cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Galatėjos triumfas
Tema ir stilistika
Freska sukelia asociaciją su Botičelio garsiu paveikslu „Veneros gimimas“, tačiau Rafaelio Galatėja anaiptol ne statiška kaip Botičelio Venera. Iš tikro Rafelio freskoje pavaizduota viena iš geriausiai realizuotų dinamiškų scenų pasaulinėje dailėje. Vaizduodamas Galatėją Rafaelis stengėsi sukurti idealaus grožio moters portretą. Draugui Baltasarei Kastiljonei jis taip rašė: „norėdamas nutapyti idealiai gražią moterį, aš turiu turėti daug puikių modelių prieš akis ... bet neturint jų ir mano darbą sekant tokiems griežtiems vertintojams, aš dirbu ties grožio idėja savo mintyse“. Galatėjos vaizdinys buvo kritikuotas XVIII a. meno tyrinėtojo Vinkelmano. Anot jo, Galatėjos veidas niekuo neišsiskiriantis, rankos pridengia krūtis, kurios yra moteriško grožio simbolis, o matomas Galatėjos nuogas kelis visai neatrodo priklausantis moteriškai dievybei.
Boris Pahor
Borisas Pahoras (1913 m. rugpjūčio 26 d. – 2022 m. gegužės 30 d. ) – slovėnų rašytojas.
Laikomas vienu svarbiausių kūrusių slovėnų kalba autorių.
Jo literatūrinė kūryba pripažinta Prancūzijoje, Vokietijoje, JAV, mažesniais mastais taip pat Ispanijoje ir Suomijoje. Gerai žinoma ir trilogija apie slovėnų mažumą, gyvenančią Italijoje; ji išversta į vokiečių ir prancūzų kalbas. Verstų į kitas kalbas kūrinių yra ir daugiau, tai prancūzų, vokiečių, serbo-kroatų, vengrų, anglų, ispanų, italų, katalonų ir suomių auditorijas pasiekę darbai.
Jaunystė ir mokslo metai
Borisas Pahoras gimė slovėnų šeimoje 1913 metais, Trieste, tuometinėje Austrijos-Vengrijos sudėtyje. Jo tėvas į miestą persikėlė iš Kraso ir dirbo kaip austrų valdžios pareigūnas. 1919 metais buvo atleistas naujosios Italijos valdžios, vėliau vertėsi kaip gatvės prekeivis.
Vaikystės ir jaunystės metais Borisas Pahoras buvo nacionalinės ideologijos auklėjimo liudininkas ir prieš ją kovojo visą gyvenimą. 1920 metais tapo italų fašistų surengto Triesto rotušės padegimo ir kitų nusikaltimų, kurie buvo padaryti Italijoje gyvenusiems slovėnams, liudininku. Daugelis jo prisiminimų atsiskleidė esė, vėlesniuose romanuose, kaip, pvz., Trg Oberdan (Oberdano aikštė). Knyga buvo pavadinta pagal aikštę, kurioje stovėjo jau minėta Triesto rotušė, o aikštė buvo pavadinta Guglielmo Oberdan’o – XIX a. radikalaus italų nacionalisto garbei.
Vidurinę slovėnišką mokyklą 1919–1923 metais lankė Trieste, vėliau visos slovėnų ir kroatų mokyklos Furlanijos apylinkėje buvo paveiktos Gentile’o mokyklinės reformos. Mokslus tęsė italų kalba. Buvo įrašytas į Romos katalikų kunigų seminariją Koper’e, tuometinės Italijos teritorijoje (Capodistria), ir ją baigė 1935 metais. Goricoje studijavo teologiją, nors 1938 metais studijas metė. Studijų metu jį stipriai šokiravo brutalus slovėnų dirigento Lojze’o Bratužo užpuolimas, kurį 1936 metų Kalėdų vakarą fašistai pagrobė ir kankino, vėliau jis Goriškos ligoninėje mirė.
Studijų Kopre ir Goricoje metu Borisas Pahoras pradėjo studijuoti bendrinę slovėnų kalbą. Tuo metu Julijskos krašte buvo uždraustas bet koks viešas ar asmeninis slovėnų kalbos naudojimas. Pahoras į draudimą nekreipė dėmesio ir savo pirmąją trumpąją prozą paskelbė daugelyje Ljubljanos žurnalų, vadovaujant Jožko Ambrozič’iui. 1939 metais užmezgė ryšį su katalikišku slovėnų poetu ir mąstytoju Edvardu Kocbeku. Šis jį supažindino su tuometinėmis literatūrinėmis srovėmis ir padėjo tobulinti bendrinę slovėnų kalbą. Pahoras į Triest’ą grįžo 1938 metais, ten artimai bendravo su kai kuriais slovėnų intelektualais, kurie daugiausia dirbo pogrindyje.
Pasipriešinimo kovos ir kalėjimas
Po Italijos taikos su sąjungininkais 1943 metų rugsėjį grįžo į Triestą, kuris jau buvo okupuotas vokiečių. Po kelių savaičių okupuotame mieste Borisas Pahoras mąstė apie prisijungimą prie pasipriešinimo būrių ir Jugoslavijos partizanų, kurie tuo metu buvo Slovėnijos pajūrio regionuose. 1955 metais tas lemtingas savaites aprašė romane Mesto v zalivu (Miestas įlankoje). Knygoje rašoma apie jauną slovėnų intelektualą iš Triesto, kuris grumiasi su painiais asmeniniais ir politiniais įvykiais Antrojo pasaulinio karo metais ant ribos tarp Italijos ir Slovėnijos.
1944 metų sausio 21 dieną buvo sugautas ir perduotas naciams. Šie jį uždarė Triesto kalėjime, o vėliau, 1944 m. vasario 28 d., išsiuntė į Dachau koncentracijos stovyklą. Iš ten buvo perkeltas į Markirch ir Natzweiler-Struthof stovyklas, po to atgal į Dachau, Mittelbau-Doro, Harzungen ir galiausiai Bergen-Belsen stovyklą, iš kur buvo išlaisvintas 1945 m. balandžio 15 d. Koncentracijos stovyklų patirtys tapo vienu pagrindinių Pahoro romanų įkvėpimu, jis buvo dažnai lyginamas su Primo Levi, Imre’u Kertesz’u ir Jorge’u Semprun’u. Už Slovėnijos ribų greičiausiai vienas žinomiausių jo darbų yra romanas Nekropola, kuriame kaip lankytojas vaikščiodamas po Štuthofą prisimena internacijas ir žmonių tarpusavio santykius stovykloje.
Šaltojo karo metai
Pahoras į Triestą grįžo 1946 metų pabaigoje. 1947 m. apsigynė diplomą Padujos universitete, jo diplominio darbo tema buvo Edvardo Kocbeko poezija. Tais metais jis pirmą kartą sutiko Kocbeką ir tarp jų užsimezgė draugystė, trukusi iki pat Kocbeko mirties.
1951 ir 1952 metais Pahoras gynė Kocbeko darbus prieš organizuotus Slovėnijos Komunistų partijos puolimus. Suartėjo su liberaliaisiais demokratais ir 1966 metais kartu su Tržaškos rašytoju Alojz’u Rebula įkūrė laikraštį Zaliv, kuriame gynė tradicinę demokratinę politiką prieš tuometinės Jugoslavijos totalitarizmą. Laikraštis Zaliv tapo svarbia demokratinių debatų vieta, kur daugelis slovėnų intelektualų reiškė savo nuomonę. Pahoras iš laikraščio išėjo 1990 metais, kai pirmuosiuose slovėnų rinkimuose po Antrojo pasaulinio karo laimėjo partija DEMOS (Demokratinė Slovėnijos opozicija).
