cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bendruomenių rūmai
Pilnas Bendruomenių rūmų titulas yra „Garbingosios Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Bendruomenės, susirinkusios Parlamente“.
Atskiri Bendruomenių rūmai atsirado XIV a. Iš pradžių jie buvo mažiau įtakingi nei Lordų Rūmai ar karalius. Tačiau vėliau Bendruomenių rūmų įtaka vis didėjo ir šiuo metu tai yra pati reikšmingiausia Parlamento dalis.
Bendruomenių rūmų kadencija negali viršyti 5 metų, nebent ji būtų pratęsta Parlamento aktu, gavusiu abiejų rūmų ir karaliaus ar karalienės sutikimą. Pasibaigus kadencijai ar dėl kokių nors kitų priežasčių karalius ar karalienė Bendruomenių rūmus paleidžia. Tokiu atveju rengiami Bendrieji rinkimai. Rinkimų datą parenka ministras pirmininkas, bet paprastai tai būna ketvirtadienis. Kandidatai turi pateikti 10 apygardos rinkėjų parašus ir £500 užstatą, grąžinamą surinkus bent 5 procentus balsų. Bendruomenių rūmų nariais negali būti nepilnamečiai, sergantys psichikos ligomis, kaliniai, Lordų rūmų nariai, aukštas pareigas užimantys valstybės tarnautojai, teisėjai ir pan. Šie apribojimai galioja ne tik kandidatams, bet ir jau išrinktiems Bendruomenių rūmų nariams. Nors nuo 1623 m. Bendruomenių rūmų nariams draudžiama atsistatydinti, de facto jie atsistatydina pateikdami prašymą užimti nereikšmingas pareigas, neleidžiančias būti Bendruomenių rūmų nariu. Kai Bendruomenių rūmų nario vieta dėl kokios nors priežasties atsilaisvina, rengiami papildomi rinkimai.
Bendruomenių rūmų posėdžiams posėdžiauja pirmininkas arba vienas iš trijų jo pavaduotojų. Tradiciškai nei spikeris, nei jo pavaduotojai nedalyvauja politinių partijų veikloje ir nebalsuoja, išskyrus atvejus, kai balsai pasiskirsto po lygiai.
Balsavimai Bendruomenių rūmuose vyksta balsu – balsuojantieji už nutarimą sako „Taip“, balsuojantieji prieš – „Ne“ , o pirmininkaujantysis iš klausos nustato, kurių buvo daugiau. Ginčytinais atvejais balsuojama „pasiskirstymu“ – balsuojantieji už nutarimą eina į kambarį vienoje salės pusėje, o balsuojantieji prieš – kitoje.
Pranas Gailius
Pranas Gailius (g. 1928 m. sausio 22 d. Mažeikiuose – m. 2015 m. gruodžio 12 d. Paryžiuje) – Lietuvos ir Prancūzijos tapytojas, grafikas.
Biografija
Mokėsi Mažeikių gimnazijoje. Per Antrąjį pasaulinį karą pasitraukė į Vakarų Europą. 1945 m. apsigyveno Strasbūre, piešimo mokėsi Taikomosios dailės mokykloje. 1950 m. studijavo F. Léger meno akademijoje, nuo 1953 m. – Aukštojoje nacionalinėje dailės mokykloje Paryžiuje.
Kūryba
Ankstyvojoje tapyboje yra tašizmo bruožų, siekta abstrakčios formos plastinio raiškumo (ciklas „Intra muros“ 1965 m.), vėliau išryškėjo japonų kaligrafijos įtaka, minimalistinė raiška („Šešėliuotos aukštumos“ 1985 m.). Grafikos kūriniai pasižymi kontūro ekspresija, jie aiškių siluetų, dinamiškų linijų, derintas ornamentinis linijinis piešinys, gamtos elementų vaizdai, šriftas, taikyta reljefinė spauda.
Žymesni kūriniai: „Puikusis pavasaris“, „Tarantulas“, ciklai „Metamorfozės“ (1963 m.), „Incablock“, „Kammerblock“ (abu aštuntame dešimtmetyje). Sukūrė unikalių dailininko knygų. Nuliejo akvarelių („Geltona figūra“, „Ritmas geltoname fone“, abi septintasis dešimtmetis), sukūrė taupia, spontaniška raiška išsiskiriančių piešinių („Autoportretas en arlequin“ 1950 m.). Kūryba turi abstrakčiojo ekspresionizmo bruožų, vyrauja poetinė nuotaika, yra šiek tiek tautodailės įtakos („Sielrankšluosčiai“ 1987 m.). Surengė parodą 2005 m. Vilniuje.
Hacujumė
Hacujumė ( 'pirmasis sapnas') – japoniškas terminas, reiškiantis pirmąjį naujųjų metų sapną. Tradiciškai sapno turinys sapnuojančiajam išpranašauja sekančių metų sėkmę. Japonijoje gruodžio 31 naktį dažniausiai praleidžiama nemiegant, todėl hatsuyume dažnai reiškia sausio 1 nakties sapną. Tai paaiškina kodėl sausio 2 (diena po „pirmojo sapno“ nakties) tradiciniame japonų kalendoriuje vadinama Hatsuyume.
Yra manoma, kad sapnas, kuriame susapnuojamas Fudži kalnas, sakalas ir baklažanas, atneša didelę sėkmę. Toks įsitikimas atsirado jau ankstyvame Edo periode, tačiau yra įvairių teorijų dėl jo kilmės, bei to, kodėl būtent tokia kombinacija yra laikoma atnešančia laimę. Viena iš teorijų teigia, jog ši kombinacija atneša laimę dėl to, kad Fudži kalnas yra aukščiausiais Japonijos kalnas, sakalas yra protingas ir stiprus paukštis, o žodis baklažanas ( arba nasubi 茄子) gali reikšti kažko didelio gavimą (nasu 成す). Kita teorija teigia, kad toks derinys atsirado dėl to, kad Fudži kalnas, sakalų dresiravimas ir ankstyvi baklažanai buvo mėgstami siogūno Tokugavos Iejasu.
Vis dėlto, nors šis prietaras Japonijoje puikiai žinomas, dažnai prisimenamas Iči-Fudži, Ni-Taka, San-Nasubi (一富士、二鷹、三茄子 – 1. Fudži, 2. Sakalas, 3. Baklažanas) forma, sąrašo tęsinys nėra gerai žinomas. Tęsinys yra toks – Jon-Sen, Go-Tabako, Roku-Zato (四扇、五煙草、六座頭 – 4. Vėduoklė, 5. Tabakas, 6. Aklas akupresūrininkas). Šio trejeto kilmė yra prasčiau žinoma ir nėra aišku, ar jie buvo tik pridėti prie originaliųjų trijų, ar visų šešių sąrašas buvo sukurtas vienu metu.
Apšrujai
Apšrujai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Kužių.
Istorija
Kaimo pietryčių dalyje, 30 m į rytus nuo Kužių kelio į kelią Aukštelkė–Smilgiai (Kužiai) yra Apšrujų senosios kapinės (kultūros paminklo MC kodas 4600). 2022 m. gruodžio 30 d. nuo neatidžiai paleistų petardų visiškai sudegė senųjų kapinių koplyčia.
Pieniožkai
Pieniožkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietus nuo Grajevo ir apie 65 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Masko ežeras
Masko ežeras  – ežeras esantis Airijos salos vakaruose, Airijos Respublikoje. Patenka į Konachto provinciją, Majaus grafystę.
thumb|left|130px|Ežero padėtis žemėlapyje
Ežeras karstinio tipo. Ežero dugnas sudarytas iš kalkamenio.
