cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gustav Mahler
Kūrybos apžvalga
Daugiausiai kūrė simfonijas ir dainų ciklus. Viso sukūrė 10 simfonijų (paskutinė nepilna) ir apie 50 dainų. Vienas jo garsiausių kūrinių yra „Aštuntoji simfonija“, dar vadinama „Tūkstančio atlikėjų simfonija“. Jai atlikti reikalingi: 8 dainininkai, 2 dideli chorai, vaikų choras, 50 styginių, 40 pučiamųjų, vargonai, fisharmonija, 5 arfos, fortepijonas ir daug įvairių mušamųjų. Dar G. Maleris garsėjo iki tol dar nekurtomis simfonijomis, pvz., „Simfonija altui“ buvo sukurta balsui, o ne orkestrui kaip tas buvo priimtina anksčiau, kūrė daug dainų pagal senąsias kinų eiles iš VIII–IX a.
Ilgą laiką G. Maleris buvo žinomas visų pirmą kaip vienas geriausių savo kartos Europos dirigentų. Jo lėto veiksmo simfonijos publikos nebuvo priimamos palankiai, o fašistinėje Vokietijoje jo muzika dėl kompozitoriaus žydiškos kilmės buvo draudžiama. Įvertinimo ir pasaulinio populiarumo G. Malerio muzika sulaukė XX a. antroje pusėje. Jo kūryba laikoma svarbia jungtimi tarp vėlyvojo romantizmo ir ankstyvojo XX a. pr. modernizmo muzikos.
Biografija
Gustavas Maleris gimė 1860 m. liepos 7 d. Kalištės kaime Bohemijoje, tuometinėje Austrijos imperijoje. Jo tėvai buvo vokiškai kalbantys žydai čekiškose žemėse ir G. Maleris visuomet vaikystėje jautė aplinkos svetimumą ir vėliau patyrė antisemitizmo apraiškas. Jo tėvas buvo spirito gamintojas ir laikė taverną. 1861−1870 m. šeima gyveno Jiglau. Gustavas pramoko groti pianinu ir 1870 m. būdamas vos 10 metų amžiaus pravedė pirmąjį savo viešąjį rečitalį Jiglau. Tuo metu parašė pirmuosius savo kūrinius. 1871 m. G. Maleris trumpai lankė gimnaziją Prahoje, po ko grįžo į Jiglau. 1875−78 m. studijavo Vienos konservatorijoje. Pianino jį mokė prof. Julius Epstein, harmonijos − prof. Robert Fuchs, kontrapunkto ir kompozicijos − prof. Theodor Krenn. Panašu, kad artimiausias iš mokytojų jam buvo Julius Epstein, taip pat žydų kilmės. G. Maleris lankėsi A. Bruknerio lekcijose, bet niekuomet nebuvo jo formaliu mokiniu.
Studijų metais G. Maleris gyveno labai skurdžiai, jis nuomojosi tą patį būstą su kitais muzikais: Rudolf Krzyzanowski ir Hugo Wolf, iki pastarasis buvo pašalintas iš konservatorijos. G. Maleris artimiau susipažino su A. Brukneriu po katastrofiško jo „Simfonijos Nr. 3“ atlikimo, kurį sabotavo orkestras ir publika palaipsniui išėjo iš salės pasiliekant tik keliems klausytojams. G. Maleris prisidėjo paruošiant A. Bruknerio simfonijos versiją pianinui. Tuomet Vienos muzikinėje aplinkoje vyko kova tarp J. Bramso ir R. Vagnerio muzikos gerbėjų. G. Maleris užėmė vagnerininko (kaip A. Brukneris) poziciją. 1878 m. G. Maleris baigė konservatoriją su keletu prizų už grojimą pianinu, tačiau jau tuomet apleido mintį tapti pianistu. Matęs grojant F. Listą ir A. Rubinšteiną, jis buvo įsitikinęs, kad neturi savybių virtuoziškam grojimui pianinu. 1878−79 m. lankė paskaitas Vienos universitete, 1879 m. dirbo privačiu pianino mokytoju Vienoje ir Vengrijoje. 1880 m. vasarą dirbo dirigentu Bad Halio kurorte (Austrija), 1881 m. užėmė operos teatro dirigento postą Laibache (Slovėnija), 1883 m. dirigavo Olomouco (Moravija) operos teatre. 1883−85 m. buvo Kaselio (Vokietija) dvaro teatro antruoju dirigentu. Kaselyje 1884 m. parašė pirmąjį savo reikšmingą kūrinį, dainų ciklą „Keliaujančio pameistrio dainos“ (Lieder eines fahrenden Gesellen).
1885 m. G. Maleris tapo antruoju dirigentu Vokiečių teatre (Landestheater ) Prahoje, 1886−88 m. − Leipcigo operos teatre. Jis tapo garsiu ir talentingu vertinamu dirigentu po 1888 m. diriguotos K. M. fon Vėberio operos „Trys pintos“. 1888−1891 m. G. Maleris užėmė Karališkosios vengrų operos dirigento postą Budapešte. 1889 m. mirė jo tėvas, motina ir sesuo Leopoldina. G. Maleris turėjo padėti keturiems jaunesniems savo broliams ir seserims. Tų pačių metų lapkričio 20 d. Budapešte įvyko jo „Simfonijos Nr. 1“ pirmosios versijos premjera, kuri įvertinta negatyviai. 1891−1897 m. G. Maleris buvo Hamburgo operos teatro dirigentu. 1892 m. publikuotas jo dainų rinkinys Lieder und Gesänge.
1897 m. vasario 23 d. G. Maleris priėmė katalikų tikėjimą. Tų pačių metų balandį paskirtas Vienos rūmų operos teatro kapelmeisteriu ir spalio 8 d. − jos direktoriumi. 1898 m. tapo Vienos filharmonijos orkestro dirigentu. Šie postai iškėlė G. Malerį tarp vienų įtakingiausių Europos muzikinės visuomenės veikėjų. Vienoje kompozitorius patyrė vietos muzikinės kultūrinės terpės antisemitizmą ir kritiką dėl jauno amžiaus (tapo operos direktoriumi 38-erių). 1902 m. sausį Vienoje įvyko jo „Simfonijos Nr. 4“ premjera. 1902 m kovo 9 d. G. Maleris vedė 20 metų jaunesnę Almą Šindler, kompozitoriaus A. fon Cemlinskio mokinę. Pora susilaukė dviejų dukterų: Marijos Anos (1902−1907) ir Marijos Justinos (1904−1988). 1902 m. birželį jo „Simfonijos Nr. 3“ atlikimas Krėfelde sulaukė sėkmės. 1901 ir 1904 m. vasaromis G. Maleris sukūrė dainas ciklui „Dainos apie mirusius vaikus“ (Kindertotenlieder). Jo muzika po truputį pradėjo sulaukti tiek kritikų, tiek publikos įvertinimo. „Simfonijos Nr. 5“ premjera įvyko 1904 m. Kelne, „Simfonijos Nr. 6“ − 1906 m. Esene ir „Simfonijos Nr. 7“ − 1908 m. Prahoje, visas jas diriguojant G. Maleriui.
