cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gulangju
Gulangju sala žymi savo Europos kolonijine architektūra – pagal 1842 m. Nankingo sutartį užsienio šalių piliečiams leista įsikurti šioje saloje prie svarbaus Siameno uosto (kita tokia tarptautinė gyvenvietė įkurta Šanchajuje). Saloje įsikūrė daugiausia britai, administraciją sudarė iš Indijos atvežti sikhai. Taip pat čia gyveno olandų, prancūzų, japonų ir kt. šalių piliečių. Gulangju būdinga viktorietiška architektūra, yra fortepijonų, vargonų, Siameno, imperatoriaus Ženg Čengongo (Košingos) muziejai, subtropinių augalų sodas. Yra katalikų, metodistų bažnyčios, krikščioniškos kapinės, JAV konsulatas.
Nuo Litkongjamo uolos (aukščiausia salos vieta) atsiveria vaizdinga panorama. Aplink salą driekiasi paplūdimiai. Gulangju saloje vyksta vakarų klasikinės muzikos koncertai, iš čia kilę nemažai klasikinės muzikos atlikėjų ir kompozitorių. Sala išskirtinė tuo, kad joje uždraustas automobilių ir dviračių eismas, keliauti galima tik pėsčiomis. Į salą kelia du keltai (vienas turistams, kitas – salos gyventojams).
Sofa
thumb|300px|Sofa
Sofa – minkštas baldas, skirtas sėdėti atsirėmus. Dažnai būna su rankturiais, išskleidžiama su galimybe gulėti. Dažniausiai būna svetainėje.
Vengriškis (Rokiškis)
Vengriškis – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Maineivų.
Mozyriaus apskritis (1566–1793)
Mozyriaus apskritis – buvęs LDK administracinis-teritorinis vienetas dabartinės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Mozyrius.
Istorija
Įkurta per 1565–1566 m. reformą, iš pradžių priklausė Kijevo vaivadijai, nuo 1569 m. – Minsko vaivadijai. Svarbiausi miesteliai – Kapatkevičai, Karalinas, Lelčycai, Leninas, Naroulia, Petrykavas, Skryhalavas.
1793 m. perėjo Rusijos imperijon.
Kevin Magnussen
Kevin Magnussen (g. 1992 m. spalio 5 d.) – Danijos Formulės 1 lenktynininkas, nuo 2021 m. lenktyniaujantis Haas komandoje. Lenktynininko tėvas Jan Magnussen buvo Formulės 1 lenktynininku.
K. Magnussen savo karjeros metu dalyvavo įvairiuose čempionatuose. Geriausiai jam sekėsi Formulės Ford Danijos (1 vieta), Formula Renault 2.0 NEC (2 v.), Vokietijos Formulė 3 (3 v.), JK Formulė 3 (2 v.), Masters of Formula (3 v.) ir World Series by Renault (1 v.) čempionatuose.
Formulės 1 karjera
Kevinas savo Formulės 1 karjerą pradėjo 2014 m. su McLaren komanda. Tai buvo pirmieji metai, kuomet visi lenktynininkai turėjo pasirinkti savo numerius ir danas pasirinko 20 numerį.
Per pirmus du sezonus McLaren komandoje Kevinas pelnė vieną 2 vietą ir 55 taškus.
2016 m. sezoną danas praleido Renault komandoje. Per 21 lenktynes pilotas vos du kartus finišavo taškų zonoje.
2017 m. Kevinas perėjo į naujai sukurtą Haas komandą iš JAV. Šioje komandoje danas praleido 4 sezonus, iš kurių geriausiai sekėsi 2018 m. – šį sezoną Kevinas surinko 56 taškus ir užėmė 9 vietą lenktynininkų įskaitoje. Pasibaigus 2020 m. sezonui komanda nepratęsė sutarties su sportininku ir jis pasitraukė iš Formulės 1.
Tačiau praleidus tik vieną sezoną, prieš pat 2022 m. sezono pradžią Haas komanda vėl pakvietė daną prisijungti prie komandos, kai ieškojo kuo pakeisti atleistą rusą Nikitą Mazepiną (tai buvo padaryta atsižvelgus į 2022 m. Rusijos karinę invaziją į Ukrainą ir tarptautines sankcijas). Dano komandos draugu liko vokietis Mick Schumacher.
Imbarės III alka
Imbarės žemutinės papėdės gyvenvietės alka (saugotinas kultūros paveldo objektas) – alka šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Imbarėje (Imbarės seniūnija), 0,5 km į vakarus nuo kelio, kairiajame Salanto krante.
Alkvietė
thumb|left|200px|Užkasto akmens vaizdas iš dešiniojo šono pusės thumb|left|200px|Užkasto akmens vaizdas iš kairiojo šono pusės
Apeiginis akmuo
Guli užkastas, įverstas šonu į duobę. Virš žemės kyšo nedidelė, iki 40 cm pločio jo krašto dalis, nulyginta plokštuma atsukta į šiaurės rytus, link piliakalnio.
Akmuo melsvai pilkos spalvos, vidutinio grūdėtumo, 1,2 m ilgio, 1,4 m pločio, iki 80 cm aukščio. Viršutinė plokštuma nulyginta.
Tyrimai
1984 m. alkvietę su akmeniu aptiko ir akmens aplinką tyrinėjo Vytautas Daugudis (Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas). 1992 m. žvalgė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas), 1999 m. – Julius Kanarskas (Salantų regioninio parko direkcija). Ištirtas 5,5 m² plotas. Nustatyta, kad akmuo gulėjo apverstas ir užkastas nulyginta plokštuma į apačią. Po juo ir šalia rasta nedidelių skaldytų akmenų, aptikta laužavietės pėdsakų.
Žvirgždaičių valsčius
Žvirgždaičių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Žvirgždaičiai.
Imbarės III alka
Tyrimai
Tyrimai liudija, kad šioje vietoje veikė pagonių alka. Įvedant krikščionybę ji buvusi sunaikinta, o apeiginis akmuo apverstas ir užkastas.
Alka datuojama I tūkstantmečio II puse – II tūkstantmečio pradžia.
Žvirgždaičių valsčius
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 1682 žmonės:
Ieva Dūdaitė
Ieva Dūdaitė-Radžiūnė (g. 1990 m. spalio 13 d., Panevėžyje) – Lietuvos pianistė.
Biografija
Mastrichto konservatorijoje (Nyderlanduose) įgijo bakalauro laipsnį. Karlsruhės konservatorijoje (Vokietijoje) mokėsi iš estų pianisto Kale Randalu, įgijo magistro laipsnį. Studijas rėmė Amsterdamo nacionalinis muzikos instrumentų fondas (NMF) bei Alfredo Toepfero Stiftungo fondas Hamburge.
2018 m. balandį su seserimi koncertavo Visambūre.
Išleido du CD („Tiersen meets Chopin“ ir „Inseparable“; įrašų kompanija „Ars Produktion“). Jos nominuotos „Opus Klassik“ apdovanojimams.
Sofa (Širvintos)
Sofa – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Alionių I.
Tukanas 47
Tukanas 47, kitaip žinomas NGC 104 – Paukščių tako galaktikos kamuolinis žvaigždžių spiečius, esantis Tukano žvaigždyne.
thumb|200px|Tukanas 47 [[Vaizdas:Hubble_finds_evidence_of_multiple_stellar_populations_in_globular_cluster_47_Tucanae.jpg|thumb|200px|Šiose nuotraukose užfiksuotas senovinis kamuolinis Tukano 47 žvaigždžių spiečius - tankus iki milijono žvaigždžių telkinys. skaitykite daugiau...
