cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Automobilių sportas
Vienviečių automobilių lenktynės
Populiariausios pasaulyje tokios rūšies lenktynės yra Formulė 1. Šiaurės Amerikoje populiariausias IndyCar čempionatas.
Taip pat savo populiarumo siekia neseniai sukurtos naujos vienvienčių atvirų automobilių lenktynės, tokios kaip A1 Grand Prix (kuriose komandos atstovauja šalims), Superleague Formula (kurioje savo komandas turi pasaulio futbolo klubai).
Įprastų automobilių lenktynės
Šios lenktynės (angl. Production car racing) yra labai panašios į standartinių automobilių lenktynes, tik jose yra supaprastintos taisyklės ir sumažintos įvairios išlaidos.
Antologija
Teminės antologijos
Paprastai antologijos skiriamos tam tikrai temai. Kūriniai gali būti grupuojami pagal įvairius kriterijus:
Automobilių sportas
Vieno gamintojo lenktynės
Vieno gamintojo lenktynės (angl. One-make racing) yra vieno automobilių gamintojo rengiamos lenktynės. Jose naudojami vieno gamintojo ar net vieno modelio automobiliai. Tokie čempionatai vyksta visame pasaulyje, o juos rengia tokie gamintojai kaip Porsche, SEAT ar BMW.
Antologija
Antologijų istorija
Pirmieji epigramų rinkiniai atsirado helenistinėje epochoje. Vėlyvaisiais viduramžiais Europoje atsirado lotyniškos lyrikos rinkiniai, pvz., „Carmina Burana“. Erazmo Roterdamiečio išleistas sentencijų rinkinys A„dagiorum Collectanea“ (1500 m.) turėjo didaktinę funkciją. Terminas itin paplito XVIII a., taikytas apibūdinant ir pasakojimų, epigramų rinkinius bei kt.
Automobilių sportas
Gamyklinių automobilių lenktynės
Gamyklinių automobilių lenktynės (angl. Stock car racing) yra labiausiai paplitusi automobilių sporto rūšis JAV. Dažniausiai šios lenktynės vyksta ovaliose trasose, o naudojami automobiliai yra gamykliniai, tačiau su tam tikrai patobulinimais. Pagrindinė šių lenktynių organizatore JAV yra NASCAR.
Antologija
Lietuvoje
Pirmoji lietuviška antologija – L. Jucevičiaus parengtas vertimų rinkinys „Ištraukos iš naujųjų lenkų poetų“ (1837 m.). Pirmoji lietuvių rašytojų kūrybos antologija – gamtinės poezijos rinkinys „Lietuva pavasarį, vasarą, rudenį ir žiemą“ (1911 m., 2-asis leidimas 1920 m., sudarė Liudas Gira).
Automobilių sportas
Ralis
Ralio lenktynėse lenktyniaujama gamykliniais automobiliais, kurie yra specialiai pritaikyti šiam čempionatui. Dažniausiai lenktynės vyksta ne specialiose trasose, o važiuojama iš vieno taško į kitą, sujungiant kiekvieno ruožo įveikimo laiką.
Aukščiausias ralio čempionatas yra Pasaulio ralio čempionatas (WRC). Tačiau be jo vyksta ir kitų ralio čempionatų tiek regiono, tiek šalių lygyje.
Taip pat į šią kategoriją (dar geriau apibūdinamas ralio reidu) priskiriamas ir Dakaro ralis.
Drago lenktynės
Drago lenktynėse siekiama kuo greičiau įveikti tiesią trasą. Dažniausiai trasos ilgis sudaro 1/4 mylios (400 m) arba 1/8 mylios (200 m). Naudojami automobiliai gali būti įprasti gamykliniai automobiliai arba specialiai pagaminti drago lenktynėms. Šiose lenktynėse vienu metu varžosi du automobiliai, iš kurių laimėjęs pereina į kitą etapą.
Sportinių automobilių lenktynės
Sportinių automobilių lenktynėse varžomasi specialiais sportiniais automobiliais, sukurtais tik šios rūšies lenktynėms. Dažniausiai lenktynės rengiamos ilgoms distancijoms (mažiausiai 1000 km), o automobilius vairuoja komandos, sudarytos iš dviejų ar trijų lenktynininkų, kurie keičiasi kas kelias valandas. Vienose lenktynėse gali dalyvauti skirtingų klasių automobiliai, tad ir galutinėje lenktynių įskaitoje būna skirtingų klasių nugalėtojai. Vienos žymiausių pasaulyje tokio tipo lenktynių yra 24 val. Le Mano lenktynės. Šiose lenktynėse skiriamos keturios skirtingos klasės - GT1, GT2 bei dvi stipriausios - LMP1 ir LMP2.
Vėliavų naudojimas
Daugumoje automobilių sporto lenktynių trasos teisėjai naudoja vėliavas lenktynininkų perspėjimui apie susidariusias sąlygas, pakitimus ar įvairių pranešimų perdavimui.
Kirdi
thumb|250px|Adamavos regiono tautos Kirdi – tradiciškai apibrėžiama smulkių tautų / genčių grupė, gyvenanti dabartiniame šiaurės Kamerūne, rytų Nigerijoje, pietvakarių Čade ir vakarų CAR.
Terminas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1826 m. Denham knygoje, kur jis naudoja terminą Kerdies ir apibrėžia jį kaip „negrai, niekuomet neišpažinę musulmonų tikėjimo“. Terminas buvo sugalvotas musulmonų fulbių ir reiškė „pagonis“. Jis taikytas visom į pietus nuo civilizuotų Sahelio teritorijų gyvenusioms tautoms. Jos gyveno istoriniame Fumbinos regione (vėliau vadintame Adamava), buvusiame į pietus nuo Kanem-Bornu ir Hausalando.
Kamerūne šioms gentims priklauso apie 1,9 mln. arba apie 11 proc. visų šalies gyventojų.
Istorija
XIX a. fulbių Adamavos emyratas užvaldė kirdi tautas. Emyrato teritorijose susikūrusiuose lamidatuose nuolat vykdavo susidūrimai tarp atėjūnų fulbių ir vietinių kirdi. Kai kuriuose lamidatuose fulbiai maišėsi su kirdi ir netgi sudarydavo bendrą diduomenę.
XIX a. II pusėje sėslūs žemdirbiai kirdi tapo vergų šaltiniu. Sahelio valstybės rengdavo reidus į kirdi teritorijas ir masiškai gaudė juos, o vėliau gabendavo į šiaurę Sacharos keliais.
Kauno Vaišvydavos pagrindinė mokykla
Kauno Vaišvydavos pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Vaišvydavoje, Vaišvydo g. 28, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191090994. Steigėjas Kauno miesto savivaldybės taryba.
Istorija
1922 m. spalio mėn. Steigiamajam Seimui priėmus Pradžios mokyklų įstatymą, 1923 m. Vaišvydavos kaime atidaryta Vaišvydavos pradžios mokykla. Nuo 1952 m. mokykla pradėta reorganizuoti į septynmetę mokyklą, kurioje 1955/1956 mokslo metais mokėsi 95 mokiniai. Nuo 1962 m. aštuonmetė mokykla. Mokykla neturėjo nuolatinių, tinkamų patalpų, tad mokymas vyko skirtingose Vaišvydavos gyvenvietės vietose. 1970 m. pastačius naują mokyklos pastatą, tinkamai įrengus devynis kabinetus, veikė Kauno rajono Vaišvydavos aštuonmetė mokykla.
Direktoriai
thumb|250px|Mokyklos sporto salė
Vademekumas
Vademekumas ( eik su manimi, kirtis - me-) – vadovas, patarimų rinkinys.
