cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Silicon Graphics
Silicon Graphics, Inc. (dažnai trumpinama iki SGI) buvo kompiuterių techninės ir programinės įrangos gamintojas įkurtas 1982 metais JAV, Kalifornijoje, likviduotas 2009 gegužės mėnesį. Specializavosi galingų serverių, darbo stočių, kompiuterinės grafikos ir vizualizacijos srityse.
Techninė įranga
Gamino našius kompiuterius skirtus grafinei vizualizacijai, moksliniams skaičiavimams (superkompiuterius), grafines darbo stotis. Kompiuteriai naudojo Motorolos 680x0, MIPS, Intel serijų procesorius. Pirmieji savo kompiuteriuose panaudojo grafinius procesorius 3D vaizdui generuoti. Pasikeitus firmos darbo profiliui, daugelis SGI inžinierių perėjo į kitas kompiuterių grafikos procesorių firmas, tokias kaip ATI ir Nvidia.
Programinė įranga
Sukūrė savo UNIX operacinę sistemą IRIX. Propogavo nemokamos programinės įrangos kūrimą, palaikė keletą projektų (tokių kaip Linux ir Samba) ir neatlygintinai atidavė savo sukurtą kodą (XFS) nemokomos programinės įrangos pasauliui. Sukūrė aplikacijų programavimo sąsają (API) IRIS GL, kuri vėliau tapo OpenGL.
Tolimesnė įmonės raida
Po bankroto paskelbimo, įmonės likučius ir vardą nupirko Rackable Systems. Tačiau paties bankroto ir reorganizavimo metu, buvo suformuota naują įmonę Graphics Properties Holdings, Inc.(GPHI), kuri perėmė daug intelektinės nuosavybės iš pradinės įmonės. Šiuo metu, GPHI nieko negamina, o užsiima tiktai juridinėm procedūrom susijusiom su SGI intelektinio turto išnaudojimu. Per pastaruosius metus GPHI padavė į teismą dėl galimų patentinių teisių laužymo tokias firmas kaip: ATI (AMD), Apple Inc., Sony, HTC Corp, LG Electronics Inc., Samsung Electronics Co., Research in Motion Ltd. Prietaisai, kuriuose galbūt buvo panaudotos SGI patentuotos technologijos: Apple iPhone, HTC EVO4G, LG Thrill, Research in Motion Torch, Samsung Galaxy S and Galaxy S II, BlackBerry ir Sony Xperia Play išmanieji telefonai.
Taimyro (dolganų-nencų) autonominė apygarda
Taimyro (dolgano-nencų) autonominė apygarda arba Taimyrija buvo federalinis subjektas Rusijos šiaurėje, Sibire, daugiausia Taimyro pusiasalyje. Centras – Dudinka.
Istorija
Taimyro nacionalinė apygarda įkurta 1930 m. priklausė Krasnojarsko kraštui. 1977 m. pervadinta į Taimyro (dolgano-nencų) autonominę apygardą. Po 1990 metų tapo savarankišku administraciniu vienetu Rusijos sudėtyje, 2007 m. sausio 1 d. vėl prijungta prie Krasnojarsko krašto, tačiau visiškai panaikinta (be atskiro statuso), tapo Taimyro rajono dalimi.
Tautinė sudėtis
2002 m. tautinė sudėtis buvo:
1 (skaičius)
1 (vienas, vienetas) – skaitmuo, vieno objekto skaičių atvaizduojantis simbolis. Tai natūralusis skaičius, einantis tarp 0 ir 2. Pastebėta, jog daugelyje visuomenės gyvenimo sričių (namų numeriai, prekių kainos ir pan.) vienetu prasideda daugiau (beveik trečdalis) kartų, nei kitais skaitmenimis (Benfordo dėsnis). Mažiausiai skaičių prasideda devynetu.
Simbolikoje skaičius 1 yra Dievo simbolis – pirminis motyvas, pirmapradis elementas.
Arabiško skaičiaus raida
Vaizdas:Evolution1glyph.png
Šiandieninis dažnai vartojamas arabiškas vieneto simbolis dažniausiai rašomas kaip vertikalus brūkšnelis, kurio viršuje kairėje yra mažas vertikalus arba 45 laipsniais į apačią palinkęs serifas. Kartais simbolio apačioje piešiamas trumpas vertikalus brūkšnelis, atsikišęs į abi puses. Brahmanai indai vienetą rašė kaip horizontalią liniją; (Kinijoje dar ir dabar taip piešiamas vieneto hieroglifas). Guptai vienetą šiek tiek išlenkdavo į viršų, o nagariai pridėdavo kairiajame gale mažą skrituliuką. Gudžaračių ir pendžabų raštuose ženklas būdavo pasukamas 90 laipsnių į dešinę ir taip jis supanašėjo į mūsišką vienetą. Nepaliai taip pat ženklą raršydavo vertikaliai, bet rutuliuką dar labiau sumažindavo. Po kiek laiko skrituliukas pavirto į mažą vertikalų brūkšnelį. Retkarčiais apačioje užbrėžiamas brūkšnelis greičiausiai susiformavo iš labai panašaus romėniško vieneto skaičiaus I.
Istorijoje
Nuo seno ginčijamasi, ar vienetas yra skaičius. Dalis senovės graikų vieneto nelaikė skaičiumi. Graikų filosofų Platono ir Aristotelio nuomone, vienetas nėra skaičius – jo negalima nei suskaičiuoti, nei išrikiuoti, tai tėra pradžia. Pitagorui vienetas reiškė būties esmę ir pirmapradę priežastį, nedalomą vienovės simbolį, tuo pačiu simbolizuodamas visumą, į kurią siekia sugrįžti visa, kas išsiskaidę. Visus skaičius galima didinti ir mažinti, tačiau vienetas yra nekintamas. Aristotelis ir kai kurie pitagoriečiai skaičių seką pradėdavo vienetu ir laikydavo jį pirmuoju nelyginiu skaičiumi, tačiau nežiūrint to, jiems vienetas buvo dievybės ženklas.
Senovės Kinijos filosofai vienetą irgi laikė visa ko pradžia ir pirmaprade galia. Jis iš esmės yra vienas, neskaidomas ir tobulas. Kinų išminčiai teigė, kad iš vieneto išsirutuliojo penki pirminiai elementai (medis, ugnis, žemė, metalas ir vanduo), o iš jų – „dešimt tūkstančių dalykų“.
Žydai dėl visa apimančio absoliutumo vienetą laikė Dievo skaičiumi ir visagalybės simboliu. Tokia vienintelio Dievo samprata perėjo ir į krikščionybę – vieno tikėjimo išpažinimą.
Matematikoje
Kai x bet koks skaičius: Jei x nelygus nuliui, tai taip pat:
Vienetas yra maksimali galima sinuso ir kosinuso reikšmė. Su tuo susijusi svarbi vienetinio apskritimo sąvoka.
Fizikoje ir matematinėje biologijoje
Šiuose moksluose įvairūs dydžiai dažnai išreiškiami vieneto dalimis, vienetu laikant maksimalią galimą dydžio reikšmę. Pavyzdžiui, papilitusioje Michelis-Menten lygtyje
Chemijoje
1 yra vandenilio atominis skaičius ir apytikslė atominė masė.
Informatikoje
Vienetas labai dažnai naudojamas nusakyti loginio kintamojo reikšmę tiesa. Priešingai reikšmei nusakyti naudojamas nulis.
