cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turošn Dolna
Turošn Dolna  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turosnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Turošn Košcelnos ir apie 16 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1920 m. kaime buvo pastatytas malūnas, kuris yra įtrauktas į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. 25px|DW682.
Savižudžio laiškas
Pasak daktarės Leonoros Olsen, savižudybės laiškų priežastys yra šios:
Savižudžio laiškas dažniausiai būna rašytinės formos, tačiau pasitaiko ir elektroninių atsisveikinimo laiškų, video įrašų.
Priežastys, dėl ko dalis savižudžių nepalieka laiškų:
Savižudžio laiškus yra palikę daug garsių savižudžių: Getúlio Vargas, Leandro Alem, Yukio Mishima, Leslie Cheung, Kurt Cobain, Dalida, George Sanders, Elliott Smith, Hunter S. Thompson, Virginia Woolf, Vincent van Gogh.
Mackoniai
Mackoniai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Vadaktų.
Juozas Greifenbergeris
Juozas Greifenbergeris (1898 m. balandžio 6 d. Kalvarijoje – 1926 m. gruodžio 27 d. Kaune) – LKP veikėjas, žurnalistas.
Biografija
Mokėsi gimnazijoje Smolenske. 1918 m. Nevelio apskrities laikraščio „Molot“ redaktorius. 1918 m. Rusijos Komunistinės jaunimo sąjungos Vakarų srities komiteto narys. 1919–1920 m. dirbo komjaunimo organizacijose, buvo žurnalo „Fakel kommunizma“ redakcinės kolegijos narys. Tuo pat metu buvo Lietuvos ir Baltarusijos Komunistinės jaunimo sąjungos CK sekretorius. 1919 m. Lybknechto karinio būrio kovotojas. Nuo 1920 m. Komunistinio jaunimo internacionalo vykdomojo komiteto narys. 1920 m. pasiųstas nelegaliam darbui į Lietuvą. 1920–1922 m. LKJS sekretorius, laikraščio „Jaunasis komunistas“ redaktorius. 1921–1922 m. dirbo Maskvoje LKP atstovybėje prie Komunistų Internacionalo Vykdomojo komiteto. 1926 m. suimtas Juozo Štremerio pavarde, bet vėliau paleistas. Bedradarbiavo LKP ir LKJS spaudoje, laikraštyje „Echo des Osten“, žurnale „Vilnis“. Po 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo suimtas ir nuteistas mirties bausme. Jo vardu sovietmečiu buvo pavadinta Greifenbergerio santechnikos dirbinių gamykla.
Nuo 1921 m. LKP CK narys, o nuo 1923 m. – CK Organizacinio biuro narys. 1926 m. LKP CK Politbiuro narys.
Plodovojė (Šarkus-Tovelė)
Plodovojė (,, nuo 1938 m. liepos 16 d. Iwenheide, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 28 km į šiaurės vakarus nuo Slavsko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Jasnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės asmenvardis. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities kaimas. 1947–2008 m. Zapovednojės apylinkės kaimas.
Kaboriškių kalnas
Kaboriškių kalnas – moreninė kalva rytų Lietuvoje, Aukštaičių aukštumoje, Utenos rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Tauragnų. Aukštis – 235 m. Sudarytas iš priemolio, apaugęs mišku. Kalva susidarė paskutiniojo ledynmečio metu.
Greta Kaboriškių kalvos įsikūrę Kaboriškių, Balčių, Vilkiškių kaimai.
Paeua
Paeua – gyvenvietė Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne, Manihi atolo pietvakariniame gale. Manihi komunos administracinis centras. Paeua gyvenvietė yra tokio pat pavadinimo salelėje, prie vienintelio Tairapos sąsiaurio, jungiančio vandenyną su lagūna. Yra prieplauka. Į šiaurės vakarus nuo gyvenvietės yra aerodromas. Kopros, perlų išvežimas. Svarbus turistinis centras.
Kazuki Nakajima
Kazukis Nakadžima (g. 1985 m. sausio 11 d. Okazaki mieste, Japonijoje) – buvęs Formulės 1 lenktynininkas, 2007–2009 m. atstovavęs Williams F1 ekipai.
Jis yra vienas iš buvusio Formulės 1 piloto Satoru Nakajima sūnų.
Prieš Formulę 1
Nakajima pradėjo savo lenktynių karjerą 1996 m. dalyvaudamas kartingų lenktynėse. Po trejų metų jis tapo Suzuka Formula ICA kartingų čempionu. Po kelių sėkmingų lenktynių jis tapo Toyota jaunų lenktynininkų programos nariu.
2002 m. jis debiutavo Formula Toyota čempionate, kurį laimėjo metų. 2004 m. jis dalyvavo Japonijos Formula 3 čempionate, kurį baigė 5 vietoje pelnęs 2 pergales. Dar metams jis liko šiame čempionate ir finišavo antras. 2007 m. jis startavo Formula Three Euroseries čempionate, kuriame sugebėjo pelnyti 36 taškus ir finišuoti antras.
Formulė 1
Kazuki Formulėje 1 debiutavo 2007 m. sezone, penkiuose etapuose būdamas Williams komandos pilotu bandytoju. Sezono pabaigoje Nakajima debiutavo Formulės 1 lenktynėse Brazilijoje kaip pagrindinės sudėties pilotas, pakeisdamas karjerą baigusį Alexanderį Wurzą. Lenktynėse japonas finišavo 10 vietoje.
Lapkričio mėnesį buvo paskelbta, jog Nakajima taps Niko Rosbergo komandos draugu Williams ekipoje 2008 m. sezone. Japonas sėkmingai startavo pelnydamas pirmuosius taškus jau pirmame čempionato etape Australijoje. Taškuose jis finišavo dar keliose lenktynėse – Ispanijos GP (7 vieta), Monako GP (7 vieta) ir 8 vieta Didžiojoje Britanijoje. Vėliau sezone japonui sekėsi sunkiai – jis sugebėjo vos vieną kartą finišuoti aštuntoje vietoje ir baigė sezoną 15 vietoje su 9 taškais.
2009-aisiais Nakajima ir toliau lenktyniavo Williams ekipoje kartu su Rosbergu. Po pirmų keturių „užjūrio“ etapų prieš Formulei 1 grįžtant į Europą, Kazuki buvo vienas iš šešių pilotų, neiškovojusių nei taško. Finišą Nakajima pasiekė vos kartą, baigęs Malaizijos lenktynes dvyliktoje vietoje. Po šio sezono jis pasitraukė iš Formulės 1.
Formulės 1 rezultatai
* Sezonas vyksta.
Komorų karinės pajėgos
thumbKomorų karinės pajėgos (Armée nationale de développement) susideda iš nedidelės nuolatinės kariuomenės, 500 policininkų ir 500 žmonių gynybos pajėgų. Gynybos sutartis su Prancūzija užtikrina teritorinių vandenų apsaugą, Komorų karinio personalo apmokymą ir oro erdvės stebėjimą.
Komorų vyriausyės prašymu Prancūzija laiko šioje šalyje nedideles karines pajėgas, taip pat turi nedidelę karinę Svetimšalių Legiono (DLEM) jūrų bazę Majotės uoste.
