cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2013 m. Italijos parlamento rinkimai
Išankstinės apklausos
Pagal vasario 8 dienos apklausas žmonės labiausiai rėmė Demokratų partijos lyderį Pier Luigi Bersani (35,0 proc.). Antras pagal apklausas buvo tris kartus šalies premjeras Silvio Berlusconi (28,5 proc.), trečias – Italijos aktyvisitas Beppe Grillo (16,0 proc.).
Rezultatai
Demokratų partijos lyderis Pieras Luigi Bersani ir jo kairioji koalicija surinko daugumą balsų žemuosiuose parlamento rūmuose – 29,54 %, antra šiuose rūmuose liko Silvio Berlusconi vadovaujama centro dešinė koalicija – 29,18 %.
Tuo tarpu daugumą senate laimėjo S. Berlusconi partija.
Trečioje vietoje bendrais balsais liko B. Grillo partija, gavusi 25,5% balsų.
Dauguma abiejuose parlamento rūmuose reikalinga, kad būtų suformuota vyriausybė, todėl Italijos parlamentas lieka neapibrėžtoje padėtyje, kuri neturi precedento šalies istorijoje po Antrojo pasaulinio karo.
Tūbuotasis suopis
Tūbuotasis suopis (Buteo lagopus) – vanaginių (Accipitridae) šeimos paukštis. Kūno viršutinė pusė tamsiai rusva. Plunksnų kraštai balsvi ir juosvi. Galva palša, išilgai dryžuota. Krūtinė ruda. Kaklas ir pagurklis balsvi su tamsiomis dėmėmis. Pilvas tamsiai dėmėtas ir skersai dryžuotas. Uodega balsva, gale plati tamsi juosta. Snapas pilkai juodas. Kojos geltonos, nagai juodi. Pastaibis plunksnotas iki pirštų pamatų.
Lietuvoje dažnas traukimo metu, kartais žiemoja. Gyvena laukuose, lygumose.
Klik! Arba gyvenimas pagreitintai
Click – 2006 m. JAV fantastinė komedija, su dramos elementais. Filmas pasakoja apie eilinio architekto gyvenimo vertybių pasirinkimą.
Millonarios FC
Millonarios – futbolo klubas iš Kolumbijos sostinės Bogotos. Futbolo klubas įkurtas 1946 metais. Šiuo metu šis klubas žaidžia El Campín stadione, kuriame yra 36 343 vietų.
Monrealis
Mieste įrengtas metropolitenas, yra 3 universitetai, muziejai (tarp jų – dailės menų). Pilis (XVIII a.), seminarija (XVII a.), Bonsecours bažnyčia (XVII–XVIII a.), Pasaulinės parodos 1967 m. pastatai.
Istorija
Indėnai šioje teritorijoje gyvena jau 8 tūkst. metų. Pirmieji europiečiai Monrealio salą ir joje esantį Hočelagos kaimelį aplankė 1535 m. Monrealiu miestas pradėtas vadinti nuo 1775 m.
Gali skambėti keistai (1991 albumas)
Gali skambėti keistai buvo antroji Foje LP, išleista 1991 m. Ji buvo įrašyta grupės lyderį Andrių Mamontovą palikus visiems nariams, išskyrus boso gitara ir klavišiniais grojantį Darių Buroką. Albumas pasižymi akustinės gitaros svarba, ir daugeliu atžvilgiu yra labiau solinis Andriaus Mamontovo albumas nei grupės Foje albumas.
Monrealis
Istorija
1967 m. čia vyko Pasaulinė paroda.
Sportas
1976 m. mieste vyko XXI vasaros olimpinės žaidynės.
Gali skambėti keistai (1991 albumas)
Papildoma daina, įtraukta į 1995 m. perleistus MC ir CD, buvo „Žvakių šviesoje“ (Christmas version). Ji įrašyta 1993 m. M-1 įrašų studijoje, prodiusavo Andrius Mamontovas, garso režisierius Raimondas Trilikauskis. Šios dainos teksto CD/MC buklete nėra.
Monrealis
Sportas
Mieste žaidžia Monrealio „Canadiens“ ledo ritulio klubas.
Gali skambėti keistai (1991 albumas)
Šiame albume pirmąsyk pasirodė apskritimo formos FOJE ženklas, vėliau tapęs populiariausiu grupės logotipu.
Monrealis
Ekonomika
Monrealis yra svarbiausias Kanados jūrų uostas. Miesto pramonė yra: farmacijos, plieno, elektros prietaisų, perdirbtos naftos, transporto įrangos, tekstilės, drabužių, maisto ir alkoholinių gėrimų, tabako gamyba.
Gali skambėti keistai (1991 albumas)
LP fonas melsvas, raidės pilkos, CD ir MC – juodas fonas su baltomis raidėmis (logo – rudai auksinis). Šriftai irgi skiriasi. Ant LP antros pusės yra Mamontovo nuotrauka ir Buroko nuotrauka, abi – megėjiškos, iš koncerto. CD ir MC yra jų juodai balti atvaizdai, padaryti iš kitų nuotraukų.
LP buvo be plastikinio plokštelės dėklo – plokštelė buvo įvyniota į didelį popieriaus lapą, taip pat buvo įdėtas plokštelės voko dydžio lapas su dainų tekstais.
Ant LP prodiuseriai nurodyti „Andrius Mamontovas ir Foje“, and MC/CD – „Andrius Mamontovas ir J. D. Beržanskis“.
Taip pat egzistuoja 1991 m. JAV nedideliu tiražu išleisti CD ir MC.
Dainos
11-12 – tik 1995 m. išleistame MC ir CD
LP I pusė: 1-5; II pusė: 6-10
MC I pusė: 1-6; II pusė: 7-12
Žmonės
Kiti
Baltijos laivynas
thumb|200px|Caro laivyno laivas „Vsevolod“ 1808 m. thumb|200px|Povandeninis laivas „Volk“ 1914 m. thumb|200px|Linkoro „Petropavlovsk“ jūreiviai 1917 m. thumb|200px|Eskadrinis minininkas „Kalinin“ Klaipėdos uoste 1929 m. thumb|200px|Estijos ir Latvijos jūrinė blokada 1940 metais
thumb|200px|Rusijos prezidentas V. Putinas ir laivyno vadas admirolas V. Jegorovas 2003 m. thumb|200px|Laivyno štabas Kaliningrade thumb|200px|Fregatas „Neustrašimyj“ 2008 m. thumb|200px|Laivyno muziejus Baltijske
thumb|100px|Uniforminis antsiuvas
Baltijos laivynas ( arba Дважды Краснознамённый Балтийский флот) – TSRS ir Rusijos karinio jūrų laivyno dalis, besibazuojanti Baltijos jūroje. Oficialus pavadinimas – Dukart Raudonosios Vėliavos Baltijos laivynas, kadangi tarybiniais laikais laivynas dukart buvo apdovanotas Raudonosios Vėliavos ordinu.
Laivyno štabas yra Kaliningrade, kita didelė bazė yra Kronštate (Suomijos įlanka). Seniausias Rusijos laivynas. Sukurtas 1702–1704 m., Šiaurės karo metu.
Dabartinės Rusijos Baltijos laivynas
Baltijos laivyno vadai:
Baltijos laivyno laivai
1996 m. laivyno pajėgas sudarė 9 povandeniniai laivai, 23 antvandeniniai koviniai laivai (3 kreiseriai, 2 eskadriniai minininkai, 18 fregatų (sargybinių ir priešpovandeniniai laivai)) ir 65 smulkesni pagalbiniai laivai. 2000 m. Baltijos laivyno aviacija turėjo apie 112 orlaivių.
