cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tarptautinė Amerikos mokykla Vilniuje
Mokymo programa
Mokoma anglų kalba pagal Amerikos ugdymo programas. Lietuvių, kaip gimtoji kalba, dėstoma penkis kartus per savaitę pagal lietuviškų vadovėlių programą. Moksleiviai priimami į 1-12 klases, 2-5 metų vaikai – į darželio ir parengiamąją grupes. Mokyklos tikslas – sudaryti sąlygas į Lietuvą atvykusių diplomatų, verslininkų ir nuolat Lietuvoje gyvenančių šeimų vaikams mokytis anglų kalba pagal Lietuvoje ir užsienyje pripažįstamą formaliojo ugdymo programą.
TAMV – vienintelė mokykla Baltijos šalyse, turinti dvejopą tarptautinę akreditaciją: kviečia mokytis pagal amerikietišką bei tarptautinę formaliojo ugdymo programą. Akredituota Pasaulio Tarptautinio Bakalaureato (TB) mokykla, kurioje nuo 2013–2014 mokslo metų 11-12 klasių moksleiviai taip pat gali mokytis pagal IB Diplomo programą.
Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija ją pripažįsta kaip atitinkančią šalies švietimo strategiją ir standartus. Įstaiga traktuojama kaip užsienio mokykla Lietuvoje, todėl jos auklėtiniai į šalies aukštąsias mokyklas stoja kaip bet kuris kitas užsienietis.
Mokykla priklauso tarptautinių mokyklų Rytų ir Centrinėje Europoje asociacijai CEESA (Central and Eastern European Schools Association).
Istorija
TAMV – pirmoji tarptautinė mokykla, įkurta Vilniuje 1993 m.
2011 m. mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą – ją baigė aštuoni jaunuoliai: 3 lietuviai, austras, amerikietis, JAV lietuvis, vengrė ir graikė. 2012 m. mokyklą lankė daugiau nei 190 vaikų. Daugiau nei pusė jų – lietuviai. Kiti vaikai iš 20 pasaulio šalių: Pietų Korėjos, JAV, Čekijos, Estijos, Indijos, Skandinavijos valstybių ir kt.
Mokyklą išlaiko tėvai, mokantys už savo vaikų mokslą. Be to, mokyklą remia JAV Tarptautinių mokyklų biuras (Office of Overseas Schools). Yra įsteigtas stipendijų fondas gabiems, gerai anglų kalbą įvaldžiusiems 3–12 klasių moksleiviams, kurių tėvai gali pagrįsti finansinį poreikį.
Rubikių hidrografinis draustinis
Rubikių hidrografinis draustinis – saugoma gamtos teritorija Lietuvoje, Anykščių rajone, 11 km į rytus nuo Anykščių, Anykščių regioniniame parke. Apima Rubikių, Dusyno, Limino, Mūšėjaus ežerus, jų vaizdingus krantus ir apyežeres, salas.
Draustinyje miškų nedaug. Didžiojoje Rubikių ežero saloje auga drebulinis-lazdyninis uosynas, o daubose – nedideli juodalksnynai ir baltalksnynai. Draustinio plote randami reti augalai: mėlynasis palemonas, paprastasis raudonėlis, plaukuotoji jonažolė, daugiažiedė baltašaknė ir kt.
Įkurtas 1960 m. kaip kraštovaizdžio (landšaftinis) draustinis. Nuo 1998 m. – hidrografinis draustinis.
Sausininkai
Sausininkai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Bartninkų, prie Širvintos ir jos intako Dotamo. Greta telkšo mažas Sausininkų ežeras. Praeina kelias. Kaimo galuose yra dvejos senosios kapinės.
Rusai ateina! Rusai ateina!
'''Rusai ateina! Rusai ateina!'''  – 1966 m. JAV sukurtas filmas, pašiepiantis Šaltojo karo nuotaikas, baimes ir išankstinį žmonių nusistatymą kitos šalies atžvilgiu.
Inugamis
dešinėje|miniatiūra|Inugamis (iš Savaki Suuši iliustracijų rinkinio [[Hyakkai Zukan|Hyakkai-Zukan).]] Inugamis (, pažodž. „dievas-šuo“) – japonų mitologinių būtybių klasė, priskiriama dvasioms, žinomoms kaip Kami. Paprastai jie sukuriami Onmijodži ritualo metu.
Japonų tautosaka Inugamį apibūdina kaip zoomorfinę ar antropomorfinę, į šunį panašią būtybę, dažnai primenančią vilkolakius. Tikima, kad Inugamis valdo itin stiprią juodąją magiją.
Rusai ateina! Rusai ateina!
Siužetas
Sovietų povandeninis laivas nukrypsta nuo kurso ir užplaukia ant seklumos prie Glosterio salos Masačiusetse. Grupė iš 9 jūreivių patraukia į salą, ieškodami lyno, kad galėtų nutempti laivą, kol jų nesusekė amerikiečių kariuomenė. Nors ir bando maskuotis, gyventojai netrukus supranta susidūrę su rusais ir saloje kyla panika, kad prasidėjo priešų invazija…
Inugamis
Tautosakoje
Japonų tautosakoje tikima, kad Inugamis iškviečiamas sudėtingu ir žiauriu ritualu. Ritualo metu paprastas naminis šuo įkasamas į žemę, virš žemės paliekamas tik jo kaklas. Netoliese, tačiau šuniui nepasiekiamu atstumu, padedamas dubuo su vandeniu. Po poros dienų, kuomet šuo yra arti išsekimo ribos, jo galva turi būti atskiriama nuo kūno ir palaidojama po judria gatve. Praėjus kuriam laikui, šuns kūnas ir galva turi būti perkelti į tam tikslui paruoštą šventyklą. Tokiu būdu iššaukiamas Inugamis.
Panašiai kaip ir Šikigamis, Inugamis yra atsakingas už nusikalstamas veikas, kaip, žmogžudystės, pagrobimai ar sužalojimai. Jei iššaukiantis Inugamį asmuo yra gerai apmokytas, Inugamio pagalba jis gali ir užvaldyti bei manipuliuoti aukomis. Dažnai užvaldyta auka ima elgtis kaip beprotis ar net bando nusižudyti. Tuo pačiu teigiama, kad Inugamis ir pats turi stiprias galias iškviesti kitas būtybes. Pasakojama, kad dažnai Inugamio iššaukiantys asmenys tampa apakinti aklo keršto, taip prarasdami Inugamio kontrolę ir patys tapdami Inugamio aukomis.
Šeimos, laikančios Inugamį savo namuose, žinomos kaip Inugami-mochi (pažožd. „tie, kurie turi dievą-šunį“). Įprasta, kad tokių šeimų atstovai tuokiasi su kitais Inugami-mochi.
Saušilis (Plungė)
Saušilis – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Žarėnų. Pietinė kaimo dalis priklauso Telšių rajonui.
Mano geriausias priešas
Turinys
Achilas De Belis jau 25 metai vedęs turtingą paveldėtoją Džidžolą ir sėkmingai tvarkosi šeimos viešbutyje. Jis atleidžia chroniška depresija sergančią kambarinę Aną Ritą, apkaltinęs ją kompiuterio vagyste. Šios sūnus, 24 metų Orfėjas, dirbantis padavėju, nesėkmingai bando grąžinti motinai darbą, o galiausiai nusprendžia atkeršyti Achilui jį sužlugdydamas.
