cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pranas Germantas
Biografija
Turėjo SS obersturmfuehrerio laipsnį. Anot Kazio Škirpos, Lietuvos įgalioto ministerio Vokietijoje, "'Berlyne jis vadinosi dr.Germantu ir buvo visiems žinomas kaip dirbąs vokiečių saugume. Jis pakartotinai bandė mane paveikti, kad nestatyčiau Lietuvos nepriklausomybės reikalavimo, nes tuo atbaidyčiau vokiečius nuo palankumo Lietuvai pagelbėti nusikratyti bolševizmu. Jis įkalbinėjo mane, kad pasitenkinčiau paprastu Lietuvos išlaisvinimo šūkiu, paliekant Lietuvos valstybės atkūrimą vėlesniam laikui, kai Lietuva iš tikrųjų jau būtų iš sovietų okupacijos išlaisvinta.'"1941 m. sausio 17 d. gestapo pareigūnas dr. Greffe klausė Kazio Škirpos, Lietuvių aktyvistų fronto vadovo, kodėl į LAF neįsileidžia buvusių Lietuvos saugumo valdininkų, būtent Prano Germanto, kuris turįs iš seniau pažinčių vokiečių tarpe, net patį Reinhardą Heydrichą, Saugumo viršininką, kurio pasitikėjimu naudojąsis? Kazys Škirpa, pasitaręs su kitais LAF vadovaujamo branduolio nariais, jį pasikvietė po kelių dienų. Pranas Germantas pritarė LAF platformai, kurioje reikalaujama nepriklausomybė Lietuvai, tačiau siekė būti LAF vado pavaduotoju. Kazys Škirpa siūlė jam, vietoj to, pirmininkauti saugumo komisijai. Pranas Germantas tačiau aiškinosi, jog dar negalįs prie LAF prisidėti, nes turįs palaukti iki vasario pabaigos ar kovo pradžios kažkokio paaiškėjimo. Balandžio mėnesio gale Berlyne atsirado generolas Stasys Raštikis, pabėgęs iš Lietuvos. Pranas Germantas ir Stasys Čenkus jį pakartotinai, vienas po kito, įkalbinėjo imtis politinio vadovavimo ir tuo tikslu susitikti su dr.Greffe. Kazys Škirpa sušaukė LAF Tarybos specialų posėdį, kuriame dalyvavo ir Stasys Raštikis, laikytis vienybės ir saugotis gestapo agentų pačių lietuvių tarpe.
1941 m. birželio 22 d. Vokietija užpuolė Sovietų Sąjungą ir prasidėjo lietuvių sukilimas. Lietuvių aktyvistų fronto vadas Kazys Škirpa buvo vokiečių sulaikytas Berlyne. Jis sužinojo, kad Pranas Germantas įsipareigojo gestapui sukurti lietuvišką nacionalsocialistų partijos filialą, o lietuviškųjų SS vadu buvo numatytas Stasys Čenkus. Kazys Škirpa tarp savo nurodymų Lietuvos laikinajai vyriausybei rašė, "'10. Jei Meškauskas bandytų Lietuvoje tikrai kurti nacionalsocialistų partiją, tai reikia iš jo ir tos partijos reikalauti viešo pasisakymo, jog ji formaliai ir iš esmės stovi ant Lietuvos nepriklausomybės pagrindo, ir kad apie tai skelbtų viešai. Kiek man žinoma, šio reikalavimo patenkinti Meškauskas nėra autorizuotas ir negalės viešai skelbti. Todėl iš jo kuriamos partijos nieko rimto esamomis Lietuvoje sąlygomis išeiti negalėtų.'"Birželio pabaigoje vokiečiai atvežė Praną Germantą į Lietuvą kaip savo patikėtinį. Savo įgaliotiniu Berlyne jisai paliko Vytautą Alantą, kuris kalbino pabėgėlius grįžti į Lietuvą, su sąlyga, kad pasižadėtų įsijungti į lietuvių nacionalsocialistų grupę. Birželio 25 d. Prano Germanto vardu veikęs Vytautas Alantas kvietė generolą Raštikį prisidėti prie Lietuvos kariuomenės organizavimo, jai nepripažinus  Lietuvos laikinosios vyriausybės.
Gestapui Lietuvoje nepritariant ir lietuviams nesusidomint, Pranui Germantui nepavyko išvystyti lietuvių nacių partiją. Po kelių dienų, anot Leono Prapuolenio, jisai ministerijos kabinete "labai saldžiais žodžiais aiškino, kokias jis dedąs pastangas Vyriausybės pripažinimo atžvilgiu. Skatino kovot." Dr. Greffe, lėktuvu atskridęs kartu su generolu Raštikiu į Kauną, reikalavo, kad Lietuvos laikinoji vyriausybė išsiskirstytų, ar persikrikštytų, taip kad vietoj jos liktų pasitikėjimo tarybą į kurią būtinai turėtų įeiti Pranas Germantas. Kartu su voldemarininkais dalyvavo gestapo pareigūno Kurmio rengtose vaišėse kalbinti katalikiškąjį lietuviškąjį jaunimą bendrom jėgom kovoti prieš komunizmą. Lietuvių nacionalistų partija nepriėmė jo į vadovus ir jisai nacionalsocialistų partijos nebeorganizavo.
1941 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos laikinoji vyriausybė nustojo veikti. Generalinis komisaras Adrianas fon Rentelnas skyrė generalinius tarėjus. Pranas Germantas dėl palankumo kai kurioms nacionalsocializmo idėjoms paskirtas Švietimo vadybos generaliniu tarėju. Jis reikalavo mokyklose įvesti vokiečių kalbą nuo pirmo skyriaus, vietoj kad nuo penkto skyriaus. Sužinojęs iš vokiečių apie savo pavaldinio, Kūno kultūros rūmų direktoriaus Jono Vokietaičio sumanymą steigti patriotinį sportinį sąjūdį, jį išsikvietė, apibarė ir pagrasino pasiųsti į koncentracijos lagerį. Vokietaitis atšovė, jog tai tik patvirtintų visų nuomonę apie jį.
Su laiku jisai pradėjo piktintis vokiečiais, kad nesilaiko savų pažadų, neatspaudė pažadėto kalendoriaus. Visuomenė ėmė abejoti Germanto ištikimybe Berlynui. Sklido gandai, jog Generalkomisaras ieško naujo švietimo tarėjo.
Naudodamasis nacių palankumu, palaikydamas ryšius su J. Ambrazevičiumi, 1941 m. rudenį pasipriešino nacių kėslams uždaryti aukštąsias mokyklas, plėtė vidurinių mokyklų tinklą, rėmė kultūros įstaigas, visuomenės suaukotomis lėšomis (vad. Daktaro Germanto fondas) padėjo mokytojams, studentams, moksleiviams. Ne kartą gynė Lietuvos jaunimą nuo nacių kėslų panaudoti karo reikmėms. 1943 m. kovo 16 d. gestapo suimtas, kai kartu su dauguma generalinių tarėjų pasipriešino nacių sumanytai mobilizacijai į lietuvių SS legioną. Įkalintas Štuthofo koncentracijos stovykloje. SD valdininkas Heinz Gräfe teiravosi telegrama apie jį, tad lietuviai vylėsi, jog bus paleistas. Mokino kunigą Alfonsą Lipniūną teisingai žodžius kirčiuoti. Draugavo su Mečiu Mackevičiumi. Jam tvirtindavo: ''Politika esanti reali kova. Priemonės turinčios būti tokios, kokias priešas vartoja. Prievartos nereikia bijoti. Diktatūra esanti vienintelė protinga valdymo sistema.''   Stovykloje mirė.
