cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skudučiai
miniatiūra|Skudučiai thumb|200px|Skudučiais atliekama sutartinė. Groja [[Vaiguva (ansamblis)|Vaiguva, Tolminkiemyje 2007 m.]] Skudučiai, skudutės, skudai, skurdučiai, skurdutės, skurgučiai, tūteklės, tutučiai – lietuvių liaudies pučiamasis instrumentas (švilpiamasis aerofonas) – uždara daugiavamzdė fleita. Skudučių komplektą sudaro keletas įvairaus dydžio uždarų ir tam tikru būdu suderintų medinių vamzdelių. Tai grupinis kolektyvinio muzikavimo instrumentas. Tradicinius kūrinėlius skudučiams visuomet atlieka kelių atlikėjų grupė (nuo 2-jų iki 7-ių). Vienu skudučiu išpučiamas tik vienas apibrėžto aukščio garsas. Analogiški instrumentai (nesurišti individualūs skudučiai) gyvuoja Suomijoje ir Karelijoje (vyhellysputki), Šiaurės Rusijoje (kuviklės arba kugiklės), Rumunijoje (fifa), Šveicarijoje (tudele), taip pat Centrinėje Afrikoje. Jiems giminingi surišti grupiniai skudučiai, gyvuojantys Ramiojo vandenyno Polinezijos ir Melanezijos salynuose (ypač paplitę Saliamono salose), Lotynų Amerikoje (Andų regione – siku, quena, Panamoje), Pietų, Pietryčių ir Centrinėje Afrikoje, Gruzijoje (Lančami, soinari). Skudučiams giminingos ir įvairios Pano fletos atmainos – surišti individualūs skudučiai – sen. graikų ir romėnų syringa (syrinx), kinų (p’ai xiao), rumunų najus (nai), Užkarpatės huculų svirilės, lenkų multankos ir kt.
Grojimas
Skudučių komplektą sudaro 5-8 vamzdeliai. Kiekvienu jų grojama atskirai ir kiekvienu vamzdeliu išgaunamas vienas apibrėžto pastovaus aukščio tonas. Skudutis pučiamas laikant jį vertikaliai, žiotis priglaudus prie apatinės lūpos.
Derinimas
Seniau skudučiai buvo derinami iš klausos ir iš akies. Derinant skudučius naudoti buityje randami daiktai. Norint skambesį paaukštinti, į skudutį buvo įberiama žirnių ar akmenukų, įlašinama vaško. Norint pažeminti – pagilinama skudučio ertmė. Šiuolaikiniai skudučiai derinami stumdant judinamą dugnelį.
Atliekama muzika
Skudučiuodavo dažniausiai vyrai. Senoji skudučių muzika – tik sutartinių tipo. Skudučiais grojami specialūs kūriniai, pritariama dainuojant sutartines arba grojant kitiems muzikos instrumentams. Skudučių muzika skambėdavo lauke, einant į darbus, poilsio metu, talkose, pabaigtuvėse, jaunimo pasilinksminimuose.
Janovičė
Janovičė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į rytus nuo Juchnovec Košcelnų ir apie 12 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Valhala
thumb|Valhalos vaizdavimas kompiuterinės animacijos filme [[Valhala (filmas)| Valhala]] Valhala ( 'Nukautųjų buveinė') – dievo Odino valdoma einherijų buveinė skandinavų mitologijoje. Valhaloje gyvena Odino armija, kurią sudaro einherijai – kariai, narsiai kovoję ir žuvę mūšyje. Einherijus į Valhalą palydi ir vėliau jiems patarnauja valkirijos, o atvykusius pasveikina Odino sūnūs Bragis ir Hermodas.
Valhaloje yra 540 durų, ragnaroko metu iš kiekvienų durų iškeliaus po 800 karių.
Plačiau apie einherijus ir jų gyvenimą Asgarde žiūrėkite straipsnį einherijai.
Pradžapatis
Pradžapatis ( 'kūrybos, gimties viešpats, pragimpatis') – indų kūrybos, gyvybės dievas, dažnai laikomas pasaulio kūrėju.
Pradžapatis minimas jau „Rigvedoje“ – tiek kaip kitų dievų (Savitaro, Somos) epitetas, tiek kaip atskiras dievas, dažnai įvardijamas kaip vienatinis, pasaulio sutverėjas. Daugiausia giesmių Pradžapačiui skirta vėlyviausioje „Rigvedos“ dalyje – 10-ojoje mandaloje. Ten jis tapatinamas su Višvakarmanu, Auksiniu gemalu (hiranjagarbha). „Atharvavedoje“, „Jadžurvedoje“ ir brahmanose dar ryškesnis Pradžapačio kaip visatos kūrėjo ir aukščiausiojo dievo paveikslas. Jis laikomas dievų tėvu, būties pradu, asurų kūrėju, aukojimo nustatytoju. Upanišadose išlieka panašus Pradžapačio vaizdinys, bet išryškėja jo kaip beasmenio principo, absoliuto savybės.
Sūtrose Pradžapatis jau prilyginamas Brahmai, o „Mahabharatoje“ tampa nuolatiniu Brahmos epitetu. Epe epitetas Pradžapatis išlieka greta kitų jo epitetų: Tvaštaras („kūrėjas“), Dhataras („parengėjas“), Vidhataras („paskirstytojas“), Lokagurus („pasaulio prižiūrėtojas“), Paramešthinas („auščiausiasis“) ir t. t. Vėliau Pradžapačio vardas nyksta, pradžapačiais imami vadinti žmonijos pradinininkai, pirmieji rišiai.
Maitrajani samhitoje, Šatapatha brahmanoje, Taitiryja brahmanoje likę mito apie Pradžapatį nuotrupų – Pradžapatis susigundęs savo dukterimi Ušase ir pradėjęs ją vytis kaip elnias. Rudra jį taikęsis nušauti, todėl Pradžapatis jam atidavęs valdyti žvėris. Pasak Kaušyka brahmanos, Pradžapačio sūnums išbėgusi sėkla, kai jie išvydo Ušasę. Pradžapatis sėklą surinkęs į auksinį indą iš kurio gimė Rudra.
Astronomijoje Pradžapatis tapatintas su Mrigaširšos žvaigždynu.
Dičiūnai (Pasvalys)
Dičiūnai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Pušaloto.
Sužionių pagrindinė mokykla
thumb|left|240px|Sužionių ikimokyklinio ugdymo skyrius miniatiūra|240px|left|Pagrindinė mokykla
Vilniaus rajono Sužionių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniaus raj., Sužionyse, Vilniaus g. 7, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalba. Įstaigos kodas 191317075.
Šv. Jurgio parapija (Dominika)
'''Šv. Jurgio parapija'''  – Dominikos Sandraugos administracinis vienetas. Yra salos pietvakarinėje dalyje, Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras ir didžiausias miestas yra šalies sostinė Rozo. Tai daugiausiai gyventojų turinti šalies parapija.
Teritorijos šiaurėje teka Boeri upė.
Lietuvių enciklopedijos leidykla
Lietuvių enciklopedijos leidykla – JAV lietuvių leidykla, 1953–1987 m. veikusi JAV Bostono mieste.
Istorija
Lietuvių enciklopedijos leidyklą įkūrė ir išlaikė leidėjas Juozas Kapočius naujai lietuviškai enciklopedijai leisti. Leidykla išleido lietuvių išeivijos parengtas enciklopedijas lietuvių ir anglų kalbomis, leido lietuvių išeivijos rašytojų poezijos ir prozos knygas, istorinius leidinius.
