cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nutrija
Dauginimasis
Nutrijų lytį nesunku nustatyti pagal išorinius lytinius organus: patelių lytinis plyšys yra šalia išangės, o patinų lytinis organas yra 3 – 5 cm nuo išangės. Patinų sėklidės kartais būna kūno ertmėje, bet dažniausiai papilvės kanalais nusileidžia po oda, ir jas galima užčiuopti. thumb|right|200px| Nutrijos jauniklis
Geromis šėrimo ir laikymo sąlygomis, nutrijos lytiškai subręsta 4–5 mėnesių amžiaus. Nuo šio periodo patinai yra nuolat aktyvūs ir gali apvaisinti pateles. Lytiškai subrendusių patelių ruja kartojasi kas 24 – 30 dienų ir tęsiasi apie 36 val. Poravimasis vyksta be susikabinimo. Rujos metu patelė susiporuoja 4 – 6 kartus. Atskiro susiporavimo trukmė – 20–40 s. Atsivedusiai jauniklių patelei pirmasis rujojimas prasideda antrąją dieną arba praėjus 2–3 dienoms po gimdymo. Nutrijų nėštumas trunka 128–133 dienas. Per metus jos gali atsivesti 2 vadas po 5-6 jauniklius.
Jaunikliai gimsta jau regintys ir su kailiuku, tamsesniu nei suaugusių.
Nutrijų porūšiai
Pripažįstami šie keturi porūšiai:
Naujosios Akmenės Saulėtekio progimnazija
Naujosios Akmenės „Saulėtekio“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Naujojoje Akmenėje, V. Kudirkos g. 11, vykdanti pradinio ir pagrindinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 300009283.
Istorija
1965 m. Naujoji Akmenė tapo rajono centru. Plėtėsi cemento gamykla, daugėjo gyventojų. Tuo metu mieste buvo viena vidurinė mokykla, kurią sudarė du pastatai, buvę moksleivių namai Taikos g. ir I vidurinė mokykla, joje mokėsi 1600 mokinių. Todėl nuspręsta pradėti statyti naują mokyklą, kuriai vieta parinkta naujai statomame Kosmonautų mikrorajone. Statybos darbai pradėti 1965 m. balandžio mėn. Darbus atliko Šiaulių statybos tresto Akmenės statybos valdyba. Mokykla turėjo būti pastatyta 1966 m. rugsėjo mėn., tačiau darbai užsitęsė ir mokyklos statyba laiku nebuvo baigta. Valstybinė komisija mokyklą priėmė tik 1967 m. vasario 6 d. Atidarymo metu mokykloje buvo 22 klasės, mokėsi 867 mokiniai, dirbo 37 mokytojai.
Didelę paramą tvarkant ir įrengiant klases bei kabinetus suteikė cemento gamykla ir patys mokiniai. Cemento gamyklos pagalba buvo įrengti fizikos, chemijos, biologijos kabinetai, sumontuoti ir pajungti virtuvės įrenginiai, nupirkta dalis knygų mokyklos bibliotekai. Atidarius mokyklą, nebuvo valgyklos, todėl mokiniai pietus valgė aktų salėje. Mokyklos sporto salė tuo metu buvo didžiausia visame rajone. Mokykloje buvo vietinis radijo mazgas, todėl buvo organizuojamos vietinės radijo laidos, kurias rengdavo vyresniųjų klasių mokiniai. Jų metu buvo aptariamas mokyklos gyvenimas, pažymimos svarbesnės datos. Statant mokyklą ir įrengiant klases buvo organizuojamos mokinių talkos.
1968 m. jau veikė miškininkų, fotomegėjų, šachmatininkų, kino mechanikų, ornitologų būreliai, lėlių teatras. Pirmasis vaidinimas, kurį pastatė lėlių teatras, buvo „Auksinis raktelis“. Lėles siūti ir spektaklį parengti vaikams padėjo mokytoja E. Vilkienė. Vėliau buvo suvaidinti spektakliai Aldonos Liobytės „Meškos trobelė“, „Žvaigždžių berniukas“, „Lapė sesutė“. Didžiausio pasisekimo susilaukė A. Pakeltienės vadovaujami tautinių šokių kolektyvai. 1975 m. respublikinėje dainų šventėje dalyvavo du tautinių šokių kolektyvai, vienas jų tapo respublikinio konkurso nugaletoju ir šventės lauretu. Sėkmė šokėjus lydėjo ir 1980, 1985, 1987 m. dainų šventėse. 1999 m. mokyklos šokių ansamblis „Saulėtekis“ ir jo vadovė A. Pakeltienė įvertinta respublikiniu apdovanojimu „Aukso paukštė“. 1987 m. respublikineje dainų šventėje dalyvavo mokytojos Valerijos Milerienės vadovaujamas choras.
Šukių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos pakraštyje, Brideikio dešiniajame krante. Aikštelė ovali, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 34 m ilgio, 37 m pločio. Pakraščiuose ji apjuosta pylimu, kuris aukščiausias rytiniame krašte – 3,5 m aukščio, 22 m pločio. Kitur pylimas 0,5 m aukščio, 5 m pločio. Pylimas išoriniu rytiniu 6,5 m aukščio šlaitu leidžiasi į 12 m pločio, 1 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 13 m aukščio.
Naujosios Akmenės Saulėtekio progimnazija
Istorija
Ilgą laiką mokykloje veikė mokyklinė girininkija. Joje dirbantys mokiniai susipažindavo su miškų gyvūnija ir augmenija, gamtos apsauga. Žiemą globojo žvėrelius ir paukštelius, o vasarą sodino medelius, prižiūrėjo jaunuolynus. Vyresniųjų klasių mokiniai 1 mėn. per vasaros atostogas dirbdavo darbo ir poilsio stovyklose Alkiškių, Kivylių ir S. Daukanto kolūkiuose. 1984 m. mokyklos darbo ir poilsio stovykla „Linelis“ pripažinta geriausia respublikoje. Pirmaisiais mokyklos darbo metais įsikūrę ir iki 2000 m. veikė „Jaunųjų medikų klubas“, kuriam vadovavo A. Pakeltienė.
Šukių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis apardytas arimų, šlaitai į upelį eroduoti, pietryčių dalyje pylimas perkastas. Jis dirvonuoja.
Rytų – pietų papėdėse, 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.
Tyrimai
1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Petras Kvedaras
Petras Kvedaras (1939 m. balandžio 17 d. Sitkūnų k., Pakruojo r. – 2018 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje) – muzikos mokytojas, chorvedys, folklorininkas.
Biografija
Baigęs Linkuvos vidurinę mokyklą, 1960–1964 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė J. Karosas, A. Lopas, P. Četkauskas ir A. Ilčiukas).
1964–1967 m. Dusetų (Zarasų r.) K. Būgos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių mergaičių chorų vadovas. Vėliau buvo Zarasų vaikų muzikos mokyklos mokytojas, Dusetų vaikų muzikos mokyklos direktorius, Šiaulių vaikų muzikos mokyklos mokytojas, 1972–1974 m. direktorius. 1970–1972 m. Šiaulių 11-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir vaikų choro vadovas. 1972–1973 m. Šiaulių miesto moksleivių rūmų berniukų choro vadovas, dėstė Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje, buvo Šiaulių pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių ansamblio chormeisteris ir „Verpsto" fabriko moterų choro chormeisteris. Pedagogas dirigavo Zarasų rajono ir Šiaulių miesto dainų šventėse.
