cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vė
Lokasenoje aprašoma, kad Vė turėjo romaną su Odino žmona Frige. Voluspoje minima, kad Henis ir Loduras padėjo Odinui sukurti pirmą vyrą vardu Askas ir pirmą moterį vardu Embla, tačiau Gilfagininge vietoje Henio ir Loduro minimi Vilis ir Vė. Yra prielaida, kad Loduras yra kitas dievo Vė vardas.
Klasė (biologija)
Terminą XVII a. pab. pasiūlė Ž. Turneforas, o pritaikė sistematikoje K. Linėjus.
Giedrius Bielskus
Giedrius Bielskus (g. 1976 m. balandžio 25 d. Kazlų Rūdoje) – Lietuvos ir Kauno savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
2003 m. baigė Lietuvos kūno kultūros akademiją, kūno kultūros mokytojas, 2008 m. baigė Kauno technologijos universitetą.
Nuo 2014 m. VŠĮ S. Dariaus ir S. Girėno sporto centras direktorius.
2011–2017 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narys.
2017–2019 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno skyriaus pirmininkas.
Rolandas Bubliauskas
Rolandas Bubliauskas (g. 1966 m. rugsėjo 10 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, puolėjas.
Biografija
Žaidė Žalgiris Vilnius (1984–1986) komandoje, 1985 m. kartu su V. Ivanausku atstovavo TSRS rinktinę pasaulio jaunimo čempionate. Vėliau žaidė Sirijus Klaipėda (1990–1991, 1994–1995), Aras Klaipėda (1993, 1995), Panerys Vilnius (1993), Atlantas Klaipėda (1996–1998) klubuose. Baigęs profesionalo karjerą dirbo Argus Klaipėda komandos vadovu.
Olendzkiai
Olendzkiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bransko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės rytus nuo Bransko, apie 22 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 40 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Ortel Ksionženci Drugų Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia
Ortel Ksionženci Drugų Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia  – medinė katalikų bažnyčia, esanti Ortel Ksionženci Drugų kaime. 1797 m. pastatyta medinė unitų cerkvė, kurią 1870 m. perėmė stačiatikiai. 1876-1879 m. buvo pastatyta dabartinė bažnyčia, tuo metu tarnavusi kaip cerkvė. 1919 m. šventovę perėmė katalikai. 1990 m. kovo 10 d. bažnyčia buvo įtraukta į Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Meilės mašina (filmas)
Meilės mašina – 1975 m. Italijoje sukurta fantastinė komedija.
Turinys
Netolimoje ateityje Žemės energetiniai ištekliai išseko, žmonės nebesinaudoja automobiliais ir lėktuvais, nebėra elektros. Šią problemą mėgina spręsti įvairūs mokslininkai, tačiau profesorius Enriko Kopola sugalvoja originalią idėją: žmonių seksualinę energiją paversti elektra. Pradžioje jis atlieka eksperimentus su darbuotojais, tačiau jam pavyksta įžiebti vos vieną lemputę, todėl į pagalbą reikia pasitelkti labiau seksualiai aktyvius asmenis. Jis pagrobia viešbučio valdytoją Danielę ir jauną namų šeimininkę Frančeską, kuri pasirodo esanti vieno iš profesoriaus konkurentų žmona. Prireikia laiko, kol jiedu permiega, o sukelta energija įžiebia sietyną, tačiau po dienos Frančeska išrašoma ir profesorius priverstas pagalbos prašyti asistentės Pjeros.
Namo grįžusi Frančeska specialiai susilaužo koją, kad vėl patektų į ligoninę, tą patį padaro ir Danielė. Kol vieno neįtarianti pora mylisi, profesorius tęsia savo eksperimentus, tačiau tam tenka iš kelio pašalinti Danielės žmoną ir Frančeskos vyrą. Apie eksperimentą sužino vis daugiau žmonių ir tai tampa valstybinės svarbos reikalu. Pradedami gaminti aparatai, kad kiekviena šeima galėtų pati „pasigaminti“ tiek energijos, kiek jiems reikia, atsiranda specialios elektros stotys, kuriose savanoriai „gamina energiją“. Kuomet atrodo, kad viskas susitvarkė, energijos gamyba pradeda kristi, nes žmonės ima įsimylėti ir nebenori vien tik santykiauti. Uždraudžiama romantika, o taip besielgiantys žmonės kaltinami pažeidžiantys įstatymus. Profesorius už savo išradimą gauna Nobelio premiją...
Palivarkas (Ukmergė)
Palivarkas – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Vidiškių.
Lumbiai
Lumbiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Seinų ir apie 116 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Geografija
Upė Rubežanka (ilgis 6 km). Į kaimo sudėtį įjungti Beržynės, Ivaniškių ir Lumbių Osados kaimeliai. Valsčiaus keliai: Lumbiai – Griškonys, Lumbiai – Klevai ir Lumbiai – Kilčėnai.
Lotus (reikšmės)
Žodis Lotus reiškia:
Lumbiai
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Išliko XIX a. Lumbių dvaro rūmai su parku, XX a. pr. medinė sodyba su mediniais ūkiniais pastatais. Kaimas įsikūręs etninėse lietuvių žemėse. XX a. pradžioje visi, pabaigoje apie 60% gyventojų kalbėjo lietuviškai. Tarp I ir II pasaulinių karų čia veikė lietuviškų organizacijų (Lietuvių Šv. Kazimiero draugija, „Ryto“ draugija) skyrių. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 191 gyventojas, iš kurių 84 lenkai ir 107 lietuviai.
Nuo 1956 m. lenkų pradinėje Lumbių mokykloje buvo mokoma lietuvių kalbos, netrukus atkurta lietuvių pradinė mokykla. 1960 m. spalio 22 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai. Lenkijoje žlugus komunistiniam režimui 1992 m. buvo atkurti Lietuvių Šv. Kazimiero draugijos ir kitų lietuvių organizacijų skyriai. Seinų valsčiaus tarybos sprendimu (vietos lietuvų nuomone, nepagrįstu) lietuviška Lumbių pradinė mokykla 2004 m. uždaryta.
Lotus (reikšmės)
Taip pat:
Slapukinės
Slapukinės (Ariommatidae) – ešeržuvių (Perciformes) šeima, kurioje yra viena gentis – slapukės (Ariomma) su 9 rūšimis. Žuvų dydis 15–80 cm. Paplitusios vandenynų tropinio ir subtropinio klimato zonose. Gyvena iki 100 m gylyje.
Panevėžio Vilties progimnazija
Panevėžio „Vilties“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, Ramygalos g. 16, vykdanti pradinio ir pagrindinio ugdymo programas lietuvių ir rusų kalba. Įstaigos kodas 190420040. Steigėjas Panevėžio miesto savivaldybės taryba.
Istorija
1944 m. rudenį Panevėžio mieste 45 rusų tautybės vaikai pageidavo mokytis rusakalbių mokykloje. LSSR švietimo ministerija leido atidaryti tris klases. Taip 1945 m. vasario 1 d. ėmė veikti trečioji progimnazija, kurioje buvo trys klasės: 5-oje klasėje – 17 mokinių, 6-oje klasėje – 15 mokinių, 7-oje klasėje – 13 mokinių. Kitais mokslo metais mokykloje jau mokėsi 108 mokiniai. Dėl mokinių skaičiaus didėjimo dalis klasių buvo perkelta į pastatą Kranto gatvėje, buvusioje mokytojų seminarijoje, dalis mokėsi Gegužės 1-os gatvėje.
