cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vengrijos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Finalo rungtynės
-
JAE ledo ritulio lyga
JAE ledo ritulio lyga – aukščiausia JAE ledo ritulio lyga.
Gaidai
Gaidai – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Ramygalos.
Macijauskienė
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Macijauskaitė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Macijauskas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Noravank SC
Noravanko futbolo klubas, trumpai Vaiko „Noravank“ bei Noravank, angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Noravank SC – Armėnijos futbolo klubas iš Vaiko. Areviko stadionas, esantis Vaiko mieste turėtų būti klubo namų arena, tačiau yra renovuojamas ir laikinai klubas žaidžia Čarencavano miesto stadione.
Istorija
2020 m. įkurtas klubas licencijavosi ir žaidė Pirmoje lygoje. 2020–2021 m. sezone užėmė trečią vietą.
2021–22 m. sezone „Noravanko“ klubo pagrindinė ekipa debiutavo Premjer lygoje. Liko septintoje vietoje, tačiau pasiekė futbolo taurės finalą, o jame nugalėjo varžovus ir iškovojo trofėjų.
Sezonai
Šaltiniai:
Naujasis Kamerūnas
Naujasis Kamerūnas buvo centrinės Afrikos teritorija, kurią Prancūzija perdavė Vokietijai 1911 m.
1907 m. Pradėjęs dirbti Vokietijos Kamerūno gubernatorius Teodoras Zaicas pasisakė už Prancūzijos Kongo teritorijų įsigijimą. Vokiečiai norėjo užimti teritorijas į rytus nuo Kamerūno, ir pasiekti Kongo upę, kuri būtų tapusi pagrindiniu susisiekimo keliu.
Prancūzija ir Vokietija buvo priešininkai kovoje dėl Maroko. Po Agadyro krizės šios dvi valstybės susitarė derėtis 1911 m. O lapkričio 4 d. pasirašė Feso sutartį. Prancūzija sutiko perleisti dalį Prancūzijos Kongo Vokietijos naudai, mainais į tai, kad vokiečiai atsisakytų pretenzijų į Maroką. Vokiečiams teko teritorija šiaurės rytų Kamerūne tarp Logonės ir Šario upių. Kamerūno kolonija išaugo nuo 465 000 km² iki 760 000 km². Tuo metu Otas Gleimas buvo Kamerūno gubernatorius. Išplėstinė kolonija tapo žinoma kaip Didysis Kamerūnas.
Mainai sukėlė diskusijas Vokietijoje; oponentai teigė, kad naujos teritorijos nepatrauklios investicijoms, komerciniam naudojimui ar kitam pelnui gauti.
Pirmojo pasaulinio karo metu Prancūzija norėjo atgauti teritorijas. 1916 m. Prancūzija užėmė teritorijas po Vokietijos pajėgų pralaimėjimo Vakarų Afrikoje.
Prancūzija ėmė kontroliuoti Kamerūną turėdama Tautų lygos mandatą. Siena buvo tokia, kokia buvo 1911 m.
Naujasis Kamerūnas (Neukamerun) nustojo egzistuoti. Šiandien ši teritorija yra Čado, Centrinės Afrikos Respublikos, Kongo Respublikos ir Gabono dalis.
Toksiški santykiai
Toksiški santykiai – santykiai, pasižymintys netinkamu elgesiu, nemaloniu bendravimo būdu, žeidžiančiu, menkinančiu, arogantišku, kaltinančiu kalbos stiliumi ir kitų nepagarbą rodančių veiksmų raiška (pajuokomis, patyčiomis), taip pat empatijos, palaikymo ir pagarbos stoka. Priklausomai nuo santykių pobūdžio, toksiškumo požymiai gali būti subtilūs arba labai akivaizdūs. Dažniausiai toksiški santykiai atsiranda dėl ilgalaikių dabartinių poros santykių problemų arba dėl neišspręstų problemų ankstesniuose santykiuose, taip pat ir dėl vaikystėje išmoktų toksiškų santykių modelio bendraujant su tėvais. Vaikai, patyrę toksišką savo tėvų elgesį ir bendravimą, užaugę būna linkę jį kartoti.
Kaip teigiama, toksiškų santykių žala priklauso nuo jų intensyvumo ir trukmės. Kuo ilgiau jie palaikomi, tuo sunkiau būna iš jų ištrūkti. Tokie santykiai kelia stresą, nerimą, baimę, pyktį, kaltės jausmą, gali būti psichinių sutrikimų priežastimi. Kraštutiniu atveju toksiški santykiai veda prie visiškos partnerio kontrolės, savo partnerio statymo į aukos vaidmenį, asmens žlugdymo. Bandoma apriboti aukos bendravimą su draugais ar artimaisias, nepaisoma jos nuomonės, poreikių. Engėjas perdėtai pavyduliauja, meluoja, bando įbauginti savo auką. Nepaisant to, auka prisiverčia priprasti arba taikstytis su engėjo primestu bendravimo modeliu. Gali būti engėjo imtasi tiek psichologinio, tiek fizinio smurto, blogiausiu atveju gali būti prieita ir prie žmogžudystės.
Islamo aukso amžius
Islamo kultūros suklestėjimą lėmė tai, kad besiplėsdamas arabų kalifatas apėmė kraštus, jau anksčiau pasiekusius didelių kultūrinių laimėjimų – Persiją, Egiptą, Mesopotamiją, graikų, romėnų kolonijas, vėliau plėtojo tiesioginius ryšius su Indija, Kinija, Afrika. Arabai perėmė jų laimėjimus, apjungė skirtingas kultūrines tradicijas tarpusavyje. Kultūriniai arabų centrai buvo Bagdadas, Kordoba, Samarkandas, Kairas. Didelę įtaka turėjo Meka, į kurią plūdo islamo neofitai, taip platindami savo kultūrą Islamo civilizacijos centre.
Gamyklos veikė vandens, vėjo bei potvynių energijos dėka. Mažesniais mastais naudotas iškastinis kuras (daugiausia nafta). Jau nuo XII a. naudoti vandens malūnai. Kultūros klestėjimas lėmė urbanizacijos plėtrą – kūrėsi miestų planavimo architektūra, vandentiekio, kanalizacijos sistemos, veikė fontanai, viešosios pirtys, tualetai. X a. Kordobos mieste buvo 700 mečečių, 60 tūkst. rūmų, 70 bibliotekų.
Islamo aukso amžiaus metu klestėjo prekyba, arabų prekybiniai tinklai driekėsi nuo Vakarų Afrikos iki Kinijos ir Indijos. Arabai intensyviai keliavo, atrasdavo iki tol nežinomus kraštus: Ibn Batuta, Idrisijus, Ahmadas ibn Fadlanas pateikė daug žinių apie tolimus kraštus, o pagal jų kelionių aprašymus sudaryti tikslūs žemėlapiai. Kelionėse itin pasitarnaudavo astronomijos laimėjimai, astroliabijos naudojimas.
Islamo kultūra dažnai laikomąja moderniojo mokslo pradininke. Arabai prisidėjo praktiškai prie visų tuo metu žinomų mokslo sričių tobulinimo. Didelė dalis mokslo terminų yra kilę iš arabų kalbos (pvz., algebra, alchemija). VIII–IX a. Bagdade buvo įkurta pirmoji observatorija. Arabų pasaulyje sukurta daug dangaus kūnų stebėjimų prietaisų, atrasta, jog dalis dangaus kūnų nėra kieti, kad jiems galioja tie patys fizikos dėsniai, kaip ir žemei, padėti pamatai heliocentrinei teorijai bei Žemės sukimosi apie savo ašį principui. Arabų mokslininkas Geberis laikomas alchemijos pradininku. Jis atliko bandymus su tokiais procesais, kaip distiliacija, kristalizacija, filtracija, oksidacija, garinimas ir tt. Mokslininkas Tusi įvedė principą, kad materija negali išnykti, tik pakeičia būseną. Matematikoje arabai ištobulino algebros, algoritmų, geometrijos, kriptografijos mokslus, įvedė sferinę trigonometriją, iš indų perėmė ir ištobulino skaitmenis.
