cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trakų spaustuvė
Istorija
Trakų spaustuvė įkurta 1945 m. kartu su Trakų apskrities laikraščio „Trakiečių šūkis“ redakcija. 1951 m. ėmė spausdinti rajono laikraštį „Pergalės vėliava“ lietuvių ir lenkų kalba. 1951–1953 m. spausdino ir MTS laikraščius: Lentvario „Kolchoznaja iskra“ rusų kalba ir „Iskra kolchozowa“ lenkų kalba, Rūdiškių „Kolūkinis darbas“ lietuvių ir lenkų kalba. 1960 m. Trakų, Kaišiadorių ir Vievio rajonų spaustuvės sujungtos: Vievio spaustuvė tapo bazine, o Trakų ir Kaišiadorių – jos skyriais. 1976 m. Trakų spaustuvė buvo prijungta prie Kauno Raidės spaustuvės, o Vievio spaustuvė 1984 m. uždaryta. Nuo 1962 m. gegužės mėn. vietoje laikraščio „Pergalės vėliava“ pradėjo eiti Trakų rajono laikraštis „Spartuolis“ lietuvių, lenkų ir rusų kalba. Jis buvo spausdinamas Trakų spaustuvėje, taip pat ir 1989 m. jį pakeitęs laikraštis „Galvė“.
1990 m. Trakų spaustuvė atsiskyrė nuo Kauno „Raidės“, o 1995 m. tapo UAB „Trakų spaustuvė“, spausdina laikraščius, brošiūras, techninę dokumentaciją, blankus. Turi leidybines teises.
Obelninkai
Obelninkai – gatvinis kaimas Alytaus rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 3 km į pietryčius nuo Papėčių, tarp Obelijos (rytuose) ir Metelio (vakaruose) ežerų. Priklauso Metelių regioniniam parkui. Vietiniai keliai veda į Papėčius, Obelninkėlius, Mockonis. Tarp Obelninkų ir Papėčių stūkso Papėčių piliakalnis.
thumb|left|240px|Obelninkų šiaurinės dalies kraštovaizdžiai
Stanislovas Čėsna Fortunatas Kosakovskis
Stanislovas Feliksas Kosakovskis (1795 m. sausio 4 d. Hamburgas – 1872 m. gegužės 26 d. Varšuva) – Lenkijos ir Lietuvos kolekcininkas, literatas, dailininkas, Rusijos diplomatas.
Biografija
Veikiamas fiziokratų idėjų 1820 m. sumažino savo dvaruose lažą iki 104 dienų per metus, panaikino duoklę, kaimuose steigė mokyklas, prieglaudas, valstiečių teismus, tobulino žemės ūkio ir kt. techniką, taikė naujus ūkininkavimo metodus.
1818–1826 m. tarnavo carinės Rusijos pasiuntinybėje Vatikane (1822–1826 pirmasis sekretorius), kur susipažino su egiptologu Jean-François Champollion ir jo atradimais, juos propagavo.
Nuo 1826 m. – Lenkijos karalystės dvaro rūmininkas, 1832–1841 m. Valstybės Tarybos narys, o 1858–1861 m. heroldijos pirmininkas, senatorius.
Nuo 1842 m. gyveno paveldėtuose dvaruose Lietuvoje (rezidencija – Vaitkuškis Ukmergės paviete). Buvo vedęs prancūzų kilmės grafaitę Aleksandrą de Laval, kuri kraičio gavo dvarus Penzos ir Simbirsko gubernijose, vario kasyklas Urale (Rusijoje turėjo apie 16 tūkst. baudžiauninkų, Lietuvoje ir Baltarusijoje – 860 valstiečių kiemų).
1843 m. grafo titulą patvirtino Rusijos imperatorius.
thumb|left|[[Napoleonas Orda|Napoleono Ordos tapytas Vaitkuškio dvaras]] Kolekcionavo ir Vaitkuškyje kaupė meno kūrinių, senienų, knygų (surinko 12 500 tomų biblioteką; dalis išliko). Sukūrė komedijų prancūzų ir lenkų kalbomis, religinių studijų, populiarino mediciną ir higieną. Nutapė religinių paveikslų bažnyčioms (Dūkšto, Širvintų, Pašilės, Čenstakavos, kitoms).
Tremtinys (savaitraštis)
thumb|„Tremtinys“ Nr. 1 Tremtinys – Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos savaitraštis, einantis nuo 1988 m. spalio 27 d. Kaune.
Istorija
1988–1989 m. ėjo kaip Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio, Lietuvos „Tremtinio“ klubo tarybos leidinys. Tiražas 1989 m. – 52 000 egz., 1993 m. – 8000-15 000 egz., 1997 m. – 4000 egz.
Operos vaidykla
thumb|Valstybinis Kauno muzikinis teatras, pirmieji Operos vaidyklos rūmai Operos vaidykla – pirmasis Lietuvos profesionalus operos teatras, veikęs 1920–1922 m. Kaune. Operos vaidykla buvo vadinama Lietuvių meno kūrėjų draugijos Operos ir dramos vaidyklos operos trupė. Draugija operos vaidyklą įkūrė Aleksandro Kačanausko, Juozo Tallat-Kelpšos, Juozo Naujalio, Juliaus Štarkos, Adelės Galaunienės ir kt. muzikų iniciatyva. 1920 m. gruodžio 31 d. įvyko pirmasis spektaklis – Giuseppe Verdi „Traviata“ (dirigavo J. Tallat-Kelpša, režisavo Konstantinas Glinskis, dekoracijas sutvarkė dailininkas Vladas Didžiokas, chormeisteris Julius Štarka). Operos vaidykla dar pastatė Miko Petrausko „Birutę“, A. Rubinšteino „Demoną“, G. Verdi „Rigoletą“. Svarbiausius vaidmenis atliko: Adelė Galaunienė, Vladislava Grigaitienė, Julija Dvarionaitė, Kipras Petrauskas, Antanas Sodeika, Juozas Bieliūnas, Petras Oleka, Jonas Byra. 1922 m. teatras suvalstybintas, pavadintas Valstybės opera, vėliau Valstybės teatru. Dabar – Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras.
Tukiai
Tukiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Nemakščių, kairiajame Žalpės krante.
Gamta
Gamta – fizinis pasaulis, kurį sudaro įvairūs augalai, gyvūnai ir natūralūs kraštovaizdžiai. Gamta apima visa, kas egzistuoja – biotinę (gyvąją) ir abiotinę (fizinę) aplinką.
Žemė
Žemė yra vienintelė žinoma planeta, kurioje yra gyvybė. Jos naturalios ypatybės yra tiriamos įvairių mokslinių sričių. Saulės sistemoje, tai yra trečioji nuo Saulės nutolusi planeta, tai didžiausia sausuminė planeta ir penktoji pagal savo dydį. Žemės ryškiausi klimato bruožai yra du dideli poliariniai regionai, dvi palyginti plačios temperatūrinės zonos ir platūs tropiniai pusiaujo ir subtropikų regionai.
Istorinė perspektyva
thumb|left|[[Planktonas gyvena vandenynuose, jūrose ir ežeruose, egzistavo įvairiomis formomis mažiausiai 2 milijardus metų. ]]
Žemė susiformavo prieš 4,58 milijardus metų iš tarpžvaigždinės medžiagos, kartu su Saule ir kitomis planetomis. Mėnulis susiformavo maždaug 20 milijonų metų vėliau. Iš pradžių išlydytas Žemės išorinis sluoksnis atšalo, taip susidarė kietosios dulkės. Dujų išsiveržimas ir ugnikalnių aktyvumas aktyviai formavo pirmapradę atmosferą. Vandens garai, kurie daugiausiai kilo iš atkeliavusių iš kometų ledo, sukūrė vandenynus ir kitus vandens šaltinius.
