cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tautininkų balsas
Istorija
Bendradarbiavo J. Adomėnas, Ignas Andrašiūnas, P. Budreckas, Julius Būtėnas, Stasys Maliauskas, Povilas Matulionis, J. Miškinis, Aleksandras Šidlauskas, J. Unguraitis ir kt.
Oficialioji redaktorė Jadvyga Tūbelienė-Chodakauskaitė, faktiškai redagavo S. Aleksandravičius.
Kauno vaikų ir moksleivių laisvalaikio rūmai
Rūmai yra Kauno miesto savivaldybės biudžetinė įstaiga. Rūmai yra miesto centre, ant Parodos kalno, šalia Vytauto parko, S. Dariaus ir S. Girėno sporto komplekso.
Istorija
Rūmai pastatyti 1923 – 1928 m. pagal architekto Edmundo Fryko projektą Tautinės Lietuvos studentų korporacijos „Neo-Lithuania“ lėšomis ir pastangomis.
1940 m. buvo okupacinės sovietų valdžios nacionalizuoti ir paversti kareivinėmis.
1944 m. gruodžio mėnesį juose įkurti Kauno miesto pionierių ir moksleivių rūmai.
1961 m. rūmams suteiktas sovietų kosmonauto Jurijaus Gagarino vardas.
1995 m. rūmai reorganizuoti į Moksleivių kūrybos namus,
1998 m. – į Vaikų ir moksleivių laisvalaikio rūmus.
2021 m. – į Kauno Miko Petrausko scenos menų mokykla.
José Acasuso
Chosė Chaveras "Chučo" Akasusas (g. 1982 m. spalio 20 d.) – profesionalus Argentinos tenisininkas. Chosė gimė Posadasase, Argentinoje. Tačiau dabar gyvena Argentinos sostinėje Buenos Airese. Šiuo metu ATP reitinge Akasusas užima 51 vietą. Aukščiausia jo pasiekta vieta reitinge buvo dvidešimtoji. Jis kaip ir kiti jo tautiečiai labiausiai mėgsta grunto kortus. Chosė yra žinomas dėl savo stipraus padavimo ir smūgių. Akasusas naudoja Topper aprangą ir Head raketę. Šį argentinietį treniruoja Gabrielis Markusas. Chosė profesionalu tapo 1999 metais.
Leonardas Gargasas
Leonardas Gargasas (1927 m. gegužės 28 d. Spurganuose, Mažeikių apskritis – 1993 m. lapkričio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas reumatologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1945 m. baigė Mažeikių gimnaziją, 1950 m. Vilniaus universitetą. 1955–1965 m. Respublikinio sanitarinės statistikos biuro vedėjas. 1965–1992 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto Reumatologijos organizacinės metodikos skyriaus vadovas. 1978 m. medicinos mokslų daktaras. Nuo 1981 m. profesorius.
Tyrimų sritis – reumatinių ligų epidemiologija, socialinė higiena, sveikatos apsaugos organizavimas, reumatinių ligų paplitimas Lietuvoje.
Nepalo kongreso partija
Nepalo kongreso partija (NCP, The Nepali Congress) Nepalo politinė partija.
Istorija
Įkurta 1947 m. sausio mėn. Indijoje emigrantų iš Nepalo, susijungus Nepalo nacionaliniam kongresui ir Nepalo demokratiniam kongresui. Iniciatorius buvo Indijos Kongreso socialistų partijos narys Bišešvaras Prasadas Koirala.
Jo įpėdinis karalius Bihendra, studijavęs Anglijoje ir JAV, 1972 m. šiek tiek atšildė politinį klimatą, bet 1976 m. iš tremties grįžęs Koirala buvo suimtas ir išlaisvintas tik reikalaujant JAV. 1981 m. rinkimus NCP boikotavo. 1982 m. po B. Koiralos mirties Kongresas vėl tapo rimta opozicine jėga. Tačiau tik 1990 m. Nepale prasidėjo demokratizacijos procesas, buvo pripažinta daugiapartinė sistema.
1991 m. rinkimuose dalyvavo 20 partijų, juos vėl laimėjo NCP, o partijos lyderis Girija Prasadas Koirala tapo ministru pirmininku. Tačiau politinio stabilumo pasiekti nepavyko dėl maoistinių ir komunistinių partijų destrukcijos, nors buvo bandymų sudaryti ir koalicines vyriausybes. 1994 m. Koiralos vyriausybė atsistatydino, bet naujuose rinkimuose daugumos nebegavo.
1998 m. viena kitą pakeitė net 4 vyriausybės. Tik 1999 m. Kongresui pavyko laimėti absoliučią daugumą, vyriausybę sudaryti buvo pavesta Krišnai Bhatarajui. Tačiau 2001 m. buvo išžudyta karaliaus šeima, tai vėl sukėlė tautos sąmyšį ir depresiją. Per keletą metų šiame pilietiniame kare žuvo daugiau, kaip 4000 žmonių.
Pirmininkai:
Socialistų Internacionalo narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d.
Maputu
Maputu (Maputo, iki 1976 m. Lorenso Markešas) – miestas pietryčių Mozambike, sostinė ir didžiausias šalies miestas. Išsidėstęs prie Indijos vandenyno Delagoa įlankos. 1,11 mln. gyventojų (2020 m. duom.; aglomeracijoje su Matola apie 2,8 mln. gyventojų). Vienas svarbiausių Pietryčių Afrikos ūkio ir kultūros centrų.
Yra geležinkeliai ir plentai į Johanesburgą (PAR), Gveru (Zimbabvė). Veikia tarptautinis oro uostas. Miestas gali pasigirti išskirtine, eklektiška architektūra, nuo portugalų kolonijinio neoklasikinio ir manuelinio stiliaus iki šiuolaikinių Art Deco, Bauhaus ir brutalizmo stiliaus pastatų.
Istorija
thumb|left|Lorenso Markešas, apie 1905 m. Pirmieji teritorijoje apsigyvendino tsongai ir įkūrė žvejų kaimelį. Viduramžiais Maputu vietoje veikė arabų ir vietos gyventojų prekybos punktas.
Geografija
thumb|left|Maputu panorama Maputu įsikūręs Maputu įlankos vakaruose, netoli Espirito Santo estuarijos, ties kuria susilieja Tembės, Mbuluzio, Matolos ir Infulenės upės. Įlankos ilgis – 95 km, plotis – 30 km. Į rytus nuo įlankos krantų yra Inhakos sala. Bendras Maputu savivaldybės aprėpiamas plotas yra 346 kv. kilometrai, šiaurės rytuose ir rytuose ji ribojasi su Matolos miestu, šiaurėje su Marakenės apygarda, rytuose su Boanės apygarda ir pietuose su Matutuinės apygarda – visos jos įeina į Maputu provincijos sudėtį. Miestas yra už 120 km į šiaurę nuo sienos su Pietų Afrikos Respublika ir už 80 km į rytus nuo sienos su Esvatiniu.
Ekonomika
Maputu – svarbiausias giliavandenis uostas šalyje, kuriuo taip pat naudojasi Zambija ir Zimbabvė. Eksportuojama medvilnė, anglis, geležies rūda, cukrus, kopra, sizalis, apdirbti maisto produktai. Mieste išvystyta metalo, medienos bei naftos apdirbimo pramonės, statybinių medžiagų, aprangos ir avalynės gamyba, maisto pramonė. Aliuminio metalurgijos gamykla.
