cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Perlamutriniai debesys
Sandara ir stratosferos aerozoliai
Dažniausiai formuojasi vadinamojo Ia tipo perlamutriniai debesys, sudaryti iš azoto rūgšties trihidrato (HNO3x3H2O, sutrumpintai žymimo NAT). Temperatūrai nukritus iki -78 °C, šis cheminis junginys kristalizuojasi, ir perlamutriniuose debesyse aptinkamas mažyčių (iki 1 µm=0.001 mm dydžio) kristalų pavidalu. Ib tipo perlamutriniai debesys sudaryti iš sudėtingesnio, vadinamojo trejopo – azoto rūgšties, sieros rūgšties ir vandens garų mišinio (STS – supercooled ternary solution), kuris toje pat -78 °C temperatūroje kondensuojasi į maždaug 1 µm dydžio lašelius, tačiau neužšąla. Ir tik II tipo perlamutriniai debesys yra sudaryti iš nedidelių (iki 10 µm dydžio) ledo kristalų. Tačiau stratosferos sąlygomis (turint omenyje žemą slėgį) ledo kristalams atsirasti reikalinga dar žemesnė, -85 °C temperatūra, todėl II tipo perlamutriniai debesys formuojasi daug rečiau.
Perlamutrinių debesų stebėjimai
Europinėje šiaurės pusrutulio dalyje perlamutrinių debesų matomumo zona driekiasi nuo Islandijos iki Skandinavijos. Paprastai šie debesys formuojasi ir gali būti matomi žiemos mėnesiais – nuo gruodžio iki vasario vidurio. Tačiau yra pasitaikę ir įdomių išimčių: stratosferiniai debesys, esantys 14 km aukštyje, pastebėti 1998 m. liepos mėnesį Švedijoje, o jų atsiradimo priežastis iki šiol nėra iki galo išaiškinta. Statistiniai duomenys, bylojantys apie perlamutrinių debesų dažnį, iki šiol tėra apytiksliai, tačiau šių debesų pasirodymas netgi šiaurės šalių padangėje yra neabejotinai retas reiškinys. Vertinama, kad perlamutriniai debesys virš Norvegijos, Švedijos ir Suomijos susidaro vidutiniškai 2–5 kartus per metus, o geriausios sąlygos pavieniams debesims atsirasti yra virš kalnuotų vietovių. Ten oro masių judėjimas yra labai savitas: orografinis oro kilimas ties kalnų šlaitais sukelia adiabatinį vėsimą – kai į didelį aukštį pakilusi šiltesnio oro masė staiga plečiasi ir dėl to smarkiai atvėsta. Taip lokaliai atšaldomi ne tik viršutiniai troposferos sluoksniai, bet ir apatinė stratosfera, sudarant puikias sąlygas formuotis perlamutriniams debesims. Vidurinėse platumose perlamutriniai debesys yra išskirtinis reiškinys. Per keletą pastarųjų dešimtmečių šie debesys buvo užregistruoti tik du kartus – 1995 m. virš Anglijos ir 1999 m. virš Vokietijos. Duomenų, ar kada nors šie egzotiški debesys būtų buvę pastebėti virš Lietuvos, deja, nėra. Tačiau pastarųjų metų instrumentiniai stebėjimai atskleidė, kad perlamutriniai debesys nebūtinai įgauna fizinę formą, būdingą įprastiniams debesims. Dažnai labai mažo tankio perlamutrinių debesų buvimo faktą galima nustatyti tik spektriniais prietaisais, registruojant padidėjusią šviesos sklaidą bei dangaus spalvinio indekso pokyčius po Saulės laidos.
Godumas
Godumas – didelis materialinių turtų, pinigų troškimas, galintis virsti aistra. Reiškiasi savanaudiškais poreikiais ir hedonistiškomis paskatomis, kai pasitelkiamos neteisingos priemonės ir kliaunamasi turtais. Apimtas godumo žmogus gali pradėti negailestingai konkuruoti, tapti darboholiku, šykštuoliu, taip pat gali pradėti sukčiauti, vogti, užsiimti azartiniais lošimais. Katalikybėje godumas laikomas mirtina nuodėme. Tomo Akviniečio apibrėžimu, gobšumas yra „per didelė turto meilė“.
Arthur C. Clarke
Seras Arturas Čarlzas Klarkas (, 1917 m. gruodžio 16 d. – 2008 m. kovo 19 d.) – britų rašytojas, išradėjas ir futuristas, geriausiai žinomas mokslinės fantastikos romanu „2001 metų kosminė odisėja“ bei to paties pavadinimo filmu, pastatytu kartu su Stanley Kubrick. Klarkas, kartu su Robert A. Heinlein ir Isaac Asimov, priskiriamas Didžiajam mokslinės fantastikos rašytojų trejetui.
Sokė
Sokė – maža salelė šalia šiaurinės Ponapės salos pakrantės Mikronezijos Federacinėse Valstijose. Su pagrindine sala ji sujungta supiltu keliu.
Arthur C. Clarke
Klarkas 1941-1946 m. tarnavo Karališkosiose oro pajėgose kaip radarų instruktorius ir technikas, 1945 m. pasiūlė palydovines komunikacijų sistemas, o ši idėja 1963 m. jam pelnė Franklino instituto Stuart Ballantine Aukso medalį. 1994 m. buvo nominuotas Nobelio taikos premijai. 1961 m. pelnė UNESCO Kalinga apdovanojimą už mokslo populiarinimą.
Sokė
Sokės saloje yra Sokės uola, gerai žinomas Mikronezijos reljefo objektas. Taip pat tai vieta, kur 1910 m. kilo pagrindinis saliečių sukilimas prieš kolonijinę vokiečių valdžią. Sukilimas buvo numalšintas 1911 m., 17 sukilėlių vadams buvo įvykdyta mirties bausmė, o keli šimtai Sokės salos gyventojų buvo ištremti į Palau.
Arthur C. Clarke
1998 m. Jungtinėje Karalystėje suteiktas riterio vardas.
Biografija
A. Klarkas gimė 1917 m. gruodžio 16 d. Minehead mieste, Somersete, Anglijoje. Vaikystėje mėgo stebėti žvaigždes ir skaityti senus amerikietiškus mokslinės fantastikos žurnalus. Baigęs vidurinę mokyklą ir Richard Huish koledžą, neišgalėjo mokytis universitete, todėl įsidarbino auditoriumi.
Antrojo pasaulinio karo metu tarnavo Karališkosiose oro pajėgose, kur buvo radarų specialistas. Buvo įsitraukęs į gynybinės radarų sistemos darbą. Demobilizuotas turėdamas skrydžio leitenanto laipsnį. Po karo baigė Londono Kingo koledžą ir gavo aukščiausią matematikos ir fizikos laipsnį.
1947-1950 ir 1953 m. buvo Britų tarpplanetinės draugijos narys.
1953 m., kelionės į Floridą metu susipažino ir netrukus vedė Marilyn Mayfield, kuri jau buvo išsiskyrusi ir turėjo sūnų. Išsiskyrė jau po šešių mėnesių, o oficialios skyrybos įvyko tik 1964 m. Daugiau Klarkas nebevedė, nors artimai bendravo su Leslie Ekanayake, kuri mirė 1977 m.
Rašytojo karjera
Nuo 1956 m. gyveno Šri Lankoje. Ten sukūrė „Rojaus fontanus“, kur aprašė kosmoso keltuvo idėją.
Išleidęs „2001 metų odisėją“ (1968 m.) Klarkas tapo daugiau mokslo ir technologijos patarėju, ypač „Apollo“ kosminės programos metu.
