cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maginė fantastika
Maginė fantastika  – viena iš fantastikos (t. y. literatūros, kino, žaidimų, muzikos, dailės ir kt.) atmainų. Magine fantastika siekiama sukurti savitą kūrinio erdvę, vidinę sistemą, kurioje vyksta veiksmas, – neretai itin detalų „pasaulį“. Tam dažnai naudojami įvairių mitologijų elementai, iš jų lipdoma atskira mitologija. Būdingas žanro bruožas – magijos, antgamtinių reiškinių vaizdavimas, priešingai nei mokslinėje fantastikoje – modernių technologijų nebuvimas. Veiksmas paprastai vyksta pasauliuose, artimuose viduramžiams, kur technologijos vietą užima magija ar panašūs elementai.
Maginė fantastika – tarsi šiais laikais kuriamos pasakos, tik daugeliu atvejų skirtos ne vaikams.
Istorija
Šiuolaikinės maginės fantastikos pradžia siejama su Viljamu Morisu ir Lord Dunsany, kūrusiais XIX–XX a. pr. Ypač didelį stimulą maginės fantastikos vystymuisi suteikė Dž. R. R. Tolkinas.
XX a. viduryje išpopuliarėjo du maginės fantastikos porūšiai: „aukštoji“ (high) maginė fantastika ir „sword and sorcery“ (kalavijo ir burtų):
Lietuvoje
Lietuvių autoriai kol kas daugiausia rašė mažų formų maginę fantastiką. Nemažai šio žanro apsakymų ir apysakų galima rasti apsakymų antologijose „Geriausia Lietuvos fantastika“, šio žanro kūrinių autoriai ne kartą tapo šio konkurso laureatais (pvz., 1997 m. – Diana Butkienė, 1998 m. – Lina Darbutaitė, Nigelis, Gediminas Kulikauskas, 2001 m. – Rūta Marija Klovaste, 2002 m. – Herta Matulionytė, Edas Gruzdas).
2003 m. pasirodė pirmasis lietuvių maginės fantastikos romanas – Gintauto K. Ivanicko „Laumės mėnuo“ (leidykla „Eridanas“), 2004 m. – Daivos Vaitkevičiūtės „Marius Pietaris ir burtų knyga“ (leidykla „Rosma“), 2006 m. – Romualdo Drakšo „Raganiaus karas“ (leidykla „Eugrimas“), Justinos Stravinskytės „Paslapties įpėdinis“ (Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla), Justino Žilinsko „Gugis – girių kaukas ir žmonių draugas“ (leidykla „Tyto alba“).
Porūšiai
Kita:
Maginės fantastikos serijos – serijos, kurių romanus rašo skirtingi autoriai, tačiau veiksmas vyksta tame pačiame fantastiniame pasaulyje. Paprastai šis pasaulis būna sukurtas žaidimui vaidmenimis. Maginės fantastikos serijos savu ruožtu gali priklausyti bet kuriam iš aukščiau išvardintų žanrų.
Majokai
Majokai – kaimas pietvakarinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į vakarus nuo Kavarsko.
Medicina. Legalis. Baltica
'''Medicina. Legalis. Baltica''' – tarptautinis žurnalas, ėjęs 1992–1993 m. Vilniuje.
Istorija
Atsakingasis redaktorius Antanas Algirdas Garmus.
Ponto stepė
thumb|250px|Ponto stepė
Ponto stepė arba Ponto-Kaspijos stepė – didelės bemiškės teritorijos Europos rytiniame pakraštyje, tarp šiaurinio Juodosios jūros kranto vakaruose ir Kaspijos jūros bei Uralo kalnų rytuose. Driekiasi per Ukrainos, Rusijos ir Kazachstano teritorijas. Ponto stepė yra dar didesnio Eurazijos stepės regiono dalis ir rytuose pereina į Kazachijos stepę.
Užima ~994 000 km² teritoriją. Pietinė stepės riba – Kaukazo kalnai, šiaurinė – miškų juosta. Būdingi bemiškiai žolinių stepių plotai, dabar daugiausia išdirbti. Kaspijos pakrantėse pasitaiko pusdykumių. Klimatas ryškiai žemyninis, vasaros karštos, žiemos speiguotos, kritulių iškrenta nedaug, dažnos sausros. Geologiškai Ponto stepė susiformavo iš Turgajaus jūros dugno.
Istorija
Ponto stepė atitinka senovinius Sarmatijos ir Skitijos regionus. Manoma, kad čia anksčiausiai domestikuoti arkliai. Priešistoriniais laikais čia gyveno Srednyj Stogo, duobinių kapų, katakombų, Srubnos, Novočerkasko kultūros. Vėliau čia įsivyravo stiprios, gerai ginkluotos, raitųjų klajoklių ordos – indoiranėnai (XX–XIV a. pr. m. e.), kimerai (VIII–VII a. pr. m. e.), skitai, sarmatai, gotai, bolgarai, hunai, alanai, avarai, gioktiurkai, onogurai, sabirai, chazarai, pečenegai, kipčiakai, kumanai, totoriai, kazokai, nogajai.
FC Slovan Liberec
Libereco „Slovan“ – Čekijos futbolo klubas iš Libereco.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1921 m. Nuo 1958 m. žinomas dabartiniu pavadinimu.
Tris kartus yra tapę Čekijos čempionais (2002, 2006, 2012 m.), bei kartą (2000 m.) iškovojo šalies futbolo taurę.
2020 m. rugsėjo 17 d. numatomos rungtynės su FK Riteriai. Tai bus UEFA Europos lyga 2020–2021 m. rungtynės, kurios žaidžiamos LFF stadione, Vilniuje.
Voveraitiniečiai
Voveraitiniečiams priklauso šios šeimos:
Šeima – Aphelariaceae Šeima – Botryobasidiaceae Šeima – Voveraitiniai (Cantharellaceae) Šeima – Žagariniai (Clavulinaceae) Šeima – Dyglutiniai (Hydnaceae) Šeima – Incertae sedis
Airijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Airijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
1994–1995 m. Lygos taurė
Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.
Grigalius X
Palaimintasis Grigalius X (, 1210 m. Piačenca – 1276 m. sausio 10 d. Arecas) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1271 m. gruodžio 1 d. iki mirties, konsekruotas 1272 m. kovo 27 d. Nuo 1713 m. palaimintasis.
Biografija
Jaunystėje įstojęs į mažųjų brolių ordiną tapo Liono kanauninku. Dalyvavo 1245 m. Liono I susirinkime. 1248-1252 m. studijavo Paryžiuje, jo mokytojais buvo Tomas Akvinietis ir Bonaventūras. Vėliau Lježo arkidiakonas. thumb|left|Šv. Lauryno bažnyčia Viterbyje, kurioje vyko pirmoji konklava thumb|left|Šv. Siksto kapela Vatikane Po popiežiaus Klemenso IV mirties trejus metus kardinolai nesugebėjo susitarti dėl naujojo popiežiaus. Nesant koordinacijos buvo pralaimėtas aštuntasis kryžiaus žygis, o 1271 m. mameliukai užpuolė Kiprą. Tada iniciatyvos ėmėsi Viterbo miestiečiai ir jų kapitonas Raniero Gatti, kurie kardinolų neišleido, maitino juos tik duona ir vandeniu, kol tie neišrinko popiežiaus. Tai tapo tradicija, gyvuojančia iki šiol.
