cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žvinkliškės (Kretinga)
Istorija
Sėda susikūrė kuršių gyvenamose vietose, Mėguvos žemėje, jos pavadinimas asmenvardinis. Spėjama, kad Žvinkliai čia apsigyveno XVI a. pradžioje, atvykus į šiuos kraštus vienam iš Johann Ulrich Zwingli (Sent Galeno, Šveicarija, magistrato nario) ir Maria Bruggmann šeimos palikuonių.
Valakų reformos metu XVI a. II pusėje suformavus Nausėdų kaimą, kuris priklausė Palangos seniūnijos Darbėnų dvarui, sėda pamažu nunyko.
XVII a. pabaigoje, tikėtina, po "Švedų tvano" kilusio bado ir maro epidemijų, Žvinkliai pasitraukė į gretimą Platelių seniūnijos Klausgalvų kaimą, o iš ten į Mosėdžio parapijos Daukšių kaimą. 1756 metų Palangos seniūnijos inventoriuje yra minima Nausėdų kaimo Žvinkliškių sėda (obrąb Zwinkliszki) tačiau Žvinkliai čia jau nebegyveno. Vėliau Žvinkliškių sėdos pėdsakų nebeaptinkama.
Minesota (upė)
Minesota  – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, Minesotos valstijoje; Misisipės dešinysis intakas. Išteka iš Didžiųjų Akmenų (Big Stone) ežero, telkšančio ties Minesotos ir Pietų Dakotos siena. Pastarąjį ežerą maitina 115 km ilgio Mažosios Minesotos upė, tekanti per Pietų Dakotą. Ištekėjusi iš ežero, Minesota teka tiesiai į pietryčius senslėniu, o už Mankeito pasuka į šiaurės rytus. Įteka į Misisipę tarp Mineapolio ir Sent Polo.
Upė laivuojama (baržomis gabenamas javų derlius).
Miestai prie Minesotos: Blumingtonas, Bernsvilis, Časka, Montevidėjas, Niu Almas, Iden Preris, Mankeitas.
thumb|left|230px|Upės baseinas
Upės pavadinimas dakotų kalba (Watpá Mnísota) reiškia „apniukusio dangaus upė“.
Nerijus Cesiulis
Nerijus Cesiulis (g. 1981 m. gegužės 6 d. Alytuje) – Lietuvos ir Alytaus miesto politikas.
Biografija
1999–2003 m. tarnavo Krašto apsaugos savanorių pajėgose, karys savanoris.
2006 m. baigė Alytaus kolegiją. 2001 m. Alytaus kolegijos studentų atstovybės įkūrėjas ir iki 2006 m. buvo jos prezidentas. 2002 m. Alytaus jaunimo reikalų tarybos pirmininkas. 2002 m. Alytaus jaunimo organizacijų sąjungos „Apskritasis stalas“ įkūrėjas. 2002–2004 m. Lietuvos studentų atstovybių sąjungos valdybos narys
2005–2008 m. studijavo Vilniaus universitete, įgijo vadybos ir verslo administravimo bakalauro laipsnį, 2008–2010 m. – Kauno technologijos universitete, įgijo įmonių valdymo magistro laipsnį.
Nuo 2006 m. Alytaus kolegijos karjeros centro vedėjas, direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2006 m. – asistentas, vėliau Alytaus kolegijos lektorius, dėstė marketingo, reklamos, viešųjų ryšių ir atsinaujinančių energijos išteklių temomis paskaitas. 2008–2018] m. – profesionalus seminarų ir kursų lektorius.
Nuo 2019 m. kovo mėn. – Alytaus miesto savivaldybės meras.
Didžiaakė kamanė
Didžiaakė kamanė (Bombus confusus) – bičių (Apidae) šeimos vabzdžių kamanių genties rūšis, paplitusi Europoje, nuo pietų iki Latvijos, Pietų Rusijos.
Biologija
Patinai nuo kitų kamanių skiriasi neįprastai didelėmis akimis, o judrumu labiau primena vikrias muses nei bites. Peržiemojusios patelės pasirodo gegužės pradžioje. Gyvena sausokose natūraliose ar smarkiai sulaukėjusiose kultūrinėse pievose, ypač kalvų, upių slėnių, ar paežerių šlaituose. Lanko įvairių augalų žiedus, bet dažniausiai vaistinių godų, raudonųjų dobilų.
Populiacija Lietuvoje
Didžiaakė kamanė Lietuvoje saugoma nuo 1976 m. Rasta Alytaus, Kaišiadorių, Lazdijų, Marijampolės, Molėtų, Panevėžio, Prienų, Varėnos ir Vilniaus rajonuose. Iš viso pagauta 50 individų. Dažniausiai aptiktos pavienės kamanės. Pirmenybę teikia agrokraštovaizdžiui su vyraujančiais sunkiais dirvožemiais. Stebimas rūšies pagausėjimas, bet neaišku, ar tai lemia natūrali populiacinė dinamika, ar žemės naudojimo permainos.
Kulono dėsnis
Istorija
thumb|right|200px|[[Šarlis Ogiustenas Kulonas|Š. O. Kulono sukamosios svarstyklės]] 1785 m., eksperimentiškai matuodamas įelektrintų kūnų sąveikos jėgą naudodamasis sukamosiomis svarstyklėmis, Šarlis Ogiustenas Kulonas atrado dėsnį: du sąveikaujantys taškiniai krūviai q1 ir q2, esantys vakuume atstumu r vienas nuo kito, veikia vienas kitą jėga. Tais pačiais metais prancūzų fizikas Š. O. Kulonas publikavo savo tris pirmus pranešimus apie elektrinius ir magnetinius reiškinius, kuriuose buvo aprašomas šis dėsnis. Šios publikacijos padėjo pagrindus elektromagnetizmo teorijai.
Dėsnis
Kulono dėsnis skaliarine forma užrašomas taip:
Proporcingumo koeficientas k = ,
Aplinkos dielektrinė skvarba parodo, kiek kartų dviejų taškinių krūvių q1 ir q2, esančių atstumu r vienas nuo kito, sąveikos jėga toje aplinkoje yra mažesnė negu vakuume.
Mančiušėnai (Jonava)
Mančiušėnai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Upninkų.
Kulono dėsnis
Dėsnis
Pavyzdžiui, jėga veikianti tarp dviejų elektronų 1 nm atstumu yra:
Taigi tarp dviejų elektronų esančių 1 nm atstumu veikia 0.23 nN jėga.
Norint apskaičiuoti ne tik Kulono jėgos dydį, bet ir kryptį, reikalinga vektorinė dėsnio forma:
Kulono dėsnis kvantinėje mechanikoje
Skirtingai negu klasikinėje mechanikoje, kvantinėje mechanikoje Kulono dėsnis formuluojamas panaudojant ne jėgų, bet potencinės energijos sąvokas.
Čia m – yra elektrono masė, е – jo krūvis ir r_{j} – radiuso vektoriaus absoliutinė vertė j elektronui,.
Beikojus
Beikojus  – miestas Rumunijos pietryčiuose, Prahovos apskrityje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Ploješčio, Karpatų papėdėje. Mašinų gamybos, metalo apdirbimo, maisto, chemijos, poligrafijos, siuvimo, odos pramonė. Apylinkėse išgaunama nafta.
