cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paleolitinės kultūros Lietuvoje
Ūkis, aplinka, visuomenė
Žmonės vertėsi retmiškyje (parkinėje tundroje) gyvenusių žvėrių medžiokle ir rinkimu. Žuvys taip pat buvo medžiojamos, o ne žvejojamos. Verstasi ir rankiojimu.
Midveriai
Midveriai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 4 km už Degučių. Sovietmečiu, vykstant melioracijai, buvo nugriauta keletas senų namų, kai kurie gyventojai išsikėlė. Netoli Midverių kaimo yra Laugalių kaimas. Taip pat, ant nedidelio kalnelio, yra nedidelės veikiančios evangelikų liuteronų kapinaitės.
Paleolitinės kultūros Lietuvoje
Ūkis, aplinka, visuomenė
Seniausi išlikę dirbiniai yra titnaginiai. Pirmieji Lietuvos gyventojai titnago rasdavo Pietų ir Vidurio Lietuvoje Neries, Merkio, Nemuno upių pakrantėse. Tai buvo svarbus resursas, kurį gabendavo net iki 500 km nutolusias vietoves, kuriose titnago nebuvo. Lietuvoje, Ežeryno kaime rasta titnago kasykla su titnaginiais kastuvais. Prieš gaminantis titnaginius įrankius buvo ruošiami skaldytiniai, nuo kurių skeliant nuoskalas buvo gaminami pagrindiniai įrankiai:
Stovyklos trumpalaikės, kiekvienoje iš jų buvo keletas aikštelių, vienas – du ugniakurai. Stovyklos dažniausiai kurtos sausose smėlėtose vietose prie pat vandens.
Manoma, kad tai buvo gimininė bendruomenė su egzogaminiais ryšiais ir vyraujančiais matriarchaliniais santykiais. M. Gimbutienė ir jos teorijos šalininkai teigia, kad ankstyvosios Europos kultūros (mažiausiai nuo 30 000 m. pr. m. e. iki 3000–2000 m. pr. m. e.) buvo matristinės, garbinta Didžioji Deivė, kurios rankose buvo gyvybė, mirtis, atgimimas ir atsinaujinimas. Tačiau tai labai ginčytini dalykai, nes paleolito radiniai gali būti labai įvairiai interpretuojami.
Paleolitines kultūras Lietuvoje keitė mezolitinės kultūros.
Papua Naujosios Gvinėjos vėliava
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 111100.svg|20px Vėliavos santykis: 3:4]] thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 111100.svg|20px Jūrinės vėliavos santykis: 3:4]] thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV_historical.svg|23pxAustralijos globojamos Papua ir Naujosios Gvinėjos vėliava 1965–1970 m.]] thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV_historical.svg|23pxPapua ir Naujosios Gvinėjos vėliava 1970–1971 m.]] Papua Naujosios Gvinėjos vėliava patvirtinta 1971 m. liepos 1 d.
Kairiajame apatiniame kampe pavaizduotas Pietų Kryžius, o priešingoje vėliavos pusėje Rojaus paukščių šeimai priklausančios Ragianos siluetas. Vėliavą sukūrė penkiolikos metų amžiaus Susan Huhume, laimėjusi nacionalinį konkursą 1971 m. Susan sakė: „Aš pasirinkau tai, nes tai labai gražios spalvos ir dizainas yra nuostabus“.
Raudona ir juoda senai buvo daugelio Papua Naujosios Gvinėjos genčių tradicinės spalvos. Juoda, balta, raudona buvo Vokietijos imperijos, kolonizavusios Papua Naująją Gvinėją prieš 1918 m., vėliavos spalvos. Rojaus paukštis taip pat yra šalies herbe.
Prieš 1970 m. Papua Naujoji Gvinėja buvo Australijos globojama Papua ir Naujosios Gvinėjos teritorija, o jos vėliava buvo Rojaus paukštis žaliame lauke. 1970 m. Australijos valdžia bandė įvesti naują vertikaliai trijuostę vėliavą.
Zaoziorskas
Zaoziorskas  – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, į šiaurės vakarus nuo Murmansko, prie Barenco jūros užutėkio; sudaro uždarąją teritoriją. Yra Rusijos šiaurės laivyno karinė bazė „Zapadnaja Lica“.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1958 m. ir vadinta Zaoziornu (Заозёрный). 1981 m. gyvenvietė paskelbta uždaruoju miestu, jai suteiktas kodinis pavadinimas Severomorskas-7 (dar vadinta Murmanskas-150, Zapadnaja Lica). Nuo 1994 m. miestas pervadintas Zaoziorsku.
Farerų futbolo varžybos 1983 m.
Farerų futbolo varžybos 1983 m.
Urugvajus (upė)
Urugvajus  – upė Pietų Amerikoje. Ilgis apie 1600 km. Prasideda Brazilijoje, susiliejus Kanoaso ir Pelotaso upėms Sera du Maro kalnų masyve (2050 m aukštyje virš jūros lygio). Teka į pietvakarius slenkstėta, netinkama laivybai vaga, toliau teka Argentinos–Brazilijos siena, nuo Argentinos–Urugvajaus sienos teka į pietus, įteka į, kartu su Paranos upe suformuota, La Platos estuariją.
Didžiausias intakas – Negras (dešinysis). Ties Konkordija patvenktas Salto Grandės užtvanka. Laivyba atskiruose ruožuose.
Didžiausi miestai prie Urugvajaus upės: Itakė, Urugvajana (Brazilija), Paso de los Libresas, Konkordija, Konsepsion del Urugvajus (Argentina), Saltas, Paisandu, Frai Bentosas (Urugvajus).
Pavadinimo kilmė
Upės pavadinimas kilo iš indėnų gvaranių žodžio Urugua’i – „nudažytų paukščių upė“. Kai kurie kiti autoriai nurodo, kad indėnų tupių (gvaranių grupės) kalba uru reiškia „kurtinys patinas“, o guay reiškia „upė“.
thumb|left|235px|Urugvajaus pakrantė Misionese
Didžioji Libijos Arabų Socialistinė Liaudies Džamahirija
Didžioji Libijos Arabų Socialistinė Liaudies Džamahirija – Muamaro Kadafio pasiūlyta santvarka: arabų nacionalizmo, islamo fundamentalizmo ir socializmo derinys, taikytas Libijoje. M. Kadafis šaltojo karo metais siekė, kad ši valdymo sistema taptų trečiuoju keliu tarp socializmo ir kapitalizmo, puoselėdamas šiuos planus netgi įžengė su armija į Čadą. Tačiau karą ten pralaimėjo ir džamahirija taip ir neišplito už Libijos ribų.
Jurgis Podiebradietis
Biografija
Jiržis iš Kunštato ir Podiebradų valdė Čekijos karalystę nuo 1458 m., kai buvo išrinktas čekų didikų, iki 1471 m., kai netikėtai mirė Prahoje. Jis tapo vieninteliu Čekijos karaliumi, kuris buvo kilęs ne iš valdovų dinastijos, o iš Čekijos didikų. Po jo valdė tik karaliai iš svetimų dinastijų.
thumb|left|Jiržio Podiebradiečio skulptūra [[Podiebradai|Podiebradų aikštėje]] thumb|left|Jiržio Podiebradiečio skulptūra [[Kunštatas|Kunštate. Veido bruožai neatitinka: buvo apvalesnis]]
Jaunystė
Būdamas keturiolikos metų 1434 m. dalyvavo Lipanų mūšyje neradikalių husitų bei katalikų pusėje. Tapęs karaliumi taip pat simpatizavo neradikaliems husitams (utrakvistams).
