cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baalas
Baalas arba Belas (Arabų kalba: بعل; Hebrajų kalba: בעל) – šiaurės vakarų semitų bendras vyriškos dievybės vardas, reiškiantis „šeimininkas“, „valdovas“. Babiloniečių – asirų vadintas Bel, aramėjų Beel (iš čia kilęs Belzebubas). Naudotas pagerbti įvairiems dievams, kurie globojo Levanto miestus.
Izraelitai savo dievą pradžioje taip pat vadino Baalu. Baalo šventasis gyvulys buvo įnirtęs jautis. Baalo kulte buvo praktikuojamos žmonių aukos, šventyklų prostitucija (hierodulės), ekstaziniai šokiai ir triukšminga muzika. Kulto apeigos vyko po žaliuojančiais medžiais, o dar dažniau ant gamtinių ar dirbtinių aukštumų, pažyminų kūginėmis akmeninėmis kolonomis. Izraelitams užkariavus Kanaaną ir bendraujant su kaimynais, Baalo kultas skverbėsi ir į izraelitų tarpą, ypač teisėjų ir karalių amžiuose, kai beveik susilygino su Jahvės kultu. Su tuo kovojo izraelitų pranašai iki pat Jeremijo laikų, nors oficialiai Baalo kultas Izraelio ir Judėjos valstybėse buvo panaikintas.
Pagal savybes, dėl kurių Baalas garbintas, taip pat pagal būdą ir vietą, Baalas, kaip ir jo žmona Astartė, turėjo įvairių pasireiškimo pavidalų:
Dievybės vadintos Baalu ir Baalata
Nors Baalu dažniausiai vadintas Hadadas (arba Adadas), tačiau jis buvo anaiptol ne vienintelis šiuo vardu vadintas semitų dievas. Ugaritų tekstuose (daugiausia Baalio cikle) Baalo gyvenamoji vieta yra Safono kalne, taigi Tanache esančios nuorodos į Baalą Zefoną ir užrašai lentelėse minintys Baal iš Safono kalno greičiausiai reiškia audros dievą Hadadą. Kanaaniečių panteone Hadadas buvo Elo sūnus, kuris anksčiau buvo pagrindinis kanaaniečių panteono dievas, ir kurio vardas naudotas vienoda prasme kaip ir hebrajų dievo, Jahvės.
Baalas ir judaizmas
Biblijoje Baalas vartojamas įvairiomis reikšmėmis: bə‘ulat bā‘al šeimininko ponia„“, t. y. ištekėjusi moteris (Pr 20:3, ba‘al haḥalōmôt „svajonių valdovas“ (t. y., svajotojas) (Pr 37:19), ba‘al ’iššâ „moters šeimininkas“, t. y., vedęs vyras (Iš 21:3), ba‘lāh hāri’šôn „moters buvęs vyras“ ir t. t.
Rabinas Izraelis ben Eliezeris (1698–1760 m.), įsteigęs chasidų judėjimą, gyvenimo pabaigoje vadinosi Baal Šem Tov „Gerasis vardo šeimininkas“ ir dabar taip yra vadinamas.
Jaroto (II)
Jarotò arba Jaratò (Ярато) – ežeras Rusijoje, Jamalo pusiasalyje, Jamalo Nencų autonominėje apygardoje. Šalia telkšo Jaroto (I) ežeras. Ilgis 21 km, plotis iki 8 km. Didžiausias gylis – 8 m. Ežeras termokarstinės kilmės. Priklauso Juribėjaus upės baseinui (įteka į Karos jūrą). Būna užšalęs nuo spalio iki birželio.
Ežere gyvena peledės ir kitos sykų genties žuvys. Pakrantėje rastos nencų šventvietės liekanos.
Severodvinskas
Severodvinskas – miestas šiaurės vakarų Rusijoje, prie Baltosios jūros, ties Šiaurės Dvinos žiotimis. Geležinkelio stotis. Išvystyta medienos, maisto pramonė, gaminami atominiai laivai. Veikia laivų remonto centras Zviozdočka. Yra teatras.
Istorija
Įkurtas XX a. 1-ojoje pusėje prie laivų gamyklos kaip Sudostrojus ( – „laivų statyba“). 1938 m. suteiktos miesto teisės ir Molotovsko vardas (V. Molotovo garbei). 1957 m. pervadintas Severodvinsku ( – Šiaurės Dvina, pro miestą tekanti upė).
Mažasis Blonis
Blone Malė  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Bielanų, apie 8 km į pietus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 91 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Eritrėjos transportas
thumb|250px|Traukinys [[Asmara|Asmaros–Masavos linijoje]] thumb|250px|Eismas Eritrėjos keliuose
Didysis Blonis
Blone Dužė  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į rytus nuo Bielanų, apie 7 km į pietus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 89 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Eritrėjos transportas
Eritrėjos transporto sistema labai nukentėjo nuo karo su Etiopija.
Keliai
1996 m. Eritrėjoje buvo 4,010 km, iš kurių 874 km buvo asfaltuoti.
Geležinkeliai
1999 m. šalyje buvo 317 km 0,95 m pločio geležinkelio bėgių.
Jūros transportas
Pagrindiniai jūrų uostai yra Asabas ir Masava.
Oro transportas
2007 m. Eritrėjoje buvo 18 oro uostų iš kurių 4 buvo su asfaltuotais takais. 2007 m. šalyje buvo vienas sraigtasparnių uostas.
Vajasiškio parapija
Vajasiškio Švento Jono Krikštytojo parapija priklauso Zarasų dekanatui, Panevėžio vyskupijai. Stovi Vajasiškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia.
„Vajasiškio ferma“
XVII a. Vajasiškis buvo palivarkas ir turėjo tris valakus žemės, priklausančios  Salako raktui, kuris buvo Vilniaus vyskupo žinioje. Tuo metu ši vietovė buvo vadinama „Vajasiškio ferma“, kurios žemėje nuo senų laikų buvo Zabluckų kaimo kapinaitės (vėliau pavadintos karininko Dundulio vardu). Vajasiškio fermos savininkas Trečiokas pastatė medinę koplytėlę.
Pirmasis kunigas - Domicijonas
Kitas fermos savininkas buvo Domicijonas, kuris pastatė ant to paties šventoriaus nedidelę medinę bažnytėlę ir norėjo turėti nuolatinį kunigą. Domicijonas rado seną kunigėlį, kuris aukodavo  šv. Mišias kiekvienos dienos ankstų rytą. Kitų patarnavimų jis neteikdavo. Kunigas gyveno prie bažnytėlės pastatytoje mažytėje trobelėje, o valgyti eidavo pas koliatorių.
Antrasis kunigas - Ciprijonas Jarovslavskis
Antras kunigas Ciprijonas Jarovslavskis, kuriam koliatorius davė dvi dešimtines akmenuotos žemės, bet jau maitinti jį atsisakė. Vajasiškyje C. Jaroslavskis išbuvo nuo 1856 iki 1862 m. 1863 m., dingus fermos savininkui, ją paėmė rusų valdžia ir per liustraciją išdalino valstiečiams. Liustratorius prie dviejų pono duotųjų dešimtinių pridėjo trečią prieš kunigo C. Jarovslavkio norą, nes jis nemėgo šio bažnytkaimio ir nuolat dėjo pastangas išsikelti.