Nuo 1975 m. Lietuvos aklųjų draugijos Vilniaus A. Jonyno aklųjų ir silpnaregių mokyklos – internato ir B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos filialo mokytojas ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. 1977–1989 m. direktoriaus pavaduotojas muzikos mokymo reikalams, 1989–1992 m. muzikos mokytojas.
Nuo 1993 m. Vilniaus muzikos mokyklos „Lyra" mokytojas, nuo 1995 m. muzikos mokytojas metodininkas.
Susidomėjęs lietuvių folkloru, kūrė folkloro ansamblius ir jiems vadovavo. 1980–1995 m. buvo Vilniaus A. Jonyno aklųjų ir silpnaregių vidurinės mokyklos moksleivių folkloro ansamblio vadovas. 1994 m. ansamblis koncertavo Vokietijoje (Hamburge) ir buvo apdovanotas didžiuoju prizu. 1986–1994 m. Vilniaus miškų ūkio (urėdijos) folkloro ansamblio „Nalšia" meno vadovas. Ansamblis koncertavo Lietuvoje, Lenkijoje ir Vokietijoje.
Nuo 1989 m. Vilniaus mokytojų namų folkloro ansamblio „Krivūlė“ meno vadovas. Kolektyvas daug koncertų surengė Rusijos miestų lietuviams (Maskvos, Sankt Peterburgo, Murmansko, Krasnojarsko, Barnaulo, Novosibirsko, Tomsko), dalyvavo festivaliuose Švedijoje, Danijoje, Nyderlanduose, Ispanijoje, Lenkijoje ir Šveicarijoje. „Krivūlė“ yra nuolatinis dalyvis folkloro festivalių „Skamba, skamba kankliai“ Vilniuje, dalyvavo 1993 ir 1996 m. folkloro festivaliuose „Baltika“ Vilniuje ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai. „Krivūlė“ išleido dvi audiokasetes: „Lietuvių liaudies dainos“ (1992) ir „Dieve, arčiau Tavęs" (1996).
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Islandijos futbolo varžybos 1939 m.
Islandijos futbolo varžybos 1939 m.
Giedrė Milkevičiūtė
Giedrė Milkevičiūtė (g. 1950 m. gegužės 30 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistė.
Biografija
1967 m. baigė Kauno 1-ąją vidurinę mokyklą, 1972 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę.
Nuo 1972 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“, nuo 1999 m. „Lietuvos žinios“ korespondentė, nuo 2001 iki 2005 m. dirbo žurnale „Vyras ir moteris“, nuo 2005 m. dirbo dienraštyje „Respublika“, nuo 2014 m. birželio mėn. – žurnale „Savaitė“. Rašo kultūros, sveikatos, turizmo, politikos temomis. Rašinių taip pat išspausdino leidiniuose „Jaunimo gretos“, „Švyturys“, „Darbas ir poilsis“, „Politika“, „Pasaulis“, „Kinas“, „Gairės“, „Literatūra ir menas“ ir kt.
Lietuvos žurnalistų sąjungos narė. Apdovanota Lietuvos Kultūros ministerijos premija už rašinių ciklą apie Jaunimo teatro D.Tamulevičiūtės kurso aktorių dešimtuką (2001 m.).
Palmira (Kolumbija)
Palmira – miestas Kolumbijoje, Valje de Kaukos departamente, rytiniame Kaukos krante, 28 km nuo Kalio, 1001 m aukštyje. 302,5 tūkst. gyventojų.
Miestas įkurtas 1680 m., o savivaldą gavo 1824 m.
Žemdirbystės centras. Maisto pramonė.
Endriušiai
Endriušiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Smalininkų, dešiniajame Nemuno krante. Kaime yra Endriušių senkapiai.
Rafael Trujillo
Rafaelis Leonidas Truchilijas Molina (Rafael Leonidas Trujillo Molina; g. 1891 m. spalio 24 d. – m. 1961 m. kovo 30 d.) – Dominikos Respublikos diktatorius (1930–1961 m.), oficialiai prezidento pareigas ėjęs 1930–1938 m. ir 1942–1952 m. Truchilijo, vietinių gyventojų vadinto El Jefe („šefu“), valdymo laikotarpis pasižymėjo brutaliu oponentų persekiojimu, masinių žudynių organizavimu, stipriu asmenybės kultu.
Gimė 11 vaikų šeimoje San Kristobalyje. Baigęs mokyklą, dirbo telegrafo operatoriumi, popieriaus gamyklos darbuotoju, laukų prižiūrėtoju, tapo nusikalstamos grupuotės „42“ nariu. 1918 m. įstojo į Nacionalinę gvardiją, treniravosi JAV karinio laivyno bazėje. Jis sėkmingai kilo karinės karjeros laiptais – tapo leitenantu, generolu, galiausiai vyriausiuoju komandoru (comandante en jefe).
1930 m. kilus sukilimui prieš prezidentą Horasijų Vaskesą, Truchilijas slapta parėmė sukilėliams vadovavusį Rafaelį Estrelją Urenją, todėl jam atėjus į valdžią buvo paskirtas vyriausiuoju policijos ir armijos vadu. Netrukus buvo paskelbti nauji rinkimai, kuriuose Truchilijas tapo pagrindiniu kandidatu, Estreljai teko tenkintis viceprezidento kandidatūra, o politiniai priešininkai armijos buvo priversti atsiimti kandidatūras. Buvo paskelbta, kad rinkimuose Truchilijas ir Estrelja surinko 99 % rinkėjų balsų.
Tik tapęs prezidentu, ėmėsi susidorojimo su politiniais priešais. 1931 m. Dominikos partiją paskelbė vienintele legalia šalyje. Gyventojai, ypač valstybinių įstaigų darbuotojai, buvo verčiami stoti į partiją, visur su savimi nešiotis partinį bilietą. 1934 m. Truchilijas pasiskelbė generalisimu, be konkurencijos buvo perrinktas naujai kadencijai. 1936 m. Truchilijo paliepimu, Kongresas šalies sostinę Santo Domingą pervadino Siudad Truchiliju, San Kristobalio provinciją – Truchilijo provincija, Duartės kalną – Truchilijo kalnu. Diktatoriaus garbei visoje šalyje pradėti statyti paminklai, jo vardu pervadintos gatvės, aikštės, tiltai. Laikraščiai, plakatai skelbė šūkius „Tegyvuoja Truchilijas“, visose bažnyčiose iškabinti lozungai „Dievas danguje, Truchilijas žemėje“. 1938 m. prezidentas, skelbdamasis besiremiąs demokratišku JAV pavyzdžiu, „prieštaraudamas žmonių valiai“, atsisakė kandidatuoti trečiai kadencijai. Prezidentu buvo fiktyviai išrinktas Chasintas Peinadas, kuris atliko tik marionetinę funkciją. Senyvo amžiaus prezidentas 1940 m. mirė, jį pakeitė Manuelis de Chesus Tronkosas. Kuomet JAV prezidentas Franklinas Ruzveltas kandidatavo trečiai kadencijai, jo pavyzdžiu pasekė ir Truchilijas, ir 1942 m. vėl oficialiai tapo prezidentu. Jis valdė 2 kadencijas po penkerius metus, vėliau prezidento postą perdavė broliui Hektorui.
