cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baltarusijos Liaudies Respublika
Raida
Baltarusijos Liaudies Respublika egzistavo tik gerą pusmetį iki 1918 m. rudens. Tuo metu į šalį įžengė Raudonoji armija. Rusijos pilietinio karo metu, kuris palietė ir Baltarusiją, šalis pateko į komunistų rankas. Pastarieji turėjo kitą viziją, ir siekė atkurti senąją LDK teritoriją, kur baltarusiai ir lietuviai būtų sudarę vieną valstybę. Taip 1919 m. sausį buvo sudaryta Lietuvos-Baltarusijos Tarybų Respublika (Litbelas), kuri niekada neįgyvendinta praktikoje, nes Lietuva tapo nepriklausoma.
1919 m. sausio 5 d., šalį okupavus sovietams, dalyje jos teritorijos įkurta Baltarusijos SSR. Nuo to laiko veikia šalies vyriausybė tremtyje, kurios dabartinė lyderė – Ivonka Survila. 2012 m. Baltarusijos Liaudies Respublikos Rada yra seniausia egzistuojanti vyriausybė tremtyje, kuri dirba.
Tapatybė ir simboliai
Nepriklausomos Baltarusijos valstybės sukūrimas paskatino naujų nacionalinių simbolių sukūrimą ir sustiprino baltarusių tapatybės formavimąsi. Kadangi baltarusių istorinė tapatybė didžiaja dalimi buvo susijusi su LDK raida, LDK simboliai (Vytis, baltarusiškai vadinamas Pahonia) buvo pasirinkti kai Baltarusijos herbas. Manoma, kad vėliavos autorius buvo architektas Klaudijus Dušauskas-Duž, kuris 1917 m. pasiūlė trijų juostų baltą-raudoną-baltą vėliavą, irgi atspindėjusią LDK heraldikos spalvas.
Tuo pačiu metu Bronislavas Taraškevičius sunormino baltarusių kalbą ir jos rašybą, parašė pirmąsias gramatikas ir vadovėlius. Taip susiformavo tradicinė baltarusių rašyba, vadinama taraškevica.
TSRS vyrų krepšinio rinktinė
TSRS vyrų krepšinio rinktinė – Sovietų Sąjungos krepšinio komanda, egzistavusi nuo 1947 iki 1990.
Ilgiausiai SSRS rinktinę treniravo Aleksandras Gomelskis (žydų tautybės), būdamas vos 32 metų (nuo 1961 m.) pradėjo treniruoti SSRS rinktinę. Iki pat 1971 metų A. Gomelskis buvo nepamainomas pagrindinės SSRS komandos strategas, augo jo autoritetas bei įtaka, tačiau po garsaus skandalo CSKA klube, kai pas Gomelskį per patikrinimą muitinėje buvo rasta stambi JAV dolerių suma, buvo pašalintas iš rinktinės. KGB atėmė iš Gomelskio užsienio pasą dėl įtarimų pabėgti į Izraelį. Didelių pažinčių dėka A. Gomelskiui pavyko išsaugoti trenerio postą CSKA komandoje. Rinktinės treneriu buvo paskirtas didžiausias Gomelskio konkurentas ir priešininkas Vladimiras Kondrašinas, kuris labai sėkmingai treniravo Leningrado Spartaką. Kondrašinas rinktinei vadovavo net 6 metus, skambiausias jo rinktinės pasiekimas buvo 1972 metų Miuncheno olimpinėse žaidynėse pirmą kartą tapus olimpiniais čempionais. Skandalingas finalas su nenugalima JAV komanda (FIBA draudė žaisti NBA krepšininkams iki pat 1992 metų) iki šiol kelia daugybę ginčų. Protestuodama JAV komanda atsisakė dalyvauti apdovanojimo ceremonijoje ir atsisakė paimti sidabro medalius, kurie iki šiol saugomi FIBA būstinėje.
A. Gomelskiui pavyko grįžti į SSRS vyriausio trenerio postą tik 1977 metais, tačiau pakartoti Kondrašino olimpinę pergalę ir pasiekti didžiausią savo svajonę pavyko tik po 11 metų, kai Seulo olimpinėse žaidynėse 1988 m. SSRS komanda tapo pirmi. Gomelskis prieš olimpiadą privertė žaisti ligotą ir sunkią traumą besigydantį Sabonį, o Marčiulioniui pažadėjo išvyką į svajonių NBA. Reikėtų pažymėti ir dideles Gomelskio klaidas ir nesėkmes, viena tokių 1980 m. Maskvos olimpiada. Kai JAV boikotavo žaidynes dėl SSRS karinės agresijos Afganistane, Gomelskis netvėrė džiaugsmu ir iš karto užsikabino sau aukso medalį. Rinktinę vežiojo po šalies gamyklas ir kolūkius pristatydamas kaip neišvengiamus olimpinius čempionus, tuo pačiu pamiršdamas treniruotes. Tačiau Gomelskis olimpiadoje patyrė tikrą fiasko, SSRS rinkinę parklupdė net tik jugoslavai, bet ir puikiai žaidę italai, o olimpiados šeimininkai net nepateko į finalą.
A. Gomelskis dėl savo didžiulio autoriteto Maskvoje buvo ilgus metus faktinis viso SSRS krepšinio vadovas, tačiau visą dėmesį skyrė tik SSRS rinktinei, bei CSKA. Krepšinio komandos iš kitų respublikų ir miestų turėjo verstis tik savo jėgomis, ir saugoti savo išugdytus talentus nuo Gomelskio CSKA.
Gomelskis pasižymėjo savitu darbo metodu, buvo įžvalgus talentams ir puikus strategas, tačiau mėgo intrigas, kenkdavo žaidėjams kurie nepaklusdavo jo valiai (pvz., Aleksandrui Belovui atsisakius pereiti į CSKA).
Lietuviai krepšininkai
Lietuviai krepšininkai buvo dažnai imami į TSRS komandą. Štai sąrašas visų lietuvių buvusių komandoje:
Kler Litlton (Dingę)
Kler Litlton yra fiktyvi veikėja ABC televizijos seriale Dingę, kurią vaidina australų aktorė Emilie de Ravin.
Personatges de Lost Huvudroller i Lost
Meškiai
Meškiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Bubių, Bubių tvenkinio rytiniame krante. Sodų bendrija „Šilojai“. Rytuose eina magistralė.
thumb|left|„Šilojų“ sodų bendrija
Meironiškių akmenys
miniatiūra|250px|right|Meironiškių akmenys 2016 m. kovo mėn.
Meironiškių akmenys – du stambūs rieduliai Krakių seniūnijoje, Kėdainių rajone, šalia kelio. Akmenys guli už 4 km į pietus nuo Krakių, pietiniame Meironiškių kaimo pakraštyje, ties posūkiu link gamybinių ir ūkio pastatų. Meironiškių akmenys yra geologinis gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88.
Duomenys
Piečiau esančio riedulio matmenys: aukštis – 2,85 m; ilgis – 3,70 m, plotis – 2,35 m, perimetras – nenurodoma.
Šiauriau esančio riedulio matmenys: aukštis – 2,45 m; ilgis – 3,10 m, plotis – 1,90 m, perimetras – 8,35 m.
Lord's Cricket Ground
Lord's Cricket Ground – kriketo varžyboms skirtas stadionas Londone. Atidarytas 1814 m.
2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse stadione vyko šaudymo iš lanko varžybos.
