cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Obelių ežeras
Obelių ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, pietvakariniame Obelių miesto pakraštyje. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 1,68 km, plotis iki 0,47 km. Altitudė 104,5 m. Didžiausias gylis siekia 2,1 m. Krantai gana aukšti ir statūs, tik galuose žemi, supelkėję. Šiaurinėje pakrantėje plyti Pagrėblės pelkė. Į Obelių ežerą suteka Akmenė, Rastupis, pietrytiniame gale protakomis jungiasi su Kriauna. Ežero pratakumas 3098 % per metus. Pietinėje pakrantėje stūkso Mažeikių (Ožkynės) miškas, vakarinėje – plyti pievos.
Inkaras (reikšmės)
Inkaras gali reikšti:
Danijos futbolo varžybos 1922–1923 m.
1922–1923 m. Danmarksmesterskabsturneringen
Danijos futbolo nacionalinis turnyras ( – aukščiausia futbolo lyga šalyje.
Motiejūnai (reikšmės)
Motiejūnais vadinami kaimai:
Samprotavimas
Samprotavimai skirstomi į dedukcinius ir nededukcinius. Dedukciniai dar skirstomi į silogistinius, modalinius, deontinius, vertinamuosius, o nededukciniai – į indukcinius, analoginius, hipotezes ir kitokius.
Paprastai samprotavimas yra kokio nors įrodymo grandis.
353 m.
353 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Andrius Eiva
Biografija
1972 m. baigė Vest Pointo karo akademiją. 1972–1980 m. vadovavo specialiajam desantininkų būriui Šiaurės Karolinoje, vėliau tarnavo karinėse bazėse Vokietijoje. Pasitraukęs iš tarnybos ginkluotosiose pajėgose lankėsi Afganistane, keletą mėnesių mokė modžahedus kovoti su TSRS kariuomenės daliniais. Bendradarbiaudamas su rusų disidentu V. Bukovskiu, įkalbinėjo afganus nežudyti sovietinių belaisvių, taip išgelbėjo gyvybę keliems šimtams jaunuolių, tarp jų ir lietuviams. JAV įkūrė Amerikos afganų veiksmų federaciją (Federation for American Afghan Action) ir vadovavo jai. Federacijos lobistinėmis pastangomis buvo padidinta karinė pagalba modžahedams. 1991 m. sausio mėn. TSRS agresijos dienomis patarimais padėjo Lietuvos AT rūmų gynėjams, faktiškai vadovavo rūmų gynybai.
Éric Abidal
Su „Olympique“ klubu 2005 ir 2006 metais tapo Prancūzijos Ligue 1 čempionu, 2005 metais taip pat iškovojo Prancūzijos čempionų taurę.
2011 m. kovą Abidaliui diagnozuotas kepenų auglys, jam atlikta sudėtinga operacija. Tiek Barselonos, tiek kiti futbolo fanai surengė ne vieną solidarumo akciją, linkėdami Abidaliui greičiau pasveikti. 2011 m. gegužės 3 d. Abidalis grįžo į aikštę ir buvo pasitiktas fanų ovacijomis. Barselonai laimėjus Čempionų Lygos taurę, Abidaliui perleistas kapitono raištis ir suteikta galimybė pirmam iškelti trofėjų.
Europos treko čempionatas
Europos treko čempionatas – Europos šalių dviračių sporto uždarų patalpų treko varžybos. Varžybas rengia Europos dviračių sporto sąjunga. Nuo 2010 m. pradėti rengti saugusiųjų čempionatai. 2012 m. čempionatas vyko Panevėžyje.
Medalių lentelė
Skaičiuojami tik elito čempionatuose pelnyti medaliai
Gruzijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Komandų rikiuotė
Silpnųjų grupė:
Eduardas Selelionis
Eduardas Selelionis (1928 m. gruodžio 3 d. Kaune – 1993 m. sausio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas, poetas, redaktorius.
Biografija
Baigė Kauno 4-ąją gimnaziją. 1954 m. baigė Kauno medicinos institutą.
1954–1961 m. dirbo gydytoju, 1957–1961 m. Kelmės ligoninės vyr. gydytojas. 1961–1989 m. žurnalo „Sveikatos apsauga“ vyriausiasis redaktorius.
Kūryba
Eilėraščius pradėjo spausdinti 1946 m. Išleido eilėraščių rinkinių, poemų, 9 knygeles vaikams („Tadas – mandagiųjų vadas“, „Mes vyrai pipirai“, „Gimtinės spalvos“, „Švyturio ugnelė“, „Vandenis“, „Strazdanėlės“ ir kt.). Parašė apybraižų, straipsnių.
Daugelio populiarių dainų („Švelnumas“, „Gervės sugrįžta“, „Mano miestas“, „Mėnesiena“, „Mūsų tango“, „Palaimink, mama“, „Rytmečio žemė“, „Saulės taku“, „Tu ateik“, „Vaivos juosta“, „Vilniaus andante“, „Žvaigždės mus lydės“, „Laužai“ ir kt.) žodžių autorius.
Ekranoplanas
Ekranoplanas – orlaivis, kuris sklendžia naudodamasis ekrano efektu. Šio tipo orlaivius pirmasis pradėjo konstruoti rusų inžinierius Rostislavas Aleksejevas. Orlaivis ekranoplanas gali skristi virš sąlyginai lygaus paviršiaus. Vėliau buvo sukonstruotas patobulintas modelis, kuris galėjo sklęsti virš lygaus paviršiaus kaip tikrasis ekranoplanas, taip pat kaip paprastas lėktuvas. thumb|Tungus ekranoplanas
FK Utenis Utena
FK „Utenis“ arba tiesiog Utenis – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Utenos.
Istorija
Dar 1919 m. gruodžio 8 d. buvo įkurtas Utenos valsčiaus šaulių būrys. Po metų tokį būrį įkūrė ir užpalėnai.
1923 m. Utenoje jau veikė Lietuvos gimnastikos ir sporto federacijos „Utenio“ skyrius.
1924 m. Utenos ir Užpalių šaulių būrių futbolo komandos surengė kelerias rungtynes. Į pirmąsias varžybas uteniškių rinktinė, iš vietos ir Užpalių futbolininkų, varžovu pasikvietė „Makabi“. Įvykis pritraukė nemažai žmonių ir netgi pramogomis nesidominti miesto inteligentija noriai ėjo pažiūrėti rungtynių. Jungtinė šaulių komanda laikėsi tvirtai ir varžybos pasibaigė rezultatu 5:0 šaulių naudai.
„Inteligentų klubas“ ir Utenos „Loto“ klubai labai prisidėjo prie tolesnio sporto vystymo Utenoje, o vėliau vietoj jų buvo įsteigtas „Utenio“ klubas, turėjęs labai didelės reikšmės futbolo plėtotei.
1926 m. Utenos futbolo komandą daugiausia sudarė dviratininkai. Komanda buvo ganėtinai stipri ir laimėjo keletą surengtų varžybų, o rugsėjo 7 d. Kaune Utenos futbolininkai dar labiau nustebino visuomenę patekę į Lietuvos dviratininkų sąjungos trečiųjų metinių proga surengtų pirmenybių finalą ir nugalėję Telšių ekipą rezultatu 3:0. Tai buvo pirmąją gana reikšminga pergalė Utenos futbolo istorijoje – tapo nors ir nedidelės, tačiau žinomos draugijos čempionais.
