cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kieljanai
Kieljanai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės rytus nuo Radziluvo, apie 21 km į pietus nuo Grajevo ir apie 62 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Popiežius Paulius
Yra šeši Popiežiai vardu Paulius.
Taip pat skaitykite
Paulus
Liudvikas Saulius Razma
Liudvikas Saulius Razma (1938 m. vasario 7 d. Plateliuose – 2019 m. gegužės 19 d.) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.
Biografija
1960 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.
Brigittenauer AC
Brigittenauer AC – Austrijos futbolo klubas.
Liudvikas Saulius Razma
Biografija
1963–1972 m. Vilniaus pedagoginio instituto vyr. dėstytojas, docentas. 1972–1989 m. dirbo ūkio valdymo tobulinimo organizacijose, taip pat Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi instituto valdymo katedros docentas. 1989–1993 m. Vilniaus pedagoginio universiteto rektorius. 1994–1995 m. Lietuvos komercinių bankų asociacijos valdybos pirmininkas. 1996–2001 m. Lietuvos karo akademijos Vadybos katedros docentas. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatas.
1966–1972 m. ir 1989–1990 m. TSKP narys. 1989–1990 m. LKP CK narys.
Kairienė
Kairienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Kairytė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Kairys.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Brigittenauer AC
Istorija
Klubo ištakos siekia 1925 m., kai buvo įkurtas susijungus klubams FC Ostmark Wien ir SC Donaustadt.
Šrednica Pavlovienta
Šrednica Pavlovienta  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1382 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 17 namų ir 115 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 29 namų ir 190 gyventojų, iš kurių 90 vyrų ir 100 moterų, 163 lenkai, 21 žydas ir 6 gudai.
Liudvikas Narcizas Rasimas
Liudvikas Narcizas Rasimas (iki 2010 m. pavardės keitimo - Liudvikas Narcizas Rasimavičius, g. 1938 m. gruodžio 22 d. Alytuje) - Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras, 1992 metais referendumu priimtos Lietuvos Respublikos Konstitucijos rengimo grupės narys, teisininkas ir visuomenininkas.
Biografija
Liudvikas Narcizas Rasimas gimė Alytuje 1938 m. gruodžio 22 d., tarnautojos dzūkės ir mokytojo suvalkiečio šeimoje. Vasaras jis leisdavo tėčio tėviškėje Sūsnikų kaime, o mokėsi Kalvarijoje, Marijampolėje ir Prienuose, todėl laiko save suvalkiečiu.
1956 metais baigęs Prienų vidurinę mokyklą (dabar „Žiburio" gimnaziją), mokytojavo kaime, Klebiškio septynmetėje mokykloje – mokė vaikus muzikos ir lietuvių kalbos. 1957–1962 metais studijavo teisę Vilniaus valstybiniame universitete (dabar – Vilniaus universitetas).
1962 m. dirbo Šakių rajono vykdomajame komitete. 1962–1969 ir 1979–1990 m. buvo Lietuvos advokatų kolegijos narys ir Klaipėdos miesto juridinės konsultacijos advokatas. 1969–1974 m. - Palangos miesto liaudies teismo pirmininkas. 1988–1989 m. buvo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Palangos miesto tarybos, vėliau Sąjūdžio Klaipėdos miesto tarybos pirmininkas bei Lietuvos darbininkų sąjungos narys. 1990 m. kovo 4 d. L. N. Rasimas buvo išrinktas į Lietuvos Respublikos Aukščiausiąją Tarybą-Atkuriamąjį Seimą Kuršių rinkiminėje apygardoje Nr. 39 (Klaipėdos mieste).
2010 metais su dalimi šeimos narių atkūrė originalią giminės pavardę ir iš Rasimavičiaus tapo Rasimu.
Veikla iki nepriklausomybės atkūrimo
Liudvikas Narcizas Rasimas visą gyvenimą buvo susijęs su teisine, politine, viešąja veikla ir prisidėjo prie svarbių Lietuvos politinių įvykių. Jis aktyviai dalyvavo Sąjūdžio veikloje prisidėdamas prie demokratinės visuomenės formavimo ir Lietuvos nepriklausomybės atkurimo.
Atkuriamasis seimas
1990 m. kovo 4 d. L. N. Rasimas pradėjo savo kadenciją Lietuvos Respublikos Aukščiausioje Taryboje-Atkuriamąjame Seime, kurios metu jis aktyviai prisidėjo prie daugelio valstybės atkūrimui reikšmingų teisinių ir politinių procesų:
Sutartis su Rusija
Vienas svarbiausių L. N. Rasimo darbų – 1990–1991 m. dvišalės tarpvalstybinės sutarties su Rusijos Federacija rengimas ir kontakto su Borisu Jelcinu užmezgimas. Ši sutartis prisidėjo SSRS griūties bei Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo.
Nepriklausomybės atkūrimas
1990 m. kovo 11 d. Liudvikas Narcizas Rasimas balsavo už Lietuvos Respublikos Aktą „Dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo”. Vėliau aktyviai dalyvavo politiniuose procesuose, kuriant ir įgyvendinant nepriklausomos Lietuvos valstybės institucijas.
Konstitucijos kūrimas
Liudvikas Narcizas Rasimas prisidėjo prie Lietuvos konstitucijos, kuri buvo priimta 1992 metais, kūrimo – dirbo Laikinojoje komisijoje jos projektui parengti.
Veikla po nepriklausomybės atkūrimo
Po Lietuvos nepriklausomybės atstatymo ir po kadencijos Atkuriamajame seime, L. N. Rasimas tęsė savo profesinę veiklą – dirbo privačiu advokatu Klaipėdoje, buvo Bronislovo Lubio teisininkas, užsiėmė konsultacine veikla bei prisidėjo prie teisinės sistemos veikimo ir tobulinimo. Liudvikas Narcizas Rasimas užsiima ir publicistine veikla – yra daugelio straipsnių autorius, kuriuose jis analizuoja Lietuvos ir užsienio politinę situaciją.
Kūrybinė veikla
L.N. Rasimas mėgsta tapyti, bei kurti poeziją – yra išleidęs savo poezijos rinkinį „Mėlynos purienos”. Taip pat, kuria dainas, groja gitara ir dainuoja.
Unitarizmas
Unitarizmas – tikėjimas, kad Dievas yra vienas (atmetant krikščioniškąją Trejybės doktriną, ratifikuotą 325 m. Nikėjos susirinkime).
Unitarizmas
Famke Janssen
Famke Janssen (g. 1965 m. lapkričio 5 d.) – Olandijos aktorė, buvęs modelis.
Biografija
Jos pirmasis vardas Olandijos Fryzlando regiono vietine kalba reiškia „maža mergaitė“. Famke Janssen taip pat turi dvi seseris: Antoinette Beumer yra režisierė, o Marjolein Beumer – aktorė.
Prieš atvykdama į JAV 1984 m., Famke nesėkmingai bandė studijuoti ekonomiką Amsterdamo universitete. JAV ji pasirašė sutartį su Elite modelių agentūra ir dirbo su Yves Saint Laurent, Chanel ir Victoria's Secret. 1990-aisiais, baigusi modelio karjerą, mokėsi Kolumbijos universitete, o po kelerių metų persikėlė į Los Andželą, kad galėtų pradėti aktorės karjerą.
