cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jeronimas Jonušas Sanguška
Šeima ir vaikai
1772 metų vasarį dar kartą vedė Aną Teofilę Sapiegaitę (1758–1813), Lietuvos lauko etmono, kunigaikščio Aleksandro Mykolo Sapiegos (1730–1793) ir Magdalenos Agnieškos Liubomirskaitės (1739–1780) dukterį. 1778 metais sutuoktiniai išsiskyrė, neturėdami bendrų vaikų.
1779 metais vedė trečią kartą Aną Pružinskaitę (m. 1816). Vaikai:
Nuo 1790-ųjų metų kunigaikštis Jeronimas Jonušas Sanguška pastoviai gyveno savo rezidencijoje Slavute. 1812 metų gruodį mirė nuo apopleksijos (insulto), buvo palaidotas jo paties įkurtoje bažnyčioje, Belogorodke.
Terespolis
Terespolis – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Gudžiūnų. Išlikę XIX–XX a. Terespolio dvaro rūmai ir parkas. Praeina kelias.
Istorija
thumb|left|200px|Dvaro parkas thumb|left|235px|Paminklas tarybiniams kariams
2020 m. prijungtas Marimpolio kaimas.
Argentinos moterų rankinio rinktinė
Argentinos moterų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Argentinai tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Argentinos rankinio konfederacija.
Ana Misuna
Ana Misuna (, 1868 m. lapkričio 12 d. Vietrynas, kitais duomenimis – Bykovčizna, Lipecko valsčius, Vitebsko gubernija – 1922 m. gegužės 2 d. Maskva, palaidota Novodevičės kapinėse) – baltarusių geologė, geomorfologė.
Biografija
Gimė nusigyvenusio lenkų – lietuvių bajoro šeimoje. 1887 m. baigė Rygos lenkų gimnaziją ir liko joje dėstyti lenkų kalbą bei aritmetiką. 1890–1893 m. gimtinėje lavinosi savarankiškai, surinko augalų ir vabzdžių kolekciją, kurią perdavė Varšuvos gamtininkų draugijai. 1895 m. Maskvoje baigė „Kolektyvines pamokas“, taip laikinai vadinosi Maskvos aukštieji moterų kursai, kur susidomėjo geologija.
Nuo 1906 m. dirbo Maskvos aukštųjų moterų kursų geologijos katedroje, nuo 1919 m. Maskvos universiteto docentė.
Mokslinė veikla
Savo sukurtais metodais tyrė ledyninių nuogulų stratigrafiją, skyrė keletą apledėjimų ir stambias ledyninio reljefo formas – galines morenas, drumlinus ir morenines lygumas, paplitusias Vilniaus, Gardino ir Minsko gubernijose. Išskyrė keletą galinių morenų lankų Lietuvos rytinėje dalyje ir Baltarusijos vakarinėje dalyje, sudarė geomorfologinius žemėlapius, vykdė naudingųjų iškasenų geologines paieškas. Leidinyje „Rusijos imperijos geologinė sandara“, (1899 m., 1903 m.) paskelbė Lietuvos ir Baltarusijos ledyninių nuogulų tyrimo rezultatus.
Katy B
Kathleen Anne Brien (g. 1989 m. gegužės 8 d.), geriau žinoma kaip tiesiog Katy B – britų atlikėja ir dainų autorė. Prieš pasivadinant Katy B, atlikėja vadinosi Baby Katy. Savo pirmąjį singlą išleido 2010 m.. Tais pačiais metais baigė populiariosios muzikos studijas „Goldsmiths“ universitete Londone. 2011 m. išleido savo debiutinį albumą „On a Mission“ ir buvo nominuota „Mercury“ apdovanojimui už geriausią albumą. Sekantis atlikėjos albumas, „Little Red“, buvo išleistas 2014 m. ir debiutavo pirmoje vietoje Jungtinės Karalystės albumų reitinge.
2023 m. duomenimis, atlikėja yra išleidusi tris albumus, iš kurių naujausiasis, „Honey“, išleistas 2016 m. balandį.
Panzerkampfwagen III
thumb|PzKpfw III Ausf. H Tankų muziejuje Samiūre thumb|PzKpfw III Ausf. M Vokietijos tankų muziejuje Miunsteryje Panzerkampfwagen III (sutrumpintai PzKpfw III) – Vokietijos tankas, naudotas Antrajame pasauliniame kare.
1934 m. sausio 11 d. Vokietijos Sausumos kariuomenės ginkluotės departamentas pagal Heinco Guderiano paruoštas specifikacijas sukūrė pirmuosius planus tanko, kurio masė neviršytų 24 000 kg, o didžiausias greitis būtų 35 km/h. Šis tankas turėjo būti pagrindinis Vokietijos tankų divizijų tankas, skirtas kovai su priešo tankais.
Prototipus parengė Daimler-Benz, Friedrich Krupp AG, MAN AG ir Rheinmetall. Galų gale buvo pasirinktas Daimler-Benz variantas. 1937 m. gegužę buvo pagamintas pirmasis PzKpfw III Ausf. A modelio tankas. Masinė gamyba (jau modelio PzKpfw III Ausf. F) pradėta 1939 m.
Purmaliai
Purmaliai – kaimas šiaurės vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, prie šiaurės rytinės Klaipėdos miesto ribos, dešiniajame Dangės krante, į vakarus nuo kelio. Yra tiltas per Dangę.
Istorija
Kaimo pietinėje dalyje, Dangės kilpoje stūkso Purmalių piliakalnis. XX a. pradžioje minimas Purmalių dvaras. Sovietmečiu įkurta sodų bendrija. Po nepriklausomybės atgavimo ėmė kilti naujakurių namų kvartalai.
Smolnis
thumb|right|280px|Smolnis Smolnis (Smolnio institutas, ) – Sankt Peterburge esantis pastatas, architektūros ir istorijos paminklas, Sankt Peterburgo gubernatoriaus rezidencija ir muziejus.
left|thumb|200px|Šokių pamoka Smolnio institute Pastatas baigtas statyti 1806 m. pagal architekto Džakomo Kvarengi projektą Jekaterinos II užsakymu. XIX a. – XX a. pradžioje jame veikė Smolnio kilmingųjų mergaičių institutas (pirmoji Rusijoje moterų švietimo įstaiga). Į institutą buvo priimamos dvarininkų dukros, kurios buvo ruošiamos aukštuomenės gyvenimui: mokėsi rašto, istorijos, geografijos, užsienio kalbų, muzikos, šokių, piešti. Mokslas truko 12 metų.
Smolnis į istoriją įėjo bolševikinio Spalio perversmo metu, kadangi jame buvo įsikūręs sukilėlių štabas. Iki sostinės perkėlimo į Maskvą čia dirbo Lenino vadovaujama bolševikų vyriausybė. Vėliau čia veikė Petrogrado miesto darbininkų, kareivių ir valstiečių taryba, VKP(b)/TSKP miesto komitetas (iki pat 1991 m.). Vėliau čia buvo miesto mero, o nuo 1996 m. – Sankt Peterburgo gubernatoriaus rezidencija. Pastate įrengta keletas istorinių ekspozicijų.
