cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euro monetų rinkinys
Airija
Airija išleido 750 tūkstančių euro monetų rinkinių 2001 m. gruodžio 14 d. Kiekviename airiškame euro monetų rinkinyje yra 19 monetų, kurių vertė 6,35 € arba 5 Airijos svarai.
Jame:
Austrija
miniatiūra|Austrijos euro monetų rinkinys, skirtas visuomenei miniatiūra|Austrijos verslo euro monetų rinkinys Austrijos monetų rinkiniai buvo parduodami nuo 2001 m. gruodžio 15 d. Rinkinys, skirtas visuomenei, buvo parduodamas už 14,54 € (200,07 Austrijos šilingų, tačiau kaina buvo suapvalinta iki 200 Austrijos šilingų). Verslo rinkinius buvo galima įsigyti kur kas anksčiau – nuo 2001 m. rugsėjo 1 d. ir kiekviename rinkinyje buvo 145,50 € Austrijos euro monetų. Buvo išleista 6 mln. rinkinių, skirtų visuomenei ir 750 tūkst. verslo rinkinių.
Belgija
miniatiūra|Belgijos verslo euro monetų rinkinys Belgijos rinkiniai buvo parduodami už 500 Belgijos frankų.
Estija
miniatiūra|Estijos euro monetų rinkinys, skirtas visuomenei miniatiūra|Estijos euro monetų rinkinys, skirtas verslui Estija prie euro zonos prisijungė 2011 m. sausio 1 d. Tai buvo 17-oji valstybė iš euro zonos narių. Monetų rinkiniai, skirti visuomenei, buvo išleisti 2010 m. gruodžio 1 d. Estija išleido 2 tipų verslo rinkinius. Viename verslo rinkinyje buvo 111 € vertės monetų, supakuotų į ritinius. Kitame rinkinyje buvo 15 ritinių, į juos buvo supakuoti 198 €.
Graikija
Graikiškame monetų rinkinyje yra euro monetų, kurių bendra vertė 14,67 € arba 5000 Graikijos drachmų.
Jame:
Ispanija
miniatiūra|Ispanijos euro monetų rinkinys, skirtas visuomenei Ispanija buvo viena iš pirmųjų šalių, prisijungusių prie euro zonos. Ispanijos euro monetų rinkinių arba „Monedero Euro“ vertė buvo 12,02 € arba 1999,96 pesetų, tačiau jie buvo parduodami už 2000 pesetų. Šie rinkiniai buvo išleisti 2001 m. gruodžio 15 d. Verslo monetų rinkiniai buvo išleisti 2001 m. rugsėjo 1 d. Pastarųjų vertė buvo 30,41 € (5060 pesetų).
Italija
Italija išleido 30 mln. euro monetų rinkinių, kurių kiekvieno vertė buvo 12,91 € arba 25 000 Italijos lirų. Yra du variantai šių euro monetų rinkinių; vienas turi užrašą ant maišelio, o kitas - ne.
Kipras
Kipras kartu su Malta prisijungė prie euro zonos 2008 m. sausio 1 d. Kipro centrinis bankas 2007 m. gruodžio 3 d. išleido euro monetų rinkinius, skirtus visuomenei, ir verslo rinkinius, todėl Kipro gyventojai turėjo pakankamai naujųjų pinigų – eurų, nors euras buvo įvestas tik po mėnesio.
Keturiasdešimt tūkstančių rinkinių, kurių vertė - 172 € už vieną, buvo galima įsigyti verslininkams, bet tik 22 tūkst. rinkinių buvo parduoti. Likę rinkiniai buvo parduodami bankuose ir po euro įvedimo dienos. Kiti 250 tūkst. rinkinių, skirtų visuomenei, buvo pardavinėjami po 17,09 € (10 CYP). 189 tūkst. rinkinių, skirtų visuomenei, buvo parduoti. Eurobarometro apklausos duomenimis, daugiau nei 70 % piliečių, pirkusių rinkinius, juos atidarė ir juose esančias monetas išleido, o maždaug 20 % jų nepanaudojo. Neparduoti rinkiniai, skirti visuomenei, buvo eksportuoti į kitas šalis, siekiant patenkinti monetų kolekcininkų, gyvenančių užsienyje, paklausą. Per pirmąsias tris 2008 m. sausio mėnesio savaites, į užsienį buvo eksportuota 3,5 mln € vertės Kipro euro monetų.
Liuksemburgas
miniatiūra|Liuksemburgo euro monetų rinkinys, skirtas visuomenei Išskyrus skirtingą maišelį ir tekstą ant jo ir skirtingas monetų nacionalines puses, Liuksemburgo rinkiniai buvo tokie pat, kaip ir Belgijos rinkiniai. Kiekvienas rinkinys taip pat kainavo 500 frankų.
Malta
miniatiūra|Maltos euro monetų rinkinys, skirtas visuomenei miniatiūra|Maltos verslo euro monetų rinkinys Pirmieji Maltos euro monetų rinkiniai pradėti pardavinėti 2007 m. gruodžio 1 d. Verslo rinkinys buvo parduodamas už 131 €. Jie buvo skirti mažoms įmonėms užpildyti savo kasas pakankamu kiekiu eurų monetų iki euro įvedimo dienos. 2007 m. gruodžio 10 d. pradėti pardavinėti rinkiniai, skirti visuomenei. Jie kainavo 11,65 €. Malta pagamino 33 000 verslo rinkinių ir 330 000 rinkinių visuomenei. Visi 33 tūkst. verslo rinkinių buvo parduoti.
Monakas
Nors Monakas ir nėra Europos Sąjungos narys, 1999 m. jis taip pat įsivedė eurą. Taip nutiko dėl to, nes Monakas niekada neturėjo savo valiutos ir naudojo prancūziškąją, todėl, kai Prancūzija perėjo prie euro, Monakas neturėjo kito pasirinkimo ir turėjo sekti Prancūzijos pavyzdžiu. Europos Sąjunga sudarė specialią sutartį su Monaku, kuri leidžia šiai šaliai nukalti ribotą skaičių euro monetų. 2001 m. pabaigoje Monakas išleido 51 200 monetų rinkinių, kurie kainavo 15,25 € (100 frankų) už vnt; tačiau, šiuo metu jų kaina interneto svetainėse yra didesnė nei 600 €.
Nyderlandai
miniatiūra|kairėje|Nyderlandų euro monetų rinkinys, skirtas visuomenei Nyderlandai išleido du skirtingus monetų rinkinių variantus, skirtus mokyti savo piliečius apie eurą. Vienas iš dviejų variantų buvo nemokamas Nyderlandų piliečiams. Jame buvo po vieną kiekvieno nominalo monetą, įdėtą į atviruką. Nuo tada, supakuoti, geros būklės atvirukai pradėti kolekcionuoti. Taip pat, norint pažinti euro monetas, galima buvo įsigyti papildomą rinkinį su įvairiomis monetomis. Šiuose rinkiniuose buvo 11,34 € vertės monetų, jie buvo parduodami už 25 guldenus.
Portugalija
2001 m. gruodžio 17 d. Portugalija išleido milijoną pradinių rinkinių. Kiekvienas rinkinys buvo parduodamas už 2005 PTE (atitinka 10 €). 2001 m. rugsėjo 1 d. išleisti verslo rinkiniai, kuriuose buvo euro monetų už 250 €.
Prancūzija
miniatiūra|Prancūzijos euro monetų rinkinys, skirtas visuomenei Prancūzija buvo ne tik viena iš Europos Sąjungos įkūrėjų, bet taip pat buvo viena iš pirmųjų šalių, įsivedusių eurą. 2001 m. gruodžio 14 d. Prancūzija išleido eurų monetų rinkinius. Rinkiniai kainavo 100 Prancūzijos frankų arba 15,25 €. Rinkiniuose esančios monetos yra 1999, 2000 ir 2001 metų gamybos.
