cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Druskininkėliai
Istorija
Po karo, prasidėjus masinei kolektyvizacijai, Druskininkėliai tapo „Malenkovo“ kolūkiu. Vėliau Druskininkėlių kartu su Saltoniškės, Vilkininkų, Varnėnų, Šadžūnų, Smarliūnų kaimų laukais tapo vienu „Dainavos“ kolūkiu. Jo kontora buvo Varnėnuose.
BEAM robotika
BEAM robotika – robotikos kryptis, kurioje dažniau naudojamos paprastos analoginės schemos, o ne mikroprocesoriai. Pavadinimas "BEAM" – trumpinys žodžių, nusakančių pagrindinius šios krypties principus: Biology (biologija), Electronics (elektronika), Aesthetics (estetika), Mechanics (mechanika).
Paul Günter Krohn
Paul Giunter Krohn (1929 m. kovo 26 d. Klaipėdoje – 1979 m. birželio 30 d. Berlyne) – literatūrologas, poetas.
Biografija
Gimė 1929 m. kovo 26 d. Klaipėdoje. 1948-1953 m. Halėje studijavo literatūrą ir istoriją. Baigęs mokslus dirbo žurnalistu, redaktoriumi, rašė apie vokiečių literatūros istoriją, leksiką. Paskelbė savo poeziją įvairiuose žurnaluose. 1979 m. birželio 30 d. žuvo per automobilio avariją Berlyne.
XVIII pasaulio futbolo čempionatas/Rungtynės/Atkrintamosios
XVIII pasaulio futbolo čempionato antrojo etapo rungtynių (aštuntfinalių, ketvirtfinalių, pusfinalių ir finalų) statistika.
Danilovcė
Danilovcė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietvakarius nuo Seinų ir 108 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Nepalo demografija
Gyventojų skaičius: 28 563 377 (2009 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių: Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: + 1,281 % (2009 m. apsk.)
Gimstamumas: 23,18 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Mirtingumas: 6,97 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)
Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -3,39 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procentas: 17 % (2008 m. apsk.)
Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas: +4,9 % (2005 m. apsk.)
Lyčių santykis:
Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus: mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)
Vidutinė gyvenimo trukmė:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Moldavijos futbolo varžybos 1993–1994 m.
Moldavijos futbolo varžybos 1993–1994 m.
Henrikas Vytautas Karvelis
Henrikas Vytautas Karvelis (1933 m. gegužės 4 d. Anykščiuose – 2012 m. Vilniuje) – Lietuvos statybos inžinierius konstruktorius.
Biografija
1958 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Nuo 1958 m. Miestų statybos projektavimo instituto inžinierius, 1984–1993 m. vyr. inžinieriaus pavaduotojas. 1993–2001 m. bendrovės „Pastatas“ direktorius. 1990–1992 m. dar ir Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1990 m. docentas.
Kūryba
Su kitais parengė daugelio pastatų, daugiausia visuomeninių, konstrukcijų projektus, svarbesni:
Bradeliškės
Bradeliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Dūkštų. Netoliese stūkso Bradeliškių piliakalnis, Bradeliškių akmuo su ženklais (archeologijos paminklas), vandens malūnas (architektūros paminklas), teka Dūkštos upelis.
LKP CK II sekretorius
LKP CK II sekretorius – viena svarbiausių ir įtakingiausių pareigybių sovietinėje Lietuvoje. Dažniausiai tai buvo iš Maskvos atsiųstas, jokio ryšio su Lietuva neturintis ir lietuviškai nemokantis žmogus, turėjęs prižiūrėti respublikoje vykstančius procesus. Visuomenėje šias pareigas užimantis žmogus būdavo vadinamas „generalgubernatoriumi“.
Nėrimas
miniatiūra miniatiūra Nėrimas – rankdarbių rūšis, kai audinys yra kuriamas iš verpalų, siūlų ar kitos medžiagos gijų naudojant vąšelį. Vąšeliai gali būti pagaminti iš įvairių medžiagų: metalo, medžio arba plastiko. Neriant siūlas yra ne tik traukiamas per sudaromas kilpas, bet ir papildomai vyniojamas ant vąšelio.
Tipai
Galima kurti plokščius ir apskritus nėrinius.
Anglų kalba
Anglų kalba – germanų kalbų grupės kalba, kilusi iš germanų prokalbės. Vartojama Jungtinėje Karalystėje, JAV, Australijoje, Airijos Respublikoje, Naujojoje Zelandijoje, 60 % Kanadoje, iš dalies Pietų Afrikos Respublikoje, Indijoje. Ji taip pat viena iš oficialių JT kalbų.
Per XX a. anglų kalba tapo pasauline lingua franca ir iš šio statuso išstūmė prancūzų kalbą. Daugelyje šalių anglų kalba mokoma mokyklose kaip pirmoji užsienio kalba, anglų kalba yra daugelio tarptautinių organizacijų kalba.
Istorija
Skiriama senoji (V–XI a.), vidurinė (XI–XV a.) ir naujoji (nuo XVI a.).
Senoji anglų kalba, arba anglosaksų kalba, pradėjo formuotis, kai V a. į keltų (britų ir gėlų) gyvenamą Britaniją iš Europos atsikėlė germanų gentys (anglai, saksai, jutai). Skiriami keturi anglosaksų kalbos dialektai: Nuo VI a. pab. pasipildė lotyniškais žodžiais. Lotyniška abėcėlė, kurios pagrindu formavosi anglų kalbos abėcėlė, išstūmė germanų rašmenis – runas. XI a. sustiprėjo skandinavų kalbų įtaka. Senoji anglų kalba turėjo daug galūnių, laisvą žodžių tvarką ir palyginti nedaug skolinių.
Vidurinė anglų kalba pradėjo formuotis po Hastingso mūšio, kai Anglijoje įsitvirtino normanų kunigaikštis Vilhelmas Užkariautojas. Dvaro kalba tapo normanų kalba (prancūzų kalbos variantas). Prancūzų kalba labai paveikė senąją anglų kalbą. Pakito kalbos struktūra. Sumažėjo galūnių, atsirado daugiau analitinių formų, žodžių tvarka tapo griežtesnė, žodynas pasipildė prancūziškais ir lotyniškais žodžiais.
Naujoji anglų kalba remiasi Londono tarme, kuri XVI a. paplito Britų salose (išskyrus Škotiją) kaip rašto kalba.
Paplitimas
thumb|upright=3|center|Anglų kalbos paplitimas|{{legend|#346699|Regionai, kuriuose anglų kalba yra daugumos gimtoji kalba}} {{legend|#99ccff|Regionai, kuriuose anglų kalba yra oficiali arba plačiai vartojama, bet ne kaip gimtoji kalba}} miniatiūra|dešinėje|Anglų kalbos tarmės Anglų kalba yra didelės dalies gyventojų gimtoji kalba šiose šalyse:
Valstybinė kalba
Anglų kalba yra valstybinė arba de facto valstybinė kalba šiose valstybėse:
Anglų kalba Lietuvoje
Lietuvoje anglų kalba pradėta dėstyti tik XIX amžiaus pradžioje Vilniaus universitete. Amžiaus pabaigoje JAV išleistos pirmosios mokomosios knygos – 1875 metais parengtas M. Tvarausko žodynas Tłumoczius arba Słownikas angielckaj-lietuwyszkas ir lietuwyszkaj-angielskas, 1903–1905 metais A. Lelio žodynai. Vėliau gramatikos ir žodynai ruošti VDU dėstytojų. 1962 metais Vilniaus universitete įkurta Anglų kalbos katedra (vėliau – Anglų filologijos), anglų kalba pradėta dėstyti daugelyje aukštųjų ir bendrojo lavinimo mokyklų. Po nepriklausomybės atkūrimo anglų kalbą mokytis pasirenka iki 93 % visų moksleivių. 2019 m. Lietuvoje anglų valstybinį brandos egzaminą laikė daugiau kandidatų, nei valstybinį lietuvių kalbos egzaminą (19160 lyginant su 17904 lietuvių).