Dambrauskaitė
Dambrauskaitė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Dambrauskienė (ištekėjusi moteris).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Norvolkas (Konektikutas)
Norvolkas – miestas JAV, pietvakarių Konektikute. 86 tūkst. gyventojų (2010 m. duomenys).
Pavadinimas „Norvolkas“ kilo iš algonkinų kalbos žodžio noyank, reiškiančio 'žemės taškas'. Austrių auginimas nuo seno buvo svarbi miesto ūkio šaka. Kiekvienų metų rugsėjį mieste rengiamas Austrių festivalis. Apie 10 km nuo miesto pakrantės Long Ailendo sąsiauryje išsidėsčiusios vadinamosios Norvolko salos, kuriose kartkartėmis apsistoja žvejai, paukščių stebėtojai ar stovyklautojai.
Istorija
1640 m. šioje vietovėje žemę įsigijo britų kolonistas Roger Ludlow. Įsigyta žemė apėmė plotą nuo Norvolko iki Sogeitako (Saugatuck) upių. 1651 m. Norvalkui suteiktas miestelio statusas. JAV nepriklausomybės karo metu 1779 m. įsiveržusios britų pajėgos sugriovė beveik visą miestelį. Po karo daugumai gyventojų kaip kompensacija už patirtus nuostolius buvo suteiktos žemės į šiaurę nuo Konektikuto (dab. Ohajas), kur vėliau buvo įkurtas naujasis Norvolko miestas. 1853 m. Norvolko apylinkėse įvyko geležinkelio tilto katastrofa; traukinys nuriedėjo nuo bėgių į Norvolko upę. Žuvo 63 ir buvo sužeista apie 30 keleivių. 1893 m. suteiktas miesto statusas. Nuo XIX a. pab. iki XX a. pr. mieste vyravo austrių auginimo bumas.
Marija Kazimiera Kaupaitė
Marija Kazimiera Kaupaitė (1880 m. sausio 6 d. Gudeliai I, Ramygalos valsčius – 1940 m. balandžio 17 d. Čikaga) – Lietuvos katalikų vienuolė, Šv. Kazimiero seserų kongregacijos įsteigėja ir generalinė vyresnioji. Nuo 1986 m. Dievo tarnaitė.
Biografija
Brolis Antanas Kaupas. Brolio kviečiama 1897 m. atvyko į Skrantoną, susipažino su nazaretiečių vienuolijos gyvenimu. 1902–1905 m. mokėsi Šv. Kryžiaus vienuolyne Ingenbolyje (Šveicarija). 1905 m. Skrantone įstojo į Nekalčiausiosios Marijos Širdies seserų vienuolyną, 1907 m. – į Šv. Kazimiero seserų kongregaciją Mount Karmelyje, 1911 m. persikėlė į Čikagą, 1913 m. išrinkta kongregacijos generaline vyresniąja.
1920–1934 m. gyveno Pažaislyje, čia 1920 m. įkūrė vienuolyną. Lietuvoje įsteigė pradžios ir aukštesniųjų mokyklų, ligoninių, bendradarbiavo laikraštyje „Šaltinis“ ir kitoje spaudoje.
Šaltiniai
Petras Bielskis. Lietuvos šv. Kazimiero draugijų egzistencinė problema. 2012. T. 5, p. 363
Manangas
Manangas – kalnų slėnis Aukštuosiuose Himalajuose, taip pat pagrindinis kaimas (391 gyventojų) tame pat slėnyje. Yra Nepale (Mustango rajone), įsiterpęs į Anapurnos himalio (kalnagūbrio) rytinę dalį, išsidėstęs iš rytų į vakarus. Rytuose susijungia su gretimu Nar slėniu. Pats slėnis yra apie 3519 m aukštyje.
Gyventojai
thumb|200px|left|Manango kaimas žiemą
Kazimieras Barėnas
Kazimieras Barėnas (tikroji pavardė Barauskas, 1907 m. gruodžio 30 d. Stanioniai, Pumpėnų valsčius, Panevėžio apskritis – 2006 m. kovo 17 d. Londonas) – Didžiosios Britanijos lietuvių rašytojas, vertėjas, spaudos darbuotojas.
Biografija
Augo Pirmojo pasaulinio karo ir okupacijos metais, todėl mokyklos nelankė, mokėsi savarankiškai. Įstojęs eksternu 1929 m. baigė Panevėžio gimnaziją. 1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. Studijų metais žurnale „Kultūra“ pasirodė ir pirmasis grožinis kūrinys – apsakymas „Neišbrista dumblynė“.
1930–1943 m. dirbo Vytauto Didžiojo universiteto administracijoje, uždarius universitetą, 1943–1944 m. laikraščio „Ateitis“ redakcijos sekretorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dirbo laikraščių „Ateitis“, „Lietuviai“ redakcijose, 1945–1946 m. redagavo laikraštį „Nemuno aidas“. 1947 m. Vokietijoje ir Anglijoje kartu su kitais įsteigė laikraštį „Pašvaistė“.
1947 m. apsigyveno Didžiojoje Britanijoje. Dirbo tekstilės fabrike, prižiūrėjo siūlų sukimo mašinas. Kartu pasinėrė į kūrybinius bandymus, o 1949 m. sausio 22 d. įstojo į Lietuvių rašytojų draugiją. 1950 m. įsteigė laikraščius „Manchester apygardos žinios“, „Skersvėjis“, „Akiratis“, bendradarbiavo kituose užsienio lietuvių leidiniuose. 1957–1973 m. ir 1979–1981 m. laikraščio „Europos lietuvis“, 1956–1967 m. „Darbininkų balsas“ redaktorius. 1957–1973 m. ir 1981 m. vadovavo leidyklai „Nidos knygų klubas“. 1964–1980 m. leido ir redagavo literatūros metraštį „Pradalgės“.
Kūryba
Pasirašinėjo B. Kazimieraičio ir kitais slapyvardžiais. Kūryboje vyrauja prieškario Lietuvos kaimo ir išeivijos gyvenimo temos. Novelėse pasakojamos kasdieniškos istorijos, daug dėmesio skiriama veikėjų bendravimo psichologinėms problemoms, jų prisitaikymui prie aplinkos. Novelių romane „Dvidešimt viena Veronika“ parodytas lietuvės gyvenimas išeivijoje, kasdieniai jos rūpesčiai ir vienatvės išgyvenimui supinti su praeities prisiminimais. Romanų trilogija „Tūboto gaidžio metai“, „Beragio ožio metai“, „Meškos maurojimo metai“ apima maždaug 70 m. laikotarpį (kaizerinė okupacija, nepriklausomos Lietuvos gyvenimas, sovietinė okupacija); joje plėtojama šeimos likimo tema. Kūriniai realistiniai, epiški, juose gausu kaimo gamtos vaizdų, buities detaliu, šmaikščių dialogų.
Išvertė Dž. Steinbeko, V. Folknerio kūrinių.