Nuotraukoje dešinėje iš arti matyti tūkstančiai spiečiaus žvaigždžių. Didelės ryškios žvaigždės nuotraukoje yra raudonosios milžinės. Šios žvaigždės išsipūtė iki kelis kartus didesnio dydžio nei įprastai, nes išnaudojo savo branduolinį kurą ir artėja prie savo egzistavimo pabaigos. Nuotrauka padaryta Hablo k.t. pažangiąja stebėjimų kamera.]] thumb|200px|Tukanas 47
Tukano 47 kamuoliniame spiečiuje yra egzotiškų žvaigždžių, iš kurių žinomos bent 23 mėlynosios atsilikėlės, 23 milisekundiniai pulsarai, taip pat astrofizinių rentgeno spinduliuotės šaltinių, kintamųjų ir sproginėjančių kintamųjų žvaigždžių.
Remiantis didesniu žvaigždžių judėjimų spiečiaus centre ir pulsarais, yra manoma, kad Tukano 47 spiečiuje egzistuoja vidutinės masės, maždaug 2200 kartų masyvesnė už mūsų Saulę, juodoji bedugnė.
Žvaigždžių migracija
Iš Hablo kosminio teleskopo atliktais stebėjimais, buvo pastebėta, kad iš telkinio centrinio regiono į jo mažesnių žvaigždžių sankaupų regionus migruoja jaunos baltosios nykštukės. Jų migracija į retesnius spiečiaus regionus užtrunka apie 40 milijonų metų. Šios baltosios nykštukės sensdamos ir mažėjant jų masei, jų orbitos pradeda plėstis nuo žvaigždžių telkinio centro į išorę. Tokią migraciją lemia žvaigždžių gravitacija vykstanti žvaigždyno viduje. Tuo pačiu sunkesnės žvaigždės lėtėja ir „grimzta“ į telkinio branduolį, o lengvesnės žvaigždės įgaudamos didesnį greitį juda per visą telkinį į jo pakraščius. Šis procesas vadinamas „masės segregacija“.
Planetų paieška
Naudojant Hablo kosminį teleskopą, Tukano 47 branduolys buvo pagrindinis planetų paieškos objektas, kuriame buvo ieškoma dalinių žvaigždžių užtemimų, kuriuos sukelia orbituojanti aplink žvaigždę planeta, kai stebėjimo metu orbitoje atsiduria tarp žvaigždės ir Žemės. Bet per tokią planetų paiešką, jų nebuvo pastebėta, nors atsižvelgiant į planetų atradimų dažnumą esančių greta žvaigždžių netoli Saulės, buvo tikėtasi, kad galėjo būti nuo dešimties iki penkiolikos planetų. Tai įrodo, kad kamoliniuose spiečiuose planetos yra palyginti retos. Vėliau atliekant planetų paiešką neperpildytuose - išoriniuose telkinio regionuose iš Žemėje įrengtų observatorijų, taip pat nepavyko aptikti planetų, nors buvo tikėtasi atrasti bent keletą. Tai įrodo, kad planetų nebuvimas nėra susijęs su didele, tankia žvaigždžių sankaupa, bet įtaką daro šio žvaigždių spiečiaus mažas metališkumas. Bet dar naujesni šaltiniai nedaro tokios tvirtos išvados, kad planetų nebuvimas Tukano 47 spiečiuje įtakoja tik mažas telkinio metališkumas, kadangi priežastis galutinai nenustatyta, tad tarp kitų priežasčių yra įvardijama ir didelė žvaigždžių sankaupa, t. y. labai maži atstumai tarp jų, kas trukdo susiformuoti planetoms, jų orbitoms, arba maži tarp žvaigždžių atstumai trukdė planetoms išlikti.
Stebėjimai ir istorija
Tai vienas iš didžiausių Žemės danguje švytinčių žvaigždžių spiečių ir antras po Kentauro Omegos pagal ryškumą švytintis žvaigždžių spiečius matomas plika akimi - jo regimasis ryškis +4,5. Šis spiečius matomas Žemės pietų pusrutulio Tukano žvaigždyne tokio dydžio kaip Mėnulio pilnaties fazė, visai netoli Mažojo Magelano debesies nykštukinės galaktikos.
Tukano 47 žvaigždžių spiečių atrado prancūzų astronomas Nikolė Lujis de Lakailjė (Nicolas-Louis de Lacaille ) 1751 m. rugsėjo 14 d. Pietų Afrikoje.
Vladislavava
Vladislavava – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Didsodės.
Xiaomi
Xiaomi Inc. – Kinijos elektroninės įrangos kompanija, pagal užimamą rinką – trečias didžiausias mobiliųjų telefonų gamintojas pasaulyje (2021 m. duomenys ) ir didžiausias mobiliųjų telefonų gamintojas Kinijoje. Mobilieji telefonai yra pagrindinė kompanijos veiklos sritis, generuojanti daugiau negu 94 % įplaukų. Nuo įkūrimo 2010 m. Xiaomi išsiplėtė ir šiuo metu gamina įvairią elektroniką - nešiojamus kompiuterius, dronus , išmaniąsias apyrankes , televizorius , robotinius siurblius ir t. t.
Xiaomi verslo modelis paremtas žemomis maržomis. Kompanija stengiasi turėti mažas atsargas, stipriai riboja rinkodaros išlaidas ir savo telefonų modelius įprastai pardavinėja apie 18 mėnesių, kad galėtų pasipelnyti iš krentančių komponentų kainų. Pasak kompanijos įkūrėjo, Kinijoje Xiaomi stengiasi savo produktų kainas laikyti artimas produkto komponentų kainai.
Xiaomi pavadinimas išvertus iš kinų kalbos reiškia soros kruopas.
Muto valsčius
Muto valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Mutas.
Istorija
Įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje Vilniaus gubernijoje, galbūt vietoje buvusio Voverių valsčiaus. Panaikintas 1927 m. rugpjūčio 20 d. reformuojant į Voverių valsčių.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Lena Headey
Biografija
Gimė Bermuduose. Vaikystę praleido Burmuduose ir Hadersfilde. Kai Lenai buvo penkiolika, jai buvo diagnozuota depresija. Jos pirmoji pažintis su vaidyba buvo Shelley College koledže. Kai jai buvo septyniolika, viename vienkartiniame šou Lenos pasirodymas patraukė aktorių agento dėmesį ir jis paprašė jos nuotraukos bei suteikė jai perklausą. Galop ji gavo antraeilį vaidmenį 1992 m. dramoje „Waterland“.
Vėliau sekė vaidmenys tokiuose stambiuose filmuose kaip „The Remains of the Day“ (1993), „The Jungle Book“ (1994), „Onegin“ (1999)ir „Aberdeen“ (2000). XX a. 10-ajame dešimtmetyje atlikdama smulkius ir antraeilius vaidmenis, ji galiausiai sulaukė šlovės pelnydama pagrindinius vaidmenis tokiuose didelio biudžeto filmuose, kaip „Broliai grimai“ (2005), kur vaidino kartu su Matt Damon ir Heath Ledger, „300“ (2007), kuriame atliko Spartos karalienės Gorgo vaidmenį, bei „Raudonasis Baronas“ (2008).
Naugarduko apskritis
Naugarduko apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Abiejų Tautų Respublikoje, Rusijos Imperijoje ir Lenkijos Respublikoje. Centras – Naugardukas, dabar esantis Baltarusijos šiaurės vakarinėje dalyje. Apskričiai priklausė dabartinės Baltarusijos žemės.