Būdamas Mlados Boleslavės srities gubernatorius, Jiržis tapo artimas Hinekui Ptačekui iš Pirkštejno. Jam mirus, perėmė Čekijos didikų sistemos valdymą, ėmė vadovauti husitams. Tuo tarpu vėl pradėjo aktyviai veikti katalikų opozicija, ir Jiržis, supratęs pavojų, 1448 m. užgrobė Prahą.
1452 m., vadovaudamasis programos, nukreiptos prieš radikaliuosius husitus, dvasia, Jiržis užėmė Taborą, taip likviduodamas taboritus, kaip religinius ir politinius priešininkus. Jis paskelbė save Čekijos karalystės „tvarkytoju“ ir bandė ją, nuniokotą husitų revoliucijos, atstatyti. Tam labiausiai trukdė taip vadinamas Strakonicų susivienijimas (didikų-katalikų sąjunga).
Jiržis Podiebradietis - gubernatorius
Esant tokioms aplinkybėms, geriausia išeitis jam buvo vaiko Ladislavo Pomirtinio pripažinimas Čekijos karaliumi. Savo išskirtinių diplomatinių sugebėjimų ir linkimo į kompromisus dėka iš imperatoriaus gavo savo šalies valdytojo titulo pripažinimą. Vienoje susitiko su Ladislavu Pomirtiniu ir susitarė dėl sąlygų, kad Ladislavas būtų pripažintas karaliumi. Tokiu būdu Ladislavas Pomirtinis 1453 m. buvo karūnuotas Čekijos karaliumi, bet buvo nepilnametis, dėl to Jiržis išsaugojo faktinę valdžią ir toliau stengėsi išlaikyti pusiausvyrą tarp kališnykų pakraipos bei katalikiškos pakraipos didikų ir iš dalies atstatyti karaliaus (kaip institucijos) nuosavybę.
Prieš savo priešininkus nedvejojo panaudoti ir brutalią jėgą: ar tai būtų Saksonijos kunigaikščiai šiaurės vakarų Čekijoje, ar radikalusis husitas Jonas Kolda iš Žampacho; o savo galingesnius priešus (Rožumberkus ar Šternberkus) Jiržis eliminuodavo paskirdamas juos į svarbius postus ir taip nusiųsdamas į politinį užribį. 1457 m. Ladislavas Pomirtinis mirė nuo leukemijos, dėl to kilo naujo karaliaus rinkimų klausimas. Iš pradžių atrodė, jog juo taps kažkuris valdovų dinastijos narys (pvz., imperatorius Frydrichas III habsburgietis, lenkų karalius Kazimieras Jogailaitis ar Saksonijos Vilhelmas III), bet pagaliau 1458 m. kovo 2 d. Čekų seimas Senamiesčio rotušėje karaliumi išrinko Jiržį Podiebradietį.
Diplomatas
Priežastis, dėl ko Jiržis buvo išrinktas karaliumi buvo ta, kad čekų kališnykų bajorai troško išsaugoti ligšiolinius husitų revoliucijos pasiekimus, pirmiausia komunijos priėmimą abiem pavidalais (kai visi dalyviai, ne vien tik dvasininkas, eucharistijos metu priima ne tik duoną/kūną, bet ir vyną/kraują). Dėl to jiems reikėjo „husitų karaliaus“ (šį pavadinimą reikėtų suprasti kaip nuosaikių husitų karalius). Ne tik kyšių bei pažadų dėka (kaip antai Jonui II iš Rožumberko), bet ir spaudimu bei grasinimais pasiekė, kad jam balsus atiduotų ir čekų katalikų didikai. Vis dėlto Jiržio rinkimuose nedalyvavo Čekijos karūnos šalutinių (katalikiškų) žemių atstovai. Jo nerėmė ir Moravijos katalikai. Naujas karalius sąžiningai vykdė Bazelio kompaktatų nuostatas. Tuo pačiu stengėsi užtikrinti taikų gyvenimą tarp utrakvistų/kališnykų daugumos ir katalikų mažumos. Pakantus kitoms religijos atšakoms Jiržis buvo ir asmeniniame gyvenime. Abi jo žmonos – Kunhuta Šternberkietė ir Johana Rožmitalietė buvo katalikės. Savo karūnavimo išvakarėse slapta Popiežiaus legatams prisiekė ištikimybę popiežiui (tada valdė Pijus II) bei pažadėjo persekioti eretikus. Šią priesaiką abi pusės traktavo skirtingai: Romos kurija ją suprato kaip Jiržio nusisukimą nuo kalicho, pats karalius Jiržis tai suprato kaip pažadą persekioti Unitas Fratrum (ček. Jednota bratrská) narius (taip pat Valdenskius, Mikulašencus, kitus), kuriuos iš tikrųjų negailestingai persekiojo. Savo pripažinimą Čekijos karaliumi svetur buvo priverstas išsikovoti ginklu. Įsibraudamas į Austriją privertė Albrechtą VI Habsburgietį (1418 – 1463) atsisakyti pretenzijų į Moraviją. Silezija ir abi Lužicos (aukštoji ir žemoji) Jiržį karaliumi pripažino jau 1459/1460 metais. Savo diplomatinio lankstumo dėka Jiržis laimėjo imperatoriaus Frydricho III simpatijas, kuris jam 1459 m. paskyrė Čekijos karūnos žemių valdą ir kurfiursto pareigas bei Čekijos karalystės privilegijas. Bet tai nulėmė draugystės su Karaliumi Motiejumi Korvinu pabaigą, kuriam pagelbėjo pasiekti Vengrijos karaliaus sostą (ir kurio išrinkimo nepripažino Frydrichas III, pats siekęs sosto motyvuodamas, kad yra Ladislavo Pomirtinio dėdė), bei ištekino už jo savo dukterį Kotryną Podiebradietę.
Husitų karalius
Jiržis tapo valdovu, gerbiamu tiek tėvynėje, tiek ir užsienyje. Tuo tarpu visą savo politinį gyvenimą – nuo ankstyvos jaunystės iki tapdamas karaliumi – turėjo didelį tarptautinį politinį trūkumą: absoliučios daugumos išsimokslinusių europiečių bei priešininkų (pirmiausia šalutinių čekijos karūnos žemių (katalikiškos Žemutinės Silezijos (Vroclavo), katalikiškos vokiškų Moravijos miestų) buvo laikomas husitų eretiku bei žemo rango pasipūtėliu (netgi neva nesantuokiniu – iš tiesų, jo tėvas Viktorinas Podiebradietis neaiškiomis aplinkybėmis vedė ir tapo tėvu husitų kovų įkarštyje vos 17 metų amžiaus, žmona žuvo taip pat husitų mūšyje; Jiržis vaikystėje – iki 7 metų amžiaus – gyveno su tėvu, iki šio mirties (1427 m.), kai tapo visišku našlaičiu), neteisėtai uzurpavusiu sostą.
Situacija ir toliau prastėjo po to, kai popiežius Pijus II pradėjo spausti Jiržį, kad susidorotų su eretiškais husitais. Karalius išsiuntė įgaliotus pasiuntinius (jiems vadovavo Zdenekas Kostka iš Postupicų) su reikalavimu (1462 m. kovo mėn.) ratifikuoti Bazelio kompaktatus, pirmiausia bent du iš keturių artikulų: taurės (kalicho) (t. y.komunijos ėmimo abiem pavidalais) legalizavimą bei kališnykų kunigo Jono Rokycanos patvirtinimą Prahos arkivyskupu. Pijus II abu reikalavimus atmetė motyvuodamas tuo, jog taurė (kalichas) buvo leistas tik pirmajai husitų kartai ir kad Romos kurija su kompaktatais niekuomet oficialiai nesutiko. Nors tai tiesiogiai nebuvo ištarta, tapo aišku, jog nuo šio momento kališnykai – su karaliumi priešakyje – tapo eretikais.