1964 m. Ramygalos g. 16 pastatytas naujas pastatas, kuriame mokykla įsikūrusi ir dabar. 1980 m. pradėjo veikti bendrabutis mokiniams, atvykusiems mokytis iš rajono. 2005 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos sprendimu 3-iajai vidurinei mokyklai suteiktas „Vilties“ vardas, nuo 2005 m. rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota į mišriąją vidurinę mokyklą. Per 63 metus mokykla išleido 58 mokinių laidas, apie 35 600 abiturientų gavo atestatus.
Panevėžio miesto savivaldybės tarybos sprendimu „Vilties“ vidurinė mokykla nuo 2011 m. rugsėjo 1 d. pertvarkyta į „Vilties“ pagrindinę mokyklą. Nuo 2015 m. rugsėjo 1 d. „Vilties“ progimnazija, kurioje ugdomi 1-8 klasių moksleiviai. Rusakalbiai mokiniai integruojami į lietuvių kalba ugdomas klases, jiems sudarant galimybę rusų kalbos mokytis kaip gimtosios.
Tžaskai (reikšmės)
Tžaskais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Didysis Kamenis
Didysis Kamenis ( – 'Didysis akmuo') – miestas Primorės krašto (Rusija) pietuose, prie Usūrio įlankos (Japonijos jūra). Škotovo rajono centras.
Gyvenvietė įkurta 1947 m., 1989 m. gavo miesto teises. 1996 m. liepos 19 d. Rusijos prezidento įsaku miestas pertvarkytas į uždarąjį admininistracinį teritorinį darinį.
Miestą su Vladivostoku jungia kelias (113 km) ir geležinkelis. Jūra iki Vladivostoko yra 40 km.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra −14 °C, o liepos – +24 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 900 mm.
Ekonomika
Mieste yra kelios gamyklos, remontuojančios ir statančios atominius povandeninius laivus. Didžioji dalis miesto gyventojų dirba šiose įmonėse. Mieste yra trys bankai ir kelios kompanijos, besispecializuojančios laivų statyboje bei remonte, laivyboje ir jūrų žvejyboje.
Viena iš gamyklų yra gamykla Zvezda – laivų statybos ir remonto įmonė, statanti, rekonstruoti ir ardanti atominius povandeninius laivus.
Butkevičius
Butkevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Butkevičienė (ištekėjusi moteris) ir Butkevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Pavardė padaryta iš asmenvardžio Butkus, su slaviška priesaga. Taip pat sutinkama lenkų (Butkiewicz, Budkiewicz), rusų (Буткевич), baltarusių (Буткевiч) kalbose.
Olševekas
Olševekas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bransko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Baravykai (Jonava)
Baravykai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Bukonių, Siesikų miškuose, prie Arvysto upelio.
Istorija
Bukonių apylinkės Baravykų kaimas 1983 m. gruodžio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku, bet 2015 m. gegužės 27 d. atkurtas.
Biokibernetika
Biokibernetika – mokslas, besiremiantis valdymo teorija bei valdymo mechanizmais organizmuose ir ekosistemose.
Biokibernetiką domina tokie procesai kaip kūno temperatūros reguliavimas (termoreguliacija), osmosinis slėgis, rūgščių pusiausvyra, medžiagų apykaitos procesai, jų reguliavimas hormonų pagalba bei jų pusiausvyra.
Maražo
thumb|250px|Maražo iš palydovo Maražo  – sala, esanti šiaurės rytų Brazilijoje, Paros valstijoje, Amazonės upės žiotyse. Būdama 40 100 km² ploto, Maražo yra didžiausia upinė – jūrinė sala pasaulyje (didžiausia grynai upinė sala yra Bananalis, Aragvajos upėje). Kartu su aplinkinėmis salomis Maražo sudaro 49 602 km² salyną. Sala driekiasi tarp Amazonės šiaurėje ir jos atšakos – Paros. Rytinį krantą skalauja Atlanto vandenynas. Paviršius žemas, išraižytas kanalų. Maražo vakaruose dengia tropinės džiunglės, rytuose – savana, užliejamos pievos, pelkės. Gyvena ~200 tūkst. gyventojų.
Ikikolumbiniu laikotarpiu saloje gyvavo indėnų maražoarų kultūra.
Kandrotiškė
Kandrotiške vadinami kaimai Ignalinos rajone:
Pamernackai
Pamernackai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Vidiškių.
Ambrogio Lorenzetti
thumb|Ambrogio Lorenzetti ([[Giorgio Vasari „Le Vite“ iliustracija, 1568)]] Ambrodžijus Lorencetis (arba Ambrodžas Lorencetis,, dar žinotas kaip Ambruogio Laurati, apie 1290-95 – 1348) – italų protorenesanso dailininkas iš Sienos.
Biografija
Maža yra išlikę žinių apie Ambrodžijų, manoma, kad jis buvo jaunesnysis dailininko Pietro Lorenzetti brolis. Viso tik 6 darbai yra datuoti ir jo paties pasirašyti. Ambrodžijus gimė tikriausiai Sienoje ir buvo apie 10 metų jaunesnis už Pietro Lorenzetti. Kaip ir jo brolio darbuose Ambrodžijaus kūryboje jautėsi Duccio ir Simone Martini gotikinio stiliaus įtaka, tačiau, skirtingai nuo brolio, Ambrodžijo darbai laisvesni, personažai juose gyvesni. Ambrodžijus daug laiko praleido Florencijoje, kur susipažino su Džoto darbais. Jo kūryboje jaučiama abiejų, Sienos ir Florencijos, dailės mokyklų sintezė, kas įgalino Ambrodžijų laikyti reikšmingiausiu italų XIV amžiaus dailininku, pratęsusiu Džoto nutiestą kelią renesanso dailės link.
Pirmosios žinios apie Ambrodžijų datuojamos 1319 m., tuomet jis nutapė „Madoną su kūdikiu“ (šiuo metu San Kašano muziejuje). 1321 m. Ambrodžijus buvo Florencijoje. Giorgio Vasari mini, kad prieš tai dirbo Orvjete ir Kortonoje. Apie 1324-27 m. Ambrodžijus Sienoje atliko darbus San Francesco (Šv. Pranciškaus bažnyčioje), o apie 1328-30 m. vėl pabuvojo Florencijoje, po ko galutinai grįžo į Sieną. 1330 m. nutapė „Maestą“ San Agostino (Šv. Augustino) bažnyčioje. Maždaug tuo metu Ambrodžijus jau parodė savo, kaip subrendusio menininko, sugebėjimus. Apie 1332 m. atliko darbus Šv. Mykalojaus gyvenimo tema San Pietro (Šv. Petro) bažnyčioje. Apie 1335 m. dirbo Santa Maria della Scala ligoninėje Sienoje kartu su broliu, bet šie darbai neišlikę.
Apie 1337-39 m. Ambrodžijus sukūrė pačius garsiausius savo darbus to meto Sienos vyriausybės rūmuose Pallazo Pubblico, freskas pavadinimais „Gerosios vyriausybės darbo vaisiai“ ir „Blogosios vyriausybės darbo vaisiai“. Tarp vėlesnių Ambrodžijo darbų − „Geroji naujiena“ ir „Pristatymas šventykloje“. Ambrodžijus Lorencetis, kartu su broliu Pietro, manoma, mirė 1348 m. Sieną apėmusio maro metu.