Luperkalijos
thumb|right|250px|Piemenų dievo [[Panas (mitologija)|Pano su ožiu statulėlė Neapolio archeolgijos muziejuje]] Luperkalijos – senovės romėnų šventė, kasmet vykdavusi vasario 14 d., pagerbiant vaisingumo dievą Lupercus. Kadangi ši data įprasmina piemenų šventę, tai jos šventimo tradicijų prigijimas Romoje neatsiejamas nuo Romulo ir Remo, piemenų karalių, Romos įkūrėjų, vardų. Luperkalijos minimos graikų istoriko Plutarcho, romėnų poeto Ovidijaus raštuose.
Legenda
thumb|left|180px|Evanderis iš [[Arkadija|Arkadijos]] Šventė vykdavusi Palatino kalvos papėdėje. Pagal legendą, čia, Luperkalo oloje, vilkė Lupa (Lupa Capitolina) priglaudė ir maitino upės dievo Tiberino išgelbėtus dvynius kūdikius, sumestus į upę žūti. Šventės pavadinimas taip pat siejamas su vilkės-maitintojos vardu.
Luperkalijos ir krikščionybė
Senovės Romoje Luperkalijų šventimas laikytas paveldėtu iš graikų piemenų ir jų bandų dievo Pano kulto, garsėjusio seksualinėmis galiomis. Luperkalijos Pano garbei pas romėnus prigijo Evanderio iš Arkadijos dėka, kai jis apsistojo būsimos Romos vietoje ir aborigenus mokė rašto, muzikos, žemės ūkio darbų. 496 m. Romos popiežius Gelasijus I šią šventę pakeitė į Šv. Valentino dieną.
Augusto Pinochet
Augustas Chosė Ramonas Pinočetas Ugartė (Augusto José Ramón Pinochet Ugarte; 1915 m. lapkričio 25 d. – 2006 m. gruodžio 10 d.) – generolas, Čilės prezidentas nuo 1973 iki 1990 m. Dar vadinamas Čilės diktatoriumi.
1973 m. rugsėjo 11 d. po perversmo atėmė valdžią iš tuometinio demokratiniu būdu išrinkto prezidento komunisto Salvadoro Aljendės. 1974 m. birželio 27 d. pasiskelbė Čilės prezidentu. 1990 m. kovo 11 d. atsistatydino iš prezidento posto, tačiau liko vadovauti Čilės karinėms pajegoms.
1998 m. spalio mėnesį buvo areštuotas Londone. 2000 m. kovo 2 d. ekstradicijos būdu buvo sugrąžintas į tėvynę.
Mirė 2006 m. gruodžio 10 d. po ilgos ligos, ištikus širdies smūgiui.
Mergina automobilyje, su akiniais ir šautuvu (1970 filmas)
Mergina automobilyje, su akiniais ir šautuvu – 1970 m. sukurtas kriminalinis filmas pagal to paties pavadinimo Sebastien Japrisot romaną.
Turinys
Sekretorė Dani nuveža savo viršininką Maiklą Kaldvelą su žmona ir dukra į oro uostą, o pati turi parvairuoti jo prabangų automobilį namo. Žinodama kelias dienas jie bus išvykę, mergina nusprendžia nuvažiuoti į Lioną, nes niekada nėra buvusi prie jūros. Pakeliui, sustojus pagalbos servise, ją užkalbina moteris, kuri tvirtina, kad Dani šį rytą buvo jos parduotuvėje ir pamiršo paltą. Vėliau autoserviso tualete ją kažkas užpuola ir sužaloja dešinės rankos riešą, o šio šeimininkas tvirtina, kad dar vakar taisė jos automobilį. Naktį ją sustabdo policininkas, kuris įsitikinęs, kad jau buvo ją sustabdęs dėl nešviečiančių galinių žibintų. Dani nusprendžia apsistosi motelyje ir susipažįsta su simpatišku vaikinu Filipu. Po kartu praleistos nakties jie kartu važiuoja toliau, tačiau sustojus šalikelėje, Filipas pabėga su automobiliu. Po kurio laiko Dani pavyksta rasti paliktą mašiną, tačiau jos bagažinėje guli lavonas bei šautuvas. Kuomet ji vėl susitinka Filipą, šis tvirtina, kad norėjo pavogti ir parduoti mašiną, tačiau radęs kūną išsigando. Atokioje vietoje jie nutaria patikrinti lavono kišenes, kuriose randa Dani rašytą raštelį. Pareiškęs, kad nebenori būti apgaudinėjamas, Filipas pasišalina ir mergina lieka viena. Galiausiai ji išsiaiškina, kad visa ši situacija surežisuota jos viršininko Maiklo Kaldvelo, kuris stengėsi priversti Dani patikėti, kad jo žmonos Anitos įvykdytą meilužio žmogžudystę iš tiesų padarė ji...
Imperatorius Otonas II
Otonas II kovojo su hercogais (tą kovą pradėjo dar jo tėvas Otonas I). 981 m. Otonas II įsiveržė į pietų Italiją, kur jam pasipriešino Bizantija ir arabai. 982 m. Otonas II pralaimėjo kovą arabams.
Biografija
left|thumb|150px|Imperatoriaus Otono II žmona Teofana Otonas II buvo iš Saksų dinastijos. Valdyti valstybę Otonas II pradėjo 18 metų, nors imperatoriumi jis jau buvo nuo 13 metų. To laiko metraštininkai jį apibūdino kaip neaukštą, bet labai vikrų ir tvirtą vyrą. Gana trumpas valdymas (973 − 983) leido Otonui II įrodyti savo galią ir tvirtybę.
974 m. jaunasis imperatorius atliko karo žygį į Daniją. Didysis mūšis įvyko prie Daneverko tvirtovės. Tvirtovė buvo užimta ir Danijos karalius Haraldas I Mėlyndantis pasidavė. Tuoj po to Otono II galybę pripažino ir Čekijos kunigaikštis Boleslavas. Tačiau vėliau įvyko sukilimas Bavarijoje, kur sukilėlių vadais buvo trys Henrikai. Sukilimas buvo numalšintas, o vadai ištremti.
XXIX amžius pr. m. e.
thumb|240px|XXIX-XXIV a. [[Kikladai|Kikladų keramika]] thumb|240px|Faraono Hotepsechemvio ženklai ant vazos
Dvidešimt devintasis amžius prieš mūsų erą – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs '''2900 m. pr. m. e. sausio 1 dieną ir pasibaigęs 2801 m. pr. m. e.''' gruodžio 31 dieną.
Amžiai: XXX amžius pr. m. e. – XXIX amžius pr. m. e. – XXVIII amžius pr. m. e.
Pleištinis ariokarpas
Pleištinis ariokarpas (Ariocarpus scaphirostris) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos bedyglis ir gerai užsimaskuojantis augalas. Stiebas iki 9 cm skersmens, rutuliškos formos. Didesnė stiebo dalis glūdi po žeme, o virš jos tik išlindusi pati viršūnė. Žiedai rausvai violetiniai.
Rūšis paplitusi Meksikoje, labai nedidelėje teritorijoje. Retai auginamas ir kaktusininkų kolekcijose.