Zimbabvės respublikos policija
Zimbabvės respublikos policija  – nacionalinės Zimbabvės policijos pajėgos, pavaldžios Zimbabvės gynybos ministerijai ir Zimbabvės vidaus reikalų ministerijai. Iki 1980 m. liepos vadinosi Britų Pietų Afrikos policija (British South Africa Police).
Vadovas – generalinis komisionierius (commissioner general) Augustine Chihuri.
Struktūra
Policijoje tarnauja daugiau kaip 21800 žmonių. Štabas – Hararėje.. Policijos pajėgos teritoriškai organizuotos pagal provincijas.
Policijos afrikanizacija
1980 m. susiformavus nepriklausomai Zimbabvei policijos pajėgose tarnavo apie 10 000 žmonių (iš jų 60% buvo baltaodžiai), o policijos rezerve buvo dar 35 000 žmonių (beveik visi – baltaodžiai). Buvo pradėta oficiali afrikanizacijos politika – reformos metu visi vyresnieji policijos karininkai buvo atleisti, o jų policijas užėmė juodaodžiai karininkai.
1982 m. pirmuoju juodaodžiu Respublikos policijos komisionieriumi tapo Wiridzayi Nguruve, kuris policijoje ėmė tarnauti 1960 m. konstebliu. Vėliau jį pakeitė Jim Paul Vanguardia.
Moksibustija
Moksibustija tradicinės kinų medicinos terapija, kurioje naudojamas paprastasis kietis. Šios terapijos metu karščiu stimuliuojami akupunktūriniai kūno taškai smilkstančiomis vaistažolėmis. Moksibustija bei akupunktūra dažniausiai yra atliekamos kartu.
ING Bank Śląski
miniatiūra|ING banko logotipas ING Bank Śląski – lenkų bankas (Katovicai).
Privatizuojant 1994 perėmė olandų ING Groep. Turi 330 padalinių, 525 pinigų automatų.
Aresibas
Aresibas  – miestas ir savivaldybė šiaurės Puerto Rike, Atlanto vandenyno pakrantėje, 80 km į vakarus nuo San Chuano. Farmacijos, elektronikos, šaldytuvų pramonė. Netoli Arseibo miesto yra didžiausią radioteleskopą pasaulyje turinti Aresibo observatorija.
Istorija
Aresibo vietovės ispanų apgyvendintos 1556 m., kai jie čia įkūrė nedidelį kaimelį. 1616 m. Aresibas gavo miesto statusą.
Ekonomika
Aresibe plėtojama farmacijos pramonė, apylinkėse – žemės ūkis ir žvejyba.
Vilnev d'Askas
Sportas
Miesto stadione žaidžia Lille OSC futbolo klubas.
Jaskonys
Jaskonys – kaimas Druskininkų savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Druskininkų, prie Ratnyčėlės ir Ratnyčios santakos. Kaimą supa Dainavos giria. Jaskonyse yra senas vandens malūnas, įrengtas šakočių muziejus. Veikia bendruomenės namai. Į gyvenvietę užsuka Druskininkų viešasis transportas. Pietinę Jaskonių dalį sudaro kolektyviniai sodai.
thumb|left|240px|Jaskonių–[[Naujasodė (Druskininkai)|Naujasodės bendruomenės namai]]
Istorija
Kaimas yra minimas nuo 1784 m.
XX a. pr. priklausė Gardino apskrities Sabalionių valsčiui.
Gyventojai
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 223 žmonės, iš kurių visi buvo užrašyti lenkais.
Natalia Streignard
Natalia Martínez Streignard (g. 1970 m. rugsėjo 9 d. Madride) – Venesuelos aktorė.
Jos motina yra argentinietė, tėvas vokietis. Kai jai buvo treji, tėvai persikėlė gyventi į Venesuelą. Natalia dalyvavo Miss Venesuelos konkurse ir tapo finaliste. Jos aktorės karjera prasidėjo 1992 m. Natalia buvo ištekėjusi (1999-2006) už kubiečių aktoriaus Mario Cimarro. Dabar ji ištekėjusi už italų verslininko Donato Calandriello ir turi 3 vaikus.
Rein Raud
Reinas Raudas (Rein Raud; g. 1961 m. gruodžio 21 d.) – Estijos rašytojas, filosofas, kultūrologas, japonologas, vertėjas. Helsinkio universiteto pasaulio kultūrų fakulteto profesorius. Europos japonų studijų asociacijos prezidentas.
Gimė vaikų rašytojų Eno Raud ir Aino Pervik šeimoje. 1985 m. Leningrado universitete baigė japonologijos studijas. 1994 m. Helsinkio universitete apgynė daktaro laipsnį literatūros teorijos srityje. 2006–2011 m. Reinas Raudas buvo Talino universiteto rektoriumi.
Reinas Raudas yra išleidęs poezijos rinkinių, esė, už juos yra apdovanotas Estijos literatūros premijomis. Jis taip pat išvertė keletą japonų literatūros kūrinių ir Dantės Vita Nova į estų kalbą.
Reinas Raudas yra aktyvus visuomeninis, kultūrinis Estijos veikėjas, rašo straipsnius šalies dienraščiams, kuriuose dažnai kritikuoja nacionalizmą. 2003 m. apdovanotas Estijos žurnalistų sąjungos už kritikos Estijos vyriausybei dėl paramos JAV karui Irake seriją. 2003–2004 m. jis Estijos televizijoje vedė filosofinių pokalbių laidą Vita brevis.
2011 m. Reinas Raudas apdovanotas Japonijos „Tekančios Saulės“ 2-ojo laipsnio ordinu, 2003 m. Estijos „Baltosios Žvaigždės“ 3-ojo laipsnio ordinu, 2009 m. „Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi“. Jis yra Vytauto Didžiojo universiteto ir Latvijos universiteto garbės daktaras.
Poliglotas. Gerai kalba lietuviškai.
Oskarshamns AIK
Oskarshamns AIK – Švedijos futbolo klubas iš Oskaršhamno.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1924 m. Žaisdavo žemesniuose divizionuose.
Nuo 2014 m. žaidė Division 1 (trečios pakopos pirmenybėse).
2018 m. jose užėmė antrą vietą ir gavo galimybę žaisti pereinamąsias rungtynes dėl patekimo į Superettan pirmenybes.
2020 m. Division 1 buvo pervadintas Ettan. Rungtyniavo Pietų grupėje (SV Södra).
Torrey Canyon tanklaivio avarija
Torrey Canyon tanklaivio avarija – 1967 m. kovo 18 d. Didžiosios Britanijos pietvakariuose (apie 24 km nuo Kornvalio krantų) įvykusi tanklaivio SS Torrey Canyon avarija, dėl kurios į aplinką išsiliejo 117 000 tonų naftos – visas tuo metu plukdomas kiekis. Tai vienas didžiausių naftos išsiliejimo atvejų pasaulyje ir didžiausias Didžiosios Britanijos istorijoje. Nafta užteršė apie 225 km pakrantės ruožą Kornvalyje bei mažesniu mastu Bretanės pakrantes. Labiausiai pastebima žala buvo padaryta jūriniams paukščiams. Manoma, kad dėl taršos ir valymo metu į vandenį išpiltų maždaug 10 000 tonų ploviklių žuvo apie 30 000 laibasnapių narūnėlių, alkų ir kitų rūšių paukščių.