Kunigas Liudvikas Jokūbauskas
1862 m. į kunigo C. Jaroslavskio vietą atvažiavo veiklus kunigas Liudvikas Jokūbauskas. Tuo metu sprendėsi ir Vajasiškio bažnytėlės klausimas. Rusų valdžia buvo nusprendusi ją panaikinti. Kunigas L. Jokūbauskas geromis vaišėmis pelnė valdininkijos palankumą. Jam buvo suteiktas leidimas per kelis mėnesius bažnytėlę pataisyti. Vajasiškio kaimo žmonės nuoširdžiai rėmė klebono pastangas ir, dirbdami ištisomis paromis, aplink senąją bažnytėlę pastatė naują medinę bažnyčią. 1863 m. ji buvo pakrikštyta Šv. Jono Krikštytojo garbei.
Jono Deveikos veikla
1912 m. kuratas Jonas Deveika parapijos lėšomis atnaujino visos bažnyčios eksterjerą bei interjerą. Bažnyčia buvo pastatyta ant aukšto, storo akmeninio pamato, kuris buvo giliai ir plačiai įleistas į žemę. Tai buvo padaryta numatant, kad ateityje ant to paties pamato būtų galima pastatyti mūrinę bažnyčią.
Medinė varpinė
Priekiniame kairiajame šventoriaus kampe pastatyta medinė varpinė ant aukšto akmeninio pamato, 20 m aukščio. Joje yra keturi varpai. Didžiausias varpas sveria 41,5 pūdo. Jį bažnyčiai 1879 m. buvo nupirkęs kunigas L. Jokūbauskas. Per Pirmąjį pasaulinį karą varpas buvo nukabintas ir paslėptas, kad okupantai neišgabentų. Šiuo metu jis nebenaudojamas, nes yra skilęs. Antrasis varpas, sveriantis 32 pūdus, buvo įsigytas L. Dumbravos, J. S. Miškinio ir P. Šileikio pastangomis. Kiti du varpai mažesni, sveriantys 52 ir 34 svarus, buvo paslėpti karo metu.
Medinė klebonija
1911 m. prie bažnyčios, kunigo J. Deveikio rūpesčiu, buvo pastatyta medinė klebonija. 1918 m. kunigas J. Armalis perdėjo klebonijos grindis, ištinkavo vidų, pastatą apkalė lentomis.
Antano Bačkio veikla
Ilgesnį laiką Vajasiškio klebonu buvo garbės kanauninkas Antanas Bačkis, Panevėžio vyskupijos religinių raštų cenzorius, išvaręs plačią vagą gyventojų kultūros ugdymo bei švietimo srityje. Jis skatino jaunimą siekti mokslo ir kiek įstengdamas juos rėmė. Jo rūpesčiu buvo išdažyti klebonijos vidus ir išorė. 1935 m. jis pastatė ir parapijos špitolę, kurios salė buvo skirta katalikiškoms organizacijoms rinktis. 1939 m. klebonijos pastogėje jis įrengė trijų kambarių butą su virtuve, skirtą kunigui gyventi, tačiau jame gyveno pats iki savo mirties – 1945 metų.
Bažnyčios tarnų namai
1902 metais Vajasiškyje buvo pastatyti du bažnyčios tarnų namai. Pirmasis nugriautas 1940 m. Iš kitų tarnų namo kunigo P. Pošio rūpesčiu 1943 m. buvo pastatyta nauja špitolė, kurioje buvo įrengti butai vargonininkui bei varpininkui.
Katalikų skaičius Vajasiškyje
Vajasiškio bažnyčia ilgą laiką buvo Salako parapijos filija be cirkulo. 1907 m. įgijo parapines teises su cirkulu, kuriam paskirta 33 kaimai ir gyvenamosios vietos. 1939 m. šioje prapijoje buvo 2161 katalikas. Įsteigus Švedriškės parapiją, Vajasiškis kurį laiką buvo jos filija. 1940 m. jai buvo grąžintos parapijos teisės ir turėjo 2727 parapijiečius. Antrojo pasaulinio karo metu kuratu buvo kunigas P. Pošys, o 1944-1949 metais – kunigas Jonas Ugintas.
Kunigo J. Garškos apšmeižimas
Kunigaudamas Kupreliškyje, jis patyrė didelę nuoskaudą. Buvo apšmeižtas, kad su šautuvu rankose dalyvavęs kovojant prieš tarybinius aktyvistus. Šis kaltinimas buvo plačiai paskleistas ir naujoje Avilių parapijoje. Tikintieji gerai suprato, kad šitokiu būdu buvo žeminami bei šmeižiami kunigai, siekiant sukompromituoti juos parapijiečių akyse. Vajasiškio parapijiečiai savo ilgametį kleboną labai gerbė, kreipdavosi dažnai patarimų bei religinių patarnavimų. Kunigas Juozas Garška mirė 1990-08-24. Palaidotas Vajasiškio šventoriuje.
Kunigas Petras Baltuška
Nuo 1990 metų Vajasiškio bažnyčią aptarnauja kunigas Petras Baltuška.
Aleksandro Juodvalkio veikla
Vajasiškio parapijoje, Kloviškių kaime, 1883 m. gimė kunigas, vėliau Latvijos lietuvių veikėjas Aleksandras Juodvalkis. Kunigu jis buvo įšventintas 1905 m., vėliau studijavo Petrapilio dvasinėje akademijoje ir gavo kanono teisės magistro laipsnį. Apsigyvenęs Rygoje, kunigabo Šv. Pranciškaus parapijoje ir veikė tarp lietuvių. Jis buvo vienas iš Rygos lietuvių gimnazijos (1923 m.) steigėjų ir jos pirmuoju direktoriumi, šiose pareigose dirbęs dešimt metų. Gimnazijoje dėstė tikybą, lotynų kalbą ir istoriją. Rygoje rūpinosi ir Latvijos lietuvių spauda: nuo 1921 m. buvo „Rygos balso“ redakcinės komisijos nariu, o nuo 1924 m. rudens – šio leidinio redkatoriumi. Kunigas dalyvavo Latvijos lietuvių sąjungos, Latvių – lietuvių vienybės draugijos, Latvijos lietuvių mokytojų sąjungos veikloje. Po Antrojo pasaulinio karo mirė Rygoje ir ten palaidotas.
Butkeliai
Butkeliai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, prie kelio, 2 km į pietvakarius nuo Tauragės, dešiniajame Jūros upės krante. Yra paštas (LT-72147). Rytinė kaimo dalis prijungta prie Tauragės.
Istorija
2002 m. prie Butkelių prijungtas kitoje kelio pusėje esantis Taurų kaimas, vėliau vėl atskirtas.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Chmielnikas (Palenkės vaivadija)
Chmielnikas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Čarna Bialostockos ir apie 24 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Pasienio apsaugos korpuso Švenčionėlių batalionas
thumb|250px|Antantės sąjungos nustatytos Lietuvos-Lenkijos demarkacijos linijos [[1919–1939 metais. 250px|miniatiūra|dešinėje|KOP Švečionėlių bataliono kareivis Pasienio apsaugos korpuso Švenčionėlių batalionas, PAK Švenčionėlių batalionas, PAK 20-asis batalionas „Švenčionėliai“  – 1923–1939 m. šiaurės rytų Lenkijoje, Vilniaus vaivadijoje Švenčionėlių apylinkėse veikęs Lenkijos pasienio apsaugos korpuso batalionas. Priklausė Vilniaus pasienio apsaugos pulkui ir įėjo į Vilniaus pasienio apsaugos brigados sudėtį. Korpusą sudarė 4 kuopos ir 30 sargybos budelių.