Vėlyvieji metai
8-ojo dešimtmečio pradžioje pasirašė trijų knygų leidybos sutartį, tuo metu buvusia rekordine mokslinės fantastikos rašytojui. Pirmoji, „Susitikimas su Rama“, pasirodė 1973 m. ir pelnė jam pagrindinius šio žanro apdovanojimus.
Kūrė televizijos programas „Arthur C. Clarke's Mysterious World“ (Artūro Klarko paslaptingas pasaulis, 1981 m.), „Arthur C. Clarke's World of Strange Powers“ (Artūro Klarko keistų galių pasaulis, 1984 m. ir „Arthur C. Clarke's Mysterious Universe“ (Artūro Klarko paslaptinga visata, 1994 m.), kurios susilaukė didelio pasisekimo.
1988 m. diagnozuotas poliomielitas ir nuo to laiko jam teko naudotis invalidų vežimėliu.
1998 m. jam suteiktas riterio vardas „už tarnavimą literatūrai“, įšventintas buvo 2000 m. gegužės 26 d. Ceremonija atidėta paties Klarko prašymu dėl tuo metu vykusio pedofilijos skandalo, kurį iškėlė britų bulvarinis laikraštis „The Sunday Mirror“. Kaltinimai pasirodė nepagrįsti, o laikraštis vėliau išspausdino atsiprašymą.
Arturas Klarkas mirė 2008 m. kovo 19 d. Šri Lankoje dėl kvėpavimo problemų. Kremuotas kovo 2 d. Kolombe
Geostacionariojo komunikacijų palydovo koncepcija
Klarkas nebuvo geostacionariųjų palydovų kūrėjas, tačiau jis iškėlė idėja tokių palydovų panaudojimui telekomunikacijoms. Savo idėjas išdėstė straipsnyje, publikuotame žurnale „Wireless World“ 1945 m. spalį. Dėl šios priežasties, rašytojo garbei, geostacionarioji orbita kartais vadinama Klarko orbita.
Bibliografija
Žemiau pateikti žymesni Klarko darbai. Paryškinti išversti į lietuvių kalbą.
Pranciškus Jaščoldas
Pranciškus Jaščoldas (1808 m. Semiatičėje, Rusijos imperijoje – 1873 m. rugsėjo 6 d.) – lenkų-baltarusių kilmės architektas, inžinierius, daugiausiai projektavęs ir dirbęs dabartinėje rytų Lenkijoje ir vakarų Baltarusijoje. Baigė architektūros studijas Varšuvos universitete. Apie 1840 m. vadovavo Verkių dvaro aikštės perplanavimo darbams.
Suomijos herbas
Suomijos herbas imtas naudoti XVI a., kai jai buvo suteiktas didžiosios kunigaikštytės Švedijos Karalystės statusas. Herbo pagrindu buvo paimtas Švedijos Folkungų dinastijos auksinis liūtas raudoname fone, tiktai švediškas liūtas dar buvo „apginkluotas“ Karelijos herbe naudotais ginklais. Liūtas dešinėje letenoje laiko kalaviją. Lenktas rytietiškas kardas po liūto kojomis simbolizuoja nugalėtą pagonybę. Rožės herbe atsidūrė iš pradžių estetiniais sumetimais, bet šiandien jos yra devynių Suomijos provincijų simbolis. Suomijos herbas nuo XVI a. mažai keitėsi, nors šalį iš pradžių valdė švedai, o XIX a. – rusai. 1917 m. Suomijai tapus nepriklausoma valstybe, buvo siūloma švedišką heraldinį liūtą pakeisti suomiams artimesniu lokiu, tačiau mažai kas tam pritarė ir buvo nuspręsta palikti senąjį herbą. Dabartinis herbo variantas naudojamas nuo 1978 m.
Janavičienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Janavičiūtė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Janavičius.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Letkis
Letkis ( – leisk pabučiuoti) – grupinis pramoginis šokis, 1964 m. sukurtas pagal suomių liaudies šokį letka-jenka.
Šokis
Šokio pritaikymo pramogai autorius – vokiečių kompozitorius ir aranžuotojas Horstas Vendė, kurio sceninis vardas – Roberto Delgado. Letkio muzikinis metras 2/4, tempas vidutinis. Šokama susikabinus į virtinę arba sustojus ratu „vyras – moteris – vyras – moteris“, veidu į vieną pusę, rankas uždėjus priekiniam šokėjui ant pečių arba klubų. Pagrindiniai šokio elementai – trumpi visos šokėjų grupės šuoliukai vienu metu ir paeiliui kairės arba dešinės kojos pakėlimas. Šokio pabaigoje partneriai pasibučiuoja.
Letkis buvo populiarus visoje Europoje. Letkio muzikos sukūrė profesionalūs kompozitoriai, iš lietuvių – Vygandas Telksnys, Mikas Vaitkevičius.
Šaltiniai
Jenkka
Plankenas
150px|right
Plankenas – mažiausioji Lichtenšteino apskritis. 2005 m. duomenimis joje gyvena tik 376 žmonės, užimamas plotas 5,3 km².
Strateginė raketa
Strateginė raketa  – antžeminio, laivinio ar aviacinio raketų komplekso valdomoji raketa (balistinė ar sparnuotoji), paprastai su branduoline kovine galvute, priešo strateginiams objektams naikinti. Veikimo spindulys didesnis kaip 1000 km, tad skirtos veikti strateginėje gilumoje. Pagal rusišką klasifikaciją skiriamos vidutinio nuotolio (1000–5500 km) ir tarpžemyninės (toliau kaip 5500 km) strateginės raketos. Pagal amerikietišką klasifikaciją skiriamos vidutinio nuotolio (1000–3000 km), tarpinio nuotolio (3000-5500 km) ir tarpžemyninės (toliau kaip 5500 km) strateginės raketos
Strateginiais taikiniais būna pramonės centrai, aviacijos ir laivyno bazės, valstybių administracija, strateginių raketų bazės. Branduoliniais užtaisais ginkluotos strateginės raketos vienintelės garantuoja stambių objektų sunaikinimą. Balistinių raketų tikslumas mažėja (didėja pusinis skritulinis nuokrypis) didėjant skrydžio nuotoliui, todėl branduoliniai užtaisai savo galingumu (dideliu naikinimo spinduliu) net ir nukrypus nuo taikinio garantuoja jo sunaikinimą.
Pvz., ankstyvosios tarpžemyninės raketos buvo ginkluotos 5 Mt ir galingesniais užtaisais. Dabartinių užtaisai paprastai 0,5-1 Mt galingumo, nes pataikymo tikslumui padidėjus du kartus reikalingas užtaiso galingumas sumažėja 4 kartus. Tarpžemyninės raketos gali turėti tiek vientisas, tiek daugialypes kovines galvutes. Daugialypės kovinės galvutės užtikrina priešraketinės gynybos prasiskverbimą arba taikinių dideliame plote sunaikinimą (pvz., miesto ir apie jį esančių gamyklų).
Simetrinio rakto kriptografija
Simetrinio rakto kriptografija – šifravimo būdas, kuomet duomenys šifruojami ir dešifruojami tuo pačiu raktu. Tuo jis skiriasi nuo viešojo rakto kriptografijos, kuri naudoja du raktus – viešąjį – duomenų šifravimui, ir privatų – dešifravimui.
Palyginus su viešojo rakto kriptografija, simetrinio rakto kriptografija yra greitesnė ir paprastesnė, o patys raktai - trumpesni. Vienas akivaizdžiausių jos trūkumų yra – rakto perdavimas duomenų gavėjui turi būti saugus. Raktų perdavimas nėra triviali problema.
Tarkime, kad M \, – yra pranešimų aibė, C \, – šifrų aibė. Funkcija – paverčia aibės M \, elementus (pranešimus) į aibės C \, elementus – šifrus, k \in K \, – raktas. Funkcija – dešifruoja duomenys, t. y. paverčia šifrą c \, į elementą iš aibės M \,, k \in K \, – raktas. Simetrine kriptosistema vadiname rinkinį, K \, – raktų aibė.