San Marinas
San Marinas buvo viena iš ne Europos Sąjungos šalių, kuri 2002 m. įsivedė eurą. Iš visų šalių, įsivedusių eurą, San Marinas buvo vienintelė šalis, neišleidusi euro monetų rinkinio.
Slovakija
miniatiūra|Slovakijos euro monetų rinkinys, skirtas visuomenei 2009 m. sausio 1 d. Slovakija įstojo į euro zoną. Ruošdamasi euro įvedimui, 2008 m. gruodžio 1 d. Slovakija išleido 1,2 mln. rinkinių, skirtų visuomenei. Kiekvienas rinkinys kainavo 16,60 € (atitinka 500,09 SKK), tačiau kaina buvo suapvalinta iki 500 SKK. Rinkinius buvo galima įsigyti Slovakijos pašto skyriuose, vietiniuose komerciniuose bankuose ir Slovakijos nacionaliniame banke. Beveik 90 % Slovakijos monetų rinkinių buvo parduota per pirmąsias penkias dienas.
Slovėnija
miniatiūra|Slovėnijos verslo euro monetų rinkinys Slovėnija buvo pirmoji šalis, prisijungusi prie euro zonos, iš 10 naujųjų valstybių, kurios 2004 m. įstojo į Europos Sąjungą. 2006 m. gruodžio 1 d. verslininkai pirmieji galėjo nusipirkti Slovėnijos euro monetų rinkinių. 2006 m. gruodžio 15 d. buvo pradėti pardavinėti rinkiniai visuomenei. Šių rinkinių buvo pagaminta 450 tūkst; kiekviename rinkinyje buvo 44 monetos, jų vertė – 12,52 € (3000 tolarų).
Vatikanas
2008 m. Vatikanas išleido 6400 „rinkinių“, tačiau šį kartą monetose buvo vaizduojamas Benediktas XVI. Kiekviename rinkinyje yra aštuonios monetos, vėlgi, po vieną kiekvieno nominalo monetą. Rinkiniai taip pat buvo nemokamai išdalinti Vatikano gyventojams ir darbuotojams.
Vokietija
miniatiūra|kairėje|Vokietijos euro monetų rinkinys, skirtas visuomenei Kiekviename vokiškame rinkinyje buvo 20 monetų, kurių vertė 10,23 € arba 20,01 DEM. Rinkiniai visuomenei buvo išleisti 2001 m. gruodžio 17 d. Yra penkių skirtingų rūšių rinkiniai, po vieną kiekvienai kalyklai (A, D, F, G ir J). Visos rinkiniuose esančios monetos yra tokios pačios (t. y. su tokia pat raide). Žemiau yra pateikti rinkiniai pagal kalyklas:
Ieva Andrejevaitė
Ieva Andrejevaitė (, g. 1986 m. gegužės 26 d., Vilniuje) – iš Lietuvos kilusi Rusijos aktorė.
Biografija
Tėvas – rusas, mama – lietuvė (muzikantė). Augo meniškoje atmosferoje. Dažni svečiai jų namuose buvo dainininkai, muzikantai ir aktoriai. Nuo mažens pradėjo domėtis menu, vaikystėje mėgo dainuoti ir šokti.
2010 m. pradėjo aktorės karjerą, nusifilmavusi filme „Nevykęs scenarijus“.
Netrukus atsitiktinai atsidūrė Maskvoje, kur išpopuliarėjo. Ji nemokėjo rusiškai, bet greitai išmoko kalbą ir 2013 m. gavo pirmąjį vaidmenį rusų kine – nusifilmavo kriminalinėje melodramoje „Šaltasis patiekalas“.
Vasaknų tvenkinys
Vasaknų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Zarasų rajone, 7 km į pietvakarius nuo Dusetų. Sudarytas užtvenkus Indrajos upę (Šventosios intakas) 6,8 km nuo jos įtekėjimo į Paščio ežerą. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,75 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 106 m. Krantai aukštoki, daug kur apaugę medžiais, vietomis plyti pievos. Į rytus stūkso Vasaknų miškas. Šalia įsikūręs Kairionių kaimas. Į šiaurę telkšo žuvininkystės ūkio tvenkiniai.
Tvenkinys įrengtas 1968 m.
Petrežeris
left|120px
Petrežeris – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 8,5 km į vakarus nuo Švenčionėlių, Beržaloto pelkėje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,42 km, plotis – iki 0,32 km. Altitudė 150 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Dugną dengia storas sapropelio sluoksnis. Ežeras nenutekantis, priklauso Lakajos upės intako Peršokšnos baseinui. Greta telkšo mažesni Ežero ir Bežuvio ežerai.
Petrežeris įeina į Girutiškio gamtinį rezervatą.
Sungaila (Anykščiai)
Sungaila – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Skiemonių.
IPhone OS 1
iPhone OS 1 – pirmoji pagrindinės mobiliosios operacinės sistemos iOS – versija. iPhone OS 1.1.5 yra naujausia iPhone OS 1 linijos versija. Ši „iOS“ versija buvo pirmoji sistema, kurioje buvo įdiegtos lietimu pagrįstos mobiliosios operacinės sistemos funkcijos. Pirmojoje versijoje oficialus pavadinimas nebuvo nurodytas. Apple rinkodaros literatūroje buvo paprasčiausiai teigiama, kad iPhone turi Apple stalinių kompiuterių operacinės sistemos macOS, tuo metu vadintos Mac OS X, versiją. 2008 m. kovo 6 d. išleidusi iPhone programinės įrangos kūrimo rinkinį (iPhone SDK), Apple ją pavadino iPhone OS (vėliau, 2010 m. birželio 7 d., Apple ją pervadino iOS ). 2008 m. liepos 11 d. ją pakeitė iPhone OS 2.
IPhone OS 1.1.3 atnaujinimas iPod Touch naudotojams kainavo 19,95 JAV dolerių.
Programos
Tuo metu, kai buvo išleistas „iPhone“, trečiųjų šalių programos nebuvo pasiekiamos. Pradedant nuo „iPhone OS 2“, trečiųjų šalių programas galima įdiegti iš App Store.
Rauno Aaltonen
Rauno August Aaltonen (g. 1938 m. sausio 7 d.) dar žinomas kaip „Ralio profesorius“ – Suomijos profesionalus ralio lenktynininkas, kuris dalyvavo Pasaulio ralio čempionate XX a. 7-ajame dešimtmetyje.
Karjera
Prieš pasaulio ralio čempionatą lenktynininkas dalyvavo Europos ralio čempionate, kurį laimėjo 1965 m. su šturmanu Tony Ambrose. Jis taip pat nugalėjo 1961 m. bei 1965 m. Suomijos ralio čempionatą. 1966 m. jis bendradarbiavo su lenktynininku Bob Holden Australijoje, kad laimėtų premjerines turistinių automobilių lenktynes „Gallaher 500“ su Mini Cooper S automobiliu.
Kintų valsčius
Kintų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje, prie Kuršių marių. Centras – Kintai.
Istorija
Įkurtas XIX a. pradžioje. 1945 m. sausio 28 d. priskirtas Lietuvos TSR. 1947 m. prijungti Aukštumalės valsčius ir Sakučių valsčius. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Šilutės rajonui (2 apylinkės).
Šukiavietė
Šukiavietė – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Debeikių.
Joe Rosenthal
Džozefas Džonas Rozentalis (1911 m. spalio 9 d. – 2006 m. rugpjūčio 20 d.) – JAV fotografas, kuris pelnė Pulicerio premiją už savo ikonišką Antrojo pasaulinio karo nuotrauką „Vėliavos kėlimas virš Ivo Džimos“, darytą Ivo Džimos mūšio metu. Jo nuotrauka tapo viena žymiausių karo nuotraukų.
