cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kirgizų kalba
Abėcėlė
Lyginant su rusų kalbos abėcėle, kirgizų kalbos abėcėlę papildo 3 raidės: Ң, Ө ir Ү.
Gramatika
miniatiūra|Kirgizų kalbos balsių harmonija
Balsių harmonija
Kaip ir kitos tiurkų kalbos, kirgizų kalba turi balsių harmoniją. Balsių harmonija kirgizų kalboje padeda nustatyti galūnes. Pvz: алма (obuolys)-алманын (obuolio), беке (laivas)-бекенин (laivo)
Esmeraldasas
Esmeraldasas ( – „smaragdai“) – miestas šiaurės vakarų Ekvadore, Ramiojo vandenyno pakrantėje, prie Esmeraldaso upės žiočių; Esmeraldaso provincijos sostinė.
Yra svarbus jūrų uostas (eksportuojama mediena, bananai), veikia vietinis oro uostas. Esmeraldase yra didelė naftos perdirbimo gamykla, kuriai nafta tiekiama 504 km ilgio naftotiekiu iš šalies šiaurės rytų telkinių. Taip pat popieriaus-celiuliozės, maisto pramonė. Apylinkėse verčiamasi žemės ūkiu, yra vaisių plantacijos. Veikia žvejybinis laivynas. Esmeraldasas taip pat yra svarbus turistinis Ekvadoro centras, pasižymintis smėlio paplūdimiais ir afroamerikietiškos kultūros tradicijomis.
Vakarų Karelijos aukštuma
Vakarų Karelijos aukštuma  – aukštuma Rusijoje, vakarinėje Karelijos dalyje, išilgai Suomijos sienos, į šiaurę ir vakarus nuo Sego ežero. Ilgis ~130 km. Aukštis siekia 417 m (Votovaros k., vidutinis aukštis – 180–390 m. Sudaryta iš gneiso, granito, kvarcitų. Būdinga spygliuočių taiga (pušynai ir eglynai).
Aurora Australis
Aurora Australis – Australijos ledlaužis, vadovaujamas Australijos Antarktikos Divizijos (AAD). Skirtas tyrinėjimams, atsargų pristatymui į Antarktidą. Veikia nuo 1989 m. rugsėjo. Žiemas praleidžia Hobarto uoste.
Laivas turi sraigtasparnių platformą ir gali gabenti arba 3 Aérospatiale Squirrel arba 2 Sikorsky S-76.
Auksaspalvis šakočius
Auksaspalvis šakočius (Ramaria aurea) – kuokinių šeimai šakočių (Ramaria) genčiai priklausantis valgomas grybas. Paplitęs visuose žemynuose. miniatiūra|250px|left miniatiūra|250px|left|Iliustracija
Biologija
Simbiotrofas. Vaisiakūniai vienmečiai, 6–15 cm aukščio, išauga rudenį. Valgomas jaunas. Grybas šakotas, ryškiai geltonos spalvos, primenantis koralą. Auga pavieniui arba nedidelėmis grupelėmis. Augti tinka lapuočių, kartais spygliuočių miškai, labiau – brandūs miškai su stora miško paklote. Pietų Europoje dažniau siejamas su bukais.
Populiacija Lietuvoje
1992 m. auksaspalvis šakočius įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Lietuvoje aptiktas pietinėje ir pietrytinėje dalyse. Žinomos 2 radavietės. Tris kartus grybas rastas Žaliųjų ežerų apylinkėse (1957, 1968 ir 1970 m. Vilniaus rajone), taip pat Dzirmiškio girininkijoje (1967 m. Miroslavo apylinkės Alytaus rajone). Nuo 1970 m. daugiau nerastas.
Antonio Amati
Antonio Amati (apie 1540–1608 m.) buvo vyresnysis Andrea Amati sūnus, išradęs modernų smuiką.
Nuo maždaug 1555 m. iki tėvo mirties 1577 m. Antonio dirbo tėvo dirbtuvėse. Tikėtina, jog dauguma instrumentų, turinčių Andrea Amati etiketę, žyminčią 1560–1570 metus, yra daugiausia Antonio Amati darbas. Prasidedant 1570 m. prie Andrea ir Antonio prisijungė Antonio jaunesnysis brolis Girolamo, vėliau perėmęs šeimos tradicijas.
1588 m. iki tol kartu dirbę broliai Antonio ir Girolamo išsiskyrė. Nėra tiksliai žinoma kodėl, tačiau dokumentai, apibūdinantys, kaip turėjo būti dalinamas pelnas, teigia, jog dalybos nebuvo labai draugiškos.
Yra išlikę keletas instrumentų po 1588 m., turinčių Brolių Amačių etiketę, kuri rodo Antonio ranką. Taigi, turbūt jis tęsė instrumentų kūrimą, arba tikriausiai tai yra instrumentai, kuriuos jis padirbo dar prieš 1588 metus, bet dėl vienos ar kitos priežasties buvo datuoti vėliau. Vis dėlto didžioji dauguma instrumentų, datuotų po 1588 m. ir turinčių Brolių Amačių etiketę, yra iš tikrųjų Girolamo darbas.
Nėra tiksliai žinoma kada ir kaip Antonio mirė, tačiau manoma, jog tai nutiko apie 1608 m.
Antarktidos gyventojai
Antarktidoje nuolatinių gyventojų nėra, tačiau yra keliolika gyvenamų tyrimų stočių. Maždaug 29 valstybės, visos pasirašiusios Antarkties sutartį, siunčia mokslinius darbuotojus sezoniniams (vasaros) arba ištisus metus vykstantiems tyrimams į žemyną arba aplinkines salas.
Žmonių skaičius, atliekančių mokslinius tyrimus arba aptarnaujančią veiklą žemyne ir aplinkinėse salose piečiau 60 laipsnių pietų platumos (regionas, kuriam galioja Antarkties sutartis), keičiasi nuo maždaug 4 000 vasarą iki 1 000 žiemą; dar apie 1 000 asmenų, įskaitant laivų įgulas ir mokslininkus, atliekančius tyrimus iš laivų, būna sutarties regiono vandenyse.
Antarktidoje yra gimę mažiausiai trys vaikai. Pirmasis buvo Emilio Marcos Palma, gimęs 1978 m. sausio 7 d. argentiniečių šeimoje Esperanza bazėje netoli Antarktidos pusiasalio galo. 1986 m. Presidente Eduardo Frei Montalva bazėje gimė Juan Pablo Camacho, kuris tapo pirmuoju čiliečiu gimusiu Antarktidoje. Netrukus toje pačioje stotyje gimė mergaitė Gisella.
thumb|550px|center|Concordia tyrimų stotis (Prancūzija-Italija)
Be to, antarktinės vasaros metu kai kurios šalys įrengia laikinas gyvenamas vietas – palapinių miestelius ir kitus laikinus statinius, reikalingus tyrimams palaikyti.
Čavino kultūra
Čavino kultūra – Peru archeologinė kultūra, viena iš ikiinikinio laikotarpio indėnų kultūrų. Pavadinta nuo senovės miesto Čavin de Uantaro (Chavín de Huantar), kuris buvo svarbus religinis ir politinis centras, 1985 m. paskelbtas Pasaulio paveldo paminklu, griuvėsių.
Arealas
Čavino kultūra 900-200 m. pr. m. e. laikotarpiu klestėjo Ramiojo vandenyno pakrantėje ir Andų priekalnėse, maždaug nuo Kachamarkos šiaurėje iki Pakačamako pietuose. Savo klestėjimo laikotarpiu Čavino įtakos sfera driekėsi šiaurėje iki dabartinės Ekvadoro sienos, pietuose – iki Naskos. Vienas iš svarbiausių kultūrinių centrų buvo Čavin de Uantaro miestas.