Petras Vyšniauskas
Petras Vyšniauskas (g. 1957 m. birželio 11 d., Plungėje) – džiazo muzikantas, saksofonistas, klarnetistas, LMTA Instrumentinės ir chorinės muzikos fakulteto Džiazo katedros profesorius, Plungės garbės pilietis, Lietuvos muzikų sąjungos narys, Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino V laipsnio ordino kavalierius.
Simetrinio rakto kriptografija
Algoritmai, naudojami simetrinio rakto kriptografijoje, skirstomi į srauto ir blokinius:
Petras Vyšniauskas
Išsilavinimas
Petras Vyšniauskas gimė Plungėje, mokėsi Plungės I vidurinėje mokykloje ir kartu baigė Plungės vaikų muzikos mokyklą. 1972 m. įstojo į Stasio Šimkaus aukštesniąją muzikos mokyklą, po to – į Lietuvos konservatoriją, dabartinę Lietuvos muzikos ir teatro akademiją.
Darbinė veikla
1966–1978 m. dirbo vestuvių muzikantu, vėliau 1977–1986 m. – Vilniaus estradinių orkestrų ir ansamblių susivienijimo artistas saksofonistas, 1986–1991 m. – LTSR valst. filharmonijos džiazo kvarteto artistas, 1988–2003 m. – LMA (dabartinė LMTA) vyr. asistentas, nuo 2003 m. – docentas. Yra tarptautinių konkursų žiūri narys. Nuo 2004 m. VšĮ Vilniaus festivaliai paskirtas tarptautinio festivalio „Jumbo“ meno vadovu.
Muzikinė veikla
Debiutas – 1982 metais Birštono džiazo festivalyje su legendiniu Lietuvos džiazo kolektyvo – P. Vyšniausko kvartetu. Tada kvartetui atiteko festivalio pagrindinis prizas. 1983 m. Visasąjunginiame estrados konkurse jo kvartetas tarp kelių tūkstančių kitų įvairaus žanro grupių pelnė II premiją (I premija niekam nebuvo skirta). P. Vyšniauskas buvo išrinktas geriausiu Tarybų Sąjungos saksofonininku, turėjo Metų džiazo muzikanto ir Lietuvos geriausio saksofonininko titulą.
Petras Vyšniauskas – pirmasis lietuvių džiazo muzikantas, koncertavęs Australijoje ir džiazo tėvynėje – JAV (1995). P. Vyšniauskas žinomas ne tik Lietuvoje, bet ir už jos ribų: jis dalyvavo prestižiniuose džiazo festivaliuose Detroite (JAV), Berlyne (Vokietija), Ciuriche, Ženevoje (Šveicarija), Perthe (Australija), Pori (Suomija), Varšuvoje (Lenkija), Niujorke, Vilniuje, Kaune ir kt. Gastroliavo JAV, Lenkojoje, Vokietijoje, Liuksemburge, Belgijoje, Olandijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje, Rumunijoje ir kt.
P. Vyšniauskas koncertuoja ne tik su džiazo, bet ir su liaudies bei akademinės muzikos atlikėjais: Lietuvos kamerinis, Šv. Kristoforo, Lietuvos nacionalinis simfoninis orkestras, liaudies dainų atlikėja Veronika Povilionienė, užsienio muzikantais: Viačeslavas Ganelinas, Morton Feldman ir kt.
Daugelio šalių kompozitoriai savo kūrinius rašo Petrui Vyšniauskui, o jo kūriniai skamba daugiau kaip 50 dramos teatro spektaklių, filmuose Lietuvos ir Vakarų Europos šalyse. Jo iniciatyva Lietuvos kompozitoriai (F. Latėnas, A. Navakas, V. Bartulis, A. Šenderovas, V. Germanavičius, R. Racevičius, J. Cechanovičius) sukūrė įv. formų kūrinių saksofonui.
Pinatubas
Pinatubas  – aktyvus ugnikalnis (stratovulkanas) Filipinuose, Lusono saloje, Sambaleso, Tarlako ir Pampangos provincijų sandūroje, netoli Ancheleso miesto. Aukštis 1486 m. (iki 1991 m. išsiveržimo – 1745 m). Sudarytas iš andezito ir dacito.
Pagarsėjo savo paskutiniu niokojančiu išsiveržimu, kuris po 611 metų pertraukos įvyko 1991 m. birželio 12 d., tai antras pagal dydį XX a. ugnikalnių išsiveržimas. Dėl tikslios išsiveržimo prognozės dešimtys tūkstančių žmonių iš ugnikalnio apylinkių buvo evakuoti. Nepaisant to, išsiveržimo metu ir nuo susijusių pasekmių žuvo mažiausiai 875 žmonės. Be to, apylinkės buvo smarkiai apniokotos piroklastinių srautų, pelenų bei vėliau susidariusių laharų.
Išsiveržimo poveikis buvo jaučiamas visame pasaulyje. Jo metu į stratosferą išmestas didžiulis kiekis aerozolių, kurį galima palyginti tik su Krakatau išsiveržimu 1883 m. Keletą mėnesių po išsiveržimo atmosferoje susidarė globalus sieros rūgšties turintis rūko sluoksnis. Temperatūra nukrito apie pusę laipsnio ir stipriai ardomai buvo paveiktas ozono sluoksnis.
Etimologija
thumb|right|240px|Pinatubas iki išsiveržimo Pinatubo pavadinimas tagalų ir sambalų kalbomis reiškia „turintis augti“. Šio pavadinimo etimologija siejama su 1500 m. išsiveržimu, tačiau apie išsiveržimą nėra jokių legendų, pasakojimų tarp vietinių gyventojų. Taip pat manoma, kad pavadinimas galėjo kilti nuo derlingų Pinatubo šlaitų, kur gerai auga sodinamos kultūros.
Susiformavimas
Ugnikalnis yra susidaręs Filipinų ir Eurazijos plokščių sandūroje. Eurazinė plokštė grimzta po Filipinų plokšte ir taip susidaro subdukcinė zona, iš kurios kylanti magma maitina palei sandūros juostą esančius ugnikalnius, kurie sudaro ugnikalnių grandinę Lusono salos vakaruose. Ši ugnikalnių grandinė savo ruožtu įeina į vadinamąjį Ramiojo vandenyno Ugnies Žiedą.
Geologija
thumb|right|240px|1991 m. išsiveržimo pradžia Nors apie Pinatubo išsiveržimus iki 1991 m. jokių rašytinių duomenų nėra, tačiau keletas aetų tautos žmonių pasakojo, kad jų protėviai minėjo apie kalno aktyvumą. Pinatubas iki 1991 m. buvo geoterminė zona, ir nedideli dujų išsiveržimai vykdavo anksčiau. Geologai Pinatubo veiklą skirsto į dvi eras: senovinę ir dabartinę.
Kalno aktyvumas prasidėjo prieš 1,1 mln. metų. To meto kalno aukštis buvo apie 2300 m. Ano meto veiklos palikimas – vulkaniniai kamščiai, lavos laukai. Pinatubo veikla sustojo prieš 45 tūkst. metų.
Po 10 tūkst. metų prasidėjo naujas veiklos periodas. Pinatubas atgimė galingu išsiveržimu (25 km³ medžiagų), išmesdamas piroklastus, kurie šlaitus uždengė 100 m storiu. O magmos židinio medžiagai iškilus į paviršių, pasidarė didelė kaldera. Taip pat dideli išsiveržimai įvyko prieš 17 000, 9000, 6000-5000, 3900-2000 metų. Visi šie išsiveržimai buvo galingi, ugnikalnis jų metu išmesdavo virš 10 km³ medžiagų. Mokslininkai nustatė, kad paskutinis išsiveržimas iki 1991 m. įvyko apie 500-uosius metus. Nuo to laiko šlaitai apaugo džiunglėmis, kalnas erodavo ir buvo laikomas snaudžiančiu.