Lankytinos vietos
Pagrindinės miesto kultūros įžymybės – sena portugalų tvirtovė (1787 m.) ir ypač moderni Mousinho de Albuquerque aikštė. Prie kranto yra gražūs smėlėti paplūdimiai. Mapute veikia Eduardo Mondlane universitetas (įkurtas 1962 m.), Gamtos istorijos muziejus, Nacionalinė biblioteka, Señora de Fátima katedra.
Jeltjė van Nieuvenhoven
thumb|Jeltjė van Nieuvenhoven
Jeltjė van Nieuvenhoven (oland.: Jeltje van Nieuwenhoven, g. 1943 m. rugpjūčio 2 d.) – bibliotekininkė, Nyderlandų politinė veikėja.
Biografija
1960 m. Volvegos viešosios bibliotekos, 1965 m. Frizlando centrinės, 1966 m. Utrechto universiteto meno istorijos bibliotekos, 1974 m. Viardi Bekmano fondo bibliotekos tarnautoja.
Nuo 1970 m. Nyderlandų darbo partijos (PvDA) narė, 1978–1980 m. Vinkevino savivaldybės tarybos narė, 1979 m. PvDA pirmininko padėjėja. Nuo 1980 m. Amsterdamo savivaldybės tarybos narė. Nuo 1981 m. PvDA partijos biuro ir 1981–2004 m. Nyderlandų parlamento narė, 1989–1992 m. frakcijos pirmininko pavaduotoja, 1998–2002 parlamento pirmininkė, nuo 2002 m. kelis mėnesius buvo frakcijos pirmininkė.
2003 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotoja.
Nuorodos
Parlamento svetainė
Vienrankiai
Vienrankiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Ventos.
Jadvyga Netupskaitė
Jadvyga Netupskaitė (1887 m. spalio 30 d. Vilniuje – 1942 m. vasario 14 d. Marijinske, Kemerovo sritis) – revoliucinė politinė veikėja.
Biografija
Nuo 1906 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Šiaulių organizacijos narė. Baigusi mokytojų kursus, 1907–1909 m. dirbo Vladimiro Zubovo dvaro darbininkų vaikų mokyklos mokytoja. 1907 m. LSDP VII suvažiavimo delegatė. 1908 m. nuteista 3 savaitėms kalėjimo už Gegužės 1-osios proklamacijų platinimą Gubernijos dvare.
Pirmojo pasaulinio karo metais kartu su Vladimiro Zubovo šeima pasitraukė į Rusiją. Nuo 1916 m. gyveno Petrograde. Nuo 1917 m. RSDDP(b) narė. Po Spalio perversmo dirbo įvairų partinį darbą. 1926–1935 m. Leningrado politinio švietimo instituto direktorė. 1933–1935 m. VKP(b) Leningrado srities komiteto narė, kandidatė į miesto komiteto narius, miesto tarybos deputatė. 1935 m. suimta, apkaltinta, kad 1925–1926 m. buvo naujosios opozicijos veikėja. Nusižudė tremtyje.
Lietuvos mokslininkų sąjunga
thumb|250px|Lietuvos mokslininkų sąjunga. Lietuvos mokslininkų sąjunga – nevyriausybinė, kūrybinė mokslininkų ir jų organizacijų asociacija, įkurta 1989 m. spalio 7 d.
Lietuvos mokslininkų sąjungos centrinė būstinė yra Vilniuje. Lietuvos mokslininkų sąjungos ženklas – topologiniai Gedimino stulpai apskritime su užrašu – Lietuvos mokslininkų sąjunga.
Lietuvos mokslininkų sąjungos pirmininkas – prof. Jonas Jasaitis.
Istorija
Lietuvos mokslininkų sąjunga įkurta 1989 m. spalio 7 d. Lietuvai kuriant savo demokratinės valstybės viziją, atsirado galimybė reformuoti iki tol buvusią mokslo sistemą. Naujosios organizacijos svarbiausia veiklos kryptimi tapo pažangių mokslo ir studijų sistemos organizacinių principų paieška ir jų įteisinimas.
Veikla
Svarbiausi Lietuvos mokslininkų sąjungos tikslai:
Organizacijos veikloje gali dalyvauti visi mokslininkai, nepriklausomai nuo jų specializacijos, darbo vietos, užimamų pareigų ar turimų mokslo vardų.
1995 metais įsteigtas Mokslininkų sąjungos institutas.
Lietuvos mokslininkų sąjunga turi savo interneto svetainę. Ją administruoja Valentas Daniūnas, o mokslo renginių skyrelį tvarko Emilis Urba.
Leidyba
Periodika:
Elektroniniai leidiniai:
Struktūra
Lietuvos mokslininkų sąjungą sudaro nariai, kuriais gali būti Lietuvos ir kitų valstybių fiziniai ir juridiniai asmenys. Sąjungos nariais gali būti mokslininkai ir kiti mokslo kūrėjai (asmenys, dirbantys mokslinį darbą) bei mokslininkų organizacijos. Narystė nesiejama su tautybe, religija, politinėmis pažiūromis. Dokumentas, patvirtinantis fizinio asmens narystę, yra Lietuvos mokslininkų sąjungos nario pažymėjimas.
Lietuvos mokslininkų sąjungą taip pat sudaro skyriai. Skyriai – savarankiški juridiniai dariniai, susikūrę remiantis profesiniu, teritoriniu ar kitu visuomeniniu principu. Kitos Lietuvos ir su ja susijusios mokslininkų organizacijos taip pat kviečiamos asocijuotis su Lietuvos mokslininkų sąjunga ir prisidėti prie jos tikslų įgyvendinimo. Visų asocijuotų kolektyvinių Lietuvos mokslininkų sąjungos narių vadovai kartu yra ir sąjungos tarybos – aukščiausio kolegialaus valdymo organo – nariai.
Šiuo metu Lietuvos mokslininkų sąjunga jungia 23 juridiškai savarankiškas mokslininkų organizacijas ir 5 Lietuvos mokslininkų sąjungos grupes. Visų savo struktūrinių padalinių pastangomis Lietuvos mokslininkų sąjunga rengia simpoziumus, konferencijas, organizuoja kūrybinį bendradarbiavimą, viešas diskusijas, bendradarbiauja su kitų valstybių mokslininkais, jų organizacijomis.
Saulius Girdauskas
Saulius Girdauskas (g. 1970 m. rugsėjo 21 d. Kaune) – inžinierius, automobilių sportininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, žinomo lenktynininko Kastyčio Girdausko sūnus.
Biografija
1989 m. baigė Kauno 33-iąją vidurinę mokyklą. 1989 m. įstojo į Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultetą. 2004 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, įgijo transporto mašinų ir įrenginių inžinieriaus specialybę.
1994–1998 m. UAB „Haupas“ komercijos direktorius. 1997–2004 m. viešosios įstaigos „Regentus“ valdybos pirmininkas. 1998–2004 m. UAB „Hautera“ direktorius.
2003 m. Darbo partijos narys, nuo 2004 m. šios partijos Kauno skyriaus pirmininkas. 2004–2008 m. Seimo narys. 2007–2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.
Aktyviai dalyvavo automobilių sporte iki 2012 m. Dalyvavo Lietuvos ir tarptautiniuose automobilių ralio čempionatuose. 5 kartus tapo absoliučiu Lietuvos ralio čempionu, 4 kartus laimėjo Lietuvos Prezidento taurę, 2 kartus Lenkijos ralio čempionu, 2003 m. Turkijoje iškovojo Pasaulio čempionato etapo taurę. 1995–2004 m. Kastyčio Girdausko automobilių sporto klubo pirmininkas.
