cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jungtinis demokratinis judėjimas
Judėjimo užuomazgos atsirado 2008 m. vasarį po žurnalisto Artūro Račo inicijuotos gyventojų parašų rinkimo akcijos, siekusios, jų nuomone, visuomenei nenaudingo LEO LT įstatymo persvarstymo. Nepavykus surinkti reikiamų 50 tūkst. Lietuvos piliečių parašų, Kaune susibūrusi aktyvistų grupė nusprendė įsteigti judėjimą, kurio išsikeltas tikslas buvo kova prieš tuo metu įsigalėjusius oligarchinių struktūrų ir valstybės vadovų korupcinius ryšius. Judėjimas siekia sugriauti antidemokratinį precedentą susidariusį po to, kai vyriausybė ignoravo teisinę argumentaciją, aktus ir skaidrumo principus, priimdama, ne konkurso būdu išrinktai, mažai verslininkų grupei naudingą įstatymą.
Melninkai (Švenčionys)
Melninkai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Naujo Strūnaičio.
Jungtinių Tautų Konferencija dėl darnios plėtros
Jungtinių Tautų Konferencija dėl darnios plėtros (arba Rio+20) – Jungtinių Tautų rengiama tarptautinė aplinkos apsaugos ir darniosios plėtros konferencija, vykusi 2012 m. birželio 20-22 dienomis Rio de Žaneire, Brazilijoje. Ji organizuota siekiant pažymėti Aplinkos ir plėtros konferencijos dvidešimtmetį, aptarti įgyvendintus ir esamus tikslus, naujus iššūkius.
Dvi didžiosios konferencijos temos buvo: 1) žalioji ekonomika darnios plėtros kontekste ir skurdo mažinimas; 2) institucinė darnios plėtros struktūra. Septynios iškeltos probleminės sritys: nedarbas, energija, miestai, maistas, vanduo, vandenynai, gamtos kataklizmai.
Be pagrindinės valstybių atstovų konferencijos tuo pačiu metu vyko atviras nevyriausybinių organizacijų forumas.
Pasiruošimas
Iki konferencijos įvyko trys pasiruošiamieji susitikimai (2010, 2011 ir 2012 metais) bei trys tarpiniai susitikimai (du 2011 ir 2012 metais). Valstybės taip pat buvo kviečiamos teikti savo pasiūlymus dėl konferencijos turinio.
Dalyviai
Konferencijoje dalyvavo apie 100 valstybių vadovai. Iš viso konferencijos renginiuose apsilankė apie 40 000 žmonių.
Rezultatas
Iki prasidedant konferencijai buvo teigiama, kad jos metu valstybės sieks pasirašyti deklaraciją, kurios pirminė, 2012 m. sausį paskelbta versija susidejo iš 10 darnios plėtros tikslų ir pažado kurti darnią žaliąją ekonomiką. Be to buvo keliami siekiai priimti susitarimą dėl vandenynų apsaugos, sukurti tarptautinę aplinkos klausimais besirūpinančią agentūrą ir įsteigti ateities kartų ombudsmeno pareigybę.
Paskutinę konferencijos dieną dalyvaujančios šalys priėmė teisiškai neįpareigojantį dokumentą „Ateitis, kurios norime“, kuriame atnaujino įsipareigojimus siekti darnaus vystymosi. Jo turinys yra kritikuojamas dėl neambicingumo ir mažų pokyčių lyginant su 1992 m. priimta panašia deklaracija – Darbotvarke 21.
Konferencijoje taip pat buvo susitarta dėl darnaus vystymosi tikslų, kurie pakeistų 2015 m. pasibaigsiančius tūkstantmečio vystymosi tikslus, įsteigimo.
Euro Stoxx 50
EURO STOXX 50 – akcijų indeksas, apskaičiuojamas įvertinus 50–ies didžiausių įmonių, veikiančių euro zonoje, akcijų kainas. Didžiausią įtaką indekso vertei daro bankai, draudimo ir komunalinių paslaugų bendrovės. Daugiau negu pusę indekso vertės sudaro Prancūzijos ir Vokietijos įmonių akcijų kainos.
Lietas švinas (karinė operacija)
Lieto švino operacija – karinė Izraelio operacija, nukreipta prieš Hamas Gazos ruože. Operacija prasidėjo 2008 m. gruodžio 27 d., 11:30 vietos laiku Izraelio karinių oro pajėgų antpuoliais.
Izraelis teisino karinį puolimą siekiu nutraukti daugelį metų vykusį Izraelio miestų apšaudymą Qassam ir katiušų raketomis. Po septynias dienas trukusių bombardavimų, sausio 3 d. Izraelio pajėgos pradėjo sausumos operaciją įžengdamos į Gazos ruožo šiaurę.
Sausio 8 d. į konfliktą įsitraukė ir Libano pietuose veikianti Hezbollah, kuri į Izraelio šiaurę paleido keletą raketų.
Sausio 17 d. Izraelis paskelbė paliaubas.
2006 m. pasaulio šachmatų čempionatas
'''2006 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' – dviejų pasaulio šachmatų čempionatų titulų apjungimo mačas tarp klasikinio pasaulio čempiono Vladimiro Kramniko ir FIDE pasaulio čempiono Veselino Topalovo.
Jis vyko 2006 m. rugsėjo 23 – spalio 13 d. Elistoje. Sąlygos: nugalėtoju tampa tas, kas laimi daugumą iš 12-kos partijų Pasibaigus mačui lygiosiomis 6 : 6 žaidžiami greitųjų partijų mačai.
Pagrindinis mačas baigėsi lygiosiomis 6 : 6. Siekiant išaiškinti nugalėtoją buvo žaidžiamos greitųjų šachmatų 4-ių partijų mačas, kuriame nugalėjo V. Kramnikas – 2½ : 1½. Jis tapo pasaulio šachmatų čempionu. Taip buvo užbaigtas 13-ka metų trukęs šachmatų pasaulio skilimas.
FIDE čempionas
Nuo 1993 m. Veselinas tampa superturnyrų dalyviu ir netrukus ateina ir sėkmė: Madride surenka 6½ taško iš 9 ir kartu su V. Kramniku ir V. Anandu dalijasi 1-ąja vieta. Į pretendentus nei FIDE, nei PŠA atrankose dar nepateko, bet jau 1994 m. jį pirmą kartą pakviečia į Linaresą, kur, kartu su G. Kamskiu ir V. Anandu pasidalija 7-9 vietas.
Veselinas puikiai pasirodė Maskvos šachmatų olimpiadoje, kur jis paguldė ant menčių visus vedančiųjų pasaulio rinktinių lyderius, tarp jų ir G. Kasparovą.
Sekantys, 1995 m., jam atnešė nemažai žymių pergalių, bet tikras sužibėjimas – 1996 m. Tais metais jis vienas po kito laimėjo superturnyrus: Amsterdame (6½ iš 9), Dos Hermanase (6 iš 9), Madride (6½ iš 9), Novgorode (6 iš 10), Vienoje (5½ iš 9). Per pusmetį jis 50 taškų padidino reitingą (2750). Po to, jau niekas nesistebėjo, kad jį pakvietė į „šešių turnyrą“ Las Palmase. Jame bulgaras, galingai finišavęs, pasidalijo 3-4 vietas su V. Kramniku ir patvirtino savo aukščiausią klasę.
Dortmunde 2002 m. buvo per žingsnį nuo mačo su V. Kramniku, pralaimėjęs finale prieš P. Leko 1½ : 2½.