Baltijos laivyno krantų gynyba
Pabaltijo karinės apygardos 11-oji armija buvo perorganizuota į Baltijos laivyno Krantų gynybos pajėgas, kurias sudaro 7-oji gvardijos motošaulių brigada, 18-oji gvardijos motošaulių divizija, jūros pėstininkų brigada, kelios ginklų ir įrangos saugojimo bazės (suredukuotos divizijos). Tokioje bazėje saugoma ginklų, šaudmenų ir transporto atsarga, kurios pakaktų divizijai apginkluoti, bazę aptarnauja ir saugo keli šimtai žmonių.
Baltijos laivyno aviacija
Aviaciją sudaro:
Bazės
Subirus TSRS Baltijos laivynas prarado laivyno bazes Latvijoje ir Estijoje (Lietuvoje jų nebuvo). Dar anksčiau Baltijos laivynas prarado bazes, turėtas sąjungininkų pagal Varšuvos paktą teritorijoje. Świnoujście mieste (Lenkija) bazavosi laivų brigada, 3-iojo rango sargybinių laivų (сторожевые корабли) divizionas ir karinio laivyno ligoninė, o Riugeno saloje (VDR) – mažųjų priešpovandeninių laivų (korvečių) divizionas. Kaliningrado srities uostai yra vieninteliai neužšąlantys. Šylant klimatui, neužšąlančiu uostu darosi ir Kronštatas.
Baltijsko bazė
Baltijske bazuojasi:
Baltijsko bazės vadas kontradmirolas Aleksandras Kleckovas (Александр Клецков).
Baltijske taip pat yra pasienio laivų brigada (бригада пограничных кораблей), kuri karo atveju pereina į Baltijos laivyno pavaldumą.
Anksčiau Baltijske dar bazavosi:
Vokietijos laikais Baltijskas vadinosi Piluva (Pillau), jame buvo Vokietijos karinio jūrų laivyno bazė.
Kronštato bazė
Kronštate bazuojasi:
Kaliningrado bazė
Kaliningrade:
Primorsko bazė
Primorske bazuojasi:
Osmola
Osmola  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dziadkovicės valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 18 km į šiaurės rytus nuo Semiatičės ir apie 63 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1923-1929 m. pastatyta Dievo Motinos bažnyčia, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Virginijus Druskis
Virginijus Druskis (1969 m. vasario 1 d. Ukmergėje – 1991 m. sausio 13 d. Vilniuje) – viena iš Sausio 13-osios įvykių aukų, žuvo sausio 13 d. naktį, gindamas Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę.
Biografija
Dar su visai mažu sūneliu tėvai atsikėlė į Vilnių. Mokėsi Vilniaus 40-ojoje vidurinėje mokykloje. Baigęs 8 klases įstojo į Vilniaus elektromechanikos technikumą. Mokėsi gerai, mėgo dirbti su kompiuterine technika, pats pasidarė kompiuterį.
Vos įstojęs į Kauno technologijos universitetą, buvo paimtas į Sovietinę armiją. Prieš išeidamas į armiją daug treniravosi, susipažino su Rytų kovos metodais. Iš armijos grįžo tą dieną, kai visa Lietuva stovėjo Baltijos kelyje – rugpjūčio 23 d.
Laukė, kada Lietuva sukurs savo nepriklausomą kariuomenę – ketino eiti savanoriu.
1991 m. sausio 13 d. žuvo Vilniuje prie Televizijos bokšto, gindamas Lietuvos nepriklausomybę.
1991 m. sausio 15 d. už pasižymėjimą didvyrišku narsumu ir ištverme ginant Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę po mirties apdovanotas I laipsnio Vyčio Kryžiaus ordinu.
Virginijaus Druskio vardu pavadinta viena iš Vilniaus gatvių Karoliniškėse.
Sergej Ursul
Sergej Ursul (1952 m. sausio 7 d. Lipecko km., Kotovskio rajonas, Odesos sritis, Ukraina – 2021 m. sausio 31 d.) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis veikėjas.
Raudondvario šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia
'''Raudondvario šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Raudondvario kaime, Nevėžio slėnio dešiniajame krante, prie Kauno-Jurbarko kelio. Istoristinė, turi neobaroko ir neoklasicizmo bruožų. Daug sakralinio meno kūrinių.
Istorija
miniatiūra|left|Bažnyčia 2015 m.
Raudondvaryje 1785 m. pastatyta medinė koplyčia. Ji 1795 m. tapo Vilkijos parapijos filija. Grafas Benediktas Emanuelis Tiškevičius 1851 m. skyrė bažnyčiai 33 ha žemės ir įsipareigojo kunigui kasmet mokėti po 600 rublių. 1852 m. įkurta parapija, kuriai priskirta dalis Vilkijos bei Kauno parapijų kaimų. Pagal italų architekto Lauryno Cezario Anikinio projektą 1852–1856 m. pastatyta mūrinė bažnyčia, 1861 m. – mūrinė klebonija. Bažnyčią 1857 m. birželio 2 d. konsekravo vyskupas Motiejus Valančius, jai duotas vardas „Mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus Įžengimas į Dangų“. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.
Bažnyčia 1915 m. sugriauta. Griuvėsiai pradėti valyti 1927 m. Pagal inžinieriaus Vaclovo Michnevičiaus projektą mūrinė bažnyčia 1930–1938 m. atstatyta. Statyba rūpinosi klebonas Stanislovas Irtmanas. Ją 1938 m. dekoravo dailininkės G. Butauskaitė ir A. Klimaitė, tų metų spalio 3 d. ją konsekravo arkivyskupas Juozapas Skvireckas, bažnyčiai suteiktas naujas vardas – „Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės“. Į bažnyčią 1944 m. pataikė dvi bombos. Ji buvo apgriauta, pramušti perdengimai, numuštas vieno bokšto viršus. Kunigo Antano Slavinsko iniciatyva 1957 m. bažnyčia suremontuota.
Architektūra
Bažnyčia istoristinė, turi neobaroko ir neoklasicizmo bruožų, stačiakampio plano (53 × 27 m), bazilikinė, dvibokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Bažnyčioje yra Aleksandro Sledzinskio piešti Kryžiaus kelio stočių paveikslai (1935 ir 1957 m. restauruoti), G. Berti paveikslai „Švč. Mergelė Marija su Vaikeliu“, „Šv. Juozapo mirtis“. Šventoriuje palaidotas Raudondvario klebonas Jurgis Kuzmickas (1916–1992).
Sergej Ursul
Biografija
1970–1972 m. tarnavo sovietinėje armijoje Kalvarijoje. 1977–1978 m. Ukrainos SSR Odesos srityje dirbo kolūkio vyriausiuoju agronomu, 1978–1979 m. Moldavijos SSR šiltnamių kombinate – valdytoju.
1979–1981 m. Moldavijos SSR Naujųjų Anėnų rajono Spėjos kaimo tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas. 1981–1991 m. Vilniaus rajono Lenino kolūkio vyriausiasis agronomas ir kolūkio pirmininko pavaduotojas. 1992–2000 m. Vilniaus rajono ŽŪB „Kyviškės“ pirmininkas. Nuo 2000 m. ūkininkavo Vilniaus rajono Šatrininkų seniūnijoje.
2012–2016 m. LR Seimo Darbo partijos frakcijos narys.
Darbo partijos Vilniaus skyriaus narys.
Žmona Vladislava, vaikai Agata, Ana, Halina.
