cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kataro istorija
Kataras po 1970 m
Kataras ir Kuveitas ginčijosi kam priklauso Havaro salos. Kataras sutiko atiduoti salas Bachreinui, kai šis atsisakė teisių į kai kurias sritis Kataro pusiasalyje.
Zajanderudas
Zajanderudas − upė Irane, Isfahano provincijoje.
Zajanderudas išteka iš Zagroso kalnų ir teka 400 km. Įteka į Gavkhounio ežerą, pietryčiau Isfahano.
Tiltai
Tiltai per Zajanderudo upę Isfahane:
Šiliškių ežeras
Šiliškių ežeras – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 3,5 km į šiaurės rytus nuo Gadūnavo. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,78 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 113,3 m. Ežeras labai užžėlęs vandens augalija. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – į šiaurę ir vakarus toli nusidriekusi Šiliškių pelkė. Pietrytinis krantas aukštesnis, plyti pievos, įsikūręs Šiliškių kaimas. Ežerą beveik iš visų pusių supa Pamarkijos miškas. Pietvakariuose išteka Markija link Plinkšių ežero (Ventos upės baseinas).
Simonas Gutauskas
Simonas Gutauskas arba Simonas Gutovskis (1817 m. – 1892 m. vasario 26 d.) – Romos katalikų kunigas.
Biografija
Kilęs iš Žemaitijos. 1834–1839 m. mokėsi Kražių gimnazijoje. 1844 m. baigė Minsko kunigų seminariją. 1846 m. S.Gutauskas buvo įšventintas diakonu, apie 1846–1847 m. – kunigu. 1847-1849 m. vikaravo Kaidanovo bažnyčioje, 1849–1856 m. tarnavo klebonu Bobruisko bažnyčioje. 1856 m. paskirtas dekanu.
Tais pačiais metais, susitarus Telšių ir Minsko vyskupams, perkeltas į Telšių vyskupiją. 1856–1858 m. aptarnavo Vaitkuškio dvaro (dabar – Pašilė, Ukmergės r.) Šv. Barboros filijinę bažnyčią. 1858–1865 m. – Skiemonių Švč. Mergelės Marijos Aplankymo bažnyčios kunigas filialistas ir bažnyčios administratorius. 1865–1877 m. skiriamas Anykščių Šv. Mato parapijos administratoriumi, pakeisdamas po 1863 m. sukilimo numalšinimo ištremtą kunigą Ferdinandą Stulginskį. Itin daug prisidėjo prie Veprių Švč. Mergelės Marijos Rožančiaus Karalienės bažnyčios rekonstrukcijos. Jam klebonaujant Vepriuose 1877–1880 m. patalpos buvo išplėstos, įrengti nauji vargonai ir atnaujinti altoriai. Po 1880 m. perkeltas į Upninkų Šv. Mykolo arkangelo bažnyčią kunigu filialistu.
Palaidotas Šateikių Šv. evangelisto Morkaus bažnyčios šventoriuje.
Zinaida Sviderskienė
Zinaida Genovaitė Žilevičiūtė-Sviderskienė (g. 1945 m. rugsėjo 14 d. Babrunge, Plungės valsčius, Telšių apskritis) – astrofizikė, pirmoji Lietuvos moteris, apsigynusi daktaro laipsnį astrofizikos srityje.
Biografija
1968 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatė (Žvaigždžių klasifikacija sistemoje UPXYZVS).
1968–1992 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Fizikos institute (iki 1977 m. Fizikos ir matematikos institutas); 1977 m. vyresnioji mokslo darbuotoja. 1992–1997 m. Vilniaus planetariumo direktorė.
Parašė, sudarė ir redagavo per 10 astronomijos populiarinamųjų leidinių, daugelio astronomijos populiarinamųjų straipsnių autorė. 1989–1990 m. tęstinio leidinio „Lietuvos dangus“ sudarytoja. Nuo 1994 m. laikraštyje „Lietuvos aidas“ rengė savaitinį astronomijos puslapį „Po žvaigždėtu skliautu“. „Vilniaus astronomijos biuletenio“ redaktorių kolegijos narė. Publikavo pasakojimus astronomijos tematika vaikams skirtame žurnale „Genys“.
Po aktyvios mokslinės veiklos gyvena Vilniuje, tapo. Tarptautinės menininkų asociacijos astronomijoje (International Association of Astronomical Artists) narė.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų sritys – žvaigždžių fotometrija ir žvaigždžių sistemų integrinė fotometrija, astronomijos mokslo populiarinimas. Sukalibravo Vilniaus astrofotometrinę sistemą pagal spektrines klases ir absoliučiuosius ryškius. Sukūrė metodą tolimų galaktikų tipui nustatyti ir raudonajam poslinkiui matuoti. Astronomės garbei pavadintas asteroidas Nr. 154932.
Šilutės aerodromas
Šilutės aerodromas iki 2006 m. buvo LK KASP Juozo Kasperavičiaus aviacijos eskadrilė. Aerodromas įsikūręs 4 km į pietryčius nuo Šilutės miesto centro, šalia Armalėnų kaimo. Dabar yra atkurtas Šilutės aeroklubas. Aviacijos klubas turi 12 dviviečių sklandytuvų, 3 aukštos klasės sklandytuvus, du 4 vietų lėktuvus „Wilga – 35A" (PZL- 104). Aerodromo infrastruktūra leidžia priimti sportinius lėktuvus.
Istorija
Šilutė buvo vienas pirmųjų pokario Lietuvos miestų, kuriame pradėta kurti sportinė aviacija. Aeroklubas čia įkurtas 1957 m. vadovaujant aviacijos sportininkui ir aviakonstruktoriui Vladui Kensgailai. Iki 1960 m. skraidymai vyko pievoje pietinėje miesto pusėje. Aeroklubui persikėlus į buvusį vokiečių įkurtą karo lauko aerodromą prie Armalėnų, klubo nariai talkų būdu pastatė administracinį pastatą su mokymo klasėmis ir skrydžių vadaviete. V. Kensgailos didelių pastangų dėka 1974 m. buvo baigtas statyti lėktuvų angaras su dirbtuvėmis ir garažais. Greta kūrėsi ir civilinės aviacijos oro uostas. Šiaurinėje aerodromo pusėje 1970 m. pastatytas asfaltbetonio kilimo-tūpimo takas, peronas ir oro uosto pastatas. Vasaros sezono metu iki 1978 m. veikė oro susisiekimo linija Šilutė – Tauragė – Kaunas – Vilnius ir atgal. Keleiviai buvo skraidinami 12 vietų lėktuvu AN-2. Aerodromu naudojosi transporto, žemės ūkio ir sanitarinės aviacijos lėktuvai bei sraigtasparniai. 1991 m. buvo įkurta SKAT Šilutės aviaeskadrilė, vėliau pavadinta LK KASP Juozo Kasperavičiaus aviacijos eskadrile, kuri 2006 m. buvo išformuota.
Valdymas
Šilutės aerodromą valdo KASP. Pagal panaudos sutartį laikinai išnuomuotas asociacijai „Šilutės aeroklubas“.
Hersė (palydovas)
Hersė – natūralus Jupiterio palydovas. Atrastas 2003 m. astronomų komandos, kuriai vadovavo Brett J. Gladman (Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna, John J. Kavelaars, Jean-Marc Petit, Lynne Allen). Kol buvo renkamas pavadinimas, laikinai žymėtas S/2003 J 17.