Bandymas suvienyti Europą
Jiržis jau seniai numatė, jog teks susiremti su popiežiumi (be to, apie nesėkmingų derybų eigą Romoje buvo nuolat informuojamas), dėl to nusprendė užsitikrinti paramą tarp sąjungininkų Europos valdovų katalikų. Jo pirmasis patarėjas, humanistas Antonio Marini iš Grenoblio, inspiravo karalių jau 1462 m. gegužės mėn. sukurti Visuotinės krikščionių taikos organizaciją („“). Organizacijos nariai laikytųsi taikos įtvirtinimo, pagarbos valstybių nacionaliniam suverenitetui, nesikišimo į vidaus reikalus principų, o nesutarimus spręstų tarptautiniame tribunole („viešame konsistoriume“); organizacija suvienytų Europą kovoje prieš turkus (nebent ir šie sutiktų prisijungti ir laikytis visų sutarties principų) – „atkakliausius bei žiauriausius krikščionybės priešus“ – ir išvytų juos iš buvusių krikščioniškų žemių. Sąjungos (federacijos) valstybės, įeinančios į didesnius vienetus (Galija, Germanija, Italija, Ispanija), gautų po vieną balsą, o Prancūzija vadovautų. Tuo tarpu apie popiežių projektas beveik neužsiminė ir numatė jam tik mažai reikšmingą vaidmenį. Būtent tai projektui ir pakenkė. A. Marini buvo išsiųstas su slapta misija po Europos valdovų rezidencijas – per vėlesnius 2 metus keliskart aplankė Serenissimą (Venecijos respubliką (697 – 1797)), Prancūzijos karalystę, Burgundijos kunigaikštystę, Lenkijos karalystę, Vengrijos karalystę, Brandenburgo markgrafystę bei Saksonijos kurfiurstiją. Tik pas vokiečių kunigaikščius, Lenkijos bei Prancūzijos karalius projektas susilaukė palankių atsiliepimų. Venecijiečiai atsisakė bet ką daryti be popiežiaus palaiminimo, Korvinas buvo tiesiogiai papirktas popiežiaus subsidijų, Burgundija ėjo link konfrontacijos su Prancūzijos karalyste ir iš viso atsiliepė šaltai. Net kita slapta delegacija (vadovaujama Albrechto Kostkos iš Postupicų kartu su A. Marini), skirta specialiai Prancūzijai (1464 m. gegužė), nepajėgė įveikti meistriškų kurijos diplomatijos intrigų bei spaudimo. Liudvikas XI sutiko tik su dvišale sutartimi dėl draugystės.
Revoliucinga ir daugeliu atžvilgių savo laikmetį pranokstanti mintis sukurti viduramžių „Tautų bendriją“ (analogas šiuometinei JTO ar ES) vis dėlto nerado pritarimo. Jiržio pastangos vargu ar galėjo prasimušti tokiu pavidalu, nepaisant Popiežiaus galios tais laikais, kai bažnyčia vaidino žymiai didesnį vaidmenį bendruomenės gyvenime, negu dabar.
„Nuo Čekijos iki pasaulio krašto“
Nepaisant Visuotinės taikos organizacijos projekto kracho, Jiržis neatsisakė pastangų neutralizuoti Čekijos karalystės (anot Popiežiaus kurijos, „čekiškos opos krikščionijos kūne“) diplomatinės bei ekonominės izoliacijos grėsmę. Kad apsigintų nuo neigiamo čekų įvaizdžio užsienyje, jis nutarė kelionėn po Europą išsiųsti dar vieną misiją, šį kartą viešą, su nemažu finansiniu aprūpinimu. Bet oficialiai ji neturėjo jokios specialios užduoties nei valstybinės misijos charakterio, o buvo įforminta kaip karaliaus svainio Zdeneko Levo (Liūto) iš Rožmitalo riteriška kelionė (dėl to glejtas (vok. Geleitrecht) buvo jam išduotas ne karaliaus, o karalienės Johanos: „...kad ponas brolis, visapusiškai susipažindinamas su žmonių papročiais bei morale, geriau galėtų tvarkyti savo gyvenimą ir įgyti patikimus riteriškus įgūdžius...“). Išskirtiniu riterišku elgesiu (kelionėje-misijoje dalyvavo ir žymūs Čekijos karvedžiai Jonas Žehrovskis iš Kolovratų bei Burianas Švamberkietis), mišria tautine (čekai bei vokiečiai), taip pat ir konfesine (utrakvistai bei katalikai) sudėtimi, prašmatniomis dovanomis Europos valdovams misija turėjo užduotį sukurti užsienyje gerą įvaizdį (potekstėje, žinoma, išliko mintis paskatinti platesnį Europos valdovų bendradarbiavimą). 1465 m. lapkričio 26 d. 40 narių misija su 52 žirgais ir vienu vežimu su atsargomis išvyko iš Prahos.
Šią misiją savo dienoraštyje aprašė Vaclavas Šašekas iš Byržkovo, tuo inspiruodamas čekų romanų rašytoją Aloyzą Jiraseką parašyti žinomą knygą „Nuo Čekijos iki pasaulio krašto“ (ček.: Z Čech až na konec světa). thumb|Karalius Jiržis Podiebradietis virš apsuptos [[Motiejus Korvinas|Motiejaus Korvino kariuomenės 1469 m. vasario 27 d. prie Vilemovo ]] thumb|Tapytojo [[Mikulašas Alešas|Mykolo Alešo fikcija: Karalius Motiejus Korvinas (kairėje) derybose su Jiržiu dėl taikos pusiau sudegintoje trobelėje Ouhorove aukščiau pavaizduotos apsupties metu]]
Karai su Vengrija ir mirtis
Antropologinę Jiržio palaikų ekspertizę atliko prof. Emanuel Vlček, DrSc. ir nustatė, kad Jiržis Podiebradietis kentėjo nuo anasarkos (viso kūno edema), nutukimo, sąlygotų tikėtinai medžiagų apykaitos sutrikimų. Dėl to jo portretai buvo daromi tik iki jam sukako 30 metų. Turėjo didelį tulžies akmenį, buvo kepenų pakitimų. Ūgis apie 165 cm, jaunystėje patyrė veido sužalojimą bei abiejų šeivikaulių lūžius (kurie, beje, gerai suaugo).
Jiržio šeima
Jiržis buvo du kartus vedęs: pirmą kartą Kunhutą Šternberkietę, kuri mirė 1449 m. Su ja turėjo septynis vaikus. Antrą kartą buvo vedęs Johaną Rožmitalietę. Su ja turėjo tikriausiai penkis vaikus. Trims savo sūnums dovanojo Miunsterbergo kunigaikštystę. Jų vaikai ten įkūrė savą dinastiją. Sūnus Hinekas Podiebradietis – žinomas kaip poetas; anūkas Bartolomėjus Miunsterbergietis buvo žymus diplomatas.
Vestuvės su Kunhuta Šternberkiete vyko 1441 m. Jų vaikai buvo: (∞ ženklas žymi aukščiau nurodyto asmens sutuoktinį; po jo nurodyti metai yra jų vestuvių m.) Šių dvynių gimimo metu karalienė Kunhuta mirė. Jiržis po to 1450 m. vedė Johana Rožmitalietę (1430? – 1475). Kartu jie turėjo (ko gero) penkis vaikus:
OLPC XO-1
thumb|XO-1, „kiškio ausys“)[[Wireless LAN|WLAN antena]] thumb|[[E-Book, XO-1]]
Iniciatyvos „One Laptop Per Child“ (OLPC) dalis XO-1 - vaikų poreikiams adaptuotas nešiojamasis kompiuteris, skirtas naudoti mokymo reikmėms. XO-1 yra taip vad. 100-Dollar-Laptop, Children’s Machine, OLPC.