Vištytgirio miškai
thumb|250px|Vištytgirio miškų pakraštys šalia [[Pavištyčio kalnas|Pavištyčio kalno]]
Vištytgirio miškai – miškai Vilkaviškio rajono pietvakariuose, 5 km į rytus nuo Vištyčio. Išsidriekę šiaurės-pietų kryptimi 10 km, pietuose siekia Lenkiją. Užima 2020 ha plotą. Pagrindiniai masyvai: Vištytgirio, Tadarynės, Lankupėnų, Vartelių, Pavištyčio, Narvydų. Pietvakarinėje miško dalyje telkšo Pakalnių ežeras, pačiame miške – Beržinio, Sūrinio ir keletas mažesnių ežerų. Reljefas kalvotas, dauburiuotas. Dirvožemiai vėlėniniai jauriniai ir vėlėniniai karbonatiniai.
Sudėtis:
Miške gyvena smulkūs žinduoliai, muflonai. Didelė miško dalis įeina į Vištyčio regioninį parką.
Titanas
Pavadinimo kilmė
Vokiečių chemikas M. H. Klaprotas, vienas iš šio elemento atradėjų, jį pavadino titanų – senovės graikų dievo Urano sūnų garbei.
Savybės
Titanas yra chemiškai stabilus ir oksiduojasi tik 610 °C ar aukštesnėje temperatūroje, tačiau susidariusi titano oksido plėvelė praleidžia dujas, todėl neapsaugo gilesnių metalo sluoksnių nuo oksidacijos. Aukštoje temperatūroje titanas gerai sugeria įvairias dujas, įskaitant ir inertines, todėl titano milteliai kai kada naudojami, kuriant itin gryną vakuumą, pvz., gaminant radijo lempas.
Titano milteliai reaguoja su deguonimi jau kambario temperatūroje – gali net užsidegti, lėtai tirpsta sieros ir druskos rūgštyse. Titano šiluminis ir elektrinis laidumas yra mažas.
Titanas yra toks pat tvirtas kaip plienas, bet 45 % lengvesnis. Titanas yra 60 % sunkesnis už aliuminį, bet dvigubai tvirtesnis. Titano lydiniai nėra elastingi, tačiau labai klampūs. Šios savybės daro Titaną labai atsparų įprastinėms metalo nuovargio rūšims. Grynas Titanas yra gana kalus (ypač aplinkoje be deguonies).
Gavyba
Grynas titanas gaunamas TiCl4 redukuojant magniu (Kroll'o metodas). Reakcija atliekama plieniniame inde. Susidaręs MgCl2(s) elektrolizuojamas, o gautas magnis ir chloras vėl naudojami reakcijose. Po redukavimo Ti susidaro kempinės pavidalo. Naudoti jį galima tik po papildomo apdorojimo ir lydymo su kitais metalais:
Egzistuoja dar vienas titano mineralas – ilmenitas (FeTiO3), tačiau titano gavyba iš ilmenito yra brangesnė.
Titano junginiai
Kai kurie titano junginiai turi didelę komercinę vertę. Titano tetrachloridas, TiCl4, naudojamas laisvam titanui ir titano junginiams gaminti, naudojamas gaminant katalizatorius plastmasių sintezei. Titano tetrachloridas dažniausiai gaminamas gamtinį rutilą (TiO2) veikiant anglimi ir chloru:
Panašioje reakcijoje dalyvauja ir SiCl4, kuris drėgname ore rūksta.
Sintetinis rutilas (TiO2) yra bene didžiausią šviesos lūžimo koeficientą turinti medžiaga, todėl plačiai naudojamas juvelyriniams dirbiniams, kaip deimantų pakaitalas.
Titano dioksidas, TiO2, yra ryškiai balta, neskaidri, inertiška ir netoksiška medžiaga. Dėl šių savybių ir gana nedidelės kainos TiO2 dabar naudojamas baltų dažų gamybai. Jis beveik išstūmė kitą baltą pigmentą – toksišką bazinį švino karbonatą – švino baltalą. TiO2 taip pat naudojamas popieriaus, stiklo, keramikos, grindų dangų ir kosmetinių priemonių gamyboje.
Gryną TiO2 gamina, leisdami TiCl4 ir O2 dujų mišinį per įkaitintą iki 700 °C SiO2 vamzdį:
Panaudojimas
150px|thumb|Titanu padengtas laikrodis Titaną galima apdoroti įvairiais mechaniniais būdais, o jo lydiniai yra labai vertinami dėl mažo tankio, atsparumo korozijai ir mechaninio tvirtumo, todėl titanas naudojamas lėktuvų konstravime, iš titano gaminami kaulus pakeičiantys implantatai, įvairiausia chemijos pramonės įmonių įranga, skirta naudoti agresyvioje aplinkoje (vamzdžiai, reaktoriai, siurbliai ir kt.).
Ąžuolynas (Marijampolė)
Ąžuolynas – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 7 km nuo Liudvinavo.
Titanas
Panaudojimas
Dėl itin didelio klampumo titaną keblu apdirbti tekinimo, gręžimo ar frezavimo įrenginiais, todėl dažniausiai naudojamas apdirbimo būdas – štampavimas didelio slėgio presais. Kadangi titanas itin gerai sugeria įvairias dujas, suvirinti jį galima tik vakuume, nors bandoma sukurti lydinius, kurie tiktų suvirinimui argono atmosferoje.
Žmogaus kaulai titaną priima geriau nei kitus metalus ar lydinius, gerai prie jo priauga. Todėl iš titano gaminami (ar juo dengiami) į kaulą tvirtinami dantų implantų varžtai. Tokie sraigtai gerai laikosi kaule net iki 30 metų.
Poveikis žmogaus organizmui
Normaliomis sąlygomis žmogaus organuose yra 1 mg titano šimtui gramų žmogaus audinių pelenų. Toks didelis ir gana pastovus elemento kiekis žmogaus organizme rodo, kad titanas yra gyvybiškai svarbus. Deja, eksperimentiškai nenustatyta kokiuose metaboliniuose procesuose jis dalyvauja. Yra žinoma, kad titano sieros rūgšties druskų įvedimas į kraujo donorų maisto racioną pagreitina baltymų regeneraciją ir padidina eritrocitų skaičių. Taip pat eksperimentiškai nustatyta, kad ilgalaikis titano dioksido įvedimas į gyvūnų maistą yra visiškai nekenksmingas.
Mykolas Lietuvis
Biografija
Lenkų istorikas Ježis Ochmanskis spėjo, kad tai Venclovas Mikalojaitis iš Maišiagalos, Ignas Jonynas manė, kad tai Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės dvarionis Mykolas Tiškevičius, 1538–1539 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės pasiuntinys Kryme.
Nuo 1522 m. minimas kaip notaras. Apie 1526 m. pradėjo tarnauti Albertui Goštautui. 1528 m. ir 1534–1542 m. ir 1547–1556 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio kanceliarijos sekretorius, 1533–1537 m. ir 1555–1556 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės pasiuntinys Maskvoje, 1542–1546 m. – Kryme.
Kūryba
thumb|280px|Traktato „Apie totorių, lietuvių ir maskvėnų papročius“ titulinis puslapis, 1615 m.
1550 m. lotynų kalba parašė traktatą „Apie totorių, lietuvių ir maskvėnų papročius“ (De moribus Tartarorum, Lituanorum et Moscorum fragmina X, multiplici historia referta). Traktato išliko apie 10 fragmentų, juos 1615 m. Bazelyje (Šveicarija) išleido J. Greiseris, kuris pirmasis pavadino autorių Mykolu Lietuviu. Šios publikacijos ištraukų perspausdinta olandų Elsevierų leidiniuose 1626 m., 1627 m., 1632 m., 1640 m. Traktatas dedikuotas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Žygimantui Augustui. Traktato tikslas – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės santvarkos kritika, skatinimas taisyti, stiprinti valstybę.