Orfėjas seka Achilą ir nufotografuoja jį kartu su svaine Ramona, o vėliau nuotraukomis juos abu šantažuoja. Tą pačią dieną jis susipažįsta su Cecilija, kurią įsimyli net neįtardamas, kad tai Achilo duktė. Tiesa paaiškėja, kai santuokos jubiliejaus vakarėlyje pasirodęs Orfėjas svečiams išdalina kompromituojančias Achilo ir Ramonos nuotraukas. Achilas išvaromas iš namų, šeimos, o Cecilija, pasibaisėjusi tiek tėvo neištikimybe, tiek Orfėjo elgesiu, dingsta.
Kuomet Ana Rita prisipažįsta sūnui iš tiesų pavogusi kompiuterį, jis bando atsiprašyti Achilo. Galiausiai abu vyrai suvienija jėgas, mėgindami rasti dingusią Ceciliją.
Vinterio dėsnis
Vinterio dėsnis – baltų ir slavų kalbų fonetikos ypatybė, kurios dėsningumus 1978 m. savo straipsnyje aprašė vokiečių kalbininkas Verneris Vinteris. Šis dėsnis teigia, kad indoeuropiečių prokalbės (ide.) trumpieji balsiai */e/, */o/ (> baltų prok. */a/), */a/ < */h₂e/ ( > slavų prok. */o/), */i/  ir */u/ prieš neaspiruotus skardžiuosius sprogstamuosius priebalsius pailgėjo ir įgijo kylančią akūtinę priegaidę.
R. Sukac manymu, Vinterio dėsnis galioja dar ir albanų kalboje.
Veikimo atvejai
Vinterio dėsnis atsiskleidžia, sakykime, šiuose pavyzdžiuose:
Kadangi prieš ide. paprastuosius */b/, */d/, */g/, */gʷ/ Vinterio dėsnis veikė, o prieš aspiruotuosius */bʰ/, */dʰ/, */gʰ/, */gʷʰ/ – ne, daroma prielaida, kad baltų ir slavų prokalbėse šis dėsnis ėmė galioti tada, kai ide. */bʰ/, */dʰ/, */gʰ/, */gʷʰ/ jose dar nebuvo sutapę su paprastaisiais skardžiaisiais sprogstamaisiais */b/, */d/, */g/.
Pradinė Vinterio dėsnio formuluotė buvo tokia, kad balsiai prieš ide. neaspiruotuosius skardžiuosius sprogstamuosius priebalsius reguliariai ilgėja bet kokioje padėtyje. Nors gana daug pavyzdžių šią formuluotę patvirtina, vis dėlto yra didelis skaičius jos neatitinkančių atvejų: pavyzdžiui, 'kaugė' < ide. *stógos, 'vanduo' < ide. wódr̥. 1994 m. kroatų kalbininkas Rankas Matasovičius pasiūlė Vinterio dėsnio pataisas, pagal kurias jis galioja tik uždaruosiuose skiemenyse. R. Matasovičiaus papildytas Vinterio dėsnis buvo taikomas 1998–2001 m. išleistame indoeuropiečių prokalbės veiksmažodžių žodyne. Kitus Vinterio dėsnį ribojančius atvejus nagrinėjo F. Kortlandt, N. Shintani, J. Rasmussen, V. Dybo ir Holst.
2001 m. Copa América
'''2001 m. Copa América''' – Copa América turnyras, 2001 m. liepos 11-29 d. vykęs Kolumbijoje. Turnyre dalyvavo 12 komandų: 9 CONMEBOL narės bei trys kviestinės komandos iš CONCACAF zonos (Meksika, Hondūras ir Kosta Rika).
Dėl saugumo sumetimų čempionatas Kolumbijoje pradžioje atšauktas, jį pasisiūlė surengti Venesuela. Tačiau vėliau CONMEBOL vadovybė priėmė sprendimą rengti turnyrą Kolumbijoje. Motyvuodamos žaidėjų saugumu dalyvauti atsisakė Argentinos ir Kanados rinktinės. Jų vietoje pakviestos Kosta Rika ir Hondūras. Čempionais tapo šeimininkai kolumbiečiai, finale nugalėję meksikiečius.
Stadionai
Čempionato varžybos vyko 7 Kolumbijos stadionuose.
James Buchanan
Džeimsas Bukananas (, 1791 m. balandžio 23 d. – 1868 m. birželio 1 d.) buvo 15-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas, dirbęs šiose pareigose nuo 1857 m. iki 1861 m. Jis buvo paskutinis JAV prezidentas gimęs 18-ajame amžiuje.
Prezidento pareigose
1856 m. atstovaudamas demokratų partiją buvo išrinktas JAV prezidentu. Iki šių dienų, Bukananas yra vienintelis prezidentas iš Pensilvanijos valstijos ir vienintelis iš prezidentų, visą gyvenimą buvęs viengungiu. Kaip ir jo pirmtakas prezidentas Franklinas Pyrsas, Bukananas buvo iš šiaurės, tačiau prijautė pietinėms (vergvaldinėms) valstijoms. Jis taip pat kovojo su Styvenu Duglasu dėl įtakos JAV demokratų partijoje. Populiarus ir patyręs politikas stengėsi išlaikyti taiką tarp šiaurės ir pietų, tačiau jo pastangos dar labiau sukiršino abi puses. JAV pilietinio karo pradžioje pietinėms valstijoms paskelbus apie atsiskyrimą, Bukananas laikėsi nuomonės, kad atsiskyrimas yra nelegalus. Tačiau ir bandymą karinėmis priemonėmis atsiskyrimą sustabdyti jis laikė nelegaliu. Taigi, prezidentas nieko nedarė. Iki jam paliekant prezidento pareigas, Bukananas prarado populiarumą, o JAV demokratų partija suskilo į dvi stovyklas. Bukanano nesugebėjimas suvaldyti prieš JAV pilietinį karą susidariusios krizės lėmė tai, kad istorikai jį laiko vienu iš blogiausių JAV prezidentų.
Deklaruotinų daiktų nėra
Deklaruotinų daiktų nėra  – 2010 m. sukurta komedija.
Turinys
Rubenas – belgas muitininkas, nekenčiantis prancūzų ir kiekviena proga besistengiantis juos pažeminti. Matijas – jo oponentas prancūzas, dirbantis kitoje sienos pusėje ir su kolegomis laikantis Rubeną kvailiu. Dar daugiau, Matijas jau metai paslapčia susitikinėja su Rubeno seserimi Luiza, tačiau, žinodamas šios šeimą ir jos nuostatas prancūzų atžvilgiu, bijo demonstruoti savo jausmus.
1993-ųjų sausio 1-ąją naikinamos sienos tarp Europos valstybių ir muitininkai priversti keisti darbo metodus. Vienas jų: mobilūs muitinės ekipažai, sudaryti iš abiejų šalių pareigūnų. Kuomet sudaromas pirmasis toks ekipažas ir belgai į jį deleguoja Rubeną, Matijas pasisiūlo savanoriu, tikėdamasis su juo susidraugauti, pelnyti palankumą ir galiausiai pasakyti tiesą apie save ir Luizą.
Rozalija Šor
Rozalija Šor (1894 m. birželio 24 d. Kaune – 1939 m. kovo 18 d. Maskvoje, TSRS) – TSRS lingvistė, literatūros istorikė.
Biografija
Gimė 1894 m. birželio 24 d. Kaune. 1913-1919 m. studijavo Maskvos aukštojoje moterų mokykloje. 1920-1921 m. studijavo lingvistiką Maskvos universitete. 1922-1929 m. dirbo kalbų ir literatūros institute. 1924-1929 m. Rytų tautų institute. 1928-1930 m. dirbo Baku universitete. 1930-1934 m. pedagogų kvalifikacijos kėlimo instituto vedėja. 1936 m. tapo lingvistikos mokslų daktare. Dalyvavo rengiant TSRS literatūros enciklopediją. Tyrinėjo vokiečių literatūrą ir Vakarų Europos bei JAV lingvistų darbus. Mirė 1939 m. kovo 18 d. Maskvoje, palaidota Novodevičės kapinėse.