Pirmiausia naujasis popiežius Grigalius X brolius Motiejų ir Mikalojų (Marko Polo tėvą) pasiuntė pas mongolų chaną Chubilajų tartis dėl karinio bendradarbiavimo. 1274 m. sušaukė Liono II susirinkimą, kuriame buvo reformuoti popiežiaus rinkimai, tai patvirtino popiežiaus bulė Ubi Periculum. Susirinkime buvo pasirašyta Vakarų ir Rytų bažnyčių unija, kuri po jo mirties nebuvo išsaugota ir 1282 m. atšaukta. Liono susirinkimas nusprendė organizuoti devintąjį kryžiaus žygį, kuriam buvo pasitelktas Tamplierių ordinas ir venecijiečiai.
Prie Popiežiaus valstybės prijungė Ravenos vyskupiją. 1273 m. vainikavo Habsburgų dinastijos pradininką Rudolfą I.
Baukau
Baukau (portugalų k.: Baucau; tetum: Baukau) – antras pagal dydį Rytų Timoro miestas, išsidėstęs šalies šiaurės rytuose, 122 km į rytus nuo Dilio, Vetaro sąsiaurio pakrantėje, netoli Seisalo upės žiočių. Baukau apskrities administracinis centras. 16 tūkst. gyventojų.
Portugalų valdymo laikotarpiu vadintas Vila Salazar, Portugalijos diktatoriaus António de Oliveira Salazar garbei. Baukau mieste yra viena iš dviejų Rytų Timoro vyskupijų (įkurta 1996 m.). 6 km į vakarus nuo miesto yra didžiausias šalyje tarptautinis Cakung oro uostas.
Mieste yra išlikusių kolonijinio laikotarpio pastatų, iš kurių žymiausias Posada de Baucau. Jame įsikūręs viešbutis ir restoranas.
Nameisio žiedas
miniatiūra|250px|right|Nameisio žiedas
Nameisio žiedas – tradicinis latvių žiedas, dėl išskirtinio dizaino ir mitologinės reikšmės populiarus papuošalas Latvijos juvelyrikoje. Pavadintas XIII a. pab. žiemgalių kunigaikščio Nameisio vardu. Jis atstovauja Latvijos nepriklausomybei, draugystei ir pasitikėjimui, simbolizuoja tris istorines Latvijos žemes – Kuršą, Latgalą ir Vidžemę.
Su juo susijusi išvaizda ir papročiai atsirado senovės latgalių gyvenamose žemėse, kurios nutolusios labiausiai į rytus iš keturių Latvijos istorinių regionų. Žiedas, kaip dabar žinoma, pirmą kartą buvo pagamintas XII a. Nameisio žiedas yra tapęs bendru simboliu Latvijos kultūroje. 1928 m. Aleksandras Grynas parašė romaną „Nameisio žiedas“, kuris išpopuliarino žiedą ir jo simboliką. 2018 m. režisierius Aigaras Graubas pastatė filmą „Pagonių žiedas“, kuriame pateikta alternatyvi žiedo legendos versija.
Kalvarijos savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Kalvarijos savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Kalvarijos savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 7 d. Savivaldybės meru 11 balsų išrinktas konservatorius Valdas Aleknavičius. Mero pavaduotoju paskirtas Antanas Burinskas, administracijos direktore – Vilija Remeikienė.
Mass Effect 2
Mass Effect 2 – kompiuterinis veiksmo vaidmenų žaidimas, sukurtas bendrovės „BioWare“ ir išleistas „Electronic Arts“. Microsoft Windows ir Xbox 360 versijos buvo išleistas 2010 m. sausio 26 d., o PlayStation 3 versija pasirodė 2011 m. sausio 18 d. Tai antroji „Mass Effect“ trilogijos dalis.
Žaidimo veiksmas vyksta Paukščių Tako galaktikoje XXII a., kur žmonijai pavojų kelia nežemiškos vabzdžius primenančios būtybės, žinomos kaip Collectors. Žaidėjas valdo elitinį žmogų karį vardu Commander Shepard, kuris turi suburti įvairiais gabumais pasižyminčių asmenų grupę ir užsitikrinti jų lojalumą tam, kad įveiktų priešus savižudiškoje misijoje. Perkėlus išsaugotus žaidimo duomenis iš ankstesnės dalies, galima įtakoti žaidimo istorijos eigą.
Pirmosios dalies kompozitorius Jack Wall sukūrė muziką ir šiam žaidimui. Garso takelis pasižymi tamsesne ir brandesne muzika, kuri derinasi su žaidimo atmosfera. „Mass Effect 2“ žaidimui buvo išleista daugybė parsisiunčiamo turinio papildymų, pridedančių tiek naujos ginkluotės, tiek ir naujų misijų.
Apžvalga
Tai trečiojo asmens perspektyvos veiksmo-vaidmenų žaidimas. Pradėdamas žaidimą žaidėjas turi galimybę importuoti išsaugotus duomenis iš ankstesnės dalies arba pasirinkti žaisti už numatytąjį veikėją. Nusprendus perkelti išsaugotus duomenis, ankstesni žaidėjo atlikti sprendimai gali pakeisti žaidimo siužeto plotmę. Žaidime viso yra šešios klasės, kurių kiekviena yra įgudusi naudotis skirtinga ginkluote. Pvz., avangardo (Vanguard) klasė specializuojasi artimoje kovoje ir naudoja šratinius šautuvus ar pistoletus kulkosvaidžius, tuo tarpu infiltratoriaus (Infiltrator) klasė pasikliauna stealth kovos sugebėjimais ir naudoja snaiperinius šautuvus.
Žaidimo eigoje žaidėjas renka patirties taškus, už kuriuos galima tobulinti veikėjų sugebėjimus. Visiškai užkėlus tam tikro sugebėjimo lygį, galima pasirinkti tolimesnį jo plėtojimą.
Šioje dalyje didesnis dėmesys buvo skiriamas trečiojo asmens šaudyklės elementams, t. y. buvo pridėtas amunicijos limitas ir automatinė gyvybių atsistatymo sistema, taip pat buvo patobulinta kovos sistema.
Atsiliepimai
„Mass Effect 2“ buvo komerciškai sėkmingas ir susilaukė didelio pripažinimo iš video žaidimų leidinių. Tokios internetinės žaidimų vertinimo svetainės kaip GameRankings ir Metacritic AK versiją atitinkamai įvertino 94,52 % ir 94/100, Xbox 360 ir PS3 versijos susilaukė panašaus įverčio. Kritikai bendrai gyrė interaktyvią žaidimo istoriją, tikroviškus veikėjų charakterius, meninį žaidimo apipavidalinimą ir kovos sistemą. Kai kurie apžvalgininkai išreiškė susirūpinimą dėl žaidimo supaprastinimo lyginant jį su pirmąja dalimi. „Mass Effect 2“ pelnė daugybę apdovanojimų, įskaitant metų žaidimo apdovanojimą 14-uose Interaktyvių pasiekimų apdovanojimuose bei 2011 m. BAFTA geriausio žaidimo apdovanojimą.
Daugiametis patvenis
Daugiametis patvenis (Swertia perennis) – gencijoninių šeimos patvenių (Swertia) genties augalų rūšis, paplitusi Vidurio ir Rytų Europoje, Šiaurės Amerikoje.