AIESEC
thumb|250px|AIESEC logotipas AIESEC (Association Internationale des Étudiants en Sciences Économiques et Commerciales akronimas) yra tarptautinė, ne pelno siekianti, nepolitinė, jaunimo valdoma organizacija pasaulyje. Ji save apibrėžia „tarptautinis tinklas jauniems žmonėms, siekiantiems atrasti ir vystyti savo lyderystės potencialą bei įgūdžius per tarptautines stažuočių ir savanorystės galimybes, taip prisidedant prie savų valstybių ir visuomenių vystymosi“.
Tarptautinė AIESEC centrinė būstinė šiuo metu yra Montrealyje (Kanada). Šis jaunimo tinklas 2019 m. sausio duomenimis apima 33,238 jaunimo iš 124 šalių ir teritorijų ir įvykdo maždaug 40,000 mainų kiekvienais metais.
AIESEC Vizija - Taikos ir žmonijos potencialo išpildymas per lyderystę organizuojant ir dalyvaujant tarptautiniuose kultūriniuose mainuose. AIESEC lyderystę įvardija per keturias lyderystės savybes: savęs supratimas, kitų įkvėpimas, problemų sprendimas ir pasaulio suvokimas.
Organizacijos pagrindinė veikla - tarptautinių stažuočių programų organizavimas. Jų esmė – lyderystės ir visuomenės tobulinimas, vykdant kultūrinius mainus tarp valstybių. Jauni asmenys vyksta į kitas šalis dirbti ar savanoriauti įmonėse, startuoliuose, nevyriausybinėse organizacijose ar mokyklose tobulinant lyderystę ir darant teigiamą poveikį visuomenei. Remdamiesi šiomis programomis, Lietuvoje taip pat vykdomi įvairius socialiniai projektai, padedama įmonėms stiprinti savo veiklą bei ugdyti jų personalą.
Mikalojus Gožkovskis
Mikalojus Gožkovskis (, apie XIV a. vidurį Goržkovas prie Krokuvos – m. 1414 m. Vilnius) – Krokuvos universiteto rektorius, trečiasis Vilniaus vyskupas, daktaras.
Biografija
1370 m. baigė laisvuosius menus Prahos universitete. 1374 m. įstojo į šio universiteto Teisės fakultetą. Manoma, jame nuo 1385 m. iki 1387 m. įgijo kanonų teisės daktaro laipsnį. Krokuvos kapitulos narys, nuo – 1387 m. Šv. Florijono bažnyčios Krokuvoje dekanas, nuo 1392 m. – Krokuvos vyskupystės oficiolas. Krokuvos universiteto profesorius, nuo 1402 m. – universiteto rektorius. 1398 m. Jogaila su Jadvyga rėmė jo kandidatūrą į Vilniaus vyskupo sostą, bet tam pasipriešino Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas. Vilniaus vyskupu išrinktas 1407 m. pavasarį, popiežiaus Grigaliaus XII juo patvirtintas 1408 m. sausio 16 d. Aktyviai dalyvavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės politiniame gyvenime, siekė artimesnių Lietuvos ryšių su Lenkija, 1413 m. dalyvavo sudarant Horodlės sutartis. Jam valdant Vilniaus vyskupiją pastatyta bažnyčių Drohičine, Trakuose, Kaune, Lipniškėse, Lydoje, Geranainiuose.
Kandrėnėliai
Kandrėnėliai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, už 5 km nuo Skapiškio.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Paminklinis akmuo Kandrėnėliuose gimusiam TSRS didvyriui S. Šeinauskui
Pilaitės seniūnija
Pilaitės seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto savivaldybės vakaruose, pagrindinė dalis ties Pilaite.
Senojoje Pilaitėje yra atstatytas įspūdingas vandens malūnas su įrengimų ir girnapusių ekspozicija, du piliakalniai ir dvaro sodyba. Pirmasis daugiabutis Naujoje Pilaitėje pradėtas statyti per SSRS Lietuvos ekonominę blokadą 1990 m. Čia yra dvi vidurinės mokyklos – Vilniaus Pilaitės vidurinė mokykla ir Vilniaus Martyno Mažvydo vidurinė mokykla. Taip pat yra ir Pilaituko ir Gilužio lopšeliai-darželiai. Pilaitės seniūnijoje buvo įkurta daug kolektyvinių sodų.
Pilaitėje stovi Vilniaus Šv. Juozapo koplyčia, yra parapija.
Geografija
thumb|261 px|left|[[Pilaitės dvaras piliakalnio fone]]
Nuo į pietryčius esančios Karoliniškių seniūnijos, skiria Pilaitės miškas. Rytuose ribojasi su Viršuliškių ir Justiniškių seniūnijomis. Iš šiaurės, vakarų ir pietų, Pilaitės seniūnija ribojasi su Vilniaus rajono savivaldybės Zujūnų seniūnija.
Į Pilaitės seniūnijos teritoriją įeina Dvarykščiai, Gudeliai, Kriaučiūnai, Naujoji, Padekaniškės, Pilaitė, Platiniškės, Plytinė, Salotė, Smalinė, Upytė, Varnė, Vilkeliškės.
Seniūnija pasižymi gražia gamta. Yra du ežerai Gelūžė ir Bevardis.
Dziervanai
Dziervanai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vižainio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į pietus nuo Vižainio, apie 25 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 133 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Teizų ežeras
left|120px
Teizų ežeras – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, 3,3 km į vakarus nuo Dusios, prie vakarinio Teizų pakraščio. Patenka į Metelių regioninį parką. Šiaurėje yra ilga įlanka. Ilgis pietų–šiaurės kryptimi 1,42 km, plotis iki 0,6 km. Altitudė 161,7 m. Giliausia vieta siekia 6,9 m. Krantai aukštoki, kai kur ardomi, daug kur apaugę medžiais. Šiaurvakarinėje ir pietvakarinėje pakrantėse stūkso miškeliai, kitur plyti dirbami laukai. Atabradas siauras, daugiausia dengiamas smėlio, kitur dumblo, užžėlęs nendrėmis, švendrais ir meldais. Dugnas padengtas sapropelingu moliu. Iš šiaurės į Teizų ežerą įteka upelis. Šiaurės rytuose išteka upelis link Dusios ežero. Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Giraitės kaimas. Rytine pakrante eina kelias.
Uogienė
thumb|Braškių uogienė thumb|Uogienės gaminimas Uogienė – saldus patiekalas, paruošiamas verdant įvairias uogas ir vaisius. Dėl saldumo verdant dedamas cukrus, senovėje dažniausiai naudodavo medų. Uogienė tai paprasčiausias būdas ilgiau išlaikyti vaisius ir uogas. Verdant daugumą uogų ir vaisių išsiskiria pektinas, kuris veikia kaip tirštiklis.
Uogienių tipai
Kitos uogienių rūšys:
Uogienė gali būti ir nevirta – uogos gerai ištrinamos cukrumi ir steriliuose induose laikomos šaldytuve. Tokiose uogienėse būna daugiau vitaminų.
Perkovicės geležinkelio stotelė
Perkovicės geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Perkovicės kaime, rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje, Palenkės Bialos valsčiuje. Stotelė priklauso Varšuva-Terespolis geležinkelio linijai. Iki Chotiluvo geležinkelio stoties yra 5,2 km ir iki Ogrodnikų geležinkelio stotelės yra 2,8 km.