Demarkacinę liniją su Lietuva taip pat saugojo Pasienio apsaugos korpuso Seinų batalionas, Trakų batalionas, Nemenčinės batalionas ir Varėnos batalionas.
Prasidėjus Vokietijos-Lenkijos karui mobilizuotas batalionas tapo 33-ios rezervo pėstininkų divizijos 133-iojo pulko 1-uoju batalionu
Chamas
thumb|right|250px|Pagarbūs Nojaus sūnūs pridengia tėvo nuogybę (iš Schedelsche Weltchronik, kitaip Nuremberg Chronicle, 1493 m.) Chamas (Hamas) – biblinis veikėjas, antrasis Nojaus sūnus, jaunesnysis Semo (Šemo) ir vyresnysis Jafeto brolis. Minimas jo nepagarbus elgesys su tėvu; už jį Nojus prakeikė (Pr 9:25-27, tris kartus) būti vergu Kanaaną – vieną iš Chamo sūnų (Pr 10:6), laikomą kanaaniečių protėviu.
Žodis chamas tapo bendriniu daiktavardžiu, žyminčiu nejautrų ir brutalų žmogų, galintį viešai niekinti, įžeidinėti kitus žmones.
Dovydo šaka
thumb|200px|right|Dovydo šakos vėliava Dovydo šaka, Jungtinė Dovydo septintosios dienos adventistų asociacija, Septynių antspaudų mokiniai – protestantų sekta, susiformavusi 1955 m., po skilimo Dovydo septintosios dienos adventistų judėjime, kuris kilo Septintosios dienos adventistų bažnyčioje XX a. ketvirtajame dešimtmetyje.
Istorija
Sektos įkūrėjas, bulgarų imigrantas Victor Houteff septintosios dienos adventistu tapo 1919 metais, kai dalis sektos, nesėkmingai laukusios apokalipsės 1844-iais, narių, dar tikėjo, kad Apokalipsė greitai įvyks, o pačioje sektoje vyko gana intensyvūs religiniai ginčai. 1930 metais Victor Houteff ėmė skelbti idėją, kad Apokalipsė įvyks, bet tik po to, kai atsiras bent nedidelė visiškai nuo nuodėmių apsivaliusių krikščionių, būtent jie ir bus išgelbėti. 1935 m. sekta įkūrė stovyklą Waco vietovėje, Kalifornijoje. 1942 m. galutinai atskilo nuo Septintos dienos adventistų. Iki Victor Houteff mirties 1955 m. sekta veikė gana pasyviai, įtraukdama į savo veiklą naujus narius, dažniausiai – jau esamus Septintosios dienos adventistus, įgydama pasekėjų užsienio šalyse.
Nuo 1955 m. sektai vadovauti ėmė Victor Houteff našlė Florence, kuri perkėle sektos stovyklą toliau nuo Waco miesto ir paskelbė apie Apokalipsę, kuri turėtų ateiti 1959 m. balandžio 22 d. Keli šimtai sektos narių pardavė savo turtą ir laukė pasaulio pabaigos, o jai neatėjus, pasimetė ir paliko sektą. Kartu su Florence Houteff liko tik keliasdešimt sektos narių.
Po Florence Houteff mirties 1962, sektos vadovavimą perėmė Benjamin Roden, kuris vėliau pasiskelbė Karaliaus Dovydo įpėdiniu. Jam mirus 1978 m., sektos valdymą perėmė jo našlė Lois Roden, kuri ėmė skelbti, kad regėjimuose patyrė, jog Dievas yra kartu ir vyras, ir moteris, kad šventoji Dvasia yra moteris ir kad Jėzus Kristus atgims moterimi. Maždaug tuo pat metu prasidėjo kova dėl valdžios tarp Lois Roden ir jos sūnaus George.
1981 m. į sektą įstojo Vernon Howell, kuris 1984-aisiais vedė vieno iš įtakingų sektos narių dukterį, 14-metę Rachel Jones. Po kiek laiko prasidėjo kova dėl valdžios tarp George Roden ir Vernon Howell, netrukus pastarasis buvo išmestas. Po kiek laiko George Roden iškasė prieš 25 metus palaidoto sektos nario kūną ir paskelbė, kad sektos vadovu taps tas, kuris lavoną prikels iš numirusiųjų. Vernon Howell kartu su keliais savo šalininkais pabandė lavoną slapta nufotografuoti, bet buvo pastebėtas, tarp jo ir George Roden kilo susišaudymas, kurio metu pastarasis buvo sužeistas. Įvykį pradėjo tirti policija, Vernon Howell buvo kaltinamas pasikėsinimu nužudyti, bet nuteistas nebuvo. Dėl daugelį kartų pasikartojusių teismo įžeidinėjimų bei grasinimų George Roden 1987 m. buvo įkalintas, o padedant Vernon Howell, buvo išsiaiškinta, kad George Roden užsiėmė narkotikų (metamfetamino) gamyba. 1989 m. George Roden kalėjime kirviu užkapojo savo kameros draugą, buvo pripažintas nepakaltinamu, mirė psichiatrinėje ligoninėje 1998.
Nuo 1985 m. faktinę, o nuo 1987 m. formalią valdžią sektoje perėmė Vernon Howell, ėmęs sektą aktyviai populiarinti užsienio šalyse. Į sektą, visų pirma, buvo stengiamasi įtraukti Septintosios dienos adventistų narius. Sekta, kaip komercinė organizacija, užsiėmė didmenine ginklų prekyba bei kitomis verslo rūšimis. Verslo bei propagandos dėka, sektos narių skaičius padidėjo iki kelių šimtų, 1993 m. apie 130 iš jų gyveno sektos būstinėje Waco.
1990 Vernon Howell pakeitė vardą į David Koresh ir ėmė skelbti artėjančią apokalipsę bei tai, kad ji įvyks toje vietoje, kur yra sektos būstinė. Sekta ėmė ruoštis ginkluotai gynybai prieš galimą puolimą.
1993 m. teisėsaugos įstaigoms (Bureau of Alcohol, Tobacco and Firearms) kilo įtarimų, kad sekta gali užsiimti nelegalia ginklų prekyba ir gamyba. Buvo surengtas reidas į sektos būstinę. Sektos nariai, įskaitant ir David Koresh, nusprendė, kad policijos padalinių įsiveržimas reiškia Armagedono pradžią ir ėmė šaudyti. Susišaudymo metu žuvo 6 sektos nariai bei 4 teisėsaugos pareigūnai, mažiausiai 1 sektos narys bei 26 pareigūnai buvo sužeisti. Sektos nariai užsibarikadavo įtvirtintame pastate. Prasidėjo 51 dieną trukusi sektos apsiaustis. Į veiklą įsitraukė FTB, kuri, pasikonsultavusi su keliais psichiatrais bei neprofesionalių visuomeninių antisektantiškų organizacijų nariais, nusprendė, kad sekta gali būti pedofilinio pobūdžio organizacija, kurioje kankinami ir seksualiai išnaudojami vaikai. Pats sektos vadas David Koresh skelbėsi Mesijumi ir savo sektos nariams buvo įsakęs leisti jų žmonoms ir dukroms miegoti su juo, kad jie susilauktų vaikų. Manoma, kad David Koresh su kitomis sektos moterimis turėjo apie 12 savo vaikų, kurių dauguma sudegė gaisre.