Kanberos oro uostas
Kanberos oro uostas  – tarptautinis oro uostas esantis 8 km nuo Australijos sostinės Kanberos centro. Tai pagrindinis oro uostas Australijos sostinės ir Naujojo Pietų Velso teritorijose.
2017-2018 m. oro uostas aptarnavo virš 3 milijonų keleivių ir buvo aštuntas pagal šį rodiklį šalyje.
Iš Kanberos oro uosto keleiviai gali pasiekti visus pagrindinius šalies miestus, taip pat yra tiesioginis skrydis į Singapūrą. Kiti tarptautiniai skrydžiai vyksta su persėdimu didesniuose šalies oro uostuose.
2013 m. oro uoste atlikti atnaujinimo darbai, pastatytas visiškai naujas keleivių aptarnavimo terminalas. Atlikti darbai leidžia oro uostui aptarnauti iki 8 milijonų keleivių kasmet.
Sofijanauka
Sofijanauka – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Biržų.
Ažusienis (Jūžintai)
Ažusienis – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Jūžintų.
Imbarės akmuo (Laumės kūlis)
Imbarės akmuo, vadinamas Laumės kūliu (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas –, senas registro kodas – M153) – mitologinis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Imbarės kaime (Imbarės seniūnija), ties riba su Žvainiais, 0,27 km į vakarus nuo kelio Salantai – Imbarė, 0,75 km į rytus nuo Salanto ir Alkupio santakos, kairiuose jų krantuose.
Akmuo
Akmuo stambus, pailgas šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, susmegęs žemėje, virš kurios kyšanti dalis 4,2 m ilgio, 3,2 m pločio, 1,4–1,5 m aukščio. Viršutinėje plokštumoje yra pėdą primenantis įdubimas, kurio ilgis 25 cm, plotis 8–10 cm, gylis 2–4 cm.
1994 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų laikinąją apskaitą, 2000 m. registruotas kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąraše (M153), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
0,1 km į pietvakarius yra Imbarės alka, 0,34 km į pietryčius – rytus – Imbarės akmuo su dubenėliais, 0,65 km į pietryčius – Imbarės II akmuo su dubenėliais, 1,24 km į pietvakarius – Imbarės piliakalnis.
Istorija
Vietos gyventojai akmenį vadina Laumės akmeniu ir pasakoja, kad ant jo laumės papjovė pavogtas žmonių avis. Kiti pasakoja, kad prie akmens laumės papjovusios vogtą veršį. Seniau akmeniu gąsdindavo vaikus, drausdami jiems prie jo eiti, kad laumė nepagriebtų.
Seniau šalia akmens telkšojo kūdra, netoli kurios gulėjo Šventyklos vartais vadintas kitas stambus akmuo, o arčiau Alkupio aukštumoje stūksojo akmuo su dubenėliais. Pasakojama, kad senovėje šioje vietoje buvusi pagonių šventykla.
1979 m. melioratoriai kūdrą nusausino, Šventyklos akmenį suskaldė, o Laumės akmenį aplinkui atkasė ir nesėkmingai bandė nutempti šalin, tačiau jis tik pasviro ant šono ir liko gulėti dirvoje.
Relikvijorius
Relikvijorius – katalikų liturginis reikmuo šventųjų relikvijoms laikyti. Rodant pagarbą viduje saugomam turiniui, relikvijoriai visais laikais buvo daromi iš patvarių ir brangių medžiagų, puošiami ir saugomi kaip didžiausias turtas. Kiekviena bažnyčia siekė jų turėti kuo daugiau, ypač buvo vertinamos viso šventojo kūno ar svarbios jo dalies – galvos ar rankos relikvijos. Šventųjų palaikų arba Šv. Kryžiaus dalelių pirkimas ir dovanojimas Europoje buvo įprastas reiškinys, turėjęs ne tik religinę, bet ir politinę reikšmę, tokiu būdu buvo įtvirtinami ryšiai tarp valstybių ir įtakingų giminių.
Lietuvoje
miniatiūra|178x178px|Šv. Stanislovo relikvijorius. 1500–1503 m. [[Bažnytinio paveldo muziejus]] Nuo XVI a. relikvijorių būta ne vienoje Lietuvos parapijoje. Šiuo požiūriu turtingiausia buvo Vilniaus katedra. Joje nuo XVI a. pradžios buvo gerbiami, o nuo XVII a. viešai konfesijoje išstatyti, vėliau ir kitoms bažnyčioms pradėti dalinti karalaičio šv. Kazimiero palaikai, iki šiol esantys didžiausia katedros vertybe. Jos lobyne taip pat kauptas iš svetur atvežtų šventųjų relikvijų rinkinys. Pirmoji – iš Krokuvos gauta Lenkijos globėjo šv. Stanislovo relikvija.
Relikvijorių tipai
Romos ir kitų Europos miestų bažnyčiose neretai būdavo įrengiami sarkofagai (konfesijos), kuriuose uždaryti šventųjų kūnai. Anksti atsirado specialiai Šv. Kryžiaus relikvijoms skirti, kryžiaus ar ikonos pavidalo, ornamentais ir religiniais atvaizdais dekoruoti futliarai – staurotekos. Gotikinių katedrų ir vienuolynų lobynuose saugomi „kalbantys“ relikvijoriai, išsiskiriantys informatyvia, viduje esančios relikvijos pobūdį atitinkančia antropomorfine (galvos, rankos ar kojos) forma. Jie atsirado IX a., itin populiarūs tapo vėlyvaisiais viduramžiais, neretai buvo kuriami dar ir baroko laikais. Šiems dirbiniams giminingos hermos – šventųjų skulptūrėlės arba biustai, kurių viduje būdavo įdedamos relikvijos. XII a. pabaigoje pradėtos daryti vadinamosios ostensorijos, kuriose nedidelė relikvija būdavo dedama į stiklinį rutulį ar cilindrą, o šis įstatomas į puošnų bokštelio pavidalo stovą. Europoje plačiai paplito ir Lietuvos bažnyčių turto sąrašuose XVI a. dažnai minėti kryžiaus ar plaketės pavidalo pacifikalai, duodami bučiuoti tikintiesiems.
Voverių valsčius
Voverių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Voverys.
Istorija
Minimas XIX a. Vilniaus gubernijoje, vėliau reformuotas į Muto valsčių. 1927 m. rugpjūčio 20 d. atkurtas vietoje Muto valsčiaus. 1929 m. balandžio 11 d. prijungta dalis Žubalaičio valsčiaus.
Zofijauka
Zofijauka (arba Sofijauka) – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Bukonių.
Kaukinės II tvenkinys
Kaukinės II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 10 km į pietus nuo Žiežmarių miesto. Sudarytas užtvenkus Užkertaus upę (Kertaus intakas, Strėvos upės baseinas) 7,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,19 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 152,2 m. Pietinis krantas aukštas. Aplinkui stūkso Kaukinės miškas. Pasroviui iškart telkšo Kaukinės III tvenkinys, priešsroviui į rytus už kelio iškart telkšo nedidelis Kaukinės I tvenkinys.
Mutas (Lyda)
Mùtas (arba Muĩtas; ) – kaimas Baltarusijoje, Gardino srityje, Voverių apylinkėje.
Istorija
XVIII a. pabaigoje buvo Pacų valda. XIX–XX a. buvo Muto valsčius.
Baranava (Jūžintai)
Baranava (Baronavas, Kuliai) – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Jūžintų.