Istorija
thumb|right|240px|Birželio 15 d. išsiveržimas 1565 m. ispanams užkariavus Filipinus, kalnas tapo prieglobsčiu nuo ispanų besislepiantiems vietiniams gyventojams aetams, nes tuo metu buvo apaugęs tankiu mišku.
Iki 1991 m. išsiveržimo Pinatubas buvo mažai kam žinomas kalnas, nežinomas net tolimesnių apylinkių gyventojams, iškilęs į 1745 m aukštį virš jūros lygio. Tai tik 600 m. aukščiau už aplinkines lygumas ir tik 200 m aukščiau už aplinkines kalnų viršūnes, užstojančias Pinatubą. Ugnikalnio šlaituose gyveno aetų tautos žmonės, kurie vertėsi žemdirbyste (ypač ryžių ir rugių auginimu). Vulkano papėdėje gyveno apie 30 tūkst. gyventojų, įsikūrusių kaimuose ir barangajuose. O 40 km spinduliu apie Pinatubą gyveno apie 0,5 mln. gyventojų, į šią teritoriją įėjo Ancheleso miestas (150 tūkst. gyv.) ir Klarko oro bazė (20 tūkst.). Papėdėje vešėjo tropinių miškų ekosistema, pašlaitėse prasidėjo keletas upių (vėliau dėl laharų ir nuosėdų upių ir miško eksosistemos labai nukentėjo).
1991 m. išsiveržimas
thumb|right|240px|Pelenais padengta žemė 1991 m. išsiveržimo metu 1990 m. liepos 16 d. Lusono salą sudrebino galingas 7,8 balo žemės drebėjimas. Netrukus po jo iš Pinatubo ėmė veržtis dujų ir dūmų srovė. 1991 m. kovo 15 d. vėl įvyko keletas žemės drebėjimų, o balandžio 2 d. Pinatubas galutinai pabudo. Ugnikalnis į dangų išmetė 1,5 km aukščio dūmų stulpą. Netrukus visos apylinkės buvo užklotos stora pelenų danga. Gegužę Pinatubas pradėjo skleisti sieros dioksidą (gegužės 28 d. net 5000 t per dieną). Birželio 3 d. pradėjo veržtis magma, ugnikalnyje prasidėjo sprogimai. Birželio 7 d. pelenų stulpas pasiekė 7 km aukštį. Ugnikalnio veikla atidžiai buvo stebima Filipinų vulkanologijos ir seismologijos instituto, o evakuacija pradėta instituto direktoriui Raymundo Punongbayan perspėjus apie didesnius išsiveržimus. 40 km spinduliu apie Pinatubą pradėta gyventojų evakuacija, daugelis gyventojų perkelti į laikinas stovyklas Maniloje ir Keson Sityje. Birželio 15 d. įvyko klimaksinis išsiveržimas. Prasidėjo stiprūs požeminiai smūgiai. Piroklastai pasiekė 16 km spindulį, viską naikindami savo kelyje. Be to, tą pačią dieną Lusono salą užgriuvo galingas taifūnas Yunya. Piroklastų srautai susimaišė su vandeniu ir kilo dideli laharai (purvo nuošliaužos). Praktiškai visą salą padengė pelenai. Jie taip pat krito ir Pietų Kinijos jūroje, Indokinijoje. Birželio 15 d. vakare Pinatubas pradėjo rimti.
Padariniai
thumb|240px|Nuotrauka iš kosmoso 1992 m. Išsiveržimo metu išmesta 10 km³ medžiagų. Tai antras pagal galingumą XX a. išsiveržimas po Novaruptos 1912 m. ir 10 kartų didesnis nei Šv. Elenos išsiveržimas 1980 m. Vulkano viršukalnę pakeitė 2,5 km pločio kaldera. Kalno aukštis pažemėjo 260 m.
Išsiveržimo metu žuvo šimtai žmonių, dauguma nuo pelenų masės įlūžus namo stogui. Laiku pradėta evakuacija išgelbėjo gyvybes tūkstančiams. Išsiveržimas sudavė skaudų smūgį Filipinų ekonomikai. Šalis patyrė milijardų pesų nuostolį dėl sugriautų pastatų, kelių, tiltų, užtvankų. Išsiveržimo metu paveikti buvo ~2,1 mln. gyventojų, kurie neteko būsto, patyrė nuostolių. ~8000 namų sugriauta visiškai, 73 tūkst. pažeista. Žlugo miškų atsodinimo projektai, nes laharai, piroklastai, pelenai sunaikino 37 tūkst. akrų miško. Smarkiai nukentėjo žemės ūkis (prarastas ryžių derlius, žuvo daug naminių gyvulių). Dėl susidariusios humanitarinės krizės išplito ligos, sutriko švietimo, socialinė sistema. thumb|right|240px|Ežeras Pinatubo kalderoje Galingas išsiveržimas paveikė ir atmosferą. Dėl didelių sieros dioksido kiekių prasidėjo rūgštūs lietūs. Dėl daugybės dalelių, pasklidusių po atmosferą, albedas padidėjo 5 %. Dėl to šiaurės pusrutulyje temperatūros nukrito 0,5-0,6 °C, o visoje planetoje – 0,4 °C. Labai smarkiai paveiktas ozono sluoksnis. 1992 m. Ozono skylė virš Antarktidos buvo didžiausia iš iki tol užfiksuotų atvejų. Prie atmosferos taršos prisidėjo ir galingas Hadisono ugnikalnio išsiveržimas Čilėje.
Teritorija po 1991 m. išsiveržimo
Po klimaksinio 1991 m. išsiveržimo Pinatubas toliau buvo aktyvus. Aktyvumas tęsėsi iki 1992 m. liepos, kai susidarė naujas lavos kamštis kalderoje. Aetų žmonės, grįžę neberado savo namų ir turėjo glaustis valdžios įrengtuose laikinose pastogėse. Iškilo didelė bedarbystė, kadangi buvę laukai tapo nebetinkami žemdirbystei.
Ežeras vulkano kalderoje
Kalderoje susidarė kraterio ežeras, o lavos kamštis tapo sala. Ežeras buvo karštas (40 °C) ir rūgštus (2 pH), bet vėliau lietaus vanduo praskiedė ir atšaldė ežerą.
Ežeras pastoviai prisipildydavo vandens ir kiekvienais metais lygis kilo apie 10 m. 2001 m. jo tūris siekė 250 mln. m³. Sunerimus dėl dar vienos katastrofos, kuri būtų kilus įskilus kalderos sienai, o vanduo susimaišęs su purvu užlietų slėnį, buvo evakuota 40 000 vietinių gyventojų ir pradėta kasti kanalą, skirtą nuleisti apie ketvirtadalį ežero vandens. 2001 m. rugsėjį kanalas buvo baigtas, o žmonės po truputį grįžo namo.
Ralf Bartels
Ralf Bartels (g. 1978 m. vasario 21 d.) – Vokietijos lengvosios atletikos sportininkas, kuris specializuojasi rutulio stūmime. Daugkartinis Europos ir pasaulio čempionatų prizininkas, šalies olimpinės rinktinės narys.
Biografija
1996 m. tapo pasaulio jaunimo čempionu. Po metų pelnė Europos jaunimo pirmenybių auksą. 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė aštuntąją vietą. 2006 m. Europos atviro stadiono ir 2011 m. Europos uždarų patalpų čempionas.
Indologija
Indologija – orientalistinė akademinė disciplina, tyrinėjanti Indijos subkontinento istoriją, kultūrą bei lingvistines tradicijas. Dar vadinama Pietų Azijos studijomis.
