cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Varšuvos Šv. Jono Krikštytojo arkikatedra bazilika
thumb|250px|right|Pagrindinis fasadas thumb|250px|right|Centrinė [[nava]] 250px|right|thumb|Šventųjų skulptūros thumb|250px|right|Kardinolo Juzefo Glempos [[sarkofagas]] thumb|250px|right|Gabrieliaus Narutavičiaus [[kripta]] thumb|250px|right|[[ATR valstybės veikėjo Stanislovo Malachovskio antkapinio paminklo fragmentas]] thumb|250px|right|Atminimo lenta [[VU|Vilniaus universitetui]] thumb|250px|right|[[2010 m. Smolensko aviakatastrofa|Smolensko aviakatastrofos aukų minėjimas 2018 m.]] Varšuvos Švento Jono Krikštytojo arkikatedra bazilika – Lenkijos sostinės senamiesčio Šv. Jono gatvėje Nr. 8 iškilusi Varšuvos arkivyskupijos arkikatedra bazilika – vienas iš svarbiausių kultūros ir tautinės tradicijos centrų Lenkijoje. Be įprastinių katalikiškų paslaugų teikimo, joje buvo tuokiami ir karūnuojami karaliai, lankėsi popiežiai, buvo skelbiami svarbūs valstybės įsakai. Parapijai priklauso ir Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia, kurioje vyksta lietuviškos pamaldos.
Istorija
Viena pirmųjų Varšuvos katalikiškų šventovių. Stovi atskiroje gatvėje, o ne prie turgaus aikštės, kaip senuose lenkų miestuose. Tai charakterizuoja jos kaip parapijinės bažnyčios ir gretimos pilies koplyčios vaidmenį. (jau XIII ir XIV amžių sandūroje šioje vietoje buvo medinė pilies koplyčia, o 1313 m. ar 1315 m. įsteigta parapija miestiečiams). Išlikusiuose dokumentuose 1321 m. minimas klebonas Gunteris, 1338 m. prie bažnyčios durų prikaltas kvietimas stoti į kovą su Kryžiuočių ordinu. 1339 m. jos viduje ir kt. vietose vyko teisminis procesas, nagrinėjęs teritorinius ginčus tarp Vokiečių ordino ir Lenkijos karalystės („Varšuvos procesas“).
Ilgą laiką neremontuojamos šventovės būklė vis blogėjo, todėl pagal arch. Adamo Idzichovskio projektą 1837–1842 m. ji buvo rekonstruota anglų neogotikos stiliumi. Atsirado tinkuotas puošnus fasadas su viduryje iškilusiu bokšteliu. 1901–1903 m. šis fasadas pagal Hugono Kuderos projektą buvo renovuotas.
Carinės Rusijos karinio generalgubernatoriaus Aleksandro Gerštencveigo nurodymu, 1861 m. gruodžio 15 m. į Tado Kosciuškos mirties minėjimo metines susirinkusi parapijiečių minia buvo išvaikyta, o jau kitą dieną visos miesto bažnyčios buvo uždarytos.
Antrojo pasaulinio karo metu nacių okupantai šventovę sugriovė, kiek geriau išliko tik Baričkų koplyčia. . 1948–1956 m. katedra buvo atstatyta pagal pirminį XIV a. projektą, kurį Janas Zachvatovičius paruošė kartu su Marija ir Kazimieru Piechotkomis. Fasadas įgavo naujus vad. „Vyslos gotikos“ stiliaus bruožus. 1960 m. birželio 9 d. primas Stefanas Višinskis pastatą atšventino, tais pačiais metais bažnyčiai suteiktas mažosios bazilikos titulas.
Šventovė pritaikyta visuomenės poreikiams, požemiuose rengiamos šviečiamojo pobūdžio ekskursijos. Nuo 1994 m. joje organizuojamas Tarptautinis vargonų muzikos festivalis „Arkikatedros vargonai”.
Karūnavimas
Varšuvos karališkoji pilyje Rusijos imperatorių Nikolajų I karūnavus Lenkijos karaliumi, ta proga 1829 m. gegužės 24 d. katedroje buvo aukotos Šv. Mišios.
Puodžiai (Raseiniai)
Puodžiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Vosiliškio, prie kelio.
Istorija
Kaimas pirmą kartą minimas 1586 m.
Herkus Mantas (filmas)
„Herkus Mantas“ – 1972 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas istorinis meninis filmas apie prūsų sukilimo vadą Herkų Mantą. Filmo trukmė – 137 min. Per dvejus metus filmą buvusioje TSRS peržiūrėjo 16,2 mln. žmonių.
Petraičių tvenkinys (Joniškis)
Petraičių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 4 km į šiaurę nuo Skaistgirio. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį 0,44 km nuo jo įtekėjimo į kitą bevardį upelį (Vilkijos intaką). Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,31 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 51,7 m. Krantai žemi. Tvenkinys užpelkėjęs, apaugęs medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Įsikūrę Bandorių ir Petraičių kaimai.
Mardakertas
Mardakertas (, 🇦🇲) – miestas šiaurės rytinėje Kalnų Karabacho dalyje. De facto Mardakerto rajono administracinis centras, de jure Tartaro rajono dalis (Azerbaidžanas). Nutolęs 62 km į šiaurę nuo Stepanakerto. 4 600 gyventojų (2015 m. duomenys).
Mardakerte yra 1881 m. statyta bažnyčia. 2003 m. restauruota.
Padurupiai
Padurupiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Kiaunorių.
Istorija
1591 m. minimas Padurupių palivarkas.
Gmundenas
Gmundenas  – kurortinis miestelis Aukštutinės Austrijos žemėje, Austrijoje. Gmundeno apskrities administracinis centras. Populiacija – 13 199 žmonės (2016 m. sausio 1 d. duomenys). Plotas – 63,55 km². Gmundenas įsikūręs prie Trauno ežero. Per miestelį teka Traunas. Apsuptas kalnų. Svarbus Zalckamerguto druskos kasybos centras.
Staškai
Staškai – buvęs kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Bačkininkų.
Kalnelio tvenkinys
Kalnelio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 3,5 km į vakarus nuo Joniškio, Kalnelio gyvenvietėje. Sudarytas užtvenkus Sidabros upę (Platonio intakas) 34,9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,56 km, plotis – iki 0,1 km. Vakarinis tvenkinio galas gausiai užžėlęs vandens augalija. Altitudė 54,5 m. Krantai žemi. Į pietus plyti dirbami laukai.
Pavelas Krukas
Pavelas Krukas (Павел Крук; g. 1988 m. lapkričio 21 d.) – Baltarusijos futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje.
Karjera
Gudijoje, Minske gimęs, bei didžiąją karjeros dalį žaidė įvairiuose Gudijos futbolo klubuose. 2016 ir 2017 m. žaidė Lietuvoje ir atstovavo FK Trakai.
2019 m. sugrįžo į Lietuvą ir tapo FK Panevėžys nariu. Marškinėlių numeris buvo 21.
2019 m. A lygoje sužaidė 24 rungtynes, per kurias pasižymėjo keturiais įvarčiais.
2020 m. sausio mėn. pranešta, kad žaidėjas paliko „Panevėžio“ klubą.
2020 m. žaidė Latvijoje už Virsliga debiutantus FK Tukums 2000.
Kauno apskritis (1565–1795)
Kauno apskritis  – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės administracinis-teritorinis vienetas, Vilniaus vaivadijos dalis. Centras – Kaunas.