Biologija
Daugiametis žolinis augalas, išsiskiriantis stambiu šakniastiebiu ir žiemojančia skrotele. Išauga iki 10–50 cm aukščio, jo žiedynas 5–12 cm ilgio, žiedai violetinės spalvos. Daugiausiai dauginasi sėklomis, tačiau plinta it vegetatyviniu būdu. Tinkamiausios augavietės – šaltiniuotos ir šarmingos žemapelkės, neretai – karbonatingos durpės. Augalas jautrus hidrologiniams aplinkos pokyčiams.
Adomas Brėmenietis
Adomas Brėmenietis (, g. apie 1050 m. – m. 1081 ar 1085 m. Brėmene) – viduramžių (XI a. antros pusės) vokiečių kronikininkas. Išgarsėjo savo veikalu „Hamburgo bažnyčios kronika“ (Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum), parašyta tarp 1075 ir 1080 m.
Daugiametis patvenis
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje daugiametis patvenis nuo 1962 m. įrašytas į Saugomų augalų rūšių sąrašus.
Augavietės nustatytos Anykščių, Kelmės, Kretingos, Prienų, Šiaulių, Švenčionių, Ukmergės, Vilniaus ir Zarasų rajonuose. Grėsmę kelia supančių teritorijų sausinimas, augaviečių eutrofizacija.
Adomas Brėmenietis
Apie patį Adomą Brėmenietį žinoma labai mažai, tik iš kronikos užuominų. Į Brėmeną atvyko apie 1066–1067 m. kur paskirtas katedros mokyklos magistru ir kanauninku. Po arkivyskupo Adalberto mirties pradėjo rašyti kroniką. Mirė Brėmene.
Savo veikale Adomas Brėmenietis rėmėsi antikos, ankstyvųjų viduramžių ir savo amžininkų raštais, pasakojimais. Prie veikalo dar buvo 186 paaiškinimai, iš kurių 141 parašė pats autorius, o kitus – perrašinėtojai. Pirmojoje knygoje aprašoma Hamburgo-Brėmeno bažnyčios istorija ir misijos į šiaurę nuo 788 m. Antrojoje dalyje pasakojama apie Vokietijos istoriją tarp 940 ir 1045 m. Trečiojoje knygoje aprašomi arkivyskupo Adalberto aktai. Ketvirtojoje dalyje Descriptio insularum Aquilonis aprašomi skandinavų papročiai ir krikščionių misijos į šiaurę, taip pat yra užuomina apie Vinlandą (vikingų koloniją Amerikoje). Šioje dalyje taip pat minima prūsų gentis sembai – Adomas Brėmenietis juos aprašo kaip taikius, nevertinančius aukso, gyvenančius tarp pelkių, apsirengusius kailiais, garbinančius miškus ir šaltinius. Taip pat lygina getus su prūsais, kad šie irgi geria kumelių pieną su krauju. Apie kuršius rašo, kad jų namai pilni pranašautojų ir burtininkų.
Osmanijė
Osmanijė – miestas pietų Turkijoje, prie Viduržemio jūros; provincijos centras. Vyrauja žemės ūkis.
Girelė
Girelė (arba Girelka) – taip vadinamos gyvenvietės Lietuvoje:
FSV Glückauf Brieske-Senftenberg
Zenftenbergo „Glückauf“ – Vokietijos futbolo klubas iš Zenftenbergo.
Istorija
1963 m. daugelis žaidėjų perėjo į naują SC Cottbus klubą.
Medicinos teorija ir praktika
Medicinos teorija ir praktika – ketvirtinis bendrojo pobūdžio mokslinis recenzuojamas medicinos žurnalas, einantis nuo 1995 m. Vilniuje, V.Grybo g. 32/10.
Istorija
Žurnalas leidžiamas bendradarbiaujant su Vilniaus medicinos draugija. Leidžiamas 4 kartus per metus. Steigėjas ir leidėjas UAB SK-IM-PEKE MDC.Tiražas 1995 m. – 4000 egz., 1997 m. – 3000 egz.
Bendradarbiavo Jonas Vytautas Bakšys, Alicija Dranenkienė, Gediminas Grybauskas, Jurgis Algirdas Juozulynas, Vytautas Jonas Sirvydis.
Gravitacijos konstanta
thumb|right|300px|Gravitacijos konstanta G yra esminis [[Niutono visuotinės traukos dėsnis|Niutono visuotinės traukos dėsnio dydis.]]
Gravitacijos konstanta (arba visuotinės traukos konstanta, gravitacinė konstanta, Niutono konstanta), žymima {G} \ – fizikinė proporcingumo konstanta Niutono gravitacijos dėsnyje. Šis dėsnis teigia, kad traukos tarp dviejų kūnų jėga yra proporcinga jų masių sandaugai ir atvirkščiai proporcinga atstumo tarp jų kvadratui:
Gravitacijos konstanta yra dydis, kurį gana sunku tiksliai išmatuoti. 2006 metų CODATA rekomenduojama gravitacijos konstantos vertė yra:
Vadinamojoje Planko vienetų sistemoje {G} \ yra prilyginama vienetui.
Istorija
Konstantos buvimą numatė Izaokas Niutonas, kurio garbei ji ir pavadinta, tačiau pats I. Niutonas jos neapskaičiavo. Pirmą kartą gravitacijos konstantą 1798 m. nustatė Henry Cavendish. Jis sukamosiomis svarstyklėmis išmatavo dviejų nedidelių sferų tarpusavio traukos jėgą. Jo matavimai turėjo 1 proc. paklaidą.
Briaunis
Briaunis – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Naujųjų Kietaviškių. Ežero ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,24 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 100,4 m. Krantai žemi, pelkėti. Pietvakarinėje pakrantėje auga miškelis, kitose pakrantėse plyti pievos, vietomis apaugę krūmokšniais. Iš pietryčių į šiaurės vakarus ežerą prateka S-2 upelis link Švenčiaus ežero (Spenglos baseinas). Šalia įsikūrę Šuolių ir Bajorų kaimai.
Juozas Listopadskis
Biografija
1919 m. stojo į Lietuvos kariuomenę, bet dėl ligos paleistas. 1921 m. baigė Karo mokyklą, 1925 m. – fizinio lavinimo kursus prie Aukštųjų karininkų kursų, 1934 m. – šių kursų Generalinio štabo skyrių, suteiktos Generalinio štabo karininko teisės. 1934–1939 m. – III pėstininkų divizijos štabo skyriaus viršininkas. 1939 m. pulkininkas leitenantas. 1939–1940 m. – Šeštojo pėstininkų pulko Karo mokyklos bataliono vadas.
TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. birželio mėn. paskirtas Penktojo pėstininkų pulko, išformuojant Lietuvos kariuomenę rugsėjo mėn. – TSRS kariuomenės 29-ojo teritorinio šaulių korpuso pulko vadu. 1941 m. birželio mėn. komandiruotas į M. Frunzės karo akademiją Maskvoje. Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui iki 1944 m. dėstė Taškente karo akademijos ir „Vystrel“ kursuose. Nuo 1944 m. rugpjūčio – 50-osios lietuvių atsargos divizijos štabo viršininkas, nuo 1945 m. kovo mėn. – 16-osios lietuviškosios divizijos, kuri tada kovėsi Kurše, vado pavaduotojas. 1945 m. paskirtas Kauno universiteto Karinės katedros viršininku, nuo 1946 m. dėstė joje, 1951–1956 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas.