Votson Leikas
Votson Leikas  – miestas šiaurės vakarų Kanadoje, trečiasis pagal dydį miestas Jukono teritorijoje. Įsikūręs netoli Lajardo upės, prie didelės plentų sankirtos (Aliaskos plento ir Roberto Kambelo plento). Plėtojama miškų kirtimo ir medienos apdirbimo pramonė.
Istorija
Miestas įkurtas 1939 m., kai šalies vyriausybė nusprendė įkurti eilę oro uostų šiaurinėse teritorijose.
Kreuso kyšulys
Kreuso kyšulys patenka į Kadakeso savivaldybę, yra netoli Salvadoro Dali gimtinės Figereso. Dailininkas dažnai lankydavosi Port Ljigato pajūrio kaimelyje. Kita didesnė gyvenvietė – El Port de la Selva. Pusiasalyje yra senovinis (IX–XI a.) benediktinų Rodos Šv. Petro vienuolynas. 1998 m. Kreuso kyšulys paskelbtas gamtos parku.
Žvelgaičių karjeras
left|120px
Žvelgaičių karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 2,5 km į pietvakarius nuo Žagarės. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,5 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 69,2 m. Rytinis krantas aukštas. Tvenkinį supa pušynai (Šilelio miškas). Vakarinėje pakrantėje įrengtos 2 poilsiavietės su paplūdimiais (Bebrynė ir Joniškiečių). Rytine pakrante eina Žagarės ozo pažintinis takas, už jo telkšo Žvelgaičių ežeras. Vakarine pakrante už upelio Ž-1 eina kelias. Tvenkinys nenutekantis, priklauso Švėtės upės baseinui.
Dosonas
Dosonas arba Doson Sitis  – miestelis šiaurės vakarų Kanadoje, antrasis pagal dydį miestas Jukono teritorijoje, Jukono upės pakrantėje. Vystomas turizmas, aukso gavyba.
XIX a. pab. – XX a. pr. Dosonas buvo svarbiausias Klondaiko aukso karštinės centras.
Istorija
thumb|left|1899 m. Dosonas ([[Eric A. Hegg) fotografija]] Miestelis įkurtas 1897 m. kaip aukso kasėjų gyvenvietė. 1898 m. Dosono gyventojų skaičius išaugo iki 16 tūkst. žmonių. Tais pačiais metais Dosonas tapo Jukono administraciniu centru.
1889 m. pasibaigus karštinei, žmonės pradėjo kraustytis iš miestelio. 1902 m. Dosonui suteiktos miestelio teisės. Tais pačiais metais miestelyje užfiksuota mažiau nei 5 tūkst. žmonių. XX a. 5-ajame dešimtmetyje buvo planuojama statyti Aliaskos greitkelį per miestelį, tačiau greitkelis buvo pastatytas per Vaithorsą. Dėl mažėjančio gyventojų skaičiaus ir silpnos ekonomikos 1953 m. administracinio centro statusas atiteko Vaithorsui.
Okusio rajonas
Okusio rajonas (, tetum Oe-Kusi, Oekusi) – Rytų Timoro rajonas, esantis šalies vakaruose, pusiau eksklavas, iš trijų pusių supamas Indonezijos (Rytų Nusa Tengarai priklausančio Vakarų Timoro). Administracinis centras – Pante Makasaras.
Seniau rajonas dar vadintas Okusiu-Ambenu (Oekusi-Ambenu, Oecussi-Ambeno).
Geografija
Rajonas yra Timoro saloje, supamas Indonezijos, o šiaurėje skalaujamas Savu jūros. Pietinė dalis aukštesnė (iki 1560 m, Bisae Sunano k.), šiaurėje leidžiasi į žemumas. Svarbiausios upės – Onunas, Tonas. Klimatas karštas ir drėgnas.
Gyventojai
Pagrindinė vietinė tauta – atoniai. Jų kalba (dar vadinama uab meto arba baikenu) plačiai paplitusi. Kaip oficialios kalbos vartojamos tetum ir portugalų. Beveik visi tikintieji – Romos katalikai.
Didesnės gyvenvietės – Pante Makasaras, Pasabė, Sitrana, Bobometas, Bakis, Nitibė, Makelabas, Lifau.
Susisiekimas
thumb|left|250px|Okusio rajono žemėlapis Su pagrindine Rytų Timoro dalimi (sostine Diliu) susisiekiama keltu (vyksta 2 kartus per savaitę, kelionė trunka 12 val.) ir lėktuvu.
Istorija
Okusio ir Ambeno pavadinimai kilo nuo seniau čia gyvavusių atonių karalysčių pavadinimų. 1556 m. į šiose žemėse pradėjo savo veiklą portugalų misionieriai. 1569 m. portugalų žemėlapiuose paminėtas Lifau kaimelis. 1641 m. portugalai atvertė į katalikybę Ambeno, Menos ir Amanubano karalystes ir įtvirtino savo įtaką Timoro vakaruose. Atvykėliai iš Portugalijos (vadinamieji „topazai“) pradėjo varyti prekybą sandalo mediena. 1702 m. Lifau tapo kolonijos sostine, bet „topazai“ veikė savo nuožiūra ir mažai pakluso kolonijinei valdžiai. Galiausiai Vakarų Timore įsigalėjo olandai, sostinė buvo perkelta į Dilį, portugalai neteko dalies savo valdų.
Po 1859 m. Lisabonos sutarties Portugalija ir Nyderlandai oficialiai nustatė savo kolonijų Timore ribas, Okusis liko kaip Portugalijos Timoro eksklavas, apsuptas Olandijos Rytų Indijos. 1912 m. Ambeno valdovas surengė sukilimą prieš portugalus, bet sukilimas buvo numalšintas, Ambeno karalystė sutriuškinta, įsivyravo Okusio karalystė.
1975 m. Okusį okupavo Indonezija (po savaitės – ir likusį Rytų Timorą), bet ir toliau administravo kaip Rytų Timoro dalį. 2002 m. rajonas tapo nepriklausomo Rytų Timoro dalimi.
Saušilis (Telšiai)
Saušilis – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Žarėnų. Anksčiau buvo vienas Saušilio kaimas, dabar šiaurinė jo dalis priklauso Plungės rajonui.
Vurunkatis
Vurunkatis (Wurunkatte) – karo dievas hatų ir hetitų mitologijoje. Tai ankstyvojo hetitų panteono dievybė; svarbus jos kulto centras buvo Neriko miestas. Hatų kalba dievavardis reiškia „žemės karalius“ (hatų k. katte – „karalius“). Hetitų dantiraščiu Vurunkačio vardas neretai būdavo užrašomas dZABABA.
Kaip ir sosto deivę Halmašuit, Vurunkatį hatai siejo su karališkąja valdžia. Dievų sąraše, kuriame išvardijamos svarbiausios hatų panteono dievybės, minimas tarp Talipinu (Telipinas) ir Hanvašuit. Vurunkatis – viena iš dievybių, kurioms buvo aukojama per hetitų KI.LAM šventę.
Laineris
Laineriu vadinami:
Jevhenas Smirnovas
Jevhenas Smirnovas (Смірнов Євген Валерійович; g. 1993 m. balandžio 16 d.) – futbolininkas iš Ukrainos, vidurio gynėjas.