Indologiją iš esmės galima laikyti tarpdalykine sąvoka, kuri šiam regionui tirti taiko daugelio kitų mokslų (kultūrinė ir socialinė antropologija, kalbotyra, filologija, istorija, religijotyra ir t. t.) metodus.
Indologija apima ir Pietų Azijos mokslo, meno ir architektūros tyrimus.
Indologai paprastai didelį dėmesį skiria Pietų Azijos kalbų studijoms, ypač klasikinių – sanskrito, pali arba klasikinių tamilų bei persų kalbų. Šių kalbų mokėjimas dažnai laikomas būtina sąlyga indologijos tyrimams.
Kaip akademinė disciplina ėmė formuotis XVIII ir XIX amžiaus sandūroje. Ryškiausia figūra indologijos mokslo formavimesi buvo Viljamas Džounsas (1746–1794), 1784 metais įkūręs Bengalijos Azijos draugiją (Asiatic Society of Bengal) Kalkutoje.
Lietuvoje indologija dėstoma Vilniaus universiteto Orientalistikos centre (nuo 2018 m. Azijos ir transkultūrinių studijų institute) ir VDU Azijos studijų centre.
Istorija
Indologijos pradžia laikoma XVIII–XIX a. sandūra, kai pastebėti panašumai tarp sanskrito ir klasikinių Europos kalbų, ir Viljamo Džounso inciatyva įsteigta Azijos draugija, pradėjusi sistemingai rinkti bei tyrinėti senuosius indų tekstus. Netrukus (1785 m.) Čarlzas Vilkinsas išvertė į anglų kalbą „Bhagavadgytą“, hindų teisės veikalus ėmėsi tyrinėti Henris Kolbrukas, indų lieteratūros tekstus vertė Horasas H. Vilsonas.
1814 m. prancūzai Paryžiaus universitete įkūrė pirmąją indologijos katedrą, 1818 m. vokiečiai pasiekė įkurdami indologijos padalinį Bonos universitete, o 1832 m. britai Oksfordo universitete įsteigė Džozefo Bodeno vardo sanskrito profesoriaus pareigybę (pirmasis ją užėmė H. H. Vilsonas).
XIX a. antroje pusėje Maksas Miuleris ir Teodoras Aufrechtas parengė pirmuosius „Rigvedos“ vertimus. Pradžioje daugiausia dėmesio skirta vediniams tekstams, tuo tarpu puranų, tantrų ir bendrai liaudies hinduizmo tyrinėjimai vykdyti vangiai. Per XIX a. indologai parengė daugybę indiškų tekstų vertimų, sanskrito ir kitų senųjų kalbų gramatikų bei žodynų, kurie pasitarnauja ligšiol.
Nors XX a. toliau plėtotos klasikinės studijos, tačiau daugiau dėmesio teko kitiems hinduizmo ir Indijos kultūros aspektams. Nuo XX a. vid. pradėtos plačiai iš antropologinės ir sociologinės pusės tyrinėti gausios indų socialinės grupės ir religinės šakos (pagr. tyrinėtojai M. N. Šrinivasas, Robertas Redfildas, Miltonas Singeris, Makkimas Mariotas, Ralfas Nikolsas, Lui Diumonas). Imti tyrinėti sanskritizacijos procesai, socialinių grupių, kastų tarpusavio santykiai.
XX a. pab. indologiją smarkiai paveikė vadinamosios subalterno studijos. Imta daugiau dėmesio skirti ne „elitaristinėms“ tradicijoms, bet represuotų mažumų, literatūros šnekamosiomis Indijos kalbomis tyrimams.
Indologijos studijos padarė didelę įtaką pačių indų tautinei savipratai nei indiškojo paveldo tyrimams pačioje Indijoje. Kita vertus, Indijos mokslininkai ir reformatoriai (pvz., Ramas Mohanas Rojus, Svamis Vivekananda, V. S. Sukthankaras, R. N. Dandekaras, V. Raghavanas, A. K. Ramanudžanas ir kt.) ženkliai paveikė hinduizmo sampratą tiek pačioje Indijoje, tiek Vakaruose.
Janickis
Janickis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Janickienė (ištekėjusi moteris) ir Janickytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Taza (apačiai)
Taza (gimė 1842 – mirė 1876 rugsėjo 26 d.) – čirikavų apačių vadas, Kočizo sūnus ir Mango Kolorado anūkas.
1874 metais, mirus tėvui, Taza tapo čirikavų lyderiu, palaikė tėvo sudarytą taiką su baltaisiais. Tačiau Tazos autoritetas nebuvo toks didelis kaip tėvo, jis nesugebėjo suvietyti visų čirikavų kaip tėvas. Vėl prasidėjo plėšikiški antpuoliai prieš naujakurius. Dėl to 1876 metais atėjo įsakymas perkelti juos iš Čirikavų rezervato Arizonoje į San Karlo rezervatą Naujojoje Meksikoje. Taza sutiko su perkėlimu, tačiau jam pakluso tik dalis čirikavų. Dalis apačių pabėgo į Meksiką su Geronimo, kur tęsė kovą ir su meksikiečiais ir su amerikiečiais.
Šilo tiltas
Šilo tiltas – tiltas per Nerį Vilniuje, jungiantis Antakalnį ir Žirmūnus.
thumb|left|2008 m. thumb|left|2013 m.
Istorija
Pirmasis tiltas (buvo žinomas kaip Antakalnio tiltas) šioje vietoje pastatytas tarpukariu, lenkų okupacijos laikais, skirtas siauruoju geležinkeliu gabenti karinę amuniciją į Šilo gatvėje esančius bunkerius, bei pėstiesiems. Antrojo pasaulinio karo metais tiltu vaikščioti civiliams buvo uždrausta. 1944 m. liepos 7 d. SS bataliono vokiečiai, vadovaujami pulkininko leitenanto Valterio Titelio, traukdamiesi iš Vilniaus tiltą susprogdino.
1999 m. naujajį tiltą pastatė UAB „Tilsta“.
Mečys Laurinkus
Mečys Laurinkus (g. 1951 m. gegužės 22 d. Klaipėdoje) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.
Biografija
1989 m. Mečys Laurinkus buvo išrinktas TSRS liaudies deputatu Tauragės teritorinėje rinkimų apygardoje. TSRS Aukščiausioje Taryboje buvo įtrauktas į Nacionalinio saugumo ir gynybos komitetą.
1990 m. išrinktas Aukščiausiosios Tarybos deputatu, parlamente – AT Prezidiumo nariu.
1990 m. kovo 20 d. paskirtas naujai susiformavusio Valstybės saugumo departamento (VSD) prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Premjerė – Kazimiera Prunskienė) generaliniu direktoriumi, jo pavaduotojais paskirti Viktoras Zėdelis ir Danas Arlauskas.
1998 m. birželio 3 d. – 2004 m. balandžio 30 d. vadovavo VSD, vėliau paskirtas ambasadoriumi Ispanijos Karalystėje.
2008 m. atšauktas iš ambasadoriaus pareigų Ispanijoje. Paskirtas ambasadoriumi Gruzijoje.
2009 m. gruodį atšauktas iš ambasadoriaus pareigų Gruzijoje.
Alkatojas
Alkatojas graikų mitologijoje – 6 veikėjų vardas.
Skiemonys
thumb|left|Kaimo parkas
Etimologija
Skiemonių vardas kildinamas iš žodžio „skemas“, kas reiškia miško kirtimą. Iš šio žodžio galėjusi kilti atitinkama pavardė su -onis priesaga, o nuo jos daugiskaitos ir gyvenvietės pavadinimas. Iki XX a. vidurio norminė vietovardžio lytis buvo Skemonys.
