cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2008 m. Formulės 1 sezonas
Tvarkaraštis
Pastabos: † – Naujos trasos.
Aden Ade tarptautinis oro uostas
Aden Ade tarptautinis oro uostas (som. Garoonka Caalamiga Ee Aadan Cadde, IATA – MGQ, ICAO – HCMM) – tarptautinis Somalio oro uostas, aptarnaujantis šalies sostinę Mogadišą. Oro uostas pavadintas pirmojo šalies prezidento Adeno Abdula Osmano Daro vardu.
Pradžioje įkurtas kaip vidutinio dydžio oro uostas jis buvo nuolat tobulinamas. Ypač situacija pagerėjo nuo 2010–2011 m., kuomet buvo įvykdyti dideli statybų projektai.
2013 m. Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija oficialiai pašalino šį oro uostą iš 5 grupės, kurioje yra pavojingi oro uostai.
2013 m. oro uostas kasdien aptarnavo po 40 skrydžių, palyginimui 3-4 buvo vykdomi 2011 m.
Miežonys
Miežonimis vadinami kaimai:
Beištrakiai
Beištrakiai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Palomenės, prie Šešuvos upės.
Etimologija
Vietovardis siejamas su žodžiu trakas („miške iškirsta vieta“). Dar neseniai šio kaimo gyventojai Traku vadino vieną iš Beištrakiuose esančių žemės sklypų.
Istorija
XIX a. pabaigoje buvo Beištrakių dvaro valda ir užusienis Trakų apskrities Žiežmarių valsčiuje. 1923 m. Beištrakių kaime buvo 50 ūkių (kiemų) ir 267 gyventojai, Beištrakių viensėdyje – 3 ūkiai (kiemai) ir 23 gyventojai.
Trakai (Jurbarkas)
Trakai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, dešiniajame Šešuvies krante. Kaime auga senas ąžuolas. Į pietus nuo Trakų plyti Paalsio tvenkinys.
Senkapis
thumb|right|230px|Įvairūs radiniai iš IX–XII a. senkapio
Senkapis – laidojimo paminklas. Senkapiuose gali būti randama nuo kelių ir kelių šimtų kapų (kapaviečių).
Dalis yra iš ankstyvojo ir senojo geležies amžiaus.
Yra senkapių, įrengtų senuosiuose kapinynuose. XV–XVII a. kai kurie senkapiai peraugo iš pagoniškųjų į krikščioniškuosius.
Senkapiuose randama monetų, žalvarinių, medinių ir kitokių papuošalų, geležinių darbo įrankių (peilių, skiltuvų), bronzinių papuošalų (žiedų, segių).
Minčiakampis
Minčiakampis – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Šeimaties.
Agila
Agila (arba Senieji Nagliai) – XVII a. smėlio užpustytas kaimas Kuršių nerijoje, į šiaurę nuo Pervalkos. Išlikusi Agilos kopa.
Myths of the Near Future
Myths of the Near Future yra debiutinis Didžiosios Britanijos Indie rock/New Rave grupės Klaxons albumas išleistas 2007 m. sausio 29 d. Albumas pasiekė JK perkamiausių albumų savaitinio sąrašo 2-ąją vietą, tuo tarpu pristatomasis singlas „Golden Skans“ – 7-ąją. Britų Alternatyvios muzikos muzikos žurnalas „New Musical Express“ albumą įvertino 9 iš 10 balų.
Paracetamolis
thumb|250px|Paracetamolis thumb|250px|Paracetamolis 500 mg dozėmis
Paracetamolis (acetaminofenas) – preparatas, plačiai naudojamas kaip skausmo (galvos, mėnesinių, dantų, raumenų) malšiklis, taip pat mažina karščiavimą. Dažnai naudojamas kaip ingredientas vaistuose nuo peršalimo ir gripo.
Vartojamas rekomenduojamomis dozėmis (1000 mg/dozė iki 4000 mg/dieną suaugusiam žmogui) nepavojingas. Perdozuotas gali pakenkti kepenims.
Pašaliniai poveikiai ir įspėjimai
Didelės paracetamolio dozės gali sukelti kepenų pažeidimus. Atsargiai vartotinas kepenų ligomis sergantiems pacientams. Neturėtų būti vartojamas kartu su alkoholiu, nes didėja kepenų pažeidimo rizika. Nevartotinas kartu su sudėtiniais vaistais nuo peršalimo, kurie sudėtyje turi paracetamolio (pvz., Thera Flu). Jaunesniems nei 2 metų vaikams paracetamolio galima duoti tik pasitarus su gydytoju. Ilgai ir didelėmis dozėmis vartoti tik gydytojui prižiūrint.
Sakonakhonas
Sakonakhonas  – miestas šiaurės rytų Tailande, Isano regione, 650 km nuo Bankoko, prie Nonghano ežero. Provincijos centras. 70 tūkst. gyventojų (2010 m.).
Koronio apygarda
Koronio apygarda yra šiaurės Suriname, Atlanto vandenyno pakrantėje. Sostinė – Totnesas. Kiti miestai: Korneliskondras, Frendšipas, Dženi.
Vystomas žemės ūkis (daugiausia ryžių auginimas). Pakrantėje auginami kokosai.
Rajonai
Yra 3 rajonai:
thumb|left|180px
Komeveinės apygarda
Komeveinės apygarda yra šiaurės Suriname, Atlanto vandenyno pakrantėje. Sostinė – Naujasis Amsterdamas. Be jo dar yra Alianso miestas.
Markakolis
Markakolis – ežeras Altajaus kalnuose, Rytų Kazachstano srityje, Kazachstane. Yra 449 km² ploto, 30 m gylio. Iš Markakolio išteka Kaldžiro upė ir įteka į Irtyšių. Ežeras pakilęs 1442 m virš jūros lygio.
Komeveinės apygarda
Rajonai
Yra 6 rajonai:
thumb|left|180px
Markakolis
Ežere daug žuvų, tačiau XIX amžiuje ežere žuvų buvo penkiolikakart daugiau. Ežere žuvų sumažėjo dėl intensyvios žvejybos, kurį dabar yra apribota.
Vučitrnas
Vučitrnas arba Vuštris ( arba Vushtrria;, ; ) – miestas ir savivaldybė Kosovo Mitrovicos srityje, šiaurės rytų Kosove. 2011 m. duomenimis, savivaldybės teritorijoje gyveno 69 881 gyventojas.
Istorija
Romos laikais miestas vadintas Vicianum. Pirmame amžiuje prieš mūsų erą buvo užkariautas romėnų. Okupacijos metu, miestas klestėjo ekonomiškai bei kultūriškai. Po Romos imperijos žlugimo, miestas atiteko Bizantijai.
XIV amžiuje Osmanų imperija plėtėsi Balkanuose. Pirmą kartą Vučitrnas paminėtas 1439 m. XV–XVIII a. buvo didžiausia gyvenvietė Balkanuose. Buvo svarbus administracinis centras.
Obša
Obša  – upė Rusijoje, Tverės srityje; Mežos kairysis intakas (Dauguvos baseinas). Prasideda paribyje su Smolensko sritimi, Belo aukštumoje (Smolensko aukštumos atragyje). Tose pačiose pelkynėse greta prasideda Dniepras bei Vazuzos baseino upeliai (Volgos baseinas). Teka į vakarus miškingomis, pelkėtomis vietomis.
Intakai: Belaja, Načia (kairieji), Lba (dešinysis).
Vaga vingiuota, 10–20 m pločio. Upę ledai sukausto lapkritį, ižti pradeda kovo pabaigoje–balandį. Prie Obšos įsikūręs Belo miestas.