Pasak VLKK pirmininko A. Adomaičio, anglų kalbos invazija į Lietuvos žmonių gyvenimą vyksta neįtikėtinai sparčiai ir sėkmingai. Tam ypač pasiduoda jaunimas.
Nevartotini anglicizmai kartais girdimi radijo, TV laidose. Kai kurie viešieji užrašai, įmonių pavadinimai, prekiniai ženklai Lietuvoje yra užrašomi angliškai. Angliški pavadinimai suteikiami verslo centrams, gyvenamųjų namų kvartalams.
Angliškas pavadinimas „Independence“ suteiktas Lietuvai skirtam SGD laivui-saugyklai.
Gramatika
Anglų kalba – analitinė, palyginti su kitomis indoeuropiečių kalbomis, kaityba anglų kalboje yra minimali. Gausu pagalbinių žodžių, maža galūnių, santykiai tarp žodžių sakinyje reiškiami griežta žodžių tvarka. Yra trys linksniai: vardininkas (arba subjektyvinis linksnis, nurodo veikėją ― Mary washes her car 'Merė plauna savo automobilį'), kilmininkas (arba posesyvinis linksnis, nurodo priklausymą ― This is Mary’s car 'Tai yra Merės automobilis') ir papildinio linksnis (arba objektyvinis linksnis ― I see Mary 'Aš matau Merę', I live with Mary 'Aš gyvenu su Mere'), kuris yra naudininko, galininko ir kitokių linksnių su prielinksniais junginys. Santykius, kurie lietuvių kalboje nusakomi atskirais linksniais, parodo prielinksniai. Kai kurių įvardžių objektyvinio linksnio forma skiriasi nuo subjektyvinio (he 'jis' ― him 'jam / jį', with him 'su juo').
Daiktavardžiai turi vyriškąją arba moteriškąją giminę, jeigu jie yra žmonės ar gyvūnai, kurių lytis žinoma. Jų giminę rodo įvardžiai he 'jis' ir she 'ji', kuriais daiktavardžiai įvardijami. Visais kitais atvejais vartojamas bevardės giminės įvardis it 'tai'. Daiktavardžiai neturi jų giminę signalizuojančių galūnių, nors nedidelė grupė gali turėti giminę nurodančių priesagų: actor 'aktorius' – actress 'aktorė', poet 'poetas' – poetess 'poetė', lion 'liūtas' – lioness 'liūtė'. Kitais atvejais giminė gali būti reiškiama sudurtiniais žodžiais, pavyzdžiui, schoolmistress 'mokytoja' < school 'mokykla' + mistress 'ponia', workwoman 'darbininkė' < work 'darbas' + woman 'moteris', showgirl 'šokėja, dainininkė' < show 'pramoginis pasirodymas' + girl 'mergina', milkmaid 'pienininkė' < milk 'pienas' + maid 'tarnaitė; mergelė' ir panašiai. Tačiau dauguma daiktavardžių giminės nerodo jokiais būdais: player 'žaidėjas / žaidėja', scholar 'mokslininkas / mokslininkė', driver 'vairuotojas /vairuotoja'. Moteriškajai giminei pažymėti su daiktavardžiu gali būti vartojami atskiri žodžiai woman 'moteris', girl 'mergina, mergaitė', female 'moteris; patelė' ir pan.: woman driver 'vairuotoja', dance girl 'šokėja' (dance 'šokis'), female student 'studentė', female deer 'elnė'. Panaši sistema gali būti naudojama vyriškajai giminei nurodyti, vartojant žodžius man 'vyras', boy 'berniukas', male 'vyras; patinas' ir pan.: Englishman 'anglas', Jewish man 'žydas', liftboy 'liftininkas', male student 'studentas', male deer 'elnias'.
Šiuolaikinėje anglų kalboje, skirtingai nei dabartinėse vokiečių, olandų, romanų, baltų ir slavų kalbose, būdvardžiai neturi giminių ir derinimo. Būdvardžiai iš viso nelinksniuojami (big dog 'didelis šuo', big dog’s 'didelio šuns', with big dog 'su dideliu šunimi', big dogs 'dideli šunys').
Veiksmažodžiai, išskyrus to be 'būti', turi tik esamojo laiko vienaskaitos trečiojo asmens galūnę -s, -es, o visi kiti asmenys ir laikai – be galūnių, neasmenuojami. Veiksmažodžiai pasižymi išplėtota laikų ir veikslų sistema, yra 12 pagrindinių laikų formų: 2 vientisinės ir 10 sudėtinių (lietuvių kalboje taip pat yra 12 laikų formų: 4 vientisinės ir 8 sudėtinės).
Žodyne daug prancūzų, lotynų, skandinavų ir kt. kalbų žodžių. Rašyba archajiška, per šimtmečius nutolusi nuo tarimo. Pati kalba turi daugybę tarmių bei regioninių variantų, kai kurie labai skiriasi nuo bendrinės kalbos.
XVII–XIX a. anglų kalba paplito Didžiosios Britanijos kolonijose. Jungtinėje Karalystėje, Šiaurės Amerikoje ir Australijoje vartojama anglų kalba šiek tiek skiriasi tarimu ir žodynu.
Žodynas
miniatiūra|Anglų kalbos žodžių kilmė Anglų kalbos leksika šimtmečių eigoje stipriai kito.
Thomas Finkenstaedt ir Dieter Wolff 1974 m. atlikto 80 000 žodžių kompiuterizuoto tyrimo duomenimis, anglų kalbos žodžiai kilę iš šių kalbų:
Džozefo Viljamso atlikto 10 000 žodžių tyrimo, publikuoto veikale „Anglų kalbos ištakos“, duomenimis gauta tokia statistika: „Gryna“ anglų kalba: 33 % Lotynų kalba: 15 % Senovės skandinavų kalba: 2 % Olandų kalba: 1 % Kitos kalbos: 10 %
Ona Dzedulionienė
Ona Dzedulionienė (g. 1939 m. rugsėjo 24 d. Sapiegiškiuose, Lazdijų rajonas) – teisininkė, teisėja, buvusi Šakių rajono teismo pirmininkė, Lietuvos TSR bei LR Aukščiausiojo   Teismo teisėja.
Biografija
1954-1961 m. Lazdijų rajono teismo mašininkė-reikalų vedėja, 1961–1963 – Krosnos aštuonmetės mokyklos mašininkė-sekretorė, 1963–1965 – Krosnos aštuonmetės mokyklos mokytoja, 1965–1971 – Šakių rajono teismo teisėja, 1971-1976 m. teismo pirmininkė.
