cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kartagina
Kartagina (, iš finikiečių Qart-ḥadaš – „Naujasis miestas“; dabar Kartažas  – finikiečių įkurtas miestas-valstybė Šiaurės Afrikoje (dabartiniame Tunise), vėliau tapęs Viduržemio jūros prekybos centru. Senovės Kartaginos valstybės sostinė. Stovėjo Tuniso įlankos pakrantėje, šalia dabartinio Tuniso miesto.
Kartaginą 825 m. pr. m. e. įkūrė finikiečių išeiviai iš Tyro. Ypač Kartagina sustiprėjo apie IV a. pr. m. e.
Kartaginos įtakos plėtimas
Kai finikiečiai įkūrė Kartaginą, šis miestas ne ką tesiskyrė nuo kitų. Tačiau dėl geros geografinės padėties Kartaginoje vykdavo intensyvi prekyba, todėl miestas turtėjo. Šalies karinė galia taip pat augo. VII-VI a. pr. m. e. Kartagina pavergė dalį Šiaurės Afrikos, Viduržemio jūros salų ir pietų Ispaniją. Užimtose teritorijose Kartagina įkurdavo tam tikrų prekybinių kolonijų, bet jos buvo sukurtos tik stiprinti metropolijos galią. III a. pr. m. e. Kartagina kovojo su Sirakūzais dėl Sicilijos. Kartaginiečiams laimėjus karą, visa Sicilija (išskyrus Sirakūzus) buvo pajungta. Tačiau 264 m. pr. m. e. Kartaginai užpuolus Romos valdomą Sicilijos dalį, prasidėjo Pirmasis Pūnų karas.
Pūnų karai. Kartaginos valstybės likimas
Romai kėlė grėsmę stiprėjanti Kartagina. Abi valstybės varžėsi dėl dominavimo Viduržemio jūroje. Dėl to prasidėjo Antrasis Pūnų karas (218-201 m. pr. m. e.). Kartagina buvo galingesnė, ir vadovaujama Hanibalo jos armija perėjo Alpes ir užėmė Šiaurės Italiją. Bet romėnų karvedys Scipionas Afrikietis išsilaipino Šiaurės Afrikoje ir privertė Hanibalą grįžti. Grįžusį Hanibalą Scipionas sumušė ir laimėjo karą.
Nors ir sunkiai, bet Kartagina vėl atsigavo. Romėnams tai nepatiko ir jie pradėjo Trečiąjį Pūnų karą (149–146 m. pr. m. e.). Kartagina pralaimėjo, romėnai sugriovė sostinę, gyventojus išvarė į vergiją.
Sužlugdyta Kartagina tapo Romos provincija, dalis žemių parduota Numidijai. Romos valdymo metais Kartaginoje vyko prekyba, buvo svarbus miestas. Vakarų Romos imperijai žlungant, Kartaginos vietoje vandalai įkūrė savo karalystę.
Kartaginos valdymas
Įstatymus leido vadinamoji Dešimties taryba (nuo V a. vidurio ji pakeista Trisdešimties taryba). Kartu šalį valdė ir 300 Seniūnų taryba bei du aukščiausieji pareigūnai sufetai. Taip pat veikė mažai galios turėjęs Tautos susirinkimas.
Jean Bart
Žanas Bartas (1650 m. spalio 21 d. – 1702 m. balandžio 27 d.) – flamandų jūrininkas, kuris daugiausia tarnavo Prancūzijos laivyne kaip jo karininkas arba buvo Prancūzijos korsaras.
Gyvenimo pradžia
Žanas Bartas gimė 1650 m. Diunkerke (Prancūzija) jūrininko šeimoje. Jo tėvas vienuose šaltiniuose vadinamas jūrininku žveju, kituose korsarų vadu. Jis, manoma, kalbėjo flamandiškai, kadangi ši kalba tuo metu buvo to regiono kalba. Jo tikroji pavardė, tikriausiai, buvo Jan Baert.
Karjera laivyne
Jaunystėje Ž. Bartas tarnavo Olandijos laivyne vadovaujamas admirolo Michielio de Ruiterio ( Michiel de Ruyter). 1672 m. prasidėjus karui tarp Prancūzijos ir Jungtinių provincijų respublikos jis įstojo į Prancūzijos laivyną. Kadangi nebajorų kilmės asmenys tais laikais negalėjo gauti karinio laivyno karininko patento, Bartas tapo vieno iš Diunkerko korsarų laivų kapitonu. Būdamas korsaru jis demonstravo stulbinančią drąsą, todėl Liudvikas XIV pasiuntė jį su specialia užduotimi į Viduržemio jūrą, kur jis už žygius buvo apdovanotas.
Dėl prasčiokiškos kilmės negalėdamas tapti laivyno karininku jis juo visgi tapo išimties tvarka. 1679 m. jis tapo Prancūzijos laivyno leitenantu. Jis tapo Olandijos laivyno siaubu ir grėsme Olandijos prekybiniam laivynui. Vieną sykį jis su šešiais laivais prasilaužė pro blokuojantį laivyną, sutriuškino nemažai priešo laivų ir krovininį laivą su grūdais atlydėjo į Diunkerką. Jis sparčiai darė karjerą, netrukus tapo laivyno kapitonu, vėliau – admirolu.
Jo laimėjimai pasiekti dėl Augsburgo lygos kilusio karo (1688–1697) metu: 1697 m. Reijsveiko taikos sutartis pabaigė Ž. Barto aktyvią tarnybą.
Santuokos ir vaikai
1676 m. vasario 3 d. jis vedė 16-os metų Nicole Gontier. Iki jos mirties 1682 m. jie turėjo keturis vaikus. Vyriausias jų sūnus François-Cornil (g. 1676 m. birželio 17 d- ?) tapo viceadmirolu.
Žanas Bartas mirė nuo pleurito. Palaidotas Diunkerke, Eglise Saint-Eloi.
Atminimas
thumb|right|200px|Žano Barto statula Diunkerke Daug pasakojimų aprašo 2,04 m aukščio jūrininko narsą ir tiesumą. Bartas buvo tapęs populiariu Prancūzijos laivyno herojumi.
Jis užgrobė 386 laivus, o nuskandino ir sudegino dar daugiau laivų. Diunkerko miestas jam pastatė paminklą ir jo vardu pavadino miesto aikštę.
Barto garbei pavadinti laivai
Per 200 m. Žano Barto vardu pavadinti daugiau kaip 27 Prancūzijos karo laivai. Jų tarpe:
Arvydas Martinėnas
thumb|Vudis koncerte
Arvydas Martinėnas (Vudis g. 1983 m. lapkričio 27 d.) – Lietuvos pop muzikos atlikėjas, išgarsėjęs 2005 m. dalyvaudamas LNK televizijos rengtame muzikiniame realybės šou „Kelias į žvaigždes“.
Biografija
Kauno technologijos universitete (KTU) Humanitarinių mokslų fakulteto Garso ir vaizdo menų technologijos katedroje studijavo muzikos technologijas.