1953–1975 metais Pahor dėstė italų raštiją slovėnų vidurinėje mokykloje Trieste. Buvo aktyvus tarptautinės organizacijos AIDLCM narys. Organizacija saugo mažumų kalbas ir kultūrą. Ši patirtis įtvirtino jo anti-centrinį požiūrį.
»Afera Zaliv«
1975 metais Pahoras ir Alojzas Rebula Trieste išleido knygą pavadinimu Edvard Kocbek: pricevalec nasega casa (Edvardas Kocbekas: mūsų laikų liudininkas). Knygoje buvo išspausdintas interviu su slovėnų poetu ir mastytoju Edvardu Kocbeku, kuriame Kocbekas išreiškė aiškų nepasitenkinimą 12 tūkstančių slovėnų krašto gynėjų nužudymu, kurį 1945 metų gegužę ir birželį organizavo revoliucionieriai komunistai. Knyga sukėlė didžiulį skandalą Jugoslavijoje ir pradėjo didelę Jugoslavijos žiniasklaidos kampaniją prieš Kocbeką. Laikraštis Zaliv, pagrindinis knygos leidėjas, Jugsolavijoje buvo uždraustas, o iki 1981 metų draudimas patekti į šalį galiojo ir Pahorui.
1989 metais Pahoras išleido prisiminimų apie Kocbeką knygą Ta ocean strasno odprt. Knygą išleido prestižinė slovėnų leidykla Slovenska matica, leidinyje buvo ir žymaus istoriko Bogo Grafenauer’io įvadinis žodis. Taigi buvo žengtas pirmas žingsnis norint pakelti visuomenės nuomonę apie Kocbeką.
Vėlesnė veikla
Borisas Pahoras iki mirties gyveno ir kūrė gimtajame Trieste. Buvo visada veiklus viešajame tiek Slovėnijos, tiek italų regiono Friulio gyvenime. 2007 metais viešai rėmė LDS kandidatą į Slovėnijos prezidentus Mitja Gaspari. 2009 metais kandidatavo į Europos parlamentą.
Be slovėnų ir italų kalbų, puikiai kalbėjo prancūzų kalba.
Literatūriniai pasiekimai ir įtaka
Nuo 1960-ųjų metų Boriso Pahoro darbai tapo žinomi Jugoslavijoje, nors garsas apie juos ir buvo apribotas slovėnų komunstinio režimo, kuris Boriso Pahoro asmenyje matė potencialų pavojų. Be to jis tapo vienu pagrindinių moralinių kelrodžių pokario slovėnų rašytojų kartai, tarp kurių buvo ir Drago Jancaras. Šis daug kartų pabrėžė Boriso Pahoro įtaką savo kūrybai, ypač darbe Moz ki je rekel ne (1993).
1992 metais už literatūrinę kūrybą buvo apdovanotas Prešerno apdovanojimu, o 2007 metų gegužę buvo priimtas į legije casti – aukščiausią Prancūzijos pripažinimą gavusių žmonių gretas. Įvairios institucijos jį daug kartų nominavo Nobelio literatūros premijai. 1993 metais buvo išrinktas, o 2009 metais tapo Slovėnijos mokslo ir meno akademijos nariu.
Bibliografija
Pirmoji Pahoro literatūrinė kūryba patvirtinta dvejose neteisėtose ir slapta išleistose slovėnų katalikų jaunimo Treste publikacijose: Malajda (1939) ir Dvignjeni iz nedelje strmimo v zemeljski krog (1940).
Juozas Kumpis
thumb|Juozas Kumpis thumb|Juozo Kumpio kapas [[Šiaulių kapinėse]] thumb|1-os oro eskadrilės karo lakūno leitenanto Juozo Kumpio kapas. Foto: 2009 ruduo Juozas Kumpis (1901 m. vasario 17 d. Šiauliuose – 1920 m. spalio 10 d. Varėnoje, palaidotas Šiaulių kapinėse) – savanoris, aviacijos leitenantas, pirmasis Lietuvos karo lakūnas lietuvis, žuvęs karo mūšyje.
Biografija
Gimė Aleksandro ir Onos Kumpių šeimoje, kurioje be Juozo, dar augo 7 vaikai (dvi sesės ir 5 broliai). Mokėsi Šiaulių gimnazijoje, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, kartu su visa šeima ir gimnazija buvo evakuotas į Voronežą, Rusijoje. 1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919 m. savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę, mokėsi Kauno aviacijos mokyklos pirmojoje laidoje, kurią kartu baigė Antanas Gustaitis, Vytautas Rauba, Povilas Brazdžiūnas, Kostas Kanauka, Jurgis Dobkevičius, Bronius Sidaravičius, Leonardas Peseckas ir kiti. Mokyklą baigė leitenanto laipsniu ir buvo paskirtas Aviacijos dalies 1-osios oro eskadrilės lakūnu.
Dalyvavo kovose su lenkais. 1920 m. rugpjūčio 31 d. skrisdamas kartu su žvalgu Juozu Pranckevičiumi subombardavo ir sušaudė lenkų dalinį trikampyje Suvalkai-Seinai-Augustavas. 1920 m. rugsėjo 1 d. tapo ką tik organizuoto Aviacijos korpuso lakūnu. Rugsėjo 3 d. parėmė Lietuvos kariuomenės puolimą Suvalkų kryptimi ir subombardavo artilerijos bateriją, o grįždamas apšaudė lenkų kariuomenės stovyklą. Lietuvos kariuomenės puolimui išsikvėpus rugsėjo 7 d. žvalgybinio skrydžio metu apšaudė lenkų apkasus.
1920 m. spalio 3 d. lenkų Savanorių divizija (Dywizja Ochotnicza), vadovaujama pulkininko Adamo Koco užpuolė Varėnos geležinkelio stotį ir užgrobė šarvuotą traukinį „Gediminas“. Pirmasis ir ketvirtasis Lietuvos kariuomenės pėstininkų pulkai bandė traukinį atsiimti, bet nesėkmingai.
Spalio 4 d. šešių lėktuvų būrys gavo užduotį Varėnos stotyje surasti į lenkų apsuptį patekusį šarvuotą traukinį ir jį sunaikinti. Vienas lėktuvas sudužo kildamas, bet ir puolimas nebuvo sėkmingas. Bombardavimo metu J. Kumpio lėktuvas buvo apšaudytas, o lakūnas sužeistas į galvą. Jo lėktuvas nukrito prie žibalo krautuvės. Sunkiai sužeistas leitenantas ir nuolatinis jo palydovas žvalgas J. Pranckevičius pateko į lenkų nelaisvę. Po savaitės nuo žaizdų mirė Varėnos ligoninėje. Lenkai, gerbdami lietuvių lakūno žygdarbius, po savaitės jo kūną perdavė Lietuvos kariams, nors spalio 8 d. jau maištavo lenkų generolas Liucjanas Želigovskis.
Lenkams šarvuotą traukinį pavyko apginti, jie jį paslėpė tunelyje. J. Pranckevičius nelaisvėje išbuvo iki 1921 m. balandžio mėn.