Truchilijo valdymo metais armija (Karinės žvalgybos tarnyba – Servicio de Inteligencia Militar) buvo pagrindinis prievartos įrankis, jo grupuotė „42“ tapo „mirties eskadronu“, susidorojančiu su bet kokia opozicija prezidentui. Tarp žymiausių susidorojimų su oponentais atvejų buvo Ispanijos rašytojo, žurnalisto Chesuso Galindeso ir seserų Mirabal nužudymai. Truchilijas kvietėsi į šalį žydų emigrantus, Ispanijos pilietinio karo pabėgėlius tačiau taikė brutalias priemones prieš imigrantus iš Haičio. 1937 m. buvo įvykdytos „Petražolių“ žudynės, kurių metu nužudyta ~20 tūkst. šalyje gyvenusių haitiečių. Pažymėtina, kad Truchilijo valdymo metu sustiprinta gamtosauga, sustabdytas nelegalus miškų kirtimas.
Rafaelio Truchilijo režimas palaikė draugiškus santykius su JAV ir šios šalies buvo visokeriopai remiamas. II pasaulinio karo metais Dominikos Respublika stojo į Sąjungininkų pusę, bet karo veiksmuose nedalyvavo. Dominikos Respublika palaikė draugiškus santykius su kitomis JAV remiamomis diktatūromis Lotynų Amerikoje (Nikaragva, Argentina ir kt.), taip pat Franko Ispanija. Truchilijas pradžioje buvo Kubos diktatoriaus Fulchensijo Batistos priešininkas, bet kilus Kubos revoliucijai, visokeriopai rėmė Batistą. 1960 m. Truchiljas organizavo pasikėsinimą į savo aršų priešininką, Venesuelos prezidentą Romulą Betankūrą. Po šio įvykio JAV nutraukė paramą diktatoriui.
1961 m. kovo 30 d. Santo Domingo apylinkėse Truchilijo Chevrolet Bel Air buvo apsupta sąmokslininkų, diktatorius nužudytas. Sąmokslininkai buvo išaiškinti ir nužudyti. Režimo kolaborantai surengė pompastiškas diktatoriaus laidotuves. Jo palaikai pradžioje palaidoti San Kristobalyje, vėliau bandyti išvežti iš šalies, paskui palaidoti Paryžiuje, galiausiai 1964 m. perlaidoti El Pardo kapinėse Ispanijoje. Truchilijo šalininkai greitu laiku neteko valdžios.
Apie Rafaelį Truchiliją sukurta nemažai filmų ir parašyta knygų. Žymiausias kūrinys – Nobelio premijos laureato, Peru rašytojo Marijo Vargaso Ljosos knyga „Ožio puota“ (La fiesta del chivo).
Keimrozas
Keimrozas  – miestas Kanados Albertos provincijos centrinėje dalyje, 90 km nuo Edmontono, prerijų lygumose. 15,9 tūkst. gyventojų (2005 m.).
Geografinis enciklopedinis žodynas
Geografinis enciklopedinis žodynas  – 1983 m. Maskvoje „Sovetskaja Enciklopedija“ leidyklos išleista enciklopedija-žodynas. Vyriausiasis redaktorius – Aleksejus Fiodorovičius Triošnikovas. Taip pat prie knygos kūrimo prisidėjo gausi redaktorių kolegija, konsultavo žymūs to meto sovietiniai geografai (E. Valevas, V. Žekulinas, S. Kovaliovas, A. Spiridonovas, Aleksandras Gorkinas ir kiti).
Aprašymas
Enciklopedijoje aprašomi fizinės geografijos objektai (kalnai, upės, jūros, vandenynai, žemynai, salos, ledynai ir t. t.), politiniai vienetai (valstybės, kai kurių valstybių administracinės teritorijos), miestai, žymūs nacionaliniai parkai, kai kurie gamtos, istoriniai ar kultūriniai paminklai. Straipsniai dažniausiai trumpi, tačiau juose pateikta svarbiausia faktinė informacija. Nemažai straipsnių paremta Didžiąja Tarybine enciklopedija. Knygoje didžiausias dėmesys skiriamas tuometinės SSRS objektams (aprašyti visi to meto SSRS miestai, ilgesnės upės, svarbesni kalnų masyvai, visi aukštesnio lygmens administraciniai vienetai), tačiau daug straipsnių ir apie užsienio kraštus. Valstybių ir SSRS administracinių vienetų straipsniai įliustruoti žemėlapiais. Taip pat yra įklijos, kuriose yra: fizinis ir politinis pasaulio ir SSRS žemėlapiai, laiko juostų žemėlapis, SSRS žemės ūkio žemėlapis, pasaulio klimatinis, žemynų fiziniai žemėlapiai, SSRS gyventojų tankumo ir pramonės žemėlapiai; SSRS ir pasaulio gamtovaizdžių ir miestų nespalvotos nuotraukos. Iš viso žodyną sudaro 528 puslapiai (be įklijų, bet su turiniu, literatūros sąrašu ir papildymu). Pirmasis straipsnis apie Šveicarijos upę Arę (Ааре), paskutinis – apie Rusijos upę Jają (Яя).
Sidabrinė gervė 2012
Sidabrinė gervė 2012 – penktoji lietuviško kino apdovanojimų „Sidabrinė gervė“ ceremonija, kuri vyko 2012 m. gegužės 13 d. Vilniuje, Nacionaliniame dramos teatre. Renginį vedė aktorius Andrius Bialobžeskis, ceremonijos režisierius Kęstutis Jakštas ir jo žmona Viktorija Streiča. Apdovanojimų ceremonijos režisierius – Kęstutis Jakštas, transliuotojas - LRT televizija.
Mimis
Skandinavų mitologijoje Mimis (Mimiras) – išminties šaltinio šeiminkas. Kilmė neaiški. Laikomas asų dievu arba milžinu. Garsėjo žiniomis ir išmintimi. Dievas Odinas nukeliavo į Jotunheimą, milžinų žemę, kad įgautų visažinės Mimio išminties atsigėręs iš jo saugomo šaltinio. Tačiau kaip užmokestį turėjo palikti vieną akį.
Buvo pagrindinis dievo Henio patarėjas. Po dievų karo Mimis tapo asų įkaitu pas vanus. Vanai nusuko Mimio galvą ir nusiuntė Odinui, kur šis ją atgaivino ir ji tapo Odino patarėja.
Islandijos futbolo varžybos 1940 m.
Islandijos futbolo varžybos 1940 m.
Anzelmas Jukna
Anzelmas Jukna (g. 1936 m. gegužės 20 d. Davainiuose, Švenčionių rajonas) – teisininkas, buvęs Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) teisėjas, Vilniaus miesto Tarybų rajono teismo pirmininkas.
Biografija
1955–1957 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakulteto studentas. 1960 metais baigė VU Teisės fakultetą.
1954–1955 – Švenčionių rajono laikraščio „Žvaigždė“ korektorius, 1957–1959 – Vilniaus universiteto Teisės fakulteto studentas ir laborantas, 1959–1962 – Lietuvos Respublikos Aukščiausiojo Teismo Teismų valdybos revizorius, 1962–1965 – Vilniaus miesto Spalio rajono teismo teisėjas, 1965–1968 – Vilniaus miesto Tarybų rajono teismo pirmininkas, 1968–1990 – Lietuvos Respublikos Aukščiausiojo Teismo teisėjas, nuo 1990 iki 2001 m. gegužės 20 d. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
Vedęs. Žmona Janina (g. 1941 m.). Duktė Aušra (g. 1978 m.), teisininkė, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas teisėjo padėjėja.