Bučmiškis
Bučmiškis – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Jūžintų.
Balio jūra
thumb|right|Balio jūros padėtis, parodyta mėlyna spalva.
Balio jūra  – Indonezijos vandens telkinys, esantis į šiaurę nuo Balio salos ir į pietus nuo Kangeano salų. Balio jūra yra pietvakarinė Floreso jūros dalis. Maduros sąsiauris įsijungia į jūrą iš vakarų.
Geografija
Balio jūra kartais okeanografiniais tikslais yra grupuojama su Floreso jūra, tačiau keliuose jūrų navigacijos žemėlapiuose Balio jūra navigaciniais tikslais yra išskiriama. Jūra sudaro 45 000 km² plotą, o jos gylis siekia 1 590 metrų. Vandens temperatūra siekia 27–28 °C, vandens druskingumas – iki 34 ‰. Potvynių aukštis siekia 1,7 m. Pagrindinis uostamiestis – Surabaja.
Lapynų dvaras
Lapynų dvaras  – dvaras, esantis Lapynuose, Saugų seniūnijoje, Šilutės rajone.
Šilutę, Sendvarį ir karališkąjį Lapynų palivarką 1732 m. valdė riterių, XIV a. pr. atkeliavusių į Prūsiją, palikuonis, leitenantas Johann Friedrich von Radeke, gimęs 1695 m. Pilupėnuose (dab. Newskoje). Karalius Friedrichas Wilhelmas I draudė kilmingiesiems nuomotis dvarus, todėl Radeke turėjo atsisakyti titulo ir pakeisti pavardę – jis pasivadino Radtke. Jis vedė vienuolikmetę tarėjo Wernerio dukrą Luizą Reginą. Mirus vyrui, ji 1753 m. ištekėjo už tarėjo Rautenbergo, o šiam mirus – už amtmono Schlemüllerio. Jos sūnus iš pirmos santuokos Ewald Radtke (gimęs 1741 m.) 1763 m. tapo Šilutės domeno valdytoju ir perėmė Lapynų palivarką, kuris buvo labai nukentėjęs nuo rusų kariuomenės dalinių 1757 m.
1765 m. iki tol Šilutės domenui priklausiusį Lapynų palivarką karalius Friedrichas II. išnuomojo Rautenburgo dvaro administratoriui C. G. Brekowui – trims laisviems nuo mokesčių metams, o po to – už 133 talerių metams. Tuo metu Lapynų palivarką sudarė 6 ūbai pagal Olecko matavimo sistemą (1 ūbas = 15,648351 ha) ir 20 margų pagal Olecko matavimo sistemą (1 margas = 0,521612 ha). Tas pats savininkas valdė ir Šviedrių (Švedernų) kaimą (vok. Peter-Schwedern), kuriame prieš Septynerių metų karą gyveno 6 valstiečiai, o po karo buvo belikusios tuščios trobos.
Caspar Georg Brekow 1767 m. Lapynų palivarką ir Šviedrių kaimą už 3060 talerių pardavė Johann Friedrich Hille ir jo žmonai ''Maria Elisabeth geb. Weißermel''. 1780 m. jie Lapynus pardavė Funkui. Lapynų ir Norkaičių (vok. Norkeiten) dvarus 1801 m. paveldėjo ekonomijos tarybos narys Gottlieb Gabriel Funk (abu dvarai tuomet turėjo 6000 margų žemės). Juose užauginti arkliai 1806 m. buvo pristatomi raitosios artilerijos daliniams į Memelį, Königsbergą ir Tilžę. 1807 m. visame krašte siautėjo galvijų maras. G. G. Funk gyvulius bandė išgelbėti, juos izoliuodamas, tačiau 1808 m. dauguma jų krito. Tais pačiais metais jis turėjo sumokėti 500 talerių kontribuciją prancūzams, taip pat po 50 talerių už furažo (pašaro kariuomenės arkliams) pristatymus į Tilžę ir Šilutę, be to turėjo priduoti 4 centnerius šieno ir 50 paketų šiaudų. Tais metais rugių kaina buvo pakilusi iki dviejų Albrechto talerių, įvairių maisto produktų, pavyzdžiui, druskos, neįmanoma buvo gauti net už pinigus. 1811 m. mokesčiai Lapynų dvarą dar labiau prislėgė, nes prisidėjo valstybiniai naudojamos žemės, mėsinių gyvulių ir prabangos mokesčiai. Gottlieb Gabriel Funk 1809 m. iš valstybės išpirko prieš tai nuomotas ganyklas – 15 ūbų ir 12 margų teritoriją. Anksčiau jis jau buvo išpirkęs 12 ūbų ganyklinės žemės Šviedrių (Švedernų) kaime. 1841 m. Gottlieb Gabriel Funk Lapynų dvarą pardavė savo žentui Heinrich Friedrich Hahn. Tais pačiais metais naujasis Lapynų savininkas įsigijo dar ir garsiąją Lapynų karčemą su jai priklausiusiais 120 margų žemės. 1855 m. jis nusipirko Jurginės dvarą (vok. Georgenhöh), 1863 m. Vytuliuose (vok. Witullen) – 125 margų žemės.
Heinricho Friedricho Hahno nuosavybę 1873 m. paveldėjo jo sūnus Heinrich Gottlieb Hahn. 1888 m. dalį savo valdų jis perdavė valstybinės miškų ūkio valdybos žinion, už ką gavo 50000 markių kompensaciją. Po to jo nuosavybėje liko 519,16 hektarų.
Heinrich Gottlieb Hahn buvo Šilutės apskrities tarybos narys, Prūsijos landtago deputatas. Jo rūpesčiu buvo atidaryta Žemaitkiemio geležinkelio stotis. 1901 m. už nuopelnus jis buvo apdovanotas Prūsijos Raudonojo erelio ordinu. Pas H. G. Hahn‘ą agronomijos praktiką atliko Hugo Scheu. Jis susidraugavo su H. G. Hahn’o sūnumi Bruno. Į Lapynus karietomis suvažiuodavo daug svečių iš Šilutės, Šilgalių, Klaipėdos. Geras, medžiais apsodintas kelias, vedė iki pat dvaro rūmų.
Norwegian Air Shuttle
thumb|Norwegian Air Shuttle, Boeing 737–800 Norwegian Air Shuttle ASA, Norwegian – antroji pagal dydį Skandinavijos oro linijų bendrovė.
2010 m. ji pervežė 13 mln. keleivių. 2011 m. birželio duomenimis Norwegian valdo 60 orlaivių; 17 Boeing 737–300 ir 43 Boeing 737–800. Oro linijų bendrovė turi bazes Oslo oro uoste (Gardermoen), Kopenhagoje, Stokholmo-Arlandos oro uoste, Helsinkio oro uoste, Bergene, Trondheime ir Stavangeryje. Atlieka vietinius reisus Skandinavijoje bei tarptautinius reisus iš pagrindinių Skandinavijos miestų.
Warrenpoint Town FC
Vorenpointo „Town“ – Šiaurės Airijos futbolo klubas iš Vorenpointo.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1987 m. Žaidė regioninėje lygoje, vėliau pateko į antrą pakopą.
2013–2014 m. sezone debiutavo aukščiausioje šalies lygoje. Debiutiniame sezone liko vienuolikti ir išsaugojo vietą Premjer divizione.