Bičkai (reikšmės)
Bičkais vadinama:
ZFC Zaandam
Zandamo FC – buvęs Nyderlandų futbolo klubas iš Zandamo.
1990 m. su ZVV Zandam komanda susijungė į Hellas SC klubą.
Kretuonys
Kretuonys – etnografinis gatvinis kaimas, Švenčionių rajono savivaldybės šiaurėje, Aukštaitijos nac. parke. Kaimas išsidėstęs Kretuono ežero pietvakarinėje pakrantėje, Pakretuonės miško rytiniame pakraštyje, šalia geležinkelio Vilnius–Turmantas. Einant vakariniu ežero pakraščiu šiaurėn, už 6 km yra geležinkelio stotelė. Saugomi Kretuonių pirmasis ir antrasis ąžuolai.
miniatiūra|240px|left|Informacinė lenta miniatiūra|240px|left|Troba miniatiūra|240px|left|Sodyba prie tvenkinio miniatiūra|240px|left|Paminklinio ąžuolo stuobrys
Istorija
Kretuonų apylinkės apgyvendintos XV a. – XIV a. prieš m. e. Atliekant archeologinius tyrimus 1979 m. ir 1996–1997 m. rastos neolito ir bronzos amžiaus Kretuono gyvenvietės. Į vakarus nuo Kretuonų kaimo, tarp Kretuono ir Švento ežerų, miške yra VI a. – XI a. Kretuonų pilkapynas. Apie XVII a. dėl karų ir marų kaimas buvo beveik sunykęs, vėliau vėl atsistatė.
Nykštukinė mazama
Nykštukinė mazama (Mazama chunyi) – nedidelių elnių mazamų rūšis. Paplitusi Pietų Amerikoje (Peru ir Bolivijos Andų rytinėse pašlaitėse).
Kretuonys
Architektūra
Kretuonų kaimas susiklostė XVI a. antroje pusėje per Valakų reformą ir išsaugojo seną gatvinę užstatymo struktūrą kaip gatvinis rėžinis kaimas. Palei vieną pagrindinę gatvę iš abiejų pusių daugiausia statmenai į gatvę išdėstytos sodybos. Gyvenamieji namai galais atsukti į gatvę, už jų toliau stovi ūkiniai pastatai. Išliko vertingų sodybų su XIX a. pabaigos – XX a. pirmosios pusės pastatais – pirkiomis, svirnais, tvartais, kluonais, pirtimis, bei smulkiosios architektūros statiniais – kryžiais, šuliniais, aviliais. Čia galima rasti senovines, į kertes suleistų stambių rąstų trobas, dviaukščius svirnus su balkonėliais.
Nykštukinė mazama
Gyvena Jungaso džiunglėse ir Andų rytinių pašlaičių miškuose, 1000-4000 m aukštyje. Aktyvi dieną ir naktį. Minta įvairiais augalais, tame tape įvairiais kiškiakopūsčiais. Apie gyvenimo būdą beveik nieko nežinoma.
Barčiai (Kaišiadorys)
Barčiai – buvęs viensėdis Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius Žaslių, šiauriau Vilniaus–Kauno geležinkelio.
Laibabudė
Laibabudė  – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos grybų gentis.
Lietuvoje auga šios rūšys:
Radviliškio naujienos
Radviliškio naujienos – laikraštis, leidžiamas Radviliškio rajono savivaldybėje.
Istorija
Pradėtas leisti uždarius laikraštį „Mūsų kraštas“, pavadintas laikraščio, ėjusio Radviliškyje 1925 m. vardu. Anksčiau laikraštis buvo įsikūręs V. Bernotėno g. 5, patalpas privatizavus redakcija įsikūrė Radvilų g. 17.
Tai rajono laikraštis, kuriame informaciją spausdina Radviliškio rajono savivaldybė, „Sodra“, „Radviliškio šiluma“, „Radviliškio vanduo“, „LESTO“, „TEO LT“ ir kitos įmonės, kurių pranešimai svarbūs gyventojams. Tiražas – 3500 egz.
Jihlava
Jihlava – miestas vidurio Čekijoje, tarp Prahos (vakaruose) ir Brno (rytuose), prie Jihlavos upės. Viduramžiais Jihlava iš nedidelio kaimelio išaugo iki vieno turtingiausių Čekijos žemių miestų. Jos klestėjimą lėmė XIII a. netoliese aptikti sidabro telkiniai. Modernioji epocha čia paliko savo žymę, tačiau Jihlavoje išlaikytas istorinis miesto centras, kurį vis dar juosia viduramžių gynybinė siena.
Mieste yra didžiulė akmenimis grįsta pagrindinė aikštė – Masarykovo náměsti. Subjaurotoje atgrasaus prekybos centro aikštėje yra daugybė renesanso ir baroko pastatų su dailiais fasadais, vartais ir smailėmis. Išlikę senosios sienos vartai – brána Matky Boži.
Jackagalys
Jackagalys – kaimas Anykščių rajono savivaldybės vakaruose, 12 km į rytus nuo Miežiškių, prie kelio. Kaimu teka Juostos upė. Priklauso Raguvėlės parapijai. Piečiau kaimo auga Noriškių miškas.
Pastrazdė
Pastrazdė – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vidiškių.
Šernų kapinynas
Šernų kapinynas – senovinė laidojimo vieta, rasta Klaipėdos rajone, Šernų miško 37 ir 22 kvartaluose, Minijos kairiajame krante.
Radinius sudaro 110 griautinių kapų, kuriuose laidota III–VII a. Dalis mirusiųjų laidota drauge su žirgais. Rasta įkapių, kurias sudarė dalgiai, peiliai, įmautiniai kirviai, pentinai, žalvariu kaustytų diržų liekanos, diržų sagtys, geležiniai dvinariai žąslai, skydų antskydžiai, įmautiniai ietigaliai, moliniai puodeliai, įvairūs papuošalai (žalvariniai antkakliai, apyrankės, kabučiai, smeigtukai, segės, kepurėlės, puoštos žalvarinėmis sraiginėmis įvijomis ir sankabėlėmis, emalio ir stiklo karoliai). Taip pat rasta I–III a. romėnų monetų, žalvarinė vyro statulėlė iš Mažosios Azijos (rasta 1905 m.).
800 m² plotą Šernų kapinyne 1891 m. ištyrė Albertas Becenbergeris. Iki 1945 m. radiniai saugoti Karaliaučiaus muziejuje „Prussia“.
Kumturos urvai
Kumturos Tūkstančio Budų urvai  – urvų kompleksas Rytų Turkestane, Muzato slėnyje, 25 km į vakarus nuo Kučos (dab. Sindziangas, Kinija). Tai budistinis šventųjų urvų ansamblis, veikęs V–XI a. Muzato upės skardyje, prie šilko kelio trasos.
thumb|left|200px|Skulptūros liekanos
Teirus
Teirus – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, 4 km į rytus nuo Veisiejų. Išsitęsęs šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi 1,2 km, plotis iki 0,27 km. Altitudė 121 m. Krantai aukštoki, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu, aplink plyti dirbami laukai. Atabradas platus, ežero dugnas padengtas sapropelingu ir dumblingu moliu. Pietinis galas užpelkėjęs. Per Teirų prateka upelis link pietuose tekančio V-2 upelio (Vilkaičio ežero intakas).
Šiaurine pakrante eina kelias, netoliese įsikūrę Paterų ir Šadžiūnų kaimai.