Priklauso Karmės palydovų grupei.
Marijampolės apylinkė
Marijampolės apylinkė (1988–1989 m. Kapsuko apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1988 m. birželio 22 d. iš buvusių Meškučių apylinkės ir Trakiškių apylinkės. 1989 m. birželio 21 d. pakeistas apylinkės pavadinimas iš Kapsuko į Marijampolės (3 mėnesiais vėliau, nei atitinkamai pakeistas miesto pavadinimas).
Didysis Liubinis
Didysis Liubinis  – miesto tipo gyvenvietė vakarų Ukrainoje, Lvovo srityje, Horodoko rajone, 22 km į pietvakarius nuo Lvovo. Įsikūręs Voluinės aukštumoje, Vereščycios upės slėnyje. Geležinkelio stotis. Trykšta 4 sulfidinės mineralinės versmės. Didysis Liubinis yra balneologinis ir purvo terapijos kurortas, kurio sanatorijose gydomos kraujagyslių, periferinės nervų sistemos, odos, ginekologinės, judamojo aparato ligos. Yra krašto muziejus, cerkvė, unitų ir katalikų bažnyčios, XIX a. dvaro rūmai su parku.
Istorija
Gyvenvietė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1241 m. kaip Liubinegorodas (Любинегород).
Nelson Mandela Bay stadionas
Nelson Mandela Bay stadionas – futbolo stadionas Port Elizabet mieste PAR. Stadione žaidžiamos regbio ir furbolo rungtynės, rengiami koncertai.
2010 m. jame žaistos XIX pasaulio futbolo čempionato rungtynės. Stadione telpa 48 459 žiūrovai.
Pampinis elnias
Pampinis elnias (Ozotoceros bezoarticus) – porakanopių (Artiodactyla) būrio, elnių (Cervidae) šeimos žinduolių rūšis.
Podbielės Šv. Proroko Elijašo parapija
'''Podbielės Šv. Proroko Elijašo parapija''' - viena iš Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijų, Podbielės kaime. Parapija įkurta apie 1876 metus. 1876 m. pastatyta Podbielės Šv. Proroko Elijašo cerkvė. Taip pat parapijoje yra 1995 m. pastatyta Malinikų Šv. Gabrieliaus Zabluduvskio cerkvė ir 1993 m. pastatyta Gredelės Šv. Jurgio koplyčia.
Pampinis elnias
Paplitimas
Reta ir saugoma rūšis, paplitusi Pietų Amerikos lygumose. Seniau jos arealas driekėsi nuo tropikų šiaurėje iki Patagonijos pietuose, tačiau dėl aktyvios medžioklės XIX a. ir gyvulininkystės plotų plėtimo pampinio elnio gyvenamoji erdvė gerokai sumažėjo. Dabar sutinkamas Brazilijoje, centrinėje ir šiaurės Argentinoje, vietomis Bolivijoje, Paragvajuje ir Urugvajuje.
Biotopas
Ši rūšis gyvena neotropikų 0-1 000 metrų aukštyje virš jūros lygio esančiose įvairiose atvirose buveinėse, ypač pievynuose, savanose, pampose ir Serado ekosistemos krūmynuose, taip pat sezoniškai užliejamose pievose. Argentinoje ji taip pat aptinkama pakrančių druskingose pelkėse.
Populiacija
Nėra naujausios informacijos apie bendrą populiacijos dydį, išskyrus tai, kad pasenusiais duomenimis kaip manoma, jų populiacijos bendras dydis nuo 20 000 iki 80 000 individų. Yra dalinių populiacijų įvertinimų, ypač Pietų Amerikos pietinėje dalyje. Argentinos ir Urugvajaus populiacijos rodo mažėjimo tendenciją (anot González et al. 2002 m. ir González et al. 2010 m.). Mažiausias įvertintas bendras populiacijos dydis yra 20 000 (anot Pinder, 1994 m.), o didžiausias – 80 000 (anot Pinder, 1994 m.) individų. Didžiausios išlikusios populiacijos gyvena Brazilijoje, šiaurės rytų Serado ekosistemoje, kurioje gyvena apie 2 000 individų, ir Pantanale, kur gyvena nuo 20 000 iki 40 000 individų (anot Pinder, 1994 m.). Dar vėliau buvo aptiktos dvi subpopuliacijos: viena iš jų – toliau į šiaurę – Maražo saloje, Amazonės upės žiotyse (anot Rossetti ir de Toledo 2006 m.), taip praplečiant rūšies arealą, kita – šalies pietuose, nedidelė subpopuliacija Brazilijos Paranos valstijoje, kurioje, kaip manoma, gyvena mažiau nei 100 individų (anot Braga et al. 2005 m.).
Mityba
Pastebėta, kad pampiniai elniai maitinasi šviežia krūmų ir žolių žaluma. Dauguma jų ėdamų augalų auga drėgname dirvožemyje. Siekiant išsiaiškinti, ar pampiniai elniai konkuruoja su naminiais galvijais dėl maisto, buvo tiriamos jų išmatos ir lyginamos su galvijų išmatomis. Iš tiesų jie minta tais pačiais augalais, tačiau skirtingomis proporcijomis. Pampiniai elniai ėda mažiau žolės ir daugiau žolių (žydinčių plačialapių augalų su minkštais stiebais) ir aukštesnio jardo augalais (ūgliais, lapais, šakelėmis). Lietinguoju laikotarpiu 20% jų raciono sudaro naujai augančios žolės. Jie juda pagal maisto, ypač žydinčių augalų gausumą. Galvijų buvimas didina dygstančios žolės, kuriai pirmenybę teikia pampų elniai, kiekį, o tai patvirtina mintį, kad elniai nekonkuruoja su galvijais dėl maisto. Priešingi tyrimai rodo, kad pampiniai elniai vengia galvijų gyvenamų teritorijų, o kai galvijų nėra, jų gyvenamieji plotai yra daug didesni.
Išvaizda
Tai nedidelė, lengvo sudėjimo elnių rūšis, pasižyminti palyginti nedideliu lytiniu dimorfizmu. Patinai vidutiniškai 15-20 % sunkesni už pateles. Patinų kūno ilgis nuo galvos iki uodegos pagrindo 90-120 cm, patelių – 85-90 cm. Patinų aukštis pečių lygyje 65-70 cm, patelių aukštis pečių lygyje 60-65 cm. Patinų svoris paprastai 24-34 kg (iki 40 kg), patelių 22-29 kg. Uodega neilga, 10-14 cm. Kaip ir baltauodegiai elniai (Odocoileus virginianus) bėgdami pakelia uodegą, po kuria matyti balta dėmė.
Kailio įvairovė priklausomai nuo gyvenamos vietos labai didelė, bet kartu su metų sezonais kailio spalva nesikeičia. Pagrindinė kailio spalva nuo blankiai rausvai rudos arba šviesiai rudokos arealo šiaurėje, iki rausvai rudos arealo pietuose. Balkšvi plotai aplink akis, lūpas, gerklę, krūtinę ir kojos čiurnikaulį. Patelės ant kaktos turi dvi mažas baltas dėmeles. Jaunikliai dėmėti tris mėnesius.