Komorų karinės pajėgos turi tik keturis orlaivius:
Policijos pajėgos naudoja dar šešis orlaivius:
Aleksandro sarkofagas
miniatiūra|250px|right|Sarkofagas muziejuje Aleksandro sarkofagas – vėlyvojo IV a. pr m. e. helenizmo epochos marmurinis sarkofagas, papuoštas Aleksandro Didžiojo bareljefais. Įvertintas senovės meistrų darbas puikiai išsilaikęs, yra vienas iš vertingiausių eksponatų Stambulo archeologijos muziejuje Turkijoje.
Sarkofagas buvo rastas 1887 m. nekropolyje Sidone (dab. Libane). Mokslininkų manymu, jis buvo skirtas Aleksandrui Makedoniečiui. Tačiau vėliau išsiaiškinta, kad tai buvo Sidonijos karaliui skirtas sarkofagas. Vienoje jo pusėje pavaizduota Isos mūšio scena, kitoje – medžioklės vaizdai, galimai dalyvaujant Aleksandrui ir Sidonijos karaliui.
Laiteliai (Anykščiai)
Laiteliai – kaimas šiaurinėje Anykščių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietus nuo Viešintų. Yra Laitelių kaimo senosios kapinės.
Monomiestas
Istorija
Tarybų Sąjungoje miestai neretai buvo kuriami apie pramonės įmones, kurios buvo statomos specialiai pagal ekonominius, politinius, karinius ir pan. kriterijus parinktose vietovėse. Tai vedė prie regionų specializacijos. Tokiuose miestuose miestus formuojančios įmonės ne tik suteikdavo darbo vietas gyventojams, bet ir užtikrino socialines paslaugas – aprūpindavo butais, vaikų darželiais, mokyklomis ir pan.
Suirus TSRS daug monomiestus formavusių įmonių buvo privatizuotos, dalis jų subankrutavo dėl blogos vadybos ar nekonkurencingumo. Tokiais atvejais Rusijos valdžia bandė atsakomybę už socialines paslaugas perkelti vietinei savivaldai, bet šiai trūko lėšų socialinei sistemai pertvarkyti.
Monomiestai dabar
Pagal 1999–2000 m. Rusijos valdžios atliktą tyrimą Rusijoje tada buvo 467 stambūs ir 332 maži miestai, kurie buvo monomiestai. Juose gyveno apie 25 milijonus gyventojų (šeštadalis Rusijos gyventojų). 900 monomiestų įmonių (daugelis jų yra sunkiosios pramonės įmonės – kuro, metalurgijos, mašinų gamybos ir pan.) gamino daugiau kaip 30% pramonės produkcijos.
Problemos
Dėl monomiestų prigimties daugelio jų ekonomika yra siaurai specializuota ir nelanksti, o darbo jėga – nemobili. Daugelis šių įmonių yra nekonkurencingos, gamina ne tą produkciją, dažnai ne tose vietose. Monomiestų gyventojai nenori kraustytis gyventi ir dirbti kitur, nes taip prarastų monomieste turimas socialines garantijas. Monomiestai labai nukentėjo nuo 2008–2009 m. pasaulio ekonominės krizės, tuo metu juose labai išaugo nedarbas.
Pvz., 2009 m. apie 300 Pikaliovo miesto (Leningrado sritis, Rusija) gyventojų blokavo magistralę protestuodami prieš finansinius sunkumus dėl nemokamų atlyginimų. Premjeras Vladimiras Putinas atvyko į miestą ir įsakė vienos iš pagrindinių miesto kompanijų BasEl Cement Pikalyovo savininkui Olegui Deripaskai sumokėti darbuotojams daugiau kaip 41 milijoną rublių sulaikytų algų. Suma buvo sumokėta, ir situacija mieste normalizavosi. Tačiau miesto pramonės gyvybingumo klausimas išliko.
Pavyzdžiai
Dalnegorskas (Primorės kraštas, Rusijos Tolimieji Rytai) yra monomiestas, turintis 40 tūkst. gyventojų. Miesto ekonomikos pagrindas yra dvi kalnakasybos ir metalurgijos kompanijos – kalnakasybos chemijos kompanija „Bor“ ir kompanija „Dalpolimetal“. Abi šios kompanijos gamina cinko ir švino koncentratus, boro rūgštį ir kitus boro junginius.
Der Todesking
Der Todesking (angl. The Death King) yra 1989 metais Vokietijoje režisieriaus Jörg Buttgereit sukurtas siaubo filmas, kuris susideda iš septynių epizodų. Visų jų tema – savižudybė. Kiekviena istorija yra skirtinga ir įprasminta kaip atskira savaitės diena. Tarp epizodų rodomas po truputį yrantis žmogaus kūnas.
Scenarijus
Pirmadienis Vidutinio amžiaus vyras grįžta namo, paskambina savo darbdaviui ir pasiprašo atleidžiamas iš darbo, parašo paslaptingą laišką, susitvarko savo kambarį. Vėliau vonioje išgeria saują pražūtingų tablečių. Vyro mirtis sutampa su jo akvariumo žuvelės mirtimi.
Antradienis Vyras išsinuomoja filmą, kuriame nacių kareiviai kankina belaisvį koncentracijos stovykloje. Namo grįžta vyro draugė ir rėkia ant jo. Vyras nužudo draugę šūviu iš pistoleto ir pasikaria. Trečiadienis Lyjant smarkiam lietuj, parke ant suoliuko sėdi vyriškis. Prie jo prisėda moteris. Vyras pradeda pasakoti apie nevykusį seksualinį gyvenimą su savo žmona, kurią jis nužudė. Moteris išsitraukia pistoletą ir nutaiko į vyrą, tačiau pastarasis paima ginklą ir nusižudo pats.
Ketvirtadienis Greitkelio tiltas kažkur Vokietijoje pažymėtas vardais žmonių, kurie nusižudė šokdami nuo jo.
Penktadienis Vieniša moteris per savo kambario langą pastebi laimingai atrodančią porelę kaimynystėje. Iš smalsumo moteriškė nueina net prie jaunuolių durų. Grįžtant, prie savųjų durų, randa tos pačios porelės atsisveikinimo laišką, kuriame raginama nusižudyti ir jai. Moteris ignoruoja laišką, suvalgo šokolado ir užminga, o kaimynai jaunuoliai nusižudo.
Šeštadienis Jauna moteris žudo žmones roko koncerte ir filmuoja tol, kol ją nušauna.
Sekmadienis Vienišas vyras daužo galvą į sieną, kol miršta.
Karbonatinės uolienos
Karbonatinės uolienos – nuosėdinės uolienos, kurių sudėtyje yra daugiau kaip pusę sudaro karbonatiniai mineralai. Šios uolienos plačiai paplitusios Žemėje. Apie 21-22 % visų nuosėdinės kilmės uolienų yra karbonatai.
Karbonatinėms uolienoms būdinga balta ar šviesiai pilka spalva, bet dėl įvairių priemaišų spalva gali kisti. Pasitaiko tamsiai pilkos, rusvos, raudonos, rausvos ir juodos spalvų karbonatinės uolienos.