Žmona Vilma, dukros Justina ir Anetė.
2019 m kovo mėnesį tapo LASF (Lietuvos automobilių sporto federacija) Prezidentu.
2020 m. kovo 1 d. policijos reido Kaune metu S.Girdauskui buvo nustatytas 1,07 promilės girtumas, atimta teisė vairuoti. S.Girdauskas sprendimą apeliuoja, tyrimas tęsiasi.
2020 m. kovo 10 d. LASF (Lietuvos automobilių sporto federacija) taryba suspendavo S.Girdausko įgaliojimus eiti Lietuvos Automobilių Sporto Federacijos Prezidento pareigas, nepasitikėjimą juo išreiškus 38 asociacijos nariams.
2020 m. gegužės 3 d. LASF apeliacinis teismas Saulių Girdauską nušalino nuo federacijos prezidento pareigų
Pasiekimai
! LARČ Čempionas
Pergalės ralyje
! Nr. ! Ralis ! Sezonas ! Šturmanas ! Automobilis
Ralio startai
! Čempionatas !! 1988 !! 1989 !! 1990 !! 1991 !! 1992 !! 1993 !! 1994 !! 1995 !! 1996 !! 1997 !! 1998 !! 1999 !! 2000 !! 2001 !! 2002 !! 2003 !! 2004 !! 2005 !! 2006 !! 2007 !! 2008 !! 2009 !! 2010 !! 2011 !! 2012 !! Viso
Migros
Migros – didžiausias Šveicarijoje prekybos centrų ir paslaugų sferos įmonių tinklas. Pavadinimas sudarytas iš prancūziškų žodžių „mi“, reiškiančio pusę arba vidurkį, bei „gros“ – didmeninė prekyba. Pavadinimo prasmę galima būtų apibūdinti kaip mažmeninė prekyba už didmenines kainas. „Migros“ parduotuvės ir yra orientuotos į žemas kainas.
Istorija
Įmonę 1925 m. Ciuriche įkūrė Gottlieb Duttweiler, su idėja pigiai prekiauti pagrindinėmis maisto prekėmis. Orientuotasi į žemesnio pragyvenimo lygio pirkėjus, kurie tuo metu negalėjo įpirkti daugumoje prekybos centrų.
Pradžioje buvo pardavinėjamos tik kava, cukrus, ryžiai ir pan., iš pravažiuojančių pro kaimus ir miestelius vilkikų.
1926 m. Ciuriche buvo pastatyta pirmoji parduotuvė. Antroji atsivėrė Tičino kantone.
1935 m. „Migros“ išsiplėtė ir į kitas sritis: atsidarė kelionių agentūra „Hotelplan“, taip pat orientuota į žemas kainas. Vėliau, 1942 m., „Migros“ prekinis ženklas buvo panaudotas ir žurnalui „Wir Brückenbauer“.
Ideologija
„Migros“ deklaruoja altruistinę ideologiją, kurią pabrėžia žemomis kainomis ir visuomenei naudingų įstaigų, kaip kad vakarinės mokyklos, steigimais. Taip pat „Migros“ neparduoda nei alkoholio, nei tabako produktų.
Žvaigždinis vėžlys
Žvaigždinis vėžlys (Geochelone elegans) – sausumos vėžlių rūšis.
Paplitimas
Paplitimo arealas apima Indiją nuo Orisos valstijos rytuose iki Gudžarato vakaruose ir Sindo provincijos Pakistano pietryčiuose bei pietinio Indostano taško, Šri Lankos ir šalia esančių salų.
Gyvena sausuose, apaugusiuose krūmais miškuose.
Elgesys
Žvaigždinių vėžlių aktyvumo pikas būna rytais ir vakarais. Vidurdienį slepiasi nuo karščio šešėlyje. Aktyvūs lietingo sezono metu, o sausuoju periodu miega.
Mityba
Žvaigždinis vėžlys yra žolėdis, paprastai valgo žolę, nukritusius vaisius, gėles ir sukulentinių augalų lapus. Retais atvejais maitinasi dvėseliena, tačiau nelaisvėje niekada nereikėtų maitinti mėsa.
Dauginimasis
Dauginasi lietinguoju sezonu nuo birželio iki spalio. Viena patelė gali padėti nuo dviejų iki trijų dėtaviečių po 3 – 6 kiaušinius. Inkubacinis periodas laisvėje trunka nuo 45 iki 147 dienų.
Auginimas nelaisvėje
Žvaigždiniai vėžliai laikomi terariume su padidintu oro drėgnumu. Temperatūra – 24–30°С dieną ir 22–25°С naktį. Reikalingas negilus baseinas. Vėžlius galima išvesti į lauką esant didesnei nei 24°С laipsnių temperatūrai. Skatinant dauginimąsi reikia palaikyti vėžlius 2 mėnesius 18–20°С laipsnių temperatūroje. Kiaušinių inkubacija 28–30°С ir 90% drėgnumo ore trunka nuo 54 iki 177 dienų.
Žvaigždinio vėžlio gyvenimo trukmė yra iki 80 metų.
Pelėdiniai paukščiai
Pelėdiniai paukščiai (Strigiformes) – paukščių (Aves) būrys, kurie aktyvūs naktimis ir sutemose. Pasaulyje yra dvi šeimos ir iš viso žinoma apie 210 rūšių. thumb|210px|left|Inkilas pelėdoms Tai vidutinio dydžio naktiniai plėšrieji paukščiai, turintys kompaktišką kūną, didelę galvą, dideles į priekį nukreiptas akis ir stiprias kojas su aštriais nagais grobiui pačiupti ir laikyti. Apdaras ištisus metus vienodas. Būdingas lytinis dimorfizmas (patelės didesnės už patinus). Pelėdos skraido labai tyliai, nes turi purias, minkštas plunksnas. Kartais ant galvos būna 2 kuokštai plunksnų – auselės. Galvą liemens atžvilgiu pasuka 270º kampu. Snapas trumpas, kablio formos. Kojų nagai dideli, aštrūs ir riesti. Išorinis pirštas, skirtingai nuo vanagų, atsilenkęs atgal. Daugumos rūšių pastaibis ir net pirštai plunksnėti. Turi labai jautrią klausą.
Paplitę visame pasaulyje, išskyrus Antarktidą, didžiąją Grenlandijos dalį ir kai kurias nuo žemynų nutolusias salas.
Minta peliniais graužikais, taip pat vabzdžiais, rečiau paukščiais, kelios rūšys specializuojasi medžioti žuvis. Grobį ryja nesusmulkintą. Nesuvirškintos liekanos pašalinamos pro žiotis kaip išvamos.
Naktiniai gyvūnai, aktyvūs naktį ir sutemose. Dauguma pelėdinių gyvena sėsliai, kartais klajoja ar net keliauja. Mėgstamiausi biotopai – miškai, rečiau atviri plotai. Monogamai. Lizdą įsirengia uoksuose, ant medžių šakų, palėpėse ar net ant žemės.
Deda 3-5 kiaušinius. Patelė peri 25-35 dienas. Jaunikliai paukščiukiniai, lizde išbūna 3-6 savaites. Suaugę šeriasi vieną kartą.
Senesnėje ornitologinėje literatūroje kartais nurodoma, kad pelėdinių paukščių (Strigiformes) būrys priskiriamas bendram plėšriųjų paukščių būriui, nors pagal naujausią paukščių klasifikaciją jie yra priskirti šiam atskiram pelėdinių paukščių (Strigiformes) būriui.