Nuorodos
[http://www.aidai.eu/index.php?option=com_content&task=view&id=1155&Itemid=141 Ignas Malėnas. Švietimo tarėjas dr. Pranas Germantas.]
Code Geass
Code Geass  – kompanijos „Sunrise“ sukurtas anime. Režisierius – Gorō Taniguchi, scenarijaus autorius – Ichirō Ōkouchi. Pirmas šio serialo sezonas buvo pradėtas rodyti Japonijoje 2006 m. spalio 5 d. Antras serialo sezono serijos „Code Geass: Lelouch of the rebellion R2“ buvo rodomos 2008 m. balandžio-rugsėjo mėn.
2018 m. buvo išleisti du Code Geass serijos filmai.
Veiksmas vyksta Japonijoje, kurią okupavo Šventoji Britanijos Imperija. Pagrindinis protagonistas – septyniolikametis paauglys Lelouch, kuris trokšta sunaikinti Britanijos imperiją.
2007 m. 6-oje „Tokyo Anime Awards“ apdovanojimų teikimo ceremonijoje serialas pripažintas geriausiu televizijos anime-serialu.
Zavišos
Zavišos  – LDK bajorų giminė, „Pržerova“, „Zadora“ ir „Čiornij“ herbų savininkė.
Įtraukta I ir VI Vilniaus, Kauno gubernijų giminių knygas.
Genealogija
thumb|250px|Zavišų genealoginis medis
Kemėšis
Kemėšis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Timpanas
thumb|300px|Timpanai Timpanas (,  – „būgnas“) – mušamasis muzikos instrumentas. Jis turi varinį arba žalvarinį katilo pavidalo korpusą, iš viršaus aptemptą oda. Mušamas dviem lazdelėmis, turinčiomis veltinio, odos ar medžio bumbulus.
Kemėšis
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Natūralusis skaičius
right|thumb|Natūralieji skaičiai gali būti naudojami skaičiavimui (vienas obuolys, du obuoliai…) Natūralusis skaičius (ankstesnėje literatūroje galima rasti terminą natūrinis skaičius) – aibės dydis. Čia turima omeny netuščią baigtinę aibę, kuri sutinkama natūralioje gamtoje. Natūralieji skaičiai simboliškai žymimi skaitmenimis, pavyzdžiui, romėniškais skaitmenimis (vienas – „I“, penki – „V“) arba arabiškais skaitmenimis (vienas – „1“, penki – „5“). Nulis galėtų būti priskirtas prie natūraliųjų skaičių, nes jis taip pat tam tikra prasme egzistuoja natūralioje gamtoje. Skaičiaus nulis užuomazgos aptinkamos jau senovės Indijos raštuose. Sanskrito kalba śūnyatā (Šūnjata) reiškia tuštumą, o simbolis pavadinimu śūnya buvo panaudotas žymėti nulį.
Natūraliųjų skaičių visuma, papildyta tuščios aibės dydžiu (nuliu), sudaro natūraliųjų skaičių aibę. Iš tiesų nėra visuotinio sutarimo dėl nulio įtraukimo į natūraliųjų skaičių aibę. Kartais sakoma, kad šią aibę sudaro tik teigiami skaičiai {1, 2, 3…}, kartais – kad neneigiami skaičiai {0, 1, 2, 3…}. Pirmasis apibrėžimas yra tradicinis, o antrasis atsirado tik XIX a. Lietuvos mokyklose mokoma pirmojo, tradicinio apibrėžimo.
Žymėjimas
Natūraliųjų skaičių aibė matematikoje žymima raide N arba \mathbb{N} (Unikodu rodoma kaip ℕ).
Tarp Lietuvos matematikų nėra nesutarimo dėl natūraliųjų skaičių aibės žymėjimo, nes beveik visi naudoja tokį (būtent šis žymėjimas naudojamas ir daugumoje užsienio matematikos knygų, bent jau anglų, rusų ir vokiečių kalbomis):
Tam, kad būtų išvengta nesusipratimų dėl nulio įtraukimo arba neįtraukimo į aibę, viršuje arba apačioje kartais parašomas indeksas:
Natūraliųjų skaičių aibė yra skaiti begalinė aibė. Kitaip tariant, jos kardinalinis skaičius yra
ℵ0
, begalinis.
Aritmetinės savybės
Natūralieji skaičiai turi sudėties ir sandaugos kompozicijas, kurios pagal tam tikras taisykles kiekvienai aibės elementų porai priskiria trečią tos pačios aibės elementą: kur a, b ir c yra natūralieji skaičiai.
Sudėties (+) ir daugybos (·) veiksmai su natūraliaisiais skaičiais turi kelias aritmetinės savybes:
Dalyba su liekana
Dalyba su liekana, dar vadinama Euklido dalyba, yra vienas iš natūraliųjų skaičių dalinimo būdų, kuris užtikrina, kad visi operandai yra natūralieji skaičiai.
Bet kuris natūralusis skaičius a gali būti užrašytas kaip mažesnių už jį skaičių sandauga ir sudėtimi:
a=b·q+r, 0≤q<b,
kur visi operandai yra natūralieji skaičiai: b yra daliklis, q yra dalmuo ir r yra liekana. Liekana r visada yra mažesnė už daliklį b.
Toks natūralusis skaičius b, kuriam esant liekana r yra lygi nuliui, yra vadinamas skaičiaus a dalikliu. Pavyzdžiui, skaičiaus 6 dalikliai yra 1, 2, 3 ir 6, nes jiems esant dalmenys atitinkamai yra 6, 3, 2 ir 1, o liekana visais šiais atvejais yra lygi nuliui.
Algebrinės savybės
Natūraliųjų skaičių aibė, pagal algebrinę struktūrą, yra komutatyvus monoidas sudėties ir sandaugos kompozicijų atžvilgiais.
Lyginiai skaičiai
Lyginiai skaičiai yra tie natūralieji skaičiai, kurie gali būti išreikšti kaip dviejų natūraliųjų skaičių sandauga, kurioje vienas dauginamasis yra skaičius du:
a = 2 · b, kur a yra lyginis skaičius, b yra natūralusis skaičius.
Nelyginiai skaičiai
Nelyginiai skaičiai yra tie natūralieji skaičiai, kurie negali būti išreikšti kaip dviejų natūraliųjų skaičių sandauga, kurioje vienas dauginamasis yra skaičius du.
Sudėtiniai skaičiai
Sudėtiniai skaičiai yra tie natūralieji skaičiai, kurie gali būti išreikšti kaip natūraliųjų skaičių sandauga, kurioje visi dauginamieji yra mažesni už tą skaičių:
a = b · c · …, kur a yra sudėtinis skaičius, b ir c yra natūralieji skaičiai, visi mažesni už a.
Pirminiai skaičiai
Pirminiai skaičiai yra tie natūralieji skaičiai, kurie negali būti išreikšti kaip natūraliųjų skaičių sandauga, kurioje visi dauginamieji yra mažesni už tą skaičių. Pirminiai skaičiai gali būti išreikšti tik viena sandauga:
Olšanka (Pilypavo valsčius)
Olšanka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pilypavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Natūralusis skaičius
Pirminiai skaičiai
a = 1 · a, kur a yra pirminis skaičius.
Tobulieji skaičiai
Tobulieji skaičiai yra tie natūralieji skaičiai, kurių daliklių (neįskaitant pačio skaičiaus) suma yra lygi tam skaičiui. Pavyzdžiui, skaičiaus 6 dalikliai, mažesni už patį skaičių, yra 1,2 ir 3, o šių daliklių suma yra lygi 6.