Karbonatinės uolienos klasifikuojamas atsižvelgiant į jų mineralinę sudėtį, struktūrą ir tekstūrą. Pagrindinė karbonatų klasifikacija remiasi jų mineraline sudėtimi pagal vyraujantį mineralą ar mineralų santykį. Labiausiai paplitę karbonatinių uolienų mineralai yra:
Labiausiai paplitusios karbonatinės uolienos yra klintis ir dolomitas. Kitos – mažiau paplitusios ir dauguma jų vadinamos pagal vyraujančio mineralo pavadinimą.
Pagal struktūrinius požymius karbonatinės uolienos gali būti skirstomos į:
Karbonatų susidarymas
Karbonatų kilmė buvo aiškinama įvairiai. Dar XVIII a. buvo manoma, kad karbonatai susidaro iš organizmų skeletų ir jų liekanų. Vėliau ši koncepcija buvo užmiršta ir didesnio pripažinimo sulaukė chemogeninė koncepcija. Tačiau dabar pripažįstama, kad abi šios koncepcijos yra teisingos ir karbonatai gali susidaryti tiek biogeniniu tek chemogeniniu būdu.
Karbonatinė sedimentacija prasidėjo proterozojuje, kai Žemės atmosferoje atsirado daug anglies dvideginio. Pradėjo vyrauti cheminis karbonatų nusėdimas. Fanerozojuje pradėjo vyrauti biogeninė karbonatų sedimentacija. Kaip tik fanerozojuje biota išmoko užsiauginti mineralinį skeletą. Nors ir biogeninė sedimentacija padidėjo, bet cheminis karbonatinių nuosėdų susidarymas nesustojo.
Daugiausia karbonatų susidaro jūrose, tačiau karbonatai gali kauptis ir ežeruose.
Negoju
Negoju  – antras pagal aukštį kalnas Rumunijoje, po Moldovianu kalno (2544 m). Kalnas išsidėstęs Fegerašo kalnyne, Ardžešo apskrityje, vidurio Rumunijoje. Aukštis – 2535 m.
Negoju kalnas kaip ir visos Rumunijos viršukalnės nėra sunkiai pasiekiamas. Priklausomai nuo alpinisto patirties, į Negoju galima kopti ištisus metus. Dažniausiai žygis į kalno viršūne pradedamas nuo netoliese esančio ledyninės kilmės ežero Bilios, kuris tyvuliuoja 2034 m aukštyje. Kalno apylinkėse gausu ledyninės kilmės ežerų, yra nedidelių krioklių.
Maltos futbolo varžybos 1935–1936 m.
Maltos futbolo varžybos 1935–1936 m.
Famagustos apygarda
Famagustos apygarda  – viena iš šešių Kipro apygardų, esanti rytinėje salos dalyje. Šiaurėje, rytuose ir pietuose ribojasi su Viduržemio jūra, vakaruose su Kirenijos, Nikosijos ir Limasolio apygardomis. Taip pat dalį apygardos pietvakarinėje jos dalyje ir išilgai „Žaliosios linijos“ užima britų Dekelijos karinės bazės. Formaliai apygardos administracinis centras yra Famagusta.
Nuo 1974 m. didžiąją apygardos dalį, įskaitant ir Famagustą, kontroliuoja nepripažinta Turkų Kipro respublika, kurioje Karpazo pusiasalis priklauso Iskelės apygardai su sostine, o kita dalis Magusos apygardai. Turkijos Famagustos apygardoje gyvena 64 269 žmonės (2006 m.), o išskirtoje Iskelės apygardoje − 21 978 žmonės (iš viso 86 247 gyventojai – daugiausiai turkai).
Pietinėje, graikiškojoje apygardos dalyje, įskaitant Agia Napą, gyvena 37 738 žmonės (2001 m.). Jos administracinis centras laikinai įsikūręs Paralimnyje.
Apygarda suskirstyta į šešias bendruomenes.
1975 m. pasaulio šachmatų čempionatas
'''1975 m. pasaulio šachmatų čempionatas''' – tai pasaulio šachmatų čempionato trimečio ciklo (1972–1975) varžybos. Jų paskutiniame etape turėjo būti žaidžiamas 24 partijų mačas dėl pasaulio čempiono vardo tarp Roberto Fišerio ir A. Karpovo. Jis turėjo prasidėti 1975 m. birželio 1 d., bet jis neprasidėjo. Vyko didelis ginčas dėl mačo sąlygų. R. Fišeris siūlė, kad mačas būtų žaidžiamas iki 10-ies laimėtų partijų (lygiosios neskaičiuojamos), partijų skaičius neribojamas, o esant mačo santykiui 9: 9, mačas skelbiamas pasibaigęs lygiosiomis ir čempionas išlaiko titulą. Su tuo nesutiko Sovietų pusė. Ginčas du kartus buvo nagrinėjamas 1974 ir 1975 m. FIDE. 1975 m. FIDE patyrė didelį sovietų spaudimą ir FIDE Kongresas atmetė reikalavimą, kad mačui pasiekus pagal laimėtas pergales 9:9 ribą, būtų skelbiamos lygiosios ir čempionas išlaikytų titulą. Mačo iš vis nebuvo. FIDE nustatė datą, kad iki 1975 m. balandžio 1-os mačo dalyviai turi pranešti apie sutikimą dalyvauti mače. A. Karpovas atsiuntė laiku sutikimo telegramą, o R. Fišeris ne. M. Euvė terminą pratęsė dviem dienom, bet sutikimo iš čempiono negavo. Po to FIDE prezidentas Maksas Euvė 1975 m. balandžio 3 d. paskelbė A. Karpovą pasaulio šachmatų istorijoje dvyliktuoju čempionu.
Pretendento atranka
Tai devintas pasaulio šachmatų čempionatas, kai pretendentas buvo atrenkamas pagal FIDE nustatytą tvarką.
Zoniniai turnyrai
Pravedus 1972- 1975 m. zoninius turnyrus į 1973 m. tarpzoninius turnyrus pateko geriausiai pasirodę dalyviai:
iš 1-os zonos (Vakarų Europa) – 2 v.: (L. Ljubojevičius, B. Ivkovas);
iš 2-os (Centrinė Europa) 2 v.: 🇧🇬 I. Radulovas, 🇷🇴 F. Georgiu
iš 3-ios (Rytų Europa) 2 v.: J. Rukavina, 🇨🇿 J. Smeikalas;
iš 4-os (SSRS) 4 v.: (M. Talis, V. Tukmakovas, V. Savonas G. Kuzminas;
iš – 7-os – (Centrinė Amerika) – 2 v.: 🇨🇴 M. Kuėlaras, 🇨🇺 G. Estevezas;
iš – 8-os – (Pietų Amerika) 3 v.: 🇧🇷 H. Mekingas, 🇦🇷 (O. Pano ir M. Kinterosas);
iš – 9-os – (Vakarų Azija) 1 v. – 🇮🇱 Š. Kaganas;
iš – 10-os – (Pietryčių Azija) ir Okeanija 2 v. – E. Torė ir Tan Lian Anas;
Tarpzoniniai turnyrai
Vyko du tarpzoniniai turnyrai – Leningrade ir Petropolyje.