Gyvybė
thumb|left|upright|Didžioji antis (patelė) ir ančiukai – [[reprodukcija yra būtina pratęsti savo kartą.]]
Nors ir nėra universalaus gyvybės apibrėžimo, mokslininkai vieningai sutaria, jog biologinei gyvybei yra būdinga organizacija, metabolizmas, ląstelių augimas, prisitaikymas, reakcija į dirgiklį ir dauginimasis. Būtybė su šiomis savybės paprastai yra laikoma gyva. Tačiau, ne kiekvienas gyvybės apibrėžimas laiko šias savybės būtinas. Žmogaus sukurta dirbtinė gyvybė taip pat gali būti laikoma gyvybe.
Augalai ir gyvūnai
Tarp daugelio būdų klasifikuoti augalus yra regioninė flora, kuri, priklausomai nuo studijų srities, gali įskaityti ir fosilinę florą, senų augalų liekanas iš praėjusios eros.
Gamtos mokslai
Mokslai, tiriantys gamtą, vadinami gamtos mokslais.
Keanu Reeves
Keanu Charles Reeves (g. 1964 m. rugsėjo 2 d.) – Kanados aktorius, režisierius ir muzikantas. Aktorius išgarsėjo vaidmenimis filmuose „Greitis“, „Velnio advokatas“ ir „Matrica“ (kartu ir šio filmo tęsiniuose). Už šį filmą aktorius 1999 m. gavo MTV filmų apdovanojimus geriausio pasirodymo ir kovos kategorijose.
Aktorius gimė Beirute, Libane. Jo mama yra anglų kilmės, o tėvas buvo Havajuose gimęs amerikietis.
Satkūnai (Pakruojis)
Satkūnai – kaimas šiaurės vakarinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pašvitinio.
Paul Pogba
Polis Pogba (g. 1993 m. kovo 15 d.) – gvinėjiečių kilmės prancūzų futbolininkas, Prancūzijos rinktinės ir „Juventus“ klubo žaidėjas, žaidžiantis saugo pozicijoje.
Prancūzas tapo geriausiu jaunuoju 2014 m. pasaulio futbolo čempionato žaidėju.
2022 m. liepos 11 d. prancūzas antrą kartą karjeroje sugrįžo į „Juventus FC“ komandą.
Laimėjimai
Juventus Manchester United
Vytautas Jakelaitis
Vytautas Jakelaitis (1928 m. balandžio 13 d. Vičiūnuose (dab. Kauno dalis), Aukštosios Panemunės valsčius – 2015 m. gegužės 2 d. Vilniuje) – Lietuvos kultūrologas, politinis bei visuomenės veikėjas, socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1940 m. baigė Panemunės parapijos pradinę mokyklą, 1941–1947 m. mokėsi Kauno 6-oje gimnazijoje. 1952 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą.
1953–1958 m. Liaudies kūrybos namų direktorius. 1957–1960 m. LLKJS CK biuro narys. 1958–1973 m. LSSR kultūros ministro pavaduotojas. 1961–1971 m. Kraštotyros draugijos, 1966–1970 m. Liaudies meno draugijos pirmininkas. 1971 m. Leningrade apgynė pedagogikos mokslų kandidato disertaciją „Dainų šventės Lietuvoje“. 1973–1975 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos fakulteto dekanas, 1975–1987 m. LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetų prorektorius. Nuo 1985 m. profesorius.
1963 m. vienas Mažosios Lietuvos dainų švenčių organizatorių, Jūros šventės atnaujintojų, vienas Jūrų muziejaus, Laikrodžių muziejaus, Klaipėdos kariliono steigimo iniciatorių. Rūpinosi Tolminkiemio bažnyčios atstatymu, Klaipėdos kraštotyros muziejaus veiklos plėtra Mažojoje Lietuvoje, aušrininkų, Mažosios Lietuvos lietuvininkų, ypač Vydūno, kultūros, tautinės savimonės tradicijų puoselėjimu. Per 400 straipsnių autorius. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Flyer 1
Flyer 1, brolių Raitų lėktuvas, Kitty Hawk – motorinis lėktuvas, sukonstruotas ir pagamintas brolių Raitų, 1903 m. gruodžio 17 d. pirmasis pasaulyje pakilęs į orą.
Orvilis ir Vilberis Raitai, gimtajame mieste Deitone, Ohajuje, dirbę dviračių meistrais, 1890 m. susidomėjo motoro varomais skrydžiais. Persilaužimas jų eksperimentavime įvyko, kai broliai sukūrė lankstų sparną, leidusį pilotui valdyti lėktuvą jį sukinėjant. Ši idėja broliams kilo stebint skraidančius kirus. Išbandę sklandytuvus su pačių pasidarytu aerodinaminiu vamzdžiu, 1903 m. gruodį jie pridėjo specialiai sukonstruotą variklį. Savo iš medžio, popieriaus ir laidų sukonstruotą aparatą, kainavusį jiems mažiau nei tūkstantį dolerių, jie nusivežė į atokias Kitty Hawk smėlio kopas Šiaurės Karolinoje. Gruodžio 14 d. Vilberis pirmą kartą pabandė skristi, tačiau lėktuvas (vėliau pavadintas „Kitty Hawk“) užgeso kilimo metu ir jį teko remontuoti. Po trijų dienų 10:35 val. vėjuotu oru pirmo skrydžio metu, dabar pilotuojant Orviliui, lėktuvas nuskrido 39 m per 12 sekundžių. Ketvirto skrydžio tą dieną metu Vilberis nuskrido 279 m per 59 sekundes. Po to vėjas atvertė lėktuvėlį ir jį sudaužė. Tik penki praeiviai visa tai matė, ir sekančią dieną vietinis laikraštis trumpai aprašė brolių laimėjimą. miniatiūra|Brolių Raitų orlaivio patento planas Kitais metais broliai ir toliau eksperimentavo, kartais jiems pasisekdavo, kartais ne, tačiau jie išmoko valdyti lėktuvą skrydžio metu ir išbandė katapultą, jei kas nors nepavyktų, lėktuvui kylant. Jų pačių ypatingas slaptumas, bijant, kad kiti nenukopijuotų, ir mažas aplinkinių susidomėjimas lėmė, kad tik 1908 m. oro skrydžių šventės metu Le Mane, Prancūzijoje, brolių Raitų darbas susilaukė prideramo dėmesio.
Jonas Lauriūnas
Biografija
Raudondvaryje užbaigęs pradžios mokslus, nuo 1939 m. mokėsi Kauno jėzuitų gimnazijoje (tuo metu Kauno 9-oji vidurinė mokykla). 1944 m. spalio 2 d. įstojo į jėzuitų naujokyną Pagryžuvyje. 1946 m. rudenį, baigęs noviciatą, padarė Jėzaus Draugijoje pirmuosius amžinuosius įžadus ir netrukus įstojo į Kauno kunigų seminariją. Po pirmo semestro sovietų valdžios įsakymu kaip vienuolis buvo atleistas.
Dirbo zakristijonu Kauno šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčioje, kur kunigavo tėvai jėzuitai. 1948 m. vėl priimtas į tą pačią kunigų seminariją, tačiau ir šįkart studijų baigti saugumiečiai neleido. Ketverius metus dirbo kūriku ligoninėje, Kauno meteorologijos stotyje meteorologu-stebėtoju. 1952 m. trečią kartą įstojo į Kauno kunigų seminariją. 1954 m. rugsėjo 12 d. vyskupo Kazimiero Paltaroko Kauno arkikatedroje bazilikoje buvo įšventintas kunigu.