1907 m. mirus dukteriai Marijai Anai, G. Maleriui diagnozuota širdies liga. Jis pasitraukė iš Vienos operos direktoriaus pareigų ir priėmė pasiūlymą diriguoti Metropoliteno operos teatre Niujorke (JAV), kur dirbo 1908−09 metais. 1908 m. paruošė dainų rinkinį „Žemės daina“ (Das Lied von der Erde) pagal vokiškai išverstus senovės kinų poezijos tekstus. 1909−1911 m. Niujorko filharmonijos orkestro dirigentas. 1910 m. Miunchene jis dirigavo savo „Simfonijos Nr. 8“ pirmąjį atlikimą. Tuo pat metu sužinojo, kad jo žmona Alma pradėjo romaną su Valteriu Gropijumi (už kurio vėliau ištekėjo). Šeimyninės krizės ištiktas kompozitorius buvo susitikęs su Z. Froidu ieškodamas patarimo. Gustavas Maleris mirė 1911 m. gegužės 18 d. Vienoje nuo bakterinio endokardito.
Ruhola Chomeinis
Didysis ajatola imamas sajedas Ruhola Chomeinis (gimė 1902 m. rugsėjo 24 d. Chomeine, mirė 1989 m. birželio 3 d. Teherane) − Irano politinis ir religinis lyderis, valdęs iki savo mirties 1989 m. Jis buvo Irano Islamo Respublikos įkūrėjas ir 1979 m. Irano revoliucijos vadovas. Revoliucijos metu buvo nuverstas Šachas Mohamedas Reza Pahlavis, tai tapo Persijos monarchijos pabaiga. Po revoliucijos Ruhola Chomeinis tapo pirmuoju aukščiausiuoju šalies vadovu – Islamo Respublikos konstitucijoje buvo nustatytas aukščiausio rango politiniu ir religiniu tautos autoritetu. Didžiąją jo valdymo laikotarpio dalį užėmė 1980–1988 m. Irano ir Irako karas. 1989 m. birželio 4 d. jį pakeitė Ali Chamenėjus. Dabar Ruhola Chomeinis dažnai vadinamas tiesiog Imamu – Vadovu.
Biografija
Gimė Chomeine, 50 km į pietryčius nuo Arako (pagal gimtąjį miestą ir jo pavardė). Jo seneliai buvo mulos. Būdamas 5 metų amžiaus neteko tėvo.
Politinė karjera
1979 m. vasario 1 d. Ajatola Chomeinis grįžo iš emigracijos Prancūzijoje į Iraną, kai šalį dėl islamo revoliucinės suirutės paliko Vakarų remtas šachas Mohamadas Reza Pahlavi (Mohammad Reza Shah Pahlavi, pers. محمد رضا شاه پهلوی). Ajatola tuoj pat pradėjo priešišką kampaniją prieš Vakarus ir JAV. Šacho vyriausybė, dešimtmečius gavusi JAV finansinę ir karinę paramą, išnyko be pėdsako, ir ajatola buvo paskelbtas neginčijamu dvasiniu ir pasaulietiniu Irano vadovu. Pabėgęs šachas su šeima rado prieglobstį JAV, ten gydėsi nuo kraujo vėžio.
Ajatolos neapykantos Jungtinėms Valstijoms kampanija viršūnę pasiekė lapkričio 4 d., kai minia jaunų revoliucionierių užgrobė JAV ambasadą ir jos darbuotojus paėmė įkaitais. Pažadėta juos išlaisvinti tuo atveju, jeigu JAV išduos šachą ir Irane jis bus teisiamas už nusikaltimus žmonėms. Ajatola Chomeini palaimino JAV įkaitų paėmimą ir laikymą − precedento civilizuotame pasaulyje neturintį veiksmą. 1981 m. sausio 20 d. Iranas paleido įkaitus, kai JAV prezidentu, vietoje Džimio Karterio, buvo prisaikdintas Ronaldas Reiganas.
1989 m. vasario 24 d. ajatola Chomeinis paskelbė fatvą, rekomenduojančią, kad tikintys musulmonai nužudytų Salmaną Rušdį, už rašytojo galvą buvo pažadėtas milijonas dolerių. Tą pačią dieną islamo fundamentalistai užpuolė britų ambasadą Bombėjuje, o kovo 4 d. Iranas nutraukė diplomatinius santykius su Didžiąja Britanija.
Ajatola Chomeinis mirė 1989 m. birželio 3 d., būdamas 86 metų amžiaus. Jo laidotuvėse dalyvavo apie 10 milijonų iraniečių.
Po ajatolos Ruholos Chomeinio mirties Irano valstybės vadovu tapo ajatola Ali Chamenėjus. Prezidentas yra tik antrasis asmuo Irane, vyriausybės vadovas.
Įdomybės
Kiekvienais metais visame Irane vasario 1 d. 9.33 val. kaukiančios sirenos primena tą momentą, kai Irano žemėje nusileido Chomeinį iš emigracijos Paryžiuje parskraidinęs lėktuvas. Tada gyvenimas šalyje kelioms minutėms sustoja.
Knišino Zamekas
Knišino Zamekas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Knišino valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietvakarius nuo Knišino, 13 km į pietryčius nuo Monkų ir 28 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
FC Zestap'oni
Zestafonio FC – Gruzijos futbolo klubas iš Zestafonio.
Istorija
Klubas įkurtas 2004 m. Du kartus (2011 ir 2012 m.) tapo šalies čempionais.
2015 m. klubo pašalinimas iš čempionato
Zestafoni buvo pašalinta iš aukščiausios lygos pirmenybių 2015 m. balandžio 20 d. Klubas neatvyko į rungtynes, jiems įskaitytas techninis pralaimėjimas, skirta bauda. Galiausiai, šis klubas buvo pašalintas iš čempionato.
Albanijos futbolo varžybos 1993–1994 m.
Albanijos futbolo varžybos 1993–1994 m.
Pereinamasis turnyras
Pusfinaliai:
Finalai:
Kazimieras Čartoriskis
Kazimieras Čartoriskis (, 1674 m. kovo 4 d. Varšuva – 1741 m. rugpjūčio 31 d. Varšuva) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Čartoriskių giminės Klevanės šakos. Tėvas Mykolas Jurgis Čartoriskis, motina Joana Veronika Olendzka.
Šeima
1693 m. vedė, žmona Izabelė Elžbieta Morštyn (Izabelą Elżbietą Morsztyn, 1671-1758 m.), poeto, marinisto Jono Andriaus Morštino ir Kotrynos Gordon duktė. Vaikai:
Valstybės tarnyba
1699 m. LDK pataurininkis, 1707–1709 m. Lietuvos didysis iždininkas, 1712–1724 m. Lietuvos pakancleris, nuo 1724 m. Vilniaus kaštelionas. Taip pat Kremeneco, Veližo, Usviato seniūnas.
1730 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Astrachanės-Kaspijos karinė flotilė
Astrachanės-Kaspijos karinė flotilė – Raudonojo laivyno junginys Rusijos pilietinio karo metais.
Sukurtas 1918 m. spalio mėn. Astrachanei ir upių komunikacijoms apatinėje Volgoje bei Šiaurės Kaspijai ginti. Iki tol rajone veikė Astrachanės krašto karinis laivynas, kurį rudenį sustiprino iš Kronštato atsiųsti minininkai ir povandeniniai laivai. 1918 m. lapkritį flotilė turėjo 50 karinių laivų ir 6 hidrolėktuvus.
1918 m. gruodžio mėn. flotilė buvo pavaldi Kaukazo-Kaspijos fronto vadovybei. 1919 m. pradžioje didelę dalį Kaspijos jūros valdė baltagvardiečių ir interventų Kaspijos flotilė (21 ginkluotas garlaivis ir 13 torpedinių katerių). 1919 m. gegužės mėn. Astrachanės-Kaspijos karinė flotilė išlaipino desantą, kuris užėmė Fort-Aleksandrovską. Netrukus flotilė paėmė garlaivį „Leila“, kuriuo plaukė A. Denikino atstovas generolas Grišinas-Almazovas, kuris keliavo į Gurjevą ryšiui su A. Kolčiaku užmegzti. 1919 m. gegužės-birželio mėn. flotilė ugnimi palaikė 10-osios armijos dalinius, gynusius Caricyną, ir 11-ąją armiją, gynusią Astrachanę. Tuo metu flotilės sudėtyje buvo: ir kt. laivai.