Veliuonos II piliakalnis
thumb|200px|left|Veliuonos II piliakalnis vasarą thumb|200px|left|Veliuonos Pilaitės žvelgiant nuo kelio Kaunas-Jurbarkas.
Veliuonos II piliakalnis (arba Pilaitės, Pilies kalnas, Bajerburgas) – piliakalnis Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Veliuonos vakarinėje dalyje, Veliuonos seniūnija. Pasiekiamas plentu, už Veliuonos, neprivažiavus Gystaus upelio, ir pasukus į kairę pietų kryptimi, 400 m lauko keliuku iki Nemuno kranto.
Piliakalnis
thumb|200px|left|Veliuonos Pilaičių griovys. Piliakalnis įrengtas Nemuno slėnyje, į rytus nuo Gystaus žiočių esančioje nežymioje aukštumėlėje, 2,65 km į vakarus nuo Veliuonos pirmojo piliakalnio. Tai moto tipo piliakalnis, sudarytas iš greta vienas kito esančių kalnelių: moto rytinėje dalyje ir papilio vakaruose. Abu kalneliai viršuje turėjo keturkampes aikšteles, kurių didžiąsias dalis iš pietų pusės nuplovė Nemunas. Rytinė kalvelė buvo 16x18 m dydžio. Už 16 m pločio, 4,5 m gylio griovio yra papilys -­ vakarinė kalvelė. Ji didesnė, 24x10 m dydžio (dabar realiai likusi 7 m pločio), nuplauta įkypai šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi. Abi kalveles iš rytų, šiaurės ir vakarų juosė 5 m gylio, 10­-11 m pločio dugne griovys ir už jo supiltas 160 m ilgio, 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, už kurio iškastas 9 m pločio, 0,5 m gylio griovys. Už griovio supiltas antras 1 m aukščio, 11 m pločio pylimas. XIX a. pabaigoje minima, kad buvo dar trečias griovys ir pylimas. Kalvelės yra 7-­8 m aukščio nuo Nemuno, stačiais šlaitais.
Piliakalnis labai apardytas potvynių (nuplauta didžioji kalvelių dalis, į griovius nuplauti pylimai), įvairios žmonių veiklos XX a. ir net archeologinių tyrinėjimų, po kurių liko neužverstos perkasos, dabar apaugusios pavieniais krūmais ir aukšta žole. Paminklo plotas: 270 m ilgio rytų – vakarų kryptimi ir iki 120 m pločio.
Tyrimai
thumb|200px|left|Veliuonos Pilaitės nuo Gystaus upelio pusės. 1965 m. Adolfas Tautavičius ištyrė aikšteles kalvelių viršuje ir padarė 2 griovio pjūvius -­ iš viso 370 m². Vakarinės kalvelės aikštelėje rastas 1,3 m storio kultūrinis sluoksnis su degėsiais, akmenimis, plytgaliais, įvairiais geležiniais dirbiniais. Pastebėta iš plytų mūrytos 2,6x09 m dydžio krosnies dalis ir aikštelės pakraščiu buvęs pylimas.
Rytinėje aikštelėje aptiktas sudegusio 13 m ilgio, 11­-11,5 m pločio pastato šiaurinis galas. Pastato sienos buvo 1,5 m storio. Jų vidinė pusė ­- iš rąstų rentinio, išorinė -­ iš vertikalių 25­-40 cm storio stulpų, įkastų kas 25-­50 cm vienas nuo kito. Išorėje stulpai buvo sujungti prikaltais skersiniais rąstais ir užglaistyti moliu, apačioje iki 1,8 m aukščio sienos užpiltos žvyru. 0,9 m pločio jų tarpas užpildytas rąstais ir plūktu moliu. Pastatas buvo mažiausiai dviejų aukštų. Pirmajame aukšte (pusrūsyje) buvo dvi patalpos. Antrame aukšte stovėta krosnies. Tarp sudegusio pastato liekanų aptikta apie 900 strėlių antgalių, 4 arkbalistos strėlių antgaliai, daugiau kaip 900 10-­30 cm ilgio vinių, keli akmeniniai sviediniai (tarp jų 4 sveiki, 23-­25 cm skersmens), du 78 cm skersmens, 13 cm storio girnų akmenys iš Švarcvaldo kalnų uolienos, geležinės kilpvinės, vyriai, apkalai, kirvis, 2 maži kirveliai, cilindrinės spynos, raktai, skiltuvas, peiliai, trikojis, žiestos keramikos, stiklo taurių fragmentų, kaulinės šachmatų figūrėlės fragmentas. Kalveles juosė 9-11 m pločio ir apie 10 m gylio, matuojant nuo kalvelių viršaus, ir 3­3,5 m gylio matuojant nuo gretimo lauko paviršiaus, griovys. Tarp griovių buvęs pylimo paviršius sustiprintas moliu.
Piliakalnis datuojamas XIV a.
Istorija
Piliakalnyje stovėjo 1337 m. kryžiuočių pastatyta nežinomo pavadinimo dviejų pastatų pilis, kuri turėjo blokuoti Veliuonos pilį. Sprendžiant pagal archeologinius tyrimus, ši pilaitė netrukus buvo lietuvių užpulta ir sudeginta.
Dendritas (kristalas)
thumb|Manganito dendritinė forma thumb|right|Dendrito formavimasis
Dendritas – kristalas, savo forma primenantis medį ( – medis). Dendritų formavimasis yra ir šerkšno raštai ant langų. Tokio tipo kristalai užauga, kai naujos kristalo dalelės prisijungia prie kristalo kraštinių greičiau, nei likusiose kristalo vietose. Tokios nevienodo augimo sąlygos būdingos staigiam tirpalo ar garų atvėsimui.
Dendritinės kristalų formos būdingos:
Vimbldonas
Vimbldonas – Londono miesto dalis, 11 km į pietus nuo miesto centro. Geležinkelio stotis.
Sportas
Vietovė garsėja teniso didžiojo kirčio turnyru – Vimbldono čempionatu.
Iki 2004 m. Vimbldone žaidė Wimbledon FC futbolo klubas.
Frankfurt XI
Frankfurto vienuolikė – buvusi Vokietijos futbolo komanda, sukurta atstovauti Frankfurtą prie Maino UEFA mugių taurės varžybose. Žaidėjų dauguma buvo iš Eintracht Frankfurt klubo.
Komponentų diagrama
Komponentų diagrama yra vienas iš UML diagramų tipų. Komponentų diagramoje sistema padalinama į fizinius komponentus bei nurodoma sąveika tarp jų.
Komponentendiagramm Component diagram Diagrama de componentes Diagramme de composants コンポーネント図 Diagram komponentów Diagrama de componentes Diagram komponentov Bileşen Diyagramı
Tremtinių koplyčia
Tremtinių koplyčia:
Kiošiai
Kiošiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Kintų, prie Klaipėdos kanalo. Eina kelias.
Istorija
1931 m. į Klaipėdos krašto muziejų iš ardomo senkapio Kiošiuose pateko senovės Romos moneta. II Pasaulinio karo metu dingo.
Šeimaties apylinkė
Šeimaties apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Gatelių apylinkės, dalies Balčių apylinkės, dalies Stūčių apylinkės ir dalies Vyžių apylinkės. 1973 m. kovo 28 d. Šeimaties apylinkė prijungta prie Tauragnų apylinkės.
Juozo Miltinio dramos teatras
Juozo Miltinio dramos teatras – Panevėžio teatras.