Vilniaus šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
'''Vilniaus šv. arkangelo Mykolo bažnyčia''' – katalikų bažnyčia Vilniaus senamiesčio dalyje, netoli pilių teritorijos. Buvusio bernardinių vienuolyno ansamblio dalis. Sapiegų giminės mauzoliejus. Ją 1594-1627 m. pastatydino fundatorius Leonas Sapiega.
Architektūra
Bažnyčia yra gotikinių proporcijų. Ji turi aukštą gotikai būdingą trišlaitį stogą, sienas išorėje ir viduje remia stambūs, kontraforsus primenantys pilioriai. Renesanso ir ankstyvojo baroko stiliaus. Vienanavė, stačiakampio plano, be įprastos penkiasienės presbiterijos. Ji yra 30 metrų ilgio, 13,5 metrų pločio ir 15,5 metrų aukščio. Kaip įprasta katalikų bažnyčioms, pastatas pagrindiniu fasadu orientuotas į vakarus. Kiemą nuo gatvės skiria aukšta mūro siena su varpine-vartais. Bažnyčios fasadą aprėmina du į priekį išsikišę bokštai. Praeityje ant bokštų šalmų buvo užrašas – Quis ut Deus – šv. Mykolo Arkangelo devizas. Bažnyčios frontono nišose buvo įstatyti ant medžio lentų tapyti arkangelų paveikslai: viduryje šv. Mykolas su kardu, jo dešinėje – šv. Rapolas, kairėje – šv. Gabrielius. Viršutinėje frontono dalyje tarp piliastrų yra įkomponuotas apvalus skydas su Kristaus monograma IHS. miniatiūra|Procesijų galerija po rekonstrukcijos. 2009 m.
Procesijų galerija
Vienuolių vyresniosios Felicijonos Chlusevičiūtės ir vienuolyno pamokslininko Krizostomo Losovskio rūpesčiu 1703 m. vienuolyno kiemelyje išmūryta procesijoms skirta dengta galerija. Ant kai kurių jos kolonų kapitelių stovėjo šventųjų statulos.
Altorius
Išlikęs renesansinis spalvoto marmuro didysis altorius, kurio sukūrimui Leonas Sapiega nepagailėjo 25 tūkstančių auksinų. Altorius išreiškia Švenčiausiosios Trejybės ir Išganymo idėjas: apatiniame tarpsnyje įkomponuotas paveikslas, vaizduojantis nukryžiuotą Jėzų Kristų, antrajame tarpsnyje – Dievą Tėvą, viršutiniame – Šventąją Dvasią. Bažnyčios titulą primena kraštuose esantys arkangelų Mykolo ir Gabrieliaus paveikslai. Pirmieji paveikslai buvo sunaikinti Maskvos kariuomenės antplūdžio metu. Dabartiniai kūriniai nutapyti XVII a. III ketvirtyje atstatant karo nuniokotą vienuolyną.
Šoniniai altoriai
Bažnyčios šiaurinę sieną puošė Švč. Mergelės Marijos ir šv. Klaros altoriai. 1629 m. į bažnyčią buvo įneštas stebuklais jau pradėjęs garsėti Švč. Mergelės Marijos su Kūdikiu paveikslas. Sapiegų Marija saugota atskirame altoriuje, papuošta brangiais auksuoto sidabro aptaisais ir brangakmeniais nusagstytomis karūnomis, tikinčiųjų apdovanota gausiais malonių ženklais. Prie pietinės sienos stovėjo šv. Pranciškaus bei šv. arkangelo Mykolo altoriai. 1691 m. vienuolyno vyresniosios Antaninos Žabaitės pastangomis įsteigus šv. arkangelo Mykolo broliją buvo pastatytas naujas, brolijai skirtas altorius, pasiūta vėliava ir įsigytas dar vienas šv. arkangelo Mykolo paveikslas. Sovietmečiu buvo sunaikinti bažnyčios šoniniai altoriai ir sakykla.
Sapiegų antkapiniai paminklai
Bažnyčioje išliko keturi XVII a. pirmos pusės Sapiegų giminės antkapiai, liudijantys užsakovų galią, turtą ir subtilų meninį skonį. Didžiausias ir vienintelis Lietuvoje išsaugotas grupinis marmurinis Leono Sapiegos ir jo žmonų Daratos Firlėjūtės bei Elzbietos Radvilaitės antkapis stebina savo dydžiu ir dekoro gausa. Prabanga ir elegancija išsiskiria monumentalus Kazimiero Leono Sapiegos žmonos Teodoros Kristinos Tarnovskytės paminklas. Kristupo Mikalojaus Sapiegos epitafija, sukurta Konstantino arba Jokūbo Tenkalos, pasižymi stiliaus grynumu, grakščia ir meistriška kompozicija. Jono Stanislovo Sapiegos antkapinis paminklas yra ypatingos struktūros – jis įkomponuotas į zakristijos durų portalą. Portalinė kompozicija simbolizavo perėjimą iš gyvųjų į mirusiųjų pasaulį, iš laikino gyvenimo į amžinąjį gyvenimą.
Istorija
Sovietmečiu bažnyčioje buvo įrengtas Architektūros muziejus. 2009 m. bažnyčios ir vienuolyno pastatuose atidarytas Bažnytinio paveldo muziejus, kuriame eksponuojamas Vilniaus katedros lobynas.
Chaimas Hercogas
Chaimas Hercogas (Chaim Herzog, 1918 m. rugsėjo 17 d. Belfaste, Airijoje – 1997 m. balandžio 17 d. Tel Avive) – teisininkas, Izraelio karinis ir politinis veikėjas, Izraelio prezidentas.
Biografija
Studijavo Veslio koledže Dubline, tačiau 1935 m. išvažiavo į Palestiną ir 1936–1938 m. tarnavo Haganah daliniuose, kovojusiuose su arabais. 1938–1941 m. baigęs karinius ir teisės mokslus Britanijoje, II Pasaulinio karo metais tarnavo britų kariuomenės žvalgyboje, 1945 m. dalyvavo išlaisvinant koncentracijos stovyklų kalinius Vokietijoje.
1947–1968 m. tarnavo Izraelio armijoje, 1950–1954 m. buvo karo atašė Vašingtone, 1962 m. generolas majoras.
1967 m. Šešių dienų karo metu buvo pagrindinis Izraelio radijo komentatorius. 1975–1978 m. Izraelio pasiuntinys JTO.
1981–1983 m. Izraelio parlamento – Kneseto narys nuo Izraelio darbo partijos.
1983–1990 m. Izraelio prezidentas.
Kulonas (papuošalas)
Kulonas - papuošalas, sudarytas iš grandinėlės, virvutės ar juostelės, ant kurio pakabintas pakabukas iš metalo, porceliano ar kitokios keraminės medžiagos, gintaro, rago, stiklo, plastiko ir pan. Pakabukai ar pati grandinėlė gali būti įvairiai papuošti emale, brangakmeniais ar pusbrangiais akmenimis, inkrustacijomis ir pan.
Norvolkas (Kalifornija)
Norvolkas – miestas JAV, Kalifornijos pietuose, Los Andželo apygardoje, 27 km į pietryčius nuo Los Andželo. 105 tūkst. gyventojų (2010 m.).
Istorija
Miestas įkurtas vėlyvajame XIX a., Norvolko pavadinimas oficialiai suteiktas 1874 m. Miesto statusą įgavo 1957 m.
Kulonas (papuošalas)
Pakabukai gali būti gemos (kamėjos ar intalijos).