Torrey Canyon avarijos sukelta žala aplinkai paskatino griežtesnių reikalavimų tanklaiviams kūrimą ir MARPOL konvencijos priėmimą, išsiliejusios naftos valymo technologijų tobulinimą.
Maltos futbolo varžybos 1968–1969 m.
Maltos futbolo varžybos 1968–1969 m.
Gajovniki Kolonija
Gajovniki Kolonija  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Choroščiaus valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Naujadvario valsčius
Naujadvario valsčius  – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje. Valsčiaus centras – Naujadvaris. Ribojasi su Dambravos, Kuznicos, Liepinės ir Sidros valsčiais bei Gudija.
Istorija
thumb|left|Teritorija priskirta Lietuvai pagal [[Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartis|1920 metų liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį]]
Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo, tikriausiai vietoje buvusio Gžebenio valsčiaus. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai.
1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Geografija
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 120,88 km², iš kurių:
Valsčius sudaro 5,88 % Sokulkos apskrities.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2008 m. birželio 30 d. surinktus duomenis:
Pagal 2002 m. duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1327,48 zlotai.
Pageležiai (Jonava)
Pageležiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, netoli Upninkų.
Juozas Tysliava
Juozas Tysliava (1902 m. lapkričio 1 d. Geisteriškiuose, Keturvalakių valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1961 m. lapkričio 11 d. Brukline) – Lietuvos poetas, vertėjas, žurnalistas, leidėjas.
Biografija
Augo nepasiturinčioje šeimoje. Tėvas buvo miręs. Baigęs Keturvalakių mokyklą, mokėsi Vilkaviškio gimnazijoje, kurioje baigė keturias klases. 1919 m. įstojo į savanorių gretas. 1920 m. demobilizavosi iš Lietuvos kariuomenės.
Nuo 1920 m. dirbo „Steigiamojo Seimo darbų“ ir laikraščio „Žemdirbių balsas“ redakcijose, 1922 m. – Eltoje, laikraščio „Lietuvos aidas“ korespondentas. Toliau mokėsi gimnazijoje. 1922–1924 m. laisvo klausytojo teisėmis Lietuvos universitete studijavo literatūrą. 1925 m. gavo valstybinę stipendiją ir išvyko į Paryžių studijuoti žurnalistikos. Aplankė beveik visas Europos valstybes. 1928 m. Paryžiuje leido literatūros žurnalą „Muba“.
1932 m. rudenį išvyko į JAV, kur praleido apie pusę savo gyvenimo. 1940–1961 m. redagavo laikraštį „Vienybė“, 1940 m. perėmė laikraščio leidimą. 1939–1941 m. redagavo žurnalą „Lietuva“. Buvo aktyvus JAV lietuvių bendruomenės veikėjas. Redaktoriaus ir žurnalisto darbas atimdavo daug laiko, todėl Amerikoje Juozas Tysliava kaip poetas buvo mažiau žinomas.
Mirė nuo širdies ligos 1961 m. lapkričio 11 d. Brukline. Urna su poeto palaikais buvo atgabenta į Lietuvą ir 1962 m. gruodžio 27 d. palaidota Vilniaus Rasų kapinėse.
1993 m. Kauno Aleksoto mikrorajone Tylioji gatvė pavadinta J. Tysliavos vardu.
Kūryba
1922 m. pasirodė pirmasis jo eilėraščių rinkinys „Žaltvykslės“. 1924 m. parengė poezijos antologiją „Sūduva“. 1928 m. leido įvairiakalbį modernaus meno žurnalą „Muba“ (Mūsų baro apžvalga). 1929 m. Prancūzijoje išleido poezijos knygelę „Vėjų taurė“ prancūzų kalba. Jos įvade poetas Oskaras Milašius rašė: „…mus labiausiai svaigina, – tai kvapas melancholijos, kurią skleidžia nuostabus, evangeliškas Lietuvos pavasaris…“ Save laikė senųjų prūsų palikuoniu; 1954 m. Amerikoje parašė poemą „Tawa nouson“ (Tėve mūsų), kurioje pasmerkė Mažosios Lietuvos užkariautojus.
Bešaris
Bešaris – miestas 1 500 m aukštyje, Kadišos slėnyje, šiaurės Libane.
Bešaris yra vienintelis miestas, kuriame auga originalusis Libano kedras, taip pat čia gimė garsus poetas, tapytojas ir skulptorius Chalilis Džibranas. Jo garbei mieste įrengtas muziejus.
Bešaryje yra Libano Raudonojo Kryžiaus pirmos pagalbos centras, Maronitų skautų, kurie savo veiklą pradėjo 2000 m., būstinė.
Žubronaiciai
Žubronaiciai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krasnapolio valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Sėjamasis avinžirnis
Sėjamasis avinžirnis arba nutas (Cicer arietinum) – pupinių (Fabaceae) šeimos avinžirnių (Cicer) genties augalų rūšis.
Sinonimai: Cicer grossum, C. sativum, C. physodes, Vicia arietina, C. sintenisii, C. odessanum.
Kilmė
Manoma, kad sėjamojo avinžirnio protėvis yra laukinis Cicer reticulatum, kuris auga Pietryčių Turkijoje, kur jis tikriausiai ir buvo sukultūrintas. Seniausius sukultūrintus avinžirnius rado Jerichone (Izraelis), Cayönü bei Hacilare (Turkija) neolito sluoksniuose. Tesalijoje (Graikija) rasti avinžirniai augo 3500 m. pr. m. e. Viename P. Prancūzijos urvų rasti avinžirniai augo 6790±90 m. pr. m. e.
Paplitęs subtropiniame klimate ir reikalauja bent 400 mm kritulių.
Augalų morfologija
Turi keletą stiebų.
Šaknis liemeninė šakota.
Lapai neporomis plunksniški, (5-8 poros lapelių) su ryškiomis gyslomis abipus plaukuoti.
Žiedai sukrauti nusvirusiose kekėse. Žydi liepos mėn. Daugiausia savidulkis.
Ankštys 1,4-3,5 cm ilgio, su 1-3 sėklomis.
Sėklų spalva įvairi: nuo geltonos iki juodos. Jos taip pat vadinamos avinžirniais.
Porūšiai
Avinžirnių tyrinėtoja G. Popova išskyrė 4 porūšius.
Ssp. orientale
Augalai labai smulkialapiai, sėklos labai smulkios (6-7 mm ilgio, 1000 sėklų sveria 100-120 g), įvairiaspalvės. Auginami Indijoje, Pakistane, Pamyre, Etiopijoje, Egipte.
Ssp. asiaticum
Sėklos apvalios, balzganos ar rausvos, retai – rudos (nebūna juodos). Auginami Vidurinėje Azijoje, Afganistane, Vakarų Kinijoje, Irane, Mažojoje Azijoje.
Ssp. mediterraneum
Lapai stambūs. Sėklos stambiausios iš visų porūšių, balzganos, apvalios. Ankštys stambios, išsipūtusios. Auginami Vakarinėje Viduržemio jūros zonoje, Mažojoje Azijoje.