2004 m. jis turėjo laimėti FIDE atkrentamųjų mačų pasaulio čempionatą, tačiau pusfinalyje nusileido R. Kasimdžanovui, vėliau tapusiam FIDE pasaulio čempionu. Bet tai buvo tik pradžia prieš aukščiausiąjį jo karjeros laimėjimą. 2005 m. jis vėl pirmose rolėse.
Žiemą jis pasidalijo 1-ąją vietą su G. Kasparovu Linareso turnyre (8 iš 12), kur laimėjo prieš Garį. Pavasarį – 1-oji vieta Sofijoje (6½ iš 10), vasarą – 2as Dortmunde, o rudenį San Luise su atsargą laimėjo ratų sistema vykdytą FIDE pasaulio čempionatą (10 iš 14). 2006 m. FIDE pasaulio čempionas patvirtino savo klasę: Veik an Zee (9 iš 13 ir įveiktas V. Anandas), Morelija/Linaresas (8 iš 14) ir 2-3 vietos, Sofija – 1-oji vieta (6½ iš 10). Prieš mačą su V. Kramniku jo reitingas buvo 2813 – aukštesnis už 2005 m. G. Kasparovo reitingą. Jo varžovo reitingas – 2743.
Klasikinis čempionas
Dveji metai po mačo su P. Leko jam buvo sunkiausi. Dėl nugaros skausmų, jam varžybose teko naudoti vaistus. Tarp eilės nepasisekusių varžybų – pati nemaloniausia: 5-6 vietos dalybos superturnyre Sofijoje, kai paskutiniame rate jis „pastatė“ figūrą V. Topalovui. Po to, surinkta tik 50% taškų turnyre Dortmunde ir nesėkmė Rusijos čempionate. Klasikinio čempiono reitingas smuko iki 2729 ir jis tebuvo 7-as pasaulyje.
Po viso to V. Kramnikas pusmečiui pasitraukė iš varžybų. Vėliau V. Kramnikas pasakojo: „ Tada rimtai galvojau, kad laikas palikti šachmatus“. Ir kol jis gydėsi, laimei, sėkmingai, šachmatų pasaulyje sklido abejonės dėl V. Kramniko titulo vertės. Pasitikėjimo susigražinimui buvo tik vienas kelias – titulų sujungimo mačas su FIDE pasaulio čempionu V. Topalovu. Jis buvo paskirtas 2006 m.
Prieš mačą Elistoje V. Kramnikas sėkmingai žaidė Turino šachmatų olimpiadoje (+4,=5), o po to užėmė 1-ąją vietą Dortmunde (+2=5), suteikdamas savo gerbėjams vilties, kad sugebės atsilaikyti mače su V. Topalovu.
Prieš mačą
Prieš mačą didelių abejonių dėl V. Topalovo pergalės nebuvo. Jis dargi sutiko žaisti „varžovo aikštėje“, nors turėjo galimybę žaisti mačą Vokietijoje. V. Kramniko gerbėjai vylėsi tik į „klasikinio“ čempiono patirtį, žaidžiant mačus, ir jo geležinę valią. Juos taip pat guodė tarpusavio susitikimų rezultatas – V. Kramnikas pirmavo 10 : 5. V. Topalovo pusėje – didžiulė energija ir noras įrodyti, kad jis pirmas pasaulyje.
Apsaugos priemonės
Mačo metu Elistoje buvo pravestos negirdėtos „prieškompiuterinės“ apsaugos priemonės. Abu žaidėjai buvo tikrinami, dėl „vabalų“, tarp salės ir scenos buvo pastatytas apsauginis ekranas, kuris sugerdavo garsines bangas, o prieš kiekvieną partiją buvo tikrinami žaidėjų poilsio kambariai.
Mačo sąlygos
Šioje dvikovoje nebuvo „čempiono“ ir „pretendento“. Abu varžovai turėjo lygias sąlygas. Mačo nugalėtojas turėjo surinkti daugumą taškų iš 12 partijų. Jei mačas baigtųsi lygiosiomis, būtų žaidžiamas 4 partijų greitųjų šachmatų mačas. Jei ir vėl lygu – mačas iš dviejų žaibo partijų, jei ir vėl lygu – „Armagedonas“, kur baltieji gauna 6 min. laiko, o juodieji 5 min., bet baltieji privalo laimėti partiją.
Mačo pradžia
Dvi pirmosios partijos baigėsi nelauktu rezultatu – V. Kramnikas abi laimėjo. Pirmąją – net neleisdamas varžovui perimti iniciatyvą. V. Topalovas galėjo fiksuoti lygiąsias, tačiau nusprendęs žaisti dėl pergalės, sudegė. Antrojoje - V. Topalovas puikiai atakavo ir pasiekė laimėtiną padėtį, bet padaręs keletą sunkiai paaiškinamų klaidų, ne tik išleido tikrą pergalę, bet dar ir pralaimėjo. Rezultatas tapo 2 : 0 V. Kramniko naudai.
Jis ir 3-ioje galėjo įsirašyti tašką, bet nukirto varžovo bokštą ne tuo pėstininku ir partija baigėsi lygiosiomis. 4-ojoje V. Topalovas turėjo iniciatyvą, bet paversti ją pergale nepavyko. O 5-ji partija nebuvo žaidžiama – prasidėjo skandalas.
Skandalas
V. Topalovo komanda pareiškė oficialų protestą dėl to, kad V. Kramnikas partijos metu praleidžia per daug laiko poilsio kambaryje ir per dažnai vaikšto… į tualetą – vienintelę vietą kur nėra stebėjimo kamerų. Ten jam esanti galimybė gauti informaciją iš kompiuterio... Apeliacinis komitetas, remdamasi video užrašais iš V. Kramniko poilsio kambario, nurodė dalyvių kambariuose uždaryti tualetus ir paskyrė bendrą tualetą į kurį dalyviai eitų lydimi apsaugininkų…
Tokį apeliacinio komiteto sprendimą V. Kramnikas laikė jį įžeidžiančiu ir sutarties pažeidimu.
Protestuodamas jis neatvyko žaisti 5-osios partijos, o leido partijos laiką mačo dalyvio poilsio kambaryje.
V. Kramnikui buvo užskaitytas „Techninis pralaimėjimas“. Mačas trim dienom buvo atidėtas. Pertraukos metu buvo nagrinėjamas poilsio kambarių ir tualetų likimas, taip pat V. Kramniko „neatvykimas“ į 5-ąją partiją. Po svarstymų abiem varžovams grąžino poilsio kambarius, bet V. Kramniko pralaimėjimą paliko dėl to, kad jo komanda, dėl 5-os partijos rezultato, per nustatytą laiką nepateikė oficialaus protesto.
Mačas tęsiamas
Dvi sekančios partijos: 6-oji ir 7-oji baigėsi ramiomis lygiosiomis, bet 8-ojoje V. Kramnikui prasidėjo sunkumai. Jis nepataikė debiutą ir gavęs truputi prastesnę padėtį, prisikūrė sau sunkumų ir pralaimėjo. O 9-oje partijoje Veselinas dominavo nuo pradžios iki pabaigos ir išėjo mače į priekį – 5 : 4… Po partijos vykusioje spaudos konferencijoje Vladimiras reiškė nepasitenkinimą savo padėjėjų brigada.
V. Kramnikui liko priešpaskutinis šansas – ir jis 10-oje partijoje juo pasinaudojo. Dargi, iki V. Topalovo grubios klaidos, juodųjų pozicija buvo prasta, o po jos, iš karto, beviltiška. Mačo rezultatas tapo lygus. Dvi likusios mačo partijos baigėsi lygiosiomis, taip pat ir mačas – 6 : 6.