Meškiai (reikšmės)
Meškiais vadinami kaimai:
Bhadravatis
Bhadravatis (kn: ಭದ್ರಾವತಿ Bhadravati) – miestas Indijoje, Karnatakoje, 255 km į šiaurės vakarus nuo Bangaloro, prie Bhadros upės. Plentai į Tumkurą, Honavarą, Solapurą, Mangalorą, geležinkelio stotis. Svarbiausias Pietų Indijos juodosios metalurgijos pramonės centras. Geležies ir plieno kombinatas. Taip pat popieriaus, cemento, chemijos pramonė. Apylinkėse yra šventyklų, iš kurių svarbiausia XIII a. Lakšmi Narasinhos šventykla.
Istorija
thumb|left|250px|Lakšmi Narasinhos šventykla
Šilalės miesto seniūnija
Šilalės miesto seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šilalės rajono savivaldybėje, apimantis Šilalės miestą.
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
Napoleono karai
Napoleono karais vadinami karai, vykę Napoleonui Bonapartui valdant Prancūziją. Iš dalies jie pratęsė konfliktus, kilusius dėl Didžiosios Prancūzijos revoliucijos.
Napoleono karų metu iš esmės pasikeitė Europos kariuomenės ir artilerijos sistemos. Prancūzijos galia išaugo labai greitai ir leido užkariauti didžiąją Europos dalį; jos nuosmukis taip pat buvo greitas, pradedant katastrofiškai pasibaigusia invazija į Rusiją. Napoleono imperija karine prasme buvo visiškai nugalėta ir Prancūzijoje atkurta Burbonų dinastija.
Nėra visiško sutarimo, kada baigėsi Prancūzijos revoliuciniai karai ir prasidėjo Napoleono karai; pastaraisiais paprastai vadinami karai, vykę po to, kai Napoleonas briumero 18 d. paėmė valdžią Prancūzijoje.
Pagal kitą versiją Prancūzijos revoliucijos karai vyko tarp 1789 ir 1802 m., o Napoleono karų pradžia laikoma karas tarp Jungtinės Karalystės ir Prancūzijos, prasidėjęs 1803 m. Po trumpos Amjeno taikos sudarytos 1802 m. Napoleono karai baigėsi 1815 m. lapkričio 20 d., po Napoleono galutinio pralaimėjimo Vaterlo mūšyje ir Antrosios Paryžiaus sutarties sudarymo.
Beveik be pertraukos vykęs karai tarp 1792 m. balandžio 20 d. ir 1815 m. lapkričio 20 d. retkarčiais vadinami Didžiuoju Prancūzijos karu.
Napoleono karų padariniai ir po jų Europoje susiklosčiusi politinė padėtis buvo sprendžiama Vienos kongrese.
Priešistorė
1789 m. Prancūzijoje prasidėjo revoliucija. Liudvikas XVI neteko sosto. Kiti Europos monarchai sunerimę stebėjo įvykius Prancūzijoje ir svarstė, ar nereikėtų surengti intervencijos. Rugpjūčio 27 d. jie paskelbė Pilnico deklaraciją, kurioje teigė, kad Europos monarchai remia karališkosios šeimos gerovę. Ideologinė Prancūzijos priešprieša su likusia Europa ir Austrijos teritorinės pretenzijos Elzase, agitacinė emigrantų veikla Habsburgų Nyderlanduose bei vokiečių valstybėse įaudrino padėtį. 1792 m. balandžio 20 d. Įstatymų leidimo susirinkimas, paskelbė karą Šventajai Romos Imperijai. Po Liudviko XVI giljotinavimo buvo sudaryta Pirmoji koalicija kovai su naująja Prancūzijos respublika. Nepaisant pilietinio karo, masinis šaukimas į armiją ir karinės reformos lėmė koalicijos pralaimėjimą. Karas baigėsi kai Napoleonas privertė austrus pripažinti Kampo Formijaus taikos sutartį. Tik Jungtinė Karalystė nepripažino Prancūzijos respublikos.
Karas su Antrąja koalicija
1798 m. pasinaudojant Jungtinės Karalystės finansine parama buvo suformuota Antroji koalicija prieš Prancūziją. Karo pradžia Prancūzijai buvo nesėkminga. Trūko lėšų, o Napoleonas tuo metu kariavo Egipte. Prancūzija prarado visas per ankstesnį karą iškovotas teritorijas. Sužinojęs apie nesėkmes, 1799 m. rugpjūčio 23 d. Napoleonas grįžo į Prancūziją. 1799 m. lapkričio 9 d. jis įvykdė vadinamąjį Briumero 18 perversmą ir įkūrė Konsulatą. Svarbiausiu Napoleono priešininku šiuo laikotarpiu buvo Austrija. 1800 m. birželio 2 d. Prancūzijos armija, perėjusi per Alpes, užėmė Milaną, o birželio 14 d. sutriuškino didesnę Austrijos kariuomenę Marengo mūšyje. Tuo tarpu J. Murato vadovaujama kita armija, sutriuškinusi prie Sienos Sicilijos karalystės kariuomenę, užėmė Neapolį. 1801 m. vasario 9 d. buvo pasirašyta Liunevilio taika. 1802 m. kovo 26 d. Anglija pasirašė Amjeno taikos sutartį. Tačiau ir Prancūzija, ir Jungtinė Karalystė ir toliau siekė užsitikrinti viršenybę Europoje.
Karas su Trečiąja koalicija
thumb|left|200px|Karinių Sąjungų žemėlapis
1805 m. balandžio 15 d. Jungtinė Karalystė ir Rusija sudarė taikos sutartį. Ji pastūmėjo įkurti Trečiąją koaliciją prieš Prancūziją. Rugpjūčio 9 d. prie koalicijos prisijungė Austrija ir Švedija. Atsakydamas į Jungtinė Karalystės pastangas suburti koaliciją, Napoleonas suplanavo invaziją į Didžiąją Britaniją ir sutelkė pajėgas Bulonėje. Tačiau po britų laivyno pergalės Trafalgaro mūšyje, planas liko neįgyvendintas. Austrai pradėjo karą su 70 000 karių įsiverždami į Bavariją. Napoleono armija išžygiavo iš Bulonės, kad pasipriešintų jiems. Spalio 20 d. apsupta austrų armija pasidavė Ulme. Po to, kai kita austrų armija šiaurės Alpėse buvo įveikta, Napoleonas užėmė Vieną. Gruodžio 2 d. Napoleonas taip pat sutriuškino jungtines austrų ir rusų pajėgas Austerlico mūšyje. Gruodžio 26 d. Austrija pasirašė Presburgo taikos sutartį, o Rusija atsitraukė iš vokiškųjų žemių. Pagal taikos sutartį Venecija atiteko Italijos karalystei, Tirolis – Bavarijai.
Karas su Ketvirtąja koalicija
thumb|left|200px|Napoleonas prie Ylavos (dab. [[Bagrationovskas)]]
Kitame karo etape Napoleonas išvijo Rusijos kariuomenę iš Lenkijos ir įsteigė Varšuvos kunigaikštystę, tada patraukė į šiaurę, prieš Rusijos kariuomenę Karaliaučiuje. Po 1807 m. vasario 7-8 d. įvykusio Ylavos mūšio, Rusijos kariuomenė atsitraukė dar labiau į šiaurę. 1807 m. birželio 14 d. Napoleonas sutriuškino Rusijos kariuomenę Frydlando mūšyje. Po to Rusijos imperatorius Aleksandras I paprašė paliaubų. 1807 m. liepos 7 d. buvo pasirašyta Tilžės taikos sutartis. Pagal ją Prūsija neteko visų valdų į vakarus nuo Elbės, dalies lenkiškųjų žemių, Baltstogės apygarda atiteko Rusijai, kuri taip pat prisijungė prie kontinentinės blokados. Iki rugsėjo Prancūzija okupavo Švedijos Pomeraniją, siekdama neleisti jai išsilaipinti Prūsijoje.