1993 m. balandžio 19 d. prasidėjo sektos puolimas, panaudojant ašarines dujas bei šarvuotąją techniką. Į religijos ekspertų įspėjimus, kad apokaliptinio kulto narių puolimas gali baigtis masine savižudybe, nebuvo atsižvelgta. Pirmas bandymas pulti buvo nesėkmingas, antrojo bandymo metu sektos pastatuose kilo gaisras, kaip manoma, sukeltas pačių sektos narių. Puolimo metu liko gyvi tik 8 sektos nariai. David Koresh bei mažiausiai 75 kiti sektos nariai, įskaitant mažiausiai 25 vaikus, žuvo nuo šautinių žaizdų bei ugnies.
Po vėliau vykusio tyrimo paaiškėjo, kad seksualinė prievarta prieš vaikus nebuvo naudojama, likusių gyvais liudininkų teigimu, savižudybės grėsmė be policijos pajėgų puolimo buvo gana menka. Likus 5 dienoms iki puolimo, David Koresh pareiškė norą pasiduoti policijai, po to, kai parašysiąs „septynių antspaudų paaiškinimą“. Kaip manoma, puolimo metu, David Koresh jau buvo parašęs pirmąją darbo dalį, bet FTB, atsisakiusi religijotyros specialistų paslaugų, David Koresh paaiškinimų ir galimos puolimo baigties tiesiog nesuprato.
Dovydo šaka neretai priskiriama sektoms žudikėms, tačiau kitur atkreipiamas dėmesys jog masinė savižudybė buvo išprovokuota neprofesionalaus policijos elgesio ir nėra akivaizdu, jog ši nelaimė būtų įvykusi ir kitokiomis aplinkybėmis.
Get Loose Tour
Get Loose Tour yra 2007 m. Kanados pop atlikėjos Nelly Furtado koncertinis turas. Šis turas pristatė jos 2006 m. albumą „Loose“. Nors tai ir trečiasis Nelly koncertinis turas, tačiau tai pirmasis grandiozinis ir tarptautinis. „Get Loose“ aplankė Europą ir Šiaurės Ameriką.
Istorija
Kai trečiasis studijinis albumas „Loose“ susilaukė didelės sėkmės ir pripažinimo, Nelly paskelbė apie ateinantį koncertinį turą Europoje ir Kanadoje. Nelly teigia:
Prie Get Loose prodiusavimo prisidėjo ir pati Nelly. Scena susidarė iš baltos scenos, kelių aukštų grupės scenos su LCD ekranais, dviejų lygiagrečių baltų palmių, didelio LED ekrano, ir baltos uždangos.
Get Loose Tour prasidėjo Europoje, ir per penkias savaites buvo surengta 23 pasirodymai. Kanados turo etapas prasidėjo Nelly gimtame mieste Viktorijoje, kur kovo 21 d. buvo paskelbta „Nelly Furtado Diena“. Kai pasibaigė pirmieji du etapai, buvo pranešta apie turo apsilankymą Jungtinėse Amerikos Valstijose.
Trečiame etape buvo papildytas produkcijos biudžetas. LED ekraną pakeitė vadinamasis „Disko kamuolys“. Balta uždanga buvo pakeista didele LED paklode, ir daugiau nebenaudojo baltų palmių scenoje.
Ketvirtasis ir paskutinis etapas susidarė iš kelių lauke vykstančių festivalių Europoje. Būtent šiam turo etapui drabužius sukūrė viena garsi Prancūzų dizainerė.
Transliacijos
Keli vaizdo klipai apie turą pasirodė Nelly oficialioje interneto svetainėje.
Dieglių naftos telkinys
Dieglių naftos telkinys – eksploatuojamas naftos telkinys, esantis Stonaičių kaime, 2,6 km į pietryčius nuo Dieglių kaimo (Saugų sen.), Šilutės rajone. Telkinį eksploatuoja UAB „Minijos nafta“, kuri geologinio tyrimo darbus ir naftos gavybą telkinyje vykdo nuo 1999 m. Naftos telkinys buvo atrastas 1972 m. Dieglių lokaliame pakilime išgręžus pirmąjį gręžinį.
Agnė Žagrakalytė
Agnė Žagrakalytė (g. 1979 m. balandžio 28 d. Pasvalyje) – lietuvių poetė, prozininkė.
Dieglių naftos telkinys
Duomenys apie naftos telkinį
Pagal Lietuvos geologijos tarnybos Naudingųjų iškasenų telkinių žemėlapio duomenis:
Agnė Žagrakalytė
Biografija
Už pirmąjį savo poezijos rinkinį „Išteku“ (2003 m.) pelnė „Poetinio Druskininkų rudens“ premiją. E. Drungytė šią poetę priskiria intensyviosios generacijos avangardui (kartu su M. Valiuku, M. Buroku, T. S. Butkumi). Šiai kartai būdingi „daiktavardėjančios, ironiškos, sarkastiškos, kapotos, siaurėjančios, „terminėjančios“ kalbos pliūpsniai. Dažnai stringantis ritmas. Grubūs fonetiniai žodžių tarpusavio santykiai.
Kritikų atsiliepimai
Sukurtas fikcijos būdu – pasitelkus išorinį, kitu tapusį atvaizdą – aš yra suskilęs, decentruotas, susvetimėjęs su savimi (atvaizdas – tik „sulysus vandens dvaselė“). Žagrakalytei šitokią energiją pavyksta sukurti poezijos įmantrumu, išdaigia, pokštaujančia vaizduote, (auto)ironija, kuri balansuoja ties lengvo humoro ir sarkazmo riba.
Nuorodos
Eilėraščiai:
Proza:
Projektas:
Severskas
Severskas – uždaras miestas rytų Rusijoje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Tomsko, Tomės upės dešiniajame krante. Išvystyta chemijos pramonė. Yra technologijos akademija.
Istorija
Įkurtas 1949 m. kaip Пятый Почтовый, 1954 m. pervadintas Томск-7, kai buvo pastatyta chemijos gamykla, kurioje plėtota atominė pramonė. 1992 m. pavadintas Seversku. 1956 m. suteiktos miesto teisės.
Chaliskas
Chaliskas  – valstija vakarinėje Meksikoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Jos sostinė yra Gvadalacharos miestas.
Geografija
Vakarinėje Chalisko dalyje susikerta Vakarų Siera Madrės ir Pietų Siera Madrės kalnai. Yra veikiančių ugnikalnių (Kolimos ugnikalnis). Vakaruose paviršius leidžiasi į Bachijo lygumą. Vandenyno pakrantėje driekiasi siaura lyguma, išraižyta įlankų ir lagūnų. Dėl didelių reljefo skirtumų klimatas Chaliske įvairus: šiaurėje ir šiaurės rytuose būdingas pusiau sausas klimatas su vidutine metine temperatūra 16 °C ir metiniu kritulių kiekiu, mažesniu nei 700 mm. Aukštikalnėse klimatas vidutinio vėsumo, drėgnas, ten metinis kritulių kiekis 700–1000 mm. Centriniuose plokščiakalniuose ir slėniuose metinis kritulių kiekis 800–1200 mm, o metinė vidutinė temperatūra 20 °C. Vakaruose vyrauja karštas klimatas su vidutine 22-26 °C temperatūra, bei 1000–1500 mm kritulių per metus.
Chaliske telkšo didžiausias natūralius gėlavandenis ežeras Meksikoje – Čapalos ežeras. Šalia jo yra keletas mažesnių ežerų: San Markoso, Kachititlano, Atotonilko, Sajulos, Sakoalko, Sapotlano. Pagrindinės upės yra į Čapalos ežerą įtekanti Lerma ir iš jo ištekanti Grande de Santjagas, su intakais Bolanjosu, Chučipila, Atengu, Kolotlanu, Verde. Vakaruose keletas neilgų upių teka į vandenyną: San Nikolasas, Kuitsmala, Ameka, Ajukilja, Tuspanas.