Dambrauskienė
Dambrauskienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Dambrauskaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Dambrauskas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vilniaus miesto savivaldybės taryba
miniatiūra|Vilniaus miesto savivaldybės tarybos frakcijos 2019-2023 m. kadencijoje: {{legend|#E22379|Laisvės partijos frakcija: 18 }} {{legend|#3C8A7E|Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų frakcija: 9 }} {{legend|#F1A5C5|Lenkų rinkimų akcijos ir Rusų aljanso koalicijos „Krikščioniškų šeimų sąjunga“ frakcija: 6 }} {{legend|#161FCC|Darbo partijos frakcija: 3 }} {{legend|#5AC550|Demokratų frakcija „Vardan Lietuvos“: 3 }} {{legend|#EDCD19|Laisvės ir teisingumo frakcija: 8}} {{legend|#D4C6BE|Nepriklausantys jokiai frakcijai: 3}}
Vilniaus miesto savivaldybės taryba – Vilniaus miesto savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje.
Renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 51 tarybos narys. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Šiaurės Hvanghės provincija
Šiaurės Hvanghės provincija arba Hvanghė Pukto (hangul: 황해 북도 handža: 黃海北道 transl:) trumpinama Hvangbukas – provincija Šiaurės Korėjos pietuose. Sudaryta 1954 m. padalinus Hvanhė provinciją. Šiaurėje ribojasi su Pchenjanu ir Šiaurės Pchenjanu, rytuose – su Kangvonu, pietvakariuose – su Hvanhė Namdo. 2003 m. į provinciją įtrauktas tiesiogiai valdytas Kėsono miestas. Administracinis centras – Sarivonas.
Administracinis skirstymas
Hvanghė Pukto dalijama į 3 miestus (Si) ir 16 apskričių (Kun).
Miestai: Apskritys:
Emilinas (Mazovijos vaivadija)
Emilinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sabnių valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kavajės apygarda
Kavajės apygarda  – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti Vakarų žemumoje (viename iš Albanijos geografinių regionų). Skalaujama Adrijos jūros. Ribojasi su Duresio, Tiranos, Pekinio ir Liušnės apygardomis. Priklauso Tiranos apskričiai. 117 152 gyventojai (2013 m. duomenys). Plotas – 414 km². Administracinis centras – Kavajė.
Njamveziai
Njamveziai arba vanjamveziai (Wanyamwezi) – Rytų Afrikos tauta, priklausanti bantams. Gyvena Tanzanijoje, tarp Viktorijos ir Rukvos ežerų, jų tėvynė vadinama Unjamveziu. Populiacija – 1,5 mln. žmonių (1989 m.), kartu su sukumais, njaturais ir kt. giminingomis tautomis – apie 5 mln. Kalba njamvezių kalba (Kinyamwezi), priklausančia bantų kalboms. Dauguma tikinčiųjų – musulmonai sunitai, dalis – krikščionys; išlikę prigimtinio tikėjimo bruožų.
Svarbiausias verslas – kaplinė žemdirbystė. Dalis uždarbiauja plantacijose, rūdynuose, miestuose.
Seniau buvo pusiau klajokliška žemdirbių ir gyvulių augintojų tauta. Vėliau pradėjo verstis prekyba, XIX a. su arabų pirkliais prekiavo dramblio kaulu, vergais, variu, druska. Njamvezių prekybiniai keliai driekėsi nuo pat Kongo iki Zanzibaro. Kūrė nedidelius valstybinius darinius, kurie nuolat tarpusavyje kariavo.
Njamvezių tikėjime svarbus protėvių kultas, jiems aukojamos ožkos ir avys. Svarbią vietą visuomenėje užima aiškiaregiai, būrėjai.
Kavajės apygarda
Savivaldybės
Kavajės apygarda sudaryta iš dviejų savivaldybių: Kavajės ir Rogožinės bei 65-ių kaimų.
Energija
Energija ( – veiksmas) – skaliarinis fizikinis dydis, objekto arba sistemos savybė, nulemta gamtos. Kūnas turintis energijos gali atlikti darbą ar išskirti šilumą.
Energijos matavimo vienetas SI sistemoje yra džaulis. Dažnai naudojamas elektronvoltas – toks energijos kiekis, kurį gauna elektronas, perėjęs 1 V potencialų skirtumą.
Etimologija
Tarptautinis žodis energija į Lietuvių kalbos žodyną buvo įvestas Jono Jablonskio. Lietuviškas žodis agnà yra žodžio energija lietuviškas atitikmuo.
Energijos rūšys
Kai kurie energijos pavyzdžiai:
Algirdas Bargelis
Algirdas Bargelis (g. 1938 m. lapkričio 15 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1961 m. baigė Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultetą, įgijo mašinų gamybos technologijos, metalo pjovimo staklių ir įrankių inžinieriaus kvalifikaciją. 1974 m. apgynė kandidato disertaciją „Ilgalaikio ciklinio stiprumo kriterijaus tyrimas“. 1997 m. apgynė habilituoto daktaro disertaciją „Mechaninių komponentų gamybos rengimo modeliavimas“, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Nuo 1961 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) bendradarbis, dėstytojas, nuo 1978 m. docentas, Mechanikos ir mechatronikos fakulteto Integruotos gamybos mokomosios laboratorijos vadovas, nuo 1997 m. profesorius. Kartu ir Šiaulių universiteto Technologijos fakulteto Mechaninės technologijos katedros profesorius.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai apie mechanikos inžineriją, gamybos kompiuterizavimą. Per 80 mokslinių straipsnių ir darbų autorius, daugelio tarptautinių konferencijų dalyvis.
Renatas Požėla
Renatas Požėla (g. 1974 m. vasario 27 d. Šiauliuose) – Lietuvos teisininkas.
Biografija
2001 m. baigė Lietuvos policijos akademiją, o 2007 m. – Mykolo Romerio universitetą.
1993–1998 m. Šiaulių miesto vyriausiojo policijos komisariato viešosios policijos patrulinės tarnybos mobiliosios kuopos policininkas, vėliau kriminalinės policijos Turtinių nusikaltimų tyrimo skyriaus Kvotos poskyrio jaunesnysis inspektorius, inspektorius. 1998–2003 m. Šiaulių miesto vyriausiojo policijos komisariato uniformuotosios policijos kelių policijos techninės inspekcijos vyresnysis inspektorius, vėliau kelių policijos komisaras inspektorius, Eismo priežiūros skyriaus komisaras. 2003–2004 m. Šiaulių rajono policijos komisariato Organizacinio poskyrio vyresnysis inspektorius, vėliau šio poskyrio viršininkas. 2004–2005 m. Šiaulių rajono policijos komisariato viešosios policijos Viešosios tvarkos skyriaus Eismo priežiūros poskyrio viršininkas.
2005–2008 m. Lietuvos policijos eskortavimo rinktinės Tarnybos organizavimo skyriaus viršininkas. 2008 m. Lietuvos policijos eismo priežiūros tarnybos viršininko pavaduotojas, 2008–2011 m. Policijos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Viešosios policijos valdybos viršininkas. 2011–2015 m. policijos generalinio komisaro pavaduotojas.
Nuo 2015 m. Valstybės sienos apsaugos tarnybos vadas. 2015 m. rugsėjo mėn. suteiktas vidaus tarnybos generolo laipsnis.