Leningradas
Penki žaidėjai iš 1971 m. Kandidatų mačų: V. Korčnojus, V. Ulmanas, R. Hiubneris, B. Larsenas, M. Taimanovas.
Už aukštus sportinius pasiekimus pakviesti: S. Gligoričius, M. Talis ir 1969 m. pasaulio jaunimo čempionas – A. Karpovas.
Dešimt geriausiai pasirodžiusių šachmatininkų iš dešimties FIDE zoninių turnyrų: 🇺🇸 Robertas Birnas, 🇨🇿 Janas Smejkalas, Genadijus Kuzminas, 🇦🇷Migelis Kinterosas, 🇧🇬 Ivanas Radulovas, Eugenijus Torė,  Josipas Rukavina, Vladimiras Tukmakovas, 🇨🇺 Guilermo Estévezas, 🇨🇴 Migelis Kuélaras.
1-2 vietomis pasidalijo V. Korčnojus ir  A. Karpovas – po 13½ taško. 3-ią vietą užėmė rezultatyviai (3½ taško 4-ių paskutinių partijų) finišavęs 🇺🇸 R. Birnas – 12½ taško. Jie pateko į 1974 m. Kandidatų mačus.
Petropolis
Iš 1971 m. Kandidatų mačų – J. Geleris.
Mirus L. Šteinui, vietoj jo žaidė D. Bronšteinas (pagal atsarginių sąrašą).
Dešimt geriausiai pasirodžiusių šachmatininkų iš dešimties FIDE zoninių turnyrų: 🇧🇷 Henrikė Mekingas, Vladimiras Savonas,  Borislavas Ivkovas,  Ljubomiras Ljubojevičius, 🇺🇸 Samuelis Reševskis, 🇦🇷 Oskaras Pano, 🇷🇴 Florinas Georgiu, 🇨🇦 Peteris Biyiasas,  Tan Lian Anas, 🇮🇱 Šimonas Kaganas.
Nugalėjo H. Mekingas – 12 taškų: jis iš karto pateko į 1974 m. kandidatų mačus. 2-4 vietas dalijosi J. Geleris, L. Polugajevskis ir L. Portišas – po 11½ taškų. Po papildomo mačo-turnyro Portorože į mačus dar pateko L. Portišas ir L. Polugajevskis.
Turosnė
Turosnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 13 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
1975 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Kandidatų mačai
1974 m. Kandidatų mačuose dalyvavo 8 žaidėjai: Borisas Spaskis (1972 m. pasaulio čempionato mačą pralaimėjęs dalyvis) ir Tigranas Petrosianas (1971 m. kandidatų mačų finalininkas).
Turosnė
Istorija
Apie 1515 m. įkurta Turošn Košcelnos Šv. Trejybės parapija. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1782-1783 m. pastatyta Švč. Trejybės bažnyčia. XIX a. buvo kaimas ir dvaras Juchnoveco valsčiuje.
1975 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Kandidatų mačai
Taip pat, ir šeši 1973 m. 2-jų tarpzoninių turnyrų (Leningrade ir Petropolyje) prizininkai. Mačai vyko skirtingu laiku ir skirtinguose miestuose.
Kandidatų mačų nugalėtojų nustatymas vyko pagal naują tvarką: norint laimėti mačą reikėjo pirmam pasiekti nustatytą partijų skaičių, kartu buvo ribojamas mačo partijų skaičius. Jei sužaidus visas mačo partijas nebuvo pasiekta nustatyto pergalių skaičiaus, nugalėtoju tampa tas, kuris surinko daugiau taškų.
Ketvirtfinalyje:
V. Korčnojus įveikė H. Mekingą (7½ : 5½),
Medauninkas
Medauninkas (Herminium) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė labai reta Lietuvoje auganti rūšis – viengumbis medauninkas (Herminium monarchis). Tai žemas daugiametis augalas su rusvomis makštimis stiebo pamate. Augalui peržydėjus, makšties pažastyse išauga ilgos požeminės ataugos, kurių galuose susiformuoja nauji šakniagumbiai. Žiedai maži, gelsvai žalios spalvos, kvepiantys medumi. Žydi gegužės – liepos mėn. Auga sausose ir drėgnose derlingose pievose, miškų aikštelėse.
thumb|left|210px|Viengumbis medauninkas
1975 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Kandidatų mačai
T. Petrosianas – L. Portišą (7 : 6),
B. Spaskis – R. Birną (4½ : 1½),
Anatolijus Karpovas įveikė – L. Polugajevskį (5½ : 2½).
Pusfinalyje:
Anatolijus Karpovas įveikė – B. Spaskį (7 : 4).
V. Korčnojus – T. Petrosianą (3½ : 1½). Finalinis, iki 5-ių laimėtų partijų, mačas vyko Maskvoje 1974 m. rugsėjo – lapkričio mėn. Mačas buvo atkaklus: buvo sužaistos visos 24 partijos. Pirmasis pergalę antrojoje partijoje pasiekė Anatolijus Karpovas. Po trijų lygiųjų jis dar kartą laimėjo 6-ojoje partijoje. Po to sekė devynios lygiosios po kurių jis pasiekė dar vieną pergalę.
Bet nuo šio momento atsigavo ir rezultatą sušvelnino Viktoras Korčnojus, laimėjęs 19-ąją ir 21-ąją partijas. Tačiau tai buvo viskas: per likusias tris partijas iki mačo pabaigos teisėjai fiksavo tik lygiąsias. Kadangi nei vienas iš varžovų nelaimėjo penkerių partijų, nugalėtojas buvo paskelbtas pagal mačo rezultatą. Juo tapo Anatolijus Karpovas, kuris iškovojo teisę žaisti pasaulio čempionato mačą su Robertu Fišeriu.
Neįvykęs mačas
Pasaulio čempionato mačas, kuris turėjo prasidėti 1975 m. birželio 1 d. neįvyko, nes abiem pusėms nepavyko susitarti dėl mačo sąlygų.
1974 m. FIDE Generalinė asamblėja
Jurijus Averbachas rašė:
R. Fišeris rėmėsi istoriniu precendentu: 1927 m. pasaulio čempionato mače Kapablanka_Aliochinas, kuris buvo žaidžiamas iki 6-ių laimėtų partijų, esant rezultatui pagal laimėtas partijas 5:5 R. Kapablanka išlaiko titulą, o pretendentui reikia pasiekti 6-ias pergales.
Vėl J. Averbachas: „Šio pasiūlymo išnagrinėjimui buvo sudaryta komisija į kurią nuo SSRS įėjo V. Baturinskis, komisijos pirmininku tapo pats prezidentas Maksas Euvė. 1974 m. pradžioje komisija dauguma balsų atmetė Fišerio pasiūlymą ir pasisakė už žaidimą iki 6-ių pergalių….
O R. Fišeriui pasiuntė telegramą: „Jūsų profesionalumas, sportinė dvasia ir didžiulis menas stebino visus tais metais, kai jūs kovojote dėl pasaulio čempiono vardo. FIDE Generalinė Asamblėja prašo jus dar kartą apsvarstyti galimybę ginti titulą pagal čia priimtas sąlygas. Tik tokiu būdu jūs galėsite parodyti pasauliui savo didžiulius gabumus“.