Kultūra
Išliko terasų, aikščių, akmeninių pastatų (3 aukštų Kastiljo šventykla), akmeninių skulptūrų (kolona su reljefinėmis žvėrių galvomis), raižytų akmeninių plokščių. Svarbiausi pastatai – masyvūs šventovių kompleksai, statyti iš tašytų stačiakampių akmens luitų, sujungti galerijomis, sienos puoštos bareljefais. Skiriamas Čavino menas, jo stiliaus pagrindiniai motyvai – žmonių, gyvūnų ir kiti atvaizdai, susipynę su fantastinėmis būtybėmis. Ankstyvuoju Čavino laikotarpiu įsigalėjo žemdirbystė, vėliau suklestėjo audimas, puodininkystė, akmentašystė, metalų gamyba ir liejimas, susiliejo lokalinės kultūros, susiformavo bendra religija. Rasta gausiai dirbinių su žvėrių atvaizdais, manoma, susijusių su religinėmis apeigomis. Čavino gyventojai gamino kokybiškus tekstilės gaminius, mokėjo lydyti metalus, buvo gabūs keramikai ir statybininkai. Augino lamas, vertėsi žemės ūkiu. Rašto neturėjo. Dauguma Čavino kultūros radinių rasta Uantaro griuvėsiuose. Čavino kultūrai buvo būdingas jaguaro kultas. Žyniai vaidino labai svarbų vaidmenį valstybės gyvenime.
Frankpolis
Frankpolis – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Pakražančio.
Begalybė
thumb|Begalybės simboliai.
Begalybė – terminas, naudojamas matematikoje, fizikoje, astronomijoje.
Matematika
Begalybė žymima \infty. Užrašas reiškia, jog x artėja prie begalybės vertės. Begalybė gali būti ir kai kurių skaičiavimų rezultatas:
Dar dažnai nagrinėjamos begalinio ilgio skaičių eilutės. Be to visos skaičių aibės turi \infty narių. Apskritimą sudaro \infty vienodu atstumu nuo taško o padėtų taškų. Lygtys gali turėti \infty sprendinių.
Kosmologija ir Filosofija
Begalybė kartais naudojama nusakyti beribę (begalinę) Visatą.
Programavimas
Begalybė yra speciali kintamojo reikšmė, gaunama jei operacijos rezultatas yra matematinė begalybė arba jo absoliuti reikšmė per didelė naudojamam kintamojo tipui. Tokia begalybė turi ženklą ir su ja galima atlikti kai kuriuos veiksmus. Jei operacijos reikšmė matematiškai neapibrėžta (tarkim, 0/0), gaunama kita reikšmė – neskaičius (NaN). Teigiama bei neigiama begalybės ir neskaičiai numatyti įvairiose kalbose paplitusiame IEEE 754 standarte.
Leonas Katinas
Biografija
Sūnus Linas Leonas Katinas. 1922–1927 m. mokėsi Utenos gimnazijoje, 1930 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją ir dirbo mokytoju. 1933–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje. 1941–1945 m. Šiaulių dramos teatro aktorius. 1948 m. baigęs Vilniaus dailės institutą (nuo 1951 m. Lietuvos dailės institutas) iki 1973 m. jame dėstė, 1969 m. docentas. Mokinys Anicetas Jonutis.
Kūryba
Ankstyvojo laikotarpio tapyba (portretai, peizažai, teminės kompozicijos) turi akademizmo bruožų („Turgus“ 1946 m., „Radviliškis“ 1949 m., „Rašytojo Antano Vienuolio sodyba Anykščiuose“ 1956 m.). Septintojo dešimtmečio kūriniai laisvesnio piešinio, apibendrintų formų („Nidoje“ 1967 m.), natiurmortuose vaizduojamos liaudiškos skulptūrėlės („Natiurmortas su gėlėmis ir liaudies skulptūra“ 1965 m.). Aštuntojo – devintojo dešimtmečio kūriniai maksimaliai abstrahuoti, būdingos lokalios spalvų dėmės, keliasluoksnė faktūra, ekspresyvūs potėpiai, dekoratyvumas („Pajūryje“ 1973 m., „Raudonas langas“ 1976 m., „Trys baltos obelėlės“ 1977 m.). Šio laikotarpio kūryboje gausu filosofiškų kompozicijų teatro tema, jose dramatišku koloritu perteikiamas žmogaus būties tragiškumas („Natiurmortas su lėlėmis Kristinai“ 1970 m., „Prisiminimai iš teatro II“ 1974 m.). Nuo 1932 dalyvavo parodose, individualios parodos surengtos Vilniuje 1983 m., 1995 m., 1997 m., 2005 m., Klaipėdoje 2000 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, užsienio muziejai.
Žalčio žvilgsnis
Žalčio žvilgsnis – 1990 m. Lietuvos kino studijos susivienijime „ARS“ pagal to paties pavadinimo S. T. Kondroto romaną sukurtas meninis filmas. Kriminalinė drama.
Tarja Turunen
Tarja Turunen (g. 1977 m. rugpjūčio 17 d.) – Suomijos dainininkė, išgarsėjusi kaip simfoninio metalo grupės Nightwish vokalistė, dabar vystanti solinę karjerą.
Žalčio žvilgsnis
Siužetas
Filme veiksmas vyksta Lietuvoje kelis dešimtmečius – nuo paskutinio XIX a. dešimtmečio iki XX a. trisdešimtųjų, parodoma plėšiko Meižio gyvenimo istorija. Tapęs našlaičiu tarnauja savo vieninteliam giminaičiui. Nepateisinamai žiauriai nubaustas už vaikišką išdaigą, netekęs tikėjimo gėriu ir meile, palieka šeimininko namus ir tampa Gonto vadovaujamos plėšikų gaujos nariu.
Tarja Turunen
Tarja gimė Kitė miestelyje Suomijoje. Muzikos pradėjo mokytis būdama 6-erių metų. Sulaukusi 18-os persikėlė į Kuopijo miestą, kur studijavo Sibelijaus muzikos akademijoje. 1996 m. Tarjos klasės draugas Tuomas Holopainen pasiūlė jai prisidėti prie jo kuriamos Nightwish grupės. Tais pačiais metais Tarja dalyvavo Savolinos operos festivalyje. 1999 m. atliko operines arijas Suomijos nacionalinėje operoje. Nightwish grupei susilaukus didelio populiarumo Tarja Turunen dalyvavo turuose po pasaulį. 2003 m. vokalistė dalyvavo audiencijoje pas Suomijos prezidentę Tarja Halonen. 2005 m. spalio 21 d. Tarja Turunen paliko grupę Nightwish dėl tarpusavio konfliktų.
Žalčio žvilgsnis
Techniniai duomenys
Spalvotas, filmo trukmė 101 min. (10 dalių, 2756,4 metrai)
Tarja Turunen
2006 m. dainininkė pradėjo solinę karjerą. Lapkritį išleido pirmąjį albumą Henkäys Ikuisuudesta, kurį sudarė kūriniai Kalėdų tematika. Kitas albumas My Winter Storm pasiekė topų viršūnes Suomijoje, Rusijoje, Čekijoje, Vengrijoje. 2008 m. dalyvavo Wave-Gotik-Treffen festivalyje Leipcige.