Ssp. eurasiaticum
Augalai aukšti. Sėklos vidutinio dydžio, apvalios, balzganos. Auginami Sirijoje, Izraelyje, Užkaukazėje, Ukrainoje.
Lietuvos avinžirniai
Lietuvoje labai retas augalas. Auginamas eksperimentiniuose ūkiuose. Kartais sulaukėjęs auga šiukšlynuose.
Auginimas
Šilumą mėgsta labiau už žirnius, tačiau gerai pakenčia ir neilgai trunkančias pavasario šalnas. Atsparus sausroms, todėl auginamas sausringuose Viduržemio jūros zonos ir Pietvakarių Azijos rajonuose. Avinžirnį kartais vadina sausringųjų šalių žirniu. Laukinių sėjamojo avinžirnių formų neaptinkama, randami tik sulaukėję kultūriniai avinžirniai.
Sudėtis
Avinžirnis yra valgoma ankštinė kultūra, svarbus baltymų šaltinis indų vegetariškose kultūrose. Taip pat jis naudojamas Viduržemio jūros regione. Sėklose yra 18-26 proc. baltymų, 42-59 proc. angliavandenių (krakmolo ir cukraus), 4-8 proc. riebalų.
Mityba
Avižirnius naudoja panašiai kaip ir žirnius, tačiau jie prasčiau verda, todėl juos tenka ilgiau virti, negu tikruosius žirnius ar kitų ankštinių sėklas.
Virti avinžirniai trinami į pastą, vadinamą humusu, kuri naudojama kaip padažas ar mirkalas.
Rytų šalyse virtus avinžirnius kepina ir pardavinėja kaip skanėstą (leblebi). Iš maltų avinžirnių lipdomi ir aliejuje kepami rutuliukai vadinami falafeliais.
Pirmojo Pasaulinio karo metais avinžirnius augino kai kuriose Vokietijos dalyse, kur iš jų darydavo kavos pakaitalus.
Vaistinės augalo savybės
Pagal anglų botaniką, gydytoją ir astrologą Nikolą Kalpeperį (Nicholas Culpeper, 1616–1654), avinžirniai yra maistingesni už žirnius ir mažiau gamina dujų žarnyne. Senovėje žmonės siejo juos su Veneros sfera, todėl astrologinėje medicinoje jie buvo naudojami spermos ir pieno kiekiui padidinti. Taip pat jie skatina menstruacijas ir šlapinimąsi, padeda nuo inkstų akmenų (o laukiniai avinžirniai itin efektyvūs).
Mandriva Linux
Mandriva Linux (anksčiau – Mandrakelinux arba Mandrake Linux; Conectiva ir Lycoris susijungimas) buvo GNU/Linux platinamasis paketas, kurį sukūrė Mandriva (anksčiau – Mandrakesoft).
Pirmasis leidimas, pasirodęs 1998 metų liepos mėnesį, buvo paremtas Red Hat Linux (5.1 versija) ir KDE (1.0 versija). Nuo tada Mandriva Linux (tomis dienomis vadinta Mandrake Linux) nukrypo nuo Red Hat ir sukūrė daug originalių įrankių, daugiausia sistemos tvarkymui bei konfigūravimui palengvinti. Taip pat šis platinamasis paketas garsėja savo paketų optimizavimu Pentium ir AMD64 klasės procesoriams, todėl jis nėra suderinama su senesniais procesoriais, tokiais kaip x386 ir x486. Mandriva Linux pradėjo Gaelis Diuvalis (Gaël Duval), kuris buvo ir Mandrakesoft vienas iš įkūrėjų.
Paskutinė Mandriva Linux versija yra 2011.0 yra išleista 2011 m. rugpjūčio 28 d.
Ypatybės
thumb|right|300px|2006 Free Edition – GNOME 2.10 darbalaukis Mandriva Linux yra išversta į daugiau nei 75 kalbas, tarp jų ir į lietuvių kalbą.
Įdiegimas
Mandriva Linux naudoja Mandrake Valdymo Skydelį, skirtą administruoti Linux vietoje teksto bylų redagavimo, norint pakeisti sistemos nustatymus. Šis platinamasis paketas taip pat naudoja daug programų, vadinamų Drakes arba Draks, bendrai pavadintų drakxtools. Jos skirtos keisti daugeliui įvairių nustatymų. Pavyzdžiui, MouseDrake naudojama pelei konfigūruoti, DiskDrake skirta kietojo disko particijoms tvarkyti ir drakconnect (seniau vadintas draknet, bet buvo priversti pakeisti pavadinimą dėl kompanijos tokiu pat vardu) naudojamas internetui konfigūruoti. Šios programos yra parašytos naudojant GTK biblioteką ir Perl. Dauguma jų gali būti paleidžiamos grafinėje aplinkoje ir konsolėje.
Programos
Kartu su Mandriva Linux yra pora tūkstančių programų paketų, tarp kurių yra įvairių žaidimų, raštinės, serverių ir interneto priemonių.
Bendruomenė
Mandriva Linux turėjo didelį vartotojų ratą, kuris galėjo suteikti pagalbos kitiems Mandriva Linux vartotojams.
Pastovus vystymas
Mandriva Linux buvo aktyviai vystoma. Vystomoji versija vadinama „Cooker“ buvo viešai prieinama, tačiau nerekomenduojama jos naudoti darbui dėl pastovių keitimų.
Verslo modelis
Vystanti grupė (Mandriva) uždirbdavo iš mokamo nuotolinio sistemos atnaujinimo. Mokamas taip pat ir sistemos atsisiuntimas, nors buvo nemokama (šiek tiek senesnė) versija. Šie apribojimai nepažeidžia GPL. Kaip ir bet kurią kitą Linux distribuciją, pašalinus prekinį ženklą šią sistemą galėtų bet kada toliau vystyti kita grupė.
Darbalaukio aplinkos
Mandriva Linux pritaikytas naudoti standartinius KDE arba GNOME darbalaukius, tačiau turi ir kitus – IceWM, Blackbox, Window Maker ir Twm. Unikalus apvalkalas vadinamas „Mandrakegalaxy“ susieja programas ir darbalaukį. Mandrakegalaxy debiutavo 9.1 versijoje, o Mandrakegalaxy II pasirodė 10.0. Vienas iš Mandrakegalaxy variantų – „Mandrakegalaxy Squared“ naudoja kvadratinius, o ne suapvalintus mygtukus.
Paketų tvarkyklė
Mandriva Linux naudojojo paketų tvarkyklę pavadinimu urpmi, kuri yra lyg apsiaustas RPM paketų sistemai. Ji yra panaši į apt-get, kadangi leidžia paprastą paketų įdiegimą, automatiškai įrašydama kitus paketus, kurie yra reikalingi pasirinktai programai.
Dušnionys
Dušnionys – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Alovės, prie kelio. Dušnionių girininkija įsikūrusi Mančiūnuose. Piečiau kaimo auga Dušnionių miškas, į rytus – Plikionių miškas.
Borat
thumb|right|Boratas renginyje „[[Comic-Con“, 2006]] Boratas Sagdijevas ( = Borat Saǵdıev, ) – satyrinis Kazachstano žurnalisto personažas, kurį sugalvojo ir vaidino Jungtinės Karalystės komikas Sacha Baron Cohen. Borato personažas dažnai pasirodydavo televizinėje pramoginėje laidoje „Da Ali G Show“, kur daugiausia buvo rodomi jo vesti žurnalistiniai interviu. 2006 m. pasirodė filmas „Boratas. Kaip šaunusis Kazachstano žurnalistas Amerikoj patirtį graibstė“, sulaukęs didelio populiarumo visame pasaulyje.