2014–2015 m. vėl buvo vienuolikti, tačiau dėl išlikimo kovojo pereinamosiose rungtynėse su žemesniojo diviziono Bangor FC. 2015 m. balandžio 28 d. namuose žaidę Bangor FC nugalėjo rezultatu 2–0. O 2015 m. gegužės 1 d. atsakomosios rungtynės baigėsi Warrenpoint Town naudai 2:0. Po dvejų rungtynių bendras rezultatas buvo lygus 2–2. Warrenpoint Town nugalėjo tik po baudinių serijos (3–1) ir išsaugojo vietą lygoje.
2016–2017 m. sezone tapo NIFL Championship nugalėtojais ir vėl pakilo į aukščiausią lygą.
Nuo 2017–2018 m. sezono rungtyniavo NIFL Premiership. 2021–2022 m. sezone aukščiausioje lygoje liko dvylikti (paskutiniai) ir iškrito į žemesnį divizioną.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo NIFL Championship. Užėmė antrą vietą, tačiau negavo licencijos sekančiam sezonui ir buvo perkelti į žemesnį divizioną.
Šiaurės Airijos pirmenybėse
Šaltiniai:
Naugarduko Šventųjų Boriso ir Glebo cerkvė
thumb|right|250px|Bažnyčios vaizdas 2018 m. Šventųjų Boriso ir Glebo cerkvė – stačiatikių cerkvė Naugarduko mieste, Baltarusijoje. Priklauso Naugarduko stačiatikių vyskupijai. Gotikos ir renesanso paminklas, turintis gynybinės architektūros bruožų.
Istorija
Pirmieji gyventojai šioje vietoje ant 309–310 m v. j. l. aukščio kalvos kūrėsi X a. pab.–XII a. pr., atsirado neįtvirtinta papėdės gyvenvietė. XII a. atsirado medinė stačiatikių cerkvė. Vėliau atnaujinta, spėjama Vaišelgos lėšomis. Senoji šventovė nuo 1317 m. tapo naujai įkurtos Lietuvos–Naugarduko metropolijos katedra. Prie jos veikė vyrų vienuolynas, kuris pirmajam metropolitui graikui Feofilui tarnavo kaip rezidencija. Į naująją Lietuvos-Naugarduko metropoliją įėjo Polocko ir Turovo stačiatikių vyskupijos, vėliau prisijungė Smolensko ir Černigovo vyskupijos. Be to, metropolitas valdė atskirą vyskupiją. 1354 m. Lietuvos didysis kunigaikštis pasiekė, kad Konstantinopolio patriarchas Naugarduko metropolitu paskirtų dvasininką Romaną. Tąkart į metropolijos sudėtį įėjo Polocko, Turovo, Haličo, Volynės Vladimiro, Lucko, Cholmo ir Peremyslio, o vėliau ir Briansko–Černigovo vyskupijos. Naujasis metropolitas Kiprijonas buvo paskirtas jungtinės Lietuvos–Naugarduko bei Maskvos metropolijų valdovu ir pervažiavo į Maskvą.
1517–1519 m. ant senosios bažnyčios pamatų iškilo naujoji šventovė. Finansavo Lietuvos didysis etmonas Konstantinas Ostrogiškis ir Lietuvos metropolitas Josifas (Soltanas). Po 1569 m. Bresto bažnytinės unijos Šv.Boriso ir Hlebo cerkvė priklausė graikų katalikams–unitams. 1632 m. naują pastatą sumūrijo Naugarduko pakamaris Adomas Liutauras Chreptavičius. Apie 1636 m. metropolitas Benjaminas Rutskis prie bažnyčios įkūrė vyrų bazilijonų vienuolyną, o Adomas Liutauras Chreptavičius – moterų. Po 1798 m. kurį laiką Naugarduke rezidavo unitų vyskupas Juozapotas Bulhakas. Pirmąjį vienuolyną carinė valdžia uždarė 1836 m., o antrąjį (moterų) – 1840 m. Po 1860 m. Rusijoje uždraudus Unitų bažnyčią, šventovė stovėjo apleista. Vėliau buvo pertvarkyta į stačiatikių cerkvę, ant bokštų pritaisyti svogūnų formos kupolai.
Po Pirmojo pasaulinio karo bažnyčia restauruota, ji atgavo savo iki 1860 m. buvusią pirminę išvaizdą. Po Antrojo pasaulinio karo Šv. Boriso ir Glebo cerkvė buvo uždaryta, joje įrengtas Gardino valstybinio archyvo filialas. Po 1991 m. šventovė grąžinta tikintiesiems, 2010 m. atstatyti svogūniniai kupolai.
Kansallinen liiga
Kansallinen Liiga – aukščiausias moterų Suomijos futbolo lygos divizionas.
Čempionatą organizuoja Suomijos futbolo federacija. Čempionės patenka į UEFA moterų čempionų lygos turnyrą.
Istorija
Pirmoji moterų futbolo lyga buvo įkurta 1974 m., o dabartiniu pavadinimu žinoma nuo 2020 m. sezono.
Aza
Aza – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Ignalinos, prie kelio. Smėlio telkinys.
Istorija
Iki XX a. vid. vietovė buvo žinoma kaip Oazė.
Pulugu
Pulugu (arba Biliku) – svarbiausioji dvasia-dievybė andamaniečių pasaulėvaizdyje (Andamanų salos, Indija). Ši dvasia, įsivaizduojama tai esanti moteriška, tai vyriška, tapatinama su pražūtingu šiaurės rytų musonu.
Manoma, kad Pulugu gyvena kažkur šiaurės rytuose, įsikūręs urve ar akmeniniame name dausose. Pulugu nešąs salų gyventojams audras ir uraganus – ši dievybės griaunamoji galia aiškinama kaip Pulugu pyktis už papročių sulaužymą (pvz., negalima triukšmauti čirškiant cikadai, negalima žudyti cikados, kai kurių rūšių žuvų ir paukščių, tirpdyti bičių vaško ir kt.). Viename mite pasakojama, kad Pulugu užsiuntęs ant žmonių audrą, už tai, kad šie pabaidę cikadą jai bečirškiant. Prasikaltėliai buvę nuplauti jūron ir paversti žuvimis, o tie, kuriuos nunešusi vėtra, pavirtę paukščiais.
Leuvendalderis
Leuvendalderis ( 'liūto taleris'; ) – Nyderlanduose kaldinta sidabro moneta, naudota kaip prekybinė moneta.
Pulugu
Kai kuriuose mituose pasakojama, kad Pulugu sukūręs pirmąjį žmogų – Tomo. Šis su savo žmona Mita išmokę žmones naudotis ugnimi, gamintis įrankius. Mituose Pulugu totemiškai siejamas su tam tikromis paukščių, žuvų, žvėrių rūšimis.
Leuvendalderis
Raida
Pirmieji leuvendalderiai buvo nukaldinti 1575 m., kai Nyderlandai kovojo už nepriklausomybę. Netrukus leuvendalderius jau kaldino šešios iš septynių Nyderlandų provincijų bei kai kurie didieji miestai (Kampenas, Deventeris, Zvolė). Leuvendaldariai buvo kaldinami iš 27,7 g 750 prabos sidabro. Jie buvo lengvesni už tada apyvartoje buvusias didesnių nominalų monetas (dukatonus ir rijksdalderius).
Pulugu
Nepanašu, kad Pulugu būtų buvęs kažkaip garbinamas – jo liūčių ir audrų buvo bandoma išvengti užkeikimais.