Medžiagos saugos duomenų lapas
Nors saugos duomenų lapų formatas gali skirtis priklausomai nuo reikalavimų atitinkamoje šalyje ir aprašomo chemikalo savybių, paprastai jame yra tokios dalys:
Saugos duomenų lapai turi būti prieinami žmonėms, dirbantiems su atitinkamais chemikalas. Naudojami chemikalai turi būti su etiketėmis, kuriose nurodyti pavojai, susiję su fizikinėmis cheminėmis savybėmis, pavojai sveikatai ir aplinkai.
Netgi vienodo komercinio pavadinimo, bet skirtingų gamintojų chemikalai gali skirtis savo saugos informacija, todėl perkančios įmonės turėtų reikalauti kiekvieno chemikalo saugos lapų.
Europos Sąjunga
Europos Sąjungoje reikalaujama, kad kiekvieno pavojingo chemikalo saugos duomenų lape ir pakuotės (taros) etiketėje būtų nurodytos R (rizikos) ir S (saugos) frazės, taip pat pavojingumo simboliai:
Vokietija
Pagal Vokietijos federacinis vandens tvarkymo įstatymą reikalaujama, kad medžiagos būtų įvertintos pagal savo poveikį vandens fizikinėms, cheminėms ir biologinėms savybėms. Jos suskirstomos į pavojingumo vandeniui klases (santrumpa WKG iš ):
Jungtinė Karalystė
Jungtinėje Karalystėje, Chemikalų (pavojingumo informacijos ir pakavimo tiekiant) reglamentais (2002) nustatytos pavojingų medžiagų tiekėjų ir importuotojų į ES pareigos. Sveikatai pavojingų medžiagų reglamentai apibrėžia pavojingų medžiagų naudojimo tvarką darbo vietoje (Jungtinėje Karalystėje), ir reikalauja konkrečios medžiagos naudojimo įvertinimo. 12-asis reglamentas numato, kad darbuotojams, kurie darbe patiria pavojingų medžiagų poveikį, darbdavys privalo suteikti informaciją apie pavojingas medžiagas, instruktuoti ir apmokyti su jomis dirbti. Darbdaviui būtų sunku atlikti šias pareigas be saugos duomenų lapų. Todėl jis turi primygtinai reikalauti šių dokumentų iš chemikalų tiekėjų.
Pareiga teikti informaciją neapsiriboja produktų vartotojais verslininkais. Saugos duomenų lapai paprastai visuotinai prieinami visiems besinaudojantiems gamintojų ir prekybos didmenininkų interneto svetainėmis, taip pat jų kopijas galima gauti paprašius raštu ar telefonu.
Jungtinės Tautos
Jungtinės Tautos (JT) apibrėžia kai kurios rūšies informaciją, nurodomą saugos duomenų lapuose, pvz., JT numerį, kuris naudojamas pavojingų medžiagų standartiniam identifikavimui tarptautinių pervežimų metu.
Jungtinės Amerikos Valstijos
Jungtinėse Amerikos Valstijose, Darbo saugos ir sveikatos administracija reikalauja, kad darbuotojams būtų prieinami saugos duomenų lapai tų potencialiai pavojingų medžiagų, su kuriomis jie dirba darbo vietoje. Taip pat reikalaujama, kad saugos duomenų lapai būtų pateikiami vietinėms priešgaisrinėms tarnyboms ir valstijos pareigūnams, planuojantiems reagavimą į ypatingąsias situacijas. Amerikos chemijos draugija kiekvienam chemikalui suteikia unikalų, vadinamąjį CAS registracijos numerį (CAS iš  – straipsnių apie chemikalus santraukų tarnyba), kuris naudojamas įvairių šalių saugos duomenų lapuose.
Irena Trečiokaitė-Žebenkienė
Irena Trečiokaitė-Žebenkienė (1909 m. spalio 28 d. Biržuose – 1985 m. sausio 13 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė, pedagogė, politinė veikėja.
Biografija
Broliai Vytautas Trečiokas ir Romualdas Trečiokas.
Pirmojo pasaulinio karo metu su šeima pasitraukė į Rusiją, gyveno Gatčinoje, vėliau persikėlė į Ukrainą.
1928 m. baigė Biržų gimnaziją. 1928–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, kur įgijo grafikos ir freskos-mozaikos specialybę. Dėstytojai: Juozas Mikėnas, Kajetonas Sklėrius, Mstislavas Dobužinskis ir kt. Tuo pat metu 1928–1932 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę.
Kauno meno mokykloje susiformavo politinės pažiūros. Didelės įtakos jaunai menininkei turėjo dailininkai Petras Vaivada ir Stepas Žukas. 1934 m. įstojo į komunistų partiją. Už nelegalią veiklą trumpai kalėjo. Kalėjime, būdama vienoje kameroje su profesionaliomis pogrindininkėmis, tik dar labiau persiėmė jų pažiūromis. Dirbo LKP CK ryšininke, bendradarbiavo pogrindinėje spaudoje.
1935 m. priimta į Lietuvos dailininkų sąjungą. Dalyvavo dailės parodose, tapė peizažus, tematinius paveikslus ir natiurmortus, kūrė medžio raižinių ir pirmąjį ekslibrisą Kostui Korsakui, iliustravo Kazio Jakubėno kūrybos rinkinį vaikams „Bus pavasarėlis“.
1940 m., sovietams okupavus Lietuvą, paskirta Partinio švietimo namų direktore. Antrojo pasaulinio karo metais dirbo Uzbekijoje. 1944 m. eksternu baigė Vilniaus dailės institutą. 1944 m. dailės instituto dėstytoja, 1947 m. docentė, 1948–1951 m. piešimo katedros vedėja. 1951–1969 m. Tapybos katedroje dėstė dekoratyvinę tapybą. 1951–1955 m. LSSR AT deputatė. 1959 m. LSSR nusipelniusi meno veikėja, 1979 m. LSSR liaudies dailininkė.
Kūryba
Dailininkė mėgo tapyti įvairių profesijų, skirtingo amžiaus ir išsilavinimo žmonių portretus. Nutapė portretų: Georgijus Dimitrovas (1940–1941 m.), Juozas Baltušis (1949 m.), Vincas Kapsukas (1955 m.), Lėja Aleksandravičiūtė (1959 m., autoportretas), Eugenija Šimkūnaitė (1969 m.), gydytojas Vytautas Girdzijauskas (1973 m.).
Mėgstamiausia dailininkės kūrybinio darbo sritis buvo mozaika. Sukūrė peizažų, istorinių kompozicijų, sukūrė mozaikų: „Lietuvaitė“ (1946 m.), „Partizano galva“ (1947 m.), „Vladimiras Leninas“ (1965 m.), freskų, grafikos kūrinių: „Mašinos“ (1934 m.), „Kalėjime grindis plauna“, „Nakvynės namai“, „Salomėja“ (visi 1934–1939 m.), plakatų (1940–1941 m.), knygų iliustracijų, ekslibrisų. Sukūrė meno ansamblių, švenčių dekoratyvinių akcentų. Vienas iš jos darbų – dekoratyvinė plokštė „Žuvėdros“ paminklui tėvui (ne tėvams, motina palaidota Vilniuje Saulės kapinėse) yra prie Širvėnos ežero esančiose evangelikų reformatų kapinėse.
Nuo 1935 m. dalyvavo dailės parodose. 1949, 1959, 1964 ir 1979 m. Vilniuje surengė individualias parodas. Kūrybai būdinga aktuali socialinė tematika, realistiškos formos, tikslus komponavimas, lyriškumas, ramios spalvos.
Longonotas
Longonotas  – užgesęs ugnikalnis Didžiajame Lūžių slėnyje, Kenijoje, į pietus nuo Naivašos ežero. Manoma, kad ugnikalnis paskutinį kartą išsiveržė 7-ajame XIX a. dešimtmetyje. Jo pavadinimas kilęs iš masajų žodžio oloonong’ot, reiškiančio „kalnai iš daugelio atšakų“ arba „statūs kalnagūbriai“.