Lituanica
thumb|280px|Lituanica Lituanica – lietuvių Stepono Dariaus ir Stasio Girėno valdomas eksperimentinis lėktuvas, 1933 m. sėkmingai perskridęs Atlanto vandenyną ir neaiškiomis aplinkybėmis sudužęs, iki galutinio tikslo (Kauno) belikus mažiau kaip dešimtadaliui kelio.
Maršrutas
Visa trasa buvo suskirstyta į tris etapus: Niujorkas-Niufaundlandas – 2129,8 km, Atlanto vandenynas – 3513,2 km, Airija-Kaunas – 1543 km (iš viso 7186 km). Pirmuosius du etapus jie laikė sunkiais ir pavojingais, trečią – lengviausiai įveikiamu.
Savo kreipimesi pilotai skelbė, jog tiek sėkmingas skrydis, tiek ir galima katastrofa sustiprins „Lietuvos sūnų dvasią“, įkvėpdamas juos naujiems žygiams. Pasauliui šis skrydis buvo reikšmingas tiek moksliniu (tiriant oro sroves), tiek inžineriniu požiūriu (tiriant panaudoto lėktuvo tipo ir navigacijos būdų galimybes). Iššūkis buvo rimtas: net ir dabar įprastinis, specialiai neruoštas analogiško tipo lėktuvas tokio atstumo nuskristi negali (pavyzdžiui, Cessna 152 gali nuskristi ne daugiau kaip 1200 km. )
Lėktuvas
1932 m. birželio 18 d, patyrę pilotai Steponas Darius ir Stasys Girėnas už 3200 dolerių iš Polvokio oro uosto bendrovės Belankos (Bellanca) dirbtuvių nusipirko šešių vietų keleivinį lėktuvą Bellanca CH-300 Pacemaker, kuriuo S. Darius jau buvo skraidęs trejus metus. Kadangi lėktuvas tolimam skrydžiui netiko, reikėjo naujo variklio, papildomų talpų kurui, matavimo prietaisų, o tam trūko apie 3000 dolerių, kurių jiedu neturėjo. 1932 m. pasaulyje siautė ekonominė krizė, todėl visą skrydį finansuojančio mecenato neatsirado.
Pinigams telkti buvo organizuotas rėmimo komitetas, rengiamos aviacijos dienos, kurių metu už aukas lakūnai skraidino jų dalyvius, agitavo lietuvių spaudoje. 1932 m. per aviacijos šventes, kitus renginius bei iš rėmėjų aukų skridimo fondui surinkta 4200 dolerių.
1933 m. vasario mėnesio pradžioje iš Lietuvos ir JAV pašto įstaigų pirmąkart istorijoje gauti leidimai gabenti laiškus oro keliu. Balandžio 15 d. „Naujienų“ laikraščio žurnalistas A. Vaivada pasiūlo lėktuvą pavadinti „Lituanica“ (lietuvybė). Šis vardas visiems patiko.
Balandžio 24 d. baigta ruošti skridimui „Lituanica“ savo bakuose turėjo 3541 l kuro ir 145 l tepalo. Su tokiomis atsargomis lėktuvas galėjo nuskristi į Kauną ir dar 800 km. Įmontuotas naujas devynių cilindrų 365–388 AG Raito (Wright) firmos žvaigždinis variklis, naujas propeleris, pagaminti nauji, ilgesni lėktuvo sparnai. Visas lėktuvas aptrauktas nauja danga, nudažytas oranžine spalva, gautas naujas lėktuvo registracijos numeris – NR 688E. Lakūnai neturėjo nei radijo, nei parašiutų, kurių negalėjo paimti dėl didelio svorio – lėktuvas ir taip buvo perkrautas. Šiais prietaisais, taip pat ir autopilotu, naudojosi kiti, pavyzdžiui, karinės pramonės remiami transatlantiniai lakūnai.
Lėktuvo Lituanica techniniai duomenys
Skrydis
thumb|300px|Akimirkos prieš startą thumb|300px|Maršrutas Sulaukę geresnio oro, 1933 m. liepos 15 d. 6 val. 24 min. (Niujorko laiku) lakūnai pakilo iš Niujorko Floydo Bennetto oro uosto. Įsibėgėdamas sunkiai pakrautas 3668 kg sveriantis lėktuvas du kartus vos nenuslydo nuo tako ir atsiplėšė nuo žemės tik pačiame gale.
Perskridę Atlanto vandenyną dėl blogų oro sąlygų ties Airija S. Darius ir S. Girėnas pasuko į šiaurę ir per Škotiją bei Šiaurės jūrą pasiekė Vokietiją. Skrendant pro Berlincheno miestelį, „Lituanica“ buvo apšviesta prožektorių. Lėktuvas užsikabino už medžių viršūnių, nulaužė kelis medžius ir liepos 17 d. 0 val. 36 min. (Berlyno laiku) sudužo šalia Kuhdamo kaimo, Soldino apylinkėse (dabartinė Lenkijos teritorija, Pščelniko kaimas).
Lietuvai apie tragediją pranešė ELTA atstovas Berlyne – liepos 17 d. apie 11 val. 30 min. atėjo žinia, jog netoli Soldino sudužo lėktuvas, kurį vokiečių oro policija pripažino esant „Lituanica“. Žuvusiems lakūnams vokiečiai parodė deramą pagarbą: pastatė garbės sargybą, karstus uždengė Vokietijos ir Lietuvos vėliavomis, papuošė vainikais ir gėlėmis, sakė atsisveikinimo kalbas, dalyvavo valdžios ir kariuomenės atstovai. Liepos 19 d. lakūnų kūnai su karstais buvo nuvežti į Štetiną, o iš ten – bendrovės „Deruluftas“ lėktuvu – į Kauną.
Vokiečių lėktuvą nuo sienos iki Aleksoto lydėjo 9 lietuvių lėktuvai. 16 val. 10 min. lėktuvas su Dariaus ir Girėno karstais, triskart apskridęs miestą, nusileido Aleksoto aerodrome. Žuvusių lakūnų laukė apie 50 000 žmonių. Bažnyčių varpai ir fabrikų sirenos laidotuvių procesiją palydėjo iki Arkikatedros bazilikos, kur visą naktį žmonės ėjo atsisveikinti su tautos didvyriais. Iš Soldino į Kauną taip pat buvo atvežtas maišas su laiškais. 14 val. 30 min. Centriniame pašte jie pažymėti specialiu antspaudu: „Nugalėję Atlantą žuvo Lietuvos garbei“.
Lietuvos vyriausybė lakūnų kūnus nutarė balzamuoti. Senosiose Kauno kapinėse Vytauto prospekte pagal V. Landsbergio-Žemkalnio projektą pastatytas mauzoliejus (1958 m. nugriautas), į kurį 1937 m. lapkričio 1 d. pergabenti lakūnų palaikai. Baigiantis karui ir prie Lietuvos artėjant frontui, 1944 m. kūnai paslėpti VDU Medicinos fakulteto rūsio nišoje. 1964 m. S. Dariaus duktės Nijolės Dariūtės-Maštarienės pastangomis sarkofagai buvo atrasti ir, gavus Vilniaus leidimą, perlaidoti Kauno Aukštųjų Šančių karių kapinėse. 1968 m. palaidojimo vietoje pastatytas skulptoriaus V. Mačiuikos sukurtas antkapinis paminklas.
