, vėliau Žemaičių vyskupas. 1528 m. Rudaminos bažnyčia prijungta prie Vilniaus šv. Jono bažnyčios. Jos klebonas Juozapas Marševskis 1730 m. Rudaminoje vietoj senosios bažnyčios pastatė naują. 1781 m. minima parapinė mokykla. Mykolas Tiškevičius 1832 m. bažnyčią suremontavo. Apie 1835 m. Rudaminos apylinkėse apgyvendintos kelios stačiatikių šeimos. 1866 m. 603 katalikai užrašyti stačiatikiais, bažnyčia paversta Viešpaties Atsivertimo stačiatikių cerkve. 1876 m. pastatyta nauja mūrinė cerkvė.
1907–1909 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1921 m. atkurta parapija.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, turi neogotikos ir neoklasicizmo bruožų, kryžminio plano, su 2 nevienodo aukščio bokštais, žemesne ir siauresne trisiene apside. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Rūsingė
Rūsingė – kaimas Varėnos rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 6 km į pietvakarius nuo Merkinės, 1 km į pietvakarius nuo Kibyšių, šalia Dubaklonio miško. Ateina keliukas nuo Kibyšių.
Istorija
XIX a. pab. Rūsingės dvaras pateko į Seinų apskrities Kudrėnų valsčių, Liškiavos parapiją.
Adomavičius
Ši pavardė yra kilusi iš biblijinio vardo Adomas.
Katinas Bazilijus
Katinas Bazilijus – Aleksejaus Tolstojaus pasakos „Buratinas arba auksinis raktelis“ (išleista 1936 m.) veikėjas. Manoma, kad autorius šį vardą sugalvojo kaip itališką variantą būdingo rusiško katinų vardo Vaska (Vasilijus).
Kino filme „Buratino nuotykiai“ katiną Bazilijų vaidino aktorius Rolanas Bykovas (Ролан Быков). Pasakoje Buratinas, dar prieš sutikdamas sukčių Bazilijų, jau buvo sutikęs kitą katiną Bazilijų.
Veikėjo charakteris
Katinas Bazilijus, kaip ir jo sėbrė lapė Alisa – prisiekęs sukčius ir, be abejo, yra neigiamas veikėjas. Išmaldos rinkimui apsimeta aklu elgeta. Jis gana aiškiai kvailesnis už savo bendrininkę Alisą, todėl komiškesnis nei Alisa.
Siekdami pasipelnyti Alisa ir Bazilijus stengiasi išgauti penkias auksines monetas, kurias Buratinas buvo gavęs iš Karabaso Barabaso.
Albinas Gailius
Albinas Gailius (g. 1940 m. kovo 30 d. Užvėjai, Gaurės valsčius) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1968 m. technikos mokslų kandidatas.
1967–1969 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1969 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1991 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas. 1976–1986 m. ir 1990–1995 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Statybos fakultetas|Statybos fakulteto Statybinių medžiagų katedros vedėjas. Nuo 2003 m. profesorius. Tarptautinių studijų programų 1992–1995 m. „Tempus“ ir nuo 1997 m. SOCRATES Vilniaus Gedimino technikos universiteto vadovas, mokslo tyrimo programų 1995–1998 m. COPERNICVS ir 1998–2001 m. FRAMEWORK–IV Lietuvos koordinatorius.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: statybinių medžiagų medžiagotyra, naujų kompozicinių statybinių medžiagų kūrimas, tyrimas ir taikymas, statybinių medžiagų gamyba iš technogeninių atliekų, statinių ir pavienių konstrukcijų atnaujinimas, statybinių medžiagų ir dirbinių kokybės kontrolė. Paskelbė daugiau kaip 120 mokslinių straipsnių. Parašė vadovėlių, parengė daugiau kaip 20 mokomųjų knygų ir metodinių priemonių. 14 išradimų (6 patentai) autorius.
Buivydiškės
Etimologija
Gyvenvietės pavadinimas yra asmenvardinis vietovardis, kilęs prie asmenvardžio Buivydas pridedant priesagą -iškės.