Šakenhofas
Šakenhofas arba Trostnikai (, nuo 1929 m. Schakenhof,, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Тростники) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Pravdinsko miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės, tačiau gali būti kilęs nuo prūsiškos formos Žōk-. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities dvaras, nuo 1874 m. birželio 11 d. valsčiaus, nuo 1928 m. rugsėjo 30 d. savivaldybės centras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Sevskojės apylinkės kaimas.
Bolivija
Bolivija, oficialiai Bolivijos Daugiatautė Valstybė – valstybė Pietų Amerikoje. Ribojasi su Brazilija šiaurėje ir rytuose, Paragvajumi bei Argentina pietuose, Čile bei Peru vakaruose.
Istorija
Istorija iki ispanų kolonizacijos: Senovės Peru, Centro-pietiniai Andai
Bolivijos teritorijos vakarinės sritys buvo neatsiejama Senovės Peru civilizacijos dalis. Čia koncentravosi šios civilizacijos Centro pietinis regionas su centru prie Titikakos ežero. Ilgą laiką šiame regione viešpatavo Tiuanako miestas su išskirtine kultūra. Vėliau įsigalėjo aimarų valstybės, kurių svarbiausia buvo Kolja.
XV a. dabartinę Boliviją į savo imperiją įjungė Inkų imperija. Bolivijos teritorija įėjo į vieną keturių Imperijos provincijų – Koljasuju.
Inkų imperijos dalimi šalis išliko iki ispanų atvykimo XVI a., kai tapo Ispanijos Peru vicekaralystės dalimi. Pasipriešinimas pradėtas 1809 m., tačiau nepriklausomybė pasiekta 1825 m. Kurį laiką kartu su Peru sudarė vieną valstybę.
Politinė sistema
1967 m. konstitucija pakeista 1994 m., numato subalansuota vykdomąją, įstatymų leidžiamosios ir teisminės valdžios pasidalijimą. Tradiciškai stipri vykdomoji valdžia linkusi užtemdyti kongreso, kurio vaidmuo paprastai apsiriboja teisės aktų aptarimu ir patvirtinimu, inicijuotus vykdomosios valdžios. Tesimų sistema, susidedanti iš aukščiausiojo teismo ir žemesniųjų teismų departamentų, nuo seno kaltinama korupcija ir neefektyvumu. Po pakeistos konstitucijos ir vėliau priimtų įstatymų, vyriausybė pradėjo potencialiai radikalias reformas teisminėje sistemoje.
Administracinis suskirstymas
thumb|200px|Bolivijos departamentai Bolivija yra suskirstyta į devynis departamentus:
Departamentai skirstomi į provincijas, provincijos – į savivaldybes, o savivaldybės – į kantonus.
Geografija
thumb|230px|[[Ujūnio druskos lyguma]]
Bolivija – valstybė be išėjimo į jūrą vakarinėje Pietų Amerikoje. Vakarinė Bolivijos dalis yra Andų kalnuose. Čia yra ir aukščiausia šalies vieta Sachamos kalnas (6542 m). Viduryje Bolivijos yra Altiplano plokščiakalnis, kuriame ir gyvena didžioji dauguma Bolivijos gyventojų. Rytinėje dalyje yra žemuma, Amazonijos drėgnieji atogrąžų miškai, pietryčiuose pereina į Čikitanijos regioną – vakarinį Gran Čiako pakraštį.
Šiaurės vakaruose, Altiplane telkšo du dideli ežerai – Titikaka ir Poopas, kuriuos jugia Desaguadero upė. Pietvakarių dykinėse telkšo daug spalvotųjų lagūnų ir druskos lygumų (Ujūnio, Koipasos ir kt.). Rytų Boliviją raižo Amazonės baseinui priklausančios upės: Beni, Mamorė, Grandė, Guaporė, Madre de Diosas, Itonomasas. Pačiuose pietryčiuose yra šlapynių (Isosogo) ir pelkių (Pantanalio pakraštys).
Miškai užima ~40 % Bolivijos ploto. Šiaurėje ir šiaurės rytuose veši drėgnieji atogrąžų miškai (Amazonijos džiunglės), rytuose, pietryčiuose jie pereina į savanas, subtropinius krūmynus. Aukštikalnių augmenija skurdi – veši kaktusai, dygūs krūmokšniai, yra dykumų. Andų šlaituose auga Jungaso rūko miškai, aukštikalnėse pereinantys į paramų sąžalynus ir dykynes.
Ekonomika
Nepaisant didelių gamtinių dujų ir naftos išteklių, Bolivija yra viena iš skurdžiausių šalių Pietų Amerikoje. Didelė dalis gyventojų pragyvena iš nelegalių kokainmedžių auginimo. Žemės ūkyje auginamos sojų pupelės, kava, medvilnė, kukurūzai, cukranendrės, ryžiai, bulvės, nors dirbamos žemės maža.
Bolivijoje yra kasybos, lydymo, naftos perdirbimo, maisto produktų apdirbimo, nedidelė gamybos pramonė.
Importuojami naftos produktai, plastikas, popierius, lėktuvai ir jų dalys, maisto produktai, automobiliai, plataus vartojimo prekės. Pagrindiniai šalies mainų partneriai yra Brazilija, Argentina, JAV, Peru.
Demografija
thumb|200px|Aimarai
Bolivijos etninė demografija yra pasiskirsčiusi taip – šalyje 30 % kečujų kalba ir 25 % aimarų kalba kalbančių gyventojų. Didžiausios etninės grupės yra kečujai (2,5 milijono), aimarai (2 milijonai), čikitanai (180 000) ir gvaraniai (125 000). Taigi visa indėnų populiacija sudaro 55 % gyventojų, likusią dalį sudaro – 30 % metisai ir apie 15 % baltaodžiai.
Tarp baltaodžių Bolivijos gyventojų didžiausią dalį sudaro ispanai, likę dar nuo kolonizacijos laikų. Tarp kitų tautybių vyrauja vokiečiai (kurie įkūrė nacionalinę aviacijos bendrovę „Lloyd Aereo Boliviano“), italai, amerikiečiai, kroatai, rusai, lenkai ir baskai. Dauguma šių tautybių piliečių Bolivijoje gyvena kelias kartas.
Bolivija yra viena skurdžiausių Pietų Amerikos valstybių. Beveik 2/3 jos gyventojų, kurių daugumą sudaro žemdirbiai, gyvena skurde. Gyventojų tankumas labai įvairus – nuo 1 žm/km² pietrytinėje šalies dalyje iki 10 žm./km² centrinėje Bolivijoje. Kasmet gyventojų skaičius padidėja 1,45 %.
Bolivijos gyventojų raštingumas:
Kultūra
thumb|right|200px|Vienas iš Bolivijos [[Altiplanas|Altiplano simbolių – lama]]
Bolivijos kultūrai didelę įtaką daro aimarai, kečujų kalbos atstovai, taip pat kitos populiarios Pietų Amerikos tautos.
Kultūros raida Bolivijoje dalinama į tris pagrindines dalis: iki Kolumbinis laikotarpis, kolonizacija ir respublikos laikotarpis.
Svarbūs archeologiniai griuvėsiai, aukso ir sidabro ornamentai, akmens paminklai, keramikos ir audinių dirbiniai yra likę iš ankstesnių iki Kolumbinio laikotarpio egzistavusių kultūrų. Svarbiausi išlikę griuvėsiai yra Tihuanakas, Samaipata, Inkalaita ir Iskanavaja. Kita šalies teritorija yra mažai ištyrinėta dėl sunkaus pasiekiamumo.