Greitosios partijos
Mačui pasibaigus lygiosiomis pagal taisykles turėjo būti žaidžiamas greitųjų šachmatų mačas iš 4-ių partijų. Jį laimėjo V. Kramnikas. Po lygiųjų pirmojoje, jis užtikrintai laimėjo 2-ąją. V. Topalovas gražiai atsirevanšavo 3-ioje, bet 4-ajai, jam pritrūko jėgų: V. Kramnikas sugebėjo išpešti naudos truputi geresnėje baigmėje. Paskutinis Veselino ėjimas, kaip pasirodė, buvo klaida ir varžovas, pravedęs mažytę kombinaciją, laimėjo bokštą.
Maranai
Žydai masiškai krikštijosi 1391 m. ir 1492 m., bet bažnytinė valdžia ir vyriausybė jais nepasitikėjo, persekiojimai sustiprėjo. Galiausiai XVII a. pabaigoje dalis maranų paliko Ispaniją, likusieji įsiliejo į katalikišką krašto visuomenę.
2006 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Po mačo
Po pralaimėjimo V. Topalovas iš karto iškvietė V. Kramniką žaisti mačą revanšą – remdamasis FIDE taisyklėmis: „ prieš šešis, ar daugiau mėnesių iki pasaulio čempionato, didmeistris, kurio reitingas virš 2700, jei užtikrina prizinį fondą, turi teisę pateikti paraišką dėl mačo su čempionu“. V. Topalovo padėjėjas S. Danilovas pranešė, kad paraiška bus pateikta nedelsiant.
Šis mačas turėjo vykti 2007 m. Sofijoje, bet FIDE netenkino finansinės garantijos, kurias pateikė bulgarų pusė. Be to, S. Danilovui sutrukdė ir tai, kad FIDE trūko laiko – dėl tais metais turėjusio vykti pasaulio čempionato turnyro Meksikoje. Visa tai lėmė, kad paraiška dėl mačo revanšo tarp V. Kramniko ir V. Topalovo buvo atmesta.
Frankfortas
Yra Oro uostas. Mašinų gamyba, elektronikos, siuvimo, baldų, gėrimų (viskio) pramonė. Javų (daugiausia kukurūzų), tabakų auginimo, arklių veisimo regiono prekybos centras.
Istorija
Miestas įkurtas 1786 m. 1792 m. birželio 20 d. miestas tapo Kentukio valstijos sostine. Pirmasis miesto kapitolijus buvo baigtas 1794 m. 1813 m. jis sudegė ir buvo svarstymų perkelti sostinę kitur, tačiau miestiečiai dosniai paaukojo ir 1816 m. kapitolijus buvo atstatytas. Po 8 m. jis taip pat sudegė ir kapitolijus perkeltas į pastatą, dabar žinomą kaip Senąjį kapitolijų. Pradėjus trūkti vietos jame Pietų Frankforte iškilo naujas pastatas ir 1910 m. atidarytas naujasis valstijos kapitolijus.
1886 m. afroamerikiečiams buvo įkurtas Kentukio valstijos universitetas.
XSKT Cần Thơ FC
„XSKT Cần Thơ Football Club“ – Vietnamo futbolo klubas iš Kanto.
Namų rungtynes žaidžia „Cần Thơ“ stadione.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1980 m.
Petras Kubiliūnas
miniatiūra|Iš kairės: Generolas Gerulaitis, prezidento Smetonos dešinėje krašto apsaugos ministras Balys Giedraitis, kairėje generolas Petras Kubiliūnas miniatiūra|A. Smetona sako kalbą, užnugary stovi krašto apsaugos ministras Balys Giedraitis, ant žirgo sėdi generolas Petras Kubiliūnas Petras Kubiliūnas (1894 m. gegužės 16 d. Totoriškiai, dab. Švedukalnis, Skapiškio valsčius – 1946 m. rugpjūčio 22 d. Maskva) – Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas, nacistinės okupacijos metais ėjęs generalinio tarėjo pareigas.
Biografija
Rygoje baigė realinę mokyklą. 1914 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. Per Pirmąjį pasaulinį karą kaip Rusijos imperijos kariuomenės karininkas tarnavo Rygos latvių pulke, dalyvavo kovos veiksmuose.
1925 m. liepos mėn. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1927 m. Prahoje baigė Čekoslovakijos Generalinio štabo akademiją, 1929 m. baigė kursus Paryžiuje. 1927 m. rugpjūčio mėn. – 1929 m. vasario mėn. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo valdybos, 1929 m. vasario 10 d. – 1934 m. birželio 7 d. Vyriausiojo štabo viršininkas, kartu ėjo Vyriausiojo kariuomenės vado pareigas. 1929 m. generolas leitenantas. Daug nuveikė gerindamas kariuomenės mokymą, ginkluotę, rengdamas mobilizacijos ir operatyvinius planus. Jo iniciatyva 1930 m. įrengtas Gaižiūnų poligonas, 1931 m. įsteigta Aukštoji karo mokykla.
Už dalyvavimą 1934 m. birželio 7 d. voldemarininkų puče Karo lauko teismo nuteistas mirties bausme, padavus malonės prašymą bausmė pakeista sunkiųjų darbų kalėjimu iki gyvos galvos, bet 1937 m. iš kalėjimo paleistas.
SSRS okupavus Lietuvą 1940 m. liepos mėn. NKVD suimtas, kalintas, Vokietijos-SSRS karo pradžioje iš kalėjimo išlaisvintas. 1941 m. rugpjūčio mėn. – 1944 m. nacių įkurtos Generalinių tarėjų institucijos vadovas, oficialiai pirmasis generalinis tarėjas. Laviravo tarp griežtos nacių okupacinės politikos ir lietuvių antinacinio pasipriešinimo. 1943 m. balandžio 5 d. dalyvavo Kaune vykusioje „Visos Lietuvos“ konferencijoje kaip „tautos atstovas“, ragino kitus atstovus priimti palankius Vokietijai sprendimus: „reikia sudaryti tiltas, reikia vėl sudaryti ryšiai, kad galima būtų kalbėtis su vokiečių valdžios atstovais ir ginti lietuviškuosius reikalus“. Šioje konferencijoje priimtos vokiečiams palankios rezoliucijos, įpareigojusias lietuvius kolaboruoti su Vokietija jos darbo ir karo tarnybų struktūrose ir spaudžiant Vokietijos administracijai atmestas punktas dėl didesnio Lietuvos savarankiškumo. 1944 m. pabaigoje pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. gruodžio mėn. anglų okupacinėje zonoje SSRS kontržvalgybos ir LSSR NKVD operatyvinės Aleksandro Slavino grupės agentų pagrobtas ir atvežtas į Maskvą. 1946 m. liepos mėn. SSRS Aukščiausiojo Teismo karinės kolegijos nuteistas mirti. Sušaudytas.
Vladas Fedotas-Sipavičius
Vladas Fedotas-Sipavičius, Sipaitis (1904 m. gruodžio 24 d. Jaušyčiai, Varnių valsčius – 1992 m. vasario 24 d. Vilnius) – Lietuvos aktorius, režisierius, baleto šokėjas.
Biografija
Gimė rusų inžinieriaus Fedotovo ir operos dainininkės Liudos Sipavičiūtės šeimoje. Pirmojo pasaulinio karo metais su tėvais išvyko į Rusiją, 1912–1919 m. mokėsi realinėje mokykloje Maskvoje, privačiose baleto, tapybos ir skulptūros, Maskvos F. Koršo dramos teatro studijose.