Babriškės
Babriškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, Trakų pietiniame pakraštyje, prie pietinės Babruko ežero pakrantės, šalia kelio. Į rytus nuo kaimo telkšo Širmukas, piečiau auga Babriškių miškas. Seniūnaitijos centras.
Istorija
~2020 m. didžioji dalis kaimo prijungta prie Trakų miesto.
Gyventojai
thumb|left|250px|Babriškių vaizdas nuo Žukiškių pusės thumb|left|250px|Gatvė Babriškėse
Šokantis namas
Suprojektuotas tuščioje krantinės vietoje (ankstesnis pastatas sunaikintas per 1945 m. Prahos bombardavimą), čekų architekto Vlado Milunić, bendradarbiaujant su Kanados architektu Frank Gehry.
Statyba prasidėjo 1994 m., baigta 1996 m. Labai netradicinis projektas buvo vadinamas „Fredas ir Džindžer“ (Fred Astaire ir Ginger Rogers garbei, nes namas primena baleto šokėjų porą). Ant stogo yra restoranas, nuo kurio atsiveria miesto vaizdai į Prahos pilies pusę.
Remigijus Lapinskas (1944)
Remigijus Lapinskas (g. 1944 m. spalio 1 d. Kaune) – Lietuvos matematikas, fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1962 m. baigė Kauno 3-ąją vidurinę mokyklą. 1962–1967 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Matematikos fakultete, 1970–1973 m. VU aspirantūroje. 1973 m. VU apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dab. daktaro) disertaciją.
Mokslinė veikla
R. Lapinsko mokslinio darbo kryptis – ribinės teoremos silpnai priklausomiems dydžiams.
Nuo 1967 m. dirba Vilniaus universiteto Matematikos ir informatikos fakultete (šiuo metu – Ekonometrinės analizės katedroje).
Maroko liaudies jėgų socialistų sąjunga
Maroko liaudies jėgų socialistų sąjunga (USFP, :, arab.: Al ittihad alishtiraki lilqowati ashaabia) – Maroko kairioji politinė partija.
Istorija
1944 m. Mehdis Ben Barka ir Aberahimas Buabidas įkūrė partiją Istiklial (Maroko Nepriklausomybės partija), kuri vadovavo šalies išlaisvinimui. Tačiau reali valdžia 1955 m. buvo atiduota sultonui M. Ben Juzefui, kuris netrukus pradėjo pažeidinėti politines teises.
1979 m. dalis UNPF narių įkūrė naują partiją, kuri buvo pavadinta Maroko liaudies jėgų socialistų sąjunga – USFP. 1981 m. birželio 20 d. buvo uždrausti USFP laikraščiai „Al Moharir“ ir „Libėration“, suimti visi Politinio biuro nariai.
1991 m. paskelbtas USFP ir Istiqlal partijų vieningų veiksmų manifestas. Bet 1992 m. buvo nužudytas partijos lyderis A. Buabidas, partijos vadovais išrinkti Abderahmanas Jusufis ir Mohamedas Eljazgis.
1993 m. sudarytas demokratinis blokas Koutla, jungiantis UNPF, Istiqlal, PPS ir OADP. 1998 m. buvo sudaryta A. Jusufio vadovaujama vyriausybė.
2002 m. parlamento rinkimuose USPF laimėjo 50 vietų iš 325 Atstovų rūmuose ir tapo didžiausia parlamento partija. Kartu su 48 vietas gavusia Nepriklausomybės partija suformavo Driso Džetu vyriausybę.
Struktūra
Turi vietines organizacijas visose Maroko provincijose. Aukščiausias organas – Kongresas, šaukiamas kas 5 metai. Jame renkamas Politinis biuras, sudaroma administracinė komisija ir Centro komitetas. Pagrindinių veikoos sričių politiką formuoja Teminės komisijos ir sektoriai. Partijoje veikia Jaunimo organizacija Chabiba Ittihadia, moterų organizacija Femme Ittihadia, Savivaldybių fondas, Žemės ūkio fondas, Profsąjungų komisija ir kiti padaliniai.
Socialistų Internacionalo narė nuo 1991 m.
Nuorodos
Oficiali svetainė (Prancūzų kalba)
Oficiali svetainė - Oujda Angad prefektūra (Arabų kalba)
Carmelo Anthony
Karmelas Kiamas Entonis (Carmelo Kyam Anthony, g. 1984 m. gegužės 29 d., Niujorke) – JAV krepšininkas, nuo 2004 atstovavęs JAV rinktinei.
Pasiekimai
Antroji NBA rinktinė: 2010 m.
Actekis
Actekis (Aztekium) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalų gentis. 1929 m. pirmą kartą buvo rastas mažasis actekis, o 1991 m. rasta ir antroji rūšis – stambusis actekis. Auga Meksikoje, Nuevo Leono valstijoje.
Gentyje yra dvi rūšys:
Vilniaus Vyturio pradinė mokykla
Istorija
1991 m. balandžio 18 d. įsteigta Vilniaus pradinė mokykla Nr. 3. 1992 m. spalio 13 d. mokyklai suteiktas „Vyturio“ vardas.
Nuorodos
Mokyklos svetainė
Allosauridae
Allosauridae yra karnozaurų šeima, priklausanti mėsėdžiams plėšriesiems dinozaurams (Theropoda). Alozauridai yra aukštesni ir lieknesni (tuo pačiu judresni) už megalozaurus. Daugiau nei pusę jų ilgio sudaro uodega. Trumpa sunki galva su durklo pavidalo dantimis žandikauliuose laikėsi ant stipraus kaklo. Alozauridai buvo 4,3 - 15 m ilgio ir svėrė 0,3-7 tonas. Gyveno vėlyvosios juros ir ankstyvosios kreidos periodais beveik visame pasaulyje.
Tarp šios šeimos atstovų yra alozauras, Saurophaganax ir mažai ištirtas Antrodemus. Didžiausia rūšis - Saurophaganax maximus. Ši rūšis rekonstruota remiantis vieninteliu stuburo kaulu ir kai kurių mokslininkų priskiriama alozaurams (A. maximus).
Tikslus šeimai priklausančių genčių kiekis tebėra ginčytinas, o daugelis vėlyvosios juros ankstyvosios kreidos karnozaurų buvo gana artimai giminingi alozaurui.
Sistematika
thumb|left|300px|Alozaurų palyginimas su žmogumi
Filogenetinis medis
{|style="margin-left: 1em;; margin-bottom: 0.5em; width: 248px; border: #99B3FF solid 1px; background-color: #FFFFFF; color: #000000; float: right; "
Rukainių gimnazija
Vilniaus rajono Rukainių gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniaus raj., Rukainiuose, Vaikų g. 5, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lenkų ir lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191316735. miniatiūra|250px|left|Gimnazija 2016 m.
Navarino sala
thumb|250px|Dientes de Navarino masyvas
Navarino sala  – sala Pietų Amerikoje, Ugnies Žemės salyne, į pietus nuo Didžiosios Ugnies Žemės salos, nuo jos atskirta Byglio sąsiauriu. Priklauso Čilei, Magelano ir Čilės Antarktidos regionui, Horno Kyšulio komunai.
Salos plotas 2473 km². Paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta yra Navarino kalnas (1195 m). Yra aštriabriaunių viršūnių grandinė, vadinama Dientes de Navarino. Pakrantės uolingos, išraižytos įlankų. Telkšo Navarino ežeras. Temperatūra per metus svyruoja vidutiniškai nuo 1,9 °C iki 9,6 °C, metinis kritulių kiekis 467 mm. Paviršių dengia lapus metančių medžių (daugiausia notofagų) miškai. Įsteigtas Omoros etnobotaninis parkas.