Tai stratovulkanas, turintis 8 x 12 km kalderą, kurią suformavo prieš ~21 tūkst. metų išsiveržusi trachitinė lava. Dabartinė kūginė viršūnė, turinti 1,8 km skersmens kraterį, susidarė ankstesnės kalderos vietoje. Kalderos šlaituose ir jos dugne karts nuo karto prapliumpa lava, sudarydama nedidelius satelitinius kūgius. 2004–2006 m. užregistruotas periodinis geodezinis aktyvumas rodo magminių sistemų po ugnikalnio paviršiumi aktyvumą.
Longonoto kalnas kaip dalis Longonoto kalno nacionalinio parko yra Kenijos laukinės gamtos tarnybos saugomas objektas. Nuo parko įėjimo iki pat kraterio pakraščio veda takas, kuris supa ir patį kraterį. Šio tako ilgis tėra apie 8–9 km, bet jis labai status, todėl kelionė šia perėja trunka apie 3–4 val. Dantyta kalnų perėja iškilusi į ~2150 m aukštį virš jūros lygio, tuo tarpu kalno viršūnės aukštis siekia 2780 m.
Kraterio dugnas apaugęs nedideliais medžiais, o kraštuose yra nedidelių angų, pro kurias veržiasi garai. Kalno apylinkėse auga įvairių rūšių augmenija, sutinkami tokie gyvūnai kaip zebrai, žirafos, buivolai, galvijinės antilopės. Retais atvejais pastebimi ir leopardai.
Longonoto kalnas yra 60 km į šiaurės vakarus nuo Nairobio ir nuo jo gudronuotu plentu yra pasiekiamas per valandą. Netoliese esantis miestelis taip pat pavadintas Longonotu. Į pietus nuo kalno yra palydovinė antžeminė stotis.
2009 m. iki pat kraterio nusidriekęs gaisras nusiaubė kalno apylinkes, įkalindamas gyvūnus ir suniokodamas sudžiuvusius krūmus.
Žemieji Paneriai
Žemieji Paneriai – pietrytinė Vilniaus miesto dalis, esanti į rytus nuo Panerių tunelio, kairiajame Neries krante, iš rytų, pietų ir pietvakarių apsupti Panerių kalvyno. Žemieji Paneriai išsidriekę Neries slėnyje tarp Vilkpėdės ir Naujamiesčio šiaurėje, Riovonių ir Panerių miško rytuose, Aukštųjų Panerių pietuose, Jankiškių pietvakariuose, iš vakarų juosia Neris (kitapus – Bukčiai). Per Žemuosius Panerius eina Savanorių prospekto galas, geležinkelio atšaka, yra pramonės įmonių kompleksas. Prie kelių ir  sankirtos stovi Panerių Šv. Jėzaus Nukryžiuotojo koplyčia, yra kapinės, senojo Vilniaus–Kauno kelio atkarpa, taip pat Fizikos institutas, Panerių kautynių vieta. Netoliese Jankiškėse stūkso Panerių piliakalnis. Žemuosius Panerius supantys Panerių miškai patenka į Panerių erozinio kalvyno kraštovaizdžio draustinį. Veikia Vilniaus Panerių pagrindinė mokykla.
Žemieji Paneriai turi gerai išvystytą susisiekimą su kitomis Vilniaus miesto vietomis – Žirmūnais, Antakalniu, Fabijoniškėmis, Šeškine, Pašilaičiais, Lazdynais, Naujamiesčiu, stotimi. Yra VVT mazgas (Vaduvos st.), nutiesta troleibusų linija. Vyksta 4, 6, 12, 13, 15, 18 nr. troleibusai, 8, 20, 24, 25, 28, 51 nr. autobusai.
Pramonė
Žemuosiuose Paneriuose veikia AB „Vilniaus baldai“ (nuo 1960 m.), AB „Vilniaus Vingis“ (nuo 1959 m.), „Norfos“ bazė, „Transimeksa“ (logistika), UAB „Agant“ (baldų pramonė), UAB „Nit“ (oro vėdinimo, šildymo įranga), „Vilbalda“ ir kt. baldų, elektronikos pramonės įmonės, plastiko perdirbimo įmonė „Plasta“ (nuo 1961 m.).
Istorija
Panerių žemės nuo 1390 m. priklausė Vilniaus kapitulai, čia buvo vyskupų dvaras, veikė plytinė (jos gamintos plytos naudotos dvaro, Vilniaus bažnyčių, kitų pastatų statyboms). Buvo ir benediktinių bei jėzuitų palivarkai. Paneriai buvo tolimiausias ir ilgiausias Vilniaus priemiestis, nuo Pamėnkalnio kalvų driekėsi palei kelią į Kauną, Gardiną ir Trakus. XVIII a. pab. – XIX a. pr. Paneriai garsėjo kaip plėšikų landynė – jie puldinėdavo keliu į Kauną vystančius pirklius. 1831 m. birželio 19 d. Žemuosiuose Paneriuose vyko Panerių kautynės tarp Antano Gelgaudo vadovaujamų Lietuvos-Lenkijos sukilėlių ir carinės Rusijos kariuomenės.
thumb|240px|left|Žemieji Paneriai nuo Jankiškių
Vytautas Kirkutis
Vytautas Kirkutis (g. 1956 m. gegužės 4 d. Kuršėnuose) – poetas, prozininkas, publicistas.
Biografija
Mokėsi Kuršėnuose, 1978 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, kur studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1990 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
Penketą metų dirbo mokytoju, vienerius metus buvo Savanoriškosios knygos bičiulių draugijos Šiaulių rajono skyriaus atsakinguoju sekretoriumi. Žurnalisto darbą pradėjo 1984 m. Šiaulių rajono laikraštyje „Leninietis“.
Nuo 1991 m. lapkričio mėn. Šiaulių apskrities dienraščio „Šiaulių kraštas” vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Keletą metų redagavo „Šiaulių krašto” kultūros, meno ir literatūros priedą „Atolankos”, vadovavo jo kūrybinei grupei. Nuo 2003 m. kovo 10 d. iki 2010 m. spalio 4 d. dirbo Šiaulių rajono Kuršėnų miesto seniūnijoje.
Nuo 1999 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Rašytojas yra įsteigęs Šiaurės Lietuvos literatų draugiją ir keletą metų buvo jos pirmininku, dabar – pirmininko pavaduotojas. Yra Lietuvos kultūros fondo Šiaulių krašto skyriaus tarybos narys, įvairių komisijų narys. Ilgą laiką Šiaulių rajone vadovauja Zigmo Gėlės premijos už pirmąją poezijos knygą skyrimo komisijai. Nuo 2003 m. kovo mėn. Šiaulių rajono visuomeninės kultūros tarybos pirmininkas.
Bikolo regionas
Bikolo regionas arba V regionas – teritorija, esanti Filipinų centrinėje dalyje. Apima Lusono salos pietrytinę dalį (Bikolo pusiasalį), Katanduaneso, Masbatės ir kt. salas. Administracinis centras – Legspis.
Suskirstymas
Bikolo regioną sudaro 6 provincijos:
Kiaulių gripas
thumb|[[Barack Obama, tuometinis JAV presidentas, skiepijamas nuo H1N1 (2009 m. gruodžio mėn. 20 d.)]]