Pažemio pušis
Pažemio pušis – saugoma išskirtinė pušis, botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Zarasų rajone, Degučių seniūnijoje, Pažemio kaime, 0,7 km į pietvakarius nuo kelio. Kelio nuorodomis ar informaciniu ženklu medis nepažymėtas. miniatiūra|180px|left|Pušies kamienas
Viliūnai
Viliūnai – buvęs bažnytkaimis Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities teritorijoje, 1 km nuo Viliūnų ežero, 10 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 19 km į pietryčius nuo Lazdynų.
Pažemio pušis
Pušis auga nedideliame jauname miškelyje, kuris ribojasi su atvirais dirbamais laukais banguotame kraštovaizdyje. Pušis nutolusi nuo Pažemio miško apie 300 m. Išsiskiria kamieno apimtimi – 4 m. Dėl palyginti nedidelio aukščio (vos 16,5 m) stelbiama jaunesnių medžių, iš toliau nepastebima. 2002 m. nuotraukose pavaizduota Pažemio pušis, augusi dar tuščiame lauke, su vos matomais spygliuočių medžių sodinukais.
Joe Rosenthal
Biografija
thumb|right|250px|„Vėliavos kėlimas virš [[Ivo Džima|Ivo Džimos“, Džo Rozentalio nuotrauka.]] Gimė 1911 m. spalio 9 d. Vašingtone. Jo tėvai buvo Rusijos žydų kilmės imigrantai; tačiau jis jaunystėje atsivertė į katalikybę. Pomėgis fotografuoti atsirado Didžiosios Depresijos metais jam gyvenant San Fransiske (Kalifornija), kur jis gyveno su savo broliu beieškodamas darbo. 1932 m. jis tapo laikraščio „San Francisco News“ reporteriu ir fotografu. Baigė San Fransisko universitetą.
JAV armija Rozentalį pripažino netinkamu tapti karo fotografu dėl jo prasto regėjimo, todėl jis tapo vienu iš „Associated Press“ (AP) darbuotojų ir kartu su JAV jūrų pėstininkų korpusu dalyvavo karo Ramiajame vandenyne operacijose. Penktadienį, 1945 m. vasario 23 d., apie 13 val., praėjus penkioms dienoms po jūrų pėstininkų išsilaipinimo Ivo Džimoje, plaukdamas salos link pėstininkų desantiniu laivu, Rozentalis išgirdo, kad virš Suribačio kalno, ugnikalnio pietrytiniame salos pakraštyje, keliama JAV vėliava. Išlipęs į krantą jis iškart suskubo link Suribačio. Pusiaukelėje jis sužinojo, kad vėliava jau pakelta, bet vis tiek nusprendė nufotografuoti jau iškeltą vėliavą. Atsidūręs vietoje Rozentalis pamatė, kad greta keliama mažesnė vėliava ir nusprendė įamžinti šį veiksmą savo fotoaparatu. 1945 m. už šią ikonišką nuotrauką Rozentaliui buvo įteikta Pulicerio premija, o pati nuotrauka padarė didelę įtaką JAV kultūrai. Ji laikyta įtikinamu pergalės simboliu, vaizduota daugelio žurnalų viršeliuose, pašto ženkluose ir kitur.
Rozentalis mirė sava mirtimi miegodamas Novate, 2006 m. rugpjūčio 20 d., būdamas 94 metų amžiaus.
Atminimo įamžinimas
2006 m. rugsėjo 15 d. Jungtinių Valstijų jūrų pėstininkų korpusas Rozentalį apdovanojo medaliu už išskirtinę tarnybą.
2006 m. Holivudo filmas „Mūsų tėvų vėliavos“, kurį režisavo Klintas Istvudas, pasakoja vėliavos kėlėjų istoriją ir vaizduoja Rozentalį dalyvaujant įvykių, kurie privedė jį prie ikoniškos vėliavos kėlimo nuotraukos padarymo, sūkuryje. Filme Rozentalį suvaidino aktorius Ned Eisenberg.
Viliūnai
Istorija
dešinėje|miniatiūra|305x305px|Viliūnų kaimo bendruomenė 1931–40 m. Tikėtina, kad kaimo pradininkas – 1595 m. prie Viliūnų ežero minimas naujakurys Wellon. Nuo 1612 m. veikė pradinė mokykla. 1621 m. įsteigta evangelikų liuteronų parapija ir pastatyta pirmoji bažnyčia, 1893–95 m. pastatyta nauja, plytinė bažnyčia. Katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai.
Po 1709–11 m. maro atkelta kolonistų. 1736 m. buvo 3 kolonistų ir 1 lietuviškai kalbanti šeima. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Vilūnų valsčiui.
1856 m. per Viliūnus nutiestas Pilkalnio-Širvintos plentas, 1901 m. – siaurasis geležinkelis, įrengta geležinkelio stotelė. Turėjo paštą, mokyklą, valsčiaus įstaigą. 1928 m. prie kaimo bendruomenės prijungta Viliūnų dvaro apygarda.
1914 m. rugpjūtį buvo užimtas ir apgriautas Rusijos imperijos kariuomenės. 1944 m. rudenį nuo Širvintos pusės puolanti Raudonoji armija sustojo ties Viliūnais. Fronto linija išsilaikė iki 1945 m. sausio 16 d., kai Raudonoji armija Viliūnus užėmė. Po karo trumpą laiką buvo gyvenamas ir pervadintas Izmailovu (rus. Измайлово), kitais duomenimis – sugriautas, sudegintas, negyvenamas ir nepervadintas. Sovietmečiu buvo didelio karinio poligono viduryje. Nuo 2008 m. buvusio bažnytkaimio teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Bažnyčia ir parapija
Iki 1709–11 m. maro kunigavo ir 2 kunigai lietuviškomis pavardėmis. Vienas iš jų, Johannas Donalitius, Vaclovo Biržiškos manymu, galėjo būti Kristijono Donelaičio giminaičiu.
Parapija 1848 m. turėjo 5305 narius, iš jų 1080 (20,4 %) kalbėjo lietuviškai. 1870 m. lietuviškai kalbančiųjų liko 15,5 %, 1878 m. – 9,9 %, 1897 m. – 5,7 %, 1912 m. – tik 40 (0,9 %). Iki XX a. pamaldos laikytos lietuvių ir vokiečių kalbomis, XX a. pradžioje lietuviškos pamaldos liko tik vasarą. 1925 m. turėjo 4417 narių, 1939 m. parapijai priklausė 32 kaimo bendruomenės:
Gyventojai
Be to, Viliūnų dvare 1905 m. buvo 93, 1910 m. - 98 gyventojai.
Marvelės II piliakalnis
Marvelės II, Noreikiškių piliakalnis (nacionalinio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 38306 ) – piliakalnis centrinėje Kauno rajono savivaldybės teritorijos dalyje, ties riba su Kauno miestu, Noreikiškėse (Ringaudų seniūnija), kairiajame Nemuno krante.
Pasiekiamas vykstant Kauno miesto Užnemunės gatve, jungiančia kelius  ir. Iš jos sukama į lygiagrečiai einančią Marvelės gatvę, o iš šios – pietvakarių kryptimi į Bublių gatvę. Kitame jos gale sukama į dešinę, į Gelgaudiškių gatvę ir ja važiuojama iki galo. Yra į pietus nuo šios gatvės, aukštumos kyšulyje, Kamšos miško pakraštyje. Kitas kelias: Noreikiškėse iš pagrindinės Šiltnamių gatvės, ties Noreikiškių dvaru pasukama šiaurės kryptimi į Šilo gatvę, važiuojama iki jos galo, Kamšos miško pakraščio. Piliakalnis nepažymėtas.