Roy Orbison
thumb|Roy OrbisonRoy Orbison (Roy Kelton Orbison, 1936 m. balandžio 23 d. – 1988 gruodžio 6 d.) – vienas įtakingiausių amerikiečių dainininkų, rokenrolo kūrėjas, kurio karjera truko daugiau nei 4 dešimtmečius.
1960 m. Roy Orbison buvo pripažintas tarptautiniu mastu dėl jo baladžių apie prarastą meilę, ritmingų melodijų, trijų oktavų vokalo ir charakteringų tamsių saulės akinių.
1988 m. gruodžio 6 d. būdamas 52 metų Roy Orbison mirė nuo širdies smūgio.
Hitai („Only The Lonely“, „Oh, Pretty Woman“, „In Dreams“ ir „Crying“) sukurti Roy Orbison, 2004 m. buvo paminėti Rolling Stone žurnalo „500 geriausių visų laikų dainų“ sąraše.
Kudravka
Kudravka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 6 km į vakarus nuo Naujadvario, apie 25 km į šiaurę nuo Sokulkos ir 59 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Netoli kaimo glūdi Einarovičių (Eynarowiczów) šeimos dvaro griuvėsiai.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XIX a. tai buvo kaimas Makovlianų valsčiuje.
Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Belomorskojė (Naujokai)
Belomorskojė (,, abu nuo 1938 m. liepos 16 d. Hindenburg, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Polesko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Golovkino kaimo gyvenvietės kaimas prie Kuršių marių.
Istorija
Nadruvos – Skalvos žemės kaimo pavadinimas Naujokai lietuviškos kilmės asmenvardis. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Saranskojės apylinkės kaimas.
Mass Effect 3
Mass Effect 3 – kompiuterinis veiksmo vaidmenų žaidimas, sukurtas bendrovės „BioWare“ ir išleistas „Electronic Arts“. Microsoft Windows, Xbox 360 ir PlayStation 3 versijos pasirodė 2012 m. kovo 6 d., o Wii U versija – lapkričio 18 d. Tai paskutinė „Mass Effect“ trilogijos dalis, užbaigianti Commander Shepard istoriją.
Žaidimo veiksmas vyksta iškart po įvykių antrojoje dalyje. Žaidėjas privalo suvienyti galaktiką bendram tikslui – įveikti organinių mašinų rasę, žinomą kaip Reapers. Norint tai pasiekti, žaidėjas pirmiausi turi padėti atskiroms Paukščių Tako galaktikos rasėms susidoroti su juos užklupusiais sunkumais (pilietiniu karu, Reapers invazija ir kt.). Kai kurie pirmose dviejose dalyse žaidėjo atlikti sprendimai išlieka ir įtakoja šios dalies siužeto eigą.
Kaip ir jo pirmtakai, „Mass Effect 3“ buvo komerciškai sėkmingas ir sulaukė kritikų pripažinimo. Tačiau žaidimo pabaigą sukritikavo daugelis žaidėjų, tad buvo išleistas žaidimo pabaigą praplečiantis papildymas, kuris smulkiau paaiškino visų reikšmingų žaidėjo sprendimų pasekmes.
Lietuvos matematikų draugija
Lietuvos matematikų draugija – Lietuvos mokslinė visuomeninė organizacija, vienijanti Lietuvos matematikos mokslo darbuotojus – mokslininkus, pedagogus ir matematika besidominčius asmenis. Centras Vilniuje, Akademijos g. 4.
Veikla
Aukščiausia draugijos valdymo institucija – narių suvažiavimas, šaukiamas kasmet. Ataskaitiniai suvažiavimai šaukiami kas 3 metai. Tarp ataskaitinių suvažiavimų draugijai vadovauja valdyba, jos pirmininkas nuo 1962 m. Jonas Kubilius.
Nuo 1961 m. leidžiamas „Lietuvos matematikos rinkinys“, be draugijos jo steigėjai – Matematikos ir informatikos institutas ir Vilniaus universitetas. Nuo 1983 m. veikia Lietuvos matematikų muziejus.
Lietuvos matematikų draugijos įstatai įregistruoti Lietuvos Respublikos Teisingumo ministro 1993 m. rugsėjo 21 d. įsakymu nr. 186-VO. Lietuvos matematikų draugija yra Europos matematikų draugijos narė-steigėja nuo 1989 m., o nuo 1995 m. – Tarptautinės matematikų sąjungos narė.
Skaistė (Rokiškio r.)
Skaistė arba Jonikūnų ežeras – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 6,5 km į šiaurę nuo Kazliškio. Nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,38 km, plotis iki 0,54 km. Altitudė 87,1 m. Giliausia ežero vieta (13 m) yra viduryje. Susidaręs ledyno lūstavietėje. Krantai žemi, galuose supelkėję, vietomis apaugę miškeliais. Pakrantėse daugiausia plyti dirbami laukai. Į vakarus, Konstantinavos pelkėje, yra įsteigtas Konstantinavos telmologinis draustinis.
Rytuose įteka upelis iš Dumblio ežero, pietuose srovena upelis iš Skaistės į Nemunėlį. Ežero pratakumas 56 % per metus.
Prie Skaistės įsikūrę kaimai: Konstantinava, Čebiliai, Janikūnai, Skaistė.
Ežerėvardis kilęs iš žodžio skaistus ('tyras, nesuteptas, grynas').
Aleksandras Birinčikas
Aleksandras Birinčikas (1870 m. Vilniuje – 1940 m. lapkričio 4 d. ten pat) – darbininkas, batsiuvys, vienas iš Lietuvos socialdemokratų partijos kūrėjų.
Biografija
1893 m. su A. Moravskiu, A. Domaševičium, J. Aleknavičium, K. Maciulevičium įkūrė socialdemokratų grupę, kuri 1896 m. dalyvavo rengiant I LSDP suvažiavimą.
1897 m. birželio 11 d. už streikų organizavimą suimtas, 2 metus sėdėjo Vilniaus ir Senosios Vileikos kalėjimuose, po to ištremtas į Jakutsko guberniją. 1904 m. grįžęs į Vilnių dirbo LSDP, dalyvavo 1905–1907 m. revoliucijoje.
1905 m. Didžiajame Vilniaus Seime pasakė kalbą Vilniaus darbininkų vardu. 1906 m. kalintas 6 mėn., 1907 – 7 mėn., 1909 m. suimtas ir ištremtas į Nikolską (Vologdos gubernija).
1918 m. dirbo LSDP sekretoriate, 1919 m. laikraščio „Echo robotnicze“ redakcijoje, buvo „Robotnik“ atsakinguoju redaktoriumi.
Medžiotojas (žurnalas)
Medžiotojas – pirmasis Lietuvos medžioklės mėnesinis žurnalas, leistas 1927–1940 m. Kaune.
Istorija
Leido Lietuvos medžioklės draugijų sąjunga. Ėjo keturis kartus per metus, kartais 2-3 kartus, nuo 1940 m. – mėnesinis. Spausdino Raidės spaustuvė, Vilniaus spaustuvė Kaune. Išėjo 46 numeriai.
Rašė gamtos apsaugos, žvėrių veisimo, apskaitos ir išsaugojimo, kinologijos klausimais, pasakojo apie medžioklės tradicijas, ginklus, kitų šalių medžioklių rūšis.
Bendradarbiavo A. Ambrasas, Boleslovas Dirmantas, Jurgis Elisonas, K. Jasevičius, D. Karnavičius, J. Starkevičius, J. Viliūnas, V. Žuromskis ir kt.