Navarino sala yra toliausiai į pietus nutolusi nuolat gyvenama sala Žemėje. Joje gyvena ~3000 gyventojų. Pagrindinės gyvenvietės yra Puerto Viljamsas (komunos centras), Puerto Navarinas ir Puerto Toras. Verčiamasi daugiausia žvejyba. Navarino sala yra paskutinė vieta kur gyveno indėnų patagonų tauta jaganai.
Alebastras
thumb|č00px|right|Alebastrinis dirbinys
Alebastras – smulkiagrūdė gipso atmaina, CaSO4·2H2O, pradėta gaminti Basroje (Irakas).
Fiat 500
Fiat 500 – miesto automobilis, nuo 1957 iki 1975 m. gamintas Italijos kompanijos „Fiat“. Iš viso buvo pagaminti 3 893 294 šio modelio vienetai.
Alebastras
Pagal Moso skalę kietumas 1,5–2.
Fiat 500
Pradėtas gaminti 1957 m. liepą kaip Nuova 500 (naujasis 500), jis tapo pigiu ir praktišku miesto automobiliu. Jo ilgis siekė tik 2,97 m, buvo varomas 479 cm³ dviejų cilindrų oru aušinamu varikliu. Fiat 500 laikomas vienu pirmųjų miesto automobilių pasaulyje.
Alebastras
Alebastras beveik peršviečiamas (panašus į vašką), gana minkštas. Dažniausiai baltas arba rausvas.
Fiat 500
2007 m., minint 50 metų Fiat 500 jubiliejų, kompanija išleido visiškai atnaujintą Fiat 500, stilistiškai panašų į senąjį, tačiau didesnį ir sunkesnį, varomą priekyje esančiu varikliu ir varomą priekiniais ratais.
Alebastras
Alebastro milteliai naudojami statybose. Iš jo raižomos nedidelio formato skulptūros.
Fiat 500
D (1960–1965)
1960 m. buvo išleista nauja modelio versija D. Jis turėjo du svarbiausius skirtumus nuo ankstesnio modelio – galingesnį variklį (499 cm³, 17 AG) bei naują stogą, kuris galėjo būti nuleidžiamas.
F arba Berlina (1965–1973)
Nuo 1965 iki 1969 m. F versija buvo žymima taip pat kaip D, tik turėjo vieną skirtumą – naujesnės versijos durys buvo tvirtinamos priekyje. Iki 1972 m. F versija buvo gaminama kartu su Lusso versija, kuri buvo pigesnė standartinės versijos alternatyva.
L arba Lusso (1968–1972)
Lusso versija tapo žymiu Fiat 500 modelio vidaus dizaino atnaujinimu – jis tapo šiuolaikiškesnis ir patogesnis.
R arba Rinnovata (1972–1975)
Paskutinė Fiat 500 modelio versija buvo R – ji turėjo galingesnį 594 cm³ variklį, kurį sukūrė Abarth kompanija. Variklis išvystydavo 23 AG. Šis modelis buvo gaminamas iki 1975 m., nepaisant to, kad jo įpėdinis Fiat 126 jau buvo gaminamas 2 metus.
Naujasis Fiat 126 niekad nepasiekė 500 versijos populiarumo Italijoje, tačiau labai išpopuliarėjo Rytų bloko šalyse, kuriose 126 modelis buvo giriamas už mechaninį patvarumą ir kuro taupymą.
Didėja (Rokiškis)
Didėja – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Laibgalių.
Harpūnas
thumb|225px|Senoviniai harpūnai Harpūnas  – įrankis, skirtas dideliems jūros žinduoliams (banginiams, ruoniams, jūros vėpliams) medžioti. Rankinis harpūnas vartotas jau nuo paleolito pabaigos. Jis sudarytas iš medinio koto, dantyto akmens, kaulo ar metalo antgalio ir diržo. Sviedžiant harpūną, diržas išsivynioja, dantytasis antgalis įsminga į gyvūno kūną, o kotas, likęs vandens paviršiuje, rodo medžiotojui žvėries judėjimo kryptį.
1863 m. išrastas metalinis harpūnas. Tai strėlės formos banginių medžiojimo įrankis, iššaunamas iš koto ir galvutės su keturiomis išsiskleidžiančiomis letenėlėmis. Ant harpūno galvutės užsukama granata, sprogstanti banginio kūne. Harpūno ilgis su granata apie 190 cm, masė su granata, paraku ir sprogdikliu maždaug 70 kg.
Harpūnas, išlėkdamas iš patrankos, tempia paskui save lyną, kurio galas yra banginių medžioklės laive.
Čiūecu žemės drebėjimas
150px|right Čiūecu žemės drebėjimas prasidėjo 17 h 56 min šeštadienį, 2004 m. spalio 23 d. (08:56 UT). Japonijos meteorologinė agentūra (JMA) šį drebėjimą pavadino Heisei 16 Nijigatos prefektūros Čiūecu drebėjimu (平成16年新潟県中越地震, romadži: Heisei ju-roku nen Niigata-ken Chūetsu Jishin) arba 2004 m. žemės drebėjimu Nijigatos prefektūros vidurinėje dalyje. Nors Nijigatos prefektūra įsikūrusi Hokuriku regione, žemės drebėjimas buvo jaučiamas ir kitose Honšiū salos dalyse. Užfiksuota maksimali drebėjimo magnitudė - 6,9 pagal Richterio skalę, 40 nukentėjusių.
Snieglenčių sportas 1998 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
1998 m. žiemos olimpinės žaidynės buvo debiutinės žaidynės snieglenčių sportui. Tuo pačiu ši sporto šaka tapo pirmąja, kuri prieš įtraukiant ją į olimpinių žaidynių programą nebuvo parodomoji programa.
Šiose žaidynėse buvo surengtos dvi snieglenčių rungtys – pusvamzdžio ir didžiojo slalomo.
Mergina automobilyje, su akiniais ir šautuvu (2015 filmas)
Mergina automobilyje su akiniais ir šautuvu – prancūzų rašytojo Sebastien Japrisot to paties pavadinimo antroji ekranizacija (pirmoji sukurta 1970 m.).
Turinys
Išvykdamas kelioms dienoms, Dani viršininkas paprašo ją nuvežti į oro uostą jo automobiliu, o vėliau jį grąžinti į namus. Žinodama kiek dienų jo nebus, Dani nusprendžia pasinaudoti proga ir nuvažiuoti prie jūros. Kelių dienų kelionė, turėjusi tapti atostogomis, netikėtai tampa kupina paslaptingų įvykių: keliose vietose sutikti žmonės tvirtina, kad jie jau buvo susitikę, mergina užpuolama degalinės tualete ir jai sulaužomas riešas, tačiau jo šeimininkas tvirtina, kad jie matėsi dar vakar ir kad jau tada ji buvo parišta ranka. Dani nusprendžia tęsti kelionę į pajūrį, tačiau, sustojusi nakvynės, sužino, kad šiame viešbutyje jau buvo. Susipažinusi su jaunu italu, ji kartu praleidžia naktį, o kitą dieną, stabtelėjus gamtoje, šis pabėga su automobiliu. Dani jį seka ir randa paliktą automobilį, o jame – lavoną. Netrukus jie vėl susitinka ir vyras tvirtina norėjęs parduoti pavogtą automobilį, tačiau jame radęs lavoną, tuo tarpu Dani prieš tai keletą kartų buvo atidariusi bagažinę, tačiau joje nieko nerado. Galiausiai išaiškėja, kad visą painią istoriją buvo sugalvojęs jos viršininkas, norėdamas paslėpti savo sužadėtinės įvykdytą nusikaltimą, tačiau Dani sprendimas važiuoti prie jūros privertė pakoreguoti planus...