Algimantas Šalna
Algimantas Šalna (g. 1959 m. rugsėjo 12 d. Vidiškėse, Ignalinos raj.) – Lietuvos biatlonininkas, pasaulio ir olimpinių žaidynių čempionas.
Biografija
Treneris – Albertas Jakubauskas. 1980–1986 m. buvo Sovietų Sąjungos biatlono rinktinės narys. Pirmasis Lietuvos sportininkas, žiemos olimpinėse žaidynėse laimėjęs aukso medalį. 1984 m. Sarajevo olimpinėse žiemos žaidynėse laimėjo auksą estafečių 4×7,5 km varžybose, individualiose 10 km lenktynėse užėmė penktąją vietą. 1983 m. Anterselvoje (Italija) ir 1985 m. Ruhpolding’e (Vokietija) tapo pasaulio čempionu estafečių varžybose.
Baigęs sportininko karjerą, treniravo Sovietų Sąjungos moterų biatlono rinktinę. Nuo 1991 m. penkiolika metų yra JAV biatlonininkų rinktinės vyriausiasis treneris. 1994 m., 1998 m., 2002 m. ir 2006 m. olimpinėse žiemos žaidynėse – JAV olimpinės biatlono rinktinės vyriausiasis treneris.
Xan Valleys
Xan Valleys yra mini - albumas (EP) išleistas anglų New Rave grupės Klaxons 2006 m. spalio 16 d.
Erdvėlaikis
thumb|right|300px
Erdvėlaikis – matematinis modelis, jungiantis erdvės ir laiko koordinates į vieną vieningą visumą – erdvės ir laiko kontinuumą. Dažniausiai erdvėlaikis interpretuojamas kaip mūsų trimatės visatos erdvės susiejimas su laiku, todėl šiuo atveju erdvėlaikis tampa keturmate koordinačių sistema.
Erdvėlaikis taip pat naudojamas ir kitose teorijose, pavyzdžiui, superstygų teorijoje, kur yra įvesti 9 erdvės matmenys ir vienas laiko.
Smulkiažiedis kapokmedis
Smulkiažiedis kapokmedis (Ceiba aesculifolia) – bombakmedinių (Bombacaceae) šeimos, kapokmedžių (Ceiba) genties medžių rūšis. Tai retas augalas, aptinkamas daugiausia Centrinėje Amerikoje (nuo Meksikos iki Kosta Rikos).
Išauga iki 25 m aukščio.
Čilės vyrų rankinio rinktinė
Čilės vyrų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Čilei tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Čilės rankinio federacija.
Trakai (Krakės)
Istorija
XIX a. pabaigoje buvo palivarkas.
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Meironiškių.
Sarykopa
Sarykopa – ežeras Kazachstane, Kustanajaus srityje. Ežero plotas yra 336 km². Šalia ežero yra pastatytas Šumektų miestelis.
Amazoninė viktorija
Augalas yra hidrofitas, šaknimis įsitvirtinęs vandens telkinio dugne, o stiebas (iki 7–8 m ilgio) šaknis jungia su lapais. Lapai užauga virš 2,5 m skersmens (2002 m. žinomi 2,65 m skermens Victoria x ‘Longwood Hybrid’ hibridinės rūšies užaugę lapai) ir plūduriuoja vandens paviršiuje, kraštai sudaro statmeną briauną (6 cm aukščio). Masyvūs lapai gali išlaikyti net 45 kg svorį. Per kiekvieną sezoną vienas augalas užaugina 40–50 lapų. Žiedai apie 30 cm skersmens baltos spalvos, vėliau tampa rausvi.
Atrasta 1801 m. lėtame Amazonės intake. Vienas pirmųjų amazonines viktorijas 1816 m. aprašė vokiečių keliautojas Thaddäus Haenke. Vėliau augalas pavadintas Anglijos karalienės Viktorijos garbei, pradėtas auginti Europos karališkuose soduose.
Maroveinės apygarda
Maroveinės apygarda yra šiaurės rytų Suriname, Atlanto vandenyno pakrantėje, Prancūzų Gvianos pasienyje. Sostinė – Albina. Kiti miestai: Mungas, Vanhatis.
Maroveinės apygardoje glūdi gausūs boksito rūdos telkiniai, praturtinę šalį. Išvystytas turizmas. Apygardoje gyvena didelė simaronų bendruomenė.
Rajonai
Yra 6 rajonai:
thumb|left|180px
Sarymoinas
Sarymoinas (rus. Сарымоин) yra ežeras Kazachstane, Kustanajaus srityje. Ežero plotas yra 126 km².
Nuorodos
Didžioji sovietinė enciklopedija
Rojetas
Rojetas  – miestas rytų Tailande, Isano regione. Provincijos centras. 2012 m. gyveno 34 554 gyventojai.
Verčiamasi daugiausia žemdirbyste, prekyba. Rojete yra XVIII a. Wat Klang Ming Mueang vatas.
Vilionys
Vilionys – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Kaišiadorių, tarp Tauckūnų ir Miežonių, prie Dumsės upelio. Praeina kelias, šalia – bei Vilniaus–Šiaulių geležinkelio linija. Yra kapinės, senkapis.
Istorija
Vilionys minimi nuo 1744 m. Žiežmarių parapijos gyvenviečių sąraše. 1840 m. Vilionių dvarą iš kapitono Pranevičiaus nupirko Gardino pavieto maršalka S. Romeris, kuris 1864 m. dvarą pardavė J. Pilsudskiui. XIX a. kaimas dar minimas kaip Vilionys-Gonseva arba Genseva.
1922 m. kaimas suskirstytas į vienkiemius. 1923 m. minimi treji Vilionys: dvaras (9 sodybos, 46 gyventojai), viensėdija (4 sodybos, 23 gyventojai) ir kaimas (44 sodybos, 251 gyventojas). Tais metais buvo išparceliuotas Vilionių-Tauckūnų dvaras, priklausęs M. Malinausko įpėdiniams.
Akademija (Kaunas)
Akademija – miestelis Kauno rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Kauno, prie vakarinio Kauno lanksto. Akademijos seniūnija. Stovi Akademijos koplyčia (paskutinė R. Mikutavičiaus kunigavimo vieta), Lietuvos nepriklausomybės dvidešimtmečio paminklas (koplytstulpis nepriklausomybės atkūrimo 20-mečiui, pastatytas 1938 m.), veikia vaikų darželis-lopšelis, sodų bendrija, Akademijos Ugnės Karvelis gimnazija, paštas (LT-53067), girininkija (nuo 2005 m.).
miniatiūra|240px|left|Paminklas 2007 m. pasaulio artojų varžyboms atminti
Etimologija
Rytinėje Akademijos gyvenvietės dalyje (iki 1999 m. priklausiusioje Noreikiškėms) yra Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademija, iš kur ir kilo gyvenvietės pavadinimas.
Geografija
Akademija įsikūrusi į vakarus nuo vakarinio Kauno lanksto. Į šiaurę nuo Akademijos yra Kamšos botaninis-zoologinis draustinis, prie jo šliejasi Obelynės parkas su Tado Ivanausko namu-muziejumi. Pietinėje dalyje prie vandentiekio bokšto stūkso gynybinio griovio supamo Marvos forto liekanos.
Istorija
XX a. tarpukariu Akademijos miestelio vietoje buvo Noreikiškių dvaras, priklausęs finansų ministrui P. Karveliui.