Baltiesiems užėmus Caricyną flotilė gynė Astrachanę. Naktį į liepos 30 d. flotilės jūrininkai užėmė Achtubos ir Vladimirovkos geležinkelio stotis, kuo panaikino grėsmę prarasti Astrachanę.
1919 m. liepos 31 d. sujungta su Volgos karine flotile ir sudarė Volgos-Kaspijos karinę flotilę.
Adrianas I
Adrianas I (, 722 m. Roma – 795 m. gruodžio 25 d. ten pat) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 772 m. vasario 1 d. iki mirties.
Biografija
Kilęs iš Romos aristokratų. Valdant popiežiui Steponui II įšventintas diakonu.
Bizantijos imperatorės Irenos prašymu 787 m. jis pasiuntė legatus į Nikėjos II susirinkimą, kuriame buvo pasmerktas ikonoklazmas, atkurti Romos ir Bizantijos bažnyčių santykiai. Frankų valstybėje kilus pasipriešinimui Nikėjos II susirinkimo nutarimams dėl šventųjų paveikslų gerbimo, knygoje Libri Carolini, atskleidė skirtumą tarp Dievo garbinimo ir šventųjų paveikslų gerbimo. Dėl šios polemikos, ypač dėl knygos „Libri Carolini“ įtakos, susiformavo skirtingas Vakarų ir Rytų bažnyčių požiūris į šventųjų paveikslus.
Jis papildė Dionisijo Mažojo sudarytą bažnytinių kanonų kodeksą „Codex Canonum Ecclesiasticorum“. Jo kodeksas (Codex Hadrianeus) tapo Frankų valstybės bažnytinės teisės kodeksu. Sudarė sakramentarijų „Hadrianum“, kuris turėjo didelę reikšmę Romos apeigoms Vakarų bažnyčioje plisti.
781 m. pradėjo kaldinti monetas su savo atvaizdu ir oficialius dokumentus datuoti nuo savo pontifikato pradžios, taip paskelbė Romos nepriklausomybę nuo Bizantijos. Adrianas I rūpinosi vargingaisiais, buvo vadinamas vargšų tėvu. Romoje atstatė akveduką, sutaisė miesto sienas.
Antanas Milčius
Antanas Milčius (1895 m. liepos 2 d. Aleksotas, Kaunas – (?) JAV) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Mokėsi Aleksoto liaudies mokykloje, 1906–1914 m. – Kauno berniukų gimnazijoje, dalyvavo ateitininkų veikoje. 1914–1918 m. Maskvos universiteto Teisės fakulteto studentas. 1926 m. vasario mėn. Karaliaučiaus universitete apgynė teisės daktaro laipsnį.
Dalyvavo 1917 m. Peterburgo lietuvių seime. 1918 m. rudenį grįžo į Lietuvą, nuo 1919 m. pradžios iki 1920 m. gegužės 15 d. Kauno apygardos teismo valstybės gynėjo padėjėjas.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. išvyko į JAV. 1970 m. gegužės 15 d. minint Steigiamojo Seimo 50-metį, kartu su kitais 6 emigracijoje gyvenusiais buvusiais Steigiamojo Seimo nariais: E. Draugeliu, M. Galdikiene, M. Krupavičiumi, J. Pakalka, J. Pronckumi, K. Škirpa pasirašė kreipimąsi pasaulio Parlamentų, Senatų nariams ir kitoms demokratinėms šalių institucijoms dėl Lietuvos okupacijos.
Nubijos kalnai
Nubijos kalnai  – kalnų masyvas Sudano pietuose, Pietų Kordofano vilajete. Masyvo ilgis 145 km, plotis 64 km, būdingas aukštis – 450–900 m. Būdingas pusiau aridinis klimatas, per metus iškrenta 400–800 mm kritulių. Šlaituose veši krūmynai, savanos.
Nubijos kalnuose gyvena nubiai. Seniau čia gyvavo Tegalio valstybė, bet XIX a. užkariauta Muhamado Ahmado. Nuo XX a. čia vyksta konfliktai tarp vietinių gyventojų ir atvykstančių arabų.
Žirgas (šachmatai)
Žirgas – šachmatų figūra. Kiekvienas žaidėjas žaidimą pradeda turėdamas 2 figūras. Algebriniu žymėjimu baltųjų žirgų pradinė pozicija b1 ir g1, juodųjų – b8 ir g8.
Žirgas juda neįprasčiausiai iš visų šachmatų figūrų – L raidės forma – du laukelius horizontaliai arba vertikaliai ir vieną statmenai judėjimo krypčiai. Žirgas kerta tik paskutiniame ėjimo laukelyje. Jis gali peršokti figūras, todėl dažnai naudojamas pradedant žaidimą.
Žirgo vertė beveik prilygsta rikio vertei. Žirgas ypač naudingas žaidimo pradžioje. Žaidimo pabaigoje, jei viena pusė turi tik karalių ir žirgą, o kita – tik karalių, yra lygiosios, kadangi matas neįmanomas.
Įdomi figūros savybė, kad iš balto laukelio žirgas visuomet šoka į juodą ir atvirkščiai, iš juodo – į baltą.
Leonhard'as Euler'is, šveicarų matematikas, suformulavo žirgo galvosūkį:
Ar įmanoma tuščią šachmatų lentą žirgu apeiti taip, kad žirgas kiekviename laukelyje pabuvotų tik vieną kartą?
Kitas žinomas uždavinys – išdėlioti minimalų žirgų skaičių taip, kad jie gintų kiekvieną likusį šachmatų lentos laukelį.
Levoniai (Knišino valsčius)
Levoniai – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Knišino valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Vydas Dolinskas
Biografija
1977–1988 m. mokėsi Jonavos 3-oje vidurinėje mokykloje, 1988–1993 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete. 1992 m. studijavo Zalcburgo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete ir Meno istorijos institute. 1993–1998 m. buvo Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto doktorantas. 1994–1996 m. doktoranto studijas tęsė Berlyno laisvojo universiteto Friedrich Meinecke institute ir Meno istorijos institute; rinko medžiagą Prūsijos kultūros paveldo slaptajame valstybės archyve Berlyne. 2006–2008 m. stažavosi Krokuvos Vavelio karališkojoje pilyje – Nacionaliniuose meno rinkiniuose.
SKLIS
SKLIS arba Suvalkų Krašto Išeivijos Sambūris – lietuvių išeivių iš šiaurės rytų Lenkijos organizacija Kanadoje, kurios tikslai:
Vydas Dolinskas
Mokslinė veikla
1993–1997 m. dirbo Lietuvos istorijos instituto Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės istorijos skyriaus vyriausiuoju laborantu, 1998–2008 m. – Lietuvos dailės muziejuje vyriausiuoju muziejininku, Mokslinių publikacijų ir leidybos skyriaus vedėju, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovų rūmų interjerų ir ekspozicijų skyriaus vedėju, filialo „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovų rūmai“ vedėju.