Interfazė
Interfazė – ląstelės rengimosi dalytis laikotarpis. Šis laikotarpis aktyvus, nes ląstelė ne tik atlieka gyvybines funkcijas, bet ir gamina savo sudėtinių dalių kopijas. Interfazės metu sintetinami chromosomų baltymai, replikuojasi DNR. Taip pat formuojasi citoplazminiai organoidai, dalijimosi verpstė, dalijasi mitochondrijos, chloroplastai, dvigubėja centriolės, sintetinama ATP.
Tirkšlių herbas
Tirkšlių herbas – vienas iš Tirkšlių miestelio (Mažeikių rajonas) heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo skydo mėlyname lauke sidabrinis stulpas su penkiomis viena virš kitos išdėliotomis raudonomis širdimis. Širdys pasirinktos pagal miestelio centre stovintį unikalaus koplytstulpio, kurio keturiuose šonuose išmūryta po penkias viena virš kitos išdėliotas raudonas širdis. Apie šį koplytstulpį sukurtos kelios legendos. Pasak vienos, jį 1667 m. pastačiusi vietos dvarininkė Važinskienė švedų nukankintam sūnui atminti. Kaip teigiama kitoje legendoje, koplytstulpį išmūrijęs Važinskis švedų nukankintam savo tarnui, neišdavusiam pasislėpusios jo žmonos su 4 vaikais, įamžinti.
Istorija
2004 m. birželio 21 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 110. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.
Algirdas Bagdonavičius
Algirdas Bagdonavičius (g. 1977 m. liepos 10 d. Pasvalyje) – Lietuvos operos dainininkas (tenoras / kontratenoras), Panevėžio muzikinio teatro solistas, Vilniaus kolegijos dėstytojas, LRT muzikinio projekto „Triumfo arka“ finalininkas.
Biografija
1999–2001 m. mokėsi Lietuvos muzikos ir teatro akademijos parengiamuosiuose dainavimo kursuose. 2001–2009 m. LMTA studijavo solinį dainavimą prof. Vytauto Juozapaičio dainavimo klasėje, įgijo meno licenciato (aspiranto) laipsnį. Nuo 2009 m. – Vilniaus kolegijos Menų fakulteto lektorius, dėsto solinį dainavimą studijuojantiems Pramoginio scenos meno specialybę.
Žmona – pianistė Natalija, sūnus Alanas (g. 2010 m.).
Sceninė veikla
Nuo 2006 m. – Panevėžio muzikinio teatro solistas, yra ir Klaipėdos muzikinio teatro kviestinis aktorius. Sukurti vaidmenys: 280 px|kairėje|thumb|Vaidmuo "Operos pastiše"
Žinomas kaip tenoras, solistas nuo 2010 m. ėmė aktyviai reikštis ir kaip kontratenoras (altinas). Dainuoja C. Orff kantatoje „Carmina Burana“, A. Vivaldi „Stabat Mater“ RV 621 bei kt. barokines arijas, skirtas kontratenoro balsui.
Europos neįgaliųjų forumas
Veiklos sritys
Europos neįgaliųjų forumas ypatingą dėmesį skiria ryšių su būsimų ES šalių neįgaliųjų organizacijomis užmezgimui. Tuo siekiama sustiprinti neįgaliųjų judėjimą visoje Europoje. Europos Taryba EDF yra suteikusi konsultanto statusą. EDF iniciatyva 2003 metai Europoje paskelbti neįgaliųjų metais. EDF numato, ateityje tinkama linkme nukreipti su neįgaliųjų gyvenimu besisiejančią Europos Sąjungos politiką ir iniciatyvas.
Svarbiausi EDF veiklos barai: žmogaus teisės, transportas, antidiskriminacija, informacinė visuomenė, socialinė atskirtis, įdarbinimas, švietimas, jaunimo reikalai, sportas, profesinis mokymas ir kt
Struktūra
Europos neįgaliųjų forumo darbas organizuojamas remiantis demokratine ir skaidria atstovaujama struktūra. Visas neįgaliųjų organizacijas, negalinčias savarankiškai kovoti už savo teises, stengiamasi įtraukti į EDF veiklą ir jas atstovauti. Daugelis EDF narių yra tinklinės organizacijos, veikiančios europiniu ir nacionaliniu lygmeniu, bei į savo veiklą įtraukiančių daug regioniniu ar vietiniu mastu dirbančių organizacijų. EDF narius galima suskirstyti į tris grupes:
Valdymas
EDF valdymo organai yra:
Europos neįgaliųjų forumą atstovauja organizacijos prezidentas, kurį ketverių metų kadencijai renka kasmetinė Generalinė Asamblėja. Dabartis Europos neįgaliųjų forumo prezidentas - Yannis Vardakastanis.
Jatkūniškių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis yra ilgos kalvos pietiniame gale. Jį iš visų pusių juosia daubos. Piliakalnio šiaurinis šlaitas žemas, iki 2 m aukščio, vakarinis šlaitas aukštas, iki 17 m aukščio ir status. Pietinis ir rytinis šlaitai 7 m aukščio, apardyti (nuarti). Aikštelė ovali, 27x15 m dydžio. Piliakalnio pietrytinėje papėdėje yra senovės gyvenvietės liekanų. Piliakalnis su apsaugos zona užima 6,2 ha plotą.
Apie 0,5 km į šiaurės vakarus nuo Jatkūniškių piliakalnio yra Betiškių piliakalnis.
Voluinės aukštuma
thumb Voluinės aukštuma yra Ukrainos vakaruose, į rytus nuo Vakarinio Bugo upės, į pietus nuo Polesės žemumos. Pietryčiuose pereina į Podolės aukštumą. Ilgis 200 km. Vyraujantis aukštis 220-250 m, didžiausias - 342 m. Skliautkalvės, raguvos, yra karstinių reljefo formų. Dengia miškastepė.
Jatkūniškių piliakalnis
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1972 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1975 m.ir 1985 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Rasta lipdytos brūkšniuotu paviršiumi keramikos, tinko, molinio svarelio dalis. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu prieš m.e. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Rokiškio krašto muziejus. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 16 000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 2 374 000 m².
Voluinės aukštuma
Kartu su Podolės aukštuma sudaro Voluinės-Podolės aukštumą.
Grafobal Vilnius
thumb|right|200px|Įmonės logotipas Grafobal Vilnius – Lietuvos ir Slovakijos akcinė bendrovė, kurianti ir gaminanti pakuotes maisto pramonei ir kitiems gaminiams iš lygaus dėžučių kartono. Įmonė – viena didžiausių spausdintos pakuotės gamybos įmonių Baltijos šalyse, joje dirba 150 darbuotojų. Įmonė įsikūrusi Vilniuje, Arimų g. 18 (iki 2010 m. – Paribio g. 12). Patalpų bendras plotas yra 7900 m², iš kurių gamybinės patalpos ir sandėliai sudaro 5200 m².
AB „Grafobal Vilnius” priklauso vienai didesnių Europoje pakuočių spaudos ir gamybos įmonei „Grafobal” a.s., Skalica, Slovakijoje, įeinančiai į „Grafobal Group”, Bratislava, Slovakija, sudėtį. Įmonė orientuojasi tiek į vidaus, tiek į tarptautines rinkas. Didžiąją dalį gamybos sudaro užsienio klientų – kaimyninių šalių maisto pramonės įmonių užsakymai.
Įmonės generalinis direktorius – Egidijus Razmus.