Jaunikliams ragai pradeda augti sulaukus penkių mėnesių amžiaus. Pirmieji ragai yra gumbeliai arba kaip trumpi smaigaliukai. Šešerių metų amžiaus ragai pasiekia visą savo dydį. Suaugusių gyvūnų ragai yra apie 30 cm ilgio. Ragų ciklai yra sezoniniai ir lokaliai sinchronizuoti, tačiau jų laikas priklauso nuo geografinės platumos. Brazilijoje gyvenančios populiacijos ragus meta rudenį, o Argentinos ir Urugvajaus populiacijos – žiemą. Didžiausias ragų metimas piką pasiekia žiemą arba pavasarį. Ragų ataugimas prasideda iš karto ir užtrunka apie 100 dienų.
Nuolatinis dantų skaičius – 32 dantys.
Skleidžia stiprų muskuso kvapą.
Dauginimasis
Patelės paprastai subręsta būdamos maždaug 14 mėnesių amžiaus. Patinai lytinę brandą pasiekia maždaug 12 mėnesių, tačiau paprastai pradeda daugintis vėliau. Apvaisinimas gali nutikti bet kada metuose, tačiau poravimosi sezonas dažniausiai būna vasarą ir rudens pradžioje. Patelių ruja trunka 21 dieną. Patinai gali sekti imlias pateles, ilgai jas persekiodami, ir artintis prie jų žemai ištemptoje pozoje, skleisdami švelnius bambėjimo garsus, galbūt imituodami jauniklio pavojaus šauksmą. Vidutinė nėštumo trukmė trunka apie 220 dienų. Gimdydamos patelės būna atsiskyrusios nuo grupelės. Pagimdo vieną jauniklį, kuris sveria vidutiniškai apie 2 kg. Jaunikliai būna maži ir dėmėti, bet maždaug 2 mėnesių amžiaus praranda dėmes. Jaunikliai atsistoja ir pradeda žįsti praėjus 30-60 minučių po gimimo. 2-3 savaičių amžiaus jie pradeda bėgioti ir žaisti. Po keturių savaičių jie pradeda kramsnoti žolę, o po aštuonių savaičių maitinasi kartu su motina ir kitais elniais. Kartu su motina jie išbūna mažiausiai metus, per šį laiką jie lytiškai subręsta.
Jauniklius galima pamatyti bet kuriuo metų laiku, tačiau daugiausia jų pasitaiko rugsėjo-lapkričio mėnesiais.
Pagrindiniai plėšrūnai yra jaguarai (Panthera onca), pumos (Puma concolor) ir karčiuotieji vilkai (Chrysocyon brachyurus), o pampinės lapės (Pseudalopex gymnocercus) ir ocelotai (Leopardus pardalis) gali nužudyti jauniklius.
Amžius
Žinoma, kad laukinėje gamtoje jie gyvena iki 12 metų, kur jiems gresia pavojus dėl pernelyg intensyvios medžioklės ir buveinių nykimo. Žmonių laikomi nelaisvėje gyvena ilgiau.
Veikla ir atsparumas
Pampiniai elniai aktyvūs visą dieną, kartkartėmis maitinasi ir ilsisi. Gali plaukti.
Tai nelabai socialūs gyvūnai, sudaro tik nedideles grupeles. Net ir praeityje, kai rūšis buvo gausi, jų grupės retai viršydavo penkių ar šešių individų skaičių. Patinai ištisus metus laikosi prie patelių, pereidami iš vienos šeimos grupės į kitą. Daugiau kaip 50 gyvūnų kaimenės yra laikinos ir pasitaiko tik maitinimosi vietose.
Argentinoje gali ištverti žiemos temperatūrą iki -15 °C, bei vasarą pavėsyje pasitaikančią +42 °C temperatūrą.
Porūšiai ir paplitimas
Išskiriami 5 porūšiai:
San Žoržas (Azorai)
thumb|250px|San Žoržo salos padėtis Azoruose
Saloje gyvena 10 500 gyventojų, pagrindinės gyvenvietės yra Velašas ir Kaljeta. Verčiamasi žemės ūkiu, pienininkyste, turizmu.
Traidžių II senosios kapinės
Traidžių II senosios kapinės, vadinamos Prancūzkapiu – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Traidžių kaime (Kretingos seniūnija), 1,61 km į šiaurę nuo kelio, kairiajame Pilsupio krante. left|thumb|300px|Traidžių Prancūzkapis 1992 metais
Kapinės
Įrengtos aukštumos kyšulyje, įsiterpiančiame į Pilsupio upelio slėnį. Stačiakampio plano, aptvertos statinių tvora, kurios pietinėje dalyje įrengti vienvėriai varteliai.
Viduryje stovi medinė koplytėlė su Švč. Lurdo Marijos skulptūra, o į vakarus nuo jos – Tremtinių kryžius.
Teritorijos plotas – 0,01 ha.
0,67 km į šiaurę – šiaurės vakarus yra kaimo senosios kapinės, vadinamos Markapiais (Maro kapeliais).
Istorija
Pasakojama, kad šioje vietoje palaidoti 1812 m. tarp Traidžių ir Kurmaičių mūšyje su kazokais žuvę iš Rusijos imperijos besitraukiančios Napoleono kariuomenės kariai. Kita žuvusiųjų dalis, esą, buvusi palaidota Kurmaičiuose.
Kapinėse nuo seno stovėjo koplytėlė ir kryžius. Jiems sunykus, šalia gyvenęs Pranas Kauneckas 1947 m. pastatė naują koplytėlę ir monumentalų kryžių su lieto metalo Nukryžiuotojo figūra ir skardiniu užrašu: „INRI / Būk mums maloningas / 1947“. Šis kryžius XXI a. pradžioje sunyko.
Priešingoje koplytėlės pusėje kaimo gyventojai 1990 m. pastatė Tremtinių kryžių.
1992 m. žvalgė Julius Kanarskas (Kretingos muziejus), 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).
Saugotinas kultūros paveldo objektas, turintis memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.
Kapinių koplytėlė su Marijos skulptūra – registrinis kultūros paveldo objektas (kodas 15074).
Morkiškių ežeras
Morkiškių ežeras – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 2 km į pietvakarius nuo Nevarėnų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,46 km, plotis – iki 0,33 km. Altitudė 113,7 m. Ežeras labai užžėlęs vandens augalija. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – plyti ~ 50 ha Morkiškių pelkė, nutįsusi iš šiaurės rytų į pietvakarius virš 1,5 km. Rytinis ežero krantas aukštas, plyti pievos. Vakaruose išteka Tarpijų upis link Šiliškių ežero (Ventos upės baseinas). Šalia įsikūrę Morkiškių ir Skaudučių kaimai. Rytine pakrante eina kelias.
Monika Avanesian
Biografija
Monika gimė 1998 m. spalio 18 d. Jerevane. Kai atlikėjai buvo trys su puse metų, susidomėjo muzika, tačiau dainuoti pradėjo nuo penkerių metų amžiaus. Nuo septynerių metų groja smuiku. 2013 m. vasarą Monika išleido pirmąjį singlą, pavadinimu „Das Chem Anelu“.
