cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jevgenijus Dragunovas
Biografija
1949 m. J. Dragunovas Mosino šautuvo pagrindu sukūrė sportinį šautuvą S-49. Vėliau to paties Mosino šautuvo pagrindų Dragunovas sukūrė visą seriją sportinių šautuvų. Jis dalyvavo kuriant 27 sportinių šautuvų modelius (MC-50, MCV-50, Zenit, Strela, Taiga, SM, Biatlon-7-2 ir kt.).
1959 m. J. Dragunovas sukūrė pirmąjį snaiperinį šautuvą SV-58. Šis šautuvas šaudė gana glaudžiai, tačiau nebuvo labai patikimas ir jo mechanizmo veiksnumas buvo menkas. Po trijų tobulinimo metų šautuvas SV-58 virto snaiperiniu šautuvu SVD, kuris laimėjo Tarybinės Armijos konkursą snaiperinio šautuvo sukūrimui. Dragunovo snaiperinis šautuvas SVD įveikė konstruktorius A. Konstantinovą, F. Barinovą ir M. Kalašnikovą.
1963 m. SVD tapo pagrindiniu TSRS kariuomenės snaiperiniu šautuvu. J. Dragunovas kartu sukūrė treniruotėms skirtą 5,6 mm kalibro snaiperinį šautuvą TSV-1, kurio konstrukcija labai panaši į SVD ir kuris skirtas snaiperių apmokymui.
Vėlesniais metais J. Dragunovas diegė SVD į gamybą, gerino SVD gamybos kokybę ir technologiškumą. Bandė sukurti automatinį snaiperinį šautuvą, naudojantį šautuvinius šovinius, tačiau keletą metų trukę konstravimo darbai ir bandymai parodė, kad toks šautuvas visiškai neefektyvus.
J. Dragunovas taip pat konstravo mažagabaričius pistoletus-kulkosvaidžius. Vienas jų – PP-71 Kedr.
Prasidėjus karui Afganistane iškilo poreikis sukurti kompaktiškesnį SVD variantą, kadangi įprastinis SVD buvo nepatogus kareiviams, kovojančiams pėstininkų kovos mašinose BMP. Sprendimo būdas galėjo būti sulenkiama ar sustumiama petinė atrama, tačiau patobulinti SVD J. Dragunovas nespėjo. Po konstruktoriaus mirties tai padarė kitas IžMašo konstruktorius A. Nesterovas.
Per 40 m. J. Dragunovas sukūrė 27 šaulių ginklų modelius, kurių 10 buvo gaminami serijiniu būdu. Dragunovas buvo Lenino premijos laureatas, buvo apdovanotas Garbės ženklo ordinu ir medaliais. Po mirties 1998 m. J. Dragunovas buvo apdovanotas Rusijos Valstybine premija už sportinių ir medžioklės ginklų kūrimą.
Dragunovų dinastija
Dragunovų dinastiją pratęsė ir jo sūnūs. Michailas Dragunovas baigė kurti tėvo pradėtą PP-71 Kedr, o Aleksejus Dragunovas kartu su Viktoru Kalašnikovu (Michailo Kalašnikovo sūnus) Ižmaše sukūrė pistoletą – kulkosvaidį Bizon.
Elbingo kanalas
thumb|260px|Elbingo kanalas, vaizdas iš viršaus thumb|260px|Elbingo kanalas Elbingo kanalas  – laivybai pritaikytas kanalas Varmijos-Mozūrų vaivadijoje Lenkijoje. 1978 m. kanalo atkarpa buvo pripažinta technikos paminklu, tuo tarpu nuo 2011 m. sausio 14 d. Lenkijos prezidento įsakymu visas Elbingo kanalas – Lenkijos istorijos paminklas. 2007 m. buvo pripažintas vienu iš Septynių Lenkijos stebuklų.
Parametrai ir aprašymas
Kanalo ilgis – 84,2 km:
Elbingo kanalas – tai ilgiausias laivybai pritaikytas kanalas Lenkijoje. Jo ilgis, su visomis atšakomis, siekia 151,7 km. Su juo sujungtas vandens kelias Milomlynas-Zalevas siekia 49,9 km.
Vandens kelio ilgis tarp Ostrudos ir Elbingo yra 82 km, tuo tarpu tarp Ostrudos ir Ylavos – 48 km (tame tarpe 31 km tarp Milomlyno ir Ylavos). Bendras visų šliuzų ir rampų lygių skirtumas siekia 103,4 km.
Kanalo parametrai :
Kanalas jungia Drūso ežerą ir Druvinčią su Jezioraku. Drūso ežeras, per Elbingo upę yra sujungtas su Aistmarėmis, o per Jogailos kanalą, Nogato ir Vyslos upes – su Baltijos jūra.
Kanalo dalis, nuo šliuzo Milomlyne iki Druvinčios ežero, kadaise buvo vadinama Oberlando kanalu, tačiau šiuo metu ji irgi priskiriama Elbingo kanalui. Tuo tarpu atšaka iš Milomlyno iki Jeziorako vadinama Ylavos kanalu.
thumb|220px|left|Rampos įrenginiai Kanale, tarpe tarp Ostrudos ir Elbingo, yra penkios rampos (Bučyniece, Kontuose, Olesnicoje, Jelenie, Calunuose) ir du šliuzai (Milomlyne ir Zielonoje).
Kanalo statybai buvo panaudoti ežerai tarp Ostrudos ir Aistmarių. Jų lygių skirtumas siekia apie 100 m. Europos mastu kanalą išskiria 5 rampos, po kurių laivai yra pakeliami naudojant specialias bėgiais riedančias platformas. Šiam tikslui naudojami kėlimo įrenginiai yra varomi mechanine tekančio vandens jėga. Nuo kanalo atsišakoja keletas vandens kelių, pav., Ostruda-ežeras Šelong Maly, Ostruda-Druvinčios ežeras-Druvinčios upė-Vysla.
Dėl savo išskirtinumo, kaip gamtos ir kultūros vertybė, ši teritorija yra saugoma: jai suteiktas Elbingo kanalo kraštovaizdžio draustinio statusas.
Istorija
XIX a. Mozūrų teritorijoje pradėjo greitai vystytis smulkioji pramonė. Pasaulyje išpopuliarėjo iš Tabužo kraštų gabenama pušis, tinkanti laivų stiebams gaminti, todėl ypatingai vertinama tarp valčių ir laivų gamintojų. Pramonės plėtrai buvo reikalinga patikimas kelias, sujungiantis Prūsiją su Baltijos jūra.
Kanalo statybos koncepcija
Jau anksčiau laivybai buvo pritaikytas netoli Elbingo esantis seklus Drūso ežeras, kuris buvo pagilintas 20 m pločio vandens kelias. Tuo keliu ėjo trasa, besijungianti su Elbingo uostu ir toliau su Baltijos jūra. Taip gimė idėja sujungti ežerus, esančius tarp Vyslos ir Paslenkos. Per daug metų niekas nesugebėjo sugalvoti, kokiu būdu galima būtų įveikti 99 m vandens lygių skirtumą tarp Drūso ir Pinievo ežerų. 10 km trasai įveikti reikėtų pastatyti mažiausiai 30 šliuzų.