Fibonačio skaičių seka
Fibonačio skaičiai yra natūraliųjų skaičių seka, kurioje kiekvienas sekos narys Fn+1 yra dviejų prieš jį einančių narių suma: Fn+1 = Fn + Fn-1. Du pirmieji sekos nariai yra F0 = 0 ir F1 = 1, taigi seka yra (0,1,1,2,3,5,8,…)
Pirminių skaičių seka
Pirminiai skaičiai, surikiuoti pagal dydį, sudaro pirminių skaičių seką (2,3,5,7,11,13,17,…).
Vilja Mitrė
Vilja Mitrė arba Vilja Cheneral Mitrė (Villa General Mitre) – kvartalas, esantis centrinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje.
Kvartalas apribotas ''Condarco, Gaona, Tte. Gral. Donato Álvarez, Juan B. Justo, San Martín, Álvarez Jonte'' gatvių. Yra keletas aikščių.
Pavėjinės salos (Žaliasis Kyšulys)
thumb|240px|Pavėjinės salos Pavėjinės salos  – pietinė Žaliojo Kyšulio salų grandinė. Plotas 1805 km². Sudaro 4 vulkaninės salos: Santjagas, Majas, Fogas ir Brava. Taip pat priklauso dvi mažos Seko salos, įsiterpusios tarp Fogo ir Bravos. Aukščiausia vieta – Fogo ugnikalnis (2829 m).
Pavėjinės salos seniausiai ir tankiausiai gyvenamos Žaliojo Kyšulio salos. Santjago saloje yra šalies sostinė – Praja.
Susu
Susu (savivardis soso) – Afrikos tauta, paplitusi vakarinėje Gvinėjoje (25-30 proc.), taip pat šiaurės vakarų Siera Leonėje, pietvakarių Senegale.
Kendall
Kendall − pavardė.
Susu
Susu kalba susu kalba, kuri priklauso Nigerio-Kongo šeimos Mande grupei (taigi, gimininga mandingų kalboms), ir kuri yra svarbiausia prekybinė kalba vakarų Gvinėjoje, daugiausia ja šnekama Gvinėjos sostinėje Konakryje.
Kendall
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Huaskas (upė)
Huaskas  – Čilės upė Atakamos regiono pietuose. Dalis upės maitinimo gaunama iš ledynų.
Upės pradžia yra Del Carmen ir Del Tránsito upių santaka netoli Alto del Karmeno. Toliau upė teka šiaurės vakarų kryptimi ir ties Uasko miestu įteka į Ramųjį vandenyną.
Susu
Istorija
Nėra aiškiai žinoma, kur yra susu protėvynė, bet labiausiai paplitusi hipotezė teigia, kad jie gyveno Futa Džalono regione kartu su nalu, temne, jalunkų, bagų ir kitų etninių grupių pirmtakais, ir kažkuriuo metu, greičaiausiai XVI a., stumiami gyvulių augintojų fulbių migravo į vakarus, į pajūrio žemumas. thumb|200px|left|Susu ir kitos pajūrio tautos Susu savo apgyvendintose teritorijose pamažu išvystė klestinčią prekybą tarp Futa Džalono aukštumų ir pakrantės, kur prekiavo europiečiai. Jie prekiavo augalo etiopinės ksilopijos (Xylopia aethiopica) vaisiais, prieskoniais, palmių aliejumi ir vergais.
Huaskas (upė)
Upės krantuose yra Valjenaras, Huaskas, Freirina.
Susu
Istorija
Jų visuomenė didele dalimi buvo panaši į kitų Senegambijos regiono tautų struktūrą: čia buvo aristokratija (horon), amatininkų kastos (niamakala) ir karo belaisviai (jon). Susu sukūrė daug smulkių valstybinių junginių.
Susu buvo vieni pirmųjų, kuriuos Gvinėjoje pajungė prancūzai, čia įkūrę Pietinių upių koloniją. Šiuo metu dauguma jų gyvena Gvinėjoje, aktyviai dalyvauja šalies politikoje.
Huaskas (upė)
14 km prieš srovę nuo Valjenaro upė užtvenkta ir sudaro Santa Chuanos tvenkinį (Santa Juana Reservoir).
TAIP
Sąjunga „TAIP“ (Tėvynės atgimimas ir perspektyva) – visuomeninio judėjimo „TAIP“ pagrindu įsteigta politinė organizacija, kuri, kaip pati teigė, jungė centro dešinės pažiūrų „atsakingo liberalizmo“ šalininkus.
Partijos įkūrėjas, Artūras Zuokas, 2003–2010 m. vadovavo Liberalų ir centro sąjungai, bet prieš savivaldos rinkimus iš jos pasitraukė. Partijos kūrėjai tikėjosi „sukrėsti šalies politinių partijų sistemą“, bet kai kurie politologai vertino tai skeptiškai ir teigė, jog viskas labiau primena demagogiją. 2012 m. savo programoje siūlė sumažinti Seimo narių skaičių nuo 141 iki 101, apriboti parlamentarų kadencijų skaičių tik dviem kadencijomis, neapmokestinti pagrindinio būsto ir žemės sklypo, šiek tiek pakelti minimalų atlyginimą.
2011 m. lapkričio 19 d. partijos steigiamajame suvažiavime pirmininko pavaduotojais išrinkti Žilvinas Šilgalis, Donatas Pilinkus, Miroslavas Monkevičius. Tarp sąjungos-judėjimo „TAIP“ lyderių taip pat yra Kęstutis Nėnius, Algimantas Vakarinas, Edgaras Stanišauskas, Indrė Jakaitytė, Daina Urbanavičienė ir kiti.
Sąjungos-judėjimo „TAIP“ nepriklausomi kandidatai 2011 m. Vilniaus miesto savivaldos rinkimuose užėmė pirmą vietą. Šiuo metu „TAIP“ frakcija yra didžiausia Vilniaus miesto savivaldybės taryboje ir vienija 13 narių, tarp jų – Rūta Vanagaitė, Petras Nausėda, Darius Maskoliūnas, Žydrūnas Savickas, Jonas Juodka ir kiti.
2014 m. susijungė su Liberalų ir centro sąjunga ir pasivadino Lietuvos laisvės sąjunga (liberalai), o 2020 m. susijungė su partija „Tvarka ir teisingumas“ bei su politiniu judėjimu „Pirmyn, Lietuva“, naujasis politinis darinys pavadintas „Laisvė ir teisingumas“.
Viktoras Gerulaitis
Viktoras Gerulaitis (g. 1950 m. vasario 12 d. Kaune) – Lietuvos muzikologas, muzikos švietėjas, pedagogas, radijo ir televizijos laidų, koncertų vedėjas.
Biografija
Gimė lietuvių kalbos ir literatūros bei geografijos mokytojų šeimoje. Brolis dizaineris Jonas Gerulaitis.
1950 m. su tėvais persikėlė į Klaipėdą, privačiai mokėsi skambinti pianinu. 1960 m. apsigyveno Palangoje, įstojo į muzikos mokyklą. Nuo 1964 m. gyvena Vilniuje. Nuo 1973 m. Vilniaus 3-osios muzikos mokyklos muzikos literatūros (istorijos) mokytojas. 1980 m. su pagyrimu baigė LSSR konservatorijos Juozo Gaudrimo klasę.
1997–1999 m. Gedimino Vagnoriaus Vyriausybės kanceliarijos patarėjas kultūros klausimais. Nuo 2000 m. liepos 2 d. Nuosaikiųjų konservatorių sąjungos narys. 2000 m. nesėkmingai kandidatavo į LR Seimą, 2004 m. į Europos Parlamentą, 2011 m. į Vilniaus miesto savivaldybės tarybą.