2006–2007 m. sezone buvo pakviestas į Nacionalinę Muzikos Lygą. Savo divizione muzikantas užėmė pirmąją vietą ir taip užsitikrino mažiausiai trečiąją vietą. 2007 m. birželio 17 d. NML pusfinalyje pralaimėjo buvusiam kolegai Kelias į žvaigždes 1 – Mino. Dėl patekimo į finalą liepos 1 d. pralaimėjo Radži rezultatu 5:0 ir užėmė trečią vietą.
2008 m. pradžioje dalyvavo LNK rengtame muzikiniame projekte, kuriame rungėsi visų 3 realybės šou Kelias į žvaigždes dalyviai suskirstyti į tris komandas po tris (iš kiekvieno šou po vieną). Vudis pateko į vieną komandą su Radži ir Evelina. Jų komanda pateko į finalą, kuriame surinko 7009 taškus ir užėmė pirmąją vietą.
Nacionalinės atrankos į „Vaikų Eurovizijos“ konkursą laimėjusio ir Lietuvą tarptautiniame konkurse atstovavusio Nojaus Bartaškos (Barto) dainos „Oki doki" muzikos ir žodžių autorius, prodiuseris (padėjo įrašyti), lydėjo konkurse Minske (Baltarusija).
Groja klarnetu, fortepijonu, gitara, būgnais.
Fokusas
Fokusas turi keletą reikšmių:
البؤرة 焦點 (消歧義)
S (reikšmės)
Vienraidė santrumpa S gali reikšti:
Antanava (Dubingiai)
Antanava – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Dubingių.
Antanas Sugintas
Antanas Sugintas (1890 m. gruodžio 19 d. Stungaičiai, Laukuvos valsčius, Tauragės apskritis – 1971 m. vasario 2 d. Čikaga, JAV) – Lietuvos advokatas, politikas, spaudos darbuotojas.
Biografija
1916 m. baigė teisę Petrogrado universitete, 1924 m. baigė Lietuvos universiteto Teisių fakultetą.
1916–1917 m. Smolensko „Vilijos“ fabriko juriskonsultas. 1918 m. grįžęs į Lietuvą, dirbo Valstybės tarybos teisių komisijos įstatymų vertėju. 1919–1921 m. Raseinių apskrities teismo tardytojas, 1921–1923 m. – Kauno apygardos teismo teisėjas. Nuo 1922 m. Pirmojo, nuo 1923 m. Antrojo, 1926–1927 m. Trečiojo Seimų atstovas. Nuo 1917 m. priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų sąjungai, nuo 1918 m. – Lietuvos revoliucinių socialistų liaudininkų partijai.
Spaudoje bendradarbiavo nuo 1908 m. Rašė leidiniams „Lietuvos ūkininkas“, „Aušrinė“, „Varpas“, „Lietuvos žinios“, „Sėja“. 1913–1914 m. kartu su kitais „Aušrinės“ redaktorius, Petrograde 1915 m. išleisto almanacho „Aušrinės keliai“ redakcijos narys. 1917 m. redagavo savaitraštį „Naujoji Lietuva“, 1924–1925 m. dienraštį „Lietuvos žinios“.
Arbeter Vort
Arbeter Vort  – LKP CK savaitraštis darbininkams, ėjęs 1920 m. Kaune jidiš kalba.
Barzūnai
Barzūnai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Vilkyškių, 1 km į vakarus nuo dešiniojo Jūros upės kranto. Aptiktas Barzūnų kapinynas.
Augustas Didžgalvis
Augustas Didžgalvis (g. 1985 m. rugpjūčio 24 d. Kaune) – Lietuvos fotografas, žurnalistas.
Biografija
Nuo 2006 m. darbus publikuoja portalas lrytas.lt, nuo 2008 m. portalas DELFI, nuo 2014 m. 15min. 2011 m. dirbo portale alfa.lt, bendradarbiavo su žurnalu „Valstybė“. 2012–2015 m. bendradarbiavo su JAV Holokausto muziejumi. 2019 m. vedė laidą Žinių radijuje. Yra apkeliavęs ir fotografavo virš 15 valstybių, sukaupė fotografijų archyvą įvairiomis temomis.
Be gimtosios lietuvių, kalba dar keturiomis užsienio kalbomis (anglų, rusų, vokiečių, turkų).
Kūryba
Pagrindinės kryptys – reportažinė, taikomoji ir žiniasklaidos fotografija. Nuotraukoms būdingi konkretūs vaizdiniai motyvai, dinamika, ekspresija, efektyvios kompozicijos, sodrių spalvų koloritas, kontūrų ryškumas ir bendras informatyvumas, portretams – situacijos režisavimas improvizuojant, panaudojant aplinkos detales. Meninės išraiškos priemonės nesudėtingos ir iš lengvai suvokiamų elementarių struktūrų.
François Rabelais
thumb|right|Fransua Rablė
Fransua Rablė (François Rabelais, 1494 m. – 1553 m. balandžio 9 d.) – prancūzų rašytojas, antikinės literatūros bei kalbų žinovas, medicinos daktaras, Renesanso atstovas.
Biografija
Apie F. Rablė gyvenimą išlikę labai mažai žinių. Net gimimo metai tiksliai nenustatyti (vieni tyrinėtojai nurodo 1494 m., kiti 1495 m., o dar kai kur nurodoma žymiai ankstesnė data – 1483 m.). Gimė F. Rablė netoli nedidelio Šinono miesto, Turenės provincijoje žemvaldžio ir advokato šeimoje. Spėjama jo gimimo vieta – Davinjerė, jo tėvui priklausiusi užmiesčio sodyba. Vaikystės metai prabėgo provincijoje, todėl būsimasis rašytojas anksti susipažino su Prancūzijos kaimo žmonių gyvenimu ir papročiais. Apie 1510 m., Rablė įstojo į pranciškonų vienuolyną Puatu provincijoje, o apie 1521 m. įšventintas kunigu. Vienuolyne gerai išmoko lotynų ir graikų kalbas, skaitė antikinių autorių – Platono, Plutarcho, Luciano ir kitų – veikalus, domėjosi teise. Tuo metu susipažino ir su žymesniaisiais humanistais. Ypač reikšminga jam buvo pažintis su G. Biudė.
Kaskart plėtėsi Rablė interesai, taip pat jo ryšiai su humanistais. Jis dalyvavo įvairiuose rateliuose, jų diskusijose teisės, filosofijos ir kitais klausimais. Apie 1527 m. išvyko iš Puatu ir kurį laiką gyvena Paryžiuje ir kitur. 1530 m. atvyko į Monpeljė ir čia studijavo mediciną, o vėliau ir pats skaitė medicinos paskaitas, sekdamas Hipokrato ir Galeno teorijomis. 1532 m. gavo gydytojo vietą Liono, tuomet svarbaus humanizmo centro ligoninėje. Tuo metu užmezgė ryšius su Erazmu Roterdamiečiu.