Rungtyniavo Ukrainoje, Lietuvoje, Rumunijoje, Moldovoje. Lietuvoje atstovavo „Sūduvos“ klubui.
Karjera
„Čornomorec“ klubo auklėtinis. Karjerą pradėjo šio klubo jaunimo ekipose, rungtyniavo pagrindinėje komandoje.
2019 m. atstovavo FK Homel (Baltarusija). 2020 m. kovą perėjo į FC Sfîntul Gheorghe (Moldavija). 2021 m. atstovavo „Turano“ klubui (Kazachstanas). 2022 m. vėl žaidė FC Sfîntul Gheorghe (Moldavija). 2023 m. pirmoje pusėje rungtyniavo CSM Slatina (Rumunija).
„Sūduvos“ klubas
2023 m. liepos 1 d. pasirodė pranešimai, kad pasirašyta sutartis, galiosianti iki sezono pabaigos, su „Sūduvos“ klubu.
2023 m. liepos 8 d. debiutavo klube A lygos rungtynėse prieš FA Šiauliai.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Rotininkai
Rotininkai – aukštaičių pogrupis, išskiriamas pagal aukštaičių tarmės vartoseną. Gyvena Anykščių, Kupiškio, Želvos, Kurklių, Pandėlio apylinkėse.
Estatso kalnas
Estatso kalnas  – viršukalnė Pirėnuose, Montkalmo masyve, ties Prancūzijos ir Ispanijos siena. Aukščiausias Katalonijos taškas. Aukštis – 3143 m. Prancūzijos dalis patenka į Arježo departamentą, Katalonijos – į Alinso savivaldybę (Paljars Sobiros komarka).
Kalnas turi 3 viršūnes:
Balansinis dviratukas
Balansinis dviratukas arba kitaip dar vadinamas bėgimo dviratis  – mokymui skirtas dviratis, kurio pagalba mokomasi laikyti balansą ir pusiausvyrą. Šis dviratukas neturi pedalų (paminų), grandinių ar papildomų mokomųjų ratukų. Skirtas 1,5-6 metų vaikams.
Važiavimo pagrindai
Visų pirma, riedėdamas vaikas visą savo dėmesį sutelkia į lygsvaros laikymą, o ne į pedalų mynimą – taip užtikrinama didesnė tikimybė, kad jis nenuvirs ir išmoks važiuoti dviračiu be ašarų. Vaikai stumia šiuos dviratukus į priekį savomis kojomis, tokiu būdu ne tik išmoksta valdyti dviratį, bet ir lavina klubo sąnarius, stiprina kojų raumenis. Pradžioje vaikas gali paprasčiausiai stumdyti dviratuką vaikščiojant atsistojus tarp sėdynės ir dviračio rėmo, vėliau stumdyti dviratuką pilnai atsisėdus ant sėdynės ir kojomis spiriantis pirmyn. Galiausiai, įgavus daugiau pasitikėjimo ir įgūdžių bėgti šiuo dviratuku, vaikas laisvai balansuos tik ant dviejų dviračio ratų, kojas pilnai pakėlęs nuo žemės bei besispirdamas jomis į priekį. Kad funkcionuotų tinkamai, balansiniai dviratukai įprastai būna mažo dydžio, kad atsisėdęs vaikas ant sėdynės savo pėdomis galėtų pilnai siekti žemės paviršių.
Istorija
Pirmasis balansinis dviratis buvo anglų kalba pavadintas Dandy horse arba Velocipede. Jo išradėjas – vokietis Karl Drais. Tai viena pirmųjų dviejų ratų transporto priemonės be pedalų forma. Pirmoji kelionė šiuo dviračiu įvyko 1817 m. birželio 12 d. nuo Manheimo iki Reinau. Šis įregistruotas dviejų ratų principas yra pradžių pradžia dviračiui ir motociklui atsirasti.
Modeliai
Ne taip seniai balansiniai dviratukai atgimė iš naujo su nauja koncepcija, pritaikyta vaikams, kad b9tū ugdomi važiavimo dviračiu įgūdžiai, laikant pusiausvyrą ir balansą. Naujos kartos balansiniai dviratukai sukurti, siekiant su laiku pakeisti tradicinius triratukus ir dviratukus su papildomais ratukais. Balansiniai dviratukai gaminami iš medžio ir metalo. Jų gretas 2011 m. papildė balansiniai dviratukai, pagaminti iš kompozicinių medžiagų, t. y. iš poliamido ir stiklo pluošto junginio (angl. GFR – glass fibre reinforced), dėl ko tokio dviratuko rėmas tapo lengvesnis, atsparus vandeniui, lūžiams ir kt.
Vandenynų laineris
thumb|300 px|right|Laineris [[RMS Queen Mary|Queen Mary]] Vandenynų laineris, arba tiesiog laineris – keleivinis laivas, skirtas plukdyti keleivius numatytu maršrutu iš vieno uosto į kitą pagal numatytą grafiką. Laineriai taip pat gali gabenti krovinius arba paštą, o kartais naudojami ir kitiems tikslams (pramoginiams kruizams arba kaip kariniai transportai).
Krovininiai laivai, plaukiantys pagal grafiką, kartais taip pat yra vadinami laineriais. Laineriams nepriskiriami keltai ir kiti laivai, vykdantys trumpų atstumų jūrų prekybą, taip pat kruiziniai laivai, kurių tikslas plaukiojimas, bet ne transportavimas. Taip pat nepriskiriami krovininiai laivai, neturintys maršruto, kuriuose yra tik kelios vietos keleiviams.
Rainer Eckert
thumb|Iš kairės į dešinę: Raineris Ekertas, Jochenas Rangė ir Štefanas Kesleris, 2013 m. Raineris Ekertas (, 1931 m. gruodžio 10 d. Česka Kamenicė, Čekoslovakija) – vokiečių baltistas.
Biografija
R. Ekertas, kaip Sudetų vokietis, 1946 m. liepą buvo iškeldintas iš savo mažosios tėvynės Čekijoje į sovietų okupacinę zoną Vokietijoje.
Avataras (reikšmės)
Žodis avataras gali reikšti:
Organizacijos tikslai
Organizacijos tikslai – tikslai, kurių siekia organizacija, intencijos, kuriomis remiasi organizacijos sprendimai bei veiksmai.
Organizacija gali turėti ir oficialius tikslus, kurie skirti tik išoriniam naudojimui, kai organizacija skelbiasi jų siekianti, nors jie ir neatitinka jos veiksmų.
Tikslų klasifikavimas
Pagal išmatuojamumą organizacijos tikslai skirstomi į operacinius, kurie gali suformuluoti taip, kad jų pasiekimą būtų galima išmatuoti, bei neoperacinius, kurių taip suformuluoti neįmanoma. Tačiau, Henrio Mintsbergo teigimu, joks tikslas negali būti visiškai išmatuojamas, kažkas pereinant prie to, kas išmatuojama, visada prarandama, gaunama tik aproksimacija. Jis pateikia pavyzdį, kad net tikslo gauti pelno pasiekimas negali būti išmatuojamas tiksliai, nes išmatuojant reikia pasirinkti laikotarpį (ilgesnis trukdys laiku pastebėti pokyčius, trumpesnis skatins pagerinti išmatuojamus rezultatus būsimo pelno sąskaita).