Apsigalvojimui Fišeris gavo tris mėnesius. Tačiau atsakymas nebuvo gautas nei po trijų mėnesių, nei vėliau.
SSRS Sporto komitetas
Šis FIDE sprendimas tenkino SSRS sporto funkcionierius. Antai 1975 m sausio 15 d. SSRS Sporto Komiteto pirmininkas S. Pavlovas, slaptame laiške Nr. 194, rašo CK TSKP:
„Pagal tarptautinės šachmatų federacijos nutarimą 1975 m. birželio 1 d. turi prasidėti mačas dėl pasaulio čempiono vardo tarp tarybinio didmeistrio A. Karpovo ir amerikiečių šachmatininko R. Fišerio, kuris nuo 1972 m. yra pasaulio čempionas. Fizinės kultūros ir sporto komitetas prie SSRS Ministrų Tarybos paruošė ir dabartiniu metu įgyvendina plačią teorinės, praktinės, fizinės ir psichologinės pagalbos programą…
FIDE prezidentui M. Euvei pasiųstas konfidencialus laiškas, kuriame atkreipiamas jo dėmesys į nenuoseklią poziciją sprendžiant mačo klausimus ir perspėjama apie rimtas pasekmes Pasaulio šachmatų federacijai, jei ji bandytų, pagal Fišerio pageidavimus, keisti mačo reglamentą.
Tolimesnės priemonės bus parengtos priklausomai nuo įvykių eigos.“
Kokios tai priemonės paaiškėjo vėliau. Tuo metu buvo daromi žygiai, kad mačas vis tik įvyktų: Filipinai pasiūlė, kad jei pasaulio čempionato mačas įvyktų – penkių milijonų dolerių prizinį fondą. 1975 m. pradžioje įvyko ypatingasis FIDE kongreso suvažiavimas.
1975 m. ypatingasis FIDE Kongresas
Apie jį J. Averbachas vėliau rašė:
„1975 m. pradžioje, užsitikrinus 30 % delegatų paramą, amerikiečiams pavyko sušaukti ypatingąjį FIDE Kongresą… Jis vyko Olandijos miestelyje Osterbeke. Jame buvo svarstomas vienintelis klausimas: pasaulio čempionato mačo reglamentas.
Mūsų delegacija, neskaitant vertėjo iš Sporto Komiteto, susidėjo iš Rodionovo, Petrosiano ir manęs. Sovietų delegacijos pozicija buvo pilnai aiški: kadangi žinoma, kad derybų procese Fišeris siekia gauti naudos, jam jokiu būdu negalima nusileisti….
Bet esmė buvo tame, kad pirmasis A. Karpovo mačas su V. Korčnojumi (Maskva, 1974 m.) parodė, kad Anatolijus, toli gražu, ne ilgų nuotolių bėgikas, ir kad po 18-20 partijų jis pastebimai pavargsta, tad žaidžiant iki 10 pergalių iš vis gali būti pavojaus jo sveikatai.
Todėl akivaizdu, kad mes griebėmės paskutinio šanso: punkto, kur esant rezultatui 9 : 9 čempionas išlaiko savo titulą.
Tolimesnės priemonės
Štai kodėl prieš Kongreso pačią pradžią prasideda „Sovetskij sport“ laikraščio organizuota masinė ataka prieš FIDE vadovybę. Prasidėjo nuo skaitytojų laiškų „dėl netinkamos FIDE prezidento pozicijos ir absurdiškų Fišerio reikalavimų“. Po to įsijungė „sunkioji artilerija“: laikraštis patalpino geriausių sovietinių didmeistrių pasirašytą „Atvirą laišką FIDE“:
SSRS čempionas A. Beliavskis, didmeistriai: J. Geleris, V. Korčnojus, G. Kuzminas, T. Petrosianas, L. Polugajevskis, M. Talis“.
Kitą dieną spaudimas dar buvo padidintas. „Sovetskij sport“ pasirodė atskiras „Atviras laiškas FIDE prezidentui M. Euvei“, pasirašytas M. Botviniko. Jame eksčempionas atvirai kaltino savo kolegą tuo, kad „FIDE prezidentas daro tai, ką jam nurodo Edmondsonas“, tačiau išreiškė viltį, kad Euvė vis tik „ras ėjimą, kuriam pritars šachmatų pasaulis ir grąžins sau jo simpatijas ir pasitikėjimą“…
FIDE kongreso sprendimas
Mačo likimas priklausė nuo Kongreso delegatų… Iš esmės Kongrese kalba ėjo visai ne apie mačo gelbėjimą. Statoma suma buvo kur kas aukštesnė: savo sprendimu delegatai faktiškai turėjo spręsti, kam būti pasaulio čempionu – Fišeriui, ar Karpovui. Tai nebuvo paslaptis nei sovietų, nei amerikiečių pusei… Po karštų debatų Fišerio šalininkai sugebėjo pasiekti vieną nuolaidą – atšaukti partijų skaičiaus ribojimą. Tačiau reikalavimas, kad esant santykiui 9 : 9 čempionas išlaikytų savo titulą, vis tik nepraėjo (32 balsai buvo už, 35 – prieš). M. Euvė Kongrese elgėsi ypač principingai, griežtai laikydamasis neutraliteto….
FIDE skelbia A. Karpovą čempionu
Mačo dalyviai iki balandžio 1-osios turėjo patvirtinti sutikimą dalyvauti mače. Karpovas atsiuntė laiku telegramą, o iš Fišerio nebuvo jokių žinių. Euvė nusprendė palaukti dar dvi dienas, bet amerikietis, kaip ir anksčiau tylėjo ir balandžio 3-ią FIDE prezidentas paskelbė Karpovą naujuoju pasaulio čempionu. Tikslas, kurį buvo iškėlęs Sporto Komitetas, buvo pasiektas: aukščiausias šachmatų titulas grįžo į SSRS“.
Atgarsiai
Be abejo visa tai įvyko, kaip sako J. Averbachas dėka „ypač principingos“ pozicijos, kokią užėmė FIDE prezidentas. Prabėgus metams, prisimindamas 1975 m. įvykius B. Spaskis sakė:
„Euvė buvo linkęs į kompromisus, ypač, kai sovietai stodavo piestu, kas neretai atsitikdavo. Derybų dėl Fišerio – Karpovo mačo metu jis nusileido. Vargu ar jis privalėjo diskvalifikuoti Fišerį – su sovietais jam derėjo būti tvirtesniam.
Į klausimą, kodėl derybų punktas „esant rezultatui „9 : 9 čempionas išlaiko titulą“ sužlugdė mačą, JAV šachmatų federacijos vykdantysis direktorius E. Edmondsonas atsakė:
„Aš ne kartą sakiau, kad šis punktas jokios rolės nevaidina, todėl, kad praktiškai yra mažai tikėtina, kad toks santykis įvyktų. Šansų, kad toks santykis būtų mače Fišeris-Karpovas – lygus vienam iš milijono… Aš nesuprantu, kodėl abi pusės nenorėjo šiame punkte nusileisti… Kodėl punktas, kad čempionas neturi turėti persvaros lygiųjų atveju pirmą kartą iškilo būtent tada, kai čempionu tapo amerikietis… man neatrodo, kad Fišeris reikalavo daugiau nei turėjo jo pirmtakai. Lygiųjų atveju čempionas visada išlaikydavo vardą. Kyla vienintelis klausimas: ar šis pasiūlytas būdas geresnis ar blogesnis už ankstesniuosius? Matematiškai buvo įrodyta ir parodyta FIDE delegatams, kad šis pasiūlymas pretendentui palankesnis už ankstesniuosius. Ir tai nebuvo paneigta“.