Statybos
thumb|260px|left|Elbingo kanalo žemėlapis Kanalas buvo pradėtas projektuoti jau 1837 m., tuo tarpu statybos prasidėjo 1844 m. spalio 18 d. Keturios pirmosios sausos rampos Bučyniece, Kontuose, Olesnicoje ir Jelenieje pradėjo veikti 1860 m. Kanalą suprojektavo ir jo statybas realizavo Georg Jacob Steenke, priėmęs karaliaus Frydricho Vilhelmo II, norinčio sujungti vandens keliais Rytų Prūsiją ir Baltijos jūrą, užsakymą.
Hidrotechninių darbų metu buvo sulyginami vandens lygiai įvairiuose vandens telkiniuose. Trasoje Milomlynas-Bučyniecas vandens lygis buvo sumažintas iki Jeziorako ežero vandens lygio (99,5 m virš jūros lygio). Dėl tokių veiksmų kai kuriuose ežeruose vandens lygis sumažėjo net 5 m (pav., Pinievo ir Sambrudo ežeruose).
Ežere Karnickie (97,5 m. v.j.l.) buvo pastatytos dvi užtvankos, tarp kurių buvo įleisti kanalo vandenys, bei akvedukas virš ežero vandens paviršiaus.
Pirmasis laivas kanalu perplaukė 1860 m. rugpjūčio 31 d. (atkarpa tarp Ostrudos ir Milomlyno). Tačiau darbai tuo metu dar nebuvo užbaigti – juo pradėta naudotis tik po metų, 1861 m. spalio 28 d. Vėlyvuoju rudeniu kanalu praplaukė nedaug laivų. Oficialiai eksploatacijai jis buvo atiduotas 1862 m. pavasarį.
1872–1876 m. Ostrudos-Milomlyno atkarpoje buvo pastatyti trys šliuzai: Milomlyne, Zielonoje ir Mala Rusėje. Paskutinę rampą Calunuose (esančią arčiausiai Drūso ežero) pastatė 1874–1881 m. Ji pakeitė šioje vietoje buvusius šliuzus.
Paskutinė 16,8 km kanalo atkarpa – iš Ostrudos į Stare Jablonki (arba iki Staškovo), per Puzų ežerą buvo atiduota eksploatacijai tik 1873 m. Gamtos apsaugos užtikrinimui šia atkarpa gali plaukti tik baidarės ir nedideli buriniai laivai.
Kanalo statyba kainavo 10% daugiau, nei Paryžiaus Eifelio bokšto statybos. Investuoto kapitalo vertė atitinka 77 t aukso kainai.
Kanalo ekonominė svarba
thumb|220px|Laivas Ostruda XIX a. kanalas, ypač 1844–1860 m., vaidino svarbų ekonominį vaidmenį kaip komunikacinis maršrutas, jungiantis Ostrudos ir Ylavos ežerų teritorijas su Gdansko ir Elbingo uostais, į kuriuos dažniausiai buvo transportuojami žemės ūkio produktai (dažniausiai grūdai) ir mediena. Šis vandens kelias turėjo mažesnę reikšmę pramoninių prekių transportavimui. Geležinkelių transporto plėtra (ypač po 1987 m., kai buvo patiestas geležinkelis maršrutu Poznanė-Torūnė-Olštynas-Įsrutis) ir kiek vėliau automobilių transporto plėtra prisidėjo prie krovinių gabenimo kanalu sumažinimo. Jau 30-tais XX a. metais Elbingo kanalas naudojamas tik turistiniais tikslais.
Pirmą kartą turistai šiuo kanalu plaukė 1912 m. motorine valtimi Seerose (Jūros rožė), priklausančia laivybos bendrovei Schiffs-Reederei Adolf Tetzlaff. Tais pačiais metais pradėtas naudoti laivas Herta. 1925 m. turistams buvo pradėtas naudoti laivas Heini, po dvejų metų – Konrad. Tais pačiais, 1927 m., vasaros sezonu pradėti reguliarūs turistiniai reisai kanalu.
Po II pasaulinio karo Adolfo Tetzlaffo ir vyriausybės įgalioto Zygmunto Mianovičiaus pastangomis visi kanalo įrenginiai vėl buvo vėl paleisti į darbą, todėl buvo galima atnaujinti reguliarius turistinius sezonus. Iš pradžių armatoriumi buvo Gdansko laivyba, vėliau, 70-tųjų viduryje, kanalo laivus perėmė Mozūrų laivyba su būstine Gižycke. Nuo 1992 m. armatoriumi buvo Miesto transporto įmonė Ostrudoje. 1999 m. buvo nupirktas aštuntas laivas – „Ostruda“ (65 vietos; kiti laivai buvo pastatyti dar 60-aisiais metais: „Kormoran“, „Birkut“, „Marabut“, „Pingwin“, „Łabędź“; mažesni laivai tai „Żuraw“, 35 asm. ir „Perkoz“, 12 asm.). Kiekvienais metais šie laivai perveža apie 50 tūkst. keleivių.
Šiuo metu keleiviniais laivais galima plaukti tarp Elbingo ir Ostrudos, taip pat tarp Ostrudos bei Milomlyno. Kartais yra organizuojami užsakomieji reisai Milomlyno-Ylavos atkarpoje.
Šliuzų dydžiai
thumb|220px|Milomlyno šliuzas
Elbingo kanalo locija
Locijoje yra pateikiama svarbiausia informacija apie jūreivystę ir laivybą: atkarpų ilgiai, svarbiausių hidroinžinerijos prietaisų vieta ir duomenys.
Locija dalinama į keturias dalis:
Milomlyno šliuzas (0,0 km) – Bučynieco rampa (36,77 km)
thumb|220px|left|Milomlyno šliuzo schema
Bučynieco rampa (36,77 km) – Drūso ežeras (52,00 km)
thumb|220px|Jachta vežime Bučynieco rampoje Kanalo trasa veda per 9,2 km atkarpą, kuriame yra įrengtos sausos rampos.
thumb|220px|left|Ostrudos šliuzo schema thumb|220px|left|Mala Rus šliuzo schema
Kanalo atnaujinimas
Nuo 2011 m. rugpjūčio mėn. iki 2014 m. gruodžio mėn. yra vykdomas visiškas kanalo atnaujinimas. Yra keičiami rampų mechanizmai, sutvirtinami krantai, šalinamas dumblas. Plaukiojimas laivais dviem sezonams buvo uždarytas 2012 m. vasaros sezono pabaigoje. Atnaujinimas, kurio vertė siekia apie 95 mln zł, dalinai finansuojamas ES lėšomis.
Kruopiai (Kėdainiai)
Kruopiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Pelėdnagių, apie 1 km į šiaurę nuo Labūnavos, į kairę nuo plento, prie kelio į Serbinus. Į vakarus nuo Kruopių teka Nevėžis.
thumb|left|250px|Kruopiai nuo Labūnavos pusės
Istorija
Po 1970 m. Kruopių kaimas prijungtas prie Labūnavos (dab. šiaurinė Labūnavos dalis prie Kruopių gatvės). Vėliau šiaurinė kaimo dalis prie posūkio į Serbinus atkurta.