Henris Mintsbergas skirsto organizacijos tikslus į keturias grupes:
Mintsbergas išskiria keturis sisteminius organizacijų tikslus:
Jo teigimu, nors našumas paprastai apibrėžiamas kaip didžiausios naudos gavimas su mažiausiomis sąnaudomis, paprastai praktikoje atsižvelgiama tik į išmatuojamą naudą bei sąnaudas. Dėl to, kadangi sąnaudos paprastai lengviau išmatuojamos už naudą, o ekonominė nauda bei sąnaudos – už socialinę naudą bei sąnaudas, našumas kaip tikslas veda prie taupymo, kai tik naudos sumažėjimas nėra pastebimas (Mintsbergas pateikia pavyzdį, kai universiteto administratorius sumažina studijų programos sąnaudas, nes negali nustatyti, kiek dėl to nukentės dėstymas), bei socialinės naudos bei sąnaudų ignoravimo.
Tikslų derinimas
Henris Mintsbergas išskiria penkis tikslų derinimo variantus:
Henrio Mintsbergo teigimu, jei dalis organizacijos tikslų yra operaciniai, o dalis nėra, organizacija linksta susitelkti į operacinių tikslų siekimą, apleidžiant neoperacinius.
Savaitiškės
Savaitiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Turgelių.
Rainer Eckert
Biografija
Pradžioje jam teko dirbti valstiečių ūkiuose ir girininkijose. Tik 1949 m. jam atsirado galimybė vėl lankyti mokyklą, o brandos atestatą gavo 1952 m. R. Ekertas nuo 1952 iki 1957 m. Maskvos universitete studijavo rusistiką, slavistiką ir baltistiką. Nuo 1957 m. iki 1961 m. balandžio mokėsi aspirantūroje, disertacijos tema – „ǔ kamienai slavų prokalbėje“.
Apgynęs disertaciją grįžo į Vokietiją ir nuo 1961 m. gegužės iki 1979 m. rugsėjo pabaigos dirbo Leipcigo universitete, pradžioje asistentu ir vyresniuoju asistentu, o nuo 1969 m. – docentu. 1971 m. rugsėjį pradėjo eiti rusų kalbos ordinarinio profesoriaus pareigas. Nuo 1971 iki 1975 m. vadovavo Teorinės ir taikomosios kalbotyros skyriui.
Į R. Ekerto mokslinių interesų sritį įeina baltų-slavų kalbos, ypač šių kalbų morfologija, leksikologija ir frazeologija.
1979 m. spalio 1 d. VDR Mokslų akademijos Centriniame kalbotyros institute R. Ekertas tapo slavistikos, balkanistikos ir finougristikos vadovu.
Nuo 1983 m. R. Ekertas yra Sodalizio Glottologico Milanese narys, nuo 1992 m. – Association for the Advancement of Baltic Studies narys. Laikinai ėjo Baltų-slavų santykių tyrimo komisijos prie Tarptautinio slavistų komiteto pirmininko pareigas, taip pat buvo Berlyno baltistų būrelio (Baltistenkreises zu Berlin) pirmininku.
Týr
„Týr“ – folklorinio metalo grupė iš Farerų. Jų kūrinių tematika apima tradicines žinias apie vikingus, skandinavų mitologiją ir susijusią istoriją. Grupės pavadinimas pasiskolintas iš skandinavų teisės ir teisingumo dievo Tiro (Týr).
Istorija
Prieš įkuriant „Týr“, Heri Joensen ir Gunnar H. Thomsen buvo subūrę savo pirmąją grupę Cruiser, kai jiems buvo septyniolika. Su jais kurį laiką taip pat grojo Streymoy. Vėliau jie pakeitė grupės pavadinimą į Wolfgang. Grupė albumų neišleido.
„Týr“ buvo suburta 1998 m. sausį. Heri Joensen susitiko savo seną grupės bičiulį Kári Streymoy vakarėlyje Kopenhagoje, Danijoje. Kiek vėliau prisijungė ir bosistas Gunnar H. Thomsen, taip jie tapo trio. 2001 m. prie grupės narių prisijungė gitaristas Terji Skibenæs.
Grupės muzikai įtaką darė skandinavų mitologija, Farerų tradicinė muzika ir sunkusis metalas.
Vokietijoje muzikos kritikai, tarp kurių buvo Peter Krause, apkaltino grupę savo muzikoje ir įvaizdyje perteikiant nacių įtaką, ką aišku grupė neigė.
2006 m. grupė pasirašė sutartį su įrašų studija „Napalm Records“, taip pat su vietine studija „Tutl“. 2007–2009 m. grojo Ragnarök festivalyje, vėliau ir daugelyje kitų. Nuo 2012 m. rugsėjo turi pasirašiusi kontraktą su įrašų studija „Metal Blade Records“.
Minčaičių karjeras
left|120px
Minčaičių karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 4 km į pietvakarius nuo Žagarės, į šiaurę nuo Minčaičių kaimo. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,78 km, plotis – iki 0,13 km. Yra 4 a sala. Altitudė 70,7 m. Krantai neaukšti, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Tvenkinį daugiausia supa pušynai (Šilelio miškas). Vandens perteklius nuteka 70 m ilgio kanalu į rytine pakrante tekančią Švėtės upę. Vakarine pakrante nutiestas kelias, yra įrengtos 4 poilsiavietės (Musės, Širšių, Grybų ir Aleksandravo).
Heins Džankšenas
Heins Džankšenas  – kaimas šiaurės vakarų Kanadoje, Jukono teritorijoje. Įsikūręs 1632-ajame Aliaskos plento kilometre, ties sankirta su plentu į Heinsą (Aliaskoje). Kaime yra atabaskų pietų tutčonų bendruomenės („Šampeino ir Eišihiko pirmosios tautos“) centras. Yra vietinis oro uostas.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1942 m., kai buvo statomas Aliaskos kelias. 1984 m. suteiktas kaimo statusas.
Tarandės kaimo senosios kapinės
alt=|miniatiūra|250x250px|Tarandės senosios kapinės.
Tarandės (Bukiškių) kaimo senosios kapinės – nuo XIX a. istoriniuose šaltiniuose minima teritorija, kurioje buvo laidojami Tarandės ir Bukiškio kaimų gyventojai.
Istorija
Pirmieji įrašai apie Tarandės kapines randami jau 1841 m. Bukiškių dvaro geometriniame plane, kuriame dabartinė kapinių vieta pažymėta kryželiais. Taip pat Kalvarijų Romos katalikų parapijos Šv. Kryžiaus atradimo bažnyčios Mirties aktų metrikų knygoje, kurioje išlikę įrašai apie 1873 metų gegužės 14 dieną Bukiškių kapinėse palaidotą nuo raupų mirusį berniuką. Tų pačių metų gegužės 27 dieną palaidota nuo senatvės mirusi moteris. O po trijų dienų – nuo raupų miręs vienerių metų berniukas.
Kapinės taip pat pažymėtos 1928 m. bei 1931 m. Varšuvos karinio geografinio instituto sudarytuose žemėlapiuose. 1933 metų Riešės M 1:25000 plane ši vieta skliausteliuose dar įvardinta kaip „Bukiszki“, t. y. Bukiškiai.
Nuo 1928 m. kapinių teritorijos reljefas stipriai pakito, paviršiuje aptinkamas neantropologinės kilmės gruntas bei aplink kapinių teritoriją išlikusios, nepažeistos kalvelės. 2-3 m į šiaurę nuo pažymėto sklypo archeologinių tyrimų metu aptikti šešių palaidojimo duobių kontūrai.
Panoterių koplyčia
Panoterių koplyčia stovi Panoteriuose, Jonavos rajone, prie kelio, šalia Panoterių Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčios šventoriaus. Šaltuoju metų laiku, maždaug nuo Vėlinių iki Velykų, tarnauja kaip parapijos „žiemos bažnyčia“: pamaldos iš šalia stovinčios mūrinės bažnyčios laikinai perkeliamos į medinę koplyčią. Šiame pastate taip pat įsikūrę parapijos namai, kur susitinka tikinčiųjų bendruomenė, apgyvendinami piligrimai.