Istorija
Įmonės atsiradimo istorija siekia 1964 m., kada buvo įkurtas Eksperimentinis meninio konstravimo biuras. Lietuvos nepriklausomybės atgavimo laikotarpiu, kada dėl privatizacijos ir reorganizacijos procesų tuometinės valdžios kontroliuotose valstybinėse įmonėse keitėsi jų teisinė-organizacinė forma, pavadinimai:
Veikla
AB „Grafobal Vilnius” dalyvauja šių asocijuotų struktūrų veikloje:
Mokomoji veikla
Nuo 2009 m. AB „Grafobal Vilnius” dalyvauja Lietuvos spaustuvininkų asociacijos organizuotame projekte „Spaudos ir leidybos studentų praktikos gerinimas”. Bendradarbiaudama su aukštosiomis mokyklomis, įmonė organizuoja pažintines paskaitas, gamybines praktikas studentams iš VGTU, VU, Vilniaus kolegijos.
Sertifikatai
Įmonėje pagal tarptautinius standartus įdiegtos ir sertifikuotos šios vadybos sistemos:
Alytaus Šaltinių progimnazija
Alytaus Šaltinių progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytuje, Lauko g. 23, vykdanti pradinio ir pagrindinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191056390. Steigėjas Alytaus miesto savivaldybės taryba.
Istorija
miniatiūra|250px|left
Juozas Juškauskas
Juozas Juškauskas (1931 m. gruodžio 13 d. Kriauniai, Alytaus apskr. – 2000 m. kovo 20 d. Vilainiai) – Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1955 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1994 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1956–1962 m. dirbo Raseinių melioracijos mašinų stotyje, 1958–1962 m. direktorius. 1962–2000 m. dirbo Hidrotechnikos ir melioracijos mokslinio tyrimo institute (1990–1995 m. Melioracijos institutas, nuo 1995 m. Vandens ūkio institutas), 1970–1993 m. Polderių skyriaus vedėjas. Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių. Keturių išradimų autorius.
Tampla–Namtokpasuea nacionalinis parkas
Tampla–Namtokpasuea nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Mehongsono provincijoje. Parkas įkurtas 2009 m. gruodžio 23 d.
Vieta
Parkas užima 630,59 km², apima Mueango (Mueang) ir Pangmafa (Pang Mapha) apylinkes, Mianmaro pasienyje, 30 km į šiaurę nuo provincijos centro Mehongsono.
Flora ir fauna
Thampla – Namtokfasuea nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, drėgni visžaliai, spygliuočių ir mišrūs miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: didysis tikmedis (Tectona grandis), rudoji šorėja, shorea siamensis, Afzelia xylocarpa , kvapioji hopėja (Hopea odorata), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), sindora (Sindora siamensis), Terminalia pedicellata , Vietnaminė pušis (Pinus merkusii), gleivingoji pušis (Pinus kesiya) ir kt.
Jan Mabuse
thumb|right|180px| Mabiuzo „Autoportretas“ (1515-20) Janas Gosartas (ol. Jan Gossart arba Jan Gossaert), pravarde Mabiuzas (ol. Jan Mabuse; apie 1478 – 1532 m. spalio 1 d.) – flamandų dailės mokyklos renesanso dailininkas. Laikomas pirmuoju dailininku, kuris išplatino italų renesanso bruožus Nyderlandų dailėje.
Biografija
Janas Gosartas gimė apie 1478 m., spėjama, Mobiožo mieste, nuo kurio vėliau prisiėmė pravardę Mabiuzas. Nieko nežinoma apie jo jaunystę ir mokslus. Gali būti, kad jis mokėsi Briugėje. 1503 m. jis tapatinamas su Jennyn van Hennegouwe (Janu iš Heno), kuris įstojo į Antverpeno dailininkų gildiją. Ankstyviausi Mabiuzui priskiriami darbai rodo Antverpeno manierizmo įtaką. Nežinoma, kaip ir kur Mabiuzas susipažino su Burgundijos hercogo Pilypo Gerojo sūnumi Pilypu Burgundu. Žinoma, kad jis 1508 m. buvo įtrauktas į Pilypo Burgundo delegaciją, kuri keliavo į Romą pas popiežių Julijų II Nyderlandų vietininkės Margaritos Austrės pavedimu. Italijoje Mabiuzui didelį įspūdį padarė renesanso dailė. 1509 m. grįžusio į Nyderlandus dailininko kūryba rodo paprastesnes kompozicijas, nei ankstyvieji darbai, įtakoti Jano van Eiko ir Albrechto Diurerio. Mabiuzas laikomas pirmuoju dailininku, kuris atnešė Italijos renesanso dailės formas į Nyderlandus. Jam priskiriamas pirmas nuogo kūno vaizdavimas Nyderlandų tapyboje.
1509 m. Mabiuzas tikriausiai apsitojo Midelburge. Apie 1515 m. jis nuolat gaudavo užmokestį iš gretimais buvusios Pilypo Burgundo Suburgo pilies, kurioje buvo užsakytas atlikti dailės darbų (išlikęs vos vienas fragmentas). 1516 m. datuojamas Mabiuzo pasirašytas paveikslas „Neptūnas ir Amfitritė“, spėjama, skirtas Pilypui Burgundui, pabrėžiant jo, kaip jūrų laivyno admirolo, postą. Tyrimai rodo, kad Mabiuzas tikriausiai bendradarbiavo su Briugės vyresniu menininku Gerardu Davidu, kuris paveikė jo stilių. 1517 m. Mabiuzas tikriausiai su Pilypu persikėlė į Vik bej Diurstedę. 1523 m. dirbo Mechelene Margaritos Austrės kvietimu, kur susipažino su vietininkės dvaro skulptoriumi Conrad Meit. Tai galėjo paveikti Mabiuzo skulptūrišką figūrų traktavimą paveiksluose ir jo vėlesnę portretūrą. 1524 m. mirė Mabiuzo rėmėjas Pilypas Burgundas. Ryšiai su įvairiais kilmingaisiais padėjo gauti Mabiuzui portretinių užsakymų. Jis pradėjo garsėti neblogu portretistų. Nuo 1530 m. iki mirties 1532 m. Mabiuzas gaudavo nuolatinį išlaikymą iš markizės Mencía de Mendoza, tuometinės Ispanijos turtingiausios moters. Janas Gosartas, pravarde Mabiuzas, mirė 1532 m. spalio 1 d. Spėjama, palaidotas Antverpeno katedroje. Gyvenimo metu jis garsėjo neblogu grafiku.
1962 m. Kandidatų turnyras
'''1962 m. Kandidatų turnyras''' – aukščiausio lygio 1962 m. tarptautinis šachmatų turnyras, kuriame buvo išaiškintas šachmatininkas, 1963 m. žaidęs mačą dėl šachmatų pasaulio čempiono vardo su Michailu Botviniku. Vyko 1962 m. gegužės 2–birželio 26 d. Kiurasao saloje Vilemstade. Turnyrą laimėjo Tigranas Petrosianas.
Dalyvių atranka
Dalyvavo: 6 geriausi žaidėjai iš 1962 m. tarpzoninio turnyro, pasaulio čempionato mačą revanšą pralaimėjęs pasaulio eksčempionas Michailas Talis ir Paulius Keresas – praėjusio 1959 m. Kandidatų turnyro antros vietos laimėtojas.
Turnyras
Turnyras vyko Vilemstado mieste Kiurasao saloje. Aštuoni dalyviai keturių turų ratų sistemos turnyre, per 28 ratus, kiekvienas su kiekvienu, sužaidė po 4-ias partijas.