Ispanija atnešė į šalį savų meno kultūros tradicijų, kurios išsivystė į savitą architektūros, tapymo ir skulptūros stilių, kuris buvo vadinamas „Metisų baroku“. Kolonizacijos laikotarpiu šalyje buvo ne tik žymūs to meto menininkai, tačiau ir niekam nežinomi, tačiau gerai apmokyti akmens tašytojai, medžio drožėjai, auksakaliai ir sidabro apdirbėjai.
Žymiausi Bolivijos XX a. menininkai yra šie: Guzmán de Rojas, Arturo Borda, María Luisa Pacheco ir Marina Núñez del Prado.
Šalis turi ir turtingą folklorą. Bolivijos vietinė folkloro muzika yra savita ir įvairi. „Velnių šokis“, atliekamas žymiajame Oruro karnavale, yra vienas didžiausių folklorinių renginių Pietų Amerikoje. Šis karnavalas yra įrašytas į UNESCO Žodinio ir neapčiuopiamo žmonijos paveldo šedevrų sąrašą.
Bolivijos gyventojai labai mėgsta futbolą, kuris laikomas nacionaliniu sportu. Taip pat mėgiamas ir stalo futbolas, kurį tiek suaugę, tiek vaikai žaidžia tiesiog gatvėse.
Padubysys I
Padubysys I (iki 2017 m. Padubysys) – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Seredžiaus, dešiniajame Dubysos krante (kitame krante yra Vilkijos Padubysys Kauno rajone). Seniūnaitijos centras. Išlikęs Padubysio dvaro vandens malūnas (pastatytas 1920 m.).
Prancūzijos futbolo varžybos 1941–1942 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1941–1942 m.
Šiluminė Visatos mirtis
Šiluminė mirtis – teorinė paskutinioji Visatos raidos fazė, kuomet visa Visatos energija virsta šilumine ir pasiskirsto tolygiai – fizikiniais terminais tariant, pasiekiama maksimalios entropijos būsena.
Šiluminės Visatos mirties teorijos kilmė yra siejama su Viljamo Tomsono (lordo Kelvino) idėjomis. Jis spėjo, kad termodinamikos dėsniuose numatytas mechaninės energijos virtimas šilumine energija yra universalus reiškinys.
Analizė
175px|left|thumb|[[Viljamas Tomsonas (lordas Kelvinas) 1852 m. pasiūlė visuotinės šiluminės mirties idėją.]] Šiluminės visatos mirties hipotezė kilo iš antrojo termodinamikos dėsnio, kuris teigia, kad izoliuotoje sistemoje entropija negali mažėti. Jei Visata egzistuos pakankamai ilgai, ji asimptotiškai pasieks būseną, kuomet visa Visatos energija bus pasiskirsčiusi tolygiai. Kitaip tariant, dėl mechaninės energijos išsiskladymo ilgainiui Visatoje nebegalės egzistuoti joks judėjimas, o visos Visatos temperatūra bus labai artima absoliučiam nuliui. Pirmą kartą tokią mintį 1852 metais pasiūlė Viljamas Tomsonas.
Visatos ateities modeliai
Prielaidos apie Visatos pabaigą žymiai kito, ir dar nežinoma, kuris Visatos modelis yra teisingas. „Uždaros“ Visatos atveju ji savo raidos ciklo pabaigoje vėl susitrauks, ir manoma, kad gale Visata bus labai karšta ir maksimalios entropijos būsenoje - taigi, šiluminės mirties būsena neišvengiama. Jei Visata yra „atvira“, t. y. ji plėsis neapibrėžtą laiko tarpą, ilgainiui ji taip pat atsidurs šiluminės mirties būsenoje, kuomet Visatos temperatūra artės prie absoliutaus nulio, o entropija pasieks maksimalią vertę. Mokslinė bendruomenė šiuo metu (2007 metais) yra linkusi manyti, kad Visata neapibrėžtai plėsis.
1014 - 1040 metų
thumb|right| Visatoje liks tik supermasyvios juodosios skylės, tačiau jos taip pat ilgainiui išnyks. Apie 1014 metus liausis žvaigždžių ir galaktikų formavimasis. Ilgainiui išseks vandenilio, kurį branduolių jungimosi reakcijoms naudoja žvaigždės, Visatoje liks tik planetos, asteroidai, baltosios nykštukės, rudosios nykštukės, neutroninės žvaigždės bei juodosios skylės. Spinduliuojantys objektai ilgainiui išblės ir pasieks aplinkos temperatūrą. Apie 1015 - 1016 metais visos planetos ir žvaigždės išklys iš savo orbitų dėl gravitacinių trikdymų. <1036 metais į leptonus ir gama kvantus suskils pusė protonų (manoma, kad protono pusamžis yra 1036 metų), o apie <1040 metus protonų skaičius praktiškai pasieks nulį. Vieninteliai materijos šaltiniai bus juodosios skylės, tačiau jos irgi praras masę dėl Hokingo spinduliavimo.
1040 - 10150 metų
Šiame etape likusios juodosios skylės lėtai nyks dėl Hokingo spinduliavimo. Manoma, kad apie 10150 metais jų nebeliks, ir Visatoje liks tik atsitiktiniai fotonai bei leptonai.
Galutinė visatos lemtis
Suirus paskutiniosioms juodosioms skylėms, Visatos energija pasieks itin mažą vertę. Kol kas nežinia, kas įvyks po to. Spėjama, kad daug akivaizdesni taps kvantiniai reiškiniai.
Regina Ezera
Regina Ezera (, 1930 m. gruodžio 20 d. Ryga – 2002 m. birželio 11 d. ten pat) – latvių rašytoja.
Biografija
1944 m. su šeima išvežta į Vokietiją, 1945 m. grįžo. 1955 m. baigė Latvijos universitetą.
Kūryba
Parašė novelių, apysakų, romanų, tetralogiją „Pati su savo vėju“. Kūrybai būdinga subtili savianalizė, grindžiama dramatiškais išgyvenimais, refleksijomis, realistiniai vaizdai derinami su vizijomis ir sapnais.
Ernest Hemingway
Ernestas Mileris Hemingvėjus (, 1899 m. liepos 21 d. – 1961 m. liepos 2 d.) – amerikiečių romanistas ir novelistas, trumpų istorijų rašytojas, Nobelio literatūros premijos laureatas.
Dauguma jo kūrinių laikomi klasikiniais amerikiečių literatūros kanone. 1954 m. gavo Nobelio literatūros premiją už apysaką „Senis ir jūra“. Po septynerių metų 1961 m. rašytojas nusižudė.
thumb|250px|Ernestas Hemingvėjus, 1950 m.
Biografija
E. Hemingvėjus gimė nedideliame Ouk Parko priemiestyje, esančiame prie Čikagos. Jo tėvas buvo gydytojas, motina muzikos mokytoja. Tėvas, aistringas medžiotojas, dažnai pasiimdavo mažąjį Ernestą į mišką, mokė stebėti gamtą, žvėris, paukščius, supažindino su indėnų gyvenimu, jų buitimi. Būsimasis rašytojas pamėgo medžioklę visam gyvenimui ir buvo dėkingas tėvui, padėjusiam pajusti savotišką jos žavesį. Hemingvėjus mokėsi vietinėje vidurinėje mokykloje, kur įgijo tvirtus gimtosios kalbos ir literatūros pagrindus. Baigęs vidurinę mokyklą, Hemingvėjus pradėjo dirbti Kanzas Sičio laikraštyje „Star” ir per septynis mėnesius tapo gana geru žurnalistu. Devyniolikos metų jis įstojo savanoriu į Raudonojo kryžiaus sanitarinį būrį. Dalyvavo Ispanijos pilietiniame kare. Nemažą gyvenimo patirtį rašytojas įgijo būdamas Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. Ilgai gyveno Paryžiuje.