Klubo įkūrimas: 1933 m.
1933 m. įvyko du reikšmingi įvykiai. Sausio 16 d. Utenos apskrities viršininko raštinėje buvo įregistruotas „Utenio“ klubas. Tuomet klubas užsiėmė įvairia veikla: steigė skaityklą-knygyną, organizavo įvairių rūšių sportą, ruošė koncertus, paskaitas, spektaklius, lošimus domino, šachmatais ir panašius pasilinksminimus.
1935 m. „Utenio“ klubo iniciatyva ir buvo vėl atkurta futbolo komanda, kuri toliau dalyvavo ne vieneriose varžybose, pirmenybėse ir buvo plačiai žinoma tarp futbolo gerbėjų.
1940 m. pasikeitus politinei santvarkai „Utenio“ klubas buvo uždarytas.
Sovietų okupacijos metai
„Utenio“ žymuo pradėtas naudoti nuo 1965 m. Ekipa tuo metu žaidė žemesniuose divizionuose.
1973 m. Utenis tapo antros pakopos nugalėtojais. Uteniškiai įgijo teisę žaisti Aukščiausioje lygoje.
1979 m. vėl pateko į Aukščiausią lygą. Šį kartą užėmė dvyliktą vietą ir keletą sezonų joje išliko.
Klubas atkūrus nepriklausomybę
Atkūrus nepriklausomybę 1996 m. buvo įsteigtas Utenos futbolo klubas „Utenis“. Jis aktyviau veikė iki 2011 metų.
FK Utenos Utenis
2013 m. lapkričio 28 d. Utenos rajono savivaldybės taryba nusprendė dalyvauti steigiant viešąją įstaigą futbolo klubas „Utenos Utenis“.
Stadionas
Klubas savo namų rungtynes žaidžia Utenio stadione (vietų skaičius - 3000).
Veteranai
„Utenio senjorai“ 2006 m. žaidė III lygoje.
Penkios civilizuotos tautos
Penkios civilizuotos tautos  – bendras pavadinimas penkioms indėnų gentims: seminolams, čerokiams, čikasavams, čoktavams ir krikams. Civilizuotomis jos vadinamos, kadangi perėmė daug kolonistų papročių, dalinai gyvenimo būdą, o kai kurios ir politinę santvarką (pavyzdžiui, čerokiai turėjo savo parlamentą ir prezidentą, leido savo laikraštį čerokių kalba ir panašiai).
Šklėrių apylinkė (Druskininkai)
Šklėrių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Marcinkonių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Druskininkų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kabelių apylinkės.
Linšiopingas
Linšiopingas – miestas Švedijoje, į pietvakarius nuo Stokholmo. Esterjotlando leno centras. Yra XVI-XVI a. architektūros paminklų. Yra universitetas (įkurtas 1960 m).
Variacija
Variacija – reiškinys, kai kažkas kinta.
Linšiopingas
Istorija
Miestas pradėjo kurtis apie 1120 m. Viduramžiais tapo prekybos, kultūros centru.
Kubiliškio ežeras
Kubiliškio ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 6,5 km į rytus nuo Obelių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,25 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 142,2 m. Krantai užpelkėję, apaugę krūmynais – ežerą supa ~ 7 ha dydžio Kubiliškio pelkė. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Ežeras nenutekantis, priklauso Kriaunos upės baseinui.
Tauragės evangelikų liuteronų bažnyčia
Tauragės evangelikų liuteronų bažnyčia – evangelikų liuteronų bažnyčia Tauragėje, pastatyta 1843 m.
Istorija
Pirmoji evangelikų liuteronų bažnyčia Tauragėje pastatyta XVII a. viduryje, tačiau kylant sukilimams ir karams pirmoji dabartinės bažnyčios vieta pasikeitė. Anksčiau bažnyčia stovėjo šalia dabartinės vasaros estrados, J. Tumo-Vaižganto gatvės pradžioje, kur šiuo metu pastatytas bažnyčią menantis paminklas.
1987 m. fasadas papuoštas M. Liuterio ir M. Mažvydo skulptūromis (liaudies meisras A. Bagdonas).
Žešotkuvas
Žešotkuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Paprotnios valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 16 km į šiaurės rytus nuo Sedlcų ir apie 95 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Ankudas
Ankudas – miestas pietinėje Čilėje, Los Lagoso regione, Čilojės provincijoje, Čilojės salos šiaurėje, prie Ankudo įlankos. Didžiausias salos miestas. 39,9 tūkst. gyventojų (2002 m.). Uostas. Yra muziejus, švyturys, fortas, paukščių draustinis.
Istorija
Miestas įkurtas 1767 m. Carlos de Beranger y Renaud ir pavadintas Villa y Fuerte Real de San Carlos de Chiloé. Pastatyta tvirtovė ir netrukus San Karlos de Čilojė tapo salos pagrindiniu centru. 1834 m., praėjus keleriems metams po to, kai Čilė atkovojo salą iš ispanų, miestas pervadintas Ankudu.
The Battle for Wesnoth
The Battle for Wesnoth – laisvas ėjimais pagrįstas strateginis kompiuterinis žaidimas, kurį sukūrė ir 2003 m. birželio mėn. išleido David White.
„The Battle for Wesnoth“ yra daugiaplatformis, taigi pritaikytas daugeliui operacinių sistemų. Kadangi „The Battle for Wesnoth“ paskelbtas GNU Bendrosios viešosios licencijos sąlygomis, tai yra laisvoji programinė įranga.
Apžvalga
thumb|225px|left|Vesnoto 1.6 ekranvaizdis
„The Battle for Wesnoth“ yra ėjimais pagrįstas strateginis žaidimas, žaidžiamas šešiakampių laukelių žemėlapyje. Žaidimas palaiko vieno žaidėjo kampanijas ir daugelio žaidėjų režimą. Žaidimas stengiasi išlaikyti paprastas taisykles, tačiau leidžia daugybę įvairių strategijų, darančių žaidimą įdomiu.
Kiekvienas dalinys turi savo stipriąsias ir silpnąsias puses. Dalinio gynyba priklauso nuo vietovės, ant kurios stovi dalinys, tipo, taigi geras dalinių išdėstymas yra labai svarbus. Skirtingi atakų tipai (artimo ir tolimo nuotolio), ginkų tipai (persmeigimas, ašmenys, smūgis, paslaptinga, šaltis ir ugnis) ir dienos-nakties ciklas, kuris kartais palankus už tvarką esantiems daliniams, o kartais chaotiškiems daliniams, yra žaidimo strategijos sudedamosios dalys. Kampanijose daliniai gali patobulėti iki aukštesnio lygio atitikmenų ir tapti galingesniais.
Kampanijos
„The Battle for Wesnoth“ kampanijos paprastai yra trijų sudėtingumo lygių. Šiuo metu yra 15 oficialių kampanijų, bet žaidėjai gali atsisiųsti ir neoficialių kampanijų, spausdami mygtuką „Priedai“. Kadangi „The Battle for Wesnoth“ yra bendruomenės kuriamas projektas, tai dauguma oficialių kampanijų atsirado iš geriausių neoficialių, žaidėjų sukurtų kampanijų. Vesnoto 1.10 versijoje pateikiamos šios kampanijos:
Muzika
Vesnoto kompozitoriai stengiasi sukurti klasikinį orkestrinį garso takelį.