Turnyro eiga
Turnyre netikėtai nesėkmingai pasirodė Michailas Talis, kuris žaidė po neseniai atliktos operacijos. Po trečiojo rato jis dėl ligos iš turnyro pasitraukė. Turnyro pabaigoje sėkmingiausiai žaidė Tigranas Petrosianas, kuris su 17½ taškais, nepralaimėjęs nei vienos partijos, tapo turnyro nugalėtoju. Jis pustaškiu aplenkė Paulių Keresą ir Jefimą Gelerį.
Pirmasis turas
Po pirmojo turo padėtis turnyre buvo tokia: 1-as V. Korčnojus su 5 taškais iš 7 galimų. Jis Kandidatų turnyrą pradėjo nuo 4 lygiųjų, bet po pergalės prieš R. Fišerį, atgijo ir, pasiekęs dar tris pergales iš eilės, tapo lyderiu. 2-4 vietą dalijosi J. Geleris, P. Keresas ir T. Petrosianas. Juos vienijo ne tik taškų skaičius, bet ir turnyrinės kovos stilius: jei pavykdavo gauti debiute persvarą, stengdavosi sustiprinti varžovo pozicijos spaudimą, jei ne – taupydavo jėgas, sutikdami su lygiosiomis. Netikėtai 5-as buvo P. Benko. Jis jau pirmame rate parodė, kad jei kas nors „persistengs“ siekdamas prieš jį laimėti, gali nukentėti. Šeštasis buvo R. Fišeris, kuris po pirmųjų pralaimėjimų mobilizavosi ir puikiu stiliumi laimėjo dvi ispaniškasias partijas Prieš M. Filipą ir P. Keresą.
Antrasis turas
Antrasis turas pasižymėjo atkakliomis R. Fišerio pastangomis pagerinti savo turnyrinę padėtį. Jis pasiekė revanšą prieš P. Benko, kuris galėjo forsuoti lygiąsias, bet pralaimėjo J. Geleriui. Po šio pralaimėjimo jis prarado pasitikėjimą, pradėjo blogiau žaisti ir trečiojo turo pradžioje iškrito iš kovos dėl pirmosios vietos. Jis dviem taškais atsiliko nuo T. Petrosiano ir J. Gelerio ir pusantro nuo P. Kereso.
Ketvirtasis turas
Ketvirtas turas prasidėjo tuo, kad viena partija neįvyko, nes susirgus M. Taliui gydytojai rekomendavo nedelsiant jam gulti į ligoninę. Buvo pasiųsta telegramą FIDE prezidentui F. Rogardui telegrama ir buvo nuspręsta pašalinti M. Talį iš turnyro ir pliusus už paskutinio turo partijas neįskaityti. Pats M. Talis su tokiu sprendimu pradžioje nesutiko ir siūlė žaisti po dvi partijas ligoninėj. Teisėjai su tokiu pasiūlymu negalėjo sutikti. 23 rate praktiškai iš kovos dėl pirmosios iškrito J. Geleris po 22 nepralaimėtų partijų, pralaimėjęs R. Fišeriui. Tuo tarpu, T. Petrosianas efektingai laimi prieš  V. Korčnojų ir išsiveržė į priekį. 24 rate visos partijos baigėsi lygiosiomis. Per atidėtų partijų dieną įvyko atidėtoji partija R. Fišeris-P. Keresas, kuri vyko pozicinėje manevrinėje kovoje. P. Keresas atidėtoje pozicijoje laimėjo partiją ir pavijo T. Petrosianą. 25 rate įvyko lyderių susitikimas: P. Keresas- T. Petrosianas, kuri pasibaigė 14 ėjime lygiosiomis. Svarbiausias, nulėmęs K. turnyro rezultatus, buvo priešpaskutinis 27-asis ratas. T. Petrosianas žaidė juodaisiais prieš R. Fišerį ir pasiekė lygiąsias. Tuo tarpu, P. Keresas, juodaisiais, prieš P. Benko gavo sunkią, be kontršansų, padėtį. P. Keresas šaltakraujiškai gynėsi ir atidėjo partiją su viltimis ją išgelbėti, tačiau, atidedant partiją, užrašė ne geriausią ėjimą, po to dar suklydo ir dėl grėsmės prarasti figūrą pasidavė. Paskutinį ratą T. Petrosianas žaidė su M. Filipu ir 14 ėjime pasiūlė lygiąsias, kurios buvo priimtos. Tuo tarpu 46-metis P. Keresas, po dviejų mėnesių kovos, turėjo žaisti su 19-mečiu R. Fišeriu partiją, kurią, norint pavyti T. Petrosianą, būtinai turėjo laimėti. P. Keresui pradžioje pavyko gauti iniciatyvą partijoje, bet po to sužaidė netiksliai ir R. Fišeris, supaprastinęs padėtį, pilnai išlygino padėtį. Pirmosios vietos likimas buvo nulemtas – pirmoji vieta, bei teisė žaisti pasaulio čempionate mačą su čempionu M. Botviniku, atiteko T. Petrosianui.
Mačas dėl antrosios vietos
Po turnyro, Maskvoje P. Keresas su J. Geleriu žaidė 8 partijų mačą dėl antrosios vietos, kuri suteikia teisę dalyvauti sekančiame Kandidatų turnyre.
Mačas Maskvoje tarp J. Gelerio ir P. Kereso dėl antrosios vietos 1962 m. Kandidatų turnyre.
Laimėjęs mačą prieš Jefimą Gelerį, Paulius Keresas Kandidatų turnyruose ketvirtą kartą iš eilės užėmė 2-ąją vietą. Tačiau jam niekada neteko žaisti mačo dėl pasaulio čempiono vardo.
Tetervinė (Jurbarkas)
Tetervinė – viensėdis Jurbarko rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Smalininkų, pačioje seniūnijos šiaurėje. Viensėdžio pietuose stūkso 59 m aukščio Gegužės kalnas. 1 km į šiaurę nuo Tetervinės išteka Kasiko upelis.
FC Lelle
Lelės FC – Estijos futbolo klubas iš Lelės.
Istorija
Klubas nėra žaidęs aukščiausiojoje šalies lygoje, tačiau jam pavyko 1995 ir 1997 m. patekti į tarpinę lygą, kurioje silpniausi aukščiausiosios lygos klubai kovojo su stipriausiais I diviziono klubais dėl vietos kitąmet žaisti aukščiausiajame divizione. Abiem atvejais Lelės klubas tokios teisės neiškovojo.
2021 m. liepos 20 m. Estijos futbolo taurės turnyre Viljandžio „Tulevik“ šeštos pakopos FC Lelle ekipą sutriuškino rezultatatu 26:0.
Alan Braxe
Alain Quême (dar žinomas kaip Alan Braxe; g. Prancūzoje) – vienas garsiausių prancūzų elektroninės muzikos atlikėjų, vienas iš trijų Stardust narių. Tapo žinomu pradėjęs bendradarbiauti su elektroninės muzikos atlikėju Fred Falke.
Biografija
Alan Braxe jau kūrė muziką apie 1990 m. Išgarsėjo 1997 m. išleidęs singlą „Vertigo". Nuo 1997 m. iki 2005 m. Bendradarbiavo su kitais atlikėjais, kūrė singlus, darė remiksus.
1998 m. kartu su Thomas Bangalter ir Benjamin Diamond sukūrė projektą Stardust, su garsiuoju singlu „Music sounds better with you". Braxe kartu su Bangalter sukūrė muzika, Benjamin atliko vokalo partiją. Ši daina pasiekė pirmą vietą JAV šokių muzikos topose.