1533 m. (ar 1532 m. rudenį) buvo išleistas Rablė fantastinis romanas „Pantagriuelis, Dipsodų karalius, atgyvintas tikruoju pavidalu su visais baisiais savo darbais bei žygiais“, pasirašytas Alkofibraso Nazjė (Alcofribas Nasier, jo tikrųjų vardo ir pavardės anagrama) slapyvardžiu. Sakmės apie milžinus Prancūzijoje buvo labai paplitusios dar viduramžiais, be to, neseniai buvo išėjusi liaudies pasakojimų knyga „Didinga ir nepalyginamai vertinga kronika apie nepaprastą milžiną Gargantiua“. Matyt, ji ir paskatino Rablė parašyti veikalą apie apie Gargantiua sūnaus Pantagriuelio gyvenimą. „Pantagriuelis“ buvo sumanytas kaip liaudies pasakojimų tęsinys, tačiau Rablė liaudies vaizdus praturtino humanistiniu turiniu, skelbiančiu tikėjimą mokslo ir švietimo reikšme.
Rablė akiratį praplėtė kelionės į Italiją. Pirmą kartą išvyko į Romą būdamas vyskupo Žano diu Belė (Jean du Bellay) gydytoju. Ten praleido du mėnesius ir susipažino su italų Renesanso kultūra, antikinio meno paminklais. Grįžęs iš Italijos, išleido naują knygą: „Baisenybingas didžiojo Gargantiua, Pantagriuelio tėvo, gyvenimas, kurį surašė maestras Alkofibrasas, kvintesencijos traukovas“. Knygoje matomas gilesnis Rablė humanizmo turinys, dažnesnės aliuzijos į antiką, aštresnė satyra. Pratarmėje rašytojas liepė ieškoti jo veikale „gilesnės prasmės“, nors kartais atrodytų, jog „autorius tik šiaip sau juokauja“. Vėliau ši knyga tapo pirmąja, o „Pantagriuelis“ – antrąja viso kūrinio dalimi.
Tolesnės Rablė veikalo dalys pasirodė po ilgos pertraukos. Krašte buvo vis labiau persekiojami Reformacijos šalininkai, pasunkėjo humanistų padėtis. Kai kurie išleido deklaracijas, kuriose atsisakė savo idėjų, kiti pakeitė gyvenamąją vietą. Rablė taip pat išvyko iš Liono. 1535–1536 m. jis vėl keliavo į Romą su Ž. diu Belė ir čia ypač domėjosi botanika, archeologija. Jis vis labiau tolo nuo dvasininko prievolių, o 1537 m. Monpeljė universitete jis gavo medicinos daktaro laipsnį.
Aštrėjo rašytojo konfliktas su Sorbona, kurios atstovai buvo išjuokti ir „Pantagriuelyje“, ir „Gargantiua“. Rablė buvo vis smarkiau puolamas, jo knygos pasmerkiamos sudeginti. Tačiau jis turėjo užtarėjų, tarp kurių karalius Pranciškus I ir jo sesuo. Vėliau karalius jam suteikė privilegiją toliau leisti „Pantagriuelį“.
Tuoj po to, kai buvo išleista „Trečia knyga“, Paryžiuje buvo pakartas ir sudegintas senas Rablė draugas E. Dolė. Rablė taip pat grėsė pavojus būti apkaltintam erezija. Karalius Pranciškus I buvo ligotas, tad jo globos buvo sunku sulaukti. 1547 m. jis mirė, o su Henriku II Rablė iš karto neužmezgė ryšių. Bet kardinolas diu Belė ir toliau jį globojo. Kartu su juo 1547 m. Rablė vėl vyko Italijon, kur gyveno iki 1549 m.
Dar prieš išvykdamas į Italiją, Rablė užbaigė „Ketvirtą knygą apie gerojo Pantagriuelio herojiškus darbus ir kalbas“, kurios fragmentai buvo išleisti 1547 m. ir 1548 m., tačiau visa ketvirtoji knyga išėjo tik 1552 m. Paryžiuje. Tais pačiais metais Sorbona pasmerkė knygą, ir Paryžiaus parlamentas uždraudė ją pardavinėti. Vėliau visas Rablė veikalas dėl jo aiškaus nusistatymo prieš katalikų dvasininkiją buvo įtrauktas į katalikų bažnyčios skelbiamą „Draudžiamųjų knygų sąrašą“. Rablė vėl turėjo slapstytis, keisti gyvenamąją vietą. Po kurio laiko jis grįžo į Paryžių, kur ir 1553 m. mirė.
Kūryba
Žymiausias jo kūrinys – tai fantastinis romanas „Gargantiua ir Pantagriuelis”. Tai pasakojimas apie milžino Gargantiua ir jo sūnaus Pantagriuelio gyvenimą, darbus, kalbas. Tai ne vien grožinės literatūros kūrinys, bet ir teisės, filosofijos, medicinos traktatas. Kūrinyje pateikta žinių iš botanikos, senovės istorijos, mitologijos. Jame daug įvairiausių žanrų: mito, pasakėčios, farso, humoristinio pamokslo, disputo, alegorijos. Kūrinys prisotintas ambivalentiško juoko, jame kaitaliojasi įvairiausi prasminiai ir stilistiniai klodai. Norint gerai jį suprasti, reikia pažinti viduramžių liaudies juoko savitumą, farsų, liaudies švenčių, karnavalų tradicijas, nes Rablė juoko esmę nulėmė kaip tik liaudiški jo kūrybos šaltiniai.
Rablė romaną „Gargantiua ir Pantagriuelis“ nelengva skaityti ir suprasti. Savo sudėtingumu ir daugiaplaniškumu jis prilygsta tokiems pasaulinės literatūros šedevrams kaip Dantės „Dieviškoji komedija“, Servanteso „Don Kichotas“, H. Melvilio „Mobis Dikas“, Dž. Džoiso „Ulisas“.
Kipro futbolo varžybos 1993–1994 m.
Kipro futbolo varžybos 1993–1994 m.
Antanava (Luokesa)
Antanava – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Luokesos.
Zeliškiai
Istorija
1949-1993 m. kolūkio „Auksinė varpa“ gyvenvietė.
Verebiejų apylinkė
Verebiejų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Navininkų apylinkės ir dalies Gluosninkų apylinkės. 1963 m. prijungta Bambininkų apylinkė. 1978 m. sausio 25 d. Verebiejų apylinkė prijungta prie Simno apylinkės.
Kalviškė (Kazitiškis)
Kalviškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje.
Žymūs žmonės
Kaime gimė karininkas Boleslovas Jakutis (1890–1969).
Islandijos futbolo sistema
Islandijos futbolo pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Islandijos futbolo asociacija (Knattspyrnusamband Íslands), kontroliuojanti , taip pat organizuojanti Islandijos vyrų futbolo čempionatą bei, moterų, jaunimo varžybas. Futbolo asociacija įkurta 1947 m., tais pačiais metais tapo FIFA nare, 1954 m. buvo viena UEFA įkūrėjų.
Futbolo lygos organizuojamos piramidės principu:
Klubai
Islandijos futbolo sistemoje žaidžiantys klubai dalyvauja šiuose turnyruose:
Truški Kučė
Truški Kučė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kolno valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į šiaurės rytus nuo Kolno ir apie 85 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Lenktasparniai
Lenktasparniai, arba pjautuvasparniai (Drepanidae) – drugių (Lepidoptera) šeima. Drugiai vidutiniai, šiek tiek panašūs į sprindžius. Priekinių sparnų viršūnės ištįsusisos, pjautuvo formos. Sparnai dažniausiai gelsvai rudi su neryškiu piešiniu. Vikšrai silpnai plaukuoti.