Populiari upėtakių žvejyba.
Irkiniai (Plungė)
Irkiniai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Alsėdžių.
Kirsnos valsčius
Kirsnos valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Didžioji Kirsna.
Istorija
Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Kalvarijos apskričiai. 1870 m. gegužės 31 d. prie Kirsnos valsčiaus buvo prijungti trys Simno valsčiaus kaimai.
Tautinė sudėtis
1888 m.:
Bojan Krkić
Bojanas Kirkičius Peresas (, g. 1990 m. rugpjūčio 28 d., Ispanijoje) – serbų kilmės ispanų futbolininkas. Žaidžia puolėjo pozicijoje. Dabartinė jo ekipa yra AS Roma.
Į buvo pakviestas 2008 m. ir tapo jauniausiu žaidėju, pakviestu į šios šalies rinktinę.
Karjera
Bojano tėvas, taip pat Bojanas Kirkičius, atvyko į Ispaniją žaisti Mojerusos jaunimo futbolo klube (isp. Club de Futbol Jovent Mollerussa), kuris 1988–1989 m. sezone žaidė antrajame Ispanijos futbolo divizione. Prieš tai jis žaidė Belgrado Raudonųjų Žvaigždžių Futbolo Klubo, Belgrado OFK ekipose ir nacionalinėje Jugoslavijos futbolo rinktinėje. Kirkičius nusprendė pasilikti gyventi Leridoje ir susituokė su leridiete Maria Luisa Peres (Maria Lluïsa Pérez). Šių santykių vaisiumi tapo Bojanas Kirkičius.
Bojanas atvyko į Barseloną iš Bejpigo. Septynis sezonus jis atstovavo FC Barselonos jaunimo komandoms, kurios žaidė žemesnio lygio varžybose ir įmušė daugiau nei 800 įvarčių, tapdamas vienu daugiausiai įvarčių įmušusiu žaidėju šio klubo istorijoje.
Bojanas visuomet žaidė ne su savo amžiaus varžovais, o vyresniais – aukštesniame lygyje. Šis metodas buvo pasiimtas iš Amsterdamo Ajax klubo ir naudojamas su kai kuriais – iš geriausiųjų atrinktais – žaidėjais. Žaisdamas prieš vyresnius ir fiziškai stipresnius varžovus, jis kur kas greičiau ugdė savo technikos elementus, charakterį ir žaidimo suvokimą.
2007 m. balandžio 24 d. jis debiutavo pirmojoje FC Barselonos komandoje draugiškame susitikime prieš Al-Ahly, seniausią Egipto ekipą ir pasižymėjo įmušdmas antrą Barselonos įvartį. Vėliau žaidė žemesniame lygyje, FC Barselonos antrojoje komandoje, prie kurios prisijungė 2006–2007 m. sezone.
2007 m. rugsėjo 19 d., su FC Barselona debiutavo ir UEFA čempionų lygoje, dvikovoje prieš Liono Olympicą pakeisdamas Lionelį Messi paskutinėmis mačo minutėmis. Nou Camp stadione Bojanas debiutavo po keturių dienų rungtynėse prieš Sevija, 87 minutę pakeisdamas Leo Messi.
2007 m. spalio 20 d., Bojanas tapo jauniausiu žaidėju (17 metų ir 51 diena) Barselonos istorijoje, įmušusiu įvartį pirmosios kamandos sudėtyje, pasižymėdamas La Ligos rungtynėse prieš Vijarealį. O po mėnesio, lapkričio 24 d., įmušė savo pirmąjį įvartį Nou Camp stadione, prieš Huelvo Rekreativo.
2008 m. balandžio 1 d. Bojanas įmušė savo pirmąjį įvartį UEFA Čempionų lygoje, padėdamas Barselonos ekipai laimėti prieš Šalke 04 ir patekti į ketvirtfinalį. Su šiuo įvarčiu jis taip pat tapo antru jauniausiu žaidėju (17 metų ir 217 dienų) pasižymėjusiu šiame europos turnyre, po ganiečio Peter Oforiquaye.
Per savo pirmąjį sezoną Barselonos komandoje, Bojanas pelnė dešimt įvarčių La Ligoje ir pateko tarp rezultatyviausių azulgranos klubo žaidėjų.
2008–2009 m. sezone, Boajanas vietoj 27 gavo 11 numeriu pažymėtus marškinėlius, kurie anksčiau priklausė Džianlukai Zmbrotai (kuris perėjo į AC Milan).
2008 m. rugpjūčio 28 d. švęsdamas 18 gimtadienį, jis pasirašė profesionalo kontraktą su FC Barselona iki 2013 metų, pagal kurį jo išpirkos sumą siekia 80 milijonų eurų.
2009 m. gegužės 13 d. Bojanas kaip profesionalus žaidėjas laimėjo savo pirmąjį titulą – Karaliaus taurę. Bojanas, finale prieš Bilbao Atletiko klubą pasirodęs aikštėje 84 minutę, prisidėjo prie šio titulo įmušdamas vieną iš 4 Barsos įvarčių, o Barselona švente pergalę rezultatu 4-1.
Nacionalinė rinktinė
Bojanas savo pirmąsias rungtynes Ispanijos rinktinėje sužaidė 2008 m. rugsėjo 10 d., tapdamas antru jauniausiu žaidėju istorijoje, po Angelo Zubietos. Taip išsklaidydamas visas abejones, kad jis gali pasinaudoti kvietimu atstovauti Serbijos nacionalinei rinktinei.
Jau prieš tai, Injaki Sajesas, Ispanijos jaunimo iki 21 metų futbolo ekipos treneris, pasikvietė Bojaną į savo treniruojamą rinktinę, taip užkirdamasdamas kelią Serbijos rinktinės kvietimui, kuri rodė didelį susidomėjimą puolėju.
Taip pat jis pasirodė draugiškose Katalonijos futbolo rinktinės rungtynėse prieš Baskų šalies rinktinę ir įmušė vienintelį įvartį, taip nulemdamas rungtynių baigtį.
Ispanijos rinktinės treneris pakvietė Bojaną žaisti draugiškose rungtynėse prieš Prancūziją 2008 m. vasario 6 d., taip sutrukdydamas galimam kvietimui iš Serbijos rinktinės. Vis dėlto likus kelioms valandoms iki mačo Bojanas sunegalavo ir negalėjo pasirodyti rungtynėse. Šiose rungtynėse Bojanas galėjo įeiti į istoriją, kaip jauniausias žaidėjas debiutavęs nacionalinėje Ispanijos rinktinėje (17 metų ir 162 dienos).
Tų pačių metų rugpjūčio 14 dieną naujasis Ispanijos rinktinės treneris Visentas Del Boskė jį pakvietė draugiškoms rungtynėms prieš Daniją, bet šį kartą jis pasiliko ant atsarginių žaidėjų suolelio ir nedebiutavo aikšelėje.
Sekančiomis dienomis, naujasis Serbijos treneris Radomiras Antičius, žaidėjo tėvo draugas, pareiškė savo norą pakviesti Bojaną žaisti visų balkanų šalių rinktinėje. Vis dėlto žaidėjas pasiūlymą atmetė tam, kad galėtų žaisti Ispanijos komandoje.