Tikrosios kiauliukės
Tikrosios kiauliukės (Saxicola) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis.
Gentyje yra 14 rūšių.
Baltasis kiškis
Baltasis kiškis (Lepus timidus) – kiškinių (Leporidae) šeimos žinduolis, šiek tiek mažesnis už pilkąjį kiškį.
Čičidžima
thumb|right|230px|Futamio uostas Čičidžimoje Čičidžima ( 'Tėvo sala') – didžiausia Ogasavaros (Bonino) salyno sala, priklauso Japonijai. Čičidžima išsidėsčiusi maždaug per 241 km į šiaurę nuo Ivo Džimos. Administraciškai priskiriama Ogasavaros kaimui, kuris savo ruožtu priklauso Tokijo Ogasavaros subprefektūrai. Salos plotas siekia 24 km², joje gyvena apie 2000 žmonių.
Baltasis kiškis
Išvaizda
Sveria apie 3,5 kg. Vasarą kailis pilkos spalvos. Šeriasi du kartus per metus. Rudenį, spalio mėn., kailis tampa baltas, o kovo viduryje – kailis keičiamas į vasarinį pilkos spalvos. Žiemą išsišėrę žvėreliai būna visiškai balti, tik su juodais ausų galiukais, nors Lietuvoje pasitaiko ir ne visai baltų individų. Pasitaiko baltųjų ir pilkųjų kiškių hibridų.
Čičidžima
Čičidžimos saloje pastatytas 25 m skersmens radijo teleskopas, kuris yra Radijo astronomijos tyrimų (Exploration of Radio Astrometry, VERA) projekto dalis, juo naudojasi Japonijos nacionalinė astronomijos observatorija.
Istorija
Čičidžimą, kaip ir kitas Bonino salas 1543 m. atrado ispanų jūrininkas Bernardas de la Toras (Bernardo de la Torre). Archeologiniai kasinėjimai rodo, kad seniau saloje gyventa mikroneziečių. 1675 m. Tokugavos šiogūnato pasiųsta ekspedicija ištyrinėjo salą ir sudarė jos žemėlapį. Sala buvo negyvenama iki 1830 m., kai joje apsigyveno JAV kolonistas iš Masačusetso Natanielis Savoris (Nathaniel Savory) ir keletas žmonių iš Perl Harboro. 1862 m. į Čičidžimą atplaukė Tokugavos šiogūnato laivai, sala oficialiai buvo paskelbta Ogasavaros salų dalimi. Keletas gyventojų buvo atkeldinti iš Hačidžodžimos salos.
1914 m. saloje buvo įkurta karinio jūrų laivyno bazė. Antrojo pasaulinio karo metu saloje veikė ilgo nuotolio radijo stotys, buvo įrengtas garnizonas. Taip pat Čičidžima buvo pagrindinė atsargų bazė Bonino salose.
Baltasis kiškis
Paplitimas
Per Lietuvą eina baltojo kiškio arealo pietinė riba. Lietuvos miškuose baltųjų kiškių nėra gausu. 1995 metų vasarį, per žvėrių apskaitą, Dubravos miškų urėdijos miškuose suskaičiuoti 44 baltieji kiškiai. Daugiausiai jų – 27 – Dubravos miške, Šilėnų ir Vaišvydavos girininkijose. Iki 2007 m. Lietuvoje aptiktos 449 radavietės, vėliau jų sumažėjo iki 96.Iki 1989 metų baltasis kiškis Lietuvoje dar buvo medžiojamas, dabar įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Biologija
Gyvena didesniuose miškuose, kuriuose yra aukštapelkių, kirtaviečių ir aikščių. Vengia kultūrinio kraštovaizdžio, retai aptinkamas pamiškėse ir atvirose vietose. Kiškiukus veda 2–4 kartus per metus. Vadoje būna 1–5 jaunikliai.
Mityba
Minta beržų, kadagių, drebulių, gluosnių ir kitų medžių ūgliais bei šakelėmis, žieve, mėlynių ir bruknių stiebais, žole, žiemkenčiais.
Domenico Ghirlandaio
right|thumb|160px| Domeniko Girlandajo autoportretas Spedale degli Innocenti altoriuje „Išminčių pagarbinimas“ right|thumb|160px| Giovanna Tornabuoni portretas (apie 1489-90, [[Tiseno-Bornemiso muziejus, Madridas) ]]
Baltasis kiškis
Priešai
Baltųjų kiškių populiacijai kenkia ir pelkėtų miško buveinių naikinimas.
Domenico Ghirlandaio
Domenikas Girlandajas (arba Girlandajus, it. Domenico Ghirlandaio, tikr. Domenico di Tommaso di Currado di Doffo Bigordi, 1449 – 1495 m. gegužės 11 d.) – XV a. italų renesanso dailininkas iš Florencijos. Svarbiausi jo darbai - freskų ciklai Sassetti ir Tornabuoni koplyčiose Florencijos bažnyčiose Santa Trinita ir Santa Maria Novella atitinkamai.
Biografija
Domenikas Bidžordis, Tomaso sūnus (it. Domenico di Tommaso Bigordi) gimė 1449 m. Florencijoje auksakalio šeimoje. Pirmuosius mokslus išėjo pas tėvą, padėjo jam dirbtuvėje. Pravardė Girlandajas kildinama iš jo tėvo sugebėjimų kurti įvairius girliandinius aksesuarus. Domenikas iš pradžių mokėsi piešti eskizus būsimiems juvelyriniams dirbiniams – darbas reikalaujantis ypač didelio atidumo menkiausiai detalei. Manoma, kad dėl to Girlandajas vėliau įgavo sugebėjimų tiksliai ir realistiškai vaizduoti žmonių portretus.
Po to Girlandajas perėjo mokytis pas Alesso Baldovinetti tapybos ir mozaikų kūrimo, buvo susijęs su Andrea del Verrocchio dirbtuvėmis. Pirmieji Girlandajo darbai priskiriami 1471 m. Čerčinos miestelyje prie Florencijos. Pirmieji tikrai žinomi darbai atlikti Ognissanti (Visų Šventųjų) bažnyčioje Florencijoje Vespučių šeimos užsakymu. Freskose, atliktose 1472–73 m., Domenikas pavaizdavo tuomet dar jauną Amerigą Vespučį. 1473–75 m. Girlandajas atliko freskas San Džiminjano katedroje Šv. Finos gyvenimo tema. Pirmiesiems Girlandajo darbams būdinga Andrea del Castagno ir Fra Filippo Lippi įtaka.
Po to Domenikas dirbo vėl Vespučių užsakymu Ognissanti bažnyčioje. Tuo metu jo talentas pradėjo įgauti jėgą ir dailininkas susikūrė vardą Florencijoje. Iki 1480 m. jis atliko pirmą subrendusio kūrėjo monumentalų darbą – freską „Paskutinė vakarienė“. Šis darbas buvo toks vykęs, kad dailininkas gavo užsakymą pakartoti temą San Marco (Šv. Morkaus) bažnyčioje. Tais pat 1480 m. Domenikas Girlandajas varžėsi su Sandru Botičeliu Ognissanti bažnyčioje: Domenikas freskoje pavaizdavo Šv. Jeronimą, Botičelis – Šv. Augustiną.