Pirėnų karas
thumb|left|200px|Prancūzams pavaldus [[mameliukai puola ispanų sukilėlius Madride. Tapytojas Francisco Goya 1808 m.]]
Karas su Penktąja koalicija
thumb|200px|Strateginė situacija Europoje 1809 m. vasario mėnesį
1809 m. Austrija ir Jungtinė Karalystė sudarė Penktąją koaliciją. Per šį karą britai užėmė daugelį Prancūzijos kolonijų. Žemyne Jungtinė Karalystė surengė ekspediciją siekdama prisijungti prie Austrijos pajėgų dar iki jas puls prancūzai. Ekspedicija baigėsi katastrofa, kai Jungtinei Karalystei nepavyko užimti Prancūzijos karinės bazės Antverpene. Nepaisant to, Britai nuolat rengė atakas pakrantėse. Kontinentinės blokados suvaržymais nepatenkintos valstybės užmezgė ryšius su britų kontrabandininkais. Balandį Austrija įsiveržė į Bavariją ir Varšuvos kunigaikštystę, tačiau pastarojoje balandžio 19 d. buvo sumušti lenkų. Napoleonas turėjo iš Ispanijos grįžti į Prancūziją. Surinkęs armiją jis įsiveržė į Bavariją. Po kelių nedidelių mūšių balandžio 21-23 d. Austrijos kariuomenė turėjo trauktis iš Bavarijos. Netrukus Napoleonas įsiveržė į Austriją. Gegužės 11 d. Viena pasidavė Prancūzijos armijai. Gegužės 21 d. Napoleonas skubotai bandė persikelti per Dunojų ir tai baigėsi nesėkme Asperno-Eslingo mūšyje. Bet po dviejų savaičių jis sutriuškino austrus Vagramo mūšyje. Po jo spalio 14 d. Austrija pasirašė taikos sutartį, pagal ją Austrija Prancūzijai atidavė žemes į pietus nuo Savos, atsisakė sąjungos su Jungtine Karalyste ir pripažino kontinentinę blokadą.
Kanonierių karas
Danijos-Norvegijos karalystė, Napoleono karų metu, buvo paskelbusi neutralitetą. Nepaisant to, Jungtinė Karalystė baimindamasi, kad Danijos laivynas gali prisidėti prie Prancūzijos laivyno ir ženkliai jį papildyti, du kartus atakavo Danijos laivų flotilę Kopenhagoje (1801 m. balandžio 2 d. ir 1807 m. rugpjūčio-rugsėjo mėnesiais), sunaikindami arba užgrobdami daugelį laivų. Po antro užpuolimo Danijos karalystė sudarė sąjungą su Prancūzija ir pradėjo puldinėti į savo teritorinius vandenis užklystančius britų laivus. Karas faktiškai baigėsi kai 1812 m. liepos 12 d. britų laivai nuskandino paskutinį didelį Danijos laivą – fregata Najaden.
Suomijos karas
Netrukus po Tilžės taikos, Rusija paskelbė karą Jungtinei Karalystei. Pastaroji paskatino Švediją pulti Rusiją. Padedami britų, Švedijos laivynas pasiekė keletą pergalių, Suomijos įlankoje prieš Rusiją 1808 m. liepos ir rugpjūčio mėnesiais. Tačiau Rusijos pergalės sausumoje privertė švedus sudaryti taikos sutartį su jais 1809 m. ir su Prancūzija 1810 m. bei prisijungti prie kontinentinės blokados. Prancūzijos ir Rusijos santykiams palaipsniui blogėjant, Rusijos ir Jungtinės Karalystės karas iš esmės baigėsi. 1812 m. balandį Jungtinė Karalystė, Švedija ir Rusija pasirašė slaptus susitarimus nukreiptus prieš Napoleoną.
Invazija į Rusiją
1812 m. Rusija atvėrė savo uostus britų laivams. Napoleonas, norėdamas priversti rusus pripažinti blokadą ir panaikinti jų invazijos į Varšuvos kunigaikštystę galimybę, pasiuntė prieš juos Didžiąją armiją – iš apie 650 000 karių. 1812 m. birželio 23 d. Napoleono pajėgos persikėlė per Nemuną ties Kaunu. Birželio 28 d. Napoleonas užėmė Vilnių, Liepos 1 d. Napoleonas įkūrė laikinosios vyriausybės komisiją, kuri administravo Vilniaus, Gardino, Minsko gubernijas ir Baltstogės sritį. Armija žygiavo per Rusiją laimėdama keletą nedidelių susirėmimų ir Smolensko mūšį rugpjūčio 16-18 d., bet tomis pačiomis dienomis rusai sustabdė kitą dalį Prancūzijos pajėgų Polocko mūšyje ir tai apsaugojo juos nuo žygio į tuometinę Rusijos sostinę Sankt Peterburgą. Nepaisant to, pagrindinės Prancūzijos pajėgos vadovaujamos Napoleono toliau žygiavo į Maskvą. Rusijos kariuomenė traukdamasi naudojo išdegintos žemės taktiką, nusiaubdama vietoves, kuriomis turėjo žygiuoti Napoleono pajėgos taip pat siekdama, kad priešas negautų resursų bei maisto atsargų. Tai dar žygio pradžioje nulėmė didelius Prancūzijos nuostolius ir smarkų dezertyravimą. Po Borodino mūšio Michailas Kutuzovas nusprendė palikti Maskvą be kovos. Rugsėjo 14 d. Prancūzijos armija įžengė į Maskvą. Napoleonas tikėjosi, kad kritus Maskvai Aleksandras I pasirašys taikos sutartį, tačiau pastarasis nesutiko ir atmetė visas Napoleono sąlygas. Napoleonas bijodamas ilgiau pasilikti Maskvoje įsakė kariuomenei trauktis. Padėtį labai apsunkino ankstyva žiema. Daug Prancūzijos karių mirė nuo šalčio, bado, ligų ir kazokų puldinėjimų. Tik apie 10 000 kareivių (neskaitant dezertyrų) paliko Rusiją.
Karas su Šeštąja koalicija
thumb|left|200px|Napoleonas su savo karais 1814 m. Prancūzijoje
Po Napoleono nesėkmės Rusijoje, Jungtinė Karalystė, Rusija, Prūsija, Švedija ir keletas vokiškų valstybių sudarė naują – Šeštąją koaliciją kovai su Prancūzija. Napoleonas nusprendė sukurti naują armiją, panašaus dydžio kaip per invaziją į Rusiją. Jam pavyko suburti apie 400 000 karių. 1813 m. Balandžio 15 d. Napoleonas išvyko iš Paryžiaus. Gegužės 2 d. Napoleonas sumušė jungtinę Rusijos ir Prūsijos armiją Liutceno mūšyje, gegužės 8 d. užėmė Drezdeną, gegužės 20 d. užklupo priešus prie Bauceno įrengtoje pozicijoje. Koalicijos armija traukėsi visu frontu. Liepos 4 d. buvo pasirašytos paliaubos, jos tesėsi iki rugpjūčio 13 d. Prahoje buvo deramasi dėl taikos sutarties, tačiau derybos žlugo. Napoleonas skubiai užėmė Saksoniją, sutriuškino dvi koalicijos armijas, tačiau Austrijos ir Bavarijos prisijungimas prie koalicijos ir labai išaugusi kiekybinė jos persvara privertė jį trauktis. Prieš tai jis pabandė įveikti priešus, kad jie jo nepersekiotų, bet pralaimėjo Leipcigo mūšį. Po jo Prancūzų armija turėjo grįžti į Prancūziją. Lapkričio 5-7 d. ji persikėlė per Reino upę.