Arabų medicinos tėvu laikomas Avicena, parašęs 14 tomų Medicinos kanoną, kuriame sukaupė to meto medicinos žinias. Arabai patobulino chirurgiją, sukūrė operacinius instrumentus, pradėjo taikyti karantiną, imti mėginius, išaiškino daugelio ligų priežastis ir gydimo metodus, universitetuose tobulino medicinos žinias, steigė viešąsias ligonines. Ibn Zuhras chirurginiams bandymams pradėjo naudoti gyvūnus.
Alhazenas laikomas moderniosios optikos pradininku, jis visiškai pakeitė tuometes šviesos, matymo sampratas. Arabai taip pat žinojo inercijos, momento sampratas, greičio ir inercijos priklausomybę.
thumb|250px|Samarkando medresė Arabų pasaulyje buvo gerai išvystyta monumentalioji architektūra. Jos šedevrai kaip Siano didžioji mečetė (VIII a.), Kordobos didžioji mečetė (VIII a.), Alhambros rūmai (IX–XIV a.) išlikę iki šių dienų. Architektūrai būdingi arkos, kupolo, bokšto elementai, dekoracija arabeskomis, mozaikomis. Būdingos meno sritys: keramika, kaligrafija, dėl islamo draudimų dailė nebuvo labai išvystyta, tačiau piešiniais buvo gausiai iliustruojami rankraščiai. Arabai turėjo labai turtingą literatūros kolekciją, kurios didelė dalis atkeliavo iš persų (ypač poezija). Bene žymiausias to meto literatūros kūrinys – pasakų rinkinys „Tūkstantis ir viena naktis“. Mitiniai šio kūrinio veikėjai (Aladinas, Sinbadas, Ali Baba) vėliau tapo ir Vakarų kultūros personažais. Daug šiuolaikinių muzikos instrumentų, tokių kaip liutnia, smuikas, gitara, įvairūs mušamieji, fleitos kilo iš Arabų pasaulio. Manoma, kad ir solfedžio gama kilo iš arabų.
Nuo XI a. prasidėję karai su kryžiuočiais, tiurkų gentimis, Mongolų ordomis palaipsniui nusilpnino Arabų civilizaciją. Didelį vaidmenį vidaus destabilizacijoje sudarė sunitų ir šiitų skilimas ir tarpusavio karai, islamiškojo radikalizmo stiprėjimas.
Arabų laimėjimai buvo plačiai perimti juos užkariavusių tiurkų ir vėliau suklestėjo Osmanų imperijoje. Per kryžiaus žygius ir rekonkistą arabų laimėjimai persidavė europiečiams ir ženkliai prisidėjo prie geografinių atradimų ir renesanso suklestėjimo.
Delfi TV
Delfi TV – naujienų svetainės Delfi televizijos kanalas. Daugiausiai transliuoja naujienų, pokalbių, pramogines laidas ir sporto varžybas. . Taip pat savaitgaliais, 21.00 val. transliuojama rubrika „Delfi kinas“, siūlanti prestižiniuose kino festivaliuose įvertintus filmus. Savaitgaliais, 15.00 val. Delfi TV kanalu rodoma pažintinė dokumentika.
Istorija
Nuo 2019 m. rugsėjo mėnesio Delfi TV pradėta transliuoti per kabelinės TV tiekėjus, o nuo 2020 m. vasario 6 d. Delfi TV nekoduotai transliuojama visoje Lietuvos teritorijoje.
Transliacija
Kanalas transliuojamas skaitmeninės antžeminės televizijos MPEG-4 formatu LRTC1 tinklu bei per Telia internetinę televiziją. .
Gegužinė (Ramygala)
Gegužinė – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Daniūnų.
Vanagaitė
Vanagaitė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Vanagienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Vanagas.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Tiltas (filmas)
Tiltas – 1956 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas vaidybinis filmas. Melodrama. Filmo trukmė – 92 min. Filmas nespalvotas.
Siužetas
Pirmasis bandymas lietuvių kino dramaturgijoje pavaizduoti brolių antagonizmą. Broliai Algirdas ir Romualdas Arminai įsimyli Rūtą. Istorijos vingiuose – sovietų ir vokiečių okupacijų metais – broliai atsiduria skirtingose pusėse. Rūta išteka už vieno iš brolių, siekdama išgelbėti gyvybę kitam.
Rasnos valsčius
Rasnos valsčius yra buvęs:
Rasna (Siano)
Rasna  – kaimas šiaurės rytų Baltarusijoje, 22 km į pietryčius nuo Siano.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Siano apskrityje, Rasnos valsčiaus centras.
Brandenburgo Aukso krantas
Brandenburgo Aukso krantas vėliau Prūsijos Aukso krantas, buvo Brandenburgo kolonija, kuri gyvavo nuo 1682 iki 1720 m., kai Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas I ją už 7200 dukatų pardavė Olandijos Respublikai.
Brandenburgo Aukso krantas
1682 m. gegužės mėn. buvo įsteigta Brandenburgo Afrikos kompanija, kuri buvo pavaldi Brandenburgo elektoriui.
Tai buvo nedidelė Vakarų Afrikos kolonija, kurią sudarė dvi Aukso kranto gyvenvietės esančios prie Gvinėjos įlankos:
Prūsijos Aukso krantas
1701 m. sausio 15 d. kolonija buvo pervadinta į Prūsijos Aukso krantą, nes Frydrichas III, Brandenburgo elektorius ir Prūsijos kunigaikštis, paskelbė apie Prūsijos karalystės įkūrimą, o pats tapo karaliumi (žinomu kaip Prūsijos Frydrikas I).
Nuo 1711 m. iki 1712 m. balandžio mėn. olandai buvo užėmę Fort Dorotėją.
1721 m. visos teisės į koloniją buvo parduotos Olandijai.
Lugduno Galija
Lugduno Galija – Romos imperijos provincija, buvusi keltų galų teritorija, dalis dabartinės Prancūzijos.
Pavadinta pagal sostinę Lugduną (dabartinis Lionas), kuris, spėjama, buvo stambiausias romėnų Europos miestas į vakarus nuo Italijos ir didžiausias imperijos monetų kaldinimo centras. Netoli Lugduno buvo Condate altorius, prie kurio Trijų Galijų atstovai rinkdavosi praktikuoti Romos ir Augusto kultą.
Raida
Ji suformuota padalijant Plaukuotosios Galijos teritoriją į tris dalis. Pradinė šios provincijos, dar vadintos Keltų Galija, teritorija buvo nuo Senos ir Marnos šiaurės rytuose (riba su Belgijos Galija) iki Garonos pietvakariuose (riba su Akvitanijos Galija). Valdant Augustui Lugduno Galijos teritorija buvo sumažinta. Žemės tarp Luaros ir Garonos buvo perduotos Akvitanijos Galijai, o centrinė ir rytų dalys buvo perduotos naujai provincijai Aukštutinei Germanijai. Lugduno Galija buvo imperijos provincija, verta būti valdoma imperijos legato.