Aktorės karjera
Pirmieji jos vaidmenys buvo epizodiniai pasirodymai įvairiuose televizijos šou ir serialuose. Pirmasis buvo fantastiniame seriale „Žvaigždžių kelias: Kita karta“, 1992 m. Tais pačiais metais ji atliko ir pirmąjį vaidmenį kine: filme „Tėvai ir sūnūs“, kur jos partneris ekrane buvo Jeff Goldblum.
1995 m. vaidino pirmajame filme apie agentą Džeimsą Bondą su Pierce’u Brosnanu „Auksinė akis“.
Juozas Gaisrys
Juozas Gaisrys (1921 m. spalio 9 d. Višakio Rūdoje, Marijampolės apskritis – 1959 m. vasario 9 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, rašytojas.
San Marino demografija
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie San Marino demografiją.
Juozas Gaisrys
Biografija
1940 m. baigė žurnalistikos kursus prie laikraščio „Tiesa“ redakcijos. 1941 m. Marijampolės apskrities laikraščio „Naujasis kelias“ atsakingasis sekretorius. Antrojo pasaulinio karo metu slapstėsi, buvo kalinamas Marijampolės kalėjime, nuo 1942 m. – „Jūros“ partizanų būrio grupės vadas. 1944–1945 m. „Tiesos“ literatūrinis bendradarbis ir Marijampolės laikraščio „Naujasis kelias“ redaktorius, 1945–1946 m. – atsakingasis sekretorius, 1946–1950 m. – „Tiesos“ darbuotojas, 1950 m. – „Valstiečių laikraščio“ skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1951–1953 m. – žurnalo „Švyturys“ literatūrinis darbuotojas. Rašė apybraižas.
San Marino demografija
Gyventojų skaičius: 30 324 (2009 m. apskaičiavimai)
Famke Janssen
Aktorės karjera
Kiti jos žymesni vaidmenys: Jean Grey/Phoenix trilogijoje „X-Men“, „Fakultetas“, „Aš šnipas“.
San Marino demografija
Struktūra pagal amžių: Amžiaus mediana:
Famke Janssen
Aktorės karjera
2006 m. Hamptono filmų festivalyje apdovanota prizu už aktorinius pasiekimus, o 2007 m. tame pačiame festivalyje – specialiu žiuri prizu už vaidmenį filme „Turn the river“.
San Marino demografija
Metinis populiacijos prieaugis: 1,148 % (2009 m. apsk.)
Gimstamumas: 9,63 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 8,48 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 10,32 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Boromapanas
Boromapanas (( arba Tamarača IV ) g. ? – m. 1438 m.) – Fraruangų dinastijos devintasis ir paskutinis Sukotajaus karalystės karalius, karaliaus Saileutajaus sūnus.
San Marino demografija
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Boromapanas
Gyvenimas ir valdymas
Mažai žinomą apie šį karalių. Karaliaus Boromapanas šalį valdė kaip Ajutajos karalystės vasalas.
San Marino demografija
Vyresnių nei 10 metų žmonių raštingumas:
Kairiūkštytė
Kairiūkštytė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Kairiūkštienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Kairiūkštis.
Boromapanas
Gyvenimas ir valdymas
1419 m. mirus karaliui Saileutajui, kovą dėl sosto pradėję du broliai šalyje sukėlė neramumus. Ajutajos karalystės karalius Intaračas su armija patraukė link Sukotajaus, kad įvestų tvarką vasalo karalystėje. Užteko tik pademonstruoti armijos jėgą, kad broliai išspręstų savo nesutarimus. Sostą užėmė karalius Boromapanas, pasivadinęs Tamaraču IV.
1438 m. mirus karaliui Boromapanui, Sukotajaus karalystė buvo prijungta prie Ajutajos karalystės ir tapo jos provincija.
Senasis Obelynas
Senasis Obelynas – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo kairiojo Akmenos upės kranto ir 1 km nuo Naujojo Obelyno. Kaime yra kapinynas. Taip pat stovi atgimimo kryžius, pirmą kartą pastatytas 1938 m., o atstatytas ir pašventintas 1989 m. spalio 8 d., netoli kryžiaus auga 1930 m. sodintas ąžuolas Vytauto Didžiojo 500 metų mirties metinėms paminėti.
San Marino demografija
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 94 % (2008 m. apsk.)
Senasis Obelynas
Istorija
Kaimas minimas nuo 1562 m.
San Marino demografija
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: + 0,9 %
Lyčių pasiskirstymas:
Naryno sritis
Naryno sritis yra sritis Kirgizstane. Srities administracinis centras yra Narynas. Sritis užima 45 200 km² plotą ir yra didžiausia šalyje.
Istorija
Sukurta 1939 m. kaip Tianšanio sritis. 1962 m. išformuota, bet 1970 m. atkurta Naryno srities pavadinimu. 1988–1990 m. buvo prijungta prie Isyk Kulio srities.
Geografija
Sritis išsidėsčiusi vidinėje Tianšanio kalnų sistemos dalyje. Aukščiausia vieta – 5982 m (Kokšaltau kalnagūbryje, Kinijos pasienyje). Vakarinį pakraštį sudaro Ferganos kalnagūbris. Klimatas ryškiai žemyninis; vidutinė sausio temperatūra nuo -10 °C šiaurėje iki -27 °C pietuose, liepą atitinkamai nuo +21 °C iki +9 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – ~250 mm. Svarbiausios upės – Narynas, Ču, Aksajus. Telkšo Songkiolio, Čatyrkiolio ežerai. Būdinga kalnų stepių ir pusdykumių augalija.
Kajokas
Kajokas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Naryno sritis
Ekonomika
thumb|250px|Arkliai netoli [[Songkiolis|Son-Kulio ežero]] Verčiamasi daugiausia ganykline gyvulininkyste, ypač avių auginimu. Slėniuose – drėkinamoji žemdirbystė (grūdinės, pašarinės kultūros). Veikia Atbašo HE.
Administracinis suskirstymas
2009 m. srityje buvo 1 miestas (Narynas), 2 miesto tipo gyvenvietės (Dostukas, Min Kušas) ir 134 kaimai.
Ukmergės rajono taryba 1990–1995 m.
Ukmergės rajono taryba – Ukmergės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – Ukmergės rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Ukmergės rajono taryba.
Teisinis pagrindas
Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Ukmergės rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Shane Smeltz
Šeinas Edvardas Smelcas (Shane Edward Smeltz; 1981 m. rugsėjo 29 d.) – Vokietijoje gimęs Naujosios Zelandijos futbolininkas. puolėjas.
Karjera
Gimė Vokietijoje, o jaunystėje išvyko į Australiją. Žaidė įvairiuose šios šalies klubuose.
2011 m. sausio 10 d. sugrįžo į Australiją, ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Gold Coast United klubu.
Rinktinės
Smelcas žaidė Naujosios Zelandijos jaunimo rinktinėse.
Dalyvavo 2010 m. pasaulio čempionate, įmušė įvartį į tuometinės pasaulio čempionės Italijos vartus.