1945 m. nutarus Dotnuvos žemės ūkio akademiją perkelti į Kauną, 1946 m. pradžioje jai perduota Noreikiškių tarybinio ūkio dalis kaip studentų gamybinio mokymo bazė. Daugėjant studentų patalpos Kaune tapo ankštos, be to, buvo keblu studentus vežioti į gamybinį ūkį. 1957 m. Noreikiškių kaime pradėti statyti Lietuvos žemės ūkio akademijos du mokomieji korpusai, 4 bendrabučiai, 1963 m. ir Lietuvos žemės ūkio akademijos gyvenvietė (oficialus pavadinimas), kurioje apsigyveno daugelis akademijos darbuotojų. 1964 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos persikėlė į naujas patalpas. 1969 m. patvirtintas jos ir gyvenvietės bendrasis plėtros planas su daliniais pakeitimais įvykdytas iki 1989 m. Pastatyti dar 2 mokomieji korpusai, 5 bendrabučiai.
Miestelis įkurtas 1999 m. kovo 23 d. Vyriausybės nutarimu iš Ringaudų ir Noreikiškių kaimų dalių. 2009 m. patvirtintas Akademijos herbas.
Gyventojai
1970 m. gyventojų surašyme buvo apskaityti ir Akademijos bendrabučio gyventojai – iš viso 2079 (tikėtina – LŽŪA studentai).
Stare Konopkai
Stare Konopkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Laguna Blankos nacionalinis parkas
Laguna Blankos nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija Argentinoje, Neukeno provincijos centrinėje dalyje, į pietvakarius nuo Sapalos. Sudarytas 1984 m. ir užima 112,5 km² plotą.
Vienuolyno biblioteka
thumb|[[Stift Melk biblioteka]] thumb|Reprezantacinė lubų freska Vienuolyno biblioteka – vienuolyne esanti biblioteka.
Laguna Blankos nacionalinis parkas
Parkas supa Laguna Blanca („baltoji lagūna“) lagūną. Anksčiau lagūnoje buvo sutinkama didžiausia žinoma endeminės Patagonijos varlės (Atelognathus patagonicus) populiacija, tačiau ją išnaikino introdukuotos plėšriosios žuvys; dabar pamažu rūšies populiaciją bandoma atgaivinti, jas veisiant izoliuotuose tvenkiniuose nacionalinio parko buferinėje zonoje.
Vienuolyno biblioteka
Bibliotekų dėka išliko ne tik daug kultūrinių Viduramžių vertybių, bet ir Antikos lotyniškosios literatūros veikalų, kūrinių.
Laguna Blankos nacionalinis parkas
Būdingas kraštovaizdis – stepės, supamos kalvų ir įdubų. Saugoma vandens paukščių (ypač juodakaklių gulbių) populiacija. Šalia lagūnos yra Salamankos urvas, kuriame gyveno senosios indėnų gentys, vėliau – mapučiai. Išlikę piešiniai, įvairių daiktų liekanos.
Vienuolyno biblioteka
Kiekvienoje bibliotekoje yra Biblija, Bažnyčios tėvų veikalai, komentarai, ordino taisyklės (reguliaminas).
Nuorodos
Vienuolyno bibliotekos Austrijoje
Ensas (miestas)
Ensas  – miestelis Aukštutinės Austrijos žemėje, Austrijoje. Per miestą teka Ensas, kuris skiria Aukštutinę nuo Žemutinės Austrijos žemės. Miestelio plotas – 33,4 km²: 12,8 % padengta miškais, 64,1 % naudojama žemės ūkiui.
Ensas yra vienas iš pirmųjų Austrijos miestų, kuriam buvo suteiktos miesto teisės. Originalus dokumentas, datuotas 1212 m. balandžio 22 d., laikomas Enso muziejuje. Ši data taip pat pavaizduota ant miesto bokšto, kuris yra Enso simbolis.
Pirmoji gyvenvietė prie Enso upės žiočių atsirado prieš 4000 metų. Apie 400 m. pr. m. e. vietovėje apsigyveno keltai, kurių Noriko karalystė 15 m. e. metais buvo įtraukta į Romos imperijos sudėtį.
Trakai (Truskava)
Trakai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1,5 km į šiaurės rytus nuo Okainių. Prie kaimo plyti Laukagalio miškas ir durpynas.
Vilna (Kanada)
Vilna  – gyvenvietė Smoky Lake grafystėje Albertos provincijos vidurio rytuose (Kanada), 150 km į šiaurės rytus nuo Edmontono.
Už 6 km į šiaurę nuo Vilnos yra ežeras Bonnie Lake, ant kurios kranto yra poilsio zona Bonnie Lake Provincial Recreation Area.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1907 m., daugiausia imigrantų iš Centrinės Europos. 1919 m. nutiesus geležinkelį pradėjo sparčiau vystytis. 1920 m. pavadinta Vilna Lietuvos sostinės Vilniaus garbei, panašiai kaip ir Vilnas Ontarijo valstijoje.
1923 m. birželio 13 d. gavo kaimo teises. Vilnos įžymybė – metalinės gigantiškų grybų skulptūros.
1967 m. vasario 5 d. virš Vilnos įvyko meteoro sprogimas (spėjama galia 600 tonų trinitrotoluolo). Vėliau buvo rasti du labai maži meteoritai – 48 mg ir 94 mg masės. Dabar jie saugomi Albertos universitete Edmontone.
Gyventojai
2012 m. duomenimis Vilnoje gyveno 290 žmonių.
2011 m. Kanados surašymo duomenimis Vilnoje gyveno 249 žmonės, įsikūrę 111 namų (gyvenvietėje namų iš viso 135). Palyginus su 2006 m. gyvenusiais 274 žmonėmis gyventojų skaičius sumažėjo 9,1%.
Santa Fė (Argentina)
Santa Fė – miestas šiaurės rytų Argentinoje, šalia Paranos ir Salado upių santakos, priešais Paranos miestą (sujungtas Hernandarias Subfluvial tuneliu ir Colastiné kanalu). Santa Fė provincijos administracinis centras. Miesto vardas verčiamas kaip „šventas tikėjimas“. 369 tūkst. gyventojų (2001 m.). Metropolinėje teritorijoje gyvena 468,6 tūkst. gyventojų (2007), tai yra devintas pagal dydį miestas Argentinoje.
Ekonomika
Santa Fė yra komercinis ir transporto centras. Tai turtingas agrokultūrinis rajonas, kurio produkcija yra grūdai, augalinis aliejus ir mėsa. Miestas yra Katalikiškojo Santa Fė Universiteto (atidarytas 1959 m.), Pakrantės Nacionalinio Universiteto (anksčiau 1889 vadintas Provincijos Universitetas, ir pervadintas į dabartinį vardą 1919 m.), keletas muziejų, ir daugybės pastatų, pastatytų kolonijiniais laikais buveinė.
Istorija
Santa Fė įkurtas netoli Cayastá (Kur yra istorinis parkas, kuriame yra Hernandariaso laidojimo vietą, pirmo amerikiečio gubernatoriaus Pietų Amerikoje) 1573 m. Ji stūmėsi į savo vietą iki 1653 m. dėl pastovių Cayastá upės užtvindymų. Miestas tapo provincijos sostine 1814 m., Kai Santa Fė provincijos teritorija buvo atskirta nuo Buenos Airių provincijos tam pritarus ir nusprendus Nacionalinei Rinkėjų Asamblėjai.