Redagavo Tadas Ivanauskas, Antanas Rukuiža (nuo 1939 m.).
Apartheidas
thumb|180px|Ženklas nurodantis, kad skirta „tik baltiesiems“ thumb|180px|Maudymasis tik baltiesiems Apartheidas ( – atskiras gyvenimas) – Pietų Afrikos Respublikos baltųjų vyriausybės 1948–1993 metais vykdyta rasinės segregacijos, ekonominės, politinės diskriminacijos politika, kurios socialinės ir ekonominės pasekmės juntamos ir XXI a.
Sistema
Jos esmė buvo ta, kad kiekviena rasė (oficialiai buvo keturios: spalvotieji (daugiausia mulatai), baltieji (būrai, anglai), juodieji (zulusai, kosai, kitos tautos) ir azijiečiai (indai, malajai) turėjo tik jai skirtas vietas: mokyklas, restoranus, paplūdimius, viešbučius; ištisi miestai būdavo paskirti tik tai ar kitai rasei, o didmiesčiuose – rajonai. Net ir parlamentas buvo trijų rūmų, kurių kiekviename buvo po vienos rasės (baltųjų, spalvotųjų, azijiečių) atstovai (juodaodžiai turėjo atskirus savo parlamentus savo teritorijose (bantustanas), bet neturėjo atstovavimo nacionaliniu lygmeniu). Iš esmės tokia situacija sukūrė valstybę, sudarytą iš daugelio „valstybių“, kuriose ekonominiai lygiai buvo visiškai skirtingi – pvz., baltųjų teritorijos buvo išplėtotos, o kai kurios juodaodžių žemės buvo trečiojo pasaulio lygio.
Gataučių Marcės Katiliūtės mokykla
Joniškio rajono Gataučių Marcės Katiliūtės mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Gataučiuose (Joniškio raj.), Mokyklos g. 6, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190563565. Steigėjas Joniškio rajono savivaldybės taryba. Mokykla pavadinta dailininkės Marcės Katiliūtės (1912–1937) garbei.
Filialas: Gataučių pagrindinės mokyklos Mekių skyrius.
Apartheidas
Sistema
Vėliau pradėti steigti bantustanai: autonominės ir nepriklausomos valstybės atskiroms juodaodžių tautoms. Nemaža dalis juodaodžių šitai suprato kaip apartheido įtvirtinimą – jie būtų norėję vienos Pietų Afrikos, nes turtingų teritorijų atskyrimą nuo neturtingųjų laikė dirbtiniu. Prieš apartheidą kovojo juodaodžių afrikiečių Vieningas demokratinis frontas, taip pat baltaodžių Pažangioji sąjunginė partija, Pietų Afrikos bažnytinė taryba, kitos organizacijos.
Gataučių Marcės Katiliūtės mokykla
Istorija
miniatiūra|left|Mokykla 2015 m.
Apartheidas
Sistema
1973 metais prieš apartheidą pasisakė Jungtinės Tautos, nuo 1977 įvestas ginklų tiekimo embargas Pietų Afrikai. Bet švelninti politiką pradėta tik XX amžiaus devintojo dešimtmečio viduryje, kai atšauktas mišrių vedybų draudimas, vėliau spalvotiesiems leista be apribojimų lankytis baltųjų teritorijose. 1990 metais leistos opozicinės partijos, paleisti politiniai kaliniai, 1991 panaikinti likę segregaciniai įstatymai, o po 1993 konstitucijos priėmimo juodaodžiai gavo teisę dalyvauti rinkimuose į nacionalinį parlamentą.
Gataučių Marcės Katiliūtės mokykla
Istorija
1915 m. minima veikianti Jaučiūnų kaimo mokykla. Patalpos būdavo nuomojamos pas ūkininkus Adomaitį, 1918–1922 m. pas Šakūną, nuo 1922 m. pas Urnėžių. Pirmieji mokytojai – Kuličytė, K. Žukas, Jonaitienė, V. Norvaišytė-Mačiūnienė. Mokinių skaičius labai nedidelis. Jokių organizacijų ir būrelių nebuvo. Skurdi to meto mokytojų buitis: atlyginimas – 70-80 markių, o sviesto kilogramas kainavo 60 markių. Pagal kortelę mokytojui skirdavo mėnesiui 0,5 kg cukraus, 1 kg riebalų, apie 4 kg duonos. Vasaros metu mokytojas turėdavo dirbti pas ūkininką lauko darbus, ravėti miške jaunas eglaites.
1917 m. mokyklų vizitacijos akte minima Vaizgučių pradinė mokykla, veikusi kumetyno pastate. Viena iš pirmųjų vaizdinių priemonių buvo nupirktas didžiulis gaublys. Mokykla buvo dviejų komplektų. Pirmieji mokytojai – Taunytė, J. Jonaitis, Vaitekūnaitė. Mokyklą lankė apie 80 mokinių iš dešimties aplinkinių kaimų. Tą mokyklą lankė ir Gataučių kaimo bei dvaro apylinkių vaikai. Marerialiai blogiau besilaikantiems vaikams mokiniams pašalpos nebuvo skiriamos, todėl mokyklą lankydavo ne visi vaikai. Ypač trūko vaizdinių priemonių, inventoriaus, suoluose sėdėdavo po 4 mokinius. 1928 m. uždaryta Jaučiūnų mokykla, todėl ir šio kaimo vaikai pradėjo lankyti Vaizgučių kaimo mokyklą.
1933 m. mokykla iš Vaizgučių persikėlė į Ivoškių kaimą. Šiame kaime taip pat nebuvo specialių patalpų, todėl sudarytos sutartys su ūkininkais Mikalausku ir Puidoku, kad jie išnuomotų mokyklai dalį savo gyvenamų patalpų. 1934 m. mokytoją Vaitekūnaitę pakeitė E. Rudytė. 1935 m. ūkininkas V. Puidokas pasistatė namą, kuriame prisiglaudė pirma ir trečia klasės, o antros ir ketvirtos klasių mokiniai mokėsi pas Mikalauską. Pastaroji mokyklos dalis liaudyje vadinosi Mikalauskyne. 1938 m. pradėjo dirbti mokytojas Gelažius.
Vokiečių okupacijos metais mokyklai trūko vadovėlių, sąsiuvinių, rašalo, plunksnų, pieštukų ir kt. Mokiniai rašė ant sąsiuvinių paraščių, vyniojamo popieriaus. Klasės labai menkai apšildomos, trūko kuro. Nuo 1959 m. Ivoškių septynmetėje mokykloje pradėjo dirbti Julija ir Jonas Verbušaičiai (tuo metu direktoriavo Pranciška Riniutė-Sasnauskienė). Apie 1959–1960 m. rašomi prašymai rajono valdžiai, kad būtų suteiktos didesnės patalpos mokyklai. Prašantieji siūlė mokyklai skirti Banderevičių dvaro patalpas, motyvuojant tuo, kad dauguma Ivoškių mokyklos mokinių buvo Gataučių kaimo vaikai. Patalpos mokyklai buvo paskirtos. Prasidėjo Gataučių dvaro rekonstrukcija: paliktos tik išorinės sienos, pristatytas antras aukštas, vidaus patalpos pritaikytos mokyklos reikmėms.