Istorija
1940 m. lapkričio 18 d. LTSR švietimo liaudies komisaras Antanas Venclova pasirašė įsakymą dėl Panevėžio dramos teatro organizavimo, kuriuo leido Jonui Sakui organizuoti ir vadovauti Panevėžio dramos teatrui.
1940 m. Juozas Miltinis vadovavo Kauno Darbo rūmų teatro vaidybos studijai ir teatrui. 1940 m. lapkričio 21 d. J. Miltinis paskirtas naujojo Panevėžio dramos teatro aktoriumi, turinčiu teisę režisuoti. 1940 m. gruodžio 1 d. jauni aktoriai Valstybės teatre perėjo konkursą ir atvyko į Panevėžį. 1941 m. kovo 15 d. įvyko pirmoji premjera, pagal N. Pogodino pjesę „Sidabrinis slėnis“. Ją palankiai sutiko spauda, pažymėdama jaunųjų aktorių nepaprastą užsidegimą, nuoširdumą, ansambliškumą.
Tuo metu trupę sudarė Jonas Alekna, Bronius Babkauskas, Vaclovas Blėdis, Janina Dulskytė, Veronika Fakejevaitė, Teklė Grigaliūnaitė, Balys Gudanavičius (Gudonavičius), Konstancija Kučinskaitė, Zigmas Lapinskas, Jadvyga Matulytė, Gediminas Pauliukaitis, Veronika Ruminavičiūtė, Kazys Vitkus ir kt. Vėliau prisijungė Donatas Banionis, Steponas Kosmauskas, Stasys Paska ir kt.
1954 m. dėl ideologinio konflikto kultūros ministras Aleksandras Gudaitis-Guzevičius atleido J. Miltinį iš teatro direktoriaus ir vyriausiojo režisieriaus (dab. meno vadovo) pareigų, paskyrė jį LTSR kino studijos dubliažo režisieriumi. 1959 m. J. Miltinis grąžintas į teatrą vyr. režisieriumi. Jam grįžus teatras suklestėjo. 1967 m. Lenino aikštėje iškilo dabartinis teatro pastatas.
Iki 1980 m. prie teatro veikė J. Miltinio studija.
Meno vadovai
miniatiūra|160px|right|J. Miltinio [[bareljefas virš įėjimo]]
Yb
Iterbis
Sekos diagrama
right|Sekų diagrama: Maisto užsakymas restorane
Sekos diagrama yra vienas iš UML diagramų tipų vaizduojantis sistemoje vykstančių veiksmų seką. Sekų diagramoje fiksuojama metodų kvietimas kiekviename objekte ir kvietimų tvarka.
Sekų diagrama yra dvimatė. Horizontalioji ašis rodo vaizduojamo objekto gyvavimą, tuo tarpu vertikalioji ašis rodo šių objektų sukūrimo ar kvietimų seką.
Sekų diagramą sudaro objektai ir pranešimai. Objektai vaizduojami lygiai taip pat, kaip visose UML diagramose – kaip stačiakampiai su klasės pavadinimu stačiakampyje
Objektas
Pirminis elementas sekų diagramoje yra klasės objektas. Sekų diagramą sudaro įvairių objektų sekos sąveikos. Objektas žymimas stačiakampiu su įrašytu pavadinimu. Pavadinimas gali būti sudarytas iš dviejų dalių, atskirtų dvitaškiu. Tokio pavadinimo kairiąją dalį sudaro objekto pavadinimas, o dešiniąją - klasės pavadinimas.
Pranešimas
Sąveika tarp skirtingų objektų sekų diagramoje yra vaizduojama pranešimų pavidalu. Pranešimas žymimas nukreipta rodykle. Priklausomai nuo pranešimo rūšies, skiriasi ir žymėjimas. Sekų diagramoje galima vaizduoti paprastuosius pranešimus, specialiuosius pranešimus, skirtus objektams sukurti ar sunaikinti, ir atsakymus.
Command & Conquer 3: Tiberium Wars
Command & Conquer 3: Tiberium Wars – realaus laiko strateginis žaidimas, kurį sukūrė „EA Los Angeles“, „Electronic Arts“ padalinys. Šis žaidimas yra 1999 m. „Command & Conquer: Tiberian Sun“ tęsinys. Šioje dalyje vyksta Trečiasis Tiberiumo karas, kuris prasideda kai NOD brolija užpuola GDI pajėgas visame pasaulyje.
Pusės
Žaidime egzistuoja trys pusės: GDI, NOD ir Scrin.
Köln XI
Kelno vienuolikė – buvusi Vokietijos futbolo komanda, sukurta atstovauti Kelnui UEFA mugių taurės varžybose. Žaidėjų dauguma buvo iš FC Koln klubo.
Žeminis karpininkas
Žeminis karpininkas  (Thelephora terrestris) – karpininkinių (Thelephoraceae) šeimos grybas. Vaisiakūniai suaugę po kelis ir sudaro skrotelės pavidalo telkinius. Jų spalva tamsiai ruda, tačiau senesni vaisiakūniai kartais patamsėja, pakraštys šviesesnis. Auga ant žemės, ant nukritusių spygliuočių ir lapuočių medžių šakų bei kelmų.
Lietuvoje dažna rūšis.
Kipšiai
Kipšiai – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Naudvario.
Ostrovnojus
Ostrovnojus  – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, 360 km į pietryčius nuo Murmansko, Barenco jūros pakrantėje, 12 km nuo Jokangos žiočių; sudaro uždarąją teritoriją. Yra Rusijos šiaurės laivyno karinė bazė „Gremicha“. Miesto apygardą sudaro dvi dalys, viena nuo kitos atskirtos 5 km atstumu. Į ją taip pat patenka Sviatyj Noso kyšulys. Sausuma susisiekimo nėra, iš Murmansko galima patekti sraigtasparniu arba laivu.
Istorija
Nuo 1611 m. minimas samių kaimas Jokanga (Йоканга). 1915 m. čia pradėta kurti karinio laivyno bazė. 1930 m. gyvenvietė tapo rajono centru, 1938 m. pavadinta Gremicha (Гремиха). 1981 m. jai suteiktas uždarojo miesto statusas ir kodinis pavadinimas Murmanskas-140. Nuo 1992 m. miestas oficialiai vadinamas Ostrovnojumi.
Audra (Rokiškis)
Audra – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Ragelių.
Michailas Gerasimovas
Michailas Gerasimovas (, 1907 m. rugsėjo 15 d. Sankt Peterburgas – 1970 m. gruodžio 21 d. Maskva) – rusų antropologas, archeologas, daktaras.
Biografija
Gimė gydytojo šeimoje. Nuo 1920 m. dirbo Irkutsko universiteto Medicinos fakulteto anatomijos muziejuje. 1950–1970 m. TSRS mokslų akademijos Etnografijos instituto Plastinės rekonstrukcijos laboratorijos vedėjas. 1956 m. daktaras.
Sukūrė veido atkūrimo pagal kaukolę metodą. Atkūrė daugelio seniausių Žemės gyventojų (australopitekas, sinantropas) ir žmonių, gyvenusių akmens, bronzos, geležies amžiuje ir viduramžiais, t. p. istorinių veikėjų dokumentinius portretus, iš viso daugiau kaip 200. Pas jį mokėsi archeologas Vytautas Urbanavičius.
Šiovdė
Šiovdė (SV Skövde) – miestas pietinėje Švedijoje, Vestra Jotalando provincijoje, Šiovdės savivaldybės centras. Volvo yra didžiausias Šiovdės miesto darbdavys.
Istorija
Miesto istorija siekia viduramžius. 1859 metais oficialiai atidarytas per miestą einantis geležinkelio ruožas, jungiantis Geteborgo ir Stokholmo miestus.