Vandenvardžio Teirùs kilmė neaiški. Galbūt tai šaknies tyr- (> tyras) atmaina.
Prokonsulas
miniatiūra|[[Scipionas Afrikietis]] Prokonsulas – senovės Romos promagistratas, tarnybą pabaigęs konsulas, vieneriems metams gavęs valdyti provinciją. Teisę gauti valdyti provinciją pasibaigus konsulavimo laikui turėdavo visi konsulai.
Prokonsulai turėdavo teisę skirti savo provincijoje legatus bei žemesnius promagistratus.
Imperijos laikotarpiu didžiuma prokonsulo teisių atiteko imperatoriui. Nors konsulai tebegaudavo valdyti provincijas, realių politinių galių jie nebeturėdavo. Šis titulas egzistavo bent iki V a. pradžios, tačiau jau tik dalyje provincijų: Mažojoje Azijoje ir Graikijoje bei galbūt keliose kitose Rytų Romos imperijoje. Vakarų Romos imperijoje prokonsulo titulas išliko tik Afrikos provincijoje. Kitose būdavo kitokias pareigas ir titulus (dažniausiai – mažiau prestižinius) turintys valdytojai.
Blykstė
right|thumb|Viršuje − nuotrauka, daryta su silpna blykste. Žemiau − tas pats vaizdas su stipria blykste. Blykstė – fotoaparato mažas dujų vamzdelis, per kurį pratekantis stiprus elektros srovės impulsas uždega dujas ir šios akimirksnį ryškiai šviečia. Blykstė apšviečia fotografuojamą objektą, kai nepakanka natūralios šviesos.
Henrikas Senkevičius
thumb|Paminklas Henrikui Senkevičiui Henrikas Senkevičius (arba Henrikas Sienkievičius,, pilnas vardas: , 1846 m. gegužės 5 d., Vola Okžeiska, Lenkijos Kongreso karalystė, Rusijos imperija – 1916 m. lapkričio 15, Vevė, Šveicarija) – lenkų rašytojas. 1905 m. gavo Nobelio literatūros premiją. Jis buvo šeštasis rašytojas, gavęs šią premiją.
Biografija
Slapyvardis „Litwos“. Kilęs iš totorių, apsigyvenusių Lietuvoje XV ir XVI amžiuje, bajorų (herbas „Oszyk“). Varšuvoje baigė gimnaziją. 1866–1870 m. mokėsi Medicinos ir Istorijos-Filologijos fakultetuose pagrindinėje mokykloje (nuo 1869 m. Varšuvos universitetas).
Spaudoje, dar būdamas studentu, debiutavo savaitraštyje „Przegląd Tygodniowy“. Nuo 1873 m. nuolatinis „Gazeta Polska“ feljetonistas. Nuo 1874 ėmė vadovauti savatraščio „Niwa“ literatūriniam skyriui. Vėliau, nuo 1882 m. – konservatyvaus laikraščio „Žodis“ redaktorius.
1881 m. vedė Mariją Szetkiewicz, kuriai 1885 m. mirus nuo tuberkuliozės, liko su dviem vaikais. 1888 m., kai anoniminis gerbėjas suteikė jam 15 tūkstančių rublių, sukūrė savo žmonos vardo fondą, iš kurio mokėjo stipendijas tuberkulioze sergantiems kultūros veikėjams. 1893 m. įvyko antrosios vedybos su Marija Wołodkowicz iš Odesos, kurios 1895 m. baigėsi skyrybomis žmonos iniciatyva. 1904 m. dar viena santuoka su Marija Babska.
1876–1879 lankėsi JAV, kur daug bendravo su jaunimu, nemažai keliavo, stebėjo tragišką emigrantų likimą. Grįžęs į Europą kurį laiką gyveno Paryžiuje, 1879 lankėsi Lvove, pabuvojo Venecijoje ir Romoje. Nuo to laiko daug keliavo, keitė gyvenamąją vietą: Austrija, Anglija, Italija, Lietuva, Prancūzija, Šveicarija, 1886 m. – Rumunija, Bulgarija, Turkija, Graikija. 1891 m. keliavo po Afriką, buvo Egipte ir Zanzibare.
Mirė 1916 m. Šveicarijoje, Veve miestelyje, nebaigęs rašyti „Legionų“. Palaidotas Šveicarijoje vietinėje katalikų parapijoje, o 1924 m. palaikai perkelti į Varšuvos Šv. Jono katedros rūsį.
Kūryba
Sienkievičius savo kūrybinę veiklą pradėjo pozityvistinėmis novelėmis, kurios iškėlė jį į ano meto žymiausius realistus. Novelėse daugiausia dėmesio skyrė kaimo ir dvaro santykiams, ankstyvuosiuose apsakymuose vaizdavo patriarchalinės buities nykimą, valstiečių likimus. Rašytojas sielojosi dėl liūdno liaudies talentų likimo, smerkė vakarinių lenkų prievartinį germanizavimą, su širdgėla rašė apie vargus Amerikoje. Daugeliui jo novelių būdinga tragiška pasaulėjauta ir patriotinis patosas, jos dramatiškos, emocionalios, pasižymi aštriu siužetu, motyvuotu psichologizmu, darnia kompozicija, išdailinta, glausta kalba. Vėliau Sienkievičius netikėtai perėjo prie istorinio romano, bandydamas suprasti lenkų tautos ir Lenkijos valstybės nusilpimą.
Lipdytinė keramika
thumb|280px|Lipdytinės keramikos pavyzdžiai Lipdytinė keramika – rankomis lipdyti moliniai indai, jų gamybos technologija.
Technologija
Lipdytinė keramika atsirado neolito laikotarpiu. Iki žiedžiamojo rato išradimo (išrastas 4 tūkstantmetyje pr. m. e. Egipte) ir jo panaudojimo buvo pagrindinė keramikos gamybos technologija. Lipdymo technika labai įvairi – indo formos gali būti išspaudžiamos iš vieno molio gabalo arba jos lipdomos prie padaryto dugno jungiant molio juostas, spirales ar lopinius. Lietuvoje lipdytinė keramika pradėta naudoti 4–3 tūkstantmetyje pr. m. e. X a. – XI a. pradėjus naudoti žiedžiamąjį ratą ją išstūmė žiestoji keramika. Lipdytinę keramiką dar gamina tautodailininkai.
Jim Rogers
thumb|right|Jim Rogers James "Jim" Rogers (*1942 spalio 19) – JAV verslininkas, finansininkas.
1970 kartu su George Soros įsteigė Quantum Fund hedžo fondas.
Jim Rogers augo Demopolyje (Alabama). Būdamas 5 metų amžiaus, jis įsitraukė į verslą, pardavinėdamas kaimynystėje žemės riešutus.
Baigęs Oksfordo u. atliko karinę tarnybą; po to jis grįžo į Wall Street firmą Dominick and Dominick, kur jau kartą dirbo jau po koledžo baigimo. Firmoje Arnold S. Bleichroeder jis susipažino su George Soros ir įkūrė Quantum Fund.
1980 Rogers pasitraukė iš Fonds valdybos ir nuo to laiko valdo tik savo turtą bei rašo knygas.
Jojimas
Jojimas – žirgo valdymas bei treniravimas raiteliui sėdint ant žirgo nugaros. Jojimas susijęs su pramoga, poilsiu,keliavimu ar kai kurių susirgimų gydymu. Jojant raitelis valdo žirgą savo kūno judesių bei papildomo tam specialiai pritaikyto inventoriaus pagalba.