Lietuvos radijo laidų 1989–1999 m. „Tautos gaida“, nuo 1999 m. „Likimai“ ir Lietuvos televizijos laidų 1995–2000 m. „Muzikos istorijos“, „Vakaro autografas“, „Klasikos garsai“ autorius ir vedėjas. 1995–1997 m. koncertų ciklo „Alma mater musicalis“ Šv. Jonų bažnyčioje Vilniuje vedėjas. Nuo 1998 m. Šiaurės Lietuvos muzikos festivalio Biržuose, nuo 2002 m. „Dainavos šalies“ muzikos festivalio Alytuje iniciatorius. Tiria muzikos stilių istoriją.
Musejuvka
Musejuvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Rosošo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Peru istorija
Peru istorija - dabartinės Peru teritorijoje klestėjusių valstybių, tautų istorija.
Peru vicekaralystė
Taip pat skaitykite pagrindinį straipsnį Peru užkariavimas thumb|200px|[[Fransiskas Pisaras|Fransisko Pisaro paminklas Truchiljyje]] 1532 m. balandžio mėn. Peru pakrantėje išsilaipino Fransiskas Pisaras (Francisco Pizarro) vadovaujami konkistadorai. Peru teritorija tuo metu buvo aukšto išsivystymo lygio inkų civilizacijos branduolys. Inkų imperija su sostine Kuske driekėsi nuo šiaurės Ekvadoro iki centrinės Čilės. Franciskas Pisaras paėmė į nelaisvę inkų valdovą Atahualpą, o 1533 m. rugpjūčio 29 d. nurodė jį nužudyti. 1533 m. lapkričio 15 d. Pisaras, nesutikęs reikšmingo pasipriešinimo, užėmė inkų sostinę Kuską. 1535 m. sausio 18 d. Fransisko Pisaro įkurta Lima („Karalių miesto“ pavadinimu, „Ciudad Reyes“) tapo vicekaralystės sostine. Ji išaugo į didelį miestą, kuris dominavo visoje ispanų valdomoje Pietų Amerikoje.
Stabilios kolonijinės vyriausybės sukūrimui kurį laiką trukdė vietinių gyventojų maištai ir tarpusavyje kariaujančios konkistadorų gaujos. Užkariautojai pradėjo valdyti šalį pagal enkomjendos sistemą, iš vietinių indėnų rinkdami duoklę, kurios dalis buvo persiunčiama į Seviliją. Indėnai taip pat buvo krikštijami. Pagal enkomjendos sistemą, Fransiskas Pisaras savo kovos draugams suteikdavo žemės plotus ir neribotą valdžią juose gyvenusiems indėnams, taip kūrėsi feodalinė žemėvaldos struktūra. Pasipriešinimas buvo žiauriai malšinamas.
1541 m. Pisarą nužudė Diegas de Almagras (Diego de Almagro) vadovaujama grupuotė, ir kolonijoje kilo pilietinis karas. Mėginant stabilizuoti padėtį, 1542 m. įkurta Peru vicekaralystė, kuri tuo metu apėmė visą ispanams priklausiusią Pietų Ameriką (vėliau, 1717 m. šiaurinėje žemyno dalyje sudaryta Naujosios Granados vicekaralystė, o 1776 m. iš Argentinos, Bolivijos, Paragvajaus ir Urugvajaus teritorijų – Rio de la Platos vicekaralystė).
Kovai su neramumais valdžia 1544 m. paskyrė Blasko Nunjesą Velą (Blasco Núñez Vela) pirmuoju Peru vicekaraliumi. Jis netrukus buvo nužudytas Pisaro brolio Gonsalo Pisaro (Gonzalo Pizarro), ir tik naujas vicekaralius Pedras de la Gaska (Pedro de la Gasca) jį sugavo, nubaudė mirties bausme ir atstatė krašte tvarką.
Inkų imperijoje atliktas surašymas parodė, kad imperijoje buvo apie 12 mln. gyventojų. Po 45 m. vicekaraliaus Toledo surengtas surašymas jau priskaičiavo tik 1,1 mln. indėnų. Tai nebuvo sąmoningas genocidas, bet rezultatai buvo panašūs. Inkų miestams buvo duodami ispaniški vardai, jie perstatomi pagal ispanišką planą – tik kai kuriuose miestuose, pvz., Kuske, senoji statyba išliko pastatų pamatuose. Kai kurie inkų miestai kalnuose buvo apleisti.
Įkūrus Peru vicekaralystę, auksas ir sidabras iš Andų praturtino užkariautojus ir Peru tapo pagrindiniu ispanų turto ir galybės šaltiniu Pietų Amerikoje. Visi Pietų Amerikos turtai keliavo į Limą, o iš čia per Panamos sąsmauką – į Seviliją.
Kita vertus, indėnai nebuvo iki galo pavergti. Inkų imperatoriai kalnuotuose rajonuose nepasidavė iki 1572 m. (tais metais ispanai nužudė paskutinį inkų imperatorių Túpac Amaru). O vien per XVIII a. įvyko 14 stambių indėnų sukilimų (tarp jų Juan Santos Atahualpa sukilimas 1742 m. ir Túpac Amaru Antrojo vadovautas Sieros sukilimas 1780 m.).
Nepriklausomybės kovos
thumb|250px|[[1821 m. liepos 28 d. Limoje Chosė de San Martinas skelbia Peru nepriklausomybę]] Kova už nepriklausomybę prasidėjo ispanų dvarininkų pajėgų, kurioms vadovavo Chosė de San Martinas (José de San Martín) iš Argentinos ir Simonas Bolivaras (Simón Bolívar) iš Venesuelos, sukilimu. 1821 m. liepos 28 d. San Martinas paskelbė Peru nepriklausomybę nuo Ispanijos. Išsilaisvinimas užbaigtas 1824 gruodį, kai generolas Antonijus Chosė de Sukrė (Antonio José de Sucre) sumušė ispanų pajėgas Ajakučo mūšyje, tuo užbaigdamas ispanų valdžią Pietų Amerikoje. Ispanija dar bandė atgauti savo buvusias kolonijas, bet 1879 m. galutinai pripažino Peru nepriklausomybę.
Teritoriniai ginčai
Po nepriklausomybės Peru ir jos kaimynai įsitraukė į teritorinius ginčus. 1879 balandžio mėnesį Peru kartu su Bolivija įsitraukė į Ramiojo vandenyno karą (1879–1883) su Čile. Pralaimėjusi jį, 1881 m. rugsėjo 28 d. – 1883 m. spalio 23 d. Peru buvo Čilės okupuota, o pasirašius taikos sutartį Peru neteko dalies savo teritorijos: Tarapakos provincijos ir 10 metų Taknos (grąžino 1929) bei Arikos miestų.
Po 1941 metų Ekvadoro-Peru karo, Rio protokolu (1942 m. sausio 29 d.) pabandyta nustatyti šių valstybių tarpusavio sieną (Peru aneksavo dalį Ekvadoro rytinės teritorijos). Tačiau pasienio nesutarimai tęsėsi, 1981 pradžioje ir 1995 pradžioje (Senepos karas) kilo trumpi karai. 1998 m. Peru ir Ekvadoro vyriausybės pasirašė istorinę taikos sutartį ir demarkavo sieną. 1999 pabaigoje Peru ir Čilės vyriausybės taip pat galų gale įgyvendino paskutinį 1929 sienų sutarties straipsnį.
1920 m. sausio 1 d. – 1939 m. balandžio mėn. Peru – Tautų Lygos narė.
1929 m. birželio 3 d. pasirašyta sutartis, pabaigusi Taknos ir Arikos konfliktą tarp Peru ir Čilės (1883–1929). Takna atiteko Peru, o Arika – Čilei.