2013 m. Vaikų Eurovizijos dainų konkursas
2013 m. rugsėjo 27 d. Monika varžėsi armėnų nacionalinėje atrankoje į 11-ąjį vaikų „Eurovizijos“ dainų konkursą. Atlikusi dainą „Choco Factory“, Monika įveikė kitus 11 varžovų ir užėmė pirmą vietą, dėl pergalės atlikėja gavo teisę atstovauti tautai konkurse. Vaikų „Eurovizijoje“, vykusioje Kijeve, su 69 taškais atlikėja užėmė 6 vietą. Maksimalų taškų kiekį (12 taškų) gavo iš Gruzijos.
Janina Ivaškevičienė
Janina Ivaškevičienė (1925 m. gruodžio 6 d. Kaunas – 2005 m. balandžio 5 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja fiziologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1947 m. baigė Kauno universitetą, 1949 m. – Lietuvos kūno kultūros institutą. 1955 m. P. F. Lesgafto valstybiniame kūno kultūros institute apgynė disertaciją „Sportininkų priešstartinės būklės elektrokardiografiniai tyrimai“, medicinos mokslų kandidatė. 1969 m. TSRS medicinos mokslų akademijos pediatrijos institute apgynė disertaciją „Kraujotakos sistemos veiklos ypatumai skirtingame amžiuje priešstartinėje būklėje“, 1970 m. medicinos mokslų daktarė.
Rusijos Federacijos Valstybės taryba
thumb|right|Rusijos Federacijos Valstybės tarybos posėdis Rusijos Federacijos Valstybės taryba  – Rusijos prezidento konsultacinis ir patariamasis organas.
Valstybės taryba įsteigta Rusijos prezidento V.Putino įsaku 2000 m. rugsėjo 1 d. Taryba svarsto svarbiausius šalies politinio ir visuomeninio gyvenimo klausimus, tačiau nėra valstybės valdžios organas ir neturi sprendimų galią turinčių įgaliojimų.
Valstybės taryba įsteigta po to, kai 2000 m. gegužės mėn. buvo pakeista Rusijos Federacijos tarybos formavimo tvarka. Tarp svarbiausių Valstybės tarybos funkcijų – padėti šalies vadovui realizuoti savo įgaliojimus derinant valstybės valdymo organų veiksmus, santykius tarp atskirų Rusijos Federacijos subjektų ir tarp federacijos subjektų bei centrinės valdžios organų, teikti pasiūlymus dėl strateginę bei federalinę reikšmę turinčių teisės aktų projektų.
Valstybės tarybos nariais yra Valstybės Dūmos bei Federacijos Tarybos pirmininkai, Rusijos prezidento įgaliotiniai federalinėse apygardose, federacijos subjektų vykdomosios valdžios vadovai (sričių gubernatoriai), Valstybės Dūmos frakcijų vadovai, kai kurie vyriausybės nariai.
Taryba dirba visuomeniniais pagrindais, Tarybos pirmininkas yra Rusijos Federacijos prezidentas. Pirmasis Valstybės tarybos posėdis įvyko 2000 m. rugsėjo 22 dieną, buvo svarstomas klausimas apie Rusijos valstybės vystymo strategiją laikotarpiui iki 2010 metų.
Rūdaičių pagrindinė mokykla
Kretingos rajono Rūdaičių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kretingos raj. Rūdaičiuose, Mokyklos g. 25, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290282850. Steigėjas Kretingos rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Iki 1920 m. Rūdaičių kaimo vaikus mokė daraktoriai, kurie po vieną vasarą dirbdavo pas atskirus ūkininkus, kur susirinkdavo kaimo vaikai. Pirmoji daraktorė Rūdaičių kaime buvo Teresė Kniūkštienė. 1921 m. Rūdaičiuose įsikūrė pradinė mokykla. Namą mokyklai po pirmojo pasaulinio karo iš grafo Tiškevičiaus už vokiškas markes nupirko kaimo gyventojai. Mokykloje buvo mokoma lietuvių kalbos, gamtos, krašto mokslo, istorijos, dailyraščio, dainavimo ir tikybos. Mokyklą lankė 47 mokiniai. Inventorius buvo labai skurdus, knygynėlis – negausus. Vaikus mokė mokytoja Elena Špakauskytė.
1949-1950 m. pradinė mokykla reorganizuota į septynmetę, perkelta į naujas patalpas. 1962-1963 m. Rūdaičių mokykla tapo aštuonmete ir perkelta į naujas patalpas. 1989 m. mokykla reorganizuota į devynmetę, 1995 m. ji tapo pagrindine, o 1999 m. įkurta 10 klasė. 2000 m. įvestas priešmokyklinis ugdymas.
2003 m. vasarą baigtas komplektuoti informatikos kabinetas ir bibliotekoje įkurtas informacinis centras, su 5 darbo kompiuteriu vietomis. Visi mokyklos kompiuteriai prijungti prie interneto.
Jonas Karolis Tarlo
Jonas Karolis Tarlo – Vislicos kaštelionas 1638-1645, Zvolensko 1618-1643, Olštyno seniūnas 1632-1645.
1643 metais buvo senatorius rezidentas.
Ap (mitologija)
thumb|200px|Ap – srūvantys vandenys
Ap (, iš esmės žodis sutinkamas tik daugiskaitine lytimi āpas, आपस्) – Vedose neretai sutinkama tekančio vandens mitologema. Tai vandens srautai, upės, pasiliejusios Indrai nudobus Vritrą. Rigvedoje joms skirtos 4 giesmės (7.49, 10.9, 10.30, 10.47). Su Ap glaudžiai susijęs Agnis (ugnis), kuris vadinamas Apām Napāt („upių nepuotis, vandenų vaikaitis“) – t. y., laikoma, kad ugnies kilmė yra vandenyse. Ugnis ten atsiranda tada, kai Ap susiurbia visatos pradą – auksinį gemalą. Atharvavedoje Ap yra laimės, gerovės nešėjos, meldžiama, kad jos suplukdytų gėrybes maldininkui. Pagrindiniai Ap epitetai yra tokie: srūvančios, valančios, medingos (saldžios), nenykstančios, tyros. Pasakojama, kad jas ragauja dievai, kad jos gausėja danguje. Ap yra Gandharvo ir Apsarasių („undinių“) buveinė.
Pats žodis ap- reiškia „tekantis vanduo, upė“, ir yra kilęs iš „takus vanduo“; jam giminiški taip pat lietuvių upė,, , ,  ir kt. Senovės indoeuropiečiai darė ryškią perskyrą tarp takaus ir stovinčio vandens – vienas jų buvo laikomas šventu, valančiu, gaivinančiu, kitas – mirties, piktų dvasių buveine.
Juozas Ivaškevičius
Juozas Ivaškevičius (g. 1943 m. kovo 10 d. Maskvoje) – Lietuvos gydytojas anesteziologas, reanimatologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1967 m. baigė Vilniaus universitetą. 1978 m. apgynė disertaciją „Ilgalaikė dirbtinė plaučių ventiliacija po širdies vožtuvų protezavimo operacijų“, medicinos mokslų kandidatas. 1989 m. apgynė disertaciją „Kalcio antagonistų ir beta – adrenoblokatorių vaidmuo ruošiant ligonius, sergančius išemine širdies liga, miokardo revaskuliarizacijos operacijai, atliekant anesteziją ir kardioplegiją“, medicinos mokslų daktaras
Nuo 1967 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; 1990 m. profesorius. Nuo 1990 m. Vilniaus greitosios pagalbos universitetinės ligoninės Pirmosios anesteziologijos ir reanimatologijos klinikos vedėjas, nuo 2006 m. Anesteziologijos, reanimatologijos ir kritinių būklių medicinos centro vedėjas.