Kiaulių gripas (H1N1 2009 metų gripas, Meksikietiškas gripas) yra viena gripo atmainų, susiformavusi kiaulių terpėje, mutavusi į pavojingą zoonotinę žmogui formą ir 2009 m. balandį pradėjusi plisti tarp žmonių pasauliniu mastu. Kiaulių gripas kaip ir sezoninis gripas negydomas praeina per savaitę. 2009 m. balandžio 30 d. PSO pasiūlė nevadinti šio susirgimo kiaulių gripu, kadangi jis plito tik tarp žmonių.
Vakcina
Stambiausioms formacijos įmonėms JAV skyrė 1,8 mlrd. JAV dolerių kurti vakcinai, Jungtinės Tautos – 1,5 mlrd. JAV dolerių.
Plitimas
thumb|350px|Žemėlapis, vaizduojantis H1N1 viruso paplitimą pasaulyje. {{legend|#000000|Patvirtinti susirgimai ir mirtys}}{{legend|#FF0000|Patvirtinti susirgimai}}{{legend|#FFA900|Nepatvirtinti susirgimai}} Iki 2009 m. žmonių užsikrėtimo gripu (kitomis atmainomis) nuo kiaulių atvejai buvo itin reti, paprastai tarp žmonių, dirbančių su sergančiomis kiaulėmis, registruojami nuo 6-ojo dešimtmečio, JAV viso 12 atvejų nuo 2005 m. iki 2009 m. Tiesioginis ligos perdavimas iš žmogaus žmogui buvo pasitaikęs praeityje, tačiau retai. JAV, kurioje pasitaikančių virusų įvairovė didesnė nei kitose šalyse, kiaulių gripą kiaulėse sukeliantiems virusams stebėti buvo vykdomos atitinkamos programos. Iš nesenų žmogaus susirgimų, vienas buvo registruotas 2008 m. lapkritį Ispanijoje, ir susirgęs patyrė tik silpnus ligos simptomus. 2009 m. viruso kilmė nėra visiškai aiški, kadangi jis savo struktūra labai stipriai skiriasi nuo kitų H1N1 variantų.
2009 m. balandžio 20-22 d. pasaulyje pradėjęs plisti virusas pradiniais duomenimis yra A/H1N1 pogrupio keturių štamų rekombinacija: vieno paukščių gripo, vieno žmogaus gripo ir dviejų kiaulės gripo štamų. Šio viruso pirmtakas – ispaniškasis gripas, sukėlęs pandemiją 1918–1919 m. Pirminis židinys pastebėtas Meksikoje (Vera Krus apylinkėse), šalyje iki gegužės 3 d. iš 101 įtariamų mirčių nuo šio gripo patvirtintos 19. Meksikos sveikatos ministro José Ángel Córdova teigimu, pagal ikišiolinius tyrimus sprendžiant, mirtingumas prilyginamas su įprastu gripu siejamam mirtingumui, ir pavojus pradžioje galimai buvo pervertintas.
Šiam gripui būdingi ir gali pasireikšti įprasti gripo požymiai: padidėjusi temperatūra, gerklės ir galvos skausmas, sloga, kosulys, vėmimas, viduriavimas, nuovargis, apetito stoka, galimos komplikacijos plaučiuose. Kaip ir sezoninis gripas, kiaulių gripas gali būti lengvos arba sunkios formos. Sunki ligos forma dėl komplikacijų gali baigtis mirtimi. Liga gali komplikuotis į plaučių uždegimą. Ligos dėka sumenksta kitų lėtinių ligų simptomai.
Gripas plinta lašeliniu būdu. Profilaktiškai rekomenduojama įprasta gripo prevencijos higiena: dažnai plauti rankas muilu, vengti masinio susibūrimo vietų, prisidengti čiaudint bei kosint (naudojant nosines, ribojamas viruso plitimas į aplinką), vėdinti ir drėkinti patalpas, nuvalyti dažnai liečiamus kietus paviršius (durų rankenas). Virta kiauliena jokio pavojaus nekelia.
Kiaulių gripas Lietuvoje
thumb|350px|Kiaulių gripo Lietuvoje žemėlapis 2009 m. rugpjūčio 15 d.{{legend|#FF0000|Patvirtinti susirgimai}} 2009 m. gegužės 1 d. rytą žiniasklaida plačiai komentavo tris įtariamus gripo atvejus grįžusio iš Meksikos panevėžiečio šeimoje bei vieną kitą atvejį, tirtą AIDS centre, o vakare iš Londono laboratorijos pranešta – gripo H1N1 mėginiuose neaptikta. Žiniasklaidos komentarų metu kilo masiškas vaistų pirkimas.
2009 m. birželio 27 d. buvo pranešta, kad 37 metų tauragiškis grįžęs iš Indijos užsikrėtė lengva kiaulių gripo forma.
2009 metų lapkričio 18 dieną Lietuvos sveikatos apsaugos ministerija oficialiai patvirtino pirmąjį mirties nuo kiaulių gripo atvejį – nuo ligos sukeltų komplikacijų mirė 14 metų berniukas.
2010 sausį Lietuvoje nuo H1N1 viruso mirė 19 žmonių, o visam pasaulyje kiek daugiau nei 14 tūkstančių.
Zigmas Urbonas
Zigmas Tadas Urbonas (1928 m. spalio 4 d. Pavilnutyje, Švėkšnos valsčius – 2017 m. lapkričio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos agronomas, pedagogas, agrarinių mokslų daktaras, visuomenės veikėjas.
Biografija
1962–1975 m. LŽŪA devintasis rektorius, 1972–1976 m. dar ir Žemės ūkio gamybos valdymo katedros vedėjas; 1970 m. docentas. 1969 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. Per Z. Urbono rektoriavimo laikotarpį Akademijoje įsteigta 13 naujų katedrų, pastatytas Akademijos miestelis Noreikiškėse. 1976–1990 m. Žemės ūkio ekonomikos instituto darbo jėgos prognozavimo sektoriaus vedėjas. Paskelbė darbų Lietuvos žemės ūkio aprūpinimo specialistais bei cukrinių runkelių auginimo naujų technologijų diegimo klausimais.
Albanijos apygardos
thumb|Albanijos apygardos Albanijos apygardos yra antro lygmens teritoriniai šalies padaliniai. Albanija suskirstyta į 36 apygardas, kurios įeina į 12 šalies apskričių. Žemiau yra pateiktas apygardų sąrašas, jų administraciniai centrai bei apskritys.
Vakarų Karpatai
thumb|250px|Karpatai. Vakarų Karpatai pažymėti žaliai
Vakarų Karpatai – Karpatų kalnų masyvo vakarinė šaka. Driekiasi per Čekijos, Slovakijos, Lenkijos ir Vengrijos teritorijas. Tai aukščiausia Karpatų dalis, čia yra aukščiausia Karpatų vieta – Gerlacho viršūnė (2655 m).
Svarbiausios dalys:
Puponių valsčius
Puponių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Puponys dabartinėje Noriūnų seniūnijoje (arba Puponys I Skapiškio seniūnijoje, arba Puponys II Šimonių seniūnijoje), vėliau – Šimonys.
Istorija
Valsčius įkurtas 1861 m. Kauno gubernijoje. Jo centras carmečiu buvo Puponių dvare.
Suskirstymas
Seniūnijos:
Mančiūnai (Kaišiadorys)
Mančiūnai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Žaslių. Stūkso Mančiūnų piliakalnis, yra Mančiūnų kapinės.
Mandeikiai
Mandeikiais vadinami kaimai:
Alytaus rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Naska
Naska reiškia:
Pilzeno kraštas
Pilzeno kraštas  – Čekijos respublikos administracinis vienetas, esantis vakarinėje istorinio Bohemijos regiono dalyje. Pavadintas pagal sostinę Pilzeną. Krašto plotas – 7 561 km². Pagal 2011 m. duomenis kraštas turėjo 574 694 gyventojus.