Geografija
Prateka Lukna, įtekanti į Nevėžos ežerą, yra paplūdimys prie Dusyno ežero. Į šiaurės vakarus nuo miestelio yra Skiemonių kaimas, vakaruose stūkso Melėnų piliakalnis.
Istorija
Minimi nuo XV a. Pirmoji Skiemonių bažnyčia (ar koplyčia) pastatyta apie 1500 m. 1571 m. suteikta privilegija steigti miestelį. 1677 m. įsteigtas atgailos kanauninkų vienuolynas, uždarytas po sukilimo 1832 m. XVIII a. pradžioje minimas Skiemonių dvaras, priklausęs Maleckiams. 1777 m. įkurta parapinė mokykla. XIX a. Skiemonys buvo kaimas Vilkmergės apskrities Kurklių valsčiuje.
2011 m. patvirtintas Skiemonių herbas.
Pavydas
Pavydas – troškimas materialinių objektų, žmonių, galios, pasiekimų ar pan., kuriuos turi kažkas kitas. Pavydą paprastai lydi neapykanta (neapkenčiamas žmogus, turintis pavydo objektą), pyktis, desperacija, polinkis nusikalsti (kai siekiama gauti pavydo objektą arba bent pakenkti jo turėtojui). Pavydas siejasi su nevisavertiškumo kompleksu, kadangi pavyduolis save nuvertina lygindamas su pavydo objekto turėtoju.
Pavydui artimas pavyduliavimas – netekties baimė, kai pavydima savo mylimo žmogaus, baiminamasi netekti jo meilės, trečiojo asmens naudai. Priešingai nei pavydas, pavyduliavimas įtraukia daugiau nei 2 asmenis.
Krikščionybėje pavydas laikomas mirtina nuodėme.
Jankauskaitė
Jankauskaitė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Jankauskienė (ištekėjusi moteris).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Gerasimas
Gerasimas (Herasimas, m. 1435 m. liepos 28 d. Vitebske) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės stačiatikių veikėjas.
Biografija
1415–1428 m. Voluinės Vladimiro vyskupas, rėmė Vytauto Didžiojo siekį įkurti atskirą Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės stačiatikių metropoliją. 1415 m. dalyvavo išrenkant metropolitu Grigorijų Camblaką. Nuo 1428 m. Smolensko vyskupas.
Pasižymėjo literatūrine veikla. 1428 m. jo nurodymu raštininkas Timofejus parašė pirmąjį Vytauto pagyrimo variantą, čia apie 1428–1430 m. galėjo būti parašytas ir Lietuvos didžiųjų kunigaikščių metraštis. 1432 m. kaip Lietuvos didžiojo kunigaikščio Švitrigailos kandidatas, Konstantinopolio patriarcho paskirtas visos Rusios metropolitu, bet 1433 m. grįžo į Smolenską – Maskvos didžioji kunigaikštystė, atrodo, jo nepripažino. 1434 m. vasarą pas popiežių Eugenijų IV į Florenciją nuvykusi diplomatinė delegacija pareiškė, kad jis pasirengęs tartis dėl bažnytinės unijos. 1434 m. spalio 20 d. popiežius pažadėjo Gerasimui jį priimti, tik prašė gauti stačiatikių provincinio Sinodo nurodymą tartis dėl unijos; laišką Švitrigaila įsakė perskaityti stačiatikių kunigaikščių ir aukštųjų dvasininkų susirinkime. Gerasimas, atrodo, slapta norėjęs išvengti unijos, ir su Žygimanto Kęstutaičio šalininkais ėmė rengti sąmokslą prieš Švitrigailą. 1435 m. kovo suimtas, sukaustytas grandinėmis ir išvežtas į Vitebską. Sudegintas ant laužo.
Uostadvaris
Uostadvaris – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, Rusnės saloje, kairiajame Atmatos upės krante, 5 km į šiaurės vakarus nuo Rusnės. Priklauso Nemuno deltos regioniniam parkui. Įplaukti į Uostadvarį gana sudėtinga dėl nuolat užnešamo smėliu uosto žiočių.
Uostadvaryje yra žinybinis uostas, jo operatorius – valstybinė Vidaus vandens kelių direkcija, tad būtina gauti leidimą stovėti. Išlikęs XIX a. pabaigos Uostadvario švyturys (nebeveikia, yra kaip apžvalgos aikštelė), 1907 m. vandens kėlimo stotis (garo turbina, susiurbianti pievų vandens perteklių ir nukreipianti jį link Nemuno deltos, dabar polderių muziejus). 2007 m. buvo pastatyta šalia nauja vandens kėlimo stotis.
Etimologija
Gyvenvietė tikriausiai gavo pavadinimą dėl Kuverto dvaro ir šalia buvusio uosto. Kaimas vadintas ik 1785 m. Dumbeln, nuo 1871 m. Kuwertshoff, 1785 m. Kuwertshof.
Istorija
XVIII a. minimas Uostadvario dvaras. Po katastrofiško 1888 m. potvynio įrengti pirmieji pylimai užliejamose pievose.
1917 m. kairiajame Atmatos krante buvo įrengtas uostelis upiniams laivams. Po Klaipėdos sukilimo kaimas perėjo Lietuvos Respublikos pavalduman, tarpukaryje uoste žiemodavo ledlaužiai: Rytprūsiams priklausę „Skirwieth“ ir „Weichsel“ bei lietuviška „Vėtra“.
1939 m. kraštas buvo perduotas Vokietijai, o Uostadvaris padovanotas Klaipėdos nacių vadui E. Noimanui. 1967 m. spalio 27 d. priskirtas Rusnės miestui, 1973 m. kovo 28 d. išbrauktas iš apskaitinių duomenų, bet 1993 m. vėl atskirtas ir atkurtas.
Lenkų kalbos gramatika
Lenkų kalbos gramatika – taisyklių visuma apibrėžianti žodžių ir sakinių darybą lenkų kalboje.
Linksniai ir linksniavimas
Lenkų kalboje yra septyni linksniai. Vartojimas artimas lietuvių kalbai, yra ir skirtumų.
Vyriškos giminės daiktavardžių galininkas pasirenkamas pagal tris - vyriško asmens, gyvumo ir negyvumo - kategorijas (skirtingai vienaskaitoje ir daugiskaitoje). Vienaskaitoje daiktavardžių, kurie reiškia vyrus ir gyvūnus, galininkas yra kaip kilmininkas, daiktinės reikšmės – kaip vardininkas. Daugiskaitoje vyriškos giminės daiktavardžių galininkas, kaip ir vienaskaitoje, sutampa su kilmininku, o gyvūnų ir daiktinės reikšmės – su vardininku. Vyriškus asmenis reiškiančiam daiktavardžiui (tik kieto priebalsio kamiengalio žodžiams, neįskaitant minkštų ir istoriškai minkštų) ir būdvardžiui dgs. vardininke, kuris baigiasi -i / -y (y yra po istoriškai minkštų, pvz., po rz < r), kamiengalio priebalsis yra palatalizuotas (taip pat istoriškai palatalizuotas) ir pakitęs. Tas pats galioja ir veiksmažodžio daugiskaitos būtojo laiko vyriško asmens reikšmės formai, kur vietoje kieto ły yra li. Taip yra todėl, kad būt. l. forma slavų kalbose yra kilusi iš dalyvio. Dalyvis, kūrį dar galima pavadinti veiksmažodiniu būdvardžiu, yra linksniuojamas taip pat kaip būdvardis.
Kietas ir minkštas kamiengaliai
Lenkų kalbos priebalsiai yra kieti, minkšti ir istoriškai minkštieji. Jei žodžio kamieno paskutinis priebalsis yra kietas, linksniuojama kietuoju linksniavimo variantu, jei minkštas ar istoriškai minkštas, linksniuojama minkštuoju.