1945 m. spalio 31 d. JTO narė.
XX amžius
1894 m. Nicolás de Piérola kartu su Peru pilietine partija (Partido Civil) sukurė partizanų būrius, 1895 m. užėmė Limą, nuvertė Andrés Avelino Cáceres režimą. Po trumpo kariškių valdymo, Pierola tais pačiais metais buvo išrinktas prezidentu. Jo prezidentavimas pasižymėjo mokesčių, karinėmis, religinėmis ir pilietinėmis reformomis. Šis periodas iki XX a. 3-ojo dešimtmečio vadinamas „Aristokratine respublika“, nes daugumą šalį valdančių prezidentų buvo iš socialino elito.
XX a. viduryje pagrindinės Peru politikos figūros buvo Víctor Raúl Haya de la Torre (Amerikos liaudies revoliucinio aljanso, APRA, įkūrėjas) ir José Carlos Mariátegui (Peru komunistų partijos vadovas). Šie du ideologiniai priešai buvo pirmieji, sukūrę politines partijas, siekiančias spręsti šalies socialines ir ekonomines problemas. Haya de la Torre dukart buvo išrinktas prezidentu, tačiau kariškiai jam neleido užimti šių pareigų.
Prezidentas Bustamante y Rivero, išrinktas su APRA parama, siekė demokratiškesnės valdžios ir kariškių bei ologarchijos įtakos ribojimo. Tačiau išsiskyrus jo ir APRA pozicijoms, jis sudarė vyriausybę daugiausiai iš kariškių. 1948 m. ministras Manuel A. Odria pasiūlė uždrausti APRA, prezidentui nesutikus – atsisatydino. Tačiau jau spalio 29 d. tas pats generolas Odria surengė karinį perversmą ir tapo prezidentu. Jo valdymas išsiskiria represijomis prieš APRA (tam pritarė oligarchija ir dešinieji), ekonomikos pakilimas leido priimti ir populistinius socialinius sprendimus. Tuo pat metu žmogaus teisės buvo varžomos, klestėjo milžiniška korupcija.
1956 m. Odria nusprendė surengti rinkimus. Valdžiai atsisakius registruoti Fernando Belaúnde Terry kilo masinės demonstracijos, kurių metu jis išgarsėjo, tačiau galiausiai vis tiek pralaimėjo dešiniajam Manuel Prado Ugarteche. 1962 m. Belaúnde vėl dalyvavo rinkimuose, tačiau užėmė antrą vietą, tik 14 000 balsų atsilikęs nuo APRA kandidato Víctor Raúl Haya de la Torre. Esant tokiai situacija ir kaltinimams dėl rinkimų klastojimo, valdžią užgrobė kariškių chunta, vadovaujama Ricardo Perez Godoy. 1963 m. buvo surengti nauji rinkimai, kuriuos laimėjo Belaúnde.
Kariškiai visada užėmė svarbų vaidmenį Peru istorijoje. Pučai nuolat keitė civilines konstitucines vyriausybes. Paskutinis karinės valdžios laikotarpis (1968-1980) prasidėjo, kai generolas Juan Velasco Alvarado nuvertė išrinktą prezidentą Belaúnde. Kaip dalį karinės vyriausybės vadinamojo „pirmojo etapo“ Velasco atliko plačiai apimančią agrarinę reformą ir nacionalizavo žuvų pramonę, kai kurias naftos kompanijas ir keletą bankų ir kalnakasybos bendrovių.
Generolas Francisco Morales Bermúdez pakeitė Velasco 1975 m., remdamasis Velasco ekonomikos valdymo klaidomis ir prasta sveikata. Morales Bermudez pastūmėjo revoliuciją į konservatyvesnį „antrąjį etapą“, sušvelnindamas autoritarinius pirmojo etapo metodus ir pradėjo ekonomikos atstatymą. Morales Bermudez vadovavo iki civilinė vyriausybė neperėmė valdžios pagal naują konstituciją, sudarytą 1979 m.
Nuo demokratijos atkūrimo iki dabar
1980 m. gegužės rinkimuose prezidentas Fernando Belaunde Terry grįžo į valdžią palaikytas didelės daugumos. Buvo atkurta žodžio laisvė, sušvelninta radikali Velasco žemės reforma, pagerinti santykiai su JAV.
Rimtos karinės vyriausybės laikų ekonominės problemos išliko ir situacija dar pablogėjo po „El Niño“ orų fenomeno 1982-83, kuris sukėlė potvynius vienose šalies dalyse ir dideles sausras kitose. Po daug žadančios pradžios Belaunde populiarumas sumenko, visų pirma dėl infliacijos, ekonominių sunkumų ir terorizmo.
Susirūpinę ekonomika, augančia teroro ir kaltinimais korupcija, 1990 m. rinkėjai savo prezidentu išrinko nelabai žinomą buvusį matematiką Alberto Fujimori (Albertą Fuchimorį). Fujimori pritaikė drastiškas priemones, kurios sumažino infliaciją nuo 7650 % 1990 m. iki 139 % 1991 m. Susidūręs su pasipriešinimu jo reformų pastangoms, Fujimori 1992 m. balandžio 5 d. paleido Kongresą. Tada jis peržiūrėjo Konstituciją, surengė naujus Kongreso rinkimus ir įgyvendino rimtas ekonomines reformas, įskaitant daugelio valstybinių įmonių privatizaciją, investicijoms palankaus klimato kūrimą.
Fujimori konstituciškai ginčytinas sprendimas siekti trečios kadencijos ir po to sekusi pergalė (lydima kaltinimų rinkimų klastojimu) 2000 birželį sukėlė politinį ir ekonominį sąmyšį. Kyšininkavimo skandalas, prasidėjęs praėjus kelioms savaitėms po jo atėjimo į postą liepos mėnesį, privertė Fujimori surengti naujus rinkimus, kuriuose jis nebedalyvautų. Fujimori pabėgo iš šalies ir atsistatydino iš posto 2000 lapkritį. Laikinoji vyriausybė vadovaujama Valentín Paniagua prisiėmė atsakomybę už naujų prezidento ir kongreso rinkimų organizavimą. Rinkimai surengti 2001 balandžio mėn. ir stebėtojų įvertinti kaip laisvi ir teisingi. 2001 m. liepos 28 d. pradėjo darbą nauja vyriausybė, vadovaujama prezidento Alejandro Toledo (Alechandro Toledo).
Juliano Belletti
Džulijanas Beletis (g. 1976 m. birželio 20 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, žaidęs gynėjo pozicijoje. 2001–2005 žaidė Brazilijos rinktinės sudėtyje. Su rinktine laimėjo pasaulio čempionatą.
2011 m. birželio 16 d. pasirašė kontraktą iki sezono pabaigos su Brazilijos Ceará SC klubu, tačiau birželio 27 baigė karjerą dėl traumos.
Raguvos–Alančių giria
thumb|250px|Miškas [[Šilai (Panevėžys)|Šilų apylinkėse]]
Uhovo Šv. Vojciecho bažnyčia
'''Uhovo Šv. Vojciecho bažnyčia' – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Lapių valsčiuje, Uhovo kaime, ul. Kościelnej 8'' gatvėje.
Raguvos–Alančių giria
Raguvos–Alančių giria – miškų masyvas Lietuvoje, Panevėžio rajone, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Raguvos. Priklauso Panevėžio miškų urėdijai (Raguvos ir Nevėžio girininkijoms). Apima 53,7 km² plotą.