Hermas
Hermas (Gernsio tarme Haerme) – mažiausia Normandijos sala, vieša turistams, ir yra Gernsio beiliviko dalis.
Istorija
Hermyje gyventa nuo neolito laikų. Tai liudija saloje rasti kapai.
Pirmieji rašytiniai šaltiniai apie Hermo gyventojus yra iš VI amžiaus, kai sala tapo vienuolių veiklos centru. Žodis Hermas yra kilęs iš čia gyvenusių žmonių.
Svarbiausia salos data laikomi 933 m., kai Normandijos salos buvo prijungtos prie Normandijos hercogystės (liko priklausomi Britanijos Karūnai nuo Normandijos padalijimo 1204 m.). Po aneksijos iš Hermio išvyko vienuolynų gyventojai. Tarp 1570 m. ir 1737 m. Gernsio gubernatoriai naudojo salą medžioklei.
XIX amžiuje saloje atsirado pramonė. Buvo įsteigti granito karjerai, aprūpinti didelio masto karinius įtvirtinimus.
Vokiečiai okupavo Normandijos salas Antrojo pasaulinio karo metu. 1940 m. liepos 25 d., po kelių savaičių vokiečių kariams atvykus į Gernsį ir Džersį, 9 vokiečių kariai Hermio saloje filmavo propagandinį filmą.
Giedrius Matulevičius
Giedrius Matulevičius (g. 1997 m. kovo 5 d., Marijampolėje) – Lietuvos futbolininkas, saugas.
„Sūduvos“ klubas
Pirmą kartą FK Sūduvai atstovavo 2013 m. Žaidė 2013 m. kovo 16 d. rungtynėse Tauragėje prieš vietos FK Tauras Tauragė. Debiutavo A lygos rungtynėse ir sužaidė 12 minučių. Rezultatas ten buvo aiškus, 6-1, todėl buvo leista pasižaisti ir jaunam žaidėjui. 2013 m. sezone iš viso du kartus žaidė A lygoje. Nuo 2017 m. atstovavo Marijampolės „Sūduvai“.
2019 m. „Sūduvos“ klube ir A lygoje buvo vienas iš daugiausiai laiko aikštėje praleidusių žaidėjų – per 36 rungtynes aikštėje sužaidė 2528 minutes.
2020 m. sausio mėn. pranešta, kad žaidėjas komandoje lieka dar vieneriems metams. 2020 m. A lyga sužaidė 16 rungtynių (dėl pandemijos per sezoną buvo sužaista 20 rungtynių).
2021 m. rugpjūčio 11 d. prieš Kauno Žalgiris pelnė antrą rungtynių įvartį, o marijampoliečiai nugalėjo rezultatu 2:0.
Juosvataškė guotė
Juosvataškė guotė (Hygrophorus pustulatus) – guoteninių (Hygrophoraceae) šeimos, guočių (Hygrophorus) genties grybų rūšis.
Giedrius Matulevičius
„Sūduvos“ klubas
2021 m. rugpjūčio 15 d. rungtynėse prieš „Riterių“ klubą pasirodė po keitimo 59 min., o 72 min. pelnė antrą rungtynių įvartį (2:0). Galutinis rezultatas 3:1 marijampoliečių naudai.
Juosvataškė guotė
Vaisiakūniai smulkūs arba vidutinio didumo. Kepurėlė 3–5 (8) cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia ar net įdubusi, dažniausiai su gūbreliu, šiek tiek lipni arba sausa, plaušuota, žvynuota. Lakšteliai jaunų grybų balti, senesnių – pilki, pusiau nuaugtiniai. Kotas 3–7 cm ilgio, 0,5–1 cm storio, pilkšvas, viršutinė dalis balta, išmargintas rusvai juosvais taškeliais, į pagrindą smailėjantis. Trama balta, minkšta, nekarti. Sporos 7–10×4,5–5,5 μm.
Auga rugpjūčio–spalio mėnesiais spygliuočių miškuose. Vartojama šviežia, sūdyta, tinka grybų miltų gamybai. Grybas naudingas miškui.
Giedrius Matulevičius
„Sūduvos“ klubas
2021 m. rugsėjo 3 d. rungtynėse prieš FK Panevėžys pelnė įvartį ir išlygino rezultatą (1:1). Rungtynės taip ir baigėsi 1:1.
„Hegelmann“ klubas
2023 m. sausio 21 d. tapo žinoma, kad žaidėjas persikėlė į „Hegelmann“ klubą.
2023 m. gegužės 9 d. pasižymėjo įvarčiu LFF taurės turnyro antrojo turo rungtynėse prieš FK Atmosfera. Po žaidėjo tikslaus smūgio rezultatas tapo 1:0, o rungtynės baigėsi „Hegelmann“ klubo pergale rezultatu 4:0.
2023 m. liepos 8 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš Džiugo klubą.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Danijos futbolo varžybos 1923–1924 m.
Danijos futbolo varžybos 1923–1924 m.
1923–1924 m. Danmarksmesterskabsturneringen
Danijos futbolo nacionalinis turnyras ( – aukščiausia futbolo lyga šalyje.
354 m.
354 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Podėliavimas
Podėliavimas – tam tikras optimizavimo procesas, kurio metu dažniau naudojami duomenų elementai daromi lengviau pasiekimais, nei tie, kurie naudojami retai. Dažniausiai podėliavimas naudojamas kompiuteriuose, juo pagrįstas virtualios atminties veikimas.
Podėliavimas pagrįstas praktiniu pastebėjimu, kad dažniausiai naudojami duomenys (pvz., 80 % aktyviausiai naudotų duomenų) sudaro mažąją visų duomenų dalį (pvz., 20 % iš naudojamų duomenų apimties). Išskyrus sistemą į dvi dalis, viena kurių būtų brangesnė, bet greitesnė, o kita lėtesnė, bet pigi, galima už mažesnę kainą gauti našesnę sistemą.
Naudojant podėliavimo metodus, susiduriama tik su viena problema: tenka prognozuoti, kokius duomenis reikia pasiekti greičiau, o kokius galima atidėti, kitaip tariant, reikia duomenis tam tikru būdu išskaidyti į podėliuojamus segmentus, o paskui – juos reitinguoti, sprendžiant, ar reikia juos laikyti greitesnėje ar lėtesnėje atminties dalyje. Yra sukurta nemažai įvairių algoritmų, skirtų podėliavimui, tačiau daugelis iš jų reikalauja arba didelių papildomų atminties kiekių, arba gana sudėtingų skaičiavimų. Vienas iš paprastesnių algoritmų (laikrodžio algoritmas) veikia maždaug taip:
Naudojama atmintis skaidoma segmentais, kiekvienas iš jų gauna skaitliuką. Kiekvieną kartą, kreipiantis į atitinkamą segmentą, skaitliukas didinamas vienetu, tol kol nepasiekia maksimalios ribos. Tuo atveju, jei skaitliukas yra didesnis už iš anksto nustatytą (kešavimo) ribą, segmentas perkeliamas į greitesnę atminties dalį. Jei greitesnėje atminties dalyje esantis segmentas naudojamas retai (jo skaitliukas mažesnis už kešavimo ribą), jis permetamas į lėtesnę atmintį. Retai naudojamus segmentus atmeta nepriklausomai nuo kitų sistemų veikianti programa, kuri visų iš eilės segmentų skaitliukus kas tam tikrą laiko tarpą mažina (ši programa, panašiai, kaip laikrodžio rodyklė, eina per visus segmentų skaitliukus). Tuo atveju, jei greita atminties dalis naudojama pilnai, „rodyklė“ sukasi greičiau, o jei greitosios atminties panaudojimas – tik dalinis, rodyklė sukasi lėtai. Taip dažnai naudojami segmentai atskiriami nuo retai naudojamų.