Leuvendalderis
Osmanų imperijoje
thumb|left|200px|Sidabrinis Vakarų Fryzijos leuvendalderis (1636 m.). Skersmuo 41 mm, masė 26,93 g). thumb|left|200px|Sabjonetos (Sabbioneta) taleris, kaldintas pagal leuvendalderį (1637 m.). Prekybininkai buvo linkę mokėti už užsienio prekes būtent leuvendalderiais, jie tapo viena pagrindinių užsienio prekybos monetų. Leuvendalderius naudojo Viduriniuose Rytuose, panašias monetas kaldino kai kuriuose Vokietijos ir Italijos miestuose.
Su Osmanų imperija prekiaujantys Europos prekybininkai XVI–XVIII a. į Osmanų imperiją įveždavo sidabrines Europos monetas. Daugiausia tai buvo Venecijos, Ispanijos, Austrijos, Vokietijos, Lenkijos ir Nyderlandų monetos. XVII a. labai sustiprėjo olandų prekyba su osmanais, todėl padidėjo Nyderlandų monetų poreikis. XVII a. Nyderlandų leuvendalderiai išstūmė kitų šalių valiutą, naudotą Balkanuose, Moldovoje, vakarų ir centrinėje Anatolijoje, Sirijoje, Egipte ir šiaurės vakarų Afrikoje. Čia apyvartoje buvo labai daug leuvendalderių, kuriuos osmanai vadino esedi qurush ir aslanli qurush. Leuvandalderiai tuose kraštuose buvo tokie populiarūs, kad Levanto kompanija (britų įkurta 1581 m. prekybai su osmanais, panaikinta 1825 m.) 1666 m. algas savo darbuotojams irgi mokėjo leuvendalderiais.
Daugiau kaip šimtą metų šias monetas kaldino nekeisdami išvaizdos. Po 1713 m. leuvendalderius jau nebekaldino. XVIII a. juos išstūmė Marijos Teresės taleriai, imti kaldinti 1751 m.
Cegelnė (Rokiškis)
Cegelnė – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Jūžintų.
Naugarduko apskritis (1507–1795)
Istorija
Įkurta 1507 m. LDK kartu su Naugarduko vaivadija, kuriai ir priklausė. Iki tol čia buvo Naugarduko vietininkystė, priklausiusi Trakų vaivadijai. 1793 m. priskirta Gardino vaivadijai.
Jastrembovka
Jastrembovka – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Jūžintų.
Eurovizijos dainų konkursas 2021
Pusfinaliai vyko gegužės 18 ir gegužės 20 d., o finalas – gegužės 22 d. Renginį vedė Chantal Janzen, Edsilia Rombley, Jan Smit ir Nikkie de Jager.
2021 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą laimėjo Italijos atstovai „Måneskin“, kurie suteikė teisę surengti 2022 m. dainų konkursą Italijoje. Lietuvos atstovai užėmė 8 vietą.
Konkurse dalyvavo 39 šalys. Bulgarija ir Ukraina grįžo po nedalyvavimo 2019 m. konkurse, Armėnija, Vengrija ir Juodkalnija priėmė sprendimą pasitraukti. Baltarusija buvo pašalinta iš šių metų „Eurovizijos“ dainų konkurso dėl dainoje „Ja naučiu tibia“ figūruojančios politinės potekstės.
Konkurso vieta
kairėje|miniatiūra|„Rotterdam Ahoy“ arena, kurioje būtų vykęs 2020 m. „Eurovizijos“ dainų konkursas Po 2020 m. konkurso, kuris turėjo vykti Roterdame, Nyderlanduose, atšaukimo, per simbolinę transliaciją „Europe Shine a Light“, kuri buvo transliuota 2020 m. gegužės 16 d., buvo paskelbta, kad 2021 m. konkursas grįžta ir jis vyks ten pat, kur ir planuota – Roterdamo „Ahoy“ arenoje. Ten buvo surengtas ir 2007 m. vaikų „Eurovizijos“ dainų konkursas.
Rengimas
Siekiant užtikrinti konkurso sugrįžimą, 2021 m. rugsėjį Europos transliuotojų sąjunga paskelbė planuojanti keturis rengimo scenarijus:
Logotipas ir šūkis
Europos transliuotojų sąjunga (EBU) patvirtino, kad 2020 m. vizualinis dizainas ir šūkis „Open Up“ (lt. Atsiverk) bus naudojamas ir 2021 m. konkurse. Logotipo dizainą kūrė CLEVER°FRANKE. Tai abstrakti 2021 m. dalyvaujančių (logotipo paskelbimo metu) 41 šalies vėliavų spalvų reprezentacija, kurios susijungia konkurso sostinėje – Roterdame.
Vedėjai
Kaip ir vizualiniai sprendimai, vedėjai išliko tie patys. 2019 m. gruodžio 4 d. NPO paskelbė, kad konkursą ves trys vedėjai: aktorė ir televizijos laidų vedėja Chantal Janzen, dainininkas ir konkurso komentatorius Jan Smit bei dainininkė Edsilia Rombley, atstovavusi Nyderlandams 1998 ir 2007 m. konkursuose. 2020 m. vasario 10 d. buvo paskelbta, jog Nikkie de Jager („NikkieTutorials“) prisijungs prie vedėjų komandos.
Dalyviai
2020 m. spalio 26 d. EBU paskelbė, kad konkurse dalyvaus 41 šalis, t. y. tos pačios šalys, kurios turėjo dalyvauti atšauktame 2020 m. konkurse.
Bulgarija ir Ukraina grįš po nedalyvavimo 2019 m. konkurse, Vengrija ir Juodkalnija priemė sprendimą pasitraukti. 2021 m. kovo 5 d. EBU paskelbė, kad Armėnija prisideda prie pasitraukiančių šalių dėl Kalnų Karabacho konflikto su Azerbaidžanu, o kovo 26 d., Baltarusija buvo diskvalifikuota dėl dainos su politinėmis žinutėmis ir taip dalyvaujančių šalių skaičius sumažėjo iki 39.
Sugrįžtantys dalyviai
250px|thumb|right|{{legend|#22B14C|Šalys, išrinkusios savo dalyvį (-ius) ir (arba) dainą}} {{legend|#FFC20E|Šalys, kurios buvo dalyvavusios anksčiau, bet ne 2021 metais}}
Airija, Australija, Austrija, Azerbaidžanas, Belgija, Bulgarija, Čekija, Gruzija (Sakartvelas), Graikija, Jungtinė Karalystė, Islandija, Ispanija, Izraelis, Latvija, Malta, Moldovija, Nyderlandai, Rumunija, San Marinas, Serbija, Slovėnija, Šiaurės Makedonija, Šveicarija, Ukraina paskelbė paliekanti atšaukto 2020 m. konkurso dalyvius. Tai vėliau padarė ir Estija, ir Lietuva, pakartotinai išrinkusios juos atviros atrankos būdu.
Kai kurie atlikėjai taip pat anksčiau dalyvavo konkurse kaip tos pačios ar kitos šalies atstovai ar pagrindiniai vokalistai:
1 pusfinalis
250px|miniatiūra|{{legend|#D40000|Šalys pirmame pusfinalyje}}{{legend|#FFAAAA|Balsuojančios šalys pirmame pusfinalyje}}{{legend|#000080|Šalys antrame pusfinalyje}}{{legend|#99CCFF|Balsuojančios šalys antrame pusfinalyje}} Pirmasis pusfinalis vyko 2021 m. gegužės 18 d. Jame dalyvavo 16 šalių. Šios ir kitos trys, automatiškai patekusios į finalą – Nyderlandai, Italija ir Vokietija balsavo šiame pusfinalyje. Baltarusija būtų dalyvavusi šio pusfinalio pirmoje dalyje, bet kovo 26 d. buvo diskvalifikuota dėl konkurso taisyklių pažeidimo.
