cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2016 m. vasaros paralimpinės žaidynės
Dalyvaujančios šalys
Tarptautinis paralimpinis komitetas slaptu balsavimu nusprendė pašalinti Rusijos delegaciją iš šių žaidynių dėl tarptautinio dopingo vartojimo skandalo, kuomet sportininkų dopingo vartojimas buvo skatinamas ir slepiamas su šalies vyriausybės pritarimu. Kaip ir 2016 m. olimpinėse žaidynėse, čia dalyvaus pabėgėlių olimpinė rinktinė su nepriklausoma olimpine vėliava. Šioje rinktinėje bus du dalyviai: plaukikas Ibrahim Al Hussein iš Sirijos ir disko metikas Shahrad Nasajpour iš Irano.
Susiję straipsniai
Lietuva 2016 m. vasaros paralimpinėse žaidynėse
Gvafas
thumb|150px|Gvafo sala Čilojės salyno pietvakariniame kampe
Gvafas  – sala pietų Čilėje, Čilojės salyne, į pietvakarius nuo Čilojės salos, atskirta Gvafo sąsiauriu (~40 km). Patenka į Los Lagoso regioną (Čilojės provincija). Plotas – 213,7 km². Pakrantės ilgis – 71,6 km. Aukštis iki 241 m.
thumb|left|220px|Gvafo švyturys
Gvafo sala negyvenama, veikia švyturys. Salą dengia miškai, pakrantėje yra didelė jūrų lokių kolonija. Taip pat peri įvairūs jūriniai paukščiai, aplinkiniuose vandenyse plaukioja kelių rūšių banginiai.
Vandzinas
Vandzinas – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Sidros valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į rytus nuo Sidros, apie 18 km į šiaurę nuo Sokulkos ir 53 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Frederik Willem de Klerk
Biografija
Gimė įtakingo afrikanų politiko Jano de Klerko šeimoje. Po mokyklos baigimo Krugersdorpe, 1958 m. baigė teisę Potchefstroomo universitete. 1961–1972 m. dirbo advokatu Vereniginge ir tuo pat metu aktyviai dalyvavo Nacionalinės partijos veikloje. 1972 m. buvo išrinktas į parlamentą. Dėl savo sugebėjimų buvo paskirtas vadovauti ne vienai ministerijai nuo 1979 iki 1989 metų. 1986 m. tapo Asamblėjos rūmų pirmininku.
Kai prezidentas Pieteris Vilemas Botha 1989 m. sausį susirgo, kitą mėnesį jam atsistatydinus, de Klerkas tapo partijos pirmininku. Tų pačių metų rugsėjo 14 dieną trejų rūmų parlamentas jį išrinko prezidentu. Po išrinkimo de Klerkas paskelbė ir pradėjo sparčiai vykdyti reformas: pradėti derybas su visomis šalies rasinėmis grupėmis dėl naujos konstitucijos, panaikinti rasinę segrecaciją ir diskriminaciją, leisti veikti opozicinėms partijoms, išlaisvinti politinius kalinius. 1990 m. vasario 2 d. buvo legalizuotas Afrikos nacionalinis kongresas, Azanijos panafrikanistų kongesas, Pietų Afrikos komunistų partija, o vasario 11 d. buvo paleistas Nelsonas Mandela.
1991 m. de Klerkas kartu su vyriausybe atšaukė rasinius diskriminuojančius gyvenamosios vietos, švietimo, socialinių patogumų ir sveikatos apsaugos įstatymus. Kitais metais vykusiame referendume 69 procentai gyventojų išreiškė norą panaikinti apartheidą. Tais pačiais metais de Klerkas vedė derybas su N. Mandela ir kitais juodaodžių gyventojų atstovais dėl naujos konstitucijos, suteiksiančios jiems balsavimo teisę ir privesiančios prie visuotinių rinkimų, kuriuose dalyvautų visų rasių Pietų Afrikos gyventojai. Po rinkimų į naują Nacionalinę Asamblėją 1994 m. balandį, kuriuos laimėjo Afikos nacionalinis kongresas, jis prisijungė prie nacionalinės vienybės vyriausybės ir tapo šalies antruoju viceprezidentu, 1996 m. iš šio posto atsistatydino, 1997 m. atsistatydino iš Nacionalinės partijos pirmininko pareigų ir pasitraukė iš politikos.
Kinčao
thumb|250px|Kinčao ir aplinkinės salos
Kinčao  – sala pietų Čilėje, Čilojės salyne, 2 km į rytus nuo Čilojės salos, atskirta Dalkahuės sąsiauriu. Patenka į Los Lagoso regioną (Čilojės provincija). Plotas – 134,6 km². Pakrantės ilgis – 85,9 km.
2002 m. Kinčao saloje gyveno 7984 žmonės. Saloje yra didžioji dalis Kinčao komunos ir visa Kurako de Veleso komuna. Pagrindinės gyvenvietės – Ačao ir Kurako de Velesas. Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu. Pasiekiama keltu iš Čilojės (Dalkahuės). Saloje yra medinės Kinčao ir Ačao bažnyčios, patenkančios į UNESCO saugomų Čilojės bažnyčių sąrašą.
Smitsono institutas
thumb|250px|Smitsono instituto būstinė Vašingtone thumb|Smithsonian logo. Smitsono institutas  – mokslo, tyrimų ir švietimo įstaiga bei jai priklausantis muziejų kompleksas JAV. Būstinė – Smitsono pilis Vašingtone.
Institutas remiamas JAV vyriausybės bei asmeninių aukų. Taip pat pelną gauna iš leidybinės bei komercinės veiklos (mokomųjų programų, žaidimų gamyba, suvenyrų prekyba).
Institutas pavadintas anglų mokslininko Džeimso Smitsono, paaukojusio visą savo turtą šios mokslinės įstaigos sukūrimui, garbei. Įkurtas 1846 m.
Vilkas (pėstininkų kovos mašina)
Vilkas – bendros Vokietijos ir Nyderlandų kompanijos „ARTEC GmbH“ (bendra Krauss-Maffei Wegmann GmbH & Co ir Rheinmetall Landsysteme bei Rheinmetall Defence Nederland B.V.įmonė, įkurta 1999 m.) gaminama viena moderniausių ratinių pėstininkų kovos mašinų Boxer.
Pradžioje prie „Boxer“ projekto dirbo Vokietijos, JK ir Prancūzijos įmonės, tačiau vėliau pastarosios dvi iš jo pasitraukė.
Istorija
2015 m. liepos 9 d. buvo pranešta, kad Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgos planuoja įsigyti vokiško varianto „Boxer“ šarvuočius. Tų pačių metų gruodžio 11 d. buvo patvirtintas 88 „Boxer“ kovinių mašinų įsigijimas.
2017 m. gruodžio 15 d. jau praėjus 16 mėnesių nuo sutarties pasirašymo, į Lietuvos kariuomenės Transporto priemonių ir technikos sandėlį buvo pristatytos pirmosios dvi Lietuvos kariuomenei skirtos BOXER mašinos. Įteikimo ceremonija įvyko gruodžio 18 d. Kaune. Kadangi pateikti BOXER buvo skirti vairuotojų mokymui, jie neturėjo bokštelio.