Piliakalnis
Įrengtas Nemuno kairiojo kranto aukštutinės viršsalpinės terasos kyšulyje. Šiaurės pusėje jį juosia upės slėnis, šiaurės rytuose, rytuose ir vakaruose – slėnio griovos. Šlaitai statūs, 15–25 m aukščio. Pietų pusėje piliakalnis susisiekia su aukštuma.
Aikštelė netaisyklingo stačiakampio plano, pailga beveik šiaurės – pietų kryptimi, 40 m ilgio, 12 m pločio pietiniame ir 10 m pločio šiauriniame gale. Jos paviršius ties viduriu nežymiai įdubęs, o šiaurinis kraštas iškilęs iki 1 m aukščio.
Pietiniame aikštelės gale supiltas 15 m ilgio, 1,5–2 m aukščio ir 16 m pločio gynybinis pylimas. Jo išorinėje pusėje išlikęs 20 m pločio ir 0,5–1 m gylio griovys.
Piliakalnis apaugęs mišku, paveiktas gamtinės erozijos. Pylimas apardytas senų duobių.
Teritorijos plotas – 1,4234 ha.
Tyrimai
2014 m. piliakalnį išaiškino biologas Giedrius Vaivilavičius (Kauno marių regioninis parkas), žvalgė archeologai Jonas Balčiūnas, Arūnas Strazdas ir Algirdas Skrupskelis (Kultūros paveldo centras). Pylime esančių duobių pakraščiuose rasta smulkių molio tinko fragmentų. Objektas detaliau netyrinėtas. Datuojamas I tūkstantmečio pab. – II tūkstantmečio pr.
Duklia
Duklia (juod., ) – istorinė valstybė to paties pavadinimo regione, dab. Juodkalnijoje ir šiaurinėje Albanijoje, su pertraukomis egzistavusi 960–1186 m. Klestėjimo laikais XI a. ji valdė ir gretimus Travunijos, Zahumlje, Raškos ir Bosnijos regionus.
Iki 1077 m. ji oficialiai buvo Duklios kunigaikštystė, 1077–1148 m. – Duklios karalystė, o po to vėl kunigaikštystė.
Susikūrimas
Duklios kunigaikštystės pradžia siejama su nuo VII a. egzistavusiu tradiciniu pietinių slavų regionu (župa), kuris vadintas Duklia pagal didžiausią regiono miestą Doklea ir koncentravosi aplink Skadaro ežerą. Jis buvo viena iš 6 sudėtinių ankstyvosios serbų valstybės dalių. Būdama piečiausia serbų teritorija, iki X a. Duklia buvo dažniausiai priklausoma nuo Bizantijos, o 927–960 m. – nuo Raškos.
Valstybei susikurti prielaidos susidarė X a. viduryje, nusilpus Raškai. Čia į valdžią atėjo Raškos Vlastimirovičių atšaka – Petrovičiai, kurie įsteigė sostinę Baro mieste. Jie titulavosi ne tik Duklios kunigaikščiais, bet taip pat serbų valdovais ir greitai įgijo valdžią gretimoje Travunijoje ir kalnuotose teritorijose žemyno gilumoje (Podgorijoje). 971 m. mirdamas pirmasis Duklios kunigaikštis Hvalimiras Petrovičius visas tris teritorijas padalino savo sūnums: Petrislavui (Duklia), Dragimirui (Travunija ir vėliau Zahumlje) ir Miroslavui (Podgorija).
Valdant Petrislavo sūnui Jovanui Vladimirui (990–1016), Duklia sudarė sąjungą su Bizantija prieš Bulgariją, tačiau 997 m. jai pralaimėjo ir tapo vasale. Jovanas pripažino Bulgarijos valdžią, o jam mirus Duklios kunigaikščiu tapo jo dėdė Dragimiras, iki tol valdęs Zahumlje. Tačiau jau 1018 m. jis nužudytas, o Duklia nukariauta Bizantijos imperijos.
Nuodingasis činčiberas
Nuodingasis činčiberas (Strychnos nux-vomica) – loganijinių (Loganiaceae) šeimos augalų rūšis. Natūraliai paplitusi Pietų ir Pietryčių Azijoje, įveista pietų ir pietryčių Kinijoje, Filipinuose, Kuboje.
Duklia
Klestėjimas
thumb|left|Zetos sudėtinės dalys XI a. vid. Dragimiro sūnus Vojislavas per Bizantijos valdžią išlaikė tėvoniją Travunijoje ir Zahumlje, o 1034 m. nustojo mokėti duoklę Bizantijai ir užėmė Duklios regioną, vėl suvienydamas tėvo turėtas žemes. Bizantijos pasiųsta armija jį pagavo, tačiau pabėgęs jis pradėjo partizaninį karą ir įsitvirtino Skutaryje. 1142 m. laimėjęs pergalę prieš Bizantiją, jis galutinai iškovojo Duklios nepriklausomybę ir sukūrė valstybę, apėmusią keturis istorinius serbų regionus – Duklią, Travuniją, Zahumlje ir Podgoriją. Jo pradėta dinastinė atšaka yra vadinama Vojislavljevičiais. Naująja sostine tapo Stonas (Zahumlje regione).
Vojislavo įpėdinis Mihailo pastoviai stiprino šalį naudodamasis palankia vedybų ir diplomatijos politika, laviruodamas tarp Bizantijos, Normanų ir Kroatijos. 1060 m. jis atkariavo iš Bizantijos Rašką ir pasodino ten savo sūnų Petrislavą. Kitas sūnus – Konstantinas Bodinas 1072 m. paskelbtas Bulgarijos caru. 1077 m. pats Mihailo gavo karūną iš Romos popiežiaus ir Duklia virto karalyste. 1081 m. į valdžią atėjo Konstantinas Bodinas, kuris tęsė tėvo politiką. Jam pavyko naujai įtvirtinti Vojislavljevičių pozicijas Raškoje, užimti Bosniją. Tai buvo didžiausias Duklios suklestėjimas, kuomet ji užvaldė visas serbų žemes.
Nuodingasis činčiberas
Visas augalas nuodingas. Ypač nuodingos sėklos ir sausi žiedai, kuriuose yra po 1–1,5 % labai stipraus alkaloido strichnino. Šis nuo seno naudotas nuodų gamybai – užnuodytoms strėlėms, žiurkių, sulaukėjusių šunų nuodams. Nuodingojo činčibero vaisiais maitinasi paukščiai, beždžionės.
Duklia
Nuosmukis
Po 1085 m. Bizantija pradėjo atsigauti nuo normanų antpuolių ir vėl tapo svarbiu žaidėju Balkanuose. Po Konstantino mirties 1101 m. nuo Duklios iš karto atskilo Zahumljė, Raška ir Bosnija. Pačioje Duklioje taip pat prasidėjo karai tarp Vojislavljevičių palikuonių. Konstantino žmona Džakvinta, siekdama užtikrinti savo sūnaus įpėdinystę, įkalino jo sūnėną Branislavą, o jo giminė priversta bėgti. Į Duklios sostą sėdo Konstantino brolis Dobroslavas II, tačiau Branislavo brolis Kočoparas, gavęs Bizantijos ir Raškos pastiprinimą, nuvertė jį ir pats sėdo į sostą. Jau 1103 m. jis pats buvo išvytas iš šalies, o į sostą sėdo naujai išrinktas Vladimiras (valdė kaip Bizantijos vasalas).
Nuodingasis činčiberas
Augalas Indijoje žinomas kaip kučila, kučla, taip pat , kn: ಕಾಸರಕ kāsaraka, Pietryčių Azijoje – MY ခပေါင်းပင် (hk paungg pain), ,.
Trakai (Troškūnai)
Trakai – buvęs viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Troškūnų.