Pažymėtos šalys pateko į finalą. a – kartotinė frazė azerbaidžaniečių kalba, b – keletas žodžių ispanų kalba, c – kartotinė frazė hebrajų kalba, d – kartotinė frazė prancūzų kalba.
2 pusfinalis
Antrasis pusfinalis vyko 2021 m. gegužės 20 d. Jame dalyvavo 17 šalių. Šios ir kitos trys, automatiškai patekusios į finalą, valstybės – Jungtinė Karalystė, Ispanija ir Prancūzija balsavo šiame pusfinalyje. Pusfinalyje turėjo dalyvauti 18 šalių, tačiau 2021 m. kovo 5 d. Armėnija paskelbė pasitraukianti dėl Kalnų Karabache vykusio karinio konflikto.
Pažymėtos šalys pateko į finalą. e – kartotinis žodis italų kalba, f – sakinys čekų kalba, g – Po teigiamo „Gagnamagnið“ nario COVID-19 testo rezultato, Islandija naudojo savo repeticijos vaizdo įrašą,h – kartotinė frazė anglų kalba ir kartotinis žodis ispaniškai.
Finalas
Finalas vyko 2021 m. gegužės 22 d. Jame dalyvavo 26 šalys – automatiškai patekusios „Didžiojo penketo“ šalys, prie kurių prisidėjo ir Nyderlandai (šalis šeimininkė) bei dešimt geriausiai įvertintų šalių iš kiekvieno pusfinalio. Visos trisdešimt devynios dalyvaujančios šalys balsavo finale.
i – du sakiniai vokiečių kalba.
Naugarduko apskritis (1795–1915)
Naugarduko apskritis – buvęs Rusijos imperijos administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje Baltarusijos teritorijoje. Centras – Naugardukas.
Eurovizijos dainų konkursas 2021
Barbara Dex apdovanojimas
Barbara Dex apdovanojimai – kasmetiniai apdovanojimai, skiriami blogiausiai Eurovizijos dainų konkurse apsirengusiems atlikėjams. Jie pavadinti Barbara Dex, kuri atstovavo Belgijai 1993 m. konkurse, vardu.
Naugarduko apskritis (1795–1915)
Istorija
Įkurta 1795 m. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Eurovizijos dainų konkursas 2021
Pranešėjai
Komisijų pateiktus balsus finalo metu paskelbs kiekvienos dalyvaujančios šalies atstovas.
Andamaniečių mitologija
thumb|200px|Andamaniečių pasaulėvaizdyje ypač svarbų vaidmenį vaidino protėvių dvasios. Nuotraukoje – andamanietis, besinešiojantis rituališkai puoštą mirusio gentainio kaukolę, kuri saugo nuo piktųjų dvasių
Naugarduko apskritis (1795–1915)
Administracinis suskirstymas
1913 m. apskrityje buvo 23 valsčiai.
Andamaniečių mitologija
Andamaniečių mitologija – Andamanų salų čiabuvių andamaniečių mitinis pasaulėvaizdis.
Būdingi toteminių tikėjimų motyvai apie protėvius, kurie besą gyvūnų pavidalo, mitai apie mirusiųjų protėvių dvasias, aiškinantys žmogaus mirties priežastis, taip pat apie dvasias, atitinkančias gamtos reiškinius (mėnulį, saulę, vėjus, jūrų sroves ir kt.). Ir vienos, ir kitos dvasios vadinamos čauga arba lau. Jos paprastai įsivaizduojamos kaip blogos, nešančios žmogui pikta: miško dvasia Eremčaugala žaloja ir žudo žmones neregimomis strėlėmis, jūros dvasia Džuruvinas neša staigias ligas ir ėda skenduolių kūnus, Čol dvasios, saulės atokaitoje smogiančios nematomomis ietimis. Šių dvasių sužmoginimas nebūdingas. Ypač išskirtina andamaniečių dvasia-dievybė yra Pulugu (arba Biliku), kuri tapatinama su siaubingu šiaurės rytų musonu. Tikima, kad už tam tikrų (ypač mitybinių) draudimų nesilaikymą jis atneša žmonėms audrą. Vienuose mituose jis laikomas vyriškuoju pradu, kituose – moteriškuoju. Pietų andamaniečiai laikė, kad Pulugu sutvėrė pasaulį ir pirmąjį žmogų-didvyrį Tomo, nors kituose mituose teigiama Tomo atsiradus anksčiau. Tomo – daugelio mitų pagrindinis veikėjas. Jis – andamaniečių protėvis, išmokinęs savo ainius gaminti lankus, strėles, kanojas, naudotis ugnimi, žvejoti, rasti valgomų augalų. Jo žmona Mita išmokinusi moteris regzti tinklus, puoštis spalvotu moliu.
Mitų sandara paprasta – juose aiškinama kaip žmonės atsiradę iš skirtingų gyvūnų, kaip atsiradę tam tikri papročiai, aiškinamos gamtos reiškinių priežastys.
Sokai (Pasvalys)
Sokai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Žilpamūšio, kairiajame Mūšos krante.
Istorija
Sokų dvarą XIX a. valdė Baltijos vokiečių giminė Hanai, jiems taip pat priklausė gretimi Kamardės ir Kraštų dvarai.
Sovietmečiu veikė biblioteka.
Ražankos valsčius
Ražankos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Ražanka.
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1929 m. balandžio 11 d. prijungta dalis Arlios valsčiaus. XX a. tarpukariu Ražankos valsčiuje surašyti 146 lietuviai.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Nesvyžiaus apskritis
Nesvyžiaus apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Abiejų Tautų Respublikoje, Rusijos Imperijoje ir Lenkijos Respublikoje. Centras – Nesvyžius. Apskričiai priklausė dabartinės Baltarusijos žemės.
Šv. Benediktas Nursijietis
miniatiūra|Šv. Benediktas ir Šv. Skolastika '''Šv. Benediktas Nursijietis''' (, 480–547 m.) – seniausios krikščioniškuose Vakaruose benediktinų vienuolijos pradininkas ir regulos autorius, vienas iš šventųjų Europos globėjų.
Liepos 11 d. minima šv. Benedikto Nursijiečio diena. Jo sesuo – šv. Scholastika.
Biografija
Kilęs iš Norsijos (Nursijos) miesto Umbrijoje.
Pasiturinčių tėvų išsiųstas studijuoti į Romą, bet pasibjaurėjęs daugelio studentų palaidu gyvenimu, Benediktas nebaigęs studijų apsigyveno kalnuose. Trejus metus kaip atsiskyrėlis praleidęs oloje, netoli Subiako įsteigė pirmuosius vienuolynus, vėliau įsikūrė Monte Kasine.
Šv. Benedikto regula rėmėsi ankstyvaisiais viduramžiais įvairiuose Europos kraštuose gausėjusios vyrų ir moterų vienuolių bendruomenės, misionieriai (taip pat ir baltų kraštus pasiekę šv. Adalbertas (Vaitiekus) ir šv. Brunonas Kverfurtietis).
Šaltiniai
Dangaus miestas: Vilniaus vienuolynų palikimas Bažnytinio paveldo muziejuje, sudarytoja Dalia Vasiliūnienė – Vilnius: Bažnytinio paveldo muziejus, 2020, 201 psl.
Kremešiškės
Kremešiškės – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Jūžintų.