Dzenciolai (Losicės apskritis)
Dzenciolai – kaimas Lenkijos rytuose, Losicių valsčiuje, Losicių apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės rytus nuo Losicės ir apie 121 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Lenktasparniai
Lietuvoje 14 rūšių.
DVD-RAM
thumb|DVD-RAM laikmena gali būti atpažinta pagal daugybę mažų kvardratėlių ant jo duomenų nešėjo paviršiaus.
Įvadas
Palyginus DVD-RAM su kitais įrašančiais DVD formatais, jis yra artimiausias kietojo disko technologijai, nes, skirtingai nuo ilgų spiralinių takelių, naudojamų kituose formatuose, laikmena sudaryta iš koncentrinių takelių. Priešingai nuo konkuruojančių DVD+R, DVD-R, DVD+RW ir DVD-RW formatų, šios laikmenos įrašymui ir skaitymui kompiuteriuose specialios DVD įrašymo programinės įrangos nereikia. Juos galima pasiekti kaip įprastus kietuosius diskus.
Specifikacija
Nuo Internationale Funkausstellung Berlin 2003 specifikacija buvo parduodama RAM Promotion Group (RAMPRG) (RAM skatinimo grupės), kurios nariai yra Hitachi, Toshiba, Maxell, LG Electronics, Matsushita/Panasonic, Samsung ir Teac. DVD-RAM laikoma ypatingai patikimu formatu, nes turi savyje įtrauktą klaidų kontrolę ir trūkumų valdymo sistemą (Defect management system).
Specifikacijų versijų skirtumai
DVD-RAM 2.0
Taip pat egzistuoja fiziškai mažesni 80 mm skersmens diskai, kurių viensluoksnių diskų talpa 1,46 GB, tačiau jie rečiau sutinkami. Iš pradžių šie diskai buvo parduodami specialiuose kartridžuose, tačiau naujesni DVD įrašymo įrenginiai jau gali dirbti ir su diskais be jų, o kai kurie ir išvis nebepalaiko kartridžų.
Suderinamumas
Pagrindinės operacinės sistemos, kaip Microsoft Windows, Linux ar Mac OS X, tiesiogiai palaiko DVD-RAM diskus.
Senesnės Windows versijos gali reikalauti papildomų tvarkyklių. Windows XP tiesiogiai į DVD-RAM diską gali rašyti tik naudojat FAT32 failų sistemą. Norint naudoti UDF failų sistemą (kuri laikoma greitesne) reikalingos papildomos tvarkyklės ar programos. Windows Vista gali naudoti UDF failų sistemą be papildomų priemonių. Šių problemų neturi Linux ir Mac OS sistemos. Linux DVD-RAM diskuose gali naudoti bet kokią failų sistemą (pvz., ext3), tačiau jos nerekomenduojamos, nes dažnai perrašo duomenis ir failų lentelė yra disko pradžioje.
Palyginimas
frame|right|Kaip atidaryti DVD-RAM kartridžą Šiuo metu yra trys konkuruojantys įrašomi DVD formatai: DVD-RAM, DVD-RW, DVD+RW.
DVD-RAM labiau tinka atsarginių kopijų kūrimui ir vaizdo kameroms.
Šventa
Šventa – gatvinis kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Švenčionių, šalia kelio Švenčionys–Ceikiniai. Seniūnaitijos centras, Sirvėtos regioninio parko direkcija. Yra biblioteka (nuo 1954 m.), Šventos pilkapis, išlikęs Šventos dvaras, auga 26 liepų pavėsinė, Šventos ąžuolas (gamtos paminklas).
Geografija
thumb|left|240px|Šventos koplytėlė thumb|left|240px|Šventos pagrindinė gatvė
Netoliese yra dubaklonis, rytuose plyti nedidelis Šventos miškas.
Istorija
Apylinkėse aptikta pilkapių, kuriuose rasta IX–XII a. degintų žmonių ir nedegintų žirgų kapų.
Sovietmečiu buvo M. Šumausko kolūkio centrinė gyvenvietė.
Kalvaičiai (Pagėgiai)
Kalvaičiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Vilkyškių, dešiniajame Jūros upės krante.
alt=Buves Kalvaičių dvaro rūmai|miniatiūra
Pėlio sala
thumb|right|180px|Raudonai pažymėta Pėlio sala. Pėlio sala (, Insel Poel) – Vokietijos sala Baltijos jūroje, sudaranti šiaurinę ir rytinę Vismaro įlankos ribą. Šiaurinis salos krantas yra pietinė didelės Meklenburgo įlankos, į kurią pereina Vismaro įlanka, riba.
Administraciškai Pėlio sala yra municipalitetas, priklausantis Šiaurės vakarų Meklenburgo apskričiai. Saloje yra Kirchdorfo ir Ertcenhofo miesteliai ir Timmendorf, Wangern, Hinterwangern, Weitendorf, Weitendorf-Hof, Brandenhusen, Neuhof, Seedorf, Niendorf, Schwarzer Busch, Kaltenhof, Fährdorf, Malchow, Vorwerk ir Gollwitz kaimai. Salos plotas yra 36,02 km², joje gyvena 2 873 žmonės.
Manoma, kad salos pavadinimas kilo iš slav. pole – „laukas“.
Piečiau Pėlio salos yra Valfišo salelė, kuri anksčiau buvo įtvirtinta.
Irmantas Zelmikas
Irmantas Zelmikas (g. 1980 m. sausio 3 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidęs gynėjo pozicijoje. Taip pat buvo kviečiamas ir į nacionalinę rinktinę.
Joniškiai (Kėdainiai)
Joniškiai – kaimas rytinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Šėtos, prie Indijos upelio (Obels intakas).
Istorija
XX a. pradžioje minimas Joniškių palivarkas Šėtos valsčiuje.
2020 m. spalio 14 d. Joniškių viensėdis pervadintas kaimu.
Agentas 47
right|thumb|Agentas 47 Agentas 47 – kompiuterinių žaidimų serijos „Hitman“ ir jų motyvais sukurtų filmų pagrindinis veikėjas. Jo vardas atsirado iš ant pakaušio ištatuiruoto brūkšninio kodo, kurio du paskutiniai skaitmenys ir yra „47“. Kai kuriose misijose agentas prisistato slapyvardžiais, norėdamas išlaikyti savo tapatybę. Dažniausiai jis prisistato Frescott Ranien arba Tobias Riper slapyvardžiais, o retkarčiais – Metzger ar Mr. Byrd.
Pradžia
47 yra genetiškai padaugintas klonas, pradėtas daugiau nei prieš 30 metų. Kloną sukūrė penki kriminalinio pasaulio vadai, norintys turėti tobulą ir neįveikiamą karį.