VFK Dorado
thumb|right|Dorado klubo vėliava Dorado – seniausias fantastų klubas Lietuvoje, veikiantis Vilniuje nuo 1979 metų. Klubo įkūrėjas ir garbės prezidentas – Gediminas Beresnevičius, dabartinis prezidentas – Justinas Žilinskas. Nuo 2006 metų kovo 30 d. oficialiai vadinasi asociacija „VFK Dorado“.
Klubas kasmet organizuoja Kūrybinę stovyklą, Hukoną, bei, kartu su kitais klubais, Vilniuje vykstančius Lituaniconus. Leidžia fenziną „Dorado raganos“. Čia veikia viena didžiausių tarp Europos ir pasaulio fantastų klubų fantastinių knygų ir žurnalų biblioteka. Joje (2005-ųjų duomenimis) buvo apie 4000 fantastinių knygų anglų kalba, apie 800 fantastinių žurnalų anglų kalba, apie 1600 fantastinių kn. rusų k. ir daugiau nei 600 fantastinių kn. lietuviškai (iš jų 64-ios parašytos lietuvių autorių). Prie arbatos puodelio diskutuojama apie fantastiką ir su ja susijusius dalykus. Klube sukurta lietuviška vaidmenų žaidimo sistema „Kariai ir magai“.
Stuburas
thumb|150px|Stuburas iš šono Stuburas – žmogaus ir kitų stuburinių gyvūnų atraminė ašis, sudaryta iš 33 (kartais 34) slankstelių. Stuburas apsaugo nugaros smegenis ir palaiko galvą. Su stuburu jungiasi krūtinės ląsta ir dubens kaulai. Kaklinę stuburo dalį sudaro septyni kaklo slanksteliai. Krūtininę dalį sudaro 12 krūtinės slankstelių, prie kurių yra prisijungę šonkauliai. Juosmens dalį sudaro 5 juosmens slanksteliai, išsidėstę žemyn iki stuburo apačios. Tai didžiausi paslankūs stuburo kaulai. Apatinę stuburo dalį sudaro 5 kryžkaulio slanksteliai, kurie yra suaugę į vientisą kietą kaulą, kad būtų stipresni. Žemiau jų esti 3, 4 arba 5 maži slanksteliai. Tai uodegikaulis. Šioje vietoje gyvūnams auga uodega. Žmogaus stuburas priklauso ašiniam skeletui.
Žemėje yra apie 50000 gyvūnų rūšių, kurie turi stuburą.
Whitbread 60
Istorija
Whitbread 60 klasė buvo sukurta specialiai Volvo Ocean Race varžyboms. Pirmą kartą klasė debiutavo 1993 m. - 1994 m. Volvo Ocean race (tuometinėje Whitbread Round the World Race) regatoje. Tąkart sportininkai taip pat galėjo varžytis ir su 26 metrų dvistiebių laivų klase. Pirmoji regata, kuri naudojo vien tik Whitbread 60 klasę, surengta 1997 m. - 1998 m.
Stuburas
Stuburo jungtys
Stuburo jungtis galima skirstyti į slankstelių kūnų ir slankstelių lankų ir ataugų jungtis.
Slankstelių kūnų jungtis sudaro tarpslanksteliniai diskai bei užpakalinis ir priekinis išilginiai raiščiai. Tarpslankstelinį diską sudaro: skaidulinės kremzlinės plokštelės, skaidulinis žiedas ir minkštiminis branduolys. Užpakalinis išilginis raištis (ligamentum longitudinale posterius) yra suaugęs su tarpslanksteliniais diskais ir jungia slankstelių kūnus iš stuburo kanalo (canalis vertebralis) pusės, nuo pakauškaulio iki kryžkaulio. Šis raištis atsakingas už stuburo lenkimo varžymą. Priekinis išilginis raištis (ligamentum longitudinale anterius) yra priaugęs prie slankstelių kūnų ir eina nuo priekinio atlanto lanko iki kryžkaulio. Šis raištis atsakingas už stuburo lenkimą.
Slankstelių lankų ir ataugų jungtis sudaro:
Stuburo judesiai
Stuburui yra būdingi 4 judesiai:
Aukštutinės Kolymos ulusas
Aukštutinės Kolymos ulusas  – ulusas rytų Jakutijoje, Magadano srities paribyje. Administracinis centras – Zyrianka.
Geografija
Uluso teritorijos centrinę dalį užima Kolymos žemuma, pietvakariuose iškilęs Arga Taso kalnagūbris ir Osalino kalvagūbris, rytuose – Jukagirų plokščiakalnis. Svarbiausia upė – Kolyma (su intakais – Jasačnaja, Zyrianka, Ožogina ir kt.).
Gyventojai
Tautinė sudėtis (2002 m.):
Gyvenvietės
Pagrindinės uluso gyvenvietės:
FK Karpati Lʹvìv
Lvovo „Karpati“ – Ukrainos futbolo klubas iš Lvovo.
Istorija
Klubas įkurtas 1963 m. 1982–1989 m. buvo prijungtas prie SKA Lvov klubo. Ukrainai tapus nepriklausoma valsybe, klubas rungtyniavo šalies čempionatuose.
2019–2020 m. sezone rungtyniavo Premjer lygoje, tačiau buvo pašalinti į žemesnį divizioną.
Nullum crimen sine lege
Šiuo teisės principu yra draudžiama po veikos padarymo išleisti įstatymą, kuriuo būtų nustatytas veikos baudžiamumas, t. y. kuriuo veika po jos padarymo (o ne prieš jį) būtų įvardijama kaip nusikaltimas.
Klėriškių I akmuo
miniatiūra|250px|right|Klėriškių I akmuo miniatiūra|250px|left|Akmuo iš arti
Klėriškių pirmasis akmuo – pirmasis iš dviejų masyvių riedulių, stūksančių Klėriškėse, Nemaitonių seniūnijoje, Kaišiadorių rajone. Savivaldybės saugomu geologiniu gamtos paveldo objektu paskelbtas 1992 m.
Akmuo randamas Klėriškių kaimo šiaurės rytiniame pakraštyje einančiame lauko kelyje, netoli Kaukinės miško. Pasiekiamas iš kelių ir  sankryžos kaimo centre, pasukus šiaurės kryptimi, iki objekto važiuojant apie 1 km. Akmuo atvilktas iš laukų melioratorių, stūkso visu ūgiu. Akmens aukštis – 2,2 m, plotis – 2,4 m ilgis – 3,4 m. Jo kūno kristalai stambūs ir įvairiaformiai, rausvo atspalvio.
Martyniškės (Imbradas)
Martyniškės – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Imbrado.
Pušinis sfinksas
Pušinis sfinksas (Hyloicus pinastri) – sfinksų (Sphingidae) šeimos drugys. Priekiniai sparnai pilki ar pilkai rudi su juodu ir iš dalies šviesiai pilku piešiniu, užpakaliniai sparnai be aiškaus piešinio. Mėgsta pušynus, skraido gegužės – rugpjūčio mėn.
Velnežeris
Velnežeris (arba Pagėgių ežeras) – ežeras vakarų Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, apie 2 km į pietus nuo Pagėgių, Nemuno slėnyje. Ežeras upinės kilmės (senvagė), ovalios formos. Ilgis iš rytų į vakarus 1 km, plotis iki 0,52 km. Altitudė 3,6 m. Krantai žemi, supelkėję, tik šiaurinis šlaitas aukštas (30-40 m), iš jo gausiai teka požeminis vanduo. Pats ežeras labai užžėlęs vandens augalija. Aplink plyti kultūrinės pievos ir dirbami laukai. Išteka upelis į Gėgę. Prieš kelis amžius jungėsi su rytuose telkšančiu Kurmežeriu.