Gaideliai (Telšiai)
Gaideliai – viensėdis Telšių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Pavandenės. Vakariau kaimo telkšo Biržulio ežeras.
Chaliskas
Kultūra
Chaliskas yra gėrimo tekilos tėviškė. Tradicinis jos gavybos ir agavų auginimo regionas yra valstijos centre, Tekilos miesto apylinkėse. Šis regionas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Puslaisvis briedžiukas
Puslaisvis briedžiukas (Morchella semilibera) – briedžiukinių (Morchellaceae) šeimos briedžiukų (Morchella) genties valgomų grybų rūšis. Paplitusi Europoje, Azijoje, Afrikoje, Šiaurės Amerikoje. 250px|left|
Biologija
Puslaisvis briedžiukas mėgsta lapuočių ar mišrius miškus, parkus. Auga pavieniui ar grupelėmis tarp žolių ir pūvančių lapų. Tinka humusingas ar smėlėtas dirvožemis. Yra dirvožemio saprotrofas arba sudaro mikorizę. Vaisiakūniai vienmečiai, vystosi pavasarį.
Briedžiuko apoteciai išauga iki 15–20 cm aukščio. Kepurėlė kūgio ar varpelio formos, 2–6 cm ilgio, korėta, prie koto prisitvirtinusi savo vidurine dalimi, pilkšvai ruda. Kepurėlės apatinis kraštas nepriaugęs, laisvas. Kotas tuščiaviduris, trapus, balsvas arba gelsvas, cilindriškas, nelygus, su negiliomis įdubomis ar vagelėmis. Trama balsva, švelnaus skonio.
Populiacija Lietuvoje
2000 m. puslaisvis briedžiukas įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Lietuvoje žinoma 12 radaviečių: Alytaus, Anykščių, Kėdainių, Kupiškio, Panevėžio, Ukmergės ir Vilniaus rajonuose.
Genomika
Genomika – biologijos mokslų šaka, tirianti organizmų genomus (organizmo genetinės medžiagos koduojamą informaciją) ir žinių apie ją panaudojimą praktikoje.
Istorija
Genomika – gana jaunas mokslas. Pasaulyje genomika egzistuoja nuo 1980 metų, tačiau eros pradžia laikomi 1995 metai, kai buvo nuskaitytas pirmasis genomas – bakterijos Haemophilus influenzae genų seka. 1996 metai taip pat labai svarbi data genomikos istorijai – pirmą kartą buvo atliktas klonavimas. Klonuota avytė Doli. 1998 m. – kirmėlės genomas. ''2000 m. Kovo 5 d.'' – gimė penki klonuoti paršiukai. 2000 m. – nuskaityta pirmoji augalo ir žmogaus genomo seka, o 2001 m. – pelės.
Genomikos panaudojimas
Genomikos žinios plačiai pritaikomos biotechnologijose: baltymų inžinerijoje, genetinėse modifikacijose, klonavime, be to, kriminalistikoje – nusikaltimų išaiškinimui, medicinoje – tėvystės nustatymui.
Baltymų inžinerija
Baltymai – svarbūs organizmams molekuliniai junginiai, jie įeina į ląstelių sudėtį, reguliuoja organizme vykstančius procesus. Kai kurie baltymai žmogui gali būti gyvybiškai svarbūs, pvz., insulinas. Tačiau jo pasigaminti pakankamą kiekį laboratoriniu būdu beveik neįmanoma. Bent jau buvo neįmanoma, kol genomika pažengė į priekį tiek, kad būtų galima nesunkiai sintetinti baltymus. Genomikos progresas leido atpažinti ir išskirti iš genomo tas vietas, kurios yra baltymų sintezės pradžios ir pabaigos vietos, kitaip tariant išskirti iš DNR molekulės vietas su baltymų informacija. Tokios grandinėlės dalys įsodinamos į bakterijų DNR ir jos savo ruožtu sėkmingai sintetina baltymus. Tokiu būdu laboratorijoje galima pasigaminti beveik neribotą kiekį reikiamo baltymo, kad ir insulino.
Įdomūs faktai
Šimpanzės ir žmogaus genomai skiriasi tik 4 %.
Gaideliai (Utena)
Gaideliai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Tauragnų.
Badavimas
thumb|right|165px|[[Vietnamas|Vietnamietis jaunuolis, po mėnesio badavimo kalėjimo lageryje, 1966 m.]] thumb|165px|Badaujantis vaikas [[Biafros karas|Biafros karo metu]] Badavimas – tokia organizmo būklė, kai negaunama maisto, jo gaunama nepakankamai arba jis neįsisavinamas.
Badaujant ilgesnį laiką, suaktyvėja antinksčių hormonų biosintezė. Jie padeda adaptuotis gyvybiškai svarbioms fermentų sistemoms prie naujų sąlygų.
Badavimas gali būti fiziologinis ir patologinis. Fiziologinis badavimas pasitaiko kai kuriems gyvūnams žiemos miego metu (pvz., ežiams, meškoms). Patologinis badavimas gali būti visiškas, nevisiškas ir dalinis:
Kastilijos karalystė
Kastilijos karalystė ( – pilių kraštas) – Ispanijos istorinė valstybė.
Istorija
Pirmąkart teritorija tarp dabartinės Burgoso provincijos ir Kantabrijos kalnų Kastilija ("pilių šalimi" ) pavadinta apie 800 m. Šalis IX a. išsiplėtė, tačiau vis dar apėmė keletą nesusijusių viena su kita grafysčių, kurių valdytojus skirdavo Astūrijos ir Leono karaliai. X a. Fernanas Gonzalezas (m. 970 m.) grafystes suvienijo į vieną – Kastilijos grafystę, jos centru tapo Burgosas. XI a. iš maurų buvo atimtos ir prijungtos žemės iki Duero upės. Grafas Ferdinandas I Kastilietis (valdė 1035–1065 m.) pirmasis 1035 m. pasiskelbė Kastilijos karaliumi, jam valdant prasidėjo žygiai į pietus, į teritoriją iki Andalūzijos, kuri vėliau vadinta Naująja Kastilija. 1072–1157 m. Kastilija buvo susivienijusi su Leono karalyste, tačiau vėliau vėl atsiskyrė. Valdant Leono ir Kastilijos karaliui Alfonsui VI (1072–1109 m.) ir Alfonsui VII (1126–1157 m.), ji vyravo Ispanijoje.
Kastilijos plėtrą pristabdė musulmonų Almoravidų (nuo 1086 m.) ir Almohadų (nuo 1146 m.) įsiveržimai. 1188 m. Kastilijos karalius Alfonsas VIII privertė atskira valstybe tapusio Leono karalių prisiekti ištikimybę. Karalius Ferdinandas III 1230 m. paveldėjo Leono sostą, abi karalystės buvo galutinai suvienytos. XIII a. Kastilija tapo vienu Pirėnų pusiasalio kultūros centrų, 1208 m. įkurtas universitetas. Švietimo plėtrą ypač rėmė Alfonsas X Išmintingasis (1257–1284 m.). XIII a. Kastilijoje atsirado kortesai. 1383–1385 m. Kastilija nesėkmingai mėgino prisijungti Portugaliją.