2019 m. liepos 9 d. Rukloje Lietuvos kariuomenei oficialiai perduoti pirmieji „Boxer“, kurie Lietuvoje vadinasi „Vilkais“. Tai – brangiausias pirkinys Lietuvos kariuomenės istorijoje, kainavęs virš 385 mln. eurų. Šiose kovos mašinose yra sumontuoti Izraelio gamybos ginkluotės bokšteliai, juose yra įkomplektuotos JAV gamintojo 30 mm patrankos MK-44S ir 7,62 mm kalibro kulkosvaidžiai. Taip pat ši transporto technika yra apginkluota Izraelio gamybos prieštankinėmis raketomis "Spike LR", kurios suteikia galimybę neutralizuoti šarvuotą techniką. Šios pėstininkų kovos mašinos suteikia padaliniams geras ugnies galimybes. Visiškai stabilizuotas, modernus nuotoliniu būdu valdomas bokštelis su pažangiausiu optiniu ir optiniu matomumu leidžia visai įgulai stebėti, aptikti ir identifikuoti ilgo nuotolio taikinius 360° kampu. Stabilizuotas 30 mm automatinis pabūklas leidžia tiksliai užfiksuoti judančius taikinius net važiuojant. Dviejų skirtingų tipų šaudmenys bokštelyje vieno mygtuko paspaudimu užtikrina misijos įvykdymą. Išskirtinai taikliai gali naikinti tiek priešo gyvąją jėgą, tiek techniką, taip pat suteikia tinkamą apsaugą viduje esantiems pėstininkams bei apsaugą nuo minų ir aptikimo. Modulinė BOXER konstrukcija leidžia lanksčiai prisitaikyti prie būsimų karinių užduočių ar besikeičiančių reikalavimų dėl vienodo pavaros modulio ir daugybės specifinių, greitai keičiamų misijos modulių. Lietuva ketina įsigyti dar apie 100 pėstininkų kovos mašinų iš Vokietijos gamintojo
Espirito Santas (reikšmės)
Espirito Santas arba Espiritu Santas (,  – 'Šv. Dvasia') gali reikšti:
Sian Kaanas
Sian Kaanas (, iš majų k. – „dangaus vartai“) – biosferos rezervatas pietryčių Meksikoje, Kintana Roo valstijoje, Karibų jūros pakrantėje. Užima 528 147 ha plotą, išsidėstęs Felipe Kariljo Puerto ir Tulumo savivaldybėse.
Apima klintinį Jukatano pusiasalio paviršių, koralinius rifus jūros pakrantėje, balto smėlio paplūdimius, mangrovių sąžalynus, pelkes. Yra senotų, požeminių urvų ir kitų karstinių darinių. Taip pat saugomos džiunglės su reta augalija ir gyvūnija (yra >300 paukščių rūšių). Rezervato teritorijoje be to dar yra 23 majų kultūros archeologinės radimvietės.
Sian Kaanas 1987 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą dėl savo unikalios gamtos ir svarbių ekologinių buveinių.
Fazla
Fazla (tikrasis vardas – ; g. 1967 m. balandžio 17 d. Sarajevas, Bosnija ir Hercegovina) – populiarus Bosnijos ir Hercegovinos dainininkas.
1993 m. atstovavo Bosnijai ir Hercegovinai Eurovizijos dainų konkurse Airijoje su daina „Sva bol svijeta“, su kuria užėmė 16 vietą su 27 taškais. Tais pačiais metais išleistas debiutinis albumas „Sva bol svijeta“.
George Kobajaši
Nacionalinėje komandoje žaidė 1972 m.
Melburnas (Anglija)
Melburnas  – kaimas Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje.
Istorija
1086 m. Paskutiniojo teismo knygoje Melburnas paminėtas penkis kartus.
Geografija
Kaimas vakaruose atskirtas geografinio dienovidinio.
Religija
Ištyrus kaime rastas saksų kapines išsiaiškinta, kad krikščionybė Melburne plėtota nuo VII a.
Aeroflot skrydis 2022
Aeroflot skrydis 2022 – buvo reguliarus skrydis, kurį aptarnavo Aeroflot lėktuvas Tupolev Tu-124, iš Vilniaus į Vnukovo oro uostą. Pilotai prarado orlaivio kontrolę artėjant prie Maskvos oro uosto, lėktuve sugedus aukščio vairui. Lėktuvas sudužo prie Volokolamsko, žuvo visi juo skridę žmonės. Šis įvykis tuo metu buvo didžiausia aviakatastrofa pagal aukų skaičius su Tupolev Tu-124 orlaiviu.
Melburnas (Anglija)
Religija
XI a. įrašai rodo, kad kaime jau buvo koplyčia. 1152 m. pastatyta bažnyčia. Dabartinė Melburno visų šventųjų bažnyčia yra itin pakitusi (1882 m. rekonstruota), bet vis dar turi XIII a. statytų architektūrinių elementų.
Aeroflot skrydis 2022
Orlaivis
Katastrofą patyrė Aeroflot lėktuvas Tupolev Tu-124. Šį lėktuvą kompanija naudojo nuo 1962 m. Šis lėktuvas buvo paskirtas Aeroflot Lietuvos padaliniui. Tuo metu jis buvo atlikęs 14 903 skrydžių valandas.
Įgula
Aeroflot skrydį 2022 aptarnavo 6 įgulos nariai ir stiuardesė:
Aukos
Apie pusę žuvusių buvo vilniečiai. Tarp žuvusiųjų buvo keturi Lietuvos pediatrai doc. Petras Baublys, Vilniaus universiteto Vaikų ligų katedros vedėja prof. Liudmila Steponaitienė, doc. Raimondas Lučinskas ir Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausioji pediatrė Ona Surplienė, skridę į sąjunginę pediatrų konferenciją Charkove. Gruodžio 22 d. Kirtimų kultūros centre surengtas atsisveikinimas su įgula, kuriame dalyvavo LKP CK sekretorius Algirdas Ferensas, aerouosto vadovybė. Penki ekipažo nariai palaidoti Rokantiškių kapinėse, S. Boika palaidotas Lvove, J. Šamajevas – Baku. Pediatrai, išskyrus O. Surplienę, pašarvoti Vilniaus universiteto aktų salėje M. K. Čiurlionio g., palaidoti Antakalnio kapinėse.
Tyrimas
Tyrimo metu buvo atmestos variklio gedimo ar blogų oro sąlygų versijos. Tyrėjai išsiaiškino, kad orlaivio valdymo sistemose nebuvo gedimų, išskyrus aukščio vairą, kuris buvo užstrigęs neteisingoje pozicijoje. Tai ir buvo avarijos priežastis.
Gibraltaro futbolo varžybos 2013–2014 m.
Gibraltaro futbolo varžybos 2013–2014 m.
Prieglobsčio prašytojas
Prieglobsčio prašytojas – užsienietis, ieškantis prieglobsčio politiškai saugioje valstybėje, paprastai siekiantis išvengti politinio susidorojimo, religinės, etninės, rasinės neapykantos, karinių konfliktų. Terminas gali būti taikomas asmeniui, dar nepateikusiam pabėgėlio statuso prašymo, arba asmeniui, laukiančiam sprendimo. Nesulaukęs palankaus sprendimo toks asmuo tampa nelegaliu imigrantu ir gali būti deportuotas. Nagrinėjant situaciją prieglobsčio prašytojas yra apgyvendinamas atitinkamoje vietoje, neapribojant judėjimo laisvės.