Borato personažas susilaukė itin daug kritikos. Klaidingai suprastas, buvo kaltinamas antisemitizmu, tačiau S. B. Cohen, pats būdamas žydas, teigė, kad tokie segmentai tik parodo, kad „rasizmas eina koja kojon su kvailumu, nemažiau negu su fanatizmu“.
Išnašos
Sacha Baron Cohen Борат בויראט 波拉特
Aresibo observatorija
thumb|300 px|Aresibo observatorijos radioteleskopo fragmentas
Aresibo observatorija arba Nacionalinis Astronominis ir Jonosferos centras – galingas radioteleskopas, esantis Puerto Rike, netoli Aresibo miesto. Pavaldus Kornelo universitetui ir Nacionaliniam mokslo fondui. Observatorijoje įrengtas 305 m. skersmens radioteleskopas. Juo vykdomi radioastronomijos, atmosferos fizikos tyrimai.
Bronius Vyšniauskas
Bronius Vyšniauskas (g. 1923 m. gegužės 1 d. Gelnuose, Kėdainių rajonas – m. 2015 m. birželio 27 d.) – Lietuvos dailininkas skulptorius.
Biografija
1947 m. baigė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą. 1948–1951 m. Vilniaus dailės, nuo 1951 m. LSSR dailės instituto dėstytojas, 1978 m. profesorius. Nuo 1948 m. dalyvavo parodose.
Kūryba
thumb|„Keturi komunarai“ ([[Grūto parkas)]] thumb|„Ratnyčėlė“ Druskininkuose
Kaniūkai II
Kaniūkai II – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Panočių, 2,5 km nuo Kaniūkų I (nuo jo skiriamas Praudos kaimo), prie kelio Kaniavon.
Istorija
Kaimas sudarytas 2017 m. atskyrus pietvakarinę Kaniūkų dalį.
Ragaučinos piliakalnis
Ragaučinos piliakalnis – buvęs piliakalnis Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Ragaučinos, Švenčionių seniūnija, prie plento, 3 km į šiaurės vakarus nuo Švenčionių.
Piliakalnis
Piliakalnis buvo įrengtas į pelkę įsiterpusioje ilgoje siauroje kalvoje. Aikštelė buvo labai ištęsto ovalo formos, pailga šiaurės – pietų kryptimi, apie 130x15 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, apie 5 m aukščio.
Piliakalnį apardė Naujųjų laikų senkapis, rytinę ir pietinę dalį nuplovė upelis, XX a. pirmojoje pusėje beveik visiškai nukastas eksploatuojant karjerą, vėliau dar aplygintas melioruojant. Išliko tik šiaurės – pietų kryptimi pailga, 38x13 m dydžio viršumi, 0,5 m aukštesniu šiauriniu galu, 4 m aukščio dirvonuojanti kalvelė bei į šiaurės rytus nuo jos prie plento Švenčionys – Švenčionėliai esantis 4 m aukščio kauburys, ant kurio stovi aukštos įtampos elektros stulpas.
Tyrimai
1921 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Beile Herkulanė
Beile Herkulanė  – miestas pietvakarių Rumunijoje, Karašo-Severino apskrityje, Pietų Karpatuose (tarp Černos ir Mehedincio masyvų), prie Černos upės (Dunojaus intakas). Balneologinis kurortas (sieros turinčios radioaktyvios karštosios mineralinės versmės, kurių temperatūra siekia iki 56 °C); gydomos reumatinės, judėjimo ir atramos organų ligos. Maisto pramonė. Yra muziejus, keletas viešbučių, poilsio centrų, vilų.
Istorija
thumb|left|250px|Miesto panorama
Arojas
Arojas  – miestas ir savivaldybė pietryčių Puerto Rike, prie Karibų jūros. 20,2 tūkst. gyventojų (2000 m.).
Istorija
Miestas įkurtas 1855 m.
Madagaskaro istorija
thumb|Austroneziečių kanoja, panaši į tas, kuriomis jie atvyko į Madagaskarą. Madagaskaro istorija prasidėjo, kai 200 m. pr. m. e.–500 m. iš Indonezijos atvyko pirmieji žmonės. Dėl salos izoliacijos saloje išliko daug endeminių augalų ir gyvūnų rūšių, kurioms dabar iškilo grėsmė augant žmonių skaičiui. Per du tūkstančius metų į Madagaskarą kėlėsi bantai, Pietų Azijos gyventojai, arabai, europiečiai, kinai. Maišantis austroneziečiams ir bantams atsirado malagasių tauta, kalbanti malagasių kalba. Genetiškai pakrantėse bantų ir austroneziečių įtaka yra vienodai stipri.
Viduramžiais Madagaskare atsirado daug genčių, kurias valdė vietiniai vadai. Sakalava, Merina ir Betsimisaraka gentys susijungė į karalystes. Šios karalystės praturtėjo prekiaudamos su europiečių ir arabų pirkliais bei piratais. XVI–XVIII a. Madagaskaro pakrantėse veikė piratai, jie įkūrė laisvą koloniją Libertatia Šv. Marijos saloje, kurioje iš pradžių gyveno malagasiai. Sakalava ir Merina ypač aktyviai prekiavo su europiečiais: parduodavo jiems malagasių vergus mainais į ginklus ir kitas prekes. XVIII–XIX a. Merinos karalystė, kuri buvo centriniuose kalnuose su sostine Antananaryvu pradėjo plėsti savo įtaką po visą salą. Merinos karaliai valdė Madagaskaro karalystę XIX a., jie modernizavo šalį remiami britų, statė mokyklas, kūrė infrastruktūrą.
Nuo XVII a. prancūzai ir britai varžėsi dėl Madagaskaro. 1885 m. sala de facto tapo prancūzų protektoratu, 1890 m. – oficialiai, o 1896 m. Madagaskaras tapo Prancūzijos kolonija. 1960 m. Madagaskaras tapo nepriklausomu. Valdant prezidentui Philibert Tsiranana Madagaskaro pirmoji respublika (1960–1972 m.) tapo demokratija, kuri rėmėsi Prancūzijos modeliu. Sala vis dar kultūriškai ir ekonomiškai buvo priklausoma nuo Prancūzijos. Tai sukėlė valstiečių ir studentų nepasitenkinimą, tad buvo įkurta socialistinė antroji respublika, vadovaujant admirolui Didier Ratsiraka (1975–1992 m.), pasižymėjusi ekonomine izoliacija ir artimais ryšiais su komunistinėmis šalimis. Ekonomika žlugo, pragyvenimo standartai smuko, kilo socialiniai neramumai, kuriuos Ratsiraka slopino represijomis. Laisvi rinkimai atvėrė duris demokratinei trečiai respublikai (1992–2009 m.). Pagal naująją konstituciją buvo išrinkti prezidentai Albert Zafy, Didier Ratsiraka ir Marc Ravalomanana. Šį 2009 m. kovą perversmo metu nuvertė Antananaryvo meras Andry Rajoelina. Po 2018 m. rinkimų Andry Rajoelina tapo prezidentu.