Po to keletą mėnesių praleido Mičigane – žvejojo, skaitė ir rašė apsakymus, tačiau jie nebuvo išspausdinti jokiame laikraštyje. 1920 m. jis įsidarbino savaitraštyje „Toronto Star Weekly“ kaip apybraižininkas, tačiau metų gale persikėlė į Čikagą ir dirbo žurnalistu ir redaktoriumi. Ši vieta taip pat jo nesulaikė ilgesniam laikui. 1921 m. jis laivu atplaukė į Prancūziją ir keletą metų keliavo po Europą ir Artimuosius Rytus, kartais grįždavo į Paryžių. Per turtingą amerikiečių rašytoją Gertrūdą Štein jis susipažino su Europos atstovais. 1923 m. jį pagaliau aplankė literatūrinė sėkmė. Kelionė į Pamploną sukėlė jo susižavėjimą bulių kautynėmis, 1926 m. pasirodė romanas „Fiesta“, dedikuotas pirmajai žmonai Hedlei Ričardson, su kuria jis išsiskyrė. 1927 m. išleistas romanas „Atsisveikinimas su ginklais“ apie tragišką meilę pirmojo pasaulinio karo liepsnose. Vienas geriausių jo romanų „Kam skambina varpai“ buvo sukurtas 1940 m. po dalyvavimo Ispanijos pilietiniame kare. 1950 m. išleistas romanas „Anapus upės, medžių ūksmėje“ apie senyvo amerikiečių pulkininko meilę devyniolikmetei italei sulaukė prieštaringų vertinimų.
Su antrąja žmona Paulina Pfeifer, antrojo ir trečiojo sūnaus motina, Hemingvėjus persikėlė į Ky Vestą, Floridoje (JAV). Daug keliaudamas, jis dažnai lankydavosi Kuboje, Afrikoje, Azijoje ir Europoje, – čia Antrojo pasaulinio karo metu jis dirbo karo korespondentu. Už novelę „Senis ir jūra“ jam 1954 m. buvo paskirta Nobelio premija. Iki gyvenimo pabaigos Hemingvėjus gyveno su ketvirtąja žmona Meri. 1959 m. sveikata pradėjo staigiai blogėti: prasidėjo nepakeliami galvos skausmai, nerviniai sutrikimai, baimė ir nemiga. 1961 m. Ernestas Hemingvėjus nusišovė iš medžioklinio šautuvo. Palaidotas Kečumo kapinėse.
Trumpos istorijos
(nepilnas sąrašas)
Dodransas
Dodransas (dodrans) – senovės Romos bronzinė moneta, buvusi apyvartoje Romos respublikos laikais.
Dodranso vertė buvo 3/4 aso (9 uncijos). Dodransai buvo leidžiami du kartus:
HTML žymė
Perėjimas nuo HTML prie XHTML
Daugelis rekomendacijų HTML dokumentui XHTML kalboje tapo privalomos. Dauguma naršyklių kokybiškai atvaizduoja ir dokumentą su HTML klaidomis, tačiau tokios klaidos gali apsunkinti automatinį duomenų apdorojimą bei jų atvaizdavimą specifiniuose įrenginiuose.
Didžiosios ir mažosios raidės
HTML aprašo žymas nepriklausomai nuo didžiųjų ir mažųjų raidžių. Šios dvi pastraipos turi būti atvaizduojamos vienodai:
XHTML yra XML poaibis, o šioje kalboje yra skiramos didžiosios ir mažosios raidės. Dauguma HTML žymų čia rašomos mažosiomis raidėmis.
Kuriant HTML dokumentus rekomenduojama HTML komandoms naudoti mažąsias raides, kad ateityje nebūtų problemų pereinat prie modernesnės XHTML kalbos.
Elementų apgaubimas
Naudojant vienam elementui keletą žymių, HTML rekomenduojama, o XHTML reikalaujama laikytis apgaubimo principo, kai vėliau atidarytas elementas turi būti uždaromas anksčiau: <žymė1> tekstas <žymė2> tekstas </žymė2> </žymė1> Neteisingas kelių žymų naudojimo pavyzdys: <žymė1> tekstas <žymė2> tekstas </žymė1> </žymė2>
Reikšmės kabutėse
Bendra žymės struktūra yra tokia: <žymė parametras_1="reikšmė 1" parametras_2="reikšmė 2" .. parametras_n="reikšmė n"> Elementas </žymė>
Parametrų (atributų) reikšmes XML (XHTML) reikalauja gaubti kabutėmis. HTML kalba reikalaudavo, kad naršyklės atvaizduotų taip užrašytą parametrą: parametras=reikšmė jei „reikšmė“ susideda tik iš raidžių ir skaitmenų.
Pavyzdys:
Minimalus HTML dokumentas
Kiekviename taisyklingai suformuotame HTML dokumente turi būti keletas būtinų žymių: – visą dokumentą aprėpianti žymė – metainformaciją (pavadinimą, koduotę ir pan.) gaubiantis elementas – dokumento pavadinimas – vaizduojamą turinį gaubiantis elementas
Minimalus HTML dokumentas, kuriame yra visos minėtos būtinosios žymės atrodytų taip:
Naršyklėje šis dokumentas atrodo štai taip:
Sveiki atvykę į Vikipediją!
Teisingai suprogramuota naršyklė teisingai parodys ir vien iš „Sveiki atvykę į Vikipediją!“ teksto susidedantį dokumentą, nes SGML nustato daug taisyklių, skirtų nuspėti praleistas žymes. Daugiau apie tai HTML.
Miestalis
Miestalis – kaimas pietrytinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, už 1 km į šiaurės rytus nuo Pavandenės. Apima ties Pavandenės miestelio šiauriniais pakraščiais išsibarsčiusias sodybas, esančias tuoj į pietus nuo Sprūdės kalno, prie kelio.
Daouda Diakité
Dauda Diakitė (Daouda Diakité; g. 1983 m. kovo 30 d.) – buvęs Burkina Faso futbolininkas, rungtyniavęs vartininko pozicijoje.
Pradžioje rungtyniavo Burkina Fase, Egipte, 2011 m. išvyko į Belgiją, rungtyniavo šalies antros lygos klube „K.V. Turnhout“, o 2012 m. tapo pagrindinės lygos „Lierse“ klubo nariu.
Maksvelo lygtys
Diferencialinė Maksvelo lygčių forma
Ši Maksvelo lygčių forma nusako tuos pačius sąryšius, tačiau pritaikyta erdvės taškams.
Ji gaunama iš integralinių formų.
Pirmosios ir antrosios lygties išvedimas
Pirmojoje lygtyje krūvį galima pakeisti krūvio tūrinio tankio funkcijos \rho\; integralu
Pritaikius Gauso teoremą kairiajai lygties pusei gaunama
o kadangi abiejų integralų rūšis ir integravimo kintamasis sutampa, be to, tarp jų yra lygybė, tai galima sulyginti ir pointegralines funkcijas.