Nuo 2019 m. lapkričio 12 d. policijos generalinis komisaras.
Kinijos muzika
thumb|right|„Klausomasi cinio muzikos“, aut. Džao Dzi, XI a. Kinijos regiono muzikinės kultūros ištakos siekia Džou dinastijos laikus (XII–III a. pr. m. e.) Nemažai tradicinės Kinijos muzikos aspektų išlikę ir šiandien, tačiau muzika Kinijos regione įgavo ir daug naujų formų.
Istorija
Pasak legendų, Ling Lunas (kin.: 伶倫 arba 泠倫) pagamino pirmuosius bambukinius skudučius, kuriuos suderino pagal feniksų porelės balsus. Legendinis imperatorius Huangdi įsakė išlieti varpus, kurie derėtų su šiomis fleitomis.
Konfucianistai muziką laikė svarbiausiu menu, per kurį galima mokyti ir valdyti žmones. Buvo svarbu, kad muzika, ypač ritualinė, būtų tinkama. Imperatoriai inicijuodavo liaudies dainų rinkimą. Viename iš klasikinių konfucianistinių kanonų „Šidzing“ („Dainų kanone“) surinkta daug liaudies kūrybos. Imperinėje Kinijoje muzikos reikalus reguliavo muzikos „ministerija“, įkurta dar Čin dinastijos laikais (III a. pr. m. e.). Valdant imperatoriui Han Udi, ji buvo išplėsta. Ilgainiui muzikos reikšmė nublanko prieš tapybą ir poeziją.
Seniausiu užrašytu kūriniu laikoma pjesė činiui „Vieniša orchidėja“, sukurta maždaug X a. pr. m. e. Činio muzika ypač suklestėjo Tang dinastijoje, tačiau juo grota dar iki Han.
Pirmąjį europietišką muzikos instrumentą – klavesiną – į Kiniją atgabeno jėzuitas Mateo Riči (XVII a.)
XX a. pradžios kultūriniai judėjimai Kinijoje skatino menininkus domėtis vakarietiškomis muzikos tradicijomis. Nemažai atlikėjų išsimokslino užsienyje ir, grįžę į Kiniją, vis dažniau atliko europietišką klasikinę muziką, kūrė naudodamiesi vakarietiška notacija. Šiuos bandymus rėmė ir Guomindano valdžia.
Po 1942 m. komunistai pradėjo kampaniją, kuria buvo skatinama kurti revoliucinę muziką, remiantis liaudies dainomis. Vienas garsiausių pavyzdžių – „Rytuose raudona“, perdirbta iš Šansi provincijoje užrašytos dainos. Šiuo laikotarpiu taip pat parašyta garsi kantata „Geltonoji upė“ (aut. Sian Singhai).
Po 1989 m. įvykių Tiananmenio aikštėje valdžia ėmė remti kiek kitokį muzikos stilių – vadinamąjį „šiaurės vakarų vėjo“ (西北风). Jam būdingas iš vakarietiškos popmuzikos perimtas spartus tempas, išryškinta ritmika ir bosinės linijos. Iš šio stiliaus vėliau išsivystė kinų roko muzika.
Muzika dabar
thumb|right|„Midi“ festivalis 2007 m. thumb|right|Muzikavimas parke [[Guangdžou mieste]] Kadangi Kinijoje labai paplitęs piratavimas, nemažai įrašų kompanijų pirmiausia albumus išleidžia Taivane ir Honkonge, o didžiojoje Kinijoje jie pasirodo vėliau.
Kasmet Pekine vyksta šiuolaikinės muzikos festivalis „Midi“, Junnano provincijoje – „Sniego kalno“ festivalis.
Rokas gyvuoja praktiškai tik Pekine ir Šanchajuje. Dėl to, kad neturi valstybės paramos, ši muzika negali pasiekti didelės auditorijos ir nėra itin populiari.
Tradicinė muzika
Paprastai būdavo grojama pavieniui arba nedideliais ansambliais, į kuriuos įeidavo įvairūs styginiai skambinamieji instrumentai, fleitos, mušamieji (lėkštės, gongai, būgnai, varpai). Instrumentai tradiciškai skirstomi pagal medžiagą, iš kurios padaryti: oda, moliūgas, bambukas, medis, šilkas, molis, metalas arba akmuo. Naudojama penkių garsų dermė.
Instrumentai:
Kinų opera
Pagrindinis straipsnis: Kinų opera
Kinų opera – specifinė meno šaka, kurioje į vieną visumą sujungiami pasakojimas, muzika, kostiumai ir grimas, akrobatika. Kinų operos muzikai būdingas labai aukštų tonų dainavimas, kuriam pritariama styginiais ir mušamaisiais instrumentais. Skirtingi regionai turi savas „operos“ atmainas.
Patriotinė muzika
Patriotinė („valstybės“) muzika (国乐 guóyuè), perdirbta iš tradicinės muzikos (paprastai orkestrui), valstybės visokeriopai remiama nuo pat komunistų atėjimo į valdžią. Simfoninės patriotinės muzikos pavyzdys – „Geltonosios upės“ kantata, 1969 m. perrašyta į koncertą fortepijonui.
Pop muzika
thumb|right|Honkongo dainininkė Janice Vidal
Kinų kalbomis atliekama pop muzika vadinama C-pop. C-pop pradžią davė „laikmečio muzika“, populiari Šanchajuje XX a. 3 deš. Honkongo kantonietiška muzika vadinama Cantopop, o bendrine („mandarinų“) kalba dainuojama muzika atitinkamai įvardijama kaip Mandopop.
Korupcija švietimo sistemoje
Korupcija švietimo sistemoje – tai švietimo sistemoje dirbančių asmenų piktnaudžiavimas padėtimi siekiant asmeninės naudos. Paprastai korupcija siejama su valstybės tarnyba, tačiau pedagogai nėra valstybės tarnautojai, o šalyse veikia ir privačių mokyklų. Tad korupcijos sąvoką švietimo sistemoje reikėtų išplėsti. Korupcija švietimo sistemoje gali reikštis įvairiai – kyšininkavimu, tėvų „reketu“ ar studentų šešėline ekonomika, kai parduodami ir perkami studentų rašto darbai.
Švietimo sistemoje egzistuoja daug skirtingų korupcijos formų. Pavyzdžiui, Vilniaus Gedimino technikos universiteto profesorius Valdas Pruskus jas klasifikuoja 4 lygmenimis :
Lietuvoje ir pasaulyje atlikta tyrimų, skirtų korupcijos švietimo sistemoje analizei. Pavyzdžiui, 2008 m. Transparency International Lietuvos skyrius atliko Lietuvos korupcijos žemėlapio tyrimą. Apklausti gyventojai mano, kad švietimo institucijose labai dažnai duodami kyšiai (joms skirta 5 vieta). Lyginant su 2005 m. Lietuvos korupcijos žemėlapiu, kyšininkavimas švietimo sistemoje yra sumažėjęs. Daug tyrimų atliko įvairūs pasaulinės nevyriausybinės organizacijos Transparency International skyriai, pavyzdžiui, TI Ukrainos skyrius 2007 m. savo ataskaitoje apie korupciją švietimo sistemoje pažymėjo, jog korupcija švietimo sistemoje, gyventojų nuomone, užima 6 vietą tarp labiausiai korumpuotų institucijų. 47,3% respondentų teigė kyšininkavę universitetuose. Tuo metu pasaulinė organizacija UNESCO 2001 metais organizavo kūrybines dirbtuves ekspertams, dirbantiems edukacijos srityje. Šių kūrybinių dirbtuvių metu buvo pristatomi tyrimai, statistika, diskutuojama etikos ir korupcijos švietimo sistemoje klausimais. Pavyzdžiui, aptartos opiausios problemos Ganoje bei Nigerijoje – priėmimai į mokyklą, atlyginimų mokėjimas bei išankstinis baigiamųjų egzaminų užduočių pirkimai. Pakistane egzistuoja fiktyvių mokyklų, mokytojų ir mokinių problema.