Dirbo Valkininkų parapijoje garsaus Vilnijos kunigo P. Bieliausko vikaru, nuo 1955 m. pabaigos – Reškutėnų parapijos (Švenčionių r.) administratoriumi, nuo 1962 m. Švenčionių parapijos vikaru. 1964 m. paskirtas į Kabelių parapiją Varėnos rajone. 1972 m. rugsėjo 30 d. slaptai, pogrindyje, davė paskutiniuosius vienuolinius įžadus.
Daug dirbo intelektinėje srityje: vertė įvairią religinę ir teologinę literatūrą iš prancūzų, vokiečių, anglų, lenkų kalbų. Parašė keliasdešimt tomų pamokslų „Žodžiai broliams“, kurie savilaidos būdu, spausdinti mašinėle, paplito po visą Lietuvą. 1983 m. kunigas atvyko dirbti į Linkmenų Švč. Trejybės parapiją. Turėdamas gausią biblioteką, aprūpindavo knygomis vietinius inteligentus. Drąsiai skelbė tautines vertybes, skleidė blaivybės idėjas, aukštino gimtąją kalbą.
Leidus mokyklose dėstyti tikybą, tapo pirmuoju tikybos mokytoju Linkmenyse. Buvo išrinktas į Vilniaus arkivyskupijos kunigų Tarybą, vyskupo Julijono Steponavičiaus paskirtas Vilniaus arkivyskupijos konsultoriumi. Tėvas Lauriūnas buvo įtrauktas į Respublikinę komisiją stalinizmo nusikaltimams tirti, skaitė paskaitas garsiame „Gaublio“ diskusijų klube Vilniuje, buvo „Katalikų pasaulio“ žurnalo redakcinės kolegijos narys, skyriaus redaktorius.
Mirė 1991 m. liepos 26 d. Linkmenyse, palaidotas Kauno Petrašiūnų kapinėse.
2001 m. išleista jo pamokslų rinktinė „Nueisim ten, kur žiūrim“ (Vilnius, Katalikų pasaulis).
2001 m. rugpjūčio 22 d. apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžiumi (po mirties).
Ajaja
Ajaja – mitinė sala, graikų manymu, plytėjusi jūros pakraštyje, tolimuosiuose vakaruose. Sala minima Homero poemoje „Odisėja“ - Odisėjas, pasakodamas savo nuotykius Alkinojui, pamini joje buvęs. Saloje gyveno dievo Helijo duktė, burtininkė Kirkė. Iš pradžių Kirkė norėjo pražudyti Odisėją ir jo įgulą, tačiau vėliau ji jam padėjo.
Dėl ne visada tiksliai apibūdintų „Odisėjoje“ minimų vietovių geografinės padėties, Ajają tyrinėtojai bando tapatinti su keliomis vietomis.
Vakarų Kyšulio provincija
Vakarų Kyšulys  – provincija Pietų Afrikos Respublikos pietvakariuose, prie Indijos ir Atlanto vandenynų. Sudaryta 1994 m. iš Kapo provincijos. Suskirstyta į 5 apygardų savivaldybes, o šios – į 24 vietines savivaldybes.
Svarbiausi miestai:
Teodoras Potockis
Teodoras Potockis (, 1738 m. rugpjūčio 8 d. – 1812 m. rugpjūčio 10 d.) – Lenkijos magnatas, Karūnos armijos generolas-majoras, paskutinis Belzo vaivada (1791–1795). Baro konfederacijos narys. Smotricko ir Olštanų seniūnas.
Biografija
thumb|left|150px|Teodoro Potockio pirmoji žmona Karolina Sapiegaitė thumb|left|150px|Teodoro Potockio antroji žmona Kordula Marija Komarovska Lenkijos stambiausios ir turtingiausios magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Braclavo kašteliono Jono Potockio (m. 1744) ir Konstancijos Sobieskos sūnus, Terebovalskio seniūno ir Lenkijos armijos generolo-poručiko Joachimo Karolio (1725–1791) jaunesnysis brolis.
Jam priklausė Sotričio, Gorodenko miestai ir kiti. Buvo Potockių pulko šefas. 1767 metais Podolės maršalka Teodoras Potockis įėjo į Radomo konfederacijos sudėtį. 1768 metais prisijungė prie Baro konfederacijos, kurios vienas iš organizatorių buvo jo vyresnysis brolis, Terebovalsko seniūnas Joachimas Karolis Potockis.
1791 metais Teodoras Potockis gavo Belzo vaivados pareigybę, kurią užėmė iki trečiojo ATR padalijimo. 1809 metais tapo Haličo laikinosios vyriausybės prezidentu.
Švento Stanislovo (1783) ir Baltojo erelio (1790) ordinų kavalierius.
Šeima ir vaikai
Teodoras Potockis buvo vedęs du kartus. 1775 metais vedė Karoliną Sapiegaitę (1759–1814), Lietuvos lauko etmono ir Lietuvos didžiojo kanclerio Aleksandro Mykolo Sapiegos ir Magdelenos Agnesos Liubomirskos dukterį.
1788 metais Teodoras Potockis išsiskyrė su pirma žmona ir vedė antrą kartą Kordulą Mariją Komarovską (1764 – iki 1837), Jokūbo Komarovskio dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.
Gražaičiai (Pakruojis)
Gražaičiai – kaimas šiaurės vakarinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pašvitinio.
Kerė (1976 filmas)
Siužetas
Kerė kenčia mokykloje nuo juokelių ir pasityčiojimų iš jos klasės draugų pusės, ją laikančių bjauriuoju ančiuku, namuose – nuo motinos puritonės fanatizmo ir perdėto griežtumo. Kartą klasiokams iš jos vėl pasijuokus, viena iš jų, Sue Snell, vėliau, sąžinės graužiama, per savo draugą ją pakviečia prisijungti prie išleistuvių pokylio. Padeda ir klasės auklėtoja Miss Collins.
Kerė nuo vaikystės pasižymėjo antgamtiniais telekinezės sugebėjimais. Tai trukdė jai turėti normalius santykius su klasės draugais. Išleistuvių pokylis būtų buvusi gera proga normalizuoti santykiams. Ji tvirtai siekė, kad jos motina ją išleistų eiti į vakarėlį - Kerė tikrai norėjo tapti normalia, paprasta mergaite. Nepaisydama motinos grasinimų, Kerė nuvyko į pokylį su vaikinu, vardu Tommy Ross. Čia ji tapo žavia bendraujančia mergina, patraukusia daugelio dėmesį. Viena iš vakarėlio dalyvių, Chris Hargensen, kuri labiausiai jos nemėgo, nutarė bet kokiomis priemonėmis neleisti, kad Kerė laimėtų pokylio gražuolės rinkimus. Tam ji su savo bičiuliu Billy Nolan paruošė kibirą su kiaulės krauju, padėdama jį ant lubų sijos. Kai tik Kerė atsidūrė reikiamoje vietoje, ant jos užvirto kibiras su visu turiniu, akimirksniu paversdamas Kerės grožybes bjauriais skarmalais. Visi dalyvaujantys smagiai pasijuokė. Kerė buvo šokiruota tokio viešo pažeminimo. Joje sukilęs apmaudas ir pyktis atgaivino jos telekinetinius sugebėjimus. Ji visus nužvelgė veriančiu žvilgsniu. Staiga pradėjo dėtis keisčiausi dalykai: griūti lubos, atsirasti ugnies židiniai, judėti daiktai, kristi ant susirinkusiųjų, juos smaugti, žudyti, trukdyti jiems išbėgti. Žuvo ir Tommy Ross, ir klasės auklėtoja. Taip pat buvo nužudyti Billy ir Chris, bandę ją suvažinėti kelyje, jai grįžtant namo. Namuose ją sutiko motina, nors ir išoriškai džiaugsmingai, bet norėdama nužudyti „raganą“. Apkabinusi Kerę, įsmeigia jai į nugarą peilį. Bet ši mėgina ištrūkti ir pabėgti, tačiau besigrumdama nužudo savo motiną. Ima griūti namas, po jo nuolaužomis Kerė žūna. Išgyvenusi Sue Snell susapnuoja košmarą, kaip ji deda gėles ant sudegusio namo pelenų, o tuo momentu iš žemės išnirusi kruvina Kerės ranka griebia ją ...