1922 m. grįžo į Lietuvą. 1922–1923 m. Telšių gimnazijos mokytojas, Liaudies mokytojų padėjėjų kursų, Telšių mokytojų seminarijos dėstytojas, dėstytojas. 1949 m. sovietinės valdžios suimtas ir ištremtas į Sibirą, grįžo 1956 m. Po 1956 m. – Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklos, Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto dėstytojas.
Meninė veikla
Iki 1922 m. Maskvos F. Koršo dramos teatro studijos teatro aktorius. 1924–1936 m. – Valstybės teatro režisierius, aktorius, baleto artistas, be to, 1931–1934 m. – Šaulių sąjungos Eksperimentinio dramos teatro-studijos (Kaunas), įkūrėjas ir vadovas. 1936 m. – Pirmosios Kauno dramos studijos įkūrėjas ir vadovas.
1936–1939 m. Valstybės teatro Klaipėdos skyriaus aktorius ir režisierius, 1936 m. Marionečių teatro režisierius, 1939–1942 m. Valstybės teatro Šiaulių skyriaus, režisierius, 1943 m. – Valstybės teatro Šiaulių skyriaus Naujojo muzikinio teatro operetės įkūrėjas, režisierius ir aktorius.
1944 m. – Kauno muzikinės komedijos teatro operetės režisierius, 1946–1949 m. – Kauno valstybinio dramos teatro aktorius, dailininkas, 1949 m. – Kauno jaunojo žiūrovo teatro režisierius. Po 1956 m. – Kauno ir Vilniaus saviveiklinių kolektyvų vadovas, Senamiesčio teatro Vilniuje aktorius.
Bibliografija
Švitrigailos slapyvardžiu parašytos pjesės:
Gaidžiauodegiai tironai
Gaidžiauodegiai tironai (Alectrurus) – tironinių (Tyrannidae) šeimos paukščių gentis. Paplitusi centrinės Pietų Amerikos lygumose.
Rūšys:
Šilkverpis
Šilkverpiai (Bombyx mori) – daugiausia Kinijoje paplitę drugiai.
Šilkverpiai yra 32-38 mm pločio, balkšvi arba perlinės spalvos, per sparnus eina ryškiai geltoni dryžiai.
Šilkverpių poravimasis trunka 6-8 valandas. Po to po kelių dienų patelė padeda apie 400 kiaušinėlių, o pati žūsta. Iš pradžių geltoni, kiaušinėliai tamsėja ir tampa pilkais. Kiekvienas kiaušinėlis yra ovalinės paplokščios formos, 1-1,5 mm ilgio. Neapvaisinti kiaušinėliai lieka geltoni ir išdžiūsta. Apvaisinti kiaušinėliai peržiemoja, kitais metais išsirita vikšrai, kurie vėliau iš vientiso šilkinio siūlo suka sau kokoną, kuriame virsta suaugėliais.
Jau nuo seno žmonės naudojosi šilkverpių vikšrų sugebėjimu gaminti šilkinius siūlus.
Vikšrai
Vikšrai yra rusvos ar gelsvos perlinės spalvos. Kai kurių veislių vikšrai yra juosvai pilki arba visai juodi. Trečiojo ir aštuntojo segmentų nugarinėje yra dvi pusmėnulio formos dėmės, nors kai kurios veislės jų neturi.
Po 30-35 dienų nuo išsiritimo vikšrai gali pradėti gaminti siūlus. Vikšras išleidžia ore greitai siūlu virstančią baltyminę medžiagą ir charakteringais galvos judesiais suka siūlus į kokoną. Kokoną sudaro vientisas iki 3000 m ilgio siūlas. Kokonas yra ištęstos ovalo fomos, vietinių Kinijos veislių – geltonas, japoniškų veislių – žalsvas, kitų veislių – baltas.
Specialiai šilko gamybai šilkverpių vikšrai auginami Kinijoje, Japonijoje, Indijoje ir pietų Europoje. Per kryžminimą gaunami skirtingų spalvų siūlai, pvz., auksinės spalvos arba kitų atspalvių. Šilkverpių auginimą komplikuoja tai, kad jie minta vien tik šilkmedžių (Morus gentis) lapais. Dėl to šio augalo lapai yra importuojami į Europą.
Adomas Tadas Chodkevičius
Adomas Tadas Chodkevičius (1711 m. – 1745 m. rugpjūčio 3 d.) – Jono Karolio sūnus, Grifo su kalaviju herbo rusėnų kilmės LDK didikas, Bresto vaivada (1735–1745 m.), Veliuonos ir Bluduinės (Gudija) seniūnas.
Biografija
thumb|left|150px|Adomo Tado Chodkevičiaus žmonma Rozalija Ieva Čapskytė-Hutenaitė Gimė Veliuonos, Baisogalos, Daugėliškio ir Bluduinės (Gudija) seniūno Jono Karolio Chodkevičiaus ir Cecilijos Sofijos Sapiegaitės Chodkevičienės šeimoje.
Gyveno Didžiosios Mažeikavos dvare (Gardino sritis). Paveldėjo Bluduinės ir Veliuonos seniūno pareigybes, 1735 m. buvo paskirtas Bresto vaivada. Supraslės bazilijonų vienuolyno ir Viešpaties Apsireikšimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčios koliatorius.
1740 m. rugpjūčio 3 d. apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Medija
Medija (senovės persų: Māda; graikiškai Μηδία Media) – senovinis regionas ir vėliau valstybė dabartiniame šiaurės vakarų Irane. Medai į regioną atsikraustė su pirmąja iranėnų genčių banga, II tūkst. pr. m. e. VI a. pr. m. e., po to, kai kartu su babiloniečiais nugalėjo Naujosios Asirijos imperiją, medai patys sukūrė didžiausią tų laikų imperiją, kuri gyvavo apie 60 metų, nuo Ninevijos užėmimo 612 m. pr. m. e. iki 549 m. pr. m. e., kai Kiras Didysis sukūrė Achemenidų imperiją, nugalėjęs Medijos karalių Astjagą. Medai laikomi vienais iš kurdų protėvių.
Islamiškaisiais laikais šiaurinė Medija imta vadinti Azerbaidžanu, o pietinė – Persijos Iraku.
Istorija
Medijos regionas senovėje apėmė šiaurės vakarų Iraną ir dabartinį Azerbaidžaną. Tai buvo kalvotas kraštas su nedidelėmis derlingomis lygumomis.
IX a. pr. m. e. medai yra minimi Asirijos metraščiuose kaip viena vasalinė tauta. Tuo metu visas regionas buvo padalintas tarp atskirų kunigaikštukų. Spėjama, kad tuo metu medai jau išpažino zoroastrizmą.
Valstybė
Medijos valstybės su sostine Ekbatanoje įkūrėju laikomas Deiokas. Jis suvienijo smulkius kunigaikštukus ir sukūrė valstybę. Pirmųjų Medijos valdovų laikai nėra labai aiškūs. Tuo metu, gali būti, medai buvo susivieniję su giminingais skitais.
Valdant Kiaksarui (624-585), Medija iš pradžių užkariavo karalystę vakaruose – Maną. 612 m. pr. m. e. jie užėmė Urartu, o vėliau sutriuškino Asiriją, įsiveržė į Kapadokiją. Tokiu būdu Medija tapo pirmąja imperija Irano teritorijoje, kuri savo galybės laikotarpiu driekėsi nuo Mažosios Azijos, dabartinio Azerbaidžano iki Afganistano.