Lemujis
thumb|250px|Lemujis ir aplinkinės salos
Lemujis  – sala pietų Čilėje, Čilojės salyne, tuoj į rytus nuo Čilojės salos, atskirta Lemujo ir Jalio sąsiauriais. Patenka į Los Lagoso regioną (Čilojės provincija). Plotas – 97 km².
2002 m. Lemujo saloje gyveno 4125 žmonės. Sala patenka į Pukeldono komuną. Pagrindinė gyvenvietė – Pukeldonas. Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu. Pasiekiama keltu iš Čilojės. Saloje yra 4 medinės bažnyčios, patenkančios į UNESCO saugomų Čilojės bažnyčių sąrašą: Detifo, Ičuako, Pukeldono, Aldačildo.
OFK Mladost Donja Gorica
Istorija
Klubas bendradarbiavo su „Podgoricos“ klubu (Lješkopoljės „Mladost“), kurios jaunieji žaidėjai buvo skolinami OFK Mladost DG.
2019 m. vasarą klubas laimėjo Centrinio regiono taurę, kuri suteikė galimybę žaisti Juodkalnijos futbolo taurės turnyre.
2019–2020 m. Juodkalnijos taurės turnyro pirmame etape pralaimėjo FK „Drezga“ (2:4). Tuo metu rungtyniavo Juodkalnijos Trečioje lygoje. Debiutiniame sezone tapo Trečios lygos Centro zonos nugalėtojais. Dėl patekimo į Antrą lygą kovojo prieš FK Igalo ir FK Berane. Klubui nepavyko patekti į Antrą lygą.
2020–2021 m. sezone klubas vėl tapo Centrinio regiono nugalėtojais. Iškovojo dvi pergales atkrintamosiose rungtynėse prieš FK Petnjica (2-0) ir FK Cetinje (6-0). Klubas iškovojo teisę žaisti Antroje lygoje.
2021–2022 m. sezone ekipa debiutavo Juodkalnijos Antroje lygoje ir tapo jos nugalėtojais.
Sezonai
Šaltiniai:
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia DG Arenoje, kuri talpina daugiau nei 4 tūkst. vietų.
Arenoje įrengtos modernios patalpos, papildomos aikštelės. Atitinka Pirmos lygos ir UEFA rungtynių kriterijus.
Kristupas Naruševičius
Kristupas Naruševičius (, g. apie 1570 m. – m. 1630 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos karinis ir valstybės veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorų Naruševičių giminės. Tėvas Mikalojus Jonas Naruševičius (m. 1575 m.), jauniausias jo sūnus, broliai Jonas Naruševičius (m. 1616 m.) ir Mikalojus Naruševičius (1560–1603 m.).
Studijavo Vokietijos ir Italijos universitetuose. 1611 m. perėjęs į katalikybę, katalikams atidavė Onuškio bažnyčią. 1613–1624 m.
Valstybės tarnyba
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės medžioklis, nuo 1618 m. Lietuvos dvaro paiždininkis ir Lietuvos didysis raštininkas. 1626 m. ir 1629 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimų atstovas.
Valdų turėjo Trakų ir Lydos apskrityse. Per 1626–1629 m. Lenkijos-Švedijos karą pasižymėjo privati Kristupo Naruševičiaus husarų vėliava.
Šeima
Vedė Elžbietą Šimkovič. Vaikai: Stanislovas, Jonas, Kazimieras ir Aleksandras Kristupas.
Jei Donžuanas būtų moteris
Turinys
Pagrindinė filmo herojė Džinė – tarsi įsikūnijęs garsusis moterų meilužis Donžuanas. Ji manipuliuoja vyrais, jų jausmais ir be skrupulų palieka juos, vos tik šie jai nusibosta. Tačiau toks elgesys anksčiau ar vėliau vis tiek atsisuka prieš ją pačią, kuomet atsiranda vyras, pasiryžęs bet kokiai aukai, kad būtų kartu su ja...
Kalėtų piliakalnis
Kalėtų piliakalnis – piliakalnis Kuržemėje, Priekulės savivaldybės teritorijoje, Kalėtų valsčius, Latvija. Pasiekiamas nuo kelio – P114 Priekulė, pravažiavus Lietuvos–Latvijos valstybės sieną ir pasukus į vakarus pagal Apšės upę, yra už geležinkelio Kretinga–Priekulė.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Apšės senvagės apjuostame dešiniajame krante. Valstybės saugomas paminklas.
Pieskos ežeras
left|120px
Pieskos ežeras arba Pieskys arba Smėlių ežeras – ežerėlis Lietuvoje, Trakų rajone, 8 km į pietryčius nuo Aukštadvario. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,22 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 126,1 m. Krantai žemi, pelkėti, tik vakarinis krantas aukštokas. Iš šiaurės ir rytų prieina Spindžiaus miškas, vakarinėje ir pietinėje pakrantėse plyti pievos. Šiaurėje per pelkę išteka upeliukas link kito upelio (Verknės intakas). Į pietus įsikūręs Pakalninkų kaimas. Ežeras gausiai užžėlęs vandens augalija, užankantis.
Sodybų tuštėjimo metas (filmas)
„Sodybų tuštėjimo metas“ – 1976 m. Lietuvos kino studijoje pagal J. Avyžiaus to paties pavadinimo romaną sukurtas meninis filmas. Istorinė drama. 2 serijos. Spalvotas, plačiaekranis. Filmo trukmė – 154 min.
Siužetas
Filme vaizduojamas lietuvių inteligentijos gyvenimas 1940-1945 m. Herojai patenka į krizinę situaciją, kuomet reikia spręsti tolimesnio kelio pasirinkimo dilemą, spręsti tautos ir kiekvieno tautiečio socialinio ir istorinio apsisprendimo klausimą.
Kniaziuvka
Kniaziuvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sidros valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Espiritu Santo sala (Meksika)
thumb|250px|Espirutu Santo (dešinėje) ir Partidos (kairėje) salos Espiritu Santo sala ( – 'Šv. Dvasios sala') – sala Meksikoje, Kalifornijos įlankoje, Žemutinės Pietų Kalifornijos valstijoje, La Paso savivaldybėje, siauru sąsiauriu atskirta nuo Partidos salos. Plotas – 80,7 km² (12-a pagal dydį Meksikos sala).
Sala negyvenama, paskelbta biosferos rezervatu. Espiritu Sante gyvena endeminė žinduolių rūšis – tamsusis kiškis. Sala pasižymi vaizdingais paplūdimiais, aplink driekiasi koraliniai rifai, kuriuose plaukioja musulmonžuvės, talasomos, įvairūs rykliai, jūrų vėžliai, delfinai, rajos. Prie šiaurinio Espiritu Santo salos galo esančiose Los Isloteso salelėse gyvena jūrinių liūtų kolonija.
Minoru Kobata
(g. 1946 m. lapkričio 24 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Kostas Jagutis
Kostas Jagutis (1896 m. liepos 18 d. Kretingoje – 1974 m. liepos 30 d. Klaipėdoje) – Lietuvos fotografas.
Biografija
Baigė Kretingos pradinę mokyklą, vėliau su motina ir broliu gyveno Klaipėdos krašte.