SKLIS
Lėšos šių tikslų įgyvendinimui renkamos iš asmeninių aukų, taip pat panaudojamos parama iš Kanados Lietuvių Fondo, Toronto lietuvių Prisikėlimo parapijos ir „Paramos“ kredito kooperatyvo. Organizacija susikūrė 1991 m., jos pirmininkais yra buvę: Jurgis Kuliešius, Vitas Vilkelis, Danielė Didžbalienė, Violeta Jonušonienė, Bronius Degutis ir Pranas Vilkelis. SKLIS globojo į Kanadą įvairiu laiku koncertuoti atvykusius punskiečių saviveiklininkus: kaimo kapelą „Klumpė“, choreografinį ansamblį „Jotva“ ir kvartetą „Šešupė“. Finansinė parama teikta žurnalui „Aušra“, Lenkijos lietuvių moksleiviams ir studentams, neįgalių vaikų klubui „Viltelė“. Išeiviai iš Suvalkų krašto kasmet kartu švenčia Užgavėnes, dalyvauja gegužinėje Toronto Erendalio parke, šeimų stovykloje ir kt. Renginių metu susirinkusius linksmina sambūrio nariai, siusiburę į humoro grupę „Bulvė“ ir mėgėjišką kaimo kapelą.
Vydas Dolinskas
Mokslinė veikla
Nuo 1996 m. dėsto Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, o nuo 2001 m. yra Senovės ir vidurinių amžių istorijos katedros lektorius, 2002 m. rinko medžiagą Vatikano slaptajame archyve ir Vatikano apaštalinėje bibliotekoje. Nuo 2009 m. – Nacionalinio muziejaus Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovų rūmų direktorius.
1999–2003 m. buvo Lietuvos dailės muziejaus surengtos Lietuvos tūkstantmečio programos parodos „Krikščionybė Lietuvos mene“ tarybos sekretorius ir katalogo leidybos koordinatorius. Nuo 2005 m. yra Vilniaus pilių valstybinio kultūrinio rezervato direkcijos tarybos narys, 2007–2009 m. buvo Lietuvos tūkstantmečio programos Ekspertų komisijos narys, nuo 2010 m. – Lietuvos kultūros tyrimų instituto tarybos narys.
Bibliografija
Nuo 1994 m. paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių, mokslo populiarinimo ir informacinių publikacijų, vertimų iš vokiečių ir lenkų kalbų Lietuvoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Vengrijoje, Baltarusijoje lietuvių, lenkų, vokiečių, anglų ir kt. kalbomis; sudarė arba buvo bendraautoris daugiau negu 10 katalogų, mokslinių straipsnių rinkinių, šaltinių ir kitų publikacijų, parodų vadovų.
Įvertinimas
2002 m. Lietuvos tūkstantmečio programos jaunųjų mokslininkų tiriamųjų darbų konkurso premija
2014 m. apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi
2014 m. Vytauto Andriaus Graičiūno nominacijos laureatas
2015 m. apdovanotas Lenkijos Respublikos ordino „Už nuopelnus Lenkijos Respublikai“ Kavalieriaus kryžiumi
2015 m. apdovanotas Švedijos Karališkuoju Šiaurinės Žvaigždės ordinu
2016 m. apdovanotas Italijos Žvaigždės ordino Karininko laipsniu
2021 m. Lenkijos Respublikos ordino „Už nuopelnus Lenkijos Respublikai“ Karininko kryžius
2022 m. profesoriaus Aleksandro Gieysztoro apdovanojimas
Šeduva
Šeduva – miestas Radviliškio rajono savivaldybėje, 18 km į rytus nuo Radviliškio, Šeduvos kalvagūbryje (115–125 m virš jūros lygio). Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos (Centro ir Gimnazijos). Urbanistikos paminklas. Mieste stovi Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia (pastatyta 1649 m.), veikia Šeduvos gimnazija, Radviliškio RTVMC Šeduvos technologijų ir verslo mokymo skyrius (Raudondvaryje), Šeduvos aerodromas, biblioteka, mokykla-darželis, globos namai, kraštotyros muziejus, kultūros namai, paštas.
Etimologija
Manoma, kad miesto vardas yra asmenvardinis vietovardis, prie pavardės Šedas (ar Šedis, Šedys) arba Šadas (ar Šadys, Šadis) pridedant slavišką priesagą -ava, kuri ilgainiui buvo sulietuvinta ir tapo -uva (etimologiškai būdinga visų pirma baltiškos kilmės vietovardžiams). Tarpinės pavadinimo formos buvo Šadava ir Šedava. Viduramžiais miestas vadintas Šauduva, Šiauduva.
Pirmą kartą Šeduvos vardas (suvokietintas) aptinkamas 1378 m. Livonijos riterių žygių į Lietuvą aprašyme. Vilhelmo von Frimerskeimo žygio metu Šeduva pavadinta Sandeniskes. XVI a. Šeduvą žmonės vadino Šiauduva (miestas įsikūręs prie upelio vardu Niauduva). Motiejus Valančius miesto pavadinimą rašė Szaduwa, XIX a. pab. vadinamas город Шадува. A. Vaičius 1905 m. „Vilniaus žiniose“ miestą vadina Šėduva, o P. Butkus 1908 m. – Šeduva.
Istorija
1529 m. buvo įkurta Šeduvos bažnyčia. 1542 m. jau vadinama miestu. 1654 m. birželio 25 d. gavo Magdeburgo teises. Miestui buvo suteikta savivalda su burmistro ir tarėjo bei vaito ir skolininkų teismais. Buvo suteiktas Šeduvos herbas. 1775 m. seniūnija kartu su miestu padovanota kunigaikščiui Stanislovui Poniatovskiui. Po 1776 m., panaikinus mažesnių miestelių Magdeburgo teises, 1779 m. kunigaikštis su miestiečiais pasirašė sutartį, kuria Šeduvai buvo palikta savivalda.
Miestas dažnai degė (1678 m., 1795 m., 1798 m.). Po 1795 m. gaisro buvo išleista speciali instrukcija, kurioje nurodyta, kad naujai planuojant sklypus, reikia kiek ištiesinti senąsias posesijas taip, kad nebūtų pažeistos turgaus aikštės ir gatvių linijos. Buvo uždrausta statyti namus be kaminų. Gyvenamųjų namų fasadai turėjo būti atsukti į turgaus ar gatvės pusę. Miestelėnai, kurie neišgalėjo prie turgaus aukštės statyti geresnių namų, privalėjo savo sklypus parduoti. Iki baudžiavos panaikinimo Šeduva buvo vienintelis Lietuvos miestelis, išsikovojęs miesto teises ir pagal įstatymus prilygstąs apskrities miestams. 1789 m. Šeduvos dvarą nusipirko baronai fon Ropai, valdę jį iki II pasaulinio karo.
thumb|left|„Velnio malūnas“
Po 1863 m. sukilimo numalšinimo rotušėje buvo įkurta stačiatikių cerkvė. 1870 m. cerkvę nutarta statyti aikštės viduryje (architektas U. Golinevičius). 1879 m. ji pastatyta miesto centrinėje aikštėje vietoj ten stovėjusio jubiliejinio paminklo, skirto Romos popiežiaus nuncijaus atvykimui pažymėti. 1934 m. cerkvė buvo nugriauta. XIX a. pabaigoje Šeduva – miestelis Šiaulių ir Panevėžio apskričių paribyje, Šiaulėnų valsčiuje.