Politinę galią pavyko dar labiau sustiprinti XV a.: 1412 m. Kastilijos kilmės dinastija ėmė valdyti Aragono karalystę, abiejų kraštų diduomenės suartėjo, o 1469 m. Kastilijos karalienė Izabelė I ištekėjo už Aragono karaliaus Ferdinando Kataliko ir 1479 m. sudaryta abiejų karalysčių unija davė pradžią vieningos Ispanijos karalystės susikūrimui. 1512 m. Kastilija aneksavo ispaniškąją Navaros karalystės dalį ir taip susiformavo modernioji Ispanijos valstybė.
Doridė
Graikų mitologijoje Doridė („dosni“) – okeanidė, Okeano ir Tetijos dukra. Ji buvo Nerėjo žmona. Su Nerėju susilaukė 50 dukterų, vadinamų nereidėmis.
Abstrakčioji algebra
Abstrakčioji algebra – matematikos šaka, algebros dalis, kuri nagrinėja algebrines struktūras. Skirtingai nuo elementariosios algebros, kur pasirenkama probleminė sritis ir dirbama su tapatybėmis, kurios joje galioja, abstrakčiojoje algebroje tiriami variantai, kuriais pasirinktos lygybės virsta tapatybėmis.
Dvikova (1971 filmas)
Dvikova – 1971 m. JAV sukurtas vesternas.
Turinys
Po to, kai jo žirgui įgėlė gyvatė, garsus Laukinių Vakarų kaubojus Eibas Krosas priverstas trumpam užsukti į miestelį. Pasklidęs garsas apie jo atvykimą netrukus sukelia didžiulį ažiotažą, mat mieste jau kuris laikas gyvena kitas garsus šaulys Vilas Teneris. Nors jiedu niekada nebuvo susitikę, pasklinda gandas apie galimą jų dvikovą ir žmonės pradeda lažintis. Eibas nenori kovos, bet neturi pinigų, ir Vilas, manantis, kad iš judviejų dvikovos bus galima gerai uždirbti, pradeda jį kalbinti ir provokuoti susirungti. Galiausiai paskelbiama vieta ir laikas: sekmadienis, ketvirta valanda, koridai naudojama arena už miesto, kad visi norintys galėtų įsigyti bilietą ir pamatyti geriausių Laukinių Vakarų šaulių dvikovą...
Dmochi Rentkai
Dmochi Rentkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Perpetuum mobile
Perpetuum Mobile – 2008 m. lietuvių ir prancūzų kino juosta. Buvo pristatyta Roterdamo ir Trondheimo kino festivaliuose.
Siužetas
Rono šeima iširo, jis prarado darbą ir jau daugiau kaip pusė metų gyvena pas savo draugę Margo. Dienas Ronas leidžia savo vaikystės draugo Adi klube. Ten jis lošia kortomis ir jam visai neblogai sekasi. Vieną dieną klube jis sutinka Diną – seną Adi bičiulę. Jiedu gana lengvai suartėja, ima lošti poroje ir apsigyvena Rono draugo tuščiame bute. Du nepažįstami žmonės. Jie susitiko pavasarį, dabar – jau ruduo. Jie bijo pažvelgti vienas kitam į akis.
Syzranė
Syzranė – miestas vakarų Rusijoje, dešiniajame Volgos krante ties Syzranės upės žiotimis, 137 km į vakarus nuo Samaros. Rajono centras. Uostas, geležinkelio mazgas, eina kelias Maskva–Samara. Išvystyta naftos, chemijos, mašinų, lengvoji, baldų, maisto pramonė. Karo aviacijos institutas, dramos teatras, kraštotyros muziejus, XVII a. kremlius ir vyrų vienuolynas, daug kitų architektūros paminklų.
Istorija
Senoji Syzranė minima nuo IV a. pr. m. e., naujoji – nuo 1683 m. 1796 m. suteiktos miesto teisės. 1874 m. nutiestas geležinkelis. XX a. pradžioje pastatytas vandens jėgainė.
Kastilija
Kastilija  – istorinis regionas Ispanijoje, Pirėnų pusiasalio centrinėje dalyje. Istorinis ir kultūrinis Ispanijos valstybės centras, susidaręs iš buvusios Kastilijos karalystės. Nuo seno Kastilija skirstoma į du regionus: Senąją Kastliją šiaurėje ir Naująją Kastliją pietuose. Dabar skirstoma į šiuos administracinius regionus – Kastilija ir Leonas, Kastilija ir La Manča, Madrido regionas.
Kastilijoje kalbama pagrindine, literatūrine ispanų kalbos kastiliečių tarme. Dėl to ispanų kalba Lotynų Amerikoje, kituose Ispanijos regionuose vadinama castellano.
Brodačė (Palenkės Sokoluvo apskritis)
Brodačė  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Bielanų, apie 6 km į pietryčius nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 91 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Stronger (Kanye West daina)
thumb|Singlo „Stronger“ viršelis Stronger – Grammy apdovanotas JAV Hip-Hop atlikėjo Kanye West antrasis singlas iš albumo Graduation. Daina buvo išleista internetu 2007 m. liepos 31 d. Dainos aranžuotės motyvai ir vietomis vokalas paimti iš prancūzų grupės Daft Punk dainos Harder, Better, Faster, Stronger. Daina pasiekė Billboard Hot 100 viršūnę, tačiau ten išliko tik savaitei.
Vaizdo klipas
Klipo filmavimas Japonijoje užtruko 9 dienas. Jame taip pat nusifilmavo amerikiečių R&B atlikėja Cassie. Klipas buvo pristatytas 2007 m. birželio 19 d., o ekranuose pirmąkart pasirodė birželio 26 d. Westas klipe dėvi Alain Mikli pagamintus akinius.
Cefn Druids AFC
Kevn Mauro „Druids“ – Velso futbolo klubas iš Kevn Mauro.
Istorija
2018 m. Europos lygos turnyre kovėsi su „Trakų“ klubu iš Lietuvos. Namų rungtynėse (Velse) rungtynės baigėsi lygiosiomis 1:1. (Velsiečiai pirmieji įmušė įvartį ir ilgą laiką pirmavo, o lietuviai turėjo lyginti rezultatą.) Atsakomosiose rungtynėse, kurios vyko Alytuje, 1–0 nugalėjo „Trakų“ klubas. Lietuvos klubas pateko į tolimesnes kovas, o velsiečiams turnyras baigėsi.
Pasirodymai UEFA Europos lygos turnyre
Pastabos:
Babytės ežeras
Babytės ežeras  – ežeras Marupės savivaldybėje, į vakarus nuo Rygos, Pajūrio žemumoje. Tai septintas didžiausias pagal plotą ežeras Latvijoje.
Geologija
Babytės ežeras yra lagūnos tipo, susiformavęs prieš maždaug 3000-4000 metų, nuo Litorinos jūros atsiskyrus sekliai įlankai. Ežere yra viena 27 hektarų ploto sala. Ežero dugnas dumblinas, dumblo sluoksnis gali siekti net penkis metrus. Kranto linijos ilgis – 33 km. Šiaurinis krantas užtvertas pylimu. Į ežerą įteka Nerinia.
Biologija
Babytės ežere gyvena 17 žuvų rūšių. Tai seklus, meldais ir nendrėmis užžėlęs ežeras, o jo aplinka yra svarbi paukščių koncentracijos vieta. Čia pastebėtos 184 paukščių rūšys, iš kurių 36 peri ežero apylinkėse. 15 iš šių paukščių rūšių yra Europoje laikomos beišnykstančios: didysis baublys, mažasis baublys, raguotasis kragas, nendrinė lingė, griežlė ir kitos. Todėl 1957 m. buvo įkurtas Babytės ežero ornitologinis draustinis. Zoologinio draustinio statusas su ornitologinio draustinio režimu yra 385 ha plote, likusi ežero dalis yra sezoninis draustinis nuo sausio 1 iki birželio 30 d.