1914 m. gegužės 11 d. K. Jagutis mobilizuotas į kaizerinės Vokietijos imperijos kariuomenę, Rytprūsių ulonų pulką Nr. 8, 4 eskadroną.
1914-1918 m. dalyvavo mūšiuose prieš Rusiją, buvo apdovanotas antro laipsnio geležinio kryžiaus ordinu.
Tadžikijos nacionalinis parkas
Tadžikijos nacionalinis parkas  – saugoma gamtos sritis Tadžikistane, Pamyro kalnuose, 60 % yra Kalnų Badachšane, 40 % Lachšo ir Sangvoro rajonuose (Karotegine). Įsteigtas 1992 m. Jo plotas 2002 m. praplėstas iš 12 000 km² į 26 116 km². Pradžioje parkas vadintas Pamyro nacionaliniu parku, bet vėliau, teikiant paraišką UNESCO, pervadintas. 2013 m. paskelbtas pasaulio paveldo objektu.
Kostas Jagutis
Biografija
1918 m. gegužės 4 d. perkeltas į sunkiosios artilerijos pulką Nr. 28, 3 batalioną, 7 bateriją, kuriame tarnavo iki 1918 m. rugsėjo 18 d.
Tadžikijos nacionalinis parkas
Parkas apima Pamyro kalnų masyvą su aukščiausiomis jo viršūnėmis (Ismailo Samani, Lenino, Korženevskio), bei vienu didžiausių pasaulyje Fedčenkos ledynu, užtvenktiniu Sarezo ežeru bei dideliu druskingu aukštikalnių ežeru Karakuliu. Parke taip pat yra Garmčašmos karštosios versmės, Jačmuno ir Kaakchos tvirtovių liekanos, Bazar Daros senoviniai petroglifai. Parke yra 1085 ledynai, 170 upių, virš 400 ežerų. Čia aptinkamos retos, saugomos rūšys (snieginiai leopardai, sibiriniai ožiai, kalniniai avinai ir kt.). Vietovė retai gyvenama, mažai paveikta ūkinės veiklos, pasižymi įvairiopu kraštovaizdžiu.
Kostas Jagutis
Biografija
1920 m. kovo 10 d. paskirtas į atsargos pėstininkų kuopą, 6-tą pulką, 10 bateriją.
Šeima
1925 m. rugsėjo 5 d. Kretingoje vedė Skolestiką Beniušytę, (g. 1896 m. rugpjūčio 15 d.). 1933 m. rugsėjo 13 d. susilaukė dukters Liucijos-Tutos.
1941 m. gegužės 5 d. nuo cukraligės mirė žmona, o 1942 m. balandžio 17 d. nuo širdies ligos mirė dukrytė. Abi palaidotos senosiose Kretingos kapinėse, netoli šv. Jurgio koplyčios.
1944 m. vedė Aldoną Anastaziją Miliūtę (g. 1924 m. birželio 5 d.). Susilaukė sūnų Vytauto, Algio, Antano, dukterų Vandos, Tulios bei Reginos.
Fotografinė veikla
Tarnaudamas kariuomenėje iš vokiečių fotografų mėgėjų išmoko fotografuoti.
1919 m. Tauragėje atidarė fotografijos ateljė.
1920 m. Kretingoje, Birutės g. 6a, atidarė foto ateljė.
Apie 1920–1924 m. vasaromis fotografavo Palangoje, Basanavičiaus gatvėje buvo išsinuomavęs kambarį, kuriame įrengė foto ateljė, tačiau dirbo kaip laisvai samdomas fotografas.
Bendravo su fotografe Paulina Mongirdaite.
Solis (ežeras)
left|120px
Kostas Jagutis
Fotografinė veikla
Nuo 1932 m. Klaipėdoje turėjo fotoateljė.
Kai 1935 m. Kretingos pranciškonų vienuolynas iš JAV gavo dovanų spaustuvę, Kostas Jagutis bendradarbiavo fotografuodamas Kretingos vaizdus atvirukų spausdinimui. Mainais iš vienuolyno gaudavo atvirukų, kuriuos pardavinėjo po 10 centų.
Solis (ežeras)
Solis – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 7,5 km į pietryčius nuo Aukštadvario. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,69 km, plotis – iki 0,33 km. Altitudė 123,6 m. Pietinis krantas aukštas, šiaurvakarinis – žemas ir pelkėtas. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais. Pakrantėse stūkso miškeliai, tik šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Pakalninkų kaimas. Vakaruose išteka upelis link netoliese pratekančios Verknės.
Kostas Jagutis
Fotografinė veikla
Pats gamino fotoatvirukus, kurie labai skyrėsi nuo kitų Kretingos fotografų darbų nes buvo papuošti įvairiais grafiniais piešiniais rėmeliais, ranka rašytu tekstu bei pailgu formatu.
1939 m., vokiečiams okupavus Klaipėdos kraštą, grįžo į Kretingą, nusipirko namą Žemaičių g. 3, kuriame su šeima gyveno ir trumpam įsirengė fotografijos laboratoriją, po kiek laiko fotoateljė įkūrė mūriniame name Akmenės g. 12.
Senatvėje Kretingos ir Šiaulių muziejams pats perdavė dalį savo nuotraukų, fotoaparatų, kitų priemonių.
Noritaka Hidaka
(g. 1947 m. gegužės 29 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1972–1973 m.
Vėliškėnų karjeras
Vėliškėnų karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Biržų rajone, 8,5 km į pietvakarius nuo Papilio miestelio. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,38 km, plotis – iki 0,27 km. Yra 0,17 ha dydžio sala. Altitudė 70,2 m. Krantai žemi, šiaurėje pelkėti. Kranto linija labai vingiuota, apaugusi medžiais ir krūmynais. Iš vakarų prieina Galvokų šilas. Aplinkui plyti krūmynai, vietomis - pievos. Pietuose vandens perteklius nuteka į už 0,21 km tekančią Apaščios upę. Į šiaurės rytus įsikūręs nebegyvenamas Vėliškėnų kaimas.
Jõhvi FC Lomomotiv
Jõhvi FC Lomomotiv – Estijos futbolo klubas iš Jehvio.
Istorija
2011 metais įkurtas futbolo klubas. 2014 m. dalyvavo Meistriliiga pirmenybėse. Vėliau iškrito į trečios pakopos pirmenybes.
Doris Dragović
Doris Dragović (g. 1961 m. balandžio 6 d.) – Kroatijos dainininkė ir dainų autorė. Ji du kartus dalyvavo Eurovizijos konkurse – 1986 m. atstovavo Jugoslavijai su daina „Željo moja“ ir užėmė 11 vietą bei 1999 metais Kroatijai su daina „Marija Magdalena“, su kuria užėmė ketvirtą vietą su 118 taškų.
Biografija
thumb||right|200px|Doris Dragović 1999 m. Eurovizijoje
Dragović solo karjerą pradėjo 1986 metais, kai ji išleido debiutinį albumą „Tigrica“. Tais pačiais metais ji atstovavo Jugoslavijai 1986 m. Eurovizijoje su daina „Željo moja“ ir užėmė 11-ąją vietą su 49 taškais. Dragović nuo to laiko buvo viena iš labiausiai žinomų pop dainininkių Jugoslavijoje.