Mugė
Terminas mugė turi keletą reikšmių:
Darbo santykiai
Darbo teisiniai santykiai – darbo teisės normų reguliuojamas (reglamentuojami), t. y. darbo teisės norminį elgesio pagrindą turintys visuomeniniai santykiai. Pvz., santykiai, kylantys tarp darbdavio bei darbuotojo. Darbo teisinio santykio atsiradimo schema: visuomeninis santykis (dažniausiai turtinis) + darbo teisės norma = darbo teisinis santykis. Darbo teisės normos reguliuoja specifinius asmenų sutartinius ir kitokius santykius darbo srityje. Darbo santykius gali reguliuoti ne tik darbo, bet ir civilinės teisės normos (pvz., Vokietijoje). Darbo teisiniais santykiais nelaikomi visuomeniniai santykiai, reglamentuojami tokių teisės šakų kaip (baudžiamosios, administracinės, komercinės teisės (ir kt.) normomis.
Kalnaberžė
Kalnaberžė – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, prie kelio, 13 km į šiaurę nuo Kėdainių, dešiniajame Nevėžio krante. Seniūnaitijos centras. Kaimo centre yra tvenkinys (įrengtas ant Pakruostėlės upokšnio), kiek toliau rytuose teka Kruosto upelis. Į vakarus nuo gyvenvietės dunkso Kalnaberžės miškas.
thumb|left|220px|Ambulatorija
Yra paštas (LT-58060), Kalnaberžės dvaras, ambulatorija, priklausomybes turinčių žmonių reabilitacijos centras, medicinos punktas, pradinė mokykla, biblioteka. Veikia kaimo bendruomenė. Stūkso Kalnaberžės piliakalnis.
Etimologija
Manoma, kad pavadinimas kilęs nuo ant kalno augusių beržų.
Istorija
Prie kaimo yra apardytas I tūkstantmečio – II tūkstantmečio pradžios Kalnaberžės piliakalnis su gyvenviete. Gyvenvietėje rastas senovinis akmeninis kirvis.
Kalnaberžė pirmą kartą paminėta 1371 m. H. Vartbergės Livonijos kronikoje. Tais metais kalavijuočiai, niokodami Nevėžio vidurupį, nusiaubė Kalnaberžę, kronikoje vadinamą Calleberze. XVI a. minimas Kalnaberžės kaimas, 1562 m. jame buvo 9 valakai žemės ir 9 valstiečių kiemai.
1901 m. kaime susekta slaptoji lietuviška mokykla. 1902 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla su amatų skyriumi. 1925 m. dvare įkurta pirmoji Lietuvoje nepilnamečių nusikaltėlių auklėjimo įstaiga. 1949–1959 m. veikė vaikų namai. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
thumb|180px|Kryžius Lietuvos nepriklausomybei paminėti thumb|240px|Senosios Kalnaberžės kapinės Nevėžio slėnio pašlaitėje
Jurginai
Jurginai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Deltuvos, prie Storės upelio ir Vytinės miško. Praeina plentas. Yra kaimo kryžius, autobusų stotelė.
Bogdanovičius
Bogdanovičius:
Jurginai
thumb|left|180px|Kaimo kryžius thumb|left|265px|Senos kaimo sodybos
Bogdanovičius
Bogdanovičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bogdanovičienė (ištekėjusi moteris) ir Bogdanovičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Petras Lapienė (1904)
Petras Lapienė (1904 m. spalio 18 d. Kviriškyje, Rusijos imperija – 1943 m. rugsėjo 2 d. Kaune, Trečiasis Reichas) – Lietuvos pedagogas, esperantininkas, tautosakininkas, aktyviai rinko liaudies dainas, pasakas, pasakojimus, mįsles.
Biografija
Gimė 1904 m. spalio 18 d. Kviriškyje. Tėvas, taip pat Petras (1865–1962), buvo vienas žymiausių šiaurės rytų aukštaičių kanklininkų. Groti išmokęs iš savo tėvo Martyno Lapienės (1827–1910) būdamas dar penkiolikos metų. 1924 m. jis pasidarė penkiastyges kankles ir jomis skambino visą gyvenimą. P. Lapienė mėgo ne tik kankliuoti, bet mielai ir skudučiavo, pūtė ragą bei giedojo sutartines. 1935 m. jį su dar dviem dainininkėmis, Mare Jakuboniene ir Ona Striužiene, sūnus buvo nuvežęs į Kauną, kur Komisija tautos melodijoms rinkti užrašė fonografu penkiasdešimt jų giedamų sutartinių ir dvidešimt dainų. 1937 m., jau būdamas septyniasdešimt dvejų metų, P. Lapienė į fonografo plokšteles Kaune įkankliavo vienuolika sutartinių ir šokį „Kazokas“. Dar apie dešimt dainų jis įdainavo su garsiu skudutininku Kostu Burbuliu ir jo seserimi Paule Burbulyte-Reinatiene. Su jais P. Lapienė į plokšteles taip pat įskudučiavo „Atžagarinę“ ir „Untytę“. Kadangi antrajam kūrinėliui pagriežti reikėjo penkių muzikantų, jiems talkino tada Kaune gyvenę biržiečiai Stasys Paliulis ir Kostas Dagys.
Nors sūnus Petras netęsė giminės tradicijos (kanklėmis skambino ne tik jo tėvas, bet ir dėdė Jonas bei pusbrolis Kostas Lapienės), tačiau nuo tautosakos nenutolo. 1918 m. įstojęs į II Biržų gimnaziją ir paragintas gimnazistams reformatams tikybą dėsčiusio evangelikų kunigo Miulerio, iš pateikėjos jis užrašė pirmąsias dvi pasakas. Nors kunigas pabrėždavo, kad tautosaka turi būti užrašinėjama iš kaimo žmonių, tačiau mokiniai pasakas dažnai nurašydavo iš knygų. Kad mokytojas nepamanytų, jog taip daro ir jis, Petriukas nutarė šias pasakas truputį „pagražinti“. Labiau tautosakos rinkimu jis susidomėjo mokydamasis ketvirtoje klasėje, kai lietuvių kalbos mokytojas J. Kutra paragino užrašinėti tautosaką per atostogas. Tuo metu P. Lapienė užrašė ir keletą dainų. Studijuodamas Kauno universiteto Humanitarinių mokslų fakultete lietuvių kalbą, jis užrašinėjo tik naujausias, pokarines biržėnų dainas ir apie jas parašė seminaro darbą. Iš jaunų dienų įsitraukęs į tautosakos rinkimą, šį darbą jis tęsė ir vėliau, Linkuvos gimnazijoje, kur, gavęs diplomą, 1929 m. pradėjo dėstyti lietuvių kalbą. 1932 m. P. Lapienė pradėjo mokytojauti Utenos gimnazijoje. Čia jis subūrė tautosakos rinkėjų būrelį, rengė tautosakos rinkimo konkursus. Juos laimėję mokiniai būdavo premijuojami. Premijoms jis skirdavo pinigus, gaunamus iš Tautosakos komisijos už surinktą tautosakinę medžiagą. Tautosakos archyvui P. Lapienė pateikė šešis didelius rinkinius, juose užrašyta beveik 3000 įvairios tautosakos vienetų.