I Internacionalas
thumb|200 px|I internacionalo Ispanijos regioninės asociacijos ženklas Pirmasis Internacionalas – pirmoji tarptautinė darbininkų organizacijų sąjunga, gyvavusi 1864–1876 m.
Šiovdė
Geografija
Šiovdė yra įsikūrusi Bilingės kalno papėdėje, 150 km į šiaurės rytus nuo Geteborgo, tarp Venerno bei Veterno.
I Internacionalas
Susikūrė 1864 rugsėjo 28 d. Londone, Sent Martins hole, mitingo, kuriame Didžiosios Britanijos, Vokietijos, Prancūzijos, Lenkijos ir kitų šalių darbininkai protestavo prieš 1863 m. sukilimo numalšinimą Lietuvoje ir Lenkijoje, metu. Susirinkime buvo išrinkta Generalinė taryba, kuri 1864 lapkričio 1 d. patvirtino steigiamąjį manifestą ir Tarptautinės darbininkų draugijos – Internacionalo įstatus. Manifeste, kurio projektą rengė K. Marksas, paskelbtas svarbiausias Internacionalo tikslas – panaikinti kapitalizmą ir įvesti darbininkų valdžią. Buvo pradėtos kurti Internacionalo sekcijos atskirose valstybėse ir draugijos. Ryšius tarp sekcijų palaikė sekretoriai korespondentai.
Jonavos tremtinių koplyčia
Tremtinių koplyčia – mūrinė koplyčia, esanti Jonavos kapinėse, prie krašto kelio. Priklauso Jonavos Šv. Apaštalo Jokūbo parapijai (Jonavos dekanatas, Kauno arkivyskupija). Idėjos autorius – Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos (LPKTS) Jonavos skyrius. Architektė – Lina Preišegalavičienė (projekto autorė). Dailininkai S. Savickas ir A. Krištopaitis, kalvis K. Šimkus. Viduje yra paveikslai, klausykla, suolai. Virš koplyčios stogo įrengti varpai. Lapkričio 1 d. aukojamos Šv. Mišios.
I Internacionalas
1865 Londone buvo įkurta Lenkijos sekcija, kuriai 1865–1866 m. vadovavo K. Bobčinskis, 1966–1871 m. A. Žabickis, 1871–1876 m. V. Vrublevskis, nuo 1872 buvęs ir Internacionalo teismo pirmininku.
I kongrese, vykusiame 1866 m. rugsėjo 3 – 8 d. Ženevoje dalyvavo 60 delegatų, atstovavusių 25 sekcijoms ir 11 draugijų iš Didžiosios Britanijos, Prancūzijos, Vokietijos ir Šveicarijos. Jame priimti reikalavimai įteisinti įstatymu 8 valandų darbo dieną, moterų ir vaikų darbo apsaugą, darbininkų organizacijos paragintos derinti ekonominę ir politinę kovą.
Jonavos tremtinių koplyčia
Istorija
Pradėta statyti 1990 m. birželio mėn. Baigta – 1992 m. Atidengta ir pašventinta 1992 m. birželio 14 d. Pastatė Jonavos valstybinė statybos įmonė. Techninę priežiūrą vykdė LPKTS narys Antanas Gabužis (1928–2008). Sąmatinė vertė – 52 300 rublių.
Grindų riedulys
thumbGrindų riedulys – komandinė sporto šaka, populiariausia Skandinavijos šalyse ir Šveicarijoje. Grindų riedulys – ledo ritulio vasarinis variantas.
I Internacionalas
II kongrese Lozanoje 1867 m. rugsėjo 2 – 8 d. dalyvavo 64 delegatai, prisidėjo Belgijos ir Italijos atstovai. Priimta rezoliucija dėl politinių laisvių.
Grindų riedulys
Taisyklės
Komandas sudaro po 15–20 žaidėjus su lazdomis (pagamintos iš plastiko) ir vieną vartininką, kuris stovi vartuose be lazdos (160 X 115 cm). Žaidžiama plastmasiniu kamuoliuku, kurio svoris 24 gramai. Grindų riedulio standartinė aikštė yra 40 X 20 m, su 50 cm aukščio borteliais. Varžyboms teisėjauja du teisėjai. Dvi komandos žaidžia 3 kėlinius po 20 min. (profesionalai) arba 2 kėlinius po 15 min. (mėgėjai, mažiau žaidėjų).
I Internacionalas
IV kongrese, 1869 m. rugsėjo 6 – 11 d. vykusiame Bazelyje dalyvavo ir JAV atstovai. Pasireiškė pirmieji rimti prieštaravimai požiūriuose į nuosavybę, darbininkų organizacijas, kooperaciją. 1871 Londone vykusioje Internacionalo konferencijoje pabrėžta būtinybė darbininkams turėti savo politines partijas.
1872 m. rugsėjo 2 – 7 d. V kongrese Hagoje dalyvavo jau 67 delegatai iš 15 šalių. Tačiau išryškėjo nesutarimai tarp M. Bakunino bei Dž Gijomo (jie pašalinti iš Generalinės tarybos) ir marksistų. Internacionalo būstinė iš Londono buvo perkelta į Niujorką. Po Paryžiaus komunos pralaimėjimo iš Internacionalo veiklos ėmė trauktis ginkluotos darbininkų kovos už savo teises priešininkai.
1876 m. Filadelfijos konferencija nutarė paleisti Internacionalą. Svarbiausia Internacionalo reikšmė – pradėtas tarptautinis darbininkų organizacijų veiklos koordinavimas, paskatintas darbininkų politinių partijų kūrimasis ir politinių kovos metodų taikymas.
Samoa vėliava
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 111111.svg|23px Vėliavos santykis: 1:2]] thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV_historical.svg|23pxMėlynoji vėliava]]
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV_historical.svg|23pxVokietijos Samoa vėliava (1900–1914 m.)]] Samoa vėliava patvirtinta 1949 m. vasario 24 d.
Samoa vėliavą sudaro raudonas laukas su stačiakampiu kantonu. Mėlyno stačiakampio centre pavaizduotas Pietų Kryžiaus žvaigždynas.
Naujajai Zelandijai užėmus Samoa 1914 m. rugpjūčio 29 d. buvo naudojama vėliava su trimis apibrauktomis palmėmis. Mėlyna vėliava sausumoje, o raudona – jūroje.
Akarapidozė
Akarapidozė – invazinė suaugusių bičių liga, kurią sukelia ovalios (0,16 x 0,60 mm) Tarsonemidae šeimos bitinės erkės (Acaraphis woodi). Liga išplitusi visur, kur laikomos bitės.
Parazituodamos bičių trachėjoje, bitinės erkės išsiurbia jų hemolimfą ir apnuodija išskyromis. Bičių, sergančių akarapidoze, pilveliai padidėja, jos neskraido, silpsta ir žūva.
Akarapidozė gydoma akaricidiniais preparatais, apsaugoma folbekso dūmais.
Slovakijos himnas
„Žaibai virš Tatrų“  – nacionalinis Slovakijos himnas. Himno ištakos siekia Centrinės Europos tautinio sukilimo laikus XIX amžiuje. Pagrindinė šio himno tema yra audra virš Tatrų kalnų, kuri simbolizuoja grėsmę slovakams bei kovą, kad ta grėsmė kuo greičiau pasibaigtų, todėl ši daina buvo populiari Tautų pavasario laikotarpiu.
1918–1993 m. antrasis himno posmas buvo Čekoslovakijos himno dalis. Šiuo metu himnas atliekamas per įvairius renginius, taip pat per sporto varžybas.