Artemas Kovbasa
Artemas Kovbasa (Ковбаса Артем Петрович; g. 1997 m. sausio 19 d.) – futbolininkas iš Ukrainos, saugas.
Panoterių koplyčia
Koplyčia įsikūrusi tradicinės architektūros pastate, visai šalia šventoriaus senosios mūrinės tvoros. Turi visą reikalingą liturginį inventorių, languose sudėti vitražai, ant sienų pakabintos Kryžiaus kelio stotys, koplyčią puošia šventųjų paveikslai ir skulptūros. Yra nedidelis altorius, laiptais pakylama į balkoną, kuriame stovi fisharmonija. Prie koplyčios pusės pristatytos gonkos, pastatas uždengtas nauju stogu, suremontuotos vidaus patalpos.
Tarandės kaimo senosios kapinės
Istorija
2010 m. pabaigoje Tarandės kapinių teritorijai buvo suteikta valstybės apsauga. Tačiau 2012 m. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo nutarimu, kapinės išbrauktos iš Kultūros paveldo vertybių registro grindžiant tuo, jog aktas neatitinka jam įstatymų keliamų reikalavimų ir nėra pagrįstas pakankamais objektyviais duomenimis, leidžiančiais daryti išvadą dėl konkrečios nekilnojamosios kultūros vertybės egzistavimo konkrečioje vietoje.
Panoterių koplyčia
Istorija
Antrojo pasaulinio karo metu sudegus Panoterių bažnyčiai, ji nebebuvo atstatoma. Tikinčiųjų poreikiams buvo panaudotas netoli stovėjęs Brimerių šeimos namas (neišlikęs, per karą sudegė). 1946 m. maldos namams prie šventoriaus pastatytas dviejų galų vienaaukštis medinis namas. Tame pačiame pastate buvo įsikūrusi klebonija.
Artemas Kovbasa
Rungtyniavo Ukrainoje, Lietuvoje, Vokietijoje, Kroatijoje. Lietuvoje atstovavo „Sūduvos“ klubui.
Panoterių koplyčia
Istorija
1973–2009 m. Šv. Kryžiaus Atradimo parapijos administratoriumi buvo paskirtas Vytautas Kazimieras Pesliakas (g. 1937). Jo iniciatyva ir rūpesčiu 1990–1994 m. buvo pastatyta nauja mūrinė Panoterių bažnyčia. Jis perėmė ir nuo pokario veikusius laikinuosius maldos namus. Klebono V. K. Pesliako rūpesčiu senajame laikinosios bažnyčios pastate taip pat baigta įrengti koplyčia. Klebonija iš koplyčios pastato apie 1990 m. išsikėlė į naujas patalpas vietos kolūkio pastatytame alytnamyje netoli galinių šventoriaus vartelių.
Enciklopedininko Broniaus Kviklio žiniomis, 1980 m. tuomet veikusioje Panoterių bažnyčioje (koplyčioje) buvo išlikę religinio meno bei kulto dalykų: XIX a. paveikslas šv. Juozapas, XIX a. metalinis varpas, XIX a. šilko, metalo siūlais siuvinėtas arnotas. Pastačius naują bažnyčią, į ją buvo iškeltas čia stovėjęs didelis altorius, kitos vertybės, taip pat šiek tiek pakito bendras maldų salės vaizdas (pvz., neliko baliustrų tvorelės, ribojančios presbiteriją, pakylos prie altoriaus, kitaip išdėstyti puošybos elementai).
Artemas Kovbasa
Karjera
Kyjivo „Dinamo“ klubo auklėtinis. Karjerą pradėjo šio klubo jaunimo ekipose.
Panoterių koplyčia
Istorija
1987 m. Lietuvos krikšto 600 metų jubiliejui bendruomenė pastatė stulpinę varpinę.
2019 m. perdengtas koplyčios stogas, priešais ją pastatytas naujas didelis medinis kryžius (aut. Vytautas Mieliulis), pakeitęs sunykusį, puoštą smulkiais ornamentais.
Artemas Kovbasa
Karjera
Rungtyniavo Kijevo „Obolon-Brovar“, Odesos „Čornomorec“, Donecko „Olimpik“.
2022 m. trumpai priklausė Sportfreunde Lorch (Vokietija).
2023 m. pirmoje pusėje atstovavo „Karlovac 1919“ klubui (Kroatija).
„Sūduvos“ klubas
2023 m. liepos 1 d. pasirodė pranešimai, kad pasirašyta sutartis, galiosianti iki sezono pabaigos, su „Sūduvos“ klubu.
2023 m. liepos 8 d. debiutavo klube A lygos rungtynėse prieš FA Šiauliai. Pasirodė startinėje sudėtyje ir septynioliktą rungtynių minutę pelnė įvartį. FK Sūduva pirmavo, tačiau įtemptoje kovoje marijampoliečiai nesugebėjo išlaikyti persvaros ir pralaimėjo rezultatu 2:3.
2023 m. rugpjūčio 18 d. A lygos rungtynėse prieš „Riterių“ klubą pelnė įvartį paskutinėmis rungynių minutėmis. Rezultatas tapo 2-1 marijampoliečių naudai.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Lietuva 2023 m. Eurovizijoje
Lietuva dalyvavo 2023 m. Eurovizijoje, kuri vyko Liverpulyje, Jungtinėje Karalystėje. Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija (LRT) norėdamas išrinkti dainą-atstovę organizavo nacionalinę atranką „Pabandom iš naujo! 2023“. Surengtą atranką laimėjo atlikėja Monika Linkytė su daina „Stay“.
Priešistorė
‎Iki 2023 metų Lietuva Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 22 kartus, kai debiutavo konkurse 1994 metais. Geriausias šalies pasiekimas buvo pasiektas ‎‎2006‎‎ metais, kai grupė LT United‎‎ atliko ‎‎dainą „We Are the Winners“, jie finale užėmė šeštąją vietą. ‎‎Nuo 2004‎‎ m‎‎. konkurso, kuomet buvo įvesta pusfinalių sistema, Lietuva į finalą pateko 10 kartų.
Praėjusiais metais Lietuvai atstovavo atlikėja Monika Liu su daina „Sentimentai“, ji sėkmingai pasirodė pusfinalyje, kur užėmė septintąją vietą su 159 taškais ir pateko į finalą, kuriame užėmė keturioliktąją vietą su 128 tašku – tai buvo šeštas geriausias Lietuvos pasiekimas konkurse.
Pabandom iš naujo! 2023
„Pabandom iš naujo!“ – nacionalinio finalo formatas, sukurtas LRT, siekiant atrinkti Lietuvos dainą 2023 m. Eurovizijoje. Atranką sudarė penkios laidos: dvi atrankinės laidos, du pusfinaliai ir finalas. Kiekvienoje atrankinėje laidoje pasirodė 15 dalyvių, iš kurių į pusfinalius pateko 10, pusfinaliuose iškrito dar po 5 dalyvius ir finale jų liko 10. Atranka prasidėjo sausio 21 d. ir vyko kiekvieną šeštadienio vakarą, kol pasiekė finalą vasario 18 dieną. Konkursą vedė Giedrius Masalskis ir Augustė Nombeko, tuo tarpu Richardas Jonaitis kalbino komisijos narius.
Eurovizijoje
2023 m. Euroviziją Lietuvoje transliavo LRT radijas ir televizija. Lietuvos atstovė Monika Linkytė pasirodė antrojo pusfinalio antroje pusėje, kuris vyko 2023 gegužės 11d. ir pateko į finalą. 2023 gegužės 13 d. vykusiame finale ūžėmė 11-ąją vietą.