Laimėjimai
Asmeniniai
Konopkai (Radziluvo valsčius)
Konopkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Baltic Forum
Istorija
Spausdino naujienas ir nuomones apie svarbiausias trijų Baltijos šalių įvykius, kultūrinio ir literatūrinio gyvenimo apžvalgas, informaciją apie lietuvių, latvių ir estų veiklą emigracijoje.
Redagavo redakcinė kolegija: Remigijus Misiūnas (pirmininkas), Aušra Kubilius, Aleksandras Štromas, Tomas Venclova ir kt.
Paulius II
Biografija
Gimė Venecijos pirklio šeimoje. Mokėsi Sienos ir Florencijos universitetuose. Dėdė – popiežius Eugenijus IV 1440 m. paskyrė jį kardinolu. Dirbo Cervijos, Vičencos ir Padujos vyskupu. 1464 m. išrinktas popiežiumi nesėkmingai bandė organizuoti naują kryžiaus žygį prieš turkus. 1466 m. panaikino kai kurias popiežiaus tarnybas, apribojo kardinolų skaičių iki 24. 1467 m. įsakė iš Subiako miestelio į Romą pervežti spaustuvę. Jos įkūrimas Romoje paskatino masiškesnę knygų leidybą ir jų atpigimą. 1468 m. ekskomunikavo Čekijos karalių Jurgį Podiebradietį, kuris palaikė visuotinį susirinkimą Bazelyje. Buvo humanistų priešininkas ir didelis numizmatas. Jo surinktos meno dirbinių kolekcijos dabar eksponuojamos Vatikano muziejuje.
Nuorodos
• Sąrašas:Popiežiai
La Blankilija
thumb|250px|Salos žemėlapis
La Blankilija  – sala Karibų jūroje, Pietų Antilų salose, 139 km į šiaurės vakarus nuo Margaritos salos. Priklauso Venesuelai (Venesuelos federalinės valdos). Plotas – 64,53 km². Paviršius kalvotas, iškyla iki 30 m. Apsupta koralų rifų, pasižymi plačia baltų paplūdimių juosta.
Sala negyvenama. Čia įsikūrusi karinė bazė, taip pat sezoniškai lankosi žvejai.
1680 m. La Blankiliją užėmė prancūzų piratas Mišelis de Gramonas ir iš čia planavo Kumanos antpuolį. 1938 m. oficialiai tapo Venesuelos dalimi.
Andrėjus Kraučanka
Andrėjus Kraučanka (g. 1986 m. sausio 4 d.) – Baltarusijos daugiakovininkas, olimpinis prizininkas.
Biografija
Kraučanka stambiausio masto varžybose debiutavo 2003 m. pasaulio jaunučių čempionate. tąkart aštunkovės rungtyje jis iškovojo sidabro medalį. Po metų Grosete vykusiame pasaulio jaunimo čempionate lengvaatletis pelnė aukso apdovanojimą. 2005 m. tapo Europos jaunimo čempionu. Nuo 2007 m. baltarusis varžosi saugusiųjų daugiakovių rungtyse. Tais pačiais metais Kraučanka pelnė Europos uždarų patalpų bronzą ir Europos iki 23 m. čempionato auksą. 2007 m. pasaulio čempionato metu buvo diskvalifikuotas ir rezultato neužfiksavo. 2008 m. tapo pasaulio uždarų patalpų vicečempionu ir olimpinių Pekino žaidynių sidabro laimėtoju. 2009 m. pasaulio čempionate sportininkui vėl nepasisekė ir surinkęs vos 8281 taškus jis liko dešimtoje vietoje. 2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionate Kraučankai sulūžo kartis, bet Lietuvos atstovas Darius Draudvila daugiakovininkui paskolino savo kartį ir Kraučanko galutinėje įskaitoje pelnė bronzą. 2011 m. Europos uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate sportininkas surinko 6282 taškus ir pelnė savo pirmąjį aukso medalį.
Klimaševnica
Klimaševnica – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės rytus nuo Radziluvo, apie 21 km į pietus nuo Grajevo ir apie 60 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW668.
1518 m.
1518 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gimtadieniai
Nedatuota
Achille Emana
Ašilas Emana Edzimbis (g. 1982 m. birželio 5 d.) – buvęs futbolininkas, Kamerūno rinktinės saugas.
1518 m.
Mirtys
Nedatuota
Petras Jakubėnas
Biografija
1969 m. baigė Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialą, inžinierius mechanikas. 1971–1991 tarnavo TSRS ginkluotose pajėgose, paskutinės pareigos – pulko vadas bei inžinerinės tarnybos viršininkas, 1988 m. pulkininkas. 1992 m. sausio mėn. – 1993 m. kovo mėn. Lietuvos Respublikos Karinės administracijos departamento direktoriaus pavaduotojas; 1993 m. kovo mėn. – gruodžio mėn. – Krašto apsaugos ministerijos Vyriausiosios inspekcijos generalinio inspektoriaus pavaduotojas, pulkininkas. 1993 gruodžio mėn. – 1994 m. rugpjūčio mėn. KAM Valstybės sienos apsaugos tarnybos ginkluotės skyriaus viršininkas. 1994 m. rugpjūčio mėn. – 1995 m. balandžio mėn. Lietuvos Respublikos Karinės vadovybės aparato Generalinio štabo karinio aprūpinimo valdybos viršininkas.
Achille Emana
Karjera
Rungtyniavo Tulūzos, Real Betis ir Saudo Arabijos Al-Hilal klubuose.
Petras Jakubėnas
Biografija
1995 m. balandžio mėn. – 1998 m. lapkričio mėn. dirbo Pasienio policijos departamente (PPD) Inžinerinio-techninio skyriaus, nuo 1995 m. birželio mėn. – Kadrų tarnybos Profesinio ir kovinio rengimo skyriaus viršininkas, nuo 1996 m. spalio mėn. – PPD vyriausiojo komisaro pavaduotojas kadrų ir socialiniams klausimams, nuo 1997 m. gegužės mėn. – PPD vyr. komisaro pavaduotojas – štabo viršininkas, 1998 m. gegužės mėn. – 1998 m. lapkričio mėn. – PPD štabo valdymo tarnybos viršininkas.
Achille Emana
Rinktinė
Su rinktine dalyvavo 2006, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse, 2003 m. Konfederacijų taurėje.
Karšta bulvė
Karšta bulvė – 1979 m. Italijoje sukurta komedija, Čikagos filmų festivalyje nominuota „Gold Hugo“ apdovanojimui.
Turinys
Bernardas Mambelis, visų vadinamas Gandžiu, dirba gamykloje Milane ir yra prisiekęs komunistas. Vieną vakarą jis išgelbėja grupės neonacių mušamą jaunuolį ir parsiveda jį į namus. Paaiškėja, kad šio vardas Klaudijus, kad jis gėjus ir neturi kur apsistoti. Bernardas leidžia jam pasilikti pas save ir netrukus prasideda virtinė nesusipratimų, kurių metu ir kaimynai, bendradarbiai, ir seksualioji Bernardo draugė Marija pradeda manyti, kad šis taip pat yra gėjus...
Rusų Obelynas
Rusų Obelynas – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Senojo Obelyno.
Kaklauskas
Kaklauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Geltonasis gencijonas
Geltonasis gencijonas (Gentiana lutea) – gencijoninių (Gentianaceae) šeimos žolinių daugiamečių augalų rūšis. Paplitusi Pietų Europoje, Karpatuose.