1934 m. P. Lapienė pradėjo mokytojauti Kauno IX gimnazijoje. Tuo metu jis labai susidomėjo esperanto kalba (laisvai kalbėjo anglų, vokiečių, prancūzų, lenkų ir rusų kalbomis) ir iki pat gyvenimo pabaigos visą laisvalaikį skyrė šios kalbos mokymuisi ir populiarinimui. P. Lapienė buvo išrinktas Lietuvos esperantininkų sąjungos pirmininku (1936–1937), redagavo (1937–1940) jų žurnalą „Litova stelo“, į esperanto kalbą išvertė nemažai lietuvių poetų kūrinių, liaudies dainų bei sudarė durinkinius: „El litova poezio“ (1938) ir „Litovoj popolkantoj“ (1939). Barselonoje vykusiose pasaulinėse esperantininkų varžybose (1939) jis gavo premiją už Kazio Binkio eilėraščio „Gėlės iš šieno“ vertimą į esperanto kalbą. Į esperanto kalbą vertė lietuvių liaudies dainas, rūpinosi, kad fonografu būtų įrašytas jo tėvo kankliavimas, dainuojamos sutartinės bei kitos dainos. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto Lietuvių tautosakos rankraštyne saugoma arti 4000 vienetų pedagogo P. Lapienės atsiųstos tautosakos. Mirė 1943 m. rugsėjo 2 d. Kaune.
Frankfurto mugė
thumb|150px|Frankfurto mugė Frankfurto mugė (vok. Frankfurter Messe) – viena didžiausių mugių pasaulyje, vienas didesnių Frankfurte prie Maino bei Reino-Maino srities ekonomikos „variklių“.
Muges organizuoja ribotos atsakomybės bendrovė Messe Frankfurt GmbH.
William Jones
Viljamas Džounsas (William Jones, 1746 m. rugsėjo 28 d. – 1794 m. balandžio 27 d.) – anglų filologas, vertėjas, vienas mokslinių Indijos studijų bei lyginamosios kalbotyros pradininkų Europoje.
Frankfurto mugė
Vienas žymiausių Frankfurto mugės renginių yra Frankfurto knygų mugė, organizuojama nuo 1949 m. periodiškai; kasmet mugė vyksta spalio mėnesį. Ji trunka 5 dienas.
William Jones
Jis dirbo juristu Rytų Indijos kompanijoje (Kalkuta). Ten tyrinėjo ne tik indų teisinius šaltinius, bet ir literatūros, religijos, filosofijos kūrinius. Jis pirmasis, lygindamas sanskritą bei Europos kalbas (ypač, lotynų bei senovės graikų) postulavo indoeuropiečių kalbų egzistavimą. 1784 m. jo iniciatyva Kalkutoje buvo įkurta Bengalijos Azijos draugija, pradėjusi mokslinius indologinius tyrimus.
Viljamas Džounsas išvertė į anglų kalbą „Manaus įstatymą“, Kalidasos „Atpažintąją Šakuntalą“ bei Džajadevos „Gytagovindą“.
Kirminas (smegenys)
Kirminas  – smegenėlių vidurinė neporinė dalis. Iš kirmino šonų yra smegenėlių pusrutuliai. Kirmino viduje, apsuptas plonu baltosios medžiagos sluoksniu, yra šelmeninis branduolys.
Hougang United FC
„Hougang United Football Club“ – Singapūro futbolo klubas iš Singapūro miesto.
Namų rungtynes žaidžia „Hougang“ stadione.
Istorija
Klubas įkurtas 1998 m. Tuo metu vadinosi Marine Castle United Football Club.
Nuo 2002 m. žinomi Sengkang Marine Football Club pavadinimu.
2004 m. dalyvavo Paya Lebar-Punggol Football Club.
2006 m. tapo Sengkang Punggol Football Club.
Nuo 2011 m. žinomi Hougang United pavadinimu.
Brunėjaus istorija
Brunėjaus istorija prasidėjo, kai Brunėjaus sultonatas buvo įkurtas XIV a. Sultonato teritorija tikriausiai apėmė Šiaurės Borneo ir Filipinus. Europiečiai palaipsniui užbaigė Brunėjaus regioninės galios statusą. Brunėjaus imperijos nuosmukio kulminacija baigėsi XIX a., kai Saravako baltieji radžos sumažino Brunėjaus teritoriją į dabartinį mažą enklavą. Brunėjus buvo britų protektoratas 1888–1984 m.
Prieš Brunėjų
Prieš Magelano atvykimą, Brunėjaus istorija remiasi legendomis ir kinų šaltiniais. Istorikai mano, kad prieš Brunėjaus sultonatą buvo kažkokia didelė valstybė regione, tikriausiai Vidžajapura, kuri buvo Šiaurės vakarų Borneo VII a. Ji tikriausiai buvo Šrividžajos vasalė. Kita valstybė regione buvo Po-ni, kuri X a. turėjo diplomatinius santykius su Songų dinastija, o vėliau jai mokėjo duoklę. XIV a. Po-ni patyrė Javos Madžapahito įtaką. Nagarakertagama knyga, kurią parašė Prapanca 1365 m., mini Berune kaip Madžapahito vasalę. Tačiau manoma, kad abi šalys turėjo tik simbiotinius santykius, nes duoklė buvo tik Areka palmės sulčių puodas. Mingų dinastija užmezgė santykius su Po-ni apie 1370 m. Po-ni valdovas Ma-na-jih-chia-na lankėsi Mingų sostinėje Nankine ir ten mirė 1408 m. Jo kapas vėl buvo atrastas XX a.
1424 m. Mingai nutraukė santykius su Po-ni.
Kinų šaltiniai rodo, kad Po-ni buvo patyrusi stiprią hinduizmo, kuris atvyko per Javą ir Sumatrą, įtaką. Buvo naudojamas indų raštas, Brunėjuje rasta monetų iš VII a.
Kinai Brunėjuje
Iki Pigafetta atvykimo Brunėjaus istorija pagrįsta legendomis. 1370 m. Zhu Yuan Zhuang pasiuntė savo atstovus per Indoneziją į Brunėjų, kuris sumokėjo Mingams duoklę. Kinų įtaka nuo rajonų, į rytus nuo Kinabatangano upės, apėmė Šiaurės Borneo. Kinai statė miestus ir kaimus, tarp jų Kota Kinabalu.
1402 m. po sultono Mohamedo Šacho mirties įpėdiūniu tapo jo sūnus Abdulas Madžidas Hasanas. Ong Sum Ping ir Pengiran Temenggong tapo regentais. 1406 m. po sultono Hasano mirties dvejus metus buvo galios vakuumas. Kovą laimėjo sultonas Ahmadas, Pengiran Temenggong pralaimėjo, o Ong Sum Ping sutvirtino savo galią. Jis nepamiršo gimtosios Kinijos ir puoselėjo kinų kultūrą. Kai jis atvyko į Kiniją su armija, imperatorius Yong Le buvo patenkintas ir pasiuntė tarnus jį pasitikti. Ong Sum Ping buvo per senas grįžti į Brunėjų ir mirė Nankine. Prieš mirtį jis paprašė imperatoriaus, kad Brunėjus ir Sungai Kinabatanganas būtų prijungti prie Kinijos, o jis būtų palaidotas Kinijoje. Imperatorius Yong Le sutiko ir Ong Sum Ping sūnų Awang paskyrė naujuoju valdovu bei Brunėjaus kalną pavadino Chang Ning, arabų kalba Jabel Alsalam („Taikos kalnas“).