Vėliau grįžusį iš Ispanijos U-21 Jaunimo rinktinės, susižeidus puolėjui Fernando Torresui, Del Bosque vėl pasikvietė Bojaną žaisti dvejose atrankos į pasaulio čempionatą Pietų Afrikoje rungtynėse prieš Bosnijos ir Hercegovinos bei Armėnijos rinktines. Paskutiniame mače, pagaliau, jis debiutavo Ispanijos rinktinėje.
2007 m. Pasaulio U-17 čempionatas
Bojanas grįžo į aikštę pusfinalio rungtynėse prieš Ganą. Įmušė antrą įvartį ir padėjo patekti Ispanijai į turnyro finalą, bet buvo pašalintas už antrą geltoną kortelę ir negalėjo pasirodyti finale.
Bojanas buvo apdovanotas Bronziniu turnyro kamuoliu, kadangi buvo trečias geriausas žaidėjas čempionate, taip pat su penkiais įvarčiais jis buvo trečias daugiausiai įvarčių įmušęs žaidėjas.
Viljarealis
Viljarealis  – miestas rytų Ispanijoje, 7 km į pietus nuo Kasteljono. Yra Šv. Paskalio bažnyčia, miesto aikštė, muziejus, Švč. Mergelės koplyčia.
Istorija
thumb|left|180px|Šv. Jokūbo bokštas
Lietuvos socialdemokračių moterų sąjunga
Lietuvos socialdemokračių moterų sąjunga (LSDMS) – Lietuvos moterų visuomeninė ir politinė organizacija.
Istorija
Įkurta 1991 m. spalio 19 d. konferencijoje Kaune. Sudėtinė Lietuvos socialdemokratų partijos dalis, turinti tam tikrą autonomiją. Vienija LSDP nares ir rėmėjas, nesančias kitų partijų narėmis.
Struktūra
Struktūra klubinė – vietos narės ir rėmėjos buriasi į LSDMS klubus, su kuriais taryba palaiko nuolatinį ryšį. Klubai veikia pagal savo nustatytą ir klubo taryboje patvirtintą reglamentą. Šiuo metu Lietuvoje veikia 47 klubai, vienijantys 1300 moterų.
Aukščiausias sprendžiamasis organas yra ne rečiau, kaip kas dvejus metus tarybos šaukiama Konferencija, kurioje renkama LSDMS pirmininkė ir taryba, priimama programa ir dokumentai, keičiami įstatai.
LSDMS pirmininkė pagal LSDP statutą yra LSDP Tarybos narė. Toks pat ir klubų, veikiančių LSDP skyriuose, pirmininkių statusas.
1999 m. konferencijoje LSDMS pirmininke buvo išrinkta Birutė Vėsaitė, pavaduotojomis Regina Lopienė, ir Giedrė Purvaneckienė. 2001 m. po LSDP ir LDDP susijungimo LSDMS pirmininke liko B. Vėsaitė, pavaduotojomis G. Purvaneckienė, Irena Šiaulienė ir Janina Puidienė.
2017 m. konferencijoje LSDMS pirmininke buvo išrinkta Orinta Leiputė, pavaduotojomis Vilma Bartašienė, Margarita Jankauskaitė, Indrė Kižienė, Auksė Kontrimienė, Modesta Petrauskaitė, Milda Petrauskienė ir Birutė Vėsaitė.
Veikla
LSDMS propaguoja socialdemokratines idėjas. Siekia, kad Konstitucijos ir įstatymų deklaruojamas moterų ir vyrų lygiateisiškumas taptų kasdienine norma, siekia lygių galimybių realizavimo darbo rinkoje bei versle, lyčių balanso partijos rinkimų sąrašuose.
LSDMS gina moterų teises, kai kuriuose miestuose yra įsteigusi moters arba moters ir vaiko centrus, moterų prieglaudas. Sąjunga rengia mokymo kursus moterims, siekiančioms tapti politikėmis.
Bendradarbiaujama su daugelio šalių panašiomis moterų organizacijomis. Socialistinio Moterų Internacionalo (SIW) narė, Europos socialistų partijos Moterų grupės narė.
Pociūnėliai
Pociūnėliai – miestelis Radviliškio rajono savivaldybėje, prie kelio Skėmiai–Krekenava, Liaudės aukštupyje. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Pociūnėlių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1805 m.), veikia Pociūnėlių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-82022), Pociūnėlių bendruomenė.
miniatiūra|200px|left|Ūkio dirbtuvės, garažai miniatiūra|200px|left|Prie mokyklos miniatiūra|200px|left|Bažnyčia miniatiūra|140px|left|Kryžiai Pociūnėlių senosiose kapinėse
Istorija
Iki XVIII a. pabaigos pastatyta koplyčia, kurią statė Pociūnėlių dvaro savininkai. XIX a. Pociūnėliai – miestelis ir dvaras Šiaulių apskrities Skėmių valsčiuje, priklausęs Baisogalos parapijai.
1989–1991 m. Pociūnėlių kolūkis leido laikraštį „Pociūnėliai“.
Aleksandras Gudaitis-Guzevičius
Biografija
1921 m. atvyko gyventi į Lietuvą. 1922-1928 m. mokėsi gimnazijoje, kur besimokydamas 1924 m. įstojo į Lietuvos komjaunimą. 1927 m. įstojo į LKP.
Okupuotoje Lietuvoje
1948 m. Vilniuje eksternu baigė 8 gimnazijos klases. 1956 m. neakivaizdiniu būdu baigė tris Maskvos Literatūrinio instituto kursus.
Magdalena Neuner
thumb|Magdalena Neuner
Magdalena Neuner (g. 1987 m. vasario 9 d. Garmiš-Partenkirchene, Vokietija) – vokiečių biatlonininkė, dukart olimpinė čempionė ir daugkartinė pasaulio čempionė. M. Neuner yra laimėjusi 34 pasaulio taurės etapus (antra po Magdalenos Forsberg (Švedija), 42 k.), ir yra daugiausiai medalių biatlono pasaulio čempionatuose laimėjusi sportininkė.
Biografija
Magdalena „Lena“ Neuner gimė Vokietijos kalnų kurorte Garmiš-Partenkirchene, augo Bavarijos Wallgau miestelyje. Vaikystėje užsiiminėjo kalnų slidinėjimu, kitomis žiemos sporto rungtimis. 16 metų baigusi mokyklą, pradėjo rimtai užsiiminėti biatlonu. Šeimoje dar turi brolį ir dvi seseris. Magdalena Neuner gyvena Wallgau miestelyje.
Karjera
2004 m. pasaulio jaunimo biatlono čempionate laimėjo du aukso ir vieną sidabro medalius. 2005 m. pasaulio jaunimo biatlono čempionate laimėjo vieną aukso ir du sidabro medalius. 2005/06 m. sezone debiutavo biatlono pasaulio taurės varžybose. 2006 m. dalyvavo pasaulio jaunimo biatlono čempionate, kur laimėjo du aukso ir vieną sidabro medalius. Biatlono pasaulio taurės 2006/07 metų sezone laimėjo pirmąjį pasaulio biatlono taurės etapą (Oberhofas, Vokietija). 2007 m. debiutavo biatlono pasaulio čempionate, kur laimėjo tris aukso medalius. 2006/07 metų sezone iš viso laimėjo septynis etapus ir bendroje įskaitoje liko ketvirta. 2007/08 metų sezone, būdama 21 metų laimėjo pirmąją pasaulio biatlono taurę, bei 2008 m. biatlono pasaulio čempionatel aimėjo dar tris aukso medalius. 2010 m. debiutavo Vankuverio žiemos olimpinėse žaidynėse, kur laimėjo du aukso medalius. 2009/10 metų sezone laimėjo pasaulio biatlono taurę. 2011 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo tris aukso medalius. 2012 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo du aukso medalius. 2011/12 metų sezone laimėjo pasaulio biatlono taurę.