Mieste vystėsi pramonė ir plėtėsi prekyba. Pagrindinės prekės buvo grūdai, linai, sėmenys, kiaulės ir žąsys; vykdavo arklių turgus. Buvo gausybė užvažiuojamųjų kiemų. 1871–1873 m., nutiesus Radviliškio–Daugpilio geležinkelį, pagrindine prekių ir keleivių pervežimo bei pašto ryšių linija tapo geležinkelis. XIX a. pabaigoje Šeduvoje, be malūnų, dar buvo statomi sandėliai. Apie 12 to meto pirklių turėjo antros gildijos pažymėjimus. 1897 m. žydai Šeduvoje sudarė 61 % gyventojų ir vyravo beveik visose ūkinės veiklos srityse. 1941 m. rugpjūčio 25−26 d. Antrojo pasaulinio karo metu vyko Šeduvos žydų žudynės: nužudyti 664 žydai (230 vyrų, 275 moterys, 159 vaikai pagal K. Jagerio raportą). Pokario metais apylinkėse veikė Prisikėlimo apygardos, Lietuvos Žaliosios partizanų rinktinės partizanai.
Partizaninio karo metais (1944–1953) Šeduvos ir šalia besiribojančiuose valsčiuose veikė Lietuvos partizanų Prisikėlimo apygardos Žalioji rinktinė (1945–1946 m. vadinta Žaliąja).
1994 m. patvirtintas dabartinis Šeduvos herbas.
Ekonomika
Šeduva garsėja avininkyste, auginamos senojo genotipo Lietuvos juodgalvės avys.
Kultūra
Pats seniausias XVII a. objektas ir kultūros vertybė yra Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia (ATV579). Šeduvos kultūros namų folkloro ansamblis „Šeduva“ 2005 m. pelnė „Aukso paukštės“ geriausio kaimo folkloro ansamblio vardą. Įspūdinga aplinka pasižymi Šeduvos malūnas (1967 m. įrengta pakelės užeiga „Užuovėja“) – dabar modernūs svečių namai, kavinė su tradicine lietuvių virtuve, galima pajodinėti žirgais.
Tautinė sudėtis
miniatiūra|left|[[Šeduvos žydų II holokausto vieta|Šeduvos žydų holokausto paminklas Liaudiškių miške]]
Žymūs žmonės
1449 m. Šeduvoje gimė Moše Hagole.
Strateginės gynybos iniciatyva
miniatiūra|Strateginės gynybos iniciatyvos logotipas Strateginės gynybos iniciatyva (SGI) – kompleksinė tyrimų programa, 1983 m. kovo 23 d. paskelbta JAV prezidento Ronaldo Reigano, numačiusi iš dalies Žemėje, iš dalies kosmose sukurti priešraketinę sistemą, turėjusią apsaugoti JAV ir Vakarų Europą nuo sovietų branduolinių raketų. Ši programa buvo pavadinta „Žvaigždžių karais“.
Strateginės gynybos iniciatyvos programa nutraukta 1993 m. Projekto rezultatai naudojami „Ballistic Missile Defense“ (BMD) programai, kuri pastaruoju metu pervadinta į „National Missile Defense“ (NMD).
Alytaus miškų urėdija
Alytaus miškų urėdija − valstybinė įmonė (miškų urėdija), veikianti Alytaus rajono teritorijoje. Urėdijoje yra 5 girininkijos. Miškų urėdijos teritorijoje esantis miško žemės plotas − 32 100 ha. Valstybinės reikšmės miško žemės sudaro − 16 661 ha. Miškuose daugiausia auga natūralūs miškai, vyrauja spygliuočių medynai. Urėdijos miškuose vyrauja normalaus drėgnumo augavietės (79 %) ir derlingi (46 %) dirvožemiai.
Mediniškiai (Skiemonys)
Mediniškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Skiemonių.
Alytaus miškų urėdija
Alytaus miškų urėdas − Vytautas Zelenius. 65 darbuotojai.
Adresas: 	Medelyno g. 33, LT-62100 Alytus.
Saugomos teritorijos
Alytaus miškų urėdijos teritorijoje driekiasi: pietuose – Dzūkijos nacionalinis ir Metelių regioninis parkai, vakaruose − Žuvinto biosferos rezervatas, šiaurėje − Nemuno kilpų regioninis parkas ir rytuose − Aukštadvario regioninis parkas. Miškuose yra valstybės saugomi gamtos paveldo objektai: aukščiausia Lietuvos pušis ir eglė, storasis ąžuolas ir senoji guoba, geologiniai ir geomorfologiniai dariniai bei Nemunaičio mineralinė versmė.
Venta (miestas)
Venta – miestas Akmenės rajono savivaldybėje, tarp Viekšnių (12 km) ir Papilės (9 km). Seniūnijos centras, yra 2 seniūnaitijos („Draugystės“ ir Ventos miesto). Stovi Ventos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia (pastatyta 2009 m.), veikia biblioteka, paštas. Ventos vardą šalyje ir užsienyje garsina liaudiškos muzikos kapela „Ventukai“ (2004 m. NML nugalėtojai).
Krūmyniniai vieversiai
Krūmyniniai vieversiai (Mirafa) – vieversinių (Alaudidae) šeimos paukščių gentis.
Venta (miestas)
thumb|left|[[Ventos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia]]
Etimologija
Gyvenvietė pavadinta Ventos upės, kuri prateka pietiniu ir vakariniu pakraščiu, vardu.
Istorija
Dabartinėje miesto vietoje 1935 m. įkurta kalkių degykla AB „Kalkės“, su dviem degyklomis. Tuomet čia buvo degama daugiau nei 1/3 visos Lietuvos kalkių. Po II pasaulinio karo 6 km nuo dabartinio miesto pastatytas Ventos statybinių medžiagų kombinatas, gaminęs silikatines plytas, šiferį, bitumo plyteles ir kitas statybines medžiagas.
1961 m. atidaryta biblioteka. Augant gamyklai ir jos darbuotojų skaičiui, 1966 m. gruodžio 30 d. sujungti Bausko ir Purvių II kaimai, o vietovė pavadinta Ventos darbininkų gyvenviete. 1978 m. balandžio 18 d. ji tapo miesto tipo gyvenviete (iki tol tai buvo didžiausias Lietuvoje kaimas), 1995 m. – miestu. 1999 m. patvirtintas Ventos herbas.
Pašto pasaulis
Pašto pasaulis – mėnesinis pašto, telegrafo ir telefono tarnautojų žurnalas, ėjęs 1934–1940 m. Kaune.
Istorija
Leido Lietuvos pašto tarnautojų kasos komisija vietoje laikraščio „Paštininkų žodis“. Spausdino A. Bako spaustuvė Kaune. Išėjo 80 numerių su tęstine puslapių numeracija. Leido nemokamą priedą „Pašto valdybos žinynas“.
Nagrinėjo specifinius šios sferos darbuotojų klausimus, informavo apie naujus mokslo, technikos pasiekimus.
Bendradarbiavo J. Bereiša, D. Grigas, B. Karoliūnas, J. Mikulskis, M. Ramutis, Algimantas Mykolas Stankevičius, Aleksandras Vitkauskas ir kt.
Redagavo Inocentas Jasilionis, Kazys Plačenis, Jonas Smelstorius.
Fizikos Olimpas
Fizikos Olimpas – nevalstybinė viešoji švietimo įstaiga, intelektualiai ypač gabių moksleivių papildomojo ugdymo mokykla. Pagrindinis mokyklos tikslas yra papildomai harmoningai ugdyti intelektualiai gabiausius Lietuvos vidurinių mokyklų moksleivius, rengti juos pasaulinėms fizikos olimpiadoms ir studijoms aukštosiose mokyklose.
1649 m. pr. m. e.