Persijos satrapija
553 m. pr. m. e. sukilo viena Medijos imperijos provincija – Persija, kurią valdė Astjago anūkas Kyras. Persai, vadovaujami Kyro, įvykdė perversmą imperijoje ir įkūrė Achemenidų dinastiją, stipriai praplėsdami imperijos teritorijas. Medai joje užėmė gana aukštas pareigas.
Persų imperijoje medai susimaišė su kitomis Irano tautomis, ypač persais. Dėl to daugelis šiandieninio Irano gyventojų yra medų palikuonys, nors medų palikuonimis save laiko ir kitos vakarų Irano plokščiakalnio tautos – kurdai, lurai, isfahanai ir azeriai.
Atropatena
Po Aleksandro užkariavimų, šiaurinė Medija buvo dovanota vienam Darijaus generolui, Atropatui, kuris ilgainiui įsitvrtino šioje teritorijoje ir sukūrė nepriklausomą valstybę – Atropateną. Ji užėmė šiaurės vakarų Iraną ir Azerbaidžaną, ir buvo Azerbaidžano pirmtakė.
Pietinė Medija tuo tarpu priklausė Seleukidų imperijai, vėliau – Partų imperijai, dar vėliau – Sasanidų imperijai.
Čeplinava
Čeplinava – buvęs viensėdis Kėdainių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kėdainių, į pietryčius nuo Mantvilonių, į vakarus nuo Nevėžio.
Istorija
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Mantvilonių.
Hang Seng
Indeksas Hang Seng – akcijų indeksas, apskaičiuojamas atsižvelgiant į 33 didžiausių Honkongo akcijų biržoje listinguojamų įmonių akcijų kainas. Šių įmonių akcijų kapitalizacija sudaro apie 70 % visos rinkos kapitalizacijos, todėl teigiama, kad Hang Seng indekso pokyčiai atspindi visos Honkongo akcijų rinkos pokyčius. Visų šių įmonių akcijomis prekiaujama Honkongo akcijų biržoje. Vien tik penkių į sąrašą įtrauktų energetikos ir finansines paslaugas teikiančių įmonių akcijų kainos lemia daugiau nei 50 % indekso reikšmės. Hang Seng indeksas yra likvidžiausias Pietryčių Azijos regiono akcijų indeksas.
Emilija Grikevičiutė-Pakalnienė
Emilija Grikevičiutė-Pakalnienė (1898 m. sausio 23 d. Mikiškių kaime, Zarasų raj. – 1975 m. rugsėjo 21 d. Vilniuje) – aktorė.
Jonava (Kriaunos)
Jonava – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Kriaunų.
Candlemass
Candlemass – viena svarbiausių ankstyvojo Doom metal švedų grupių, kuri gali būti laikoma ir epic doom’o „tėvais“. Candlemass groja liūdnai, sunkiai, vartoja „švarius“ vokalus. Dažnai muzikos/tekstų tematikoj vyrauja kova tarp gėrio ir blogio. Kai kurie muzikos kritikai teigia, kad Candlemass albumas „Epicus Doomicus Metallicus“ davė pavadinimą Doom metal stiliui.
Vytautas Sidaras
Vytautas Sidaras (1925 m. gegužės 1 d. Kaišiadoryse – 2014 m. rugsėjo 23 d. Kaune) – Romos katalikų kunigas, monsinjoras, Kauno kunigų seminarijos vicerektorius, Vytauto Didžiojo universiteto docentas, Kauno Šv. Mikalojaus (Benediktinių) bažnyčios rektorius, Kauno seserų benediktinių vienuolyno kapelionas.
Biografija
Gimė ir užaugo geležinkelio darbininko šeimoje. 1932 m. pradėjo lankyti Kaišiadorių pradinę mokyklą. Joje baigė 6 skyrius. 1939 m. įstojo į Kaišiadorių gimnaziją. Nuo 1943 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje. 1948 m. rugsėjo 18 d. Vytautui Sidarui buvo suteikti subdiakono, o kitą dieną – diakono šventimai. Dar nebaigus viso seminarijos kurso, 1948 m. spalio 31 d. vyskupas Kazimieras Paltarokas Sidarą įšventino kunigu.
Nuo 1983 m. Kauno tarpdiecezinės kunigų seminarijos dėstytojas; 1989 m. rudens prefektas; 1991 m. birželio 7 d. – vicerektorius. Dėstė dogminę teologiją ir grigalinį giedojimą. Įsitraukė į Kauno arkikatedros bazilikos sielovadą. Nuo 1992 m. pavasario Kauno Šv. Mikalojaus bažnyčios rektorius ir Kauno seserų benediktinių vienuolyno dvasios tėvas.
Nuo 1995 m. vasario 1 d. Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakulteto teologijos dėstytojas. Nuo 1994 m. lapkričio 23 d. VDU KTF docentas. 1995 metų gruodžio 14 dieną apgynė disertaciją, teologijos daktaras.
Sahara Sands
Sahara Sands arba Sarah Sanderson (g. 1972 m. gruodžio 27 d. Long Byčas) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė.
Biografija
Jos pažintis su pornografijos pasauliu įvyko 1992 m. apsilankius seminare apie žmonių seksualumą. Čia ji susipažino su žinoma aktore ir sekso pedagoge Nina Hartley, viena iš seminaro organizatorių. „- Mintis tapti pornografijos karaliene mane sužavėjo. Mano vaikinas, dabar jau buvęs sužadėtinis, pritarė tokiai fantazijai. Pirmiausia aš pagalvojau apie jausminę sekso pusę, apie susijaudinimą apsinuoginus. Supratau, kad turiu savyje daugiau nepadorumo negu galėjau numanyti.“
Netrukus Sahara Sands persikėlė į Los Andželą, pasirašė sutartį su agentūra „World Modeling“ ir tais pačiais metais debiutavo kaip aktorė. Pirmajame filme „The Young One: Part Twelve“, kuriame taip pat vaidino ir Sara Jang, ji pasivadino „Sahara“, tačiau netrukus sužinojo, kad tokiu vardu jau buvo juodaodė aktorė devintojo dešimtmečio viduryje, todėl savo pseudonimą papildė pavarde „Sands“.
1994 m. besilaukianti aktorė įsiamžino filmuose „Ready to Drop 5“ ir „Ready to Drop 7“, o netrukus po gimdymo vėl sugrįžo į filmavimo aikštelę.
Viso jos karjera truko iki 2001 m., per kurią Sahara suvaidino daugiau kaip 100 filmų.
Šeima
Aktorė susilaukė vaiko su aktoriumi Dic Tracy, su kuriuo išsiskyrė 1998 m.
Aliukonis
Aliukonis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Aliukonienė (ištekėjusi moteris) ir Aliukonytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Melniškiai
Melniškiai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Balbieriškio.
Karmėlava
Karmėlava – miestelis Kauno rajono savivaldybėje, kairiajame Neries krante, prie kelio, 6 km į šiaurės rytus nuo šiaurinės Kauno ribos. Seniūnijos centras. Miestelio planas linijinis. Stovi medinė Karmėlavos Šv. Onos bažnyčia (pastatyta 1945 m.), yra Kauno oro uostas, Karmėlavos Balio Buračo gimnazija, biblioteka, paštas (LT-54085). Gimnazijos skvere stovi koplytstulpis (1997 m., autorius E. Banys), į vakarus nuo miestelio yra Karmėlavos kapinės (82 ha, pagrindinės Kauno miesto gyventojų kapinės, veikiančios nuo 1985 m.). Aptiktas Karmėlavos kapinynas, stūkso Karmėlavos piliakalnis.
Grandai
Grandai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 7 km nuo Liubavo.