Nyck de Vries
Nikas de Vrisas (Nyck de Vries, g. 1995 m. vasario 6 d.) – autosporto lenktynininkas iš Nyderlandų. Nuo 2023 m. atstovauja „Scuderia AlphaTauri“ komandai.
Biografija
2008 m. olandas laimėjo WSK World Series kartingų čempionatą, taip pat tapo Vokietijos jaunimo kartingų čempionu. 2010 ir 2011 m. tapo pasaulio kartingų čempionu.
2012 m. de Vries debiutavo Formula Renault Eurocup čempionate. 2014 m. tapo čempionato nugalėtoju.
2016 m. sportininkas lenktyniavo GP3 serijos čempionate, o kitais metais prisijungė prie Formulės 2 čempionato.
2019 m. su „ART Grand Prix“ komanda tapo Formulės 2 čempionu.
2019 m. debiutavo naujai įsteigtame Formulės E čempionate. 2021 m. tapo šio čempionato nugalėtoju su „Mercedes-EQ“ komanda.
2022 m. debiutavo Formulėje 1 kaip kelių komandų pilotas bandytojas. Tų metų Italijos GP debiutavo lenktynėse, pakeitęs susirgusį Aleksanderį Alboną „Williams“ komandoje.
Prieš 2023 m. sezono pradžią olandas prisijungė prie „Scuderia AlphaTauri“ komandos.
Pajiešmenių botaninis-zoologinis draustinis
Pajiešmenių botaninis-zoologinis draustinis – savivaldybės gamtinis draustinis Lietuvoje, Pasvalio rajone, 1 km į pietus nuo Pajiešmenių, šiauriau Vidubalės. Įsteigtas 1998 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti retų vandens paukščių (didysis baublys, rudakaklis kragas, pievinė lingė, gulbė nebylė, laukys, nendrinė vištelė, dryžagalvė kryklė, rudagalvė kryklė, perkūno oželis, tilvikas, upinis kirlikas, mažoji žuvėdra) perėjimo vietas ir į Lietuvos raudonąją knygą įrašytų augalų rūšis (baltijinė gegūnė, gležnalapė nertis).
Šusaku Hirasava
(g. 1949 m. kovo 5 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1972–1974 m.
Šostakai (Sokulkos apskritis)
Šostakai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sidros valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Sidros, apie 23 km į šiaurę nuo Sokulkos ir 57 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Michael Malone (treneris)
Maiklas Malounas (, g. ) – JAV krepšinio treneris, NBA komandos Denverio „Nuggets“ vyriausiasis treneris.
Jis taip pat buvo Sakramento „Kings“ vyriausiasis treneris. Malounas anksčiau dirbo Niujorko „Knicks“, Klivlando „"Cavaliers“, Naujojo Orleano „Hornets“ ir Golden State Warriors trenerių asistentu.
Eseechai
Eseechai (Ece’je, t. p. Ese Eja, Ese Exa, Ese’ejja) arba čamai, huarajai, tambopatai–gvarajai, tiatinagvai (chamo, huarayo, tambopata-guarayo, tiatinagua) – indėnų tauta, gyvenanti pietvakarių Amazonijoje, Bolivijoje (Beni, La Paso, Pando departamentuose, Beni ir Madre de Dioso upių baseinuose) ir Peru (Madre de Dioso departamente, prie Hito ir Tambopatos upių). Populiacija – virš 1000 žmonių. Eseechų kalba priklauso takanų kalbų šeimai, galimai gimininga panų kalboms. Dauguma – Romos katalikai, kiti prisilaiko tradicinės tikybos.
Verčiasi lydimine žemdirbyste, žvejyba, medžiokle, rankiojimu. thumb|left|240px|Eseechų kaimas Tambopatos rezervate, Peru thumb|left|200px|Bolivijos indėnų žemėlapis. Eseechai gyvena šalies šiaurėje
Kleboniškio medinis pėsčiųjų viadukas
Kleboniškio medinis pėsčiųjų viadukas – pėsčiųjų viadukas, kertantis magistralę 97,01 km (Islandijos plentą) Kauno šiauriniame pakraštyje, skirtas Muravos ir Eigulių mikrorajonų gyventojams saugiai patekti į Kleboniškio miško parką. Pasiekiamas iš Šiaurės prospekto, ties nr. 47 („Šiaurinės“ parduotuve) pasukus į akligatvį privačių namų kvartale, pavažiavus iki tilto apie 400 m. Statinio prieigose nuo miesto pusės – apleista, krūmokšnių supama duobėta aikštelė, tuo tarpu Kleboniškio pusėje pėstieji ir dviratininkai patenka tiesiai į parką – stovi informacinis stendas, medžio skulptūra. Netoliese stovi Naujasodžio namai. Nuo miško pusės plati pakelės juosta atvira, ja praeina aukštos įtampos elektros linija.
Šis transporto statinys yra pirmą kartą Lietuvoje pagal individualų projektą 1982 m. pastatytas klijuotų medinių konstrukcijų viadukas. Buvo sumontuotas Jūrės specializuotos kilnojamos kolonos montuotojų, generalinis rangovas – Kauno 1-oji tiltų statybos valdyba. Klijuotos konstrukcijos gamintos Jūrės gamykloje (dab. „Jūrės medis“, Kazlų Rūdos sav.), o sumontuotos objekto statybos aikštelėje. Panašaus silueto medinis Vievio pėsčiųjų viadukas magistraliniame kelyje stovi nuo 1984 m.
Susidėvėjus medinėms konstrukcijoms, 2003 m. viadukas buvo išardytas, paliktos tik tarpinės atramos. Ant jų buvo uždėtos ir sumontuotas tokios pačios konstrukcijos.
Konstrukcija
Viadukas rėminis, konsolinės (gembinės) sistemos, trijų tarpsnių. Statinio ilgis 112 m, plotis 2,5 m. Laikančioji konstrukcija sudaryta iš 5 sekcijų, kurių ilgiai 25 ir 10 m. Sekcijos tarpusavyje sujungtos specialiais metaliniais intarpais, įrengti diagonaliniai vėjo ryšiai. Viaduko skerspjūvis susideda iš dviejų 132x18 cm sijų, jo išilginis profilis yra apskritiminės kreivės dalis. Pagrindinių laikančių sijų detalės suklijuotos specialiais klijais, nudažytos „ksilodekor“ dažais, turinčiais antiseptinių savybių. Išlenkta perdanga remiasi į dvi pakrypusiais gelžbetonines gembines atramas. Įrengti neilgi metaliniai laipteliai abiejuose viaduko galuose, užimantys pusę tako pločio, danga sudėta iš skersinių lentų.
Staueris
Staueris  – upė Jungtinėje Karalystėje, rytų Anglijoje. Prasideda Kembridžšyre. Teka per Kembridžšyro, Sufolko ir Esekso grafystes. Prateka Heiverilio, Sadberio, Haridžo miestelius. Įteka į Šiaurės jūros. Vystoma pramoginė laivyba.
Mikalojus Naruševičius
Mikalojus Naruševičius (, g. apie 1560 m. – m. 1603 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos karinis ir valstybės veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorų Naruševičių giminės. Tėvas Mikalojus Jonas Naruševičius (m. 1575 m.), broliai Jonas Naruševičius (m. 1616 m.) ir Kristupas Naruševičius (apie 1570–1630 m.). Žmona Mikalojaus Radvilos duktė.