XX amžiaus 7-o dešimtmečio viduryje penki nuo valdžios besislapstantys kriminalinio pasaulio vadai atsitiktinai susitinka viename Prancūzijos užsieniečių legiono dalinyje. Penki vyrai, vadovaujami talentingo, bet neetiško mokslininko dr. Otto Ort-Meyer, pasirašo kontraktą, leidžiantį naudotis jų lėšomis, kad sukurtų tobulą karį, suteiksiantį jiems neįsivaizduojamą galią. Atitarnavę legione, keturi iš jų sugrįžo į savo gimtąsias šalis ir ten sukūrė milžiniškas nusikalstamos veiklos imperijas, kurių pelną perduodavo daktarui Ort-Meyer.
47 gimė Rumunijoje 1976 m. sausio 12 d. su tatuiruote ant pakaušio: brūkšniniu kodu 761201-040147, reiškiančiu jo identifikacijos numerį. Daktaro Ort-Meyer teigimu, 47 buvo labiausiai pavykęs jo kūrinys. Kol augo, 47 buvo tylus ir uždaras berniukas.
Kartu su kitais klonais, 47 nuo mažens buvo mokomas naudotis šaunamaisiais ir šaltaisias ginklais. Tarp kitų klonų 47 išsiskyrė nuostabiu taiklumu.
Po 30 metų negailestingų treniruočių, 47 aptiko spragą savo prieglobsčio apsaugoje. Nužudęs sargybinius ir apsivilkęs jų uniforma, 47 paspruko į laisvę. Pasirodo, kad 47 pabėgimas buvo tobulai suplanuotas paties Ort-Meyer, norėjusio pažiūrėti, kaip 47 gebės susitvarkyti už slėptuvės sienų.
Vėliau 47 pasamdo Tarptautinė Kontraktų Agentūra (International Contract Agency, ICA), slapta organizacija, teikianti samdomų žudikų paslaugas. Agentūra šaknis įleidusi daugelyje valstybių, tarp jų ir JAV, Japonijoje. Jo taikiniai dažniausiai yra svarbūs kriminalinio pasaulio atstovai, nuolat saugomi daugybės sargybinių. Dėl išskirtinių fizinių galimybių ir po kiekvienos užduoties augančios reputacijos, 47 greitai tampa paklausiausiu agentūros žudiku.
Kontraktų informaciją samdomam žudikui perduoda agentūros darbuotoja Diana Burnwood.
Spears
Spears − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Moulin Rouge
thumb|300 px|Mulen Ružas naktį
Moulin Rouge (Mulen Ružas, iš ) – Paryžiuje, Monmartre, esantis žymiausias Prancūzijos kabaretas, Vakarų Europos bohemos simbolis.
Istorija
Kabaretą 1889 m. pastatė tais laikas žinomas pramogų karalius, verslininkas Žozefas Oleras (Joseph Oller), o tų pačių metų spalio mėnesį įvyko pirmoji muzikinė premjera. 1915 m. gaisras iš dalies sunaikino Mulen Ružą, vėliau kabarete buvo statomos operetės, reviu, retkarčiais naudojamas kaip kino teatras. 2000 m. atlikus remontą, yra 850 sėdimų vietų, kasmet jį aplanko apie pusę milijono svečių.
Mulen Ružo tematika sukurti 6 filmai, žinomiausias iš jų 2001 m. – Moulin Rouge, Bazo Larmano (Baz Luhrmann) režisuotas filmas.
Jeziorai (Mazovijos vaivadija)
Jeziorai – kaimas Lenkijos rytuose, Losicių valsčiuje, Losicių apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
FK Kėdainiai
Kėdainių „Kėdainiai“ – Lietuvos futbolo klubas iš Kėdainių. Anksčiau, 2007-2012 metais, žinomas FK Lifosa pavadinimu. 2012 m. kovo mėnesio 10 dieną paskutinį kartą žaidė "Lifosos" pavadinimu. Tada tapo FK "Kėdainiais". Painiavos įneša tai, kad tris sezonus 2009, 2010, 2011 metais FK "Lifosa" savo dublerių ekipą vadino FK "Kėdainiais".
Istorija
Futbolo klubas „Futbolas visiems” įkurtas 2006 m. prie „Lifosos“ gamyklos.
FK Lifosa
Komanda „Lifosa“ pradėjo žaisti 2007 m. II lygos Pietų zonos pirmenybėse.
2007 m. LFF II lygos Pietų zonos pirmenybėse komanda užėmė 3-ąją vietą ir iškovojo bronzos medalius.
Komanda dalyvavo „Eurochem“ rengiamose futbolo varžybose, kurios 2007 m. vasarą vyko Rusijoje, Novomoskovsko mieste, ir tarp 7 įmonių iškovojo 2-ąją vietą.
2008 metų sezone „Lifosa“ pakartojo šią sėkmę ir LFF II lygos pietų zonos pirmenybėse užėmė trečiąją vietą..
2010 metų sezone FK Lifosa debiutavo šalies pirmojoje lygoje. Užėmė šeštąją vietą pirmenybėse.
2011 metais pirmojoje šalies lygoje dar kartą užėmė šeštąją vietą.
FK Kėdainiai
Nuo 2012 m. sezono klubas pradėjo vadintis FK Kėdainiais. Tuo metu žaidė šalies Pirmoje lygoje.
2012 mm kovo 10 d. ekipa paskutinį kartą žaidė FK "Lifosos" pavadinimu. Beje, 2012-ųjų sezone FK Kėdainiai buvo pripažinti korektiškiausia Pirmos lygos komanda, nes gavo mažiausiai geltonų ir raudonų kortelių.
Nuo 2013 m. ekipa žaidžia LFF III lygos KAFF pirmenybėse.
2016 m. LFF taurės turnyro antrojo etapo varžybose kovėsi su FK Palanga ir pralaimėjo triuškinančių rezultatu 0:9.
2016 m. III lygos pirmenybėse užėmė 3 vietą.
2018 m. tapo KAFF LFF III lygos pirmenybių nugalėtojais. LFF taurės turnyre I etape nugalėjo FK Šilutė rezultatu 4-1, o antrame etape susitiko su elito divizione rungtyniaujančia FC Stumbras ekipa ir pralaimėjo 0-6.
2019 m. nepasinaudojo iškovota teise žaisti LFF II lygoje, vėl žaidė LFF III lygoje ir vėl tapo pirmenybių nugalėtojais.
2020 m. vėl buvo pirmoje vietoje Kauno ir Marijampolės zonoje.
2022 m. liko šeštoje vietoje iš septynių dalyvių.
Dubleriai
FK Kėdainai - FK "Lifosos" dubleriai 2009-2011 metų sezonuose.
Kėdainių FK – Lietuvos futbolo klubas iš Kėdainių, dukterinė klubo FK Lifosa Kėdainiai komanda.
Istorija
FK Lifosa 2009 metais įkūrė dublerių ekipą, ją pavadino FK "Kėdainiais". Komanda Lietuvos varžybose rungtyniavo nuo 2009 m.
N (reikšmės)
Vienraidė santrumpa N gali reikšti:
Ričardas Adamonis
Ričardas Adamonis (1932 m. liepos 29 d. Jonavoje – 2014 m. sausio 14 d. Jonavoje) – Lietuvos žurnalistas, sportininkas, sporto meistras, Lietuvos sportinės žūklės čempionas, Lietuvos sportinės žūklės federacijos viceprezidentas.