1481 m., kartu su kitais Florencijos dailininkais, Girlandajas išvyko į Romą popiežiaus Siksto IV kvietimu, kur buvo pasamdytas atlikti darbų Siksto koplyčioje. Jau tuo metu Girlandajas turėjo subūręs grupę pagalbininkų, tarp kurių buvo jo jaunesnieji broliai Davide ir Benedetto. Siksto koplyčioje Girlandajas atliko 2 freskas: „Pirmųjų apaštalų pašaukimas“ ir „Kristaus prisikėlimas“. Pastaroji freska, įgriuvus Siksto koplyčios sienai, neišliko. Freskoje „Pirmųjų apaštalų pašaukimas“ Girlandajas nesivaržydamas realistiškai nutapė savo pažįstamų žmonių būrį. Vėliau tai tapo būdinga didiesiems Girlandajo freskų ciklams. Spėjama, kad Domenikas galėjo dirbti ties freska „Raudonosios jūros perėjimas“, tačiau labiau linkstama šį darbą laikyti Cosimo Rosselli arba Biagio d'Antonio darbu. Manoma, kad Girlandajas truputį užsibuvo Romoje, studijavo antikinių skulptūrų ir architektūros pavyzdžius. Žinoma, kad Girlandajas atliko keletą kitų darbų Romoje, tačiau šie neišliko. left|thumb|320px| „Mergelės Marijos gimimas“ ([[1486-90, Santa Maria Novella, Florencija)]]
1482 m. grįžęs į Florenciją Domenikas sulaukė kapitalinio užsakymo – freskų ciklo Šv. Pranciškaus tema iš pasiturinčio bankininko Francesco Sassetti. Šį ciklą Domenikas atliko iki 1485 m. Sassetti koplyčioje Santa Trinita (Švč. Trejybės) bažnyčioje. Darbų metu Domenikas tapo populiariu dailininku Florencijoje. Dėl jo pomėgio vaizduoti realius žmones esą jam kai kurie miestiečiai mokėdavo pinigų, kad jų portretai atsidurtų freskose. Šiuose darbuose pasireiškė Mazačo ir ankstyvųjų Nyderlandų dailininkų įtakos, tačiau Domenikas niekuomet nedirbo aliejine technika, kuria tapė flamandų menininkai. Geriausia scena Sassetti koplyčioje įvardijama „Šv. Pranciškaus mirtis“. Domenikas taip pat koplyčioje sukūrė altorinę tapybą „Piemenėlių pagarbinimas“. 1483–84 m. Domenikas atliko freskų užsakymus Sinjoros rūmuose Šv. Zenobijaus gyvenimo tema.
1485–90 m. laikotarpiu Domenikas gavo užsakymą iš bankininko Giovanni Tornabuoni atlikti freskų ciklą Tornabuoni koplyčioje Santa Maria Novella bažnyčioje. Joje ant dviejų koplyčios sienų per 4 metus sukūrė ciklus Marijos ir Šv. Jono Krikštytojo gyvenimo temomis, o centrinėje sienoje − vitražą. Manoma, kad 1488 m. šiuose darbuose Girlandajui galėjo padėti Mikelandželas, kuris tuomet trumpai buvo jo mokiniu. Tarp geriausių scenų Tornabuoni koplyčioje išsiskiria „Mergelės Marijos gimimas“.
Šiuo laikotarpiu Domenikas atliko ir kitų darbų Tornabuoni šeimos užsakymais − emocionalų „Išminčių pagarbinimo“ tondą apie 1488 m. ir Giovanna Tornabuoni portretą apie 1489 m., kuris vertinamas puikiausiu jo portretu. Apie 1488 m. Domenikas atliko dar vieną įspūdingą užsakymą Spedale degli Innocenti ligoninėje ir našlaičių prieglaudoje. Tai buvo didžiojo ligoninės altoriaus tapyba „Išminčių pagarbinimo“ tema − darbas, laikomas pačiu geriausiu ir žinomiausiu Domeniko panelės darbu. Daug darbo vėlesniuosius Domeniko darbus atlikdavo jo dirbtuvių pagalbininkai. Pačioje gyvenimo pabaigoje dailininkas, panašu, nebeėmė naujų užsakymų, kad galėtų pabaigti senuosius, kurių daugelį visgi teko baigti jo mokiniams. right|thumb|220px| „Išminčių pagarbinimas“ ([[1488, Spedale degli Innocenti, Florencija) ]]
Domenikas Girlandajas mirė 1494 m. gegužės 11 d., palaidotas Santa Maria Novella bažnyčioje. Altorinę tapybą Tornabuoni koplyčioje baigė jo mokiniai (dabar pagrindinė panelė yra Senojoje pinakotekoje Miunchene).
Kūryba
Domeniko Girlandajo brandžiausiems freskų ciklams Sassetti ir Tornabuoni koplyčiose būdingas realistinis vaizdavimas. Įkvėpimo dailininkas sėmėsi iš kasdienio Florencijos miestiečių gyvenimo vaizdų. Realistiškumo prideda, kad beveik tikrai kiekviename vaizduojamame veikėjuje yra užfiksuotas realaus to meto žmogaus portretas. Freskoms būdinga racionali, geometrinių proporcijų kompozicija. Šie bruožai buvo dažnai vertinami kaip nuobodūs lyginant su Girlandajo ekspesyvesniais amžininkais Sandru Botičeliu ir Filipinu Lipiu. Savo freskose Girlandajas labiau rėmėsi Mazačo tradicija Florencijos dailėje. Pavyzdžiui, freska Siksto koplyčioje „Pirmųjų apaštalų pašaukimas“ kompoziciškai ir figūrų monumentalumu primena Mazačo garsiąją freską „Mokesčių pinigai“ Brankači koplyčioje. Manoma, kad prie Domeniko freskų darbuose nemenkai prisidėjo jo pusbrolis skulptorius Bastiano Mainardi, dirbęs padėjėju. Tuo aiškinamas freskų veikėjų bareljefinis vaizdavimo charakteris.
Pagrindiniais altoriniais Domeniko darbais yra „Piemenėlių pagarbinimas“ Sassetti koplyčioje ir „Išminčių pagarbinimas“ Spedale degli Innocenti ligoninėje. Pastarojo darbo užsakyme buvo nurodytos konkrečios figūros ir vietos, kurias meistras privalėjo atlikti savo paties ranka, be mokinių pagalbos. Abu paveikslai siūlo skirtingą beveik tos pačios temos traktavimą. Pirmajame Madona – tai paprasta motina pastoraliniame peizaže, apsupta tokių pat veikėjų, kaip ji pati. Antrajame – Dievo motina, priimanti jai skirtą ir lemtą aplinkinių pagarbą.
Smolugai
Smolugai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Dziadkovicės valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 22 km į šiaurę nuo Semiatičės ir apie 58 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Astara
Astara gali reikšti:
Medisono grafystės tiltai
Medisono grafystės tiltai  – 1995 m. romantinė drama, paremta Robert James Waller romanu.
Selemonas Paltanavičius
Selemonas Paltanavičius (g. 1956 m. sausio 14 d. Užbaliuose, Marijampolės rajonas) – Lietuvos prozininkas gamtininkas, fotografas, aplinkosaugininkas, radijo laidų vedėjas.
Biografija
1979 m. Vilniaus universitete baigė biologiją.
Dirbo Žuvinto rezervate, 1984–2019 m. aplinkos apsaugos įstaigų darbuotojas, Aplinkos ministerijos Biologinės įvairovės skyriaus vedėjas.
Nuo 1991 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Lietuvos radijo laidų autorius ir vedėjas. 2015–2020 m. LRT „Nacionalinių ekspedicijų“ dalyvis.