Evangelikas reformatas. 1582–1589 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės medžioklis, nuo 1588 m. Žemaitijos kaštelionas.
Valdų turėjo Trakų, Ašmenos ir Minsko apskrityse. Dalyvavo 1558–1583 m. Livonijos kare. Su broliu LDK medžiokliu Jonu globojo Žeimių ir Raseinių evangelikų reformatų bendruomenes. 1599 m. Evangelikų ir stačiatikių dizunitų suvažiavime pasirašė baigiamąjį aktą.
Boržava
Boržava  – upė Ukrainoje, Užkarpatės srityje; dešinysis Tisos intakas. Upės ilgis siekia 106 km, baseino plotas – 1360 km². Boržavos ištakos yra Rytų Karpatuose; įteka į Tisą netoli Varų gyvenvietės, pasienyje su Vengrija.
Užšąla gruodžio pabaigoje – sausio pradžioje, atitirpsta kovą; kai kuriais metais neužšąla. Upės žemupyje įrengta keletas užtvankų.
Svarbesni intakai: Iršava (dešinysis), Solva (kairysis).
Gibraltaro futbolo varžybos 2014–2015 m.
Gibraltaro futbolo varžybos 2014–2015 m.
Dvaralaukių apylinkė
Dvaralaukių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vaškų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Linkuvos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Vaškų apylinkės.
Asila
Asila  – miestas Maroko šiaurėje, Tanžero–Tetuano regione, 31 km į pietus nuo Tanžero, Atlanto vandenyno pakrantėje. Verčiamasi daugiausia turizmu. Miestui būdinga tradicinė maurų architektūra, susipynusi su XVI a. kolonistine architektūra. Yra miesto įtvirtinimai, kariniai fortai ir bastionai, taip pat XX a. Raisuli rūmai.
Istorija
Jau XV a. pr. m. e. čia buvo finikiečių prekybinis postas. Vėliau netoliese iškilo romėnų miestas Iulia Constantia Zilil. 1471 m. miestą užkariavo portugalai ir vadino Arzila. Miestas buvo gerai įtvirtintas. 1692 m. Asilą užėmė marokiečiai, vadovaujami Mulajaus Ismailo Šerifo. XIX–XX a. tai buvo svarbus piratų uostas. 1912–1956 m. pateko į Ispanijos Maroką, vadintas Arsila.
José Antonio Abreu
Chosė Antonijus Abreu (, 1939 m. gegužės 9 d. Valeroje, Venesueloje – 2018 m. kovo 24 d. Karakase, Venesueloje) – Venesuelos „El Sistema“ organizacijos įsteigėjas, orkestro vadovas, pedagogas, ekonomistas, aktyvistas, politikas.
Glausta biografija
Chosė Antonijus Abreu gimė 1939 m. gegužės 9 d. nedideliame Andų miestelyje Valeroje, Venesueloje. Baigė katalikišką Andreso Beljaus vardo universitetą Karakase ir įgijo ekonomikos mokslų daktaro laipsnį. Daug metų jo oficialioje biografijoje buvo teigta, jog Abreu buvo suteiktas naftos ekonomikos mokslų daktaro laipsnis Pensilvanijos universitete, tačiau „El sistema“ 2007 m. gruodžio mėn. šio fakto atsisakė.
1963 m. Chosė Antonijus Abreu buvo išrinktas Venesuelos kongreso deputatu. Po politinės karjeros Abreu Simono Bolivaro vardo bei Andreso Beljaus vardo universitetuose Venesueloje dėstė ekonomiką ir teisę. 1988 m. jis sugrįžo į politiką, tapo kultūros ministru, vėliau Nacionalinės kultūros tarybos prezidentu, pareigas ėjo iki 1994 m.
Muzikinė karjera
thumb|„El Sistema" tinklo muzikantai Venesueloje
1957 m. Abreu persikėlė į Karakasą studijuoti muzikos kompozicijos. Mokėsi pas Doralisą Jiménez de Medina Barkisimete. Vėliau lankė Karakaso muzikos akademiją, kurioje mokėsi groti fortepijonu pas Venesuelos kompozitorių ir pianistą Moisėjų Moleirą, groti vargonais ir klavesinu pas pianistą Evencio Castellanos, kompoziciją – pas Venesuelos kompozitorių ir pedagogą Vicente Emilio Sojo. 1967 m. už muzikinius sugebėjimus Abreu apdovanotas Nacionaline simfoninės muzikos premija.
Chosė Abreu įkūrė Simono Bolivaro vardo simfoninį orkestrą.
„El Sistema“, apdovanojimai ir pripažinimas
thumb|left|Simono Bolivaro vardo vaikų ir jaunimo orkestras, įkurtas „El Sistema“ organizacijos ir Chosė Abreu
1975 m. Chosė Abreu įkūrė organizaciją „El Sistema“, oficialiai žinomą kaip Venesuelos nacionalinio jaunimo ir vaikų orkestrų tinklo fondą. Tai buvo novatoriškas jaunimo ugdymo metodas, kuriame muzika buvo pagrindinė visuomenės ir intelekto tobulėjimo kryptis. Už šio tinklo sukūrimą ir išplėtojimą Chosė Abreu 1979 m. gavo nacionalinę muzikos premiją. Vadovaujant Abreu, „El Sistema“ dalyvavo mainų ir bendradarbiavimo programose su Kanada, Ispanija, Lotynų Amerikos šalimis ir JAV. Paskatintas vizijos, kad klasikinės muzikos pasaulis gali padėti pagerinti Venesuelos vaikų gyvenimą, Chosė Abreu šimtams tūkstančių vaikų padarė prieinamą muzikos mokymąsi. Dėl nemokamo mokslo, išvykų, prireikus socialinės paramos, galima buvo susitarti, jei vaikas sutiko groti viename iš „El Sistema“ ansamblių. Grupinėms pamokoms tinklo programoje buvo skirtas ypatingas dėmesys, nors ir individualios pamokos buvo mokymo dalis. Vaikai, įvaldę mokymosi pagrindus, buvo deleguojami mokyti jaunesnius vaikus. Draugiškas palaikymas – esminis sistemos dalykas. Šiuo metu organizacijai priklauso 31 simfoninis orkestras, o muzikos mokyklas Venesueloje lanko nuo 310 000 iki 370 000 vaikų.
1993 m. „El Sistema“ organizacija buvo apdovanota garsiąja IMC-UNESCO tarptautine muzikos premija institucijų klasėje. UNESCO 1995 m. taip pat paskyrė Abreu specialiuoju ambasadoriumi, plėtojant visuotinį jaunimo ir vaikų orkestrų ir chorų tinklą bei specialiuoju atstovu, plėtojant orkestrų tinklą pagal UNESCO programą „Pasaulio jaunimo judėjimas ir vaikų orkestrai bei chorai“. Šis projektas buvo sukurtas, vykdant tarpdalykinį projektą „Link taikos kultūros“. Programą Abreu koordinavo per UNESCO biurą Karakase. 1998 m. UNESCO Chosė Abreu taip pat paskyrė geros valios ambasadoriumi.