Eugenika
miniatiūra|Second International Eugenics Conference konferencijos, vykusios 1921 m. logotipas Eugenika ( 'geros kilmės') – 1) mokslas apie žmonių biologinių savybių pagerinimą; 2) mokslinė teorija, teigianti, kad genetikos principais galima gerinti žmogaus paveldimas savybes (Eugenetika); 3) mokslinė teorija ir praktika, istorijoje buvusių bandymų taikyti genetikos žinias žmonių atžvilgiu (rasinė higiena)
Eugenikos mokslo pradžia
„Eugenikos“ sąvoką 1883 m. įvedė Čarlzo Darvino giminaitis, britų antropologas F. Galtonas (1822–1911). Jis eugeniką suprato kaip mokslą, kurio siekis yra padidinti teigiamai įvertintų paveldimų savybių santykinę dalį žmonių populiacijoje.
Eugenika po Antrojo pasaulinio karo
Nacizmo ideologijos bei nacistinės Vokietijos darbų visuotinis pasmerkimas turėjo įtakos eugenikos raidai. Daugelyje valstybių uždrausta naudoti net patį žodį eugenika, eugeniką nustojo laikyti mokslu, o tik mokslo teorija. Kai kuriose valstybėse eugenika iš viso paskelba pseudomokslu arba nemoksline „buržuazinio mokslo teorija“ (TSRS).
Nepaisant to, pokariniais metais Švedijoje buvo priimta eilė eugenikos įstatymų, kuriais vadovaujantis buvo prievartiniu būdu sterilizuojami alkoholikai bei prostitutės.
Pagrindai
Eugenikos idėjos atsirado pirmykštėje žmonių visuomenėje, kada pirmosios žmonių bendruomenės nesąmoningai stengėsi išvengti neigiamų kraujomaišos padarinių, įsivesdami įvairius lytinius bei santuokinius draudimus (tabu) bei religine motyvacija skatindami gimstamumą.
Senovės Spartoje veikė ištisa įstatymų sistema, skirta spartiečio kario ugdymui. Ką tik gimusį kūdikį apžiūrėdavo gerontai ir leisdavo gyventi tik fiziškai sveikiems individams; kūdikiai su apsigimimais nužudomi.
Primityvios eugenikos idėjos buvo vystomos medicinoje.
Krikščionybė atmetė bet kokį kišimąsi į gamtos reikalus, sutelkdama dėmesį į moralinę „eugeniką“ – dorinio idealo stiprinimą visuomenėje, laikydama nuodėme nesantuokinius lytinius santykius, sodomiją ir kt. seksualinius nukrypimus.
XIX a. eugenikos idėjų susiformavimui lemiamą įtaką turėjo mokslo reikšmės išaugimas apskritai bei atradimai biologijoje, iš kurių svarbiausi G. Mendelio nustatyti paveldimumo dėsniai.
XIX–XX a. eugenikos kaip mokslo susiformavimas pagrįstas atradimais žmogaus genetikos srityje ir socialdarvinistinėmis prielaidomis, kas sudarė šio mokslo neišsprendžiamą vidinę prieštarą.
Eugenika Lietuvoje
XX a. 3-ame dešimt. į Lietuvą pradeda skverbtis eugenikos idėjos. 1928 m. visuomenę su eugenikos mokslu supažindino prof. K. Aleksa, bet šio mokslo pasekėjų, o juo labiau praktikų nebuvo.
Eugenikos idėjų raiška kūryboje
Didelį dėmesį eugenikai skyrė Holivudo kino kūrėjai, ypač kino filmuose „Pretendentas“ ir „X-Men“. Ta tema įdomi amerikiečių rašytojos Jodi Picoult knyga „Iš antro žvilgsnio“
Nuorodos, šaltiniai
K. Aleksa. Eugenika // Kosmo. 1928. Nr. 3.
Arsenalas
thumb|right|250px|Arsenalas Vilniuje Arsenalas (, 'dirbtuvės') –  ginklų, amunicijos sandėlis, ginklinė; įmonė, kurioje gaminami ir taisomi ginklai. Arsenalas – karinė įstaiga, skirta saugoti, remontuoti, vesti apskaitai ginkluotės, šaudmenų ir amunicijos, išduodamos kariuomenei, taip pat čia vykdoma ginklų surinkimo, kai kurių jų atsarginių detalių gamyba. Šios įstaigos gali būti sausumos, jūrų, artilerijos, inžineriniai arsenalai.
Istorija
thumb|right|250px|Venecijos arsenalas [[Kanaletas|Kanaleto paveiksle, 1732 m.]] Praeityje dažnai arsenalai buvo statomi kaip tvirtovės ar dideli fortai, turint tikslą saugiai laikyti pavojingas medžiagas, apginti arsenalų saugomas vertybes nuo priešo užpuolimo. Iki XIX a. daugumoje valstybių arsenaluose buvo užsiimama įvairių rūšių ginkluotės ir amunicijos gamyba sausumos kariuomenei ir karo laivynui. Juose dirbo tiek karo, tiek civiliai specialistai ir darbininkai. Arsenalai-gamyklos turėjo savus ginklų ir jų gamybos medžiagų (parako ir kt.) sandėlius, specialias ginklų savybių tyrimo laboratorijas.
XX a. ginkluotės gamyba išaugo į atskirą pramonės gamybos šaką, todėl iškilo būtinybė atskirti ginklų ir amunicijos gamybos ir jų ilgalaikio saugojimo vietas. Ryšium su tuo arsenalai prarado turėtą reikšmę ir atlieka vien ginkluotės sandėliavimo ir saugojimo bazių funkciją, dažnai juose įsikuria karo istorijos muziejai, kitos įstaigos.
Konsorto karūna
Konsorto karūna - karaliaus ar valdančios karalienės sutuoktinio (konsorto) karūna, kuri būna dėvima karūnacijos metu ar iškilmingomis progomis.
Monarchai paprastai turi vieną ar kelias paveldimas karūnas, tuo tarpu konsortams paprastai specialiai daromos individualios karūnos, kurios neperduodamos vėlesniems konsortams.
Visos XX a. D. Britanijos nevaldančios karalienės (Aleksandra Danijietė, Marija Teck, Elizabeta Bowes-Lyon) dėvėjo specialiai joms (1902, 1911 ir 1937 m.) padarytas karūnas. Anksčiau Anglijos ir D. Britanijos karalienės dėvėdavo Marijos Modenietės (Anglijos karaliaus Jokūbo II žmonos) karūną. Pirmoji karalienė, kuriai specialiai padarė karūną, buvo Adelaidė Saxe-Meiningen (1792–1849; Viljamo IV žmona).