Svarbiausi darbai apie ligonių rengimą operacijai, skausmo slopinimo ir miokardo apsaugos problemas širdies chirurgijoje.
2014 metais Lietuvos Respublikos Prezidentė Dalia Grybauskaitė už nuopelnus Lietuvos Respublikai ir už Lietuvos vardo garsinimą pasaulyje habil. dr. Juozui Ivaškevičiui įteikė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžių.
Straż Litwy
Straž Litvy ( – Lietuvos sargyba) – lietuvių dienraštis, leistas 1921 m. sausio 21 d. – balandžio 1 d. Vilniuje.
Istorija
Leistas lenkų kalba vietoje sustabdyto „Dzwon Litwy“. Leido ir redagavo Mykolas Biržiška. Nuo 1921 m. liepos 1 d. vietoje „Straž Litwy“ vėl ėjo „Dzwon Litwy“.
Machaonas
Machaonas, sin. vyčiadrugis (Papilio machaon) – sklandūnų (Papilionidae) šeimos dieninis drugys. Sparnai geltoni, gyslos juodos. Priekinių sparnų pamatinė dalis juoda; priekinė dalis su 3 juodomis kampuotomis dėmėmis ir su juoda juosta išoriniame krašte. Užpakaliniai sparnai su plačia juoda juosta arti išorinio pakraščio; juostos vidurys tamsiai mėlynas. Be to, sparno užpakaliniame krašte yra rago pavidalo iškyšulys. Vikšrai randami ant įvairių skėtinių augalų: paprastųjų morkų, paprastųjų garšvų, krapų, kmynų, mažųjų ožiažolių, pelkinių saliavų, kartais randami ant rūtų. Ant mitybinių augalų virsta ir lėliukėmis. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Budžiedėliai
Budžiedėliai arba Berežkai (, nuo 1936 m. rugsėjo 16 d. Budschedehlen, nuo 1938 m. liepos 17 d. Salzburgerhütte, nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gavrilovo kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Geldapės apskrities Gavaičių valsčiaus kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947–1993 m. Gavrilovo apylinkės kaimas.
Filofrosynė (palydovas)
Palydovas senesniuose šaltiniuose minimas kaip tolimiausias Anankės grupės narys, nors dabar priskiriamas Pasifės grupei.
Pavadinimas
Mitologijoje, Filofrosynė yra kilnumo bei svetingumo deivė, Dzeuso anūkė.
Velašas
Velašas  – miestelis Portugalijoje, Azorų salose, San Žoržo salos pietinėje pakrantėje; didžiausias salos miestas. Yra uostas, nedidelis oro uostas, bažnyčia, kultūros namai, savivaldybė, miesto parkas. Taip pat yra XVII a. konventas.
Istorija
Velašas įkurtas apie 1460 metus, o savivaldybės statusą gavo 1500 metais.
thumb|200px|left|Buvusio konvento bažnyčia
Tomas Miunceris
thumb|200px|Tomas Miunceris ([[XVIII a. graviūra)]]
Tomas Miunceris (g. apie 1488 m. – m. 1525 m. gegužės 27 d.) − protestantų pastorius.
Biografija
Gimė apie 1488 m. Ragino sukilti vargšus prieš juos engiančius kunigaikščius. Jo teigimu, susidorojus su kunigaikščiais, bus panaikintas skurdas, įvesta visuotinė lygybė, žemėje sukurta Dievo karalystė. Tūkstančiai valstiečių sekė naujuoju pranašu ir sukėlė didžiausią to meto Europoje valstiečių karą. Pritarė M. Liuterio idėjoms.
Zbignev Semenovič
Zbignevas Semenovičius (g. 1958 m. rugsėjo 26 d. Vilniuje) – gydytojas, Lietuvos ir Šalčininkų rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1984 m. baigė Gardino medicinos institutą, chirurgas. 1989–1991 m. atliko ordinatūrą Vilniaus valstybiniame universitete.
1975 m. dirbo registratoriumi Vilniaus 1-ojoje poliklinikoje. 1976–1978 m. tarnavo kariuomenėje. Pagal paskyrimą 1985–1987 m. Slonimo centrinės ligoninės, vėliau Zietelos centrinės ligoninės chirurgas. 1991–1992 m. ir nuo 1996 m. Šalčininkų centrinės ligoninės chirurgas, Šalčininkų rajono savivaldybės ligoninės direktorius. 1992–1996 m. Seimo narys.
1988 m. Lietuvos Lenkų sąjungos, nuo 1996 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narys. 2000–2003 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys.
Lenkų medikų draugijos pirmininkas. Žmona Elena, sūnus Radoslavas.
Manhunt
Manhunt – skandalingas ir pasižymėjęs savo žiaurumu kompiuterinis siaubo žanro žaidimas, sukurtas 2003 m. ir išleistas bendrovės „Rockstar Games“. Žaidimas buvo uždraustas Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Australijoje, Naujoje Zelandijoje, Airijoje ir Italijoje. Prancūzijoje išleistas pritaikius aukštus cenzūros reikalavimus.
Apžvalga
thumb|left|Džeimsas Erlas Kešas prieš psichopatą Žaidimo pagrindinis veikėjas Džeimsas Erlas Kešas (James Earl Cash), išvengęs mirties nuosprendžio, privalo išgyventi Karserio mieste (Carcer City), žudydamas jo gyvybei grasinančius gaujų narius. Gaujų Karcerio mieste labai daug, todėl Džeimsas privalo žudyti netikėtai ir nepastebint priešams.
Veikėjas gali nužudyti priešą trimis būdais: greitai, smurtiniu būdu ir siaubingai. Žudyti galima tik tada, kai priešas nusisukęs ir neįtariantis, kad veikėjas jam už nugaros. Kuo ilgiau sėlinama, tuo įvykdoma kraupesnė žmogžudystė.
Džeimsas naudoja daug ginklų: beisbolo lazdas, plaktukus, peilius, pistoletus ir daug kitų žudymo įrankių.
Siužetas
Mirti nuteisto Džeimso injekcija pasirodė besanti migdomųjų dozė. Džeimsas atsibunda nepažįstamame Karcerio mieste, kuriam vadovauja nesuvaidintų žudynių filmų prodiuseris Lionelis Starkvederis (Lionel Starkweather). Šis papirko mirties nuosprendžio vykdytojus, kad Džeimsui būtų suleista tik migdomųjų. Atsibudus Džeimsui, Starkvederis pradeda filmuoti nesuvaidintų žudynių filmą, kuriame Džeimsas priverstas būti pagrindiniu veikėju.
Gaujos
Džeimso priešai yra labai agresyvios jį užmušti besikesinančios gaujos. „Manhunt“ žaidime jų yra 8:
Nematerialūs aktyvai
Nematerialūs aktyvai – nepiniginiai aktyvai, neturintys fizinės formos.