Miestai
Žemiau yra pateikti didžiausi krašto miestai:
Ekonomika
Pilzeno kraštas sukuria 5,5 % BVP, nors turi 5,4 % valstybės gyventojų. Visas kraštas sukuria apie $10,94 mlrd. BVP, vienam gyventojui – apie $19 900, truputį daugiau nei šalies vidurkis.
Krakių akmuo
Krakių akmuo, Stabakūlis, Stabo kūlis – mitologinis akmuo Skuodo rajono savivaldybės teritorijoje, Krakių (Mosėdžio seniūnija) kaimo pietiniame pakraštyje, netoli kaimo kapelių.
Riedulys
1971 m. Istorijos institutas (tyrimų vadovas Vytautas Urbanavičius) atliko archeologinius tyrinėjimus aplink akmenį, radinių neaptikta.
Iki 2016 m. akmuo Stabo kūlis buvo laikomas valstybės saugomu geologiniu gamtos paveldo objektu, vėliau išbrauktu kaip neatitinkančiu kriterijų. Saugomų teritorijų valstybės kadastre nurodyti duomenys: aukštis – 1,15 m, ilgis – 0,95 m, plotis – 0,85 m, perimetras – 2,97 m.
Floridos Panthers
Floridos „Panthers“ – NHL Rytų konferencijos Pietryčių pogrupio ledo ritulio komanda iš Majamio, Floridos, JAV.
Istorija
1992 m. Majamis buvo apdovanotas vieta NHL lygoje.
Nuorodos
Oficiali klubo svetainė
Lengvasis lėktuvnešis
miniatiūra|250x250px|Juan Carlos I miniatiūra|250x250px|lėktuvas laive Lengvasis lėktuvnešis  – lėktuvnešis, mažesnis už standartinį karinio laivyno lėktuvnešį ir turintis nuo 1/3 iki 2/3 mažiau lėktuvų. Šio laivų tipo apibrėžimas priklauso nuo valstybės.
Istorija
Antrojo pasaulinio karo metais JAV pastatė nemažai lengvųjų lėktuvnešių ant kreiserių korpusų. Pvz., Independence klasės lengvieji lėktuvnešiai buvo statomi perdirbant lengvuosius Cleveland klasės kreiserius, tačiau jie buvo prasti lėktuvnešiai, nes jų pakilimo deniai buvo siauri ir trumpi. Su lengvaisiais lėktuvnešiais kaip plaukiojantys aerodromai sėkmingai konkuravo eskortiniai lėktuvnešiai. Vienintelis lengvųjų lėktuvnešių pranašumas buvo didelis greitis, leidęs jiems plaukti tuo pačiu greičiu kaip ir kiti pagrindiniai koviniai laivai (eskortiniai lėktuvnešiai buvo gerokai lėtesni).
Lengvieji Independence klasės lėktuvnešiai buvo labai reikalingi karo pradžioje, kai Ramiajame vandenyne buvo likę tik „Enterprise“ ir „Saratoga“, o Atlante – tik „Ranger“ laivyno lėktuvnešiai. Karui einant į pabaigą buvo suprojektuoti Saipan klasės lengvieji lėktuvnešiai. Jau karui pasibaigus buvo pastatyti du tokie lėktuvnešiai („Saipan“ ir „Wright“). Kaip lėktuvnešiai jiedu buvo naudoti neilgai ir juos perdarė į vadovavimo ir ryšių laivus.
Po Antrojo pasaulinio karo D. Britanijos Karališkasis karinis laivynas naudojo nemažai lengvųjų lėktuvnešių, kurių projektai buvo dar karo laikų. Keli britų statybos lengvieji lėktuvnešiai (Colossus ir Majestic klasių) buvo parduoti Argentinai, Australijai, Brazilijai, Kanadai, Indijai ir Nyderlanda miniatiūra|374x374px|Giuseppe Garibaldi ir Príncipe de Asturias ms.
Pietų Kasajus
Pietų Kasajus  – buvusi separatistinė valstybė dabartinės Kongo demokratinės respublikos pietų centrinėje dalyje 1960–1961 m. Šis regionas siekė nepriklausomybės nuo Kongo taip pat kaip ir gretima separatistinė Katanga. Šių valstybių formavimasis buvo susijęs su buvusio Belgijos Kongo dekolonizacija, etniniais konfliktais ir politiniais nesutarimais tarp centrinės vyriausybės ir vietinių deimantais turtingo regiono vadų.
Atsiskyrimas
1960 m. birželio 14 d., pora savaičių prieš Kongas paskelbė nepriklausomybę, Kasajaus oficialūs asmenys paskelbė apie Pietų Kasajaus nepriklausomybę ir Pietų Kasajaus federalinės valstybės įkūrimą. 1960 m. rugpjūčio 8 d. buvo paskelbta Pietų Kasajaus kalnakasybos valstybė, kurios sostinė buvo Bakvanga (dabartinis Mbuži Majis). Albert Kalonji buvo paskelbtas Pietų Kasajaus prezidentu, o Joseph Ngalula – vyriausybės galva.
Žymių žmonių asamblėja suteikė Kalonji tėvui 1961 m. balandžio 12 d. monarcho titulą Mulopwe. Naujas monarchas išsyk atsisakė savo titulo savo sūnaus naudai, ir šis toliau valdė Pietų Kasajų kaip Mulopwe ('karalius') Albertas I Kalonji. 1961 m. liepos 16 d. Kalonji atsisakė karališkumo, tačiau išlaikė Mulopwe titulą, o savo vardą pakeitė į Albert I Kalonji Ditunga.
Reintegracija
Kalonji 1962 m. rugsėjo 7 d. pabėgo iš kalėjimo ir pamėgino sudaryti naują vyriausybę, bet ši buvo likviduota greičiau nei per mėnesį.
Zairą valdant Mobutu Sese Seko ankstesnis Pietų Kasajus buvo padalintas, kad išvengti tolesnio separatinio judėjimo.
Piandžas
Piandžas  – upė Vidurinėje Azijoje, Pamyre; Amudarjos kairioji ištaka. Susidaro susiliejus Pamyro (prasideda Tadžikistane, prateka Zorkulio ežerą) ir Vachandarjos (teka Afganistane) upėms ties Liangaro gyvenviete. Pradžioje teka siauru tarpekliu į pietvakarius, nuo Iškašimo suka į šiaurę, maždaug nuo Rušano teka daugiausia pietvakarius. Sudaro Tadžikistano-Afganistano sieną. Susiliejusi su Vachšo upe sudaro Amudarją.
Atakamesas
Atakamesas  – miestas šiaurės vakarų Ekvadore, Ramiojo vandenyno pakrantėje, Esmeraldaso provincijoje, 25 km į pietvakarius nuo Esmeraldaso. Įsikūręs prie Atakameso upės žiočių. Verčiamasi daugiausia turizmu: miestas turi gerus smėlio paplūdimius, įrengta daug viešbučių, restoranų, gyvuoja tradicinė afroamerikietiška kultūra. Taip pat užsiimama amatais, prekyba žemės ūkio produkcija.
Piandžas
Didžiausi intakai: Guntas, Bartangas, Jazgulemas, Vandžas, Kyzylsu (dešinieji).
Žemupyje Piandžas naudojamas drėkinimui. Svarbiausi pakrančių miestai – Chorogas, Piandžas (Tadžikistanas).
Piandžo upė sovietmečiu buvo strategine siena su Afganistanu. Prie jos buvo išdėstyta daug karinių stebėjimo postų.