Magdalena Neuner dvylika kartų tapo pasaulio biatlono čempione, triskartus laimėjo pasaulio biatlono taurę.
Kurauskiai
Kurauskiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Kužių, 1 km į šiaurės rytus nuo Gilaičių.
Magdalena Neuner
Olimpinės žiemos žaidynės
Viso – 3 medaliai (aukso – 2, sidabro – 1)
Pasaulio čempionatai
Viso – 17 medalių (aukso – 12, sidabro – 4, bronzos – 1)
Pasaulio taurė
Viso – 3 didžiosios pasaulio taurės, 7 mažosios pasaulio taurės (3 – sprinte, 1 – persekiojimo l., 2 – masinio starto l., 1 – 15 km l.). 34 kartus laimėtos pirmosios vietos asmeninėse rungtyse, 11 k. – II vieta, 18 k. – III vieta.
Gintautas Gascevičius
[[Vaizdas:Gintautas Gascevičius.jpg|thumb|250px|Gintautas Gascevičius. Vilmanto Dambrausko nuotrauka
]]
Gintautas Gascevičius (g. 1966 m. kovo 26 d.) – lietuvių muzikantas, kompozitorius, būgnininkas, perkusininkas, audioperformansų kūrėjas ir atlikėjas.
Irkiniai (Telšiai)
Irkiniai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, netoli Ryškėnų.
Gintautas Gascevičius
Biografija
1993 m. išrinktas geriausiu Lietuvos instrumentalistu „Bravo muzikiniuose apdovanojimuose".
2016 metais pradėjo savo solinį projektą.
G. Gascevičiaus solinis albumas „FonoGrafijos“ įvertintas, kaip vienas konceptualiausių 2017 m. išleistų albumų. Ryškiu individualiu braižu išsiskiriantis kūrėjas meno pasaulyje vertinamas kaip ypač originalus muzikinių performansų kūrėjas ir atlikėjas.
2018 metų menininko darbas – CD albumas „Varava“. Čia autorius daug dėmesio skyrė erdvės, kaip muzikos instrumento, organiškame buvime idėjų, poskonių, įtakų pynėje. Vietomis sąmoningai vengiama sterilumo, žengiama už profesionalumo ribų, audžiant muzikinį audinį, nevengiama suskambėti neįprastai. Jo muzika kuriami pasauliai labai vizualus. Tai tikras garsų teatras.
Albumo skambesys visiškai kitoks negu „FonoGrafijos“, nors Gintautas ir tęsia kūrybines keliones atvaizdų ir vizijų „portalais“. Tai naršymas po neatrastus pasaulius, nepažintos teritorijos landšaftų tyrinėjimas ir jų topografinis žymėjimas.
2020 išleistas trečias solinis albumas „Oneirologija“ (graik. oneiros – sapnas, logos – mokslas). Tai trečioji trilogijos dalis – pirmąjį albumą jis dedikavo Vietai, antrąjį – Erdvei, o pastarasis, kaip pats sako, apie Vidų.
„O kas, jeigu visa tai yra sapnas? Ir tuoj, suskambėjus žadintuvui, tu pabusi. Arba pabus tas, kuris visa tai sapnuoja. Ir tai nesi tu,“ – aprašo G.Gascevičius. Albumas buvo įrašinėjamas akustiškai įdomiose vietose: apleistame sovietiniame kariniame raketų angare, dirbtinėje ežero saloje, akmeninėje pirtyje. Nuo rakandų iki staklių, įvairiausių skambančių objektų ar tradicinių instrumentų – pasitelkus kompiuterinę techniką, albume išgautas unikalus, dar niekada negirdėtas skambesys.
2021 metai išleistas ketvirtasis - Faustas. Tai yra performansinio mono spektaklio "Faustas" garso takelis. Spektaklyje pagrindinį vaidmenį aliko G. Gascevičius. Režisierė Lina Peleckienė - Jankauskaitė.
"Matomumai ir girdimumai tarsi verčia neabejoti visa ko tvarumu. Bet šešėlio šešėliai ir anapusybės ženklai vis praneša apie nepasakomumą, nes tai – ne iš žodžių pasaulio", - taip šio projekto idėją apibūdina muzikantas.
Šiandien Gintautas yra daugelio muzikinių projektų dalyvis, spektaklių garso takelių autorius, kuriantis be standartų ir nuolat stebinantis klausytojus netikėtomis mušamųjų, vokalo, vaizdinių konceptualizacijomis.
Įrašė daugiau nei 30 muzikinių albumų su įvairiomis muzikinėmis grupėmis.
Dirba (-o) su kitais kolektyvais: Žuvys, Skylė, Archidunda, Empti, Merlin, Gin’Gas, Lainius, Žuvys, Merlin, Laterna, Ambitus, Pilmatis, DaLyvIs, SEL, Kitava, Skylė, Sisters on wire, Trintukas prieš tikrovę.
Klaipėdos evangelikų baptistų bažnyčia
Klaipėdos evangelikų baptistų bažnyčia – baptistų bažnyčia Klaipėdoje, Vytauto g. 38. Tai seniausias Europoje iki šiol veikiantis baptistų bažnyčios pastatas, nepaliestas ir didžiojo Klaipėdos gaisro metu.
Istorija
Klaipėdos evangelikų baptistų bendruomenė įkurta 1841 m. Klaipėdoje gimęs Eduardas Grimas buvo pirmasis bendruomenės vadovas. Klaipėdos baptistų bendruomenę iš pradžių sudarė daugiausiai vokiečiai, nors jau po 10 metų į ją įsijungė ir vietos lietuviai. 1851 m., turėdama 234 narius, bendruomenė pasistatė pastatą pamaldoms, pastatą, kuris ir dabar priklauso baptistų bažnyčiai. Lietuviai pagyvėjo 1854 m., kai Dievo Žodį lietuvių kalba pradėjo skelbti Karlas Albrechtas. Be to, tais metais po miestą sunaikinusio gaisro daug kas pakeitė savo nuomonę apie baptistus. Buvo sudegę visi didesnieji pastatai, bažnyčios ir mokyklos. Išlikusi baptistų bažnyčia tarnavo mokyklai, o sekmadieniais joje vyko evangelikų liuteronų pamaldos lietuviams ir anglikonų pamaldos. miniatiūra|180px|left|Vaizdas nuo Kuršių aikštės
1860 m. bažnyčioje buvo pakrikštyta grupė tikinčiųjų, atkeliavusių iš Latvijos. Dėl to meto politinių sąlygų Rusijos valdomoje Latvijoje ten gyvenantys bendruomenių nariai net 20 metų buvo Klaipėdos bendruomenės sąrašuose.
Baptistų bendruomenę iš pradžių sudarė daugiausiai vokiečiai, vėliau, ypač tarpukaryje, lietuvių kilmės baptistų joje buvo jau daugiau. Visame mieste bendruomenė turėjo sekmadienio mokyklų tinklą vaikams. Pati Klaipėdos bendruomenė priklausė Karaliaučiaus krašto baptistų sąjungai.