Katastrofos priežastys
Iki šiol nėra nė vieno įtikinamo paaiškinimo, kodėl, įveikusi didžiąją ir sunkiausią kelio dalį, „Lituanica“ sudužo, iki tikslo belikus vos 650 km. Oficialiai buvo pranešta, kad katastrofa įvykusi dėl audros, ar sugedus motorui (neoficialioje versijoje teigiama, kad lėktuvas galėjo būti pašautas nacių). Ekspertų buvo nustatyta jog katastrofos metu lėktuvo variklis veikė (propeleris sukosi) ir kuro dar buvo pakankamai. Tuometinė Lietuvos valdžia vengdama konflikto su nacistine Vokietija iki galo neišsiaiškino katastrofos priežasties.
Minimos pilotavimo klaidos, tačiau tai buvo patyrę pilotai: S. Darius, skraidydamas karo aviacijoje, nepadarė nė vienos avarijos. Katastrofos naktį siautė smarki, viena didžiausių per kelerius metus audra. Gali būti, kad lakūnai nutarė nusileisti ir palaukti ryto prieš baigdami skrydį į Kauną. Netoli nuo „Lituanicos“ žūties vietos buvo dirbamos žemės laukai. Gali būti, kad bandydami leistis lakūnai skrido per žemai ir kliudė miško pakraštyje augusius medžius. Lietuvių lakūnas V. Kensgaila šią vietą apžiūrėjo skrisdamas lėktuvu iš oro. Iš tiesų tai lygiame miško masyve iškilęs lyg koks piliakalnis kauburys. Ši vieta itin kruopščiai apžiūrėta. Maždaug už 100 metrų ąžuolais apaugusi skardžio nuokalnė leidžiasi į laukus, kurių link skrido „Lituanica“.
Galutinės išvados: lakūnai dėl blogų oro sąlygų apsuko keletą ratų virš buvusio Kuhdamo kaimo (dab. Pščelnikas), iš kurių paskutinis pasibaigė tragiškai. Kad lakūnai norėjo leistis prieš girią esančioje lygumoje, pasak. B. Bakūno, rodo aplinkybė, kad pirmiausia jie perskrido lygumą ir tą kalnelį, tik skrisdami atgal užkliuvo už medžių, vadinasi, lėktuvas skrido pamažu leisdamasis. Greičiausiai lakūnai katastrofą patyrė dėl blogo oro: buvo audra, perkūnija ir labai blogas matomumas. S. Dariui ir S. Girėnui nebebuvo jokios kitos išeities, kaip tik ieškoti vietos nutūpti, kol galiausiai jų nusileidimas pasibaigė tragiškai. Kaip kažkada per treniruotes S. Darius dar Lietuvoje naktį orientuodavosi pagal lauželį bandydamas nutūpti lauke, panašiai bandė ir pagal automobilio šviesas susiorientuoti – pasak liudininkų, jie skrido labai žemai, kai pamatė automobilio šviesas. Po to įvyko katastrofa.
Kai kuriuose informacijos šaltiniuose teigiama, jog lėktuvas galėjo praskristi virš slapto vokiečių karinio objekto ar koncentracijos stovyklos ir būti numuštas, palaikius jį priešų žvalgybiniu lėktuvu. . Pilotų amžininkai apžiūrėję lėktuvo nuolaužas teigė, kad lėktuvas buvo suvarpytos kulkų. Naciai lietuviams negrąžino visų sudužusio lėktuvo dalių.
Reikšmė
Pasaulinėje aviacijos istorijoje S. Dariaus ir S. Girėno skrydis reikšmingas tuo, kad nenusileidę išbuvo ore 37 val. 12 min., nuskridę (iki katastrofos vietos) 6411 kilometrų. Tai buvo antrasis tuo metu skrydžio be nusileidimo rezultatas pasaulyje.
Blogomis oro sąlygomis, be radijo ryšio, be autopiloto, be parašiutų skrido tiksliau, negu kitų tautų lakūnai, aprūpinti visomis moderniausiomis navigacijos priemonėmis. Jų skrydis – antras pagal tikslumą aviacijos istorijoje. Šiuo skrydžiu buvo atvertas kelias oro paštui tarp Amerikos ir Europos žemynų. Lakūnų žygis, jų tragiška mirtis tapo daugelio poetų, rašytojų, dailininkų, skulptorių, muzikų įkvėpimo šaltiniu.
Joneliškiai
Joneliškiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Panemunėlio kaimo, prie kelio. Šiauriau kaimo teka Nemunėlis.
Brolių akmuo
left|150px miniatiūra|250px|right|Ūkininko Alvydo Malinausko atkastas akmuo Veršių kaime. Akmens viršūnė, 2015 m. kovo mėn.
Brolių akmuo – stambus riedulys, esantis Veršių kaime, Žagarės seniūnijoje, Joniškio rajone, apie 4 km į pietus nuo Žagarės, 3 km į pietvakarius nuo Stungių. Vienas didžiausių Šiaulių apskrityje, valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas.
Istorija
Akmenį, slūgsantį išsinuomoto lauko gale, 2014 m. lapkričio mėn. atkasė vietiniai ūkininkai broliai Alvydas ir Laimondas Malinauskai. Jiems seniai buvo smalsu, kodėl dar prieš tris dešimtmečius melioratoriams sausinant laukus ir pabandžius pajudinti akmenį keliais buldozeriais, to padaryti nepavyko. Išrausė tik duobę, kurioje susikaupusiame vandenyje vaikai maudydavosi. Riedulys per 30 metų buvo užmirštas ir apaugęs krūmais. Malinauskai akmenį ne tik atkasė, tačiau jį ir nuplovė, nušveitė – tapo matomos tamsios horizontalios linijos, žyminčios, kuri akmens dalis anksčiau kyšojo virš žemės. Didelė akmens dalis liko apsemta. Vandens lygis – toks pat kaip ir šalia tekančiame Vilkyčio upelyje.
Žagarės regioninio parko direkcijos iniciatyva Veršių riedulys pavadintas Brolių akmeniu, nes jį atkasė du broliai.
Paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88. miniatiūra|250px|right|Užlipti ant akmens įrengtas tiltelis, 2015 m. rugpjūčio mėn.
Geologija
Pagal geologų matavimus, riedulys yra 14,5 m apimties, jo aukštis – 3,6 m, o ilgis pagal šiaurės vakarų šoną – 4,5 m. Atkasus Brolių akmenį iš pradžių galvota, kad jis atsidurs net šalies riedulių dešimtuke. Tačiau geologų duomenys parodė, kad į šį garbingą sąrašą jis pretenduoti negali, nors vis tiek yra saugotinas objektas. Riedulys papildė šalies saugomų ar saugotinų geologinės svarbos objektų, vadinamųjų geotopais, sąrašą.
Akmuo sudarytas iš lauko špato, kvarco ir kitų mineralų. Riedulys – stambiagrūdis rusvas granitas. Riedulį atnešė paskutinis ledynas, kuris atsitraukė iš Lietuvos teritorijos maždaug prieš 12 tūkstančių metų.
Netaisyklingos kūgio formos riedulio viršutinėje dalyje trūksta maždaug vienio kubinio metro uolienos, kuri nuskilo rieduliui jau nusėdus iš ledyno gniaužtų toje vietoje, kurioje jis ir tebestovi.