Atsirado viduramžiais, kai keliaujantiems studentams buvo sudaromi svarbių adresų, nuorodų rinkiniai, reikalingi akademinėje veikloje, orientacijai, pradedant studijas. Šiuo metu leidžiami kaip paskaitų komentarai (pvz., Vokietijoje), studijų vadovai, fakultetų studentų atstovybių įvadinės pagalbinės priemonės naujokams; platinami pradedantiems studijas.
Bornitas
Bornitas – sulfidų klasės mineralas, vario geležies sulfidas, kurio cheminė formulė Cu5FeS4. Bornitas – svarbi vario rūda, randama kartu su chalkopiritu. Pavadinimas kilo iš austrų geologo Ignoto von Borno. Bornitas pasižymi iridizacija, todėl kartais vadinamas povo rūda.
Adžurano sultonatas
Adžurano sultonatas, dar vadinamas Adžurano imamatu – istorinė valstybė, klestėjusi XIV–XVII a. Rytų Afrikoje, dabartinio pietų Somalio teritorijoje ir gretimose teritorijose Etiopijoje. Jos politinis centras buvo Kelafas krašto gilumoje (dab. Etiopija), bet jis taip pat valdė Somalio pakrantę nuo Marigo šiaurėje iki Kismajaus pietuose.
Raida
XIV a. Adžuranas įgijo kontrolę Somalio pakrantėje nuo Šebelės upės pietuose iki Marigo miesto šiaurėje. Tai reiškė, kad sultonatas pajungė pakrantės Svahilių kranto miestus-valstybes, tokius, kaip Mogadišas, Merka, Kismajus. Šie uostai ir toliau išlaikė savivaldą kaip Adžurano vasalai, o per juos Adžuranas vykdė pelningą jūrinę prekybą, tapdamas vienu svarbiausiu tarpininku tarp Indijos vandenyno ir krašto gilumoje buvusios Etiopijos imperijos.
XV a. sultonatas tapo viena iš stipriausių valstybių rytinėje Afrikos dalyje. Klestinti ekonomika traukė imigrantus iš viso pasaulio. Čia savo naująją tėvynę rado pabėgėliai musulmonai iš Ispanijos, hadramiai iš Jemeno, persai ir kt. Atsikėlėliai buvo sėkmingai integruojami į somalių visuomenę, gaudavo aukštas pareigas valstybės tarnyboje, prekyboje, armijoje.
XVI a. pradžioje Suahilių pakrantėje pasirodė portugalai, kurie vieną po kito nusiaubė klestinčius prekybinius miestus, tokius kaip Kilva, Mombasa, Malindis ir kt. Plečiant savo kontrolę į šiaurę, jie susidūrė su Adžuranu. 1506 m. prie Baravos uosto įvyko pirmasis mūšis tarp portugalų ir Adžurano. Nors portugalai sudegino šį miestą, musulmonai stipriai pasipriešino ir juos išvijo, nebeleisdami išsilaipinti pakrantėje. Kadangi portugalų grėsmė augo, Adžurano pakrantės miestai paprašė Osmanų pagalbos, ir su jų pagalba išsaugojo nepriklausomybę.
XVII a. Adžuranui iškilo nauja grėsmė, šį kartą iš krašto gilumos, kur vyko oromų migracija. Šios kušitų kalba kalbančios gentys, garsėjusios savo žiaurumu, siaubė dabartinės pietų Etiopijos teritorijas ir puldinėjo Adžuraną. Garenų dinastijos imamai surengė visą seriją ekspedicijų, žinomų kaip Gaal Madow, per kurias oromų invazijos buvo nukreiptos į šiaurės vakarus (Etiopijos imperiją) ir šiaurę (Adalio sultonatą).
Nepaisant sėkmingų karo žygių, XVII a. sultonatas išgyveno vidinę krizę, kurią kėlė mokesčiai ir gyventojų nepasitenkinimas. Atskiri somalių havijų klanai paėmė valdžią pakrentės miestuose: abgaliai įsigalėjo Mogadiše, el amiriai – Merkoje, siliai – Afgojuje. Iš pastarojo vėliau kilo Geledi sultonatas, paveldėjęs didžiąją dalį Adžurano teritorijų. Kuomet galdžalių klanas paėmė valdžią vidurinės Šebelės lygumoje, XVIII a. pradžioje Adžurano teritorijos praktiškai susitraukė iki jų tradicinės sostinės Kelafo. Joje valstybė liko egzistuoti dar keletą šimtų metų. Paskutinis jos sultonas buvo Olol Dinlė, kuris XX a. 3-iame deš. perleido savo valstybę Italijai.
Valdymas
Adžurano sultonatas buvo politinis darinys, sukurtas nomadiškos visuomenės, tačiau turėjęs gana stabilią administraciją bei valstybinę biorokratiją. Jos viršuje stovėjo imamai, kurie savo valdžiai išlaikyti naudojo keturis pagrindinius svertus: klanų solidarumą, religinę baraką, politines sąjungas (daugiausia per vedybas) ir išteklių kontrolę. Svarbiausias išteklius buvo vanduo, kuris laikytas valstybine nuosavybe. Dėl to Adžuranas laikomas vienintele Užsachario Afrikoje hidrauline valstybe.
Imamas įvairiose šalies vietoje turėjo savo haremus, kas simbolizavo jo valdžią visoje šalyje. Be to, egzistavo pirmosios nakties teisė, pagal kurią bet kuri šalies moteris prieš tekėdama galėjo būti paimama kelioms naktims į imamo haremą. Imamui valdžioje padėjo tokie valdininkai, kaip emyrai (karo ir laivyno vadai), naibai (atskirų teritorijų vietininkai), viziriai (atsakingi už mokesčius) ir kadžiai (teisėjai). Didėjantys mokesčiai ir pirmosios nakties teisė buvo pagrindinės priežastys, nulėmusios valstybės subyrėjimą XVII a. thumb|left|Afgojės gyvenvietė prie Šebelės upės Sultonate vieni svarbiausių produkcijos gamintojų buvo Šebelės slėnio gyventojai, kurie buvo laikomi valstybiniais vergais. Jų darbo dėka buvo įmanomi didžiuliai irigacijos bei žemdirbystės projektai. Jie kasdavo griovius bei šulinius, statydavo užtvankas, javų sandėlius. Iš žemdirbių valstybė ėmė mokesčius grūdais ir kavos pupelėmis, iš gyvulių augintojų – galvijais, kupranugariais ir ožkomis.
Ekonomika
Adžurane centrinė valdžia reguliavo šalies vidaus ekonomiką – mokesčius ir žemės ūkį, reguliavo vandens gavybą, kaupimą, naudojimą. Kelliyo vadinami irigaciniai grioviai tiekė drėgmę laukams ir labai padidino žemės derlumą. Valstybėje buvo auginami sorgas, kukurūzai, pupelės, medvilnė. Žemė buvo matuojama ir skirstoma į tokius vienetus, kaip moos, taraab ar guldeed. thumb|left|Apleistas Gonderšės uostas Valdydamas pajūrio sultonatus, Adžuranas kartu valdė ir užjūrio prekybą. Be senųjų pakrantės uostų, tokių kaip Mogadišas, Barava, Merka ar Kismajus, išdygo ir nauji uostai, kaip Marigas, Varšeichas, Hobio, Gonderšė. Jie palaikė prekybą Indijos vandenynu ir Raudonaja jūra, o laivai pasiekdavo Egiptą, Veneciją, Suahilių krantą, Arabiją, Indiją, Persiją, netgi Melaką ir Mingų Kinija.
Svarbiausios sultonato prekės buvo audiniai, ambra, egzotiški gyvūnai (žirafos, zebrai), arkliai, dramblio kaulas, muskusas, auksas ir kt. Sultonatas kaldino savas monetas, bet naudojo ir Mogadiše kaldinamus pinigus, kursavo Venecijos cechinai.