III a. pabaigos Diokletiano administracinių reformų metu Lugduno Galija buvo padalinta į keturis administracininius vienetus, numeruojamus skaičiais nuo I iki IV. Tuo metu Lugduno Galijos užėmė didžiausią dalį diocezijoje, klaidinančiai vadintoje Galų diecezija, kuriai dar priklausė Pirmoji Germanija, Antroji Germanija ir Belgika. Daug galų žemių priklausė Vjeno diecezijai (pietinės Galijos provincijos), Britanijos diocezijai (joje gyveno irgi keltai) ir Ispanijos diocezijai.
Višinata
Višinata (, iš 'vyšnia') - rumuniškas alkoholinis gėrimas (antpilas), gaminamas iš vyšnių, cukraus ir alkoholio. Tai aromatingas saldus gėrimas, paprastai daromas tik namuose, todėl nestandartizuotas.
Lugduno Galija
Populiarioje kultūroje
Neužkariautas galų kaimas iš Asterikso komiksų yra Lugduno Galijoje, Armorikos pusiasalyje (dabartinė Bretanė).
Višinata
Kiekviena šeima višinatą daro pagal savus receptus. Višinata lengvai daroma, nedideliais kiekiais (paprastai ne daugiau kaip keletas litrų).
Pusė indo pridedama vyšnių, įdedama tiek pat cukraus (pagal svorį), likusi indo dalis pripilama aukštos kokybės maistinio etanolio ir indas sandariai uždaromas. Indas laikomas apie 100 dienų tamsioje vietoje. Pirmoje šio laikotarpio pusėje indas retkarčiais pajudinamas ir papurtomas, kad turinys išsimaišytų. Pasibaigus šiam laikotarpiui vyšnių likučiai nukošiami, o gautas sirupiškas skystis ir yra višinata.
Višinatos skonis labai priklauso nuo vaisių kokybės, todėl patartina naudoti tik rankomis skintas, sveikas, puikiai prisirpusias, šviežias vyšnias. Neturi patekti kotelių, šakelių ar lapų. Mirkinimas etanolyje sustiprina visus gedimo skonius. Papuolusios šakelės ar lapai suteikia taninų prieskonį, kuris, laikui einant, švelnėja.
Vietoje cukraus gali būti naudojamas medus. Tačiau taip daroma retai, nes medus brangesnis, be to, medus stipriai keičia skonį (tai priklauso nuo medaus rūšies), ir tas pakitimas gali sugadinti gėrimą.
Dalis višinatos gamintojų, dėdami vyšnias į indą, jas sutraiško. Dar vienas variantas - iš vyšnių išima kauliukus, iš jų išima branduoliukus, o branduoliukus suberia į paruoštą mišinį. Branduoliukai suteikia gėrimui migdolišką skonį. Višinata iš traiškytų vyšnių sunkiau nukošiama.
Ignotas Jurgis Feliksas Potockis
Biografija
Lvovo kašteliono Juzefo Potockio sūnus, Petro Potockio brolis.
Višinata
Kartais višinatos gaminimui naudoja degtinę. Neretai darant višinatą naudoja ne gryną etanolį, o naminį viengubo ar dvigubo distiliavimo slyvų brendį. Tokia višinata netinka laikymui. Laikomos višinatos skonis gerėja, bet tai priklauso nuo naudoto alkoholio. Ką tik pagamintos višinatos skonis paprastai būna grubokas ir deginantis.
Ignotas Jurgis Feliksas Potockis
Biografija
Buvo Čartoriskių konfederacijos 1764 metais narys ir pasiuntiniu į Konvokacinį seimą nuo Haličo žemės. 1764 metais buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius nuo Sandomiro vaivadijos. Radomo konfedracijos narys 1767 metais. Buvo pasiuntinys nuo Rusios vaivadijos į Repnino seimą. Sanoko žemės maršalka Baro konfederacijoje 1769 metais.
Višinata
Po višinatos gamybos likę vyšnių likučiai naudojami kaip įdaras pyragaičiams ar pyragams, bet jie turi būti panaudoti netrukus po nukošimo, kitaip praranda kvapnumą.
Ignotas Jurgis Feliksas Potockis
Šeima
Žmona − Karolina, Cudno seniūno Aleksandro Svežavsko duktė. Vaikai:
Rinkūnai (Švenčionys)
Rinkūnai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Švenčionėlių, Labanoro girioje. Praeina keliukas Melagėnai–Kirdeikiškė. Rastas Rinkūnų pilkapynas.
Keturvalakių valsčius
Keturvalakių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Keturvalakiai. Šiuo metu valsčiaus teritorijoje yra Keturvalakių seniūnija.
Istorija
Įkurtas po I pasaulinio karo. 1930 m. 2 kaimai perduoti Gudelių valsčiui. Keturvalakių valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Marijampolės rajonui (2 apylinkės) ir Vilkaviškio rajonui (6 apylinkės).
Gyvenvietės
Pagal pirmajį Lietuvos Respublikos visuotinį gyventojų 1923 m. rugsėjo 17 d. surašymą Keturvalakių valsčiuje buvo 27 gyvenvietės:
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 4087 žmonės:
Prancūzijos demografija
Prancūzijos demografija yra stebima Nacionalinio demografinių tyrimų instituto (INED) bei Nacionalinio statistikos ir ekonomikos studijų instituto (INSEE). 2021 m. sausio 1 d. duomenimis, Prancūzijoje gyveno 67,4 mln. žmonių, įskaitant 13 metropolinių regionų (65 249 843), kurie sudaro žemyninę Prancūziją, esančią Europoje, ir 5 užjūrio regionus (2 172 398), bet neįtraukiant užjūrio teritorijų (604 000).
thumb|right|Gyventojų tankumo žemėlapis pagal 1999 m. surašymo duomenis.
95 % Prancūzijos gyventojų – prancūzai. Kiti – išeiviai iš Portugalijos, Maroko, Alžyro, Turkijos, Italijos, Ispanijos, Tuniso, Vokietijos, Belgijos ir kitų šalių; jie daugiausia susitelkę Il de Franso administraciniame regione (čia gyvena apie 30 % visų svetimšalių), taip pat šalies rytiniuose regionuose ir šalies pietuose.
Kalbos
Valstybinė kalba – prancūzų; daug jos tarmių. Yra regioninių kalbų: provansalų (Provanse), bretonų (Bretanės vakarinėje dalyje), baskų (Atlanto Pirėnų departamente), katalonų (Rousijono istorinėje srityje šalies pietuose), italų (Pajūrio Alpių departamento dalyje), korsikiečių (italų kalbos tarmė; Korsikos saloje), elzasiečių (vokiečių kalbos tarmė; Elzase), flamandų (Diunkerko apylinkėse šalies šiaurėje).
Pagrindinės imigrantų kalbos: arabų, berberų, turkų, portugalų, italų, ispanų.
Gyventojai pagal religiją, amžių ir lytį
Apie 63–66 % gyventojų yra katalikai, apie 7–9 % – musulmonai, apie 0,5–0,75 % – budistai, yra judaizmo, kitų religijų išpažinėjų, naujųjų religinių judėjimų narių; 23–28 % netikintys (2015).
Nuo XIX a. pradžios iki XXI a. pradžios šalies gyventojų padaugėjo daugiau kaip 2 kartus. 18,3 % šalies gyventojų (2020) yra jaunesni kaip 15 metų, 20,4 % – vyresni kaip 65 metų. Pensinio amžiaus gyventojai daugiausia telkiasi Prancūzijos pietuose, darbingo amžiaus – didžiųjų miestų aglomeracijose, šalies pietryčiuose, Il de Franso regione. Gyventojų mažėja Pikardijos, Šampanės-Ardėnų, Lotaringijos regionuose, Burgundijos regiono pietinėje dalyje, Centriniame Masyve.