Rusijos imperijoje imperatorienės neturėdavo specialių konsortų karūnų, kadangi karūnacijų metų jos užsidėdavo Mažąją imperijos karūną, o po to daugiau neužsidėdavo jokios karūnos.
Hiperbolės diskografija
Hiperbolės diskografiją sudaro 6 albumai.
Visų laikų topai I
Visų laikų topai I – 1994 metų grupės albumas.
Dainų sąrašas:
Visų laikų topai II
Visų laikų topai II – 1995 metų grupės albumas.
Dainų sąrašas:
Aš dar dainuosiu
Aš dar dainuosiu – 1996 metų Hiperbolės albumas.
Dainų sąrašas:
Tarp dviejų vandenų
Tarp dviejų vandenų – 1997 metų Hiperbolės albumas.
Dainų sąrašas:
Vizija
Vizija – 1998 išleistas Hiperbolės albumas.
Dainų sąrašas:
Baltas albumas
Baltas albumas – 1999 išleistas Hiperbolės albumas.
Dainų sąrašas:
Augustas Rogalis
Biografija
Gimė 1880 m. kovo 10 d. Pavembriuose, Vilkaviškio apskrityje, pasiturinčioje evangelikų reformatų ūkininkų šeimoje. Baigė Sankt Peterburgo aukštąją verslo mokyklą. Baigęs mokslus dirbo Vitgenšteinų šeimos buhalteriu. 1914–1917 m. kariavo Pirmajame pasauliniame kare, Rytų Galicijoje. 1917 m. tapo baltagvardiečiu ir kovojo prieš bolševikus Rusijos pilietiniame kare, bėgdamas nuo bolševikų 1922 m. grįžo į Lietuvą. 1923 m. pradėjo dirbti Kauno vokiečių kooperatyviniame banke.
1923–1926 m. buvo išrinktas į II Seimą, kur priklausė vokiečių ir rusų bendrai frakcijai. Kandidatavo ir į Trečiąjį Seimą, bet nebuvo išrinktas. 1930 m. tapo Lietuvos vokiečių kooperatyvo žurnalo bei Vokiečių kalendoriaus redaktoriumi. 1941 m. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui užsirašė savanoriu į vermachtą, bet fronte buvo sužeistas ir mirė 1941 m. spalio 29 d. Klaipėdoje.
Panaros apylinkė
Panaros apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Merkinės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Druskininkų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Kibyšių apylinkės.
Ginungagapas
Skandinavų mitologijoje Ginungagapas („Tariama tuštuma“ arba „Žiojinti bedugnė“) – pirmapradis chaosas, neapsakoma bedugnė, egzistuojanti tarp Niflheimo ir Muspelheimo. Ginungagapo šiaurėje yra Niflheimas, kur vyrauja begalinis šaltis, o pietuose Muspelheimas, kur – nepakeliamas karštis. Pradžioje du susitiko Ginungagape; šaltis susitiko su karščiu ir suformavo eitras (eteris), kuris greitai tapo gyvybe, milžinu Imiru. Taip gimė pirmoji būtybė – Imiras, visų milžinų tėvas.
Taip pat skaitykite:
Nimitz klasės lėktuvnešis
Nimitz klasės lėktuvnešiai – Jungtinių Valstijų karinio jūrų laivyno atominių lėktuvnešių linija. Tai vieni didžiausių karinių laivų pasaulyje. Laivai numeruojami nuosekliai, pradedant CVN-68. Tai tam tikra JAV laivyno numeracijos sistema, kur „CVN“ rodo laivo tipą: „CV“ yra lėktuvnešių klasifikacijos simbolis, o „N“ nurodo laivus, varomus branduoline jėga. Skaičius rodo lėktuvnešio eilės numerį (pvz., CVN-68 – 68-as lėktuvnešis).
Pirmasis ir pagrindinis šios klasės lėktuvnešis, „USS Nimitz (CVN-68)“, plaukioja nuo 1975 m. Visi dešimt laivų pastatyti „Northrop Grumman Newport News“ laivų statykloje Newport News mieste, Virdžinijoje. „USS George H. W. Bush“ – paskutinis „Nimitz“ klasės lėktuvnešis. 2007 m. pradėtas statyti pirmasis naujos Gerald R. Ford klasės lėktuvnešis.
Dėl konstrukcinių skirtumų tarp pirmų trijų ir likusių septynių lėktuvnešių, paskutinieji kartais neoficialiai vadinami „Theodore Roosevelt“ klasės lėktuvnešiais, tačiau pirmiesiems dviem jau pritaikyta ir trečiam yra taikoma Service Life Extension Program programa, praktiškai panaikinanti skirtumus tarp šių ir vėlesnių laivų.
„Nimitz“ klasės lėktuvnešiai pagal tonažą yra didžiausi lėktuvnešiai pasaulyje. Tačiau ilgiausio pasaulyje lėktuvnešio titulas priklauso „USS Enterprise“.
Laivų sąrašas
{| width="100%"
USS Nimitz (CVN-68)
thumb|200px|right|Nimitz
{| width="100%"
USS Dwight D. Eisenhower (CVN-69)
thumb|200px|right|Dwight D. Eisenhower
{| width="100%"
USS Carl Vinson (CVN-70)
thumb|200px|right|Carl Vinson
{| width="100%"
USS Theodore Roosevelt (CVN-71)
thumb|200px|right|Theodore Roosevelt
{| width="100%"
USS Abraham Lincoln (CVN-72)
thumb|200px|right|Abraham Lincoln
{| width="100%"
USS George Washington (CVN-73)
thumb|200px|right|George Washington
Nusarijos kalnai
Nusarijos kalnai arba Ansarija, dar vadinami Alavių kalnais bei Pakrantės kalnagūbriu – kalnų masyvas vakarų Sirijoje, prie Viduržemio jūros. Ilgis (iš šiaurės į pietus) 130 km, plotis iki 32 km, didžiausias aukštis 1562 m (Nabi Juniso k.).
Nimitz klasės lėktuvnešis
USS George Washington (CVN-73)
{| width="100%"
Nusarijos kalnai
Kalnai susidarę iš klinčių, būdingos plokščios viršūnės. Nusarijos kalnų rytinėje papėdėje yra Gabo tektoninė įduba; ja teka Asi upė (į Viduržemio jūrą).
Laibgaliai
Laibgaliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Rokiškio, šalia kelio į Jūžintus. Seniūnaitijos centras. Vakariniu kaimo pakraščiu į Sartų ežerą teka Audrupys. Yra Laibgalių pagrindinė mokykla, koplyčia (priklauso Ragelių parapijai), biblioteka, paštas (LT-42019).
Nusarijos kalnai
Vakariniai šlaitai drėgni, derlingi, tuo tarpu rytiniai sausi, retai apgyvendinti.
Nimitz klasės lėktuvnešis
USS John C. Stennis (CVN-74)
thumb|200px|right|John C. Stennis
Laibgaliai
Istorija
Kaime yra archeologijos paminklas Laibgalių kapinynas. Istoriniuose šaltiniuose Laibgaliai minimi 1812 m. 1950–1992 m. Liudo Giros kolūkio centrinė gyvenvietė. 1951 m. įkurta biblioteka, 1961 m. kultūros namai. 1960 m. įsteigta pradžios mokykla, nuo 1993 m. Laibgalių pagrindinė mokykla. Yra paukštininkystės bendrovė „Audrupio paukštynas“, medienos apdirbimo įmonė „Medienos imperija“.