Lapkričio 9 d. Napoleonas grįžo į Paryžių. Ten jis mėgino pakartoti masinės mobilizacijos sėkmę, tačiau mobilizuoti pavyko tik 110 000 karių, tarp jų buvo daug jaunimo, net šešiolikmečių. Koalicija įsiveržė į Prancūziją keturiomis kryptimis: švedai puolė iš Belgijos, prūsai vadovaujami Lėberechto Bliucherio įžygiavo į Lotaringiją, Velingtono britų pajėgos puolė iš Pirėnų pusiasalio, o didžiausios pajėgos vadovaujamos austrų generolo Karlo Švarcenbergo įžengė iš Šveicarijos. Napoleonas mėgino juos nugalėti po vieną, paeiliui susiremdamas su atskiromis jų pajėgomis. Nuo 1814 m. sausio 29 d. iki vasario 18 d. jis iškovojo keletą vietinės reikšmės pergalių prieš Bliucherį ir Švarcenbergą. Koalicija pasiūlė kompromisinę taikos sutartį, tačiau Napoleonas nesutiko. Kovą koalicijos persvara darėsi vis akivaizdesnė. Bliucheris nugalėjo Napoleoną kovo 9 d. prie Lano, o Švarcenbergas kovo 20 d. – netoli Arsi. Galiausiai Napoleonas pasuko į rytus tikėdamasis nuvilioti sąjungininkus nuo Paryžiaus, bet jie jo nepaisė ir nužygiavo į Prancūzijos sostinę. Ji pasidavė kovo 30 d. Napoleonas vis dar norėjo kautis, tačiau jo maršalai nesutiko. Balandžio 6 d. Napoleonas atsisakė sosto ir buvo ištremtas į Elbos salą. Prancūzijoje karūnavus Liudviką XVIII buvo atkurta monarchija.
1812 m. karas
Karas tarp Jungtinės Karalystės ir JAV. Nors šis karas sutapo su Šeštosios koalicijos karu, amerikiečiai jo nepriskiria Napoleono karams. Dėl tarp JAV ir Jungtinės Karalystės vykusio karo, britai turėjo siųsti dideles pajėgas į Šiaurės Ameriką ir negalėjo rimtai paremti Šeštosios koalicijos.
Karas su Septintąja koalicija
Pasinaudodamas nepasitenkinimu, kurį sukėlė Burbonų grįžimas į valdžią, Napoleonas vasario 26 d. paliko Elbą ir kovo 1 d. su 1100 karių daliniu bei keturiomis patrankomis išsilaipino Kanuose. Atkurta monarchija nepatenkintų karių daliniai, pasiųsti Liudviko XVIII pasipriešinti Napoleonui, patys prie jo prisidėdavo, tad jis kovo 20 d. be šūvio įžengė į Paryžių. Iki liepos buvo atkurta imperija ir surinkta nauja kariuomenė. Napoleonas nusprendė žygiuoti į Belgiją ir užpulti ten esančias britų ir olandų pajėgas pavaldžias Velingtonui bei prūsus, vadovaujamus Bliucherio, nelaukiant, kol atžygiuos austrai ir rusai. Birželio 15 d, prancūzų armija kirto Belgijos sieną ir užėmė Šarlerua, tačiau dėl gausybės armijos maršalų klaidų, vėlavimų ir nesusišnekėjimų Napoleonui nepavyko gerai koordinuoti armijos dalinių judėjimo. Tai nulėmė, kad birželio 16 d. Napoleonas tik atbloškė, o nesutriuškino prūsų prie Linji, Mišeliui Nėjui nepavyko užimti Kvatro-Braso kryžkelių, o birželio 18 d. prancūzų kariuomenė buvo sutriuškinta Vaterlo mūšyje. Nepavykus surinkti besitraukiančių pajėgų, Napoleonas birželio 21 d. grįžo į Paryžių ir kitą dieną atsisakė sosto. Napoleonas buvo ištremtas į Šv. Elenos salą, kurioje 1821 m. ir mirė.
Feliksas Mikšys
Feliksas (Peliksas) Mikšys (1893 m. kovo 2 d. Deglėnai, Pušaloto valsčius, Panevėžio apskritis, Rusijos imperija – 1973 m. balandžio 3 d. Kaunas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Mokėsi Šiaulių gimnazijoje. Pirmojo pasaulinio karo metais baigė Varšuvos veterinarijos institutą, 1916–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje.
Grįžęs į Lietuvą dirbo įvairiose ūkio organizacijose. Vienas iš Lietuvos ūkininkų sąjungos steigėjų, nuo 1919 m. jos ilgametis pirmininkas.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.
1923 m. balandžio 18 d. vienas AB „Maistas“ steigėjų, jos valdybos narys. 1925 m. buvo Lietuvos ūkininkų sąjungos atstovas Lietuvos prekybos rūmuose. 1926 m. AB „Lietuvos cukrus“ steigėjas.
1944 m. suimtas, kalintas, išvežtas į Sibirą. Grįžęs į Lietuvą gyveno Vilniuje.
Palaidotas Romainių kapinėse.
Paštininkų balsas
Paštininkų balsas – profesinis paštininkų laikraštis, ėjęs 1920–1921 m. Kaune.
Istorija
Leido grupė Lietuvos pašto darbuotojų dukart per mėnesį. Pirmasis numeris išėjo 1920 m. sausio 23 d. 1921 m. ėjo nereguliariai. Spausdino Brolių Gurvičių spaustuvė bei Varpo spaustuvė Kaune, S. Kadušino spaustuvė Raseiniuose. Išėjo 10 numerių.
Redagavo K. Užpuolevičius.
George Burley
George Elder Burley (g. 1956 m. birželio 3 d. Kamnoke, Rytų Eiršire) – buvęs Škotijos futbolininkas. Nuo 2008 m. iki 2009 m. ėjo Škotijos vyrų futbolo rinktinės trenerio pareigas.
Heart of Midlothian
2005 m. birželio 30 d. buvo paskirtas Edinburgo Hearts FC klubo treneriu. 2005–2006 m. sezono pradžioje laimėjo aštuonerias rungtynes iš dešimties. Vladimirui Romanovui tapus klubo savininku Burley paliko klubą.
Škotijos vyrų futbolo rinktinė
2008 m. sausio 24 d. pasirašė ketverių metų sutartį ir tapo Škotijos rinktinės treneriu. Pirmąsias rungtynes jo treniruojama rinktinė žaidė prieš Kroatiją, jos baigėsi 1-1.
2009 m. lapkričio 16 d. buvo atleistas iš pareigų, Škotijai 3-0 pralaimėjus Velso rinktinei.