Mikrometras (reikšmės)
Žodis mikrometras gali reikšti:
Ąžuolynė
Ąžuolyne vadinami kaimai:
Ginklo uoksas
thumb|right|250px|Vokiško karabino Kar98 vaizdas iš viršaus. Dalis, kurioje vaikšto spyna, yra uoksas. thumb|right|250px|Atidarytas D. Britanijos šautuvo Short Magazine Lee-Enfield Mk III uoksas. thumb|right|250px|Henrio šautuvas (Mod 1860 Henry). Žalvariu dengta dalis yra uoksas. thumb|right|250px|Henrio šautuvas atidarytu uoksu. Uoksas  – šaunamojo ginklo dalis. Tai įtaisas, jungiantis šautuvo ar kito šaunamojo ginklo vamzdį su spyna ir šovimo mechanizmu.
Uokso funkciją pistolete ar revolveryje atliekanti dalis paprastai vadinama rėmu.
Pertaisomų šautuvų ir pan. ginklų uoksas būdavo frezuojamas iš tokio paties plieno kaip ir vamzdis. Dabartinių ginklų uoksas paprastai būna kaldintas ar štampuoto plieno ar aliuminio lydinio. Moderniausių ginklų uoksas gali turėti polimerinių dalių ar metalinių dalių, gautų sukepinant metalų miltelius (miltelinė metalurgija).
JAV įstatymai ir uoksas
JAV įstatymų požiūriu pagrindinė šaunamojo ginklo dalis yra būtent uoksas ir būtent jis naudojamas šaunamųjų ginklų apskaitai, nes be šios dalis šaunamasis ginklas negali veikti. Įstatymų požiūriu uoksas yra ta šaunamojo ginklo dalis, kuri turi serijinį numerį.
Kai kurie ginklai, pvz., AR-15, turi sudėtinį uoksą iš dviejų dalių (viršutinio ir apatinio uoksų). Tokiu atveju apskaitinė yra ta uokso dalis, kuri turi serijinį numerį (AR-15 atveju – apatinė).
Minosvaidžio uoksas
Uoksus turi ne tik šaulių šaunamieji ginklai, bet ir minosvaidžiai. Minosvaidžio uoksas yra įtaisas, jungiantis vamzdį su atramine plokšte. Jame yra šovimo įtaisas, jis šūvio metu sandariai uždaro vamzdžio drūtgalį. Minosvaidžio uoksas susideda iš korpuso ir jame sumontuoto šovimo įtaiso. Minosvaidžio uoksas užsriegiamas ant vamzdžio ir rutuliniu kulnu įstatomas į atraminės plokštės atraminį dubenį.
Stibis
Stibis  – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Sb, eilės numeris 51.
Pavadinimo kilmė
Graikai vieną stibio junginį (Sb2S3) vadino stimmi, romėnai – stibium. Manoma, kad šis žodis turįs somališką kilmę.
Daugelyje kalbų šio elemento pavadinimas kilęs iš graikų kalbos: anti – priešdėlis, nurodantis priešybę + monos – vienas; tokį pavadinimą lėmė ta aplinkybė, kad stibis buvo labai retai randamas gryna forma, t. y. jis buvo išgaunamas ne vienas, o junginiuose.
Savybės
Stibis, simbolis Sb – tai pusmetalis, randamas keturiose alotropinėse formose, iš kurių dažniausiai pasitaiko sidabriniai melsvai balta, kieta, trapi, blizganti kristalinė forma. Atominis skaičius 51, atominė masė 121. Stibis priklauso periodinės cheminių elementų lentelės Va grupei. Stibis gali būti trivalentis arba penkiavalentis. Oksidacijos laipsnis junginiuose -3, +3, +. Gamtinis stibis susideda iš dviejų stabilių izotopų 121Sb(57,25%) ir 123Sb(42,75%)(taip pat dar yra 10 dirbtinių stibio izotopų). Stibis – grynuolių klasės mineralas. Kristalai trigoninės singonijos, pseudokubiniai, romboedriniai, plokštelių formos. Dažniausiai sudaro masyvius grūdėtus agregatus. Blizgesys metalinis. Kietumas 3-3. Stibio lydymosi temperatūra 630 °C, užvirimo temperatūra apie 1634 °C. Chemiškai nelabai aktyvus. Blogai praleidžia šilumą ir elektrą. Stibis turi ir metalų savybių, ir nemetalų savybių.
Panaudojimas ir randamumas
Pr. m. e. Stibį naudojo senovės babiloniečiai. 1789 m. Stibis, kaitinamas aukštesnėje negu lydymosi temperatūroje, jungiasi su deguonimi ir sudaro stibio trioksidą. Aktyviai reaguoja su halogenais. Lydomas su siera (S), selenu (Se), telūru (Te), sudaro chalkogenidus. Didžiausią praktinę reikšmę turi stibio sulfidai. Stibis, jungdamasis su metalais, sudaro antimonidus (pavyzdžiui, magnio stibidą). Stibis lėtai tirpsta koncentruotuose druskos tirpaluose ir sieros rūgštyse (susidaro chloridai ir sulfatai). Reaguoja su koncentruota azoto rūgštimi. Skystas stibis turi ypatingą savybę – šaldamas plečiasi (vanduo irgi – vienas iš nedaugelio skysčių, turinčių tokią savybę). Stibio yra gyvuosiuose organizmuose. Daugiausia jo randama jūrų gyvūnuose (100 gramų sausosios masės – 0,02 miligramo), mažiau – sausumos gyvūnuose (0,0006 miligramo) ir augaluose (0,006 miligramo). Į žmogaus ir gyvūnų organizmą stibis patenka pro kvėpavimo organus ir virškinamąjį traktą. Kaupiasi skydliaukėje, kepenyse, blužnyje, kasoje. Stibis ir jo junginiai reaguoja su sulfhidrilinėmis organinių junginių grupėmis, inaktyvuoja kai kuriuos fermentus, slopina kai kurias angliavandenių, baltymų ir riebalų apykaitos reakcijas, kvėpavimą. Stibis pašalinamas iš organizmo daugiausia su išmatomis ir šlapimu.
Terasa
Žodis terasa reiškia:
Kaura
Kaura  – upė pietryčių Venesueloje, Bolivaro valstijoje; Orinoko dešinysis intakas. Prasideda Gvianos plokščiakalnyje, Chaua plynaukštėje, šalia Brazilijos sienos. Aukštupyje vadinama Merevardi, jos vaga slenkstėta, yra krioklių. Teka šiaurės vakarų kryptimi. 50 km žemiau santakos su Erebatu upės vagoje yra Paros krioklys. Vėliau Kauros vaga išplatėja, darosi vingiuota, krantai užpelkėję. Įteka į Orinoką ties Alemanijos miesteliu.
Didžiausias intakas – Erebatas (kairysis).
thumb|left|240px|Paros krioklys
Kauros vanduo tamsios spalvos, dėl selvos augalijos išskiriamų rūgščių. Upė laivuojama 150 km nuo žiočių, iki Baranko gyvenvietės. Vandens lygis labai svyruoja; lietinguoju metu (gegužės–gruodžio mėnesiais) Kaura patvinsta. Pagrindinis miestas prie Kauros – Maripa.
Darius Gerbutavičius
Darius Gerbutavičius (1973 m. liepos 14 d. Vilniuje – 1991 m. sausio 13 d. ten pat. Palaidotas Antakalnio kapinėse.) – viena iš Sausio 13-osios įvykių aukų, žuvo sausio 13 d. naktį, gindamas Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę.
Biografija
Baigė 8 klases Vilniaus 43-ojoje vidurinėje mokykloje ir įstojo į Vilniaus 13-ąją statybininkų mokyklą, nutaręs būti staliumi.