Salos apgyvendinimas
thumb|Valgomoji kolokazija (malagasių kalbasaonjo) buvo įprastas pirmųjų Madagaskaro gyventojų maistas.|alt=|300x300px
Radioaktyvios anglies datavimo metodu ištyrus neskraidančių paukščių epiornitų kaulus su dorojimo požymiais nustatyta, kad žymės, paliktos akmeniniais įrankiais dorojant paukščius, yra maždaug 10,5 tūkst. metų senumo. Pjūviai ant kaulų, rasti šiaurės vakarinėje salos dalyje, ir akmeniniai įrankiai, rasti šiaurės rytiniame Madagaskare, leistų teigti, kad saloje buvo žmonių 2000 m. pr. m. e.
Pagal malagasių mitologiją šioje Afrikos saloje iš pradžių gyveno šviesiaodžių "nykštukų tauta", vazimbai. Jie siejami su persikėlėliais iš Afrikos – pigmėjais. Kai kurie malagasiai tiki, kad šie pirmieji gyventojai (Vahoaka Ntaolo) iki šiol gyvena miškų gilumoje. Saloje, kurios gyventojai praktikuoja protėvių kultą, vazimbai garbinami kaip seniausi protėviai. Rafandrana, Merinos karališkosios dinastijos pradininkas, kildino save iš vazimbų kaip ir dvi pirmosios dinastijos įkūrėjos Rafohy ir Rangita. O pakrantėje likę žmonės pradėti vadinti vezo. Taip iki šiol vadinama gentis pietvakarinėje salos dalyje.
Pagal archeologinius duomenis Madagaskaro apgyvendinimas prasidėjo santykinai neseniai. Madagaskarą 200-500 m.e.m. apgyvendino austroneziečių kolonistai, atvykę čia kanojomis (vadinamomis waka). Seniausi žmonių buvimo Madagaskare Andavakoeroje įrodymai datuojami 490 m. pr. m. e. Rasta ir senesnių artefaktų, bet jie nėra gerai išstudijuoti ar visuotinai pripažinti. Šią teoriją patvirtina ir daugelis paralelių tarp austroneziečių ir Madagaskaro gyventojų kultūrų, specifinis kanojų tipas, ypatingas ryžių auginimo būdas, taip pat malagasių kalbos artimumas pietinės Kalimantano salos dalies gyventojų kalbai ir XXI a. pradžioje atlikti genetiniai tyrimai. Įrodymų, kad austroneziečiai kolonizavo ir kontinentinę Afriką, nėra. Pirmieji atvykėliai malagasių žodinėje tradicijoje vadinami Ntaolo (pirmieji žmonės). Gali būti, kad jie save vadino va-waka (kanojų žmonės). Dabar malagasių kalba vahoaka reiškia žmones.
Pirma didelė žmonių koncentracija atsirado pietrytiniame salos krante, nors žmonės išsilaipino šiauriniame krante. Atvykę pirmieji gyventojai praktikavo tavy (lydiminė žemdirbystė): jie nukirsdavo ir sudegindavo mišką, o atvirą plotą įdirbdavo. Jie medžiojo salos megafauną: gigantiškuosius lemūrus, epiornitus, Madagaskaro hipopotamus, kurie išnyko dėl medžioklės ir gyvenamų plotų sunaikinimo.
Panašiai tuo pačiu metu, o gal kiek vėliau per Mozambiko sąsiaurį į salą persikėlė bantų genčių kolonistai. Šie atvykėliai daugiausia užėmė pakrantės teritorijas, o austroneziečių palikuonys gyveno salos vidinėje dalyje. Kiti įrodymai teigia, kad bantų ir svahilių jūreiviai atvyko į Vakarų Madagaskarą VI–VII a. . Trečioji hipotezė teigia, kad pirmieji bantai buvo atgabenti kaip arabų, persų ar austroneziečių vergai dėl padidėjusios paklausos. Pagal genetinius tyrimus austroneziečių ir afrikiečių gyventojų maišymasis prasidėjo maždaug X a., iš jo atsirado malagasiai, kalbantys malagasių kalba, kuri yra austroneziečių kalba, patyrusi bantų kalbų įtaką. Senovės malagasių kalboje yra daug skolinių iš senovės svahilių kalbos. Dauguma skolinių susiję su namų ūkiu ir žemdirbyste.
Arabai (nuo VII a.)
thumb|200px|Merinų, didžiausios malagasių genties, mergaitės. thumb|200px|Tanalų genties, kurios protėvis, teigiama, buvo arabas, moteris ir vaikas Piemieji Madagaskaro istorijos šaltiniai yra iš VII a., kai Omano arabai šiaurės vakarinėje salos dalyje įkūrė prekybos postus. Jie skleidė islamą, arabų raštą (malagasių kalba užrašoma jo atmaina, vadinama Sorabės alfabetu), arabų astrologiją ir kitus kultūros elementus. Madagaskaras buvo svarbus tarpinis punktas kelyje į Rytų Afrikos pakrantę ir jungė ją su Šilko keliu.
Kai kurie musulmonų šaltiniai teigia, kad pirmieji bantai ir arabai Madagaskare pasirodė bėgdami nuo pilietinių karų, kuriuos sukėlė Mohamedo mirtis 632 m. X–XI a. arabų ir Zanzibaro vergų pirkliai vyko į pietus Svahilių pakrante savo burlaiviais ir įkūrė gyvenvietes Vakarų Madagaskare. Tarp jų buvo zafiraminiai, laikomi antemorų, antanosių ir kitų Rytų Madagaskaro genčių protėviais. Antalaotrai buvo paskutinė arabų imigrantų banga, jie atvyko iš Svahilių kranto. Jie apsigyveno Mahadzangos apylinkėse ir čia platino islamą.
Nepaisant didelės arabų įtakos islamas saloje neišplito.
Nauji austroneziečiai (nuo VIII a.)
Pagal žodinę tradiciją nauji austroneziečių klanai (malajai, javiečiai, bugiai ir orang-orang lautai), vadinami hovais (senovės bugių k. uwa reiškia „eilinis“, „prasčiokas“), išlipo salos šiaurės vakariniame ir rytiniame krante. Kalbininkai, tyrinėję senųjų javiečių, malajų ir kt. kalbų poveikį senovės borito kalboms, nusprendė, kad naujieji klanai atvyko ne anksčiau nei VIII a.
Hovai tikriausiai atsirado iš Indonezijos talasokratijų. Jų vadai buvo vadinami diana pietryčiuose, o andriana ar raondriana salos centre ir vakaruose (senovės javiečių k. (ra)-hadi-an reiškia „ponas“ arba „valdovas“). Labai dažnai jie sudarė sąjungas su vazimbų klanais.
Kartu su islamu persų ir arabų pirkliai išstūmė indoneziečius iš Afrikos pakrantės ir išplėtė įtaką į Komorų salas ir tam tikras Madagaskaro teritorijas. Dėl konkurencijos su Songų dinastija ir Čola imperija Indonezijos valstybės smarkiai smuko, bet XVI a. portugalai dar rado indoneziečius Madagaskare.
Europiečiai (nuo 1500 m.)