1963 m. mokykla perkelta iš Ivoškių į Gataučius, buvusio dvaro patalpas. Vienu metu mokykla vadinosi nepilna vidurine, vakarais mokydavosi dirbantis jaunimas. Buvo labai rūpinamasi mokyklos aplinkos grožiu, nemažą indėlį įdėjo biologijos mokytoja Julija Verbušaitienė. 1989 m. pastatytas dabartinis mokyklos pastatas. Nuo 1990 m. mokykloje pradedamas dėstyti dorinis ugdymas – tikyba ir etika.
1996 m. mokyklai suteiktas finansinis savarankiškumas, leista atidaryti einamąją sąskaitą banke. 1996 m. vasario 7 d. Joniškio parapijos dekanas Juozas Dobilaitis pašventino mokyklą ir naujai įrengtą tikybos kabinetą. 1996 m. rugsėjo 1 d. pirmą kartą mokyklos istorijoje įsteigta X klasė. 1999 m. sausio mėn. mokykla išleido 1-ąjį mėnesinio laikraščio „Gataučiukas“ numerį. 1999 m. lapkričio 18 d. mokyklai prijungtas internetas. 2003 m. nuspręsta Mekių ir Jauniūnų pradines mokyklas reorganizuoti į Gataučių pagrindinės mokyklos skyrius.
2004 m. mokyklos bendruomenė priėmė vėliavą, dainą, emblemą. Mokyklos daina tapo muzikos vyresniosios mokytojos Birutės Jurgaitytės parašyta melodija ir lietuvių kalbos vyresniosios mokytojos Jūratės Armonavičienės žodžiais sukurta daina. Vėliavą ir emblemą sukūrė dailės ir technologijų mokytojai Laima ir Paulius Andruškevičiai.
Lietuvos Lloydas
Lietuvos Lloydas – Lietuvos akcinė draudimo bendrovė, veikusi 1922–1940 m. Būstinė Kaune, skyrius Klaipėdoje.
Istorija
Steigėjai – Martynas Yčas, Adomas Prūsas, Nikolajus Soloveičikas, Richardas Tilmansas, Jonas Smilgevičius, Leonas Ožinskis. Akcinis kapitalas, kurio dalis priklausė užsienio investuotojams, 1922 m. pab. buvo 120 000 Lt, 1925 m. – 400 000 Lt, 1931 m. – 600 000 Lt, 1937 m. – 800 000 litų.
Lietuvos Lloydas iš pradžių draudė kilnojamąjį ir nekilnojamąjį turtą nuo ugnies, vėliau transporto priemones (t. p. laivus) ir krovinius, t. p. nuo nelaimingų atsitikimų, vagysčių ir įsilaužimų, nuo 1937 m. pradėjo teikti ir gyvybės draudimo paslaugas. Asmenims ir įstaigoms teikė paskolas įkeitus nekilnojamąjį turtą, 1939 m. paaukojo Ginklų fondui 5000 litų. Dalį rizikų perdrausdavo užsienio draudimo bendrovėse, vienintelė Lietuvoje perdrausdavo užsienio bendrovių rizikas. 1937 m. vykdė draudimo operacijas su 27 užsienio bendrovėmis (Didžiosios Britanijos, Prancūzijos, Vokietijos, Švedijos ir kt. šalių), turėjo 51 agentūrą Lietuvoje ir atstovybę Paryžiuje. Akcininkai gaudavo 6-8 % dividendų. Lietuvai atgavus Vilnių, „Lietuvos Lloydas“ 1939 m. lapkričio mėn. įsteigė čia savo skyrių. Valdybos pirmininku visą laiką buvo Andrius Vosylius, direktoriumi – Moisiejus Kopelmanas. 1940 m. rugpjūčio 6 d. bendrovė sovietinės valdžios nacionalizuota, jos turtą, lėšas bei įsipareigojimus perėmė Lietuvos TSR valstybinio draudimo valdyba. Likvidacijos darbus iki 1941 m. gruodžio mėn. įvykdė komisija, pirmininkaujama Levo Vladimirovo.
Ketvirtajame dešimtmetyje „Lietuvos Lloydas“ leido metines „Apyskaitas“ lietuvių, anglų ir vokiečių kalbomis. Pavienių šio leidinio egzempliorių yra išlikę Lietuvos bibliotekose, privačiuose rinkiniuose. Taip pat išliko dalis bendrovės dokumentacijos, kuri saugoma Lietuvos centriniame valstybės archyve (f. 387, ap. 4, bylos 1242, 1245, 1247, 1248, 1251, 1253, 1254).
Maseru rajonas
Maseru rajonas – vienas iš dešimties Lesoto rajonų. Plotas – 4279 km². Sostinė – Maseru.
Administracinis suskirstymas
Maseru rajonas padalintas į:
18 apygardų
Hanahana
Hanahana (Hannahannah, iš 'senelė') – huritų ir hetitų deivė motina, susijusi su ikišumerine deive Inana. Hanahana būdavo tapatinama su huritų deive Hebate. Christopher Siren rašė, kad Hanahana susijusi su Gulsesėmis.
Mitai
Hanahana parekomendavo audrų dievui sumokėti jūrų dievui už šio dukrą nuotakos mokestį, kad Telipinas galėtų ją vesti.
Deivė Inara po pokalbio su Hanahana praėjus kuriam laikui dingo. Iš audrų dievo apie tai sužinojusi Hanahana, padedama savo moterų padėjėjų, ima ieškoti Inaros. Matyt, Hanahana kaip ir Demetra, apimta pykčio priepuolio, buvo dingusi iš pasaulio. Kol jos nebuvo motinos ir gyvulių patelės nustojo rūpintis savo vaikais.
Deivės pykčiui atlėgus ji grįžo, ir motinos vėl rūpintis savo vaikais. Kitas būdas malšinti jos pyktį buvo deginti žabus.
Pagal žinomus tekstus galima suprasti, kad Hanahana tarėsi su saulės dievu ir su karo dievu. Tačiau didelė dalis šių tekstų yra nerasta.
Hannahannah nesusijusi su bibline Hannah
Nors Hannahannah skamba panašiai kaip biblinis vardas Hannah (Hannah buvo pranašo Samuelio motina), kaip kanaanitų deivės Anatos (Anat) bei krikščioniškosios šv. Onos (Saint Anne) vardai, tačiau tai tėra sutapimas. Vardas yra visai kitos, semitiškos kilmės.
Pastrėvio herbas
Pastrėvio herbas – Pastrėvio kaimo heraldinis simbolis.
Aprašas
Sidabriniame skydo lauke žalias vandens malūno ratas su auksine ašimi, skydo galva mėlyna, atskirta debesiška linija.
Istorija
Heraldikos komisijoje kartu su seniūnijos atstovais svarstant naujo herbo idėjas buvo nuspręsta naujajame Pastrėvio herbe pavaizduoti vandens malūno ratą, kuris simbolizuotų nuo seno kaime buvusį malūną, elektros energijos gamybą, seniūnijoje esančius vandens telkinius.
Pastrėvio herbas patvirtintas 2006 m. liepos 19 d. LR prezidento dekretu Nr. 685
Arunačal Pradešas
Arunačal Pradešas (devanagari अरुणाचल प्रदेश = Aruṇācal Pradeś, ) – valstija šiaurės rytų Indijoje, viena iš vadinamųjų septynių seseriškų valstijų. Ribojasi su Asamo valstija pietuose ir Nagalandu pietryčiuose. Taip pat turi sienas su Kinija, Butanu ir Mianmaru.