1976-1990 m. Lietuvos  TSR Aukščiausiojo Teismo teisėja, nuo 1990 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja. 1992 metų rugsėjo 14 dieną LAT teisėjos Onos Dzedulionienės vadovaujama Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija patvirtino juridinį faktą, jog Kazimira Prunskienė sąmoningai bendradarbiavo su KGB (vėliau Vyriausioji rinkimų komisija Prezidento rinkimų kampanijoje dalyvaujančią politikę šiemet įpareigojo tai skelbti kiekvienoje savo vaizdo ir garso agitacijoje). 1993 metais Seime, kuriame vyravo LDDP dauguma, tvirtinant Aukščiausiojo Teismo teisėjus, O. Dzedulionienės kandidatūra nebuvo patvirtinta, iš LDDP pusės susilaukė nepagrįstų priekaištų, dėl ko O. Dzedulionienę kad iš Seimo posėdžių salės dėl per didelio sukrėtimo išvedė sūnus. Po nervinio streso teisėją ištiko mikroinsultas, dėl ko ji mėnesį išgulėjo patale. Sutrikus sveikatai, dar kelerius metus dirbo Apygardos teisme, tačiau po antrojo mikroinsulto dėl ligos turėjo palikti darbą. Du mikroinsultai sukėlė Alzheimerio ligą (nesulaukus 60 metų), dėl ko kelerius metus gulėjo pusiau paralyžiuota, negalėjo kalbėti. Gavusi Seimo narių mandatų daugumą, Lietuvos Demokratinė darbo partija 1994 m. gruodžio 6 d. Seimo 39-ajame posėdyje nagrinėjo Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjų veiksmus dėl K. D. Prunskienės bylos nagrinėjimo. Dzedulionienė buvo apkaltinta tuo, kad tariamai pažemino teismą, nes K. D. Prunskienės pasižadėjimą bendradarbiauti su KGB originalą ištyrė Aukščiausiosios Tarybos (Seimo) patalpose.
Ona Dzedulionienė buvo ištekėjusi. Vyras Vaclovas Dzedulionis (g. 1928 m.), „Sąjūdžio“ grupės Juodšiliuose įkūrėjas. Sūnus Kęstutis (g. 1962 m.).
Storių kalnas
Storių kalnas – moreninė kalva Lietuvoje, Anykščių rajone, 4 km į pietryčius nuo Anykščių, Storių kaimo apylinkėse. Patenka į Anykščių regioninį parką. Ši kalva yra Sėlių aukštumos, Rubikių moreninio masyvo, Storių kalvyno aukščiausia vieta. Aukštis virš jūros lygio – 194 m. Kalva keiminė, sudaryta iš sluoksniais suklostyto akmeningo molio, smėlio, žvirgždo. Paviršių dengia moreninis priemolis, akmenys.
Aukščiausioji kalva storiečių vadinama Didžiuoju kalnu, mažesnės – Eglėkalniu, Liepkalniu, Ožiakalniu.
Pamūšis (Pašvitinys)
Pamūšis – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 12 km į pietvakarius nuo Pašvitinio, prie Mūšos upės, suteikusios kaimui pavadinimą. Seniūnaitijos centras. Yra Pamūšio pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-83025), kultūros namai, vaikų dienos centras. Saugomas Storasis Pamūšio ąžuolas.
miniatiūra|250px|left|Senas [[vėjo malūnas]]
Ispanijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Kipro futbolo supertaurė
Kipro futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio nuo 1951 m. kaunasi Kipro čempionai ir taurės laimėtojai.
Družiliai
Istorija
XIX a. kaime buvo Družilių geležinkelio stotis (tarp Bezdonių GS ir Pabradės GS).
Keršydamas už tarybinių partizanų anksčiau geležinkelyje netoli kaimo įvykdytą diversiją 1943 m. rugsėjo 11 d. rytą Vokietijos kariuomenės baudžiamasis dalinys apsupo kaimą, gyventojus išvarė iš namų ir sudegino visas 12 sodybų. Senus žmones ir nėščias moteris baudėjai paleido, darbingo amžiaus žmones išvežė į Vilnių, vėliau – priverstiniams darbams į Vokietiją. Dauguma išvežtųjų po karo į kaimą negrįžo, apsigyveno Lenkijoje, dalis nacių represijų išvengusių Družilių gyventojų repatrijavo į Lenkiją.
Svajonė Šaltauskienė
Biografija
1982 m. baigė Zarasų 1-ąją vidurinę mokyklą, 1982–1987 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete – teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Vilniaus miesto 29-ojo notaro biuro notarė. Nuo 2003 – MRU lektorė.
Nuo 1996 m. iki 2005 m. rugpjūčio mėn. 21 d. Lietuvos notarų rūmų prezidiumo narė, Vilniaus apygardos prezidiumo narė (iki 2005 m. rugpjūčio mėn. 21 d.), Lietuvos notarų rūmų viceprezidentė (nuo 2002 m. balandžio mėn. 13 d. iki 2005 m. kovo mėn. 9 d.), prezidiumo narė (iki 2005 m. kovo mėn. 9 d.).
Nuo 1993 m. Lietuvos teisininkų draugijos tarybos narė.
Lietuvos vardu skaitė pranešimą XXI tarptautiniame Lotynų notariatų unijos kongrese (Berlynas (Vokietija) 1995). Išrinkta į Lotynų notariatų unijos probleminę jaunųjų notarų komisiją (sudėtis: 24 nariai iš 20 pasaulio šalių; 1995). Buvo Vyriausiosios rinkimų komisijos narė.
Dvarčėnai (Gibų valsčius)
Dvarčėnai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra Augustavo girioje šalia Juodosios Ančios upės. Šiose apylinkėse baidare plaukiojo ir popiežius Jonas Paulius II. Kaime yra baidarininkų stovyklavietės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Adutiškio piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje 12-15 m aukščio kalvoje Kamojos dešiniajame krante, santakoje su bevardžiu upeliuku, turinčioje stačius šlaitus. Kalva pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi. Jos ilgis apie 120 m, plotis - 50-60 m. Nuo upės esantis kalvos galas nežymiai pasisukęs į pietvakarius. Piliakalnis turi aikštelę, kurios ilgis pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi 70 m, plotis šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi - 30 m. Aikštelė platesnė pietvakarinėje piliakalnio dalyje - 30 m., o šiaurės vakarų gale - 20 m. Piliakalnis neturi pylimų, tik pietryčių pakraštyje galėjo būti supiltas 0,5 m aukščio, 6 m pločio pylimas 1,5 m aukščio išoriniu šlaitu. Jis galėjo būti nuo aukštumos pusės, bet dabar yra pilnai nuartas. Šlaitai statūs, 12-15 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, jame stovėjusių dvaro pastatų, šlaitų vakarinė ir pietvakarinė pusės nukastos imant iš jų molį. Jis dirvonuoja.
Gyvenvietė
Gyvenvietė yra į pietus ir pietvakarius nuo piliakalnio papėdės, 2,3 ha plote. Šiaurėje ji ribojasi su piliakalniu, vakaruose - su Kamojos upe, o pietuose - prieina iki sodo ir sodybos. Gyvenvietė apima visą taip vadinamą „Dainų slėnį“. Gyvenvietės ilgis rytų – vakarų kryptimi - 170 m, šiaurės – pietų kryptimi - 120 m.