1991 m. vasarą Klaipėdos evangelikai baptistai atgavo savo maldos namus. Atlikus būtiniausią pertvarkymą ir remontą, 1991 m. spalio 5 d. per pirmąsias pamaldas bažnyčia buvo iš naujo pašventinta, kartu švenčiant ir bendruomenės 150 metų sukaktį. Apie penkerius metus kartu veikė ir evangelikų reformatų parapija, kol veiklą perkėlė į 2001 m. atidarytą Klaipėdos evangelijos koplyčią.
Argentininė raudūnė
Argentininė raudūnė arba gaidžio skiauterė (Erythrina crista-galli) – pupinių (Fabaceae) šeimos raudūnių (Erythrina) genties augalų rūšis.
Augalas kilęs iš Brazilijos ir Argentinos šiaurinių provincijų. Čia auga smėlėtose ir akmeningose savanose. Europoje ši rūšis auginama vazonuose.
Vaistinės augalo savybės
Iš Argentininės raudūnės gaminamas raumenis atpalaiduojantis vaistas – eritroidinas.
thumb|left|210px|Argentininė raudūnė (Erythrina crista-galli)
Tartupis
Tartupis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Žemaitkiemio. Veikia biblioteka (nuo 1973 m.).
Geografija
Tai trečias pagal didumą Naujosios Ūtos seniūnijos kaimas. Šiaurinėje pusėje kaimą nuo Žemaitkiemio k. skiria senasis Prienai–Marijampolė per Ūtą kelias, rytuose atsiremia į Prienų šilą, ribojasi su Vartų kaimu, pietryčiuose kaimą nuo Balbieriškio seniūnijos skiria dabartinis Prienai–Marijampolė plentas, vakaruose Ūtos giraitė skiria nuo Naujosios Ūtos kaimo.
Per kaimą teka Tartupio ir Aviniškės upeliai. Tartupio upelis, ištekantis iš pašilės ties dabartine Mažiešiaus sodyba, prisijungia prie Dūmės, pašilėje kerta Prienai-Marijampolė plentą ir, susijungusi su Aviniškės upeliu, dar vėliau su Ringiu, vingiuoja Nemuno link. Upelis po melioracijos tekėjo kanalais. Bebrams pastačius užtvankas upelis tapo pelkynais, vietinių žmonių vadinamais „Bebruliškėm“.
Aviniškės upelis išteka iš tarp Užbalių bei Senaūčio kaimų esančių pušynėlių ir Rodžbalės slėniu teka per Žemaitkiemio kaimą ir Tartupio kaimo vakariniu pakraščiu link Balbieršgirės. Iki 1962 metais vykusios melioracijos Aviniškė tekėjo savo senąja vaga. Dabar ji teka kanalais.
Istorija
XVI a. pirmoje pusėje Naujosios Ūtos seniūnijoje vietoje iškirstų miškų atsirado kaimai. 1744 m. įsikūrė Mikališkio ir Tartupio dvarai.
Tartupio kaimo šiauriniame pakraštyje (iki 1962 m. melioracijos) buvo seklus Skersabalio ežeras. Paežerėje buvo keturiasdešimt keturios sodybos. Iš jų žmonės eidavo dirbti į (už dabartinės Černevičiaus sodybos) įsikūrusį Tartupio dvarą. Per I Pasaulinį karą sudegė paežerės sodybos. Savanoriams žemes dalino kitur – ten ir dygo naujos sodybos. Taip atsirado savanorių – Gelčio, Mickaus, Kaminsko sodybos.
Tartupio kaimo Lietuvos partizanai:
Podlasekas
Podlasekas – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietryčius nuo Grajevo ir apie 65 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Podlaseko geležinkelio stotelė.
Varšuvos sutarties organizacija
Varšuvos sutarties organizacija (VSO) – karinis socialistinių Vidurio ir Rytų Europos valstybių blokas, susiformavęs Šaltojo karo metu.
1949 m. JAV ir kitoms vakarų valstybėms sukūrus NATO karinį bloką, TSRS bijodama jų bendro puolimo 1955 m. oficialiai įformino Rytų Europos valstybių karinį bendradarbiavimą, kurio tikslas − bendra gynyba nuo galimo užpuolimo. Ši sutartis populiariai vadinama „Varšuvos paktu“. Organizacijai priklausiusios valstybės − „Varšuvos pakto šalimis“.
VSO narėmis tapo TSRS, Lenkija, Čekoslovakija, Vengrija, Rumunija, Bulgarija, VDR ir Albanija (1961–1962 m. nutraukė dalyvavimą VSO, dėl ideologinių skirtumų; formaliai pasišalino iš Varšuvos sutarties organizacijos 1968 m. – po VSO kariuomenės įvedimo į Čekoslovakiją – „Prahos pavasaris“).
Varšuvos sutarties organizacija nustojo egzistuoti 1991 m. liepos 1 d., organizacijos narėms pasirašius sutarties galiojimo nutraukimo protokolą.
Kabliašaudė
thumb|right|350px|Šafhauzeno tvirtovės arsenalo kabliašaudė (1425 m.). Kabliašaudė, hakovnica – stambaus kalibro per laibgalį užtaisomas šautuvas (XV-XVI a.), po vamzdžiu turintis kablį, kuriuo būdavo užkabinamas už tvirtovės sienos, kad šaunant siena sulaikytų atatranką.
Šių ginklų vamzdžiai būdavo kalami iš geležies ar atliejami iš ketaus. Neretai jie būdavo aštuonbriauniai.
Kulkos būdavo švininės. Pradžioje paraką padegdavo įkaitintų strypu arba dagčiu, vėliau atsirado patogesnės dagtinės spynos. XVII-XVIII a. buvo paplitusios kabliašaudės spyruoklinėmis dagtinėmis spynomis, taip pat buvo ir kabliašaudžių su ratukinėmis ir titnaginėmis spynomis.
Lietuvos didžiosios kunigaikštystės tvirtovėse kabliašaudes irgi naudojo. Turėjo kabliašaudžių, pvz., Radvilų Biržų pilis.
Antanas Siudikas
Antanas Siudikas (g. 1934 m. liepos 26 d. Gudžiūnų parapijoje, Kėdainių raj.) – Lietuvos ir Raseinių rajono ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1955–1957 m. mokėsi Vilniaus žemės ūkio mechanizavimo technikume, 1968–1974 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje.
1957–1958 m. Baltkūniškio Melioracijos technikos stoties vyr. inžinierius, 1958–1961 m. Dotnuvos rajono technikos stoties vyr. inžinierius, 1961–1963 m. Ariogalos melioracijos mašinų stoties direktorius, 1963–1990 m. Raseinių Melioracijos statybos valdybos viršininkas, 1990–2009 m. VĮ, SPAB, AB „Raseinių melioracija“ direktorius, AB „Ariogalos melioracija“ generalinis direktorius.
1995 m. Lietuvos ūkio partijos narys, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narys.
A. Siudikas apdovanotas TSRS LŪPP aukso bei sidabro medaliais, kitais apdovanojimais. 1965 m. suteiktas LTSR nusipelniusio melioratoriaus vardas. 2005 m. suteiktas Raseinių garbės piliečio vardas.
Įvertinimai
1965 m. suteiktas nusipelniusio melioratoriaus vardas.