Geografija
Lietuvos Metrika Kauno pavieto teritoriją aprašo taip: „To pavieto siena: iš vienos pusės Nevėžio upe iki Upytės sienos; iš kitos pusės iki Vilkmergės sienos, prijungiant Kulvą ir Žeimius; iš trečios pusės prijungiant Vaiguvą ir po kairę Uogintus, palei Žiežmarių sieną; iš ketvirtos pusės į viršų Nemunu, prijungiant Barboriškes, iki jo karališkosios didenybės girios, iki Žemaitijos sienos“. Kauno miestas, turėjęs Magdeburgo teises, apskričiai nepriklausė. Minima, kad su Kauno apskritimi ribojosi:
Tuometinė Kauno apskritis apėmė daugiausia teritorijas į pietvakarius nuo Nemuno: dalį dabartinio Kauno rajono, taip pat Vilkaviškio, Prienų, Marijampolės rajonų savivaldybes.
Istorija
Tačiau tikroji apskritis suformuota 1564–1566 m. administracinės ir teismų reformos metu. Jos metu LDK teritorija buvo suskirstyta į pavietus (apskritis), kurios priskirtos vaivadijoms. Kauno pavietas buvo priskirtas Trakų vaivadijai (priklausė iki 1795 m.) ir įgavo aiškiai apibrėžtas ribas.
Vykstant ATR padalinimams, buvo pradėtos administracinės reformos. 1791 m. iš 20 pietinių apskrities parapijų buvo sudaryta nauja Prienų apskritis. Tačiau 1795 m. ATR teritoriją užėmus Rusijos imperijai, Kauno pavietas buvo panaikintas. Didžioji apskrities dalis atiteko Prūsijos karalystei (priskirtos Balstogės departamentui). Iš šiauriausios apskrities dalies su Kauno miestu ir prijungtų teritorijų šiauriau Nemuno suformuotas Kauno ujezdas.
Administracinis suskirstymas
Smulkesni apskrities vienetai buvo valsčiai. Sukūrimo metu apskričiai priklausė Kauno, Karmėlavos, Prienų, Darsūniškio, Birštono, Punios, Rumšiškių, Stakliškių ir kiti valsčiai.
Buvo tokios seniūnijos:
Kvandas Kubangas
Kvandas Kubangas  – provincija pietryčių Angoloje. Ribojasi su Bijės, Kunenės, Mošiko, ir Huilos provincijomis, Zambija bei Namibija. Administracinis centras – Menongė.
Istorija
Kvandas Kubangas yra atokiausia, retai gyvenama Angolos provincija, sunkiai kontroliuojama centrinės vadovybės (dėl to dažnai vadinama Terra do Fim do Mundo (pasaulio pakraščio žeme). Pilietinio karo metais čia slėpėsi UNITA partizanai.
Geografija
Būdingos savanos, kuriose gyvena šiai juostai būdingi gyvūnai (drambliai, juodosios antilopės, hienos ir kt.). Pagrindinės upės – Kvandas ir Kubangas.
Savivaldybės
Provincija padalinta į 9 savivaldybes:
Šukėnai
Šukėnai – buvęs viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Kirkučių.
Pagalba
Pagalba gali reikšti:
Taip pat skaitykite:
UEFA moterų čempionių lyga 2022–2023 m.
2022–2023 m. UEFA moterų čempionų lyga – kasmetininis futbolo turnyras, kuriame varžosi geriausios moterų futbolo komandos iš visos Europos.
Finalo rungtynės įvyko 2023 m. Phillips stadione, Eindhovene, Nyderlanduose. Turnyras prasidėjo grupėse, o vėliau paaiškėjo čempionės.
Julijan Ceglinski
Julijanas Ceglinskis (, 1827 m. lapkričio 13 d. – 1910 m. rugsėjo 25 d.) – lenkų tapytojas.
Biografija
1850 - 1851 m. baigęs dailės mokyklą Ceglińskis išvyko prie Vyslos su Vyriausybės sudaryta komisija, kuriai buvo pavesta aprašyti senovės paminklus Lenkijos Karalystėje. Misijos vadovas buvo žinomas archeologas Kazimierzas Stronczyńskis, delegacija dirbo iki 1855 m. Komisijos tikslas buvo aprašyti ir sudaryti (nutapyti) kelių šimtų Lenkijos architektūros paminklų vaizdus. Po šešerių metų komisija išvyko į Liublino guberniją rengti paminklų brėžinius.
„Liublino albume“, kurį ruošė prancūzų kilmės lenkų dailininkas Adamas Lerue, taip pat buvo įdėtos Julijano Ceglinskio litografijos. Viena jų – Varšuvos miesto vaizdas. Šiuo metu ši litografija saugoma Varšuvos valstybiniame archyve.
Dailininkas klajojo po šalį, plaukiojo laivu, piešė vaizdus, ypač Tatrų apylinkes. Kažkiek laiko gyveno Sedlcos mieste, Sinolekos kaime, Janove. Buvo grįžęs į Varšuvą. Gyvenimo pabaigoje tapytojas apsigyveno Janove, kuriame ir mirė. Buvo palaidotas Mazovijos Minsko kapinėse.
Kūryba
Julijanas Ceglinskis nutapė daug kūrinių. Daugiausia tapė peizažų ir paveikslų architektūrine tematika. Jo mėgstama technika buvo litografija, taip pat tapė aliejumi ir akvarele. Piešiniai pasižymėjo gražiu estetiniu vaizdu.
Savo kūrinius Ceglinskis skelbė „Tygodnik Ilustrowany“ 1860–1863 m. Jis taip pat dirbo karikatūristu litografijos fabrikuose „Pecq et Comp“ ir M. Fajansas„, „Dzwonkowski“. Ceglinskis taip pat dirbo Lenkijos banko cinkografijos gamykloje Varšuvoje.
Antanina Liorentaitė
miniatiūra|220px|Kapas Žvirgždaičiuose
Antanina Liorentaitė (1906 m. lapkričio 11 d. Žvirgždaičiuose, Šakių apskrityje – 2003 m. vasario 4 d. Čikagoje, JAV) – pirmoji moteris lakūnė ir parašiutininkė Lietuvoje, karo lakūno Jono Liorento (1901–1991) sesuo.
Biografija
A. Liorentaitė gimė 1906 m. lapkričio 11 d. Žvirgždaičiuose, Šakių apskrityje. Jos tėvai, Petras ir Barbora, buvo pasiturintys ūkininkai, užauginę aštuonis vaikus. Antanina buvo jauniausia jų.
A. Liorentaitė baigė Vilkaviškio gimnaziją, Kaune dirbo telefoniste. Spėjama, į aviaciją ją patraukė brolis Jonas Liorentas, Lietuvos karo aviacijos lakūnas, pulkininkas leitenantas, pakvietęs kartu paskraidyti virš Kauno.
Dienomis toliau dirbdama telefoniste, ji sugebėjo įstoti į Lietuvos aeroklubą ir būti priimta į trečiąją civilių lakūnų mokymo grupę. Užsiėmimai tuomet vykdavo ne dienomis, o naktimis, nes šviesiuoju paros metu aerodrome treniruodavosi kariškiai. Tokiu ritmu A. Liorentaitė gyveno 1931–1933 m.
Nors grupėje buvo ir daugiau merginų, galiausiai kursus baigė tik A. Liorentaitė. Jos pirmasis skraidymo instruktorius buvo lakūnas Antanas Mikėnas, skraidyti teko lėktuvu ANBO-II.