Dainius Pavalkis
Biografija
Gimė inžinierių šeimoje. 1968–1974 m. mokėsi Kauno 14-oje vidurinėje, Vaikų muzikos mokykloje. 1978 m. baigė Kauno Juozo Aleksonio vidurinę mokyklą. 1978–1984 m. studijavo Kauno medicinos instituto (KMI) Gydomajame fakultete ir 1984–1986 m. Maskvos proktologijos mokslinių tyrimų institute. Baigė podiplomines studijas [http://www.stmarksacademicinstitute.org.uk/ Londono Šv. Marko akademiniame institute] ir ligoninėje. Žmona Edita, architektė. Vaikai: Gintautas (g. 1983), Dainora (g. 1988).
Profesinė ir mokslinė veikla
1978–1984 m. studijavo Kauno medicinos instituto (dabartinis Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Medicinos akademijos Medicinos fakultetas) Gydomajame fakultete ir 1984–1986 m. Maskvos proktologijos mokslinių tyrimų institute. Baigė podiplomines studijas [http://www.stmarksacademicinstitute.org.uk/ Londono Šv. Marko akademiniame institute] ir ligoninėje.
Greta chirurginės praktikos aktyviai užsiima moksline veikla. Paskelbė 282 mokslines publikacijas, parengė 2 vadovėlius ir paruošė 7 doktorantus. Per savo darbinę ir mokslinę karjerą stažavosi daugiau nei 150 kartų žymiausiuose pasaulio universitetuose (Leideno, Prahos, Granados, Atėnų, Lyono), ligoninėse ir chirurgijos klinikose bei mokslo tyrimo institutuose (kaip Memorial Sloan Cancer Kettering Center, New York). Buvo kelių Europos mokslinių draugijų nariu, valdybų nariu ar steigėju, kelių mokslinių žurnalų redkolegijų nariu, KMU Senato nariu.
Savo profesinę karjerą pradėjo LSMU Kauno klinikose nuo asistento chirurgijos pareigų, vėliau tapo docentu ir profesoriumi. Užėmė direktoriaus operacinei medicinai pareigas, vadovavo storosios žarnos chirurgijos sektoriui.
Politinė ir visuomeninė veikla
2012–2015 m. paskirtas Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministru, kurio pareigas ėjo iki 2015 m. gegužės mėn. Vadovavimo ministerijai metu parengtas Mokslo ir studijų įstatymas, įvestas privalomasis valstybinis lietuvių kalbos egzaminas. Pakeistas klasių formavimas kaimo vietovėse ir mažuose miesteliuose (leista formuoti po vieną 11 ir 12 klasės grupes) bei jose padidintas vieno mokinio krepšelio įkainis. Įvestas priešmokyklinis privalomas ugdymas. Taip pat įvestas atskiras neformaliojo ugdymo krepšelis, leidžiantis vaikams rinktis „užklasinę“ veiklą ir neformalųjį ugdymą muzikos, meno, sporto ar techniškųjų mokslų srityje. Pradėta formuoti profesinio lavinimo sistema, sukuriant „priartintą darbinei aplinkai mokymo aplinką“. D. Pavalkiui pirmininkaujant ES Taryboje patvirtinta ilgalaikė mokslo ir inovacijų skatinimo ir finansavimo programa „HORIZON 2020“ ir kitos mokslo bei inovacijų programos, kurių biudžetas siekia 142 milijardų eurų. D. Pavalkio iniciatyva Lietuva prisijungė prie tarptautinių mokslo infrastruktūrų, tokių kaip CERN, European Spallation source, MBL ir kitų, kas atvėrė galimybes šalies mokslininkams dalyvauti tarptautiniuose tyrimuose. D. Pavalkis yra vienas iš Nacionalinio mokslo ir inovacijų centro projekto Kaune „Mokslo sala“ rengėjų ir iniciatorių.
Nustojęs eiti ministro pareigas, grįžo prie medicininės praktikos ir pradėjo dirbti LSMU Chirurgijos klinikos gydytoju, kurio pareigas eina iki šiol.
Vadovavimas  Švietimo ir mokslo ministerijai Lietuvos pirmininkavimo Europos Tarybai metu buvo įvertintas ir D. Pavalkis buvo pakviestas tapti Europos Komisaro Carlos Moedas, atsakingo už mokslą ir inovacijas, patarėjų grupės nariu (RISE HL – research and innovation strategic expert, high level group). Mokslo ir inovacijų komisaro bei Sveikatos ir maisto kontrolės komisaro V.Andriukaičio bendru sutarimu buvo paskirtas Europos Komisijos Sveikatos mokslų patarėjų grupės nariu (Scientific panel for Health).
Nuo 2015 m. D. Pavalkis yra Kauno miesto mero visuomeninis patarėjas Švietimo ir sveikatos apsaugos klausimams.
Nuo 2019 m. D. Pavalkis eina Nursultano valstybinio medicinos universiteto rektoriaus pareigas.
Laisvalaikis ir pomėgiai
Laisvalaikiu domisi alpinizmu. Įveikė tokias viršūnes, kaip Kilimandžaras (5895 m), Monblanas (4810 m), Elbrusas (5643 m) ir kt. Yra baigęs muzikos mokyklą, groja fortepijonu. Mėgstamiausi kompozitoriai – Bethovenas, Šopenas ir Čiurlionis. Mėgsta keliauti, aplankė daugiau nei 80 šalių.
Koleda
thumb|Trutovsky K. Koleda Ukrainoje. Antroji pusė XIX a. Koleda (коляда, коледа, колада) – senovės slavų žiemos saulėgrįžos šventė, švenčiama gruodžio 25 d.
Užėjus krikščionybei, sutapatinta su Jėzaus gimimo švente – Kalėdomis. Pavadinimas galėjo kilti nuo lotyniško žodžio kalenda (romėnų kalendoriuje – kiekvieno naujo mėnesio pirmos dienos pavadinimas) arba nuo slaviško žodžio kolo (ratas, žr. Metų ratas). Koledos laikotarpiu žmonės dovanodavo dovanas vieni kitiems, persirenginėdavo, švęsdavo su alkoholiniais gėrimais ir valgiais.
Balkanuose išlikusi Koledos tradicija – vaikai (vadinami koledariai) keliauja po namus dainuodami giesmes ir linkėdami gerų metų mainais gaudami šiek tiek pinigų.
Dabar koledomis slavų šalyse vadinamos kalėdinės giesmės.
1562 m. pr. m. e.
'''1562 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Žadeikiai (Kretinga)
Žadeikiai – kaimas rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 2 km į rytus nuo Kartenos, prie kelio. Per kaimą teka Paltis – dešinysis Minijos intakas.
Istorija
1611 m. Žadeikaičiai priklausė Asteikių vaitystei. Prie Minijos jau buvo įsikūręs Žadeikaičių užusienis – naujakurių vienkiemis, įkurtas bendro naudojimo ganykloje už valakais išmatuotų dirbamų žemių. 1771 m. Žadeikių kaimui priklausė daugiau kaip 47 valakai žemės, iš kurios dirbami tebebuvo 32 valakai. Juos nuomavo 37 valstiečiai. Žadeikaičių užusienio jau nebebuvo, tačiau prie kelio į Rubulius kūrėsi kitas užusienis.