Pasiekimai
„Kerė“ pradžioje nuo 1976 m. lapkričio 3 d. turėjo ribotą išleidimą 409 kino teatruose. Pradėjus filmą rodyti plačiau, jis surinko 5 mln. USD pajamų, tapdamas vienu iš penkių sėkmingiausių filmų, rodomų per pirmąsias 2 savaites. Savo šalyje filmas surinko 33,8 mln. USD, 18 kartų viršydamas savo gamybos biudžetą. Šiais laikais tokia suma prilygtų 135 mln. USD. 1999 m. pasirodęs filmo tęsinys „Įsiūtis: Kerė 2“ (The Rage: Carrie 2) komerciškai nebuvo sėkmingas.
Be kasos pasiekimų, kitų tęstinių projektų, filmas susilaukė ir kino kritikų teigiamų atsiliepimų bei eilės reikšmingų apdovanojimų. Tai vienas iš nedaugelio siaubo filmų, nominuotų keliems Oskarams. Sissy Spacek ir Piper Laurie nominuotos geriausios aktorės ir geriausios antro plano aktorės rinkimuose. Filmas taip pat laimėjo Avoriaz Fantastic Film festivalio didįjį prizą. Sissy Spacek gavo geriausios aktorės prizą iš Kino kritikų nacionalinės draugijos. 2008 m. „Kerė“ užėmė 86-tą poziciją žurnalo „Empire“ sudarytame 500 geriausių visų laikų filmų sąraše.
Juodiškis (Molėtai)
Juodiškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 7 km nuo Laičių.
Istorija
Kaimas pažymėtas 1812 m. Alantos parapijos topografiniame žemėlapyje.
Guillermo García-López
Giljermas Garsija-Lopezas (g. 1983 m. birželio 4 d.) – profesionalus Ispanijos tenisininkas. Šiuo metu ATP reitinge Giljermas užima 41 vietą. Tai yra geriausias jo pasiekimas per visą karjerą. Garsija per savo karjerą jau laimėjo 1 ATP titulą. Profesionalu tapo 2002 metais. Lopezą treniruoja Chuanas Manuelis Esparsija Klementas. Giljermo mėgstamiausia danga yra gruntas. Jo tėvas (Chuanas) yra mokytojas. Mama (Pakė) yra medicinos sesuo.
Giljermas yra geras tautiečio tenisininko Chuano Karloso Ferero draugas. Abudu jie treniruojasi JC Ferrero Equelite teniso akademijoje Viljenoje, Ispanijoje.
Kevin Ford
thumb|250px|Kevin Anthony Ford Kevinas Antonis Fordas (, gim. 1960 m. liepos 7 d., Portlande, Indianos valstijoje, JAV) – inžinierius, karo lakūnas, NASA astronautas.
Asmeninis gyvenimas
Nors Kevinas Fordas gimė Portlande, Indianos valstijoje, savo gimtuoju miestu jis laiko miestelį Montpelierą toje pačioje valstijoje. Jo žmona – Kelly Bennett, vaikai – Anthony ir Heidi. Jo tėvai, Clayton ir Barbara Ford, gyvena Indianoje.
Trasa Fiorano
Trasa Fiorano – Formulės 1 bolidų bandymų trasa šalia Maranello, Italijoje.
Istorija
Trasa pastatyta 1972 Enzo Ferrari iniciatyva ir noru Ferrari kompanijai turėti nuosavą bandymų poligoną. Ją projektuojant, pagrindine idėja pasirinkta koncepcija – sunkiausiai įveikiamų pasaulio trasų fragmentų perkėlimas į vieną vietą. 1996 trasa truputi modifikuota, dėl ko sutrumpėjo 24 metrais iki dabartinių 2 976 m. Joje sumontuota moderni vaizdo, elektroninė apskaitos, telemetrijos sistemos, atskiri priešgaisriniai postai.
Girgždų akmuo
Girgždų akmuo – saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kaišiadorių rajone, Žiežmarių apylinkės seniūnijoje, Girgždų kaime. Paskelbtas saugomu Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos 1992 m. spalio 1 d. sprendimu Nr. 231.
Akmuo surastas ir į šalikelę atvilktas melioratorių. Išskirtinės, piramidiškos formos, masyvus riedulys matomas iš tolo visu ūgiu. Jis stūkso ant šalikelės kalvelės, gruntinio kelio Sevelionys–Kovaičiai posūkyje (vingio vidinėje pusėje). Šalia, toje pačioje kelio pusėje, už 150 m į vakarus, įsikūrusi viena sodyba, priešingoje kelio pusėje matyti kita sodyba. Paminklinis akmuo pažymėtas senu informaciniu ženklu (neįskaitomu). Akmuo įvairiaspalvis, jo ūgis – 310 cm, pado plotis – 258 cm. Pagal savo tūrį šis akmuo užima trečią vietą tarp Kaišiadorių rajone saugomų geologinių gamtos paveldo objektų.
Persantė
Persantė  – upė Lenkijoje, Vakarų Pamario vaivadijoje. Prasideda Dravsko ežeryne, 7 km į vakarus nuo Ščecineko, 137 m virš jūros lygio. Teka į šiaurės vakarus. Aukštupyje nuolydis didelis, vėliau teka lyguma, sudaro meandras, krantai pelkėti. Įteka į Baltijos jūrą, ties žiotimis – Kolobžego miestas.
Žemiau Bialogardo patvenkta.
Pagrindinis intakas – Radevas.
Didžiausi miestai – Kolobžegas, Bialogardas, Karlinas.
Galvok ir būk turtingas
Mąstyk ir būk turtingas  – bestseleris sėkmės tematika.
Autorius – Napoleonas Hilas. Knyga parašyta Endriu Karnegio užsakymu: ištyrinėjus daugiau nei 500 JAV sėkmės sulaukusių verslininkų, buvo suformuluoti sėkmės dėsniai, kurių laikantis, galima tapti turtingu.
Visame pasaulyje knyga sulaukė per keliasdešimt leidimų, išleista daugiau nei keliais milijonų egz.
Formula Renault 2.0 Italia
Formula Renault 2.0 Italia – Formula Renault 2.0 atvirų ratų automobilių lenktynių čempionatas, 2000–2012 m. vykęs Italijoje. Daugiausia lenktyniauta šios šalies trasose, tačiau lenktynės kartais vykdavo ir kitose šalyse, pvz., Vengrijoje, Belgijoje ar Čekijoje.
Čempionate dalyvavo ir keli dabartiniai Formulės 1 lenktynininkai: Felipe Massa, Robert Kubica, Kamui Kobayashi, Jaime Alguersuari.