‎Išsamūs balsavimo rezultatai
Lietuvos komisijos nariai:
Katalonijos vėliava
thumb|230px|[[Katalonija|Katalonijos vėliava. 20px Santykis: 2:3]] thumb|230px|[[Katalonijos Respublika (2017)|Katalonijos Respublikos 2017 m. vėliava]] Katalonijos vėliava  – Ispanijos regiono Katalonijos vėliava bei katalonų tautinė vėliava. Sudaro paeiliui gulsčiai išdėstytos 5 geltonos ir 4 raudonos juostos. Pločio ir ilgio santykis 2:3.
Senjeros sukūrimo data nėra tiksli, bet manoma, kad ji buvo naudojama dar XIII a., tad yra laikoma viena iš seniausių vėliavų Europoje. Vėliava naudota Aragono Karūnos, todėl vėliau tapo daugelio jos buvusių valdų (Aragono, Valensijos, Maljorkos, Katalonijos, Algero) simboliu. Gali būti, kad spalvos perimtos iš senosios popiežiškųjų valdų vėliavos. Oficialiai priimta 1933 m.
Katalonijos vėliava turi keletą atmainų, kur be įprastų juostų įterpiami dar papildomi simboliai – žymiausia tokia yra „mėlynoji estelada“: Katalonijos nepriklausomybės šalininkų vėliava su balta žvaigžde mėlyname trikampyje, esančiame vėliavos kairėje. Katalonijos vėliavos pagrindu taip pat sukurta daug Katalonijos miestų vėliavų (Barselonos, Cheronos, Taragonos, Leridos ir kt.).
Savaitiškės (Trakai)
Savaitiškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Antakalnio.
Fabien Ourega
Fabjenas Urega (g. 1992 m. gruodžio 7 d.) – futbolininkas iš Prancūzijos, Saugas. Atstovavo „Žalgirio“ klubui.
Karjera
Žaidė antroje pagal pajėgumą prancūzų lygoje „Sochaux“ ir Paris FC.
Nuo 2021 m. atstovavo Prancūzijos trečiojo diviziono „Orleans“ klubui.
Vilniaus „Žalgiris“
2022 m. sausio 28 d. pranešta, kad tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu.
Debiutavo A lygoje 2022 m. kovo 4 d. rungtynėse prieš „Jonavos“ klubą.
2022 m. rugpjūčio 29 d. pasižymėjo pelnydamas įvartį rungtynėse prieš FC Hegelmann. Žalgiriečiai nugalėjo varžovus rezultatu 4:1.
2022 m. spalio 30 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FC Džiugas. Žalgiriečiai sutriuškino varžovus rezultatu 6:0.
„Astanos“ klubas
2023 m. vasario 12 d. tapo žinoma, kad „Žalgirio“ klubas susitarė su Astana ir karjerą prancūzas tęs Kazachstane. Sutarties sąlygos neskelbiamos.
Statistika
Spalvų reikšmės:
MFK Lokomotíva Zvolen
MFK Lokomotíva Zvolen – Slovakijos futbolo klubas iš Zvoleno.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1902 m.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Mėjas (Kanada)
Mėjas  – kaimas šiaurės vakarų Kanadoje, Jukono teritorijoje prie Mėjo ir Stiuarto upių.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1903 m. Iki tol užklysdavo aukso ir sidabro ieškotojai.
Kaimas pavadintas cirko artisto ir naujakurio Alfredo Mėjo garbei.
Muga
Muga (isp. ir ) – upė Ispanijoje, Katalonijoje, Cheronos provincijoje. Prasideda aukštumose (rytinių Pirėnų pašlaitėse), Prancūzijos pasienyje, Aukštutinio Ampurdano komarkoje. Teka giliais slėniais, vėliau lyguma, daugiausia į pietryčius. Įteka į Vidurežmio jūros Roseso įlanką ties Kasteljo d’Empurijesu.
Didžiausi intakai: Ljobregat d’Emporda, Manolis.
Ties Boadelija Muga patvenkta. Didžiausios gyvenvietės prie Mugos – Perelada ir Kasteljo d'Empurijesas.
Klaatu
„Klaatu“ – buvo 1973 m. Kanadoje suformuota roko grupė, kurią sudarė du jos nariai John Woloschuk ir Dee Long. Savo duetui pavadinimą sugalvojo po filmo „The Day the Earth Stood Still“ nežemiškos kilmės veikėjo, vardu Klaatu. Įrašius du singlus, prie grupės prisijungė ir trečiasis narys – būgnininkas Terry Draper. Ši trijulė liko nepakitusi per visą grupės gyvavimo laikotarpį.
Kanadoje grupė paliko pėdsaką išgarsėjusi keliais hitais, tokiais kaip „California Jam“ (1974), „Calling Occupants of Interplanetary Craft“ (1977) bei „Knee Deep In Love“ (1980). JAV „Calling Occupants“ su „Sub-Rosa Subway“ tapo labiausiai išryškėjęs jų hitas ir vienintelis patekęs į pardavimų reitingų sąrašą, 1977 m. užėmęs 62-ą vietą. Pasaulyje trijulė dėl savo pop įtakotos ir įvairių roko elementų mišinių muzikos praminta „kanadiečių bitlais“.
Studijiniai albumai
Kompiliacijos
Novo Airanas
Novo Airanas  – miestelis ir savivaldybė Brazilijos šiaurėje, Amazonės valstijoje, 115 km į šiaurės vakarus nuo Manauso. Išsidėstęs kairiajame Negro krante, prie Anaviljanaso nacionalinio parko. Ateina kelias iš Manakapuru. Upių uostas. Plėtojamas turizmas, tradiciniai amatai.
thumb|left|240px|Savivaldybės padėtis Amazonės valstijoje
Istorija
XVII a. Negro pakrantėse savo misijas pradėjo steigti jėzuitai. 1668 m. prie Žau žiočių jie įsteigė Santo Elijas do Žau gyvenvietę, o 1759 m. įsteigtas Airanas. 1938 m. į Airaną perkeltas rajono centras. 1955 m. sudaryta Airano savivaldybė (atskirta nuo Manauso). 1970 m. miestelis pervadintas į Novo Airaną.
Braeso paradoksas
Braeso paradoksas – pastebėjimas, kad prie esamo gatvių tinklo pridėjus vieną ar daugiau gatvių, bendras eismo pralaidumas gali sumažėti. Šį paradoksą 1968 metais pirmą kartą atrado vokiečių matematikas Dytrichas Braesas.
Galimos šio paradokso analogijos aptinkamos ir elektros tinklų bei biologinėse sistemose. Teoriniu požiūriu, prastas tinklo pralaidumas gali būti pagerintas pašalinus tam tikras jo dalis. Braeso paradoksu aiškinamas eismo pralaidumo pagerėjimas uždarius esamus pagrindinius kelius.
Antoni Gaudí statiniai Barselonoje
Antoni Gaudí statiniai Barselonoje – žymaus katalonų architekto Antoni Gaudí (1852–1926) suprojektuoti ir pastatyti Barselonoje statiniai, 1984 m. įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Sąrašas papildytas 2005 m.
Carolin Simon
Karolin Simon (Carolin Simon, g. 1992 m. lapkričio 24 d., Vokietija) – Vokietijos futbolininkė, gynėja.
Karjera
Futbolą žaisti pradėjo Vokietijoje. Nuo 2008 m. atstovavo TSV Jahn Calden klubui.