1991 m. sausio 13 d. žuvo Vilniuje prie Televizijos bokšto, gindamas Lietuvos nepriklausomybę.
1991 m. sausio 15 d. už pasižymėjimą didvyrišku narsumu ir ištverme ginant Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę po mirties apdovanotas I laipsnio Vyčio Kryžiaus ordinu.
Dariaus Gerbutavičiaus vardu pavadinta viena iš Vilniaus gatvių Karoliniškėse.
Geležinio Vilko legenda
Vilniaus įkūrimo legenda byloja, kad medžiodamas Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas apsistojo nakvynei vietoje, kur dabar stovi Vilnius. Naktį jis susapnavo sapną, kuriame ant aukšto kalno staugė geležinis vilkas. Ryte kunigaikščio krivių krivaitis Lizdeika išaiškino, kad sapnas reiškia, jog šioje vietoje iškils miestas, garsas apie jį plačiai pasklis. Tuomet upių santakoje buvo supiltas piliakalnis ir pastatyta pilis.
Vilkas Vilniaus miesto įkūrimo legendoje kartais asocijuojamas su Kapitolijaus vilke, išmaitinusia Romos įkūrėjus Remą ir Romulą, tačiau genetinis šių legendų ryšys yra abejotinas, kadangi „vilkiškos“ Vilniaus ir paties kunigaikščio Gedimino šaknys susijusios su lietuvišku kontekstu (vienas iš Gedimino protėvių rusų metraščiuose vadinamas Vilku).
Vilko motyvas glaudžiai susijęs su Vilniumi ir jo apylinkėmis. Dar XX a. pradžioje egzistavo su Vilkpėdės pavadinimu susijęs padavimas apie akmenį su vilko pėdos atspaudu. Rusų mokslininkas Vladimiras Toporovas yra atkreipęs dėmesį, kad toponimai ir hidronimai su šaknimi Vilk – itin paplitę rytinėje Lietuvos dalyje (Vilkabrastis, Vilkaraistis, Vilkeliškės, Vilkinė, Vilkiškės).
Šiuo metu geležinio vilko vardą Lietuvoje naudoja kelios organizacijos, tarp jų – Lietuvos kariuomenės brigada.
Štirija
Štirija  – antra pagal plotą žemė Austrijos vidurio pietuose. Sostinė – Gracas. Plotas – 16 401 km²; 1,252 mln. gyventojų (2022 m.).
Stepinis suopis
Stepinis suopis (Buteo rufinus) – vanaginių (Accipitridae) šeimos paukštis. Truputį didesnis už paprastąjį suopį, o išvaizda labiausiai panašus į tūbuotąjį suopį. Gyvena pusdykumėse ir stepėse.
Lietuvoje matytas vienintelį kartą.
thumb|left|200px
FK Jelgava
Jelgavos FK arba Jelgavos futbolo klubas – buvęs Latvijos futbolo klubas iš Jelgavos, kuris nustojo veikti 2021 m., po to, kai neteko LFF-A tipo licencijos.
Istorija
1996 m. dėl finansinių problemų klubas persikėlė į Rygą. 1997 m. klubas iširo, jų stadione pradėjo žaisti 1999 m. įkurtas Rygos FK. 2001 m. klubas atkurtas Jelgavoje.
2016 m. klubo vyr. treneriu paskirtas lietuvis Saulius Širmelis. Klubas užėmė antrą vietą Latvijos pirmenybėse.
2021 m. klubui nebuvo suteikta LFF-A tipo licencija, būtina norint dalyvauti Virsligos pirmenybėse. . Manoma, kad 2021 m. FK Albatroz-Jelgava žais Pirmoje lygoje, o JFC Jelgava žemesnėje pakopoje. Tačiau abu šie dariniai nebus FK Jelgava teisių perėmėjai.
Juozas Dzidolikas
Juozas Dzidolikas (1941 m. rugsėjo 6 d. Būčkiemis, Kauno apskritis – 2011 m. liepos 12 d. Vilnius) – pedagogas, visuomenės veikėjas, Šiaulių miesto garbės pilietis.
Gabija (Niujorkas)
Gabija – JAV lietuvių literatūros žurnalas, ėjęs 1951–1954 m. Niujorke.
Juozas Dzidolikas
Biografija
Regėjimo neteko vaikystėje, buvo sužeistas sprogus sprogmeniui. Nuo mažens buvo gabus muzikantas ir veiklus visuomenininkas. 1951–1959 m. mokėsi Kauno internatinėje aklųjų mokykloje. 1964 m. baigė Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniąją muzikos mokyklą, įgijo chorinio dirigavimo specialybę ir bendrąjį vidurinį išsilavinimą. 1979 m. baigė tiflopedagogiką Šiaulių pedagoginiame institute. Jo diplominio darbo pagrindu 1982 m. Lietuvos aklųjų draugijos (LAD) leidykla išleido knygą „Suaugusių aklųjų mokymas skaityti Brailio raštu“.
Gabija (Niujorkas)
Istorija
Leido Lietuvių spaudos centras. Išėjo penki numeriai. Žurnale bendradarbiavo Jonas Aleksandriškis, Pulgis Andriušis, Benediktas Babrauskas, Aloyzas Baronas, Bernardas Brazdžionis, Stasys Būdavas, Jurgis Gliaudas, Antanas Gustaitis, Marius Katiliškis, Faustas Kirša, Vincas Krėvė, Vincas Maciūnas, Nelė Mazalaitė, Juozas Mikuckis, Henrikas Nagys, Henrikas Radauskas, Stasys Santvaras, Gražina Tulauskaitė, Juozas Tysliava ir Mykolas Vaitkus. Redaktorius Stepas Zobarskas.
Juozas Dzidolikas
Biografija
Paragintas Lietuvos aklųjų draugijos vadovų, dar mokyklos nebaigęs, 1959 m. pavasarį pradėjo dirbti Lietuvos aklųjų draugijos Švėkšnos gamybiniame mokymo kombinate meno vadovu. 1960–1969 m. LAD Klaipėdos mokymo kombinato meno vadovas. Pradėjo burti naujus meno kolektyvus, koncertavo, dalyvavo įvairiose apžiūrose. 1964 m. išrinktas LAD Klaipėdos tarprajoninės valdybos pirmininku. Teko rūpintis ne tik neregių kultūriniais reikalais, bet ir socialiniais, buitiniais ir kitais dalykais.
1969–1986 m. LAD Šiaulių gamybinio mokymo kombinato direktorius. Jam vadovaujant buvo plečiama gamyba, kurtos naujos neregiams pritaikytos darbo vietos, bendradarbiauta su mokslininkais, sukurta kompleksinė programa neregiams reabilituoti ir jų gamybiniam paruošimui ugdyti, pagerėjo gamybiniai rodikliai. Išsiplėtė gaminių asortimentas, išaugo darbuotojų skaičius. Įmonės gaminama produkcija tapo paklausia ir konkurencinga. Greta kombinato pastatyti 5 daugiabučiai gyvenamieji namai, 60-ties butų bendrabutis, parduotuvė su buitinio aptarnavimo patalpomis, vaikų lopšelis – darželis „Spindulys“, poilsiavietė, sveikatingumo kompleksas. Kombinato įkūrimo 25-rių metų jubiliejaus proga sukurtas kino filmas „Ieškojimų pradžia“. Kombinate susibūrė krepšininkų komanda, būrėsi dviratininkai, buvo pradėti gaminti pirmieji dviviečiai dviračiai – tandemai.