Juozas Kumpis buvo pagarbiai palaidotas senosiose Šiaulių kapinėse, jo kapas pažymėtas lėktuvo propeleriu. Vėliau propeleriais buvo žymimi visų žuvusių karo lakūnų kapai. 1930 m. jis apdovanotas Savanorių medaliu.
1934 m. birželio 7 d. Kauno miesto Tarybos nutarimu Nr. 726 J. Kumpio vardu pavadinta gatvė Kaune, Aleksote (1946–1990 m. vadinta Valerijaus Čkalovo vardu). 1990 m. rugpjūčio 16 d. Kauno miesto mero potvarkiu Nr. 246 grąžintas J. Kumpio vardas. Juozo Kumpio vardu pavadinta gatvė Zokniuose, greta Šiaulių oro uosto. 2000 m. lapkričio 17 d. atidarytame Lietuvos karo aviacijos memoriale atidengta atminimo lenta (architektas Algimantas Mikėnas).
Pirmasis Lietuvos karo lakūnas, žuvęs mūšyje, buvo vokietis, vyresnysis leitenantas Frizas Šulcas (Fritz Schulz), tarnavęs pagal kontraktą su savo lėktuvu ir žuvęs 1919 m. rugpjūčio 28 d. kovose su bolševikais.
Gzira
Gzira – miestas Maltos vidurio rytuose, tarp Slimos ir Msidos. Vyrauja paslaugų sektorius. Stovi bažnyčia, paminklas Europos Tarybai.
Sportas
Gziroje XX a. buvo vienas svarbiausių Maltos futbolo stadionas. Jame žaidė ne tik Gzira United FC klubas iš šio miesto, bet ir komandos iš kitų miestų:
Laukinčių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Miroslavo valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Alytaus rajonui. 1954 m. prijungta dalis Luksnėnų apylinkės ir dalis Seimeniškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Laukinčių apylinkė prijungta prie Santaikos apylinkės.
712 m.
712 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Badmintonas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Badmintonas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko šeštą kartą nuo liepos 28 d. iki rugpjūčio 5 d. Sportininkai varžėsi Wembley arenoje.
Iš viso startavo 172 badmintonininkai penkiose rungtyse: vyrų vienetų, moterų vienetų, vyrų dvejetų, moterų dvejetų ir mišrių dvejetų.
Visi aukso medaliai buvo laimėti Kinijos. Kinijos komanda taip pat laimėjo du sidabro bei vieną bronzos medalius, kas lėmė jos pirmosios vietos užėmimą badmintono rungtyse. Antrąją vietą paėmė Danija su vienu sidabro ir bronzos medaliu.
Varžybų formatas
Visos rungtys prasidėjo grupių varžybomis: dalyviai buvo suskirstomi į grupes ir kiekvienas žaidėjas ar pora žaidė prieš kiekvieną žaidėją ar porą savo grupėje. 16 grupių nugalėtojų vienetuose ir aštuonios geriausios poros dvejetuose pateko į atkrintamąsias varžybas, kur pamažu išaiškėjo medalių laimėtojai.
Kvalifikacija
Olimpinis kvalifikacinis laikotarpis prasidėjo 2011 m. gegužės 2 d. ir baigėsi 2012 m. balandžio 29 d. Pagrindines vietas olimpinėse žaidynėse paskirstė pasaulinės badmintono federacijos reitingų sąrašas. Kiekvienai rungčiai šaliai galėjo atstovauti ne daugiau kaip trys sportininkai: trys kvotos, jei sportininkai išsirikiavę ketvirtoje arba aukštesnėje vietoje, dvi, jei 16-oje ar aukštesnėje vietoje. Toliau – viena kvota, kol kvotų grupė bus pilna (38). Jei į žaidynes nepatenka nė vienas žaidėjas iš žemyno, tuo metu geriausias to žemyno žaidėjas gauna kvotą. Į olimpines žaidynes taip pat pateks sportininkai pelne tarptautinio olimpinio komiteto skirtus pakvietimus.
Moterų dvejetų diskvalifikacijos
2012 m. rugpjūčio 1 d. keturios moterų dvejetų komandų buvo diskvalifikuotos iš varžybų dėl to, kad „neįdėjo visų pastangų, kad laimėtų mačą“ ir „elgėsi įžeidžiančiai ar žalingai šiai sporto šakai“ per mačus praeitą vakarą, per kuriuos poros buvo apkaltintos bandymu pralaimėti, tam, kad galėtų žaisti su norimais priešininkais.
Diskvalifikuotos keturios komandos:
Aukštrakis
Aukštrakis – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Klausučių. Šalia kaimo teka Gystus.
Sergamumas
Sergamumas (, morbidity rate) – tai per apibrėžtą laikotarpį užregistruotų ar numatomų (naujų arba visų) ligos atvejų skaičiaus ir tam tikros populiacijos dydžio santykis. Standartinis laikotarpis yra metai. Paprastai mokslinėje literatūroje vartojamas ne šis terminas, o konkretesni:
Nederėtų maišyti pirminio ir antrinio sergamumo, nes antrinis sergamumas rodo visų ligos atvejų skaičių populiacijoje (senų ir naujų), o pirminis sergamumas - naujų atvejų atsiradimą. Tokiu būdu pirminis sergamumas daugiau apibūdina riziką susirgti atitinkama liga, o antrinis sergamumas - ligos išplitimą populiacijoje, kuris susijęs su diagnozavimo, sergančiųjų gydymo apimtimis ir kokybe, ūmia ar lėtine ligos eiga, ligos recidyvais, mirtingumu nuo atitinkamos ligos, kt.
Žemaičių plentas (Kaunas)
Žemaičių plentas – gatvė vakarinėje Kauno dalyje (Šilainiuose), kurios ilgis ~2 km
Vadinama todėl, kad ši gatvė ėjo kaip kelias – Žemaičių plentas, kuris jungė Kauną su Klaipėda. Šiandien ši gatvė yra svarbi transporto arterija, kuri naudojama kaip įvažiavimas/išvažiavimas iš Kauno miesto, bei viena pagrindinių gatvių Šilainių seniūnijos gyventojams.
Maršrutas
Nuo A1 kelio
Škotijos vyrų futbolo rinktinė
Škotijos vyrų futbolo rinktinė – Škotijai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Škotijos futbolo asociacija. Rinktinė dalyvavo 8 pasaulio čempionatuose, 2 žemyno čempionatuose. Viena seniausių futbolo rinktinių pasaulyje. 1872 m. Škotijos rinktinė sužaidė pirmas pasaulyje rinktinių rungtynes su Anglija (0:0).
1967 m. Škotijos rinktinė iškovojo žymiausią savo pergalę nugalėdami pasaulio čempionus anglų rinktinę jų pačių stadione.
Škotijos rinktinė garsi savo fanais – „Tartano armija“ gausiai palaiko Škotijos rinktinę išvykose ir namų rungtynėse.
Tradiciškai Anglijos rinktinė yra didžiausia Škotijos rinktinės priešininkė.
Stadionas
Škotijos rinktinė žaidžia savo namų rungtynes Hampden Park stadione Glazge (52 000 vietų). Kai kurios rungtynės, ypač draugiškos varžybos, žaidžiamos kituose stadionuose. Dažniausiai Hibernian FC klubo stadione Easter Road ir Aberdeen FC klubo stadione Pittodrie. Škotija yra viena iš nedaugelio UEFA narių, kurios rinktinė žaidžia ne šalies sostinėje.