Rinktinės
Kitados atstovavo Vokietijos jaunimo rinktinėms. 2016 m. pakviesta į Vokietijos nacionalinę rinktinę.
Linkuvos kapinių koplyčia
miniatiūra||Koplyčios interjeras
Linkuvos kapinių koplyčia – viena iš seniausių kapinių koplyčių Lietuvoje, esanti Pakruojo rajone, Linkuvoje, priklausanti Linkuvos Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės parapijai. Ji yra neatskiriama Linkuvos senųjų kapinių dalis nuo jų atidarymo XVIII a. pabaigoje. Priklauso Lietuvoje retai sutinkamai aštuonkampių koplyčių grupei ir kartu su Kaltinėnų kapinių koplyčia (Šilalės raj.) laikytina vertingiausiu šio tipo statiniu Lietuvoje. Joje išlikę vertingi altorius su retabulu, kamajo technika atlikta sienų tapyba, originali ir meniška choro emporos atitvara. Linkuvos koplyčios statinys, priešingai nei kai kurios jame esančios vertybės, nėra įtrauktas į Kultūros paveldo sąrašą (2019 m. pr. duomenimis).
Pastatyta tarp 1797–1798 m. naujai įsteigtose parapijos kapinėse. Pergyveno karus, sovietmečio antireliginę politiką, išsaugojo beveik nepakitusią, dar XIX a. pab. susiformavusią išvaizdą, tarp jų originalius sienų tapinius ir vėlesnių remontų nepaliestą altoriaus retabulo spalvinį sprendimą. Aštuonkampė pastato forma, nors ir nėra unikali, tačiau retai sutinkama – tokio plano koplyčių skaičius dabartinėje Lietuvoje nesiekia ir dešimties.
Istorija
Šios, kaip ir kitų panašių koplyčių atsiradimas Žemaičių vyskupijoje buvo glaudžiai susijęs su XVIII a. pabaigoje įvykdyta kapinių reforma: greičiausiai tuometinei vyskupijos administracijai nurodžius, naujai steigiamose parapinėse kapinėse buvo statomos viešosios kapinių koplyčios. Neabejotina, kad šiuos darbus organizavo ir juos finansavo nuo 1634 m. prie Linkuvos bažnyčios įsikūrę vienuoliai, senosios regulos karmelitai, administravę taip pat ir parapiją.
Koplyčia pergyveno kelis remontus, todėl prarado daugumą autentiškų detalių. Pirminis koplyčios stogas buvo šiaudinis, su užlietu kalkių sluoksniu. Jo viršuje buvo apskardintas bokštelis su varpeliu jo viduje. Dideli rekonstrukcijos darbai turėjo būti įvykdyti XIX a. pabaigoje, kai stogo šiaudinė danga buvo pakeista malksnomis, buvo pakeistos durys ir langai, o vietoje seniau prieangį rėmusių kolonėlių atsirado geležinės „S“ formos atsparos. Manoma, kad šios rekonstrukcijos metu buvo įrengtas ir dabar koplyčioje esantis altorius. Kitas koplyčios remontas, įvykęs 1934 m., koplyčios išvaizdą pakeitė mažiau – stogas apskardintas, koplyčia perdažyta. Nepaisant vėlesniais laikais atliktų pakeitimų, koplyčia išsaugojo autentišką planą, tūrį, sandarą ir pagrindines konstrukcijas.
Pastatymo data
Telšių (Žemaičių) vyskupijos 1881 m. išleistame kalendoriuje nurodyta, kad kapinių koplyčia pastatyta 1815 m. Istorikai pastebi, kad šiame leidinyje nurodytas atskirų koplyčių steigimo laikas ne visada sutampa su vėlesnių tyrimų metu nustatytomis jų pastatymo datomis, todėl vertina kritiškai. Kalendoriaus datos paremtos žiniomis, gautomis iš parapijų klebonų, o ne paimtomis iš inventorių, be to, galėjo remtis ir netiksliais vietinių gyventojų liudijimais. Štai vėlesnėse minėto kalendoriaus-žinyno laidose (1899, 1927 m. ir kt.) paminėta jau daug senesnė Linkuvos kapinių koplyčios pastatymo data – 1665 m. Ji turėjo būti paimta iš senų dokumentų, tačiau siejama ne su dabartine kapinių koplyčia, bet bažnyčios šventoriaus buvusiose kapinėse stovėjusios šarvojimo koplyčios statymo data. Atsižvelgiant į ne itin didelį minėto šaltinio patikimumo laipsnį, manoma, kad 1815 m. tėra koplyčios paminėjimas kuriame nors tų metų dokumente.
Architektūra
Koplyčia pastatyta ant nedidelės kalvos, orientuota pietų–šiaurės kryptimi. Pastatas neturi ryškesnių stilinės architektūros bruožų, jis medinis, iškeltas ant aukšto pamato, sumūryto iš skaldytų lauko akmenų. Sienos suręstos iš gulsčių, į kertes sukirstų rąstų. Jie kvadratinio skerspjūvio, aptašyti kirviu. Išorinė pusė turi vertikalių lentų apkalą, suskaidytą lentjuostėmis.
Koplyčia centrinio plano, aštuonkampė, šiaurės rytų pusėje pristatyta žemesnė už koplyčią stačiakampė zakristija. Virš skardinio stogo iškelta vazos pavidalo smailė su kaltiniu puošniu kryžiumi. Pagrindiniame fasade įstatytos dvivėrės durys, virš kurių – dvišlaitis stogelis su nedideliu trikampiu frontonu. Viršutinę koplyčios sienų dalį skaido stačiakampiai langai. Išorinės sienos dažytos žaliai, vidinės – neapkaltos, dažytos šviesiai mėlyna spalva. Sienų viršutinėje dalyje yra tapybos būdu suformuotas iliuzinis frizas. Jis vėlyvojo klasicizmo stilistikos. Lubos lygios, iš lentų, sukaltų ant atvirų sijų, išdėstytų skersai koplyčios, dažytos baltai. Pastato vidus išklotas palaidomis molio plytomis, sudėtomis „eglute“. Virš įėjimo yra įrengta balkono pavidalo empora. Į ją veda dviejų maršų laiptai be turėklų. Emporos atitvara yra originaliausias koplyčios elementas, sudarytas iš plačios profiliuotos sijos, einančios ties emporos išoriniu pakraščiu.
Statinys šviesos gauna per penkis stačiakampius aštuonių padalų langus, ties empora esantys langai dviejų dalių, atveriami, likusieji vientisi. Zakristijos sienos iš rąstų, vidaus pusėje neapkaltos, dažytos melsva spalva. Patalpą apšviečia vienas nedidelis grotuotas langas.
Aštuonkampė Linkuvos koplyčia savo planine struktūra labai panaši į Kulių koplyčią (Plungės raj.), tik pristatytos zakristijos Kulių koplyčioje nėra. Pastaroji koplyčia išsaugojo autentišką dviem kolonėlėmis paremtą prieangį. Tokį prieangį anksčiau turėjo ir Linkuvos koplyčia, tačiau be bokštelio jo viršuje – signatūros varpelis buvo bokštelyje koplyčios stogo viršuje. Dabartinis prieangio stogelis paremtas geležinėmis konsolėmis. Kuliuose langai platesni ir nuleisti žemiau, o stogo siluetas kiek aukštesnis. Abiejose koplyčiose išliko originalios muzikinės emporos. Manoma, Linkuvos koplyčios emporos atitvara pagaminta koplyčios rekonstrukcijos metu. Panašaus pobūdžio, nors mažiau meniškai išraiškinga vargonų emporos atitvara yra Pakruojo bažnyčioje.