Istorija
Krašte nuo seno gyveno įvairios kinų-tibetiečių ir tajų kalbų šeimų tautos. Pietinė dalis iš dalies buvo valdoma Ahomų ir Sutijų karalysčių. XVI a. Asame įsitvirtino Ahomai, kurie aprėpė ir pietinį Arunačal Pradešą. Šiaurės vakarinė dalis (Tavangas) buvo veikiamas Tibeto, to krašto gyventojai išpažino Tibeto budizmą. Tavange gimė VI Dalai lama, ten pastatytas svarbus vienuolynas. 1858 m. kraštas perėjo britų žinion.
1913–1914 m. britai Šimlos konferencijoje nustatė Britų Indijos ir Tibeto sieną (Makmahono linija), tačiau Kinija šios konferencijos nepripažino. Kalnuotose srityse į šiaurę nuo Asamo britai sudarė Šiaurės rytų pasienio agentūrą (North-East Frontier Agency), kurios šiaurinę ribą vedė Makmahono linija. Tiesa, dėl Tavango, kuris kultūriškai buvo tibetietiškas, tęsėsi ginčai.
1947 m. kraštas atiteko nepriklausomybę paskelbusios Indijos žinion. 1950 m. Kinijos Liaudies Respublika okupavo Tibetą ir pareiškė pretenzijas į Šiaurės rytų pasienio agentūrą, nes nepripažino Makmahono linijos. Pradžioje jokių veiksmų nebuvo imtasi, bet 1962 m. kinai įsiveržė į kraštą, dėl ko kilo Kinijos-Indijos karas. Tiesa, netrukus kinai atsitraukė iki Makmahono linijos ir faktiškai paliko dabartinį Arunačal Pradešą Indijos žinion.
1972 m. kraštas paskelbtas sąjungine teritorija, jam suteiktas Arunačal Pradešo vardas (kas sanskritu reiškia maždaug „brėkšmos [nušviestų] kalnų šalis“). Valstija nuo 1987 m.
thumb|left|180px|Miškų plotai. [[Namdaphos nacionalinis parkas]]
Geografija
Didžioji valstijos dalis yra rytų Himalajų kalnuose ir jų pietinėse pašlaitėse (Patkajuje), apaugusiose miškais ir išraižytose upių slėnių. Pačiuose pietuose paviršius leidžiasi į Brahmaputros slėnio žemumą. Himalajai atriboja Arunačal Pradešą nuo Tibeto.
Didžiumą teritorijos dengia miškai, kuriuose gausu retų, nykstančių, endeminių augalų ir gyvūnų rūšių. Įsteigti Moulingo ir Namdaphos nacionaliniai parkai.
Oro temperatūros labai priklauso nuo aukščio virš jūros lygio. Itanagare temperatūra metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 17 ir 30 °C, o Himalajų papėdėse žiemą gausiai sninga. Per metus vidutiniškai iškrenta 2000–4000 mm kritulių, daugiausia gegužės–rugsėjo mėnesiais.
thumb|left|240px|Vieni iš valstijos gyventojų – apataniai
Gyventojai
Arunačal Pradešas pasižymi labai didele tautine įvairove, čia gyvena įvairios, skirtingoms kalbų šeimoms priklausančios tautos. Tankiau apgyvendintos pietinės pašlaitės ir slėniai, o šiaurinė ir rytinė dalys gyvenamos labai retai (Aukštutinio Dibango Slėnio rajonas – rečiausiai gyvenama Indijos vieta, ~1 žm./km²). Pagrindinės tautos yra nišiai, apataniai, adžiai (taniai), monpai, galai, akai (hrusai), šerdukpenai, šingpai (kačinai), tangsai, nokčiai (nagai), mišmiai ir kt., kalbančios kinų-tibetiečių kalbomis, be to, Tavango slėnyje yra tibetiečių (bhutijų). Taip pat čia yra tajų šeimos kalba kalbančių khamčių. Į pietinę šalies dalį keliasi bengalai, asamiečiai ir kiti indoeuropietiškomis kalbomis kalbantys indai.
Arunačal Pradeše vartojama 30–50 skirtingų kalbų. Dauguma jų smulkios, nė viena vietinė kalba nesudaro daugumos. Plačiau vartojamos yra nišių, adžių, monpų, vančų, tangsų, mišmių kalbos. Su atvykėliais ir žiniasklaida plinta hindi, bengalų, asamiečių, nepalų kalbos, o kaip valstybinė kalba naudojama anglų.
thumb|240px|Tavango vienuolynas
Religinė sankloda taip pat įvairi: 2011 metais 30,26 % gyventojų užrašyta krikščionimis (krikščioniškų misijų veiklos padarinys), 29,04 % – hinduistais (daugiausia atsikėlėliai iš Bengalijos), 26,2 % – vietinių tikybų (ypač donji polo) išpažinėjais, 11,76 % – budistais (Tavange ir Vakarų Kamenge – Tibeto budistai, o arčiau Mianmaro – theravados budistai), 1,9 % – musulmonais. Taip pat yra šiek tiek sikhų ir džainų.
Ūkis
Valstijoje verčiamasi daugiausia žemės ir bioprodukciniu ūkiu. Kadangi kraštas miškingas, išplėtotas miškų kirtimas ir medienos apdirbimas. Auginami ryžiai, kukurūzai, soros, kviečiai, ankštiniai, cukranendrės, ciberžolės, kardamonas ir kt. Vystomas turizmas.
Pagrindinis susisiekimas vyksta keliais (daugiausia kalnų serpantinais). 2013 m. į Naharlaguną nutiesta Asamo geležinkelio atšaka.
Rajonai
Valstija padalinta į 20 rajonų:
Briauniukas
Briauniukas – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Naujųjų Kietaviškių. Ežero ilgis iš pietų į šiaurę – 0,13 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 109,4 m. Pietinis krantas aukštokas. Aplinkui plyti pievos, į šiaurę stūkso miškelis. Šiaurės vakaruose išteka upelis link Briaunio ežero (Spenglos baseinas). Šalia įsikūręs Vindžiulių kaimas.
Žilvinė Petrauskaitė
Žilvinė Petrauskaitė–Taranda (g. 1966 m. liepos 6 d. Kaune) – žurnalistė, redaktorė.
Biografija
1989 m. baigė žurnalistikos studijas Vilniaus universitete. 1996 m. stažavosi Berlyno tarptautiniame žurnalistikos institute.
Palikusi „Kauno dieną“ 2011 m., dvejus metus buvo Vilniuje leidžiamo žurnalo „IQ“ vyr. redaktoriaus pavaduotoja.
2015–2017 m. dirbo vyriausiąja redaktore leidinyje „Savaitraštis Kaunui“.
2018–2020 m. dirbo portalo Alfa.lt turinio plėtros vadove.
Nuo 2020 m. bendradarbiauja su leidykla „Alma littera“. Parengė Irenos Saulutės Valaitytės-Špakauskienės, Rūtos Šepetys žinomo romano „Tarp pilkų debesų“ herojės, prisiminimų knygą „Manėme, kad plaukiame į Ameriką“, Audronės Galvonaitės mokslo populiarinimo knygą „Paskui orus jų šunkeliais“, Algirdo Amšiejaus knygą apie bitininkystę „Bičių metai“, populiaraus kelionių tinklaraštininko Algirdo Morkūno kelionių knygą „Kelionės ant sofos“, knygą „Gulago bėgliai“ pagal TV laidų ciklą „Bėgliai“.