Biografija
1978 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją.
1956–1962 m. Jonavos rajono laikraščio „Pergalės vėliava“ korespondentas, 1965–1978 m. laikraščio „Jonavos balsas“ skyriaus vedėjas, 1978–1989 m. Jonavos gamybinio susivienijimo „Azotas“ laikraščio „Chemikas“ redaktorius, 1989–1992 m. žurnalų „Mūsų gamta“, „Medžiotojas ir meškeriotojas“ skyriaus redaktorius. 1998–2000 m. žurnalo „Meškeriotojas“ redaktorius. Žurnalo „Meisteris ir Margarita“ korespondentas, žurnalo „Žūklė“ bendradarbis. Jonavos rajono laikraščio „Naujienos“ korespondentas (rašo aktualiomis bei Jonavos rajono istorijos temomis).
Sporto meistras, Lietuvos sportinės žūklės čempionas. Tarptautinės žuvų gaudytojų asociacijos (IGFA) komiteto narys, Lietuvos sportinės žūklės federacijos viceprezidentas.
Dukra Vidita (g. 1957 m.), sūnus Valdas (g. 1959 m.).
Boro rūgštis
Boro rūgštis – silpna rūgštis. Formulė: B(OH)3.
Gamyba
Daugiausiai gaminama mineralus boratus tokius kaip boraksas veikiant sieros rūgštimi.
Savybės
Pirmą kart susintetino Wilhelm Homberg (1652–1715) iš borakso. Rūgštinės savybės yra ne dėl disociacijos, o dėl sąveikos su vandeniu: Blogai tirpsta šaltame vandenyje (20 g/l esant 0C), o verdančiame gerai (290 g/l). Pakaitinus iki 70 laipsnių skyla į metaboro rūgštį HBO2
Kalinovka (Kursko sritis)
Kalinovka - kaimas Chomutovskio apskrityje, Kursko srityje, Rusijoje. Čia gimė Nikita Chruščiovas.
Antanava (Panevėžys)
Antanava – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Vadoklių.
Kipro futbolo varžybos 1994–1995 m.
Kipro futbolo varžybos 1994–1995 m.
Materialinė teisė
Materialinė teisė – visuma teisės normų, reguliuojančių teisių atsiradimą, pasikeitimą arba pasibaigimą. Normų įgyvendimą reglamentuoja kita teisės šaka – proceso teisė. Abi šakos yra savarankiškos, tačiau jos yra tarpusavyje susijusios; viena be kitos negalėtų būti tinkamai taikomos.
Kaip subjektinė materialioji teisė gali būti suvokiama per 3 elementus:
Yoshinori Watanabe
Jošinori Vatanabė (渡辺 芳則 Watanabe Yoshinori, 1941 m. sausio 8 d. – 2012 m. gruodžio 1 d.) Japonijos jakudzos yamaguchi-gumi klano penktasis bosas, šią padėtį užėmęs nuo 1989 iki 2005 metų. Mirė savo namuose, sulaukęs 71 m.
Mliniskas
Mliniskas  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Bockų valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Lietuvos jūrų skautai
thumb|Tarpukario Lietuvos jūros skautų ženklelis Lietuvos jūrų skautai – jūrinės pakraipos Lietuvos skautų atšaka.
Jūrų skautų pradžia ir augimas Lietuvoje
Lietuvos jūrų skautų sąjunga įsteigta Kaune 1922 m. kovo 12 d. „Aušros“ gimnazijoje suorganizavus pirmąją skiltį, o 1922 balandžio 19 d. iš „Ūdrų“ ir „Bebrų“ skilčių - pirmąją draugovę. Draugovę globojo Kaune įsteigtas vadinamasis Lietuvos jachtklubas – organizacija, kuri vienijo visokiausio vandens sporto (ne vien jachtų) entuziastus. Jūrų skautai aktyviai talkino Lietuvos jūrininkų bei Lietuvos moterų tautiniam laivynui remti sąjungoms. Aktyviai dalyvavo šių draugijų tautinio laivyno propagavimo darbe, švenčių ir rinkliavų ruošime. Per trumpą laiką spėjo pasižymėti prisidėdami organizuojant pagalbas nukentėjusiems nuo potvynių. Jūrų skautų vadai suorganizavo pirmąją Lietuvos vandens sporto šventę, valčių rungtynes ir pirmąją Lietuvos mokinių kelionę į užsienį. Atsidėkodamas už parodytą veiklumą Lietuvos jachtklubas kauno jūrų skautus apdovanojo vėliava. Tai buvusiojo jachtklubo vėliava (mėlynas simetriškas kryžius baltame fone, viršutiniame prie koto ketvirtyje nacionalinė trispalvė) su pridėtu jūrų skautų ženklu – lelija su inkaru – priešpriešais apatiniame ketvirtyje. Beveik visi Lietuvos jūrų skautų vienetai naudojo būtent Lietuvos jachtklubo vėliavą, skyrėsi tik lelijos vieta ant vėliavos ir/arba spalvos. Panašias vėliavas Lietuvos jūrų skautai naudoja iki šiol.
Nuo 1925 m. Lietuvos jūrų skautai veikė kaip atskira savarankiška organizacija, vadovaujama Petro Jurgėlos, tačiau 1927 m. vėl susiliejo su vieninga Lietuvos skautų sąjunga.
Klaipėdos budžiai
thumb|right|300px|„Budžio“ įgula po kelionės Danijon. Centre apačioje – jachtos kapitonas [[Kristupas Plonaitis, šalia V. Buntinas. Antroje eilėje –Jūrašiūnas, Pogoželskis, S. Bagdonavičius ir Erikas Purvinas. Viršutinėje eilėje – P. Bagdonavičius, P. Buntinas ir V. Bakūnas ]] Nuo 1924 m. pavasario Klaipėdoje, paskatintas atplaukusių kauniškių ir Lietuvos jachtklubo komodoro bei vyr. skautininko pasirašytu oficialiu raštu įgaliotas, jūrų skautus telkė Martynas Brakas talkinamas draugų mažalietuvių.
Jūrinės Lietuvos ir skautavimo idėjomis užsidegusį mažalietuvių jaunimą palaikė Klaipėdos uosto valdybai vadovavęs senas jūrų vilkas, kapitonas Liudvikas Stulpinas. Jis perdavė skautams naudotis didelę irklinę-burinę uosto mokomąją valtį, dalį patalpų Kopgalio tvirtovėje. Patriotiškai nusiteikę klaipėdiškiai jūrų skautai panoro ir vadintis lietuviškai – paties Vydūno patarimu, pasirinko budžių vardą (nuo skautų šūkio “Budėk!”).