Vyrai sudaro 49 % šalies gyventojų, moterys – 51 %.
Gyventojų pasiskirstymas
Miesto gyventojų 81 % (2020). Visoje Prancūzijoje gausu nedidelių ir vidutinio dydžio miestų (20–100 tūkst. gyventojų). Labai skirtingi Prancūzijos kaimai. Provanso, Langedoko istorinėje srityse jie dideli, kompaktiški, išsidėstę aukštumose (daugiausia jų pietiniuose šlaituose), Centriniame Masyve – nedideli, išsibarstę; Bretanei būdingi pavieniai ūkiai. Bedarbių 2017 m. sudarė 9,4 % ekonomiškai aktyvių gyventojų.
Prancūzijos svarbiausi demografiniai rodikliai
Pastaba: tūkstančiui gyventojų
Demografinės statistikos
Šaltinis: Pasaulio Faktų Knyga
Didžiausios aglomeracijos
Pastaba: *bendra aglomeracija su Kortreiku (Belgija)
Prisikėlimo bažnyčia (Sankt Peterburgas)
thumb|220px|Prisikėlimo bažnyčia Prisikėlimo bažnyčia, taip pat vadinama Atpirkėjo, Atpirkėjo krauju bažnyčia – katedra Sankt Peterburge, Rusijoje. Bažnyčia pastatyta Maskvos Vasilijaus katedros pavyzdžiu, vadinamuoju „Naujuoju stiliumi“ ir yra vienintelis pastatas Peterburgo centre, kuris nėra orientuotas į itališkąją ir klasicistinę architektūrą. Pastatyta tarp 1883 ir 1912 m. vietoje kurioje per pasikėsinimą 1881 m. kovo 13 d. (kovo 1 d. pagal Julijaus kalendorių) buvo mirtinai sužeistas Aleksandras II.
Šiuo metu katedroje yra muziejus. Bažnyčia pastatyta pagal Alfredo Parlando, kuris tuo metu buvo reikšmingas Rusijos architektas, statęs ir Maskvoje, Vladimire ir kituose miestuose, planus. Iš Baltijos vokiečių – škotų šeimos, kuri nuo maždaug 1800 m. tarnavo carams Peterhofe, kilęs A. Parlandas buvo Peterburgo Menų akademijos narys.
Istorija
Statybą 1883 m. pradėjo Aleksandras III, kaip paminklą savo tėvui, Aleksandrui II. Darbas ėjosi lėtai ir statyba buvo galutinai baigta 1907 m. valdant Nikolajui II. Bažnyčios statybą finansavo imperatoriškoji šeima, remiant daugeliui privačių rėmėjų. Bažnyčia pastatyta palei Gribojedovo kanalą. Šioje vietoje abiejose upės pusėse yra krantinės. Caro karietai važiuojant krantine sprogo anarchisto konspiratoriaus mesta granata. Caras buvo sukrėstas, tačiau nesužeistas ir išlipo iš karietos. Kitas konspiratorius tuomet išnaudojo galimybę susprogdinti kitą bombą, dėl ko žuvo jis pats ir mirtinai sužeidė carą. Stipriai kraujuojantis caras buvo nuvežtas atgal į Žiemos rūmus, kur jis mirė po kelių valandų. Laikina šventovė buvo pastatyta užpuolimo vietoje ir imtasi nuolatinio paminklo projekto. Buvo nuspręsta, kad gatvė, kur įvyko pasikėsinimas, turi būti apgaubta bažnyčios sienomis.
Bažnyčia buvo numatyta daugiau kaip paminklas nei kaip bažnyčia, dėl to sakraliniams tikslams niekada netarnavo. Iš pradžių buvusi koncertų sale ir muziejumi, vėliau naudota kaip teatras, Sovietų Sąjungos laikais ilgą laiką buvo visai uždaryta. XX a. paskutiniame dešimtmetyje galiausiai baigta ilgą laiką trukusi renovacija ir pastatas vėl atidarytas kaip muziejus.
Olof Dahlbeck
Carl Olof (Olle) Dahlbeck (1884 m. Ljungbyhed, Švedijoje – 1930 m. spalio 11 d. Geteborge, Švedijoje ) – aviacijos majoras, Švedijos ir Lietuvos aviacijos pradininkas, Švedijos karinio jūrų laivyno karininkas, vėliau – pramonininkas.
Veikla Švedijoje
C. O. Dahlbeckas, Švedijojos karinių jūrų laivyno karininkas, 1911 m. baigė „Farman“ aviacijos mokyklą Hendono mieste Jungtinėje Karalystėje ir rugsėjo 2 d. įgijo piloto licenciją. Jis tapo trečiuoju Švedijos piliečiu, įgijusiu aviatoriaus licenciją. Mokytis skraidyti jis buvo išsiųstas po to, kai C. O. Dahlbecko uošvis Otto Emil Neumüller Švedijos Karališkajam laivynui padovanojo „Nyrop-Blériot“ lėktuvą su sąlyga, kad valstybė padengs lakūnų mokymosi išlaidas.
Pirmą skrydį O. Dahlbeckas Švedijoje atliko 1912 m. vasario 3 d. Tų pačių metų rugpjūčio 29 d. jis įsigijo privatų lėktuvą „Bristol Boxkite“, kurį naudojo kelionėms į Stokholmą.
C. O. Dahlbeckas pasiekė pirmuosius Švedijos skrydžio atstumo rekordus ir atliko pirmąjį spaudos pristatymo pristatymo skrydį šalies istorijoje, iš Stokholmo į Upsalą pristatęs 2000 „Dagens Nyheter" egzempliorių.
1914–1919 m. jis buvo Švedijos Karinių jūrų pajėgų oro pajėgų skraidymo mokyklos vadovas.
Baigęs karinę tarnybą Švedijoje ir Lietuvoje, nuo 1920 m. dirbo įvairiose pramonės įmonėse, nuo 1927 m. vadovavo rutulinių guolių gamybos įmonei „Skefko Ball Bearing Co.“, įsikūrusiai Lutone, Jungtinėje Karalystėje. Nuo 1929 m. buvo Švedijos pramonės ir prekybos rūmų Londone tarybos narys.
Tarnyba Lietuvos karinėje aviacijoje
1919 m. pavasarį C. O. Dahlbeckas Lietuvos vyriausybės kvietimu atvyko į Lietuvą ir buvo paskirtas karinių oro pajėgų majoru ir aviacijos inspektoriumi.
Kartu su Lietuvos karo aviacijoje tarnavusiu britų majoru C. R. Carru buvo vienas Aviacijos mokyklos steigimo iniciatorių. Nesėkmingai siūlė įsteigti atskirą aviacijos mechanikų mokyklą.
1919 m. pabaigoje, prasidėjus nesutarimams su Aviacijos dalies vadovybe, jo tarnybos sutartis nebuvo pratęsta ir gruodžio 1 d. majoras C. O. Dahlbeckas buvo atleistas iš Lietuvos kariuomenės pasibaigus sutarčiai.
Tomas Kalinauskas
Tomas Kalinauskas (g. 2000 m. balandžio 27 d.) – Lietuvos futbolininkas, krašto puolėjas. Atstovavo Lietuvos jaunimo rinktinėms.