Šv. Jono parapija (Dominika)
'''Šv. Jono parapija'''  – Dominikos Sandraugos administracinis vienetas. Yra salos šiaurės vakarinėje dalyje, Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras ir didžiausias miestas yra Portsmutas.
Teritorijoje yra Kebritso nacionalinis parkas su Širlio fortu, turistų pamėgta Indiano upė. Princo Ruperto įlankos pakrantėje yra jachtų ir kruizinių laivų prieplauka. Aukščiausia parapijos vieta – Morn o Diablo kalnas (861 m).
Marko Anđelković
Markas Andželkovičius (g. 1984 m. spalio 12 d.) – buvęs Serbijos futbolininkas, saugas.
Biografija
Karjerą pradėjo Teleoptik Zemun komandoje. Atstovavo įvairiems Serbijos klubams.
Metus praleido šveicarų AC Bellinzona klube, vėliau grįžo į Serbiją.
2014 m. atstovavo FK Sūduva.
Bajėnai II
Istorija
XIX a. pab. – XX a. pr. čia buvo Tiškevičiams priklausiusio Bajėnų dvaro palivarkas.
1912 m. vasaros olimpinės žaidynės
1912 metų vasaros olimpinės žaidynės, oficialiai vadinamos V olimpinėmis žaidynėmis, vykusios 1912 m. gegužės 5 – liepos 27 dienomis, Švedijos mieste Stokholme.
Dalyvavusios šalys
Žaidynėse iš viso dalyvavo 28 šalys. Pirmą kartą olimpiadoje dalyvavo atstovai iš Azijos (Japonija) ir pirma arabų šalis (Egiptas).
Sporto šakos
1912 m. olimpinėse žaidynėse buvo rungiamasi 16 sporto šakų:
Į olimpinę programą pirmą kartą įtrauktos šiuolaikinės penkiakovės varžybos.
Trigonometrija
thumb|right|200px|Sinuso ir kosinuso funkcija [[Vienetinis apskritimas|vienetiniame apskritime.]] Trigonometrija ( – trikampis, metreo – matuoju) – geometrijos šaka, tyrinėjanti sąryšius tarp kampų ir kraštinių geometrinėse figūrose. Pagrindinės trigonometrinės funkcijos yra sinusas (\sin x), kosinusas (\cos x), tangentas (\tan x arba ), kotangentas (\cot x arba ) bei jų atvirkštinės funkcijos.
Istorija
Trigonometrijos ištakas jau galima atsekti anksčiausiuose matematiniuose šaltiniuose Egipto bei Babilono civilizacijose. Babiloniečiai buvo pirmieji, kurie kampų matavimui naudojo laipsnių, minučių ir sekundžių sistemą.
Tačiau daugiausiai prie trigonometrijos prisidėjo graikų matematikai, tarp kurių turbūt žymiausias buvo Hiparchas jau II a. pr. m. e. sudaręs trigonometrinę lentelę, pagal kurią buvo galima rasti kraštinių ilgius. Dabar tai būtų sinusų lentelės atitikmuo. Vėliau šią lentelę patikslino bei išpletė kitas graikų matematikas Ptolemėjas, savo knygoje smulkiai paaiškinęs, kaip rasti nežinomus trikampių dydžius žinant kitus kampus ir kraštines.
Maždaug tuo pat metu Indijos matematikai taip pat aktyviai tyrinėjo šią geometrijos šaką ir pasiekė panašių rezultatų kaip ir graikai. Jau vėliau, VIII a., arabų matematikai perėmė graikų ir indų žinias šioje srityje ir patys pradėjo aktyviai tyrinėti. Maždaug X a. jie išvedė jau penkias trigonometrines funkcijas, įrodė pagrindines teoremas bei sudarė labai tikslią trigonometrinę lentelę, nurodydami sinuso reikšmes kas 1/60 laipsnio.
Vakarų Europa šiuos arabų matematikų tekstus išvertė bei pradėjo naudoti XII a. XIII amžiuje vokiečių matematikas Georgas Jochimas (George Joachim) įvedė šiuolaikišką trigonometrinių funkcijų naudojimą, kurios nurodo kraštinių santykį, o ne vienetinį ilgį, kuriuo rėmėsi indų bei arabų matematikai.
Vėlesniais amžiais būtų galima išskirti škotų matematiko Džono Neperio (XVII a.) ir garsiojo šveicarų matematiko Leonardo Oilerio indėlius į šią matematikos šaką.
Trigonometrinės funkcijos
240px|dešinėjeSinuso, kosinuso ir tangento funkcijos gali būti apibrėžtos keliais būdais. Vienas iš jų – pagal statųjį trikampį (dešinėje):
Tada kampo A intervale nuo 0 iki 90 laipsnių (nuo 0 iki radianų) sinuso funkciją galima apibrėžti kaip kraštinės esančios prieš kampą A ir įžambinės santykį. Arba:
Kosinuso funkcija atitinkamai yra kraštinės esančios šalia ir įžambinės santykis:
Tangento funkcija atitinkamai yra statinio esančio priešais ir šalia santykis:
Kotangento funkcija atitinkamai yra statinio esančio prie kampo ir prieš kampą santykis:
Trigonometrinės funkcijos gali būti naudojamos stataus trikampio kraštinės ilgiui apskaičiuoti, kai yra žinomi trikampio kampai ir kuri nors viena kraštinė. Taigi, jeigu, pavyzdžiui, žinome, kad kampas B = 60° ir kraštinė a = 5 cm, įžambinės c ilgį galime rasti pasinaudoję formule cos B = a/c, nes iš jos išplaukia, kad ''c = a/cos B = 5 cm/cos(60°) = 5 cm/0,5 = 10 cm.
Atvirkštinės trigonometrinės funkcijos
Arksinusas, arkkosinusas, arktangentas ir arkotangentas yra atvirkštinės funkcijos, atitinkamai, sinusui, kosinusui, tangentui ir kotangentui. Taigi, jei sin 30° = 0,5, tai arcsin 0,5 = 30°
Atvirkštinės trigonometrinės funkcijos gali būti naudojamos vidiniams stačių trikampių kampams apskaičiuoti, kai yra žinomos bet kurios dvi trikampio kraštinės. 240px|dešinėje Arksinusas gali būti naudojamas apskaičiuoti kampui, kai yra žinomas stataus trikampio įžambinės ilgis ir kraštinės prieš ieškomą kampą ilgis. Kampas α yra lygus kraštinės prieš kampą α ir įžambinės santykio arksinusui:
Atitinkamai, kampas β lygus kraštinės prieš kampą β ir įžambinės santykio arksinusui:
Kampas α taip pat yra lygus kraštinės šalia kampo α ir įžambinės santykio arkkosinusui:
Arktangentas gali būti naudojamas apskaičiuoti kampams, kai yra žinomi abejų statinių ilgiai:
Kartais įžangoje į trigonometriją vietoje arcsin, arcos ir arctan rašoma atitinkamai sin−1, cos−1 ir tan−1. Aukštojoje matematikoje toks žymėjimas paprastai nenaudojamas, nes užrašą sin−1 (α) galima interpretuoti ir kaip 1/sin (α).