Masyvą sudaro Raguvos, Alančių, Beržytės, Varnašilio miškai. Paviršius – pelkėta lyguma. Dirvožemiai – velėniniai glėjiški ir glėjiniai sujaurėję priemoliai, kai kur – velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai. Miškai patenka į Nevėžio baseiną (pati upė teka rytiniu pakraščiu) – mišku teka Alanta su Bikiliu, Skerdimu, Alkupis, Opstainė.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 22 % medynų, pusamžiai medžiai 53 %, pribręstantys 17 %, brandūs 8 %.
Miškuose gyvena stirnos, briedžiai, elniai, šernai, lapės, kiškiai, usūriniai šunys, voverės, kiaunės, barsukai, lūšys, bebrai, ondatros, jerubės, slankos, juodieji gandrai, plėšrieji paukščiai. Raguvos girios 80 kvartale yra pilkapynas, o 90 kvartale – paminklinis ąžuolas.
Raguvos–Alančių girios pietvakariniu pakraščiu eina greitkelis, o rytiniu pakraščiu – plentas. Miškuose įsikūrę kaimai: Taurinė, Alantės, Skatikai, Užubaliai, Varčios, Bauriškis, Skaistakalnis, Navapolis, Domažiškis, Adomava, Eigirdai, Raguvė, Simuliškis, Uoksai, Aleksandrava, Pagiriai, Bajoriūniškis, Kalnuotė, Bukaltiškiai.
Kennedy
Kennedy − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Uhovo Šv. Vojciecho bažnyčia
Istorija
1753 m. šioje vietovėje buvo pastatyta medinė bažnyčia. 1904 m. nuspręsta pastatyti nauja bažnyčia. Dabartinė bažnyčia pastatyta 1914-1919 metais, architektas Romuald Lenczewski. 1919 m. rugpjūčio 8 d. bažnyčią pašventino Vilniaus vyskupas Jurgis Matulaitis. 1997 m. gruodžio 30 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Limas
Limas (, iš Limes Romanus) – įtvirtintas sienos ruožas Senovės Romoje.
Kai kurie limai
thumb|left|200px|Restauruotas romėnų gynybinis bokštas netoli Rainau-Buch, Baden-Württemberg Žinomiausi Romos limai yra:
Ąsotis
thumb|200px|Ąsotis
Ąsotis – molinis glazūruotas indas, turintis ąsą ir snapelį. Naudojamas skysčiams (alui, vandeniui, girai, pienui, sultims ir kt.) laikyti bei pilstyti. Neretai dekoruojami reljefais, įspaudais, piešiniais. Lietuvoje ąsočiai žinomi nuo XVII a. Puošniausi, labai pūsti būdavo gaminami šalies šiaurės rytuose (dažniausiai skirti alui). Suvalkijoje buvo gaminami siauresni ąsočiai, o patys siauriausi ir nedaug pagražinti pietryčių ir rytų Lietuvoje.
Šaltiniai
Dzban (naczynie) Krčag
Lana Del Rey
Elizabeth Grant (g. 1985 m. birželio 21 d.), geriau žinoma sceniniu Lana Del Rey vardu – amerikiečių dainininkė ir dainų autorė, šiuo metu gyvenanti Kalifornijoje. Lanos Del Rey muzikoje netrūksta populiariosios kultūros įvaizdžių, ypač daug užuominų į šešto ir septinto dešimtmečio amerikietiškąją pop kultūrą. Save atlikėja vadina „gangsteriškąja Nancy Sinatra“, o pagrindiniais muzikiniais įkvėpimo šaltiniais įvardija Elvis Presley, Janis Joplin, Amy Winehouse, Kurt Cobain, Bruce Springsteen, Eminem ir Britney Spears.
Ankstesnis gyvenimas ir karjeros pradžia
Lana Del Rey gimė ir užaugo Leik Plaside, Niujorke. Kai jai buvo 15, tėvai ją išsiuntė į internatinę mokyklą Konektikute, kur būsimoji atlikėja kovojo su priklausomybe nuo alkoholio. Vėliau Lana studijavo metafiziką Niujorko Fordhamo universitete, tačiau netrukus metė mokslus jame dėl muzikinės karjeros.
Pirmasis Lanos trijų dainų rinkinys „Kill Kill“ pasirodė 2008 m. spalio mėnesį Lizzy Grant vardu.
Naujosios Kietaviškės
Naujosios Kietaviškės (arba tiesiog Kietaviškės) – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, į pietvakarius nuo Elektrėnų, prie Spenglos upės. Seniūnijos centras, kartu su Senosiomis Kietaviškėmis sudaro Kietaviškių seniūnaitiją. Stovi Naujųjų Kietaviškių Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1915 m.), veikia biblioteka (nuo 1948 m.), paštas (LT-21069). Kietaviškių pagrindinė mokykla įsikūrusi gretimame Kareivonių kaime.
Lana Del Rey
2010: „Lana Del Rey A.K.A. Lizzy Grant“
Lana Del Rey vėliau išleido savo pirmąjį pilną studijinį albumą pavadinimu „Lana Del Ray AKA Lizzy“ (2010 m. sausio mėn.). Tai buvo dainininkės pirmasis profesionaliai išleistas albumas. Jį išleido nepriklausoma studija (prodiuseris – David Kahne). Atlikėjos tėvas Robertas Grantas prisidėjo prie albumo pardavimo ir reklamos. Šį albumą buvo galima įsigyti „iTunes“ svetainėje.
Naujosios Kietaviškės
thumb|left|Kultūros centras left|thumb|Naujosios Kietaviškės ties Spengla
Lana Del Rey
2011: „Born to Die“ ir „Paradise“
2011 m. Lana buvo pastebėta prodiuserių ir pasirašė sutartį su leidybine įrašų kompanija „Stranger Records“. Netrukus kompanija išleido Lana Del Rey debiutinį singlą „Video Games“, kuris iš karto sulaukė didelio populiarumo. Savo antro studijinio albumo kūrimą atlikėja patikėjo „Interscope Records“ ir „Polydor“ įrašų kompanijoms. Oficialiai albumas buvo išleistas 2012 m. sausio 31 d. ir užėmė pirmaujančias pozicijas net vienuolikoje pasaulio šalių. Per metus buvo parduota 3,4 milijonų albumo kopijų, o pats įrašas tapo penktuoju labiausiai perkamu albumu 2012 m. Garsiausi singlai – „Born To Die“, „Video Games“, „Ride“, „Blue Jeans“, „Summertime Sadness“
Naujosios Kietaviškės
Geografija
Kaimas įsikūręs prie Spenglos ir Skersės upių, apsuptas ežerų. Šiaurės rytuose įsikūrusios Senosios Kietaviškės (prie Skersės). Atsiveria Zabarijos šaltinis (laikomas stebuklingu).
Stanislavas Trusevičius
Stanislavas Trusevičius (slapyvardis Kazimieras Zalevskis, 1869 m. Vereskove prie Naugarduko – 1918 m. rugpjūčio 25 d. Možaiske) – Lietuvos spaudos ir revoliucinis – politinis veikėjas.
Biografija
1889 m. – „Proletariato“ II partijos narys. 1896 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos LSDP I suvažiavimo dalyvis, 1895–1900 m. – Lietuvos darbininkų sąjungos organizatorius. 1897 m. – Vilniaus geležinkelininkų streiko organizatorius, vienas iš laikraščio „Przegląd Robotniczy“ redaktorių. 1899 m. kovo 12 d. areštuotas ir ištremtas.
1900 m. – Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratijos (LKLSD) organizatorius, 1908 m. laikinai pašalintas už siūlymą bendradarbiauti su menševikais. 1907–1917 m. gyveno emigracijoje. 1910 m. atstovavo LKLSD II Internacionalo V kongrese.