Lakūnų profesionalumo testą sudarydavo tokios užduotys: pakilti į 2 km aukštį, išbūti ore 30 min., nusileisti iki 1 km aukščio ir sustoti ne toliau kaip 50 m nuo ant žemės esančio ženklo; tęsiant skrydį, nusileisti iki 300 m aukščio ir sustoti ne toliau kaip 150 m nuo ženklo. Be to, dar reikėdavo padaryti 5 figūrinius aštuntukus.
Pasiekimai
Būdama 26-erių, 1932 m., A. Liorentaitė pirmą kartą skrido savarankiškai, o 1933 metų liepą gavo civilės lakūnės licenciją – tapo pirmąja lakūne Lietuvoje. A. Liorentaitė 1935 m. buvo įtraukta į ypač aukštos kvalifikacijos lakūnų eskadrilę, tinkamą skraidyti karo meto sąlygomis.
1936 m. birželio 7 d. aviacijos šventės metu Tauragėje ji pati pasiprašė ir iššoko su parašiutu – taip tapo pirmąja Lietuvos parašiutininke. Tais pačiais metais Palangoje šuolį parašiutu atliko ir legendinis lakūnas Viktoras Ašmenskas, tačiau masiniu užsiėmimu parašiutizmas Lietuvoje tapo tik 1948 m.
Gyvenimas JAV
Kai 1939 m. Lietuva atgavo Vilnių, A. Liorentaitė buvo perkelta dirbti čia, turėjo palikti Kauną, aerodromą ir skraidymą. Viena krašto okupacija tuomet keitė kitą, kol galiausiai 1944 m. liepą ji išvyko į Žvirgždaičius, o rugpjūtį perėjo sieną į Vokietiją. Tą pačią dieną, kai ji kirto Vokietijos sieną, jų šeimos sodyba sudegė iki pamatų – į ją pataikė rusų artilerijos sviediniai.
Lietuvoje likusios A. Liorentaitės seserys buvo išvežtos į Sibirą, brolio sūnus žuvo lageryje. Pirmoji Lietuvos lakūnė ir parašiutininkė kelerius metus gyveno pabėgėlių stovyklose, kol galiausiai persikėlė į JAV, gyveno Čikagoje, Bridžporte. Čia ji dirbo milijonieriaus šunų vedžiotoja, laikraščio „Lietuvių balsas“ spaudos platinimo skyriuje, kitus atsitiktinius darbus. Per šiuos metus A. Liorentaitė nė karto nepakilo į dangų.
Ji mirė JAV 2003 m. vasario 4 d., sulaukusi 96-erių. Urna su pelenais buvo parvežta į Lietuvą, Žvirgždaičius. Palaidota Žvirgždaičių kapinėse, šalia tėvo ir sesers. Antkapyje stilizuotai pavaizduotas ant pakilimo tako tupintis paukštis.
Įvertinimas, atminimas
1993 m. A. Liorentaitė už nuopelnus Lietuvos aviacijai buvo apdovanota Dariaus ir Girėno vardo medaliu.
1998 m. birželio 13-ąją Žvirgždaičiuose vyko A. Liorentaitei skirta aviacijos šventė, kurios metu prie kadaise jos stovėjusios gimtosios sodybos buvo atidengta memorialinė lenta, tvora aptvertas išlikęs ąžuolas. Gimtinėje jos vardu pavadinta pagrindinė, ilgiausia gatvė, jungianti Griškabūdį ir Kudirkos Naumiestį. Iki pat mirties ji palaikė ryšius su Kudirkos Naumiesčio vidurine mokykla, padovanojo jai savo biblioteką.
Karališkoji Vavelio pilis
thumb|Gynybinės sienos dalis su vartais Gotikinė Vavelio pilis buvo pastatyta Kazimiero III nurodymu ir susideda iš keleto statinių išdėstytų aplink centrinį rūmų kiemą. XIV a. pilis buvo atstatyta Jogailos ir Jadvygos. Jų valdymo laikotarpiu pastatytas papildomas bokštas Kurza Stopka („Vištos koja“) ir „Danų“ bokštas. Laikui bėgant ant Vavelio kalvos, kurioje yra pilis, buvo pastatyti ir kiti pastatai, kuriuose gyveno kleras, karaliaus rūmų tarnautojai ir amatininkai. Tuo pat metu buvo pastatytos gynybinės sienos ir bokštai (Jordanka, Lubranka, Sandomierska, Tęczyńska, Szlachecka, Złodziejska ir Panieńska).
Vavelio kalvoje ir pilies teritorijoje žmonės gyveno nuo paleolito laikų. Istoriniais laikais kalvoje įsikūrusi gyvenvietė tapo regiono, o vėliau ir Lenkijos valdovų sostine. XVI a. Žygimantas Senasis ir jo žmona pasikvietė geriausius vietinius ir užsienio meistrus, įskaitant italų architektus bei skulptorius, taip pat vokiečių dekoratorius, kurie pilį perstatė į renesansinius rūmus.
Nyderlandų futbolo varžybos 2015–2016 m.
Nyderlandų futbolo varžybos 2015–2016 m.
Galutinė lentelė
Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.
Rezultatai
Legenda:
Finalo rungtynės
--
Viktoras Grabauskas
Viktoras Grabauskas (g. 1965 m. rugsėjo 19 d.) – Lietuvos policijos pareigūnas.
Biografija
1990 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą.
1991–1992 m. Lietuvos policijos akademijos dėstytojas. 1992–2001 m. policijos rinktinės „Aras“ šturmuotojas, specialiojo būrio vyresnysis inspektorius ir rinktinės vado pavaduotojas. Nuo 2001 m. rinktinės vyresnysis komisaras, vadas.
Devymahatmja
thumb|250px|XVII a. „Devymahatmjos“ rankraštis
„Devymahatmja“ ( „Deivės didžiadvasiškumas“), dar žinoma kaip Durgasaptašati (दुर्गासप्तशती = Durgāsaptaṣatī) arba Čandipatha (चण्डीपाठ = Caṇḍīpāṭha) – hinduistinė poema, skirta deivei Durgai. Tai maždaug V–VII a. sukurtos „Markandėjos puranos“, dar vadinamos „Čandymahatmja“, dalis (81–93 skyriai). Tai vienas pagrindinių šaktistinių tekstų, ypač populiarus Bengalijoje, Orisoje.
„Devymahatmją“ sudaro 700 posmų, suskirstytų į 13 dalių. Poemoje aprašoma Durgos pergalė prieš demoną buivolą Mahišą. Kasdien skaitoma šaktų šventyklose ir viešai rečituojama per Durgos pūdžos šventę.
Tartaras (Azerbaidžanas)
Tartaras (, anksčiau Mirbaširas) – miestas Azerbaidžane. Tartaro rajono administracinis centras. Nutolęs 332 km į vakarus nuo Baku. 19 419 gyventojų (2010 m.
1940 m. suteiktos miesto teisės. Iki 1991 m. buvo žinomas kaip Mirbaširas.
Prancūzijos vyrų tinklinio rinktinė
Prancūzijos vyrų tinklinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Prancūzijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Prancūzijos tinklinio federacija.
ARD
ARD  – vienas iš dviejų Vokietijos nacionalinių transliuotojų priklausančių Europos transliuotojų sąjungai. Televizijos ir radijo transliuotojas įkurtas 1950 m. birželio 6 d. Vakarų Vokietijoje. 1957 m. direktoriumi buvo iš Klaipėdos krašto kilęs Walter Hilpert.