Tai kodėl gi Fišeris nenusileido, gal jis nenorėjo žaisti? E. Edmonsonas: „…Jei jūs pažįstate Fišerį, tai ne. Fišeris liguistai garbingas, kai jis mano, kad principas pažeistas. Jam pinigai nevaidina jokios reikšmės. Kaip ir kitų nuomonės. Jis paprasčiausiai daro tai, ką mano esant teisinga. …Taip ir gavosi.“
V. Korčnojus: „Genialiajam Fišeriui nedavė galimybės ginti savo vardo, atsisakydami suteikti jam dviejų taškų persvarą. O po to, sovietai priėmė Fišerio idėją vietoj 24 partijų mačo žaisti neribotą (pagal partijas – Aut.) mačą, bet vietoj dviejų taškų foros, jie gynė Karpovą kur kas patikimesniu, kur kas negailestingesniu dėl pretendento būdu – maču revanšu!”.
1975 m. čempionatas buvo ir yra diskutuojamas daugelį metų.
Kalio salietra
Kalio salietra (KNO3), dar vadinama Čilės salietra, – kompleksinė trąša, turinti 14 % azoto ir 46 % kalio oksido (K2O).
Kalio salietra yra naudojama trąšose, raketų kure ir fejerverkuose. Tai viena iš sudedamųjų parako dalių ir buvo naudojama viduramžiuose kaip konservantas.
Kalio salietra nėra nuodinga medžiaga. Degdama išskiria daug dūmų, kurie nėra nuodingi.
Savybės
thumb|200px|left|Kristalinė KNO3 struktūra
Kalio salietra turi ortorombinę kristalinę struktūrą kambario temperatūroje, kuri pasikeičia į trigonalinę sistemą esant 129 °C.
Kalio salietra yra vidutiniškai tirpi vandenyje, bet jos tirpumas didėja kylant temperatūrai. Vandeninis tirpalas yra beveik neutralus, jo pH yra 6,2, 14 °C 10 % komercinių miltelių tirpale. Tai nėra labai hidroskopinė medžiaga, ji sugeria apie 0,03 % vandens esant 80 % santykiniui drėgnumui. Kalio salietra netirpsta alkoholyje ir nenuodinga.
Trąšos
Kalio salietra naudojama trąšose, kaip kalio ir azoto šaltinis. Ji ypač tinka naudoti vaisiaus ar šaknies augimo metu, kai augalas pasisavina daug kalio.
Mackonys (Elektrėnai)
Mackonys – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 8 km nuo Laičių.
Surto savivaldybė
Surto savivaldybė – Libijos savivaldybė šalies šiaurėje, prie Viduržemio jūros Sirto įlankos. Sostinė – Surtas.
Somapura Mahavihara
Somapura Mahavihara – šventyklos griuvėsiai Paharpure, Bangladeše. Tai viena iš labiausiai žinomų Pietų Azijos budistų vihara. Nuo 1985 m. griuvėsiai įrašyti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Šventykla išorėje sudaryta iš 177 kolonų ir su budistiška stūpa viduryje. Patalpose gyveno ir meditavo vienuoliai.
Dumblialaiškiažiedžiai
Dublialaiškiažiedžiai (Alismatidae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus lelijainių (Liliopsida) klasės augalų poklasis.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje auga nemažai dublialaiškiažiedžių šeimos augalų. 10 rūšių yra įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Alicija Zimnickaitė
Alicja Zimnickas (, ; g. 1975 m. liepos 5 dieną Punske, Lenkija) – Lietuvos, Lenkijos ir Didžiosios Britanijos tapytoja ir interjero dizainerė.
Biografija
Gimė tarnautojų šeimoje, mokėsi lietuviškoje mokykloje Punske, 1990–1994 m. – Kauno aukštesniojoje meno mokykloje (dabar Kauno kolegijos J. Vienožinskio menų fakultetas). 1994–1999 m. studijavo dizainą Varšuvos dailės akademijoje. 1997 m. gavo Lenkijos Kultūros ir švietimo ministerijos stipendiją. Nuo 2007 m. vasario 21 d. priklausė Lietuvos Dailininkų Kompanijai (sutrumpintai LDK) Lenkijoje. Apipavidalina Lenkijoje leidžiamas lietuvių autorių knygas. 1994–2011 gyveno Varšuvoje, nuo 2011 m. gyvena Kembridže.
Vyras Graham Cockcroft, sūnus Matas ir duktė Nina.
Kūryba pasižymi paprastumu, aiškumu. Spalvos džiaugsmingos, kompozicija lengva.
Esvatinis
Esvatinio Karalystė, Esvatinis, anksčiau Svazilandas, Svazilendas (svazių k. Umbuso weSwatini, ) – valstybė Pietų Afrikoje. Ribojasi su Pietų Afrikos respublika vakaruose ir Mozambiku rytuose. Esvatinis yra viena mažiausių šalių Afrikoje: iš šiaurės į pietus ji driekiasi ne daugiau kaip 200 km, o iš rytų į vakarus – apie 130 km. Bet šalies geografija ir klimatas labai įvairūs: nuo vėsaus kalnynuose iki karšto lygumose. Dauguma gyventojų yra svaziai, kalbantys svazių kalba. Savo valstybę jie įkūrė valdant karaliui Ngwane III XVIII a. viduryje, o dabartinės valstybės ribos buvo nustatytos 1881 m. Esvatinio ir jo gyventojų – svazių – pavadinimas kilo iš karaliaus Msvačio II, XIX a. šalį suvienijusio ir teritoriją išplėtusio valdovo vardo. Po anglų-būrų karo 1903–1967 m. buvo Didžiosios Britanijos protektoratas; nepriklausomybę paskelbė 1968 m. rugsėjo 3 d.
Šalyje yra monarchija, karalius kartu yra ir valstybės vadovas, skiriantis ministrą pirmininką ir dalį atstovų ir iš aukštutinių, ir iš žemutinių parlamento rūmų. Rinkimai vyksta kas penkerius metus. Dabartinė konstitucija priimta 2005 m.
Istorija
Kraštas gyvenamas nuo anksčiausių paleolito laikų. Yra išlikusi uolų tapyba iš 25 000 m. pr. m. e. Čia ilgą laiką gyveno medžiotojai ir rankiotojai koisanai, kuriuos palaipsniui išstūmė bantai. Nuo IV a. randama žemdirbystės ir geležies naudojimo požymių. Nuo XI a. atsikėlė sotų ir ngunių kalbomis kalbančios tautos. XVIII a., valdant karaliui Ngvanei III, svazių tauta dabartinio Svazilando vietoje įkūrė savo karalystę.