Atabaskos ežeras
Atabaskos ežeras  – ežeras Kanadoje. Telkšo 213 m aukštyje v.j.l., Saskačevano ir Albertos provincijose. Tai 8-as pagal dydį ežeras šalyje. Jo plotas 8100 km², ilgis 283 km, plotis 50 km. Ežeras ledyninės ir tektoninės kilmės.
Karnako šventykla
thumb|280px|Karnako šventyklos
Karnako šventykla – šventyklų kompleksas, esantis Egipte, El Karnako kaime, esančiame apie 3 km į šiaurę nuo Luksoro, netoli Nilo.
Amenchotepo III (1386 – 1349 m. pr. m. e.) rašytiniai šaltiniai pasakoja apie auksu 1349 m. pr. m. e. ir sidabru išpuoštas šventyklas (mūsų dienomis surasta šių metalų likučiai). Valdant Ramziui II (1290 – 1224 m. pr. m. e.), mieste buvo įrengta karo stovykla 20 000 vyrų. Tikėtina, kad, nepastačius miesto sienos, jo vartų funkciją atliko gigantiški šventyklų pilonai.
Gyvųjų miestas buvo ant rytinio Nilo kranto, mirusiųjų – ant vakarinio. Karnako šventyklų kompleksas pastatytas ant rytinio kranto. Čia buvo trys šventosios sritys, kurias žiedu juosė nedegto molio plytų sienos. Šios trys sritys buvo pavaldžios Montui (senajam vietiniam karo dievui sakalo galva, kurį netrukus pakeitė Amonas), pačiam Amonui (avinui ar žmogui su galvos apdangalu, kurio viršuje puikavosi dvi plunksnos) ir Mutai (Amono žmonai, dėvėjusiai karūną ir kai kada vaizduojama su grifo galva). Chonso (jauno Amono ir Mutos sūnaus, dėvėjusios pusmėnulio formos diademą) šventykla stovėjo Amono šventyklos teritorijoje.
355 m.
355 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Karnako šventykla
Šiame sektoriuje Aštuonioliktosios – Dvidešimt antrosios dinastijų faraonai (Tutmozis I, Hačepsuta, Tutmozis III, Amenchotepas III, Ramzis I, Ramzis II, Setis I, Setis II ir Ramzis III) pastatė šventyklų kompleksą, obeliskų, pilonų ir vestibiulių – visi statiniai nuo kitų skyrėsi didingumu.
320px|thumb|left|Avingalvių sfinksų alėja į Karnako šventyklą Į vidų lankytojas patenka eidamas iš vakarų į rytus, pro vis žemėjančių pilonų eilę. Pro pirmąjį piloną (113 m pločio, o šeštojo plotis 50 m) patenkama į Didįjį kiemą. Tai didžiausias (100 x 80) visame senovės Egipte. Jame stovi Sečio II ir Ramzio III šventyklos.
Atabaskos ežeras
Iš ežero išteka Sleivo upė, ežeras papildo Makenzio vandens sistemą. Į ežerą įteka Atabaskos upė. Šiauriniai ežero krantai aukšti, uolėti, pietiniai – žemi. Rytiniuose krantuose driekiasi Vud Bafalo nacionalinis parkas.
Karnako šventykla
Pro antrąjį piloną patenkama į Ramzio II pastatytą Hipostilės salę – Didžiausią Naujosios Karalystės laikotarpio pastatą. Ši 102 x 53 m dydžio salė – didžiausia po stogu kada nors pastatyta šventykla. Jos lubas remia 134 kolonos. Iš jų 122 puošia neišsiskleidusio lotoso žiedo formos kapiteliai, 12 – išsiskleidusio.
Atabaskos ežeras
Ežeras būna užšalęs spalio–birželio mėnesiais. Laivuojamas, verčiamasi žvejyba.
Karnako šventykla
Iš paskos greta kito yra dar keturi pilonai. Priėjęs juos lankytojas patenka į Vidurinės Karalystės kiemą, kur stovėjo anksčiausiai pastatytas šventyklų kompleksas.
Viktoras Budzinskis
Viktoras Budzinskis (1888 m. kovo 7 d. Eustakavo dvare, Kybartų valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje, Rusijos imperijoje - 1976 m. Puščikove, Poznanės vaivadijoje, Antroji Lenkijos Respublika) – politikas, Lietuvos seimo narys 1923-1927 m., aktyvus Lietuvos lenkų bendruomenės veikėjas.
Biografija
Gimė 1888 m. kovo 7 d. Eustakavo dvare, Kybartų valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje. Mokslą pradėjo Marijampolės gimnazijoje, vėliau įstojo į Rygos gimnaziją, kurią baigė 1907 metais. Krokuvos universitete pasirinko žemės ūkio krypties studijas. 1912 m. grįžo į Lietuvą ir perėmė šeimyninio ūkio reikalus. 1912-1914 m. gyveno Eustakavo dvare. 1914 m. pasitraukė į Mogiliovą, kur rūpinosi lenkų pabėgėlių reikalais.
Karnako šventykla
Truputį į vakarus nuo Chonso šventyklos iki Luksoro daugiau nei tris kilometrus driekiasi kita sfinksų alėja. Kiekvienų metų pradžioje šia alėja žygiuodavo procesija, iš Karnako į Luksoro šventyklą (vadintą pietiniu Amono haremu), nešdama Amono statulą. Luksoro šventykla buvo visiškai pavaldi Karnakui ir buvo naudojama tik šia viena proga.
Tai antra pagal turistų lankomumą Egipto vieta po Gizos piramidžių Kaire.
Viktoras Budzinskis
Biografija
V. Budzinskas tiesiogiai buvo susijęs su lenkų spauda ir švietimu. Jis buvo vienas iš miestelių ir kaimų gyventojams lenkams skirto leidinio Strzecha rodzinna (Gimtoji pastogė) steigėjų. Į II Seimą V. Budzinskas buvo išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje pagal Lenkų centrinio rinkimų komiteto sąrašą. Į III Seimą buvo išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje pagal Lenkų centrinio rinkimų komiteto sąrašą. Nuo 1924 m. V. Budzinskas buvo lenkų frakcijos pirmininku. III Seime 1926 m. birželio 2 d. buvo išrinktas į Komisijų komisiją, o 1926 m. birželio 9 d. posėdyje renkant Seimo komisijas - į Švietimo komisiją bei Žemės ūkio ir miškų komisiją nario Boleslovo Liutiko pavaduotoju.
1926 m. birželio 22 d. III Seimo 10 posėdyje Ministras Pirmininkas Mykolas Sleževičius perskaitė Ministrų kabineto deklaraciją, kuri siekė Lietuvoje skleisti liberalesnes idėjas, nei prieš tai buvusios vyriausybės. Lenkų frakcijos atstovas Viktoras Budzinskis džiaugėsi, kad naujojo Ministrų kabineto deklaracija pasmerkė buvusių vyriausybių darbus, ir išreiškė viltį, kad bus ištaisytos skriaudos, padarytos lenkų tautinei mažumai. Jis paneigė krikščionių teiginius apie lenkams duotus pažadus ir pareiškė pasitikėjimą M. Sleževičiaus Vyriausybe.