Atitinkamai iš antrosios Maksvelo lygties integraline forma galima gauti ir
Trečiosios lygties išvedimas
Iš trečiosios lygties dešinės pusės išreiškus magnetinį srautą gaunama
Pagal Stokso teoremą trečiosios lygties kairiajai pusei
Ketvirtosios lygties išvedimas
Iš ketvirtosios lygties dešinės pusės išreiškus laidumo srovę ir elektrinį srautą gaunama
Pagal Stokso teoremą ketvirtosios lygties kairiajai pusei
Fizikinė Maksvelo lygčių interpretacija
Pirmosios dvi lygtys yra Gauso dėsnis elektriniam ir magnetiniam laukui.
Pirmoji rodo, kad krūvis yra elektrinio lauko šaltinis, o antroji – kad magnetinių „krūvių“ nėra. Tokių magnetinių monopolių kol kas nerasta, taigi magnetinio lauko srautas per uždarą paviršių yra lygus nuliui (tokiu laikomas ir tūrinis magnetinio krūvio tankis).
Trečioji lygtis yra Faradėjaus elektromagnetinės indukcijos dėsnis.
Ketvirtoji lygtis – Ampero dėsnis, pagal kurį magnetinį lauką kuria laidumo ir slinkties srovės.
Sąsajos su specialiąja reliatyvumo teorija
Buvo iškelta hipotezė apie elektromagnetinių bangų egzistavimą. Jų greitis vakuume yra
Gautas elektromagnetinių bangų greitis yra absoliutus ir nepriklauso nuo stebėtojo judėjimo greičio. Tuo metu atrodė, kad tai prieštarauja sveikam protui ir buvo įvesta eterio sąvoka. Vėliau Albertas Einšteinas sukūrė specialiają reliatyvumo teoriją ir eterio sąvokos buvo atsisakyta. Maksvelo lygtims jau nebereikėjo specialialiosios reliatyvumo teorijos pataisymų (priešingai nei gravitacijai), nes ji iš karto buvo kuriama atsižvelgiant į magnetizmą. Einšteinas parodė, kad magnetizmas atsiranda dėl reliatyvumo teorijos efektų. Judant krūviams (tekant srovei) judančių elektronų atžvilgiu kitame laide padidėja ilginis krūvio tankis (kadangi krūvis absoliutus ir nesikeičia, o ilgis reliatyvus ir keičiasi judant stebėtojui), todėl atsiranda sąveika tarp laidų, kurią mes vadiname Lorenco jėga. Specialiojoje reliatyvumo teorijoje Maksvelo lygtys užrašomos kovariantinių tenzorių forma: (Ampero – Gauso dėsnis)
OFK Botev Vraca
Vracos „Botev“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Vracos.
Harun Tekin
thumb|200px|Harun Tekin Sami Harun Tekin (g. 1977 m. liepos 28 d. Ankaroje, Turkija) – turkų roko grupės „Mor ve Ötesi“ vokalistas ir gitaristas.
Šavlai
Šavlai – kaimas Lenkijos rytuose, Olšankos valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Losicės ir apie 117 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Harun Tekin
1988 m. įstojo į "Vokiečių licėjų" (Alman Lisesi), tais pačiais metais susipažino su Kerem Kabadayı (šiuo metu jis yra grupės būgnininkas), su kuriuo po dvejų metų įkūrė muzikinę grupę "Decision"(H. Tekin (gitara, vokalas), K. Kabadayı (būgnai), Şahin Yalabık (vokalas) ir Alper Tekin (bosinė gitara)), kuri 1995 m. buvo pervadinta Mor ve ötesi. Čia nuo 1991 m. H. Tekin pradėjo reikštis kaip solistas ir gitaristas bei dainų bendraautoris. Pirmasis Mor ve ötesi albumas ("Şehir" (= miestas)) išleistas 1996 metais, tais pat metais grupės solistas įstojo į filosofijos fakultetą Boğaziçi Üniversitesi (tai vienas prestižiškiausių Turkijos universitetų), baigė filosofijos ir psichologijos studijas.
Kazimierava (Išlaužas)
Kazimierava – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Išlaužo.
Harun Tekin
H. Tekin buvo pavyzdingas studentas, mėgo mokytis ir turėjo neblogas ateities perspektyvas. Universitetą baigė 2001 m. rugsėjį.
1999 metais grupė išleido antrą albumą "Bırak zaman aksın" (= leisk laikui tekėti). Tais pat metais įvyko stiprus žemės drebėjimas, pražudęs 17 000 žmonių. Dėl to Tekin pradėjo dirbti Açık Radyo ryšių skyriuje (Açık Radyo Deprem İletişim Merkezi) bei šioje radijo stotyje ėmė vesti savo laidą.
2008 m. su grupe dalyvavo Eurovizijos konkurse ir užėmė 7 vietą.
Nuo 2008 metų dirba "Haberturk" televizijos kanale, kur kartu su psichiatru Cem Mumcu bei aktore Pelin Batu veda laidą "Kısa devre" (=trumpas jungimas)
Domisi futbolu, ekologija ir filosofija, yra aktyvus kovotojas už taiką.
Česlovas Masaitis
Česlovas Masaitis (1912 m. kovo 2 d. Kaunas – 2007 m. rugsėjo 7 d. Putnamas, Konektikuto valstija) – Lietuvos matematikas, poetas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, daktaras.
Biografija
Dar besimokydamas Biržų gimnazijoje anksti išsiskyrė neeiliniais matematikos ir kalbiniais gabumais. 1937 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultetą. 1956 m. daktaras.
1937–1940 m. Vytauto Didžiojo universiteto Astronomijos katedros bendradarbis, 1940–1944 m. Vilniaus universiteto Matematikos ir gamtos fakulteto dėstytojas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1947 m. Regensburgo ir Šeinfeldo lietuvių stovyklų komitetų pirmininkas, 1947–1948 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto vykdomosios tarybos narys. Nuo 1948 m. Bendrojo Amerikos lietuvių fondo atstovas Vokietijoje švietimo reikalams, 1948–1949 m. Bendrojo Amerikos lietuvių fondo Miuncheno įstaigos direktoriaus pavaduotojas. 1949 m. persikėlė į JAV. 1950–1953 m. Nazareto koledže (dabar Spaldingo universitetas) Luisvilyje (Kentukio valstija) dėstė astronomiją, matematiką. 1951–1953 m. mokėsi ir dėstė Kentukio universitete Leksingtone, 1953–1956 m. Tenesio universitete Noksvilyje. 1956–1980 m. dirbo Balistinių tyrimų laboratorijoje Aberdine (Merilando valstija). 1957–1969 m. dėstė Delavero universitete, 1963–1973 m. Merilando universiteto medicinos mokykloje. Paskelbė apie 50 taikomosios matematikos straipsnių.
Bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „XX amžius“, „Naujoji Romuva“, „Židinys“, „Kosmosas“, „Gamta“ (visi Lietuvoje), „Draugas“, „Tėviškės žiburiai“, „Darbininkas“ ir kituose. Lietuvoje išleido poezijos rinkinių. Priklausė Ateitininkų sendraugių sąjungai, 1980–1986 m. centro valdybos pirmininkas. Dalyvavo JAV lietuvių bendruomenės veikloje, 1982–1984 m. Putnamo skyriaus valdybos pirmininkas.
Ginklas Dženifer
Ginklas Dženifer  – 1997 m. JAV sukurtas kriminalinis filmas apie moteris, keršijančias vyrams už jų padarytus seksualinius nusikaltimus.
„Fant-Asia“ kino festivalyje Kanadoje filmas buvo pripažintas geriausiu užsienio filmu.