Nematerialiems aktyvams priskiriami aktyvai, kurie įvykdo tokias sąlygas:
Prie nematerialių aktyvų galima priskirti sekančius objektus:
Į nematerialius aktyvus neįtraukiamos darbuotojų intelektinės ir verslo savybės, jų kvalifikacija ir darbiniai sugebėjimai, nes jie neatskiriami nuo jų nešiotojų ir jų negalima naudoti be jų.
Kiaulių vezikulinė liga
Kiaulių vezikulinė liga – užkrečiama liga, kurią sukelia Pikornaviridae šeimos enterovirusai, galinti pasireikšti poklinikine, lengva ar sunkia vezikuline forma – tai priklauso nuo susijusio viruso štamo, infekcijos išplitimo būdo ir jos apimties, ūkio, kuriame laikomos kiaulės, sąlygų. Papildomi streso veiksniai, pavyzdžiui, transportavimas, maišymas su kitomis kiaulėmis ir dideli temperatūrų svyravimai, taip pat galėtų sąlygoti pirmųjų klinikinių požymių atsiradimą.
Klinikiniai požymiai
Ligai būdingi požymiai yra lengvas karščiavimas, vezikulių susidarymas ant vainikinės jungiamojo audinio plėvės, kulno gumburų, galūnių odos, rečiau ant šnipo, lūpų, liežuvio ir spenelių. Sergamumo rodiklis gali siekti 100 %, tačiau mirtingumas labai žemas arba nulinis. Gali vystytis nepastebimos ar švelnios formos infekcija, pasireiškianti tik laikinu bendros kiaulių išvaizdos pablogėjimu, tačiau po keleto dienų susiformuoja virusą neutralizuojantys antikūnai.
Tačiau kiaulių vezikulinės ligos klinikiniai požymiai nesiskiria nuo snukio ir nagų ligos klinikinių požymių. Bet kuri vezikulinė ligos forma iš pradžių turi būti gydoma kaip įtariama snukio ir nagų liga, ir kiek įmanoma skubiau turi būti diferencinė diagnozė nustatoma. Kiaulių vezikulinės ligos inkubacinis periodas pavienėms kiaulėms paprastai tęsiasi nuo dviejų iki septynių dienų, po ko gali prasidėti laikinas karščiavimas iki 41 °C, tačiau klinikiniai požymiai ūkyje gali išryškėti praėjus ilgesniam laikotarpiui. Vėliau vezikulių susidaro ant vainikinės jungiamojo audinio plėvės, paprastai ties jungtimi su kulnu. Jos gali pažeisti visą vainikinės jungiamojo audinio plėvės plotą, dėl ko netenkama viso kojos nago. Rečiau vezikulių atsiranda ant šnipo, ypač ant nugaros, lūpų, liežuvio ir spenelių, ant kelių galima pastebėti negilių išėdimų. Užsikrėtusios kiaulės gali apšlubti keletui dienų ir neėsti. Jaunesnių kiaulių infekcija pasireiškia stipriau, nors mirtingumas dėl kiaulių vezikulinės ligos labai retas, palyginti su jaunų gyvūnų snukio ir nagų ligos atvejais. Yra pranešimų apie nervingumo požymius, bet jie reti. Persileidimas nėra tipiškas kiaulių vezikulinės ligos požymis. Širdies veiklos sutrikimas dėl multifokalinio miokardito gali būti snukio ir nagų ligos ir encefalomiokardito požymis, ypač jauniems paršeliams, tačiau nepasitaiko, esant kiaulių vezikulinei ligai.
Paprastai pagyjama per dvi ar tris savaites, lieka vienintelė akivaizdi infekcijos žymė – tamsi, horizontali linija ant kojos nago, kur buvo laikinai nutrūkęs augimo procesas.
Meilė (reikšmės)
Žodis meilė reiškia:
Kiaulių vezikulinė liga
Klinikiniai požymiai
Užsikrėtusios kiaulės gali išskirti virusą pro nosį, burną ar per išmatas likus 48 valandoms iki klinikinių požymių atsiradimo. Labiausiai viruso kiekis padidėja per septynias dienas po infekcijos, o jo išskyrimas pro nosį ir burną paprastai liaujasi per dvi savaites. Virusą galima išskirti iš išmatų praėjus maždaug 20 dienų po infekcijos, nors jis ir buvo nustatytas prieš tris mėnesius. Negyvame audinyje jis išlieka palyginti ilgai pratrūkus vezikulėms ar išmatose.
Sandvelas
thumb|200px Sandvelas  – metropolinis rajonas JK, Anglijoje, Vakarų Midlandso grafystėje, į vakarus nuo Birmingamo. Susideda iš šių miestų: Oldbaris, Roulei Rydžisas, Smetvikas, Tiptonas, Vednesbaris ir Vest Bromvičas. Plotas 85,58 km². 287,6 tūkst. gyventojų. Administracinis centras – Oldbaris.
Karolis Snežko
Karolis Snežko (g. 1940 m. vasario 18 d. Gineitiškėse, Vilniaus raj.) – inžinierius, Lietuvos politinis veikėjas, buvęs Seimo narys.
Biografija
1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius, mašinų gamybos technologas.
1962–1966 m. Vilniaus kuro aparatūros gamyklos inžinierius technologas, technologijos biuro viršininkas. 1966–1968 m. darbininkas ir gręžimo meistras Rusijoje, Čitos srityje, Udokane ir Aichale, bei Jakutijoje. 1968–1992 m. Vilniaus kuro aparatūros gamyklos cecho viršininkas, vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas, technikos direktorius, 1996–2002 m. vyr. technologas. 1992–1996 m. Seimo narys (išrinktas daugiamandatėje apygardoje).
Free State stadionas
Free State stadionas (dar vadinamas Vodacom Park) – futbolo stadionas Blumfonteino mieste PAR. Stadione žaidžiamos regbio ir futbolo rungtynės. Stadionas buvo atidarytas 1997 m., jame telpa 48 000 žiūrovų.
2010 m. jame žaistos XIX pasaulio futbolo čempionato rungtynės.
Šinšilos
Šinšilos (Chinchilla) – graužikų gentis, priklausanti šinšilinių (Chinchillidae) šeimai. Natūraliai paplitusi Andų kalnuose (Peru, Bolivijoje, Čilėje). Pavadinimas kilęs nuo indėnų činčų. Dabar šinšilos dažnai auginamos kaip naminiai gyvūnai.
Genčiai priklauso dvi rūšys:
Balvis
Prie Balvio įsikūręs Pabalvės kaimas, įpiečiau eina Šiaulių-Palangos kelias, o šiaurės rytuose driekiasi Pabalvės durpynas.
Linkmenas
Linkmenas – ežeras Ignalinos rajone, 10,5 km į šiaurės vakarus nuo Ignalinos, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Linkmenų, į pietus nuo Ginučių kaimo; įeina į Aukštaitijos nacionalinį parką. Ežeras termokarstinės kilmės. Plotas 76,8 ha. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 2,43 km, didžiausias plotis 0,61 km. Paviršiaus altitudė 138,4 m. Didžiausias gylis 9,0 m, vidutinis gylis 4,6 m. Baseino plotas 315,8 km². Ežero pratakumas 2774%. Kranto linija šiaurės rytuose labai vingiuota. Pietvakarių krantas aukštas, status, apaugęs mišku, šiaurės rytų krantas žemas, kai kur pelkėtas. Ežerą supa Papiliakalnės ir Linkmenų miškai, Ginučių ąžuolynas.
thumb|left|240px|Linkmenas nuo Ladakalnio
Įteka Aseka iš Asėko ežero, Alksnelė (protaka) iš Alksno ežero, į Asalnykščio ežerą pietryčiuose išteka Dumblys (27 m pločio protaka). Linkmenas priklauso Žeimenos baseinui.