Dėl svarbios Madagaskaro padėties prekybos prieskoniais kelyje, kuris ėjo aplink Afriką, saloje savo forpostus bandė įkurti Prancūzija ir Britanija.
1666 m. naujai sukurtos Prancūzų Rytų Indijos kompanijos direktorius François Caron išvyko į Madagaskarą. Kompanijai nepavyko įkurti kolonijų Madagaskare, bet ji įkūrė uostus Reunjone ir Mauricijuje. XVII a. viduryje pietinėje salos dalyje egzistavo prancūzų kolonija Fort-Dofinas. Nepalankus klimatas ir karingi vietiniai kaskart priversdavo kolonizatorius pasitraukti iš salos. Tapusi piratų priebėga, sala visą XVIII a. buvo retai lankoma kolonizatorių, prancūzai išlaikė tik kelis pakrantės įtvirtintus prekybos punktus, kur supirkinėjo galvijus, ryžius ir vergus.
Piratai Madagaskare
XVII a. svarbi salos geografinė padėtis ir tai, kad čia nebuvo įsitvirtinusios kolonijinės imperijos, lėmė tai, kad sala pagarsėjo kaip piratų ir vergų prekeivių rojus. Daugybė garsių piratų, tarp jų Viljamas Kidas, Robertas Druris, Džonas Bouenas, Madagaskarą galėjo laikyti savo antrąja tėvyne. Piratai plėšė pirklius, plaukiančius į Indiją (auksas, sidabras, audiniai) ir grįžtančius atgal (prieskoniai, juvelyriniai dirbiniai, šilkas).
Teigiama, kad XVII a. pabaigoje Sent Meri saloje kapitonas Misson ir jo piratų įgula įkūrė piratų utopiją Libertaciją. Daug jūreivių atsidūrė saloje, sudužus jų laivams. Tarp jų buvo anglas Robert Drury, savo žurnaluose aprašęs gyvenimą pietiniame Madagaskare XVIII a. Jūreiviai kartais Madagaskarą vadindavo Mėnulio sala.
Feodalinis laikotarpis (1500–1895 m.)
thumb|right|200px|Imerinos karalius Radama I Pakrantėje rytų azijiečių, arabų, bantų ir portugalų integracija lėmė Antakaranos, Boinos, Menabės ir Vezo karalysčių atsiradimą vakarinėje pakrantėje. Pietų Madagaskare atsirado Mahafalio ir Antandrojaus karalystės, o rytiniame – Antesakos, Antambahoakos, Antemoro, Antanalos ir Betsimisarakos karalystės.
Madagaskaro centrinėje dalyje neo-vazimbos klanų kova dėl valdžios sukūrė Imerinos, Betsilėjo, Bezanozano, Sihanakos, Tsimihečio ir Baros karalystes.
Jo sūnus ir įpėdinis Radama I (valdė 1810–1828 m.) atvėrė šalį europiečiams, ypač britams, kurie pripažino jį viso Madagaskaro karaliumi 1817 m. Nuo 1817 m. Radamos I valdomos teritorijos vadinamos Madagaskaro karalyste. Taip britai norėjo pabrėžti salos nepriklausomybę ir sutrukdyti kitoms Europos šalims ją savintis. 1810 m. per karus su Napoleonu britai buvo užėmę Reunjoną ir Mauricijų, pastarojo prancūzams negrąžino ir stengėsi susilpninti prancūzų įtaka regione. Radama I sutartimi su britais panaikino vergiją ir įleido protestantų misionierius. Ši sutartis palanki britams, nes misionieriai stiprino jų įtaką, o vergovės panaikinimas turėjo nusilpninti prancūzų plantacijas Reunjone. Mainais už vergovės panaikinimą Radama I kas metus gaudavo po tūkstantį dolerių auksu ir sidabru, nustatytą kiekį parako, titnago, muškietų ir 400 britiškų uniformų. Mauricijaus gubernatorius siuntė karo patarėjus, kurie padėjo karuose su Sakalavos ir Betsimisarakos karalystėmis. Pastarąją nugalėjęs 1824 m. Radama I paskelbė, kad visa sala priklauso jam. Jis mirė 1828 m. baudžiamajame žygyje prieš Betsimisaraką.
Po Radamos I mirties 33 metus valdė jo našlė karalienė Ranavalona I. Jai valdant Imerinos karalystė užkariavo daugiau kaimyninių karalysčių, bet turėjo nuolat saugotis prancūzų ir britų kolonistų kėslų. Karalienė atmetė savo vyro pasirašytas sutartis ir 1835 m. uždraudė praktikuoti krikščionybę Madagaskare. Ranavalona I išvijo misionierius ir pradėjo persekioti atsivertusius į krikščionybę. Malagasių krikščionys vadina šį laikotarpį ny tany maizina („laikas, kai žemė buvo juoda“). Nuolatinis karas, ligos, sunkus priverstinis darbas ir žiaurios bausmės lėmė daug mirčių.
Nežinant karalienei, jos sūnus, būsimasis karalius Radama II, slapta lankė katalikų mišias. Jaunasis princas jautė didelę sotinėje gyvenančių prancūzų įtaką ir 1854 m. parašė laišką Napoleonui III, prašydamas įsiveržti į Madagaskarą. 1855 m. birželio 28 d. jis suteikė išskirtinę teisę, vadinamą Lamberto chartija, prieš tris savaites atvykusiam Joseph-François Lambert į visus karalystės mineralus, miškus, neužimtą žemę už 10 procentų mokestį monarchijai. Praėjus daugybei metų šiuo dokumentu ir laišku Napoleonui prancūzai teisins invaziją ir Madagaskaro kolonizaciją. 1857 m. Ranavalona I atskleidė sūnaus ir prancūzų sąmokslą ją nuversti. Ji išvijo visus užsieniečius iš salos, bet pagailėjo savo sūnaus. thumb|200px|Premjeras Rainilajarivonis 1861 m. po motinos mirties tapęs karaliumi Radama II atnaujino prekybą su Mauricijumi ir Reunjonu, grąžino misionierius ir užsieniečius, toliau vykdė tėvo reformas. Jo liberali politika suerzino aristokratiją, ir premjeras Rainivoninahitrinionis 1863 m. nuvertė karalių ir liepė pasmaugti. Kitą dieną po Radamos II mirties jis kreipėsi į našlę siūlydamas sostą, jei bus atsisakyta ordalijos ir religijos laisvės. Našlė Rabodo sutiko ir 1863 m. gegužės 13 d. buvo karūnuota kaip karalienė Rasoherina. Ji valdė iki savo mirties 1868 m. balandžio 1 d.
Malagasiai atsimena karalienę Rasoherina, nes ji pasiuntė ambasadorius į Londoną ir Paryžių, uždraudė sekmadieninius turgus. 1865 m. birželio 30 d. ji suteikė teisę britams nuomotis žemę, turėti nuolatinį ambasadorių. Sutartis su JAV apribojo ginklų importą ir galvijų eksportą. Ji ištekėjo už premjero Rainivoninahitrinionio, bet tuo pasipiktino karalystės visuomenė. Premjeras buvo atstatydintas ir ištremtas į pietus, o karalienė ištekėjo už jo brolio Rainilajarivonio, kuris prieš tai vadovavo armijai ir, vedęs karalienę, tapo premjeru. Šis naujasis premjeras valdė karalystę likusius 32 jos gyvavimo metus, vesdamas kiekvieną iš trijų paskutinių Madagaskaro karalienių.