1911 m. Levo Martovo redaguotame kolektyvinio veikalo „Obščestvennyje dviženija v Rossii“ (Rusijos visuomeniai judėjimai) IV tome išspausdino straipsnį „Načalnyje dviženija“ (Pirmieji judėjimai) apie lietuvių tautinį atgimimą. Nuo 1917 m. kovo mėn. dirbo laikraščio „Izvestija“ redakcijoje.
Naujosios Kietaviškės
Istorija
Kaimas minimas nuo 1504 m., kai čia buvo pastatyta pirmoji Kietaviškių bažnyčia. 1680 m. Strėvos upės krante prie Kietaviškių rastas vadinamasis Gedimino skeptras, viduramžių Lietuvos saulinis-mėnulinis kalendorius. XVIII a. viduryje buvo Kietaviškių dvaras (valdė Giedraičiai, Oginskiai, Pociejai – dabar iš dvaro telikęs apgriuvęs rūsys). Iki 1831 m. kaimas priklausė Pociejams. XIX a. pabaigoje tai miestelis Trakų apskrities Semeliškių valsčiuje.
2002 m. patvirtintas Kietaviškių herbas.
Lana Del Rey
2014: „ULTRAVIOLENCE“
„Ultraviolence“ tai trečias atlikėjos Lana del Rey albumas, išleistas 2014 m. birželio 13 d. „Polydor“ ir „Interscope Records“. Kritikų albumas buvo įvertintas kaip vienas iš geriausių tuo metu išleistų albumų. Jis debiutavo pirmoje vietoje U.S. Billboard 200. Pirmos savaitės pardavimai siekė 182 000 kopijų. Tai sėkmingiausias Lanos del Rey albumas iš iki tol išleistų, susilaukęs tokios sėkmės JAV topuose. Iki liepos mėnesio, buvo parduota daugiau nei milijonas albumo kopijų. „Ultraviolence“ albume yra keturi singlai – „West Coast“, „Shades of Cool“, „Ultraviolence“ ir „Brooklyn Baby“. Ji sukūrė dvi dainas „Big Eyes“ ir „I Can Fly“ Timo Burtono filmui „Big Eyes“. 2015 m. gegužę Lana Del Rey pradėjo „The Endless Summer“ turą, kurio metu ją apšildė Courtney Love ir Grimes. Ji kartu su The Weeknd parašė dainą „Prisoner“, kuri pasirodė jo antrajame albume.
Vidutinieji žiurkėnai
Vidutinieji žiurkėnai (Mesocricetus) – žiurkėninių (Cricetidae) šeimos graužikų gentis.
Paplitę pietų ir rytų Europoje, pietvakarių Azijoje. Gentyje yra 4 rūšys:
Zarasų rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Zarasų rajono savivaldybės taryba – Zarasų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Kostas Zaleckas.
Armėnija Eurovizijoje
thumb|right|200px|[[Hayko 2007 m.]] thumb|right|200px|[[Sirusho 2008 m.]] thumb|right|200px|[[Dorians 2013 m.]] thumb|right|200px|[[Aram Mp3 2014 m.]] thumb|right|200px|[[Genealogy 2015 m.]] thumb|right|200px|[[Iveta Mukučian 2016 m.]]
Armėnija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 14 kartų, debiutavo 2006 metais. Aukščiausias šalies rezultatas konkurse – du kartus užimta ketvirta vieta 2008 ir 2014 metais. Armėnija į finalą nepateko tris kartus – 2011, 2018 ir 2019 metais.
Istorija
2006 m. šalis pateko į finalo dešimtuką, todėl 2007 m. Armėnija nedalyvavo pusfinalyje ir automatiškai pateko į finalą. Armėnijos atstovas Hayko finale su daina „Anytime You Need“ dar kartą užėmė 8 vietą.
Armėnija buvo viena iš trijų šalių, kurios visada patekdavo į dešimtuką nuo pusfinalio įvedimo. Šį rekordą sulaužė 2011 m., kai Emmy daina „Boom-Boom“ nepavyko įveikti konkurso pusfinalio.
2012 m. kovo 7 d. Armėnija paskelbė, kad pasitraukia iš 2012 m. Eurovizijos dainų konkurso dėl saugumo problemų.
Nepaisant pasitraukimo 2012 metais, Armėnija patvirtino dalyvavimą 2013 m. konkurse Švedijoje.
2014 m. Armėnija pasiekė aukščiausią rezultatą nuo 2008 metų, Aram Mp3 su daina „Not Alone“ konkurso finale pasiekdamas 2008 m. rezultatą, užimant ketvirtą vietą.
Abevilio kultūra
Arealas
Datuojama Mindelio ledyniniu laikotarpiu (prieš 555–475 tūkst. metų), plito Europoje, Azijoje, Afrikoje. Kartais Abevilio kultūra laikoma Ašelio kultūros ankstyvuoju periodu arba ikiašelinio rankinio kirtiklio ankstyvuoju gamybos laikotarpiu. Kirtikliai grubūs, naudoti pjauti, kirsti, skaldyti, kaip ginklas, taip pat naudota medinės ietys, kauliniai, raginiai ir titnaginiai įrankiai. Žmonės vertėsi medžiokle, rinko augalinį maistą. Abevilio kultūros žmogus vadinamas Homo erectus.
Proletariatas
miniatiūra|Juodadarbis [[Venesuela|Venesueloje. Juodadarbiai yra paprastai laikomi proletariato dalimi.]] Proletariatas (nuo lot. „proletarius“ – duodantis palikuonius) – socialinė klasė (grupė), neturinti gamybos priemonių, ir kurios atstovų pagrindinis pragyvenimo būdas – savo darbo jėgos pardavimas.
Pirminė žodžio reikšmė
Senovės Romoje proletarii buvo piliečiai, turintys mažai, arba visiškai neturintys jokio turto. Gyventojų surašymo metu piliečių, kurių turto vertė buvo mažesnė, nei 11 000 asų, turtas nebuvo nurodomas, išskyrus jų vaikus – proles (nuo lot. „prōlēs“ - palikuonys). Iš to kilo žodis „proletarius“, arba „tas, kuris duoda palikuonis“. Senovės Romos visuomenėje buvo manoma, jog proletarius pagrindinė paskirtis – užauginti vaikus, kurie galėtų kolonizuoti Romos Respublikos ir, vėliau, Romos Imperijos užkariautas žemes.
Proletariatas marksizme
Plėtodamas savo marksizmo teoriją, Karlas Marksas proletariato terminu įvardijo socialinę klasę, kuri neturi gamybos priemonių nuosavybės ir kurios vienintelės pajamos yra gaunamos parduodant savo darbo jėgą.
Ilgaplunksnis lėlys
Ilgaplunksnis lėlys (Macrodipteryx longipennis) - lėlinių (Caprimulgidae) šeimos paukštis. Paplitęs Afrikoje, nuo Senegalo iki Etiopijos vakarinės dalies. Kūno ilgis 28 cm. Gyvena atvirose miškingose vietose, savanose, pajūrio lygumose, smėlėtose arba akmenuotose dykynėse.
Dieną afrikinis ilgaplunksnis lėlys ilsisi ir tupi lizde ant žemės, o naktį skrenda ieškoti maistui vabzdžių. Patinai turi labai ilgas sparnų plunksnas užaugančias iki 50 cm ilgio. Šiomis plunksnomis jie puikuojasi per tuoktuves, kurios vyksta sutemus. Pasibaigus perėjimo laikotarpiui, ilgosios plunksnos iškrenta. Deda 1-2 kiaušinius ant plikos žemės. Minta smulkiais skraidančiais vabzdžiais - vabalais, naktiniais drugiais.