Karmėlava
Etimologija
Tiksli Karmėlavos vardo kilmė neaiški, bet tikriausiai tai asmenvardinis vietovardis (plg. pavardes Karmelãvičius, Karmelẽvičius, Karmilãvičius, Karmalãvičius). Priesaga -ava yra slaviškos kilmės, bet tikriausiai susiformavusi vėliau nei šaknis. Istorikai mano, kad pastaroji galėjo kilti nuo pavardės Kurmis ar Kurmelis, bet nežinia, kodėl šaknyje pasikeitė raidė u į raidę a. Kitų teigimu, tai sudurtinis kuršių ir jotvingių vietovardis, reiškiantis kuršių kraštą, bet šakninio balsio kaita vistiek išlieka neaiški. Gali būti, kad šaknis karmėl- siejasi su karmelitais.
Grandai
Etimologija
Vietovardis kildinamas iš žodžio grañdas („aukštesnė žemės vieta tarp pelkių; kalniukas pievose“).
Karmėlava
Geografija
Nuo Karmėlavos piliakalnio atsiveria plati Neries slėnio panorama. Greta miestelio yra mažesnė gyvenvietė – Karmėlava II.
Istorija
Tai viena seniausių Lietuvos gyvenviečių. Pirmieji Karmėlavos gyventojai atsirado akmens amžiuje, jų stovyklavietė buvo plačioje vėjo pustomoje smėlio atkalnėje, prie Rykštynės kaimo. Yra Karmėlavos kapinynas, XIV a. Karmėlavos piliakalnis. Karmėlavą 1387 m. įkūrė Lietuvos didysis kunigaikštis Jogaila. Vietovė, vadinama Kremilow, minima XIV a. pabaigos Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose. 1529 m. minimas Karmėlavos miestelis ir Karmėlavos bažnyčia. 1549 m. Karmėlavos dvaras atiteko Barborai Radvilaitei. Kai kurie XVIII a. šaltiniai nurodo, kad apie 1600 m. ant Karmėlavos piliakalnio buvusi pilis, naudota kaip reprezentaciniai rūmai. Karmėlava pažymėta 1613 m. pirmajame Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos žemėlapyje. 1663 m. minima parapinė mokykla, atkurta 1777 m., minima ir 1804 m.
1792 m. kovo 17 d. paskutinis Abiejų Tautų Respublikos karalius Stanislovas Augustas suteikė miesteliui Magdeburgo teises ir herbą. XIX a. Karmėlava buvo kaimas ir palivarkas Kauno apskrities Užusalių valsčiuje.
1918–1940 m. buvusiame Karmėlavos dvare veikė mergaičių ūkio ir namų ruošos mokykla. 1939 m. įkurta biblioteka. Po II pasaulinio karo apylinkėse veikė Didžiosios kovos apygardos partizanai. 1945 m. ir 1948–1951 m. TSRS okupacinė valdžia ištrėmė 21 miestelio gyventoją. Ant piliakalnio TSRS kariuomenės karininkai pasistatė gyvenamąjį namą.
Sovietmečiu pastatyta universalinė parduotuvė, restoranas „Žibintas“. 1998 m. patvirtintas naujasis Karmėlavos herbas.
Ekonomika
Pagrindinis ūkinis vienetas – tarptautinis Kauno oro uostas ir su juo susijusios aviacijos bendrovės („Apatas“, „Aviakompanija Lietuva“, „Ryanair“, „Wizz Air“), taip pat Kauno skrydžių valdymo centras, Kauno teritorinė muitinė, Valstybės sienos apsaugos tarnyba. Išplėtota baldų (bendrovė „Magdaris“), langų ir durų („Gipura“), duonos ir pyrago gaminių („Mentora ir Ko“, „Baltasis pyragas“) gamyba.
Oro uostas
Nuo 1988 m. Karmėlavoje veikia Kauno oro uostas, 2000 m. čia įkurtas Baltijos valstybių oro erdvės stebėjimo ir kontrolės centras, Kauno aviacijos meteorologijos stotis. Karmėlavoje surenkama radarų informacija apie oro erdvę virš Baltijos šalių siunčiama į NATO jungtinių oro operacijų centrą Vokietijoje.
Teofilija Dragūnaitė-Vaičiūnienė
Teofilija Dragūnaitė-Vaičiūnienė (1899 m. sausio 10 d. Aukštakalnyje, Valkininkų valsčiuje, Trakų apskrityje – 1995 m. rugsėjo 9 d. Vilniuje) – dramos teatro aktorė, viena profesionaliojo lietuvių teatro kūrėjų.
Aliulis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Aliulienė (ištekėjusi moteris) ir Aliulytė (mergautinė pavardė).
Teofilija Dragūnaitė-Vaičiūnienė
Vyras – poetas ir dramaturgas Petras Vaičiūnas (1890–1959).
Ankstyvieji gyvenimo metai
thumb|150 px|left|Teofilija Dragūnaitė-Vaičiūnienė (iš dešinės) spektaklyje „Vytautas pas kyžiuočius"
Teofilija Dragūnaitė gimė 1899 m. sausio 10 d. Aukštakalnio kaime, Valkininkų valsčiuje, Trakų apskrityje ūkininkų šeimoje. Be jos Dragūnams buvo gimę dar dvylika vaikų, iš kurių išgyveno ir išaugo tik šeši vaikai, tarp jų ir Teofilija. Tėvas buvo baigęs felčerio mokslus, vertėsi medicinos praktika, Aukštakalnio kaime patartas Kipro Petrausko įkūrė pirmąją apylinkėje slaptą lietuvišką mokyklą. Ūgtelėjusią Teofiliją tėvai nuvežė į Dusmenų pradžios mokyklą, kurioje mergaitė tarp berniukų mokėsi trejus metus. Tėvas buvo nusiteikęs išleisti į mokslus visus savo vaikus. Sėkmingai išlaikiusi egzaminus ir baigusi mokyklą Teofilija pora metų lavinosi privačiai namuose pas Dusmenų mokytoją Makarovą.
1915 m. baiminantis vokiečių, tėvai Teofiliją išsiuntė pas tetą į Valkininkus. Mergina į Valkininkus ėjo kartu su pusbroliu Adomu Skendeliu, išklydo iš kelio ir pasiekė Lydą. Iš Lydos traukiniu jie nuvyko į Minską. Minske Teofilija Dragūnaitė susirgo, išgulėjo ligoninėje tris mėnesius. Pagelbėjus pusbroliui Jonui Norinkevičiui, pasveikusi Teofilija traukiniu išvyko į Peterburgą. Šiame mieste Teofilija apsistojo lietuvių pabėgėlių mokyklos bendrabutyje, ėmė mokyklą lankyti. 1916 m. Teofilija Dragūnaitė išlaikė stojamuosius egzaminus į Peterburgo mergaičių gimnaziją. Besimokydama mergina daug skaitė, turėjo galimybę lankyti teatrą, nes Nukentėjusiųjų nuo karo komitetas organizuodavo išvykas į teatrus. Peterburge Teofilija pamatė pirmąją savo gyvenime operą, pastatytą pagal Aleksandro Puškino kūrinį „Eugenijus Oneginas". Operoje dainavo ir Kipras Petrauskas, kurį Teofilija pažinojo iš vaikystės metų.