Istorija
Buivydiškės minimos XIII a. – XIV a., 1593 m. minimas Buivydiškių dvaras. 1961 m. įsteigtas Buivydiškių žemės ūkio technikumas, 1990–2001 m. veikė Buivydiškių aukštesnioji žemės ūkio mokykla, nuo 2001 m. Vilniaus kolegijos Buivydiškių žemės ūkio studijų centras, šiuo metu Vilniaus kolegijos Agrotechnologijų fakultetas.
Danijos futbolo varžybos 1972–1973 m.
Danijos futbolo varžybos 1972–1973 m.
445 m.
445 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gerardas Žalėnas
Gerardas Žalėnas (g. 1955 m. sausio 1 d. Dūdanosiuose, Molėtų rajonas) – Lietuvos aktorius, poetas, skaitovas, diplomatas.
Biografija
1977 m. baigė aktoriaus meistriškumo studijas LSSR konservatorijoje (kurso vadovė Irena Vaišytė). Dirbo Šiaulių dramos teatre, Valstybiniame jaunimo teatre.
Nuo 1996 m. iki 2020 m. dirbo LR užsienio reikalų ministerijoje. Dirbo LR nuolatinėje atstovybėje prie UNESCO (Paryžius, Prancūzija), LR ambasadoje Kazachstano Respublikoje (Almata), LR generaliniame konsulate Kaliningrade (Rusija).
Aktorių Trio atliekamos dainos „Lietus“ autorius. Dainą taip pat atliko "Lemon Joy".
2003 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi. , o 2019 m. - Užsienio reikalų ministerijos medalio „Už nuopelnus Lietuvos diplomatijai“ Sidabro kryžiumi.
Kalvarija
Kalvarija – miestas pietvakarių Lietuvoje, Marijampolės apskrityje, 18 km į pietus nuo Marijampolės. Kalvarijos savivaldybės, seniūnijos ir seniūnaitijos centras, Marijampolės miškų urėdijos Kalvarijos girininkijos būstinė. Urbanistikos paminklas. Stovi Kalvarijos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia (pastatyta 1840 m.), sinagogų kompleksas, Kalvarijos evangelikų liuteronų bažnyčia, veikia Kalvarijos savivaldybės viešoji biblioteka, paštas (LT-69030). Stovi Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas (Laisvės paminklas, pastatytas 1928 m. (projektavo M. Balčiūnas), sovietinės okupacijos metais nugriautas, 1989 m. atstatytas), paminklas Lietuvei Motinai, pastatytas 1935 m. jaunalietuvių, nugriautas sovietmečiu, 1989 m. atstatytas.
Etimologija
Spėjama, kad apie 1655 m. į šias vietas atsikėlęs pabėgėlis Trobius su šeima ir įkūręs sodybą. Vėliau atsirado daugiau gyventojų, todėl kaimas ir pavadintas Trobiais arba Triobiais (asmenvardinis vietovardis). Iš jų XVIII a. pradžioje išaugo Triobių-Kalvarijos miestelis. . Vėliau nusistovėjo Kalvarijos pavadinimas – tikriausiai nuo Kalvarijos dvaro, kuris įsikūrė XVII a. 2-ojoje pusėje prie nedidelio Šešupės vingio, dešiniajame upės krante. Kalvarijos vardas yra kilęs iš kalvos, esančios Jeruzalėje, vardo. Toje kalvoje buvo šventosios katalikų vietos, kryžiaus keliai su kulto pastatais, koplyčiomis. Vėliau panašių vietų atsirado daug kur Europoje, taip pat ir Lietuvoje (Žemaičių Kalvarija), nors kodėl Trobiai pavadinti Kalvarija, nėra aišku.
Geografija
Miestas įsikūręs Kalvarijos kalvagūbryje, altitudė 115–123 m virš jūros lygio, Šešupės slėnyje ir terasose. Vakariniu miesto pakraščiu eina magistralė „Via Baltica“. Per Šešupę nutiesti 6 tiltai ir tilteliai. Yra molio telkinys. Kalvarijos geležinkelio stotis yra Jungėnuose, 4 km link Marijampolės. Kalvarijos vakarinėje dalyje, prie Šešupės užtvankos, yra poilsiavietė su poilsio parku, paplūdimiu ir žaidimų aikštelėmis. Už 2 km į pietus telkšo Orija. Kalvarijos pagrindiniai keliai ir, taip pat aplinkkelis , kuris yra dalis europinio kelio. Kalvarijos vakarinėje dalyje, prie Šešupės užtvankos, yra poilsiavietė su poilsio parku, paplūdimiu ir žaidimų aikštelėmis. Už 2 km į pietus telkšo Orija. Šalia miesto veikė Kalvarijos-Budzisko pasienio punktas.