Proceso teisė
thumb|200px|Teismo procesas Old Bailey, Londone (Thomas Rowlandson ir Augustus Pugin piešinys, 1808-1811 m.) Proceso teisė – teisės šaka, visuma teisės normų, nustatančių, kaip gali būti ginamos pažeista, ginčijama materialioji teisė, užtikrinančių jos įgyvendinimą. Materialinė teisė nustato teisinių santykių subjektų teises ir pareigas, o proceso teisė nusako, kaip apginti pažeistą ar ginčijamą materialiąją teisę ir užtikrinti jos įgyvendinimą.
Lietuvos jūrų skautai
Klaipėdos budžiai
Uosto akvatorijoje jūreivystės pagrindų pramokusiems budžiams netrukus nusišypsojo laimė tapti tikro jūros burlaivio šeimininkais. Tai buvo Lietuvos vandenyse ties Palanga pasieniečių sučiuptas ir vėliau teismo konfiskuotas Dancigo spirito kontrabandininkų laivas „Malaya“. Beveik metus ant muitinės krantinės prastovėjusį tvirtą, gražų, bet labai apleistą ąžuolinį 24 t vandentalpos, 80 m² burių ploto kuterį varžytynėse už Lietuvos moterų draugijos tautiniam laivynui remti subsidiją įsigijo jūrų skautai. Savo rankomis laivą suremontavę, įrengę, perdažę ir davę jam vardą „Budys“, 1926 m. spalio 1 d. išplaukė į pirmą kelionę Liepojon. Tai buvo lietuviško mokomojo buriavimo pradžia.
Proceso teisė
Daugumoje šalių šių šakų teisės normos kodifikuotos skirtinguose kodeksuose, tačiau kai kuriose šalyse yra vienas kodifikuotas aktas, kuris jungia civilinio ir baudžiamojo proceso teisės normas (proceso kodeksas).
Lietuvos jūrų skautai
Klaipėdos budžiai
Jūrų skautai „Budžiu“, neniekindami ir Kuršių marių, daug keliavo, lankėsi kone visų Baltijos jūros šalių uostuose: Iš viso 1926–1931 metais nuplaukta 6000 jūrmylių (1 jūrmylė – 1,852 km)
Proceso teisė
Šakos
Istoriškai pirmiausia susiformavo tokios proceso teisės šakos kaip baudžiamojo ir civilinio proceso teisė. Greta šių šakų taip pat egzistuoja administracinio proceso teisė. Vokietijos teisės sistemoje taip pat egzistuoja finansinio teisinio proceso teisė ir socialinio teisinio proceso teisė, kadangi be bendrosios kompetencijos teismų egzistuoja ne tik administraciniai, bet ir socialiniai, finansiniai teismai.
Lietuvos jūrų skautai
Klaipėdos budžiai
1933 m. liepos 15 d. į jūrą beišplaukiantį „Budį“ sudaužė audra į šiaurinį Klaipėdos įplaukos molą, žuvo trys įgulos nariai.
Po „Budžio“ žūties
thumb|right|300px|„Budys I“ ir jo bei Budžių draugovės vadas K. Pauža
1936 m. kapitono Kukučio pastangomis Estijoje užsakyta viena hai tipo jachta, kuri gauta birželio mėnesį. Naujoji jachta pakrikštyta „Budys I“. Netrukus „Budys I“ leidosi į pirmąjį plaukimą Šventojon. Sudaryta regatinė komanda. Rugpjūčio mėnesį skautai startavo LBS surengtoje regatoje ir laimėjo II vietą. Rugsėjo mėnesį tarpklubinėje regatoje „Budys I“ iškovojo I vietą. Spalio 4 d. jachtklubo sezono uždarymo metu taip pat laimima I vieta, o kartu ir uosto direkcijos pirmininko Sližio pereinamoji taurė ir Klaipėdos krašto gubernatoriaus Vl. Kurkausko dovana.
1937 m. birželio 6 d. sezono atidarymo regatoje jūrų skautai startavo jau dviem hai tipo jachtomis „Budys I“ ir „Budys II“. Liepos mėn. „Budys I“ vadovaujamas Knopfmilerio ir „Budys II“ - Paužos, kartu su Klaipėdos jachtklubo jachtomis dalyvavo Latvijos buriuotojų sąjungos surengtose Ventspilis-Liepoja ir Liepojos trikampio regatose.
1938 m. sausį skautai Estijoje nusipirko didesnę jūrinę jachtą, kurią vėliau pakrikštijo „Baltąja lelija“.
1938 m. tarptautinėje Klaipėdos regatoje III K-R klasėje jūrų skautų jachta „Gražina“ (savininkas AB „Maistas“) užėmė III vietą, Hai klasėje „Budys I“ iškovojo antrą vietą, olimpinių jolių klasėje K. Dūda su „Pervalka“ iškovojo antrą vietą, Daveinis su „Giruliais“ liko ketvirtas. Sekančią dieną vykusioje Nidos regatoje sėkmingai startavo „Gražina“ savo klasėje iškovojusi pirmąją vietą.
1938 m. pirmojoje Tautinėje olimpiadoje hai klasėje „Budys I“ vadovaujamas M. Jagučio užėmė III vietą ir pelnė bronzos medalį.
Jūrų skautai vidaus vandenyse
thumb|right|150px|Jūrų skautas [[Stasys Marcinkevičius, vienas iš buriavimo mokyklos kursantų]] Anais laikais jūrų skautai vidaus vandenyse plačiai kultivavo keliones valtimis, baidarėmis. 1934 metais į pirmąją Jūros dieną, sutraukusią Klaipėdon dešimtis tūkstančių svečių, iš visų Lietuvos kampų suplaukė 60 jūrų skautų baidarių. Šiam žygiui vadovavo žymus geografas, vandens kelionių entuziastas prof. S. Kolupaila. Pastebėtina, kad anuomet visoje Lietuvoje iškilmingai minėta Jūros diena buvo suprantama ne kaip eilinė proga pasilinksminti, o kaip prasminga patriotinė šventė.
1935 m. įvykusio Pasaulio lietuvių kongreso proga surengtame parade dalyvavo jau 115 jūrų skautų baidarių, o prieš tai 82 baidarės plaukė upėmis išilgai okupuoto Vilniaus krašto administracinės linijos.
1936 m. Velykų atostogų metu Klaipėdoje buvo sušauktas jūrų skautų vadų sąskrydis ir kursai, kuriuose dalyvavo apie 50 jūrų skautų vadų, atstovavusių virš dvidešimties atskirų jūrų skautų vienetų. Tais metais jūrų skautų nuplaukti keliai vidaus vandenimis sudarė viso 10 tūkstančių kilometrų.
1936 m. Lietuvos buriavimo sąjungai atidarius buriavimo mokyklą Smiltynėje didesnė pusė jos auklėtinių buvo jūrų skautai iš visos Lietuvos. . 1937 m. tarp 20-ies buriavimo mokyklos kursantų buvo keliolika jūrų skautų. Visi jie vyko į Gotlandą stebėti tarptautinės regatos išskirstyti į septynias jachtas: „Žalčių karalienė“, „Vytis“, „Rūta“, „Nijolė“, „Budys I“, „Budys II“ ir „Gintaras“.
Biržų jūrų skautai
1930 m. Biržų jūrų skautai savo rankomis pastatė pirmąją burvaltę „Pilėnai“. Šio laivo krikštamote buvo rašytoja Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė. „Pilėnų“ vadu tapo P. Dagys.