Kultūra
Sultonatas propagavo Islamo religiją, kuri leido lengviau konsoliduoti valdžią. Arabų kalba buvo laikoma literatūros, mokslo, religijos ir prekybos kalba. Somalių kalba naudota kasdieniniame gyvenime.
Paul Giordimaina
200px|miniatiūra|Georgina Abela ir Paul Giordimaina 1991 m.
Paul Giordimaina (g. 1960 m. balandžio 28 d.) – Maltos dainininkas, pianistas ir kompozitorius.
1991 metais Paul Giordimaina kartu su atlikėja Georgina Abela dalyvavo 1991 m. „Eurovizijos“ konkurse. Tais metais jie iš viso surinko 106 taškus ir užėmė 6 vietą su lyrine daina „Coud it Be“. 1993, 2003 ir 2006 metais Paul dalyvavo Maltos nacionalinėse atrankose, tačiau nelaimėjo. Jis yra 2011 m. „Eurovizijos“ dalyvio Glen Vella dainos „One Life“ vienas autorių. Pusfinalyje kūrinys „One Life“ iš kitų valstybių gavęs 54 taškus ir užėmęs 11 vietą, liko už finalo borto.
Lindė
Lindė  – upė Rusijoje, Jakutijoje; Lenos kairysis intakas. Prasideda Vidurio Sibiro plokščiakalnio rytiniame pakraštyje, aukštupyje slenkstėta. Teka į rytus, žemupyje prateka pro Vidurio Jakutijos lygumą; sudaro gausybę meandrų ir senvagių.
Dardanas
Dardanas (gr. Δάρδανος – „sudegęs“) graikų mitologijoje – dievo Dzeuso ir Elektros, Atlanto dukters, sūnus, Dardanijos miesto įkūrėjas ant Idos kalno Traude.
Pagal kitą šaltinį, Vergilijus „Eneidoje“ (3.163f) rašo, esą Enėjas sapne iš penatų sužino, kad „Dardanas ir tėvas Jasionas (Jasijus)“ ir penatai kilo iš Hesperijos, kuri vėliau pavadinta Italija. Pagal šią versiją, Dardanas yra Tyrėnų princas, o jo motina Elektra yra Korito žmona.
Visi šaltiniai teigia, kad Dardanas į Traudą atvyko iš Samotrakės. Jį pasveikino karalius Teuceras, kurio dukterį Batėja vėliau vedė. Teuceras Dardanui padovanojo Idos kalną, ant kurio Dardanas įkūrė Dardanijos miestą.
Su Batėja Dardanas susilaukė Ilo, Erichtonijaus ir Idajos. Pagal Dionisijų iš Halikarnaso (1.50.3), Dardanas taip pat turėjo dar vieną sūnų Zakintą, kurio kaip pirmo gyventojo garbei buvo pavadinta Zakinto sala.
Dionisijus taip pat teigia (1.61.4), kad nuo sūnaus Idajaus kilo Idajo kalno, t. y., Idos kalno pavadinimas. Ant kalno buvo pastatyta šventykla, skirta Dievų motinai Kibelei, vykdavo misterijos ir ceremonijos, išlikusios Frigijoje Dionisijaus laikmečiu.
Punsko valsčius
Punsko valsčius yra buvęs dviejose valstybėse:
Astis
Istorija
124 m. pr. m. e. romėnai čia pastatė įtvirtintą stovyklą, kuri vėliau tapo miestu, vadinamu Hasta. 89 m. pr. m. e. miestas gavo kolonijos statusą, o 49 m. pr. m. e. tapo munipacilitetu. Astis buvo svarbus miestas, kur stovėjo Augusto Regio IX legionas, nes jis buvo prie upės Via Fulvia kelyje iš Derthona (Tortona) į Augusta Taurinorum (Turinas). Kiti keliai jungė miestą su Alpių perėjomis.
Kęstutis (reikšmės)
Žodis Kęstutis gali reikšti:
Taip pat:
Seksualinė revoliucija
Seksualinė revoliucija – intensyvūs lytinės moralės pokyčiai Vakarų kultūroje, kurie prasidėjo XX a. 7-ajame dešimtmetyje kartu su kontrkultūros judėjimu JAV (nors terminas pirmąkart pavartotas dar 1929 m. ) ir besitęsiantys iki šiol. Tam didelį postūmį suteikė 1960 m. JAV išrasta kontraceptinė tabletė. Lytinio švietimo dėka XX a. 9-ajame dešimtmetyje pradėtas propaguoti saugus seksas po lytiškai plintančių ligų epidemijos, kurią sukėlė lytinių partnerių kaita.
Astis
Istorija
Miestas taip pat buvo svarbus byrant Romos imperijai. 402 m. vizigotai įsiveržė į Šiaurės Italiją ir patraukė Milano, kuris tuo metu buvo imperijos sostinė, link. Jaunasis imperatorius Honorijus, nesulaukęs žadėto pastiprinimo, ketino bėgti į Arlį Galijoje. Tačiau gotų kavaleriją užkirto kelią per Alpes, tad imperatorius apsistojo Hastoje, kol atvyks pastiprinimas. Vizigotai apgulė miestą iki kovo, kai atvyko generolas Stilichas nuo Reino ir sumušė gotus Polencijos mūšyje. Tačiau vėliau miestas buvo nusiaubtas barbarų ir nukentėjo ekonomiškai.
Seksualinė revoliucija
Antrojo pasaulinio karo metais mobilizavus kariuomenę pritrūko darbo jėgos JAV, tai leido moterims masiškai įsijungti į darbo rinką gamyklose. Pokyčiai darbo rinkoje bei socialinės apsaugos srityje palietė ir žmonių tarpusavio santykius: pasikeitė vyro ir moters vaidmuo šeimoje bei visuomenėje, „šeimos galvos“ samprata. Vis daugiau santuokų sudaroma remiantis aistra ir laisvu pasirinkimu, neatsižvelgiant į socialinę padėtį, tačiau pagausėjo ir skyrybų. Staigi lytinių papročių kaita atlaisvino lytinę elgseną nuo daugelio stereotipų, tačiau kartu ir sumažino šeimos autoritetą ir jos funkcijas. Dėl seksualinės revoliucijos jau beveik nebesmerkiami lytiniai santykiai iki santuokos, ankstyvas seksas tarp bendraamžių kartais net nesulaukus pilnametystės.
Astis
Istorija
VI a. tai buvo viena iš lombardų kunigaikštysčių sostinė. Ši kunigaikštystė tęsėsi iki Pajūrio Alpių. Toks jos plotas išliko ir 774 m. frankams užėmus Lombardų karalystę.
Seksualinė revoliucija
Seksualinė revoliucija panaikino lytinių temų tabu visuomenėje, paskatino ekspermentavimą lytinių santykių srityje, lytinių santykių erotinis aspektas (malonumas) įgijo didesnę reikšmę, labiau atsiskyrė nuo reprodukcijos. Sparčiau ėmėsi vystytis seksologijos mokslas, medicininės pažangos dėka paplito kontraceptikų vartojimas. Dėl ko pagerėjo moterų sveikata (anksčiau buvo įprasti persileidimai, nebuvo tarpų tarp gimdymų, kas sąlygodavo moterų mažakraujystę bei gimdymo takų sužalojimus), sumažėjo daugiavaikių šeimų ir galiausiai lytinių keliu plintančių ligų skaičius.