Miliacka
Milacka  – upė Bosnijoje ir Hercegovinoje; Bosnos kairysis intakas. Prasideda netoli Palės miesto, Jahorinos kalnuose. Susidaro ties Dovlidžių kaimu susiliejus dviem upokšniams: Paljanka Miliackai (12,9 km) ir Moraniskos Miliackai (20,5 km). Teka į vakarus ir šiaurės vakarus, prateka šalies sostinę Sarajevą. Įteka į Bosną ties Butilės kaimu.
Kryžiauka I
Kryžiauka I – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kernavės.
Nata
thumb|Natos|293x293px Nata – ženklas muzikos garso aukščiui ir ritminei vertei žymėti. Girdimas muzikinis garsas paprastai vadinamas gaida arba tiesiog muzikiniu garsu. Natos dažniausiai užrašomos penklinėje, rečiau – naudojant keturias natų eilutes (pvz., grigališkajame chorale) ar kt. Muzikoje natomis žymimi tam tikro aukščio (jį lemia virpesių dažnis dažnis) ir santykinės trukmės garsai, kuriems duotami raidiniai, skiemeniniai pavadinimai, arba užrašomi grafiniai simboliai, reiškiantys nustatytą garsą muzikos notacijoje ir kartais jo trukmę. Taip pat nata gali reikšti ir konkretų muzikos kūrinio garsą (bendrasis ir konkretusis natos apibrėžimas gali būti naudojami ir drauge). Nata yra garso diskretizacija ir todėl naudojant natas pasidaro įmanoma muzikinė analizė.
Raidinė notacija
Raidinėje notacijoje natos yra žymimos pirmomis septyniomis lotyniškos abėcėlės raidėmis: A, B, C, D, E, F, G (garso dažnio didėjimo tvarka). Pavadinimai cikliškai kartojasi, todėl nata po G yra A (oktava aukštesnė už pirmąją A), ir seka taip kartojasi be galo. Natų pavadinimai yra naudojami kaip garsaeilis arba gama.
Prie raidės gali būti prirašytas arabiškas skaičius, parodantis, kurioje oktavoje yra nata. Oktavos numeris didėja garsų aukštėjimo tvarka, pirmuoju garsu oktavoje yra laikomas C. Šiais laikais standartiniu dažniu yra laikomas garsas A4 (pirmosios oktavos „la“), kurios dažnis yra fiksuotas ir lygus 440 Hz. Žemiausias fortepijono garsas yra yra A0 (subkontroktavos La).
Alternatyvūs pavadinimai
Rečiau pasitaikantis notacijos variantas yra kai vietoj simbolių # ir b yra naudojamos priesagos – is (žymi diezą) ir – es (arba tik – s) (žymi bemolį). Be to, kai kuriose šalyse naudojama raidė H, kuri atitinka B, o B savo ruožtu reiškia Bb.
Penklinė
Natos taip pat gali būti užrašomos naudojant penkių lygiagrečių linijų sistemą – penklinę. Tokiu atveju natos aukštį nurodo natos galvutės padėtis penklinėje, o natos išvaizda nurodo jos ilgį. Alteruotiems (t. y. paaukštintiems ir pažemintiems) muzikos garsams žymėti naudojami diezas ir bemolis (vad. aletracijos ženklai). Diezo ir bemolio simboliai yra rašomi arba prieš keičiamą natą ir galioja iki takto pabaigos, arba pačioje penklinės pradžioje ir galioja visam kūriniui. Prie rakto parašytą alteracijos ženklą galima anuliuoti specialiu ženklu ♮, kuris yra vadinamas bekaru.
ant pirmos pridetines linijos (do) po pirma penklines linijos(re) ant pirmos penklines linijos (mi) tarp 1 ir 2 penklines linijos (fa) ir t. t. ant tarp ant tarp
Gaidų dažniai
Techniškai muzika gali būti kuriama iš bet kokio dažnio garsų, tačiau istoriškai susiklostė, kad vakarietiškoje muzikoje yra naudojamos tik dvylika pagrindinių garsų ir visi kiti, nutolę per sveiką oktavų skaičių nuo jų. Tarp visų garsų ir pagrindinio derinimo garso A4 (= 440 Hz) yra tikslus matematinis ryšys, kurį galima išreikšti formule
kurioje n reiškia atstumą pustoniais tarp A4 ir ieškomosios natos. Reikia nepamiršti, kad jei ieškomas žemesnės nei A4 natos dažnis, n reikia imti neigiamą.
Natų pavadinimų istorija
Abėcėlės raidžių naudojimas žymėti natoms žinomas jau amžius. VI a. filosofas Boetijus naudojo pirmąsias penkiolika abėcėlės raidžių žymėti dviejų oktavų garsams, kurie tuo metu buvo naudojamos kurti muzikai. Nors ir nežinoma, ar tai buvo jo idėja, ar taip buvo įprasta jo laikais, tačiau šis natų žymėjimo metodas yra žinomas kaip Boetijaus notacija.
Likusios penkios chromatinės gamos natos buvo pridėtos palaipsniui, pradedant Bb, kuris buvo pasitelktas siekiant išvengti nedarnaus sąskambio B-D-F. Natūralioji B buvo žymima kaip gotiška „b“, o B bemolis – kaip lotyniška „b“. Iš to atsirado dabar naudojami bekaro ir bemolio ženklai ( ♮ ir b). Diezo ženklas # taip pat išsivystė iš „b“ raidės.
Vokietijoje ir kai kuriose kitose Europos šalyse ši evoliucija pasuko kitu keliu, ir iš gotiškosios „b“ ženklinimas pasikeitė į „H“, iš ko ir kilo alternatyvusis žymėjimo būdas.
Itališkoje notacijoje vietoj raidžių pavadinimų naudojami skiemenys: do (C), re (D), mi (E), fa (F), sol (G), la (A) ir si (B/H). Šiuos vardus natoms suteikė Gvidas Arecietis pagal pirmuosius septynis grigoriškojo choralo „Ut queant laxis“ posmelius (žr. lentelę dešinėje), tačiau šis aiškinimas nėra įrodytas.
Pagal kitą versiją, natų pavadinimai yra atsiradę iš arabų kalbos žodžių junginio durr mufassal − „atsikiri perlai“: durr − „perlai, muzikos gaidos“, o mufassal nusako taisyklingą perlų išdėstymą po du perlų vėrinyje.
Jurgis Krasnickas
Jurgis Krasnickas (1957 m. balandžio 16 d. Kolonistuose, Alytaus rajone – 2020 m. gruodžio 15 d. Alytuje ) – gydytojas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis veikėjas.
Biografija
1975 m. su pagyrimu baigė Simno vidurinę mokyklą, 1976 m. su pagyrimu – Kauno 23–iąją profesinę technikos mokyklą, kinomechanikas. 1984 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas pediatras.
1977–1978 m. „Atžalyno“ kolūkio darbininkas. 1984–1986 m. Alytaus ligoninės gydytojas pediatras, 1986 m. Vaikų reanimacijos skyriaus gydytojas ordinatorius, 1987–1995 m. Vaikų skyriaus vedėjas ir gydytojas reanimatologas. 1995–1999 m. sveikatos apsaugos ministro padėjėjas, 1999–2006 m. Alytaus apskrities gydytojo tarnybos viršininkas. 2006–2012 m. Alytaus apskrities S. Kudirkos ligoninės direktorius. 2012–2015 m. Alytaus meras.
2020 m. Alytaus miesto savivaldybės administracijos direktorius.