1408 m. Awang grįžo į Brunėjų su kinų pareigūnais ir perėmė tėvo įtaką šalyje. 1412 m. jis sumokėjo duoklę Mingų imperatoriui. Ong Sum Ping žmona palaidota Brunėjuje, vietoje, kurią vietiniai vadina Bukit Cina. Ong Sum Ping sesuo ir sultonas Ahmadas susilaukė dukters, kuri ištekėjo už sultono Šarifo Ali, atvykusio iš Arabijos.
Atsivertimas į Islamą ir Aukso amžius
thumb|Sultono Bolkiaho kapas prie Kota Batu. Jis buvo penktasis Brunėjaus sultonas. Jo valdymo laikotarpis laikomas Brunėjaus aukso amžiumi. XV a. viduryje Po-ni užmezgė santykius su musulmonišku Malakos sultonatu. Syair Awang Semaun, Brunėjaus nacionalinė poema, teigia, kad Dewa Emas Kayangan atvyko iš dangaus kiaušinyje. Jis turėjo vaikų su vietinėmis moterimis ir vienas iš jų priėmė Islamą ir tapo pirmu sultonu. Tačiau šalyje liko daug religijų. Antrasis sultonas buvo kinas ar vedė kinę. Trečiasis sultonas buvo iš dalies arabas.
Brunėjaus sultonatas išsiplėtė. Tas procesas pagreitėjo, kai portugalai užėmė Malaką 1511 m. Brunėjus pasinaudojo pabėgusiais musulmonų pirkliais, kuriems reikėjo naujų uostų. Šie pirkliai išplatino islamą tarp eilinių Brunėjaus piliečių.
Brunėjaus sultonatas buvo talasokratija, jam buvo svarbiau kontroliuoti prekybą nei žemę. Būdamas tarp Kinijos ir kitų malajų valstybių rinko muito mokesčius. Brunėjų sultonas valdė kaip despotas, kurio teises apribojo princų taryba. Ši taryba taip pat nustatydavo sultono įpėdinį.
Penktojo sultono Bolkiaho (1485–1521 m.) valdymas laikomas Brunėjaus aukso amžiumi. Sultonato kontrolė tikriausiai apėmė Saravaką, Sabahą ir Sulu salas. Sultonatas net turėjo kolonijas Manilos įlankoje. Sultonas laikėsi Javoje ir Malakoje. 1521 m. Fernandas Magelanas lankėsi uoste. Jo navigatorius Antonio Pigafetta aprašė miestą. Europiečiai jojo pas sultoną ant dramblių. Pigafetta teigė, kad mieste buvo 250 tūkst. šeimų.
Klestėjimas tęsėsi iki devinto sultono Hassan laikų, kuris pastatė Karališkuosius rūmus.
Santykiai su europiečiais
Brunėjaus santykiai su skirtingomis Europos šalimis buvo skirtingi. Portugalus domino tik prekyba, jie nesikišo į šalies vidaus reikalus. Santykiai ne visada buvo nuoširdūs: kai 1536 m. portugalai užpuolė musulmonus Molukų salose, portugalų ambasadorius turėjo bėgti iš Brunėjaus dėl sultono pasipiktinimo. Portugalai mini, kad Brunėjus kišosi į regiono politiką ir karus, jo pirklius portugalai sutiko Siame ir Ligore.
Su Ispanija santykiai buvo priešiškesni. Nuo 1565 m. Brunėjus ir Ispanija daug kartų kovėsi jūroje ir 1571 m. ispanai iš Brunėjaus atėmė Manilą. Brunėjus kelis kartus rengėsi užimti Manilą, bet niekada nė nebandė. 1578 m. ispanai užėmė Sulu salas, užpuolė Brunėjų, reikalavo iš sultono nebeplatinti islamo Filipinuose ir atverti duris krikščionių misionieriams šalyje. Ispanai atsitraukė kilus choleros ir dizenterijos epidemijai. Nusilpę jie grįžo į Manilą 1578 m. birželio 26 d. po 72 dienų. Sultonatas greitai atsigavo, Sulu gavo nepriklausomybę.
Po Hasano Brunėjus nusmuko, nes kilo pilietinis karas dėl sosto, o europiečiai sutrikdė tradicinius prekybos kelius.
Valdant sultonui Omar Ali Saifuddin II Saravake įvyko neramumai. 1839 m. Džeimsas Brukas (James Brooke) atvyko į Brunėjų padėti sultonui numalšinti sukilimą. Už tarnybą jis tapo baltuoju radža Saravake ir išplėtė savo valdas Brunėjaus sąskaita. Brukas norėjo užimti patį Brunėjų, bet britai jam neleido.
Mūsų aklieji
Mūsų aklieji – Lietuvos aklųjų sąjungos neperiodinis almanachas, leistas vienkarčiais leidiniais 1929–1930 m., 1932 m. Kaune.
Istorija
Spausdino spaustuvė „Menas“.
Bendradarbiavo J. Berčius, Pranas Daunys, Liudas Gira, Mečislovas Kviklys, Juozas Tumas-Vaižgantas ir kt.
Redagavo Vaclovas Rickus-Rickevičius.
Boguševičius
Boguševičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Boguševičienė (ištekėjusi moteris) ir Boguševičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kėdainių rajono savivaldybės taryba
thumb|right|250px|Kėdainių rajono savivaldybė Kėdainių rajono savivaldybės taryba – Kėdainių rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Klimiškis
Klimiškis – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Milašiūnų.
Mūšos tyrelis
Mūšos tyrelis – aukštapelkė ir durpynas Joniškio rajono savivaldybės teritorijoje, 15 km į pietus nuo Žagarės, telmologinis Mūšos tyrelio draustinis, vienas iš nedaugelių didelių pelkių kompleksų, išlikusių Šiaurės Lietuvoje, Natūra 2000 teritorija. Plotas 24,3 km². Įrengtas Mūšos tyrelio pažintinis takas.
Geografija
thumb|left|130px Visą aukštapelkės teritoriją apima Girkančių-Tyrelio miškai. Mūšos tyrelio pietiniame pakraštyje prasideda Mūša, šiaurėje – Švėtės intakas Juodupis. Viduryje yra 6 ha Miknaičių ežeras. Vakarinis pakraštys kai kur siekia Švėtę.
Geologija
Vyrauja mažaskaidės kimininės durpės. Vietomis po durpėmis yra iki 0,8 m storio sapropelio sluoksnis. Dugne smėlis, molis, priemolis, žvyras. Nuo 1971 m. kasamos durpės kraikui.
Antanas Kaupas
Antanas Kaupas (1870 m. vasario 1 d. Gudeliai I, Ramygalos valsčius, Panevėžio apskritis, Rusijos imperija – 1913 m. spalio 27 d. Čikaga) – Lietuvos kunigas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
Sesuo Marija Kazimiera Kaupaitė, brolis Julius Kaupas. 1888–1890 m. studijavo Žemaičių kunigų seminarijoje Kaune, už draudžiamosios lietuviškos spaudos platinimą iš jos pašalintas, persekiotas. 1892 m. atvyko į JAV, baigė Detroito lenkų kunigų seminariją, 1896 m. įšventintas kunigu.