XIX a. ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje svazių vadas Msvatis sukūrė didelę valstybę, dukart didesnę už dabartinį Svazilandą. 1843 m. šalį apsupo Europos kolonijinės valstybės, kurios kėsinosi ir į Svazilandą. Labiausiai stengėsi afrikanai, pusvelčiui supirkę žemes iš vietinių vadų. 1894 m. Svazilandas tapo būrų respublikos Transvalio dalimi. 1903 m., po anglų-būrų karo Svazilendas perėjo į Jungtinės Karalystės priklausomybę. 1968 m. šalis tapo nepriklausoma. 1970 m. karalius Sobuza II atšaukė konstituciją ir perėmė visą valdžią į savo rankas. Sobuza II mirė 1982 m., jo paveldėtoju tapo Msvatis III.
2018 m. balandžio 19 d., Svazilando karalius Msvatis III pranešė, kad oficialus pavadinimas „Svazilando Karalystė“ yra pervadinamas į „Esvatinio Karalystė“, pažymint 50-as svazių valstybės nepriklausomybės metines. Naujas pavadinimas, Esvatinis (eSwatini), svazių kalboje reiškia „svazių žemę“ (t. y., į svazių kalbą išverstas ankstesnis angliškas pavadinimas).
Politinė sistema
Valstybės galva – karalius, nuo 1986 m. – Msvati III. Karaliaus rankose sutelkta įstatymų leidimo ir įstatymų vykdomoji valdžia.
Administracinis suskirstymas
thumb|220px|Šalies žemėlapis
Svazilandas suskirstytas į 4 rajonus – Hoho, Lubombo, Manzinio, Šiselvenio. Kiekviename rajone dar yra inkhundlos, smulkesni administraciniai vienetai – iš viso nacionaliniu lygmeniu 55. Kiekviena inkhundla turi valdžios instituciją – komitetą (bucopho), renkamą 5 m.
Geografija
Svazilando kraštovaizdis itin įvairus. Mozambiko pasienyje iškilę Lubombo kalnai, siekiantys 600 m aukštį ir išraižyti upių kanjonų. Centrinėje dalyje plyti lygumos (Veldas), skirstomos į žemąsias (Louveldas, ~250 m) ir vidurines (Midlevelas, ~700 m). Vakaruose yra Aukštasis Veldas, jį sudaro Drakono kalnai. Juose yra aukščiausia šalies vieta – Emlembės kalnas (1862 m aukščio).
Šalį giliais tarpekliais raižo upės. Jos priklauso Indijos vandenyno baseinui – Komatis, Mbuluzis, Usutu, Ngvavuma. Įrengta keletas tvenkinių, pietuose įsiterpia Strijdomo tvenkinio kraštas (Pongolos upė). Upėse krenta daugybė krioklių.
thumb|left|240px|Šiaurės vakarų Svazilando kraštovaizdis
Kalnuose plyti savanos, krūmynai, stepių kraštovaizdžiai, žemiau yra subtropinių miškų ir dygių krūmynų. Yra Hlanės karališkasis nacionalinis parkas.
Klimatas subtropinis, vasaros lietingos, žiemos sausos, vėsios. Žiemą temperatūra nukrenta iki 10–15 °C, kalnuose būna šalčių, vasarą temperatūra pakyla iki 20–25 °C, žemumose gali pasiekti 40 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis nuo 500–900 rytuose iki 1000–2000 vakaruose.
Ekonomika
Svazilandas turi išplėtotą žemės ūkį, yra tinkamų gyvulininkystei žemių. Cukranendrės yra šalies pirmaujantis eksporto produktas. Kiti žemės ūkio produktai: citrusiniai vaisiai, ryžiai, medvilnė, kukurūzai, sorgai, ananasai, tabakas. Ekspotuojama daug galvijų, taip pat auginamos ožkos. Svazilando gyventojai pragyvena iš žemės ūkio, kuris yra bendruomenės žemėse paskirstytose genčių vadų.
Svazilando mineralinės iškasenos yra asbestas, akmens anglis, molis, deimantai. Akmenų karjerai svarbūs šalies pramonei. Pagrindinės pramonės šakos – maisto produktų sektorius, drabužių ir nedidelio kiekio plataus vartojimo prekių gamyba. Daugelis Svazilando gyventojų dirba Pietų Afrikos kasyklose.
Gyventojai
thumb|240px|Svazių karalaitė ritualo metu
Dauguma Svazilando gyventojų gyvena Aukštajame ir Viduriniame Velduose, žemumos ir rytiniai kalnai gyvenami retai. 97 % gyventojų sudaro juodaodžiai, daugiausia svaziai, tačiau yra ir zulų, tsongų. Likusieji gyventojai – daugiausia baltieji afrikanai.
Svazių kalba yra valstybinė ir plačiausiai vartojama šalyje, tačiau kaip raštų, oficiali kalba naudojama anglų.
82,7 % šalies gyventojų išpažįsta krikščionybę. Apie 40 % Svazilando gyventojų priklauso protestantiškoms bažnyčiomis (Afrikos sionistų, anglikonų ir kt.), 20 % yra katalikai. 2012 m. liepos 18 d. šalies anglikonų kunige tapo Ellinah Wamukoya – ji tapo pirmąja moterimi kunige visoje Afrikoje. Apie 1 % tikinčiųjų sudaro musulmonai, yra bahajų, hinduistų.
Dauguma mirčių kyla dėl AIDS ir tuberkuliozės. 2004 m. 38,8 % ištirtų besilaukiančių moterų buvo užsikrėtusios AIDS. Vidutinė gyvenimo trukmė nuo 61 m. 2000 m. nukrito iki 32 2009 m. 2013 m. vidutinė gyvenimo trukmė siekė 50 m.
Kultūra
thumb|240px|Tradiciniai svazių būstai
Pagrindiniu svazių socialiniu vienetu galima laikyti sodybą. Tradiciškai gyvenama avilio formos pastate su stogu, suręstu iš sausos žolės. Poligaminiame namų ūkyje kiekviena žmona turi savo atskirą trobelę ir nendrėmis tvertą kiemą. Yra 3 tipų pastatai – miegoti, maistui gaminti ir sandėliuot. Didesnėse sodybose yra pastatų viengungiams ir svečiams apgyvendinti. Geriausiai žinomas Svazilando kultūrinis renginys – kasmet vykstantis umhlanga nendrių šokis. 8 dienas trunkančioje ceremonijoje mergaitės skabo nendres, įteikia jas karalienei motinai ir šoka.
Kitas svarbus renginys – incvala, pagrindinis ritualas.
Piktupėnų valsčius
Piktupėnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Piktupėnai.
Istorija
Apie 1900 m. iš dalies Piktupėnų valsčiaus įkurtas Dinkių valsčius. 1920 m. Piktupėnų valsčius perduotas iš Tilžės apskrities Pagėgių apskričiai. 1945 m. sausio 28 d. valsčius priskirtas Lietuvos TSR. 1947 m. prijungti Lauksargių valsčius ir Pagėgių valsčius. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Pagėgių rajonui (6 apylinkės).