Turinys
Mieste siautėja paslaptinga moterų gauja, brutaliai žudanti seksualiniais nusikaltimais įtariamus, tačiau teisingumo išvengusius vyrus. Naujai į miestą atvykusią Dženifer užpuola 2 vyrai, tačiau ji netikėtai išgelbėjama, o jie žūsta.
Dženifer priversta likti su merginomis ir dalyvauti kitose keršto akcijose, nes matė šių veidus ir žino jų istoriją. Vieno reido metu, norėdamos nubausti iš areštinės paleistą teisėją, jos per klaidą nužudo policininką, o viena iš merginų žūva.
Fleriuso mūšis
Fleriuso mūšis (1794 m. birželio 26 d.) – svarbus mūšis, turėjęs daug įtakos Prancūzijos revoliucijos likimui. Taip pat pirmas mūšis, kuriame buvo panaudota oro žvalgyba.
Mūšio eiga
Mūšis prasidėjo Nyderlanduose Austrijai (Saksonijos-Koburgo princui) užpuolus prancūzų armiją. 52 000 kareivių reguliarioji Saksonijos-Koburgo armija puolė 75 000 prancūzų (generolas Jean-Baptiste Jourdan) pajėgas, kurių dauguma buvo naujokai. Padrika austrų ataka greitai buvo atmušta, nes Jourdan galėjo įvertinti situaciją, gaudamas informaciją iš kelių stebėtojų oro balionuose. Mūšis truko 6 valandas.
Pasekmės: Pirmosios koalicijos žlugimas, Austrija prarado Nyderlandus. Netektys: 4 000 prancūzų (5,3 %), 2 300 austrų (4,4 %).
Jean Jaurès
Žanas Žoresas (, pilnas vardas –, 1859 m. rugsėjo 3 d. Kastre, Tarno departamentas – 1914 m. liepos 31 d. nužudytas Paryžiuje) – vienas pirmųjų socialdemokratų, Prancūzijos politinis veikėjas.
Biografija
Baigė Liudviko Didžiojo licėjų, ir filosofijos studijas Paryžiaus aukštojoje normalinėje mokykloje, 1891 m. apgynė filosofijos daktaro disertaciją.
1881 m. Albi licėjaus mokytojas, 1883–1885 m. ir 1888–1893 m. Tulūzos universiteto dėstytojas, 1885–1889 m., 1893–1898 m. ir 1902–1914 m. Atstovų rūmų narys. 1883 m. respublikonas, 1893 m. Prancūzijos socialistų sąjungos narys, 1902 m. Prancūzijos socialistų partijos steigėjas ir lyderis. 1905 m. jai susijungus su Žiulio Gedo socialistais, partijos dešiniojo sparno lyderis. 1904 m. įsteigė laikraštį „l'Humanité“ (Žmonija).
1898 m. buvo vienas aršiausių A. Dreifuso gynėjų ir nebuvo išrinktas į Atstovų rūmus. 1898–1902 m. redagavo laikraštį „Petite Republique“ (Mažoji respublika) ir laisvą laiką skyrė socializmo studijoms. Kolektyvinio daugiatomio darbo „Socializmo istorija (1789–1900)“ organizatorius ir 4 tomų autorius.
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą 1914 m. pasireiškė kaip aršus antimilitaristas, mobilizacijos priešininkas ir jauno nacionalisto Raulio Vileno buvo nužudytas Paryžiaus kavinėje.
Jo vardu pavadintas 1992 m. Pjero Morua iniciatyva įkurtas fondas, kuris finansuoja tarptautinio bendradarbiavimo, demokratijos plėtros, tyrimų ir mokymo programas.
Vaidotas Antanaitis
Vaidotas Antanaitis (1928 m. rugpjūčio 27 d. Anitavos dvare, Vadoklių valsčius, Panevėžio apskr. – 2018 m. liepos 14 d.) – Lietuvos miškininkas, politinis veikėjas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1935–1940 m. mokėsi Panevėžio 1-ojoje pradinėje mokykloje, 1945–1947 m. mokėsi Kauno 9-oje vidurinėje mokykloje, 1947–1949 m. studijavo Vilniaus universitete, 1952 m. baigė Leningrado miškų technikos akademiją. 1954–1957 m. mokėsi Maskvos miškų technikos instituto aspirantūroje, 1966–1969 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos doktorantūroje, žemės ūkio mokslų daktaras.
Sąjūdžio dalyvis, 1988–1990 m. Sąjūdžio Seimo tarybos narys. 1989–1990 m. TSRS liaudies deputatų suvažiavimo ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos narys. 1990 m. kovo mėn. Maskvoje per suvažiavimo sesiją paskelbė, kad atkuriama Lietuvos nepriklausomybė. Gavęs Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos įgaliojimus, vedė neoficialias derybas su TSRS vadovais dėl nepriklausomybės pripažinimo. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos miškų ūkio ministras, 1992–1993 m. nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Vokietijoje. 1996–1998 m. – Lietuvos miškininkų sąjungos prezidentas. 1997–1998 m. Lietuvių tautininkų sąjungos pirmininkas. Nuo 1997 m. Lietuvos pilietinės santalkos pirmininkas.
Prancūzijos futbolo varžybos 1942–1943 m.
Prancūzijos futbolo varžybos 1942–1943 m.
Vaidotas Antanaitis
Biografija
Žmona Rymantė, sūnus Juozas (1956–1994 m.)
Mokslinė veikla
Sudarė medienos prieaugio klasifikaciją ir sukūrė jo nustatymo metodus. Paskelbė apie 400 mokslinių ir mokslo populiarinimo straipsnių.
Šalčininkų valsčius
Šalčininkų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietryčių Lietuvos teritorijoje. Centras – Šalčininkai ir Šalčininkėliai.
Istorija
Valsčius minimas XIV a. – XIX a. pradžioje, vėliau atkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje Vilniaus gubernijoje. 1919 m. valsčius apėmė tik žemes aplink Šalčininkus, o miestas turėjo miesto-valsčiaus statusą, tačiau dar iki 1933 m. miestas prijungtas prie valsčiaus. 1939–1941 m. priklausė Baltarusijos TSR (lietuviškoji dalis valsčiaus atiteko naujam Šalčininkėlių valsčiui), bet 1941 m. vasario 17 d. priskirtas Lietuvos TSR. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Šalčininkų rajonui (8 apylinkės).
Nicola Rizzoli
Nicola Rizzoli (g. 1971 m. spalio 5 d.) – tarptautinės FIFA kategorijos futbolo teisėjas iš Italijos. Nuo 2002 m. teisėjauja Italijos Serie A lygoje. 2007 m. FIFA teisėjas. 2007 m. rugpjūčio mėn. teisėjavo UEFA Čempionų lygos atrankos rungtynėse. 2008 m. spalio 1 d. teisėjavo Čempionų lygos grupių etapo rungtynėse, 2–0 Sporting CP laimėjus prieš FC Basel. Pagal profesiją – architektas.
2013 m. kovo mėn. FIFA išrinko Rizzoli iš 52-ų teisėjų, kurie teisėjaus 2014 m. FIFA pasaulio futbolo čempionate Brazilijoje, sąrašo. Rizzoli teisėjavo grupių etapo rungtynėse tarp Ispanijos ir Nyderlandų, Nigerijos ir Argentinos, ketvirtfinalyje tarp Argentinos ir Belgijos bei finale tarp Vokietijos ir Argentinos.