ARD kompanijoje dirba 23000 darbuotojų ir yra antras pagal dydį transliuotojas pasaulyje, nusileidžiantis tik BBC.
Televizijos kanalai
Pagrindinis ARD nacionalinis kanalas yra Das Erste. Įmonei priklauso keli regioniniai kanalai: Bayerischer Rundfunk, Deutsche Welle, Hessischer Rundfunk, Mitteldeutscher Rundfunk, Norddeutscher Rundfunk, Rundfunk Berlin-Brandenburg, Saarländischer Rundfunk, Südwestrundfunk, Westdeutscher Rundfunk.
Brian Joubert
Brian Joubert (g. 1984 m. rugsėjo 20 d. Puatjė) – Prancūzijos dailiojo čiuožimo sportininkas, olimpietis. Šešių nacionalinių aukso medalių savininkas. 2006 m. – 2007 m. sezono metu tapo pasaulio čempionu. ISU pasaulio čiuožėju reitinge užimą šeštąją vietą.
Hadrutas
Hadrutas (, 🇦🇲) – Hadruto rajono administracinis centas, Kalnų Karabacho Respublikoje (de facto), de jure miestas Chodžavendo rajonas, Azerbaidžane. Apsuptas kalnų. 4 100 gyventojų (2015 m. duomenys).
Vinterbergo ledo trasa
Vinterbergo ledo trasa  – ledo trasa Vinterberge, Vokietijoje. Trasa pritaikyta bobslėjaus, skeletono ir rogučių varžyboms.
Čia trys kartus vyko Pasaulio rogučių sporto čempionatas.
Stade d'Abidjan
Stade d'Abidjan– profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Dramblio Kaulo Kranto lygoje. Klubas įsikūręs Abidžane, namų rungtynes žaidžia „Stade Municipal d'Abidjan“.
Istorija
Klubas įkurtas 1936 m. Daugkartiniai šalies čempionai. Tiesa, paskutinį kartą tapo šalies čempionais 1969 m.
2017/2018 m. Liga 1 pirmenybėse 13 vietoje (priešpaskutiniai) ir iškrito iš elito diviziono.
Laiškai Lucilijui
Laiškai Lucilijui  – kolekcija laiškų, kuriuos parašė stoikas Seneka (4 m. pr. m. e. – 65 m.) savo gyvenimo pabaigoje, kai jis buvo jau per 10 metų atidirbęs imperatoriui Neronui. „Laiškai“ adresuoti jo laikmečiu gyvenusiam asmeniui Lucilijui, tuometiniam Sicilijos provincijos prokuratoriui, nors apie jį ir težinoma iš Senekos raštų. Nekreipiant dėmesio į tai, kiek iš tikrųjų Seneka su Lucilijumi susirašinėjo, viena aišku, kad Seneka omenyje turėjo platų skaitytojų ratą.
Stade d'Abidjan
Istorija
Klubo spalvos – mėlyna balta raudona.
Laiškai Lucilijui
Laiškai
Laiškai dažnai prasideda kasdienio gyvenimo pastebėjimais, prieš pradedant kurti ir vystyti išplaukiantį klausimą ar principą. Rezultatas – dienoraštis arba filosofinių meditacijų vadovas. Laiškuose daugiausia dėmesio skiriama daugeliui tradicinių stoikų filosofijos temų, pvz., negarbė mirčiai, išminčių nuoširdumas ir dorybė, kaip aukščiausias gėris.
Laiškai tikriausiai buvo parašyti per pastaruosius trejus Senekos gyvenimo metus. Apskritai sutariama, kad jiei išdėstyti tokia tvarka, kuria ir buvo parašyti. 8-ajame laiške Seneka nurodo, kad jis pasitraukė iš viešojo gyvenimo į poilsį, kaip manoma (Tacito „Analai“), tai buvo apie 62–ųjų metų pavasarį. 18-asis laiškas buvo parašytas gruodį prieš saturnalijas. 23–jame laiške pavaizduotas šaltas pavasaris, galbūt 63–iais metais. 67–asis laiškas nurodo šalto pavasario pabaigą, ir manoma, kad per ateinančius metus buvo parašyti keturiasdešimt trys tarpiniai laiškai. 91-ajame laiške nurodoma didelis gaisras Lugdunume Galijoje (dab. Lionas), vykęs 64-ųjų pabaigoje. 122–ajame pažymėtas rudens dienos šviesos valandų mažėjimas. Galimos ir kitos chronologijos, jei atkreipti dėmesį į 23 ir 67-tą laiškus, nurodančius tą patį pavasarį, o tai gali sumažinti laiko trukmę visais metais.
miniatiūra|180px|right|Itališkas leidimas 1494 m. miniatiūra|180px|right|Prancūziškas leidimas 1887 m.
124 laiškai sudėti į dvidešimt rankraščių knygų, tačiau kolekcija nėra išsami. Aulas Gelijus (II a. viduryje) cituoja ištrauką iš „dvidešimt antrosios knygos“, reiškia, trūksta kai kurių laiškų. Kadangi Liono gaisras, paminėtas 91-ajame laiške, įvyko mažiau nei prieš metus prieš Senekos mirtį (65–ųjų pavasarį), tai manoma, kad laiškų trūksta nedaug.
Kartu sudėti, laiškai sudaro Senekos ilgiausią darbą. Nors skirti Lucilijui, jie yra „atviri laiškai“, akivaizdu, jog sukurti platesnei auditorijai. Senekos laikais epistolinis žanras buvo gerai žinomas. Seneka remiasi Cicerono laiškais Atikui ir Epikūro laiškais, jis tikriausiai buvo susipažinęs su Platono laiškais ir Horacijaus eilėmis. Tačiau ir kruopščiai panagrinėjus, nėra jokios akivaizdžios priežasties abejoti laiškų tikrumu. Seneka dažnai mini rašąs atsakymą į Lucilijaus laišką, nors mažai tikėtina, nes laiškas kelyje iš centrinės Italijos iki Sicilijos būtų užtrukęs nuo keturių iki aštuonių dienų. Daugeliu atvejų Seneka tikriausiai kūrė laiškus, kai jam atsirasdavo nauja tema. Vidutiniškai laiškai laikui bėgant tampa ilgesni, o vėlesniuose laiškuose vis daugiau dėmesio skiriama teoriniams klausimams. Tačiau net ir vėlesniuose laiškuose Seneka vis dar parašo labai trumpai.
Vinterbergas
Vinterbergas – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. 2016 m. mieste gyveno 12 844 gyventojai.
Laiškai Lucilijui
Turinys
Visi šie tekstai prasideda fraze „Seneca Lucilio suo salutem“ (Seneka sveikina savo Lucilijų) ir baigiasi žodžiu „Vale“ (atsisveikinimas). Šiuose laiškuose Seneka pateikia Lucilijui patarimus, kaip tapti labiau atsidavusiu stoiku. Kai kurie laiškai apima „On Noise“ ir „Asthma“, kiti yra apie „masių įtaką“ ir „kaip elgtis su savo vergais“. Nors jie perteikia Senekos asmeninį stoikų filosofijos stilių, jie taip pat suteikia vertingų įžvalgų apie kasdienį Senovės Romos gyvenimą.