Džaravai
Džaravai (Järawa, Jarwa – iš akabėjų k. „svetimi“, sav. Aong) – andamaniečių tauta, dabar gyvenanti Didžiojo Andamano salų spiečiuje, Vidurinio Andamano ir Pietų Anamano salų vakarinėje pakrantėje (Andamanų ir Nikobarų salos, Indija). Tikslus skaičius nežinomas (spėjama ~380–400 žmonių). Vartoja džaravų kalbą, priskiriamą atskirai ongų (pietų andamaniečių) kalbų šeimai. Kaip ir kiti andamaniečiai, Indijoje laikomi „adivasiais“.
Džaravai gyvena klajokliškai, medžioja laukines kiaules, driežus, gaudo žuvis, kitus jūrų gyvūnus. Naudoja lankus ir strėles, vėliau pradėjo medžioklei naudoti šunis. Rankioja vaisius, šakniagumbius, medų. Seniau naudojo tik akmeninius ir kaulinius įnagius, dabar įsigyja metalinių.
Sokaičiai (Raseiniai)
Istorija
XIX a. pab. buvo bajorkaimis Betygalos parapijoje ir valsčiuje.
Žaiginio tvenkinys
Žaiginio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Raseinių rajone, 7,5 km į pietryčius nuo Šiluvos, Žaiginio miestelio pietvakarinėje dalyje. Tvenkinys suformuotas Sandravos upės (Luknės intakas) slėnyje, pietinėje pakrantėje. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,28 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 113,2 m. Krantai žemi. Pietinėje pakrantėje įsikūrusi buvusio Žaiginio dvaro sodyba. Rytine pakrante nutiestas kelias.
2014 m. rytinė tvenkinio dalis išvalyta ir pylimu atskirta nuo vakarinės dalies. 2018 m. įrengta poilsiavietė.
Latviškis (Rokiškis)
Latviškis – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Jūžintų.
Sokeliai
Sokeliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Ramygalos.
Gariūnai
Istorija
Gariūnų vietovardis gali būti aiškinamas keleriopai: iš ('kalnas') arba горе ('vargas, sielvartas'), taip pat iš  (esą, pagal garuojantį šaltinėlį).
1905 m. Rudaminos valsčiaus Gariūnų užusienyje gyveno 31 žmogus, 1931 m. – 64.
Šakotuvas (USB)
thumb|250px|right|Šakotuvo dėžutė, prijungiama su kabeliu thumb|250px|right|Kompaktiškas šakotuvas Šakotuvas  – tai prietaisas, išskaidantis vieną universalios USB jungties prievadą į keletą prievadų tokiu būdu, kad būtų galima pajungti prie pagrindinio sistemos kompiuterio daugiau įvairių įrenginių. USB šakotuvai paprastai būna įmontuoti įvairioje kompiuterinėje technikoje: kompiuteriuose, monitoriuose, klaviatūrose, spausdintuvuose. Jei įrenginys turi daug USB lizdų, tai dažniausiai jie būna apjungti vienu ar dviem šakotuvais, įmontuotais įrangos viduje. thumb|250px|left|USB jungčių „žvaigždė“
Konstrukcija
Šakotuvai gaminami įvairaus veikimo greičių tarp įrenginių. Jie taip pat būna įvairiausių dydžių ir formų: nuo panašių savo išvaizda į namų tinklo komutatoriaus dėžutę, prijungiamą ilgu kabeliu, iki kompaktiškų įtaisų, tiesiogiai jungiamų prie USB jungties. Atvirkštiniai šakotuvai (inverse hubs) įgalina vienu metu prijungti kelis kompiuterius. Jie gali būti valdomi rankiniu arba automatiniu būdu. Automatiniai mechanizmai atpažįsta norimą pajungti prie išorinio įtaiso kompiuterį ir atitinkamai persijungia. Šiuo atveju dviejų kompiuterių prijungti vienu metu nėra galimybės. Kai kurie jungčių modeliai gali kontroliuoti eilę išorės įtaisų atskirai. KVM šakotuvai (nuo ) taip pat valdo iš karto kelis kompiuterius, naudodami pakaitinius USB įtaisus.
USB jungtys įrenginiuose paprastai būna išėstytos gana kompaktiškai, arti viena kitos. Deja, tai sukelia problemų, norint įjungti, pvz., keletą USB atmintukų. Horizontalus lizdų išdėstymas linijoje technologiškai paprastesnis, bet gali apsunkinti visų jungčių išnaudojimą vienu metu. Šiuo požiūriu pažangesni išoriniai „žvaigžės“ ar „aštuonkojo“ formos prietaisai.
Maitinimas
Įtampą šakotuvai gali gauti per kompiuterio USB sąsają, tačiau daugeliui jų paprastai reikia daugiau įtampos, nei gali gauti šiuo būdu. Prietaisai, naudojantys išorinius maitinimo šaltinius, gali pilnai aprūpinti įtampa (iki 500 mA ir daugiau) kiekvieną USB jungtį. Daugelis šakotuvų veikia maitinami ir per USB, ir per išorės įtampos šaltinį.
Nuorodos
Universal Serial Bus
Go A (grupė)
Go_A – ukrainiečių folkoro grupė, įkurta ir suburta 2012 m.
Istorija
Idėja įkurti grupę, kuri sujungtų šiuolaikinę elektroninę muziką su etniniais motyvais, pirmą kartą kilo Tarasui Ševčenkai 2011 m., tačiau pirmieji bandymai dirbti su tikraisiais muzikantais buvo įgyvendinti tik 2012 m. Tų metų pabaigoje, gruodžio mėnesį, buvo išleista pirmoji daina „Koliada“ (Коляда). Grupės pavadinimas reiškia „grįžimas prie šaknų“ ir buvo sukurtas sujungus anglišką žodį „Go“ su graikiškąja „Alpha“ raide, simbolizuojančia visko pradžią.
2016 m. rudenį „Go_A“ išleido savo debiutinį albumą „Idy na zvuk“ (Іди на звук) (lt. „eik paskui melodiją“). Jo kūrinių sąrašą sudarė dešimt dainų, įskaitant sėkmingą „Vesnianka“. 2017 m. pradžioje, bendradarbiaudami su Katya Chilly, jie išleido kalėdinį singlą „Shchedryi vechir“ (Щедрий вечір).
Eurovizijos dainų konkursas (2020–2021 m.)
2020 m. pradžioje buvo paskelbta, kad „Go_A“ pateko tarp 16 dalyvių, dalyvaujančių Ukrainos nacionalinėje atrankoje į 2020 m. Eurovizijos dainų konkursą su daina „Solovey“. Grupė pasirodė pirmajame pusfinalyje, kuris vyko vasario 8 d., ten užėmę antrąją vietą pateko į finalą. Vasario 22 d. finale jie laimėjo tiek telebalsavimą, tiek žiuri balsavimą, todėl jiems buvo suteikta teisė atstovauti Ukrainai gegužę vyksiančiame konkurse. Tačiau 2020 m. kovo 18 d. renginys buvo atšauktas dėl COVID-19 pandemijos. Tą pačią dieną UA:PBC paskelbė, kad grupė atstovaus šaliai 2021 m.
2021 m. vasario 4 d. buvo paskelbta, kad „SHUM“ bus daina, kurią „Go_A“ atliks 2021 m. Eurovizijos dainų konkurse Roterdame. Gegužės 22 d. „Eurovizijos“ finale grupė užėmė penktąją vietą, surinkusi 364 taškus (publikos balsavime „SHUM“ užėmė antrąją vietą su 267 taškais).
Ariogalos karjeras
left|120px