Duklia
Nuosmukis
1114 m. sostą galiausiai užėmė Konstantino sūnus Džordžije, tačiau 1118 m. Branislavo giminė su Bizantijos parama jį nuvertė ir pasodino savo atstovą Grubeša (Branislavo sūnų). Džordžije 1125 m. susigrąžino valdžią su Raškos pagalba, tačiau 1131 m. vėl neteko sosto, nes čia sėdo kitas Branislavo sūnus Gradihna. Visų šių vidinių nesutarimų metu Duklia galutinai prarado karalystės statusą, o jos valdovai buvo tituluojami kunigaikščiais, Bizantijos vasalais. Tai leido sustiprėti žemyne buvusiai Raškai, kuri ilgainiui užėmė didžiąją dalį Duklios žemių: valdant paskutiniesiems valdovams Duklia tevaldė siaurą pakrantės ruožą nuo Kotoro iki Ulcinčio. 1186 m. Raškos valdovas Stefanas Nemania pabaigė valstybės egzistavimą ją okupuodamas.
Valdovai
Duklią valdė dvi dinastinės atšakos, kilę iš Raškos Vlastimirovičių dinastijos. Tai buvo Petrovičiai ir Vojislavljevičiai.
Rusnės valsčius
Istorija
thumb|left|Užvažiavimas ant [[Rusnės tiltas|Rusnės tilto XX a. tarpukariu. Kairėje pusėje stovi buvusi Rusnės valsčiaus būstinė]]
Valsčius įkurtas 1750 m. išskaidžius Klaipėdos valsčių. Panaikintas po II pasaulinio karo.
Žemaičių Naumiesčio apylinkė
Žemaičių Naumiesčio apylinkė (maždaug iki 1960 m. Naumiesčio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Žemaičių Naumiesčio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilutės rajonui. 1954 m. prijungta Vanagių apylinkė, dalis Sugintų apylinkės ir dalis Kulėšių apylinkės, 1963 m. – Degučių apylinkė.
Vilma Kutavičiūtė
Vilma Kutavičiūtė (, g. 1988 m. birželio 15 d., Vilniuje) – Rusijos aktorė.
Biografija
Gimė Vilniuje. Tėvas ir senelis – kompozitoriai. Mokėsi Nacionalinėje M. K. Čiurlionio menų mokykloje.
Būdama 15 metų ji debiutavo kine – vaidino lietuviškame trumpametražiniame filme „Man septyniolika“. Po mokyklos ji persikėlė į Maskvą – nepaisant šeimos protestų. Per dvejus metus ji išmoko rusų kalbą, kurios anksčiau nemokėjo. Įstojo į Rusijos teatro meno institutą GITIS. Baigusi studijas, dirbo teatre. Vachtangovas, vaidino Tatjaną Rimo Tumino režisuotame „Eugenijus Onegine“. Studijavo Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, Eimunto Nekrošiaus režisūros skyriuje.
Didžiausia 2017-ųjų sėkmė buvo Piotro Todorovskio romantinė komedija „Meilės istorija“ (Lavstori). Pagrindinį vaidmenį meistras patikėjo lietuvei, kuri įkūnijo Mašą Sokolovą. Jos meilužį vaidino Aleksandras Petrovas, su kuriuo Kutavičiūtė susipažino GITIS.
Manjus
Manjus  – vedinėje mitologijoje laikomas įtūžio dievybe, įasmenintu įtūžiu (ypač Indros). Manjui skirtos „Rigvedos“ X.83 ir X.84 giesmės. Jis vadinamas Vritros ir Dasjaus nudobėju, priešų trempėju, ginkluotu vėzdu (vájra) ar pačiu Indros vėzdu. Jis yra karvedys, Marutų draugas, teikia gerybes, sergsti savo garbintojus. Manjus glaudžiai susijęs su „įkarščiu, kaitra“ (tápas).
Priešgaisrinis purkštuvas
Sprinkleris – specialios paskirties purkštukas, skirtas gaisrą gesinti vandeniu ar kita ugnį slopinančia medžiaga.
Manjus
„Šatapatha Brahmanoje“ Manjus prilyginamas Rudrai – kai Pradžapačio ašaros nukritusios ant Manjaus, jis virtęs Rudra.
Priešgaisrinis purkštuvas
Projektavimas
Žinant teritorijos pavojaus klasę, nustatomas reikiamas sprinklerio našumas, jo maksimalus saugomas plotas, parenkamos hidraulinės zonos, pagal kurias skaičiuojamas reikiamas sistemos slėgis bei vandens kiekis.
Manjus
Žodis manyu („tūžmas, siutas, ūpas“) kildinamas iš šaknies man-/manyate („mąstyti, (su)prasti, dvasiškai veikti“). Jis susijęs su „Avestoje“ minimais žodžiais mainyus („dvasia“), dus-mainyu- („priešas, piktamintis“).
Priešgaisrinis purkštuvas
Parametrai
Sprinkleriniai įrenginiai yra projektuojami, įvertinant patalpos temperatūrą. Patalpose, kuriose temperatūra yra ne žemesnė nei +5 °C gaisrui gesinti naudojami sprinkleriniai įrenginiai pripildyti vandeniu, o patalpose kuriose gali būti minusinė temperatūra ir yra tikimybė vandeniui užšalti naudojami oru pripildyti sprinkleriniai įrenginiai. Taip pat pagal aplinkos temperatūra yra pasirenkama ir sprinklerių aktyvavimosi temperatūra. Dažniausiai ji parenkama apie 30 °C didesnė nei aplinkos temperatūra. Sprinklerio aktyvavimosi temperatūrą nusako sprinkleryje esančios kapsulės spalva.
Tipai
Pagal suveikimo greitį sprinkleriniai įrenginiai yra skirtstomi į:
Pagal deflektoriaus poziciją sprinkleriai skirstomi į:
Togo Pirmasis divizionas
Togo nacionalinės pirmenybės – Togo futbolo čempionatas, kuris buvo įkurtas 1961 m. po šalies nepriklausomybės paskelbimo.
Aleksandras Petrovas
Aleksandras Petrovas (, g. 1989 m. sausio 25 d., Jaroslavlio sritis) – Rusijos aktorius.
Togo Pirmasis divizionas
Komandos
Čempionatuose būdavo 14 ekipų, o 2021 m. dalyvavo 16 komandų.
Aleksandras Petrovas
Biografija
Debiutavo kine 2010 m., sukūrė eilę personažų filmuose ir serialuose Įsimintinesni iš jų „Farca“ (2015), kur antreilį vaidmenį įkūnijo Ieva Andrejevaitė (rus. Иева Андреевайте). Jos herojė – Tatjana Nikolaeva, valiutinė prostitutė. Petrovas seriale tapo pagrindiniu aktoriumi apie kurį sukosi veiksmas,
Togo Pirmasis divizionas
Istorija
Paskelbus nepriklausomybę, nuo 1961 m. vyko Togo futbolo čempionatai. 2019–2020 m. dėl pandemijos buvo sustabdytas ir nebeatnaujintas.
Nugalėtojų sąrašas
Čempionais yra tapę šie klubai:
Aleksandras Petrovas
Biografija
2017 m. pasirodė Piotro Todorovskio romantinė komedija „Meilės istorija“ (Lavstori). Pagrindinį vaidmenį meistras patikėjo lietuvei Kutavičiūtei, kuri įkūnijo Mašą Sokolovą. Jos meilužį vaidino Aleksandras Petrovas, su kuriuo Kutavičiūtė susipažino GITIS.
Kulka generolui
Kulka generolui – 1966 m. režisieriaus Damiano Damiani sukurtas politinis vesternas apie Meksikos revoliuciją. Tai vienas populiariausių „Zapata“ stiliaus spageti vesternų, nors pats režisierius jį pirmiausia laikė politiniu filmu.