Luisvilis
Luisvilis  – didžiausias miestas Kentukio valstijoje ir dvidešimt septintas pagal dydį Jungtinėse Amerikos Valstijose. Įsikūręs Ohajo upės kairiajame krante. Yra tarptautinis oro uostas ir upių uostas. Vykdoma chemijos (sintetinio kaučiuko, dažų, lakų), maisto (mėsos, malimo, viskio, tabako), medienos apdirbimo, popieriaus, keramikos pramonė, kompiuterių ir programinės įrangos, žemės ūkio mašinų, sunkvežimių, lengvųjų automobilių, beisbolo reikmenų („Louisville Slugger“ įmonė) gamyba, knygų aklųjų raštu spausdinimas (nuo 1858 m.).
Veikia teatras, simfoninis orkestras, keletas universitetų (Luisvilio, Spoldingo, Belarmaino, Salivano), zoologijos bei botanikos sodai, keletas muziejų. Miestas garsėja nuo 1875 m. rengiamomis „Kentukio derbio“ žirgų lenktynėmis.
Istorija
Miestas buvo įkurtas 1778 metais ir pavadintas Prancūzijos karaliaus Liudviko XVI garbei.
1890 ir 1974 m. Luisvilį nusiaubė tornadai, o 1937 m. – ištvinusi Ohajo upė.
Irtoganas
Irtoganas – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Telšių.
La Pasas
La Pasas, Chuqi Yapu ( arba La Paz de Ayacucho, aymar. Chuqi Yapu, ) – miestas šiaurės vakarų Bolivijoje, vienas didžiausių šalies miestų. Gyventojų apie 1 milijoną. Yra tarptautinis oro uostas. Tai pagrindinis šalies ekonomikos centras (sutelkta apie 75 proc. apdirbimo pramonės): išvystyta tekstilės, maisto, odos, avalynės, cemento pramonė.
Mieste klesti amatai, gaminami sidabro, aukso, keramikos dirbiniai. Yra universitetas, nacionalinis Tlahuanaco muziejus, teatrai. Išlikę XVIII a. rūmai ir bažnyčios. Yra aukščiausias pasaulyje Estadio Hernando Siles futbolo stadionas.
Istorija
Miestą įkūrė ispanai 1548 metais. Nuo šalies nepriklausomybės iki 2010 m. tai buvo faktinė šalies sostinė. Vėliau ji galutinai perkelta į Sukrę.
Kondoras
Kondoras  – naujojo pasaulio grifų (Cathartiformes) būrio, amerikinių grifų (Cathartidae) šeimos, bendras dviejų paukščių rūšių pavadinimas. thumb|250px|left|Nesubrendęs [[kaliforninis kondoras (Gymnogyps californianus)]]
Popovas (Grajevo apskritis)
Popovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Luciano Berio
Lučianas Berijas (, 1925 m. spalio 24 d. – 2003 m. gegužės 27 d.) – italų muzikas, sėkmingai dirbęs kaip teoretikas, dirigentas, kompozitorius ir pedagogas, tapo vienu iš pagrindinių muzikinio avangardo atstovų. Jis yra žinomas dėl savo eksperimentinio darbo (ypač dėl 1968 m. sukurtos kompozicijos Sinfonia ir jo serijos virtuozinių solinių kūrinių pavadinimu „Sequenza“), taip pat už novatorišką darbą elektroninėje muzikoje.
Biografija
Lučianas Berijas gimė Onelijos mieste, Italijoje. Jis buvo mokomas skambinti fortepijonu, tėvas ir senelis buvo vargonininkais. Antrojo pasaulinio karo metu jis buvo pašauktas į kariuomenę, tačiau jau pirmą dieną jis susižeidė ranką ir praleido ilgą laiką karinėje ligoninėje. Po karo Berijas studijavo Džiuzepės Verdžio Milano konservatorijoje, Džiulijo Čezaro Paribenio ir Džiordžijo Gedinio klasėse. Jis negalėjo toliau mokytis skambinti pianinu dėl sužeistos rankos, todėl pasirinko studijuoti kompoziciją. 1947 m. pirmą kartą viešai atliktas vienas jo kūrinių, siuita fortepijonui. Tuo metu susipažino su amerikiečiu kilmės mecosopranu Keiti Berberian, su kurią susituokė netrukus baigęs mokslus (1964 m. išsiskyrė). Berijas parašė keletą kūrinių, kuriuose išskirtinai išnaudojo savo žmonos balsą.
Šobliškiai (Šiauliai)
Šobliškiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Kužių, 2 km į šiaurę nuo Gilaičių.
Luciano Berio
Biografija
1951 m. jis persikėlė į JAV, kur mokėsi Tanglvudo muzikos centre, Luidžio Dalapikolos klasėje, 1952 metais gavo Koussevitzky fondo stipendiją. Ten jis susidomėjo dodekafonijos technika. Nuo 1954 iki 1959 m. jis lankė Naujosios muzikos kursus Darmštate, kur susipažino su Pjero Bulezo, Karlhainco Štokhauzeno, Džordžo Ligečio ir kitais žymiais to meto avangardo stiliaus kompozitoriais. Susidomėjęs elektronine muzika, jis 1955 m. įkūrė eksperimentinę „muzikinės fonologijos studiją“. Į studiją buvo kviečiami žymūs kompozitoriai (Džonas Keidžas ir kt.). Taip pat pradėjo leisti žurnalą apie elektroninę muziką Italijoje Incontri Musicali. 1966 m. Jis laimėjo Italijos premiją už darbą „Laborintus II“. 1968 m. Su dideliu triumfu įvyko „Simfonijos“, kuri vėliau tapo garsiausiu kompozitoriaus kūriniu, premjera, parašyta aštuoniems balsams ir orkestrui. Simfonija skirta 125-osioms Niujorko filharmonijos orkestro metinėms ir Leonardui Bernšteinui. Premjerą atliko Niujorko filharmonijos orkestras ir „The Swingle Singers“ diriguojant pačiam autoriui. 1965–1972 metais jis dėstė kompoziciją ir įkūrė Naująjį muzikos ansamblį Niujorko muzikos mokykloje Juilliard. 1972 m. grįžo į Italiją. Nuo 1974 iki 1980 m. Jis buvo Paryžiaus IRCAM elektroakustinio muzikos skyriaus direktorius. 1987 metais jis įsikūrė Florencijoje. Nuo 1994 iki 2000 m. Jis buvo garbės kompozitoriumi Harvardo universitete.
Kartu su kitu žymiu italų kompozitoriumi Bruno Maderna 1954 m. įkūrė Milano radijo Muzikinės fonologijos studiją (Studio di Fonologia Musicale). Iki 1959 m. vadovaujant Berijo, ši studija tapo viena iš pirmaujančių elektroninės muzikos studijų Europoje. Čia jis sprendė elektroninės muzikos ir konkrečiosios muzikos (t. y. kompozicijos, kurioje kaip žaliava naudojami ne laboratorijoje sukurti garsai, o įrašyti garsai, pavyzdžiui, audros ar gatvės triukšmas) derinimo problemą. Berijo ir Maderna taip pat įkūrė žurnalą "Incontri Musicali" (1956-60 m.; "Muzikiniai susitikimai") - avangardinės muzikos apžvalgą.
Kūryba
Logiškos ir aiškios Berijo kompozicijos laikomos labai išradingomis ir poetiškomis, o stiliaus elementų jis semiasi iš tokių kompozitorių kaip Igoris Stravinskis ir Antonas Vėbernas.