Veršių kaimo akmenį galima laikyti didžiausiu Šiaulių apskrities šiaurinėje dalyje. Arčiausiai šio akmens jį pralenkiantis savo tūriu riedulys yra Skleipių akmuo Mažeikių rajone. Jo apimtis – 17 m, ilgis – 5,4 m, aukštis – 3,7 m. Panašaus dydžio, bet mažesni netoli esantys žinomi rieduliai: Bulotiškio akmuo (Pakruojo rajone), Akmenės Didysis akmuo (Akmenėje), akmuo Petraičiuose (Joniškio rajone), Tyrelio akmuo Mūšos tyrelio draustinyje (Joniškio rajone).
Vierčiškė
Vierčiškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 6 km nuo Jankų.
Punsko lietuvių kultūros namai
thumb|Pastatas thumb|Paminklinis akmuo teatrinio sąjūdžio šimtmečiui Punske Punsko lietuvių kultūros namai – Lenkijos lietuvių kultūros įstaiga Punsko vietovėje, skirta puoselėti ir propaguoti krašto materialinę ir dvasinę etninę kultūrą. Direktorė Asta Pečiulienė.
Istorija
Kultūros namai įkurti 1956 m. birželio 21 dieną. Nors pirmasis šokių ratelis „Jotva“ gimė dar 1951 m., bet platesnis dainininkų, muzikantų ir šokėjų sąjūdis prasidėjo tik kartu su kultūros namų atsiradimu. 1957 m. V. Valinčius subūrė mišrųjį chorą „Dzūkija“, po metų klojimo teatras pirmą kartą parodo S. Kymantaitės-Čiurlionienės „Kuprotą oželį“, o 1966 m. Juozas Kalesinskas pakviečia muzikantus groti kaimo kapeloje „Klumpė“. Neilgai gyvavo mokinių lėlių teatras (1964–67 m.), 1976 m. pasirodžiusi humoro grupė „Piemenukas“. Kiti kolektyvai augo, stiprėjo. Kaimo kapela 1974, 1977, 1978 ir 1980 m. nugalėjo Kolno liaudies kapelų ir pasakotojų konkurse, o 1984 m. liaudies meno mugėje Vengoževe pripažinta stipriausia. 2006 m. šokių konkurse „Klumpakojis“ Klaipėdoje „Jotva“ laimėjo prizą. Saviveiklininkai dažniausiai koncertuodavo aplinkiniuose kaimuose, vėliau pasirodymų geografija plėtėsi. 1972 m. chorui „Dzūkija“ pirmą kartą leista išvykti koncertuoti į Lietuvą, į Lazdijų rajoną, 1977 m. ten pasirodė kapela „Klumpė“ bei 1972–92 m. gyvavęs estradinis ansamblis „Punia“ (vad. Antanas Šliaužys). „Jotvos“ šokėjai 1988 ir 2000 m. dalyvavo Pasaulio lietuvių šokių šventėse Kanadoje, 1993 m. šoko Prancūzijoje, o „Klumpė“ 1998 m. koncertavo JAV ir Kanadoje. Didžiausią lietuvių saviveiklininkų svajonę – pasirodyti Dainų šventėje Vilniuje – įgyvendino 1990 m. ir 2007 m. „Jotvos“ šokių grupė bei 1994 m. ir 2007 m. choras „Dzūkija“. „Klumpė“ bei „Dzūkija“ įrašė ir išleido kelias muzikines kasetes bei kompaktinius diskus.
Kultūros namai sceną suteikia ne tik savo kolektyvams, bet ir koncertuojantiems svečiams, organizuoja įvairius renginius. 1992–93 m. Punske vyko Armonikos šventės, nuo 2005 m. spalio mėnesiais organizuojami Muzikuojančių šeimų pasirodymai, du kartus viešėjo Didysis muzikų paradas. Dideliu įvykiu tampa kasmetiniai kasmetiniai Klojimų ir vaikų teatrų festivaliai, birželio mėnesiais vykstantys Vaikų dainų konkursai „Dainorėlis“, Chorų šventės ir Tautinių mažumų susitikimai (lapkričio mėnesiais). Valsčiaus gyventojai kartu su saviveiklininkais kasmet pamini Sausio 13-tąją, Vasario 16-tąją, Motinos dieną, Žolines ir Vėlines. Namuose vyksta šaškių ir šachmatų turnyrai, rengiamos parodos, susitikimai su rašytojais, rodomi lietuviški filmai.
Kolektyvai
2009 metais kultūros namams priklausė šie saviveiklininkai:
Seniūnas
Seniūnas – dažniausiai rinktas bendruomenės atstovas, pareigūnas, turintis specialius įstatymo ar bendruomenės suteiktus įgaliojimus. Pareigybė, likusi nuo bendruomeninės santvarkos laikų, kai vyriausi amžiumi genties nariai sudarydavo senių tarybą, o ši išsirinkdavo savo vadovą – seniūną.
Rūšys
Mero pavedimu seniūnas rengia ir teikia savivaldybės tarybos sprendimų ir mero potvarkių projektus seniūnijos veiklos klausimais, organizuoja ir kontroliuoja jų vykdymą, šaukia seniūnijai priskirtos teritorijos gyventojų sueigas ir organizuoja gyventojų susitikimus su savivaldybės ir valstybės institucijų pareigūnais, dalyvauja savivaldybės institucijų posėdžiuose, kai svarstomi su seniūnijai priskirtos teritorijos bendruomenės gyvenimu susiję klausimai, arba įgalioja tai daryti kitą seniūnijos valstybės tarnautoją, apibendrina gyvenamųjų vietovių bendruomenių atstovų pastabas, pasiūlymus ir teikia juos savivaldybės administracijos direktoriui, konsultuoja seniūnijai priskirtos teritorijos gyventojus ir teikia jiems informaciją apie savivaldybės institucijų, savivaldybės administracijos ir valstybės institucijų veiklą savivaldybės teritorijoje.
Seniūnijos veiklos nuostatuose gali būti seniūnams pavesta atlikti ir kitas funkcijas, nepriskirtas kitiems savivaldybės administracijos struktūriniams padaliniams seniūnijai priskirtoje teritorijoje.
Seniūnas pavaldus administracijos direktoriui ir jam atskaitingas.
Profesinės organizacijos
Demokratijos plėtros siekiančius savivaldybių seniūnus jungia Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacija.
Taip pat skaitykite
Ouderling Ancião
Miškinė lelija
Miškinė lelija (Lilium martagon) – lelijinių (Liliaceae) šeimos, lelijų (Lilium) genties dekoratyvus, medingas, dažinis, nuodingas augalas.
Tai daugiametis, iki 100 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas stačias, apvalus, šviesiai žalias, apatinė dalis plaukuota. Lapai pailgai elipsiški, 5-8 cm ilgio ir 0,8-1,5 cm pločio, beveik menturiniai, kartais pražanginiai. Žiedai tamsiai rožinės spalvos, aitriai kvepiantys, susitelkę stiebo viršūnėje, kekėse. Vainiklapiai šviesiai purpuriniai, rausvai raudoni, dėmėti. Vaisius – pailga dėžutė. Sėklos plokščios, šviesiai rudos.
Žydi birželio–liepos mėnesiais. Dauginasi sėklomis ir svogūnėliais.
thumb|left|245px|Miškinės lelijos žiedai (Širvinto miškas, [[Metelių RP)]]
Paplitimas ir augavietės
Šio augalo tėvynė – Europa. Auga lapuočių ir mišriuose miškuose. Tai vienintelė Lietuvoje savaime auganti rūšis. Gana reta.
Mėgsta pusiau ūksmingas, šiltas vietas, apydrėgnę, derlingą, molingą ir kalkingą dirvą.