Tyrimai
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Povilas Krasnovskis
Povilas Krasnovskis (g. 1989 m. balandžio 29 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis krašto saugo pozicijoje.
Karjera
Treniruotes pradėjo lankyti Trakuose, 14-os metų pakviestas treniruotis Vilniuje, dar po dvejų metų persikraustė į Vilnių atstovauti Vilniaus FC klubui.
2008 m. sezone žaidė Vilniaus FC klubo komandoje, po sezono sutartį nutraukė ir vyko į Ukrainos, Latvijos klubų peržiūras. Bankrutavus FC Vilniui persikėlė į „Sūduvą“.
Metus parungtyniavęs Marijampolėje P. Krasnovskis grįžo į Vilnių ir 2010 pradžioje atstovavo „Vėtrai“.
Šiam klubui iširus saugas persikėlė į Pakruojį, kur iki 2011 metų sezono pabaigos gynė „Kruojos“ spalvas.
2012 m. pradžioje pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgirio“ komanda. Po 2013 m. sezono sutarties su žaidėju "Žalgiris" nepratęsė.
Karjerą tęsė Trakų komandoje, vėliau Utenyje. Galiausiai, išvyko į užsienį. Egersunds IK (Norvegija) bei UMF Leiknir (Islandija).
Rinktinės
Atstovavo Lietuvos U-19 ir U-21 rinktinėms.
Atuona
Atuona – gyvenvietė Okeanijoje, Prancūzijos Polinezijoje, Markizų salose, pietinėje Hiva Oa salos dalyje, prie Atuonos įlankos. Tuojau už miestelio iškilęs Temetiu kalnas (1213 m). Veikia Polio Gogeno kultūros centras.
Seniau Atuona buvo Markizų salų administracinis centras, bet vėliau perkeltas į Taiohae (Nuku Hivos saloje).
Atuonoje savo gyvenimo pabaigą praleido žymus prancūzų dailininkas Polis Gogenas. Palaidotas vietinėse Kalvarijos kapinėse. Čia taip pat palaidotas ir belgų dainininkas Žakas Brelis.
Vida Žostautienė
Biografija
1976 m. baigė Šiaulių 7-ąją vidurinę mokyklą, 1982 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1982–1983 – Šiaulių miesto liaudies teismo stažuotoja, 1983–1998 – advokatė, 1998–2007 – Šiaulių rajono apylinkės teismo teisėja, nuo 2007 m. teismo pirmininkė.
Moka vokiečių, rusų kalbas.
Algirdas Klova
Algirdas Klova (1958 m. spalio 26 d. Kaune – 2021 m. liepos 16 d. Vilniuje ) – Lietuvos kompozitorius, muzikantas, etnomuzikologas.
Biografija
1983 m. baigė Lietuvos konservatorijos J. Juzeliūno klasę.
1983–1991 m. Lietuvos radijo garso režisierius. 1984–1988 m. Vilniaus universiteto folkloro ansamblio „Ratilio“ instrumentinės grupės vadovas. 1991–1994 m. radiofono „Vilniaus varpas“ muzikos redaktorius ir laidų vedėjas. Nuo 1992 m. su A. Luniu Tarptautinio instrumentinio folkloro festivalio „Griežynė“ organizatorius. 1995 m. Lietuvos country muzikantų asociacijos įkūrėjas, viceprezidentas, 1996–1999 m. prezidentas. Nuo 2001 m. „Blue grass“ tarptautinės asociacijos narys ir atstovas Lietuvai. 1980 m. įkūrė country muzikos grupę „Kikilis“, iki 1985 m. jai vadovavo, 1988 m. įkūrė folkloro ansamblį „Vydraga“, buvo jo vadovas. 1996 m. subūrė „Country Blues Session Band“, kuris 1999 m. konkurse „Country Europa Mrągowo“ laimėjo II premiją. Folk-jazz, world music vienas pirmųjų propaguotojų Lietuvoje.
Kūryba
Koncertavo Lietuvoje ir užsienyje kaip solistas ir su ansambliais, dalyvaudavo festivaliuose, projektuose. Svarbiausi kūriniai: sonata koncertas birbynei ir fonogramai, koncertas smuikui ir orkestrui (abu 1983 m.), kamerinė simfonija „Įspūdžiai“ kameriniam orkestrui (1984 m.), styginių kvartetas „Viltis“ (1986–1998 m.), ciklas fortepijonui „Šešiolika rugsėjo dienų“ (1994 m.), mažoji kantata balsui ir kameriniam ansambliui „Toj žvaigždelė rytmetėlė“ (1985–1998 m.), ciklas moters balsui ir fortepijonui „Ryto vandens spalva“ (1991 m., žodžių autorius Liudvikas Jakimavičius), oratorija sopranui, kameriniam chorui, senovės muzikos instrumentiniam ansambliui ir šokėjams „Miškų žaidimai“ (1987 m.), „Biržų krašto meilės dainos“ (1990 m., ž. iš J. Janonio ir Marijos Janonienės rinkinio „Biržų krašto tautosaka“), Trys giesmės Marijai (1989–1992 m.) ir „Sadauto kupole rože“ mišriam chorui (1993 m.), ciklas mišriam chorui „The Garden of Love“ (1999 m., ž. Viljamas Bleikas), kūriniai vaikams, tarp jų – „Kalėdų dainos“ (1988 m.), „Velykų dainos“ (1989 m.), „Liūdno rudens dainos (Vėlinių dainos)“ vaikų balsams ir autentiškiems liaudies muzikos instrumentams (1999 m.), „Skaičiuotės vaikų chorui“ (1995 m., visų žodžiai liaudies). Kūrybai būdingas melodingumas, improvizaciškumas, joje gausu liaudies muzikos elementų, yra ir minimalizmo bruožų. Sudarė ir išleido daugiau kaip 10 lietuvių muzikos folkloro rinkinėlių.
Aberdeen FC
Aberdyno FC – Škotijos futbolo klubas iš Aberdyno.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1903 m.
Dziemianuvka
Dziemianuvka – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Juozas Gavenauskas
Juozas Gavenauskas (g. 1951 m. Kaune) – choro dirigentas, pedagogas.
Biografija
Mokėsi Kauno IV vidurinėje mokykloje, dalyvavo Kauno berniukų chore nuo pat jo įkūrimo. Iš vidurinės m – los 10-klasės perėjo į J. Gruodžio aukštesniąją muz. mokyklą mokytis chorinio dirigavimo. Ją baigęs 1970 m. įstojo į LSSR konservatorija (dabar Muzikos Akademija).
Po baigimo 1975 m. buvo paskirtas į Šiaulius, dirbo pedagoginį darbą Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje, vadovavo miesto Jovaro dainų ir šokių ansambliui(1975–1981; 1988–1999), Šiaulių mokytojų mišriam chorui "Varsa"(1983–1988), miesto mišriam chorui "Žiburys"(1994–1998). Su šiais kolektyvais koncertavo Lietuvoje ir užsienyje (Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje, Rusijoje, Lenkijoje, Moldovoje, Vokietijoje, Čekoslovakijoje, Armėnijoje). Buvo daugelio miesto ir respublikinių dainų švenčių vyr. dirigentas, žiuri komisijų narys.
Waldemar Klischies
Valdemar Klišys (1929 m. vasario 14 d. Klaipėdoje – 2013 m. rugsėjo 11 d. Brėmene) – teisininkas, politikas.