Stichinės nelaimės
Miestas ir dabartinėje savo teritorijoje nėra apsaugotas nuo potvynių ir užtvindymų. 2003 m. balandžio 29 d. Salado upė, kuri įsilieja netoli į Paranos upę netoli Santa Fė, pakilo beveik 2 m. per kelias valandas dėl didelės liūties, ir sukėlė katastrofišką užtvindymą. Ne mažiau kaip 100 tūkst. gyventojų buvo evakuoti, ir didelė dalis miesto pasiliko po vandeniu maždaug savaitei.
Nikerio apygarda
Nikerio apygarda yra šiaurės vakarų Suriname, Atlanto vandenyno pakrantėje, Gajanos pasienyje. Sostinė – Naujasis Nikeris. Kiti miestai: Vašoda, Vageningenas.
Ryžių ir bananų auginimas. Apygardoje dažnai vyksta pasienio konfliktai su Gajana.
Rajonai
Yra 5 rajonai:
thumb|left|180px
Rasa Ragulskytė-Markovienė
Rasa Ragulskytė-Markovienė (g. 1976 m. spalio 16 d. Kaune) – Lietuvos teisininkė, dėstytoja.
Biografija
1999 m. baigė teisės studijas Vilniaus universitete. Po studijų dirbo AB „Turto bankas“. 2001-2007 m. dirbo Lietuvos Respublikos Konstituciniame Teisme. 2003 m. stažavosi Vokietijos federaliniame aplinkos fonde ir Bundestage. Nuo 2007 m. dirba Vilniaus apygardos administracinio teismo teisėja. Nuo 2012 m. profesorė, dėsto teisę Mykolo Romerio universitete.
Kapitolijaus Venera
Kapitolijaus Venera – antikinė skulptūra, viena garsiausių Kapitolijaus muziejų Romoje statulų.
Apie skulptūrą
„Kapitolijaus Venera“ buvo rasta kasinėjant Eskvilino kalvoje prie San Vitale bazilikos 1666–1670 m. laikotarpyje. Stebėtinai, skulptūra išsilaikė labai gerai, išskyrus keletą nuskeltų pirštų, nosį ir atskilusią ranką, kuri buvo atstatyta. 1752 m. ją Kapitolijaus muziejams padovanojo popiežius Benediktas XIV. 1797 m. statula buvo pagrobta Napoleono ir 1798–1815 m. laikotarpiu buvo Luvre. 1816 m. gražinta į Italiją.
Statula priklauso helenistiniam Graikijos istorijos periodui, datuojama I a. pr. m. e. arba II a. pr. m. e. ir yra Praksitelio „Knido Afroditės“ pakeisto varianto forma (Venus pudica). Skulptūra yra šiek tiek didesnė nei natūralaus žmogaus dydžio. Statula vaizduoja Venerą, baigusią praustis. Kairiąja ranka ji prisidengusi bikinio zoną, dešine − krūtis. Veneros plaukų šukuosena labai sudėtinga, veidas be psichologinės ekspresijos. 1867 m. Markas Tvenas parašė trumpą apsakymą statulos tema. thumb|left|220px| Veneros veidas
Babelis (2006 m. filmas)
Babelis  – 2006 m. amerikiečių drama, režisuota meksikiečių režisieriaus Alechandro Gonsaleso Injaritu. 2006 metais apdovanotas Auksiniu gaubliu dramos kategorijoje, tais pačiais metais Kanų filmų festivalyje filmo režisierius Injaritu laimėjo geriausio režisieriaus apdovanojimą. Filme pasakojamos trys tarpusavyje susijusios istorijos, kurios vyksta skirtingose pasaulio vietose. Šios istorijos parodo, kaip svarbu žmonėms vieniems kitus suprasti ir susikalbėti.
Siužetas
Filme perpintai vaizduojamos trys istorijos, kurios tiesiogiai viena kitai įtakos nedaro, bet yra susijusios.
Viena iš siužeto dalių vaizduoja berberų kaimą Maroke. Ožkas auginantis Abdula iš savo kaimyno Hasano Ibrahimo nusiperka graižtvinį šautuvą šakalams baidyti. Jis atiduoda jį savo sūnums Jusefui ir Ahmedui, kurie ir prižiūri bandą. Vaikai pradeda žaisti su šautuvu mėgindami savo taiklumą. Jusefas pataiko į pravažiuojantį turistų autobusą ir sunkiai sužeidžia amerikiečių turistę Siuzan. Kadangi ligoninė toli, sužeistoji nugabenama į netoliese esantį gido Anvaro kaimą. Ten veterinaras užsiuva žaizdą, o Siuzan vyras Ričardas niekaip negali išsireikalauti, kad būtų atsiųsta medicininė pagalba. Tuo tarpu likę turistai atsisako laukti ir išvyksta. Policija atranda ginklą pardavusį Hasaną ir sužino, kad jis gavo ginklą iš vieno japono ir pardavė Abdulai. Pareigūnai kalno pašlaitėje užklumpa Abdulą su vaikais, kyla susišaudymas, kurio metu nušaunamas Ahmedas. Jusefas sukrėstas brolio mirties sulaužo ginklą ir pasiduoda policijai. Siuzan galiausiai nugabenama į ligoninę ir vėliau pasveiksta.
Antroji siužetinė linija vaizduoja kurčnebylę japonų paauglę Čieko. Ji kenčia dėl neseniai nusižudžiusios motinos, pykstasi su tėvu ir seksualiai provokuoja sutiktus vyrus (vaikinų kompaniją klube, stomatologą, detektyvą), bet vis atstumiama. Detektyvas tiria jos tėvo Jasudžiro kelionę į Maroką – jis ten medžiojęs ir vėliau padovanojęs savo ginklą gidui Hasanui.
Trečioji istorija pasakoja apie San Diege pasilikusius Ričardo ir Siuzan vaikus Debi ir Maiką. Juos prižiūrinti meksikiečių auklė Amelija pakviesta į savo sūnaus vestuves Meksikoje, tačiau dėl incidento Maroke ji negali išvykti. Neradusi, kas dar galėtų prižiūrėti vaikus, ji ryžtasi juos pasiimti su savimi. Ji su vaikais ir sūnėnu Santjagu išvyksta į Meksiką ir ten švenčia sūnaus vestuves. Tačiau grįžtant atgal į JAV, pasienio pareigūnams užkliūva neblaivus Santjagas ir tėvų leidimų vežti vaikus neturinti Amelija. Santjagas nepaklūsta pareigūnams ir pasprunka tolyn. Dykumoje jis palieka Ameliją su vaikais bandydamas suklaidinti policiją. Be maisto ir vandens praleidę naktį dykumoje jie išsekę ieško pagalbos. Amelija galiausiai sustabdo policijos automobilį, bet suimama kaip nelegalė. Vėliau pareigūnai randa ir vaikus, tačiau Amelija deportuojama į Meksiką.
Varpinė
thumb|100px|[[Vilniaus katedra|Vilniaus katedros varpinė]] thumb|100px|Medinė [[Renavo bažnyčia|Renavo bažnyčios varpinė]] thumb|100px|Medinė [[Pikelių bažnyčia|Pikelių bažnyčios varpinė]] thumb|100px|Medinė Sedos varpinė thumb|100px|Medinė-mūrinė [[Pievėnų bažnyčia|Pievėnų bažnyčios varpinė]] thumb|100px|Medinė-mūrinė [[Ukrinų bažnyčia|Ukrinų bažnyčios varpinė]] thumb|100px|[[Giedraičių bažnyčia|Giedraičių bažnyčios varpinė]] thumb|100px|Medinis varpinė, [[Pakarpatės vaivadija|Pakarpatu vaivadijoje, Lenkija (1817 m.)]] thumb|100px|Šiuolaikinė varpinė, [[Vinycia, Ukraina (1996 m.)]]