XIX a. kaimas panaikintas, o jo žemėje įkurti du palivarkai – Kretingos dvaro ūkiniai padaliniai. Pirmiausia, XX a. pradžioje, prie Minijos upės ir senojo Kartenos–Kretingos kelio įsikūrė Miniuvkos (Miniovkos, Mineikiškių) palivarkas, o 1846 m. centrinėje kaimo dalyje grafas Nikolajus Zubovas įkūrė Žadeikių palivarką. Priešais Miniuvkos palivarko sodybą Minijos dešiniojo kranto šlaite ir terasose apie 1855 m. N. Zubovo sumanymu buvo pasodintas ąžuolynas, kuris vadinamas Daigų mišku.
1915 m. pavasarį Žadeikiai ir Miniuvka atsidūrė Rusijos–Vokietijos karo fronto paribyje. Prie Minijos vyko nedideli, tačiau įnirtingi susirėmimai tarp vokiečių ir rusų karinių dalinių. Jų metu žuvusius kareivius vokiečių karinė valdžia palaidojo kaimo pakraštyje, Daigų miške.
1923 m. Kretingos valsčiaus Miniuvkos palivarke buvo 1 kiemas ir 10 gyventojų, o Žadeikių palivarke – 5 kiemai ir 129 gyventojai. Lietuvos žemės reformos metu valstybė abu palivarkus nusavino, o jų žemes išdalino savanoriams ir kumečiams. Išparceliuotas Žadeikių palivarkas 1927 m. buvo pavadintas Žadeikių kaimu, prie kurio prijungtos ir buvusio Miniuvkos palivarko žemės. Tarpukariu kaimas buvo priskirtas Kartenos valsčiui. Miniuvkos palivarko sodyba buvo nugriauta, o Žadeikių palivarko centras paverstas pavyzdiniu valstybiniu ūkiu, kurį 1927 m. išsinuomavo, o 1939 m. nusipirko Kretingos apskrities agronomas Jonas Raudonis.
Stambiausi ūkininkai buvo agronomas J. Raudonis, valdęs 59 ha žemės, ir Juozas Rutkauskas. Kiti ūkininkai turėjo po 8–12 ha žemės. Kaime gyveno kalvis Pranas Machtas. J. Raudonis 1938 m. įsivedė pirmąjį kaime telefoną.
1940 m. birželio mėn. Daigų miškelyje buvo įrengta raudonarmiečių stovykla, o Raudonių sodyboje (dvare) įsikūrė karinio dalinio karininkai ir štabas. 1941 m. birželio 14 d. iš kaimo į Rusija buvo ištremta Stasė Gudauskienė. Kiti ūkininkai, siekdami išvengti galimų represijų, bandė trauktis į Vakarus: 1941 m. į Vokietiją repatrijavo Jonas Ilgaudas, Jokūbas Lekauzas, Jonas Žvilys ir Jurgis Skindorius su šeimomis. 1945 m. agronomas Jonas Raudonis ir kiti kaimo vyrai, daugiausia buvę šauliai, buvo suimti ir išvežti darbams prie Belomoro kanalo. 1945–1949 m. ištremtos P. Jonausko, P. Machto, S. Žiobako, P. Mineikio, iš tremties grįžusio J. Raudonio šeimos ir broliai Jonas ir Petras Rutkauskai (iš viso 30 žmonių).
1949 m. kaime įkurtas Žemaitės kolūkis, kurio pirmininku išrinktas K. Zajančiauskas. Partizanams 1950 m. jį nušovus, kolūkiui vadovavo P. Laurinavičius, kuris 1952 m. irgi nušautas. Prasidėjus ūkių stambinimui, kolūkis sujungtas su Kartenoje veikusiu Raudonosios žvaigždės kolūkiu. Naujasis kolūkis išlaikė Žemaitės vardą, tačiau jo administracinis centras persikėlė į Karteną.
1967 m. Žadeikiai buvo elektrifikuoti, o 1978 m. prasidėjo kaimo žemių melioravimas ir vienkieminių sodybų naikinimas.
2002 m. pradžioje kaime buvo 43 ūkininkų ūkiai. Sulaukė buvusių savininkų ir buvęs Žadeikių dvaras, kuriame šeimininkauja J. Raudonio vaikaitis Gediminas Raudonis.
Silvestras Guogis
Silvestras Guogis (g. 1990 m. kovo 2 d.) − Lietuvos lengvaatletis. Šalies 400 m barjerinio bėgimo čempionas. Geriausio rezultato savininkas per visą Lietuvos istoriją.
Bhakros užtvanka
thumb|200px|Bhakros užtvanka
Bhakros užtvanka arba Bhakra Nangalas – hidroelektrinių užtvankų kompleksas šiaurės vakarų Indijoje, Himačal Pradeše, ant Satledžo upės. Tai trečia pagal dydį užtvanka šalyje. Sudaro Bhakros, Nangalo, Koldamo užtvankos, Gobindsagaro tvenkinys (168,35 km²), drėkinimo kanalų sistema (bendras ilgis 4500 km, drėkina 1,5 mln. ha plotą).
Pagrindinė Bhakros užtvanka pastatyta 1948–1963 m. Ilgis 520 m, aukštis 226 m, plotis 9,1–191 m. Sudaro 5 turbinos po 108 MW, 5 turbinos po 157 MW. Bendra projektinė galia 1325 MW.
Džonas Lokas (Dingę)
Džonas Lokas yra fiktyvus veikėjas ABC televizijos seriale Dingę, kurį vaidina Terry O'Quinn. Šio personažo vardas siejamas su garsiu mąstytoju ir filosofu Džonu Loku.
Jaskra
Jaskra  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Knišino valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Knišino, 12 km į pietryčius nuo Monkų ir 30 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Jaskrankos upelis.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Mediniškiai
Mediniškiais vadinami kaimai:
Fotoelementas
thumb|200px|Fotoelementas ЦГ-4. Klasikinės konstrukcijos fotoelementas. thumb|200px|Wickham firmos fotoelementas UVV4A.
Fotoelementas – elektroninis prietaisas paverčiantis elektromagnetinių spindulių energiją į elektrinį signalą.
Konstrukcija
Vakuuminį deguonies-cezio fotoelementą sudaro stiklinė kolba, kurioje yra vakuumas. Jos vidinis paviršius, išskyrus „langelį“ šviesai patekti, padengtas sidabro sluoksniu, o šis – cezio oksido sluoksniu. Sidabro sluoksnis ir jį dengiantis puslaidininkio sluoksnis yra fotoelemento katodas. Anodas – tai metalinis žiedelis kolbos centre.
Veikimo principas
Prijungus maitinimo šaltinį, tarp fotoelemento anodo ir katodo atsiranda elektrinis laukas. Jei pro fotoelemento „langelį“ į katodą kris šviesos srautas, tai fotonai išmuš elektronus iš fotokatodo. Laisvus elektronus pritrauks anodas ir grandinėje atsiras elektros srovė, kuri tekės tol, kol katodas bus apšviestas. Srovės ir šviesos srauto santykis vadinamas fotoelemento jautrumu. Šis dydis matuojamas mikroamperais, padalytais iš liumenų. Tipinis fotoelemento jautrumas yra 20–100μA/lm. Dujinių fotoelementų jautrumas yra 4–5 kartus didesnis, nes juose vyksta dujų jonizacija tarp elektrodų. Tačiau dujiniai fotoelementai turi nemažą inerciją.