Seminarijoje 1895 m. įsteigė Šv. Kazimiero mokslo draugiją, dėstė lietuvių kalbą ir istoriją. 1896–1912 m. klebonavo lietuvių parapijose Vilks Bare, Skrantone, Pitstone, dviejose paskutinėse pastatydino bažnyčias. Bendradarbiavo JAV lietuvių laikraščiuose „Vienybė Lietuvninkų“, „Lietuva“, „Tėvynė“, „Žvaigždė“, taip pat Lietuvos periodiniuose leidiniuose „Vilniaus žinios“, „Viltis“, „Draugija“ ir kt.
1901 m. Katalikų švietimo ir šalpos draugijos „Motinėlė“, Lietuvių Romos katalikų susivienijimo Amerikoje, 1906 m. Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijos, 1909 m. Kunigų sąjungos (nuo 1920 Kunigų vienybė), 1913 m. Lietuvos vyčių vienas organizatorių ir veikėjas. Rėmė Lietuvių mokslo draugiją Vilniuje, nuo 1910 m. jos narys.
Nuo 1893 m. bendradarbiavo spaudoje. 1901 m. redagavo savaitraštį „Viltis“. 1901–1908 m. su kitais redagavo laikraštį „Dirva“, 1909–1913 m. – laikraščio „Draugas“ redaktorius. Paskelbė studijų sociologijos, pasaulėžiūros klausimais. Iš anglų ir lenkų kalbų išvertė grožinės literatūros kūrinių. Publicistikai būdinga reiškinių ir problemų sociologinė analizė, minties loginė raiška.
Artūras Razbadauskas
Artūras Razbadauskas (g. 1964 m. gegužės 18 d. Melnragė, Klaipėda) – Lietuvos medikas, Klaipėdos universiteto rektorius, mokslininkas ir visuomenės veikėjas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1982 m. baigė Klaipėdos K. Donelaičio vidurinę mokyklą. 1988 m. baigė Vilniaus universiteto medicinos fakultetą, sutekta gydytojo profesinė kvalifikacija. 2001 m. Vilniaus universitete eksternu baigė doktoratūros studijas ir sėkmingai apgynė biomedicinos mokslų daktaro disertaciją tema „Fitz – Hugh ir Curtis sindromas. Diagnostika ir laparoskopinis gydymas“. 2010 m. baigė Mykolo Romerio universiteto strateginio valdymo ir politikos fakultetą, teisės ir valdymo magistras. Magistro baigiamojo darbo tema "Informuotas asmens sutikimas atliekant transformacines medicinos procedūras".
Profesinė veikla
1988–1989 m. Vilniaus m. VI – osios klinikinės ligoninės internas – chirurgas, 1989–1994 m. Klaipėdos miesto ligoninės (dab. Klaipėdos universitetinė ligoninė) chirurgas, nuo 1995 m. Klaipėdos jūrininkų ligoninės abdominalinės chirurgijos skyriaus chirurgas, nuo 2003 m. – Klaipėdos jūrininkų ligoninės chirurgijos klinikos vedėjas. 1995 m. – suteikta I–oji kvalifikacinė chirurgo kategorija, 1999 m. – licencijuotas bendrasis ir pilvo chirurgas.
Nuo 2001 m. Klaipėdos universiteto sveikatos mokslų fakulteto slaugos katedros vedėjas, Klaipėdos universiteto Senato narys, Sveikatos mokslų fakulteto mokslo tarybos pirmininkas, Sveikatos mokslų fakulteto dekanas, profesorius.
Nuo 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys. 2018 m. gegužės 2 d. - 2019 m. kovo 1 d. Klaipėdos universiteto taryba paskyrė į laikinojo rektoriaus pareigas. 2019 m. vasario 21 d. Klaipėdos universiteto išrinko rektoriumi. Klaipėdos chirurgų draugijos pirmininkas, klubo Lions narys.
Šeima
Žmona Daiva, taip pat medikė, dirba farmacijos srityje, dukra Indrė baigė verslo administravimo studijas.
Jukagirų plokščiakalnis
Jukagirų plokščiakalnis  – plokščiakalnis šiaurės rytų Sibire (Rusija), Jakutijoje ir Magadano srityje, Kolymos ir Omolono tarpupyje. Šiaurėje sudarytas daugiausia iš efuzitų, pietuose – iš metamorfinių uolienų. Vyrauja žemutinkalnių reljefas. Aukštis siekia 1128 m (Čubukulacho k.).
Šlaitai apaugę maumedžių retmiškiais, aukščiau 400–600 m prasideda žemųjų pušų sąžalynai ir krūminė-kerpinė kalnų tundra. Jukagirų plokščiakalnyje prasideda Kolymos intakai Beriozovka ir Korkodonas.
Plokščiakalnis pavadintas pagal šio regiono čiabuvius jukagirus.
Borisevičius
Borisevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Borisevičienė (ištekėjusi moteris) ir Borisevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Igbolandas
Igbolandas – istorinis regionas Vakarų Afrikoje, dabartinės Nigerijos pietrytinėje dalyje. Rytuose jis siekėsi su Kalabaro karalyste, pietuose – su Aliejaus upių regionu, vakaruose – su Benino karalyste, o šiaurėje – su igala ir idoma tautomis. Svarbiausia regiono tauta yra igbai ir joms artimai giminingos subgrupės.
Geografija
Igbolandas apima dabartines Abijos, Anambros, Ebonio, Enugu, Imo, Deltos valstijas. Regioną kerta Nigerio upė. Nors regionas labai nedidelis, jis yra vienas tankiausiai gyvenamų regionų visoje Afrikoje. Čia gyvena apie 25 mln. igbų.
Svarbiausi miestai yra Aba, Overis, Enugu, Onitša, Abakalikis, Afikpo, Agboras, Orlu, Okigvė, Umuahija, Asaba.
Tuopinis sfinksas
Tuopinis sfinksas (Laothoe populi) – sfinksų (Sphingidae) šeimos drugys. Sparnai pilki, kai kada su rusvu atspalviu ir su juostuotu piešiniu. Vidurinėje plačioje juostoje yra šviesi dėmelė. Gyvena lapuočių ir mišrių miškų pakraščiuose, krūmynuose, paupiuose, parkuose. Skraido gegužės – rugpjūčio mėn.
Dainių akmuo
miniatiūra|220px|right|Dainių akmuo
Dainių akmuo – stambus riedulys Dainių kaime, Žiežmarių apylinkės seniūnijoje, Kaišiadorių rajone. Savivaldybės saugomu geologiniu gamtos paveldo objektu paskelbtas 1992 m. miniatiūra|250px|left|Dainių akmuo guli sodybos sklype
Akmuo stūkso šalia kelio, kaimo sodybos šiauriniame pakraštyje aptvertoje teritorijoje, prižiūrėtame sklype šalia vaismedžių sodo. Aplink sodybą driekiasi dirbamos žemės. Riedulys pažymėtas informaciniu ženklu. Saugomą kraštovaizdžio objektą galima matyti nuo kelio. Akmenį melioratoriai atvilko iš gretimų pievų.