Varpinė – statinys, kurio viršuje yra varpas. Varpinės statomos prie bažnyčių. Jose gali būti nuo 1 iki keliasdešimties įvairių varpų. Kai kuriose varpinėse įrengiamas kariljonas. Žymiausias varpinė yra Pizos bokštas. Lietuvoje pati žinomiausia yra Vilniaus katedros varpinė.
Lietuvos varpinės
Lietuvoje varpinės pradėtos statyti vėliau nei bažnyčios. Spėjama, kad varpai Lietuvoje pradėti naudoti ne anksčiau kaip XV a. Dar ir šiandien kai kuriose mūsų bažnyčiose tenkinamasi vienu nedideliu varpeliu, paprastai įtaisomu viršuje ar prie įėjimo į bažnyčią, vadinamųjų didžiųjų bažnyčios durų ar prie zakristijos. Kai varpai pradėti plačiau naudoti, pirmieji jų negalėjo būti tokie dideli, kad jiems įtaisyti būtų buvęs reikalingas atskiras statinys. Pakakdavo paprasčiausios medinės konstrukcijos, kurios viršus, varpo vieta, būtų apsaugota nuo žalingo atmosferinio reiškinių veikimo.
Varpinių prototipai
Primityviausią medinę konstrukciją dar XX a. pradžioje buvo galima pamatyti Vabalninko bažnyčios šventoriuje. Tai gana aukštas, keturkampiškai nutašytas ir į žemę įkastas stulpas, kuris, kad tvirčiau stovėtų, paremtas keturiais spyriais; viršuje šis stulpas baigtas dviejų nuožulnumų stogeliu, iš šonų užkaltu lentelėmis. Šis stogelis ir yra ta saugi varpo vieta. Antru primityvios varpinės tipu galima laikyti Varėnos kapų varpinę, kuri yra kiek sudėtingesnė už pirmosios konstrukciją. Čia matome du greta vienas kito įkastus stulpus, kurie viršuje sujungti didesniu dviejų nuožulnumų stogeliu – varpų vieta. Kad konstrukcija būtų pastovesnė, apačioje padaryta antra medinė konstrukcija, kurią vėliau matysime išriedėjusią į pirmą nuožulniųjų bei stačiųjų sienų varpinių aukštą. Minėtose dviejų tipų primityviose varpinėse, kaip jau minėta, galima pakabinti tik nedidelio svorio varpus. Didesniems reikėjo daug stipresnės medinės konstrukcijos, kuri ir išaugo į užbaigtos architektūrinės formos statinį – varpinę.
Varpinių formų raida
Medinių varpinių Lietuvoje išlikę daugiau nei medinių bažnyčių: ne tiek skaičiaus prasme, kiek įvairesnių išbaigtų architektūrinių formų, tipų gausa. Vėlyvesnių bažnyčių būdingas formas veikė užsienio architektūros tendencijos, tuo tarpu varpinių savitumas yra akivaizdus. Varpinių formos buvo pastovesnės, negu bažnyčių, nes buvo daugiau priežasčių kelis kartus keisti medinių bažnyčių architektūrinę išraišką. Varpinės stovi nuošaliai nuo bažnyčių, kartais ir atokiau nuo jų. Perstatant ir iš naujo statant bažnyčias, varpinės būdavo visai nejudinamos arba daug rečiau negu bažnyčios perstatomos bei perkeliamos į naują vietą.
Pagal senovės krikščioniškąsias tradicijas stovėdamos atskirai nuo bažnyčios varpinės nėra to paties stiliaus kaip bažnyčios, nesudaro su jomis vienos bendros harmoningos visumos; varpinių pagrindinės architektūrinės formos labai dažnai skiriasi nuo bažnyčių formų. Lietuvos medinėms bažnyčioms būdingos barokinės architektūros formos menkai tepasireiškia varpinėse; jų stogų viršuje matome mažus barokinius bokštelius, kurie užsibaigia savotiškos formos geležiniais kryžiais, barokas pasireiškia jų skardininkų formose bei kai kuriose kitose detalėse.
Pilinis pobūdis
Nors Lietuvos medinių varpinių architektūrinės formos yra mums labai artimos, suprantamos, susijusios su mūsų psichika ir Lietuvos peizažu, ir nors jose yra grynai daug lietuviškos architektūros formos elementų, vis dėlto kalbėdami apie visus mums žinomus varpinių tipus, norėdami būti objektyvūs, negalime tvirtinti, kad jos nuo pradžios ligi galo, nuo pamatų ligi stogo – yra lietuvių liaudies genijaus kūrinys; negalime neigti tam tikros svetimos įtakos. Daug architektūrinių mūsų bažnyčių ir varpinių formų yra atkeliavusių iš svetur: Ukrainos, Lenkijos. Ten kai kurios varpinių formos yra tiesiog perkeltos iš medinių gynimosi pilių bokštų. Šiandien tai laikoma tikru istoriniu faktu, kurį vienodai ir rimtai įrodinėja lenkų, ukrainiečių ir rusų meno istorikai.
Varpinių tipologizacija
Pagrindinis ir seniausias varpinių architektūros tipas yra kvadratinio plano, kai keturios sienų plokštumos nuožulniai eina iš apačios į viršų; viršuje jos siauresnės negu apačioje. Apačioje ir viršuje sienos iš visų pusių perjuostos karnizais. Viršus yra apdengtas piramidės formos aukštesniu ar žemesniu stogu. Ši forma yra lengviausiai konstruojama: įkasami į žemę keturi stulpai, surišami apačioje ir viršuje, o per surišimus prikalamos lentos. Dėl to tokios varpinės vadintos stulpinėmis. Kartais tokios varpinės apačioje turi atskirą, didesnio statumo nuožulnumą, lyg ir labai platų karnizą.
Antrą tipą sudaro varpinės, kurių nuožulnios sienos virsta atskiru apatiniu aukštu; antrą aukštą sudaro ant pirmo aukšo užstatytas stačiašonis kubas, baigtas piramidiniu stogu. Kartais šis antras aukštas perdalijamas per pusę karnizu; tada jis atrodo 2 aukštų, o varpinė – trijų.
Ketvirto tipo varpines sudaro du-trys vienas ant kito užstatyti mažėjantys kubai, perjuosti stoginiais karnizais.
Penktas tipas - tai aštuoniasienės varpinės su stačiomis bei nuožulniomis sienomis ir užbaigtos tokios pat formos stogais. Šio tipo gražiausia varpinė yra Šaukėnuose. Nors jos apatinis nuožulnių sienų aukštas yra masyvus, tačiau skardininkų padalijimas plačiu stogeliu į du aukštus taip palengvina apatinę masę, jog gaunamas be galo kilnus architektūrinis vienetas.
Dar yra lyg ir pereinamojo tipo varpinių, kurių apačia išdirbta į atskirą, pailgą stačiakampį, iš kurio kyšo varpinės viršus. Jos yra pritaikytos dviem tikslams – varpinei ir sandėliui bei lavoninei, ir turi mažiausiai varpinėms būdingų savybių.
Tauckūnai
Tauckūnai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Miežonių, šalia geležinkelio ruožo Kaišiadorys–Jonava ir kelio. Seniūnaitijos centras. Yra Palomenės mokyklos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka, išlikęs Tauckūnų dvaras.
thumb|left|250px|Kelias pro Tauckūnus
Istorija
Nuo XIX a. minimas Tauckūnų dvaras, kuriame sovietmečiu veikė Tauckūnų tarybinis ūkis, vėliau – „Vienybės“ kolūkis. Tauckūnai buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
Mengao nacionalinis parkas
Mengao nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Čiangmajaus, Mehongsono ir Tako provincijose. Parkas įkurtas 1995 m. gegužės 18 d.