Buivydų piliakalnis
Buivydų piliakalniu vadinami du Lietuvos piliakalniai:
Smiltynė
Smiltynė – Klaipėdos miesto dalis, esanti Kuršių nerijoje, į pietus nuo Kopgalio. Kartu su Kopgaliu nepriklauso Neringos savivaldybei, nors yra Kuršių nerijoje ir įeina į nacionalinio parko teritoriją.
Būdama miesto vakariniu pakraščiu, Smiltynė su centru susisiekia perkėlomis (senąja ir naująja). Visai prie Kopgalio yra Smiltynės kapinės, piečiau – Gamtos muziejus, jachtų klubas, uostas, ties naująja perkėla – 36 m Hageno kalnas. Vasarą į Smiltynę atvyksta daug turistų, kurie maudosi Baltijos jūroje. Nuo Smiltynės prasideda Neringos dviračių takas ir kelias.
Į šiaurę nuo Smiltynės, Kopgalyje yra Lietuvos jūrų muziejus ir delfinariumas, paminklas „Albatrosas“ (12 m aukščio, atidengtas 2011 m., skulptorius Klaudijus Pūdymas, architektas Mindaugas Zabarauskas). Tarp Smiltynės ir Kopgalio vasaromis važinėja arklių traukiamos karietos, „traukinukai“, taip pat 9B maršruto miesto autobusas.
Geografija
Beveik visą Smiltynę dengia miškai (šiaurinėje dalyje – Smiltynės miškas, pietinėje – Neringos miškas), prie jūros – kopos ir paplūdimiai. Visa Smiltynė priklauso Kuršių nerijos nacionaliniam parkui. Gyvenvietėje išlikę senų, apie 1900 m. statytų pastatų, vilų.
Istorija
Nuo 1409 m. minimas pašto kelias Klaipėda–Karaliaučius per Kuršių neriją, prie jo veikė smuklė, kūrėsi gyvenvietė, iš pradžių vadinta Sandberg, vėliau iki 1945 m. Sandkrug. Iki XIX a. pabaigos buvo kelios žvejų sodybos. 1900 m. dalis Smiltynės prijungta prie Klaipėdos miesto, 1947 m. – didžioji dalis Smiltynės, 1962 m. lapkričio 14 d. – ir Smiltynei priklausę miškų plotai.
1901 m. buvo pastatytas viešbutis kurhauzas, kuriame būdavo rengiami lengvosios ir kamerinės muzikos koncertai, juose dalyvavo smuikininkas F. von Renteris, dainininkas Kipras Petrauskas ir kiti.
Kowieński Robotnik
Kowieński Robotnik  – socialdemokratų laikraštis, nelegaliai išėjęs 1897 m. balandžio 1 d. Kaune lenkų kalba.
Istorija
Daugintas hektografu. Parengė Feliksas Dzeržinskis.
Fosa (statinys)
thumb|[[Kauno pilis|Kauno pilies fosa po 2011 m. rekonstrukcijos]] thumb|[[VII Kauno fortas. Užlieta fosa]] Fosa  – gynybinis griovys, įgilinta kliūtis, įrengta prieš gynybos liniją. Skerspjūvis gali būti stačiakampis, trapecinis, trikampis. Fosa gali būti sausa ar užpilta vandeniu.
Romėnų fosos
Romėnų karinių įtvirtinimų fosos skirdavosi skerspjūviu:
Lodiškė
Lodiškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Višakio Rūdos, Kazlų Rūdos miškuose, prie Višakio aukštupio. Keliai į Braziūkus, Ežerėlį (pro Kūjus), Višakio Rūdą.
Družulėnai
Družulėnai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Šutų, tarp Družulėnų ir Kusliškės miškų. Pro kaimą eina plentas. Kaimo vakaruose, prie Sarios, aptiktas Sarių pilkapynas.
Krašto apsauga
thumb|250px|„Krašto apsaugos“ logotipas
„Krašto apsauga“ – periodinis Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos ministerijos informacinis leidinys, rengiamas Lietuvos kariuomenės kanceliarijos Karinės periodikos redakcijoje (taip pat leidžia žurnalus „Karys“ ir „Kardas“). Leidinyje „Krašto apsauga“ yra pateikiama informacija apie tarptautinį karinį bendradarbiavimą, karių kovinį rengimą, dalyvavimą tarptautinėse operacijose, karių kultūrinį ir sportinį gyvenimą, ryšius su visuomene ir kitas Krašto apsaugos sistemos aktualijas. Leidinį spausdina Lietuvos kariuomenės Karo kartografijos centras, Domeikavoje, Kauno r. „Krašto apsauga“ įprastai leidžiama kartą per dvi savaites. Leidinio tiražas – 1100 egz. Apimtis - apie 28 psl. Leidinys platinamas nemokamai.
Istorija
Nuo 1991 m. vasario 9 d. iki 1992 m. kovo mėn. Krašto apsaugos departamentas (KAD) ir laikraščio „Lietuvos aidas“ redakcija leido laikraštį „Savanoris“.
Nuo 1992 m. balandžio 30 d. Krašto apsaugos ministerija (KAM) pradėjo leisti savaitraštį „Krašto apsauga“. Leidinio numeracija buvo perimta iš „Savanorio“, todėl pirmasis „Krašto apsaugos“ numeris buvo pažymėtas Nr. 17(44). Leidinio redakcija įsikūrė Krašto apsaugos ministerijos patalpose, Totorių g. 25/3, Vilniuje. Leidinys tuo metu buvo spausdinamas 5000 egz. tiražu.
1995 m. balandžio 25 d. Krašto apsaugos departamento penktosioms įkūrimo metinėms paminėti buvo išleistas proginis leidinio „Krašto apsauga“ numeris. Tai buvo pirmasis spalvotas savaitraščio numeris. Jame buvo pateikta veiklos kronika, pirmųjų KAD darbuotojų prisiminimai, aprašyta kariuomenės pajėgų, dalinių ir tarnybų kūrimosi istorija.
1996–2001 m. vietoj „Krašto apsaugos“ Krašto apsaugos ministerija leido svarbiausius Krašto apsaugos sistemos įvykius atspindintį „Informacinį biuletenį“.
Nuo 2001 m. gruodžio pradžios buvo pradėtas leisti naujo dizaino leidinys „Krašto apsauga“. Leidinį 1500 egz. tiražu spausdino Leidybos centro prie KAM „Senamiesčio spaustuvė“.
Nuo 2007 m. rugsėjo leidinys pradėtas spausdinti Lietuvos kariuomenės Karo kartografijos centre.
Mahoutas
thumb|right|Mahoutas su ankumi Mahoutas  – žmogus, valdantis darbinį ar kovos dramblį.