1990–1995 m. Alytaus miesto tarybos deputatas, 1997–2020 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. valdybos narys, 2003–2005 m. frakcijos seniūnas.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus skyriaus narys.
Raudonojo kryžiaus draugijos Alytaus apskrities komiteto vadovas. Sutuoktinė Vilija, vaikai Marijus, Sigita, Vytautas, Povilas.
Stebimieji metai
Stebimieji metai – tai laikotarpių, per kuriuos buvo stebimi epidemiologinio tyrimo subjektai, suma. Pavyzdžiui, 300 tiriamųjų buvo stebima 4 metus – tuomet stebimieji metai bus iš viso 1200, arba 1 tiriamasis buvo stebimas 2 metus, o kitas 6 metus – tada stebimieji metai bus 8.
Šis rodiklis ypač naudingas skaičiuojant kohortinio tyrimo duomenis.
Šot Melrhiras
Šot Melrhiras  – didelis nenuotakus ežeras šiaurės rytų Alžyre, Aukštojoje plynaukštėje, 60 km nuo Biskros. Tai didžiausias šalies ežeras. Išsidėstęs 26 m žemiau jūros lygio, todėl yra ir žemiausia Alžyro vieta. Ežeras reguliariai išdžiūsta ir virsta druskos lyguma. Ežerą maitina iš Sacharos Atlaso ir Aurė kalnų atitekančios upės ir vadžiai.
Bardo (grupė)
„Bardo“ buvo pop muzikos duetas (nariai – Sally Ann Triplett ir Stephen Fischer) suformuotas 1982 metais atstovauti Jungtinei Karalystei 1982 m. „Eurovizijoje“ su daina „One Step Further“.
Dueto narė Sally Ann Triplett „Eurovizijoje“ anksčiau pasirodė 1980 metais kaip Junginės Karalystės atstovų grupės „Prima Donna“ narė. Ji yra viena iš keturių dainininkų, atstovavusi šiai šaliai „Eurovizijoje“ du kartus (su Ronnie Carroll, Cliff Richard ir grupės „Bucks Fizz“ nare Cheryl Baker).
S. A. Triplett ir S. Fischer po grupės veiklos nutraukimo ir toliau liko drauge. Vėliau pora buvo subūrusi grupę kitu pavadinimu, koncertavo Prancūzijoje. 1990 metais Triplett susilaukė sūnaus. Nuo to laiko ji tapo sėkminga kino aktore ir atlikėja, labiausiai žinoma iš miuziklų „Anything Goes“ (kartu su John Barrowman) ir „Guys and Dolls“. Fischer taip pat tęsė savo muzikinę veiklą, scenoje daugiausiai pasirodantis kaip pianistas ir grupės „Penguin Cafe Orchestra“ vokalistas.
Balzanas
Balzanas – miestelis Maltos viduryje, į šiaurės vakarus nuo Kormio. Savivaldybės centras. Yra kelios bažnyčios, sveikatos centras, paštas.
Kobiajaus ulusas
Kobiajaus ulusas  – ulusas centrinėje Jakutijoje. Administracinis centras – Sangaras.
Balzanas
Istorija
XVII a. įkurta parapija.
Kobiajaus ulusas
Geografija
Teritorija yra centrinėje Jakutijoje. Didžiąją jos dalį užima Vidurio Jakutijos lyguma, šiaurėje ir šiaurės rytuose iškilęs Verchojansko kalnagūbris.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo lygumoje -36 °C iki -40 °C kalnuose, liepos mėnesio temperatūra nuo +10 °C kalnuose iki +18 °C lygumoje. Vidutinis metinis kritulių kiekis nuo 200–250 mm rytuose iki 500–600 mm kalnuose.
Ulusą kerta Lenos upė, į teritoriją patenka daugelio jos intakų (Aldano, Lindės, Viliujo, Sitės, Kengkemės, Lungchos ir kt.) žemupiai. Didžiausias ežeras – Nidžilis. Uluse yra Uls Viliujskio nacionalinis parkas.
Gyvenvietės
Pagrindinės uluso gyvenvietės:
Zakuleu
Zakuleu – (kičių kalba: Saqulew, vietine mamų kalba vadintas Zac Tz’otz – „baltoji žemė“) – poklasikinio laikotarpio aukštikalnių majų (mamių) miestas ir valstybė, buvusi dab. Gvatemalos pietuose.
Istorija
Mamiai šiose teritorijose gyveno nuo gana senų laikų, o miesto vietoje pastovi gyvenvietė susiformavo apie V a. Jau klasikiniu laikotarpiu, veikiant šiaurėje esančiai Teotihuakano (o ne Majų) kultūrai, mieste susiformavo valstybingumas, buvo statomos piramidės. Labiausiai miestas ir jo valdoma mamių valstybė suklestėjo poklasikiniu laikotarpiu (po X a.). Tuo metu mieste buvo pastatyta daug naujų statinių. Miestas tapo mamių šventąja vieta ir sostine.
XV a., gretimą kičių Kumarkacho karalystę valdant K’iq’ab' (~1435–~1475), mamių karalystė buvo įtraukta į kičių valstybės sudėtį. Tuo metu miestas ir įgavo kičišką Zakuleu pavadinimą. Po šio valdovo mirties, mamiai vėl išsilaisvino. thumb|left|240px|Poklasikinio laikotarpio Majos aukštumos
Jau tuo metu Zakuleu gyventojų skaičiumi lenkė kitas mamių miestas – Xinabahul (dab. Huehuetenango). Tačiau 1525 m., po Meksikos užkariavimo, Pedro de Alvarado pasiekus mamių teritoriją, šie iš savo miesto pasitraukė į įtvirtintą Zukuleu. Ten, vadovaujami Kayb’il Balam ėmė priešintis. Atmušus ispanus, šie apsupo tvirtovę ir po ilgalaikės apsupties mamiai pasidavė. Zakuleu buvo apleistas.
IGH@
IGH@ - imunoglobulino sunkusis lokusas yra 14 žmogaus chromosomos regionas, kuris turi geną, skirtą žmogaus antikūnių (imunoglobulinų) sintezei. 14 chromosoma dažnai pažeidžiama piktybinio susirgimo - daugybinės mielomos kąstelėse ir, dėl to, jos praranda galimybę atlikti gynybinę organizmo funkciją.
Literatūra
- strapsnis apie IGH@ struktūrą
Kelioninė skrynia
Dabar daug išlikusių kelioninių skrynių naudojamos kaip stacionariniai baldai (pvz., stiklu padengti staliukai) ar kaip dekoratyvios dėžės patalynei, skalbiniams laikyti.
Kelioninės skrynios būna daugelio stilių, dalis kurių gyvavo tik 10–20 metų. Stiliaus ypatumai leidžia ekspertams nesunkiai nustatyti, kokio laikotarpio ta ar kita skrynia.
Istorija ir konstrukcija
Kelioninės skrynios atsirado dar senovės Kinijoje, tačiau klasikinės dabartinės kelioninės skrynios atsirado apie XVIII a. pabaigoje ir išnyko XX a. pradžioje, kai jas išstūmė pigesni ir lengvesni lagaminai.
Paprastai kelionines skrynias darydavo kaip stačiakampes dėžes iš pušies medienos, o paviršių padengdavo apsauginėmis ir dekoratyviomis medžiagomis. Vienas ankstesniųjų kelioninių skrynių padengdavo kniedėmis puošta oda. Jos atrodydavo kaip to meto baldai, ir tai nekeista, nes kelioninių skrynių gamyba buvo baldininkystės atšaka. Vėliau skrynias ėmė padengti popieriumi, drobe, paprasta ar kalinėta skarda.