Duomenys
Akmens matmenys: aukštis – 155 cm, ilgis – 270 cm, plotis – 250 cm.
Symphonica
Symphonica – šeštasis studijinis ir pirmasis koncertinis britų atlikėjo George Michael albumas, išleistas 2014 m. kovo 14 d. Tai – pirmasis atlikėjo studijinis albumas per dešimt metų, kadangi paskutinis, „Patience“, buvo išleistas 2004 m.
Dauguma albumo dainų įrašytos gyvai, atlikėjo koncertų metu 2011–2012 metais. Šešios dainos yra kurtos paties Micheal, kitos – kitų grupių bei atlikėjų koveriai. Albumas debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje.
Tai – paskutinis atlikėjo albumas, išleistas jam būnant gyvam. George Michael mirė 2016 m. gruodžio 25 d.
Volvo Open 70
Volvo Open 70 – burinių jachtų klasė, plačiai naudojama nuo 2005 m. Volvo Ocean Race buriavimo regatoje.
Istorija
Volvo Open 70 klasė buvo sukurta specialiai Volvo Ocean Race varžyboms. Pirmą kartą klasė debiutavo 2005 m. - 2006 m. Volvo Ocean race regatoje. Ji pakeitė anksčiau naudotas Whitbread 60 jachtas. Nuo senųjų jachtų Volvo Open 70 skiriasi savo kiliu. Pagal taisyklės jachtos gali būti pagamintos iš stiklo pluošto, aramidinio pluošto arba anglies pluošto.
Bortkevičius
Bortkevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
FK Kryvbas Krivij Rìg
Kryvyj Riho „Krivbas“ – Ukrainos futbolo klubas iš Kryvyj Riho.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1959 m., kai buvo įkurtas „Avanhard“ futbolo klubas. Nuo 1966 m. vadinosi „Kryvbas“.
Nuo 1992 m. žaidė aukščiausioje šalies lygoje. Vėliau sekė kritimas į žemesnius divizionus.
Martyniškės (Turmantas)
Martyniškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Smalvų.
Mūsų artojas
Mūsų artojas – laikraščio „Vilniaus rytojus“ priedas ūkininkams, ėjęs 1930–1937 m. Vilniuje.
Istorija
Leido ir redagavo Julius Navikas. Ėjo kas dvi savaites, 1937 m. – savaitraštis. Spausdino spaustuvė „Ruch“ Vilniuje, Totorių gatvėje. Išėjo 197 numeriai.
Bendradarbiavo Mykolas Čibiras, Motiejus Kraužlys, Juozas Pajaujis-Javis ir kt.
Mūsų ateitis
Mūsų ateitis – Telšių vyskupijos jaunimo centro mėnesinis leidinys, ėjęs nuo 1994 m. rugsėjo mėn. iki 1998 m. Telšiuose.
Uodeguotasis branduolys
thumb|[[Galinės smegenys|Galinių smegenų horizontalinis pjūvis]] Uodeguotasis branduolys – smegenų pamato branduolys. Jis turi galvą (kaktinėje skiltyje), kūną (momeninėje skiltyje) ir uodegą (smilkininėje skiltyje). Uodeguotasis branduolys ir kiautas sudaro dryžuotąjį kūną. Dryžuotasis kūnas, raudonasis branduolys (lot. nucleus ruber), juodoji medžiaga ir kiti centrai bei laidai sudaro ekstrapiramidinę sistemą, kuri atsakinga už automatinius judesius ir skersaruožių raumenų tonusą.
Tapyrai
Tapyrai (Tapirus) – neporakanopių (Perissodactyla) žinduolių būrio, monotipinės tapyrinių (Tapiridae) šeimos gentis, kuri istoriškai labai sena ir iki šių dienų beveik per 35 milijonus metų mažai pakitusi. Todėl neretai tapyrai vadinami „gyvosiomis fosilijomis". Gyvūnai panašūs į kiaules, bet turi trumpą ir judrų straublį, kuris susiformavo nosiai suaugus su viršutine lūpa.
Kristina Brazauskienė
Kristina Butrimienė-Brazauskienė (g. 1949 m. vasario 20 d. Kaune) – verslininkė, Lietuvos ir Vilniaus miesto politinė bei visuomenės veikėja.
Tapyrai
Kūnas aptakus, todėl lengvai gali judėti tankiame pomiškyje. Snukis labai įdubęs, nosies ertmės labai padidėjusios, šnervės išsidėsčiusios snukio gale. Uoslė labai jautri ir yra gyvybiškai svarbi ieškant maisto ir užuodžiant pavojų ar kitus tapyrus. Ausys didelės ir stačios, todėl gerai girdi. Akys yra išsidėsčiusios giliose akiduobėse, todėl apsaugotos nuo dyglių ir aštrių šakų. Kojų trys pirštai remiami ant minkštos žemės išsiskiečia ir neleidžia guvūnui grimzti. Uodega trumpa ir plati, oda kieta, tik paduose ji minkšta ir jautri.
Kūnas apaugęs trumpais prigludusiais plaukais. Centrinės Amerikos ir lyguminiai tapyrai turi trumpus, šiurkščius karčius, apsaugančius nuo jaguaro dantų. Dauguma rūšių yra ištisai rudos, pilkos arba juosvos spalvos, išskyrus kai kurių baltus ausų apvadėlius. Kalniniam tapyrui būdingos ryškios baltos lūpos, o lyguminis ir Centrinės Amerikos tapyrai ant skruostų, smakro ir kaklo priekinės dalies turi šviesius lopus. Baltaliemenis tapyras yra su didelėmis baltomis kūno žymėmis. Jaunikliams būdingas rausvai rudas kailis su horizontaliai baltais dryžiais ir dėmėmis. Suaugėlių spalvos pradeda atsirasti maždaug 6 mėnesių amžiaus.
Paplitę miškingose srityse Pietryčių Azijoje ir Pietų bei Centrinėje Amerikoje, visada arti vandens. Saugodamiesi plėšrūnų ir vėsindamiesi jie daug laiko praleidžia vandenyje, iškišę tik straublį kaip kvėpavimo vamzdelį.
Kristina Brazauskienė
Biografija
Sutuoktinis Algirdas Brazauskas, sūnus iš pirmosios santuokos Ernestas Butrimas.
Lazdijų rajono savivaldybės taryba
Lazdijų rajono savivaldybės taryba – Lazdijų rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Jasačnaja
Jasačnaja  – upė Rusijoje, Magadano srityje ir Jakutijoje; Kolymos kairysis intakas. Prasideda Čerskio kalnagūbrio rytiniuose šlaituose, aukštupyje vadinama Dešiniąja Jasačnaja (Правая Ясачная). Ištekėjusi iš kalnų kerta Kolymos žemumą, ten smarkiai meandruoja. Ties Zyrianka įteka į Kolymą.
Lazdijų rajono savivaldybės taryba
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Jasačnaja
Didžiausi intakai: Omuliovka, Olguja, Rasocha, Gonjucha (visi kairieji).
Lazdijų rajono savivaldybės taryba
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Jasačnaja
Jasačnaja užšąla spalį, ledus laužia gegužės pabaigoje–birželio pradžioje.