Karjera
Žaidė Anglijos klubų jaunimo ekipose. Atstovavo FC Windsor, Hayes & Yeading FC, FC Farnborough ir Barnsley FC.
2021 m. liepos 21 d. pasirašė pirmą profesionalų kontraktą su Anglijos Barnsley FC.
Nuo 2022 m. sausio 14 d. nuomos pagrindais žaidė AFC Wimbledon. Nuomos sutartis galioja iki sezono pabaigos (2022 m. vasaros).
2022 m. sausio 29 d. Tomas Kalinauskas debiutavo trečioje pagal pajėgumą Anglijos lygoje („League One“). Į aikštę žengė 81 minutę, o rungtynėse su „Shrewsbury” klubu. Mačas pasibaigė lygiosiomis 1:1.
Den Bosch
Nuo 2023 m. sausio atstovavo Nyderlandų FC Den Bosch klubui.
2023 m. sausio 20 d. debiutavo naujojoje ekipoje rungtynėse prieš PSV Jong. Pasirodė startinėje sudėtyje ir sužaidė 73 minutes. Jo atstovaujamas klubas šventį pergalę rezultatu 1:0.
2023 m. sausio 27 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš Mastrichto MVV. Po Kalinausko tikslaus smūgio rezultatas tapo 2:1. Įvartį pelnė pirmame kėlinyje jau per pridėtą laiką, o r 76 minutę buvo pakeistas. Šios rungtynės baigėsi lygiosiomis 3:3. 2023 m. kovo 3 d. Den Bosch klubas išvykoje sužaidė tragiškai ir pralaimėjo lygos lyderiams FC Zwolle rezultatu 0:13.
Atstovavimas Lietuvai
Buvo kviečiamas į Lietuvos jaunimo rinktines.
Antonín Novotný
Antoninas Novotnas (, 1904 m. gruodžio 10 d. Praha – 1975 m. sausio 28 d. Praha) – Čekoslovakijos politinis veikėjas, buvęs ČSSR prezidentas.
Biografija
1945–1953 m. ČSKP Prahos miesto komiteto pirmasis sekretorius. 1953 m. po Klemento Gotvaldo mirties išrinktas ČSKP Pirmuoju sekretoriumi, 1957 m. po Antonino Zapotockio mirties – Čekoslovakijos prezidentu. Dėl istorinių ir ekonominių aplinkybių buvo priverstas švelninti stalininio modelio režimą. 1960 m. paskelbė amnesiją politiniams kaliniams ir paskelbė, kas Čekoslovakijoje sukurtas socializmas. Šalis buvo pavadinta Čekoslovakijos Socialistine Respublika.
Kadangi penktajame dešimtmetyje dalyvavo organizuojant represijas prieš politinius oponentus, stabdė jų reabilitacijos procesus. 1967 m. A. Novotnas buvo apkaltinas autoritariniu vadovavimo stiliumi, demonstracijų ir susirinkimų išvaikymu, slovakų reikalavimų ignoravimu, netolygia ekonomikos pertvarka. Nuo 1967 spalio mėn. iki 1968 m. sausio mėn. (su pertraukomis) vyko ČSKP plenumas, kuris svarstė, ar gali su aukščiausius šalies postus užimti vienas žmogus. Sausio 4 d. A. Novotnas buvo atleistas iš ČSKP Pirmojo sekretoriaus pareigų, jo įpėdiniu tapo Aleksandras Dubčekas
Likęs šalies prezidentu A. Novotnas nesėkmingai bandė remtis darbininkais priešindamasis vykdomoms reformoms. Menininkų ir studentų reikalavimu 1968 m. kovo 28 A. Novotnas atsistatydino, nauju ČSSR prezidentu tapo Liudvikas Svoboda.
Laikoma, kad kartu su A. Novotno atsistaydinimu prasidėjo Prahos pavasaris.
Graužuoja
Graužuoja – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Naujamiesčio.
Akademinis irklavimas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse – Kvalifikacija
Šiame straipsnyje detaliau aprašomas akademinio irklavimo 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kvalifikacinis etapas.
Dauguma kvalifikacinių vietų buvo išdalytos per 2015 m. pasaulio irklavimo čempionatą, vykusį Prancūzijoje 2015 m. rugpjūčio 30 d.-rugsėjo 4 d. Vietos buvo skiriamos Nacionaliniams olimpiniams komitetams, o ne individualiems sportininkams. Kitos vietos yra išdalijamos šalims per žemynines kvalifikacines regatas Azijoje ir Okeanijoje (išskyrus Naująją Zelandiją ir Australiją), Afrikoje, Lotynų Amerikoje ir Europoje (Europos regatoje dalyvaus ir JAV, Kanada, Australija bei Naujoji Zelandija) bei galutinėje olimpinėje kvalifikacinėje regatoje Šveicarijos mieste Liucernoje. 2016 m. liepos mėn. keturios Rusijos komandos buvo pašalintos dėl įtarimo vartojus dopingą. FISA pranešė, kurios šalys keis šias komandas.
Abčuha
Abčuha  – agromiestelis šiaurės rytų Baltarusijoje, 30 km į šiaurės rytus nuo Krupkų.
Akademinis irklavimas 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse – Kvalifikacija
Apžvalga
Porinio irklo valčių kategorijos rungtys sutartinai žymimos Nx, kur N – vietų skaičius (pvz., dvivietės porinio irklo valtys žymimos 2x). Pavienio irklo valčių kategorijos rungtys sutartinai žymimos N+ (su vairininku) arba N- (be vairininko) (pvz., keturvietės pavienio irklo valtys be vairininko žymimos 4-). Lengvo svorio valtys atskiriamos prieš sutartinį žymėjimą parašius raidę L. Vyrų rungtys žymimos raide M, moterų – W.
Abčuha
Istorija
XIX a. buvo miestelis Siano apskrityje, Abčuhos valsčiaus centras.
Abundantija
thumb|180px|[[Trajanas|Trajano valdymo laikų denaras (reversas), vaizduojantis Abundantiją]]
Abundantija – deivė romėnų mitologijoje, klestėjimo ir sėkmės personifikacija. Teigiama, kad šios deivės vaizdinį įkvėpė graikų deivė Demetra. Abundantija iš esmės tapati Kopijai, Anonai ir kitoms panašioms dievybėms.
Ant vėlesniųjų Romos imperatorių monetų Abundantija neretai vaizduota laikanti gausybės ragą (kornukopiją), iš kurio ji iškratanti savo dovanas (tai simbolizavo ir valdovo dosnumą).
Abundantija siejama su Domina Abundia (sen. pranc. Dame Habonde, Notre Dame d’Abondance), neretai minima viduramžių poemose; tai žmonėms palanki fėja, atnešanti gausą tiems, kuriuos aplankanti.
Koncertas fortepijonui (Šumanas)
Koncertas fortepijonui a-moll (op. Nr. 54) – vokiečių romantinės muzikos kompozitoriaus R. Šumano koncertas fortepijonui, parašytas 1845 metais. Tai vienas iš žinomiausių R. Šumano kūrinių.
Robertas Šumanas parašė tiktai vieną koncertą fortepijono ir orkestro atlikimui ir dėl to jis nėra numeruotas. Jo ištakos yra R. Šumano parašyta fantazija, kurią 1841 m. rugpjūčio 13 d. repeticijos metu atliko solistė, R. Šumano žmona Klara Šuman ir Leipcigo Gevandhauzo orkestras. Šis kūrinys nebuvo atliktas viešai ir 1845 m. R. Šumanas, persikėlęs iš Leipcigo į Drezdeną, pradėjo koncerto fortepijonui parašymą. 1845 m. birželio 12–liepos 14 d. jis parašė trečiąją, paskutinę dalį, liepos 14–16 d. parašė vidurinę ir iki liepos 29 d. fantaziją perdirbo į koncerto pirmąją dalį. Beveik visiškai tikra, kad kompozitorius kūrinį parašė žmonos Klaros atlikimui, atsižvelgdamas į virtuozišką jos grojimą fortepijonu.