Vinterbergas
Sportas
Vinterbergas žinomas dėl savo žiemos sporto infrastruktūros ir renginių. Vinterbergo ledo trasoje trys kartus vyko Pasaulio rogučių sporto čempionatas.
Laiškai Lucilijui
Turinys
Seneka dažnai cituoja lotynų poetus, ypač Vergilijų, o taip pat Ovidijų, Horacijų ir Lukrecijų. Jis taip pat remiasi Publijumi Siru, pavyzdžiui, aštuntajame laiške „Apie filosofo atsiskyrimą“.
Temos
Senekos laiškai yra sutelkti į vidinį gyvenimą ir džiaugsmą, kuris kyla iš išminties. Jis pabrėžia stoikų temą, kad dorybė yra vienintelis tikras gėris ir vienintelis tikras blogis. Jis pakartotinai nurodo gyvenimo trumpumą ir trumpalaikį laiko pobūdį.
Kalba ir stilius
Laiškų kalba ir stilius yra gana įvairūs, o tai atspindi faktą, kad jie yra asmeninio pokalbio ir literatūros kūrinio mišinys. Pavyzdžiui, vartojamas įvairių žodynų derinys, apimantis specifinius terminus (tokiose srityse kaip medicina, teisė ir navigacija), taip pat šnekamieji ir filosofiniai terminai. Seneka taip pat naudojasi įvairiomis išraiškos priemonėmis pasiekti tam tikrą poveikį, pavyzdžiui, ironišką parataksę, hipotaksinius periodus, tiesioginės kalbos intarpus ir retorikos metodus, tokius kaip aliteracija, chiazma, poliptotonas, paradoksas, antitezė, oksimoronas, etimologinė figūra ir kt. Be to, yra neologizmų ir hapaksų.
Vėlesnė istorija
Seniausi laiškų rankraščiai datuojami nuo IX a. Ilgą laiką laiškai nebuvo apyvartoje kartu, o ypač 89–124 laiškai, kurie buvo susegti į atskiras rankraščių knygas. Jie pradėti platinti kartu nuo XII a. Pirmasis spausdintas leidimas pasirodė 1475 m. Erazmas Roterdamietis parengė daug kokybiškesnį leidimą 1529 m.
Įtaka
Mišelis de Montenis buvo paveiktas perskaitytų Senekos laiškų. Jų įtakotas sukūrė savo „Esė“. Šie laiškai buvo įkvėpimo šaltinis ir Justui Lipsijui ir jo neostoicizmo vystymuisi XVI a. pabaigoje.
Kritika
Erazmas savo 1529 m. „Laiškų“ leidime pateikė Senekos kūrybai tris pagrindines pastabas:
Société Omnisports de l'Armée
Société Omnisports de l'Armée, o sutrumpinat SOA– profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Dramblio Kaulo Kranto lygoje. Klubas įsikūręs Jamusukre, namų rungtynes žaidžia „Stade de Yamoussoukro“.
Istorija
Futbolo komanda buvo suformuota 1964 m. Atstovauja šalies kariuomenę.
2020/21 m. dėl pandemijos grėsmių pakito čempionato formatas. B grupėje buvo pirmi, o finalinėse kovose liko trečioje vietoje.
Spalvinė gama
Klubo spalvos – oranžinė, juoda ir balta.
Sezonai
Šaltiniai:
Hindmaršo stadionas
Hindmaršo stadionas – daugiafunkcis stadionas, esantis Adelaidėje, Australijoje. Stadione telpa 16500 žmonių. Namų rungtynes žaidžia Adelaide United FC futbolo klubas.
Istorija
1960 m. stadionas oficialiai atidarytas.
Varžybos
2000 m. stadionas renovuotas, jame vyko 2000 m. vasaros olimpiados futbolo varžybos.
Birutė Grigaitytė-Novickienė
Birutė Grigaitytė - Novickienė - socialinėje moters ir vaiko globoje, teisinėje apsaugoje daug metų dirbusi lietuvių visuomenės veikėja, politikė, teisininkė.
Išsilavinimas
1915 m. baigė gimnaziją Rygoje, 1924 m. Lietuvos universiteto Teisės fakultetą, 1925 m. Tarptautinių studijų institutą (L’Institut des Hautes Études Internationales) Paryžiuje.
Veikla
Nuo 1913 m. buvo veikli Rygos lietuvių jaunimo narė.
1917 m. viena Lietuvių liaudies universiteto Vitebske steigėjų; 1917 – 1918 m. švietimo ir kultūros draugijos "Laisvė" sekretorė. 1917 m. Rusijos lietuvių seimo Petrograde atstovė.
Nuo 1918 m. dirbo Lietuvos Taryboje: priklausė Moterų komitetui kariuomenei remti.
1917 – 1923 m. Lietuvos socialistų liaudininkų partijos narė.
1919 m. Lietuvos skautų draugijos steigėja, valdybos narė.
1926 – 1939 m. Lietuvos kooperacijos banko juriskonsultė.
1928 – 1929 m. su kitais suorganizavo Lietuvos moterų tarybą, 1929 m. Lietuvos motinoms ir vaikams globoti sąjungą.
Rašydama spaudoje dažnai pasirašydavo slapyvardžiu „Bėgė”.
Šeima
Vyras - Antanas Novickas, dukra – Živilė.
Juodžių piliakalnis
Juodžių piliakalnis su gyvenviete, Šeputaičiai, Pilaitė (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A513KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1111) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Juodžių kaimo, Žemaičių Naumiesčio seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Žemaičių Naumiestis – Degučiai pasukus į Juodžius, juose pavažiavus į dešinę pietryčių ir pietvakarių kryptimis 1 km – yra 100 m į kairę pietryčiuose, už jaunomis eglaitėmis apsodinto lauko krašto.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos krašte, Mirglono dešiniajame krante. Aikštelė ovali, orientuota vakarų – rytų kryptimi, 30 m ilgio, 68 m pločio. Jos vakariniame krašte supiltas 70 m ilgio, 2,5 m aukščio, 18 m pločio lanko formos pylimas, kurio išorinis 4 m aukščio šlaitas leidžiasi į 20 m pločio, 1 m gylio griovį. Rytiniame šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 8-9 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs lapuočiais.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus ir 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Į vakarus nuo piliakalnio, 0,4 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
B.o.B
Bobby Ray Simmons, Jr. (g. 1988 m. lapkričio 15 d.), geriau žinomas kaip B.o. B – amerikiečių reperis bei įrašų prodiuseris iš Dekuterio, Džordžijos. Atlikėjas išgarsėjo 2010 m., išleidęs debiutinį singlą „Nothin' on You“, sulaukusį didžiulio pasisekimo visame pasaulyje ir pasiekusi daugumos reitingų viršūnes. Debiutinis albumas „The Adventures of Bobby Ray“ buvo išleistas 2010 m. balandį ir taip pat pasiekė pirmąją vietą JAV. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs septynis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Better Than Drugs“, išleistas 2022 m. rugpjūtį.
Diskografija
Studijiniai albumai
Kiti albumai
Tlakepakė
Tlakepakė arba San Pedro Tlakepakė  – miestas vakarų Meksikoje, Chalisko valstijoje, Gvadalacharos miesto aglomeracijoje. 542,1 tūkst. gyventojų (2005 m.). Mašinų gamybos, stiklo, popieriaus, medienos apdirbimo, maisto, odos pramonė. Prekyba žemės ūkio produkcija (kukurūzai, svogūnai, sorgai ir kt.). Veikia kelet Gvadalacharos universitetų fakultetai.