Krakių apylinkė
Krakių apylinkė sovietmečiu buvo:
Kalvarija
Istorija
thumb|left|Miestelis pažymėtas (Kalwari) [[Alvin Jewett Johnson 1864 m. išleistame žemėlapyje]]
Gyvenvietė nuo 1640 m. kūrėsi Alytaus girios vakariniame pakraštyje. 1660 m. minimas Trobių (ar Triobių) kaimas. XVII a. šios žemės priklausė Pacams, Sapiegoms. 1700 m. jau minimas Triobių-Kalvarijos miestelis. 1705 m. didikas Mykolas Juozapas Sapiega išrūpino gyvenvietei miesto teises ir herbą. 1715 m. Kalvarija gavo savivaldos teisę, o 1791 m. – miesto teises. Prieš 1782 m. pastatyta evangelikų reformatų bažnyčia, prie jos veikė parapinė mokykla.
1821 m. pastatyta evangelikų liuteronų bažnyčia, 1883 m. – Kalvarijos cerkvė. 1841 m. atidaryta amatų mokykla, 1863 m. – ligoninė. XIX a. pradžioje pro Kalvariją nutiestas plentas Sankt Peterburgas–Varšuva, prie jo apie 1820–1825 m. pastatyta pašto stotis (arch. Vaclovas Ričelis), išlikusi iki šių dienų. Caro laikais svarbi politinių kalinimo vieta buvo Kalvarijos kalėjimas. Būdama prie Peterburgo–Varšuvos kelio Kalvarija XIX a. sparčiai plėtėsi. 1880 m. įkurtas šerių valymo fabrikas, vilnų karšykla su verpykla ir milo vėlykla (sudegė 1911 m.). XIX a. pabaigoje Kalvarija – Suvalkų gubernijos miestas, apskrities centras.
Pokaryje veikė malūnas, pieninė, vyno darykla, papirosų fabrikas, 1926 m. iš Tauragės atkelta psichiatrijos ligoninė. 1920 m. rugsėjo 16 d. miestelyje prasidėjo Lietuvos ir Lenkijos derybos dėl teritorinių klausimų, tačiau greitai nutrūkusios dėl to, kad Lietuvos delegacija nesutiko pripažinti Suvalkų apskrities ir Augustavo apskrities užgrobimo.
Miestelis labai nukentėjo per II pasaulinį karą – sudegė apie 70 proc. pastatų, vokiečių okupacijos valdžia čia įsteigė karo belaisvių stovyklą. Po karo Kalvarijos apylinkėse veikė Tauro apygardos Vytauto rinktinės partizanai. 1946 m. rugpjūčio 3 d. tapo apskrities pavaldumo miestu. Sovietmečiu veikė vilnos verpimo fabrikas „Orija“ (nuo 1956 m.), pieno miltelių fabrikai, žemės ūkio technikos remonto dirbtuvės, maisto pramonės technikumas.
1991 m. patvirtintas dabartinis Kalvarijos herbas.
thumb|right|250px|Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia thumb|right|250px|[[Kalvarijos Vasarinė sinagoga]] thumb|right|250px|Kalvarijos evangelikų liuteronų maldos namai, pastatyti 1858 m. pagal A. Majerskio projektą
Architektūra
Senamiestis išsidėstęs prie upės, pietryčiuose, naujoji miesto dalis – šiaurės vakaruose. Kalvarijos senamiesčio spindulinis planas susiklostė iki XIX a. vidurio. Centras, sutvarkytas pagal 1892 m. planą, yra urbanistikos paminklas (75 ha). Prie aikštės yra:
Švietimas ir kultūra
Sekmadieniais Kalvarijoje vyksta didžiausias Suvalkijos sendaikčių turgus, dar vadinamas „blusų turgumi“.