Turinys
Meksika, XX amžiaus pradžia. Čunčo, traukinių plėšikas, banditas ir prekeivis ginklais, veikia išvien su revoliucionieriais. Įvykdžius eilinį apiplėšimą, jis susiduria su paslaptingu Viljamu Teitu, pravarde Mažylis. Traukinio užpuolimo metu šis sukausto save antrankiais ir prisistato kaip ieškomas nusikaltėlis, todėl sulaukia Čunčo pasiūlymo prisijungti prie jo gaujos.
Pastarasis negali atsidžiaugti naujuoju pagalbininku: Mažylis šaltakraujis, žiaurus, puikiai šaudo ir trokšta lengvo bei aprūpinto gyvenimo. Nors ne visi gaujoje patenkinti pasirodžiusiu „gringo“, tarp Čunčo ir Mažymo netrukus užsimezga tvirta draugystė.
Gabendami revoliucionierių generolui Elijui pagrobtus ginklus, jie atsiduria San Migelyje – nedideliame miete, kuriam gresia kariuomenės puolimas. Čia pasirodo ir kita Čunčo pusė: sutiktas kaip didvyris, jis prižada grįžti su pastiprinimu, tačiau iš tiesų pasprunka su ginklais, palikdamas dalį gaujos bei savo paties brolį, kunigą El Santą.
Po ilgų klajonių generolo El Santo štabą pasiekia tik Čunčo ir Mažylis. Kol pastarasis pasimeta kareivių minioje, Čunčo, pradžioje sutiktas kaip didvyris, apkaltinamas išdavęs revoliuciją ir palikęs likimo valiai kovos draugus. Kaltintoju tampa iš San Migelio ištrūkęs El Santas ir Čunčo nuteisiamas sušaudyti. El Santas pats pasisiūlo įvykdyti nuosprendį ir nusiveda brolį už uolos. Šiam besitaikant, nuaidi du šūviai, kuriuos paleidžia Mažylis: pirmoji kulka pakerta El Santą, antroji – generolą Eliją. Sumaištyje Čunčo pasprunka, tačiau jis prisimena matęs pas Mažylį auksinę kulką, kuri ir pakirto generolą.
Miesto viešbutyje Čunčo galiausiai suranda Mažylį, kuris prisipažįsta esantis samdomas žudikas, turėjęs užduotį nužudyti generolą Eliją, o auksinė kulka – jo skiriamasis ženklas, kad darbą atliko būtent jis. Mažylis prisipažįsta viską planavęs nuo pradžių ir išnaudojęs Čunčo bei jo gaują, kad priartėtų prie savo taikinio. Kaip kompensaciją, Mažylis viešbučio seife paliko jam 50 tūkstančių dolerių auksu – pusę sumos, kurią jis gavo atlikęs užduotį...
Balmazújvárosi FC
Balmazújvárosi – Vengrijos futbolo klubas iš Balmazujvarošo.
Istorija
2019–2020 m. dalyvavo NB II (antros pakopos pirenybėse), bet netrukus iš jų buvo pašalinti.
2021 m. Jungtinės Karalystės pragyvenimo išlaidų krizė
thumb|360px|Jungtinės Karalystės infliacija 2012 m. – 2023 m.) thumb|250px|Maisto banko aukos [[Sainsbury's parduotuvėje.]] 2021 m. Jungtinės Karalystės pragyvenimo išlaidų krizė  – ekonominė krizė, kilusi Jungtinėje Karalystėje nuo 2021 m. pabaigos dėl išaugusios infliacijos ir aukštų prekių kainų, kurios augo sparčiausiai per 45 metus. Šalies ekonomiką paveikė Brexit padariniai, COVID-19 pandemija bei 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą. Smarkiai išaugusios pragyvenimo kainos labiausiai paveikė mažiausias pajamas gaunančias šeimas, sustojo būsto pirkimo rinka. Skaičiuojama, kad Jungtinės Karalystės ekonomika nepasieks prieškrizinio lygio bent iki 2027 m.
2023 m. skolinimasis šalyje išaugo 23 %. Tų pačių metų kovą labiausiai augo duonos ir grūdinių prekių kainos – iki 19,4 %.
Primadona
thumb|Maria Malibran, Prima donna assoluta. Viena žinomiausių 19 amžiaus atlikėjų, galėjo atlikti tiek soprano, tiek ir kontralto partijas. Mirė 28 metų amžiaus, jau sirgdama dainavo operose iki paskutinės savaitės
Primadona (, 'pirmoji dama') – operos ar komedijos dell’arte dainininkė, kuri trupėje atlieka pirmąsias partijas. Artima sąvoka yra „diva“. Tinkamas terminas dainininkui vyrui (paprastai tenorui) yra itališkas primo uomo. 17 ir 18 amžiuje primo uomo paprastai būdavo kastratas.
Jei opera turi dvi ar daugiau sunkių, panašaus reikšmingumo partijų, kitą panašaus reikšmingumo dalį atliekanti dainininkė buvo vadinama altra [‘kita’] prima donna, ta prasme dar viena tokia pat bet ne antroji. Seconda ['antroji'] donna buvo mažiau svarbią partiją atliekančios dainininkės rolė. Prima donna assoluta gali atlikti itin sunkias partijas kurios jau „viršija siauras tradicinių vokalo kategorijų ribas“. Prima donna assoluta buvo Maria Malibran, Giuditta Pasta, Giuseppina Ronzi de Begnis.
Istorija
XIX a. Italijoje pagrindinė trupės moteris buvo vadinama prima donna, kuri pažodžiui reiškia „pirmoji ponia“. Paprastai ji buvo pirmasis trupės sopranas ir dažniausiai atliko pagrindinį vaidmenį spektakliuose, jos indėlis buvo svaresnis nei kitų atlikėjų. Operos gerbėjai dažnai būdavo susiskirstę į priešingas stovyklas, palaikančias vieną ar kitą divą. Pagarsėjęs Marijos Kalas ir Renatos Tebaldi kūrybos mylėtojų priešiškumas, nepaisant pačių dainininkių draugystės.
Konfliktai ir jų galimi paaiškinimai
Operinis dainavimas yra sunkus fizinis krūvis, dainininkas prilyginamas sporto atletui. Šiuo metu dažnai reikalaujama dainuoti garsiai, daug, pirmąjam dainininkui tenka įtempti balso stygas daugiau nei saugu. Ant balso stygų atsiranda randai, atliekamos balso taisymo operacijos – situacija panaši į sutinkamą futbole ar krepšinyje. Dažnai prisideda ir stresas gyvenant nuo sutarties iki sutarties be pastovaus darbo. Porą kartų gerai pasirodžiusiam bet užtat stygas pertempusiam dainininkui gali tekti nuvilti gerbėjus ir organizatorius, visiems netikėtai atsisakant dar vieno planuoto pasirodymo Dainininkas taip pat gali paprašyti groti visą muziką aukštesniu ar žemesniu tonu, nes kitaip jo balsas visko gerai neapima, kartais jis to paprašo staiga. Taip atsitinka visiems dainininkas ir prideda nemažai darbo pritariantiems muzikantams.
Raul Neto
Raulis Togni Neto (, g. ) – Brazilijos krepšininkas, žaidžiantis Stambulo „Fenerbahçe“ komandoje. Jis taip pat yra Brazilijos vyrų krepšinio rinktinės narys.
Princesė Šarlotė
Šarlotė, Velso princesė (tikrasis vardas Charlotte Elizabeth Diana; g. 2015 m. gegužės 2 d.) – Velso princo Viljamo ir princesės Ketrin dukra, Karolio III anūkė. Princesė Charlotte yra trečia eilėje į šalies sostą po tėvo ir brolio Princo Džordžo.
Raul Neto
Neto 2013 m. NBA naujokų biržoje 47-uoju šaukimu buvo pasirinktas Atlantos „Hawks“, o vėliau iškart išmainytas į Jutos „Jazz“.