Turizmas
Babytės ežere yra kelios valčių bazės.
Gaideliškės
Gaideliškėmis vadinami kaimai Zarasų rajone:
Logos (Vilnius)
Logos – religijos, filosofijos ir meno žurnalas, leidžiamas nuo 1990 m. Vilniuje.
Istorija
Įsteigtas kaip atkurtas 1921–1938 m. Kaune ėjęs to paties pavadinimo leidinys. Leistas kas ketvirtį, nuo 1994 m. – kartą per metus. Tiražas 1990 m. – 10 000 egz., 1996 m. – 3000 egz.
Skelbia publikacijas filosofijos, bažnytinio meno klausimais, poeziją, meno kūrinius.
Bendradarbiavo Alfredas Gusčius, Laimutė Jakavonytė, Faustas Jončys, kunigai Jonas Juodelis, Vytautas Kazlauskas, Ričardas Mikutavičius, Vytautas Sidaras, Kęstutis Trimakas (iš JAV).
Žurnalą įsteigė, leidžia ir redaguoja Dalia Marija Stančienė.
Urbino Venera
„Urbino Venera“ – vienas garsiausių italų Renesanso dailininko Ticiano (1485–1576) paveikslų, esantis Uficių galerijoje Florencijoje.
Istorija
Paveikslas buvo įsigytas būsimo Urbino hercogo Gvidobaldo II dela Roverės. 1538 m. kovo 9 d. laiške savo pasiuntiniui Venecijoje Gvidobaldas mini, kad šis turi parvežti 2 Ticiano paveikslus: jo portretą ir nuogos moters paveikslą. Spėjama, kad paveikslas galėjo būti užsakytas Gvidobaldo ir Džulijos Varano vedybų proga 1534 m. Spėjama, kad paveikslas turėjo vaizduoti Žemiškosios meilės alegoriją, kaip pavyzdį Gvidobaldo žmonai.
1568 m. biografijose Giorgio Vasari tikinimu paveiksle pavaizduota Venera. Šis tvirtinimas greičiausiai turi ryšių su tuo metu įprastu Veneros vaizdavimu, kurį pradėjo Džordžonė paveikslu „Mieganti Venera“. Antra vertus, nėra abejonių, kad „Urbino Veneroje“ užfiksuotas realios moters portretas. Spėjama, kad tai galėjo būti ir pati Gvidobaldo žmona Džulija Varano, tačiau jokių tikrų faktų apie vaizduojamos moters tapatybę nėra.
1623 m. paskutinė della Rovere šeimos palikuonė Vitorija dela Roverė, jos motinos Klaudijos Mediči rūpesčiu, buvo apvesdinta su Toskanos hercogu Ferdinandu II. Tuo hercogienė siekė suartinti, o gal ir perimti Urbino hercogystę Toskanos hercogų naudai. Kaip dukros vestuvių kraitis Medičių nuosavybėn perėjo Roverių šeimos meno kolekcija. Taip paveikslas atsidūrė Florencijoje ir yra viena iš Uficių galerijos pažibų.
Paveikslo tema
Paveiksle vaizduojama jauna nuoga moteris, gulinti ir žiūrinti tiesiai į žiūrovą. Paveiksle išskiriamos dvi erdvės – artimesnis kambarys, kuriame guli Venera ir tolimesnis kambarys, kuriame vaizduojamos dvi tarnaitės ar artimos pagrindinės herojės giminaitės, besirausiančios daiktų skrynioje, kurioje, panašu, yra pagrindinės herojės garderobas. Abi erdves skiria dalis tamsios sienos ir šešėlio juosta iškart virš Veneros figūros. Kambarys, kuriame guli Venera yra tamsus ir rodo intymią, uždarą nuo žiūrovų erdvę. Patalpa, kurioje yra dvi tarnaitės, atvirkščiai, yra gerai apšviesta, joje yra langas su peizažo detalėmis.
Paveiksle neslepiamas jo erotinis charakteris. Daugeliu aliejinių dažų (priskaičiuojama 17) sluoksnių Ticianas meistriškai pavaizdavo moters kūno grožį ir spalvos niuansus. Paveikslas „Urbino Venera“ buvo pramintas vėliau. Veneros atributais būtų galima laikyti iš jos rankos byrančią rožių puokštę ir tolimesniame kambaryje matomą miros medelį. Paveikslas nebuvo skirtas viešam rodymui, todėl vėliau daugelis autorių jį vertino kaip beveik pornografinį, skirtą patenkinti patvirkusių to meto aristokratų skonį. XIX a. JAV rašytojas Markas Tvenas apibūdino jį tokiais žodžiais su ironija: „jis būtų nepadorus bet kurioje vietoje, jeigu ta vieta – ne vieša meno galerija“.
„Urbino Veneros“ sąsajos su kitais paveikslais
thumb|left|[[Džordžonė, „Mieganti Venera“, 1510 m.]]
thumb|right|[[Eduardas Manė, „Olimpija“, 1863 m.]]
Ticiano „Urbino Venera“ modeliuota pagal anksčiau atliktą Džordžonės paveikslą „Mieganti Venera“. Veneros poza ir kairės rankos padėtis. Tačiau Ticiano paveikslo charakteris yra beveik priešingas Džordžonei. Vietoj dievybės Ticianas vaizduoja realią Žemiškąją moterį. Populiariu Aleksandro Benua pasakymu, Ticianas „atvėrė akis Džordžonės Venerai“.
Ticiano paveikslas vėlesniais laikais sulaukė kitų žymių dailininkų interpretacijų. Tikriausiai garsiausias iš jų yra 1863 m. atliktas prancūzų dailininko Eduaro Manė paveikslas „Olimpija“. Paveiksle vietoj ištikimybės simbolio šuns yra moters savarankiškumo ir laisvumo simbolis katė. XVI a. Venecijos aukštuomenės dama pakeista į Paryžiaus priemiesčių „laisvo elgesio“ merginą. Vietoj Urbino Venerą žmonos rūbais besiruošiančių aprengti tarnaičių vaizduojama tikriausiai slapto gerbėjo gėles atnešusi juodaodė tarnaitė (kaip aliuzija į XIX a. paplitusią nuomonę, kad tamsiaodžiai yra labai ištvirkę).
Jašilkulis
Jašilkulis  – ežeras Tadžikistane, Kalnų Badachšane, Pamyro kalnuose, 3734 m aukštyje virš jūros lygio. Ežeras susidarė XIII a. kalnų nuošliaužai patvenkus Aličūro upę. Iš ežero išteka Gunto upė (Amudarjos baseinas).
Miečkai (Lomžos apskritis)
Miečkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pžitulų valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Alkis
Alkis – fiziologinė būklė, atsirandanti dėl mitybos centro jaudinimo. Alkio pojūtį žadina hormonas grelinas, veikiantis pogumburyje esančius grelino receptorius (GHS-R).
Mitybos centras išsidėstęs hipotalame. Į mitybos centrą ateina jaudinimas iš tuščio virškinamojo trakto, taip pat iš kraujo, kai jame sumažėja maisto medžiagų koncentracija. Pakitus hipotalamo funkcijai, gali būti nuolatos jaučiamas alkis. Alkio jutimo patologija gali pasireikšti jo sustiprėjimu, susilpnėjimu ar visišku išnykimu. Priešingas alkiui yra sotumo jausmas. Su alkio jutimu susijęs apetitas.