Įvertinimas
1998 m. pelnė Lietuvos žurnalistų sąjungos aukščiausią apdovanojimą – Vinco Kudirkos premiją.
Šaltiniai
5. https://www.zmones.lt/naujiena/knyga-keliones-ant-sofos-isleides-algirdas-morkunas-idomiausia-yra-ten-kur-niekas-nekeliauja.cb7977c7-8c20-11ec-bd3f-aa00003c90d0
6.https://www.15min.lt/kultura/naujiena/literatura/istverti-gulagu-ir-tremties-skausma-padejo-meile-tevynei-lietuva-atsivezeme-sirdyje-286-1646558
Kumuliacinis sergamumas
Incidencia
Dirvinė šerardija
Dirvinė šerardija, arba artvenis (Sherardia arvensis) – raudinių (Rubiaceae) šeimos šerardijų (Sherardia) genčiai priklausanti vienintelė rūšis. Paplitusi Europoje, Azijoje, Šiaurės Afrikoje.
Biologija
Vienmetis žydintis žolinis augalas, išaugantis iki 5–20 cm aukščio. Jo žiedai smulkūs, blyškiai rožiniai ar alyviniai, susitelkę į menturius. Žydi balandžio–liepos mėnesiais. Vaisius – riešutėlis. Dauginasi sėklomis.
Auga derlinguose laukuose ir daržuose, palei takelius kaip piktžolė. Nederlingose augavietėse jie būna smulkūs, o derlinguose dirbamuose laukuose išauga neaukšti, bet vešlūs, su keliais stiebais, besidriekiančiais pažeme.
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje dirvinė šerardija nuo 1989 m. įrašyta į Raudonąją knygą.
Augavietės nustatytos Palangoje, Birštone, Pakruojo, Joniškio rajonuose. Grėsmę kelia intensyvi žemdirbystė, trąšų naudojimas.
Psittaculidae
Šeimoje yra penki pošeimiai:
2007 m. vasario 3 d. Bagdado sprogimai
Sprogimai, vykę 2007 m. vasario 3 d. Irako sostinėje Bagdade nusinešė 135 žmonių gyvybes ir sužeidė 339 civilius. Teroristinis aktas įvyko Bagdado turguje, kuomet sprogmenų, svėrusių apie toną, prikrautas sunkvežimis įsiveržė į žmonių minią. Neskaitant žmonių aukų, sprogimas sugriovė apie aplinkinių 10 pastatų ir parduotuvių. Manoma, kad išpuolį šiitų gyvenamajame rajone įvykdė savižudis sprogdintojas.
Laiko pasirinkimas
Pasak policijos, mirtininkas vairavo sunkvežimį su maisto produktais. Jam įvažiavus į turgų, sprogmenys detonavo, sugriaudami aplink buvusias parduotuves ir prekystalius sausakimšame Sadrijos turguje. Tuo metu daug žmonių apsipirkinėjo ir bandė apsirūpinti maistu prieš tą vakarą prasidėsiančią komendanto valandą. Iš to galimą daryti išvadą, kad pasirinkdamas tokį momentą savižudis siekė kuo daugiau aukų.
Rudeninis vėlyvis
Rudeninis vėlyvis (Colchicum autumnale) – vėlyvinių (Colchicaceae) šeimos daugiametis augalas, turintis storu sausu apvalkalu pasidengusį gumbasvogūnį. Užauga iki 20-45 cm aukščio, 3-6 lapai dideli, lancetiškai linijiški, ant trumpų kotelių, žali. Žiedai dideli ryškiai rožiniai, su violetiniu atspalviu, balti. Žydi rugpjūčio – rugsėjo mėnesiais, neturėdami lapų. Lapai išauga kitų metų pavasarį ir nunyksta birželio mėnesį. Vaisius subrandina kitais metais. Gerai auga pusiau pavėsyje ir saulėtoje vietoje, mėgsta kalkingą ar neutralų dirvožemį. Persodinamas kas 5-6 metai, kartu padauginamas. Gumbasvogūniai iškasami birželio mėnesį, juos galima iš karto sodinti į naują vietą. Sodinama 6 -12 cm gyliu, priklauso nuo gumbasvogūnio dydžio.
Lietuvoje auga natūraliai, tačiau aptinkamas retai.
Nuodingas augalas
Rudeninis vėlyvis yra nuodingas augalas (priskiriamas prie labai nuodingų augalų, galinčių sukelti sunkią ligą ar mirtį), nes turi alkaloido kolchicino, kuris gali būti naudojamas kaip vaistas. Nuodingos visos augalo dalys, bet ypač pavojingas gumbasvogūnis. Jo nuodingumas žinomas jau daugiau kaip 2000 metų.
Endometriumas
Endometriumas – tai vidinė žinduolių gimdos sienelės dalis, dar vadinama gimdos gleivine. Endometriumo raida susijusi su moters ciklu. Ciklo pabaigoje endometriumas atplyšta, ir su krauju pasišalina ir moters kūno.
Rudeninis vėlyvis
Nuodingas augalas
Vėlyviu kartais apsinuodija galvijai, pasitaiko ir žmonių apsinuodijimo atvejų. Galvijai, suėdę vėlyvio, sunkiai viduriuoja. Žmonės vėlyvį kartais supainioja su kitais augalais, pvz., su meškiniu česnaku (Allium ursinum). Vėlyviu apsinuodiję žmonės vemia, prasideda sunkus skrandžio ir žarnų uždegimas, galima mirtis. Sunkaus apsinuodijimo atveju pažeidžiama daug organų, prasideda jų dalinės nekrozės (pvz., plaučių, inkstų, kepenų), pažeidžiami kaulų čiulpai. Sultys gali sukelti išbėrimus ir dermatitą. Priešnuodžiai kol kas nežinomi.
Vėlyvio ekstraktą nuo VI a. naudoja kaip vaistą nuo podagros, jis naudojamas genetikoje ir selekcijoje endomitozei sukelti.
Romėnų mitologija
Romėnų mitologija – tradicinių pasakojimų, susijusių su Senovės Romos legendine kilme bei religine sistema, visuma, išreikšta romėnų literatūroje ir vaizduojamąjame mene. Ją galima dalinti į dvi dalis, iš kurių viena yra vėlesnė ir grindžiama literatūriniais kūriniais, tiesiogiai perimtais iš graikų, kita – ankstesnė, kuri gerokai skyrėsi nuo graikų mitologijos.
Romėnai savo tradicinius pasakojimus paprastai laikė istoriškais, net jei juose buvo įtraukti stebuklingi ir antgamtiški elementai. Mitologiniuose pasakojimuose dažna politikos ir moralės tema, taip pat individo santykis su jo atsakomybe bendruomenei ar Romos valstybei. Svarbi heroizmo tema. Jei pasakojimai nušviečia romėnų religines praktikas, tai juose daugiau minimi ritualai, būrimas ir institucijos, o ne teologija ar kosmogonija.
Romos religijos ir mitų tyrimus komplikuoja ankstyva graikų religijos įtaka Apeninų pusiasalyje Romos priešistorės laikotarpiu, o vėliau – romėnų autorių polinkis imituoti graikų literatūros modelius. Teologijos prasme romėnai siekė susieti savo dievus su graikų dievais (interpretatio graeca) bei reinterpretuoti graikų dievų istorijas naudojant romėnų dievų-atitikmenų vardus.