Aukštis 40-140 cm. Stiebai statūs, tiesūs, pliki, viršuje vagoti. Šakniastiebis storas, trumpas, rumbuotas. Lapai stambūs, elipsiški, lygiakraščiai, su ryškiomis išilginėmis gyslomis. Žiedai auksiniai geltoni, susitelkę stiebų viršunėlėse. Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais. Vaisius – pailga, lancetinė dėžutė, su daugybe smulkių sėklų, prinokstanti rugsėjo mėnesį.
Kaklauskas
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kaklauskienė (ištekėjusi moteris) ir Kaklauskaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Hušča Piervša
Hušča Piervša  – kaimas Lenkijos rytuose, Lomazų valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į rytus nuo Lomazų, apie 24 km į pietryčius nuo Palenkės Bialos ir apie 86 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1926-1954 m. kaimas buvo Huščos valsčiaus centras. Per kaimą teka Lutnios upė.
Lučesa
Lučesa arba Lučosa  – upė Baltarusijoje, Vitebsko srityje; Vakarinės Dvinos kairysis intakas. Prasideda Zelenskojės ežere prie Babinavičių gyvenvietės (Lioznos rajonas). Teka Lučosos žemuma Lioznos ir Vitebsko rajonais. Įteka į Dviną netoli Vitebsko.
Intakai: Čarnica, Suchadrauka (dešinieji), Aridyšeuka, Serakaratnianka, Abalianka, Čarničanka, Abručouka (kairieji).
Upės vagos plotis 20-30 m, žemupyje – iki 60 m. Užšąla gruodį, atitirpsta kovo gale. Slėnis trapecinis, 400–600 m pločio. Krantai daug kur statūs.
Lučosos pavadinimas baltiškos kilmės, giminiškas Laukesos pavadinimui.
Arklinis
left|120px
Smigis
thumb|Šiuolaikinis smigis [[smiginis|smiginiui žaisti]] Smigis  – trumpa strėlė, skirta svaidyti ranka. Paprastai priekis su antgaliu ir pasunkintas, o galas – plunksnotas.
Arklinis
Arklinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 9 km į pietvakarius nuo Turmanto, tarp Smalvo ir Smalvykščio ežerų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,89 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 145,5 m. Pietinis krantas aukštas, kiti krantai žemi, vakarinis – pelkėtas. Ežerą supa salų miškas. Šiaurės vakaruose išteka upeliukas link Smalvykščio ežero (Smalvos upės baseinas). Pietinėje ežero pakrantėje stūkso Vitkūnų piliakalnis.
Smigis
Europoje smigiai buvo naudojami retai. Romėniški smigiai vadinosi plumbatos, juos naudojo Romos legionieriai kaip papildomą ginklą. Ypatingus sunkius smigius naudojo makedoniečių kariuomenė – jie būdavo svaidomi ne ranka, o naudojant kestrą – specialią svaidyklę.
Lietuviškas terminas smigis nesutampa su anglišku dart. Angliškasis dart reiškia bet kokius smailius plunksnotus strėlės tipo šaudmenis (bet ne lankų ar arbaletų strėles) – pradedant nuo masyvių balistų strėlių ir baigiant mažutėmis sarbakanų strėlytėmis.
Šiais laikais smigiai naudojami pramogai ar sportuoti, paprastai žaisti smiginį.
Nuorodos
Iliustracijos
Turiančajus
Turiančajus  – upė vidurio Azerbaidžane; Kuros kairysis intakas. Prasideda Didžiojo Kaukazo kalnagūbrio pietiniame šlaite dvejomis ištakomis – Karačajumi ir Agričajumi. Teka daugiausia į pietus per Kuros-Arakso žemumą. Įteka į Kurą ties Zardobu.
Upę maitina sniego ir lietaus vandenys. Turiančajus vandeningas gegužę, sausį būna poplūdis. Upės vanduo naudojamas drėkinimui.
Los Hermanoso salynas
thumb|140px|Salų palydovinė nuotrauka
1938 m. oficialiai tapo Venesuelos dalimi.
Jusaki Zažeka
Jusaki Zažeka  – kaimas Lenkijos rytuose, Lomazų valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į pietus nuo Lomazų, apie 18 km į pietus nuo Palenkės Bialos ir apie 83 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
David Teniers (Jaunesnysis)
right|thumb|200px| Davido Tenirso autoportretas
Davidas Tenirsas Jaunesnysis (ol. David Teniers, 1610 m. gruodžio 10 – 1690 m. balandžio 25 d.) – XVII a. Nyderlandų baroko flamandų dailininkas. Garsus kaimo gyvenimo ir kaimiškais peizažų vaizdais.
Biografija
Davidas Tenirsas Jaunesnysis gimė 1610 m. grudžio 15 d. Antverpene. Jo tėvas buvo bendravardis dailininkas ir paveikslų perpardavinėtojas Davidas Tenirsas, pramintas Vyresniuoju. Pirmuosius mokslus, maždaug nuo 1626 m., Davidas išėjo tėvo dirbtuvėse. 1632 m. jis įstojo į Antverpeno Šv. Luko dailininkų gildiją. Tapė įvairiausiomis temomis: religinėmis, alegorinėmis, kasdienio gyvenimo, kariuomenės, peizažus.
Kūrybinio kelio pradžioje Tenirsas buvo paveiktas Adriaen Brouwer kūrybos, kuris vaizdavo kaimo žmonių gyvenimo scenas. Susipažino su Piterio Breigelio Vyresniojo kaimiškais vaizdais. 1637 m. vedė Jano Breigelio Vyresniojo dukrą Aną, kuri su kraičiu atsinešė senelio ir tėvo paveikslų. Maždaug tuo metu Tenirsas nutapė pirmą kaimo vestuvių temos paveikslą. Pirmenybė teikė scenų ir veikėjų vaizdavimui gamtoje, atvirame ore. Paveiksluose fiksavo valstiečių šventes, gyvūlėlių priežiūrą, žvejybą ir panašiai.
Po 1640 m. Tenirso paletėje pradėjo labiau dominuoti spalvos, paveikslai nebebuvo tokie monochromatiški, kaip ankstyvesnės kūrybos. Dominavo aukso atspalvio geltona spalva, po 1650 m. pradėjo dominuoti mėlyni tonai. Vienu svarbiausių jo darbų laikomas apie 1643 m. atliktas Antverpeno civilinės sargybos gildijos grupinis portretas. 1651 m. Tenirsas persikėlė į Briuselį, kur tapo Ispanijos Nyderlandų gubernatoriaus erchercogo Leopoldo Vilhelmo dvaro dailininku ir erchercogo paveikslų kolekcijos prižiūrėtoju. Nutapė Leopoldo ir savo portretus tarp erchercogo kolekcijos paveikslų (kurie vėliau buvo perkelti į Vieną). 1651 m. erchercogo pavedimu lankėsi Londone, kur tikriausiai matė Antonio van Deiko paveikslų. Šiam laikotarpiui priklauso vienas žymesnių Tenirso darbų „Šv. Antano gundymai“ (keli variantai).