Priebalsių b, p, w, f, m minkštiems variantams minkštumas pasireiškia tik prieš balsį (prieš priebalsį ir žodžio gale minkštumas išnykęs), todėl kai daiktavardžio kamiengalis yra vienas iš šių priebalsių, iš vyr. g. vienaskaitos vardininko neaišku ar tai bus minkštas, ar kietas variantas. Daugiausia šie priebalsiai yra kieti, pvz., dom, kl. -u – namas, dąb, kl. dębu – ąžuolas; sposób, -obu – priemonė. Rečiau yra minkšti, pvz., gołąb, gołębia – balandis; jastrząb, -ębia – vanagas; paw, -ia (viet.-šauk. -ie) – povas; cietrzew, -ewia – tetervinas; żółw, żółwia – vėžlys, karp, -ia – karpis; jedwab, -ia – šilkas; Radom, -ia – Radomas, Wrocław, -ia – Wroclavas.
Priebalsio
Dalyje linksnių kieto priebalsio kamiengalio daiktavardžiams keičiasi kamiengalio priebalsis. Lentelėje tie linksniai pažymėti žvaigždele *, jie yra vyr. g. vn. viet.-šauk. galūnė -e, vyr. g. dg. vard. -i / -y, mot. g. vn. naud.-viet. -e, bevard. g. vn. viet. -e. Prieš besikeičiantį priebalsį einantiems priebalsiams kaita vyksta kai tie prieš esantys priebalsiai yra turbūt s, pvz., umysł – protas, viet.-šauk. umyśle. Kai, pvz., priebalsiui ł nevyksta, pvz., pełny – pilnas; neribotas; vyr. g. asm. reikšmės dg. vard. pełni.
Priebalsis ch prieš tuos keičiančiuosius linksnius kurie yra -e, keičiasi į sz, pvz., cecha – bruožas, ypatybė, mucha – musė, vn. naud.-viet.: cesze, musze. Prieš vyr. g. dg. vard. -i, priebalsis ch keičiasi į ś, pvz., Włoch – italas, Czech – čekas, dg. vard.: Włosi, Czesi.
Pavyzdžiai: sąsiad – kaimynas, sąsiedzi (dź); turysta – turistas, turyści (ć); Norweg – norvegas, Norwedzy (dz); Polak – lenkas, Polacy (c); doktor – daktaras, doktorzy; gra – žaidimas, naud.-viet. grze; most – tiltas, viet.-šauk. moście; ir t. t.
Kaita taip pat vyksta vyriško asmens reikšmės būdvardžiui dg. vardininke (galūnė -i / -y) ir veiksmažodžio daugiskaitos būtojo laiko vyriško asmens reikšmės formai, pastarajai yra -li- (kai ne vyr. asmens formoms yra -ły-). Būdvardžiui, skirtingai nuo daiktavardžio, kaita vyksta ir dviejų istoriškai minkštųjų priebalsių ż, sz kamiengalio žodžiams (minkštų priebalsių atveju vyr. asm. vn. ir dg. vardininkai sutampa). Pavyzdžiai: duży – didelis, dg. vyr. g. asm. vard. duzi (ź); wasz – jūsų, jūsiškis, jūsas; wasi; chory – sergantis, chorzy; ir t. t.
Balsio
Formose be galūnės, vyr. g. vn. vardininke, mot. ir bevard. g. dg. kilmininke (kai be galūnės) gali būti įterpiamas balsis e: sen – sapnas, vn. kl. snu; dzień – diena, dnia; chłopiec – berniukas, vaikinas, chłopca; mebel (arba dg. meble) – baldai, mebla; Węgier – vengras, Węgra; wieś mot. g. – kaimas, wsi; matka – motina, dg. kl. matek – motinų; (toliau pateikiamos formos yra vn. vard. ir dg. kl.) gra – žaidimas, gier; panna – panelė, mergina, panien; okazja – proga, okazji / okazyj; szczypce dg. – žnyplės, replės, szczypiec; okno – langas, okien; dno – dugnas, den; jabłko – obuolys, jabłek. Pvz., kur neįterpiama: państwo – valstybė, dg. kl. państw. Tai negalioja kai kuriems žodžiams iš kitų kalbų, pvz., komputer, kl. komputera, kai panašus arbiter, kl. arbitra.
Yra keli daiktavardžiai kur forma be galūnės turi galūnes turinčiose formose nesantį balsį (i)o, tai pasitaiko tik prieš ł: osioł – asilas, osła; kozioł – ožys, kozła; kocioł – katilas, kotła.
Balsiai a ir o / ó einantys prieš kietus n, t, d, s, z, r, ł, keičiasi į e ten, kur šie priebalsiai prieš juos keičiančiąsias linksniuojamas galūnes tampa minkštais ar istoriškai minkštais, pvz., su a: las (-u, -owi) – miškas, kwiat (-u, -owi /-u) – gėlė, žiedas, świat (-a, -u) – pasaulis, viet.-šauk.: lesie, kwiecie, świecie. Su o: kościół (-a) – bažnyčia, anioł – angelas, viet.-šauk.: kościele, aniele; ziele – žolė, žolynas, dg. vard. zioła; pióro (dg. vard. pióra) – plunksna; pierze – pūkai, plunksnos. Šitokia kaita minėtose padėtyse vyksta nebūtinai, daugiau atsitiktinai. Savotiško žodžio przyjaciel – draugas, bičiulis, dg. linksniai visi, išskyrus vard. przyjaciele, yra su o / ó, pvz., kl.-gal. przyjaciół, naud. przyjaciołom, įn. przyjaciółmi.
Priešpaskutinio skiemens balsiai o, ę keičiasi į ó, ą, linksniuose kur tas skiemuo yra paskutiniojo padėtyje ir uždaras, t. y. baigiasi priebalsiu. Vyr. g. ir mot. g. priebalsinio kamieno daiktavardžiams vn. vard. kaita vyksta tik prieš priebalsius b, w, d, dz, z, ż / rz, dź, j, g, ł, kartais ir r, l, o mot. ir bevard. g. dg. kilmininke kaita vyksta prieš bet kurį priebalsį. Pavyzdžiai: róg, kl. rogu – kampas; ragas; dąb, dębu – ąžuolas; sól, soli – druska; gląb, glębi – giluma, gelmė (kai, pvz., prieš kitokį priebalsį: skręt (-u) – vingis; pasisukimas; węch (-u) – uoslė; ir t. t.); droga, dg. kl. dróg – kelias. Yra žodžių kur kaita nevyksta, pvz.: prąd, prądu – srovė; ból, bólu – skausmas; róża – rožė; pięta – kulnas, dg. kl. pięt. Balsius o, ę / ó, ą žodžiai turi nevien pagal skiemens atvirumą / uždarumą, pvz., piąty – penktas, pięć – penki.
Asmeniniai
Vn. vietininkas ir šauksmininkas visada turi galūnę -iu / -u, išskyrus daiktavardžius su priesaga -ec, pvz., młodzieniec (-ienca, šauk. -iencze; -cy, -ów) – jaunuolis; starzec (starca, šauk. starcze); ojciec (ojca, ojcu, šauk. ojcze; ojcowie); bet, pvz., jeniec – belaisvis, šauk. jeńcu. Dar vn. šauk. -e turi ksiądz – kunigas, šauk. księże. Dg. vard. jei ne -owie tai -ie / -e (išskyrus -c kamiengalio vyriškus asmenis reiškiančius žodžius, kuriems yra -y), pvz., gracze – žaidėjai.
Mišrių linksnių
Yra vyriškus asmenis reiškiančių daiktavardžių, kurie vienaskaitoje turi moteriškos giminės linksnius, o daugiskaitoje – vyriškos. Vos keli mišraus linksniavimo daiktavardžiai dalyje vienaskaitos linksnių yra būdvardiniai, dalyje – moteriškos giminės, daugiskaitoje – vyriškos.