'''1649 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Fizikos Olimpas
Istorija
Mokykla įkurta 1994 metais, pastebėjus, jog egzistuoja daug neatitikimų tarp vietinės ir tarptautinio lygio fizikos programų, susijusių su pernelyg mažu dėmesiu sudėtingesnėms fizikos temoms ar matematiniams metodams Lietuvos bendrojo lavinimo mokyklose. Nuo 1994 m. beveik visi pasaulinių fizikos olimpiadų dalyviai Lietuvos komandos nariai yra „Fizikos olimpo“ moksleiviai. thumb| Fizikos praktikumo paskaita
1649 m. pr. m. e.
Nuorodos
1649 av. J.-C.
Fizikos Olimpas
Priėmimas ir mokymasis
Į mokyklą be jokio konkurso priimami moksleiviai, geriausiai pasirodę Respublikinės Fizikos Olimpiados baigiamajame etape, Nacionaliniame Fizikos Čempionate. Devintųjų klasių moksleiviai priimami į pirmąjį Fizikos Olimpo kursą, ir mokytis jame pradeda vasarą, įprastų mokyklų mokslo metams pasibaigus. Dviejų savaičių vasaros mokymo sesiją lydi savaitės trukmės sesijos rudenį, žiemą ir pavasarį. Sesijų užsiėmimai vyksta Vilniaus Universiteto Fizikos Fakultete. Per trejus mokymosi metus aukščiausios kvalifikacijos dėstytojai dvylikoje sesijų perskaito moksleiviams per 700 val. paskaitų, moksleiviai atlieka laboratorinius darbus, vadovaujami dėstytojų ir savarankiškai išsprendžia per 1000 sudėtingų uždavinių. Mokymosi programa paremta dalykiniu tarptautinių fizikos olimpiadų turiniu, o be fizikos mokykloje dėstomos ir matematikos, kompiuterijos, braižybos, ar kitos teminės paskaitos. Trijuose mokyklos kursuose iš viso mokosi 40-70 moksleivių iš visos Lietuvos.
Vaikų linija
thumb|right|Logotipas Vaikų linija – psichologinę pagalbą teikianti tarnyba vaikams ir paaugliams, Lietuvos telefoninių psichologinės pagalbos tarnybų asociacijos narė.
Linkolnas (Nebraska)
Linkolnas  – miestas Junginėse Amerikos Valstijose, Nebraskos valstijos sostinė, antras didžiausias pagal gyventojų skaičių valstijos miestas. Linkolnas taip pat yra Lankasterio apygardos centras. Linkolne, pagal 2010 metų JAV gyventojų surašymo duomenis, gyvena 258 379 žmonės.
Asbel Kiprop
Asbel Kiprop (g. 1989 m. birželio 30 d.) – Kenijos vidutinių nuotolių bėgikas. Olimpinis čempionas.
Fizikos Olimpas
Olimpiados ir Atviras Fizikos Čempionatas
Kiekvieną mokymo sesiją rengiamos mokyklos mokomosios olimpiados, susidedančios iš teorinės ir praktinės dalių. Vasaros sesijos metu vyksta atvirasis fizikos čempionatas, kuriame dalyvauti kviečiami ne tik moksleiviai, bet ir dėstytojai, profesoriai, studentai, mokytojai ir visi norintys. Čempiono laukia ne tik neblėstanti garbė, bet ir tūkstančio litų didysis prizas. Nuo 2008-ųjų, kovo 14-ąją (π dieną), organizuojamos ir skaičiaus π viešo deklamavimo (rašymo) iš atminties varžybos. Be viso to, rengiamas ir atviras kasmetinis Fizikos turnyras, kurio užduotys skelbiamos mokyklos internetinėje svetainėje, o visi norintys dalyvauti sprendimus turi siųsti internetu.
Linkolnas (Nebraska)
Linkolnas buvo įkurtas 1856 metais. Tuomet tai tebuvo kaimas, pavadintas Lankasterio pavadinimu. Lankasteris 1859 metais tapo naujai įkurtos Lankasterio apygardos centru. Nebraskos teritorijos sostinė nuo pat teritorijos įkūrimo 1854 metais buvo Omaha. Tačiau dauguma teritorijos gyventojų gyveno į pietus nuo Pleito upės. Kadangi didelę dalį teritorijos į pietus nuo Pleito upės buvo svarstoma prijungti prie Kanzaso, buvo nuspręsta perkelti sostinę į pietus nuo upės ir, jei įmanoma, kuo labiau į vakarus.
Asbel Kiprop
Biografija
Asbel Kiprop iš pradžių savo tarptautinę karjerą pradėjo kaip ilgų nuotolių bėgikas. 2007 m. kovo mėnesį vykusiame pasaulio kroso čempionate lengvaatletis iškovojo aukso medalį jaunimo rungtyje. Tais pačiais metais Kiprop įvykdė pasaulio čempionato normatyvą 1500 m bėgime ir dalyvavo 2007 m. pasaulio čempionate Osakoje. Sportininkas pateko į finalą ir galutinėje įskaitoje užėmė ketvirtąją vietą. Po metų vykusiame Afrikos lengvosios atletikos čempionate 800 m bėgime Kiprop pelnė bronzos medalį. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas iškovojo aukso medalį ir tapo ketvirtuoju Kenijos aukso medalininku šioje rungtyje. 2009 m. pasaulio čempionato metu sportininkas dalyvavo 800 m ir 1500 m rungtyse. 800 m distancijoje sportininkas neįveikė pusfinalio barjero ir galutinėje įskaitoje liko 19-as, o 1500 m bėgime užėmė 4-ą vietą. 2010 m. dalyvavo Afrikos čempionate, kur 1500 m bėgime pagerino čempionato rekordą ir pelnė aukso medalį.
Linkolnas (Nebraska)
Omahos miestas bandė pakenkti planams perkelti sostinę, pervadinama Lankasterį neseniai nužudyto prezidento Abraomo Linkolno pavarde. Daugelis žmonių, gyvenančių į pietus nuo Pleito upės prijautė konfederatams neseniai pasibaigusiame pilietiniame kare, todėl buvo manoma, kad sostinė nebus perkelta, jei būsimoji sostinė bus pervadinta Linkolnu. Tačiau ši gudrybė nepavyko – Lankasteris buvo pervadintas į Linkolną ir po to, kai Nebraska buvo priimta į Sąjungą 1867 m. kovo 1 d., tapo valstijos sostine.
Fizikos Olimpas
Eksperimentinių užduočių laboratorija
2010 m. „Fizikos olimpas“ įsigijo savo laboratoriją, kurioje mokyklos moksleiviai kiekvienos sesijos metu atlieka užduotis su originalia įranga iš respublikinių ir tarptautinių fizikos olimpiadų, taip pat ir dėstytojų specialiai šiai laboratorijai sukurtus eksperimentus.
Lydekinis (Vilniaus r.)
Lydekinis – nedidelis ežerėlis Lietuvoje, Vilniaus rajone, 5,5 km į pietvakarius nuo Bezdonių, šalia Vilniaus miesto ribos (2 km nuo Aukštosios Veržuvos), Šeškučių pelkės šiaurvakarinėje dalyje. Telkšo raistinės lomos šiaurės vakariniame gale. Ežeras apskritimo pavidalo, ~0,15 km skersmens. Altitudė 138 m. Krantai žemi, vakarinis ir rytinis krantai pelkėti – plyti ~27 ha dydžio Šeškučių pelkė. Ežerą supa Lavoriškių giria (Kairėnų miškas).
thumb|left|250px|Lydekinis nuo vakarų žiemą thumb|left|250px|1865-1887 m. Topografinis Rusijos Imperijos žemėlapis [[Fiodoras Šubertas]]
Lydekinis vakaruose upokšniu siejasi su Tapelių ežeru (Neries baseinas).
Istorija
Ežerėvardis kilęs nuo žuvies pavadinimo lydeka.