2004 m. Abreu skirtas „Atvirasis kūrybinių menų pasaulio kultūros apdovanojimas“. Tarp daugybės jo apdovanojimų yra „Order of the Rising Sun” (Japonija, 2007), „Glenn Gould Prize” (Kanada, 2008), įsteigta Kanados pianisto Gleno Gould atminimui, taip pat „Puccini International Prize” (Italija, 2008).
Chosė Abreu taip pat tapo Jungtinės Karalystės Karališkosios filharmonijos (Royal Philharmonic Society, 2008 m.) bei Vokietijos Beethoven-Haus draugijos (2008 m.) garbės nariu.
thumb|180px|right|Dvi Venesuelos mergaitės groja su arfomis
Chosė Abreu veikla inspiravo sukurti „The Orchestra of the Americas (The OA)”, simfoninio orkestro akademiją, atstovaujančią 25 šalių muzikantus, kuri pelnė Lotynų Amerikos „Grammy“ apdovanojimą. Akademijos patarėjas Plasidas Domingas, muzikos vadovas Karlosas Migelis Prieto.
Kai 2008 m. „B’nai B’rith International“ kompanija Abreu įteikė „B’nai B’rith“ žmogaus teisių apdovanojimą, Abreu lakoniškai apibendrino „El Sistema“ ir jo gyvenimo darbą, sakydamas:
2008 m. „El Sistema“ organizacijai buvo įteiktas „The Princess of Asturias Awards“ apdovanojimas už meną. 2009 m. Abreu įteiktas Pasaulio ekonomikos forumo „krištolinis apdovanojimas“ bei TED konferencijos premija, kuri sudaro 100 000 dolerių.
Abreu apdovanojimų sąrašas atspindi jo gyvenimo veiklą, vystant „El Sistemos“ tinklą:
2009 m. gegužės 12 d. Abreu buvo nominuotas Karališkosios Švedijos muzikos akademijos įsteigtai premijai – „Polar Music Prize“. Švedijos karalius Karolis XVI Gustavas įteikė šią premiją Chosė Abreu ir Pyteriui Brajanui Gabrieliui iškilmingos ceremonijos Stokholmo koncertų salėje metu 2009 m. rugpjūčio 31 d.
2010 m. Abreu buvo įteikta „Erasmus“ premija. 2012 m. Londono universiteto Švietimo institutas apdovanojo Abreu ir suteikė jam garbės daktaro vardą už jo nuopelnus muzikinio vaikų švietimo ir socialinių pokyčių srityje.
2014 m. rugsėjo 22 d. Notre Dame universitetas apdovanojo Abreu „Notre Dame“ premija už garbingą valstybės tarnybą Lotynų Amerikoje.
Lietuvių konferencija
Lietuvių konferencija – sutrumpintas pavadinimas konferencijų Lietuvos valstybės atkūrimo laikotarpiu:
Moča (sala)
thumb|250px|Močos sala
Moča  – sala vidurio Čilėje, 34 km į vakarus nuo Tirua, priklauso Bio Bijaus regionui (Arauko provincija). Plotas 48 km². Paviršius kalvotas, iškyla iki 390 m (Ramireso k.). Paviršius daugiausia apaugęs miškais.
Močos saloje gyvena ~800 žmonių. Yra aerodromas, kelios prieplaukos. Verčiamasi daugiausia žvejyba, vystomas turizmas. Dalis salos paskelbta rezervatu.
Saloje seniau gyveno pakrančių mapučiai (lafkenčiai). XVII a. jie iš salos buvo iškeldinti į dabartinio Konsepsjono vietą. Močoje dažnai apsistodavo piratai, jūrininkai iš sudužusių laivų. XIX a. aplinkiniuose vandenyse plaukiojo banginių medžiotojai. Būtent čia plaukiojo kašalotas albinosas Mocha Dick, kurio istorija įkvėpė Hermaną Melvilį parašyti knygą „Mobis Dikas“.
Spindžiukas
left|120px
Spindžiukas – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 8,5 km į rytus nuo Aukštadvario, Spindžiaus miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į rytus – 0,53 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 127,6 m. Krantai daugiausia aukšti, ištisai apaugę medžiais, tik pietvakarinis krantas žemas ir pelkėtas. Iš pietvakarių į šiaurės rytus ežerą prateka Strėvos upė (iš Drabužio ežero į Spindžiaus ežerą). Šiaurrytine pakrante eina kelias.
Evoros kaulų koplyčia
miniatiūra|250px|rigt|Koplyčia dekoruota kaukolėmis ir įvairiais skeletų kaulais
Evoros kaulų koplyčia (, 'kaulų koplyčia') – vienas iš žinomiausių kultūros ir istorijos paminklų Evoroje, Portugalijoje. Tai nedidelė interjerinė katalikų koplyčia, įsikūrusi Šv. Pranciškaus bažnyčioje (Igreja de São Francisco). Ji taip vadinama, nes jos vidinės sienos yra padengtos ir papuoštos žmogaus kaukolėmis ir skeleto kaulais.
Kaulų koplyčią XVI a. pastatė pranciškonų vienuolis, kuris pagal tai epochai būdingą kontrreformacijos dvasią norėjo paskatinti brolius kontempliacijai ir perduoti žinią apie žemiško gyvenimo laikinumą, įprastą dvasingumo temoje, apibendrinamoje devizu memento mori. Tai aiškiai matyti garsiajame įraše virš koplyčios įėjimo: „Mes, kaulai gulintys čia, laukiame tavųjų“.
Niūri, prieblandoje skendinti koplyčia susideda iš trijų – 18,7 m ilgio ir 11 m pločio – skliautuotų ervių. Šviesa patenka per tris nedideles angas iš kairės. Sienas ir aštuonias kolonas puošia kruopščiai išdėstytų kaulų ir kaukolių ornamentai, sutvirtinti cementu. Lubos sudėtos iš baltų plytų ir išdekoruotos freskomis mirties tema. Vienuolių skeletų skaičius galėtų siekti apie 5000 – tiek, kiek būta keliose dešimtyse Evoros regiono kapinių prie bažnyčių. Perpildyti bažnyčių šventoriai užėmė strategiškai svarbias vietas, todėl jos buvo atlaisvintos, skeletų kaulus nuspręsta panaudoti statant koplyčią. Kai kurios iš šių kaukolių šiandien yra išpieštos grafičiais. Du išdžiovinti lavonai, iš kurių vienas yra vaiko, pakabinti nuo grandinių. Koplyčios palubėje įrašyta citata Melior est die mortis die nativitatis (Geriau mirties diena nei gimtadienis), paimta iš Vulgatos (Ekleziasto knyga, 7, 1). Ant vienos iš kolonų pakabintas senas medinis rėmas su eilėmis apie būtinybę apmąstyti savo egzistenciją. Jos priskiriamos São Pedro kaimo, kuriame buvo pastatyta Šv. Pranciškaus bažnyčia, parapijoje tarnavusiam kunigui Fr. Antano da Ascenção Telesas (nuo 1845 iki 1848 m.).
2014–2015 m. koplyčia buvo renovuota už 3,5 mln. eurų.
Desventuradaso salos
thumb|270px|Desventuradaso salos palydovinėje nuotraukoje
Desventuradaso salos ( – 'Nelaimingosios salos' arba 'Nelaimėlių salos') – smulkių salelių spiečius Ramiojo vandenyno rytuose, 850 km nuo Čilės krantų. Priskiriamos Valparaiso regionui, Valparaiso provincijai (valdomos iš Chuano Fernandeso salų). Bendras plotas – 5,36 km².