Atakamesas
Istorija
1526 m. ties Atakamesu išsilaipino konkistadoras Fransiskas Pisaras, antrą kartą keliaudamas į Peru. Čia jis susidūrė su nuožmiu indėnų pasipriešinimu. XVI a. antroje pusėje pradėta gabenti vergus iš Panamos į Peru. Dalis juodaodžių išsilaisvino ir įsikūrė dabartinio miesto žemėse.
Advernai
Advernai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Girėnų.
Istorija
Panaikintas 1978 m. gegužės 31 d.
Becibuka
Becibuka  – upė šiaurinėje-centrinėje Madagaskaro dalyje. Ji teka į šiaurės vakarus ir išsilieja į Bombetokos įlanką, suformuodama didelę deltą. Dėl upės nuosėdų Becibukos vanduo yra raudonos spalvos. Ši upė nuneša į jūrą milžiniškus kiekius raudono-oranžinio dumblo. Daug to dumblo nusėda upės žiotyse ar įlankoje.
Becibukos vanduo yra tvirtas katastrofiškos erozijos šiaurės vakarų Madagaskare įrodymas. Miškų kirtimas dėl dirbamų laukų ir ganyklų per pastaruosius 50 metų sukėlė didelį metinį dirvos netekimą, kuris artėja prie 250 tonų iš hektaro kai kuriuose salos regionuose. Tai didžiausias kiekis pasaulyje.
Nuorodos
thumb|left|250px|Becibukos vandenys
Manilos metropolija
Manilos metropolija arba Nacionalinė sostinės teritorija – teritorija, esanti Filipinų centrinėje dalyje, Lusono saloje. Apima Manilos miestą ir aglomeraciją.
Didžiausi miestai
thumb|left|260px|Manilos metropolija
Guneriniai
Guneriniai (Gunneraceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) šeima.
Šeimoje yra viena gentis – gunera (Gunnera) ir apie 40-50 rūšių.
South African Premier Division
Pietų Afrikos Premier divizionas – Pietų Afrikos Respublikos aukščiausioji futbolo lyga.
Klubų pasiekimai
Atnaujinta: 2023 m. birželio 2 d. Spalvų reikšmės:
Sergejus Donskojus
Sergejus Donskojus (, g. 1968 m. spalio 13 d. Elektrostalis, Maskvos sritis) – rusų politikas, Rusijos gamtos išteklių ir ekologijos ministro pavaduotojas, inžinierius.
Išsilavinimas, veikla
Po vidurinės mokyklos baigimo 1985 metais įstojo į Valstybinę I. M. Gubkino vardo naftos ir dujų akademiją, kurią baigė 1992 m., įgijo automatikos ir telemechanikos specialybę. Dirbo įvairiose bendrovėse. Nuo 1992 iki 1993 m. SKB Gazpriboravtomatika Mikroprocesorinių automatizuotų sistemų laboratorijos inžinierius, nuo 1993 iki 1995 m. finansų brokeris finansinėse bendrovėse „Jūsų vertybiniai popieriai", „Investicinė - pramoninė bendrovė Sint", nuo 1995 iki 1996 m. UAB "Investicijų bendrovė Sint" Pinigų rinkos priemonių skyriaus vedėjas.
Nuo 1999 iki 2000 m. Rusijos kuro ir energetikos ministerijos Susitarimų dėl produkcijos padalijimo rengimo ir realizacijos departamento skyriaus vedėjo pavaduotojas, vedėjas, nuo 2000 iki 2001 m. dirbo LUKOILe (sritis – investicijų valdymas) ОАО Зарубежнефть skyriaus vedėjas, nuo 2005 iki 2008 m. Rusijos gamtinių išteklių ministerijos Ekonomikos ir finansų departamento direktorius. 2008 m. liepos 4 d. Rusijos Federacijos Prezidento Putino įsakymu buvo paskirtas į Rusijos Federacijos gamtinių išteklių ir ekologijos ministro pavaduotojus. Rusijos aplinkos ministerijoje kuruoja 2 departamentų (Ekonomikos ir finansų, Valstybės politikos ir reguliavimo geologijos srityje) veiklą.
Nuorodos
Донской, Сергей Ефимович
Vakarų Korėjos įlanka
thumb|230px|Geltonosios jūros žemėlapis. Vakarų Korėjos įlanka – šiaurėje
Svarbiausi uostai: Dandongas, Dalianas, Liušunas (Kinija), Nampo, Sineidžu (Šiaurės Korėja).
Jonas Karolis Opalinskis
Biografija
1678 m. gruodžio 4 d. vedė Sofiją Carnkovaitę (1660–1701). Nuo santuokos gimė keturi vaikai. thumb|left|Jonas Karolis Opalinskis sarkofagas
Mirė 1695 m. kovo 25 d. būdamas 53 metų. 1748 metais Serakuvo bažnyčioje buvo pastatytas paminklas Jonui Karoliui ir jo žmonai. Ten jis buvo palaidotas kartu su ja.
Gaudikai
Gaudikai, Gapkai arba Parusnojė (, nuo 1938 m. Gaffken, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalyje, Baltijsko rajone, nuo 2008 m. liepos 3 d. Divnojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1429 m. minimas Gaudiken. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities dvaras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. liepos 3 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Gabartai (Šakiai)
Gabartai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Girėnų.
Robertas Burneika
thumb|right|250px Robertas Burneika, taip pat žinomas kaip Hardkorowy Koksu g. (1978 m. liepos 8 d. Mankūnuose, Alytaus rajonas) – kultūristas.
Biografija
Pirmąsias treniruotes pradėjo būdamas 14 metų, savo namų garaže įkurtoje sporto salėje. Baigė Miroslavo vidurinę mokyklą. Būdamas 18 metų pradėjo sportuoti Alytaus sporto klube "Margiris", tuo metu svėrė 83 kg. Padedant tuometiniam treneriui Audriui Jegelevičiui, šiuo metu garsiam JAV kultūristui, 19 metų Robertas dalyvavo Lietuvos kultūrizmo varžybose (1998 m.) ir užėmė 5–ąją vietą. būdamas 20 metų dalyvavo štangos spaudimo varžybose, kuriose užėmė antrąją vietą, išspausdamas 180 kg svorį. Būdamas 21 metų, 1999 m. lapkričio mėnesį išvyko gyventi į JAV, Konektikuto valstiją, kur gyveno devynerius metus.
2005 m. dalyvavo galiūnų varžybose „Strongman“, kuriose užėmė antrąją vietą. 2006 m. Niujorke organizuotose kultūrizmo varžybose sunkiasvorių kategorijoje užėmė 1-ąją vietą. 2008 m. „USA Bodybuilding Championship“ buvo pirmasis nacionalinio lygio čempionatas, kuriame R. Burneika buvo 7-asis iš 28 vyrų sunkiasvorių kategorijoje. Po penkių savaičių Robertas išbandė savo jėgas ir Šiaurės Amerikoje vykusiose varžybose, kuriose užėmė 6-ąją vietą. Vėliau apsigyveno Las Vegase. Amerikoje vedė lenkų kilmės amerikietę Katarzyna. Įkūrė savo įmonę Burneika Sports, kuri pardavinėja maisto papildus.
Naskos kultūra
Naskos kultūra – senovės Peru kultūra, gyvavusi Naskos regione, tarp 300 m. pr. m. e. ir 800 m. Naskos kultūra labiausiai garsėja sukūrusi mįslingus Naskos geoglifus ir dykumoje įrengusi iki šių dienų išlikusią irigacinę sistemą. Naskos kultūrą priimta laikyti Parakaso kultūros tęsiniu. Naskos sostinė buvo Kauačio miestas.