Princesė Šarlotė
2014 m. rugsėjo 8 d. Klarenso rūmai paskelbė, kad tuometinė Kembridžo kunigaikštienė laukiasi antro savo vaiko. Ketrin buvo paguldyta į Londono St Mary’s ligoninę 2015 m. gegužės 2 dienos rytą. Mergaitė gimė 8:34 UTC laiku, svėrė 3,71 kg.
Raul Neto
2022 m. liepos 8 d. Neto pasirašė vienerių metų sutartį su Klivlando „Cavaliers“.
Petras Firlejus (1619)
Petras Firlejus  (? – 1619 m.) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Zavichosto (1609), Bečo (1613) ir Vojničiaus kaštelionas (1614), Liublino vaivada (1617–1619), Parčevo seniūnas.
Biografija
Lenkijos magnatų Firlejų giminės atstovas, herbo „Lewart“ savininkas. Karūnos didžiojo maršalkos ir Krokuvos vaivados Jano Firlejaus (1521–1574) ir Sofijos Boner (m. 1563) sūnus. Broliai – Mikalojus, Janas, Andžejus ir Henrikas.
Auklėjamas buvo savo tėvo kalvinizmo dvasios, 1581 m. išvyko į Padujos universitetą. Būdamas Italijoje perėjo į Romos katalikų tikėjimą.
Grįžęs į tėvynę Petras Firlejus buvo renkamas pasiuntiniu į 1593 ir 1597 m. seimus. 1600 m. dalyvavo Lenkjos armijos vadovaujamos Karūnos didžiojo etmono Jano Zamoiskio žygyje į Moldavijos kunigaikštystę, 1602 m. dalyvavo kare su švedais Lifliandijoje.
1609 metais Petras Firlejus buvo paskirtas Zavichosto kaštelionu, 1613 m. – Bečo kaštelionu, o 1614 m. tapo Vojnicos kaštelionu. 1617 m. Petras Firlejus gavo Liublino vaivados pareigybę, taip pat jam priklausė Parčevo seniūnija.
Šeima
Prieš 1599 m. vedė Jadvygą Vlodek (1573–1609), Belzo vaivados Stanislavo Vlodeko ir Elžbietos Zamoiskos dukterį. Vaikai:
Afzelius
Afzelius – švediška pavardė.
Dasjus
Dasjus  – vedinės mitologijos būtybė: demonas, arijų priešas, kurį nukauna Indra, iš dangaus į jį žiebdamas ugnį. Kitąsyk jo žudiku vadinamas Soma. Indra ir Soma vadinami epitetu dásyuhán („dasjažudis“), o jų kova su dasjais – dásyuhátya („dasjažudystė“). Dasjais taip pat vadinama ir priešiškų, demoniškų būtybių aibė.
Kitas sinonimiškas vedose vartojamas žodis – Dasa. Tai demoniškos, priešiškos būtybės ar jų vadas, protėvis. Dasai priešiški arijams, tvenkia upes (ā́pas), šios kartais vadinamos jų žmonomis. Dasus persekioja ir žudo Indra. „Rigvedoje“ paminėta keletas dasų vardų: Šambara (śámbara), Šušna (śuṣṇa), Namučis (namuci), Piprus (pípru), Dhunis (dhúni), Čumuris (cúmuri), Dribhyka (dṛbhīka), Rudhikra (rudhikrā́), Anaršanis, Sribinda (sṛ́binda), Ilybiša (ilībiśa) ir kt.
Dasai, dasjai aprašomi kaip beveidžiai, benosiai (anā́s), menkystos (ádhara), nežmoniški (ámānuṣa), vagys (dhanín). Jie priešiški dievams, aukojimui. Paprastai linkstama manyti, kad dasų, dasjų įvaizdis susidaręs iš neindoeuropietiškų tautų, kurias, keldamiesi į Indiją, užkariavę arijai.
Dujotiekis Arišas–Aškelonas
Dujotiekis Arišas–Aškelonas – tarpvalstybinis magistralinis dujotiekis, jungiantis Egipto ir Izraelio dujų perdavimo sistemas.
Istorija
Bendras dujotiekio ilgis yra 89 km, iš kurių 85,4 km yra Viduržemio jūroje. Trasa nutiesta taip, kad aplenktų ne tik Gazos ruožą, bet ir jos teritorinius vandenis. Bendra statybų vertė - 470 milijonai $.
Dėl 2011 m. Egipto revoliucijos padarinių, dujų tiekimas iš Egipto pristabdytas. Nuo 2020 m. sausio dujotiekiu tiekiamos dujos Egiptui iš Izraelio.
Leica
„Leica“ (, iš pavardės Leitz + camera 'fotoaparatas') – Vokietijos optikos bendrovė, gaminanti fotoaparatus, geodezijos įrangą, mikroskopus, taip pat šios įrangos prekės ženklas. Kompanija „Ernst Leitz GmbH“ dabar spadalinta į tris bendroves: „Leica Camera AG“, „Leica Geosystems AG“ ir „Leica Microsystems GmbH“. „Leica“ yra pirmųjų 35 mm fotoaparatų markė.
Pirmąjį „Leica“ fotoaparatą sukonstravo Oskar Barnack 1913 m. Autoriaus idėja buvo naudoti fotoaparate apie 2 metrus perforuotos kino juostos, norint išgauti 40 kadrų vienoje fotojuostos atkarpoje. Foto kadras 24×36 mm buvo išgautas padvigubinus kino juostos kadrą 18×24 mm.
Su pirmųjų „Leica“ fotoaparatų sukūrimu atsirado naujas fotografavimo amžius. Dėka dydžio ir fotoaparato patogumo fotoreporteris galėjo atsirasti pačių įvykių sūkuryje.
Serijinė „Leica“ fotoaparatų produkcija pradėta 1925 m. „E. Leitz Optische Werke“ bendrovėje Veclaro mieste.
left|thumb|225px|[[1927 m. „Leica 1“ fotoaparatas]] 2007 m. lapkritį aukcione Vienoje už modelį iš 1923 m. buvo sumokėta 336 tūkstančių eurų. Modelis, kuris įgavo tokią vertę, priklauso prototipinei serijai ir yra pažymėtas numeriu 107. Tai pirmasis produktas, eksportuotas į Amerikos rinką (norint įgyti patentą).
2011 m. gegužę aukcione Vokietijoje parduotas „Leica“ footoaparatas iš 1923 m. už 1,32 milijonų eurų. Tas aparatas priklauso serijai, kurioje yra tik 25 egzemplioriai. Jis vienintelis turėjo išgraviruotą užrašą „Germany“, nors patentą įgavo Niujorke.
Šiuo metu „Leica“ objektyvus galima rasti „Panasonic“ fotoaparatuose.
Ana Andrusenko
Ana Andrusenko (, g. 1989 m. liepos 3 d., Maskvoje) – ukrainiečių kilmės Rusijos aktorė.
Biografija
Gimė 1989 m. liepos 3 d. Donecke. Kai buvo šešeri, visa jos šeima persikėlė į Rusiją, Sočio miestą. Ten lankė bendrojo lavinimo mokyklą, žengė pirmuosius žingsnius teatro scenoje. Dar pradinėje mokykloje Anna lankė užklasinius vaidybos užsiėmimus, dalyvaudavo įvairiuose vakarėliuose, spektakliuose, kūrybiniuose vakaruose.
2011 m. debiutavo kine, kai filmavosi seriale baltasis žmogus, o netrukus pasirodė popuriarumo sulaukusiame seriale „Uždaroji mokykla“.
2012 m. tapo žinoma, kad Anna buvo pasirinkta pagrindiniam vaidmeniui ispanų televizijos serialo „Angelas arba demonas“ rusiškoje adaptacijoje.