Žodis mahout kilęs iš hindi žodžio mahāut arba mahāwat, o šie – iš sanskrito mahāmātra 'aukštos padėties'. Kitose kalbose naudoja kitokius pavadinimus:
Sanskrite skiria tris rūšis mahoutų:
Ovuliacija
Kiekvieno mėnesinių ciklo metu pradeda bręsti folikulai, tačiau paprastai tik vienas iš jų subręsta iki Grafo folikulo stadijos. Šis folikulas sparčiai auga dėl hormonų (folikulino ir liuteinizuojančio hormono) poveikio ir prieš ovuliuodamas yra apie 15 mm skersmens. Ovuliaciją skatina liuteinizuojančio hormono koncentracijos (kurią reguliuoja hipofizė) maksimumas. Folikulas galiausiai plyšta – dėl sienelės spaudimo ir fermentinių procesų. Ovuliacijos metu gimdos gleivinės membrana pasiekia savo maksimalų dydį, lygiai kaip ir gleivinės liaukos (nors jos dar neišskiria sekreto). Po ovuliacijos Grafo folikulas tampa geltonkūniu, kuris ima gaminti hormoną progesteroną.
Dauguma periodinio susilaikymo metodų (vadinamoji natūrali kontracepcija) remiasi būtent ovuliacijos dienos nustatymu. Yra žinoma, kad maždaug pradedant 3–4 diena po ovuliacijos moteris negali pastoti.
Liudvigsfeldė
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities Žuvininkų dvaro kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2005 m. gegužės 23 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Uzbekijos himnas
Uzbekijos himnas  – valstybinis Uzbekistano Respublikos himnas. Sukurtas 1992 m. Uzbekistanui tapus nepriklausoma valstybe, po TSRS subyrėjimo. Naujam Uzbekijos himnui buvo pritaikyta Uzbekijos TSR himno muzika, tačiau sukurti nauji himno žodžiai.
Žodžiai (uzbekų kalba):
Moldavijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Moldavijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Dantytosios rupūžės
Dantytosios rupūžės – beuodegių varliagyvių (Anura) šeima.
Paplitusios Centrinėje ir Pietų Amerikoje.
Šeimoje yra 50 genčių ir apie 1100 rūšių.
Hodžsono prinija
Hodžsono prinija (Prinia hodgsonii) – cistikolinių (Cisticolidae) šeimos paukščių rūšis. Paplitimo arealas – Indijos subkontinente, Šri Lankoje ir pietryčių Azijoje. Aptinkama krūmuose, miško proskynose ir kitose atvirose vietovėse. Labai panaši į rudąją priniją (Prinia rufescens).
1831 m. aprašydamas šią rūšį, aptiktą prie Gango upės tarp Kolkatos ir Varanasio, Džeimsas Franklinas pavadino Prinia gracilis. 1844 m. Edvardas Blytas pervardino į Prinia hodgsonii, kadangi sutapo su Sylvia gracilis (1823 m. aprašė Martinas Lichtenšteinas) kuri buvo priskirta prinijų genčiai. Taip pat ji buvo pavadinta Prinia adamsi (Tomas Džerdonas) ir Prinia humilis (Alanas Hiumas).
Vėlys
Vėlỹs – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, 5 km į pietryčius nuo Ignalinos. Sudarytas iš dviejų duburių (šiaurinio ir pietinio), kuriuos jungia sąsiauris. Pietinėje dalyje į rytus atsišakoja siaura įlanka. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus 1,14 km, plotis iki 0,57 km. Altitudė 195,1 m. Būdingi aukšti ir statūs krantai. Iš pietų ežerą supa Piliakalnio miškas. Į Vėlį pietuose įteka Rudinės upelis, šiaurėje, link Vėlykščio ežero, išteka Rudinė (Žeimenos baseinas).
Rytinėje Vėlio pakrantėje įsikūręs Vėlionių kaimas, taip pat stūkso Mažulonių piliakalnis. Į šiaurės vakarus įsikūręs Zuikiškės kaimas. Pietrytine pakrante eina kelias. Netoliese veikia kaimo turizmo sodyba.
Etimologija
Ežero pavadinimas kildinamas nuo žodžio vėlė („mirusiojo dvasia“).
Belzo vaivadija
Belzo vaivadija, Bielsko vaivadija  – 1462–1793 m. – Lenkijos karalystės karūnos Mažosios Lenkijos provincijos administracinis teritorinis vienetas. Sostinė Belzas. Vaivadijos teritorija šiuo metu yra dabartinės Ukrainos Lvovo srityje.
Belzo vaivadija dalį istorinės Galicijos (kita dalis priklausė Rusios vaivadijai). Vaivadija šiaurėje, vakaruose ir pietuose ribojosi su Rusios vaivadija, rytuose – su Voluinės vaivadija.
Istorija
Po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo beveik visa vaivadijos teritorija atiteko Habsburgų monarchijai, kuri ją sujungė su Rusios vaivadijos teritorijomis ir sukūrė Galicijos ir Lodomerijos karalystę. Lenkijai liko Dubienkos ir Korytnicos miesteliai, kurie egzistavo kaip vaivadijos likučiai. Po 1793 m. vaivadija oficialiai panaikinta, jos likučius įjungiant į Chelmo vaivadiją.
Žemės ir pavietai
Vaivadiją sudarė keturi pavietai ir viena žemė:
Lietuvos Respublikos aukščiausiojo teismo prezidiumas
Lietuvos Respublikos aukščiausiojo teismo prezidiumas - Lietuvos Respublikos aukščiausiojo teismo struktūra. Skyrė   Lietuvos Respublikos Aukščiausioji Taryba nutarimu.
Sudėtis
Nariai:
Diego Forlán
Diegas Forlanas Koracas (g. 1979 m. gegužės 19 d.) – buvęs futbolininkas, Urugvajaus rinktinės puolėjas.
Ugnė Karvelis
Ugnė Karvelis (1935 m. birželio 13 d. Noreikiškės – 2002 m. kovo 4 d. Paryžius) – Lietuvos valstybės ir visuomenės veikėja, literatūros kritikė, vertėja.
Diego Forlán
Visų laikų rezutatyviausias ir daugiausiai rungtynių sužaidęs Urugvajaus rinktinės žaidėjas, pasižymėjęs labai gera kamuolio kontrole, stipriais smūgiais į vartus bei itin geru standartinių padėčių realizavimu.
Karjera
Jaunystėje buvo perspektyvus tenisininkas, svajojo tapti profesionaliu tenisininku. Bet po to, kai jo sesuo Alechandra Forlan (Alejandra Forlan) su savo vaikinu pakliuvo į mašinos avariją, kurioje žuvo sesers vaikinas, o ji buvo suparalyžiuota, Diegas nusprendė tęsti šeimos tradiciją ir sutelkti visą dėmesį į futbolą, nes futbolininkai daugiau uždirba, ir šitaip padėti apmokėti sesers gydymą.
Ugnė Karvelis
Biografija
Tėvai Veronika Karvelienė ir Petras Karvelis. Gimė Noreikiškėse, kur P. Karvelis valdė Noreikiškių dvarą. 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vakarus. 1951-1952 m. studijavo Sorbonoje, 1952-1956 m. tarptautinius santykius – Aukštųjų politinių mokslų institute Paryžiuje, 1957-1958 m. istoriją ir ekonomiką – Kolumbijos universitete Niujorke.