Astis
Istorija
Vėliau Astį valdė vyskupai. Svarbiausi iš jų buvo Audax (904-926 m.) ir Bruningus (937-966 m.), kuris perkėlė vyskupystės centrą į Senąją pilį Astyje, kur jis išliko iki 1409 m. Vyskupystė išliko svarbi iki XI a., kai Pietro II gavo daug privilegijų iš imperatoriaus Henriko II. Antroje amžiaus pusėje vyskupas Otas bandė atsispirti galingos grafienės Adelaidės Suzietės užmačios, nuo kurios miestas kelis kartus nukentėjo. Valdant Otui pirmąkart paminėta komūna ir konsulai-magistrai (1095 m.), tad Astis yra pirmas miestas-respublika Europoje.
Seksualinė revoliucija
Tradiciškai seksualinės revoliucijos užuomazgos siejamos su austrų psichiatro Zigmundo Froido veikalais, kuriuose jis propaguoja seksualinį išsilaivinimą ir psichologines problemas sieja su seksualumu. JAV socialinių lyčių antropologijos pradininkė Margaret Mid skleidė seksualinės revoliucijos idėjas. Ji teigė, kad paauglių seksualinė laisvė padeda jiems lengviau pereiti iš vaikystės į suaugusiųjų gyvenimą. Austrų ir JAV psichiatras Vilhelmas Reichas skatino paauglių seksualumą, pasisakė už kontraceptinių priemonių, abortų, skyrybų prieinamumą, moterų ekonominę nepriklausomybę. Seksologijos pradininko Alfredo Kinzio pasirodę veikalai apie seksualinę elgseną ir jos įvairovę sužadino JAV gyventojų smalsumą. JAV feministė Betė Friden analizavo šiuolaikinės moters nepasitenkinimą tradiciniais namų šeimininkės ir motinos vaidmenimis. 1969 m. LGBT judėjimo dėka homoseksualai pradėjo kratytis gėdos. XX a. 7-ajame dešimtmetyje JAV leido viešinti nepadorius romanus, žurnalus bei filmus. Pornografija sparčiau ėmė plisti po to kai „Playboy“ pradėjo varžytis su nešvankesniais leidiniais tokiais kaip „Penthouse“, vaizduojančiais moters kūną ir jų lytinius organus be gaktos plaukų.
Astis
Istorija
Imperatorius Konradas II suteikė miestui privilegiją kalti savas monetas 1140 m. Tačiau, kai komūna pradėjo užimti vyskupo ir vietinių didikų žemes, šie kreipėsi į imperatorių Frydrichą Barbarosą, kuris užėmė ir suidegino miestą 1155 m. vasarį po trumpos apgulties. Po to miestas prisijungė prie Lombardijos lygos {1169 m.}, bet vėl buvo nugalėtas 1174 m. Nepaisant to, po Konstancos taikos 1183 m., miestas gavo daugiau privilegijų.
Seksualinė revoliucija
Seksualinė revoliucija dažnai kritikuojama (ypač religinių institucijų) kaip iškreipianti moralę, skatinanti paleistuvystę. Seksualinė revoliucija kaltinama dėl padažnėjusių skyrybų, svetimavimo, blogo vaikų auklėjimo, dorovinio nuopolio, šeimos kaip vertybės sumenkinimo, kontraceptikų verslo suklestėjimo, išaugusio abortų skaičiaus, lytinių iškrypimų, netradicinių heteroseksualių aistros patenkinimo būdų bei homoseksualių lytinių santykių išpopuliarėjimo.
Astis
Istorija
Esant tokiai padėčiai įsikišo Neapolio karalius Karolis I Anžu, galingiausias žmogus Italijoje. Po partizaninių veiksmų Astis sudarė sąjungą su Pavija, Genuja, Viljamu VII, Montferrat markizu. Astis pralaimėjo Kasano mūšį 1274 m., bet nugalėjo Karolį 1275 m. gruodžio 12 d. Rokavionės mūšyje ir užbaigė Anžu užkariavimus Pjemonte. Po to, kai buvo nugalėtas Viljamas VII amžiaus pabaigoje, Astis tapo galingiausiu Pjemonto miestu. Tačiau vidinė nesantaika dėl prekybos ir bankininkystės kontrolės draskė miestą. Viena iš frakcijų, vadovaujama bankininkų Solaro šeimos atidavė miestą 1314 m. Robertui Neapoliečiui. Respublika nustojo egzistuori. 1339 m. gibelinai išvijo Solaro šeimą iš miesto. 1342 m. Solarai grįžo su Milano Viskončių parama. Viskončiai pastatė tvirtovę ir antrą sieną ginti išsiplėtusį miestą. 1345 m. Gamenarijo mūšyje Asčio gibelinai padedami Montferrat išvijo Neapolio karius. Montferrat markizas Jonas valdė Astį iki 1372 m., o vėliau pasidavė Viskončiams, kurie atidavė miestą Orleano kunigaikščiui.
Neskaitant trumpų Viskončių, Montferrat ir Sforcų valdymų, Astis priklausė Valua ir greitai atiteko Prancūzijos karaliui. Situacija pasikeitė XVI a. pradžioje karuose tarp Prancūzijos karaliaus Pranciškaus I ir imperatoriaus Karolio V. 1526 m. miestą nesėkmingai apgulė Karolio samdiniai. Kambrų sutartis atidavė Astį imperatoriui, kuris jė perleido Karoliui de Lanojui, po kurio mirties miestas tapo Beatričės Portugalės kraičiu. Ji ištekėjo už Karolio III Savojiečio.
Astis tapo viena iš tvirtovių vėlesniuose Savojos karuose. Kai jį apgulė ispanai 1616 m., miestą gynė pats kunigaikštis Karolis Emanuelis. 1630–1631 m. miestą nusiaubė maras. Vėliau miestą užėmė ispanai, bet 1643 m. Savoja atgavo Astį. 1650 m. ispanai nesėkmingai apgulė Astį. Per Ispanijos įpėdinystės karą 1703 m. Prancūzija užėmė miestą, kurį Savoja atgavo 1705 m. Prancūzų kariai vieneriems metams užėmė miestą 1745 m.
1797 m. Astis nepatenkintas karais ir skurdu sukilo prieš Savoją. Liepos 28 d. buvo paskelbta Asčio respublika. Tačiau ji buvo panaikinta po dviejų dienų. Revoliucionierių vadams įvykdytos mirties bausmės. Kitais metais savojiečius išvijo generolo Montrichard vadovaujami prancūzai, užėmę Pjemontą. Išvyti prancūzai grįžo po Marengo mūšio 1800 m. prie Alesandrijos. Napoleonas lankėsi Astyje 1805 m., bet buvo sutiktas šaltai. Miestas tapo |Morengo departamento dalimi. Sugrįžus savojiečiams, jie valdė iki 1861 m., kai Italija buvo suvienyta.
Visgirdai (Kelmė)
Visgirdai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Vaiguvos.
Edvardas Borisovas
Edvardas Borisovas (1964 m. rugpjūčio 30 d. Maskvoje) – lietuvių diplomatas, Lietuvos ambasadorius Lenkijoje (nuo 2018 m.).
Biografija
1982 m. baigė Tauragės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1989 m. – žurnalistikos specialybę Vilniaus universiteto Istorijos fakultete.
1989–1990 m. dirbo LTSR Užsienio reikalų ministerijos Spaudos skyriuje I sekretoriumi, 1990–1991 m. – Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerijos Regionų skyriaus I sekretoriumi.
1991 m. kurį laiką buvo Lietuvos užsienio reikalų ministro atstovas Lenkijos Respublikoje. 1991–1992 m. vadovavo URM Rytų ir Vidurio Europos šalių skyriui.
1992 m. buvo Lietuvos laikinasis reikalų patikėtinis Čekijos ir Slovakijos Federacinėje Respublikoje, 1993–1994 m. – laikinasis reikalų patikėtinis Čekijos Respublikoje ir Slovakijos Respublikoje.