Naskos žmonės buvo puikūs keramikai – rasta daug išlikusių naskiečių keramikinių dirbinių: žmonių, augalų, gyvūnų, dievybių statulėlių. Žmonių statulėlės neretai vaizduojamos su nukirstomis priešų galvomis apie juosmenį. Naskos gyventojai mokėjo ir tekstilės amatą.
Netoli dabartinio Naskos miesto yra vadinamas Čaučiljos kapynas, kuriame išlikusios senųjų naskiečių mumijos. Dėl itin sauso oro mumijos gerai išsilaikiusios, taip pat kapyne rasta gerų tekstilės ir keramikos pavyzdžių.
Sudėtinga irigacine akvedukų ir kanalų sistema vanduo iš kalnų pasiekdavo pakrantę. Drėkinamose žemėse buvo auginami kukurūzai, pupelės, moliūgai, juka, žemės riešutai, čili pipirai, guavos, medvilnė.
Naskos kultūrą mitais ir mįslėmis apipynė jų gigantiški Naskos piešiniai, kurių tiksli paskirtis neaiški. Neretai teigiama, kad tai buvę aerodromai ir ženklai kosmoso keliautojams. Netgi manoma, kad Naskos gyventojai mokėję sukonstruoti skraidymo aparatus, o piešiniais naudojosi kaip orientyrais skraidant. Nors labiausia tikėtina, kad geoglifų paskirtis buvo nustatyti Saulės padėtį, ar atlikti kitiems gamtiniams stebėjimams.
Mandeikiai (Radviliškis)
Mandeikiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 14 km nuo Sidabravo.
Vakarų Sachalino kalnai
Vakarų Sachalino kalnai arba Vakarų Sachalino kalnagūbris – kalnai Rusijoje, Sachalino salos pietvakariuose. Nusidriekę ~650 km. Aukštis siekia 1325 m (Vozvroščenijės kalnas).
Sudaryti iš smiltainio, skalūno, konglomerato. Yra akmens anglių telkinių. Būdinga taiga, pietvakarių šlaituose auga mišrieji miškai.
Jungtinė Karalystė Eurovizijoje
thumb|right|200px|Ronnie Carroll 1962 m. thumb|right|200px|[[Kathy Kirby 1965 m.]] thumb|right|200px| [[Sandie Shaw – 1967 m. Eurovizijos nugalėtoja.]] thumb|right|200px| Cliff Richard 1968 m. thumb|right|200px|Cliff Richard 1973 thumb|right|200px| Olivia Newton-John 1974 m. thumb|right|200px|Brotherhood of Man – 1976 m. Eurovizijos nugalėtojai thumb|right|200px|Bucks Fizz – 1981 m. Eurovizijos nugalėtojai thumb|right|200px| Katrina & The Waves – 1997 m. Eurovizijos nugalėtojai thumb|right|200px| Imaani 1998 m. thumb||right|200px||Grupė „Scooch“ 2007 m. thumb||right|200px||[[Andy Abraham 2008 m.]] thumb||right|200px||[[Jade Ewen 2009 m.]] thumb||right|200px||[[Blue 2011 m.]] thumb||right|200px||[[Bonnie Tyler 2013 m.]]
Jungtinė Karalystė yra viena iš sėkmingiausių Eurovizijos konkurso šalių. Šalis pirmą kartą dalyvavo 1957 m., konkursą nuo tada yra laimėjusi penkis kartus. Jungtinė Karalystė dalyvauja kasmet nuo pat 1959 m.
Iki 1998 m. Jungtinė Karalystė tik du kartus buvo nepatekusi į top dešimtuką (1978 ir 1987 m.). Nuo 1999 metų, kai taisyklės, kad dainos turi būti atliekamos viena iš oficialių tos šalies kalbų, buvo atsisakyta, Jungtinė Karalystė turėjo mažiau sėkmės, per dešimtmetį konkurso finale į dešimtuką pateko du kartus. Jessica Garlick 2002 m. ir Jade Ewen 2009 m. – šioms dalyvėms pavyko pasiekti geriausius rezultatus nuo 1998 m. 2011 m. konkursui BBC pasirinko vaikinų grupę „Blue“ atstovauti Jungtinei Karalystei; jie finale užėmė 11 vietą su 100 taškų. 2012 m. konkursui Jungtinė Karalystė pasirinko veteraną dainininką Engelbert Humperdinck. Jis finišavo 25 vietoje su vos 12 taškų. 2013 m. konkurse buvo pasirinkta Bonnie Tyler atstovauti savo šaliai, dainininkei pasisekė šiek tiek geriau nei pernai, ji konkurse užėmė 19 vietą su 23 taškais.
Jungtinė Karalystė paskutinę vietą yra užėmusi iš viso tris kartus. 2003 m. konkursas baigėsi nesėkmingai – pirmą kartą šalis užėmė paskutinę vietą konkurse ir gavo nulį taškų. Vėliau tai pasikartojo 2008 m. ir 2010 m.
Įdomybės
1976 m. Jungtinė Karalystė gavo 164 taškus iš 17 šalių, surinko po 9,64 taškų vidurkį; vargu ar bus pagerintas šis rekordas, nors 2009 m. Norvegijos dainos vidurkis buvo mažesnis tik 0,20 taškų vidurkio.
Konkursas Jungtinėje Karalystėje vyko aštuonis kartus – daugiau nei bet kurioje kitoje šalyje. Nors šalis konkursą laimėjo penkis kartus, ji taip pat norėjo rengti konkursą, kai kitos šalys atsisakė galimybės jį surengti.
Jungtinė Karalystė dalyvavo 54 kartus nuo pat jos debiuto 1957 m., išskyrus 1956 ir 1958 m. Dalyvavimų skaičiumi nusileidžia tik Vokietijai, kuri yra dalyvavusi 55 kartus, išskyrus 1996 m.
Jungtinė Karalystė ir „Didysis ketvertas/penketas“ („Big Four/Five“)
Nuo 1999 m. Jungtinė Karalystė, kartu su Prancūzija, Vokietija ir Ispanija automatiškai patenka į „Eurovizijos“ dainų konkurso finalą (nepriklausomai nuo jų rezultatų ankstesniais metais), nes yra didžiausi EBU finansuotojai. Dėl jų neliečiamumo statuso konkurse, šios šalys tapo žinomas kaip „Didysis ketvertas“ („Didžiuoju penketu“ tapo 2011 metais, kai Italija grįžo į konkursą).
2008 metais sklido gandai, kad „Big Four“ gali netekti automatinio patekimo į finalą ir turėtų dalyvauti konkurso pusfinalyje. Tačiau EBU paskelbė, kad „Didžiojo ketverto“ šalys ir toliau automatiškai bus deleguotos į finalą.
Congratulations: 50 metų Eurovizijos dainų konkursui
Jungtinei Karalystei „Congratulations“ konkurse dalyvavo du atstovai: 1968 m. Cliff Richard su daina „Congratulations“ ir 1976 m. nugalėtojai Brotherhood of Man su daina „Save Your Kisses for Me“.
Linas Leonas Katinas
Linas Leonas Katinas (1941 m. birželio 22 d. Radviliškyje – 2020 m. gruodžio 23 d. ) – Lietuvos tapytojas, pedagogas.
Biografija
Tėvas Leonas Katinas. 1964 m. baigė architektūrą Lietuvos dailės institute. 1968–1992 m. dėstė M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje-internate Vilniuje, nuo 1992 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas. Nuo 1990 m. grupės „24“ narys.