Korupcijos švietimo sistemoje priežastys
Korupciją Lietuvos švietimo sistemoje analizuojantis V. Pruskus išskiria godumą, valstybės ekonominę padėtį (pavyzdžiui, nedideli ir vėluojantys mokytojų atlyginimai), tam tikrų visuomenės veikėjų įtaką (pavyzdžiui, kai jų vaikai mokosi prestižinių specialybių arba įstoja į mokymosi institucijas ne dėl savo nuopelnų), kultūrinius veiksnius (pavyzdžiui, pilietiškumo stoką, pakantumą korupcijai), kriterijų stoką skiriant švietimo įstaigos vadovus, teisinės sistemos trūkumus ir kitas struktūrines ydas (pavyzdžiui, nėra premijinės švietimo įstaigose dirbančių darbo užmokesčio sistemos) kaip korupcijos švietimo sistemoje trūkumus.
Korupcijos švietimo sistemoje padariniai
Pasak V. Pruskaus, S. P. Heyneman, D. Chapman, korupcijos švietimo sistemoje padariniai gali būti didesni nei kitose srityse, kai, pavyzdžiui, kelios kartos yra nekokybiškai lavinamos, aukšti įvertinimai rašomi ne už nuopelnus, pasiekimus, o kyšininkaujant bei sukčiaujant. Korupcijos švietimo sistemoje padariniai gali paveikti skirtingus žmones ar jų grupes.
Perlų salos
thumb|right|300px|Perlų salos žemėlapyje thumb|right|300px|San Migelio miestas Rėjaus saloje Perlų salos − salynas Ramiajame vandenyne, Panamos įlankoje, 70 km į pietryčius nuo Panamos miesto.
Dalis salų yra apsuptos rifų. Visus metus oro temperatūra laikosi tarp +20 °C ir + 30 °C.
Istorija
Salas 1513 m. atrado ispanų konkistadoras Vasko Nunjesas Balboa. Plaukdamas vandenynu jis sutiko grupę indėnų, plaukiančių perlais inkrustuota valtimi. Jie papasakojo apie netoliese esančias salas, kurios turtingos perlais. Konkistadoras pavadino šias salas Perlų salomis ir paskelbė apie jų priklausymą Ispanijai.
Vienoje iš salų buvo rastas vienas didžiausių perlų pasaulyje − La Peregrina.
Raukšlėtasis žagaris
Raukšlėtasis žagaris (Clavulina rugosa) – žagarinių (Clavulina) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai nešakoti, buožės formos, viršuje yra kelios trumpos statmenos, kartais šakotos ataugos, 3-15 cm aukščio, kartais būna suaugę po kelis kotais, viršutinėje dalyje sustorėję ir susiraukšlėję, balti, gelsvi, rudi, rausvai rudi, kartais net ochros geltonumo. Paviršius raukšlėtas, klostėtas ar išvagotas griovelių. Kotas 2-4 cm ilgio, kartais neryškus. Trama balta, gelsva, trapi, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 9-12 x 7-9 μm.
Būdingi požymiai: nešvariai balti, gelsvi, nešakoti grybai.
Auga liepos – spalio mėn., net švelnią žiemą, kalnuotų vietovių spygliuočių, rečiau lapuočių miškuose, žolėtose pakelėse, pagrioviuose. Dygsta pavieniui ir grupelėmis ant žemės. Valgomas, menkavertis. Žagarius dažnai parazituoja pelėsiniai grybai, todėl labai apsunkina sporų, kartu ir paties grybo atpažinimą.
Vjekesas
300px|right|thumb|Vjekeso salos vėliava 300px|right|thumb|Vjekeso sala iš oro
Vjekesas  – tai sala ir savivaldybė priklausanti Puerto Rikui. Vjekeso salos plotas – 348,15 km², gyvena 9351 gyventojai.
Maršėnai
Maršėnai arba Voločiajevskojė (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalio pietuose, nuo 1997 m. spalio 9 d. Svetlo miesto apygardos kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Marsēdai prūsiškos kilmės. 1346 m. minimi Marseden. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 114 gyventojų. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 1997 m. spalio 9 d. Voločiajevskojės apylinkės (Волочаевский cовет) centras.
Apylinkė
Voločiajevskojės apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Damulienė
Damulienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Damulytė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Damulis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Čiūlėnai
Čiūlėnai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių, Sirvėtos RP, Čiūlėnų moreniniame masyve. Čiūlėnų ketera siekia 237,2 m virš jūros lygio. Netoliese telkšo Možeris.
Lietuvos laisvės lyga
thumb|right|250px|Atminimo ženklas LLL [[1987 m. mitingas prie Adomo Mickevičiaus paminklo|1987 m. rugpjūčio 23 d. surengto mitingo vietoje. Autorius - architektas Virgilijus Kačinskas, išpildymas - Algis Subačius.]] Lietuvos laisvės lyga, LLL – tautinė, politinė Lietuvos organizacija, kovojusi už Lietuvos Nepriklausomybę nuo SSRS.
Įkurta 1978 m. birželio 14 d. kaip pogrindinė organizacija.
Siekė atkurti Lietuvos valstybingumą, ugdyti tautinę, religinę, politinę lietuvių savimonę. Rengė mitingus, platino antisovietinę literatūrą. Jai vadovavo Antanas Terleckas. Kiti žymesni veikėjai – dr. Algirdas Statkevičius, Jonas Gelažius, Arūnas Trukanas. 1995 m. lapkričio 8 d. įregistruota kaip politinė partija. 2001 m. įsijungė į naujai kuriamą Lietuvos dešiniųjų sąjungą. Kai kurie nariai pasitraukė į kitas politines partijas.
<!--
Lietuvos Laisvės Lyga (LLL) – politinė, tautinė pasipriešinimo sovietinei okupacijai organizacija, kovojusi už Nepriklausomybės atkūrimą, Lietuvos nepriklausomos valstybės atkūrimą tiesiogiai susiejusi su Sovietų Sąjungos-Vokietijos (Molotovo-Ribbentropo) slaptųjų protokolų dėl suverenių valstybių pasidalijimo paviešinimu ir padarinių likvidavimu.