Istorija
thumb|right|170px|Lietuvos kavalerijos raitelis XVI amžiuje. Nėra tiksliai žinoma kada žirgai buvo prijaukinti, tačiau yra įrodymų, jog žirgais pradėta joti anksčiau nei jie buvo pakinkyti. Žinoma, kad jojimas egzistavo dar Bronzos amžiuje ir laikui bėgant buvo pritaikytas transportui, karo pramonei, sportui bei poilsiui.
Muzatas
Muzatas arba Muzartas  – upė Kinijoje, Sindziange, Aksu prefektūroje; Tarimo kairysis intakas. Prasideda Tianšanyje, Muzarto ledyne, netoli Chan Tengrio kalno. Teka į pietryčius ir rytus tarpukalnių slėniu. Kučos apylinkėse siauru slėniu kerta Čeletagės kalnus, kur skardinguose šlaituose įrengti budistiniai Kyzylo ir Kumturos urvai. Toliau upė prateka Kučos tvenkinį. Už jo Muzatas patenka į lygumas, kur atsišakoja drėkinamieji kanalai. Tarimą vandenys pasiekia tik pavasario potvynių metu.
Jojimas
Istorija
Pirmosios žinios apie arklių panaudojimą žmonijos karuose siekia III tūkstantmetį pr. m. e. Pagal istorinius šaltinius, apie 2300 m. pr. m. e. Mesopotamijoje, prijaukinti arkliai traukė kovos vežimus. Vėliau nešė raitelį – atsirado pirmoji kavalerija.
Mobingas
Mobingo klasifikacija
Psichologija išskiria dvi pagrindines mobingo kryptis: vertikalusis – kai mobingą vykdo aukštesniems hierarchiniams lygmenims priklausantys nariai (viršininkai, lyderiai), ir horizontalusis – mobingą vykdo to paties hierarchinio lygio nariai.
Jojimas
Istorija
Iki Homero, VIII a. pr. m. e. graikų poeto, laikų jojimas žirgais ir asilais tapo įprastu keliavimo būdu, bet kovos vežimai tebebuvo naudojami kare. Klasikiniu civilizacijos laikotarpiu senovės graikai ir romėnai statė specialias arenas (hipodromus) ir tiesė kelius žirgų lenktynėms, suteikdavusioms daug išgyvenimų miniai, stebinčiai varžybas, kuriose dalyvaudavo raiteliai, važnyčiotojai ir žirgai. Sovietmečiu Lietuvoje buvo įrengta bent keliolika hipodromų, didelė dalis jų tapo apleistais ir nenaudojamais pagal paskirtį.
Mobingas
Mobingo atsiradimo sąlygos
Mobingo priežastis gali būti pavydas, individo (pvz., darbuotojo), kuris taiko mobingą, nesugyvenamumas, dirglumas. Dažnai pavydima jaunesniam, sėkmingesniam kolektyvo nariui, taip pat ir mažiau patirties turinčiam individui. Paprastai mobingo galima sulaukti iš vyresnių ir ilgiau kolektyvui priklausančių narių, kurie tiesiog bijo prarasti savo padėtį. Dažnai mobingą taiko nesugyvenami kolektyvo nariai, kurie patys neretai tampa mobingo aukomis. Kartais mobingas taikomas išsiskiriančiam iš kolektyvo dėl savo amžiaus, pažiūrų, tautybės, rasės ar kitko nariui. Retsykiais toks spaudimas laikinas ir yra savotiškas „krikštas“ į kolektyvo narius. Mobingo auka gali tapti ir patyręs kolektyvo narys, kurį pradėjo vertinti kolektyvo lyderiai, vadovybė. Kartais mobingo priežastis gali būti perdėtas drąsumas, skundai, pastovi kritika, bendros veiklos ignoravimas, provokuojamas elgesys.
Jojimas
Dailusis jojimas
Dailusus|thumb|left|250px|Audronė Krikštaponytė
Mobingas
Mobingo supratimo istorija
Gyvūnijos pasaulyje mobingas – tai reiškinys, kai žolėdžių banda užpuola plėšrūną. Psichologas ir mokslininkas – medikas, daktaras Hancas Leimanas – pirmą kartą mobingo tyrimus atliko Švedijoje 1980 m. pradžioje. Jis tokį elgesį pavadino mobingu ir jį charakterizavo kaip „psichologinį terorą“, kuris jungia „sistemiškai pasikartojantį priešišką ir neetišką vieno ar kelių žmonių elgesį, nukreiptą prieš vieną ar kelis žmones, dažniausiai vieną“. Leimanas nustatė 45 elgesio variantus, būdingus mobingui, kai kurie iš jų: reikalingos informacijos slėpimas, socialinė izoliacija, šmeižtas, nepaliaujama kritika, nepagrįstų apkalbų paleidimas, išjuokimas, šūksniai.
Jojimas
Dailusis jojimas
Išjodinėjimas, kitaip dar vadinamas dailiuoju jojimu, yra viena geriausiai žinomų žirginio sporto šakų. Dailusis jojimas kartu su konkūrais ir trikove, priklauso Olimpinių sporto šakų sąrašui. Dailusis jojimas, kitaip dar vadinamas išjodinėjimu, pagrįstai laikomas meniškiausia jojimo sporto šaka. Šių dienų varžybose raitelis ir žirgas turi atlikti seriją pratimų, vadinamų elementais, lygioje 20 x 60 m dydžio maniežo aikštėje, aptvertoje žema tvorele ir simetriškai pažymėtoje 12 raidžių – pagal jas nustatoma aikštelės vieta, kurioje atliekamas elementas.
Mobingas
Rezultatai
Nuolatinio mobingo aukos gali pradėti jaustis nevisavertės, neištvėrusios nuolatinio streso, emocinio išsekimo, palikti kolektyvą, susirgti nervinėmis ligomis, sergančiuosius širdies ligomis gali ištikti infarktas, mobingo aukos gali net nusižudyti. Mobingas taip pat turi neigiamų padarinių ir jį stebinčių, bet nedalyvaujančių kolektyvo narių emocinei sveikatai.
Jojimas
Dailusis jojimas
Varžybose žirgas demonstruojamas trimis aliūrais: žingine, risčia ir šuoliais. Vertinamas žirgo judesių laisvumas, lengvumas – turėtų atrodyti, kad žirgas pratimus atliekąs savo noru, o ne atsakydamas į vos regimas raitelio komandas. Todėl išjodinėjime labai svarbus tinkamas žirgo parengimas ir techniškas jojimas – tam pasiekti prireikia daugelio metų. Išjodinėjime žirgai sportinę karjerą pradeda maždaug ketverių metų amžiaus, o baigia maždaug 17-18-os.
Dailiajame jojime yra keletas rungčių: nuo lengviausių iki pačios sudėtingiausios – Grand Prix. Pagal pastarąją nustatomi žemynų, pasaulio ir Olimpiniai čempionai. Taip pat Pasaulyje populiarios laisvosios programos, kitaip dar vadinamos „kiurais", kuriose savitą programą raitelis atlieka pagal pasirinktą muziką, priderintą prie žirgo bėgsenos ir dueto charakterio.
Išjodinėjimo varžybų metu kiekvienas raitelio bei žirgo atliekamas elementas vertinamas balu nuo 0 iki 10. Šie balai verčiami procentiniu rezultatu – laimi duetas, surinkęs didžiausią visų galimų balų dalį.