„Magnificat“ dviem sopranams, mišriam chorui, dviem fortepijonams, aštuoniems mediniams pučiamiesiems ir perkusijai pirmą kartą atkreipė visuomenės dėmesį į 25 metų kompozitorių. Jau „Magnificat“ kūrinyje pastebima Berijo polinkis į garsinius eksperimentus. Berijas sujungė instrumentinius garsus su elektroniniais triukšmais ir žmogaus garsais, pavyzdžiui, kūrinyje „Thema – Omaggio a Joyce“ (1958) balsui ir magnetofonui. Šiame darbe, kaip ir savo kituose darbuose, Berijas pradėjo dialogą su šiuolaikine literatūra. Noras suvienyti naujai skambesį ir formą, įvairias meno ir gamtos sferas, lėmė tai, kad Berijas vėl ir vėl įvairiai varijuodamas muzikinę medžiagą vykdė eksperimentus.
Taigi, savo „Symphony“ (1968) aštuoniems balsams ir orkestrui trečioje dalyje cituoja skerco iš Giustavo Malerio simfonijos c-moll. Tačiau Berijo su kitais šiuolaikinio XX a. 7-ojo dešimtmečio kompozitoriais vienijo ne tik naudojama koliažo technika, bet ir polinkis į sceninę muziką ir eksperimentinį teatrą. 1960 metais baigtas jo darbas „Apskritimai“ rodo vaizdingą koncepciją, sukurtą su gestų ir dainininkės judėjimo scenoje sinteze. Tarp vėlesnių jo kūrinių - orkestrinis kūrinys Formazioni (1987), operos Outis (1996) ir Cronaca del luogo (1999). Be kompozitoriaus darbo, Berijo taip pat dėstė įvairiose institucijose, tarp jų - Niujorko Juilliardo mokykloje (1965-1971) ir Harvardo universitete (1993-1994) Kembridže, Masačusetso valstijoje. 1996 m. jis gavo Japonijos meno asociacijos Praemium Imperiale premiją už muziką. 2000 metais tapo Nacionalinės Santa Cecilijos akademijos (Accademia Nazionale di Santa Cecilia) prezidentu ir meno vadovu, šias pareigas ėjo iki pat mirties.
Apdovanojimai
Venecijos bienalės Auksinis liūtas už visą kūrybą. (1995)
Atminimo įamžinimas
2019 Šv. Cecilijos akademija ir L. Berio studijų centras įsteigė tarptautinį L. Berio kompozicijos konkursą (planuojama jį rengti kas 3 metus).
Sequenza
Berio sukūrė seriją virtuozinių kūrinių solo instrumentams pagal ir pavadino rinkinį Sequenza. Pirmasis, Sequenza I sukurtas 1958 m. sukurtas fleitai, paskutinė dalis, Sequenza XIV (2002) yra violončelei. Šie darbai aprėpia visas kiekvieno instrumento galimybes, dažnai reikalaudami išplėstų grojimo technikų.
1940 - ųjų muzikos kūriniai
= 1950 - ųjų muzikos kūriniai =
= 1960 - ųjų muzikos kūriniai =
= 1970 - ųjų muzikos kūriniai =
= 1980 - ųjų muzikos kūriniai =
= 1990 - ųjų muzikos kūriniai =
= 2000 - ųjų muzikos kūriniai =
Lengvoji atletika 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse/200 m moterys
Moterų 200 m bėgimo rungtis 2012 olimpinėse žaidynėse vyko Olimpiniame stadione rugpjūčio 6–8 dienomis.
Moterų 200 m bėgimo rungtis buvo sudaryta iš bėgimų raundo, pusfinalių ir finalo. Trys greičiausios dalyvės iš kiekvieno bėgimo bėgimų raunde pateko į pusfinalius kartu su trimis greičiausiomis bėgikėmis iš viso raundo, dar nepatekusiomis į pusfinalius. Į finalą pateko po dvi greičiausias dalyves iš kiekvieno pusfinalių bėgimo ir dar dvi greičiausios bėgikės iš visų pusfinalių bėgimų, dar nepatekusios į finalą. Finale varžėsi aštuonios atletės.
Grafikas
Laikas surašytas UTC+1 laiko juostoje.
Rezultatai
Legenda
Bėgimų raundas
Trys greičiausios dalyvės iš kiekvieno bėgimo bėgimų raunde patenka į pusfinalius kartu su trimis greičiausiomis bėgikėmis iš viso raundo, dar nepatekusiomis į pusfinalus.
Vėjas: 1 bėgimas: +0.5 m/s, 2 bėgimas: +1.2 m/s, 3 bėgimas: +0.7 m/s, 4 bėgimas: +0.3 m/s, 5 bėgimas: +1.3 m/s, 6 bėgimas: +0.8 m/s
Pusfinaliai
Į finalą patenka po dvi greičiausias dalyves iš kiekveno pusfinalių bėgimo ir dvi greičiausios bėgikės iš visų pusfinalių begimų, dar nepatekusios į finalą.
Vėjas: 1 bėgimas: +1.0 m/s, 2 bėgimas: +1.0 m/s, 3 bėgimas: +0.8 m/s
Finalas
Vėjas: -0.2 m/s
Nuorodos
Londono olimpinių žaidynių moterų 200 metrų bėgimo rungties puslapis
Dodge Challenger
Dodge Challenger yra trijų skirtingų ir skirtingais metais gamintų automobilių pavadinimas. Visus automobilis gamino koncerno Chrysler Corporation markė Dodge.
1970-1974
Pirmosios kartos Dodge Challenger būtų galima apibūdinti kaip atsaką į Ford Mustang bei Chevrolet Camaro, sėkimgai parduodamus „pony car“ klasės automobilius. Challenger buvo gaminamas ant Chrysler E platformos, kuria dalinosi su tos pačios klasės, tačiau kiek mažesniu Plymouth Barracuda automobiliu. Perkant abu automobilius buvo galima rinktis iš daugybės versijų bei privalumų už papildomą kainą, automobiliai buvo parduodama beveik su visais galimais Chrysler kompanijos varikliais. Nepaisant pasirinkimo gausos automobilis pasaulį išvydo kiek pavėluotai, Challenger buvo parduodamas kaip 1970 metų modelis, tuo tarpu Mustang ir Camaro modeliai, prekyboje pasirodė atitinkamai 1964 ir 1967 metais, tad iki Challenger modelio pristatymo "pony car" klasės automobilių karštinė jau buvo pradėjusi eiti į pabaigą. Vienas iš knygų autorių apie "Hemi" variklius teigė, kad Challenger iš tiesų buvo kuriamas konkuruoti su Mercury Cougar bei Pontiac Firebird automobiliais, tuo tarpu su Mustang bei Camaro automobiliais turėjo konkuruoti Plymouth Barracuda modelis.
Automobilio eksterjerą kūrė Carl Cameron, kuris iki tol buvo dirbęs prie 1966 metais pasirodžiusio Dodge Charger dizaino. Nors visuomenė automobilį priėmė palankiai (pirmais metais buvo parduota 76 935 automobiliai), automobilis sulaukė daug kritikos iš spaudos, dėl to jog pasirodė per vėlai, jau antrais prekybos metais automobilio pardavimai stipriai sumažėjo. Automobilis buvo gaminamas iki 1974 metų. Per visą laikotarpį buvo parduota apie 165 500 automobilių.