Rankraščiuose liko jo darbai apie lenkų gyvenimą Lietuvoje: Zewspomnien dwu iziestolecia w Republice Litewskiej 1919 - 1940 (Dviejų dešimtmečių prisiminimai iš Lietuvos Respublikos 1920-1940) ir Dwie polskie instytucje ekonomiczne w Republice Litewskiej (Dvi lenkų ekonominės institucijos Lietuvos Respublikoje). 1924-1935 m. buvo Lietuvos lenkų organizacijos Pochodnia direktorius. 1935 m. pasitraukė iš visuomeninės veiklos. Nuo 1941 m. gyveno Vilniuje, o, karui baigiantis, pasitraukė į Lenkiją. Mirė Lenkijoje 1976 m., palaidotas Puščikove.
Nimitz klasės lėktuvnešis
USS John C. Stennis (CVN-74)
{| width="100%"
USS Harry S. Truman (CVN-75)
thumb|200px|right|Harry S. Truman
USS Ronald Reagan (CVN-76)
thumb|200px|right|Ronald Reagan
{| width="100%"
USS George H. W. Bush (CVN-77)
thumb|200px|right|George H. W. Bush maketas
Arvydas Sekmokas
Arvydas Sekmokas (g. 1951 m. gruodžio 26 d. Kaune) – inžinierius ekonomistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1959–1964 m. mokėsi Kauno 4-ojoje vidurinėje mokykloje, 1970 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą. 1975 m. Vilniaus universitete įgijo ekonominės informatikos specialybę.
1975–1985 m. Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos instituto programinės įrangos sektoriaus vadovas. 1986–1991 m. programinės įrangos gamyklos „Bitas“ prie Vilniaus universiteto Matematikos ir informatikos instituto vyriausiasis technologas.
1991–1992 m. LR ekonomikos ministro Alberto Šimėno pavaduotojas. 1992–1995 m. „International Executive Service Corps“ (IESC) atstovybės Lietuvoje vykdantysis direktorius. 1995–1997 m. „Ericsson“ atstovybės Lietuvoje vykdantysis direktorius. 1999–2004 m. UAB „Navision Software Baltic“ vykdantysis direktorius ir direktorių valdybos narys, 2004 m. „Microsoft Lietuva“ vadovas. 2005–2007 m. UAB „Giritech Baltic“ direktorius. 2007–2008 m. UAB „DocLogix“ direktorius.
1999 m. vienas iš Lietuvos žinių ekonomikos forumo steigėjų ir pirmasis jo pirmininkas. Domisi parašiutų sportu.
Ignas Domeika
Ignas Domeika (,, ; 1802 m. liepos 31 d. Nedzviadkoje – 1889 m. sausio 23 d. Čilės Santjage) – buvusios LDK ir Čilės geologas, mineralogas, etnologas, 1831 m. sukilimo dalyvis, Čilės universiteto Santjage rektorius, Čilės respublikos garbės pilietis.
Vaikystė
thumb|left|Dvaras kuriame gyveno Ignas Domeika Gimė Nedzviadkoje, Naugarduko apskrityje (dabar Baltarusija), lenkiakalbėje LDK bajorų šeimoje. Antrasis iš penkių vaikų šeimoje. Igno tėvas Antanas Ipolitas Domeika (1764–1809 m.) buvo Naugarduko zemstvos teismo pirmininkas. Motina Karolina (?–1832 m.) buvo kilusi iš tose vietose gyvenusios garsios Ancutų giminės. Jų šeimoje, be Ignoto, augo vyresnysis sūnus Adomas Jonas Kseveras Felicionas (1789–1832), jaunesnysis sūnus Kazimeras (1803–1875) ir dvi seserys – Marija (?-1834) bei Antanina (1805–1881).
Mokykla ir studijų metai
Nuo 1812 m. mokėsi Ščiutino pijorų mokykloje, kurią baigė 1816 m. Šioje mokykloje mokėsi ir ją baigė Stanislovas Bonifacas Jundzilas (įsteigęs Ščiutine botanikos sodą), Motiejus Dogelis, Kazimieras Narbutas ir kiti garsūs to meto mokslo ir visuomenės veikėjai.
Didelę įtaką Ignui Domeikai tuo laikotarpiu darė Anupras Petraškevičius (Pietraszkiewicz, 1793–1863), Ignoto ir jo brolio Adomo guvernantas, vėliau studijavęs Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos skyriuje. Jis buvo vienas Filomatų draugijos steigėjų, jos archyvo saugotoju, 1831 m. sukilimo dalyviu, Sibiro tremtinys.
Dalyvavimas filomatų veikloje
Nuo 1819 m. aktyviai dalyvavo filomatų veikloje: 1819 m. lapkričio 23 d. priimtas nariu korespondentu, o 1820 m. gegužės 5 d. tapo tikruoju nariu. Jis tvarkė ir gausino draugijos biblioteką, organizavo susirinkimus, skaitė referatus, rašė recenzijas, dalyvavo diskusijose. 1823 m. caro administracijai represavus Filomatų draugiją, I. Domeika su kitais draugijos nariais 1823 m. lapkričio mėnesio viduryje buvo suimtas ir įkalintas Vilniaus bazilijonų vienuolyne. 1824 m. pradžioje paleistas į laisvę, privalėjo gyventi policijos prižiūrimas savo šeimos dvare, be teisės išvykti ar užimti kokias nors valstybines pareigas. 1830 m. policijos priežiūra buvo panaikinta, ir I. Domeika tapo Gardino seimelio nariu.
1831 m. sukilimas
thumb|160px|Ignas Domeika su žmona Dalyvavo 1831 m. sukilime, kovėsi Chlapovskio daliniuose kartu su Dezideru Adomu Chlapovskiu, Emilija Pliateryte, Cezariu ir Vladislovu Pliateriais. Buvo paskirtas adjutantu į prie Kauno veikusį, vien iš lietuvių suformuotą 25-jį pulką. Vėliau savo prisiminimuose jis rašė: „generalinis štabas buvo labai patenkintas mumis, lietuviais“. Po pralaimėto mūšio ties Šiauliais 1831 m. vasarą pasitraukė į Prūsiją, buvo internuotas Girdavoje ir Žuvininkuose, vėliau pasitraukė į Prancūziją. Paryžiuje, Sorbonos universitete klausė geologijos, matematikos, fizikos, chemijos, botanikos paskaitų ir nusprendė studijuoti geologiją, mineralogiją ir kalnakasybą. 1837 m. su pagyrimu baigė Paryžiaus kasybos mokyklą (École des Mines), taigi turėjo dviejų garsių mokyklų diplomus: Vilniaus universiteto plataus profilio gamtininko ir matematiko ir Paryžiaus kalnakasybos inžinieriaus.
Čilėje
thumb|160px|Domeikos kapas, Santjago thumb|thumb|160px|Biustas prie universiteto pastato Santjage 1838 m. atvyko į Čilę. Iki 1847 m. buvo La Serenos aukštosios kasybos mokyklos, 1847–1883 m. Santjago universiteto profesorius, 1867–1883 m. universiteto rektorius.
1884 m., po 46-erių Čilėje praleistų metų, atvyko į tėvynę. Aplankė gimtąją Nedzviadką, Vilnių, Krokuvą, Varšuvą.