Kuznicos valsčius
Kuznicos valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje. Valsčiaus centras – Kuznica. Ribojasi su Naujadvario, Sidros ir Sokulkos valsčiais bei Gudija.
thumb|left|Teritorija priskirta Lietuvai pagal [[Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartis|1920 metų liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį]]
Istorija
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį didelė dalis valsčiaus kaimų buvo priskirti Lietuvos Respublikai.
1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 133,41 km², iš kurių:
Valsčius sudaro 6,49 % Sokulkos apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. birželio 30 d. surinktus duomenis:
Pagal 2002 m. duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1253,31 zlotai.
Krūvio tankis
Ilginis, paviršinis ar erdvinis (tūrinis) krūvio tankis yra elektros krūvio kiekis linijoje, plote ar tūryje atitinkamai.
Ilginis krūvio tankis
Ilginis krūvio tankis: ; čia q yra krūvis, tolydžiai pasiskirstęs l ilgio linijos atkarpoje.
Jeigu krūvis yra pasiskirstęs netolygiai, tokiu atveju reikia imti be galo mažą linijos atkarpą dl. Jei toje atkarpoje yra krūvis dq, tai ilginis krūvio tankis:.
Žinant ilginį krūvio tankį, galima rasti sistemos krūvį:.
Paviršinis krūvio tankis
Tolygaus krūvio pasiskirstymo atveju: ; čia q yra krūvis, pasiskirstęs S ploto paviršiuje.
Žinant paviršinio krūvio tankį, galima rasti sistemos krūvį:.
Erdvinis krūvio tankis
Tolygaus krūvio pasiskirstymo atveju: ; čia q yra krūvis, pasiskirstęs V dydžio tūryje.
Netolygaus krūvio pasiskirstymo atveju: ; čia dq yra krūvis, pasiskirstęs be galo mažame dV dydžio tūryje.
Žinant tūrinio krūvio tankį, galima rasti sistemos krūvį:
Carga eléctrica
Kukurūzų aliejus
thumb|right|Kukurūzų aliejus 5 litrų butelyje thumb|right|Plastikiniai indai su kukurūzų aliejumi kartoninėse dėžėse Kukurūzų aliejus  – malonaus kvapo ir skonio aliejus, išgaunamas iš kukurūzų gemalų. Spalva nuo šviesiai geltonos iki rausvai rudos.
Panaudojimas
Taip pat naudojamas:
Gamyba
Kukurūzų aliejų gamina spaudžiant ar ekstrahuojant iš kukurūzų gemalų, kurie sudaro apie 10% kukurūzų grūdų masės. Gemale aliejai sudaro 32-37% masės, baltymai apie 18%, krakmolas apie 8%, cukrūs apie 10%. Kukurūzų gemalas turi apie 80% visų grūdo riebalų, apie 20% baltymų ir apie 74% mineralinių medžiagų.
Kukurūzų gemalai yra kukurūzų grūdų perdirbimo į kruopas, krakmolą, sirupą, koncentratus šalutinis produktas. Gaminant šiuos produktus gemalai yra nepageidautini, nes juose esantis aliejus hidrolizuojasi ir oksiduojasi, dėl ko prastėja iš kukurūzų gaminami miltai, krakmolas, sirupas, gliukozė, kukurūzų pašarai.
Pramonėje kukurūzų gemalus nuo grūdų atskiria dviem būdais:
Aliejaus gavybą (spaudimo ir ekstrakcijos būdu) iš šlapiuoju būdu gautų gemalų sudaro šie etapai:
Rūšys
Kukurūzų aliejus būna:
Korėjiečių kalbos fonetika
Korėjiečių kalbos fonetika susideda iš 21 priebalsių ir 9 balsių fonemų.
Balsiai
thumb|300px|Korėjiečių balsiai
Anksčiau korėjiečių kalboje buvo aiškiai skiriami ilgieji ir trumpieji balsiai, tačiau per pastaruosius penkiasdešimt metų šis skirtumas gerokai nunyko. Dabar Pietų Korėjoje tik pagyvenę žmonės - penkiasdešimtmečiai ir vyresni, aiškiai taria ilguosius ir trumpuosius balsius. Jaunesniųjų kartų atstovams balsės ilgumas nėra svarbus žodžio reikšmei atskirti. Kartais įvairiose fonetikos lentelėse vis dar yra pateikiama dvidešimt korėjiečių kalbos balsių, tačiau iš tiesų šių dienų standartinėje kalboje (Seulo dialekte) tų skirtumų iš esmės nėra. Esminiai šiuolaikinės korėjiečių kalbos balsių fonetikos skirtumais yra lūpų forma ir liežuvio padėtis burnoje.
Tai, kad nyksta skirtumai tarp ilgųjų ir trumpųjų balsių, skatina homonimų atsiradimą. Kadaise tokie žodžiai kaip 말 (mal - žodis) ir 말 (maal - arklys) bei 눈 (nun - akis) ir 눈 (nuun - sniegas) buvo aiškiai skiriami. Dabar dažniausiai žodžio reikšmė yra atskiriama iš konteksto.
Korėjiečių kalboje yra keturi aukštutinio pakilimo balsiai: ㅣ, ㅟ, ㅡ ir ㅜ (i, y, ɨ, ir u). Aukštutinis pakilimas reiškia, kad ši balsių grupė klasifikuojama pagal liežuvio pakilimą prie gomurio ir šiuos garsus tariant liežuvis pakyla aukštai prie gomurio. ㅣ ir ㅟ yra priešakinės eilės balsiai, o ㅡ ir ㅜ - užpakalinės eilės. Žodžių pavyzdžiai su šiomis balsėmis: 집 (čip - namai), 귀 (ky - ausis), 등 (dɨŋ̩ - nugara), 수박 (subak - arbūzas).
Korėjiečių kalboje taip pat yra ir keturi vidutinio pakilimo balsiai: ㅔ, ㅚ, ㅓ, ㅗ (e, ø, ə ir o). Dvi iš jų, ㅔ ir ㅚ yra priešakinės eilės; ㅓ ir ㅗ – užpakalinės. ㅗ yra labai panašus į lietuvių kalbos "o", tuo tarpu ㅓ yra atviresnis ir ne toks apvalus. Pavyzdžiai: 세상 (sesaŋ̩ - pasaulis), 괴물 (gømul - pabaisa), 어머니 (əməni - motina), 고기 (kogi - mėsa). Korėjiečių kalba turi tik du atviruosius balsius – priešakinės eilės ㅐ (ɛe) ir užpakalinės eilės ㅏ (a). Pavyzdžiai: 배 (pɛ - kriaušė/valtis), 아기 (agi - kūdikis). Nors teigiama, kad standartinėje korėjiečių kalboje yra šie dešimt balsių, iš tiesų jie egzistuoja tik Čiolla tarmėje. Kitose tarmėse balsis ㅟ (y) jau seniai virtęs dvibalsiu ɥi, o balsis ㅚ(ø) vis labiau panašus į dvibalsį we. Be to, tik vyresnioji karta skiria balsius ㅐ(ɛ) ir ㅔ(e), jaunesnės kartos atstovų kalboje jie seniai susilieję ir tapę balsiu e.