1869 m. karaliene tapo Ranavalona II. Ji gavo išsilavinimą iš britų ir tapo anglikone, anglikonų tikėjimas jai valdant tapo Madagaskaro valstybine religija. Karalienė liepė viešai sudeginti visus stabus. Į šalį atvyko daug misionierių ir statė bažnyčias ir mokyklas. Jos valdymo metu britų įtaka šalyje pasiekė epogėjų.
1883 m. lapkričio 22 d. buvo karūnuota nauja karalienė Ranavalona III. Ji patvirtino prieš tai buvusią vyriausybę ir pažadėjo susidoroti su prancūzų grėsme.
Supykusi dėl Lamberto chartijos atšaukimo ir prancūzų turto konfiskacijos Prancūzija įsiveržė 1883 m. pradėdama pirmą prancuzų-hovų karą (hovais buvo vadinama merinų aristokratija). Po karo Madagaskaras atidavė prancūzams Ancirananą ir turėjo sumokėti 560 tūkst. frankų Joseph-François Lambert palikuonims. Tuo metu Didžioji Britanija atsisakė bet kokių teisių į Madagaskarą mainais į Zanzibarą, ir tai leido prancūzams nebijoti britų kišimosi.
Prancūzų kolonizacija
thumb|200px|Prancūzų karo Madagaskare plakatas 1884 m. Berlyno konferencijoje britai pripažino prancūzų valdžią Madagaskare, ir 1895 m. gruodžio 17 d. buvo pasirašyta sąjungos sutartis tarp Prancūzijos ir Madagaskaro karalienės Ranavalonos III. Nesutarimai dėl sutarties vykdymo buvo pretekstas prancūzams įsiveržti į Madagaskarą be didelio pasipriešinimo. Premjeras Rainilajarivonis, valdęs nuo 1864 m., tapo labai nepopuliarus Madagaskare.
Britai pripažino prancūzų protektoratą Madagaskare 1890 m. už britų valdžios pripažinimą Zanzibare ir bendrą įtakos zonų pasidalinimą regione. Iš pradžių Prancūzija tenkinosi Madagaskaro ekonomikos ir užsienio reikalų kontrole, bet po prancūzų įsiveržimo prasidėjo Menalambos sukilimas. 1896 m. atvykęs generolas Joseph Gallieni nuvertė monarchiją, ištrėmė karalienę į Alžyrą ir pradėjo kolonizaciją.
1904–1905 m. Madagaskare kilo kitas plataus masto sukilimas, kuriame svarbų vaidmenį atliko į sukilelių pusę perėjęs kapralas Kotavy.
1948 m. Prancūzijos vyriausybė, vadovaujama premjero Paul Ramadier numalšino sukilimą Madagaskare.
Nepriklausomybė
200px|thumb|Philibert Tsiranana ir Michel Debré pasirašo Malagasių respublikos nepriklausomybės susitarimą. 1960 m. kovo 26 d. Prancūzija sutiko su Madagaskaro nepriklausomybe, ir birželio 26 d. šalis tapo nepriklausoma. Pirmuoju prezidentu tapo Philibert Tsiranana, bet prancūzų kolonistai vis tiek užėmė aukštus postus. Priešingai nei kitos buvusios prancūzų kolonijos, malagasių respublika priešinosi komunizmui. 1972 m. kilo protestai prieš tokius vyriausybės veiksmus, ir Tsiranana atsistatydino, perdavęs valdžią generolui Gabriel Ramanantsoa ir jo laikinąjai vyriausybei. Madagaskaras pradėjo siekti artimesnių santykių su Tarybų Sąjunga.
1975 m. vasario 5 d. prezidentu tapo pulkininkas Richard Ratsimandrava, bet po šešių dienų jis buvo nužudytas. Jo įpėdiniu tapo Gilles Andriamahazo, bet birželio 15 d. jį nuvertė Didier Ratsiraka. Išrinktas prezidentu 7 metų laikotarpiui Didier Ratsiraka toliau vykdė socialistines reformas, nacionalizavo ekonomiką ir nutraukė santykius su Prancūzija. Šie veiksmai skatino Madagaskaro ekonomikos nuosmūkį, kuris prasidėjo, kai aukštos kvalifikacijos prancūzų emigrantai paliko šalį po nepriklausomybės paskelbimo. 1977 m. rinkimuose prezidento Didier Ratsiraka (pranc. AREMA) partija buvo vienintelė legali partija. XX a. devintame dešimtmetyje Madagaskaras grįžo link artimesnių santykių su Prancūzija ir rinkos ekonomikos, bet Ratsiraka išlaikė valdžią. Galiausiai po stipraus spaudimo prezidentas buvo priverstas priimti demokratinę konstituciją 1992 m.
Pirmuose demokratiniuose rinkimuose 1993 m. Albert Zafy nugalėjo Ratsiraką. Nepaisant to, kad Zafy buvo liberalas ir rinkos ekonomikos šalininkas, per rinkimus jis priešinosi TVF ir Pasaulio Bankui. Prezidentavimo metu jis dažnai nevykdė šių organizacijų nuorodų, nes jos trumpu laikotarpiu buvo politiškai savižudiškos.
Taip pat Zafy erzino naujos konstitucijos įvesti prezidento galių apribojimai. Jo pastangos sustiprinti valdžią lėmė konfliktą su parlamentu, kuriam vadovavo premjeras Francisque Ravony. Zafy laimėjo kovą, kai 1996 m. nepavyko prezidento apkalta.
Per kitus rinkimus dalyvavo mažiau nei 50% rinkėjų ir netikėtai buvo išrinktas Ratsiraka, kuris toliau vykdė ekonomines reformas ir privatizaciją. Tačiau opozicija prezidentui stiprėjo. Opzicijos partijos boikotavo provincijų rinkimus 2000 m., o 2001 m. prezidento rinkimai sukėlė skandalą. Kandidatas Marc Ravalomanana pasiskelbė nugalėtoju, bet Ratsiraka reikalavo antro turo. 2002 m. pradžioje abiejų pusių rėmėjai kovojo gatvėse. Ravalomanana tvirtino, kad buvo sukčiauta, ir po biuletenių perskaičiavimo jis buvo paskelbtas prezidentu. Ratsiraka to nepripažino, bet tarptautinė bendruomenė stojo į Ravalomananos pusę. Ratsiraka pabėgo į Prancūziją, bet jo rėmėjai tęsė veiklą.
Ravalomananos partija laimėjo parlamento rinkimus 2001 m. gruodį, ir jis nugalėjo perversmą 2003 m. sausį. Ratsiraka buvo teisiamas (in absentia) už tai, kad bėgdamas iš iždo paėmė 8 mln. dolerių, ir nuteistas 10 metų sunkių darbų. Ravalomanana pagerino kelius ir švietimą, bet buvo kritikuojamas dėl nemažėjančio skurdo. Jam einant pareigas perkamoji galia šalyje krito. 2006 m. lapkričio 18 d. nepavyko tariamas perversmas. Ravalomanana buvo perrinktas 2006 m. gruodžio 3 d. pirmame ture.