Serena Grandi
Serena Grandi (tikrasis vardas –  Serena Faggioli ; g. 1958 m. kovo 23 d. Bolonija) – italų aktorė, 80-ųjų ir 90-ųjų šalies kino sekso simbolis.
Biografija
Gimusi Bolonijoje, Serena baigė kompiuterių programavimo mokslus ir kurį laiką dirbo mokslinių tyrimų laboratorijoje. 1980 m. ji debiutavo kine, komedijoje „La Compagna di viaggio“ bei tais pačiais metais režisieriaus Joe D'Amato buvo pakviesta vaidinti jo kontroversiškame siaubo filme „Antropophagus“. Pirmosiose juostose Serena pasirašinėjo Vanessos Steiger slapyvardžiu, tačiau netrukus sugalvojo naują – Serena Grandi (liet. Serena Didžioji).
Ją išgarsino 1985 m. režisieriaus Tinto Brass filmas „Miranda“, pavertęs įspūdingo biusto Sereną didžiausia savo šalies erotinių filmų žvaigžde. Būtent šio žanro filmuose bei komedijose ji vaidino sekančius keletą metų, sulaukdama populiarumo ir gretimose šalyse.
Apie 90-uosius Serena sąmoningai ėmė rinktis vaidmenis, kurie padėtų jai atsikratyti sekso simbolio etiketės. Pagrindine jos scena tapo televizijos filmai, serialai bei įvairūs šou.
1998–2008 m. nesifilmavo, tačiau vėliau vėl atnaujino karjerą. 2006 m. ji išmėgino jėgas politikoje ir kartu su Alessandra Mussolini partija „Azione Sociale“ dalyvavo rinkimuose į parlamentą, tačiau nesėkmingai.
2008 m. pasirodė autobiografinė knyga „L’amante del federale“.
Asmeninis gyvenimas
1987–2003 m. Serena buvo ištekėjusi už 20 metų vyresnio antikvaro Beppe Ercole, su kuriuo 1990 m. susilaukė sūnaus Edoardo.
2003-04 m. ji 157 dienas praleido namų arešto sąlygomis apkaltinta narkotikų (kokaino) laikymu.
Tekstinis žaidimas
Tekstinis žaidimas – kompiuterinis žaidimas, kuris naudoja tekstinius simbolius vietoje bitmap ar vektorinės grafikos.
Paprastai tekstinius žaidimus sukurti yra lengviau negu žaidimus su grafika, jiems reikia mažesnės duomenų apdorojimo galios, todėl tokie žaidimai buvo plačiai paplitę XX a. 8–10 dešimtmečiuose, bet tebėra naudojami ir šiandieną.
Tuo tarpu dauguma ankstyvųjų kompiuterinių žaidimų (tokių kaip „Adventure“, „Zork“) rėmėsi kalbos sintakse dėl komandinėmis eilutėmis valdomos, teletaipo-terminalo pagrindinės įrangos komplekto aplinkos, kurioje jie buvo kuriami, frazė tekstinis žaidimas naudojama ne naudotojo įvesčiai (paprastai vykdomai klaviatūra), bet veikiau tik fiksuoto pločio simbolių rodymo režimo naudojimui nusakyti. Toks tekstinių simbolių režimas plačiai naudotas nuotykių ir roguelike žaidimuose.
Ronebis
Ronebis – miestas pietryčių Švedijoje, Blekingės provincijoje.
Geografija
Miestas yra įsikūręs Pietų Švedijoje ant Baltijos jūros kranto.
Istorija
Miesto teisės Ronebiui buvo suteiktos 1387 m.
Ambergo mūšis
Ambergo mūšis – 1796 m. rugpjūčio 24 d. vykęs mūšis tarp Austrijos ir Prancūzijos.
Austrijos 46000 armija (erchercogas Charles ir generolas Alexander Wartensleben) užpuolė ir sutriuškino Prancūzijos 34000 armiją (generolas Jourdan). Nuostoliai: 2000 prancūzų (5,8 %) ir 500 austrų (1,1 %).
Pasprūdė
Pasprūdė – viensėdis pietrytinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Pavandenės, šalia pelkių. Tarp Pasprūdės ir Šaukštelio kaimų stūkso įspūdingas Sprūdės kalnas.
Kitabas
Kitabas − miestas Uzbekistane, Kaškadarjos vilajeto Kitabo tumane. Miestas yra už 317 km nuo Taškento, pietvakarinėse Zeravšano kalnagūbrio priekalnėse, kairiajame Aksu upės krante, prie Kitabo geležinkelio stoties. Nuo vilajeto centro Karšio nutolęs 97 km.
Miesto pavadinimas reiškia „knyga“. Tačiau spėjama, kad senasis gyvenvietės pavadinimas buvo „pečiai, vanduo“, kas nusakė, kad gyvenvietė yra tarp dviejų upių − Aksudarjos ir Amudarjos, kurios abi prasideda kalnuose ir tirpstant kalnų sniegams bei prasidėjus lietums persipildo vandens.
Kitabas išsidėstęs palei didįjį Uzbekijos traktą, einantį iš šiaurės į pietus.
Kitabo pakraštyje Kitabo tarptautinė platumų stotis, įkurta 1930 m. Tai viena iš 5 pasaulinio tinklo, tiriančio Žemės ašigalių judėjimą, stočių. Kitos 4 stotys yra Japonijoje, JAV (dvi), Italijoje. Stotis pavaldi Uzbekijos Mokslų akademijos Astronomijos institutui.
Istorija
Kitabo gyvenvietė priklausė Karšio bekijai (beko valdomai teritorijai), o ši − Bucharos emyratui. Emyratas 1868 m. tapo Rusijos imperijos vasalu ir jos protektoratu. 1868 m. Karšio bekijoje prasidėjo bruzdėjimai prieš Bucharos emyrą Muzafarą, kad sostan būtų pasodintas jo vyresnysis sūnus Kata-Tiura. 1870 m. Rusijos kariuomenė, vadovaujama generolo Abramovo, šturmu užėmė maištinguosius miestus Šaarą ir Kitabą, o Šahrisabzo bekija buvo prijungta prie Bucharos.
Miesto teises gavo 1976 m.
Pramonė
Miestas žinomas savo vaisių konservais ir vynais, kurių gamybą paleido XX a. 5-tąjį dešimtmetį iš Krymo deportuoti specialistai vyndariai Krymo totoriai.
Mieste yra šios įmonės:
Janis Ezerinis
Janis Ezerinis (, 1891 m. balandžio 9 d. Beiriai, dab. Maduonos savivaldybė – 1924 m. gruodžio 24 d. Ryga) – latvių rašytojas, žurnalistas.
Biografija
1910 m. baigė Valmieros mokytojų seminariją. Iki 1914 m. mokytojas, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas, bet dėl ligos atleistas, nuo tuberkuliozės gydėsi Abchazijoje. 1919–1922 m. laikraščio „Brīvā Zeme“ literatūrinės dalies vedėjas. {{VLE|V|725|[[
Kūryba
Novelėse žmogaus būtis vaizduojama kaip vyksmas, kurį lemia meilės ir mirties išgyvenimai. Novelėms būdingas veiksmo dinamiškumas, tragizmo ir komizmo derinimas, ironija. Eilėraščiuose spalvingi vaizdai, pakili nuotaika kaitoma su pesimistiniais išgyvenimais.
5 kanalas
thumb|left|200px|Televizijos logotipas thumb|right|250px|Televizijos studija 5 kanalas – buvęs didžiausias regioninės televizijos kanalas Lietuvoje. Iš pradžių priklausė UAB „Rubicon group“. Nuo 2007 m. spalio priklausė UAB „Rubicon group“ ir UAB „Lietuvos rytas“ (atitinkamai 49 % ir 51 %).