Taisyklės
Kiekvienas čempionato etapas susidėjo iš 2 pusvalandžio trukmės lenktynių. Taškus pelnydavo pirmi 15-a lenktynininkų. Visa taškų sistema pateikta lentelėje žemiau :
Carl von Linné
Karlas Linėjus (SV Carl Nilsson Linnæus, Carl Linné, po 1761 m. Carl von Linné, 1707 m. gegužės 23 d. Roshulto k., Švedija – 1778 m. sausio 10 d. Upsala, Švedija) – XVIII amžiaus švedų gamtininkas, mokslinės sistematikos kūrėjas. Daugelį savo darbų parašė lotyniškai, juos pasirašydavo kaip Carolus Linnaeus.
Augalų ir gyvūnų sistema
Pagrindinis vienetas Linėjaus sistemoje yra rūšis. Rūšimi Linėjus pavadino „grupę individų, panašių į vienas kitą, kaip vieno tėvo vaikai, arba kaip tėvai ir jų vaikai“. Pavyzdžiui, visos naminės katės sudaro vieną rūšį, tigrai – kitą, liūtai – trečią gyvūnų rūšį. Visa organinė gamta susidaro iš įvairių rūšių augalų ir gyvūnų. Visą gyvąją gamtą sudaro lyg kokios atskiros grandys – rūšys.
Visas augalų ir gyvūnų rūšis Linėjus sujungė į stambesnes grupes – klases. Klases suskirstė į būrius, būrius – į gentis, o gentis sudarė iš panašių rūšių.
Kiekvieną augalų ir gyvūnų rūšį Linėjus pavadino lotyniškai. Tai palengvino vienodai suprasti įvairių šalių mokslininkams.
Rūšies pavadinimas susideda iš dviejų žodžių: pirmasis reiškia genties, antrasis – rūšies pavadinimą. Pavyzdžiui, naminę katę Linėjus pavadino „Felis domestica“, t. y. katė (gentis), naminė (rūšis). Toks pavadinimo būdas vadinamas dviguba (binarine) nomenklatūra. Tokiu būdu išryškėja vieną gentį sudarančių rūšių panašumas, bendrumas, vieningumas.
Pats žodis gentis rodo į vienos genties sudėtį įeinančių rūšių giminingumą. Tačiau to meto mokslas dar negalėjo išaiškinti, kodėl vienai genčiai priklausančios rūšys yra panašios.
Linėjaus sukurtoji augalų ir gyvūnų sistema daugeliu atžvilgiu buvo dirbtinė. Skirstydamas rūšis grupėmis, Linėjus atsižvelgdavo tik į nedaugelį požymių. Sakykime, augalus jis suskirstė i 24 klases pagal dauginimosi organų sandarą. Žiedinius augalus jis suskirstė pagal kuokelių skaičių (I klasė – vienakuokeliniai, II – dviejų kuokelių ir t. t.). Viens kitam tolimi augalai (pvz., morkos ir serbentai) atsidūrė vienoje klasėje tik todėl, kad jų žiedai turi po tiek pat kuokelių. O daugelis giminingų augalų – į skirtingas klases.
Linėjaus gyvūnų sistema pasirodė esanti natūralesnė. Gyvūniją jis suskirstė į šešias klases: 1) žinduolius, 2) paukščius, 3) varliagyvius (jiems priskyrė varliagyvius ir roplius), 4) žuvis, 5) vabzdžius, 6) kirmėles. Paskutiniosios dvi klasės buvo gana dirbtinės: prie jų Linėjus priskyrė visus bestuburius gyvūnus.
Pats Linėjus suprato savo sistemos dirbtinumą, tačiau jis tikėjo, kad ateityje gamtininkai sukurs natūralią augalų ir gyvūnų sistemą, atsižvelgiant į visas organizmų ypatybes, o ne į vieną ar du jo požymius. Jis suprato, kad to meto mokslas neturėjo tam tikslui reikalingų žinių.
Nepaisant dirbtinumo, Linėjaus sistema suvaidino teigiamą vaidmenį biologijoje. Sisteminis skirstymas ir dviguba nomenklatūra tvirtai prigijo moksle ir naudojama šių laikų botanikoje ir zoologijoje. Vėliau buvo įvesti dar du padaliniai: 1) tipas – aukščiausias padalinys, jungiąs panašias klases, 2) šeima – jungianti panašias gentis.
Linėjaus pažiūros į gamtą
Linėjus tvirtino, kad gamtoje egzistuoja tiek augalų ir gyvūnų rūšių, „kiek įvairių formų pasaulio pradžioje sukūręs visagalis“. Jis manė, kad rūšys nesikeičiančios – jos išlaikiusios savo ypatybes „nuo sutvėrimo momento“ ir, kad kiekviena šiandieninė rūšis esanti pačios pirmosios Dievo sukurtos poros palikuonys. Kiekviena rūšis dauginasi, bet, jo nuomone, išlaiko nepakeistas tos protėvinės poros ypatybės. Linėjus, būdamas geras stebėtojas, negalėjo nematyti prieštaravimų tarp tikėjimo visišku rūšių nekintamumu ir to, kas pastebima gamtoje. Negalėjo paneigti, kad rūšyje gali atsirasti atmainos, veikiant organizmus pasikeitusiam klimatui, dirvožemio savybėms ir kitoms išorės sąlygoms.
Idealistinis ir metafizinis mokymas apie rūšių sutvėrimą ir nekintamumą vyravo biologijoje iki XIX amžiaus pradžios, kol jį paneigė daugelis atskleistų evoliucijos įrodymų.
Mikalojus Pranciškus Oginskis
Mikalojus Pranciškus Oginskis (1663 m. – 1715 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) karinis ir politinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš bajorų, būsimųjų Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės. Tėvas Jonas Jackus Oginskis, motina Ona Semaškaitė. Broliai Grigalius Antanas Oginskis (1654–1709 m.) (motina Ana Semaško), Leonas Kazimieras Oginskis (1661–1699 m.), Kazimieras Dominikas Oginskis (1665–1733 m.)
1676 metais kunigaikštis Mikalojus Pranciškus Oginskis buvo paskirtas Valkavisko maršalka, 1687 metais gavo Lietuvos didžiojo ginklininko pareigybę. 1695 metais tapo Lietuvos dvaro paiždininkiu. 1711 metais Mikalojus Pranciškus Oginskis gavo Trakų kašteliono pareigybę.
1686 metais dalyvavo derybose pasirašant taikos sutartį tarp ATR ir Rusijos valstybe.
Veikla
1688 m. Lietuvos kardininkas, pasiuntinys Rusijoje, Trakų kaštelionas.
Šeima
1680 metais vedė Kateriną Kopecaitę (m. po 1703), nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnus ir dvi dukteris:
Vėberis
Vėberis (simbolis Wb) – SI sistemos magnetinio srauto matavimo vienetas. Pavadintas vokiečių fiziko Vilhelmo Eduardo Vėberio vardu.
Apibrėžimas
Vėberis gali būti apibrėžtas remiantis Faradėjaus dėsniu, kuris susieja kintantį magnetinį srautą per kilpą su elektriniu lauku aplink ją. Vieno vėberio per sekunde magnetinio srauto kitimas indukuoja vieno volto elektrovaros jėgą.
SI sistemos pagrindiniais ir išvestiniais vienetas Vėberis išreiškiamas:
Vėberis yra labai didelis vienetas (1 Tm²), todėl dažniausiai naudojami daliniai vienetai: milivėberis, mikrovėberis ir nanovėberis.