Vinogradnojė (Šaudynai)
Vinogradnojė (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Kornhöfen, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Zalesjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. Nuo 1947 m. liepos 25 d. Bolšakovo rajono, nuo 1965 m. sausio 12 d. Polesko rajono Zalesjės apylinkės kaimas.
Rytų Visajai
Rytų Visajai arba Regionas VIII – teritorija, esanti Filipinų centrinėje dalyje, Visajų salyne. Apima Samaro, Leitės, Bilirano salas.
Suskirstymas
Rytų Visajų regioną sudaro 6 provincijos:
Anciranana
Anciranana (Antsiranana; Iki 1975 m. vadintas Diego Suaresu) – miestas Madagaskaro salos šiauriniame iškyšulyje. Anciranana yra Dianos regiono ir Ancirananos autonominės provincijos sostinė.
Istorija
Miestas buvo pavadintas Diego Suaresu, portugalų jūrininko, aplankiusio įlanką 1543 m. vardu.
Avizo ordinas
thumb|200px|Avizo ordino kryžius Avizo ordinas arba Evoros ordinas, '''Šv. Benedikto ordinas, Portugalijos riterių brolija''' – 1136 m. Portugalijoje kovai su musulmonais maurais įsteigtas katalikų karinis ordinas.
Istorija
Įkurtas 1136 m. Evoroje. Portugalijos karalius Alfonsas I ordinui atidavė Aviso miestą ir sritį. 1204 m. ordino statutą patvirtino popiežius Inocentas III. 1213–1385 m. ordino vyriausias vadovas buvo Kalatravos ordino didysis magistras, o nuo 1385 m. turėjo savo atskirą magistrą. Avisų ordino didysis magistras Jonas I Gerasis buvo 1385–1580 m. Portugaliją valdžiusios Avisų dinastijos pradininkas.
1250 m. ordinas padėjo kastiliečiams užimti Seviliją. Nuo 1541 m. ordino didžiojo magistro vardas tapo vienu Portugalijos karaliaus titulų. Nuo 1541 m. turėjo 21 riterį. 1789 m. karalienės Marijos paverstas pasaulietiniu kariniu ordinu, kuriam priklausė karininkai, ištarnavę ne mažiau kaip 20 metų. 1835 m. Avizo ordinas panaikintas, kai daugumos ordinų turtas Portugalijoje buvo nacionalizuotas, o patys ordinai paleisti.
Anciranana
Istorija
1880–1890 m. įlankos geidė prancūzai, norėję ją naudoti kaip anglių pakrovimo postą garlaiviams. Po Pirmojo Prancūzijos-Hovos karo karalienė Ranavalona III 1885 m. gruodžio 17 d. pasirašė sutartį atiduodama prancūzams įlanką ir aplinkines teritorijas, įskaitant Nusu Be ir Sent Mari salas, kaip protektoratą.
1896 m. Madagaskarą pradėjo valdyti kolonijinė prancūzų valdžia.
Avizo ordinas
Istorija
Tradicinis ordino simbolis yra žalias kryžius su lelijos formos galais. Brolijos skiriamasis ženklas, vadinamasis Avisų ordinas, 1789–1910 m. buvo Portugalijos, o 1823–1890 m. ir Brazilijos karinio jūrų laivyno 5 laipsnių apdovanojimas.
Anciranana
Istorija
Rusijos imperijos Antroji Ramiojo vandenyno eskadra išmetė inkarą ir papildė atsargas Diego Suareso uoste pakeliui į Cušimos mūšį 1905 m.
Diego Suaresas buvo vienas iš įsiveržimo taškų, kai Sąjungininkai užėmė Madagaskarą 1942 m. Buvo baiminamasi, kad Japonija įtikins Viši Prancūziją atiduoti jai Madagaskarą tokiom pat sąlygomis kaip Prancūzų Indokiniją prieš metus. Dėl šios priežasties įvyko invazija. Diego-Suárezas buvo pasirinktas kaip pirmasis invazijos tikslas dėl gero uosto ir todėl, kad mieste buvo daug aukštų pareigūnų. Taip pat japonų nykštukiniai povandeniniai laivai čia puolė Britų laivyną.
Prancūzija naudojo Ancirananą kaip karinę bazę ir po Madagaskaro nepriklausomybės 1960 m. iki socialistinės revoliucijos 1973 m.
Transportas
Anciranana turi natūralų uostą, bet nuošali vieta ir iki neseniai buvę blogi keliai į pietus menkino jo, kaip krovinių gabenimo punkto, svarbą.
Gaideliškės (Salakas)
Gaideliškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Bikėnų.
Panic! at the Disco
'''Panic! at the Disco''' – alternatyvaus roko grupė iš Las Vegaso, Nevados valstijos. Grupė groja įvairių pakraipų roką.
Jų debiutinis albumas „A Fever You Can’t Sweat Out“, išleistas 2005-aisiais, Bilboard 200-uke pasiekė tryliktą vietą. Žymiausia šio albumo daina- „I write sins, not tragedies“. Tai iki dabar yra žymiausia „Panic! At The Disco“ daina. Albumo „A Fever You Can’t Sweat Out“ pardavimai siekia milijoną kopijų. Naujausiasis grupės albumas „Death of a Bachelor“ sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmą savaitę pardavus per 190 tūkstančių kopijų. Tai – pirmasis grupės albumas, pasiekęs pirmąją vietą.
Istorija
Pradžioje tai buvo duetas – Ryanas Rossas, kuris grojo gitara ir Spenceris Smithas, būgnininkas. Jie savaip interpretuodavo „Blink 182“ dainas, kol prie jų neprisijungė Brentas Wilsonas, kuris grojo bosine gitara ir Brendon Urie, kuris tapo grupės vokalistu ir gitaristu. Grupės pavadinimas kilo nuo „Smiths“ dainos „Panic!“.
Vaikinai norėjo, kad jų muzika būtų išgirsta, todėl susisiekė su grupės „Fall Out Boy“ bosistu Pete Wentz per PureVolume ir nusiuntė jiems savo grupės tinklalapio adresą. Šiam muzika patiko ir jis padėjo jiems prasiskinti kelią į šlovę.
Inachas
Graikų mitologijoje Inachas – Melijos vyras. Su Melija susilaukė Foronėjo, Ijo, Aigialėjo ir Fegėjo. Jis buvo personifikuotas Graikijos upės eponimas. Inachas įkūrė Argo miestą po to kai Argolio provincija tapo vėl gyvenama, po Deukaliono tvano.
Dmochi Rogalė
Dmochi Rogalė  – kaimas Lenkijos rytuose, Bielanų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kurka
Kurka – prūsų derlingumo, vaisingumo dievybė.
Istoriografija
Pirmą kartą paminėta 1249 m. Vokiečių ordino ir prūsų taikos (Christburgo taika) sutartyje, čia ji apibūdinama kaip stabas iš paskutinių tais metais javų varpų. Simonas Grunau ir Lukas Davidas mini Kurką kaip vieną iš šešių aukščiausių prūsų panteono dievų. S. Grunau vadina Kurką maisto ir gėrimo dievu, kurio stabas stovėjęs Šventapilėje, vietovėje, kur augęs ąžuolas. Šalia kūrenta ugnis, joje deginę iškultus javus arba miltus, medų.