Etimologija
Ežerėvardis Liñkmenas kildinamas nuo žodžio linkmuo („sulenkimo vieta, pakinklis, išlenkimas“), toliau – nuo veiksmažodžio linkti.
2022 m. žiemos olimpinės žaidynės
'''2022 m. žiemos olimpinės žaidynės, arba XXIV žiemos Olimpiada ''' – tarptautinės žiemos sporto žaidynės, organizuojamos Tarptautinio olimpinio komiteto (TOK), kurios vyko Pekine 2022 m. vasario 4–20 d.
2021 m. rugsėjo 30 d. buvo nuspręsta, kad šios olimpinės žaidynės vyks be užsienio šalių žiūrovų.
2012 m. spalio mėn. TOK paskelbė miesto-rengėjo kalendorių, kuriame numatyta kad siųsti paraiškas galima iki 2013 m. lapkričio 14 d. 2014 m. liepos mėn. TOK Vykdomasis komitetas peržiūrės visų miestų paraiškas ir išrinks kandidatus.
Pekinas išrinktas 2015 m. liepos 31 d., 127-ojoje TOK sesijoje Kvala Lumpūre. Tai bus pirmosios žiemos olimpinės žaidynės Kinijoje.
Rinkimų kalendorius
2012 m. spalio 3 d. TOK paskelbė 2022 m. žiemos olimpinių žaidynių miesto rinkimų kalendorių:
Miestai kandidatai
2013 m. lapkričio 15 d. TOK paskelbė 6 miestų-pretendentų sąrašą, kuris laikui bėgant sutrumpėjo iki 3 miestų. 2014 m. liepos 7 d. TOK paskelbė, jog visi trys likę miestai-pretendentai tampa miestais-kandidatais. TOK juos pateikia tokia tvarka:
[[sweden|🇸🇪]] Stokholmas, Švedija
2013 m. lapkričio 11 d. Švedijos olimpinis komitetas pranešė, jog TOK-ui pateikė paraišką, tačiau 2014 m. sausio 17 d. Stokholmo kandidatūra atšaukta dėl politinės paramos trūkumo. Suplanuota, jog Orėje, kuri yra apie 610 km nuo Stokholmo, turėjo vykti 8 kalnų slidinėjimo rungtys. Stokholmas yra rengęs 1912 m. vasaros olimpines žaidynes, tačiau tai buvo pirmas kartas, kai Švedijos sostinė pretenduoja žiemos Olimpiadai.
[[poland|🇵🇱]] Krokuva, Lenkija
2013 m. lapkričio 7 d. Lenkijos olimpinis komitetas pranešė, jog kartu su centrinės Slovakijos kaimeliu Jasna TOK’ui pateikė paraišką organizuoti 2022 m. žiemos Olimpiadą. Jei kandidatūra būtų pasisekusi, tiek Lenkijai, tiek Slovakijai būtų buvęs pirmas kartas organizuojant olimpines žaidynes. Krokuva savo kandidatavimo klausimą iškėlė vietiniame referendume ir, sulaukus neigiamos reakcijos, kandidatūrą buvo atšaukta.
[[ukraine|🇺🇦]] Lvovas, Ukraina
2013 m. lapkričio 5 d. Ukrainos Nacionalinis olimpinis komitetas oficialiai pateikė Lvovo paraišką 2022 m. Olimpiadai organizuoti. 2014 m. birželio 30 d. TOK pranešė, „kad Lvovas susilauks dėmesio 2026 m., bet netęs savo kandidatūros 2022 m. Taip nuspręsta dėl dabartinių politinių ir ekonominių sąlygų Ukrainoje.“
Olimpiados arenos ir sporto kompleksai
thumb|right|250px|Pekino nacionalinis stadionas thumb|right|250px|Pekino nacionalinis vandens sporto centras
Sporto šakos
Olimpinę programą sudarys 15 sporto šakų:
2018 m. liepą TOK patvirtino septynių naujų rungčių įtraukimą į programą: moterų ledrogių vienetai, big air akrobatinis slidinėjimas (vyrai ir moterys), mišrios akrobatinio slidinėjimo komandos, mišrios šuolių su slidėmis komandos, mišrios snieglenčių kroso komandos, šortreko mišri estafetė. Iš viso bus išdalinti 109 medalių komplektai.
Dalyvavusios šalys
Saudo Arabija ir Haitis pirmą kartą debiutavo žiemos olimpinėse žaidynėse.
Žaidynių boikotavimas
Šalys paskelbusios diplomatinį boikotą:
Lietuva
2021 m. lapkričio 19 d. 17-a valdančiajai koalicijai priklausančių Lietuvos Seimo narių kreipėsi į politikus, Tautinį olimpinį komitetą ir sportininkus, ragindami boikotuoti Pekine vyksiančias žiemos olimpines žaidynes.
2021 lapkričio 23 d. LTOK patvirtino, jog laikysis politinio neutralumo ir žaidynėse dalyvaus.
Ploskų Viešpaties Apsireiškimo parapija
Ploskų Viešpaties Apsireiškimo parapija  – viena iš Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijų, Ploskų kaime. Parapija įkurta apie 1943 metus.
Velso Princo kyšulys
Velso Princo kyšulys  – kyšulys vakarų Aliaskoje (JAV), Siuardo pusiasalyje, išsikišęs į Beringo jūrą. Jame yra toliausiai į vakarus nutolusi Šiaurės Amerikos žemyno vieta. Kyšulys skiria Beringo ir Čiukčių jūras, o tuo pačiu – Ramųjį ir Atlanto vandenynus. Už 82 km į vakarus yra ryčiausias Azijos taškas – Dežiniovo kyšulys.
Šalia kyšulio yra Velso gyvenvietė.
Kompaktiškoji fluorescencinė elektros lemputė
Kompaktiška fluorescencinė elektros lemputė (CFL), dar vadinama „taupiąja elektros lempute“) – fluorescencinė lemputė, kuri gali būti įsukama į standartinį elektros lemputei skirtą lizdą. 250px|right|thumb
CFL veikia ilgiau ir sunaudoja mažiau elektros energijos, nei kaitrinės lemputės. Paskaičiuota, kad naudotos apie 500 valandų jos atperka jų aukštesnę įsigijimo kainą ir ima taupyti pinigus elektros energijos vartotojui. CFL lemputės būna dažniausiai B ir A ekonomiškumo klasių. Ekonomiškesnės (t. y. naudojančios mažiau elektros energijos) yra A klasės CFL lemputės, tačiau jos yra brangesnės už B klasės lemputes. CFL efektyvumas yra apie 55 lumenai vatui.
Rinka
Pasaulinėje rinkoje šios lemputės pasirodė apie 1980–1981 metus. Šių lempučių pardavimai pastoviai auga iki šiol. Taip yra iš esmės dėl ilgo šių lempučių tarnavimo laiko ir mažesnio poreikio elektros energijai.