Senosios kelioninės skrynios restauruojamos keliais būdais:
Stiliai
Kelioninės skrynios kilmę lengviausia nustatyti pagal jos konstrukcijos, išvaizdos stilių.
713 m.
713 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kopinis tarkšlys
Išvaizda
Patinas užauga iki 25 mm ilgio, patelė - 35 mm. Margas, su dviem skersiniais raiščiais. Spalva varijuoja. Labai panašus į mėlynsparnį tarkšlį, nuo jo atskirti galima pagal prie galvos įdubusią priešnugarėle. Skrisdami skleidžia tarškiantį garsą.
Biologija
Kiaušinius deda į smėlį, apgaubtus bendru apvalkalu po keliolika. Kiaušinio stadijoje peržiemoję, pavasarį išsirita skėriukų nifmos. minta šepetukų, eraičinų, kelerijų ir kitų miglinių augalų lapais. Sėslūs, nuo išsiritimo vietų vidutiniškai migruoja tik apie 100 m.
Suaugėliai pasirodo liepos pradžije, gyvena iki rudens. Patinai saugo savo teritorijas nuo konkurentų ir poruojasi su užklydusiomis patelėmis, kurias privilioja skleisdami tylų, metalinio skambesio, čirenimą.
Paplitimas
Lokaliai aptinkamas Europoje iki Suomijos ir Šiaurės Afrikoje, palei Viduržemio jūrą.
Nyksta dėl buveinių apsodinimo mišku, natūralios sukcesijos ir ekologinių trikdžių, suformuojančių tas buveines, stokos. Buveinėms užaugus mišku, populiacijų likučiai kurį laiką aptinkami keliukų pakraščiuose, smėlio karjeruose.
Dučė
200px|miniatiūra|dešinėje|Propagandinis Musolinio plakatas su pilnu dučės titulu Dučė ( 'vadovas'; iš ) – Nacionalinės fašistų partijos vadovo Benito Musolinio titulas, kilęs iš 'duksas'. Italijos fašistai Musolinį vadino fašistų judėjimo Il Duce ('vadas'), šis titulas tapo sutrumpintu diktatoriaus titulo Sua Eccellenza Benito Mussolini, Capo del Governo, Duce del Fascismo e Fondatore dell'Impero ('Jo Ekscelencija Benitas Musolinis, Vyriausybės galva, Fašizmo dučė ir Imperijos įkūrėjas') pavadinimu. Titulas įsteigtas 1925 m., tik priedas „Imperijos įkūrėjas“ pridėtas 1936 m. Vienintelis šio titulo turėtojas nuo 1925 m. gruodžio 24 d. iki 1943 m. liepos 25 d. buvo B. Musolinis. Titulą suteikė Didžioji fašizmo taryba. 1943 m. rugsėjį B. Musolinis ėmė save vadinti ('Italijos Socialinė Respublika') duče.
Dučė titulas tapo pavyzdžiu, pagal kurį save ėmė tituluoti kitų fašistinių judėjimų lyderiai, pvz., A. Hitlerio Führer.
Titulo istorija
Titulas buvo naudotas kai kuriose publikacijose, gyrusiose Džiuzepę Garibaldį 1860 m., Italijos suvienijimo metu. Pats Garibaldis šio titulo oficialiai nenaudojo.
Titulą ('Aukščiausiasis vadas') 1915 m. formaliai naudojo Italijos karalius Viktoras Emanuelis III, taip apibūdindamas save kaip vyriausiąjį ginkluotųjų pajėgų vadą.
Titulą naudojo Gabrielis d'Anuncijas (Gabriele d'Annunzio), pasiskelbęs nepripažintos valstybės Itališkosios Karnaro regentystės duče.
Žinomiausias dučė buvo fašistų diktatorius B. Musolinis. Titulas Il Duce ėmė asocijuotis su itališkuoju fašizmu, kitomis prasmėmis faktiškai nebenaudojamas. Dėl dabartinių antifašistinių nuostatų italų kalboje vadus, vadovus vadina kitokiais žodžiais, dažnai naudojamas skolinys. Dabar terminas dučė yra Benito Mussolini antonomazija.
Rytų Ūsima
Rytų Ūsima (SV Östra Nyland) – iki 2011 m. egzistavęs Suomijos regionas, besiribojęs su Usima, Peijenės Heme ir Kymenlaksu. Prijungtas prie Ūsimos regiono.
Simboliai:
Savivaldybės
Regione yra 7 savivaldybės. Miestai ir miesteliai pažymėti. Skliaustuose parašyta nacionalinė kalba.
Porvo subregionas: Lovisos subregionas:
Doičo-Džozo algoritmas
Doičo-Džozo algoritmas yra kvantinis algoritmas, pasiūlytas David Deutsch ir Richard Jozsa 1992 m. Jis buvo vienas iš pirmų algoritmų sukurtų kvantiniams kompiuteriams, kuris naudodamas tokius reiškinius kaip superpozicija ir paralelizmas turėtų būti žymiai efektingesnis, nei klasikiniai algoritmai.
Doičo-Džozo algoritmas duoda eksponentinį paspartėjimą (atskirais atvejais ir tik tada kai reikia, kad suklydimo tikimybė būtų 0). Klasikiniam kompiuteriui, kad išspręsti tokią užduotį reikia 2^{n-1}+1 bandymų blogiausiu atveju (geriausiu atveju – tik dviejų bandymų, jei pasitaikė subalansuota funkcija), o kvantiniui kompiuteriui tik 1 bandymo, kur n kubitų skaičius (be paskutinio kubito |1>). Pavyzdžiui, jei n=1 (kubitas kuris yra busenoje |0>), tai klasikiniui kompiuteriui reikia bandymu, o kvantiniui kompiuteriui reikia n=1 vieno bandymo. Jei n=2 tai klasikiniui kompiuteriui reikia k ≤ 2^{2-1}+1=3 bandymų, o kvantiniui tik 1 bandymo. Jei n=3, tai klasikiniui kompiuteriui reikia k ≤ 2^{3-1}+1=5 bandymų. Jei n=4, tai klasikiniui kompiuteriui reikia k ≤ 2^{4-1}+1=9 bandymų. Jei n=5, tai klasikiniui kompiuteriui reikia k ≤ bandymų, kvanitniui kompiuteriui tik 1 bandymo.
Kadangi subalansuotų funkcijų gali būti eksponentiškai daugiau nei konstantų funkcijų (kurių, nepriklausomai nuo bitų/kubitų skaičiaus visada yra tik dvi), tai tokiu atvej net ir klasikinis kompiuteris už kvantinį kompiuterį nėra eksponentiškai lėtesnis, bet atotrukis kvantinio kompiuterio nuo klasikinio yra eksponentiškai mažas. Tačiau, jeigu parinkti, kad subalansuotų funkcijų būtų tiek pat kaip ir konstantų (tik 2), tai tada klasikinis kompiuteris yra eksponentiskai lėtesnis nei kvantinis kompiuteris.
Doičo algoritmas su 2 kubitais
thumb|Doičo algoritmas: funkcijos nustatymas: subalansuota ar konstanta.