Vėliau ėmė dirbti vienas, sukūrė 2004 m. singlą „Rubicon". Pastaruoju metu jis daugiau kūrė remix’us (kartu su Fred Falke) tokiems atlikėjams kaip Goldfrapp, Röyksopp, Kylie Minogue, Justice. Po to kai išsiskyrė Fred Falke ir Alan Braxe keliai, šis ėmė kartu kurti su kitu prancūzų atlikėju Kris Menace bei taip pat išleido keletą hitų, tarp kurių ir 2007 m. išleistas Lumberjack. Kol kas dar tęsiasi abiejų draugystė ir abu kuria muziką. 2005 m. išleido kompiliacinį albumą „The Upper Cuts".
Diskografija
Albumai
Parko tiltas
Parko tiltas – automobilių tiltas per Nemuną Druskininkuose, atidarytas 2011 metų gruodžio 9 dieną. Tiltas sujungė Druskininkų senamiestyje esančią Maironio gatvę su kairiajame Nemuno krante plytinčios Baltašiškės Aušros gatve. Tiltas taip pat turi dviračių ir pėsčiųjų takus. Tilto konstrukcijos pagamintos Čekijoje, jo bendra statybos darbų, kartu su privažiavimo kelių įrengimu, vertė siekia 44 mln. Lt. Tiltas yra pirmasis pasroviui per Nemuną Lietuvos teritorijoje. Tiltui suteiktas Parko tilto vardas.
Panašūs tiltai: Lietuvos tūkstantmečio tiltas Alytuje, Kaniūkų tiltas prie Alytaus, Druskininkų tiltas Druskininkuose.
Anabiozė
Anabiozė – reiškinys, kada organizmo gyvybiniai procesai (gyvybė) tiek grįžtamai sulėtėja, kad organizmas atrodo nebegyvas. Pasikeitus sąlygoms organizmo gyvybiniai procesai vėl ima spartėti, ir organizmas grįžta į normalios gyvybės būseną (biozę).
Anabiozės (šį terminą pasiūlė C. Bernard (1878) ir Preyer (1891)) yra kelios formos. Anhidroanabiozę ir krioanabiozę sukelia išoriniai veiksniai, o kriptoanabiozę – vidiniai.
Anhidroanabiozė arba anhidrobiozė
Anhidroanabiozė – anabiozės atvejis, kai anabiozę sukelia vandens kiekio mažėjimas organizme (dehidratacija), besibaigiantis išdžiūvimu. Mažėjant vandens kiekiui biocheminės ir kitos cheminės reakcijos lėtėja, todėl lėtėja ir medžiagų apykaita, kol visiškai sustoja. Vanduo prarandamas sausėjant aplinkai (atmosferai, dirvai).
Sudrėkus aplinkai vanduo vėl ima skverbtis į organizmą, skystėjant citozoliui, organizmo vidinei terpei vėl aktyvėja medžiagų apykaita. Kad organizmas atsigautų nepatirdamas žalos, jis turi būti prisitaikęs. Pvz., baltymai drėkstant turi ištirpti ir renatūruotis ir atgauti natyvią sandarą.
Nemažai organizmų atlaiko anhidroanabiozę. Viena žinomiausių tokių grupių – kerpės, kurios aktyviai gyvena tik būdamos drėgnos. Pvz., Lietuvoje ant šiferio stogo ar mūro sienos auganti kerpė karštą dieną visiškai išdžiūsta ir pereina į anhidroanabiozę. Nukritus rasai ar palijus jos metabolizmas atsigauna, kerpė atgyja. Taip kerpės daug kartų pereidinėja iš anhidroanabiozės į biozę ir atgal. Dykumų kerpių biozės laikotarpiai reti, o didžiąją metų dalį jos praleidžia anhidroanabiozėje.
Terminą anhidrobiozė 1934 m. pasiūlė Monterosso.
Krioanabiozė
Krioanabiozė – anabiozės atvejis, kai anabiozę sukelia žemėjanti kūno temperatūra, besibaigianti ląstelių ir kūno skysčių užšalimu. Krintant temperatūrai biocheminės ir kitos cheminės reakcijos lėtėja, todėl lėtėja ir medžiagų apykaita, kol visiškai sustoja. Kylant temperatūrai ląstelės skysčiai atitirpsta ir cheminės reakcijos vėl suaktyvėja.
Kad organizmas galėtų grįžti į normalią biozę, jos fermentų sistema turi per daug nesutrikti veikdama žemoje temperatūroje, žemesnėje nei normali fiziologinė. O užšalant organizmas turi slopinti ledo kristalų susidarymą, kad šie nesudraskytų membranų ir nesuardytų ląstelių.
Gryna krioanabiozė, kai organizmas bet kurio gyvenimo momentu yra „pasiruošęs“ užšalti ir išlikti gyvas, yra palyginti reta. Ji būdinga organizmams, visą gyvenimą gyvenantiems temperatūroje apie 0 °C. Tuo tarpu Lietuvos organizmai krioanabiozės gebėjimą įgyja rudenį, artėjant šalčiams. Tuomet organizmas ima gaminti medžiagas, apsaugančias membranas nuo užšalančio vandens kristalų. Tuo tarpu vasarą tokių medžiagų jie negamina, ir užšaldyti vasarą jie žūtų ar bent būtų smarkiai pažeisti.
Krioanabiozės tyrimais užsiima kriobiologija. Ją domina ir tokie klausimai, kaip medicinininė krioanabiozė (pvz., kaip išlaikyti užšaldytus mirštančius žmones iki laikų, kai medicina galės išgydyti ligas, dėl kurių jie miršta).
Kriptoanabiozė arba kriptobiozė
Kriptoanabiozė – anabiozė, sukelta vidinių fiziologinių procesų. Organizmas ima gaminti medžiagas, kurios leidžia jam iškęsti nepalankų laikotarpį, kuomet jis neišgyventų dėl šalčio, vandens, šviesos ar maisto stygiaus. Organizmo metabolizmas lėtėja dėl šių gaminamų medžiagų kaupimosi, o ne dėl tiesioginio aplinkos veiksnių poveikio, kaip kitais anabiozės atvejais.
Kriptoanabiozė dažnai susijusi su ypatingais išgyvenimo ir/ar dauginimosi dariniais (sėklos, cistos, sporos, kiaušinėliai, žiemojančios lėliukės ir pan.). Šie dariniai būna prisitaikę tiek fiziologiškai, tiek anatomiškai, savo sandara. Apie tai 1986 m. rašė Alejev'as, išskirdamas kriptobiontų ekomorfas.
Kriptobiozės terminą 1959 m. pasiūlė Keilin.
Spark-Renault SRT 01E
Spark-Renault SRT 01E – elektra varomas sportinis automobilis, pirmasis Formulės E čempionato automobilis, naudotas nuo 2014 m. iki 2017 m. sezono pabaigos.
Anabiozė
Biozė
Biozė – normalios gyvybinės veiklos būsena, priešinga anabiozei.
Spark-Renault SRT 01E
Automobilį 10 mėnesių kūrė Spark Racing Technologies, McLaren Electronic Systems, Williams, Dallara ir Renault kompanijos.