Samoros provincija
Samoros provincija  – Ispanijos provincija, esanti šalies vakaruose, vakarinėje autonominės Kastilijos ir Leono srities dalyje. Ribojasi su Orensės, Leono, Valjadolido ir Salamankos provincijomis. Vakaruose turi pasienio ruožą su Portugalija. Provincija yra padalinta į 250 savivaldybių. Administracinis centras – Samora.
Aukščiausias taškas, iškilęs 2127 m, yra Trevinkos kalnas.
Miestai
Didžiausi provincijos miestai (2014 m.):
Krušinai
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Jurgaičių valsčiaus, nuo 1874 m. Šilelių valsčiaus kaimas. Priklausė Balėtų parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo apylinkės kaimas.
Separatizmas
Politinis separatizmas – judėjimas, siekiantis tam tikrai teritorijai ar žmonių grupei suteikti suverenumą atskiriant juos nuo esančios valstybės.
Sociologijoje separatizmu kartais vadinama tautinių mažumų būsena, kai jos jų nariai renkasi nebendrauti su dauguma ir neperimti dominuojančios kultūros.
Albanijos vėliava
Albanijos vėliava  – vienas oficialių Albanijos valstybės simbolių. Vėliava – raudonos spalvos audeklas, kurio viduryje – juodas dvigalvis erelis.
Jis paimtas iš Albanijos nacionalinio didvyrio Gregorijaus Kastrijoto (dar žinomo kaip Skanderbegas), XV amžiuje vadovavusio albanų sukilimui prieš Osmanų imperiją ir trumpam iškovojusiam nepriklausomybę (1443–1478), antspaudo. Spėjama, kad Skanderbego erelis paveldėtas iš Bizantijos imperijos herbo. Erelis turi 25 plunksnas, simbolizuojančias 25 metus, kuriuos Skanderbergas kovojo prieš turkus ir 25 Skanderbego surengus mūšius prieš juos.
1911 metais Dede Gjon Luli, būdamas su savo vyrais tarp dviejų frontų (su slavais ir turkais), šiaurės Albanijos Alpėse nuo Deçic viršūnės paskelbė Albanijos nepriklausomybę. Tai buvo pirmas kartas po 500 metų, kai buvo iškelta Albanijos valstybinė vėliava. 1912 Vloroje Albanijos buvo oficialiai paskelbta nepriklausomybė. Albanijos Karalystės ir komunistinės Albanijos laikais buvo naudota vėliava labai panaši į dabartinę. Pirmojoje virš erelio buvo pavaizduotas Skanderbego šalmas, antrojoje – raudona žvaigždė su geltonu apvadu. Dabartinė vėliava oficialiai patvirtinta 1992 metų balandžio 7 dieną.
Žingis
Žingis (Arisaema) – aroninių (Araceae) šeimos Aroideae pošeimio augalų gentis.
Paplitę rytinėje ir centrinėje Afrikoje, Azijoje bei Šiaurės Amerikos rytinėje dalyje.
Albanijos vėliava
Albanijos prekybos ir karinė jūrų vėliava skiriasi nuo valstybinės vėliavos. Prekybos vėliavą sudaro trys horizontalios juostos: raudona, juoda ir raudona. Karinė jūrų vėliava panaši į valstybinę vėliavą, tačiau čia erelis pavaizduotas baltame fone, o apatinėje vėliavos dalyje yra raudona juosta.
Žingis
Rūšys
Yra apie 150 rūšių: {| (Arisaema amurense) (Arisaema erubescens) (Arisaema heterophyllum) (Arisaema serratum) (Arisaema triphyllum)
Ogrodniki Dužė
Ogrodniki Dužė  – kaimas Lenkijos rytuose, Tučnos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Kolonija Tovaras
Kolonija Tovaras  – miestas šiaurės Venesueloje, Aragvoje, Pakrantės Kordiljeros kalnuose, 42 km į vakarus nuo Karakaso. Pro miestą eina La Viktorijos–Karakaso plentas. Svarbus turistinis centras. Tradicinis daržovių ir vaisių (braškės, slyvos) auginimas. Alaus gamyba. Amatai.
Kolonija Tovaras įkurtas vokiečių ir yra išlaikęs visą tradiciniams pietų Vokietijos miesteliams būdingą architektūrą. Yra bažnyčia, miesto vartai, alaus varykla, tradicinės krautuvėlės ir turgūs, muziejus. Mieste vyksta Oktoberfesto, Velykų festivaliai.
Istorija
1843 m. Kolonija Tovarą įkūrė vokiečių imigrantai iš Badeno. Naujakurių gyvenvietė pavadinta tuometinio Venesuelos prezidento, suteikusio vokiečiams šias žemes, Manuelio Felipės de Tovaro garbei. Miestas buvo statomas pagal Endingeno miesto Vokietijoje, iš kurio buvo dauguma atvykėlių, pavyzdį. Gyventojai vertėsi daugiausia vaisių ir daržovių, kurias parduodavo Karakaso turguje, pardavimu. Atoki gyvenvietės padėtis kalnuose leido išlaikyti jos unikalumą.
Algirdas Garliauskas
Algirdas Garliauskas (1932 m. sausio 10 d. Pavyžintyje, Saldutiškio valsčiuje – 2019 m. birželio 24 d. Vilniuje ) – Lietuvos informatikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1955 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1977 m. technikos mokslų daktaras.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš energetinių sistemų modeliavimo, dirbtinio intelekto, neurosistemų chaoso reiškinių netiesinės dinamikos ir smegenų vizualinės žievės topologijos modeliavimo. Parašė 5 monografijas.
Pelėdiniai
thumb|260px|Didysis apuokas žiemą Pelėdiniai (Strigidae) – pelėdinių paukščių (Strigiformes) būrio paukščių šeima. Šeimoje 19 genčių ir apie 180-200 rūšių. Prikiriamos prie aktyvių naktį plėšriųjų paukščių kategorijos.
Išvaizda
Šių paukščių galva gana didelė, veidinis diskas apvalus, snapas trumpas, stiprus, bedantis, dažnai beveik visiškai dengiamas plunksnų. Akys didelės, nukreiptos į priekį, sparnai dažniausiai ilgi, platūs. Uodega trumpa, maža, kojos vidutinio ilgio arba ilgos, nagai dideli, ilgi, stipriai lenkti, labai aštrūs. Vidurinis (III) pirštas ilgesnis už vidinį (II). Jaunikliai pūkinį apdarą pakeičia mišriu pūkų-plunksnų apdaru, o vėliau išauga plunksnos.
Gyvenamoji aplinka ir gyvenimo būdas
Tikrosios pelėdos plačiai paplitusios visose zonose, daugiausia gyvena miškuose, tačiau taip pat ir stepėse, dykumose ir netoli žmonių gyvenviečių; didelė dalis yra naktiniai plėšrūnai dėl savo minkštų plunksnų skrendantys labai tyliai, pasižymintis geru regėjimu ir klausa. Akys jautrios dienos šviesai, dėl to kai kurios rūšys dienos metu akis užmerkia iki pusės ir daugiau. Pelėdos yra labai judrios, tačiau žeme vaikšto nevikriai. Skrenda palyginti lėtai ir tik tolimesnių skrydžių metu pakyla į didesnį aukštį.
Dauginimasis
Deda apvalius, beveik rutulio formos kiaušinius.