1959-1983 m. leidyklos „Éditions Gallimard“ (Paryžius) tarptautinio skyriaus darbuotoja, vėliau – Lotynų Amerikos, Ispanijos ir Portugalijos bei Rytų Europos literatūros skyrių vadovė, laikraščio „Le Figaro“ priedo „Le Figaro Littéraire“ nuolatinė bendradarbė. Ji supažindino prancūzus su daugeliu vėliau išgarsėjusių rašytojų: Gabrieliu Garsija Markesu (Gabriel García Márquez; rašytojas, scenaristas, Nobelio literatūros premijos laureatas), Pablu Neruda (Pablo Neruda; Čilės diplomatas ir poetas), Chorchė Luisu Borchesu (Jorge Luis Borges; Argentinos rašytojas), Okatviju Pasu (Octavio Paz; Meksikiečių rašytojas, poetas, diplomatas), Milanu Kundera (Milan Kundera; prozininkas, dramaturgas, poetas, eseistas), Chuliju Kortasaru (Julio Cortázar; Argentiniečių rašytojas), kuris tapo jos ilgamečiu gyvenimo draugu.
Diego Forlán
Karjera
Forlanas karjerą pradėjo Argentinos klube Club Atlético Independiente. 2002 m. persikėlė į Europą, Anglijos klubą Manchester United. Ten žaidė kaip atsarginis puolėjas. 2004 m. išvyko į Ispanijos Villarreal kur tapo klubo puolimo lyderiu. Forlanas padėjo Viljareliui patekti pirmakart į UEFA Čempionų Lygą, bei laimėjo Europos Auksinio batelio apdovanojimą. 2007 m. pradėjo rungtyniauti Atlético Madrid komandoje. 2012 m. liepos 6 d. pasirašė trejų metų sutartį su Brazilijos SC Internacional klubu.
rungtyniavo nuo 2002 m. Diego Forlanas dalyvavo, 2001, 2004 ir 2007 m. Copa America čempionatuose. Itin sėkmingas žaidėjui buvo 2010 m. pasaulio čempionatas – jame Forlanas įmušė 5 įvarčius, aktyviai prisidėjo prie rezultatyvių komandos draugų atakų, kelis kartus išrinktas geriausiu varžybų žaidėju. Forlanas išrinktas geriausiu čempionato žaidėju (laimėjo „Auksinį kamuolį“). Kitais metais žaidėjas tapo Pietų Amerikos čempionu.
Ugnė Karvelis
Biografija
1993-1995 m. Lietuvos Respublikos laikinoji reikalų patikėtinė, 1995-2002 m. ambasadorė prie UNESCO. 1991-1992 m. – trijų Baltijos šalių kultūros festivalio „Baltų sezonas“ generalinė komisarė. Lietuvos rašytojų sąjungos, Prancūzijos vertėjų asociacijos narė, Prancūzijos ir Lietuvos asociacijos įkūrėja ir vicepirmininkė. Nuo 1996 m. UNESCO komiteto biuro narė. Nuo 2000 m. UNESCO Nematerialaus ir žodinio paveldo vertinimo komisijos narė. Jos iniciatyva į Pasaulio paveldo sąrašą 1994 m. įtrauktas Vilniaus senamiestis, 2000 m. Kuršių nerija. Inicijavo daugelį Lietuvai svarbių tarptautinių projektų – Asocijuoto fundamentaliųjų mokslų ir universitetinio mokslo ugdymo centro įkūrimą Vilniaus universitete, UNESCO kultūros vadybos ir kultūros politikos katedros įsteigimą Vilniaus dailės akademijoje (abu 1999 m.), M. K. Čiurlionio parodos pristatymą Paryžiuje (2000 m.), tarptautinę konferenciją „Civilizacijų dialogas“ (2001 m.) Vilniuje.
Kūryba
Nuo 1983 m. Prancūzijos, Vokietijos, Lotynų Amerikos spaudoje skelbė literatūros kritikos straipsnius, vedė radijo ir televizijos kultūrines, politines laidas. 1991 m. sukūrė du televizijos filmus apie Lietuvą, kurie 1991 m. rodyti FR3 kanalu. Iš lietuvių, anglų, ispanų ir vokiečių kalbų į prancūzų kalbą išvertė grožinės literatūros kūrinių. Į prancūzų kalbą išvertė S. T. Kondroto romaną „Žalčio žvilgsnis“ (1991 m.), M. Martinaičio poezijos rinktinę „Debesų lieptais“ (1997 m.), R. Gavelio, J. Ivanauskaitės, B. Vilimaitės novelių, A. Grybausko, A. A. Jonyno, G. Patacko eilėraščių, įvairiuose leidiniuose paskelbė lietuvių kultūros ir istorijos apžvalgų.
Prancūzų kalba parašė apsakymų, autobiografinio pobūdžio romaną „Demain il n'y a plus de trains“ (1991, lietuvių kalba autorizuotas vertimas pavadinimu „Rytoj traukinių nebus“ 1997 m.).
Kot d'Armoras
Kot d’Armoras  – Prancūzijos departamentas šalies vakaruose, Bretanės regione. Administracinis centras – Sen Brijė (Saint-Brieuc).
Departamentą sudaro 4 apskritys, 27 kantonai, 38 municipaliniai susivienijimai ir 348 komunos. Plotas – 6 878 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Bretanės provincijos dalyje.
Geografija
thumb|Kot Darmoro keliai Kot Darmoro departamentas ribojasi su Finistero, Morbijano ir Ilio ir Vileno departamentais.
Klimatas
Klimatas tipiškas okeaninis, su švelnomis žiemomis ir karštomis vasaromis.
Kalba
Nors visi supranta prancūziškai, tradicinės departamento kalbos – Langedoilio galų kalba rytuose ir keltų bretonų kalbos tregorua dialektas vakaruose vis dar naudojamos kasdien. Veikia ir dvikalbės mokyklos šiomis kalbomis.
Ekonomika
Pagrindinės ekonomikos šakos: žemės ūkis, žūklė ir maisto poduktų pramonė. Auginama daug kiaulių, ypač daug kiaulienos ir jos produktų eksportuojama.
Krašte yra 7 prekybos uostai ir 17 žvejybos uostų. Tregore ir Lenione yra telekomunikacijos įrangos gamyklos, o Plemer-Bodu mieste France Telecom muziejus.
Turizmas
Labiausia mėgiama 250 km La Manšo pakrantė, teikianti daug vasaros malonumų smėlio pliažuose, kopose, jūroje. Mažasis archipelagas Septynios salos ypač įdomios ornitologijai – čia peri ir žiemoja daug paukščių rūšių. Raudonojo granito pakrantė, kaip rodo ir jos pavadinimas, nusėta įdomių uolų – gamtos skulptūrų.
Istorija ir architektūra besidomintys turistai gali apsilankyti viduramžių miesteliuose, pilyse, abatijose.
Sportinio turizmo mėgėjams paruošta nemažai jūros sporto įrenginių ir maršrutų. Galima skraidyti parasparniais, nardyti jūroje, jodinėti žirgais.
Politika
Kot Darmoro departamentui Prancūzijos senate atstovauja 2 senatoriai, Atstovų rūmuose – 4 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 52 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Ispanijos futbolo varžybos 1988–1989 m.
Ispanijos futbolo varžybos 1988–1989 m.
Avižonis
Avižonis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Avižonienė (ištekėjusi moteris) ir Avižonytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Stasia Baltus
Stasia Baltus-Daminaitytė (1926 m. liepos 14 d. Šaltuosiuose Šaltiniuose, Kalvarijos valsčiuje – 2015 m. rugpjūčio 10 d. Briuselyje, Belgijoje ) – Belgijos lietuvių veikėja.