Senasis ežero pavadinimas:,. Vėliau ežeras gavo gretimai esančio ežero (dab. Šeškučių ežeras) pavadinimą:, ,.
Sangau regencija
Sangau regencija  – regencija Indonezijos Vakarų Kalimantano provincijoje. Pietuose ribojasi su Ketapango, rytuose – su Sintango ir Sekadau, vakaruose – su Landako regencijomis. Šiaurėje turi sieną su Malaizija. Administracinis centras – Sangau.
Didžiąją regencijos dalį tengia tropinės džiunglės. Liepos mėnesį iškrenta 54 mm kritulių, sausį – 196 mm. Svarbiausios upės – Kapujas, Sekajamas. Vyrauja pelkėtų lygumų reljefas. Dauguma gyventojų – dajakai.
Liepaitės
Liepaitės – Vilniaus mergaičių ir merginų choras, įkurtas 1965 m. L. Palinauskaitės ir P. Vailionio iniciatyva prie Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų. Dab. adresas P. Skorinos g. 14.
Veikla
1992 m. choro studijos pagrindu įkurta Liepaičių chorinio dainavimo mokykla (direktorius P. Vailionis). Joje veikia ankstyvojo (4–6 m.) muzikos ugdymo, mergaičių (I–VII klasių), reprezentacinis merginų (VIII–XII klasių) chorai. Veikia džiazo ir ilgalaikio kryptingo muzikos ugdymo (muzikos profesinis rengimas) skyriai. Mokosi daugiau kaip 400 dainininkių (2008 m.).
Auklėtinės
Nina Timofejeva, Audronė Zupkauskienė-Steponavičiūtė, Deimantė Zlatkauskienė-Uselytė.
Karalius (šachmatai)
Karalius – svarbiausia šachmatų figūra. Baltieji pradeda žaidimą turėdami karalių e1 laukelyje (algebriniu žymėjimu), juodieji – e8 laukelyje. Kai karalius atakuojamas – atsiduria priešininko figūros kertamame laukelyje, skelbiamas šachas.
Šachmatų žaidėjo tikslas – paskelbti matą, atakuojant karalių taip, kad jis nebeturėtų ėjimo galimybių ir būtų atakuojančios figūros kirtimo laukelyje.
Karalius negali būti keičiamas į jokią figūrą, tačiau pagal kovos sugebėjimus jis maždaug tiek pat stiprus kiek rikis ar žirgas kartu su pėstininku. Karalius dažniausiai aktyvus partijos pabaigoje. Uždaviniuose pasitaiko princas - karaliaus ėjimus turinti figūra be karališkų priveligijų (gali būti kertama).
Rojus Mizara
Rojus Mizara (1895 m. gegužės 15 d. Savilionys, Merkinės valsčius – 1967 m. rugsėjo 23 d. Niujorkas, 1968 m. palaidotas Savilionyse) – JAV lietuvių rašytojas, publicistas, dramaturgas, redaktorius, visuomenės veikėjas.
Biografija
Nuo 1913 m. gyveno JAV. 1919 m. baigė M. Petrausko muzikos mokyklą Bostone (chorvedys). Lietuvos socialistų sąjungos, nuo 1919 m. JAV komunistų partijos narys. 1922–1925 m. dirbo laikraščio „Vilnis“ redakcijoje. 1927–1928 m. redagavo Argentinos laikraštį „Rytojus“. 1934–1936 m. žurnalo „Šviesa“, 1934–1967 m. laikraščio „Laisvė“ redaktorius.
Dalyvavo Lietuvių darbininkų susivienijimo veikloje, 1932–1946 m. pirmininkas, Amerikos lietuvių darbininkų literatūros draugijos, Lietuvių meno sąjungos veikloje, vaidino scenos mėgėjų spektakliuose. Palaikė ryšius su draugija „Tėviškė“.
Kūryba
Kūryba tendencinga, propaguojanti socializmo idėjas. Romanuose kritiškai vaizdavo Amerikos gyvenimą ir lietuvių imigrantų buitį; romanai publicistiškų intriguojančių siužetų. Pjesėse išjuokiamos išskaičiavimu paremtos vedybos, smerkiamas noras bet kokiomis priemonėmis pralobti. Paskelbė publicistikos, atsiminimų knygų. Pasirašinėjo M. Murago, Nadyro, M. Rasodos slapyvardžiais.
Rūsteikiai
Rūsteikiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, prie kelio Salakas–Zarasai. Stovi Rūsteikių sentikių cerkvė (nuo 1908 m.). 2008 metų spalio 19 dieną restauruota cerkvė vėl atnaujino savo veiklą, joje buvo švenčiama cerkvės 100 metų sukaktis. Nuo to laiko cerkvėje pastoviai vyksta pamaldos, į kurias susirenka iki 50 žmonių. Parapijos kapinės yra Tumiškėje). Aptiktas Rūsteikių pilkapynas (Tūmiškių miške, 1,2 km piečiau Rūsteikių; 10 sampilų). Yra žvyro telkinys.
miniatiūra|240px|left|Gatvė Rūsteikiuose miniatiūra|240px|left|Kapinės
Istorija
1890 m. sentikiai įkūrė Rūsteikių bendruomenę, nors jų čia gyventa ir anksčiau. 1908 m. jie pastatė cerkvę. XX a. tarpukariu parapijoje buvo apie 500 tikinčiųjų.
Patriotas (laikraštis)
Patriotas – laikraštis, einantis nuo 1992 m. spalio 5 d. Kaune.
Albanijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Albanijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Ribeiraun Pretas
Ribeiraun Pretas  – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 313 km į šiaurę nuo San Paulo. Yra oro uostas, pro miestą eina San Paulo-Brazilijos geležinkelis ir plentas. Tekstilės, maisto (ypač cukraus), žemės ūkio mašinų gamybos pramonė. Žemdirbystės (cukranendrės, kava, medvilnė, tabakas, javai) ir gyvulininkystės rajono prekybinis centras. Veikia universitetas. Yra XX a. pr. vertingos architektūros statinių (teatras, vilos, operos rūmai).
Istorija
Ribeiraun Pretas įkurtas 1858 m. kavos augintojų. XIX a. pab. miestas buvo vienas pagrindinių kavos tiekėjų šalyje.
Martin Kakies
Martinas Kakys (1894 m. gegužės 7 d. Juodkrantėje, Vokietijos imperija – 1987 m. sausio 17 d. Hamburge, Vakarų Vokietija) – mokytojas ir publicistas.
Biografija
Gimė 1894 m. gegužės 7 d. Juodkrantėje. Baigęs mokslus iš pradžių dirbo mokytoju, vėliau pradėjo dirbti Klaipėdos laikraščio Memeler Dampfboot redakcijoje. 1927 m. tapo šio laikraščio redaktoriumi, taip pat rašė knygas, fotografavo. Artėjant Raudonajai armijai pasitraukė į Vokietiją, kur 1950–1959 m. buvo Preußische Allgemeine Zeitung laikraščio redaktoriumi.
Mobiliojo ryšio bokštas
thumb|right|BITE GSM mobiliojo ryšio bokštas Pervalkoje Mobiliojo ryšio bokštas – metalinių konstrukcijų bokštas (jeigu su atotampomis – stiebas), kurio viršuje įprastai yra įrengiamos mobiliojo ryšio operatoriaus antenos. Šalia mobiliojo ryšio bokšto būna įrangos konteineris. Balso ir duomenų perdavimo sistemos, esančios įrangos konteineryje, bei antenos esančios ryšio bokšte užtikrina nenutrūkstamą mobilų ryšį. Bokštas ir šalia esantis įrangos konteineris yra dar vadinamas GSM bazine stotimi. Bazinė stotis turi elektros stotelę, imtuvus, siųstuvus, antenas. Tai pagrindiniai GSM stoties komponentai.