Neapibrėžtinis integralas
Iš pirmykštės funkcijos apibrėžimo aišku, kad, jei funkcija bent turi vieną pirmykštę, tai jų yra be galo daug, o jos skiriasi tik konstanta. Visų funkcijos pirmykščių funkcijų aibė vadinama neapibrėžtiniu integralu ir žymima:
Čia:
Iš neapibrėžtinio integralo apibrėžimo išplaukiančios savybės:
Matyti, kad integravimas yra uždavinys, atvirkščias diferenciavimui: integralas naikina diferencialą ir atvirkščiai.
Pavyzdžiai
, nes.
Sudėtingesni pavyzdžiai (be įrodymų):
Nuorodos
Primitive (mathématiques)
Soloncai (Dvareliškiai)
Istorija
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras. 1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės kaimas.
US Avellino
Istorija
Klubas įkurtas 1920 m.
Spalvinė gama
Žalia/balta. Jame vaizduojama vilko galva.
Intervalas (muzika)
Intervalas ( – tarpas) – atstumas tarp dviejų skirtingo aukščio tonų, dviejų muzikos garsų skirtumas. Kiekvienas intervalas gali būti vertikalusis (harmoninis), arba horizontalusis (melodinis). Harmoninis intervalas nusakomas tik dydžiu (pvz., didžioji sekunda, mažoji tercija, ir pan.), o melodinis – dar ir kryptimi (aukštyn, žemyn). Apatinis intervalo garsas vadinamas jo pagrindu, viršutinis – viršūne. Pagal skambesio darnumą ar aštrumą intervalai skirstomi į konsonansus ir disonansus.
Intervalo kiekybė
Intervalo dydį – jo kiekybę (ir paties intervalo pavadinimą) lemia aprėpiamas diatoninės dermės laipsnių kiekis nuo pagrindo iki viršūnės. Pagal dydį inetrvalai vadinami lotyniškais kelintiniais mot. giminės skaitvardžiais (prima, sekunda, tercija, kvarta, kvinta ir t. t.) arba žymimi arabiškais skaitmenims. Intervalai iki oktavos (8) imtinai yra vadinami paprastaisias, virš oktavos – sudėtiniais (jie sudaromi iš oktavos ir paprastojo intervalo).
600px|Intervalų kiekybė
Intervalo kokybė
Iš natūraliųjų diatoninės dermės laipsnių sudaryti inetrvalai vadinami diatoniniais. Kokybinį diatoninio intervalo dydį lemia jo sudėtin įeinančių tonų ir pustonių kiekis. Pagal kokybę jie esti grynieji (prima, oktava, kvinta, kvarta), didieji ir mažieji (sekunda, tercija, seksta, septima; atitinkamai sudėtiniai: nona, decima, tercdecima, kvartdecima). Išimtis – padidintos kvartos ir sumažintos kvintos intervalai (susidaro tarp IV ir VII mažorinės dermės laipsnių); jie yra vienodo dydžio (dvylikalaipsnėje temperuotoje darnoje) ir kiekvienas jų dar vadinamas tritoniu. Žymint intervalo kokybę naudojamos tokios santrumpos:
600px|
Padidintieji ir sumažintieji intervalai
Padidintieji intervalai sudaromi praplečiant (alteruojant) grynuosius arba didžiuosius – jų viršūnę paaukštinant (arba pagrindą pažeminant) vienu pustoniu. Sumažinteiji intervalai sudaromi susiaurinant (alteruojant) grynuosius arba mažuosius, jų viršūnę pažeminant (arba viršūnę paaukštinant) vienu pustoniu.
Intervalų apvertimas
650px|Intervalų apvertimai
Intervalų sumavimas
Intervalus sumuojant (t. y. antrojo intervalo pagrindą prilyginant pirmojo intervalo viršūnei) sudaromi nauji intervalai. Naujai sudaryto intervalo kiekybę nusako jį sudarančių intervalų dydžių suma, atmetus pasikartojantį bendrą dermės laipsnį (pagal formulę: c=a+b-1). Antai sekunda ir tercija sudaro kvartą (2+3-1=4), dvi tercijos – kvintą, dvi kvartos – septimą ir pan.
Lenkaliai
Lenkaliai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Janapolės.
Salų ežeras (Biržų r.)
left|120px
Salų ežeras – ežeras šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, apie 7 km į šiaurės vakarus nuo Biržų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,26 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 45,8 m. Kranto linija labai vingiuota. Visi krantai apaugę mišku. Aplinkui telkšo apie porą dešimčių smulkių karstinės kilmės ežeriukų. Netoliese įsikūręs Kirkilų kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Apaščios upės intako Šilinės (Šilinėlio) baseinui.
Lozeras (departamentas)
Lozeras (pranc. La Lozère, ok. Losera) – Prancūzijos departamentas šalies pietryčiuose, Langedoko-Rusijono regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo kalnus. Administracinis centras – Mandas (Mende).
Departamente 2 apskritys, 25 kantonai, 20 municipalinių susivienijimų ir 185 komunos. Plotas – 5 167 km².
Istorija
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Langedoko provincijos Žėvodano vyskupijoje.
Ispanija buvo užgrobusi departamentą 1793 m., bet prancūzai po trijų mėnesių jį susigražino. XIX a. departamentas liko labiausiai respublikoniškas.
Geografija
Lozero departamentas ribojasi su Kantalio, Aukštutinės Luaros, Ardešo, Gardo ir Averono departamentais.
45 % Lozero teritorijos, apie 232 300 ha, užima miškai, kurių du trečdaliai – spygliuočiai.
Klimatas
Klimatas okeaninis ir viduržemiškas, su švelniomis žiemomis ir karštomis vasaromis. Vidutinė temperatūra 13-18°C. Kritulių – 1100–1800 mm, saulėta apie 2090 valandų per metus.
Rekordai:
Ekonomika
Pagrindinė ekonomikos šaka – tradicinis žemės ūkis ir miškininkystė. Departamente vienas mažiausių nedarbo lygių – 5 %.
Departamentas vienas mažiausiai apgyvendintų, gyventojų nuolat mažėja:
Turizmas
Departamente yra 138 viešbučiai su 2421 kambariu, kuriuose per metus apsigyvena 240 000 turistų, 96 kempingai su 5437 vietomis, kuriuose nakvojama apie 550 000 kartų per metus.
Vienas įdomiausių objektų – Žėvodano vilkų parkas, kuriame laisvėje gyvena daugiau, kaip 100 vilkų iš Sibiro, Mongolijos, Lenkijos, Kanados. Kituose rezervatuose auginami stumbrai, Prževalskio arkliai.
Banjolio (Bagnols-les-Bains) terminiai vandenys gydo astmas, reumatus, alergijas. Jų 41,5° versmės taip pat mėgiamos ir turistų.
Kalba
Dauguma gyventojų kalba oksitanų kalba, priklausančia Langedoko (langues d’Oc) kalbų grupei. Paplitus literatūrinei prancūzų kalbai ši kalba vis labiau lieka tik kaimo rajonų šnekamąja kalba.