Pagrindinė Tlakepakės aikštė – El Jardín Hidalgo. Šalia jos yra Hidalgo monumentas, El Santuario de Nuestra Señora de la Soledad bei San Pedro bažnyčios ir turgus.
Istorija
Tlakepakė įkurta 1530 m. Savivaldybės statusą gavo 1825 m.
Lazaris Kaganovičius
Lazaris Kaganovičius (,, 1893 m. lapkričio 22 d. Kabanų kaime, Černobylio apskritis, Kijevo gubernija – 1991 m. liepos 25 d. Maskvoje) – sovietinis partinis ir valstybės veikėjas, vienas artimiausių Stalino bendražygių, stalininių represijų organizatorius, buvęs SSKP CK Politinio biuro narys.
Biografija
Gimė vargingoje žydų šeimoje, mokykloje praktiškai nesimokė, dirbo batsiuviu. Bolševikinėje veikloje dalyvavo nuo 1911 m. Aktyvus 1917 m. revoliucijos dalyvis – vadovavo perversmui Gomelyje, pagal bolševikų sąrašą buvo išrinktas į Rusijos Steigiamąjį susirinkimą.
1918–1919 m. vadovavo Nižnij Novgorodo, o nuo 1920 m. Voronežo gubernijų vykdomiesiems ir partijos komitetams, vėliau – profsąjungų darbuotojas. 1922 m. buvo RKP(b) CK žemės ūkio skyriaus vedėju, 1924–1925 ir 1928–1939 m. VKP(b) CK sekretorius. 1925–1928 m. Ukrainos KP CK generalinis sekretorius.
1930–1935 m. vadovavo Maskvos miesto komunistų partijos komitetui, 1934–1935 m. tuo pat metu ir VKP(b) CK Partinės kontrolės komiteto pirmininkas ir CK skyriaus vedėjas. Vadovavo Maskvos metropoliteno statybai.
Būdamas ypač darbingas ir turėdamas didelį J. Stalino pasitikėjimą vadovavo kelioms ministerijoms: 1935–1937, 1938–1942 ir 1943–1944 m. SSRS susisiekimo liaudies komisaras, 1937–1939 m. SSRS sunkiosios pramonės liaudies komisaras, 1939 m. SSRS kuro pramonės liaudies komisaras, 1939–1940 m. SSRS naftos pramonės liaudies komisaras, tuo pat metu 1938–1947 m. SSRS liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotojas.
1942–1943 m. vadovavo Užkaukazės fronto politinei valdybai, buvo Valstybinio gynybos komiteto narys. 1946–1947 ir 1956–1957 m. buvo SSRS statybinių medžiagų pramonės ministru. 1947 m. kovo-gruodžio mėn. vėl buvo Ukrainos KP CK pirmuoju sekretoriumi. 1953–1957 m. buvo SSRS Ministrų Tarybos pirmininko pirmuoju pavaduotoju, tuo pat metu 1955–1956 m. vadovavo SSRS Ministrų Tarybos valstybiniam darbo komitetui.
1957 m. SSKP CK birželio mėn. plenume „už veiklą, nesuderinamą su lenininiais principais“ pašalintas iš Politinio biuro. Sutriuškinus „antipartinę“ (Molotovo-Malenkovo-Kaganovičiaus) grupę, pašalintas iš svarbių postų ir paskirtas Uralo kalio kombinato direktoriumi. Nuo 1961 m. pensijoje.
SSRS Aukščiausiosios Tarybos 1-4 šaukimų deputatas. Socialistinio darbo didvyris (1943 m.). SSKP narys 1911–1961 m., 1924–1957 m. SSKP CK narys, 1930–1957 m. SSKP CK politinio biuro narys (1926–1930 m. kandidatas į Politbiuro narius). 1961 m. gruodžio mėn. pašalintas iš SSKP.
Prieš pat mirtį 1991 m. buvo paskutinis likęs gyvas iš senųjų bolševikų. Pati Sovietų Sąjunga jį pergyveno vos penkiais mėnesiais, kol galutinai iširo.
Obelyno–Ringių miškai
Obelyno-Ringių miškai – miškai vakarų Lietuvoje, Tauragės ir Šilalės rajonuose, 10 km į šiaurę nuo Tauragės. Priklauso Tauragės miškų urėdijai, Obelyno girininkijai. Apima 63,9 km² plotą. Masyvą sudaro Obelyno, Ringių, Sutkų miškai.
Egipto transportas
Egipto transportą reguliuoja Transporto ministerija ir kitos valstybinės institucijos. Pagrindinė Egipto infrastruktūra yra Kaire ir gyvenvietėse palei Nilą.
Obelyno–Ringių miškai
Paviršius banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai ir priesmėliai. Miškai patenka į Jūros baseiną: vakariniu pakraščiu teka Akmena, per miškus – Bremena ir Šunija su savo intakais (Žalpe, Ringe, Irtuona).
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 24 % medynų, pusamžiai medžiai 50 %, pribręstantys 17 %, brandūs 9 %.
Obelyno-Ringių miškuose yra briedžių, stirnų, šernų, kiškių, usūrinių šunų, kiaunių, lapių, jerubių, slankų. 53-ajame Obelyno miško kvartale riogso akmuo Velnio stalas, Ringių miško 14-ajame kvartale auga saugoma eglė (aukštis 40 m, skersmuo 120 cm).
Šalia miškų įsikūrę kaimai: Ringaliai, Patulė, Ruibiškė, Šakvietis, Griaužai, Sutkai, Užbūdupis, Kreiviai, Pūtvė.
Egipto transportas
Geležinkeliai
thumb|Geležinkelių tinklas Egipto geležinkelis yra seniausias Afrikoje ir Artimuosiuose Rytuose. Pirmoji linija, jungianti Aleksandriją ir Kafr-Isą buvo atidaryta 1854 m. Pagrindinė geležinkelio linija Egipte tęsiasi apie 4800 km nuo Aleksandrijos iki Asuano, ją eksploatuoja Egipto nacionaliniai geležinkeliai. Bendras geležinkelių, kurių didžioji dalis yra nepatenkinamos techninės būklės, ilgis yra daugiau nei 12 000 km. Geležinkelių tinklas apima Nilo slėnį ir deltą, Raudonosios ir Viduržemio jūros pakrantes, Sinajaus pusiasalį ir vakarines oazes. Kasmet geležinkeliais pervežama 500 mln. keleivių ir 12 mln. tonų krovinių.
Kaire veikia metropolitenas, Didžiajame Kaire (Naser-sitis, Heliopolis), Heluane ir Aleksandrijoje – tramvajus.
Oro susisiekimas
Šalia tarptautinių oro linijų Egipte yra ir vietiniai reisai, pagrindiniu oro susisiekimo centru yra Kairo oro uostas. 2003 m. vietinėmis ir tarptautinėmis linijomis pervežti 4,2 mln. keleivių. 2004 m. Egipte buvo apie 87 oro uostai. 2005 m. 72 oro uostai turėjo grįstus pakilimo takus, taip pat buvo 2 heliportai.
Jūrų ir upių transportas
Regioniniam susisiekimui svarbią reikšmę turi Nilo upės sistema (apie 1600 km) ir pagrindinių kanalų sistema (1600 km). Sueco kanalas, jungiantis Viduržemio ir Raudonąją jūras, yra pagrindinė vandens arterija tarptautinei prekybai ir navigacijai. Sueco kanalu praplaukia laivai iki 19 m grimzlės (greitai galės plaukti laivai iki 22 m grimzlės).