Pagrindiniai mobiliojo ryšio operatoriai Lietuvoje stato savo mobiliojo ryšio bokštus, kurie žymimi savitomis operatoriaus spalvomis. Lietuvoje mobiliojo ryšio bokštus statantys operatoriai yra Bitė, Telia ir Tele2. Kiti mažesnis operatoriai, tokie kaip Eurocom ar Teledema naudojasi jau esama infrastruktūra.
Bokšto aukštis priklauso nuo vietovės. Mieste statomi palyginti nedidelio aukščio bokštai. Kai vietovė yra toli nuo miesto, už keliolikos kilometrų statomi 40, 60 ir 80 m aukščio bokštai. Daug rečiau statomi 100 metrų aukščio bokštai. Šie bokštai įrengiami tokiose kaimo vietovėse, kurios nuo miesto būna nutolusios keliasdešimt kilometrų.
Armėnijos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Armėnijos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Finalo rungtynės
---
Supertaurė
Kadangi 2002 m. ir taurę (pavasarį), ir pirmenybes (rudenį) laimėjo Pyunik Erewan komanda, tai ji kovojo su vicečempionu.
UDP
UDP – TCP/IP naudojamas perdavimo protokolas. Šis protokolas yra alternatyva TCP protokolui. Skirtingai nei TCP, UDP nėra patikimas, neatlieka duomenų tėkmės kontrolės (flow-control) ir neturi klaidų atitaisymo mechanizmų. UDP segmentai gali atvykti ne ta tvarka, kuria buvo siunčiami, kartą siųstas segmentas gali atvykti du ir daugiau kartų arba neatvykti visai. Segmento ilgis yra ribotas. Kai segmentas trumpas, jis persiunčiamas greičiau nei per TCP, nes nereikalingos papildomos žinutės sesijai pradėti, taip pat mažiau siunčiama antraštės duomenų. Segmentai gerai tinka balso ir vaizdo perdavimui, kai dalies segmentų praradimas yra priimtinas (pavyzdžiui, internetinėje telefonijoje ar televizijoje). UDP neretai naudoja efemerinius portus.
Protokolo specifikacija
UDP antraštė yra fiksuoto 8 baitų ilgio.
ALICE
miniatiūra|ALICE detektorius ALICE (A Large Ion Collider Experiment, ) – vienas iš šešių eksperimentų ir dalelių detektorių, montuojamų Didžiajame hadronų priešpriešinių srautų greitintuve, CERN centre. Skirtas tyrinėti sunkiųjų (švino) jonų susidūrimams esant itin aukštoms energijoms. Manoma, kad jų metu susidariusio temperatūros ir energijos tankio pakaks sukurti kvarkų-gliuonų plazmai, tam tikrai medžiagos būsenai, kurioje egzistuoja laisvi kvarkai ir gliuonai. Paprastai kalbant, šiuo eksperimentu bus siekiama sukurti sąlygas, kurios, manoma, buvo iškart po Didžiojo sprogimo.
Šiuo metu virš 1000 žmonių iš 30 šalių ir 105 įstaigų įvairiapusiškai prisideda prie detektoriaus statymo. Baigtas ALICE bus 26 metrų ilgio, 16 m aukščio ir 16 metrų skersmens, svers apie 10 000 tonų.
Konstrukcija
ALICE susideda iš šių pagrindinių dalių: Dalį įrenginių gaubia stiprus elektromagnetas.
Magnolijūnai
Magnolijūnai (Magnoliophyta) arba gaubtasėkliai – eukariotų (Eukaryota) domeno augalų (Plantae) karalystės skyrius, priklausantis induočių grupei.
Iš viso žinoma virš 400 šeimų, daugiau nei 12 000 genčių ir greičiausiai ne mažiau nei 250 000 rūšių (žr. Magnolijūnų sistematika). Lietuvoje iš viso auga apie 1 400 magnolijūnų rūšių.
Cronquist sistema:
= Klasė. Lelijainiai arba vienaskilčiai (Liliopsida) =
1666 m. pr. m. e.
'''1666 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Dmitrijus Daugėla
thumb|Dmitrijus Daugėla Dmitrijus Daugėla (., 1864 m. lapkričio 1 d. Kazėnai, Breslaujos apskritis, dab. Šumilino rajonas, Vitebsko sritis – 1942 m. balandžio mėn. Kazachstanas) – baltarusių istorikas, archyvaras, istorinių šaltinių tyrėjas.
Biografija
Nuo 1925 m. istorinių šaltinių mokslą dėstė Baltarusijos universitete Minske, docentas, be to, Baltarusijos kultūros instituto bendradarbis. Nuo 1929 m. Baltarusijos mokslų akademijos bibliotekos direktorius. 1937 m. sausio 10 d. NKVD suimtas, 1939 m. ištremtas į Kazachiją 5 metams, bet ten mirė. 1964 m. reabilituotas.
Mokslinė veikla
Parašė daug istorinių apybraižų apie Baltarusijos ir Lietuvos miestus, miestelius, pilis, vienuolynus, archyvus.
Mediniškiai (Troškūnai)
Mediniškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Troškūnų.
Pirasikaba
Pirasikaba  – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 164 km į šiaurės vakarus nuo San Paulo, prie Pirasikabos upės (Tjetės intakas). Juodoji metalurgija, tekstilės, maisto (ypač cukraus), mašinų gamybos pramonė. Yra privatus universitetas, žemės ūkio mokykla.
Istorija
Miesto pavadinimas kilo nuo upės, o jos pavadinimas tupių kalba reiškia „vieta, kur sustoja žuvys“. Pirasikaba įkurta 1767 m. ir ilgą laiką buvo svarbiu cukranendrių auginimo centru.
Compact Muon Solenoid
thumb|300px|Montuojamas CMS (2005 m. balandžio mėn.).
Kompaktiškas miuonų solenoidas – vienas iš dviejų didelių bendros paskirties dalelių detektorių (ir vienas iš šešių detektorių), montuojamų Didžiajame hadronų priešpriešinių srautų greitintuve, CERN centre. Apie 2600 žmonių iš 183 institutų ir universitetų prisideda prie detektoriaus statymo. CMS bus įkurdintas požeminėje salėje Cessy (Prancūzija), užbaigtas turės cilindro formą, bus 21,5 metro ilgio ir 15 metrų pločio bei svers apie 12 500 tonų.
Tikslai
Pagrindiniai eksperimento tikslai:
Konstrukcija
CMS suprojektuotas kaip bendros paskirties detektorius, gebėsiantis įvairiapusiškai tyrinėti protonų susidūrimus itin aukštose (teraelektronvoltų eilės) energijose. Detektorius susideda iš kelių posistemių, kurie suprojektuoti apskaičiuoti fotonų, elektronų, miuonų ir kitų susidūrimų produktų energiją ir judesio kiekį. Pačioje CMS gilumoje yra silikoninis pėdsekys, aplinkui – scintiliatorinis elektromagnetinis bei hadronų kalorimetrai. Visa tai gaubia didelis solenoidas, kuris kuria galingą (centre iki 4 teslų) magnetinį lauką. Aplink šį magnetą išdėstyti miuonų detektoriai.
Süddeutsche Zeitung
„Süddeutsche Zeitung“ – dienraštis, leidžiamas Miunchene, Vokietijoje. Laikomas vienu iš trijų įtakingiausių Vokietijos laikraščių.