Lietuvoje
Lietuvoje aptinkama 12 rūšių (eilės tvarka, nuo stambiausios iki smulkiausios rūšies):
Peiliadantinės
Peiliadantinės (Oplegnathidae) – ešeržuvių (Perciformes) šeima. Dydis – iki 90 cm. Paplitusios vandenynų priekrančių zonoje ties Japonija, Havajų salomis, Peru, Tasmanija, Pietų Afrika ir Vakarų Australija. Šeimoje viena gentis – peiliadančiai (Oplegnathus) su 6 rūšimis.
Abel Hernández
Abelis Ernandesas (Abel Mathías Hernández Platero; g. 1990 m. rugpjūčio 8 d.) – Urugvajaus puolėjas.
Karjerą pradėjo „Central Español“ klube, vėliau trumpai žaidė „Peñarol“, o 2009 m. išvyko į Europą.
Ernandesas žaidė Urugvajaus U-20 rinktinėje, su ja dalyvavo 2009 m. FIFA U-20 pasaulio čempionate. Taip pat pakviestas į 2012 m. Londono olimpines žaidynes. Nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2010 m.; buvo 2011 m. Copa América taurę laimėjusios komandos nariu.
Pavelas Grochovskis
Pavelas Grochovskis (g. 1899–1943) – tarybinis konstruktorius, išradėjas, parašiutinės ir oro desanto technikos kūrėjas, parašiutų sporto meistras (1934 m.) komdivas. Spalio revoliucijos ir Rusijos pilietinio karo dalyvis.
Biografija
Gimė 1899 m. kovo 18 d. Viazmoje (Rusija). Tėvas Ignatijus Grochovskis buvo geležinkelio darbininkas. 1917 m. įstojo į Raudonąją gvardiją.
1925 m. baigė Kačios karinę aviacijos mokyklą. Nuo 1929 m. buvo TSRS Karinių oro pajėgų mokslinių tyrimų instituto lakūnas bandytojas. Kartu buvo konstruktorių skyriaus prie RKKA Karinių oro pajėgų valdybos vadovas.
1932–1934 m. – RKKA Karinų oro pajėgų Ypatingojo konstruktorių gamybos biuro viršininkas ir vyriausiasis konstruktorius. 1934–1937 m. – Sunkiosios pramonės liaudies komisariato RKKA ginkluotės eksperimentinio instituto viršininkas ir vyriausiasis konstruktorius.
Sukūrė pirmus pasaulyje medvilninius parašiutus žmonėms ir kroviniams, parašiutines sistemas ir jų automatinius įtaisus (patrankoms, lengviesiems tankams, automobiliams desantuoti), krovinių konteinerius oro desanto kariuomenei, originalių konstrukcijų bandomuosius lėktuvus ir krovininius sklandytuvus („Kukarača“, G-31, G-37, G-38, G-61, G-63 ir kt.).
Nevėža
Į Nevėžą įteka keli upeliai (Lukna, Kulševa), o išteka (pietinėje ežero dalyje) Nevėža, kuri netoli Kurklių įteka į Virintą, o toji savo ruožtu ties Zaviesiškiu – į Šventąją. Vandens apykaita per metus 311 %. Nevėža yra pratakus ežeras, tad jame gyvena nemažai įvairių žuvų: lydekų, ešerių, pūgžlių, karšių, plakių, raudžių, kuojų, strepečių, meknių, šapalų, gružlių, karosų, karpių, kirtiklių, ungurių, aukšlių. Ežerą galima priskirti kuojinio lydekinio tipo ežerams, nes daugiau kaip 40 procentų visų meškeriojamų žuvų sudaro kuojos. Gana nemažai sužvejojama lydekų. 2016 m. atlikti ichtiologiniai tyrimai parodė, kad ežere žuvų ištekliai yra geresni už vidutinius.
Prie Nevėžos įsikūrę kaimai: Gabrėlai, Vaiveriškiai, Vaišviliškiai, Antežeris, Nagurkiškiai, Palionys, Palukniai, Paežeriai I. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos, vandens pramogų parkas.
Pavelas Grochovskis
Biografija
Pvz., 1932 m. buvo sukurtas sklandytuvas G-63, kuris sparnuose gabeno 16 desantininkų, o korpuse – 500 kg krovinį.
Padarė apie 100 išradimų. Apdovanotas Lenino ordinu.
Prakaitas
Prakaitas – prakaito liaukų išskiriamas specifinio kvapo sekretas, kurio sudėtyje yra daug vandens (apie 98 %) ir medžiagų apykaitos produktų – šlapalo bei druskų. Dėl jo sudėtyje esančio natrio chlorido yra sūroko skonio. Nemalonų kvapą suteikia jame esantys lakieji šarmai. Prakaito sudėtis gali pakisti dėl ligos, vartojant vaistus ir kt. Sergant cukriniu diabetu prakaite yra gliukozės. Prakaitui garuojant, kūnas vėsta, todėl jis svarbus termoreguliacijai. Su prakaitu (prakaitavimas) iš organizmo pasišalina kai kurie medžiagų apykaitos produktai, vaistai ir k.t.
Arklio prakaite yra baltyminių medžiagų, todėl jo suprakaitavusi plaukuota oda putoja, o begemoto prakaitas yra gleivėtas ir turi rausvo pigmento.
Prakaito liaukos
thumb|250px|Prakaito liaukos žmogaus odoje. Mikroskopinis vaizdas. Prakaito liauka  – odos egzokrininė liauka, išskirianti sekretą – prakaitą. Ji išklota epiteliniu audiniu ir pagal kilmę yra vamzdelinė. Šių liaukų vamzdelis gale yra susiraitęs į kamuolėlį ir giliai paniręs odoje.
Prakaito liaukos išskiria prakaitą. Prakaitui garuojant kūnas vėsta, todėl žinduoliams prakaito liaukos svarbios kaip termoreguliacijos priemonė. Taip pat prakaitas palaiko reikalingą odos pH lygį, nes yra silpnai rūgštus. Sutrikus inkstų veiklai per prakaito liaukas pašalinama nedidelė dalis nuodingų medžiagų. Visiškai prakaito liaukų neturi vandens žinduoliai (banginiai, sirenos), labai jų mažai turi plėšrieji, o daugumos graužikų jos yra tik letenėlių apačioje ir kirkšnyse.
Prakaito liaukos yra dviejų tipų:
Ogrodniki Malė
Ogrodniki Malė  – kaimas Lenkijos rytuose, Tučnos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Suosa (ežeras)
Suosa (arba Jurgiškio ežeras) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Anykščių rajone, apie 3 km į šiaurę nuo Viešintų, prie Jurgiškio kaimo. Šiauriniu krantu eina riba su Kupiškio rajonu. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 3,95 km, plotis iki 0,86 km. Altitudė 101,2 m. Gylis siekia 4,5 m. Kranto linija (ilgis >10 km) labai vingiuota, yra 3 dideli pusiasaliai. Prie pietinio kranto yra 0,05 ha ploto salelė. Krantai lėkšti, pelkėti, tik rytinis aukštesnis. Apyežerė miškinga (ypač iš pietų ir vakarų – stūkso Velnio Kaktos ir Jurgiškio miškai). Šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse plyti dirbami laukai. Ežero dugną dengia sapropelis, sapropelingas molis ir dumblingas smėlis.
Į Suosą suteka Vėdrupys, šiaurės vakaruose išteka Suosa (Lėvens intakas).
Greta pietrytinio kranto eina kelias. Prie Suosos įsikūrę Jurgiškio, Varneliškių, Starkonių kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba šiaurinėje pakrantėje.