1994–1998 m. vadovavo URM Valstybinio diplomatinio protokolo tarnybai. 1998–2001 m. buvo Lietuvos nuolatinės misijos prie JT biuro Ženevoje ministras patarėjas. 2001–2002 m. dirbo URM Regioninio bendradarbiavimo grupės vadovu. 2002–2004 m. – URM ambasadorius ypatingiems pavedimams Baltijos jūros regiono bendradarbiavimo klausimais.
2004–2005 m. buvo Lietuvos Generalinis konsulas Sankt Peterburge (Rusija). 2005–2009 m. – Lietuvos nuolatinis atstovas prie JT biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje.
2009 - 2015 m. E.Borisovas dirbo Stokholme, buvo Baltijos jūros valstybių Tarybos (The Council of the Baltic Sea States) Generalinio direktoriaus pavaduotojas. . 2015-2018 m. vadovavo URM Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamentui.
Nuo 2018 m. lapkričio 19 d. - Lietuvos ambasadorius Lenkijos Respublikoje.
Čačiai
Čačiai arba kajapai – indėnų tauta, gyvenanti šiaurės vakarų Ekvadore, Esmeraldaso provincijos šiaurės miškuose. Kalba čačių kalba (Cha ' palaachi), priklausančia barbakoa kalbų šeimai.
Heurelho Gomes
Heurelijo Gomešas (g. 1981 m. vasario 15 d.) – Brazilijos futbolininkas (vartininkas), žaidžiantis Tottenham Hotspur klube. Gomešas yra rezervinis Brazilijos futbolo rinktinėje. Su rinktine laimėjo FIFA konfederacijų taurę 2005-aisiais ir 2009-aisiais.
Čačiai
Dauguma čačių dabar yra krikščionys.
Holgino provincija
Holgino provincija  – provincija rytų Kuboje, šiaurinėje salos pakrantėje. Ribojasi su Granmos, Kubos Santjago ir Gvantanamo provincijomis pietuose bei Las Tunaso provincija vakaruose. Administracinis centras – Holginas.
Kalviai (Molėtai)
Istorija
1654 m. minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. 1707 m. Skiemonių bažnyčios krikšto metrikų knygoje užrašyta de Kalwele. Kaime vyravo Matulionių (Matelionių) ir Žygelių (Žigelių) pavardės.
Holgino provincija
Geografija
Pietiniu pakraščiu driekiasi miškingi ir drėgni Siera Kristalio kalnai, įtraukti į tokio paties pavadinimo nacionalinį parką. Taip pat yra dalis Aleksandro Humbolto nacionalinio parko. Šiaurės vakaruose būdingos lygumos. Į Holgino provinciją įsiterpia Nipės įlanka, kurioje yra Saetijos sala.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 14 savivaldybių:
Stereoskopija
thumbStereoskopija tai vaizdinės medžiagos atvaizdavimo būdas suteikiant jai realų trimatiškumo (3D) ir gylio įspūdį. Šis efektas pasiekiamas kiekvienai akiai pateikiant skirtingą paveiksliuką, kur kiekviename paveiksliuke atvaizduotas tas pats objektas tik pasuktas kiek kitu kampu.
Atsiradimo istorija
Stereoskopiją išrado Čarlis Vytstounas (Charles Wheatstone) 1838 m.
Atvaizdavimo būdai
Yre keli stereoskopinių paveiksliukų atvaizdavimo ir žiūrėjimo būdai:
Kaip žiūrėti
Pasitelkiant pagalbines priemones, t. y. akinius, žiūrint stereoskopinius paveiksliukus jokių papildomų pastangų nereikia, tačiau žiūrint į du paveiksliukus, be jokių priemonių reikia priversti, kad kiekviena akis žiūrėtų į skirtingą paveiksliuką atskirai.
Yra du tokio žiūrėjimo būdai, kai žiūrima tiesiai į tolį ir tada kiekviena akis mato skirtingą paveiksliuką, toks būdas vadinamas paraleliniu arba kai žiūrima sukryžiavus akis ir kairė akis mato dešinį paveiksliuką, o dešinė kairįjį.
Fotografavimas
Stereoskopinėms nuotraukoms fotografuoti naudojami stereoskopai, tačiau tokias nuotraukas galima padaryti ir paprastu fotoaparatu, tik su stereoskopu galima pasiekti didesnio tikslumo.
Stereoskopas yra panašus į paprastą fotoaparatą, tik vietoj vieno objektyvo turi du, kurie fotografavimo metu iš karto sukuria dvi fotografijas to paties objekto, tik kiek skirtingu kampu.
Norint nufotografuoti stereoskopinę nuotrauką naudojantis paprastu fotoaparatu reikia objektyvą nutaikyti į norimą nufotografuoti objektą ir jį nufotografavus, padaryti dar vieną nuotrauką tik objektyvą perkeliant kiek kairiau. Toks fotografavimo būtas tinkamas fotografuojant tolimus objektus.
Patrankų kiemas
Patrankų kiemas - artilerijos pabūklų liejimo dirbtuvės senovės Rusijoje.
Maskvoje Patrankų kiemas atsirado XV a. pabaigoje vietoj Patrankų trobos (kurią pirmąsyk paminėta šaltiniuose 1475 m.).
Nuo XVI a. vidurio Patrankų kiemas buvo valstybinė manufaktūra su lydymo krosnimis, kalvėmis, liejyklomis ir kt. Nuo XVII a. vidurio patrankų kiemo kalvių kūjus varė vanduo.
Patrankų kieme dirbo 400-500 meistrų, pameistrių ir mokinių (patrankininkai, liejikai, kalviai ir kt, viso 32 specialybės).
Kieme liejo patrankas (lygiavamzdes, užtaisomas per laibgalį ar drūtgalį) ir varpus.
XVIII a. Maskvos Patrankų kiemo svarba sumažėjo, nes kituose Rusijos miestuose buvo įkurtos nauji patrankų kiemai ir kitokios karinės gamyklos. XVI-XVII a. patrankų kiemai buvo ir kituose miestuose (Ustiuge, Vologdoje, Novgorode, Pskove ir kitur. XVIII a. pabaigoje Maskvos patrankų kiemas tapo ginklų, šaudmenų ir vėliavų saugykla. 1802-1803 m. Maskvos Patrankų kiemas buvo panaikintas, o statiniai - nugriauti.
Beržėnų dvaras
Beržėnų dvaras – dvaras, buvęs Beržėnuose. Dvaro rūmai statyti XIX a. antrojoje pusėje, neogotikinio stiliaus. Įrengtas parkas ir tvenkinys.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Dvaras 2015 m. Nuo XVII a. priklausė Šemetoms. 1636 m. valdą pirko Korfai, iš kurių XVIII a. antrojoje pusėje ją perpirko Gorskiai. XIX a. pradžioje kaip Stanislavos Gorskytės kraitis atiteko grafui Adolfui Čapskiui. XIX a. dvaras priklausė Čapskiams. Dvaro rūmai pastatyti apie 1840 m., rekonstruoti 1885–1887 m. pagal architekto K. Lorenco projektą.
1926 m. dvaras išparceliuotas Čapskiams paliekant 80 ha. II pasaulinio karo metais rūmai apgriauti, vėliau restauruoti. Dabar tai privati valda.
Išlikusi dvarininkų laidojimo koplyčia.
Kopūstėlių akmuo
Kopūstėlių akmuo – geologinis gamtos paminklas, stūksantis Ukmergės rajone, Žemaitkiemio seniūnijoje, šalia Kopūstėlių kaimo. Savivaldybės saugomas gamtos paveldo objektas. 1989 m. akmuo paskelbtas vietinės reikšmės gamtos paminklu, 2010 m. įtrauktas į Saugomų teritorijų kadastrą (registro Nr.0310100010146).