Konkūras
Konkūras yra palyginti nauja žirginio sporto šaka. Manoma, kad poreikis išmokyti žirgą tiksliai ir techniškai įveikti kliūtis atsirado XVIII a., kai Anglijoje pasirodė Aptvėrimo Aktas ir turtingi žemės savininkai apsitvėrė savo žemės sklypus. Tuo metu populiarios lapių medžioklės žirgai gavo naują įššūkį – įveikti visas tvoras, pasitaikiusias kelyje.
Lotoso poza
thumb|250px|[[Joga|Jogos praktikantas lotoso pozoje.]]
Jojimas
Konkūras
Tačiau moderniųjų konkūrų erą pradėjo kapitonas Federico Caprilli (1868–1907), savo mokiniams liepęs sutrumpinti balnasaičius, kad raitelio koja labiau linktų ir stipriau remtųsi į balnakilpę, kad atliekant šuolį iš balno pakilęs raitelis svirtų pirmyn ir taip perkeltų savo svorio centrą (iki tol raitelis nepakildavo iš balno). Šis Caprilli mokymas – il sistema – ėmė pelnyti italams šlovę varžybose, todėl viso pasaulio jojikai suskubo mokytis šio revoliucingo meno.
Lotoso poza
Lotoso poza arba padmasana  – poza (asana) sėdint sukryžiuotomis kojomis. Padamasana arba Lotoso poza yra pagrindinė jogos asana, skirta meditacijos praktikoms. Nugara tiesi, galva pakelta, kojos sukryžiuotos taip, kad dešinė pėda gultų ant kairės šlaunies, o kairė pėda – ant dešinės šlaunies. Šioje asanoje kūnas gali išbūti nejudėdamas ilgą laiką.
Lotoso poza kilo iš meditacijos praktikavimo senovės Indijoje. Žinomiausi lotoso pozos atvaizdai: medituojantis hinduizmo dievas Šiva ir budizmo pradininkas Sidharta Gautama.
Jojimas
Konkūras
Konkūras (angl. – show jumping) – viena iš trijų olimpinių jojimo šakų – yra bene populiariausia jojimo sporto rungtis: raitelių varžybos griaunamų kliūčių aikštelėje. Raitelio tikslas – be klaidų ir greitai įveikti kliūtis. Vidutinis kliūčių aukštis svarbiausiose varžybose – 160 cm. Kiekvienoje rungtyje leidžiamas tam tikras skaičius klaidų (pvz.: žirgo atsisakymas įveikti tam tikrą kliutį), tačiau viršijus šį skaičių, duetas diskvalifikuojamas. Skaičiuojama kiek laiko duetas sugaišta ir kiek baudos taškų surenka įveikdamas maršrutą. Baudos taškai skiriami už žirgo nepaklusnumą, nuverstas kliūtis, viršytą kontrolinio laiko normatyvą (jeigu toks yra nustatytas) bei kitokias žirgo ar raitelio klaidas rungties įveikimo metu. Šuolio galingumo konkūruose peršokamos kliūtys kartais siekia net 250 cm. Konkūrų taisyklės yra griežtai reglamentuotos ir prižiūrimos Tarptautinės Žirginio Sporto Federacijos FEI (Fédération Équestre Internationale).
Lietuvoje konkūrų sportu užsiiminėjama nuo 1920 m. Lietuvos pirmenybėse 1934 m dalyvavo net 248 žirgai. Majorai Andriūnas, Ugianskis, kpt. Jonas Kukta, vyr. ltn. Vladas Zarauskas baigė garsias italų arba prancūzų aukštąsias kavalerijos mokyklas ir diegė tėvynėje pažangiausią tuo metu „itališkąją" konkūrų jojimo stilių. 1940 m. Helsinkio olimpiadoje ruošėsi dalyvauti mūsų konkūrų rinktinė, bet sutrukdė karas. Jojimo sportas buvo atkurtas tik 1955 m. Pirmasis pokario laikotarpio Lietuvos konkūrų čempionas buvo V. Zarauskas su Kukurūzu (Kaunas) 1956 m.
1988 m. vasaros olimpiadoje Raimundas Udrakis tapo pirmuoju Lietuvos raiteliu dalyvavusiu olimpinėse žaidynėse.
Atkūrus Lietuvos Nepriklausomybę, pirmasis iš šalies raitelių trispalvę tarptautinėje arenoje iškėlė Zigmantas Šarka, 1998 m. iškovojęs teisę dalyvauti Pasaulio jojimo sporto žaidynėse Romoje.
Trikovė
thumb|left|190px|Dangis Rakauskas žirgas Westo S
Šiuolaikinė trikovė tai trijų raitelio bei žirgo išbandymų kompleksas. Tai daug jėgų ir kruopštaus pasiruošimo reikalaujančios trijų dienų varžybos, sudarytos iš dailiojo jojimo, konkūrų bei ištvermės jojimo, arba kitaip vadinamo kroso, rungčių.
Trikovės atsiradimas sietinas su testais, naudotas kavalerijos žirgų paruošimui tikrinti. Apie 1800 m. pabaigą prancūzai pradėjo kultivuoti „karinio žygio“ rungtį, kuri gali būti laikoma šių dienų trikovės pirmtaku. 1912 m. trikovė, kaip viena iš žirginio sporto rūšių, įtraukta į Olimpines žaidynes, kurios vyko Švedijoje, Stokholme.
Internacionalinė Jojimo Federacija (FEI), kuri vadovauja žirginiam sportui, nustatė tikslias šios sporto šakos taisykles, kurių privalu laikytis visose tarptautinėse varžybose, ir skelbia, kad varžybų tikslas yra “parodyti raitelio drąsumą, dvasią ir puikų savo žirgo bėgsenos išmanymą bei jo panaudojimą varžybų metu, parodyti puikiai treniruoto žirgo būklę: miklumą, drąsą, šokimo galimybes, ištvermę ir greitį”.
Kitos žirginio sporto rūšys
Be jau paminėtų, dar išskiriamos šios žirginio sporto rūšys:
Aerolíneas Argentinas
Aerolíneas Argentinas („Argentinos oro linijos“) – didžiausia Argentinos oro transporto bendrovė. Aptarnauja 80 % vidaus reisų ir 40 % tarptautinių reisų. Išvyksta iš Ministro Pistarini oro uosto, esančio Buenos Airių priemiesyje Eseisoje.
Bendrovė susikūrė 1929 m. kaip Aeroposta. 1949 m. susijungus kelioms oro bendrovėms sudaryta Aerolíneas Argentinas. Bendrovė vos ne bankrotavo Argentinos ekonominės krizės metu.
Aerolíneas Argentinas lėktuvai skrenda į daugelį Lotynų Amerikos didžiųjų miestų, Meksiką, JAV, Italiją, Ispaniją, Australiją, Naująją Zelandiją.
Lialovo kultūra
Lialovo kultūra – neolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1923 m. tyrinėtą senovinę gyvenvietę prie Lialovo kaimo (Maskvos sritis).
Arealas
Lialovo kultūra 5–3 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi dab. Rusijoje, Kliazmos aukštupyje, Volgos ir Okos baseinuose.