LLL branduolį sudarė pogrindžio spaudos leidinio „Laisvės šauklys“ (leistas 1976 m., atkurtas ir leistas 1989–1992 m.) leidėjai ir bendradarbiai. LLL taip pat leido pogrindžio periodinį žurnalą „Vytis“ (1979–1981 m., 1988 m.), informacinį biuletenį „Lietuvos laisvės lyga“ (1988–1989 m.). LLL 1979 m. inicijavo “45-ių pabaltijiečių Memorandumą” (Baltijos Chartiją), adresuotą TSRS, VFR, VDR ir šalių, pasirašiusių Atlanto Chartiją, vyriausybėms, pasmerkusį Molotovo-Ribbentropo paktą ir jo slaptuosius protokolus bei pareikalavusį nutraukti Baltijos valstybių okupaciją. Memorandumo signatarai – Lietuvos, Latvijos, Estijos rezistentai, Rusijos demokratiniai disidentai. Jį pasirašė 15 LLL narių. Memorandumo pagrindu Europos Parlamentas 1983 m. priėmė Baltijos valstybių laisvės siekį remiančią rezoliuciją.
LLL pogrindžio sąlygomis paskelbė ir išplatino keliasdešimt politinio turinio dokumentų (pareiškimų, krepimųsi, viešų laiškų), adresuotų Vakarų valstybių ir SSRS vyriausybėms bei vadovams, lietuvių tautai dėl Baltijos valstybių okupacijos, žmogaus teisių varžymo, rusifikacijos.
Kiti svarbesni LLL paskelbti dokumentai: Moralinis ultimatumas TSRS vyriausybei (1979 m.), Kreipimasis į Lietuvoje gyvenančius rusus (1979 m.), Kodėl niekinama lietuvių tautos praeitis (1979 m.), Viešasis laiškas SSRS AT Pirmininkui, JT Generaliniam Sekretoriui, Afganų tautai (Invazijos į Afganistaną pasmerkimas) (1980 m.), Atviras laiškas Popiežiui Jonui Pauliui II (1987 m.), Lietuvos Laisvės Lygos Programa (1988 m.), Ištikimybės 1918-ųjų metų Vasario 16-osios dienos Aktui paskelbimas (1988 m.), Viešas laiškas profesoriui Vytautui Landsbergiui (1990 m.), Lietuvos SSR Aukščiausiajai Tarybai. Dėl pirmosios sesijos dienotvarkės (1990 m.).
Pagrindiniai LLL organizatoriai 1979–1980 m. buvo nuteisti ir įkalinti, tačiau pačios organizacijos KGB neišaiškino.
1987 m. rugpjūčio 23 d. Vilniuje, prie poeto Adomo Mickevičiaus paminklo LLL surengė pirmąjį okupuotoje Lietuvoje viešą protesto mitingą, pareikalavusį sovietinės armijos išvedimo iš Lietuvos (2002 m. mitingo vietą LLL paženklino paminkline lenta). 1988 m. rugsėjo 28 d. sovietinė valdžia prieš LLL mitingo, žinomo „bananų baliaus“ vardu, dalyvius panaudojo vidaus reikalų specialų padalinį ir jėga mėgino išvaikyti mitingo dalyvius.
Kitos svarbesnės LLL organizuotos ir inicijuotos akcijos: vieša spaudos konferencija Vakarų valstybių žurnalistams (1979 m.), Vasario 16-osios viešas paminėjimas (1988 m.), pirmasis viešas didžiųjų 1948 m. trėmimų į Sibirą paminėjimas (1988 m.), mitingas, paraginęs Lietuvos jaunimą netarnauti okupacinėje armijoje (1989 m.), pirmojo paminklo Lietuvos partizanams pastatymas (1989 m.), 40 parų trukęs LLL Tarybos nario Vytauto Milvydo bado streikas dėl okupacinės armijos išvedimo (1989 m.), pasaulinis parašų už Lietuvos laisvę surinkimas (surinkta 5,2 mln. parašų, šis skaičius įtrauktas į Guinnesso rekordų knygą) (1989–1990 m.), privalomos karinės tarnybos sovietinėje armijoje boikotas (1989–1991 m.), sovietinių paminklų demontavimas (1990 m.). Pastarąsias dvi akcijas LLL vykdė kartu su LTJS „Jaunoji Lietuva“.
Tautinio pakilimo laikotarpiu LLL buvo opozicijoje Lietuvos komunistų partijai (LKP), politinėmis akcijomis (mitingais, piketais, demonstracijomis) ir dokumentais (pareiškimais, viešais laiškai, straipsniais) kovojo prieš LKP pastangas įteisinti Lietuvos okupaciją ir aneksiją, prieš „suvereniteto SSRS sudėtyje“ idėją, palaikytą dalies Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio (LPS) 1988–1989 m.
Šiuo laikotarpiu LLL atstovavo Lietuvai TSRS tautinių nacionalinių-demokratinių nepriklausomybės sąjūdžių judėjime, inicijavo radikaliausių Lietuvos politinių jėgų susivienijimus – Lietuvos Nepriklausomybės Sąjungą (LNS), Lietuvos Konsultacinį Seimą (LKS). Po Nepriklausomybės paskelbimo LLL toliau aktyviai veikė viešajame gyvenime, reiškė kritinį požiūrį į atsikuriančios valstybės socialinę tikrovę, kai kurias vykdomas reformas, oponavo parlamentinėms daugumoms ir vykdomajai valdžiai, protestavo prieš buvusios LKP ir KGB struktūrų siekį išlikti valdžioje, pastangas nuvertinti pasipriešinimo dalyvių indėlį atkuriant Nepriklausomybę.
LLL įkūrėjas ir ilgametis vadovas (1978–2003 m.) – rezistentas, Vyčio Kryžiaus ir Vytauto Didžiojo ordinų kavalierius, buvęs politinis kalinys (nuteistas tris kartus) Antanas Terleckas. Jis yra daugumos LLL akcijų organizatorius, daugelio LLL paskelbtų dokumentų, leidinių apie pasipriešinimą ir LLL veiklą leidėjas bei autorius. Kiti aktyviausi LLL veikėjai: dr. Algirdas Statkevičius (1988–1990 m. – LLL atstovas ir įgaliotinis užsienyje, buvęs politinis kalinys), Julius Sasnauskas (buvęs politinis kalinys, dabar – kunigas, vienuolis pranciškonas), Vladas Šakalys (buvęs politinis kalinys, 1980 m. pabėgęs į Vakarus, miręs), Kęstutis Jokubynas (buvęs politinis kalinys, dirbęs „Laisvosios Europos“ radijo žurnalistu), Romaldas Ragaišis (buvęs politinis kalinys), Jonas Volungevičius (buvęs politinis kalinys), Vytautas Bogušis (Lietuvos Respublikos Seimo narys), Jonas Pratusevičius (buvęs Lietuvos partizanas, politinis kalinys, miręs), Jonas Petkevičius (buvęs Lietuvos partizanas, politinis kalinys), Vytautas Milvydas (buvęs Lietuvos partizanas, politinis kalinys, miręs), Algimantas Andreika (buvęs politinis kalinys, miręs), Elena Terleckienė, Algimantas Baltrušis (buvęs politinis kalinys), Leonora Sasnauskaitė, kunigas Edmundas Paulionis, Leonas Laurinskas (buvęs Lietuvos partizanas, politinis kalinys), Andrius Tučkus.