1986 m. išrinktas pirmuoju Lietuvos aklųjų sporto federacijos (LASF) prezidentu. 1987–1989 m. LAD centro valdybos, po to iki 1992 m. gegužės 28 d. – Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos (LASS) centro tarybos pirmininkas. 1996–2004 m. LASS įmonės „Įranga“ komercijos direktorius.
Iš prigimties muzikalus J. Dzidolikas aktyviai dalyvavo meno saviveiklos kolektyvuose, parašė nemažai kūrinių pučiamųjų orkestrui ir kaimo kapelai. Jo muzikiniai kūriniai įrašyti į kompaktinę plokštelę „Pasveikink muzikantą“. Jo iniciatyva LAD Šiaulių kultūros namuose buvo įrengti elektriniai vargonai. Labdaros fondo „Beatričės namai“ fundatorius, Beatričės Grincevičiūtės fondo steigėjas ir nuo 2003 m. spalio 15 d. tarybos pirmininkas.
J. Dzidolikas ne kartą buvo renkamas miesto Tarybos deputatu. Už nuopelnus yra daug kartų apdovanotas. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos 2002 m. rugsėjo 19 d. sprendimu Nr. 509 suteiktas Šiaulių Garbės piliečio vardas.
Vedų kalba
thumb|200px|XIX a. Rigvedos rankraštis vedų kalba
Vedų kalba arba Vedų sanskritas – indoarijų kalba, laikoma klasikinio sanskrito pirmtake bei viena ankstyviausių indoiranėnų prokalbės atšakų. Vedų kalba turi daug panašumų su seniausia iranėnų kalba – avestos kalba. Vedų sanskritas yra seniausia paliudyta indoeuropiečių kalba. Šia kalba sukurti ir žodinės perdavos būdu išsaugoti religiniai himnai – vedos. Jos sukurtos 1500-1000 m. pr. m. e. laikotarpyje. Pati archajiškiausia vedų kalbos forma sutinkama Rigvedoje.
Nuo indoiranėnų prokalbės vedų kalba skiriasi visų pirma tuo, jog prarado garsus [z] ir [ž], o juos pakeitė cerebraliniai garsai: plg., indoiranėnų nižda- („lizdas“) ir vedų nīḍa-. Kalbos fonetika ir leksika buvo paveikta vietinių Indijos tautų kalbų (dravidų, mundų).
Indoarijai nuo bendro indroiranėnų substrato atsiskyrė ~1800 m. pr. m. e., tuo metu pradėjo formuotis indoarijų prokalbė, virtusi vedų kalba. Nors vedų kalba (drauge ir sanskritas) tapo liturgine kalba, Rigvedos kūrimo laikotarpiu tai buvo šnekamoji Gandharos kalba.
Skiriami šie vedų kalbos tarpsniai:
Maždaug nuo VI a. pr. m. e. vedų periodas baigėsi, kilo Vedantos judėjimas, iškilo budizmas, naudojęs pali kalbą. Dėl Darijaus I invazijos politinis indoarijų kultūros centras persikėlė iš Indo į Gangos slėnį. IV a. pr. m. e. Paninis sunormino klasikinį sanskritą.
Vedų kalba nuo klasikinio sanskrito fonologiškai skiriasi platesniu aspiruotųjų garsų naudojimu (ळ, ळ्ह) ir aiškesniu tarimu, kirčio naudojimu, ai ir au tarimu kaip hiatas, o ne dvibalsis. Vedų kalba turėjo subjunktyvą, 12 bendraties sudarymo būdų (vietoje 1 sanskrite), linksniuotės turėjo daugiau variacijų.
Žirgininkas
Žirgininkas – vienas iš žemesniųjų Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos dvaro pareigūnų, vėliau titulas.
Švertas
thumb|Švertas, pritvirtintas prie laivo bortoŠvertas – sunki plokštuma iškišama per kilio plyšį arba nuleidžiama pavėjiniam borte burlaiviuose be falškilio. Švertas sumažina šoninį laivo dreifavimą ir leidžia kilti į vėją.
Žirgininkas
Dvaro pareigūnų hierarchijoje Karūnos didysis žirgininkas (koniuszy wielki koronny) ir Lietuvos didysis žirgininkas (koniuszy wielki litewski) buvo vienuolikti, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės žemietijų pareigūnų sąraše žirgininkas buvo dvidešimtas.
Švertas
Švertai naudojami nedidelėse jachtose ir istoriniuose laivuose, tokiuose kaip olandiškos baržos, kuršvaltės. Jie yra ištraukiami siekiant sumažinti laivo grimzlę. Jachtos su pakeliamais švertais yra vadinamos švertbotais.
Žirgininkas
Įgaliojimai
Žirgininkas rūpinosi karališkojo arba kunigaikščio dvaro žirgyno reikalais. Jis prižiūrėjo kaimenės plėtrą, žirgų treniravimą ir parengimą karui.
Po Liublino unijos žirgininkas tapo garbės pareigybe, o nuo 1768 m. titulu.
Kiti straipsniai
Началник на конницата Magister equitum Magister Equitum Maître de cavalerie Magister equitum מגיסטר אקוויטום მხედართა მეთაური Magister equitum Magister equitum マギステル・エクィトゥム Magister equitum Maestrul cailor Magister equitum Magister Equitum 騎士統領
Nemuno žiedas
thumb|Įvažiavimas thumb|Administracija įsikūrusi Vytauto pr.23, Kaunas
Hahadžima
thumb|right|230px|Okio kaimas Hahadžimos saloje Hahadžima ( 'Motinos sala') – 2-a pagal dydį Ogasavaros (Bonino) salyno sala, priklauso Japonijai. Salos plotas siekia apie 21 km². Aukščiausios salos viršukalnės yra Čibusos k. (462 m) ir Sakaigatakės k. (443 m). Apie 50 km į šiaurę yra didžiausia salyno sala Čičidžima.
Administraciškai sala priskiriama Ogasavaros kaimui, kuris savo ruožtu priklauso Tokijo Ogasavaros subprefektūrai. Saloje gyvena apie 440 žmonių. Verčiamasi žvejyba, veikia valstybei priklausanti romo darykla.
Istorija
Hahadžimą, kaip ir kitas Bonino salas 1543 m. atrado ispanų jūrininkas Bernardas de la Toras (Bernardo de la Torre). Iš pradžių sala vadinta Karsto salos arba Hilsboro salos pavadinimais ir prieš tampant Japonijos dalimi buvo apgyvendinta europiečių. Antrojo pasaulinio karo metu saloje buvo įrengta įtvirtinimų, kurių liekanos tebestovi po šiai dienai.
Nemuno žiedas
Nemuno žiedas – 3350 m. ilgio žiedinė automobilių ir motociklų bei dviračių trasa. Įrengta Gaižėnėlių kaime, šalia Kačerginės, prie kelio. Komplekso plotas – 74 ha.
Vadovai
VšĮ „Nemuno žiedas“ (vėliau VšĮ "Nacionalinis žiedas") vadovavo:
Renginiai
Kasmet įvyksta apie 80 renginių, kuriuose apsilanko virš 35000 žiūrovų.
Profesionalios automobilių ir motociklų žiedinės lenktynės
1.1. Baltijos šalių žiedinių lenktynių čempionato etapai
1.2. Rytų Europos drifto čempionato etapai
1.3. Lietuvos motociklų plento žiedinių lenktynių čempionto etapai
1.4. Baltijos šalių Supermoto čempionato etapai
1.5. Lietuvos drifto čempionato etapai
Mėgėjiškos lenktynės
2.1. AUTOPLIUS FAST LAP lenktynės