Egipto uostai:
Per Aleksandriją, kuri turi puikų gamtinį uostą, pervežama didžioji dalis šalies importo ir eksporto, taip pat ir didžioji dalis keleivių. Port Saidas, kuris yra šiauriniame įplaukime į Sueco kanalą priima naftą ir mineralines iškasenas iš Egipto Raudonosios jūros pakrantės bei prekes iš Azijos.
Automobilių transportas
thumb|Sunkvežimis su priekaba kelyje tarp Hurgados ir Safagos Per Egiptą automobilių keliai jungia Afriką ir Aziją. Kaire prasideda du Transafrikos kelių tinklo keliai. Automobilių kelių tinklas atitinka Egipto topografiją, t. y. keliai eina palei Nilą, siauru ruožu palei Viduržemio jūros pakrantę, išsišakoja į sudėtingą sistemą Nilo deltoje.
Juodkalnijos savivaldybės
thumb|right|200px|Juodkalnijos opštinos Juodkalnijos opštinos, Juodkalnijos savivaldybės – administraciniai vienetai, į kuriuos dalinama Juodkalnijos teritorija. Juodkalnijoje yra 21 opština ir 2 miesto opštinos Podgoricoje.
Egipto transportas
Automobilių transportas
Egipte vienas aukščiausių mirčių dėl autotransporto avarijų rodiklis pasaulyje. Keliai tarp miestų paprastai yra geros techninės būklės, tačiau tarp pavojingų faktorių keliuose, ypač tamsiuoju paros metu, yra skiriamųjų juostų nebuvimas, palaidi naminiai gyvūnai ir transporto priemonės, važiuojančios su netvarkingais žibintais ir atšvaitais. Kai kuriais keliais, ypač Sinajuje ir šalies pietvakariuose, užsieniečiams naudotis draudžiama.
Vamzdynai transportas
Naftotiekiai – 666 km; Naftos produktų vamzdynai - 596 km; dujotiekiai - 460 km.
Gruzijos futbolo varžybos 2021 m.
Gruzijos futbolo varžybos 2021 m.
2021 m. Supertaurės rungtynės
-
Talant FC
Talant FC – Kirgizijos futbolo klubas iš Taš Kumyro.
Istorija
Įkurtas 2020 m. Žaidžia aukščiausioje šalies futbolo lygoje nuo 2022 m. sezono.
Debiutas aukščiausioje šalies lygoje įvyko 2022 m. kovo 6 d. rungtynėse prieš lygos senbuvius Biškeko „Algos“ klubą, kuriose pralaimėjo rezultatu 0:1.
Séwé Sports de San-Pédro
Stade d'Abidjan– profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Dramblio Kaulo Kranto lygoje. Klubas įsikūręs San Pedre, namų rungtynes žaidžia „Stade Auguste Denise“ arba „Stade Robert Champroux“ stadionuose.
Istorija
Klubas įkurtas 1977 m. Daugkartiniai šalies čempionai.
2017/2018 m. Liga 1 pirmenybėse 14 vietoje (paskutiniai) ir iškrito iš elito diviziono.
Klubo spalvos – mėlyna balta žalia.
Sezonai
Šaltiniai:
Šiaurės Kvanza
Šiaurės Kvanza  – provincija šiaurės vakarų Angoloje. Ribojasi su Bengo, Uižės, Malanžės ir Pietų Kvanzos provincijomis. Administracinis centras – Ndalatandas.
Istorija
Provincijos teritorija nuo senų laikų buvo apgyvendinta mbundu etninės grupės, kuri čia apie XV a. sukūrė Ndongo karalystę. Nors ji aktyviai priešinosi portugalų kolonizacijai, XVII a. viduryje buvo prijungta prie Portugalijos Vakarų Afrikos ir valdoma iš Luandos miesto. Ši portugalų kolonija kitaip dar buvo vadinama Angolos karalyste.
Šiuo metu daugumą gyventojų provincijoje sudaro mbundu atstovai.
Savivaldybės
Provincija padalinta į 10 savivaldybių:
Švedijos futbolo varžybos 2010 m.
Švedijos futbolo varžybos 2010 m.
Pusfinalio rungtynės
Hammarby IF nugalėjo tik po baudinių serijos ir pateko į finalą.
Helsingborgs IF nugalėjo 2:0 ir pateko į finalą. ---
Piltyna
Piltyna – upelis Kėdainių rajone; Obelies kairysis intakas. Prasideda Šilainių miškuose, į rytus nuo AB „Lifosa“ fosfogipso kalnų. Teka į šiaurės rytus. Įteka į Obelį (tiksliau Bublių tvenkinį) 13 km nuo jos žiočių, netoli Bublių.
Beveik visa upės vaga sureguliuota, o žemupys pasitvenkęs nuo Bublių tvenkinio.
Upėvardis galimai kilęs iš *Piltinė. Šis žodis – iš pilti („kažką berti, kasti“; plg. piltinė – „supilta kalva“).
AS Ponténégrine
Puant Nuaro „Association Sportive Ponténégrine“, o trumpai AS Ponténégrine – profesionalus Kongo Respublikos futbolo klubas, kitados rungtyniavęs aukščiausioje šalies lygoje. Dar žinomas kaip AS Ponténégrine Pointe-Noire. Klubas įsikūręs Puant Nuare. Namų rungtynes žaidžia Puant Nuaro miesto savivaldybės stadione, talpinančiame daugiau nei 13,5 tūkst. žiūrovų.
Istorija
1993 m. lapkričio 24 d. įkurtas klubas. Ilgą laiką rungtyniavo žemesniuose divizionuose.
Žinoma, kad nuo 2006 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje, tačiau 2016 m. liko 18 vietoje ir po sezono buvo perkelti į antrą divizioną.
Nuo 2017 m. žaidė antroje pakopoje.
Pasiekimai
Šalies čempionais tapo vieną kartą.
Aukščiausia lyga
Futbolo taurė
Supertaurė
San Tomė ir Prinsipės administracinis suskirstymas
thumb|right|200px|San Tomė ir Prinsipės rajonai San Tomė ir Prinsipė yra padalinta į dvi provincijas - San Tomę ir Prinsipę.
Šios provincijos dalinamos į 7 rajonus - šešis San Tomėje ir vieną Prinsipėje. Rajonai ir sostinės.
Geminacija
Geminacija, arba dvigubinimas ( 'dvigubinu, dvejinu') – tokių pačių arba artimų (skardusis – duslusis) priebalsių ėjimas iškart vienas po kito, priebalsių ilginimas. Geminacija atsiranda dėl skirtingų priežasčių ir gali turėti skirtingą paskirtį. Geminacija retorikoje – kontaktinis to paties žodžio arba sakinio dalies kartojimas stilistiniais tikslais.
Suomių kalba
Suomių kalboje geminacija atsiranda dėl šiai kalbai būdingos stipriųjų ir silpnųjų priebalsių laipsnių šaknyje kaitos.
Vokiečių kalba
(Sudvigubintų priebalsių rašymas paprastai nerodo geminacijos, šitaip žymimas prieš priebalsį einančio balsio trumpumas:
Geminacija retorikoje
Tas pats dėmuo kartojamas, dvigubinamas be formos pokyčių, jis neatskiriamas kitais dėmenimis. Taip siekiama atkreipti skaitytojo dėmesį, sustiprinti reikšmę arba sukurti norimą skambesį. (S. Nėris „Lietuvai”)
Melburno stadionas
Istorija
2007 m. pradėti statybų darbai, o 2010 m. gegužės 7 d. stadionas oficialiai atidarytas.