Praleidus per Hadamardo vartus |0>|1>=|01> gauname
Toliau praleidus pro orakulą šią buseną, gauname
Pavyzdžiui, apskaičiuosime f_2(x):
Toliau praleidžiame pro Hadamardo vartus šią būseną: thumb|Doičo algoritmas. Funkcijų „geležis“: [[Hadamardo vartai, Kvantiniai NOT vartai, CNOT vartai.]] Čia minusas reiškia fazę, tačiau fazė negali būti išmatuota, todėl atsakymas bus |01>. Kadangi pirmas kubitas yra |0> tai funkcija yra konstanta. Po antro kubito išėjimo superpozicijoje Hadamardo vartų galima ir nedėti ir jo nematuoti.
Pirmas kubitas |1>, taigi funkcija subalansuota.
Pirmas kubitas |1>, taigi funkcija subalansuota. thumb|Funkcijos nustatymas klasikiniu algoritmu. thumb|Funkcijos nustatymas su klasikiniais [[Loginis elementas|loginiais elementais.]]
Pirmas kubitas |0>, taigi funkcija konstanta.
Klasikiniu atveju neįmanoma nustatyti, ar funkcija konstanta (f_1(x) ir f_2(x)) ar subalansuota (f_3(x) ir f_4(x)), algoritmą reikia paleisti du kartus (pavyzdžiui, iš pradžių idėjus 00, o paskui 10), kvantiniu atveju užtenka vieno paleidimo išmatavus pirmą (viršutinį) kubitą. Jeigu pirmas kubitas yra ant išėjimo |0>, reiškia funkcija yra konstanta (f_1(x) arba f_2(x)) ir jeigu pirmas kubitas išmatuotas yra |1>, tai funkcija yra subalansuota (f_3(x) arba f_4(x)). Tiek klasikinio tiek kvantinio algoritmo principas veikimo yra toks. Yra jau sukurtas klasikinis ar tai kvantinis kompiuteris ir jis sukurtas taip, kad veiktų su vieną iš keturių funkcijų (f_1(x), f_2(x), f_3(x), f_4(x)). Jis jau taip sukonstruotas, kad jame jau idėtas tam tikras veikimas, bet mes nežinome koks. Paleidus kvantinį kompiuteri (Doičo algoritmą) iš vieno paleidimo išaiškeja, kaip jis viduje padarytas ir kuri funkcija „įdėta“ (subalansuota ar konstanta). Klasikiniu kompiuteriu reikia paleisti tam tikru budu du kartus algoritmą su skirtingom kažkurio vieno kubito vertėm (0 arba 1), kad nustatyti pagal kokią funkciją sukurtas orakulas (juodoji dežė) – pats kompiuteris.
Kita vertus, klasikinis algoritmas po dviejų paleidimų nustato ne tik funkcijos rušį (subalansuota ar konstanta), bet ir pačią funciją (pvz., f_3(x)). Pavyzdžiui, įleidome į klasikinį orakulą 00 ir gavome 00, reiškia funkcija yra f_1(x) arba f_3(x), tada antrą kartą įdėjome 10 ir gavome 11, vadinasi funkcija yra f_3(x).
Doičo-Džozo algoritmas su 3 kubitais
Su kvantiniu kompiuteriu užtenka 1 paleidimo ir 2 pirmų kubitų matavimo, o su klasikiniu kompiuteriu reikia atlikti 4 paleidimus ir kiekvieną kartą matuoti tik 1 trečią kubitą, kad nustatyti ar funkcija subalansuota ar konstanta.
Dabar visus 3 kubitus praleisime pro Hadamardo vartus:
Abu pirmi kubitai |00>, todel funkcija yra konstanta.
Funkcija f_3(x) yra subalansuota, nes abu pirmi kubitai |10> nėra nuliai (funkcija yra konstanta tik tuo atveju kai du pirmi kubitai ant išėjimo yra nuliai).
Pirmi du kubitai yra išmatuoti |01>, todėl funkcija f_5(x) yra subalansuota.
Funkcija f_8(x) subalansuota, nes primi du kubitai vienetai.
thumb|Funkcijos klasikinio kompiuterio, kad viską paversti kvantiniu iš priekio ir iš galo reikia pridėti [[hadamardo vartai|Hadamardo vartus.]] Funkcijos f_1(x) ir f_2(x) yra konstantos, o visos kitos funkcijos f_3(x), f_4(x), f_5(x), f_6(x), f_7(x), f_{8}(x) yra subalansuotos.
Suvedame visus įmanomus išėjimus, funkcijos patikrinimui, kai įėjimas |001>:
Doičo-Džozo algoritmas su 4 kubitais
3 pirmi kubitai ne nuliai (|001>), todėl funkcija f_7(x) subalansuota.
Konstantos yra tik funkcijos f_1(x) ir f_2(x), o visos kitos subalansuotos. Šioje lenetelėje išvardintos ne visos subalansuotos funkcijos. Pagal dernių formulę subalansuotų funkcijų yra Bendrai su konstantomis funkcijų yra 72.
Bendras Doičo-Džozo algoritmo skaičiavimas
Manykime, turime n+1 kubitų (įėjimų) būsenoje |0> ir vieną paskutinį kubitą busenoje |1>. Pažymėkime visus kubitus taip:
Praleidžiame visus kubitus per Hadamardo vartus:
Toliau praleidžiame per funkciją
Nuorodos
D. Doičo pamoka apie Doičo algoritmą (video)
Rudasis ausylis
Rudasis ausylis (Plecotus auritus) – lygianosinių (Vespertilionidae) šeimos šikšnosparnis. Nugara pilkai ruda, pilvas šviesesnis. Nugaros plaukai trispalviai: pamatas beveik juodas, vidurys pilkšvai gelsvas, viršūnė ruda. Oželis tiesus, į viršūnę smailėjantis, nesiekia ausies vidurio. Šoninės plėvės laisvasis kraštas prisitvirtinęs prie kojos išorinio piršto pamato. Tarpšlauninė plėvė gaubia beveik visą uodegą (laisvas vos 1-2 mm galiukas).
Lietuvoje dažnas. Aptinkamas miškuose ir gyvenvietėse. Vasarą gyvena medžių uoksuose, trobesių plyšiuose, pastogėse. Maitinitis išskrenda vėlai, aktyvūs visą naktį. Žiemoja rūsiuose, tuneliuose, požemiuose.
Red Hot Chili Peppers
„Red Hot Chili Peppers“ – amerikiečių roko grupė. Jų grojamoje muzikoje susilieja fanko, pankroko, metalo ir hip-hopo srovės, todėl jie yra laikomi vienu iš pagrindinių fank roko atstovų XX a. devintojo dešimtmečio pabaigoje ir dešimtojo dešimtmečio pradžioje. Vėliau „Red Hot Chili Peppers“ dar labiau paįvairino savo stilių, įtraukdami ska, džiazo, bliuzo ir psichodelikos motyvų. Grupė 1983 metais buvo įkurta vokalisto Anthony Kiedis’o, bosisto Michael Balzar’io (labiau žinomo „Flea“ pseudonimu), gitaristo Hillel Slovak’o ir būgnininko Jack Irons’o.
Leitenantas (reikšmės)
Žodis leitenantas reiškia:
Jėkabpilio savivaldybė
Jėkabpilio savivaldybė  – administracinis vienetas pietryčių Latvijoje, Sėlijoje. Ribojasi su Aizkrauklės, Maduonos, Varaklianų, Preilių, Lyvanų ir Aukštutinės Dauguvos savivaldybėmis, Lietuvos Respublikos Rokiškio rajonu. Plotas 2996,1 km², 40 576 gyventojai (2021 m.). Administracinis centras – Jekabpilis.