Ekonomika
Pramonės svarbiausios šakos – maisto, medienos apdirbimo pramonė, statybos paslaugos. Didžiausios bendrovės – „Rimedis“, „Kalvarijos statyba“, „Šaltekšnis“, „Extra užkandžiai“, bendrovės „Marijampolės pieno konservai“ Kalvarijos cechas.
Žymūs žmonės
Kalvarijoje gimė:
Kalvarijos kapinėse palaidoti:
Juozas Orlauskis
Juozas Orlauskis (1887 m. spalio 17 d. Šiauliuose – 1970 m. liepos 7 d. ten pat, palaidotas Donelaičio kapinėse) – pedagogas, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.
Biografija
Sesuo Zuzana Arlauskaitė-Mikšienė. 1908 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją, 1913 m. – Peterburgo universitetą.
Nuo 1918 m. pradėjo mokytojauti Šiaulių gimnazijoje. 1919–1920 m. Šiaulių miesto savivaldybės burmistras. Prisidėjo ruošiant naują miesto planą, jo pastangomis atgaivinta Šiaulių ugniagesių draugija, pradėta naujų namų statyba.
1940 m. dirbo Kaišiadoryse, 1941–1946 m. Šiaulių gimnazijoje dėstė fiziką ir matematiką.
Jean-Philippe Rameau
Žanas Filipas Ramo (pranc. Jean-Philippe Rameau, 1683 m. rugsėjo 25 d. – 1764 m. rugsėjo 12 d.) – ryškiausias Prancūzijos vėlyvojo baroko muzikas ir teoretikas.
Biografija
Tarnavo vargonininku ir muzikos mokytoju, sukūrė daug muzikos klavesinui, bet šioje srityje jis vis dėlto neužtemdė Fransua Kupereno spindesio. Vieni iš išskirtiniausių Ramo kūrinių yra penki koncertinių pjesių ciklai klavesinui, smuikui (arba fleitai) ir violai da gamba. kairėje|miniatiūra|274x274px|Pradinis Traité de l'harmonie réduite à ses principes naturels puslapis Žanas Filipas Ramo užima reikšmingą vietą muzikos istorijoje ir kaip teoretikas – 1722 m. pasirodęs jo Traité de l'harmonie réduite à ses principes naturels (liet. „Traktatas apie harmoniją supaprastintą iki jos natūraliųjų principų“) davė pradžią klasikinei harmonijos, akordų bei jų jungimo logikos teorijai. Šis veikalas tapo XVIII a. antroje pusėje išsivysčiusio klasicistinio muzikos stiliaus teoriniu pagrindu. Vėlesnėje savo gyvenimo dalyje Ž. F. Ramo buvo žymus teatro kompozitorius, kūręs Prancūzijos karaliui – pakeitęs Ž. B. Liuli. Kito, tarp Liuli ir Ramo kūrusio operos meistro Andrė Kampros teigimu, pirmos didžiosios Ramo operos „Ipolitas ir Arisija“ (1733 m.) muzikos „yra dešimčiai operų“.
Gospodaris
Gospodaris (господар, hospodar, gospodar – slavų kilmės žodis, reiškiantis „valdovą“) – XIV–XIX a. Moldavijos ir Valachijos kunigaikštysčių valdovų titulas. Neoficialiai naudotas ir kaip Lietuvos didžiųjų kunigaikščių titulas. Prilyginamas kunigaikščio titului.
Istorija
Slavų raštuose nuo XV a. iki 1866 m. Moldavijos ir Valachijos kunigaikštysčių valdovai buvo vadinami tiek gospodariais, tiek vaivadomis.
Rumunų dokumentuose vietoj gospodario titulo naudojo titulą domnas (iš ). Prieš XIX a. daug osmanų imperijos vasalų turėjo šį titulą. Tvirtėjant rumunų nepriklausomybei gospodario titulą išstūmė titulas domnitorius.
Iki osmanų įsigalėjimo Moldavijoje valdė Mušatinų dinastija, kurios pradininkas buvo gospodaris Petras I Mušatas. Inauguracija į gospodarius būdavo iš dviejų dalių:
Gospodaris nuolat nešiojo karūną, buvo visos šalies savininkas ir turėjo neribotas teises į savo pavaldinius, buvo kariuomenės vyriausiasis vadas, aukščiausiasis teisėjas. Tik gospodarius turėjo teisę paskelbti karą ir/ar pasirašyti taiko sutartį.