Viksva trainė
Viksva trainė (Carex panicea) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos, viksvų (Carex) genties augalas. Auga paupiuose, drėgnose pievose. Aukštis 20-40 cm. Žydi gegužės-liepos mėnesiais.
thumb|left|190px|Viksvos trainės žiedai
Babacar Gueye
Babakaras Mbajė Gejė (g. 1986 m. kovo 2 d.) – futbolininkas, Senegalo rinktinės ir Kinijos Shenzhen Ruby FC klubo puolėjas.
Karabelė
thumb|right|Karabelės rankena Karabelė – lenkiškas kardo tipas.
Babacar Gueye
žaidžia nuo 2004 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. Afrikos Tautų taurėje.
Sibirinis vilkdalgis
Sibirinis vilkdalgis (Iris sibirica) – vilkdalginių (Iridaceae) šeimos sparčiai nykstanti rūšis. Daugiametis, šakniastiebinis, 30-80 cm aukščio, dekoratyviais žiedais augalas. Dauginasi šliaužiančiu šakniastiebiu; plitimas sėklomis netirtas.
Karabelė
Karabelės Lenkijoje ir Lietuvoje labai išpopuliarėjo apie 1670 m. Manoma, kad pavadinime kara yra tiurkų žodis kara 'juodas; tamsus'. Karabelė yra tiurkiško kardo, kuriuos naudojo janyčarai ir sipahiai, variantas. Karabelės buoželė būdavo erelio galvos pavidalo. Buoželė leidžia kaunantis naudoti apskritiminius pjaunančius smūgius kaunantis pėsčiam ir efektyviai kautis raitam. Karabelės lengvesnės už husarų kardus.
Sibirinis vilkdalgis
Lietuvoje paplitęs difuziškai, po visą teritoriją – Ignalinos, Kauno, Kaišiadorių, Kėdainių, Klaipėdos, Kretingos, Raseinių, Skuodo, Švenčionių, Šilutės, Šilalės, Šiaulių, Jurbarko, Varėnos, Vilkaviškio raj. Kiek dažnesnis Kretingos ir Skuodo rajonuose.
Karabelė
Pradžioje karabelės buvo daugiau paradiniai, ceremoniniai ginklai, bet vėliau tapo vienu populiariausių kirstynių ginklų Lenkijoje. Dažnai šlėktos turėdavo tik vieną karabelę su dviem makštimis. Su puošnia, juodmedžio ar dramblio kaulo makštimi karabelė būdavo paradinis ginklas, o su paprasta makštimi būdavo mūšio lauko ginklu.
Sibirinis vilkdalgis
Auga užliejamose, pelkėtose ir šlapiose pievose, krūmynuose, drėgnuose miškuose, pamiškėse ir miško aikštelėse. Lietuvoje žinomose radavietėse auga grupėmis. Nyksta naikinant augavietes – melioruojant žemes, transformuojant plotus. Populiacijos gali nukentėti persodinant augalus į gėlynus. Įrašyta į saugomų augalų rūšių sąrašą 1962 m. Kai kurios radavietės yra Čepkelių rezervate, Aukštaitijos nacionaliniame parke, Mituvos botaniniame draustinyje. Užtikrinti augaviečių apsaugą nuo melioracijos, žemių kultūrinimo poveikio, neleisti kasti augalų.
Karabelė
Nuorodos
Nuotraukos:
Sibirinis vilkdalgis
Rūšis įrašyta į Latvijos, Estijos, Lenkijos, Vokietijos, Baltarusijos raudonąsias knygas. thumb|left|210px|Sibirinio vilkdalgio žiedas
Kropivne Stare
Kropivne Stare – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Suvalkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į vakarus nuo Suvalkų ir 112 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Ščeberkos upė.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Alnis
left|120px
Alnis – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajono rytuose, Mindūnų seniūnijoje, apie 9 km į rytus nuo Toliejų, Alnio kraštovaizdžio draustinyje. Telkšo Labanoro-Pabradės miškuose (Poviliškio miške), tarp Aiseto šiaurėje ir Stirnių pietuose. Ilgis rytų-vakarų kryptimi 3,95 km, didžiausias plotis 0,43 km. Altitudė 153 m. Krantai daugiausia aukšti, ištisai apaugę spygliuočių mišku, šiaurės vakarinis krantas lėkštas, pelkėtas. Centrinėje dalyje yra miškinga 3,56 ha ploto sala. Dugnas padengtas dumblu, atabrade vietomis yra smėlio. Ežero vanduo pasižymi labai dideliu skaidrumu (iki 10,5 m). Šiaurės vakaruose išteka Alnės upelis link Aiseto ežero (Kiaunos baseinas). Pietrytinėje pakrantėje yra stovyklavietė.
Ežerėvardis Álnis neaiškios kilmės: greičiausiai kilęs arba nuo žodžio alėti („tekėti, varvėti“), arba nuo gyvūno pavadinimo álnis, élnias.
Derečanka
Derečanka  – kaimas Lenkijos rytuose, Zalesių valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 22 km į rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 110 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Sangrūdos valsčius
Sangrūdos valsčius (iki II pasaulinio karo Punsko valsčius) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Sangrūda.
Istorija
Lietuvišką Punsko valsčių iš buvusio Seivų valsčiaus šiaurinės dalies 1918 m. lapkričio 15 d. įkūrė Kazimieras Mielkus, Petras Pacenka ir Motiejus Simonaitis. 1919 m. rugsėjo 7 d. lenkams užėmus Punską, valsčiaus centras perkeltas į Sangrūdą. 1919 m. prie valsčiaus buvo prijungti panaikinto Mockavos valsčiaus kaimai. Prasidėjus II pasauliniam karui, valsčius pervadintas Sangrūdos vardu. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Kalvarijos rajonui (7 apylinkės).
Gyvenvietės
1923 m. surašytos gyvenvietės:
Varpotoji veronika
Varpotoji veronika, arba šlaitinė veronika (Veronica spicata) – gyslotinių (Plantaginaceae) šeimos veronikos (Veronica) genties augalas. Natūraliai paplitęs Eurazijoje, auga Lietuvoje.
Ekologija
thumb|left| Auga sausose pievose, smėlynuose, kalvų ir pylimų šlaituose, pakelėse, beržynuose, pušynuose. Mėgsta saulėtas, sausas, skurdžias augimo vietas.
Žiedus lanko bitės, drugiai ir dvisparniai.
Biologija
Tai daugiametis, 15-40 cm aukščio žolinis augalas su įžambiai pakrypusiu šakniastiebiu ir palaipomis. Stiebas status arba kylantis, dažniausiai nešakotas, apaugęs plaukeliais. Lapai priešiniai, arčiau stiebo viršūnės kartais pražanginiai, lancetiški, kraštai karbuoti, arčiau lapo pagrindo kartais lygūs. Stiebo apatinėje dalyje lapai kiaušiniški, su koteliais, aukščiau siauresni, bekočiai, kartais lygiakraščiai.
Žiedynai – viršūninės, nusmailėjusios, varpiškos kekės, atsiskyrusios nuo likusios stiebo dalies. Pažiedės lancetiškos arba yliškos, nepanašios į stiebo lapus. Taurelė iš keturių elipsiškų, plaukuotų skiltelių, kurios prie pagrindo suaugusios. Vainikėlis netaisyklingas, mėlynas, kartais žydras ar violetinis, plaukuotomis žiotimis, keturios jo skiltelės kiek pakilusios aukštyn, kitaip negu kitų veronikų, kurių vainikėlio atbraila plokščia. Kuokeliai du, prisitvirtinę prie vainikėlio vamzdelio pamato.