1656 m. mirė žmona ir Tenirsas vedė antrąkart − Isabella de Fren. 1656 m. Tenirsas perėjo tarnauti naujajam gubernatoriui regentui Chuanui Austrui. 1660 m. paruošė pirmą istorijoje erchercogo Leopoldo kolekcijos iliustruotą graviūromis paveikslų katalogą „Theatrum Pictorium“. 1663 m. Tenirsas prisidėjo prie Briuselio meno akademijos, o 1665 m. − prie Antverpeno akademijos įsteigimo. Davidas Tenirsas Jaunesnysis mirė 1690 m. balandžio 25 d. Briuselyje. Jo bendravardis sūnus, pramintas Trečiuoju, tapo dailininku, artimai sekusiu tėvo maniera. Anūkas (Davidas Ketvirtasis) irgi tapo dailininku. Savo karjeros antroje pusėje Tenirsas buvo vienu žymiausių to meto Europos dailininkų, tikėjosi būti pakeltas Ispanijos karaliaus Pilypo IV į riterius, kaip Rubensas ir Antonis van Deikas.
Vladivostokas
Istorija
Rytų Sibiro generalgubernatoriaus N. Muravjovo-Amurskio pastangomis 1858 m. buvo sudaryta Aigunės sutartis, pradėti aktyvūs Amūro regiono tyrinėjimai, o vėliau, pasirašius Tiandzino ir Pekino sutartis, šiuolaikinio Vladivostoko teritorija, be kitų, buvo prijungta prie Rusijos. Miestas įkurtas 1860 m. kaip karinis postas. 1862 m. tapo uostu, 1871 m. oficialiai tapo pagrindiniu Rusijos uostu prie Ramiojo vandenyno. Nuo 1880 metų turi miesto teises. 1903 m. nutiesta Transsibiro magistralė. 1918–1920 m. karo metu jį buvo užėmę anglai, amerikiečiai ir japonai.
Katalikų bažnyčia
Katalikų parapija mieste įsteigta 1891 m. Jos veikla apėmė didžiulius Tolimųjų Rytų plotus, o tarp parapijiečių buvo ir Sachalino salos katorgininkai – 1863 m. sukilėliai, ir tremtiniai iš Lietuvos bei Lenkijos. Bažnyčios filijos buvo Aleksandrovske (Sachalinas), Chabarovske, Blagoveščenske, Usurijske ir dvi Harbine. Pirmuoju klebonu tapo kun. Kazimieras Radziševskis, perkeltas iš Ūlos parapijos (dab. Vitebsko sritis Baltarusijoje). Vėliau parapijoje kunigavo A. Špiganovičius, P. P. Bulvičius, P. Silovičius, S. Lavrinovičius, V. Miržvinskis, B. Janovičius, G. Jurkevičius, V. Ostrovskis, A. Eismontas, A. Leščinskis ir prancūzų misijos dalyviai.
Vladivostoko katalikai meldėsi medinėje bažnyčioje, o, jai sudegus, 1921 m. buvo konsekruota nauja mūrinė šventovė. Kai 1923 m. buvo įsteigta Vladivostoko katalikų vyskupija ir jos vadovu paskirtas vysk. Karolis Slivovskis, miesto bažnyčia tapo katedra.
Vladivostoko parapija gyvavo neilgai: 1927 m. vyskupas K. Slivoskis buvo ištremtas, 1931 m. nuteistas kalėti kunigas G. Jurkevičius, o aktyvesni parapijiečiai sušaudyti. Bažnyčia buvo uždaryta. 1991 m. parapija palengva atsikūrė, vėliau jai sugrąžinta Švč. Mergelės Marijos, Dievo Motinos bažnyčia.
Ramenskojė
Ramenskojė – miestas Maskvos srityje (Rusija), 46 km į pietryčius nuo Maskvos; rajono centras. Geležinkelio stotis (ruožas Maskva–Riazanė). Išvystyta tekstilės, mechanikos, elektrotechnikos, mėsos, pieno pramonė. Keramikos amatai. Apylinkėse išgaunamas smėlis, klintis, molis. Yra kraštotyros muziejus, XVIII a. cerkvė ir Trejybės cerkvė (nuo 1889 m.).
Istorija
1336 m. minima vietovė Раменье (tikriausiai nuo – „dirva, laukas suruoštas iškirtus mišką, sumiškėjusi dirva“). Iki XV a. priklausė kunigaikščiams. XVI a. pabaigoje pastatyta cerkvė, vėliau ir vienuolynas. XVIII a. pradžioje buvo dvaras, pastatyta Trejybės cerkvė, perstatyta XIX a. viduryje. XX a. dauguma gyventojų dirbo tekstilės fabrike.
Sportas
FK Saturn futbolo klubas atstovauja Maskvos sritį šalies aukščiausioje lygoje.
thumb|left|600px|Spalvingi daugiabučiai
Veisiejų dvaro parkas
left|150px miniatiūra|250px|Liepų ratas [[ruduo|rudenį]] miniatiūra|250px|right|Tiltelis
Veisiejų dvaro parkas – dendrologinę vertę turintis parkas Veisiejuose, Lazdijų rajone, 2007 m. paskelbtas valstybės saugomu gamtos paveldo objektu. 9,53 ha dydžio parkas įrengtas šalia Veisiejų dvaro rūmų, yra vienas seniausių Lietuvoje. Įsikūręs miestelio centre, Ančios ežero šiaurinėje pakrantėje.
Parke įrengtas stadionas, futbolo, tinklinio ir krepšinio aikštelės. Čia vyksta rajoninės dainų ir šokių šventės, mitingai bei kiti renginiai. Svarbūs parko elementai – dvaro sodybos fragmentas (dešinysis flygelis), paminklas tarptautinės esperanto kalbos kūrėjui L. L. Zamenhofui, 22 liepų ratas, gamtos paveldo objektai Veisiejų uosis, Veisiejų alksnis. Ančios ežere šiltuoju metų laiku veikia muzikinis fontanas – vandens, muzikos ir šviesos reginys.
Istorija
Lietuvos etmonas Mykolas Juozapas Masalskis tarp dvaro rūmų ir ežero įkūrė parką, kuriame želdiniai turėjo ryškios geometrinės kompozicijos bruožų. Vėliau, XIX a., valdant Veisiejus Oginskiams, parkas pertvarkytas į peizažinį. Parkas buvo suniokotas per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinius karus.
Iki 2000 m. dvaro rūmų flygelyje veikė buvusio „Vilijos“ siuvimo fabriko filialas, vėliau jame įsikūrė Veisiejų regioninio parko direkcija.
Sounds Good Feels Good
Sounds Good Feels Good – antrasis studijinis australų pop punk grupės „5 Seconds of Summer“ albumas, išleistas 2015 m. spalio 23 d. Albumas susilaukė daugiausiai teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmąją savaitę vien JAV pardavus 192 tūkstančius kopijų.