Pasiekiamas iš kelio, ties tiltu per Šventosios upę, jos kairiajame krante pasukus į žvyrkelį mišku pietų kryptimi (į Ukmergės pusę). Akmuo guli miške apie 50 m nuo kelio, neprivažiavus apie 200 m posūkio, vedančio į Kopūstėlius, įsikūrusius įkalnėje.
Riedulys sovietmečiu buvo melioratorių iškastas gretimame lauke ir nuvilktas į pamiškę. Šiuo metu dirbamo lauko nelikę, bujoja miško jaunuolynas. Prie akmens pastatyta medinė nuoroda su įskaitoma informacija apie jo duomenis. Šalia guli keli kiti mažesni akmenys. Riedulys netaisyklingos formos, beveik visu ūgiu iškilęs virš miško paklotės.
Riedulio duomenys:
Dragon Ball Z: The History of Trunks
Dragon Ball Z: The History of Trunks  – speciali anime serialo „Dragon Ball Z“ serija, paremta „Dragon Ball“ manga motyvais. Japonijoje serija eteryje pasirodė 1993 m. vasario 24 d. Serijoje vaizduojama alternatyvi ateitis, kurioje Gokas miršta nuo virusinės ligos, o paauglys Tranksas, likęs vienintelis gyvas Z kovotojas, iš visų jėgų stengiasi įveikti Žemėje siautėjančius kiborgus.
Siužetas
Po kovos su Fryzu grįžęs atgal į žemę Son Gokas suserga ir miršta nuo virusinės širdies ligos. Bet tai ne vienintelė bloga žinia – du Raudonojo Kaspino armijos siaubūnai kiborgai naikina Žemės gyventojus ir miestus.
Visi, bandę juos sustabdyti, mirė – Pikolas, Vedžitas, Tienšinhanas, Jamčis ir Krilinas žuvo siaubingame mūšyje. Teliko tik vienas Z komandos kovotojas – Son Gohanas. Trylikametis Tranksas slepiasi su savo mama Bulma suniokotame mieste. Dėl dažnų kiborgų puolimų, jis nutaria mokytis kautis padedamas Son Gohano.
Šiek tiek pasitreniravęs jis su Gohanu skuba į pagalbą žmonėms atrakcionų parke, kurį buvo užpuolę kiborgai. Bet Tranksui patekus į bėdą, jo gelbėti skubėjęs Gohanas netenka kairės rankos. Tranksas pradeda mokytis pavirsti super sajanu, bet jam nepavyksta nes jis neturi tinkamos motyvacijos.
Kito užpuolimo metu Gohanas neleidžia Tranksui vykti kartu, todėl jis Tranksui vožia per sprandą ir pastarasis netenka sąmonės. Mūšio metu Gohanas miršta. Vėliau atsipeikėjęs Tranksas randa jo kūną ir dėl savo geriausio draugo mirties Tranksas virsta super sajanu.
Po ketverių metų super sajanas Tranksas bando sutramdyti kiborgus, bet pats vos nežūva. Pagijęs jis paklauso savo mamos ir vyksta su laiko mašina į praeitį duoti Son Gokui priešnuodžių nuo širdies viruso ir įspėti apie kiborgus.
Kvaklė
Kvaklė – įrankis skirtas šamų žvejybai. Rusai save vadina šio įrankio ir kartu žvejybos būdo išradėjais. Tačiau kvaklės pagalba šamus seniai vilioja ukrainiečiai, baltarusiai, latviai, lietuviai, lenkai, bulgarai, vengrai, slovakai. Paskutiniu metu naudodami šį įrankį šamus gaudo ir Vokietijos, Prancūzijos bei kitų Vakarų Europos šalių žvejai mėgėjai.
Konstrukcija
Lietuvoje šamus su kvakle gaudydavo ten, kur ežeruose ar upėse gyvendavo šios žuvys. Lietuviška kvaklė ypatinga tuo, jog ji buvo gaminama iš karvės rago. Rusijoje ir Ukrainoje kvaklės daromos iš medžio. Dažniausiai tam naudojama vyšnios, obels, retesniais atvejais lazdyno, klevo arba uosio mediena. Buvusioje Tarybų Sąjungoje išpopuliarėjo dviejų žvejų mėgėjų sukonstruotos kvaklės. Pirmosios autorius yra iš Ukrainos kilęs G. Atanovas. Šio žvejo sugalvota kvaklė yra padaryta iš atskirų dalių. Ją sudaro medvarščiais, vinimis ar medžiui skirtais klijais sujungtos trys atskiros dalys: rankena, „peilis“ ir jo apačioje esantis skrituliukas. G. Serovo kvaklės konstrukcija panaši į G. Antanovo. Skirtumas toks, kad ji yra vientisa ir gaminama iš metalo arba plastiko.
Gaudymo technika
Šamai ežeruose ir upėse su kvaklėmis viliojami tik iš valties. Laikydamas kvaklę už rankenos žvejys ja smūgiuoja į vandenį 3 – 4 kartus. Po to daro pauzę. Priklausomai nuo žuvies aktyvumo ji trunka nuo kelių sekundžių iki minutės. Tekančio vandens telkiniuose žvejys mėgėjas su kvakle smūgiuoja panašiai kaip ir žvejodamas ežere. Skirtumas tik tas, kad pauzės retesnės. Ichtiologai iki šiol nesutaria kas priverčia šamus pakilti prie garso šaltinio ir griebti žvejo į atitinkamą gylį nuleistą masalą. Šiuo būdu šamai gaudomi tik esant ramiam orui ir gegužės – birželio mėnesiais.
Anksčiau Lietuvos šamų gaudytojai iš karvės rago padarytos kvaklės viršutinėje dalyje išgręždavo skylę ir per ją perverdavo virvutę. Prie jos buvo tvirtinamas svarelis ir, dažniausiai, kalvio kaldintas kabliukas. Likusi laisva virvutės dalis būdavo vyniojama ant lanktelio. Užkibus šamui žvejys mesdavo ragą į vandenį ir paėmęs į rankas lanktelį vargindavo jį. Dabar su kvaklėmis šamus viliojantys žvejai mėgėjai naudoja trumpas meškeres skirtas jūrinei žvejybai ir multiplikatorines rites.
Rekomendacijos
Pradedančių žvejų klaida tokia, kad gaudydami šamus jie masalą nuleidžia ant dugno. Gaudant su kvakle rekomenduojama masalą laikyti viduriniuose vandens sluoksniuose. Jei pasirinktoje žūklės vietoje gylis siekia 9 m., masalas nuo vandens paviršiaus nuleidžiamas ne giliau kaip 5 m. Žvejojant šamus rekomenduojama naudoti ne plonesnį kaip 0,45 mm valą. Kabliukai parenkami pagal masalo dydį. Gaudant šamus masalui naudojami vėžiai, varlės, naktiniai sliekai, kurkliai, gyvos žuvelės. Prieš žvejybą patartina sureguliuoti ritės stabdžius, kad užkibęs šamas galėtų laisvai plaukti gilyn. Atsigulus jam ant dugno jie priveržiami ir pradedama žuvį varginti. Nuvargintą žuvį prisitraukus prie valties rekomenduojama sugriebti už apatinio žandikaulio arba už žiaunų. Geriausia tai daryti apsimovus pirštines.
Desagvaderas
Desagvaderas reiškia:
Georgina Abela
200px|miniatiūra|Georgina Abela ir Paul Giordimaina 1991 m.
Georgina Abela (g. 1959 m.) – Maltos dainininkė ir dainų autorė. Ji ištekėjusi už kompozitoriaus Paul Abela.