Red Hot Chili Peppers
Grupė yra gerai žinoma dėl problemų su narkotikų vartojimu ir daugkartinių sudėties pasikeitimų. Dabartiniai grupės nariai yra vokalistas Anthony Kiedis, bosistas Flea, gitaristas John Frusciante bei būgnininkas Chad Smith. Praeityje be Slovak’o ir Irons’o grupėje grojo Jack Sherman, Cliff Martinez, DeWayne „Blackbird“ McKnight, D. H. Peligro, Arik Marshall, Jesse Tobias, Dave Navarro ir Josh Klinghoffer. „Red Hot Chili Peppers“ yra išleidę vienuolika studijinių albumų. Be to, grupė yra laimėjusi šešis Grammy apdovanojimus, taip pat pardavusi virš 80 milijonų įrašų visame pasaulyje. 2012 metais jie buvo įtraukti į Rokenrolo šlovės muziejų.
Pirmiausiai pasirašę kontraktą su EMI 1983 m., jie perėjo į „Warner Bros. Records“ 1991-aisiais ir nuo to laiko tebedirba su šia kompanija. Albumus yra prodiusavę Andy Gill (debiutinis albumas „The Red Hot Chili Peppers“), George Clinton („Freaky Styley“) bei Michael Beinhorn („The Uplift Mofo Party Plan“ ir „Mother's Milk“). Rick Rubin prodiusavo „Blood Sugar Sex Magik“ ir sekančius šešis studijinius grupės albumus.
Jėkabpilio savivaldybė
Istorija
Ankstesnioji Jekabpilio savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Jekabpilio rajono dalies. Buvo suskirstyta į 7 valsčius, turėjo 905,7 km² plotą ir 4 164 gyventojus (2021 m.). Administracinis centras buvo Jekabpilyje (į savivaldybės sudėtį neįėjo).
Red Hot Chili Peppers
Vienuoliktasis grupės albumas „The Getaway“, įrašytas kartu su nauju prodiuseriu Danger Mouse, buvo išleistas 2016 m. birželio 16 d. 2019 m. gruodį, grupė paskelbė jog gitaristas Klinghoffer palieka grupę ir į jo vietą grįžta Frusciante, su kurio 2022 m. išleido dar du albumus - „Unlimited Love“ ir „Return of the Dream Canteen“.
Jėkabpilio savivaldybė
Suskirstymas
Savivaldybė skirstoma į 22 valsčius ir 3 miestus:
Red Hot Chili Peppers
1983–1984: Ankstyvoji istorija
„Red Hot Chili Peppers“ susikūrė kaip grupė vienam pasirodymui 1983 m. ir tuo metu vadinosi „Tony Flow and the Miraculously Majestic Masters of Mayhem“. Pirmieji grupės nariai – Anthony Kiedis, Michael Balzary (Flea), Jack Irons ir Hillel Slovak mokėsi toje pačioje Los Andželo „Fairfax’o“ mokykloje. Pirmasis grupės koncertas įvyko „Rhythm Lounge“ klube, apšildant „Gary and Neighbor’s Voices.“ Koncertą stebėjo apie 30 žiūrovų. Grupė, įkvėpti tokių grupių kaip „The Contortions“ ir „Defunkt“, pirmąsias dainas parašė būtent šiam pasirodymui. Pati pirmoji grupės sukurta daina – „Out in L.A.“. Nors tuo metu Slovak ir Irons grojo kitoje grupėje, „What Is This?“, grupės pasirodymas paliko labai gerą įspūdį žiūrovams ir jie buvo pakviesti sugrįžti dar kartą pasirodyti sekančią savaitę. Susidūrę su netikėta sėkme, grupė nusprendė persivadinti į „Red Hot Chili Peppers“ ir sugrojo keletą papildomų koncertų įvairiuose Los Andželo klubuose bei koncertų salėse. Šešios dainos, įrašytos šių koncertų metu, buvo išleistos grupės pirmojoje demo kasetėje.
1983 m. lapkritį, grupės vadybininkas Lindy Goetz’as grupei iškovojo septynių albumų kontraktą su „EMI America“ ir „Enigma Records“ įrašų kompanijomis. Vos prieš dvi savaites, „What Is This?“ taip pat pasirašė kontraktą su „MCA Records“. Slovak ir Irons vis dar „Red Hot Chili Peppers“ laikė antraplaniu projektu, todėl 1983 m. gruodį jie paliko grupę ir nusprendė visą laiką skirti „What Is This?“. Cliff Martinez, Flea draugas bei pankroko grupės „The Weirdos“ narys, tapo naujuoju grupės būgnininku, o tuo metu nežinomas gitaristas Jack Sherman tapo naujuoju gitaristu.
thumb|Pirmasis grupės gitaristas [[Hillel Slovak koncerto metu 1983 m.]] Pirmasis grupės albumas, „The Red Hot Chili Peppers“, buvo išleistas 1984 m. rugpjūtį. Nors albumas nesulaukė itin gerų pardavimų, dažnas dainų grojimas per studentų radiją bei MTV padėjo grupei susiburti gerbėjų būrį. . Grupės „Gang of Four“ gitaristas Andy Gill, prodiusavęs šį albumą, siekė, jog dainos albume būtų labiau priimtinos radijui, tačiau grupė su tuo nesutiko, todėl labai pašlijo muzikantų santykiai su prodiuseriu. Grupė nebuvo patenkinta galutiniu rezultatu ir teigė, jog albumas skamba per daug „išpoliruotai“. Išleidus šį įrašą, grupė pradėjo labai intensyvų koncertinį turą, kurio metu jie sugrojo šešiasdešimt koncertų per šešiasdešimt keturias dienas. Turo metu prasidėjo nesutarimai tarp Kiedis ir Sherman, todėl turui pasibaigus, 1984. m spalį Sherman’as buvo atleistas. Hillel Slovak, palikęs grupę „What Is This?“, sugrįžo į „Red Hot Chili Peppers“ 1985 m. pradžioje.
1985–1988: Populiarėjimas ir Hillel Slovak mirtis
1986 m. pavasarį, grupė pradėjo kurti trečiąjį albumą. „EMI America“ grupei demo įrašo įrašymui suteikė 5000 dolerių biudžetą, ir grupė šiam įrašui prodiusuoti pasirinko Keith Levene iš grupės „Public Image Ltd“, kadangi jis turėjo tokį patį požiūrį į narkotikus, kaip ir grupės nariai. Levene ir Slovak nusprendė atsidėti 2000 dolerių iš biudžeto atskirai tik heroinui ir kokainui, kas įsiutino kitus grupės narius. Martinez nebenorėjo groti grupėje, tačiau pats savo noru iš jos neišėjo, todėl Kiedis ir Flea jį atleido. Grupei visiškai to nesitikint, į ją 1986 m. balandį sugrįžo pirmasis grupės būgnininkas Jack Irons, ir grupę pirmąkart nuo 1983 m. sudarė jos pradinė sudėtis. Ankstesniojo albumo „Freaky Styley“ bei jo turo metu, Kiedis ir Slovak kovojo su stipiriomis priklausomybėmis nuo heroino. Anot Kiedis, jis savyje nebeturėjo jokio troškimo sukurti nieko naujo, taip pat dažnai į repeticijas ateidavo beveik miegantis.