Daugelis LLL narių sovietinės okupacijos metais patyrė KGB persekiojimus, buvo nuteisti. Aktyviausiai antisovietiniame pogrindyje veikę LLL nariai apdovanoti Vyčio Kryžiaus ordinu.
Aukščiausia LLL institucija – Tautinė Taryba. 1989–1991 m. veikė LLL Užsienio Taryba. Taip pat veikė LLL teritoriniai skyriai Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje, Telšiuose, Plungėje, Kretingoje, Šilutėje, Tauragėje, Alytuje, Marijampolėje, Garliavoje, Akademinio jaunimo skyrius, Čikagos, Kalifornijos (JAV), Australijos, Kolumbijos skyriai.
LLL dalyvavo 1992 m., 1996 m., 2000 m. rinkimuose į Lietuvos Respublikos Seimą. 2001 m. įsijungė į Lietuvos Dešiniųjų sąjungą. 2003 m. LLL nutraukė savo veiklą, atskiri LLL nariai įsijungė į kitas politines partijas, organizacijas. LLL veikla paminėta 2003 m. surengiant LLL 25-mečio konferenciją, išleidžiant LLL istoriją – “Lietuvos Laisvės Lyga: Nuo „Laisvės šauklio„iki Nepriklausomybės“ (2 tomai, 2004 m., 2006 m.).-->
Wrexham AFC
Reksamo AFC – Velso futbolo klubas iš Reksamo. 23 kartus laimėjo, nors žaidžia Anglijos Blue Square Premiere lygoje. Tai seniausias profesionalus futbolo klubas Velse, priklausantis „Club of Pioneers“ organizacijai.
Jadvisinas (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Jadvisinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Sabnių valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kęstutis Kaušyla
Kęstutis Kaušyla (1922 m. sausio 6 d. – 2012 m. lapkričio 7 d. Utenoje) – Lietuvos geografas, klimatologas, fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1947 m. baigė Vilniaus universitetą. 1955 m. apgynė disertaciją „Šalnos Lietuvos TSR“, geografijos mokslų kandidatas.
1947–1960 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1958 m. docentas. 1962–1963 m. Geologijos ir geografijos instituto Klimatologijos sektoriaus vadovas. 1966–1976 m. Agrometeorologijos laboratorijos viršininkas. 1976–1981 m. Vilniaus hidrometeorologijos observatorijos Taikomosios klimatologijos skyriaus viršininkas. 1981–1988 m. dirbo Žemės ūkio ekonomikos institute.
Mokslinė veikla
Sukūrė pirmuosius Lietuvos mikroklimatinio rajonavimo žemėlapius.
2008 m. Didžiosios Britanijos Grand Prix
2008 m. Didžiosios Britanijos Grand Prix – 9-tasis 2008 m. sezono Formulės 1 Grand Prix (GP), kuris vyko liepos 4-6 d. Sliverstone trasoje, kuri yra Silverstono kaime Anglijoje (JK).
Prieš Grand Prix
Birželio 24 d. bolidų bandymų Silverstone metu greičiausias buvo Ferrari komandos lenktynininkas Felipe Massa. Brazilas geriausią dienos ratą įveikė per 1 min. 20,188 sek. Antras buvo Heikki Kovalainen (McLaren, 1:20.477), trečias – lenkas Robert Kubica (BMW-Sauber, 1:20.995).
Birželio 25 d. bolidų bandymų Silverstone metu greičiausias buvo McLaren lenktynininkas Heikki Kovalainen. Geriausias suomio rezultatas – 1 min. 20,015 sek. Tai kiek geriau, nei vakar pavyko Ferrari pilotui Felipe Massai, žiedą apsukusiam per 1 min. 20,188 sek. Antras liko Jarno Trulli (1:20.391, Toyota), trečias – Nico Rosberg (1:20.624, Williams).
Birželio 26 d. bandymų metu geriausią rezultatą pasiekė McLaren lenktynininkas Lewis Hamilton (1:19.170), antras - Timo Glock (1:19.815, Toyota), trečias - Kimi Räikkönen (Ferrari).
Liepos 3 d. Ferrari pilotas Kimi Räikkönen patvirtino, kad bolido ratus vyksiančio Didžiosios Britanijos GP lenktynių savaitgalio metu suks naujas variklis . Vieneriose lenktynėse naudotas agregatas kelė komandos susirūpinimą, nes šis galėjo būti pažeistas dėl Prancūzijos GP varžybų metu lūžusio išmetamojo vamzdžio. Lenktynėse dalyvaujantys lenktynininkai privalo vieną variklį naudoti bent du lenktynių savaitgalius iš eilės, tačiau nuo šių metų sezono leidžiamas vienas išimtinis variklio keitimas.
Liepos 4 d. BBC pranešė jog 2010 m. Didžiosios Britanijos GP bus surengtas Donington Park trasoje. Tai patvirtino ir FIA.
Orų prognozė
Savaitgalis numatomas vėsus, vėjuotas ir greičiausiai lis. Prognozuojama, kad penktadienį oras sušils iki 19 °C, bus saulėta, lietaus tikimybė apie 10 %. Šeštadienį oras pablogės, oro temperatūra apie 16 °C, pūs stiprus vėjas. Numatomas lietus (tikimybė apie 60 %). Lenktynių dieną (sekmadienį) numatomas lietus, bet jau ne toks stiprus kaip šeštadienį. Oro temperatūra – apie 16 °C, lietaus tikimybė apie 60 %.
Pirmoji dalis
Pirmojoje dalyje greičiausiai ratą apvažiavo Ferrari atstovas Felipe Massa (1:19.575). Brazilas vėliau savo bolidą sudaužė paslydęs ant Renault komandos pioto Fernando Alonso sugedusio bolido išlietos tepalo dėmės ir atsitrenkęs į apsauginę sienelę. 2 ir 3 vietas užėmė abu McLaren komandos lenktynininkai Lewis Hamilton (1:19.587) ir Heikki Kovalainen (1:19.623).
Antroji dalis
Antrojoje dalyje greičiausiai ratą apvažiavo McLaren pilotas Heikki Kovalainen (1:19.989). Puikiai treniruotėse pasirodė Red Bull Racing komandos atstovai. Mark Webber (1:20.520)ir David Coulthard (1:20.543) užėmė atitinkamai antrąją ir ketvirtąją vietas. Trečias geriausias rezultatas (1:20.543) atiteko Lewis Hamilton iš McLaren. Pirmosios dalies lyderis ir joje patyręs avariją Felipe Massa liko 8-tas (1:20.943).
Šeštadienio treniruotės
Paskutinėse treniruotėse prieš kvalifikaciją greičiausias buvo Renault ekipos pilotas ispanas Fernando Alonso (laikas 1:20.740). Ryte trasą buvo sudrėkinęs lietus, tačiau per treniruotes trasa sparčiai džiuvo. Antras šeštadienį buvo Mark'as Webber'is (1:20.988), o po jo sekė suomis Heikki Kovalainen'as (1:21.266).