Georgina keturis kartus pasirodė „Eurovizijos“ dainų konkurse: 1991 metais, duetu su Paul Giordimaina atlikę lyrinę dainą „Coud it Be“, užėmė 6 vietą. 1992 m. ji buvo Maltos atstovės Mary Spiteri dainos „Little Child“ kompozitorė. 1996-ųjų konkurse Georgina pasirodė kaip dalyvės Miriam Christine pritariančioji dainininkė ir 2001 metais, kaip Fabrizio Faniello dainos „Another Summer Night“ kompozitorė.
Georgina dalyvavo Maltos atrankoje į „Euroviziją“ 1994–1999, 2004 ir 2009 metais.
Ilas (mitologija)
Graikų mitologijoje minimi 3 personažai Ilo vardu.
Dardano sūnus
Dardano sūnus, kuris mirė nesulaukęs palikuonių, jam mirus sosto įpėdiniu tapo jo brolis Erichtonijus.
Troso sūnus
Dardanijos karaliaus Troso sūnus ir samotrako Dardano provaikis, kurio vardu pavadinta Troja (Ilionas, ). Vėliau šis miestas tapo trojėnų pagrindiniu miestu ir imtas vadinti Troja. Ilas vedė Euridikę (Adrasto duktė) ir buvo Temistės (var. Temidės), Teleklėjos ir Loamedono iš Trojos, kuris tapo jo įpėdiniu, tėvas.
Pasak legendos Ilas dalyvavo varžybose kaimyninėje Frygijos karalystėje. Čia jis nugalėjo visus priešininkus ir už pergalę rungtyje gavo 50 jaunuolių ir mergelių. Pasitaręs su orakulu, karalius padavanojo Ilui karvę ir paparašė įkurti miestą ten, kur ji priguls. Ilas tai ir padarė.
Ilas meldėsi Dzeusui prašydamas ženklo ir pamatė iš dangaus krentantį Paladiumą (Atėnės statuūla), kuris nukrito prie jo palapinės, tačiau kai pažvelgė į atvaizdą buvo apakintas už nepagarbą dievams. Ilas atgavo regėjimą paaukojęs Atėnei.
Mermero sūnus
Mermero sūnus, Jasono ir Medėjos anūkas. Ilas gyveno Efiroje, tarp Elio ir Olimpijos. Odisėjoje jis priėmė Odisėją, tačiau kai Odisėjas paparašė nuodų savo strėlėms, Ilas atsisakė duoti, kadangi bijojo dievų keršto.
Parija II
Parija II – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 10 km nuo Ukmergės.
Teresė Birutė Burauskaitė
Biografija
1965 m. baigė Kauno politechnikos instituto Cheminės technologijos fakultetą. Dirbo Anykščių drenažo vamzdžių gamykloje, Raseinių plytinės gamybos viršininke, 1967–1979 m. mokslo tyrimų institute „Termoizoliacija“, 1979–1985 m. Respublikiniame statybos remonto, 1985–1991 m. Melioracijos statybos technologiniame treste.
1968 m. įsitraukė į besiplečiantį kraštotyros judėjimą, 1971 m. su Rimantu Matuliu įkūrė Liaudies dainų klubą prie Profesinių sąjungų rūmų (nuo 1988 m. „Raskila“). Dėl veiklos 1973 m., 1974 m., 1976 m. tardyta KGB. 1976–1984 m. leido nelegalių leidinį „Laisvės šauklys“, perspausdindavo „ Perpsektyvas“, daugino ir platino antisovietinę literatūrą; palaikė ryšius su rusų, estų disidentais. Pasirašė žmogaus teisių gynimo dokumentų.
1988–1991 m. Sąjūdžio komisijos stalinizmo nusikaltimams tirti narė. 1992–1997 m. Represijų Lietuvoje tyrimo centro prie Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto vadovė. 1997–2008 m. Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro Archyvinių vardynų skyriaus vadovė, Genocido ir rezistencijos tyrimo departamento direktoriaus pavaduotoja. 2000–2007 m. dirbo Liustracijos komisijoje. Nuo 2009 m. sausio mėn. iki 2020 m. liepos mėn. buvo Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro generalinė direktorė.
Šilinė (Jurbarkas)
Šilinė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, dešiniajame Nemuno krante. prie krašto kelių ir  sankryžos. Šilinės smuklė – XVIII a. architektūros paminklas, joje įsikūrusi Panemunių RP direkcija ir informacinis centras, senovinių žvejybos įrankių muziejus. Yra stovyklavietė „Medaus slėnis“. Į rytus, link Pilies I, veda pažintinis pėsčiųjų takas, yra Šilinės ąžuolynas.
Istorija
Šilinės smuklė anksčiau priklausė Kliučiko dvarui.
Katemu
thumb|left|150px|Katemaus komunos padėtis Valparaiso regione Katemu – miestas Valparaiso regione (Čilė), San Felipės de Akonkagvos provincijoje, Katemu komunos centras.
Miestas yra 73 km į šiaurės rytus nuo regiono centro Valparaiso ir 32 km į šiaurės vakarus nuo provincijos centro San Felipės.
Katemu komuna
Katemaus komuna ribojasi:
Demografija
Komunos plotas 362 km². 2006 m. gyventojų skaičius – 12931 gyv. (gyventojų tankis 35,72 žm./km²).
Pagal gyvenamą vietą (1992 m.):
Antanas Dėdelė
Antanas Alfredas Dėdelė (1896 m. balandžio 19 d. Kybeikiai, Kybartų valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1942 m. rugpjūčio 25 d. Sverdlovske, Rusija) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, poliglotas, diplomatas.
Juzefas Obrembskis
thumb|right|250px|Su Lenkijos prezidentu Bronisław Komorowski
Juzefas Obrembskis (1906 m. kovo 19 d. Novi Skaržine, Rusijos imperijoje – 2011 m. birželio 7 d. Maišiagaloje, Lietuvoje) – lenkų kilmės katalikų dvasininkas, prelatas, įvardijamas kaip Vilniaus krašto lenkakalbių gyventojų patriarchas.
Biografija
Gimė 1906 m. kovo 19 d. Novi Skaržine, netoli Lomžos, Justino Vincento ir Anos Kołaczkowski šeimoje. 1926 m. baigęs Mazovijos Ostruvo gimnaziją, persikėlė gyventi į Vilnių, kur įstojo į Vilniaus kunigų seminariją. Po metų (1927 m.) perėjo studijuoti į Vilniaus Stepono Batoro universiteto Teologijos fakultetą, kurį 1932 m. baigė. Tais pačiais metais birželio mėnesį buvo įšventintas į kunigus ir paskirtas dirbti į Turgelius.
Dirbdamas Turgelių parapijoje (iki 1950 m.), rūpinosi ne tik dvasiniu parapijiečių gyvenimu, taip pat pagyvenusiais kunigais, besislapstančiais nuo bolševikų. Daug parapijiečių išgelbėjo nuo tremties. Vokiečių okupacijos metu išgelbėjo keletą kaimų nuo visiško sunaikinimo, aprūpindavo belaisvius maistu.
Antanas Dėdelė
Biografija
Mokėsi Palangos progimnazijoje ir Marijampolės gimnazijoje, studijavo užsienyje.
Nuo 1919 m. dirbo Lietuvos spaudos biure, laikraščio „Lietuva“ redakcijoje. 1920–1922 m. Eltos sekretorius, 1922–1924 m. – Lietuvos pasiuntinybės Čekoslovakijoje sekretorius ir Eltos atstovas, 1924 m. liepos 10 d. – 1925 m. balandžio 2 d. dienraščio „Rytas“, vėliau „Klaipėdos žinios“ redaktorius. 1926–1927 m. dirbo agentūroje ELTA, 1927–1929 m. – Klaipėdos gubernatūros spaudos referentas, laikraščio „Lietuvos keleivis“ vyriausias redaktorius. Nuo 1931 m. laikraščio „Lietuvos aidas“ reporteris, redakcijos narys. 1935–1938 m. savaitraščio „Mūsų kraštas“ redaktorius, vėliau „Lietuvos aido“ techninis redaktorius.