Naudojimas Lietuvoje
thumb|250px|right|[[Lietuva|Lietuvoje labiausiai paplitęs senesnio tipo kompaktiškos fluorescencinės elektros lemputės modelis]]
Lietuvoje šios lemputės pasirodė atgavus nepriklausomybę 1990 m., tačiau išpopuliarėjo tik apie 2005–2006 m. Taip atsitiko dėl santykinai ilgai buvusių aukštų šių lempučių kainų.
Lietuvoje maksimaliai išnaudojus šių lempučių teigiamą ekonominę ir ekologinę naudą, vien namų ūkiuose kasmet galima būtų sutaupyti 87,5 mln. Lt.
Be to būtų gauta ir tam tikra aplinkosauginė nauda, nes būtų mažesnis elektros energijos poreikis. Tai padėtų užtikrinti Lietuvos energetinę nepriklausomybę nuo energetinių išteklių importo.
Lietuvoje daugiausiai parduodamos importinės CFL lemputės, daugiausiai importuojama iš Vokietijos ir Lenkijos. Lietuvoje šias lemputes gamina Klaipėdos bendrovė Naujasis Sirijus, kurios yra aukštos A klasės (daugiausiai sutaupanti elektros energijos klasė) ir kokybiškos.
Palyginimas su kaitrinėmis lemputėmis
CFL lemputės gamintojų teigimu vidutiniškai dega nuo 5000 iki 15000 valandų. Tai priklauso nuo lemputės elektroninio balasto kokybės(kaitrinės lemputės apie 500-2000 valandų). Tačiau jeigu CFL įžiebiama tik kelioms minutėms, ji tarnauja trumpiau. Be to, šiuo atveju ekonominės naudos nepajusime, kadangi energijos sąnaudos bus nežymios ir lemputė atsipirks labai negreitai.
Šiuolaikinės CFL lemputės vidutiniškai sunaudoja iki 60 % - 80 % mažiau elektros energijos, nei kaitrinės lemputės.
Ekonomiškumas
2006 m. spalio mėnesį mažmeninėje prekyboje (prekybos centruose, parduotuvėse ir pan.), pavyzdžiui, 100 W kaitrinė lemputė vidutiniškai kainavo 0,8 Lt, o jos apšvietimą atitinkanti 20 W CFL lemputė – 8 Lt. Taigi CFL lemputė kainavo 10 kartų daugiau, tačiau veikia vidutiniškai nuo 4 iki 10 kartų ilgiau ir sunaudoja mažiau elektros energijos.
Teigiama, jog standartinis namų ūkis Lietuvoje, naudojantis apie 8-12 elektros lempučių, pakeitęs kaitrines lemputes CFL lemputėmis, priklausomai nuo lempučių naudojimo intensyvumo ir jų galingumo, per 3-5 metus galėtų sutaupyti iki 4000,00 Lt.skaičiuoklė
Skatinimas naudoti CFL lemputes
Daugelis pasaulio vyriausybių skatina gyventojus naudoti CFL lemputes, nes taip valstybės gali sutaupyti nemažą kiekį energijos bei užtikrinti švaresnę aplinką gyventojams. Kai kuriose valstybėse tam tikroms asmenų grupėms CFL lemputės yra dalinamos nemokamai. Pavyzdžiui, JAV Gynybos departamentas 2006 m. pradėjo kampaniją, pavadintą Make the Switch, kurios tikslas buvo paskatinti gyventojus liautis naudojus energiją švaistančias kaitrines lemputes ir pereiti prie CFL lempučių. Jie pasiūlė kiekvienam JAV namų ūkiui pakeisti tris 60 W kaitrines lemputes į tris CFL lemputes. Jei tai būtų padarę visi JAV namų ūkiai, gamtos taršos sumažėjimas būtų lygus 3,5 milijono automobilių eliminavimui.
Skatinimas naudoti CFL lemputes Lietuvoje
Lietuvoje valstybiniu mastu nevyksta jokios kampanijos, skatinančios naudoti CFL lemputes. Išsamios informacijos apie šias lemputes taip pat trūksta. Lietuvoje pigiau CFL lemputes parduoda tik stambesni prekybos centrai Pigiau dažniausiai pardavinėjamos tik pasenusių modelių lemputės. Pačios akcijos, nesiejamos su aplinkosauga ir energijos taupymo programomis.
Srovė (reikšmės)
Žodis srovė gali reikšti:
Avos žemė (Čiba)
right|Map of Japanese provinces with province highlighted
Ava (安房国; Awa no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra dalis Čibos prefektūros. Avos žemė ribojosi su Kadzusos žeme, užimdama pačią piečiausią Boso pusiasalio dalį.
Žemė buvo įkurta 718 m. ir turėjo 4 apskritis: Asajaus, Avos, Hegurio ir Nagasos. Avos sostinė buvo įsikūrusi Hegurio apskrityje, tačiau tiksli vieta nežinoma, spėjama, kad ji buvo netoli Mijošio.
Tautšiliai
Tautšiliai arba Borovičiai (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Altentrift, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gavrilovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947– 1993 m. Gavrilovo apylinkės kaimas.
Peter Mokaba stadionas
Peter Mokaba stadionas – futbolo stadionas Polokvanės mieste PAR. Stadionas yra vienas iš penkių PAR naujai pastatytų stadionų specialiai šalyje vykusiam XIX pasaulio futbolo čempionatui. 2010 m. atidarytas stadionas talpina 46 000 žiūrovų.
Deinococcus radiodurans
Deinococcus radiodurans – Deinococcus genties bakterijų rūšis.
Tai ekstremofilas, pats atspariausias radiacijai iš visų žinomų Žemės organizmų. Tuo tarpu, kai 10 Gy (grėjų) yra žmogui mirtina radiacijos dozė, o 60 Gy – Escherichia coli bakterijoms (vienoms gausiausių Žemėje simbiotinėms bakterijoms), esant 5000 Gy dozei, Deinococcus radiodurans nepraranda gyvybingumo, o esant milžiniškai 15000 Gy išlieka 37 % gyvybingos.
Bakterija atspari dehidracijai, karščiui, šalčiui, gali išgyventi vakuume ir rūgštyje.
Dėl atsparumo daugiau nei vienam ekstremaliam veiksniui, šios bakterijos vadinamos poliekstremofilinėmis.
Nuorodos
Tim Lottman - Deinococcus radiodurans
Viskaša
Viskaša – šinšilinių (Chinchillidae) šeimos gyvūnas. Paplitęs Anduose, pampose.
Sudaro 2 gentys ir 4 rūšys:
Šomalis
right|250px|thumb|Šomalio gamtinio regiono miškai Gilano provincijoje Šomalis − gamtinis regionas šiaurės vakarų Irane, prie Kaspijos jūros. Plotas apie 55 000 km².
Į Šomalio gamtinio regiono sudėtį įeina Gilano, Mazenderano, Golestano provincijos ir nedidelė dalis Ardebilio bei Šiaurės Chorasano provincijų. Ši sritis taip pat tęsiasi ir Azerbaidžane, kur apima Talyšo kalnus.
Šomalio gamtinis regionas pasižymi švelniu klimatu ir subtropiniais bei tropiniais miškais, nes nuo Centrinio Irano yra atskirtas Elburso kalnų grandine.