1850 m. vedė Enriketę Sotomajor. Jie pragyveno kartu 20 metų, iki jos ankstyvos mirties. Susilaukė keturių vaikų, iš kurių trys užaugo. Mirė 1889 m. sausio 23 d. Santjage.
Mokslinė ir pedagoginė veikla
Ignas Domeika daug dėmesio ir jėgų skyrė geografijos, mineralogijos ir etnologijos darbams: tyrė Čilės gamtą, atrado aukso, vario bei akmens anglies telkinių, parašė monografiją apie indėnus, įkūrė meteorologinių stočių tinklą, sudarė ir paskelbė pirmąjį Čilės geologijos žemėlapį. Santjago universitetui dovanojo savo surinktą tuo laiku unikalią mineralų kolekciją (daugiau nei 4 tūkstančiai pavyzdžių). Šiandien Paryžiaus kalnakasybos mokyklos muziejaus tipinių pavyzdžių sąrašuose yra 12 mineralų, kuriuos pirmą kartą aprašė ir dovanojo mokyklai I. Domeika, o iš viso jis surado arba prisidėjo prie suradimo maždaug 27 naujų mineralų rūšių arba jų atmainų.
Laikomas vienu iš Čilės mokymo sistemos reformatorių. 1852 m. buvo paskirtas Aukštojo mokslo reikalų delegatūros vadovu, tai yra šio švietimo baro organizatoriumi visoje šalyje. Labai aktyviai ėmėsi tvarkyti aukštojo mokslo reikalus – pertvarkė mokslo institucijas, stiprino kadrus ir materialinę bazę, inicijavo ir sėkmingai 1865 m. užbaigė naujo universiteto pastato statybą.
Publikavo apie 500 mokslo darbų. Stambiausios monografijos – mineralogijos vadovėlis  Elementos de mineralojia (Mineralogijos pagrindai, pirmasis leidimas 1845 m.), etnologinė studija Araucania y sus habitantes (Araukanija ir jos gyventojai). Paskelbė darbų, straipsnių ir monografijų apie gėlo vandens išteklius Santjago apylinkėse, Čilės mineralinį vandenį, salietros ir guano telkinius, anglies klodus, vulkanų išsiveržimus, kuriuos pats stebėjo; aprašė solfataras – karštų dujų ir vandenų išsiveržimus ugnikalnių šlaituose. Parašė apybraižų apie Andų geologinę sandarą, kuriose spėjo, kad čia veikė milžiniškas spaudimas iš vakarų pusės, nuo vandenyno (moderni plokščių tektonikos teorija Andų susidarymą aiškina būtent Naskos plokštės ir Pietų Amerikos plokštės sąveika).
I. Domeika tyrė ir meteoritus, surastus Atakamos dykumoje: analizavo jų sudėtį, nustatė kosminę kilmę, aprašė vietas, kurioje šie buvo surasti. Meteoritų gabalus jis nusiuntė į Europos mokslo centrus, tarp jų ir meteoritą, jo pavadintą Vaca Muerte (Pastipusi karvė), kuriame rasti kol kas seniausi Saulės sistemoje cirkonai (amžius, nustatytas U-Pb metodu, yra 4563±15 mln. metų). Pagal šiuos aprašymus pastaraisiais metais surengtos La Serenos universiteto ekspedicijos rado daug naujų šių meteoritų nuolaužų.
Atminimo įamžinimas
thumb|200px|Čilės [[pašto ženklas, skirtas Igno Domeikos 200 metų jubiliejui]]
Pagerbiant Igno Domeikos atminimą, jo vardu pavadinta virš 75 objektų Žemėje ir kosmose, tarp kurių Domeikos kalnagūbris Anduose, Domeiko miestelis (Antofagastos provincija), Puerto de Domeiko uostas, Domeikos kalnas, salietros kasykla Atakamos dykumoje, Lenkijos prekybinis laivas.
Jo vardu pavadintos gatvės Santjago, La Serenos ir Valdivijos miestuose, o jo namai Santjage – Casa Ignacio Domeyko. Taip pat jo vardu pavadintas vario rūdos mineralas (domeikitas), dvi fosilijos – Nautilus domeykus ir Amonitus domeykanus, lapių atmaina – Canis domeykanus, našlaičių rūšis Viola domeykoana Gay, jo vardu pavadintas asteroidas Nr. 2784 ir t. t.
Gruperiai meros
Gruperiai meros (Epinephelus) - akmeninių ešerių (Serranidae) šeimos žuvų gentis.
Gentyje yra 99 rūšys.
Willy Sagnol
Vilis Sanjolis (g. 1977 m. kovo 18 d.) – futbolininkas, buvęs Prancūzijos rinktinės gynėjas.
Su Prancūzijos jaunimo rinktine žaidė 1997 metų pasaulio jaunimo čempionate. Pagrindinėje šalies komandoje žaidžia nuo 2000 m. lapkričio 15 d., su rinktine žaidė 2002 m. pasaulio čempionate, 2004 metų Europos čempionate, 2006 m. pasaulio čempionate.
2009 m. vasario pardžioje jis paskelbė apie karjeros pabaigą dėl Achilo sausgyslės problemų.
Rėda Nemickienė
Rėda Nemickienė (g. 1973 m. sausio 14 d. Vyžuonos, Utenos r.) – Lietuvos archeologė.
Čeremcha Viešas
Čeremcha Viešas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čeremchos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Per kaimą teka Nurčiko upė. 1799 m. pastatyta Čeremcha Viešo Šv. Kosmio ir Damjano cerkvė, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Rėda Nemickienė
Biografija
Baigė Vyžuonų vidurinę mokyklą. 1996–2003 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, įgijo archeologės specialybę.
2001 m. apsigynė bakalaurinį darbą „Pajūrio regiono ankstyvojo metalų laikotarpio akmenų krūsnys ir pylimai”, 2003 m. – magistrinį darbą „Senieji žemdirbystės laukai Rytų Baltijos regione”.
Nuo 2003 m. studijuoja doktorantūroje. Daktaro disertacijos tema: „Vakarų Lietuvos senieji žemdirbystės laukai gamybinio ūkio raidos kontekste“.
Mokslinė veikla
Archeologinių tyrimų interesai: ankstyvasis metalų laikotarpis, senovės žemdirbystės vietos.
Paprotnios Šv. Apaštalo Bartolomėjaus parapija
'''Paprotnios Šv. Apaštalo Bartolomėjaus parapija'''  – parapija, įkurta 1919 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Suchožebrų dekanatui. Dabartinė parapijos medinė bažnyčia pastatyta 1906 metais.
Danijos futbolo varžybos 1925–1926 m.
Danijos futbolo varžybos 1925–1926 m.
1925–1926 m. Danmarksmesterskabsturneringen
Danijos futbolo nacionalinis turnyras ( – aukščiausia futbolo lyga šalyje.
356 m.
356 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kroatijos demografija
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Kroatijos demografiją.
Gyventojų skaičius: 4 489 409 (2009 m. apskaičiavimai) thumb|right|240px|Gyventojų amžiaus piramidė thumb|right|240px|Populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais. Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: - 0,052 % (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 11,75 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): +1,59 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 57 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: 0,4 %
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: 6,37 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Milošas Obiličius
thumb|Milošas Obiličius