Desventuradaso salas sudaro 4 uolingos salelės:
Salų augmenija skurdi, gyvena jūriniai paukščiai. San Felikso saloje yra Čilės jūrų laivyno bazė (11 žmonių įgula), įrengtas pakilimo takas.
Desventuradaso salas 1574 m. atrado ispanų jūrininkas Chuanas Fernandesas. Salos pavadintos katalikų šventųjų Felikso ir Naboro garbei, tačiau pastarojo vardas vėliau imtas maišyti su daug geriau žinomu Ambraziejaus (Ambrosijaus) vardu.
Kerinčio–Seblato nacionalinis parkas
Kerinčio–Seblato nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija Indonezijoje, Sumatros saloje (didžiausias nacionalinis parkas šioje saloje), ties Vakarų Sumatros, Pietų Sumatros, Džambio ir Bengkulu provincijų sandūra. Įsteigtas 1999 m., o 2004 m. paskelbtas pasaulio paveldo objektu (drauge su Leuserio kalno ir Pietų Barisano kalnų nacionaliniais parkais).
Parkas apima didelę dalį Barisano kalnų su aukščiausia jų ir visos Sumatros vieta – Kerinčio kalnu (3805 m). Parko plote taip pat gausu kitų veikiančių ugnikalnių, krioklių, karštųjų versmių, urvų. Tudžuho kalne telkšo kalderinis ežeras (2005 m aukštyje). Parke aptikta ~4000 augalų rūšių, tarp jų – Arnoldo raflezija ir gigantiškasis amorfofalas pasižymintys didžiausiais žiedais pasaulyje. Parke gyvena labai retų sumatrinių tigrų populiacija (~165–190 individai). Taip pat sutinkami dūminiai leopardai, marmurinės katės, leopardinės katės, Teminko katės, raudonieji vilkai, sumatriniai (azijiniai) drambliai, baltaliemeniai tapyrai, malajiniai lokiai, ~370 paukščių rūšių (tarp jų – 17 endeminių).
Parko gamtai pavojų kelia brakonieriavimas, neteisėtas miškų kirtimas, žemės ūkio plėtra, siekis per parką tiesti kelią. Dėl to 2011 m. parkas UNESCO įtrauktas į paveldo objektų pavojuje sąrašą.
Beniašė
Beniašė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sidros valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Sidros, apie 17 km į šiaurę nuo Sokulkos ir 54 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Ieva
miniatiūra|Ieva. [[Lukas Kranachas Vyresnysis|Lukas Kranachas Vyresniojo paveikslas. ~1531 m.]] Ieva  – Biblijos personažas. Pagal Senojo Testamento Pradžios knygoje pateikiamą pasaulio kūrimo aprašymą bei Koraną buvo pirmojo Dievo sukurto žmogaus Adomo žmona, kartu su juo buvo visos žmonijos protėviai, visos žmonijos pramotė (šventė – gruodžio 24 d.).
Pagal pirmąjį pasakojimą buvo sukurta drauge su Adomu. Pagal antrąjį – vėliau iš miegančio Adomo šonkaulio. Šonkaulis, kaip sąvoka, gali būti blogas vertimas, nes hebrajų kalba verčiama dvejopai ir kaip „šonkaulis“, ir kaip „pusė“. Pasak legendų, palaidota Golgotoje, šalia Adomo.
Mene vaizduojama kartu su Adomu, dažniausiai prie pažinimo medžio.
Kazuhisa Kono
(g. 1950 m. gruodžio 30 d.) – buvęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1974 m.
The Spectator
„The Spectator“ – britų savaitinis žurnalas, kuriame rašoma politikos, kultūros ir aktualijų temomis. Pirmasis leidimas išėjo 1828 m. liepos mėn. Žurnalo savininkai David ir Frederick Barclay, taip pat per savo įsteigtą įmonę „Press Holdings“ valdantys laikraščio „The Daily Telegraph“ akcijų paketą. Žurnalo turinį daugiausia sudaro straipsniai politikos ir kultūros temomis, redakcija paprastai palaiko Konservatorių partiją. Žurnale taip pat būna apžvalginių straipsnių knygų, muzikos, operos bei kino ir televizijos temomis.
Senasis Uhrynivas
Senasis Uhrynivas  – kaimas vakarų Ukrainoje, Ivano Frankovsko srityje, 10 km į pietus nuo rajono centro Kalušo. Priklauso Novycios kaimiškajai hromadai (Новицька сільська громада). 2001 m. turėjo 1010 gyventojų. miniatiūra|220px|left|Senasis Uhrynivas 1889 m. žemėlapyje
Istorija
Pirmą kartą šaltiniuose Senasis Uhrynivas paminėtas 1447 m. Žinoma, kad 1648 m. uhrynoviečiai, vadovaujami šventiko Joano Grabovskio, dalyvavo Chmelnickio sukilime.
Senojo Uhrynovo gyventojai buvo masiškai represuoti pasibaigus Antrajam pasauliniam karui. 1947 ir 1950 m. daugiau nei 60 šeimų buvo priverstinai ištremta, paskelbus šiuos žmones „nacionalistų bendrininkais“.
Vietos cerkvė pastatyta 1820 m. Ji 1914 m. sudegė nuo rusų kariuomenės apšaudymo. 1924 m. buvo atstatyta, vėliau uždaryta ir apiplėšta vietos bolševikų. Šalia stovėjusi koplyčia buvo visiškai sunaikinta kolūkio laikais. 1988 m. prasidėjo maldos namų atgimimas, 1990 m. tikintieji koplyčią atkūrė pirminėje vietoje.
Žinomi žmonės
1909 m. čia gimė Ukrainos politikas, XX amžiaus ukrainiečių nacionalinio judėjimo ideologas Stepanas Bandera. Jis buvo Ukrainos nacionalistų organizacijos (OUN-B) vadovas. 1990 m. spalio 15 dieną pastatytas atminimo paminklas. Netrukus jis buvo susprogdintas du kartus. Dabar stovintis bronzinis paminklas iškilo 1992 m. rugpjūčio 17 d., panaudojus buvusio 7 m aukščio paminklo Leninui dalis.
Nuo 1996 m. veikia Stepano Banderos istorijos ir memorialinis muziejus.
Pamūšių kraštovaizdžio draustinis
Pamūšių kraštovaizdžio draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Pasvalio rajone, 2 km į šiaurės rytus nuo Pasvalio. Tęsiasi aplink Mūšos upę nuo jos santakos su Lėveniu (ties Vaidžiūnais) iki santakos su Srautu (ties Puškoniais). Įsteigtas 1992 m.
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti Mūšos upės slėnio geomorfologinį kompleksą. Šis draustinis apima ir daugelį vertingų gamtinių bendrijų: natūralių pamūšio pievų likučius, augalų ir gyvūnų turtingus Mūšos slėnių miškus, savitą augalijos ir gyvūnijos pasaulį. Teritorijoje yra keletas dvarų: Ąžuolpamūšės dvaras, Raudonpamūšės dvaras, Žilpamūšio dvaras.
Zveržanai
Zveržanai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sidros valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.