Istorija
5 kanalas turėjo savo žinių tarnybą, tačiau vienu metu retransliuodavo Rusijos televizijos kanalo NTV žinias. Žinių laidas Vilniuje vedė Asta Dudurytė, Daiva Žeimytė ir Ilma Silkauskaitė.
Iki 2008 m. nuo pirmadienio iki penktadienio tarp 9:30 val. ir 12:45 val. retransliavo Pirmąjį Baltijos muzikinį kanalą.
Kanalo šūkis – „Pamatyk daugiau“ (2007/2008 m. sezonas).
Transliuotojas – UAB „Penktas kanalas“.
2008 m. spalio 12 d. kanalas baigtas transliuoti, jį pakeitė „Lietuvos ryto“ televizija.
Nuorodos
Kanalo interneto svetainė 2005 m.
Geidžiant Džulijos
Geidžiant Džulijos – 1986 m. sukurta erotinė drama.
Turinys
Jaunas rašytojas Emilijo, gyvenantis su seserimi Amalija, susipažįsta su įspūdinga gražuole Džulija, kurią netrunka įsimylėti. Paslaptinga mergina lengvai apsuka jam galvą, tačiau buvimas kartu reiškia priimti jos žaidimo taisykles, susitaikyti su tuo, kad ji tuo pačiu metu gali susitikinėti ir su kitais vyrais. Mėgindamas būti su ja, Emilijo atstumia savo seserį ir sugriauna savo paties gyvenimą, tačiau tai nesulaiko Džulijos, kuomet ši nusprendžia jį palikti. Emilijo negali su tuo susitaikyti ir jo atkaklumas duoda rezultatą, tačiau tada nusižudo Amalija, kuri jaučiasi brolio atstumta. Galiausiai Emilijo apsisprendžia ir palieka Džuliją, kuri dabar jau nori likti su juo...
Kazimieravas (Alytus)
Kazimieravas – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Pivašiūnų.
Paprastoji eglė
Paprastoji eglė (Picea abies) – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visžalis spygliuotis medis. Paprastoji eglė – vienanamis augalas.
thumb|left|200px|Paprastosios eglės morfologija pagal Koehler: Medicinal-Plants (1887) thumb|left|150px|Paprastosios eglės [[Kankorėžis|kankorėžiai]] thumb|left|150px|Paprastosios eglės [[Pavasaris|Pavasaryje išsiskleidę pumpurai (spygliukai)]] thumb|left|150px|Paprastoji eglė auganti [[Karpatai|Karpatų kalnuose, su nesubrendusiais kankorėžėliais]] thumb|left|150px|[[Noriūnų miško eglė|Balkasodžio arba Noriūnų miško eglė kol kas aukščiausia Lietuvos eglė, jos aukštis 44,3 m. Auga Alytaus rajono, Miroslavo seniūnijoje]].
Morfologija
Paprastoji eglė – polimorfinė rūšis, jos populiacijoms būdingas didelis genetinis kintamumas, gamtoje priskaičiuojama dešimtys morfologinių, fiziologinių ir ekologinių jos formų.
Paprastųjų eglių laja kūgiška, smailiaviršūnė. Liemuo tiesus, ritiniškas, atviroje vietoje iki žemės šakotas. Jaunų medžių žievė lygi, blyškiai ruda, o vėliau apie 30-40 metus sutrūkinėja, sudarydama skrituliškas įdubusias plokšteles it žvynus, rečiau gūbrius, ir keičia spalvą – gali būti rausvai ruda ar net pilka. Šakos netaisyklinguose menturiuose, beveik horizontalios, šiek tiek aukštyn kylančiomis viršūnėmis. Ūgliai pliki arba šiek tiek plaukuoti, nuo rudos iki rausvai gelsvos spalvos ir baigiasi lenktų spyglių apgaubtu viršūniniu pumpuru, kurį supa 4–7 mažesni pumpurai. Šoniniai pumpurai smulkesni. Pumpurai sprogsta gegužę, jie siaurai kūgiški, smailūs, su rausvais arba blyškiai rudais žvyneliais, nesakingi. Spygliukai skirstomi į šviesinius ir ūksminius. Šviesiniai spygliukai standūs, lenkiami lūžta, skersinis pjūvis beveik kvadrato formos. Ūksminiai spygliukai lenkiami linksta, plokšti, bukesniu kampu, išsidėstydami vienoje plokštumoje, ir dažniausiai yra apatinėje lajos dalyje. Spygliukai 10–25 mm ilgio, 2–3 mm pločio, tamsiai žali, kieti, dygūs, keturbriauniai su žiotelių juostelėmis visuose 4 šonuose, spirališkai prisisegę ant kauburėlių. Spygliukai ant šakelių išsilaiko 5–7, kartais iki 9 metų.
Vyriškieji eglės strobilai iš pradžių kiaušiniški, 15 mm ilgio, ryškios purpurinės spalvos, mikrosporoms baigiant sklaidytis – ritiniški, 20–25 mm ilgio, geltoni, nusvirę. Moteriškieji strobilai 20–30, rečiau 50 mm ilgio, statūs, vienų medžių ryškiai purpuriniai (raudoni), kitų – gelsvai arba ryškiai žali. Paprastoji eglė sporifikuoja, spygliukus skleidžia ir pradeda augti vienu metu, gegužės mėnesį. Eglė apdulkinama vėjo. Apdulkinti moteriškieji strobilai nusvyra žemyn, jų sėkliniai žvyneliai padidėja ir atsilošia. Apsivaisina praėjus mėnesiui po apsidulkinimo, o po trijų mėnesių susiformuoja visiškai išsivysčiusi sėkla. Jauni kankorėžiai žali arba rausvi, subrendę rausvai ar gelsvai rudi. Kankorėžiai ritiniški, 10–11 cm ilgio, 3–4 cm skersmens. Kankorėžių sėkliniai žvyneliai įvairių formų ir dydžio, paprastai rombiški, netaisyklingai iškarpyti, lyg iškąsta viršūne, banguotais šonais. Sėklos 3–4 mm ilgio, rudos ir tamsiai rudos su triskart ilgesniu šaukštiškai sėklą gaubiančiu rausvai gelsvu, žvilgančiu sparneliu. Sėklos prinoksta lapkritį–gruodį ir, kai oras saulėtas. Dar rudenį viena kita sėkla ima byrėti, bet daugelis sėklų išbyra antroje žiemos pusėje ir pavasarį, kai įsivyrauja giedri orai su didesniais temperatūros svyravimais. 1000 sėklų sveria 5–8 g. Kankorėžiai nukrenta vasarą. Paprastosios eglės pradeda derėti sulaukusios 20–30 metų, o gausiai dera kas 3–5, kartais kas 6 metai. Šaknys paviršinės – išsidriekusios horizontaliai, netoli dirvos paviršiaus.
Augimas ir matmenys
Paprastoji eglė dauginasi sėklomis. Jų medeliai palyginus greitai auga miško tankmėje. Pirmus 25 metus prie gerų augimui sąlygų gali paaugti 60–90 cm per metus, prie puikių iki 180 cm. Bet netinkamame dirvožemyje paauga kur kas mažiau – vidutiniškai apie 30 cm per metus. Visa tai įtakoja augimo regionas, metų sezonai, temperatūrų svyravimai, krituliai ir kitos priežastys.