Julijaus kalendorius
Julijaus kalendorius – laiko matavimo sistema, pagal kurią metus sudaro 365 dienos, o kas ketverius metus yra keliamieji metai, kuriuos sudaro 366 dienos. Sistemą sukūrė Julijus Cezaris, ji buvo įvesta 46 metais pr. m. e. Tačiau ši sistema turi trūkumą, kadangi, norint pagal šią sistemą apskaičiuoti laiką teisingai, metai turėtų iš tikrųjų turėti 365,25 dienos. Tačiau išties metai turi maždaug 365,2422-365,2424 dienos, tad pagal Julijaus kalendorių kas 128 metus susidaro viena diena per daug ir kalendorius atsilieka nuo realių metų laikų. Dėl šio netikslumo popiežius Grigalius patvirtino kalendoriaus reformą ir nuo 1582 m. vasario 24 d. įvedė patikslintą Grigaliaus kalendorių. To prireikė, kadangi skirtingose vietose Velykų data buvo skaičiuojama skirtingai: vienur pagal tikrą saulėgrįžos datą, o kitur pagal tą, kuri ji turėtų būti, tačiau nėra dėl kalendoriaus netikslumų. Grigaliaus kalendoriaus steigimo metu kalendorius jau buvo atsilikęs per 10 dienų, todėl jos buvo panaikintos „laikrodį“ pasukant per 10 dienų į priekį. Julijaus kalendorių katalikiškos šalys panaikino pirmiausia, vėliau ir protestantiškos, o stačiatikiškos – kai kurios tik XX amžiuje. Stačiatikių bažnyčios Julijaus kalendorių naudoja ir dabar, todėl stačiatikių ir katalikų Velykų data kai kada skiriasi.
Julijaus kalendorių įvedė Gajus Julijus Cezaris, kurio garbei jis ir pavadintas. Paskutiniai romėniškojo kalendoriaus metai buvo 46 m. pr. m. e., tačiau jie buvo ilgiausi žinomi metai žmonijos istorijoje, kadangi Cezaris, atlikdamas kalendoriaus reformą, nusprendė atsiliekantį romėnišką kalendorių „pastumti“ link tikrovės (pagal egiptiečių Saulės kalendoriaus modelį) ir pridėjo prie buvusių 355 dienų 90 užsilikusių (iš viso – 445 dienos metuose). Kalendoriaus idėją Cezaris perėmė iš Aleksandrijos astronomų, visų pirma Sosigeno.
Iš šiuo metu naudojamų šia kalendorine sistema paremtas berberų kalendorius.
Grigaliaus ir Julijaus kalendorių skirtumas nuo Grigaliaus kalendoriaus įvedimo (Julijaus kalendorius atsiliekantis):
Lyduokių pagrindinė mokykla
Ukmergės rajono Lyduokių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ukmergės raj., Lyduokiuose, Taikos g. 6, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290338110. Steigėjas Ukmergės rajono savivaldybės taryba.
Istorija
miniatiūra|250px|left
Apie Lyduokiuose veikusią mokyklą yra žinių, kad 1781 m. joje mokėsi 15, 1782 m. – 24 mokiniai (4 šlėktos, 8 miestiečiai ir 12 valstiečių), 1798 m. – 6. Spaudos draudimo laikais atokesniuose apylinkės kaimuose kūrėsi vadinamos daraktorių mokyklos.
Dabartinę Lyduokių mokyklą 1911 m. kovo mėn. įkūrė grafas Kosakovskis. Prie mokyklos buvo mažas klojimas ir tvartelis. 1931 m. mokykla persikėlė į Lyduokių dvaro rūmus. Senas medinis pastatas jau nebetiko, tapo avariniu. Dvaras iki 1934 m. priklausė valstybei, o 1934 m. jį nupirko latvis inžinierius Karolis Reisonas. Tais pačiais metais pradėta statyti dabartinė mūrinė mokykla, o iš dvaro patalpų mokykla perkelta į Adolfo Motuzo privatų namą. Šia patalpa mokykla naudojosi dvejus metus. Mokyklos patalpos buvo medinės, sporto aikštelės nebuvo. Iš viso tuo metu mokykloje mokėsi apie 100 mokinių. Mokykla turėjo apie 4 ha žemės sklypą.
1936 m. pastatyta nauja mūrinė Lyduokių mokykla. Įrengta aikštė, kiemas, pastatytas pagalbinis ūkinis pastatas. 1937 m. pradinėje mokykloje jau dirbo 5 mokytojai, buvo 4 klasės, kuriose mokėsi virš 100 mokinių. 1944 m. šalia pradinės mokyklos įsisteigė progimnazija.
1952 m. mokykla tapo vidurine, tačiau dėl vaikų nedidelio skaičiaus perorganizuota į aštuonmetę. 1981 metais pastatytas naujas mokyklos priestatas. 1986 m. mokykla pavadinta nepilnąja vidurine, 1989 m. devynmete, o 1994 m. – pagrindine. 2005 m. mokykloje mokėsi 92 mokiniai. 2010 m. mokykla uždaryta.
Smiginis
thumb|Strėlytė įsmigusi taikinio centre thumb|Smiginio lenta (taikinys) thumb|Strėlytė. thumb|Elektroninė smiginio lenta (taikinys). Smiginis  – taiklumo žaidimas, kai į apvalų ant sienos kabinamą taikinį (lentą) svaidomi smigiai (trumpos ranka sviedžiamos strėlytės). Smiginiu dabar vadinamas standartizuotas žaidimas, kuriame naudojamas standartinis taikinys ir standartinės taisyklės.
Įranga
Smiginio lenta (taikinys) yra suskirstyta į 20 segmentų (1-20) ir papildomai turi 2 taikinio centrus lentos viduryje. Per segmentus eina du žiedai. Išoriniame žiede (dvigubame) skaičių vertės dauginamos iš dviejų, o vidiniame (trigubame) dauginamos iš trijų. Išorinis taikinio centro žiedas (žalias) yra 25 taškų vertės, o pats viduriukas (dažniausiai raudonas) – 50 taškų.
Strėlytės, kurios nukrenta už smiginio lentos ar pataiko už išorinio žiedo, taškų neduoda.
Taisyklės
Žemiau pateiktos kelių populiariausių žaidimų pagrindines taisykles. Jos yra bendros visiems šiems žaidimams:
301 žaidimas
Paprastas 301 žaidimas žaidžiamas žaidėjui užsidarinėjant (minusuojant pataikymus nuo 301) iki 0 taškų (dažniausiai paplitęs kavinėse turinčiose elektroninius strėlyčių aparatus, pradedantiems). Profesionaliame 301 žaidime žaidžia 1 – 4 žaidėjai. Žaidėjo rezultatas pradedamas skaičiuoti jam pataikius į kraštinį dvigubą žiedą (angliškai double in), baigiamas – taip pat pataikius į dvigubą (angliškai double out).
Žaidėjo rezultatas skaičiuojamas iš 301 atimant kiekvieno metimo rezultatą. Skaičiuojama mažėjančia tvarka. Kiekvienas pradeda turėdamas po 301 tašką. Laimi tas, kuris po 20 ratų turi 0 taškų arba mažiausią taškų skaičių. Jeigu žaidėjas surenka daugiau taškų nei tiksliai reikėjo, tai neįskaičiuojamas paskutinių trijų metimų rezultatas. Tokiu atveju laimi žaidėjas turintis mažiausiai taškų. Kai kuriais atvejais žaidimas gali tęstis iki 25 ratų.
Skaičiavimas didėjančia tvarka
Žaidimas 1-4 žaidėjams, kur kiekvienas stengiasi surinkti kuo daugiau taškų per 8 ratus, mesdamas 24 kartus.