Vieta
Parkas užima 412,24 km² trijų provincijų sandūroje.
Flora ir fauna
Mengao nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai ir mišrūs miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: didysis tikmedis (Tectona grandis), viršūklis (Terminalia alata), tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), įvairūs bambukai, paparčiai ir orchidėjos.
Jungtinių Amerikos Valstijų ekonomika
Jungtinių Amerikos Valstijų ekonomika – didžiausia pasaulio ekonomika pagal nominalųjį BVP. JAV vyriausybės skyriaus duomenimis jos BVP siekė 14,66 trilijonus JAV dolerių 2011 m., o tai yra apytikriai ketvirtadalis viso pasaulio ekonomikos dydžio. Tuo tarpu JAV viešoji skola siekė $14,21 trilijonus JAV dolerių ir sudarė 97,0 % BVP dydžio tais pačiais metais.
Jungtinių Amerikos Valstijų ekonomika remiasi kapitalistiniu modeliu su valstybės reguliavimu tam tikrose ūkio šakose. Atsitraukimą nuo grynosios laisvos rinkos ekonomikos principų rodo ir socialinės programos (pvz., „Medicare“, „Medicaid“ ir pan.). Nepaisant socialinės apsaugos stiprėjimo, kuris JAV būdingas nuo XIX a. pabaigos, socialinė apsauga JAV yra žymiai mažiau išvystyta nei kitose Vakarų šalyse.
Pramonė
JAV užima pirmą vietą pasaulyje pagal bendrą pramonės gavybos apimtį, pagal mokslinį ir techninį daugelio pramonės šakų lygį. JAV pramonė vystosi netolygiai ir šuoliškai. Labiausiai plėtojamos šakos yra: radioelektronika, atominė, naftos, chemijos pramonė. Užima pirmą vietą pagal išlaidas moksliniams tyrimo eksperimentams ir konstravimo darbams. Gamyba vis labiau automatizuojama, dėl to daug žmonių netenka darbo pramonės įmonėse, tačiau vis daugiau žmonių dirba paslaugų sferoje. Pramonė daugiausia sutelkta JAV šiaurės rajonuose.
JAV šiaurės rytuose – nuo Atlanto vandenyno iki Misisipės upės – per tūkstantį kilometrų driekiasi daugiausiai gyventojų turinti ir tankiausiai gyvenama pramonės juosta. Neretai ji vadinama JAV ekonomikos „širdimi“, nes jai tenka net 45 % šalies pramonės produkcijos: išlydoma ¾ plieno, pagaminama 2/3 įvairių mašinų, 4/5 automobilių. Čia yra svarbiausių šalies bankų, biržų, garsiausių pasaulio korporacijų ir firmų būstinės. Tačiau pastaruoju metu Pramonės juostos reikšmė šalies ūkyje mažėja, nes stiprėja kitos JAV pramonės sritys. Daug pramonės juostos įmonių uždaroma.
Apdirbamosios pramonės svarbiausios šakos – mašinų ir metalo apdirbimas, metalurgija ir chemijos pramonė. Joms tenka ~50 % apdirbamosios pramonės dirbančiųjų ir ~55 % sąlyginės grynosios produkcijos. JAV išlydo daugiausia plieno pasaulyje. Didelių juodosios metalurgijos centrų yra prie Didžiųjų ežerų ir Paatlantės centrinėje dalyje. Spalvotosios metalurgijos svarbiausios šakos – aliuminio, vario, švino, cinko lydymas. Svarbiausios įmonės yra Kalnų valstijose, Paatlantės šiaurėje, Teksaso valstijoje.
Mašinų gamybos svarbiausia šaka yra automobilių gamyba. Jos didžiausias centras yra Detroitas (laikomas ne tik JAV, bet ir viso pasaulio automobilių sostine). Daugiausia automobilių surinkimo įmonių yra Los Andžele. ~90 % lengvųjų automobilių pagamina „General Motors Corporation“, „Ford Motor Company“, „Chrysler Corporation“. Lėktuvų ir raketų gamybos svarbiausias rajonas – Ramiojo vandenyno pakrantė.
Pramonės įrengimai daugiausia gaminami Pramonės Rytuose. Staklės gaminamos Sinsinatyje, Klyvlende, Hartforde, Bridžporte, Milvokyje. JAV daugiausia gamina įrenginių atominėms jėgainėms.
Sparčiau už kitas šakas vystosi chemijos pramonė. Daug gaminama neorganinių chemikalų. Iš naftos ir dujų žaliavos pagaminama 95 % organinių chemikalų. JAV daugiausia pagamina šių chemikalų: sieros rūgšties, kaustinės sodos, plastikų ir sintetinių dervų, sintetinio kaučiuko, cheminio pluošto.
Atominė pramonė daugiausia dirba karo tikslams. Svarbiausios įmonės yra Tenesio, Kentukio, Ohajo, Pietų Karolinos, Vašingtono valstijose.
Brazilinis kaučiukmedis
Medžio aukštis iki 30 m. Lapai sudėtiniai, sudaryti iš 3 lapelių. Žiedai balti, susitelkę į šluoteles. Brazilinio kaučiukmedžio žievė išskiria baltą skystį, vadinamą lateksu. Jį apdirbus gaunamas natūralus kaučiukas. Medžio mediena naudojama baldų gamybai.
Jungtinių Amerikos Valstijų ekonomika
Pramonė
Lengvosios Pramonės svarbiausios šakos – tekstilės ir ypač siuvimo. Svarbiausios tekstilės pramonės įmonės yra Pietų valstijose. Siuvimo pramonė sukoncentruota dideliuose miestuose, ypač Šiaurėje; svarbiausias centras – Niujorkas. Odos ir avalynės pramonė – daugiausia Naujojoje Anglijoje.
Brazilinis kaučiukmedis
thumb|left|240px|Brazilinės hevėjos lapai thumb|160px|left|Latekso gavyba
Sitnica
Sitnica  – 90 km ilgio upė Kosove; Kosovo Mitrovicoje įtekanti į Ibarą. Tai ilgiausia upė, tekanti vien tik Kosovo teritorijoje.
Jungtinių Amerikos Valstijų ekonomika
Pramonė
Maisto pramonė duoda ~10 % sąlyginės apdirbamosios pramonės produkcijos. Svarbiausios šakos: mėsos, malimo, konservų, pieno, cukraus.
Naujos pramonės sritys. Ilgą laiką pramoniniai šiaurės rytai buvo JAV ūkio branduolys. Tačiau po II pasaulinio karo sparčiai didėja pietuose ir vakaruose esančių pramonės sričių vaidmuo. Jos yra piečiau 37° šiaurės platumos – tęsiasi nuo Kalifornijos per Teksasą bei Luizianą iki Floridos. Orai čia saulėti ir šilti, todėl ši sritis vadinama Saulės juosta.
Energetika
JAV energijos vartojimo struktūra: akmens anglys 14,9 %, nafta 39,5 %, gamtinės dujos 30,6 %, hidroenergija ir atominė energijos 15 %. JAV išgaunamos naftos ir gamtinių dujų valstybei nepakanka todėl nemažai šių produktų importuoja iš Saudo Arabijos, Kanados. Bendra visų JAV elektrinių galia siekia ~600 mln. kW. Hidroenergijos išteklių šalis turi 180 mln. kW. Iš jų naudojama 70 mln. Svarbiausios hidroenergetinės sistemos yra Kolumbijos, Kolorado ir Tenesio upių baseinuose. Didelės elektrinės pastatytos prie Niagaros upės. Veikiančių atominių elektrinių galia 65 mln. kW.