Naudojimas
Fotoelementai buvo naudojami gana plačiai, bet dabar juos išstūmė puslaidininkiniai prietaisai. Kino projektoriuose fotoelementai buvo naudojami atkurti garso takelį. Kino juostoje yra laukelis kuriame kintamu raiškumu arba permatomos juostelės pločiu įrašytas garso signalas. Lempos šviesa praėjusi pro šį laukelį kinta ir netolygiai apšviečia fotoelementą. Taip gaunamas elektrinis signalas kuris sustiprinamas žemo dažnio stiprintuvu ir perduodamas į garsiakalbius.
Fotoelementai naudojami cheminiuose ir fizikiniuose tyrimuose. Šviesos spindulys, dažnai – specifinio spektro, apšviečia ar peršviečia tiriamą medžiagą ir fotoelementas išmatuoją šviesos pokyčius.
Fotoelementai buvo anksčiau naudojami kosminių objektų ryškiui matuoti tik pirmoje XX a. pusėje. Juos vėliau pakeitė fotodau­gintuvai.
Šilėnai (Ragainės apskritis)
Šilėnai (arba Pograničnas;, nuo 1938 m. birželio 6 d. Waldheide, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas 32 km į Rytus nuo Tilžės, Nemuno dešiniajame krante, prie sienos su Lietuvos Respublika ties Ramoniškiais.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. Nuo 1613 m. Šilėnai priklausė Kasinkiemio valsčiui, Viešvilės parapijai, nuo 1845 m. Smalininkų parapijai, nuo 1921 m. Trapėnų parapijai. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities, (nuo 1922 m. birželio 30 d. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas. 1931 m. prijungtas Dirvelių kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Chlebnikovo apylinkės kaimas.
Nuo 1800 m. veikė mokykla.
Vaclovas Tričys
Vaclovas Tričys (g. 1945 m. rugsėjo 6 d. Ukmergėje) – chemikas, ekologas, pedagogas, Šiaulių miesto mokslo, politinis ir visuomenės veikėjas, profesorius.
Biografija
1968 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI), chemikas technologas, 1977 m. baigė KPI aspirantūrą, 1991 m. docentas, 2003 m. profesorius.
1968–1986 m. dirbo pramonėje. Nuo 1986 m. KPI Šiaulių politechnikos fakulteto Bendrųjų disciplinų katedros vedėjas, Šiaulių universiteto (ŠU) Technologijos fakulteto Mechaninės technologijos katedros vedėjas, Šiaulių universiteto Technologijos fakulteto profesorius (2003), nuo 2002 iki 2008 m. Šiaulių universiteto prorektorius mokslui.
1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, LPS Šiaulių miesto tarybos narys. 1990-1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas.
Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos sritys – medžiagų inžinerija, aplinkos inžinerija. Paskelbė per 140 mokslinių ir metodinių publikacijų. Sukūrė 18 išradimų, penkis pramonės pavyzdžius, užregistravo 1 europatentą. Su bendraautoriais parengė mokomųjų knygų: "Metalų elektrocheminis dengimas", "Plastikai ir kompozitai", "Polimerų ir kompozitų mechanika", "Energetinių želdinių augintojo vadovas", monografiją "Mokslinė veikla: šiuolaikinės tendencijos", mokslo studiją "Biokuro išteklių plėtros galimybių tyrimas Šiaurės Lietuvoje". Organizavo respublikines ir tarptautines mokslines konferencijas, simpoziumus, seminarus ir kitus mokslo renginius. Vadovavo ir vykdė Vyriausybės, savivaldybių, įmonių užsakytus aplinkosauginius projektus, ES fondų remtus projektus.
Lietuvos mokslininkų sąjungos prezidiumo narys, LMS „Salduvės“ skyriaus valdybos pirmininkas.
Mituvos hidrografinis draustinis
Mituvos hidrografinis draustinis – draustinis Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, ties Pamituvio kaimu, Mituvos vingių slapose ir krantuose. Įsteigtas 1974 m.
Plotas 148 ha. Saugoma limnoglacialinėje lygumoje esanti Mituvos upės slėnio atkarpa. Mituvos slėnyje auga vertingų augalų bendrijos (sibirinis vilkdalgis ir kt.). Upėje ir jos intakuose gyvena bebrai, kanadinės audinės, ūdros, peri tulžiai.
Vilniaus universiteto Fizikos fakultetas
Istorija
thumb|200px|Vilniaus universiteto Fizikų kolegijos antspaudas, ant kurio pavaizduotas Vytis, 18-ojo a. pab.
Tarpukariu Lenkijai okupavus Vilniaus kraštą, Kaune 1922 m. buvo įkurtas Lietuvos universitetas su šešiais fakultetais. Matematikos-gamtos fakultete buvo įkurta Eksperimentinės fizikos katedra, kuri 1930 m. pervadinta tiesiog į Fizikos. 1940 m. katedra grįžo į Vilnių. 1944 m. profesoriaus Adolfo Jucio iniciatyva atkurta ir Teorinės fizikos katedra.
1969 metais suorganizuota pirmoji fizikų šventė – Fiziko diena (FiDi). FiDi kiekvieną pavasarį organizuoja patys studentai. Svarbi šventės dalis – eitynės nuo fizikos iki Filologijos fakulteto su Dinu Zauru, einančiu atsiprašyti studenčių filologių.
Nuo 2023 m. dekano pareigas eina prof. dr. Aidas Matijošius.
Institutai
Fizikos fakultete veikia:
Narbūčiai
Narbūčiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Svėdasų.
Lobotomija
Lobotomija – smegenų operacija, kurios metu yra pažeidžiamos smegenų kaktinės skiltys. Dėl pažeidimų sutrinka abstraktus mąstymas, susilpnėja ilgalaikė atmintis, žmogus neįstengia mąstyti apie galimas problemas. XX a. trečiajame ketvirtyje lobotomija buvo gana plačiai taikoma psichiatrijoje gydant šizofreniją, depresijas. Plačiausiai taikyta Skandinavijoje, JAV, Didžiojoje Britanijoje. Tarybų Sąjungoje 1950 metais uždrausta kaip prieštaraujanti žmogiškumo principams.
Procedūrą sukūrė portugalų neurologas António Egas Moniz. 1949 m. jam paskirta Nobelio fiziologijos ar medicinos premija už „leukotomijos terapinės vertės nustatymą tam tikrose psichozėse“.
CD Santa Clara
Ponta Delgados „Santa Clara“ – Portugalijos futbolo klubas iš Ponta Delgados.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1921 m.
Sent Lusijos vėliava
Vėliava įteisinta 1967 m. kovo 1 d.
Mėlyna vėliavos spalva simbolizuoja mėlyną dangų ir vandenyną, kuris supa salą, bei ištikimybę. Auksinio trikampio spalva reiškia saulės šviesą ir klestėjimą. Juodos ir baltos spalvos rodo rasinę harmoniją. Trikampių dalys simbolizuoja salos Pitono kalnus – dvi dideles uolų viršūnes, kylančias iš vandens, kurios yra Sent Liusijos simboliai.
El Tambas
El Tambas  – miestelis pietiniame Ekvadore, Kanjaro provincijoje, į šiaurės vakarus nuo Asogeso. Įsikūręs tarpukalnių slėnyje, prie Panamerikos plento (ruožo Kuenka-Kitas). Yra geležinkelio stotis.
Koloristas
thumb|right|240px| Vincento van Gogo „[[Naktinė kavinė (Van Gogas)|Naktinė kavinė“ (1888)]] Koloristas (nuo it. colorista, – spalva) - gali reikšti:
El Tambas
Netoli El Tambo yra archeologinė Ingapirkos vietovė.