Koncerto premjera įvyko 1845 m. gruodžio 4 d. Drezdene. Kūrinys dedikuotas kompozitoriaus draugui, dirigentui Ferdinandui Hileriui, kuris ir dirigavo orkestrui premjeros metu. Po keturių savaičių, 1846 m. sausio 1 d. koncertas atliktas Leipcigo Gevendhauzo orkestro vėl fortepijonu grojant Klarai Šuman. Abu atlikimai susilaukė palankių atsiliepimų. Breitkopfo ir Hartelio leidybos firma sutiko paruošti kūrinį išleidimui ir sausio 24 d. R. Šumanas paminėjo gavęs 138 talerius honoraro. Koncertas pilnai išleistas 1862 m., jau po kompozitoriaus mirties. Koncertas interpretuojamas esantis dramatišku ir kartu lyrišku R. Šumano pokalbiu su žmona Klara, jausmu tarp poros. Tai vienas iš brandžiausių R. Šumano kūrinių ir jis atsiliepė, kad ''„Aš buvau įpratęs savo trumpus kūrinius rašyti kūrybinio įkvėpimo įkarštyje. Tiktai nuo 1845 metų, kai aš pradėjau kurti savo galvoje, įsitvirtino naujas kompozicijos būdas.“'' Tikra, kad žmona Klara paskatino kompozitorių imtis sudėtingesnių kūrinių rašymo įtraukiant orkestro partijas. R. Šumano koncertas fortepijonui įsitvirtino kaip vienas iš kanoninių romantinės muzikos kūrinių vėlesniame programiniame repertuare.
Koncerto dalys
R. Šuberto „Koncertas fortepijonui“ skirtas atlikti fortepijonu su orkestro pritarimu, parašytas a-moll (minorinėje) tonacijoje ir sudarytas iš trijų dalių:
Jackoniai (Panevėžys)
Jackoniai – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Paįstrio.
Tarptautinė energetikos agentūra
Tarptautinė energetikos agentūra (TEA,, IEA) – tarptautinė organizacija, siekianti sukurti kolektyvinio energetinio saugumo sistemą, koordinuoti energetikos politikos kitus klausimus, taip pat skatinti šalių bendradarbiavimą energetikos srityje.
TEA yra Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos viena iš savarankiškų institucijų. Įkurta 1974 metais JAV iniciatyva po 1973 m. naftos krizės. 31 valstybės narės ir 11 bendradarbiaujančios šalys sudaro apie 75 % pasaulinės energijos paklausos:
TEA pataria valstybėms narėms energetikos politikos formavimo, taip pat ir atsinaujinančiųjų energijos išteklių klausimais. Be to, teikia iškastinio kuro suvartojimo prognozes bei informaciją apie tarptautinę naftos, gamtinių dujų rinką ir kitus energetikos sektorius, yra pasirengusi reaguoti į naftos ir dujų tiekimo sutrikimus. Pavyzdžiui, 2022 m. siekiant stabilizuoti dėl karo Ukrainoje išaugusias energijos išteklių kainas pasaulinėje rinkoje priėmė sprendimą į rinką išleisti dalį naftos rezervų. Tai buvo ketvirtas kartas agentūros istorijoje nuo 1974 m., kai priimtas toks sprendimas kainų stabilizavimui.
Uljanavičai
Uljãnavičai  – agromiestelis šiaurės rytų Baltarusijoje, 13 km į vakarus nuo Siano.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Siano apskrityje, Uljanavičų valsčiaus centras.
Bulgari
Bulgari S.p.A. (BVLGARI) – italų juvelyrinių dirbinių gamintoja ir pardavėja nuo 2011 m. priklausanti „LVMH Moët Hennessy Louis Vuitton“ prabangos prekių grupei. Šiuo metu „Bulgari“ savo klientams siūlo ir prabangius laikrodžius, rankinukus, kvepalus, kosmetiką, aksesuarus bei viešbučius. LVMH įsigijo „Bulgari“ už 3,7 mlrd. EUR. Įsigijusi 50,4% akcijų iš Bulgari šeimos narių LVMH planuoja ir toliau plėsti savo dalį trečioje pagal akcijų vertę juvelyrinių dirbinių bendrovėje. „Bulgari“, kurios akcijos kotiruojamos Milano biržoje, 2010 m. paskutinio ketvirčio pardavimai per metus padidėjo 21% ir pasiekė 357,8 mln. EUR. Per praėjusius metus jos apyvarta augo 15%, iki 1,07 mlrd. EUR.
Jonavos Raudonoji sinagoga
thumb|330px Jonavos Raudonoji sinagoga (arba Beit Knesset Hagadol) – buvusi pagrindinė sinagoga Jonavoje, Vilniaus ir Sodų gatvių sankryžoje (Jonavos senamiestyje).
Pavadinimas
Sinagogos pavadinimas (Beit Knesset Hagadol) reiškia „susirinkimų namai“. Tai viena iš dviejų didžiųjų sinagogų Jonavoje, stovėjusių viena šalia kitos. Šalia stovėjusi baltoji Jonavos Beit Midrash Hagadol sinagoga išliko iki šių laikų.
Netinkuotas raudonų plytų pastatas buvo taip pat įgavęs Raudonosios sinagogos pavadinimą ir kartu su šalia buvusia baltu tinku padengta sinagoga sudarė žydų religinio centro kompleksą.
Denijs Calvaert
Denisas Kalvartas (ol. Denijs (Denys, Denis) Calvaert, 1540–1619 m.) – flamandų tapytojas ir piešėjas, kūręs Italijoje.
Biografija
Denisas Kalvartas gimė 1540 m. Antverpene. 1556−1557 m. Antverpene jis buvo tapytojo, peizažisto Kerstiaen van Queboom (1515-1578) mokiniu. Apie 1560 m. jis atvyko į Boloniją, kur dirbo visą likusį gyvenimą, išskyrus 1572−1575 m. Romoje. Bolonijoje jis mokėsi pas Prosperą Fontaną ir po to pas Lorencą Sabatini, su kuriuo bendradarbiavo šiojo užsakymuose. Anksčiausias D. Kalvarto pasirašytas paveikslas yra 1568 m. datuotas „Budrumas“ (Nacionalinėje Bolonijos pinakotekoje). 1572 m. popiežiaus Grigaliaus XIII kvietimu L. Sabatinis dirbo Romoje. D. Kalvartas jį lydėjo ir padėjo darbuose. Romoje studijavo, piešė pagal Mikelandželo, Rafaelio ir Sebastiano del Pjombo darbus. 1575 m. grįžęs į Boloniją jis atidarė savo tapybos mokyklą, kurioje mokėsi Gvidas Renis ir Domenikinas, kurie vėliau persikėlė į Bolonijos Karačių mokyklą. Šiuo laikotarpiu D. Kalvartas tapė manieristiniu stiliumi, nors šiaurietiškos flamandų tapybos apraiškos išliko. Savo darbuose (pvz., paveikslas „Mistinės Šv. Kotrynos vestuvės“ Kapitolijaus muziejuose) jis siekė atgaivinti Koredžo tapybos stilių. Dėl kontrreformacijos iššauktų pasikeitimų bažnytiniame mene D. Kalvartas nestokojo užsakymų Bolonijoje, kurioje mirė 1619 m.
Vengrijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Vengrijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Finalo rungtynės
-
Kabalda (Panevėžys)
Kabalda – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Krekenavos.
1978 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
'''1978 m. Lietuvos šachmatų čempionatas''' – tai 45-asis Lietuvos vyrų ir 31-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Maškanai
Maškanai  – agromiestelis šiaurės rytų Baltarusijoje, 39 km į šiaurės rytus nuo Siano. Apylinkės centras.
1978 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
45-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko 1978 m. balandžio 4–27 dienomis Vilniuje.
Maškanai
Istorija
XIX a. buvo kaimas Siano apskrityje, Maškanų valsčiaus centras.
1978 m. Lietuvos šachmatų čempionatas
Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas
Čempionate žaidė 18 dalyvių, tarp kurių buvo 6 kviestiniai meistrai iš kitų sovietinių respublikų miestų: Charkovo, Karaliaučiaus, Kijevo, Kišiniovo ir Moldavijos. Iš 12 dalyvavusių Lietuvos šachmatininkų septyni buvo vilniečiai, du kauniečiai, du klaipėdiečiai ir po vieną žaidėją iš Šiaulių ir Plungės. Dalyvavo visi praėjusių metų čempionato prizininkai. Į kovą įsijungė visi pajėgiausi Lietuvos šachmatininkai, išskyrus Kauno politechnikos instituto studentą P. Ragelį, kuris dėl mokslo atsisakė dalyvauti. Su 14 dalyvaujančių meistrų žaidė pajėgiausi kandidatai į meistrus: V. Majorovas, A. Mikėnas, V. Normantas ir E. Šlekys; tad turnyre galima buvo įvykdyti meistro normą.
Pirmasis ratas
Burtai dalyvius išrikiavo taip: 1. A. Mačiulskis (Charkovas); 2. E. Šlekys, 3. D. Lapienis, 4. A. Mikėnas (visi trys vilniečiai) 5. R. Barstatis (Klaipėda); 6 V. Mikėnas, 7. G. Rastenis, 8. V. Normantas (visi trys vilniečiai); L. Gofšteinas (Kijevas); 10 A. Malevinskis (Karaliaučius); 11. V. Gavrikovas (Kriulenis); 12. G. Piešina (Vilnius); 13. K. Kaunas 14. A. Butnorius (abu kauniečiai); 15. V. Majorovas (Plungė); 16. B. Rumiancevas (Klaipėda); 17. N. Popovas (Kišiniovas) ir 18. A. Uogelė (Šiauliai).
Pirmajame rate po penkių žaidimo valandų buvo užfiksuoti tik du rezultatai: A. Mačiulskis įveikė A. Uogelę, o D. Lapienio – B. Rumiancevo partija baigėsi lygiosiomis. Kitos partijos buvo atidėtos.
2-3 ratai
Aštriai vyko antrojo rato partijos. G. Piešinos ir V. Normanto dvikovoje jau partijos pradžioje baltieji paaukojo pėstininką, išvystė stiprų puolimą ir iškovojo pergalę. K. Kaunas, žaisdamas su G. Rasteniu, indiškoje gynyboje išvystė neatremiamą puolimą ir laimėjo. A. Butnorius pusiau slaviškoje gynyboje gavo geresnę poziciją, išvystė puolimą, o V. Mikėnas gynėsi ne per geriausiai. Kuomet vilnietis beveik išlygino poziciją, 38 ėjime nukrito jo laikrodžio vėliavėlė. R. Barstatis, žaisdamas juodaisiais su V. Majorovu, aukodamas figūrą apsiskaičiavo, ir jo varžovas, atrėmęs spaudimą, laimėjo partiją. Be to, A. Malevinskis įveikė A. Uogelę. Senojoje indiškoje gynyboje D. Lapienis, žaisdamas juodaisiais su N. Popovu, po aštrios kovos su prityrusiu meistru pasirašė taikos sutartį. A. Mikėnas naujojoje indiškoje gynyboje prieš B. Rumiamcevą gavo perspektyvesnę poziciją, tačiau nesurado teisingo strateginio plano ir kova pasibaigė taikiai.
Trečiame rate vykusioje G. Rastenio – A. Butnoriaus dvikovoje partijos pradžioje kūrybingai žaidė G. Rastenis, tačiau dėl laiko stokos baltieji pasirinko klaidingą tęsinį ir atidėtoje partijoje, nors jie turėjo kokybę, jų pozicija buvo blogesnė.
D. Lapienio – Mačiulskio partijoje varžovai pasirinko Volgos gambitą. Baltieji išmėgino naują tęsinį, gavo geresnę padėtį, tačiau vėliau sužaidė ne per geriausiai ir partija buvo atidėta apylygioje pozicijoje. V. Normantas Karo-Kano gynyboje išvystė puolimą prieš K. Kauną, laimėjo pėstininką, tačiau žaidė per daug agresyviai. Varžovas, įgijęs kontrpuolimą, laimėjo partiją.
Vyriausias amžiumi V. Mikėnas, žaisdamas su jauniausiu dalyviu V. Majorovu, kuriam per praėjusį čempionatą buvo pralaimėjęs, po pozicinės kovos įveikė plungietį. A. Mikėnas angliškosios partijos pradžioje žaidė rizikingai prieš N. Popovą. Moldavijos čempionui pavyko išvystyti puolimą ir laimėti. E. Šlekys, kovodamas baltaisiais su A. Uogele, išvystė stiprų puolimą ir nugalėjo. Lygiosiomis baigėsi G. Piešinos – L. Gofšteino, A. Malevinskio – V. Gavrikovo ir B. Rumiancevo – R. Barstačio partijos.
6-7 ratai
Šeštajame rate centrinė buvo daugkartinio Lietuvos čempiono A. Butnoriaus ir meistro iš Karaliaučiaus A. Malevinskio partija. Kaunietis pražioje gavo aiškią persvarą, galėjo kelis kartus forsuotai laimėti, tačiau dėl laiko stokos sužaidė neužtikrintai ir atidėtoje partijoje turėjo nekokią padėtį. A. Mačiulskis, žaisdamas baltaisiais su V. Mikėnu, gavo erdvės pranašumą, tačiau nesurado teisingo strateginio plano ir juodiesiems pergrupavus savo figūras, pavyko atmušti varžovo puolimą ir pasiekti lygiąsias. A. Popovas partijoje su G. Rasteniu neteko figūros, ir Gediminas iškovojo pirmąją pergalę. D. Lapienio – A. Mikėno partija po idomios manevrinės kovos baigėsi lygiomis. V. Gavrikovas, juodaisiais kovojęs su K. Kaunu, vykusiai išnaudojo varžovo neryžtingą žaidimą, laimėjo pėstininką, vėliau antrą. Partija atidėta žirgų baigmėje. A. Uogelė atidėjo partiją su G. Piešina blogesnėje padėtyje. Be to, V. Majorovas įveikė L. Gofšteiną, B. Rumiancevo – V. Normanto ir E. Šlekio – R. Barstačio partijos buvo atidėtos.