Politika
Departamentui Prancūzijos senate atstovauja Žakas Blankas, Atstovų rūmuose – Fransis Sent Ležeras ir Pjeras Morelis. Generalinę tarybą sudaro 25 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Raktų Rūmai
thumb|right|250px|Senasis Raktų Rūmų pastatas [[Kasltaunas|Kasltaune (Meno sala)]] Raktų Rūmai  – tiesiogiai renkami žemesnieji Tinvaldo (Meno salos parlamento) rūmai. Aukštesnieji rūmai yra Įstatymų Leidžiamoji Taryba.
Istorija
Šie rūmai pirmąkart žinomuose dokumentuose paminėti 1417 m. Šiame anglų mokslininko lotyniškai parašytame dokumente minimi ('Meno Raktai') ir  (Įstatymo Raktai'').
Pavadinimo kilmė diskutuojama. Spėjama, kad 'raktas' gautas iškraipius  'rinktinis, išrinktas'. Įtikimesnis yra paaiškinimas, kad iškraipytas buvo 'keturi ir dvidešimt'), nes šiuos rūmus sudarė visada 24 nariai. Šios institucijos menietiškas pavadinimas išliko  'Keturi ir dvidešimt').
Struktūra ir veikla
Žemesniųjų rūmų nariai vadinami Raktų Rūmų nariais. Juos renkant balsuoti gali 16 metų ar vyresni Meno piliečiai, o išrinktais gali būti 21 m. ar vyresni, išgyvenę Mene bent 3 metus.
Krasnoznamensko rajonas
thumb|Lazdynų bažnyčia thumb|Buvusio Lazdynų valsčiaus pastatas thumb|Krasnoznamensko municipalinis rajonas nuo 2008 m. Krasnoznamensko municipalinis rajonas, 1946–2008 m. Krasnoznamensko rajonas, Краснознаменский район – Kaliningrado srities (Rusijos Federacija) administracinis ir municipalinis rajonas srities šiaurės rytinėje dalyje. Rajono centras – Krasnoznamenskas.
Raktų Rūmai
Struktūra ir veikla
Saloje yra 15 Raktų Rūmų rinkimo apygardų, kurias sudarant remtasi vietiniais administraciniais vienetais – šedingais ir kitais. Dabartinis šių rūmų narių pasiskirstymas rinkimo apygardose toks:
Raktų rūmų kadencija paprastai trunka 5 metus, tačiau tam tikromis sąlygomis Rūmai gali būti paleisti ir anksčiau.
Krasnoznamensko rajonas
Geografija
Rajono plotas 1280 km², iš jų 62 271 ha žemės ūkio paskirties žemė, 29 000 ha miškas. Ribojasi vakaruose su Nemano rajonu, šiaurėje – su Lietuvos Respublikos Tauragės ir Jurbarko rajono savivaldybėmis Nemuno upe, rytuose su Šakių ir Vilkaviškio rajono savivaldybėmis, pietuose su Nesterovo ir Gusevo rajonais.
Raktų Rūmai
Struktūra ir veikla
Raktų Rūmų spikeris yra Raktų Rūmų narys, išrinktas pirmininkauti. Jis gali balsuoti kaip ir kiti rūmų nariai. Tačiau jis dar gali ir susilaikyti, kas neleidžiama eiliniams Rūmų nariams. Jei balsavimo rezultatai baigiasi lygiosiomis, spikeris negali susilaikyti ir turi pareikšti savo lemiamą balsą. Tai neįprasta įstatymų leidžiamosioms institucijoms, tačiau nariai privalo dalyvauti visose sesijose (tai įtvirtinta įstatymuose), negalėdamas dalyvauti posėdyje Rūmų narys turi gauti tam leidimą.
Krasnoznamensko rajonas
Geografija
Rajono teritorijoje yra nemažai naudingų iškasenų – molis, durpės, smėlis, rasti du naftos telkiniai.
Raktų Rūmai
Struktūra ir veikla
Raktų Rūmai išrenka daugumą Įstatymų Leidžiamosios Tarybos narių. Įstatymų leidyba paprastai prasideda ne šioje Taryboje, o Raktų Rūmuose. Tad Raktų Rūmai turi daugiau galių, nei Taryba, kuri tėra tikslinantys rūmai.
Raktų Rūmai maždaug vieną kartą per mėnesį susitinka su Įstatymų Leidžiamąja Taryba jungtinėje sesijoje, kuri vadinama Tinvaldo rūmai. Tinvaldo prezidentas, išrinktas abiejų Rūmų, pirmininkauja Tinvaldo Rūmų posėdžiuose ir Tarybos posėdžiuose.
Vieną kartą per metus, Tinvaldo Dieną (tai nacionalinė Meno Salos šventė) Tinvalde pirmininkauja Meno salos gubernatorius.
Krasnoznamensko rajonas
Istorija
1946 m. balandžio 7 d. įkurtas Pilkalnio rajonas su centru Pilkalnyje, kuris apėmė buvusią Rytų Prūsijos provincijos Pilkalnio apskritį. Tačiau Pilkalnis stipriai nukentėjo nuo TSRS kariuomenės artilerijos ir aviacijos bombardavimų 1945 m. sausio mėnesio mūšiuose, todėl rajono centras perkeltas į Lazdynus, o 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ pakeitus šio miestelio pavadinimą, pavadintas Krasnoznamensko rajonu.
Raktų Rūmai
Struktūra ir veikla
Paskutiniai rinkimai į Raktų Rūmus vyko 2011 m.
Čičimekai
Čičimekai  – pusiau klajokliškų genčių grupė, gyvenusi šiaurinėje Meksikoje ir pietų JAV (vadinamoje Aridoamerikoje). Gausiausiai čičimekų apgyvendinta teritorija Meksikos plokščiakalnyje vadinta La Gran Čičimeka. Ispanai šį terminą naudojo kaip atitikmenį barbarams. Dabar čičimekais tebevadinama viena Meksikos tautų – chonai (Chichimeca Jonaz).
Raktų Rūmai
Atlyginimai, išlaidos ir kita
Nuo 2010 m. balandžio:
Krasnoznamensko rajonas
Gyventojai
Iki 1709–1711 m. maro dauguma rajono gyventojų buvo lietuviai. Nuo maro mirė apie 40 proc. gyventojų. Apie pusė likusių gyvų pasitraukė į Lietuvą ir Latviją, nes prasidėjo ir badas. Tačiau jau 1713 m. prasidėjo masinis vokiečių perkėlimas. 1905 m. mieste tik apie 5 proc., o apskrityje apie 10 proc. gyventojų laikė save lietuviais.
Čičimekai
Pavadinimas „čičimekai“ kilo iš nahuatlių žodžio Chīchīmēcah, reiškiančio „Čičimano (t. y. pieno žemės) gyventojai“. Actekai šiuo žodžiu įvardino savo priešistorę, kuomet jie gyveno klajokliškai, ir naudojo šį žodį kaip antonimą žodžiui Toltecatl („kultūros žmonės“).