Laurynas Bortkevičius
Biografija
Iš lenkų ir lotynų kalbų išvertė ir paskelbė Kristaus kelio į Golgotą giesmių ir maldų („Giesmės apie keturiolika stacijų“, 1810 m.; „Karavakas, arba Kryžius anioliškas“, ~1817 m.; „Kelias kryžiaus, arba Kalvarija“, 1819 m.).
Targių ozas
left|120px thumb|Targių ozo pietrytinis gūbrys Targių ozas – ozas Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo kelio Ryga – Tilžė ir į šiaurę nuo kelio Noreišiai – Padvarninkai – Šilo Pavėžupis – Laikšės, Kurtuvėnų regioninis parkas.
Geologija
Targių ozai driekiasi iš šiaurės rytų į pietvakarius link Targauskių pietinėje regioninio parko dalyje. Jų ilgis – nuo 300 m iki 2 km, santykinis aukštis – iki 11 m. Absoliutus keteros aukštis siekia 145 m, o pado plotis – 150 m. Yra matoma tik maždaug trečdalis reljefo formos, kita dalis slypi po žeme. Skersiniame pjūvyje Targių ozų ketera suapvalėjusi, o kai kur – plokščia. Kalvagūbrių šlaitai statūs. Manoma, kad iš pradžių buvusių ledyno properšų vietose buvę vientisi, kiek vingiuoti kalvagūbriai. Į atskiras mažesnes dalis juos suskaidė bei aplygino prieledyniniai vandenys.
Nikolajus Gogolis
Nikolajus Gogolis (, 1809 m. balandžio 1 d. Didieji Soročincai (Velyki Sorochyntsi), Poltavos gubernija – 1852 m. kovo 4 d. Maskva) – ukrainiečių kilmės rusų rašytojas.
Biografija
thumb | 180 px | left | Atminimo lenta Nikolajui Gogoliui Romoje Kilęs iš senos kazokų giminės. Tėvas aktorius Vasilijus Gogolis mirė, kai būsimajam rašytojui buvo 15 metų. 1821–1828 m. mokėsi Nežyno aukštųjų mokslų gimnazijoje. 1828 m. apsigyveno Sankt Peterburge. Bandė tapti aktoriumi, dirbo valstybės tarnyboje, privačiu mokytoju, dėstė Patriotiniame institute. 1834–1835 m. dėstė visuotinę istoriją Sankt Peterburgo universitete. Nuo 1836 m. gyveno daugiausia užsienyje (Vokietija, Šveicarija, Prancūzija, Italija). Apie 1840 m. sustiprėjo polinkis į religinį misticizmą. 1848 m. grįžo į Rusiją. 1852 m. po mistinių apmąstymų naktį sudeginęs daugelį rankraščių ir rytą pamatęs ką padaręs, jis paniro į depresiją ir po kelių dienų mirė.
Kūryba
1829 m. V. Alovo slapyvardžiu išleido epigonišką poemą „Hancas Kiuchelgartenas“ (Ганц Кюхельгартен), parašytą dar Nežine, bet spaudai ją sukritikavus pats sunaikino visą tiražą. Ankstyvajai kūrybai būdingi romantizmo bruožai. Apysakose (rinkinys „Vakarai viensėdyje prie Dikankos“) vaizduojamas Ukrainos kaimas, jo papročiai, grindžiami tikėjimu antgamtiškumu, poetizuojamas žmogaus ryšys su gamta. Joms būdingi spalvingi personažai, tautosakos ir fantastikos, lyrizmo ir humoro derinimas. Vėlesnė kūryba realistinė, joje ryšku kritiškumas. Apysakose satyriškai parodoma dvarininkų kasdienybė („Pasakojimas apie tai, kaip Ivanas Ivanovičius susipyko su Ivanu Nikiforovičium“ Повесть о том, как поссорился Иван Иванович с Иваном Никифоровичем, „Senųjų laikų dvarininkai“ Старосветские помещики), panaudojami ukrainiečių mitologijos motyvai („Vijus“ Вий 1835 m., lietuvių k. pavadinimu „Baubas“ 1939 m.), poetizuojamos kazokų praeities kovos už laisvę („Tarasas Bulba“ Тарас Бульба, 1835 m., 2 variantas 1842 m., lietuvių k. 1924 m., 1949 m.), tragikomiškai atskleidžiami miesto kontrastai („Nevos prospektas“ Невский проспект, Pamišėlio užrašai Записки сумасшедшего, abi 1835 m.), mažojo žmogaus pasaulėjauta („Nosis“ Нос, 1836 m., „Apsiaustas“ Шинель, 1842 m.). Komedijoje „Revizorius“ (Ревизор, 1836 m., lietuvių k. 1911 m., 1934 m., 1951 m.) išjuokiamos valdininkijos ydos. thumb | 220 px | left |„Nikolajus Gogolis sudegina „Mirusių sielų“ rankraštį“ ([[Ilja Repinas)]] Svarbiausias N. Gogolio kūrinys – romanas „Mirusios sielos“ (Мёртвые души, t. l 1842 m., lietuvių k. 1937 m., 1946 m.). Jame vaizduojant absurdišką situaciją, kai pagrindinis veikėjas Čičikovas superka mirusias sielas, kuriami groteskiški dvarininkų paveikslai. Veikėjai vaizduojami buitinėse situacijose, dažnai sudaiktinami, bet į absurdišką vyksmą neįtraukiami. Romane derinama nuotykių, kelionių, buitinio romano bruožai. Spaudoje romanas buvo įvertintas kaip socialinė kritika. Tam prieštaraudamas N. Gogolis parašė antrą tomą, kuriame pavaizdavo dvarininkų dvasinį atgimimą (1845 m. rankraštį sunaikino). Vėliau pradėjo rašyti iš naujo, paaštrėjus dvasinei krizei prieš mirtį rankraštį sudegino (likę fragmentai išspausdinti 1857 m.).
Knygoje „Parinktosios vietos iš susirašinėjimo su draugais“ (Выбранные места из переписки с друзьями, 1855 m.) jis išreiškė pozityvų požiūrį į Rusijos gyvenamąjį metą, ragino kurti visuomenę, grindžiamą asmenine atsakomybe ir religinėmis nuostatomis. N. Gogolio stiliui būdingas fantazijos ir realybės derinimas, etninės, buitinės ir literatūrinės detalės, stilizuota kalba (tarmybės, profesinis žargonas), metaforos. N. Gogolio kūryba turėjo didelę įtaką rusų ir pasaulinei literatūrai, teatrui.
Gogolis ir Lietuva
Į lietuvių kalbą N. Gogolio kūriniai pradėti versti XIX a. pabaigoje. 1890 m. buvo paskelbta apysaka „Baisingasis kerštas“, 1907 m. – „Gegužės naktis, arba Paskendusi“. Išleistas apysakų rinkinys „Apysakos“ (1939 m., 1969 m.), „Mirgorodas“, „Peterburgo apysakos“ (visi 1947 m.), rinkinys „Komedijos“ (1947 m.), „Raštai“ (1952 m., 5 t. 1953–1954 m.).
Lietuvos teatruose pastatytos pjesės „Revizorius“ (1933 m., 1946 m., 1952 m., 1969 m., 1977 m., 2001 m.), „Vedybos“ (1947 m., 1951 m.)
Lokiai (Vilnius)
Lokiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Rudaminos.