Oficialus tekstas
''Nad Tatrou sa blýska
''Hromy divo bijú
''Zastavme ich, bratia
''Veď sa ony stratia
''Slováci ožijú
''To Slovensko naše
''Posiaľ tvrdo spalo
''Ale blesky hromu vzbudzujú ho k tomu
''Aby sa prebralo ''
''Už Slovensko vstáva
''Putá si strháva
Konstancijus III
thumb|right|200px|Konstancijus ant [[solidas|solido.]]
Slovakijos himnas
Oficialus tekstas
''Hej, rodina milá
Konstancijus III
Flavijus Konstancijus (arba Konstancijus III; gimė Niše – mirė 421 m. rugsėjo 2 d. Ravenoje) – Vakarų Romos imperatorius, valdęs 421 m. septynis mėnesius. Imperatoriaus Valentiniano III tėvas, svarbus generolas ir politikas. Kaip galia už sosto jis valdė nuo 410 m., o 421 m. Konstancijus kartu su Honorijumi valdė kaip imperatorius.
Slovakijos himnas
Oficialus tekstas
''Hodina odbila
Konstancijus III
Gyvenimas
Konstancijus gimė Naise (dabar Nišas Serbijoje) ir tikriausiai buvo profesionalus karys, pasiekęs magister militum rangą valdant Honorijui.
Slovakijos himnas
Oficialus tekstas
''Žije matka Sláva
''Ešte jedle rastú
''Na krivánskej strane
Konstancijus III
Gyvenimas
412 m. Konstancijus išvijo vizigotus iš Italijos. 413 m. pirmąkart tapo konsulu. 414 m. jis puolė vizigotus, o jų vadas Ataulfas paskelbė Priską Atalą, kuris jau buvo uzurpatorius, imperatoriumi. Po Galijos uostų blokados vizigotai pabėgo į Ispaniją 415 m. Priskas Atalas bandė bėgti, bet buvo pagautas ir nusiųstas į Raveną. Po Ataulfo ir jo įpėdinio Sigeriko mirties Konstancijus susitarė su naujuoju vizigotų karaliumi Valija: už teritoriją Akvitanijoje, jis sutiko kautis romėnų pusėje kaip sąjungininkas. Vandalai, alanai ir svebai, kurie kirto Reiną 407 m., apsistojo Ispanijoje. Su šia sutartimi buvo paleista Gala Placidija, kurią vizigotai paėmė į nelaisvę siaubdami Romą 410 m.
Slovakijos himnas
Oficialus tekstas
''Kto jak Slovák cíti
Konstancijus III
Gyvenimas
Konstancijus tapo patricijumi 417 m., tais metais buvo konsulu su Honorijumi, vedė Galą Placidiją, tapdamas Teodosų šeimos dalimi. Pora turėjo 2 vaikus: Justa Grata Honorija (gimė 417/418 m.) ir būsimas imperatorius Valentinianas III (gimė 419 m.). 420 m. jis trečiąkart tapo konsulu su Teodosijumi II.
Slovakijos himnas
Oficialus tekstas
''Nech sa šable chytí
''A medzi nás stane ''
Konstancijus III
Gyvenimas
421 m. vasario 8 d. Konstancijus tapo imperatoriumi ir iš esmės valdė vietoj neveiksmingo Honorijaus. Jis skundėsi, kad naujas vaidmuo atima daug asmeninės laisvės. Be to Teodosijus II nepripažino naujo imperatoriaus.
Konstantino veiksmai įtakojo vėlesnius patricijus Flavijų Etijų ir Ricimerą, bet tik Petronijus Maksimas norėjo tapti imperatoriumi ir valdė dar trumpiau už Konstancijų.
Saulius Sondeckis (1954)
Saulius Sondeckis (g. 1954 m. birželio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos televizijos žurnalistas, prodiuseris
Šeivikaulis
thumb|300px|Kojos griaučiai
Saulius Sondeckis (1954)
Biografija
1978 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakulteto ekonominės statistikos specialybę.
Šeivikaulis
Artimasis šeivikaulio galas
Artimasis šeivikaulio galas- šeivikaulio galva, kuri susmailėja, sudarydama viršūnę,. Galvos vidinėje ir viršutinėje pusėje yra šeivikaulio galvos sąnarinis paviršius,, kuris susineria su šeivikaulio sąnariniu paviršiumi. Distaliai galvą juosia šeivikaulio kaklas,. Šeivikaulio galvos sąnarinis paviršius sudaro sąnarį su blauzdikauliu.
Šeivikaulio kūnas
Šeivikaulio kūnas,, yra netaisyklingos tuščiavidurės prizmės pavidalo, kaip ir blauzdikaulio kūnas turintis tokius pačius paviršius: vidinį, , šoninį, , ir užpakalinį,. Kraštų pavadinimai skiriasi: priekinis,, užpakalinis, , ir tarpkaulinis,. Pastarasis nukreiptas į blauzdikaulį, taigi medialiai. Prie paviršių tvirtinasi atskiros raumenų grupės, o prie kraštų- tarpkaulinė ir tarpraumeninės jungiamojo audinio plėvių pertvaros. Priekinis kraštas aštriausias, jis driekiasi iki pat šoninės kulkšnies priekio. Užpakalinis kraštas, tolydžio ryškėdamas distaline kryptimi, šiek tiek pasisuka į vidų. Tarpkaulinis kraštas gana aštrus proksimalinėje kūno pusėje, distaliai sukasi į priekį ir artėja prie priekinio krašto taip, kad kai kur juos skiria vos 1-2 mm. Dėl tokios kraštų eigos kaulo distalinė dalis atrodo pasisukusi apie savo ašį (išorinė rotacija, arba supinacija).
Tolimasis šeivikaulio galas
Tolimasis šeivikaulio galas,, sudaro šoninę kulkšnį. Ji yra tribriaunė, didesnė už vidiniąją, lengvai apčiuopiama čiurnos šone. Į vidų atsigręžęs šoninės kulkšnies sąnarinis paviršius,, sudaro čiurnos sąnario duobės šoninę pusę. Už šio paviršiaus, atsigręžusi atgal, yra šoninės kulkšnies duobė,, į kurią gulasi šeivikaulinių raumenų sausgyslės. thumb|left|150px|Šeivikaulis
Žydrasis ežeras (Azerbaidžanas)
Žydrasis ežeras, t. p. Gioigiolis, Geigelas , arba Gekgiolis – ežeras Azerbaidžane, Kaukazo kalnuose, Murovdago kalnagūbrio pašlaitėje, Agsu rajone. Telkšo 1566 m aukštyje virš jūros lygio. Susidarė žemes drebėjimo metu nuošliaužai užtvenkus Agsu upę.
Sovietmečiu Žydrasis ežeras buvo laikomas vienu gražiausių TSRS ežerų. Tai populiari turistinė vieta ir azerbaidžianiečių poilsiavietė. 1965 m. įsteigtas Gioigiolio rezervatas. Ežero vandenyje gyvena upėtakiai.
Tebis
Tebis – miestas šiaurės Švedijoje, Uplando provincijoje, Tebio savivaldybės centras.
Geografija
Šina yra įsikūręs 27 km į šiaurę nuo Stokholmo.
Dave Abbruzzese
David James Abbruzzese (g. 1968 m. gegužės 17 d.) – amerikiečių kilmės muzikantas, geriausiai žinomas kaip alternatyvaus roko grupės „Pearl Jam“ būgnininkas 1991–1994 m. Vėliau grojo su tokiomis grupėmis, kaip „Hairy Apes BMX“ bei „Course of Empire“. Taip pat repetavo su grupe „Guns N' Roses“ įrašinėjant albumą „Chinese Democracy“, tačiau nė viena daina į albumą nebuvo įtraukta.