Žydinčių augalų galima rasti nuo birželio iki spalio pradžios. Vaisius – savotiškos formos dėžutė, apaugusi liaukiniais plaukeliais, smarkiai suplota statmenai pertvarai, su dviejais išsipūtusiais lizdais, ties pertvara įsmaugta, liemenėlis gerokai išsikiša iš įdubimo.
Namišiai
Namišiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Pasvalio, 7 km į pietvakarius nuo Saločių. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Saločių mokyklos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka, paštas (LT-39043), žemės ūkio bendrovė „Ąžuolas“. Per kaimą teka Mūšos intakas Šakarnis.
Varpotoji veronika
Porūšiai
Yra išskiriami devyni porūšiai ir vienas varietetas (Gali būti, kad tai sinonimai):
Namišiai
Etimologija
Patys Nameišaičiai galėjo būti legendinio žiemgalių kunigaikščio Nameišio palikuonys ar giminaičiai.
Istorija
XIX a. Namišiai minimi kaip kaimas ir ferma Panevėžio apskrities Kyburių valsčiuje.
Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 2022 m. patvirtintas Namišių herbas.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Ernst Gombrich
thumb|Ernst Gombrich (1975). Ernst Hans Gombrich (g. 1909 m. kovo 30 d. Vienoje – m. 2001 m. lapkričio 3 d. Londone) iš Austrijos kilęs britų meno istorikas.
Degen
Degen − pavardė.
Ernst Gombrich
Baigęs Theresianum akademiją, 1928–1933 metais Gombrichas studijavo meno istoriją Vienos universitete (vadovas – Julius von Schlosser), apgynė disertaciją iš Giulio Romanos Palazzo del Te (Mantua) kūrybos (1933 m.), parašė veikalą „Trumpa pasaulio istorija jauniesiems skaitytojams“ (Kurze Weltgeschichte für junge Leser), išleistą 1935 m. Savo dalykinę veiklą paskyrė meno istorijos bei psichologijos problemų nagrinėjimui.
Degen
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kubos armija
thumb|right|Sargybiniai prie [[José Marti mauzoliejaus (Kubos Santjagas).]] Kubos armija  – pagrindinė Kubos revoliucinių ginkluotųjų pajėgų šaka antžeminėms operacijoms.
1984 m. pagal „Jane’s Military Review“ Kubos armija (~130 tūkst. karių) buvo suskirstyta į tris apygardas: Vakarų, Centrinę ir Rytų. Kiekvienoje iš jų buvo armija, sudaryta iš tankų divizijos, mechanizuotos divizijos ir pėstininkų korpuso, kurį sudarė 3 pėstininkų divizijos. Rytų apygardos armija turėjo du pėstininkų korpusus (6 divizijas).
1996 m. pirmą pusę JAV Gynybos žvalgybos agentūra teigė, kad Kubos tankų ir artilerijos daliniai buvo prastos kovinės parengties, nes: Tame pačiame pranešime rašoma, kad Kubos specialiųjų operacijų pajėgos toliau treniruojasi, tačiau mažesniais mastai nei iki tol. Nors esamai ginkluotei trūksta atsarginių dalių, o daliniams – degalų, kas mažina Kubos armijos operacijų galimybes, Kuba lieka pajėgi pasipriešinti bet kuriai regiono valstybei.
2002 m.
1999 m. Revoliucinė armija sudarė maždaug 70 % Kubos reguliariųjų pajėgų. Pagal IISS armijoje buvo apie 45 000 kareivių, iš jų 39 000 parengties rezervo, kurio kariai kasmet 45 dienas tarnauja kariuomenėje, kas leidžia jiems išlaikyti kovinę parengtį. .
1999 m. IISS pranešė, kad armiją sudarė: Taip pat oro gynybos artilerijos pulkas ir raketų žemė–oras brigada.
Šventybrasčio ąžuolai
|thumb|right|200px|Vienas iš keturių senųjų ąžuolų Šventybrasčio ąžuolai – botaninis Lietuvos gamtos paveldo objektas, 1960 metais įtrauktas į saugomų gamtos objektų sąrašą. Auga Šventybrasčio kaime, Vilainių sen., Kėdainių raj. Šventybrasčio kraštovaizdžio draustinyje. Medžių rūšis - paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.). Gamtos paveldo objektą sudaro keturi ąžuolai:
Kubos armija
2002 m.
Manyta, kad kiekviena armija turi bent vieną tankų ir bent vieną mechanizuotųjų pėstininkų brigadą. Pasienio brigada Gvantaname ir bent vienas artilerijos pulkas, priskirtas mechanizuotųjų pėstininkų brigadai, besibazuojantis Tunase, pavaldūs Rytų apygardai. .
1996 m.
Pagal „Jane’s Information Group“ Kubos armija buvo teritoriškai organizuota į 3 apygardas, kiekvienoje iš jų – po vieną armiją.
Panovių pagrindinė mokykla
Filialas: Panovių pagrindinės mokyklos ikimokyklinio ugdymo skyrius „Pagrandukas“.
Albertas Sereika
Biografija
1973–1974 m. lankė Pirmosios Varėnos pradinę mokyklą. 1974–1982 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokykloje. 1985 m. baigė Varėnos 2-ąją vidurinę mokyklą. 1985–1987 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1988–1993 m. studijavo Vilniaus valstybinio universiteto Istorijos fakultete ir įgijo istoriko specialybę.
1992–2004 m. Valstybės saugumo departamento Alytaus apygardos skyriaus viršininkas. 2004 m. kovo – balandžio mėn. Lietuvos Respublikos Prezidento kanceliarijos Nacionalinio saugumo grupės ekspertas. 2004–2008 m. Seimo narys, išrinktas pagal Rolando Pakso koalicijos „Už tvarką ir teisingumą“ sąrašą. 2004 m. Liberalų demokratų frakcijos, nuo 2005 m. birželio 30 d. Lietuvos socialdemokratų partijos frakcijos narys.
Daugų herbas
Daugų herbas – Daugų miesto simbolis.
Herbo aprašas
Sidabriniame skydo lauke ant žalios kalvos (skydo papėdė) stovi mėlynais šarvais apsitaisęs karys, dešinėje rankoje laikantis tokios pačios spalvos alebardą, kairėje – mėlyną apvalų skydą, prie juosmens kabo trumpas kalavijas. Kario plaštaka ir veidas natūralios spalvos, sijonas ir antpečiai žali, jų kraštai ir pagražinimai, taip pat šalmo plunksnos, šalmo ir skydo apvadai, diržas – auksiniai, alebardos kotas juodas.
Istorija
thumb|left|150px|Daugų laisvojo miesto herbas [[1792 m.]] left|thumb|150px|B. Šaliamoro Daugų herbo piešinys ant atvirutės.
Daugams laisvojo miesto teises ir herbą – šarvuotą karį su alebarda – 1792 m. balandžio 26 d. suteikė Stanislovas Augustas. Išliko 1792 m. Daugų privilegijos originalas (LVIA, f. 1135, ap. 1, b. 64) ir jos įrašas Lietuvos Metrikoje su perpieštu miesto herbu (LM, kn. 556,l. 104-105v). Tačiau netrukus miesto savivalda buvo panaikinta ir herbas ilgam užmirštas. XX a. pradžioje jį nupiešė Bronius Šaliamoras, vėliau - Marijanas Gumowskis (Marijan Gumowski). Autoriai pakeitė spalvas, be to, B. Šaliamoro piešinyje neliko skydo, o M. Gumowskio – ir kalavijo.
Po 200 metų Daugų istorinis herbas atkurtas. Siekiant lakoniškumo atsisakyta nereikšmingų žemės, sijono spalvų ir atspalvių. Melsva šarvų spalva pakeista į mėlyną, kad geriau derėtų prie sidabrinio herbo lauko.