Krasnoznamensko rajonas
Gyventojai
Didelė dalis vietinių gyventojų artėjant Antrojo pasaulinio karo karo frontams pasitraukė į Vakarus. Bet jau 1946 m. rugsėjo 3 d. geležinkelio sąstatu iš Rusijos Oriolo ir Voronežo sričių atvyko pirmosios 937 persikėlėlių šeimos. Jau 1946 m. gruodžio 10 d. buvo užregistruoti pirmieji 25 kolūkiai ''„Победа“, „им. Ленина“, „Путь Ленина“, „Большевик“, „им. Кирова“, „им. Жданова“, „им. Чкалова“, „им. Калинина“'' ir kiti. Iki 1947 m. rajoną valdė karinė civilinių reikalų valdyba, 1947 m. gegužės 28 d. įsteigtas srities deputatų tarybos vykdomasis komitetas, o birželio 28 d. ir Krasnoznamensko rajono vykdomasis komitetas, kurio pirmasis posėdis įvyko 1947 m. liepos 1 d. Pirmininku išrinktas Arijus Isaakovas, sekretoriumi – Gavrilas Milovanovas. 1947 m. liepos 25 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku rajone įsteigta 11 kaimo apylinkių. Lapkričio mėn. išleistas pirmasis rajono laikraščio „Krasnoje znamia“ («Красное Знамя» – Raudonoji vėliava) numeris. 1947 m. gruodžio 21 d. įvyko pirmieji rajono ir apylinkių deputatų tarybų rinkimai, kuriuose dalyvavo 6615 rinkėjai.
Čičimekai
Ispanams užkariavus Actekų imperiją ir sukūrus Naujosios Ispanijos koloniją, prasidėjo kolonizacija šiaurės kryptimi. Tačiau ten konkistadorai susidūrė su nuožmiu įvairių klajokliškų pusdykumių tautų pasipriešinimu. Tas tautas ispanai įvardino čičimekais, o mūšiai su šiomis tautomis XVI a. pab. pavadinti čičimekų karu. Mažai žinoma apie šias tautas, pavadintas čičimekais, nes didelė dalis jų buvo išnaikinta ar asimiliavosi prieš jas aprašant. Tarp čičimekų tautų įvardinti gvačičiliai, kakskanai, sakatekai, tekueksiai, gvamariai, opatai ir kt. Dalis čičimekų tautų išliko iki šių dienų: otomiai, čičimekai chonai, korai, uičoliai, pamiai, jakiai, majai (joremiai), oodhamai, tepehuanai.
Krasnoznamensko rajonas
Gyventojai
1947 m. spalio 11 d. TSRS Ministrų Taryba priėmė slaptą nutarimą Nr. 3547–1169 – C „Dėl vokiečių perkėlimo iš Kaliningrado srities į Vokietijos tarybinę okupacinę zoną“. Jau pavasarį likusieji vietiniai gyventojai, įskaitant ir lietuvius, buvo jėga susodinti į geležinkelio vagonus ir išvežti.
2002 m. gyventojų surašymo duomenimis rajone buvo 12 961 gyventojai. Pagrindinis užsiėmimas – žemės ūkis ir jo produkcijos perdirbimas.
Paminklai
Rajono istorijos ir kultūros paminklų sąraše – 17 paminklų, iš jų 4 archeologijos.
Savivalda
Rajono teritorijoje iki 2008 m. buvo šios apylinkės, kurios rinko savo tarybas.
Vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Kaliningrado srities įstatymu Nr. 256 Krasnoznamensko rajone sudaryti:
Vietovardžiai
1945 m. rusų okupacinė karinė valdžia buvo sugrąžinusi iki 1938 m. buvusius vietovardžių pavadinimus, nes vokiečių pakeisti pavadinimai nesiderino su rusų kariniuose žemėlapiuose pažymėtais senaisiais prūsiškais ir lietuviškais vietovių pavadinimais. Tačiau 1947 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku pakeitus rajono didesnių gyvenviečių pavadinimus, buvo pakeisti ir mažųjų gyvenviečių, dažniausiai buvusių dvarų, pavadinimai.
Jonas Mykolas Tiškevičius
Jonas Mykolas Tiškevičius (, 1896 m. gegužės 30 d. Vokėje – 1939 m. gegužės 30 d. Miendzižece, Palenkėje) – Lietuvos bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, 1861 m. gegužės 8 d. Rusijos imperatorius giminei iš naujo patvirtino grafo titulą.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Jonas Juozapas Tiškevičius. Motina Elžbieta Marija Krasinska. Brolis Vladislovas Tiškevičius.
Buvo palaidotas prie Trakų Vokės koplyčios.
Šeima
1920 m. birželio 10 d. vedė, žmona Ona Janina Radvilaitė, Jonušo Karolio Radvilos ir Izabelės Vodzickos duktė.
Dvarai
Valdė Vokės dvarą ir Voložiną.
Veikla
Lenkijos seimo atstovas.
Kalkot Mataskelekele
Kalkot Mataskelekele (g. 1949 m. balandžio 24 d.) – buvęs Vanuatu prezidentas, šias pareigas ėjęs nuo 2004 m. rugpjūčio 16 d. iki 2009 m. rugpjūčio 16 d.
Kalkot Mataskelekele yra gimęs šalies sostinėje Port Viloje. Taip pat jis yra pirmasis šalies vadovas, kuris turi įgijęs universitetinį išsilavinimą – jis yra baigęs teisės mokslus.
Troskų pilis
thumb|right|250px|Troskų pilis
Troskų pilis  – pilis, kurios griuvėsiai yra apie 10 km į pietus nuo Semilų (Libereco kraštas, Čekija). Tai viena žinomiausių Čekijos pilių, pastatyta ant dviejų bazaltinių vulkaninių kamščių viršūnių. Ant žemesnės viršūnės (47 m) stovi dviejų aukštų statinys, vadinamas Baba ('senė, boba'), o ant aukštesniosios (57 m) – keturių aukštų statinys, vadinamas Panna ('Mergaitė'). Ši pilis yra vienas traukos objektų krašte, kuris vadinasi Čekijos Rojus.
Istorija
thumb|right|250px|Troskų pilies bokšto Panna vaizdas Pilį XIV a. antroje pusėje pastatė Čenekas Vartenbergas. Buvo pastatyti du bokštai, po vieną ant kiekvienos viršūnės. Tarp bokštų buvo pastatyti gyvenamieji ir ūkiniai pastatai. Pastatų kompleksą gynė trys gynybinių sienų žiedai.
Po Čeneko mirties pilies savininku tapo karalius Vaclavas IV, iš kurio pilį įsigijo Ota Bergovas. Nors Ota Jaunesnysis Troskietis buvo karštas katalikas, tačiau jis surengė vienuolyno Opatovicėse antpuolį. Iš vienuolyno pagrobė garsias jo vertybes, kurias, pagal pasakojimus, paslėpė Troskų pilyje. Mano, kad slėptuvė buvo kamera rūsyje, kurią užvožė didžiuliu akmens luitu. To luito niekas negalėjo pakelti, o vėliau jį uždengė akmenų nuobiros, ir lobis liko nebeprieinamas.
Husitų karų metu Troskų pilis buvo prokatalikiškų jėgų centras. Manoma, kad Troskų pilies niekada nebuvo užėmę nei husitai, nei kiti priešai. 1424 m. pilį buvo apsiautę taboritai, vadovaujami Jano Kraloveco. 1428 m. pilis po didelio gaisro sugriuvo.
1438 m. pilyje įsikūrė riteris plėšikas Kryštofas Šofas iš Helfenburgo bei jo kompanionas Švejkaras, plėšę aplinkinių vietovių gyventojus. Vėliau dviejų Lužicos Lygos miestų – Zhorželeco (dabar Gerlicas Vokietijoje) ir Žitavio (dabar Citau Vokietijoje), – gyventojai susivienijo, kad juos sugautų.