Moldaviją ėmus valdyti osmanams, Moldavijos sostas tapo pardavimo ir pirkimo objektu. Gospodarių sostą ėmė užiminėti žymių bojarinų giminių atstovai, kartais – ir svetimšaliai. 1711–1821 m. Moldaviją valdė tik graikai iš Konstantinopolio priemiesčio Fanaro, todėl visas tas laikotarpis dar vadinamas Fanariotų režimu.
Nuo 1859 m., kai susijungė Moldavijos ir Valachijos kunigaikštystės, iki 1881 m., popiežiui paskelbus Rumunijos karalystę, išlaikė dalinį suverenitetą.
Iš gospodarių kilusios Rusijos kunigaikščių giminės
Rusija Balkanuose visada būdavo Turkijos priešininkė ir Moldavijos bei Valachijos sąjungininku. Daug moldavų kilmingųjų išvažiuodavo į Rusiją ir stodavo tarnauti Rusijos valdovams. Rusijoje Rusijos kunigaikščių titulus turėjo kelios giminės, iš kurių buvo kilę ankstesnių laikų gospodariai:
Dukų ir Sturdzų giminės Rusijos kunigaikščių titulų neturėjo.
Viljamas Okamas
right|thumb|250px|Viljamas Okamas Viljamas Okamas (William Ockham, g. apie 1285 m. Okamo miestelyje, netoli Londono – m. 1349 m.) – pranciškonų vienuolis, filosofas, pranciškonų nominalistų filosofinės mokyklos kūrėjas.
Gimė Okamo miestelyje, netoli Londono. Studijavo Oksfordo universitete, vėliau jame dėstė. Pranciškonų ordino narys. Viljamo Okamo pasekėjai jį vadino „neprilygstamuoju daktaru" (doctor singularis), nors pripažinto daktaro laipsnio jis ir neturėjo.
1324 m. už prieštaravimą Bažnyčios doktrinai įkalintas Avinjone, vienuolyno kalėjime, iš kurio 1328 m. pabėgo, o po poros metų persikėlė į Miuncheną pas Vokietijos imperatorių Liudviką IV Bavarą, tuo metu kovojusį prieš popiežių valdžią. Mirė Miunchene 1349 m., susirgęs maru.
Filosofinis palikimas
Viljamo Okamo filosofinis palikimas gausus. Ne visi jo raštai išliko, o kai kurie išlikę dar iki šiol nepublikuoti.
Filosofijos istorijoje Okamą labiausiai išgarsino fundamentalus trijų dalių logikos veikalas „Visos logikos sąvadas" (Summa totius logicae, 1340 m.). Iš logikos veikalų paminėtinas neskelbtas Traktatas apie knygas loginių klaidų teorijos klausimais.
Iš teologinių ir filosofinių darbų paminėtini „Apie priesaikos paslaptį" (1324 m.), „Traktatas apie dieviškąją predestinaciją ir ateities numatymą" (Tractatus de praedestinatione et de praescientia Dei et de futuris contingentibus, 1324 m.), „Sutvarkymas" (Ordinatio, 1323 m.), „Apie viską" (Ouodlibeta, 1324 m.), „Apie savaiminę kokybę", „Apie neskaidomuosius" (De indivisibilibus).
Viljamas Okamas taip pat parašė nemažai politinių traktatų: "Devyniasdešimties dienų veikalas" (Opus nonaginta dierum, 1333 m.), „Traktatas apie popiežiaus Jono XXII dogmas" (Tractatus de dogmatibus Johannis XXII papae, 1338 m.), „Mokytojo ir mokinio dialogas" (Dialogus inter magistrum et discipulum, 1338 m.), „Traktatas apie imperatoriaus ir popiežiaus valdžią" (Tractatus de imperatorum et pontificum potestae, 1347 m.), „Popiežiaus Jono XXII klaidų kompendiumas" (Compendium errorum papae Joannis XXII, 1339 m.)
Daugybėje veikalų Viljamas Okamas svarbius filosofijos ir teologijos klausimus nagrinėjo su tobulu logiko įžvalgumu. Jis sukūrė ir ištobulino filosofinių Dievo buvimo įrodymų kritiką, nors jis buvo tvirtas ir pozityvus teologas. Savo teiginiais Viljamas Okamas nutiesė kelią Reformacijos teologijai.