Varžybos
2015 m. stadione vyko 2015 m. AFC Azijos taurės futbolo varžybos.
2023 m. stadione vyko 2023 m. FIFA moterų pasaulio taurės varžybos.
Debalcevės mūšis
2015 m. vasario 18 d. Ukrainos vyriausybės pajėgos buvo priverstos atsitraukti iš strategiškai svarbaus Debalcevės miesto, esančio į šiaurės rytus nuo pagrindinės separatistų tvirtovės Donecko, kovotojams surengus įnirtingą puolimą, dėl kurio iškilo grėsmė 2015 m. vasario 15 d. įsigaliojusioms trapioms paliauboms.
Prorusiškiems teroristams užėmus svarbų Debalcevės miestą, į nelaisvę buvo paimta daugiau nei 90 ukrainiečių karių, dar 82 kariai dingo be žinios. Ukrainos generalinio štabo pranešime sakoma, kad per atsitraukimą žuvo 13 karių ir dar 157 buvo sužeisti.
Praėjus keletui dienų po to, kai prorusiški separatistai apsupo svarbų Rytų Ukrainos miestų – Debalcevę ir išstūmė iš šio miesto Ukrainos karines pajėgas, vietos gyventojams tenka kovoti už būvį. Didžioji dalis 26 tūkst. Debalcevės gyventojų per vykusias kovas iš miesto išvyko.
Vis dėlto, remiantis Raudonojo kryžiaus pateikiamais duomenimis, apie 5 tūkst. gyventojų vis dar yra likę mieste, daugelis jų – tai garbaus amžiaus žmonės, todėl jiems būtų sudėtinga išvykti.
Kol kas nepateikta jokių skaičių, rodančių, kiek taikių gyventojų gyvybių pareikalavo kovos Debalcevėje.
Ukrainos savanorių pulkas „Azov“ 2015 m. vasario 18 d. įspėjo, kad Debalcevės miestą užgrobę Rusijos remiami teroristai koncentruoja savo pajėgas prie Mariupolio uostamiesčio. Manoma, kad netrukus pradės miesto puolimą.
Ain Džaluto mūšis
thumb|right|220px| Mameliukų (violetine spalva) ir mongolų (raudona) žygiai iki Ain Džaluto. Žaliai pavaizduotos to meto kryžiuočių valdos Ain Džaluto mūšis – 1260 m. rugsėjo 3 d. įvykęs mūšis Palestinoje (dab. Vakarų krante prie Nabluso) tarp Egipto mameliukų ir mongolų užkariautojų, kurį laimėjo Egipto mameliukai. Tai buvo pirmasis kartas, kai mongolai nuo Čingischano pradėtų užkariavimų buvo sustabdyti.
Istorija
1258 m. Chulagu vadovaujama mongolų armija užėmė ir sudegino Bagdadą, 1260 m. mongolai, remiami krikščionių sąjungininkų ir kitų, įsiveržė į Siriją, sausį užėmė Alepą ir kovo 1 d. pergalingai įžygiavo į Damaską. Sekantis mongolų taikinys buvo mameliukų valdomas Egiptas. Jie nusiuntė pasiuntinius sultonui Kutuzui ragindami jį pasiduoti. Kutuzas liepė nužudyti pasiuntinius ir pats asmeniškai vadovavo atsakomajam žygiui, avangardui vadovavo Beibarsas. Tuo metu mirė didysis chanas Munkė ir Chulagu su pagrindinėmis pajėgomis išžygiavo į Mongoliją. Artimuosiuose Rytuose jis paliko savo armijos ariergardą, vadovaujamą turkų krikščionių generolo Kitbugos Nojono. Mameliukų pajėgos sumušė mongolų būrį prie Gazos ir susitiko su Kitbugos pajėgomis prie Ain Džaluto arba Galijoto šaltinio Palestinoje, taip pavadinto, nes manyta, kad toje vietoje biblijinis Dovydas nugalėjo filistinietį milžiną Galijotą.
Senovės šaltiniuose sutariama, kad mameliukų pajėgos gerokai viršijo mongolų, tačiau dažniausiai minimi skaičiai: 120 tūkst. egiptiečių prieš 10 tūkst. mongolų, tikriausiai yra gerokai perdėti. Mongolų gretose buvo krikščionių ir kitų rėmėjų, jų pajėgos vertinamos apie 20 tūkst. karių. Egiptiečių pajėgos galėjo būti nežymiai didesnės. Jiems galėjo padėti tai, kad Beibarsas pažinojo vietovę ir parinko sėkmingą taktiką. Mongolai tikriausiai pernelyg pasitikėjo savo nenugalimumu. Kitbuga pirmasis pradėjo puolimą ir jo pajėgos nustūmė mameliukų kairįjį sparną. Tačiau mameliukų armija išliko disciplinuota, jie apėjo mongolų atakuojančias pajėgas ir užpuolė ar iš sparno, ar iš užnugario tikriausiai įviliojus mongolus į iš anksto paruoštus spąstus, kuriuos naudodavo patys mongolai. Pasakojama, kad sultonas Kutuzas mūšio metu nusimetė šalmą ir paragino karius kovoti vardan islamo. Pasekoje mongolų armija buvo sutriuškinta, Kitbuga sugautas ir nukirsdintas. Išgirdęs žinias apie savo ariergardo pralaimėjimą įtūžęs Chulagu žadėjo nubausti Egiptą, tačiau grįžęs iš Mongolijos jis įsivėlė į tarpusavio mongolų kovas su į islamą atsivertusiu Ordos chanu Berke. Sakoma, kad Ain Džaluto mūšyje mongolų užkariavimai buvo sustabdyti, tačiau Chulagu pagrindinės pajėgos taip ir nesurengė atsakomojo žygio.
Indija (reikšmės)
Indija gali reikšti:
Lietuvoje:
Perto stačiakampis stadionas
Perto stačiakampis stadionas – daugiafunkcis stadionas, esantis Perte, Australijoje. Stadione telpa 22 225 žmonės. Namų rungtynes žaidžia Perth SC futbolo klubas.
Istorija
1910 m. stadionas oficialiai atidarytas.
2004 m., 2012 m. ir 2023 m. kompleksas renovuotas, išplėstas sėdimų vietų skaičius.
Varžybos
2023 m. stadione vyko 2023 m. FIFA moterų pasaulio taurės varžybos.
Irano vyrų tinklinio rinktinė
Irano vyrų tinklinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Iranui tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Irano tinklinio federacija.
Obelijos miškai
Obelijos miškai – miškai pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, Nemuno kairiajame krante, 9 km į pietus nuo Alytaus. Priklauso Alytaus miškų urėdijai, Dirmiškių girininkijai. Apima 18,4 km² plotą. Masyvą sudaro Obelijos, Dirmiškių, Norūnų miškai.
Būdingi velėniniai jauriniai ir jauriniai silpnai sujaurėję smėliai ir priesmėliai. Per miškus teka Nemuno intakai: Urkupis, Žilvia, Zembrė. Telkšo Tolkūnų ežeras.
Medynai:
Jaunuolynai sudaro 22 % medynų, pusamžiai medžiai 52 %, pribręstantys 16 %, brandūs 10 %.