Kompiuterinė_muzika
Kompiuteriais kuriama muzika
Vėliau tokie kompozitoriai kaip Gottfried Michael Koenig ne tik kompiuteriais rašė partitūras, bet taip pat jais išgaudavo muzikinius garsus. Koenig sukūrė algoritmines kompozicijos programas, kurios apibendrino jo paties naudojamą serijinės muzikos stilių. Tai nebuvo visiškai tas pats, kuo užsiėme Xenakis, nes jis gilinosi į matematines abstrakcijas, siekdamas nustatyti ribas, kiek jos gali būti pritaikomos muzikoje. Koenig sukurta programa matematinius veiksmus vertė gaidas reiškiančiais kodais. Juos buvo galima perrašyti ranka muzikinių ženklų pavidalu ir tada atlikti muzikantams. Programos „Project 1” ir „Project 2” yra sukurtos, naudojant šią programinę įrangą. Vėliau jis išplėtė šių principų panaudojimą sukurdamas ištisą jų sintezės sistemą, tuo įgalindamas kompiuterius kurti garsus tiesiogiai. Ši programos funkcija pritaikyta kūrinyje „SSP”. Visas šias programas Keonig sukūrė septintame dešimtmetyje, dirbdamas Olandijos Utrechto miesto Sonologijos institute. Koenig ir Xenakis kompozicijos technika naudojama ir dabar. Pvz., kai aštunto dešimtmečio pradžioje buvo išrasta MIDI sistema, buvo programuotojų, dirbusių su tokiomis programomis, kurios MIDI algoritmais užrašytas gaidas vėliau vertė garsais ir, naudojant kompiuterių garsines plokštes,-muzika arba kitomis programomis atkuriamą audio įrašą. Kai kurių minėtų programų pagrindas-fraktalinė geometrija, kai MIDI gaidos užrašomos fraktalais arba fraktalų dariniais. Nors tokios programos labai paplitusios ir nemuzikiniuose sluoksniuose kartais vadinamos įmantriomis priemonėmis, į jas yra gilinęsi taip pat kai kurie muzikantai. Sukurta „muzika” galėjo priminti triukšmą arba būti ausiai pažįstama ir maloni. Kuriant algoritminę muziką ir kalbant apie algoritmų meną apskritai, daugiausia įtakos turi ne sukuriami dariniai, o jų parametrai. Taip, pvz., naudojant tą patį darinį, galima sukurti ir lyrinį, melodingą XIX amžiaus stiliaus muzikos kūrinį, ir fantastiškai disonansinę kakofoniją, labiau primenančią penkto ar šešto dešimtmečio avangardinę muziką. Naudojant kitas programas, matematinėmis formulėmis ir nekintamaisiais yra išreiškiamos ištisos gaidų sekos. Šiuo būdu iracionaliaisiais skaičiais sukuriama begalinė gaidų seka, kur kiekviena jų-esamo skaičiaus dešimtainė išraiška. Tokia seka gali būti paversta atskiru kūriniu arba tiesiog naudojama kaip medžiaga tolimesniam darbui. Minėtos ir dar sudėtingesnės operacijos taip pat gali būti vykdomos, naudojant kompiuterinės muzikos programavimo kalbas, tokias kaip Max/MSP, SuperCollider, Csound, PureData (Pd), Keykit ir ChucK. Daugeliu asmeninių kompiuterių dabar galima sėkmingai naudotis šiomis programomis ir kartais net dar sudėtingesnėmis jų funkcijomis, tuo tarpu prieš keletą dešimtmečių jų veikimui būtų prireikę paties galingiausio universaliojo kompiuterio. Yra programų, kuriomis atkuriamos žmogaus balsą primenančios melodijos, naudojant beribę frazių duomenų bazę. Vienas tokios programos pavyzdys yra Band-in-a-Box, kuria, beveik visiškai nedalyvaujant žmogui, kuriami džiazo, bliuzo ir roko instrumentiniai solo. Kita programa, Impro-Visor, kuriamos frazės ir ištisi solo numeriai, naudojant stochastinį kontekstą be gramatikos. Kitas „kibernetinės“ kompiuterinės kompozicijos būdas yra, kai specialia aparatūra fiksuojami išoriniai dirgikliai, kurie po to užrašomi kompiuteriu, taip sukuriant medžiagą atlikimui. Šios kompiuterinės muzikos pavyzdys yra David Rokeby aštunto dešimtmečio darbas („Labai nervinga sistema”), kuriame klausytojų-atlikėjų judėjimas yra „išverstas” MIDI vienetais. Kompiuteriais valdoma muzika aptinkama ir kanadiečių kompozitoriaus Udo Kasemets (1919-) sceniniuose kūriniuose, tokiuose kaip „Marce(ntennia) Circus C(ag)elebrating Duchamp (1987), Marcel Duchamp pjesės-proceso „Music Errata” realizavimas, kur elektriniu konvejerio modeliu į savivartį buvo renkami akmenys ir pilami į su analogu laidais sujungtą būgną-skaitmeniniu aparatu užrašytas akmenų poveikis buvo paverstas partitūros gaidomis (atlikta 1987 metais Toronto, „Duchamp Centennial” metu, pianistas- Gordon Monahan), arba instaliacijose bei sceniniuose kūriniuose (pvz., „Spectrascapes”), kuriuose naudojamas jo paties sukurtas „Geo(sono)skopas” (1986)-15×4 kanalų kompiuteriu valdomas audio maišiklis. Pastaruosiuose kūriniuose kompozitorius sukūrė garsinę plotmę, naudodamas garsinius juostinių kilpų mėginius, tiesiogines radio trumpąsias bangas ir sinusinius bangų generatorius.