Metroonas
Metroonas – pastatas Senovės Graikijoje, pašvęstas deivei motinai (Kibelei, Rėjai ar Demetrai).
Atėnų agoros metroonas
Pradžioje Atėnų agoros metroonas buvo miesto tarybos (bulės) susitikimų vieta. V a. pr. m. e. pastačius naują tarybos pastatą buleterioną, senasis buvo pašvęstas motinai deivei. Metroone taip pat buvo ir oficialus miesto archyvas.
Olimpijos metroonas
Olimpijoje metroonas buvo pastatytas IV a. pr. m. e. pabaigoje ar III a. pr. m. e. pradžioje prie terasos, ant kurios stovėjo šventyklos tipo statiniai su aukomis.
Šunų sportas
thumb|right|260px|Šunų sportas
Šunų sportas – sportinė veikla, kurioje dalyvauja šunys ir vedlys - komanda, kaip vienas vienetas: kamuoliuko gaudymas, beisbolas, vikrumo varžybos (agility). Kai kurios veislės, ypač aviganiai, labai mėgsta tokią mankštą. Sportuoti gali ir kitos veislės, o dalyvauti varžybose nebūtina.
Tinkamiausia mankšta kurtui – lenktynės, ypač išpopuliarėjusios, kai buvo išrastas mechaninis kiškis. Jos labai populiarios Britanijoje.
Šaltuosiuose kraštuose yra rengiamos šunų kinkinių lenktynės. Tokiose varžybose šunys ir jų šeimininkas turi įveikti keliasdešimt kilometrų. Jos dažnai būna daugiadienės ir dažniausiai rengiamos Aliaskoje. Tačiau šioslenktynės rengiamos ne tik toli šiaurėje, bet ir Lietuvoje. Netoli Vievio yra šunų kinkinių sporto klubas "Aliaska", kur atvažiuoja šio sporto entuziastai, kinko savo šunis, kurių dauguma yra sibiro haskiai, aliaskos malamutai arba specialiai šiai sporto šakai veistimišrūnai (euro dogai, greisteriai…) į roges, kai būna sniego, o paprastai į skuterius, triračius arba tvirtina prie dviračių. Dviratis - šuo. Šis sportas vadinama Bikejoring, Dar yra Skyjoring'as - slidės ir šuo, tačiau tai pratikuojančių žmonių Lietuvoje dar nėra. Kita kiek populeresnis sportas Canicross'as. Tai žmogus ir šuo. Prie žmogaus liemens tvirinasi specialus diržas, tarp jo ir šuns yra 2 -2,5 metro trosas su amorizatorium, o šuo truri specialias petnešas, kurios yra kitokios nei kinkant į triratį, dviratį, skuterš, roges…
Dalkitas
Dalkitas  – miestas Škotijoje, į pietryčius nuo Edinburgo (yra jo aglomeracijoje); Midlotiano srities administracinis centras. Geležinkelio stotis, šalia praeina Edinburgo–Darlingtono plentas. Elektronikos, maisto (alaus) pramonė, kilimų audimas. Verčiamasi prekyba žemės ūkio produkcija. Veikia 1969 m. įkurtas technikos koledžas. Dalkitas garsėja 1575 m. statytais rūmais (atstatyti 1700 m.), yra 1406 m. statyta Šv. Mykolo bažnyčia, 1854 m. Šv. Dovydo bažnyčia.
Istorija
Dalkitas šaltiniuose minimas nuo XIV a. Dalkito rūmuose Kromvelio valdymo metais veikė Škotijos administracija. XIX a. Dalkito grūdų turgus buvo didžiausias Škotijoje.
446 m.
446 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Želvos valsčius
Želvos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje, į rytus nuo Ukmergės. Centras – Želva.
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo 1918 m. Ukmergės apskrityje. 1936 m. pastatytas naujas valsčiaus būstinės pastatas.
Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Smėlių rajonui (7 apylinkės).
Suskirstymas
Tarpukariu valsčiuje buvo 7 seniūnijos: Bastūnų, Bikonių, Daubariškių, Laumėnų, Masiulių, Pilionių ir dar viena nežinoma.