Kvalifikacija
Puikiai pasirodęs 3 kvalifikacijos dalyje pirmąją pole poziciją karjeroje pelnė McLaren narys Heikki Kovalainen'as. Visus nustebino antrą vietą pelnęs australas Mark Webber'is. Ferrari atstovas suomis Kimi Raikkonen'as pelnė trečią starto vietą.
Pierre de Coubertin
Pjeras de Kubertenas (Pierre de Coubertin, 1863 m. sausio 1 d. Paryžiuje, Prancūzija – 1937 m. rugsėjo 2 d. Ženevoje, Šveicarija) – prancūzų pedagogas ir istorikas. Geriausiai žinomas kaip Tarptautinio olimpinio komiteto įkūrėjas, antikinių olimpinių žaidynių atkūrėjas. Sukūrė olimpinę simboliką, aprašė olimpinių žaidynių atidarymo, apdovanojimų bei uždarymo procedūras.
Biografija
Gimė aristokratiškoje šeimoje, kilusioje iš Normandijos. Nors jo tėvas primygtinai norėjo, kad jo sūnus būtų kariškis, o visa šeima neprieštaravo, kad taptų politiku, jaunuolis turėjo savo slaptą troškimą – pakeisti jaunimo išsilavinimo sistemą Prancūzijoje. Po apsilankymų Britanijos ir Amerikos kolegijose ir universitetuose jis suprato, kad įvesdamas šalyje sportinį lavinimą jis padės jaunimui savarankiškai tobulėti ir bręsti. Kubertenas buvo labai aktyvus sportininkas. Praktikavo boksą, fechtavimą, jodinėjimą ir irklavimą, ypač mėgo regbį. 1892 m. kovo 20 d. teisėjavo pirmajame Prancūzijos regbio sąjungos taurės finale tarp Paryžiaus ekipų „Club de France“ ir „Stade Français“.
Olimpinės žaidynės
Būdamas Prancūzijos atletikos sporto visuomenės sąjungos generaliniu sekretoriumi, Kubertenas nusprendė atgaivinti Olimpines žaidynes. . Jis pareiškė tai viešai, tačiau buvo sutiktas be entuziazmo, nes niekas rimtai juo netikėjo. Dėl to Kubertenas labai nenusiminė ir 1894 m. birželio 23 d. įsteigė Tarptautinį Olimpinį Komitetą (IOC – International Olympic Committee), suorganizavęs iškilmingą ceremoniją Sorbonos universitete Paryžiuje, bei tapo pirmuoju generaliniu sekretoriumi. Pirmuoju IOC prezidentu tapo Demetrijus Vikelis iš Graikijos. Po dvejų metų Atėnuose įvyko pirmosios Olimpinės žaidynės. Šia proga Pjeras de Kubertenas buvo išrinktas antruoju IOC prezidentu ir liko juo iki 1925 m. Tačiau Olimpinės žaidynės sunkiai skynėsi kelią į populiarumą. 1900-ųjų ir 1904-ųjų metų žaidynės sulaukė mažai visuotinio dėmesio, nes tais metais vyko garsios tarptautinės parodos. Situacija pasikeitė po 1906 m. vasaros Olimpinių žaidynių, kai jos tapo svarbiausiu pasauliniu sporto renginiu. Šiuolaikinės olimpinės žaidynės tapo tarptautinėmis bei reprezentacinėmis, vyksta įvairiuose pasaulio miestuose, o dėl jų rengimo teisių šalys kovoja negailėdamos resursų ir pažadų. Nuo septinto dešimtmečio, išsiplėtus medijoms ir žiniasklaidai, didžioji dalis žaidynių pajamų gaunama televizijoms pardavus žaidynių transliacijų teises. TOK taip pat bendradarbiauja su tarptautinėmis kompanijomis – galimybė būti olimpiados rėmėju rodo įmonės finansinį stabilumą bei gerą vardą. Viena išliko nepakitę – taikus varžybų pobūdis ir draugystės bei bendradarbiavimo dvasia, vienijanti dalyvius, nepaisant smarkios konkurencijos. Olimpinė ugnis atnešta į žaidynių vietą simbolizuoja pasaulio kilnius siekius: taiką, draugystę, vienybę.
Olimpinė simbolika
Olimpinėje vėliavoje pavaizduoti 5 skirtingų spalvų žiedai baltame fone. Baltas fonas simbolizuoja taiką Olimpinių žaidynių metu, o žiedai – penkis žemynus: Australiją ir Okeaniją, Aziją, Afriką, Europą, Ameriką. Žiedai išdėstyti dviem eilėmis griežtai nurodyta tvarka: mėlyna, geltona, juoda, žalia, ir raudona. Į 1912 m. į Stokholme (Švedija)) vykusias Olimpines žaidynes pirmą kartą suvažiavo sportininkai iš visų 5 pasaulio žemynų, todėl gimė idėja sugalvoti Olimpinę vėliavą. 1913 m. ją suprojektavo prancūzas Pierre de Coubertin. Vėliava buvo pasiūta Paryžiuje, jos ilgis yra 3 m, o plotis – 2 m. Pirmą kartą Olimpinė vėliava buvo iškelta 1920 m. per Antverpeno (Belgija) žaidynes (nuo 1913 m. Olimpinės žaidynės nebevyko dėl I Pasaulinio karo).
Olimpinis devizas
Olimpinis devizas "Citius. Altius. Fortus" (Greičiau. Aukščiau. Tvirčiau) – TOK kreipimasis, adresuotas visiems, kas priklauso olimpiniam sąjūdžiui, kviečiantis tobulėti olimpine dvasia: GREIČIAU – būk greitesnis, pranašesnis sporto varžybose. AUKŠČIAU – būk aukštesnės moralės. TVIRČIAU – būk stipresnis, tvirtesnis kovoje su gyvenimo sunkumais, negerovėmis. Nuo 1920 m. šis devizas yra sudedamoji olimpinės emblemos dalis. Olimpinis devizas atsirado vienoje Arenele mokykloje (Prancūzija). Domininkonų šventikas tėvas H. Didonas (1840–1900), norėdamas paskatinti moksleivius tobulėti, akcentuoti fizinės ir dvasinės harmonijos svarbą, 1891 m. kovo 7 devizą "Citius. Altius. Fortus" panaudojo kaip pagrindinę mintį savo kalboje atidarant pirmąją Arenele mokyklos (netoli Paryžiaus) sporto šventę. Toje šventėje dalyvavo P. de Kubertenas ir aprašė ją savo leidžiamame žurnale "Les Sports Athletiques". Vėliau P. de Kubertenas naudojo šį devizą, kuris atitiko jo sporto ugdymo filosofiją. 1894 m. P. de Kubertenas šį devizą Sorbonos kongrese paskelbė oficialiu olimpinio sąjūdžio devizu. Olimpinis devizas kiekvieną kviečia siekti aukštumų įveikiant ir pralenkiant pačiam save ne tik varžybų arenose, bet ir gyvenime. De Kubertenas parengė ir dabar galiojančius žaidynių kodeksą ir taisykles, parašė varžybų dalyvių priesaiką ir net sukūrė „Odę sportui“, už kurią buvo apdovanotas aukso medaliu.