Žemės ūkis
JAV žemės ūkiui yra būdingas aukštas kapitalistinių santykių lygis, ryškus prekinis gamybos pobūdis, parajonių specializacija. Dėl mokslinės techninės revoliucijos didinamos investicijos į fermas. JAV žemės ūkis yra labai mechanizuotas, daug naudojama mineralinių trąšų, hibridinių sėklų. Visas valstybės žemės fondas ~770 mln. ha. (be Aliaskos), iš jo žemės ūkio naudmenų ~580 mln. ha. JAV žemės fondą rytuose daugiausia sudaro dirbamos žemės ir miškai, vakaruose – ganyklos. Ariama žemė didelius plotus užima prerijose. Dabar JAV yra 2 pagal medvilnės išauginimą, mėsos pagaminimą, kiaulių auginimą, 1 pagal pieno pagaminimą, į penketuką patenka pagal jūros gėrybių sugavimą, miškų plotą.
Gamtos ištekliai
Viena svarbiausių JAV ūkio suklestėjimo prielaidų yra gamtos ištekliai.
Naudingos iškasenos
JAV užima 1 vietą pasaulyje pagal daugelio naudingų iškasenų gavybą (šalies nepatenkina gaunamų iškasenų kiekiai, todėl kai kurias žaliavas importuoja). Svarbiausias kalnakasybos rajonas – Pietūs. ~2/3 naftos gaunama Centro pietvakarių valstijoje, ypač Teksase ir Luizianoje; be to, jos gaunama Kalifornijoje, Kalnų valstijose. JAV išgauna ~1/3 pasaulio gamtinių dujų, svarbiausias gavybos rajonas – Centro pietvakariai. Akmens anglis išgaunama Apalačų akmens anglių baseine. Uranas kasamas Ambrosija Leiko telkinyje. Varis kasamas Arizonos ir Jutos valstijose cinkas – Kalnų valstijose, švinas – Misūrio valstijos pietryčiuose, fosforitai – Floridoje, Kalnų valstijose, kalio druska – N. Meksikoje, siera – Teksaso ir Luizianos pakrantėse.
Vidaus vandenys
Didžiausios upės : Misisipė su intakais Misūriu ir Ohaju, Kolumbija, Koloradas, Jukonas. Daugelio upių režimas nereguliarus, ypač kontinentinio klimato rajonuose. Reguliarų režimą turi Šv. Lauryno upė, tekanti Kanados pasieniu. Didžiausi ežerai : Aukštutinis ežeras, Huronas, Mičiganas, Eris, Ontarijas (pusė ežerų ploto priklauso JAV kita pusė Kanadai). Didžiajame baseine yra nenutekamų sūrių ežerų (Didysis Druskos ežeras). Floridoje daug karstinių ir lagūninių ežerų. Aliaskoje – ledyniniai tektoniniai ežerai.
Dirvožemiai
Pagrindinės JAV dalies šiaurės rytuose, Apalačų priekalniuose ir Didžiųjų ežerų rajone daugiausia velėniniai jauriniai ir rudieji miškų, pietų provincijose – raudonžemiai ir geltonžemiai, Centriniuose lygumų vakaruose – prerijų juodžemiai, Didžiosiose lygumose – kaštoniniai juodžemiai, o į pietus nuo 380 šiaurės platumos – tamsiai rudi ir pilkai rudi, Kordiljerų vidiniuose plokščiakalniuose ir plynaukštėse – pusdykumių rudieji ir subtropinių dykumų. Lygumose taip pat daug velėninių karbonatinių, aliuvinių, pelkinių pievų dirvožemių. Kalnuose – rudieji kalnų miškų ir tamsiai rudi, Aliaskoje – tundriniai, tundriniai kalnų.
Jaša Heifecas
thumb|200px|Jaša Heifecas Jaša Heifecas (1901 m. vasario 2 d. – 1987 m. gruodžio 11 d.) – pasaulinio garso smuikininkas, virtuozas, vunderkindas.
Jaša Heifecas buvo vienas garsiausių XX a. smuikininkų, dažnai vadinamas smuiko karaliumi arba XX a. Paganiniu. Pasižymėjęs išskirtiniu virtuoziškumu ir emocionalumu jis tapo atlikėjo idealu daugeliui pasaulio koncertų salių klausytojų. Pradėjęs savo gyvenimo kelią Vilniuje, šį miestą Jaša Heifecas išgarsino visame pasaulyje ir tapo vienu ryškiausių Lietuvos sostinės ambasadorių.
Ankstyvoji karjera
J. Heifecas, studijų metais rodęs absoliučiai išskirtinį progresą, greitai tapo konservatorijos pažiba ir pradėjo koncertuoti po visą Rusijos imperiją. 1911 metais J. Heifecas debiutuoja Odesoje. Visi muzikos mylėtojai, norėję išgirsti jau legendomis palydimą vunderkindą, niekaip negalėjo tilpti į salę. Prie bilietų kasų netgi kilo peštynės dėl galimybės patekti į Jaschos pasirodymą.
Netrukus sekė koncertai Europoje, o 1913 metais jis pirmą kartą grojo su orkestru, atlikdamas P. Čaikovskio koncertą smuikui su Berlyno simfoniniu orkestru.
Taurakiai
Taurakiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 14 km į šiaurę nuo Šiaulių, į vakarus nuo kelio Noreikiai – Gruzdžiai, tarp Draskų ir Mozirlovio miškų. 2 gyventojai (2001 m.)
Jaša Heifecas
Ankstyvoji karjera
Būdamas dvylikos metų, jaunuolis labai įspūdingai atlikdavo P. Čaikovskio, H. V. Ernsto, M. Brucho koncertus, virtuozines N. Paganinio, P. Sarasatės, F. Kreislerio pjeses, taip pat filosofinės pajautos reikalaujančius J. S. Bacho kūrinius, stebindamas klausytojus ir recenzentus garso sodrumu bei grožiu, frazavimo lankstumu, techniniu virtuoziškumu, griežimo lengvumu, skoningumu ir artistiškumu – tuo, ką savo mokiniams diegė L. Aueris.
Taurakiai
Istorija
1649 m. Gruzdžių trakto revizijos akte Taurakiai priskiriami Šiluvėnų ir Kūros vaitijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Meškuičių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiaus Valdomų seniūnijai, nuo 1950 m. – Gruzdžių apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Gruzdžių tarybiniam ūkiui.
Jaša Heifecas
Emigracija ir pasaulinis pripažinimas
1914 metais Europoje kilęs karas sukaustė muzikinį gyvenimą, J. Heifecas su tėvu grįžo į Peterburgą ir tęsė studijas bei koncertavo. 1915 metų vasarą, L. Auerio mokiniai lydimi profesoriaus koncertavo Norvegijoje. 1917 metų vasarą J. Heifecas sulaukė pasiūlymo vykti koncertams į Jungtines Amerikos Valstijas. Pasinaudoję galimybe ištrūkti iš karo kamuojamos Europos bei revoliucinėmis nuotaikomis gyvenančios Rusijos, Heifecai išsirengė į ilgą, du mėnesius trukusią kelionę, ir per Sibirą bei Japoniją galiausiai nuvyko į JAV.
Taurakiai
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime buvo 15 ūkių.