Keli daiktavardžiai dalyje vienaskaitos linksnių, klm.-gal., naud., įn., yra būdvardiniai, likusiuose, vard., viet.-šauk. – moteriškos giminės (šauk. -o); dg. vard. -owie (klm. -ów): sędzia – teisėjas; hrabia – grafas.
Vyriškos giminės prasme naudojami mot. g. daiktavardžiai gali turėti ir visus linksnius mot. g. formos, pvz., mot. g. daiktavardis glina – molis, šnekamojoje kalboje turi reikšmę ir policininkas, mentas, faras, dg. vard. gliny, kl. glin.
Būdvardiniai
Yra daiktavardžių, kilusių iš sudaiktavardėjusio būdvardžio. Jie linksniuojamų taip pat kaip būdvardis, iš daiktavardinių linksnių gali būti vyr. g. dg. vard. -owie, mot. g. vn. šauk. -o. Pasitaiko bevard. g. vietovardžių su bevard įn.-viet -em.
Asmeniniai. Visi linksniai būdvardiniai: bliski (bliskiego; dg. vard. bliscy) – artimasis; znajomy – pažįstamas; žinomas; biegły – žinovas (< būdv. mitrus, greitas, apsukrus; nusimanantis); uczony – mokslininkas; chory – ligonis; dg. niektórzy – patikimi asmenys; dg. obecni – dalyviai, esantieji, dalyvaujantieji; bliźni (ret.) – dvynys (< toks pats, vienodas); służący psn. – tarnas; rozwiedziony – išsiskyręs; myśliwy – medžiotojas. Turintys dg. vard. -owie: chorąży – vėliavininkas (vedinys iš chorągiew, kl. -iewi – vėliava); podstarości – paseniūnis; podstoli – pastalininkis; rabbi – rabis; leśniczy – girininkas.
Vyr. g. gyvieji ir daiktiniai, dg. vard. -e: chodzony – lenkų liaudies šokis; niemiecki – vokiečių kalba (mokyklinis dalykas); luty – vasaris; niektóre. Bevardės giminės: młode – jauniklis (apie gyvūnus). Vn. įn.-viet. -em: Zakopane – miestas Mažosios Lenkijos vaivadijoje (>27 t. g.); Końskie – miestas Švento kryžiaus vaivadijoje (>20 t. g.); Białe – Lenkijos ežerų ir vietovių pavadinimas (liet. būtų turbūt Baltis /-ys). Moteriškos giminės: położna – akušerė; służąca psn. – tarnaitė. Vn. šauk. -o: majorowa – majoro žmona; królowa – karalienė (ir šachm.).
Idriss Carlos Kameni
Idrisas Karlosas Kamenis (g. 1984 m. vasario 18 d.) – buvęs futbolininkas, Kamerūno rinktinės vartininkas.
Karjera
Karjeros pradžioje bandė įsitvirtinti Prancūzijoje. Vėliau persikėlė į angliją. Rungtyniavo Ispanijoje ir Turkijoje.
Rinktinė
rungtyniavo nuo 2001 m.
Iki tol žaidė Kamerūno jaunimo rinktinėje su kuria 2000 m. vasaros olimpiadoje laimėjo aukso medalį.
2002 m. su nacionaline rinktine dalyvavo pasaulio čempionate. Dalyvavo 2002, 2004, 2006, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.
Manuel Schenkhuizen
thumb|Manuel Schenkhuizen 2012 m. Manuel Schenkhuizen (g. 1986 m. gegužės 11 d.), žinomas pseudonimu Grubby – profesionalus WarCraft III žaidėjas iš Nyderlandų. Grubby yra šešis kart pasaulio čiampionas, o iš viso laimėjęs virš 38 Warcraft III turnyrų. Jis žaidžia Orcs rase ir yra "Evil Geniuses" komandos narys. Jis yra vienintelis, laimėjęs ir World Cyber Games, ir Electronic Sports World Cup turnyrus, ir vienas iš dviejų Warcraft III žaidėjų, įtrauktų į WCG šlovės lentą.
Manuelio žmona Cassandra Ng taip pat yra profesionali Warcraft III žaidėja. Jie abu yra vieni pagrindinių dokumentinio filmo "Beyond the Game" veikėjų.
2011 m. Manuel pradėjo profesionaliai žaisti Starcraft 2.
Cher (reikšmės)
Cher gali būti:
Kombarbala
thumb|left|150px|Kombarbalos komunos padėtis Kokimbo regione Kombarbala – miestas Kokimbo regione (Čilė), Limario provincijoje, Kombarbalos komunos centras. Miestas yra 144 km į rytus nuo regiono centro La Serenos.
Kombarbala žinoma savo dirbiniais iš unikalaus vietinio akmens, vadinamo, religinėmis šventėmis, vasaros sporto rungtynėmis, turistine astronomine observatorija Cruz del Sur ('Pietų Kryžius').
Kombarbalos komuna
Kombarbalos komuna ribojasi:
Demografija
Komunos plotas 2257 km². 1995 m. gyventojų skaičius – 14382 gyv. (gyventojų tankis 6,37 žm./km²). Pagal gyvenamą vietą:
Komunos administracinis suskirstymas
Komuną sudaro 15 rajonų:
Kuprotosios čiulpikės
Kuprotosios čiulpikės (Xyrauchen) - čiulpikinių (Catostomidae) šeimos žuvų gentis.
Gamprinas
150px|right
Gamprinas – Lichtenšteino apskritis, įsikūrusi šalies vakaruose. 1,5 tūkst. gyventojų (2006), apskrities plotas 6,1 km². Yra Lichtenšteino institutas, Marijos bažnyčia.
Istorija
Miestas Lichtenšteino kunigaikščio valdžion pateko 1699 metais.
San Paulo universitetas
San Paulo universitetas – didžiausias valstybinis universitetas Brazilijoje, San Paule, šalies prestižiškiausia švietimo įstaiga, laikoma viena geriausių Iberoamerikoje. Pagal „Times“ reitingą patenka į pasaulio universitetų 100-uką. Tarp universiteto absolventų yra dvylika Brazilijos prezidentų.
Istorija
Universitetas buvo įkurtas 1934 m., pergrupuojant jau buvusias San Paulo valstijos aukštąsias mokyklas, tokias kaip Faculdade de Direito de Largo de San Francisco (Teisės fakultetas), Escola Politécnica (Inžinerinė mokykla) ir Escola Superior de Agricultura Luiz de Queiroz (Žemės ūkio kolegija). Universitetui kuriantis, įsteigti nauji fakultetai ir padaliniai, studentų skaičius išaugo iki 90 tūkst.
Šiuo metu San Paulo universitetui priklauso 11 universitetinių miestelių, iš kurių keturi yra San Paulo mieste. Likę miesteliai įsikūrę Bauru, Lorenoje, Pirasikaboje, Pirasunungoje, Ribeiran Prete ir du San Karlose.
Guillermo Vilas
Giljermas Apolinarijus Vilas (g. 1952 m. rugpjūčio 17 d.) – buvęs profesionalus Argentinos tenisininkas. Buvusi antroji pasaulio raketė. Jis kajerą baigė 1992 metais. Per savo karjerą Giljermas laimėjo 62 ATP titulus. Iš visų laimėtų titulų, keturi buvo laimėti Didžiojo Kirčio turnyruose. Jis profesionalu tapo 1969 metais. Vilas gimė Buenos Airėse. Dabar gyvena Monte Karle, Monake. Žaisdamas tenisą G. Vilas užsidirbo 4 923 882 JAV dolerių. Geriausiai Giljermui sekėsi žaisti ant žolės ir grunto kortų.