501 žaidimas
Žaidžiama taip pat kaip ir 301 žaidime. Klasikinis žaidimas (žaidžiamas pasaulio ir Europos čempionatuose) kai yra būtina, paskutiniame metime pataikyti į „dvigubą“ ir surinkti 0 taškų. Žaidžiama daugiausiai 35 (klasikiniame variante 20)ratus. Mėgėjų žaidimuose kartais taikoma taisyklė, pagal kurią per 20 ratų neužsidaręs žaidėjas laimi turėdamas mažiausią taškų skaičių - esant lygiam likusių taškų skaičiui, metama viena strėlytė geriausiam (daugiausiai taškų) rezultatui pasiekti. Oficialiose (respublikinėse, europinėse ir pan.) rungtyse reikalaujama žaisti tol, kol vienas iš žaidėjų pataikys reikiamą dvigubą sektorių. Galima žaisti 1 – 4 žaidėjai arba 2 komandos. Komandiniam žaidimui pradinis skaičius gali būti padidintas iki 601 ir daugiau, priklausomai nuo žaidėjų skaičiaus komandoje. Šis žaidimas plačiausiai naudojamas sportiniuose turnyruose bei čempionatuose.
701 žaidimas
Tos pačios taisyklės kaip ir 501 žaidime. Laimi žaidėjas, paskutiniame metime pataikęs į „dvigubą“ arba „buliaus akį“ ir surinkęs 0 taškų. Rezultatas skaičiuojamas mažėjančia tvarka, žaidžiama daugiausia 35 ratus. Žaidimas populiarus žaidžiant 3 – 4 žmonių komandomis.
„Lietuviškas“ žaidimas. Žaidžiama 2-8 žaidėjai. Žaidimo tikslas užsidaryti 20, 19, 18, 17, 16, 15 ir centro sektorius (pataikyti 3 kartus, arba double, trible) greičiau, negu tai padaro priešininkas (t. y. surinkus mažiau taškų). Priešininkui neužsidarius atitinko sektoriaus kiti, pataikę į sektorių prideda jam papildomų taškų.
Smiginis Lietuvoje
Nuo 2009 m. į WDF turnyrų seriją įtrauktas kasmet Vilniuje viskantys tarptautinis Lietuvos atvirasis smiginio čempionatas. 2010 m. geriausias Lietuvos smiginio žaidėjas Arūnas Čiplys WDF pasaulio reitinge užėmė 10 vietą. Tai aukščiausias Baltijos šalių smiginio sportininkų pasiekimas.
Sintaksė
thumb|400px|Žodžių junginių gramatinių ryšių schema Sintaksė  – gramatikos dalis, nagrinėjanti sakinių tarpusavio ryšius, jų sudarymo būdus ir žodžių junginių sandarą. Pastaruoju metu sintaksei priskiriamas ir teksto, sakinių sąsajos tyrinėjimas. Sintaksės tyrimo esmę visada sudaro žodžių tarpusavio santykiai, žodžių ar sakinių jungimo taisyklės.
Pagrindinis sintaksinis vienetas – sakinys, jis gali būti skaidomas žodžių junginiais ir sakinio dalimis. Sintaksei priklauso ir teksto vienetai, taip pat ne tik sakinys, tekstas, bet ir tarpinis vienetas – žodžių junginys. Žodžių junginio ryšius rodo žodžio forma, ypač linksnis, skaičius bei giminė.
Sintaksė turi dvejopą reikšmę: teorinę ir praktinę. Teorinė reikšmė išryškėja lyginant ją su kitomis kalbos mokslo šakomis. Svarbi ir praktinė sintaksė. Reikia mokėti praktiškai sudaryti sakinius, juos jungti į tekstą. Turima žinoti visus galimus ir negalimus rašybos variantus, kad neatsirastų klaidų bei netaisyklingų konstrukcijų. Sintaksinės konstrukcijos taisyklingumas dažniausiai nustatomas atsižvelgiant į vidinius kalbos dėsnius, taikomi tautosakos, liaudies kalbos, geriausių lietuvių rašytojų kūrinių pavyzdžiai.
Sintaksės tyrimo aspektai
Sakinys ir tekstas – svarbūs komunikaciniai sintaksės vienetai, kurių analizė negali ribotis vienu aspektu. Siūlomi trys sintaksės tyrinėjimo aspektai: semantinis, komunikacinis ir gramatinis. Šių aspektų painioti negalima, tačiau, siekiant visapusiško sintaksės tyrinėjimo, jie galėtų teigiamai vienas kitą papildyti.
Junginių gramatiniai ryšiai
Sintaksės žodžių junginių analizė padeda išryškinti sintaksinius santykius, kurių neišryškina net sakinio dalys. Junginiai analizuojami pagal prijungiamuosius ryšius (derinimą, valdymą, šliejimą), predikatinius, sujungiamuosius, pridėtinius dvigubus santykius (išplėstinių, patikslinamųjų sakinio dalių, predikatinio pažyminio, opoziciniai santykiai).
Kalanta
Kalanta − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kalantienė (ištekėjusi moteris) ir Kalantaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Vopė
Vopė  – upė Rusijoje, Smolensko srityje; Dniepro dešinysis intakas. Prasideda Smolensko aukštumoje, pelkėtoje vietoje prie buvusio Klešnino kaimo. Teka pietvakarių kryptimi, aukštupyje ir vidurupyje – kalvotomis pelkėtomis vietovėmis, vėliau – miškais. Įteka į Dnieprą netoli Solovjovo kaimo.
Didesni intakai: Sveta, Kokošė, Votria, Vedosa, Carevičius.
Prie Vopės įsikūręs Jarcevo miestas.
Marija Radvilienė
Biografija
Gimė Moldavijos gospodario Baziliaus Lupu šeimoje. Tėvas, būdamas Osmanų imperijos vasalas, turėjo gauti turkų sultono sutikimą savo vaikų vedyboms. Viena duktė Ruksandra ištekėjo už Ukrainos kazokų vado Bogdano Chmelnickio sūnaus Timofejaus, o Marija – už našlio Jonušo Radvilos. Pastarosios jungtuvės vyko 1646 m. liepos 5 d. (kitais duomenimis 1645 m. vasario 15 d.) Moldavijos mieste Jasuose, Trijų hierarchų cerkvėje (?).
Į vyro valdas Kėdainiuose Marija Radvilienė atsivežė didelį kraitį. Jos lėšomis miesto Knypavos aikštėje 1648–1650 m. buvo pastatyta Šv. Andrejaus cerkvė ir šalia įsteigtas Kristaus Atsimainymo stačiatikių vyrų vienuolynas. Vienuolynas ilgainiui nunyko, o cerkvė buvo perkelta į stačiatikių kapines, dar vėliau – į Rumšiškių Liaudies buities muziejų.
Jonušą Radvilą už sąjungos su Švedijos karalyste sudarymą imta persekioti, 1655 m. kariuomenės apgultoje pilyje Tikocine jis mirė. Likusi viena, Marija norėjo dalį savo kraičio paaukoti vienuolynui Zabluduve, kitų dviejų stačiatikių vienuolynų steigimui Vilniuje. Tokius sprendimus užginčijo vyro pusbrolis Lietuvos didysis žirgininkas kunigaikštis Boguslavas. Bylą kelis kartus nagrinėjo Vyriausiasis Lietuvos Tribunolas.