Vystymas
Automobilio gamyba prasidėjo 2012 m. rugsėjį. Lucas di Grassi buvo paskirtas oficialus bandymų vairuotojas. Tuo metu demonstracijoms buvo naudojamas 2010 m. sukurtas čempionato prototipas Formulec EF01 – jį pagamino Mercedes GP ekipa ir Siemens kompanija.
2012 m. pabaigoje McLaren Electronic Systems buvo išrinkta elektrinio variklio, pavarų dėžės ir visos elektronikos tiekėja. Formulė E užsakė 42 naujus automobilius, kuriuos Spark Racing Technologies kūrė kartu su Dallara.
2013 m. kovo 28 d. oficialia čempionato padangų tiekėja paskirta Michelin kompanija, o techniniu partneriu pasirinkta Renault. Tą pačią dieną buvo oficialiai pristatytas Spark-Renault SRT 01E dizainas.
2013 m. rugsėjo 10 d. Frankfurto automobilių parodoje buvo pademonstruotas pats automobilis – tą padarė FIA prezidentas Jean Todt ir Formulės E holdingo vadovas Alejandro Agag.
Po 2017 m. Formulės E sezono šį modelį pakeitė antros kartos Spark SRT05e.
Vištyčio mokykla
Vištyčio mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vištytyje (Vilkaviškio raj.), vykdžiusi pradinio, pagrindinio papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190487683. Steigėjas – Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Gražiškių gimnazijos skyrius.
Istorija
1570 m. Ldk Žygimantas Augustas suteikė Vištyčiui Magdeburgo teises, pagal kurias Vištytyje turėjo būti įsteigta mokykla. Kaip ši mokykla veikė, nėra išlikę žinių. Žinoma tik tiek, kad 1781 m. joje mokėsi 8 miestiečių vaikai, 1784 m. – 10 miestiečių, 2 valstiečių ir 2 bajorų vaikai.
1900–1914 m. Vištytyje veikė pradžios mokykla, kurioje buvo mokoma rusų ir vokiečių kalbomis. 1912–1913 m. veikė ir žydų mokykla, joje mokėsi apie 50-60 vaikų. Nuo 1915 m. vėl atidaryta mokykla, kurioje buvo mokoma tik vokiečių kalba. 1921 m. atidaryta 4 klasių progimnazija. 1927 m. progimnazija uždaryta, liko tik pradžios mokykla, veikusi iki 1939 m.
1945 m. vasario 20 d. atidaryta pradinė mokykla, nuo spalio 1 d. progimnazija. Direktoriumi paskirtas mokytojas Česlovas Vyzas. 1953 m. mokykla persikėlė į buvusią pasienio komendantūrą. 1949–1950 m. m. progimnazija pertvarkyta į septynmetę mokyklą, nuo 1954–1955 m. m. pradėjo peraugti į vidurinę. 1958 m. pavasarį baigė pirmoji abiturientų laida (14 mokinių). 1970 m. spalio 31 d. atidarytas naujas mokyklos priestatas.
Vištyčio vidurinėje mokykloje mokėsi 200 mokinių, buvo 11 klasių. Tuo metu mokykloje veikė įvairūs būreliai. Mokytojas S. Rugienius buvo subūręs du chorus – spaliukų ir mergaičių chorą. 1964–1977 m. jis vadovavo dar ir pučiamųjų instrumentų orkestrui, kuris skynė laurus jaunimo festivaliuose, rajoninėse dainų šventėse. Jaunuolių šokių kolektyvui ilgus metus vadovavo mokytoja A. Zdanavičienė. Jos paruošti kolektyvai keturis kartus dalyvavo respublikinėse dainų šventėse. Veikė sporto, gamtininkų ir kiti būreliai.
1995 m. įkurtas mokyklos muziejus, kuriame kaupiama kraštotyrinė medžiaga, surinkta kraštotyrininkų-mokinių ir mokytojų, kuriems vadovavo Birutė Mardosaitė. 2002 m. regioninėje mokyklos muziejų apžiūroje muziejus laimėjo pirmąją vietą ir buvo apdovanotas diplomu. Po ilgokos pertraukos atkurtas pučiamųjų instrumentų orkestras, kuriam vadovavo Kybartų pučiamųjų instrumentų orkestro vadovas Antanas Ziegoraitis, dabar vadovauja Saulius Mickevičius. Jaunųjų šokių poras grakštaus šokio meno moko mokytoja Janina Vasaitienė. Aktyvia veikla pasižymi 1998 m. įkurtas Valančiukų būrelis, jaunųjų šaulių, skautų, sporto, miško bičiulių, keramikų ir pynėjų būreliai. Mokyklai buvo suteiktas lietuvybės ir gimtosios kalbos puoselėtojo Petro Kriaučiūno (1850–1916), gimusio Vištyčio apylinkėse, vardas.
XXI a. 2-ajame dešimtmetyje mokykla tapo daugiafunkciu centru. 2020 m. ji prijungta prie Gražiškių gimnazijos kaip skyrius.
Arūnas Vaitkūnas
Arūnas Vaitkūnas (1956 m. gegužės 29 d. Kaunas – 2005 m. gegužės 14 d. Tbilisis) – lietuvių tapytojas, „Angis“ grupės narys.
1980 m. baigė Vilniaus dailės institutą. 1993–2005 m. dėstė Kauno dailės institute. 1996 m. jam buvo skirta Pollock–Krasner’io fondo stipendija (viena labiausiai vertinamų pasaulyje).
Palaidotas Romainių kapinėse Kaune.
Kūryba
Ankstyvuoju laikotarpiu užsiėmė monochromine tapyba. Vėliau pradėjo naudoti ir ryškias kontrastuojančias spalvas.
Paveikslai:
Trimas
Skandinavų mitologijoje Trimas (Thrimas) – jotunas, Jotunheimo valdovas. Bergfino tėvas. Trimas buvo pavogęs dievo Toro kūjį Mjolnį, už kurį norėjo gautį Frėją į žmonas. Tačiau Toras užmušė milžiną bei jo visus gentainius.
Legenda pasakoja, kad kai buvo pavogtas Toro kūjis, į Jotunheimą iškeliavo Lokis sužinoti, kas pavogė kūjį. Pats pirmasis jam ir pasitaikė Trimas, kuris prisipažino pavogęs kūjį, o už jį kaip išpirkos norintis vesti deivę Frėją. Tai sužinoję visi susirinkę asai nutarė, kad į Jotunheimą turi keliauti Toras, persirengęs Frėja, ir Lokis, persirengęs Frėjos tarnaite. Toras buvo pasidabinęs Brisingamenu nepakartojomo grožio Frėjos vėriniu. Apgautas Lokio gudrybės Trimas pakvietė į svečius savo seserį, kad ši atneštų Mjolnį ir padėtų Frėjai (Torui) ant kelių bei paimtų mainais kokią nors dovaną (vestuvių ritualas apsikeitimas dovanomis). Gavęs kūjį Toras užmušė Trimą, visą milžino šeimą ir svečius.
Petras Labeckis
Petras Labeckis (1950 m. birželio 2 d. Ročių k., Raseinių r.), pedagogas ir chorvedys.
Biografija
Mokėsi Kuršėnų ir Raseinių vidurinėse mokyklose, o 1967 baigė Gudžiūnų (Kėdainių r.) vidurinę mokyklą. 1969–1973 muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (dirigavimą dėstė J. Kavaliauskas ir F. Viskantas).
1973–1977 Kėdainių 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Chorą (60 dalyvių) parengė 1976 mokyklinių chorų zonos varžyboms ir 1977 respublikinei moksleivių dainų šventei.