Ramoškos (Lenkija)
Ramoškos  – kaimas Lenkijos rytuose, Rosošo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 23 km į pietus nuo Palenkės Bialos ir apie 73 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
Lietuva 2011 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionate
Normatyvų vykdymas
Lietuvos sportininkai įvykdę normatyvus:
Galiausiai sudarant rinktinę į ją nepateko Rasa Drazdauskaitė ir Remalda Kergytė. Airinė Palšytė į pasaulio čempionatą neišvyko dėl didelio krūvio sezono metu. Živilė Balčiūnaitė buvo diskvalifikuota LLAF vadovybės, todėl atstovauti šaliai negalėjo. Eglė Balčiūnaitė pasaulio čempionate dalyvavo, nors kvalifikacinį normatyvą pasiekė tik praeito sezono metu.
Paulius Einhornas
Paulius Einhornas (Paul Einhorn; g. Iecavoje – m. 1655 m. gegužės 25 d. Mintaujoje) – Pabaltijo vokiečių istorikas, evangelikų liuteronų kunigas, etnografas, aprašęs XVII a. latvių papročius, mitologijos elementus, ūkį, istoriją.
Jonų respublika
miniatiūra|Jonų Respublikos vėliava. thumb|Įvažiavimas į Jonų Respubliką thumb|Jonų Respublikos Joninių pradžia. thumb|Jonų Respublikos vėliava kartu su užsieino vėliavomis. Jonų respublika – fiktyvi valstybė, kasmet birželio 23 d. per Joninių šventę įkuriama Jonavos rajone. Respublikos pilietybė suteikiama visiems asmenims pateikusiems dokumentus, įrodančius jog jie vardu Jonas, Janina arba atitinkamais ukrainietiškais atitikmenimis.
Šiuo metu pilietybė suteikta daugiau nei tūkstančiui žmonių. Renginių metų tokie asmenys gauna specialių išlygų. Tradicinio trijų dienų festivalio uždaryme, prieš kasmetinę neopagonišką misteriją „Esame baltai“ yra išrenkamas Jonų respublikos prezidentas. Juo tampa miesto ar rajono žymūs veikėjas ar verslininkas.
Lietuva 2011 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionate
Moterys
Septynkovė
Titanai (mitologija)
Titanas (gr. Τιτάν) arba dgs. Titanai (Τιτᾶνες) graikų mitologijoje – dievai, kėsinęsi į pasaulio valdžią. Iš viso buvo 12 titanų – Gajos ir Urano vaikų. Prie titanų priskiriami jų vaikai, kurių didžioji dalis yra Japeto ir Hiperiono vaikai.
Gajos ir Urano vaikai
Gaja ir Uranas susilaukė šešeto sūnų ir šešeto dukterų – galingų titanų. Tai buvo teisingi pasaulio valdovai. Jų išdidžios galvos siekė kalnų viršūnes, o akys svaidė žaibus. Titanai buvo Okeanas, Kojas, Krejas, Hiperionas, Japetas ir Kronas, o titanidės – Tėja, Rėja, Temidė, Mnemosinė, Febė ir Tetija.
Su Rėja Kronas susilaukė vaikų, tačiau, bijodamas tėvo prakeiksmo, kad jį nuvers jo paties vaikas, Kronas visus šešis ką tik gimusius vaikus prarijo.
Tada Rėja, motinos Gajos patarta, susuko į drobę akmenį ir davė jį praryti Kronui, sakydama, kad tai naujagimis sūnus. Nė neįtardamas klastos, Kronas tą akmenį prarijo. Tuomet Rėja pasislėpė Kretos saloje, ir ten kalnų urve pasaulį išvydo neregėtai dailus kūdikis, būsimasis dievų ir žmonių tėvas Dzeusas. Palikdama tą laimingąją salą, Rėja mažąjį dievaitį atidavė globoti kalnų nimfoms. Užaugęs Dzeusas, patartas žmonos Metidės, davė Kronui išgerti stebuklingo gėrimo, ir šis visus vaikus atrijo atgal. Dzeusas pakvietė visus Krono vaikus į kovą su titanais. Per dešimt metų titanai buvo nugalėti ir sumesti į Tartarą, kur juos saugojo šimtarankiai. Baigėsi titanų valdymas.
Okeanas ir Prometėjas, Tėja, Rėja, Temidė, Mnemosinė, Febė ir Tetija nedalyvavo Titanomachijoje, išlikdami neutralūs.
Titanai
Gajos ir Urano vaikai: Titanų vaikai:
Rapolas Šaltenis
Rapolas Šaltenis (1908 m. spalio 24 d. Klevėnuose, Anykščių raj.– 2007 m. spalio 12 d. Utenoje) – literatūros tyrinėtojas, vertėjas, Lietuvos nusipelnęs mokytojas, Utenos miesto Garbės pilietis.
Biografija
Mokėsi Panevėžio gimnazijoje, kur jo mokytojas buvo rašytojas kunigas Julijonas Lindė-Dobilas. 1940 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto humanitarinių mokslų fakultetą, baigdamas parašė diplominį darbą apie J. Lindę-Dobilą.
1932–1942 m. Kaišiadorių gimnazijos lietuvių kalbos mokytojas, 1942 m. Ukmergės gimnazijos mokytojas. 1943–1944 m. Anykščių gimnazijos direktorius. 1944–1945 m. Skiemonių vidurinės mokyklos, 1945–1946 m. Utenos vidurinės mokyklos, 1946–1975 m. Utenos gimnazijos, Utenos suaugusiųjų vidurinės mokyklos, Utenos neakivaizdinės vidurinės mokyklos direktorius, Utenos švietimo skyriaus inspektorius.
Kūryba
Mokyklose jo žinios, autoritetas, jautrumas uždegė meilę literatūrai, teatrui pačių Šaltenių vaikus. Jo mokiniais buvo Irena Gansiniauskaitė-Gudavičienė, Algirdas Gaižutis, Valdas Mykolas Jatautis ir daug kitų būsimųjų literatūros ir meno kūrėjų.
Bendradarbiavo žurnale „Naujoji Romuva“, 1931–1933 m. savaitraščio „Šiaurės Lietuva“ redaktoriaus pavaduotojas. 1934–1935 m. dirbo žurnalisto darbą laikraščio „Mūsų kraštas“ redakcijoje, paskelbė daug straipsnių kultūros, švietimo, literatūros klausimais. Literatūrines apžvalgas ir recenzijas spausdino „Lietuvos aidas“, „Naujoji Romuva“, „Akademikas“, „Jaunoji Lietuva“ ir kt leidiniai. Išvertė Vydūno, Liudviko Rėzos vokiškų veikalų.
Pensininko metų jėgas paskyrė lietuvių literatūros milžinų Antano Baranausko ir Antano Vienuolio-Žukausko biografijų ir jų kūrybos tyrinėjimams, paskelbdamas biografines apybraižas.
Šeima
Motina rašytojo Antano Vienuolio-Žukausko sesuo, vaikai: dailininkas Arvydas Šaltenis, rašytojas Saulius Šaltenis, informatikai Vydūnas Šaltenis ir Virgilijus Šaltenis, elektronikė Rima Šaltenytė.
Bibliografija
Memuarai:
Kolonializmas
miniatiūra|karikatūra „Rodo kolosas“ 1892 m. Kolonializmas – vienų šalių ekspansija prisijungiant kitų šalių ir tautų teritorijas (pvz., dėl resursų, vergų, strateginės padėties, tokios kaip svarbios upės žiotys arba greta svarbaus sąsiaurio, ar didesnio ploto).