Septintajame rate partijoje G. Piešina – K. Kaunas baltieji paaukojo figūrą, tačiau juodieji gynėsi išradingai ir perėmė inciatyvą į savo rankas. Jie, vienu momentu, galėjo gauti lemiamą puolimą, tačiau šia galimybe nepasinaudojo ir dvikova baigėsi lygiosiomis. E. Šlekys, žaidęs juodaisiai su V. Mikėnu gavo šiek tiek blogesnę padėtį, bet ryžosi imtis aktyvių veiksmų. Tai susilpnino jo poziciją. Baltieji laimėjo pėstininką, o juodųjų kokybės auka tik pagreitino atomazgą – nugalėjo V. Mikėnas. V. Gavrikovo – A. Butnoriaus partijoje vyko pozicinė kova. Svečio iš Moldavijos pastangos neatnešė jam vaisių – kaunietis gynėsi išradingai ir pasiekė lygiąsias. Gerai žaidė juodaisias jaunasis plungietis V. Majorovas, iškovojęs pustaškį iš meistro A. Malevinskio. Atidėtoje partijoje N. Popovas turėjo aiškią persvarą prieš V. Normantą. R. Barstačio – D. Lapienio dvikova atidėta sudėtingoje baigmėje. O šiaulietis A. Uogelė, prieš gimtadienį, atidėjo savo partiją su A. Mikėnu geresnėje padėtyje. Be to, šiame rate L. Gofšteinas įveikė B. Rumiancevą, G. Rastenio – A. Mačiulskio susitikimas baigėsi taikiai.
Po septynių ratų pirmavo V. Gavrikovas – 4,5 taško ir viena atidėta partija, A. Mačiulskis – 4,5 taško iš 7, G. Piešina ir V. Majorovas – po 4 iš 6, L. Gofšteinas – 4 iš 7, E. Šlekys – 3,5 iš 5 ir V. Mikėnas – 3,5 iš 6.
9-10 ratai
Dešimtajame rate, tik baigiantis penktai žaidimo valandai, V. Normantas paspaudė ranką D. Lapieniui, pasveikindamas varžovą su pergale. Donatas turėjo blogesnę padėtį, tačiau Valentinas praleido progą lemiamai persvarai įgyti. Partijos baigmėje laimė šypsojosi Donatui. A. Uogelės ir A. Butnoriaus kombinacinėje dvikovoje, Anicetas neišnaudojo visų galimybių puolimui sustiprinti ir Algimantui pavyko pergrupuoti figūras ir laimėti partiją. Sudėtinga kova vyko R. Barstačio – V. Mikėno partijoje. Vienu momentu persvara buvo tarptautinio meistro pusėje, tačiau baltiesiems pavyko kokybės auka likviduoti tiesioginį pavojų. Esant abipusiam ceitnotui, V. Mikėnas 36-ame ėjime pasiūlė lygiąsias, kurios ir buvo užfiksuotos. Kitos partijos buvo atidėtos
Po dešimties ratų pirmavo V. Gavrikovas – 7 taškai iš 9, G. Piešinos ir A. Mačiulskio sąskaitose – po 6,5 taško iš 9, V. Majorovo – 6 iš 9. Po 5,5 taško turi K. Kaunas (iš 9), V. Mikėnas ir A. Butnorius (iš 10).
Likus keturiems ratams
Dvyliktame rate V. Mikėnas, žaisdamas baltaisiais su savo auklėtiniu G. Rasteniu, nepastebėjo taktinio smūgio ir turėjo pasveikinti varžovą su pergale. D. Lapienis į veikė A. Malevinskį, N. Popovas – K. Kauną. Lygiosiomis baigėsi E. Šlekio – V. Gavrikovo ir A. Uogelės – V. Majorovo dvikovos. Kitos partijos buvo atidėtos.
Tryliktame rate įdomiai vyko kauniečio K. Kauno – A. Mačiulskio partija. Charkovo meistras baigmėje įgijo pranašumą ir tiksliai jį realizavo. A. Malevinskio – A. Mikėno, V. Majorovo – B. Rumiancevo, V. Gavrikovo – D. Lapienio partijose jau debiutuose baltieji gavo geresnes pozicijas ir išnaudojo pranašumą. Be to, G. Piešina įveikė E. Šlekį, o G. Rastenis su A. Uogele sužaidė taikiai.
Po 13 ratų tebepirmavo meistras iš Moldavijos V. Gavrikovas – 10 taškų. G. Piešinos sąskaitoje – 9 taškai iš 12, V. Majorovo – 8,5, A. Mačiulskio – 8 iš 12.
Prieš paskutinį ratą
Šešioliktame rate centrinė partija buvo turnyro lyderio V. Gavrikovo ir vyriausio titulais bei amžiumi dalyvio V. Mikėno partija. Svečias iš Moldavijos partijos pradžioje mėgino suaktyvinti žaidimą. Tuo pačiu jis susilpnino savo poziciją ir tarptautiniam meistrui pavyko sukurti stiprų puolimą. Jaunam šachmatininkui nepavyko surasti teisingą gynybos planą ir po efektyvios V. Mikėno kombinacijos 37 ėjime V. Gavrikovas pasidavė. Jis šiose varžybose patyrė pirmąjį pralaimėjimą. V. Majorovas, žaisdamas su E. Šlekiu sudėtingoje strateginėje kovoje mėgino žaisti pernelyg drąsiai. Jam, norint tapti meistru, buvo reikalinga tik pergalė. Tačiau E. Šlekys, išnaudojęs geresnį figūrų išvystymą, gavo neatremiamą puolimą. V. Majorovui teko sudėti ginklus. Alius Mikėnas, žaisdamas baltaisiais su K. Kaunu, partijos pradžioje nevykusiai išvystė figūras, todėl juodieji sukūrė valdovės sparne ir centre puolimą. Aliui teko pasveikinti varžovą su pergale.
A. Mačiulskio – B. Rumiancevo partijoje vyko sudėtinga kova. Meistras iš Klaipėdos likvidavo pavojų ir tęsiant atidėtą partiją buvo pasirašyta taikos sutartis. G. Piešina, žaisdamas juodaisiais su R. Barstačiu, partijos viduryje sužaidė šiek tiek rizikingai ir klaipėdietis galėjo gauti persvarą. Tačiau jis tos galimybės nepastebėjo ir partija pasibaigė lygiosiomis. Be to, N. Popovas įveikė A. Uogelę, o lygiosiomis baigėsi D. Lapienio – A. Butnoriaus, G. Rastenio – A. Malevinskio dvikovos.
Likus vienam ratui, vienvaldžiu lyderiu buvo Gintautas Piešina, surinkęs 11 taškų. Puse taško atsiliko V. Gavrikovas. V. Mikėnas ir D. Lapienis turėjo po 10 taškų, A. Mačiulskis – 9,5, A. Butnorius, V. Majorovas ir N. Popovas, po 9 taškus.
Paskutinis ratas
Paskutiniame rate G. Piešina savo partiją su V. Mikėnu baigė lygiosiomis ir surinko 11,5 taško. Tiek pat taškų surinko ir Viktoras Gavrikovas iš Moldavijos, bet jis čempionate žaidė be konkurencijos. Todėl Gintautas Piešina, kaip geriausiai iš Lietuvos šachmatininkų pasirodęs dalyvis, buvo apdovanotas Lietuvos čempionato aukso medaliu. Vilnietis Donatas Lapienis, paskutiniame rate įveikęs plungietį V. Majorovą – sidabro medaliu (11 tšk.). Vladui Mikėnui atiteko bronzos medalis (10,5 taško).
Lietuvos moterų šachmatų čempionatas
31-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1978 m. vasario 13 – kovo 1 d.
Jame žaidė 14 šachmatininkių: aštuonios vilnietės, dvi kaunietės ir dvi panevėžietės bei dvi kviestinės žaidėjos iš Estijos, kurios žaidė ne konkurso tvarka.