2013 m. įkūnijo Valerijos heroję seriale „Mažoras“; vaidino kartu su Pavelu Prilučnu ir Denisu Švedovu.
2014 m. atliko pagrindinį Klavos vaidmenį miniseriale „Mylimiausios Kazanovos moterys“.
Antanas Sučila
Antanas Sučila (1917 m. vasario 20 d. Panevėžio apskritis, Pušaloto valsčiaus Dikonių kaime – 2017 m. birželio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas, habilituotas medicinos mokslų daktaras, Vilniaus universiteto profesorius, krūtinės chirurgijos Lietuvoje pradininkas.
Biografija
Gimė 1917 m. vasario mėn. 20 d. Panevėžio apskr. Pušaloto valsčiaus Dikonių kaime, 4 vaikų šeimoje (kartu su broliu Jurgiu ir dviem seserimis – Anele ir Ona).
Nuo 1945 m. vasario 10 d. paskirtas į Vilniaus „Raudonojo Kryžiaus“ ligoninės (nuo 2002 m. pervadinta į Vilniaus Centro universitetinė ligoninė, 2003–2013 m. – Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Centro filialas) chirurgijos skyrių.
Nuo 1946 m. sausio mėn. 1d. tapo VU Medicinos fakulteto chirurgijos katedros asistentu. Dirbo pedagoginį ir chirurgo darbą „Raudonojo Kryžiaus“ chirurgijos skyriuje.
1946 m. – 1951 m. papildomai dirbo ir kraujo perpylimo Vilniuje punkto, kuris buvo atidarytas chirurgijos skyriaus patalpose, vedėju.
Plaučių chirurgijos temomis 1964 m. apgynė medicinos daktaro disertaciją ir 1973 m. habilituoto daktaro disertaciją.
Nuo 1967 m. docentas, nuo 1976 m. profesorius.
1972–1988 m. vadovavo Vilniaus universiteto medicinos fakulteto chirurgijos katedrai.
Žmona Ona Sučilienė (Pakėnaitė) – med. sesuo, sūnūs Mykolas Sučila ir Juozas Sučila.
Mokslinė veikla ir pasiekimai
Dirbdamas bendrosios chirurgijos klinikoje, kurioje reikėjo teikti chirurginę pagalbą pilvo, galūnių, kaklo, galvos ligomis sergantiems bei traumos ištiktiems žmonėms, specializavosi ir plaučių, širdies, stemplės chirurgijoje. Įdiegė plaučių, stemplės ir kai kurias širdies operacijas.
A.Sučila buvo pirmasis Lietuvoje 1953 m. padaręs perikardektomijos operaciją dėl karcinozinio perikardito bei pirmasis Lietuvoje 1956 m. zondavo širdį. Jam vadovaujant buvo išugdyti krūtinės chirurgai, dabar dirbantys Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Krūtinės ląstos skyriuje (R.Janilionis, A.Kybartas, V.Gruslys, A.Žilinskas) bei užsienyje (V. Nekrašas).
Nuo 1958 metų pradėjo daryti mitralinio ir aortos vožtuvų praplatinimo operacijas.
Vienas ir su bendradarbiais parašė ir paskelbė spaudoje knygas: Plaučių patologija ir jų chirurginis gydymas“ (Vilnius, 1977), „Chirurgija“ (su kt., Vilnius, 1984), „Ūminės chirurginės pilvo ligos“(Vilnius, 1987), „Deontologija chirurgijoje“ (Vilnius, 1998). Be to, paskelbė daugiau nei 190 mokslinių straipsnių bei santraukų.
Visuomeninė veikla
Vilniaus chirurgų mokslinės draugijos narys, buvo jos pirmininkas. Lietuvos širdies ir krūtinės chirurgų mokslinės draugijos narys, valdybos narys, garbės narys. Tėvynės sąjungos partijos ir jos Medikų klubo narys. Krašto apsaugos bičiulių klubo narys. Lietuvos asociacijos „Kovos už žmogaus gyvybę“ atnaujintos Hipokrato priesaikos signataras. Lietuvių katalikų mokslo akademijos narys.
Nuorodos
http://www.lrt.lt/mediateka/irasas/162567/ryto_suktinis_su_zita_kelmickaite
http://www.lrt.lt/mediateka/irasas/1013632283/toks_gyvenimas_su_zita_kelmickaite_2017_03_01_15_05
http://www.zurnalai.vu.lt/lietuvos-chirurgija/article/view/2373
http://www.vilnijosvartai.lt/personalijos/antanas-sucila/
http://www.llks.lt/Sucila.htm
Užubaliai (Anykščiai)
Užubaliai – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Šeimyniškių, prie kelio, dešiniajame Šventosios upės krante.
Adrenarchė
Andrenarchė – lytinio brendimo periodas (prepubertetas), kurio metu naujai susiformavusi antinksčių tinklinė zona pradeda išskirti androgenus. Sąlygoja pirmuosius endokrininius pokyčius, atsirandančius prieš gonadarchę. Paprastai prasideda 6–7 metų mergaitėms bei 7–8 metų berniukams.
Florijonas Zebžydovskis
Florijonas Zebžydovskis (? – 1562) – karaliaus rūmininkas (nuo 1538) ir sekretorius (nuo 1548), Osvencimo kaštelionas ir Krokuvos burgrafas (nuo 1552 m.), Liublino kaštelionas (1554–1562), Sadecko ir Tišoveco seniūnas, Karūnos lauko etmonas (1561–1562).
Biografija
Karaliaus rotmistro Jano Zebžydovskio (m. iki 1538) sūnus. Nuo 1538 m. buvo rūmininkas prie Lenkijos karaliaus Žygimanto Senojo. 1548 m. gavo karaliaus sekretoriaus pareigybę. 1552 m. Florijonas Zebžydovskis buvo paskirtas Osvencimo kaštelionu ir Krokuvos burgrafu. 1554 m. gavo Liublino kašteliono pareigybę. 1561–1562 m. buvo Karūnos lauko (dvaro) etmonu.
Šeima
Buvo vedęs Sofiją Dzikovną. Vaikai:
Izraelio–Jordanijos dujotiekis
Izraelio–Jordanijos dujotiekis – tarpvalstybinis magistralinis dujotiekis, jungiantis Izraelio ir Jordanijos gamtinių dujų perdavimo sistemas.
Istorija
2016 m. pradėtos derybos dėl dujotiekio jungties tarp abiejų valstybių. 2020 m. pradėta dujotiekio eksploatacija.
Dėl istorinių nesutarimų tarp Izraelio ir daugumos arabų šalių, Jordanijos opozicijos atstovai pasmerkė projektą, tvirtindami, jog šalis priėmė sprendimą pirkti dujas iš šalies priešų.
Nuo 2022 m. dujotiekiu tiekiamos Izraelyje išgautos dujos tranzitu per Jordaniją į Egiptą.
Découvertes Gallimard
270px|right|thumb|Originalių enciklopedijų ir jų lietuviškų vertimų viršeliai 270px|right|thumb|Enciklopedijų spalvų kodai pagal sritis Découvertes Gallimard (pažodž. „Atradimai Gallimard“; ) – enciklopedinių knygų serija, sukurta Pierre Marchand ir išleista leidyklos „Éditions Gallimard“. Pirmą kartą pasirodė 1986 m. lapkričio mėn. Gausiai iliustruota serija orientuota į archeologiją, istoriją, kultūrą, meną, mokslą, religiją nuo senovės iki dabarties.
Juozas Martinaitis
Juozas Martinaitis (slap. Meškerė, Meškerys, Jurkus, 1911 m., Kartena, Kretingos raj. – 1948 m. rugpjūčio 12 d. Lubiai, Kretingos raj.) – Lietuvos partizanas, Kardo rinktinės Buganto kuopos vadas.