200px|thumb|left|1970 m. Dodge Challenger T/A Automobilis buvo parduodamas keturiomis versijomis: Challenger Six, Challenger V8, T/A Challenger ir Challenger R/T bei buvo galimas hardtopo, kupė arba kabrioleto kėbulu (tik 1971 metais). Bazinė „Six“ versija buvo parduodama su 3,7 litrų I6 varikliu. Standartiniu varikliu „V8“ versijoje buvo 230 AG turintis 5,2 litrų variklis su 2-barelių karbiuratoriumi, tačiau už papildomą kainą buvo galima pasirinkti 5,6 bei 6,3 litrų V8 variklius. Visi varikliai naudojo standartinę 3-pavarų mechanine transmisiją, išskyrus 290 AG turintį 6,3 litrų variklį, kuris buvo galimas tik su automatine transmisija. Perkant automobilį su 5,2 r 5,3 litrų varikliais, už papildomą kainą buvo galimi užsisakyti 4-pavarų mechaninė transmisiją.
Sportinė „R/T“ - Road/Track (liet. Kelias/Trasa) versija buvo parduodama su baziniu 335 AG (249,8 kW) turinčiu 6,3 litrų Magnum V8 varikliu, tačiau už papildomą kainą buvo galima užsisakyti modelį su 7,2 bei 7 litrų varikliu. Challenger T/A versija buvo parduodama tik 1970 metais.
Nuo 1973 metų visi Challenger modeliai buvo parduodami tik su V8 varikliais. 1974 metais 5,6 litrų variklį pakeitė 5,9 litrų V8 variklis. Automobilių gamyba baigėsi 1974 metų viduryje.
1978-1983
Antros kartos Challenger modelis išlaikė šoninių atramų neturinčio hardtopo stilių, kuriuo buvo žinomi ankstesnės kartos Challenger modeliai, tačiau buvo parduodamas tik su 4-cilindrų varikliu ir nebegalėjo pasigirti tokia galia, dėl kurios buvo žinomas Challenger vardas.
2008-
200px|thumb|left|2008 m. Dodge Challenger Trečiosios kartos Dodge Challenger debiutavo 2008 metų vasario 6 diena vykusioje Čikagos automobilių parodoje. Serijinės gamybos automobilis išliko beveik identiškas 2006 metų Šiaurės Amerikos automobilių parodoje pristatytai koncepciniai automobilio versijai. Automobilis kainuoja apie 40 095 dolerių, naudoja SRT-8 6,1 litro Hemi V8 varikli, bei 5-pavarų AutoStick automatine transmisija. Naujasis Challenger yra 2-durų kupė, kuriant automobilio dizainą buvo pasiremta pirmąja Challenger automobilių karta.
2008 metų sausio 19 diena Chrysler LLC paskelbė, kad pirmasis 2008 Challenger SRT8 modelis buvo parduotas aukcione už 400 000 dolerių.
2008 metų vasario 6 diena koncernas paskelbė oficialius automobilio duomenis ir kainas. Automobilio gamyba prasidėjo 2008 metų gegužės 8 diena. 2009 metų R/T ir V6 variklius turintys modeliai buvo pristatyti 2008 metų Niujorko automobilių parodoje.
Įsoniai
Įsoniai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 9 km nuo Lygumų.
Božejevo valsčius
Božejevo valsčius  – nuo 1919 m. iki 1954 m. egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje ir Varšuvos vaivadijoje, Lomžos apskrityje. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Stare Božejevo kaimo, bet valsčiaus centras buvo Viznos kaimas.
Istorija
1923 m. sausio 1 d. iš valsčiaus viduje sukurtas naujas Viznos valsčius, kuris egzistavo iki 1927 m. balandžio 1 dienos. 1939 m. balandžio 1 d. valsčius perkeltas į Varšuvos vaivadiją. 1945 m. rugsėjo 18 d. valsčius perkeltas į Balstogės vaivadiją. 1952 m. liepos 1 dienos valsčių sudarė 25 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. valsčius tapo Viznos valsčiaus dalimi.
Aldosteronas
thumb|Aldosterono struktūra
Aldosteronas – antinksčių žievės išskiriamas hormonas, mineralkortikoidas. Reguliuoja mineralinių medžiagų, tokių kaip natrio ir kalio jonai, koncentraciją kraujyje, kraujospūdį, keisdamas inkstų nefronų sienelių pralaidumą atitinkamiems jonams. Hormonas atlieka esminį vaidmenį reguliuojant natrio apykaitą inkstuose, seilių ir prakaito liaukose, taip pat žarnyne.
Aldosteronui patekus į kraują, padidėja distalinio vingiuotojo nefrono kanalėlio sienelių pralaidumas Na+ jonams. Tuomet iš pirminio šlapimo į kraują aktyviai įsiurbiama daugiau natrio jonų, paskui kuriuos difuzijos būdu pagal koncentracijos gradientą juda ir vanduo. Dėl to padidėja kraujospūdis. Priešingai aldosteronui veikia prieširdžių natriuretinis hormonas.
Aldosterono išskyrimą į kraują reguliuoja renino-angiotenzino sistema. Sumažėjus kraujospūdžiui, aparatas, esantis aferentinės arteriolės ir distalinio vingiuotojo kanalėlio sąlyčio vietoje išskiria reniną. Reninas skatina kepenyse gaminamo baltymo angiotenzinogeno vertimą angiotenzinu I, kuris veikiamas plaučiuose gaminamo fermento virsta angiotenzinu II. Angiotenzinas II savo ruožtu skatina antinksčių žievę išskirti aldosteroną, padidinantį kraujo spaudimą. Tai vienas iš pavyzdžių, kai organizmo funkcijos reguliuojamos neigiamu grįžtamuoju ryšiu – sumažėjus kraujospūdžiui, jis nedelsiant padidinamas.
Viznos valsčius (1923–1927)
Viznos valsčius - nuo 1923 m. iki 1927 m. egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Lomžos apskrityje. 1923 m. sausio 1 d. iš Božejevo valsčiaus sukurtas naujas valsčius, kurį sudarė tik Viznos kaimas. Valsčius egzistavo iki 1927 m. balandžio 1 dienos. Nuo 1973 m. sausio 1 d. vietoje Božejevo valsčiaus įkurtas Viznos valsčius.
Atėnų mokykla (Rafaelis)
„Atėnų mokykla“ – italų renesanso dailės meistro Rafaelio (1483–1520) freska, sukurta popiežiaus Julijaus II užsakymu Vatikano Apaštalų rūmų kambaryje Stanza della Segnatura, viename vadinamųjų Rafaelio kambarių.
„Atėnų mokykla“ visuotinai pripažįstama vienu iš pačių garsiausių ir žinomiausių, kada nors sukurtų, dailės kūrinių.
Istorija
Freska pradėta 1509 m. popiežiaus Julijaus II−ojo užsakymu kambaryje Stanza della Segnatura, kuris, beveik tikra, buvo popiežiaus biblioteka ir darbo kabinetas. „Atėnų mokykla“ buvo antroji Rafaelio pradėta freska šiame kambaryje (po „Disputo dėl Šv. Sakramento“). Pagal sumanymą kambaryje turėjo būti pavaizduotos krikščioniškosios religijos ir pasaulėžiūros pagrindus atspindinčios alegorijos. „Atėnų mokykla“ vaizduoja Senovės Graikijos filosofų ir mokslininkų sambūrį, kurios tikslas buvo pabrėžti mokslo ir filosofijos įtaką, bei reikšmę religinėje Krikščionybės pasaulėžiūroje.