Audronys II
Audronys II – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Obelių.
Saliamono Salų vėliava
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 111000.svg|20px Šalies vėliava. Santykis: 1:2]] thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 000100.svg|20px Civilinė vėliava. Santykis: 1:2]] thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 000001.svg|20px Jūrinė vėliava. Santykis: 1:2]] Saliamono Salų vėliava buvo patvirtinta 1977 m. lapkričio 18 d.
Penkias pagrindines salų grupes vaizduoja penkios baltos žvaigždės. Mėlyna reiškia Ramųjį vandenyną, o žalia – žemę. Geltona juosta reiškia saulės šviesą.
Civilinė vėliava (prekybos laivams) ir valstybės vėliava (nekariniams vyriausybės laivams) yra raudona ir mėlyna vėliavos su šalies vėliava kantone. Jūrinė vėliava (policijos laivams) paremta balta britų vėliava su raudonu kryžiumi ir šalies vėliava kantone.
Dassault Aviation
Dassault Aviation − Prancūzijos karinių lėktuvų bei regioninių lainerių ir administracinių reaktyvinių lėktuvų gamintojas, „Dassault Group“ dukterinė kompanija.
Kompaniją 1930 m. įkūrė Marselis Blochas (Marcel Bloch) ir pavadino „Société des Avions Marcel Bloch“ (arba „MB“). Po Antrojo pasaulinio karo Marselis Blochas pakeitė pavardę ir tapo Marseliu Daso (Marcel Dassault). 1947 m. gruodžio 20 d. kompanijos pavadinimas buvo pakeistas į „Avions Marcel Dassault“. 1971 m. „Dassault“ įsigijo „Breguet Aviation“ ir sudarė „Avions Marcel Dassault-Breguet Aviation“ (AMD-BA). 1990 m. kompanija buvo pervadinta į „Dassault Aviation“.
Istorija
Kompaniją „Société des Avions Marcel Bloch“ 1930 m. įkūrė Marselis Blochas. 1935 m. M. Blochas ir Anri Potezas (Henry Potez) sutarė nupirkti „Société Aérienne Bordelaise“ (SAB), kuris po to buvo pavadintas „Société Aéronautique du Sud-Ouest“. 1936 m. ginklų pramonė Prancūzijoje buvo nacionalizuota, ir iš nacionalizuotų įmonių buvo sudaryta „Société Nationale de Constructions Aéronautiques du Sud-Ouest“ (SNCASO). Marselio Blocho paprašė, kad šis pabūtų deleguotu Oro pajėgų ministro administratoriumi.
Prancūzijos okupacijos metais šalies aviacijos pramonė buvo praktiškai išformuota. Viši vyriausybė 1940 m. spalio mėn. įkalino Marselį Blochą. 1944 m. Blochas buvo perkeltas į Buchenvaldo koncentracijos stovyklą, kur išbuvo iki 1945 m. balandžio 11 d.
Žiediškasis karpininkas
Žiediškasis karpininkas  (Thelephora anthocephala) – karpininkinių (Thelephoraceae) šeimos grybas.
Snežnogorskas
Snežnogorskas  – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, 26 km į šiaurę nuo Murmansko; įeina į Aleksandrovsko uždarąją teritoriją. Yra atominių povandeninių laivų remonto bazė „Nerpa“.
Dassault Aviation
Istorija
1945 m. lapkričio 10 d. neeiliniame bendrajame kompanijos „Société Anonyme des Avions Marcel Bloch“ susirinkime buvo nutarta kompaniją performuoti į ribotos atsakomybės kompaniją „Société des Avions Marcel Bloch“, kuri tapo holdingo kompanija. 1947 m. sausio 20 d. „Société des Avions Marcel Bloch“ tapo „Société des Avions Marcel Dassault“, atsižvelgiant į pakeistą kompanijos savininko vardą.
Žiediškasis karpininkas
Vaisiakūniai šakoti, minkšti, neturintys kvapo, nuo šviesiai iki tamsiai rudos spalvos. Kotelis trumpas, pagrinde sustorėjęs, apaugęs rudais plaušeliais. Šakučių viršūnės šviesesnės, be to jos nevienodo dydžio, plokščios.
Lietuvoje auga ant žemės lapuočių ir spygliuočių miškuose.
Snežnogorskas
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1970 m. ir pavadinta Vjužnu (Вьюжный). 1980 m. jai suteiktas uždarojo miesto statusas ir kodinis pavadinimas Murmanskas-60. Nuo 1994 m. miestas oficialiai vadinamas Snežnogorsku.
Dassault Aviation
Istorija
1954 m. „Dassault Aviation“ įkūrė elektronikos skyrių, kuris nuo 1962 m. vadinasi „Electronique Marcel Dassault“. Naujasis skyrius užsiėmė lėktuvų radarų kūrimu, o netrukus − oras−oras raketų nusitaikymo galvutėmis, navigacijos ir bombardavimo taikymo elektronika.
6-tąjį − 8-tąjį dešimtmečiais „Dassault Aviation“ veikloje didelę svarbą įgavo eksportas. Labai sėkminga buvo „Dassault Mirage“ serija ir „Mystere-Falcon“ lėktuvai.
1965−1966 m. Prancūzijos vyriausybė savo karinės technikos tiekėjams nurodė specializuotis, kad kompanijos išlaikytų gyvybingumą. „Dassault Aviation“ specializavosi karinių ir administracinių lėktuvų gamyboje, „Nord Aviation“ − balistinių raketų gamyboje, o „Sud Aviation“ − civilinių ir karinių transportinių lėktuvų bei sraigtasparnių gamyboje. 1970 m. „Nord Aviations“ ir „Sud Aviation“ susiliejo ir sudarė kompaniją „Aérospatiale“.
1967 m. birželio 27 d. „Dassault Aviation“ Prancūzijos vyriausybės reikalavimu įsigijo 66 % „Breguet Aviation“. Po šio susiliejimo „Société des Avions Marcel Dassault“ 1971 m. gruodžio 14 d. buvo panaikinta, o „Breguet“ buvo pervadinta į „Avions Marcel Dassault-Breguet Aviation“ (AMD-BA).
1981 m. buvo įkurtas padalinys „Dassault Systèmes“, turėjęs kurti ir platinti „Dassault“ kompiuterinę projektavimo sistemą „CATIA“. „Dassault Systèmes“ tapo rinkos lyderiu šioje srityje.
Karinė
thumb|„[[Dassault Rafale“ − užsakytas 1980 m., dabar naudojamas Prancūzijos laivyno (Marine Nationale) ir Prancūzijos oro pajėgų (Armée de l’Air).]] thumb|Natūralaus dydžio kovinio stealth bepiločio orlaivio „[[Dassault nEUROn“ maketas „European UCAV Technology Demonstrator“ 2005 m. Paryžiaus aviacijos parodoje.]]
Civilinė
thumb|„Dassault Falcon (Mystere) 20F-5“.
Kiokušin
thumb|90px|Kyokushin ženklas thumb|240px|Smūgiai ranka thumb|240px|Smūgiai koja
Kiokušin, kyokušin arba kiokušinkai – vienas iš japonų kovos meno karatė stilių, kurį 1964 m. sukūrė Masutatsu Oyama. Išvertus iš japonų kalbos „kiokušinkai“ reiškia „absoliučios tiesos bendruomenė“.
Kiokušin laikomas vienu iš agresyviausių karatė stilių, turinčiu efektyvią kovos sistemą, kurios privalumus įrodė Masutatsu Oyama, daugybę kartų kaudamasis prieš įvairius kovotojus ir netgi prieš bulius.
Kiokušin stilius kitaip dar vadinamas pilno kontakto stiliumi.