Daugų herbo (kaip ir Ariogalos) simbolika greičiausiai susijusi su XVIII a. pabaigos politiniais įvykiais. Šarvuotas karys su alebarda, skydu ir kalaviju turėjo saugoti Daugų miestą ir visą kraštą nuo gresiančio pavojaus, ginti miestiečių teises. Manoma, jog kario idėja pasiskolinta iš senosios Trakų kunigaikštystės heraldikos.
Daugų herbas patvirtintas Lietuvos Prezidento 1998 m. rugpjūčio 4 d. Dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Mitragalio lobis
Mitragalio lobis – monetų lobis, rastas 1962 m. Mitragalio kaime, Rokiškio rajone.
Atradimas
1962 m. rudenį Kazys Černius atarinėjo bulves, pasodintas senojo Mitragalio sodyboje. Plūgo noragas sudaužė puodą, iš kurio pabiro smulkūs pažaliavę pinigėliai. Dabar lobis yra saugomas Rokiškio krašto muziejuje.
Lobis
Lobį sudaro 4792 monetos. Didesnioji jų dalis – apie 3200 monetų – tai Žygimanto Vazos laikais Rygoje kaldintos smulkios monetos – šilingai. Pati naujausia moneta kaldinta 1626 metais.
Manoma, kad lobis buvo paslėptas ATR–Švedijos karo metu, o monetos galėjo būti surinktos iš kareivių, kuriems karo metu buvo mokamas atlyginimas.
Kastanė
Kastanė, kastane – Šri Lankos kardas, kurio rankena turi drakono galvos pavidalo buoželę, o lankelis dažnai būna apačioje nesujungtas su buožele.
Manoma, kad šie kardai atsirado XVI a. dėl europiečių įtakos, dalis kastanės bruožų būdingi XVI a. Viduržemio regiono kardams, bet ne to metu Pietų Azijai. Dažnai senųjų kastanių geležtės padarytos Europoje.
Nuorodos
Nuotraukos:
Šulinys
thumb|right|250px|Vanduo šulinyje Šulinys – įrenginys vandeniu aprūpinti. Patys seniausi šuliniai buvo sutvirtinti rąstų, akmenų rentiniu. Kibiras užkabinamas ant karties su kabliu. XIX a. paplito svirtys. Dabar šulinius dažnai sudaro betoniniais žiedais sutvirtinta iškasa ir įtaisas vandeniui semti (dažnai ir su elektriniu vandens siurbliu).
Seniausią šulinį Lietuvoje archeologai aptiko Apuolės piliakalnyje (Skuodo r.). Manoma, kad jis iškastas IX a. Šuliniai minimi XVI a. rašytiniuose šaltiniuose. Iki XX a. žemės reformos, kai buvo išsiskirstyta į vienkiemius, 3-4 kaimo sodybos naudojosi bendru šuliniu. Prie šulinio dažnai statydavo skobtą arba lentų lovį, į kurį pripildavo vandens gyvuliams.
Senieji šuliniai nebuvo gilūs, jų sienas sutvirtindavo rąsteliais arba išgrįsdavo akmenimis. Nuo XX a. imta ręsti šulinius su rentiniais.
Lietuvos sodybose paplitę dviejų tipų šuliniai: svirtiniai ir veleniniai.
Svirtiniai šuliniai
Jį sudaro stipriai į žemę įkastas vertikalus dvišakis rąstas. Jo dvišakumoje įtaisyta ilga svirtis, kurios viename gale yra atsvara, kitame – grandine pritvirtinta kartis su kabliu kibirui užkabinti.
Veleniniai šuliniai
Tokių šulinių sienos yra iš betono žiedų (lietuvių liaudyje dar kitaip vadinamais rentiniais ir boniomis), vienas ant kito suleistų į žemę; vienas žiedas visada virš žemės paviršiaus. Abipus šulinio vertikaliai įkalti stulpai, kurie laiko veleną su grandine ir kabliu (kobiniu) kibirui užkabinti. Viename veleno gale įtaisyta metalinė rankena. Veleno abu galai dažnai sutvirtinti metaliniu žiedu.
Trasa Varano
Trasa Varano (Pilnas pavadinimas Autodromo Riccardo Paletti) – Formulės 1 bolidų bandymų trasa šalia Parmos miesto, Italijoje.
Istorija
Trasa pastatyta 1969 m. Trasa pasižymi staigiais posūkiais. Pavadinta Riccardo Paletti vardu po šio lenktynininko žūties 1982 m. Kanados Grand Prix. Joje įrengta drėkinimo įranga. Dėl šių priežasčių labai tinkama bandyti automobilius bei treniruotis lenktynininkams.
Rudauka (reikšmės)
Rudauka gali reikšti:
Karalkrėslio valsčius
Karalkrėslio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Karalkrėslis.
Istorija
XVII a. Karalkrėslio valsčius priklausė Alytaus ekonomijai, jame buvo Naujininkų vaitystė, Vinkšnupių, Vilkabalių, Piliakalnių, Patilčių ir kiti kaimai. 1772–1785 m. valsčiuje, prie Bartninkų kaimo, išaugo Bartninkų dvaras su gelumbės ir geležies apdirbimo dirbtuvėmis. XVIII a. pabaigoje žlugus ATR, valsčius ir dvaras neteko administracinės reikšmės. Vėliau šiose vietovėse įkurtas Bartninkų valsčius.
Šiaudiniai (Pakruojis)
Šiaudiniai – kaimas šiaurės vakarinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Pašvitinio.
2012 m. Rusijos prezidento rinkimai
thumb|right|250px|[[Vladimiras Putinas šalies vadovu tapo trečią kartą.]] '''2012 m. Rusijos prezidento rinkimai''' – šeštieji Rusijos prezidento rinkimai, vykę 2012 m. kovo 4 d. Juose nugalėjo buvęs šalies ministras pirmininkas Vladimiras Putinas, šalies vadovu tapęs trečią kartą.
Kandidatai
2011 m. rugsėjo 24 d. Vieningosios Rusijos partijos suvažiavime dabartinis prezidentas Dmitrijus Medvedevas pranešė, kad naujuoju šalies vadovu mato šalies ministrą pirmininką ir du kartus šalies vadovą Vladimirą Putiną. Tuo tarpu pastarasis paskelbė norintis, kad jo vietą vyriausybės vadovo poste užimtų D. Medvedevas.
Visų oficialių kandidatų sąrašas buvo paskelbtas 2012 m. sausio 29 dieną. Užregistruoti kandidatai yra Vieningosios Rusijos partijos vadovas V. Putinas, Rusijos Federacijos Komunistų partijos vadovas Genadijus Ziuganovas, Sergejus Mironovas (partija Teisinga Rusija), Vladimiras Žirinovskis (Rusijos liberalų demokratų partija), nepriklausomas kandidatas verslininkas Michailas Prochorovas.
Visuomenės nuomonių tyrimo bendrovės „VTsIOM“ 2012 m. sausio 14 d. duomenimis labiausiai iš visų kandidatų Rusijos piliečiai palaiko V. Putiną – 48 % populiarumas. Tuo tarpu internetinio portalo „Superjob“ sausio 21–22 d. apklausa parodė, kad V. Putiną palaiko 26 % rinkėjų, o antroje vietoje su 21 % yra M. Prochorovas.
Rezultatai
Surinkęs apie 64 % rinkėjų balsų nugalėjo V. Putinas. Antroje vietoje liko Genadijus Ziuganovas su 17 %. Iš viso rinkimuose dalyvavo apie 63 % balso teisę turinčių piliečių.