Juzefas Obrembskis
Biografija
Ilgą laiką gestapas rinko informaciją apie kunigą J. Obrembskį, jo bendradarbiavimą su Armija Krajova bei kitą antinacistinę veiklą. Kai vieną dieną vokiečiai atvyko išvežti kunigą į Panerius, visi Turgelių parapijos žmonės puolė jo ginti: krisdavo vokiečiams po kojomis, maldaudami paleisti. Vietiniai AK vyrai buvo pasiruošę jėga išlaisvinti J. Obrembskį, bet jis to daryti neleido, bijodamas, kad Pirčiupių likimas neištiktų ir Turgelių. Iš viso gestapininkai buvo atvykę du kartus, bet abu kartus jį išgelbėjo vokiečių karininkas Eibergas. Jis, rizikuodamas gyvybe, įtikindavo vokiečių karininkus paleisti kunigą, laiduodamas už jį.
Pokario metais J. Obrembskis rūpinosi iš Sibiro sugrįžusiais kunigais. 1950 m. klebonas buvo paskirtas dirbti į Maišiagalos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapiją, kur tapo vicedekanu, nuo 1981 m. – monsinjoru.
Antanas Dėdelė
Biografija
Mokėjo 14 kalbų, vertėjavo A. Smetonai. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, buvo renkamas į jos valdybą.
Juzefas Obrembskis
Biografija
Už aktyvų ganytojo darbą yra apdovanotas Lenkijos prezidento ordinu „Polonia Restituta“ (1994), Auksiniu kryžiumi, „Už nuopelnus Lenkijai“ (1992). 1996 m. išleido atsiminimų knygą Żywot jak słońce („Gyvenimas kaip saulė“). Jam – seniausiam Lietuvos lenkui – 2008 m. Lenkijos Respublikos ambasadorius Lietuvoje, Janusz Skolimowski įteikė pirmąją Lenko kortą.
LVMH
LVMH Moët Hennessy • Louis Vuitton S.A. – didžiausia pasaulyje prabangos prekių grupė. Tai prancūzų valdoma bendrovė, kuriai priklauso apie 60 dukterinių įmonių, valdančių prestižinius prekės ženklus. Šios dukterinės bendrovės žymiu mastu valdomos savarankiškai. Ši grupė įsteigta susijungus Moët et Chandon šampano ir Hennessy konjako gamintojams. 1987 m. vėliau ši grupė susiliejo su Louis Vuitton mados namais ir tapo LVMH – prabangos prekių milžine. Grupės veikla susideda iš penkių skirtingų padalinių: vynai ir stiprieji gėrimai, mada bei odos gaminiai, kvepalai ir kosmetikos priemonės, laikrodžiai bei papuošalai ir rinktinė mažmeninė prekyba. LVMH grupės misija – atstovauti žymiausiems prekiniams ženklams „Art de Vivre“ visame pasaulyje.
Juzefas Obrembskis
Biografija
2001 m. gruodžio 19 d. už nuopelnus Lietuvai ir Vilniaus rajonui, Vilniaus rajono savivaldybės taryba suteikė kunigui prelatui Vilniaus rajono garbės piliečio vardą. 2006 m., minint monsinjoro 100-ąsias gimimo metines, buvo išleistas šiai progai skirtas leidinys Księga pamiątkowa na 100 rocznicę urodzin księdza prałata Józefa Obrębskiego. Puošniai išleistai knygai-albumui įvadinį žodį parašė tuometinis Lietuvos Respublikos Prezidentas Valdas Adamkus. 2007 m. Juzefo Obrembskio vardu pavadinta Maišiagalos kun. Juzefo Obrembskio vidurinė mokykla. Iki mirties monsinjoras buvo Maišiagalos parapijos Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčios kunigas emeritas.
Antanas Dėdelė
Biografija
1941 m. birželio 14 d. suimtas ir išsiųstas į TSRS NKVD pataisos darbų lagerį Sverdlovsko srityje (Sevurallagą). Sušaudytas kartu su vidaus reikalų ministru Z. Starkumi, vidaus reikalų ministru P. Aravičiumi, švietimo ministru K. Jokantu.
Skaistgirio herbas
Skaistgirio herbas – Skaistgirio miestelio ir seniūnijos heraldinis atributas.
Aprašas
Tamsiai žaliame skyde penki auksiniai uosio lapai, išdėstyti 3 viršutinėje eilėje, 2 apatinėje.
Herbas simbolizuoja kadaise Skaistgirio teritorijoje buvusią neįžengiamą girią.
Istorija
Herbo autorius grafikas Juozas Galkus. Herbas patvirtintas 2005 m. gegužės 10 d. Lietuvos Respublikos Prezidento [http://www3.lrs.lt/pls/inter3/dokpaieska.showdoc_l?p_id=255609 dekretu Nr. 295] patvirtintas Skaistgirio herbas.
Lietuvos laisvės sąjunga
Lietuvos laisvės sąjunga, LLS – Lietuvos politinė partija, veikusi 1992-2011 m.
Veikla
1995 m. V. Šustauskas išrinktas Kauno miesto savivaldybės tarybos nariu, po 2000 m. savivaldybių rinkimų išrinktas Kauno miesto savivaldybės meru, o rudenį tapo Seimo nariu. Kitas partijos lyderis Saulius Oželis išrinktas Tauragės rajono savivaldybės tarybos nariu.
Paveisininkai
Paveisininkai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, prie Veisiejo ežero rytinio pakraščio (šiaurinė dalis). Yra medinė Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia (nuo 1938 m.), kapinaitės, stūkso Paveisininkų piliakalnis. Ateina kelias nuo Semoškų.
Istorija
Tarpukariu veikė Paveisininkų pradinė mokykla.
Piliakalnis
Beveik iš visų pusių ežero apjuostoje kalvoje stūkso senas jotvingių piliakalnis. Jotvingiai – viena iš baltų genčių, gyvenusi šioje teritorijoje iki XIII a. 1962 m. archeologai piliakalnio aikštelėje ir po pylimu rado jotvingiams būdingų kapų. Jie mirusius degindavo, palaikus laidodavo dėžėse, sukrautose iš akmenų. Tai vadinamieji krūsniniai kapai. Paveisininkai – vieni iš jotvingių centrų, buvo sunaikinti kryžiuočių 1278–1283 m. tik XV a. jotvingių žemėse, vadinamojoje Užnemunėje, gausiau apsigyveno lietuviai, kurie asimiliavo kai kur dar išlikusius jotvingius. Dabar šiame krašte išliko tik jotvingių piliakalnis.
Jonas Juozas Burba
Jonas Juozas Burba (1907 m. vasario 1 d. Skuodas – 1952 m. balandžio 26 d. Krasnozerskoje, Novosibirsko sritis, 1990 m. gegužės 20 d. perlaidotas Panevėžio kapinėse) – Lietuvos grafikas.
Biografija
1923–1926 m. mokėsi Kauno meno mokykloje. 1929–1933 m. studijavo dailės akademijose Drezdene, Leipcige; tobulinosi Ciuriche. 1935–1936 m. Valstybės saugumo departamento muziejaus ir archyvo vedėjas. 1936–1940 m. dirbo Susisiekimo ministerijoje. Dėstė Kauno prekybos mokykloje, vadovavo bendrovei „Jonas J. Burba: Grafika, reklama, spauda“. 1941 m. ištremtas į Altajaus kraštą.