Jaša Heifecas
Emigracija ir pasaulinis pripažinimas
Pirmasis Heifeco koncertas, prestižinėje New York'o „Carnegie Hall“ salėje 1917 m. spalio 27 d. susilaukė išskirtinio dėmesio ir labai entuziastingų vertinimų tiek iš publikos, tiek iš spaudos.
J. Heifecas grojo Stradivarijaus, Gvarnieri smuikais. Draugavo su kompozitoriais broliais Geršvinais. Gastroliavo visame pasaulyje. 1959 metais grojo Jungtinių tautų organizacijos jubiliejiniame koncerte. Jo gimimo šimtmečiui pažymėti Vilniuje greta prezidentūros atidengta memorialinė lenta, surengtas pirmasis Tarptautinis J.Heifeco smuikininkų konkursas.
Šeimyninis gyvenimas
1928 metais Heifecas vedė nebyliojo kino žvaigždę Florens Vidor. Pora susilaukė dviejų vaikų – dukters Josefos ir sūnaus Roberto. Tėtis abu juos mokė groti smuiku, tačiau profesionaliais atlikėjais jie netapo. 1945 metais Jaša ir Florens išsiskyrė. Antrąjį kartą J. Heifecas vedė 1947 metais. Kartu savo antrąja žmona Franes Špygelberg jis susilaukė antrojo sūnaus, kurį pavadino Džosefu. Su antrąja žmona jis taip pat išsiskyrė – 1962 metais.
Mineikiškės
Mineikiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Mukulių. Stūkso Mineikiškių piliakalnis.
Stare Ratovas
Stare Ratovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Trakai (Balninkai)
Trakai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Balninkų.
Istorija
1747 m. Balninkų bažnyčios santuokų metrikų knygoje užrašytas Trakinių kaimas. 1908 m. užrašytas juodraštinėje Balninkų priešvedybinių apklausų knygoje.
Temukas
Temukas – Araukanijos regiono (Čilė) sostinė, 670 km į pietus nuo Santjago. Laikomas turizmo centru, nes netoliese yra nemažai kurortų.
Pavadinimas kilęs iš mapudungunų kalbos, reiškia 'temu vanduo, kur temu yra medis Blepharocalyx cruckshankii. Šį medį mapučiai naudoja kaip vaistinį.
Miestas garsėja poezija, nes jame gyveno du poetai Nobelio premijos laureatai – Gabriela Mistral ir Pablo Neruda.
Istorija
thumb|left|250px|Temuko centras thumb|left|250px|Paminklas Temuke thumb|left|250px|2010 m. žemės drebėjimo sunaikintas automobilis Temuke Miestas buvo įkurtas 1881 m. vasario 24 d. kaip fortas, svarbus tuo metu vykusiam Araukanijos okupavimui. Forto projektui vadovavęs Manuel Recabarren gyvenvietę pavadino Fuerte Recabarren ('Recabareno fortas').
Praėjus metams po forto įkūrimo pradėtos formuoti pirmosios būsimo Temuko žemutinio miesto didžiosios gatvės.
1888 m. balandžio 15 d. buvo išrinkta pirmoji naujo miesto valdžia, pirmasis meras buvo José del Rosario Muñoz. Miestas greitai augo, ir 1895 m. jame jau buvo 7708 gyventojai. Įkūrus Kautino provinciją Temukas tapo jo sostine. Tuo metu Temukas turėjo 16 037 gyventojus.
Miestui pakenkė 2010 m. Čilės žemės drebėjimas.
Geografija ir klimatas
Temukas yra centrinėje Čilėje, vienodai nutolęs tiek nuo Andų, tiek nuo Ramiojo vandenyno. Miestas išsidėstęs ant Kautino upės suneštų nuosėdų sluoksnio tarp dviejų kalvų – Ñielol (350 m) ir Conunhueno (360 m).
Miestą supa aplinka, būdinga šiems kraštams – sodinti spygliuočių miškai, išsidėstę moreninės prerijos viduryje. Miesto apylinkėse užauginama daug javų ir vaisių. Gausiuose miškuose auga kiparisinė ficroja, skėstašakis notofagas, juodoji persėja (Persea lingue). Nors miestą supa miškai, tačiau oro kokybė mieste blogėja, kadangi dauguma miesto kurui naudoja malkas. Žiemą oro taršą mažina dažni lietūs.
Klimatologiškai Temukas priklauso Čilės centrinio slėnio Viduržemio regionui, oras jame drėgnesnis ir vėsesnis. Visus metus pakaitomis ateina ciklonai ir anticiklonai, tačiau vasarą būna ir trumpas sausas (palyginus su Santjagu ir kitais centrinio slėnio miestais). Vidutinė metinė temperatūra yra 12 °C, šilčiausio mėnesio mediana yra 23,5 °C, o šalčiausio – 3,9 °C (Ciren-Corfo, 1992). 1961–1990 m. vidutinis lietus (Dirección Meteorológica de Chile, 1991) išlydavo 1,157 mm kritulių (Capelli de Steffens et al., 1997).
Demografija
Didžiajame Temuke 2002 m. gyveno 260 878 gyventojų, tad jis yra antras pagal dydį miestas į pietus nuo Santjago (pirmas – Konsepsjonas) ir šeštas pagal dydį visoje šalyje. Temukas skiriasi nuo daugelio kitų miestų dideliu kiekiu mapučių (sudaro 13,5% Temuko komunos gyventojų) ir vokiečių imigrantų (29,82%).
Tikrajame Temuke gyvena 227 086 gyventojų. 2010 m. Temuką paveikė vasario 27 d. žemės drebėjimas. Temukas buvo vienas iš labiausiai paveiktų Čilės regionų. Žemės drebėjimo stiprumas buvo 8,8 balai pagal Richterio skalę, jo metu buvo smarkūs papildomi smūgiai ir cunamis, kuris nepaveikė Temuko, nes šis yra toli nuo kranto.
Gricius
Gricius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gricienė (ištekėjusi moteris) ir Griciutė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Seletytenizas
Seletytenizas  – ežeras Kazachstano šiaurėje, dviejose srityse – Astanos ir Pavlodaro. Į šiaurryčius telkšo Kyzylkakas.
Ežero plotis yra 777 km², didžiausias gylys – 3,2 m. Ežeras telkšo 64 m virš jūros lygio.
Ežero dugne gausu vandenilio sulfido.
Oželių ežeras
Oželių ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, apie 8 km į pietryčius nuo Pilviškių. Ežeras beveik apvalus – skersmuo – 0,24 km. Altitudė 59,5 m. Krantai žemi, užpelkėję, ypač vakarinis krantas. Pietinė ir šiaurinė pakrantės apaugę krūmynais, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Oželių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Žvirgždės upės baseinui (Šešupės intakas).
Seletytenizas
Ežerą maitina sniegas ir Selety upė. Ši paprastai baigiasi pelkynuose į pietus nuo ežero, tačiau poplūdžio metu pasiekia Seletytenizą.
Ubonratčathanis
Mieste yra Wat Tung Sri Muang ir Wat Nong Bua budistų šventyklos. Kasmet, liepos mėnesį Ubonratčathanyje vyksta „Žvakių festivalis“, sutraukiantis daug piligrimų. Vystomas žemės ūkis, prekyba.
Istorija
Miestas įkurtas XVIII amžiaus pabaigoje. Jį įkūrė imigrantai iš Laoso, kuriuos rėmė Siamo karalystė. Vietnamo karo metu mieste veikė JAV karinė bazė, iš kurios buvo vykdomi antpuoliai prieš kaimynines valstybes: Laosą ir Kambodžą. Šiuo metu bazėje įsikūrusios Tailando karališkosios oro pajėgos.