Kultūra
Lialovo kultūrai būdinga duobelinė–šukinė keramika. Indai puošti mažomis ir giliomis duobutėmis. Žmonės gyvenvietes kūrė prie upių ir ežerų. Vertėsi žvejyba, medžiokle, rinko augalinį maistą. Naudojo grubiai apdirbtus akmeninius kirvius, įvairius titnaginius dirbinius (ietigalius, strėlių antgalius, gremžtukus). Lialovo kultūros veikiama susiklostė Desnos kultūra.
TSV LONGA
Tilburgo LONGA – Nyderlandų futbolo klubas iš Tilburgo.
APUD
APUD – difuzinės neuroendokrininės sistemos dalis - įvairiose organizmo vietose paplitusios ląstelės, kurioms būdingas gerai išvystytas Goldžio kompleksas, plonos endoplazminio tinklo membranos, sekrecinės granulės ir apvalios mitochonodrijos.
Visai sistemai priskiriamos šios bendros funkcijos:
APUD ląstelių paplitimas:
Kandrotiškė I
Kandrotiškė I – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ceikinių.
APUD
Iš šios sistemos ląstelių kartais formuojasi navikai - apudomos.
Difuzni nevroendokrini sistem
Panevėžio Vyturio progimnazija
Panevėžio „Vyturio“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, Vasario 16-osios g. 40, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190423499.
Istorija
Mokykla įkurta 1980 m. rugsėjo 1 d. kaip Panevėžio 15-oji vidurinė mokykla. Mokykloje dirbo 42 mokytojai, mokėsi 862 mokiniai. 1983 m. mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida. 1984–1985 m. mokykloje buvo daugiau kaip 30 būrelių. 1993 m. gegužės 14 d. mokykla pavadinta „Vyturio“ vardu.
1994 m. mokykloje pradedama įgyvendinti realinio profilio ekonominė pakraipa. 1993 m. išrinkta pirma mokyklos taryba. Jos pirmininkas - Paulius Vyšniauskas. 1995 m. spalio 6 d. išrinktas pirmasis mokyklos prezidentas Artūras Gerkavičius. 1996 m. įkurtas žydų kultūros klubas „Šalom“. 2003 m. įkurtas Tolerancijos ugdymo centras, vienas iš pirmųjų ir aktyviai bendradarbiaujančių centrų, kuris organizuoja apskrities mokinių konferenciją „Gyvoji Lietuvos žydų istorija“. 2016 m. prijungta Panevėžio Nevėžio pagrindinė mokykla.
Kvangdžu
Kvangdžu  – miestas Pietų Korėjos pietvakariuose. Sudaro metropolinį, provincijoms nepavaldų miestą. Oro uostas, geležinkeliai ir plentai į Seulą, Pusaną. Mašinų, automobilių gamyba, chemijos, tekstilės, siuvimo, maisto (ryžių malimo, alaus) pramonė; geležies liejykla. Yra du universitetai, metropolitenas, Meno gatvė (parduotuvės su tradicinio ir šiuolaikinio meno kūriniais), miesto apylinkėse intensyvus žemės ūkis (medvilnė, ryžiai, tabakas, šilkininkystė).
Istorija
Miestas įkurtas 57 m. pr. m. e. ir tuo metu buvo pagrindinis šalies ekonominis ir politinis centras. Šiuolaikinė miesto plėtra prasidėjo 1914 m., nutiesus geležinkelį į Seulą. 1980 m. mieste įvyko pagarsėjęs Kvangdžu sukilimas.
Iki 2005 m. Kvangdžu priklausė Pietų Džolos provincijai, buvo jos sostinė.
Sportas
Kvandžu 2002 m. vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.
Dumsiai (Kaišiadorys)
Dumsiai – buvęs viensėdis Kaišiadorių rajono savivaldybėje, netoli Žaslių.
Egliniškiai (Lenkija)
Egliniškiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vižainio valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietus nuo Vižainio, apie 27 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 135 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo yra Egliniškių ežeras.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Ebolis
Ebolis  – miestas Italijoje, Kampanijoje, Salerno provincijoje.
Istorija
Ebolio apylinkės buvo gyvenamos nuo Bronzos amžiaus, o nuo V a. pr. m. e. randama Vilanovos kultūros artefaktų.
Miestą sugriovė Alarikas I 410 m., o saracėnai IX ir X a. Vėliau Ebolis tapo svarbiu Salerno kunigaikštystės miestu su Robert Guiscard pastatyta tvirtove.
XX a. ketvirtame dešimtmetyje Ebolis išsiplėtė į lygumą po fašistų vyriausybės vykdyto pelkių nusausinimo. Miestas smarkiai nukentėjo nuo Irpinijos žemės drebėjimo 1980 m.
Radiškis (Vidiškiai)
Radiškis – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Vidiškių, apie 0,3 km į šiaurę nuo kelio sankirtos su keliu. Šventąją kerta Radiškio tiltas. Į šiaurę nuo kaimo stūkso Radiškio piliakalnis.
Heinrich Zimmer
Heinrich Zimmer (Hainrichas Cimeris; 1890 m. gruodžio 6 d. Graifsvalde, Vokietija – 1943 m. kovo 20 d. Niujorkas) – vokiečių indologas, Pietų Azijos meno specialistas.
Gimė Graifsvalde, Vokietijoje. Akademinę karjerą pradėjo Berlyno universitete, studijuodamas sanskritą ir kalbotyrą (baigė 1913 m.). 1920–1924 m. dėstė Graifsvalde, vėliau gavo vietą Haidelberge. 1938 metais buvo nacių atleistas ir pasitraukė į Angliją, 1942 m. persikėlė į Niujorką, kur paskutiniais savo gyvenimo metais dėstė filosofiją Kolumbijos universitete.
Vienas jo studentų buvo būsimasis lyginamosios mitologijos specialistas Josephas Campbellas, kuris redagavo daugelį pomirtinių Zimmerio veikalų. Taip pat Zimmeris artimai draugavo ir su Carlu Jungu.
Vienas esminių jo kaip menotyrininko metodų buvo religinių įvaizdžių, naudojančių savo šventumo krūvį psichikos transformavimui, tyrinėjimas.
Pudu
Pudu (Pudu) – elninių (Cervidae) šeimos žinduolių gentis. Paplitusi Pietų Amerikoje, Andų priekalnėse.
Tai nedideli, 32-44 cm aukščio ir iki 85 cm ilgio elniukai. Pudu yra smulkiausi pasaulio elniai. Minta vijokliais, žolėmis, krūmų lapais, nukritusiais vaisiais.
Yra dvi pudu rūšys:
E-pay
„E-pay“ – elektroninių sąskaitų, ataskaitų ir apmokėjimo sistema internete. Dokumentai pateikiami „Adobe Portable Document Format“ (PDF) forma, todėl juos galima išsaugoti kompiuteryje, atsispausdinti ir pan. Taip pat egzistuoja apmokėjimo už paslaugas per šią sistemą galimybė. Turėdamas vieną asmeninę el. dokumentų saugojimo dėžutę „E-pay” sistemoje, vartotojas gali gauti įvairių paslaugų teikėjų sąskaitas ir jas apmokėti. Kiekvieną kartą, kai dokumentai patalpinami kliento „E-pay“ dėžutėje, jis gauna pranešimą į registracijos metu nurodytą elektroninį paštą. Jei klientas pasirenka elektroninių sąskaitų gavimą su apmokėjimo toje pačioje sistemoje galimybe, sistema siunčia atitinkamam bankui nurodymą sąskaitoje esančią sumą pervesti iš kliento sąskaitos banke į paslaugos tiekėjo sąskaitą.