Kunigaikštienė Marija Radvilienė mirė Slucke, palikuonių neturėjo. Buvo palaidota vietiniame Šv.Trejybės stačiatikių vienuolyne. Po Antrojo pasaulinio karo vienuolyno teritorijoje buvo įkurdintas karinis dalinys, kapas neišliko.
La Sola
La Sola  – maža negyvenama salelė Karibų jūroje, Pietų Antilų salose, 37 km į šiaurę nuo Margaritos salos, į vakarus nuo Los Testigoso salyno. Priklauso Venesuelai (Venesuelos federalinės valdos). Plotas – 0,01 km². Tai maža, plika uola, iškilusi iki 8,5 m.
Atrasta 1498 m. ir pradžioje vadinta Romero sala. 1938 m. oficialiai tapo Venesuelos dalimi.
Petras Masiulis
Petras Masiulis (1894 m.rugsėjo 22 d. Prastavoniuose, Šeduvos valsčius – 1957 m. balandžio 20 d. Kaune) – inžinierius, radiotechnikas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas leitenantas.
Biografija
1914 m. baigė Šiaulių gimnaziją. 1916 m. Peterburgo politechnikos institute baigė 2 kursus. 1916 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. 1917 m. pakeltas į paporučikius, paskirtas Kaukazo fronto radijo stoties viršininko pavaduotoju. 1917 m. baigė Aleksandropolio telegrafo mokyklą.
1919 m. vasario 24 d. grįžo į Lietuvą, įstojo į Panevėžio apsaugos būrį. 1919 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, paskirtas į Inžinierijos batalioną. 1919 m. suteiktas vyr. leitenanto laipsnis. 1920 m. pakeltas į kapitonus. 1920 m. paskirtas Kauno radijo stoties viršininku. 1923 m. stažavosi „Telefunken“ firmoje. Nuo 1923 m. bandė įvairias radijo stotis, buvo grupės vadovas radijo stoties 75 UFJ bandymuose Kretingoje šaukiniu LIS. 1924 m. tai pat paskirtas E.T.B. radijo kuopos vadu. 1925 m. pakeltas į majorus. 1930 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1931 m. pakeltas į pulkininkus leitenantus ir paskirtas Karo technikos tiekimo skyriaus priėmimo komisijos pirmininku.
Apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu (1928 m.), Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinu (1930 m.).
Visuomeninė veikla
Lietuvos karių radijo mėgėjų draugijos (1926–1934 m.) vicepirmininkas ir valdybos narys. Ryšių technikos klausimais išspausdino virš 20 straipsnių, daugiausia leidiniuose „Paštininkų žodis“, „Mūsų žinynas“. Parašė knygelę „Katodiniai vamzdeliai radiotelegrafijoje“ 1922 m., išleido karo mokslų skyrius.
Kangdžu
Kangdžu, kitaip kangiujai , kangli − nenustatytos kilmės senovinė tauta gyvenusi teritorijose dab. Kazachstano pietryčiuose bent iki III a. Pagal juos bent iki VIII a. vadinamas ir senovinis jų gyventas regionas Syrdarjos vidurupyje. Į rytus nuo jų buvo Fergana, o į vakarus gyveno alanai.
Istorija
thumb|left|Vidurinė Azija I a. Kangdžu kontroliuojamos teritorijos pažymėtos tamsiai mėlynai. Kadangi kangdžu gyveno apsupti indoeuropiečių tautų (skitų, tocharų), dažniausiai yra daroma prielaida, kad jie irgi buvo indoeuropiečiai. Tačiau japonų mokslininkas Sh. Kurakichi bandė įrodyti jų tiurkišką kilmę Šis klausimas kol kas nėra atsakytas.
Kangdžu pradedami minėti kinų šaltiniuose nuo II a. pr. m. e. Kinų keliautojas Zhang Qian apie juos rašo: ''„Kangdžu yra maždaug 2000 li (832 km) į šiaurės vakarus nuo Dajuano. Čia žmonės yra klajokliai ir papročiais panašūs į juedži. Jie turi 80 ar 90 tūkstančių gerų lankininkų. Šalis yra maža ir ribojasi su Dajuanu. Ji pripažįsta valdžią juedži pietuose ir šiongnu šiaurėje“''.
Kuomet pietiniai kaimynai tocharai (juedži) II a. pr. m. e. pabaigoje išplėtė teritorijas į pietus ir perkėlė savo galios centrą į Baktriją, kangdžu pradėjo plėsti savo hegemoniją aplinkinių tautų atžvilgiu. Kinų metraštis Han dinastijos istorija rašo, kad I a. pr. m. e. jų valdžioje buvo alanai (vakaruose), Fergana (pietryčiuose) ir „Penki mažieji karaliai“ Sogde (pietuose). 125 m. metraštis patvirtina, kad Kangdžu valdė Sogdą, alanus, šiauriau jų buvusią Yan gentį ir Chodžentą.
Pasiuntiniai iš Kangdžu lankydavosi Kinijoje iki III a. Po to jų istorija nutrūksta. Manoma, kad Kangdžu absorbavo eftalitai. Vėliau teritoriją valdė Tiurkų kaganatas.
Varele Filipovičė
Varele Filipovičė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 10 namų ir 71 gyventojas. 1921 m. kaime buvo 13 namų ir 86 gyventojai, iš kurių 41 vyras ir 45 moterys, 84 lenkai ir 2 gudai.
Fabio Cannavaro
Fabijas Kanavaras (g. 1973 m. rugsėjo 13 d.) – buvęs profesionalus italų futbolininkas, Italijos rinktinės gynėjas. Iki 2010 m. pasaulio futbolo čempionato rinktinėje sužaidęs 135 rungtynes, jis tapo šio pasiekimo rekordininkas per visą rinktinės istoriją.
2011 m. dėl kelio problemų baigė futbolininko karjerą ir tapo Al-Ahli klubo ambasadoriumi bei techniniu konsultantu.
Nuo 2017 m. italas yra klubo Guangzhou Evergrande vyriausias treneris, o 2019 m. pradėjo vadovauti Kinijos vyrų futbolo rinktinei.
Žaidimas klubuose
2010 m. birželio 2 d. buvo paskelbta, kad po XIX pasaulio futbolo čempionato italas prisijungs prie JAE futbolo klubo Al-Ahli, su kuriuo pasirašė dvejų metų sutartį. Per 16 rungtynių italas pelnė du įvarčius. Po pirmo sezono JAE ekipa paskelbė nutraukianti sutartį su Fabio dėl nepateisintų vilčių. 2011 m. liepos 9 d. baigė profesionalaus futbolininko karjerą ir tapo treneriu.
Žaidimas nacionalinėje rinktinėje
Nacionalinėje komandoje Fabio žaidė nuo 1997 m. sausio 22 d. Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur buvo komandos kapitonas ir laimėjo pasaulio čempionų taurę.
2006 metų gruodį laimėjo FIFA Pasaulio metų žaidėjo (FIFA World Player of the Year) apdovanojimą, taip pat buvo išrinktas Europos metų futbolininku (European Footballer of the Year).