Paskatinta lietuvių klubo Peterburge narių, Teofilija Dragūnaitė suvaidino pirmąją savo rolę spektaklyje „Iš meilės". Šiame spektaklyje ją pamatė rašytojas Petras Vaičiūnas ir paskatino ją pasirinkti aktorės profesiją. 1918–1919 m. Teofilija Dragūnaitė lankė privačią Pirmojo kilnojamojo rusų dramos teatro vadovo Pavelo Gaideburovo vaidybos studiją, kurioje įgijo teatro etikos bei estetikos pagrindus. Tuo metu T.Dragūnaitė gyveno pedagogų J.Geniušo ir V.Ruzgo įsteigtuose lietuvių vaikų namuose, įsikūrusiuose buvusiuose didikų rūmuose vienoje iš miesto salų. Žiemą mergina eidavo į pamokas Nevos ledu. Lankydama teatro studiją, Teofilija Dragūnaitė toliau vaidino lietuvių klubo organizuojamuose spektakliuose. 1919 m. vasarą buvo pastatytas spektaklis pagal Henriko Zudermano „Jonines", kuriame vaidino ir Petras Vaičiūnas.
1919 m. Teofilija įstojo mokytis į imperatoriškąją Aleksandros teatro dramos mokyklą (J. Karpovo kursas). Besimokydama šioje mokykloje T.Dragūnaitė vaidino visuose spektakliuose, pastatytuose pagal Aleksandro Ostrovskio veikalus: „Karštoji širdis", (vaidmuo – Paraša), „Miške" (vaidmuo – Aksiuša), „Judrioji vietelė" (vaidmuo – Anuška). Šioje mokykloje T.Dragūnaitė susipažino su žymių rusų dramos teatro aktorių Jurijaus Jurjevo (1872–1948), Vladimiro Maksimovo (1880–1937), Leonido Vivjeno (1887–1961), Nikolajaus Monachovo (1875–1936) vaidyba.
Tolesni gyvenimo metai ir kūrybinė veikla
1920 m. vasarą Peterburge pasklido gandas, jog visi karo pabėgėliai bus išsiųsti į Lietuvą. Teofilija Dragūnaitė kartu su kitais lietuvių klubo aktoriais grįžo į Lietuvą, į Vilnių. Vilniuje ilgiau neužsibuvo, aplankė tėvus ir kartu su Petru Vaičiūnu (pora buvo susižadėjusi) išvyko gyventi į Kauną, kur juos globojo Juozas Vaičkus, atvykus suteikė būstą gyvenimui. Pradžioje Teofilija Dragūnaitė įsidarbino Krašto apsaugos ministerijos generalinio štabo kanceliarijoje savanore. Per pora mėnesių buvo sutvarkytas teatras, pavadinimu: „Dramos vaidykla“ (vadovas Liudas Gira) ir Teofilija perėjo dirbti į jį. Pirmasis Lietuvių meno kūrėjų draugijos pastatytas prieš 1920 m. šv. Kalėdas teatro spektaklis H. Zudermano „Joninės“, kuriame T. Dragūnaitė gavo motinos dvarininkės Kristinos vaidmenį ir kaip viena pirmųjų aktorių vaidino savai, lietuvių publikai Kauno miesto teatro rūmuose (šiuo metu pastate veikia Kauno muzikinis teatras). Tarp žiūrovų buvo Maironis, Vaižgantas.
Vaidindama Kauno valstybiniame teatre T.Dragūnaitė-Vaičiūnienė lankė Kauno muzikos mokyklos dainavimo ir fortepijono klasę, tačiau neilgai, kadangi dėmesį reikėjo paskirti gimusiam sūnui Arnui. Dėl to dainavimo pamokas aktorė metė. Aktorė mėgo pasivaikščioti per Adomo Mickevičiaus slėnį iki Petrašiūnų ir apmąstyti savo vaidmenis. Teofilijos ir Petro Vaičiūnų namuose lankydavosi poetas Liudas Gira, aktorius, ilgametis Petro Vaičiūno bičiulis Petras Kubertavičius, skulptorius Petras Rimša, poetas Juozapas Albinas Herbačiauskas.
1940 m. šeimai persikėlus iš Kauno gyventi į Vilnių, Teofilija Dragūnaitė-Vaičiūnienė ėmė vaidinti Vilniaus teatre. Jame dirbo iki 1957 metų. Per savo gyvenimą ji sukūrė daugiau kaip 100 vaidmenų lietuvių bei užsienio autorių spektakliuose, dramose. T. Vaičiūnienė yra parašiusi dvi atsiminimų knygas: „Scena ir gyvenimas“ (1975 m.) bei „Literatūros ir meno pasaulyje“ (1986 m.), paskelbusi daug straipsnių iš teatro gyvenimo.
Martin Weinek
thumb|Martin Weinek
Martinas Vainekas (Martin Weinek; g. 1964 m. birželio 5 d. Leobene) – Austrijos aktorius, režisierius, vyndarys ir verslininkas. Geriausiai žinomas kaip inspektorius Fritz Kunz iš serialo „Komisaras Reksas“. Jis taip pat Austrijoje užsiima vynuogininkyste ir vyno gamyba (nuo 1993 m.) drauge su savo žmona Eva.
1983–1986 m. Martin Weinek studijavo dramą pas profesorių Peter P. Jost.
Nuo 1986 m. vaidino Vienos teatruose, bei gavo šalutinę rolę filme Nachsaison. 1987 m. vaidino Recklinghausen festivalyje, filmuose The Lechner Edi looks into Paradise ir Müllomania. 1988–1989 m. vaidino Vienos teatre Jura-Soyfer-Theater, pats vadovavo keliems mažiems teatrams. 1989 m. vaidino seriale Calafati Joe. 1990–1991 m. buvo Vienos teatro Hernalser Stadttheater direktoriumi. Išgarsėjo po 1999 m. pradėjęs vaidinti seriale „Komisaras Reksas“.
Gijabudiniai
Gijabudiniai (Entolomataceae) – agarikiečių (Agaricales) eilės grybų šeima.
Vaisiakūniai smulkūs, vidutinio dydžio. Kepurėlė varpelio, kūgio ir kt. formos, nuo baltos iki juodai mėlynos spalvos. Saprofitai. Išplitę visame žemės rutulyje, auga nuo ankstyvo pavasario iki vėlyvo rudens.
Lietuvoje auga 3 gentys:
Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti šie gijabudiečiai grybai:
Dvispyglė skydblakė
Dvispyglė skydblakė (Picromerus bidens) – skydblakių (Pentatomidae) šeimos blakių rūšis.
Kūno ilgis 10 - 14 mm. Antenų spalva varijuoja nuo rudai raudonos iki gelsvai rudos, oranžinės. Priešnugarėlė (pronotum) rudos bronzos spalvos, jos šonai primena dyglius. Antsparniai bronziškai rudi, išmarginti tamsiais taškeliais, trikampis skydelis tokios pat spalvos kaip ir antsparniai, o pats jo galiukas gelsvas, pilvelio kraštai (connexivum) taip pat bronziškai rudi su šviesesnėmis skersinėmis juostomis.
Žiemoja kiaušinėliai, jie randami spalio-birželio mėnesiais. Nimfos randamos birželio-liepos mėnesiais. Ankstyvųjų stadijų lervos yra beveik juodos, tik nugarėlė raudonai oranžinė su tamsiomis dėmėmis. Metuose būna viena generacija.
Tiek suaugėliai, tiek lervos yra plėšrūs – ypač "mėgsta" drugių vikšrus, lapgraužių lervas, amarus. Nimfos taip pat siurbia ir augalų sultis.
Gyvena įvairiuose biotopuose: jų galima rasti pievose, ypač drėgnesnėse, krūmynuose kurie yra arčiau vandens telkinių.
Paplitimas: Europa, Lietuva, šiaurinė Azija, Šiaurės Amerika.
Upytės apylinkė
Upytės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Naujamiesčio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panevėžio rajonui. 1954 m. prijungtos Molainių apylinkė, dalis Vilkelių apylinkės, dalis Naujamiesčio apylinkės ir dalis Ragaudžių apylinkės, 1963 m. – Ėriškių apylinkės, o dalis Upytės apylinkės prijungta prie Berčiūnų apylinkės, Naujamiesčio apylinkės ir Velžio apylinkės.
FC Sepsi-78
Seinejokio „Sepsi“ – Suomijos futbolo klubas iš Seinejokio.
Istorija
2007 m. susijungė su kitu miesto klubu TP-Seinäjoki ir nustojo gyvavęs kaip savarankiška organizacija.
Markutiškiai
Markutiškiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Šilų, netoli kelio. Seniūnaitijos centras.
Markutiškių dvaras – kultūros paminklas, šiuo metu beveik sunykęs. Dar yra išlikęs Markutiškių dvaro parkas – vienas vertingiausių Jonavos rajone. Rytiniu kaimo pakraščiu prateka Lokys, eina senasis geležinkelis. Šalia yra Markutiškių smėlio karjeras.
Istorija
thumb|left|[[Markutiškių dvaras|Markutiškių dvaro kolonos]]
Minimi nuo 1744 m.
Gaidžiai (Įsruties apskritis)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Istenburgo rajono (Инстербургский район), vėliau Černiachovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Kalinovkos apylinkės kaimas.
Tepui
Tepui – unikalūs stalkalniai, aptinkami Gvianos plokščiakalnyje, Brazilijos, Venesuelos ir Gajanos teritorijoje. Žinomiausieji iš jų – Autana, Aujantepui ir Roraima. Sudaryti iš prekambro smiltainio uolienų. Nuo Aujantepui krinta aukščiausias pasaulyje Anchelio krioklys. Vietinių indėnų kalba „tepui“ reiškia „Dievo namai“.
thumb|250px|Kukenantepui
Stalkalniai yra didelio kvarcinio smiltainio plokščiakalnio likučiai tarp Amazonės baseino šiaurinio pakraščio ir Orinoko baseino. Ilgainiui erozija suardė senąjį plokščiakalnį, ir liko pavieniai jo elementai – tepui.
Iš viso aptikta 115 tepui, iškylančių virš džiunglių 1000 ir daugiau metrų. Jų labai raižytą ir sunkiai praeinamą paviršių dengia džiunglės, pelkės, esama didelių, iki 300 m gylio, bedugnių. Ilgalaikė izoliacija – gyvūnams beveik neįveikiamos stačios sienos ir aukščio skirtumas – sudarė ypatingas sąlygas endeminėms gyvūnų ir augalų rūšims, kurios turėjo prisitaikyti prie skurdesnių mitybinių sąlygų ir gerokai žemesnės temperatūros, negu stalkalnių apačioje augančiose džiunglėse. Šiuo požiūriu tepui dažnai lyginami su Galapagų salomis.
Rubikių ežeras
left|120px
thumb|250px|Ežeras nuo Mačionių Rubikių ežeras arba Anykštis – ežeras Aukštaitijoje, vienas iš stambesnių Lietuvos ežerų, užimantis 977 ha plotą. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus apie 5,2 km, plotis 3,8 km, didžiausias gylis 16,1 m (rytinėje dalyje). Altitudė 124 m.
Ežero centre yra seklumų. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 25,35 km. Pietiniame ir vakariniame krantuose yra siaurų ir ilgų įlankų. Didžiausia ežero puošmena 17 salų, esančių daugiausia šiaurinėje ir centrinėje ežero dalyse – Didžioji (13,8 ha), Būčinė (3,81 ha), Pertako (1,5 ha, stūkso Rubikių piliakalnis), Pakriūtinė (0,96 ha), Karklinė (0,63 ha), Jurginų (0,62 ha), Liepinė (0,6 ha), Varnagrotė (0,48 ha), Tinklinė (0,46 ha), Aukštoji (0,43 ha), Avietinė (0,29 ha), Česnakinė (0,21 ha), Palšinė (0,18 ha), Ąžuolėlis (0,11 ha) ir 3 bevardės (0,23 ha, 0,05 ha ir 0,05 ha). Krantai daugiausia neaukšti, lėkšti, kai kur pelkėti, apaugę miškeliais. Iš rytų prieina Gečionių miškas. Atabradas platus ir apžėlęs nendrėmis.
Prie Rubikių ežero įsikūrusios gyvenvietės: Rubikiai, Aniūnai, Kriokšlys, Paežeriai, Mačionys,Terpežeriai, Klykūnai, Pagraužiai. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Piliakalnio piliakalnis, pietinėje – Bijeikių piliakalnis. Pietine pakrante eina kelias, šiaurvakarine –.
Poilsis
Šiaurinės ir pietinės Rubikių pakrantės tinkamos rekreacijai. Aplinkui ežerą įrengtos 9 poilsiavietės (kaimo turizmo sodybos), galima išsinuomoti vandens dviračius, pasistatyti palapines, iškeliauti 2 dienoms vandens maršrutu per keturis ežerus, švariame ir skaidriame vandenyje malonu išsimaudyti. Jau tapo tradicija kiekvienais metais per Jonines rengti „Joninių regatą“. 2017 m. vyko 33-oji Joninių buriavimo regata.
Žvejyba
Ežere gausu lydekų, ešerių, karšių ir kuojų. Lydekos ypač gerai kimba prie salų ir pakrančių. Neblogų laimikių galima tikėtis velkiaujant.
center|500px|Rubikių ežeras nuo Rubikių apžvalgos bokšto
Etimologija
Rubìkių ežerėvardis kilęs nuo Rubikių gyvenvietės pavadinimo. Pavadinimas Anýkštis neaiškios kilmės, galimai vedinys iš „vanduo“.
Montekiarugolo grafystė
Grafystė buvo įkurta 1456 m. atskiriant dalį Guastalos grafystės. Kristoforas Torelis (Cristoforo Torelli) toliau valdė Guastalos grafystę, o Pjetras Gvidas I Torelis (Pietro Guido I Torelli) tapo pirmuoju Montekiarugolo grafu.
Algirdas Lukoševičius
Algirdas Lukoševičius (1932 m. rugpjūčio 29 d. Gražiškiuose, Vilkaviškio apskrityje – 2011 m. gruodžio 1 d. Kaune ) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
Mokėsi Kalvarijos vidurinėje mokykloje. 1957 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1962 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
1961–2002 m. dirbo Lietuvos sodininkystės ir daržininkystės institute (iki 1987 m. Vytėnų sodininkystės ir daržininkystės bandymų stotis). 1965–1967 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, 1968–1975 m. Vilniaus universiteto Kauno vakariniame fakultete; 1971 m. docentas. Nuo 1992 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys.
Bijutiškio šv. Onos bažnyčia
'''Bijutiškio šv. Onos bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Bijutiškio kaime, Stirnių ežero šiauriniame krante, netoli naujojo magistralinio kelio.
Istorija
Ona Eirudavičienė 1478 m. pastatė pirmąją bažnyčią ir skyrė turto. Nauja bažnyčia pastatyta 1789 m. Rusijos valdžia ją 1868 m. uždarė ir nugriovė.
Architektūra
Bažnyčioje įrengti 3 nauji altoriai, bažnyčia stačiakampio plano, su trisiene apside ir 2 zakristijomis abipus jos, 2 priestatais. Vidus 3 navų, atskirtomis plonais pilioriais.