Didžiausias Biržų skautų burlaivis buvo 8 metrų kompromisas „Naras“. Pagal vokiškame žurnale išspausdintus brėžinius, piešimo mokytojui Povilui Andriejauskui konsultuojant, iš dovanoto uosio korpusą padarė vietinis stalius. 1935 m. „Naras“ arkliais buvo nutemptas iki Saločių, o vėliau Mūšos ir Lielupės upėmis pasiekė Rygą. Rygoje papildę laivą jūrine įranga, apsirūpinę reikalingais dokumentais ir leidimais, biržiečiai išplaukė Klaipėdos link. Dėl jūroje kilusios audros jiems teko slėptis Ventspilio uoste. Audrai aprimus „Naras“ sėkmingai pasiekė Klaipėdą. Iš čia Kuršių mariomis ir Nemunu nuplaukė į Kauną. Į Biržus skautai grįžo pasikrovę savo laivą ant geležinkelio platformos. Vėliau „Naras“ nuskendo Biržų ežere tarp pilies ir kapinių.
Biržų jūrų skautai patys ėmėsi burinių laivelių statybos, statė juos ne tik sau, bet ir kitiems jūrų skautų vienetams.
Velso futbolo lygos taurė
Velso futbolo lygos taurė – futbolo turnyras, vykstantis Velse nuo 1992 m., kai buvo įkurta šalies futbolo lyga. Turnyre dalyvauja stipriausios lygos klubai.
Lietuvos jūrų skautai
1939–1940 metai
thumb|right|300px|Jūrų skautų laivynas Šventojoj. 1939 m. thumb|right|200px|Jūrų skautai su šauliais jachtoje „Šaulys“. 1939 m.
Sutvarkius ir pergabenus jachtas imta svartstyti, kaip racionaliau jas panaudoti. Jachtos stovėjo Šventojoje, tačiau visi buriuotojai buvo kituose miestuose. Šaranauskui pritariant buvo nuspręsta organizuoti trumpalaikius buriavimo kursus dviem pamainomis po 10 dienų.
Liepos 5–16 dienomis surengta pirmoji stovykla – jūrų skautų kursai Šventosios uoste. Stovyklai iškelti dvejopi tikslai:
Pirmojoje stovykloje dalyvavo 20 skautų, daugiausia iš Kauno ir Šiaulių. Stovyklos metu atlikti 46 išplaukimai iš uosto („Baltąja Lelija“ – 8, „Budžiu I“ – 18, „Budžiu II“ – 14, „Bangpūte“ – 4, „Šauliu“ – 2). Skautai jūroje išburiavo 592 valandas, vidutiniškai po 29 val. 36 min. kiekvienas. Patys pažangiausi kursantai išvyko į užbaigiamąją kelionę jūros šaulių jachta „Šaulys“ į Liepoją.
Antroji stovykla buvo dar sėkmingesnė. Jai vadovavo R. Dačinskas ir V. Švedas. Kursuose dalyvavo 26 skautai. Stovyklos metu atliktas 31 išplaukimas iš uosto. Skautai išburiavo 1667 valandas, vidutiniškai po 64 val. 7 min. kiekvienas. Šios laidos rezultatus ženkliai pakėlė baigiamoji kelionė „Šauliu“, kuri šį kartą buvo žymiai ilgesnė. Įgula buvo sudaryta iš 11 geriausių kursantų, juos papildžius keliais jūros šauliais – viso 14 žmonių. Kelionei vadovavo P. Labanauskas. Rugpjūčio 18 d. jachta paliko Šventosios uostą. Auštant pasiekė Liepoją. Rugpjūčio 19 d. vėlų vakarą „Šaulys“ atsisveikino su Liepoja ir pasuko Gotlando link. Po 30 valandų buvo pastebėti pirmieji salos švyturiai. Rugpjūčio 31 dieną po pietų „Šaulys“ įplaukė į Slitenhamno uostą. Kelionėje praleidusi šešias paras jachta grįžo į Šventosios uostą.
Kriokiškiai
Kriokiškiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Vilkyškių, kairiajame Jūros upės krante.
Lietuvos jūrų skautai
Dabartinės Lietuvos jūrų skautai
1988 m. atgimė skautizmo judėjimas, deja, nevienalytis, iš karto įskilęs. Jūrų skautai pirmiausia ėmė formuotis Kaune ir Klaipėdoje.
Klaipėdoje jūrų skautų veiklos atkūrimui vadovavo Vytautas Šliogeris – mokė buriuoti vaikus, kartu su jais plaukė į jūrą. 1992 metais Klaipėdos skautai atsiskyrė nuo Lietuvos skautų sąjungos ir sukūrė katalikiškosios Europos skautų arba euroskautų (su centru Paryžiuje) Lietuvos padalinį. Klaipėdiškiai kultivavo buriavimą, nors savų jachtų neturėjo, yra ir dalyvave varžybose jūroje, laimėję prizinę vietą nuo 1987 m. kasmet rengtoje „Budžio“ atminimo regatoje. Iširus jūros euroskautų grupei, kone dešimtmetį apie jūrų skautų veiklą Klaipėdoje nebuvo girdėti.
Kauno jūrų skautai (pradėję veiklą Lietuvos skautų sąjungos sudėtyje) perėmė dalį inventoriaus iš likviduotos sovietinės pusiau kariškos DOSAAF organizacijos jūrų klubo, prie Kauno marių įgijo šiokią tokią bazę, taigi turėjo palyginti neblogas sąlygas dirbti.
1991 m. vasarą būrys kauniečių lyg ir pakartojo trečiojo dešimtmečio savo pirmtakų pionierišką žygį – dviem mokomosiomis valtimis ir septyniomis baidarėmis Nemunu leidosi link pajūrio, pasiekė Nidą, čia susitiko su Klaipėdos skautais, sykiu stovyklavo, tvarkė Nacionalinio parko aplinką ir tarnavo ryšininkais tuo metu vykusių Pasaulio lietuvių sporto žaidynių buriavimo rungtyse.
Kauniškiai jūrų skautai (pasivadinę „Divyčio“ tuntu) įgijo gerą užnugarį – miesto Švietimo skyriaus finansuojamą Jaunimo laisvalaikio centrą, nuolatines savas patalpas, šiokias tokias materialines stabilios veiklos garantijas.
1994 m. vasarą visi Kauno ir Vilniaus jūrų skautai bei nedaugelis šios veiklos entuziastų iš atokesnių vietovių draugiškai stovyklavo ir ranka rankon triūsė stovykloje Kapitoniškėse prie Kauno marių; atrodė, jog burbuliuojanti skautijos lyderių grupuočių interesų ir ambicijų kova jūrų skautams nė motais. Bet tą patį rudenį skautų sąjunga skilo, vientiso, gerai organizuoto, masiško ir galingo skautybės sąjūdžio vizija žlugo, įsigalėjo ne konsolidacijos, o išsivaikščiojimo, organizacijų dauginimosi ir skautizmo menkėjimo tendencija. Šito, deja, neišvengė ir jūrų skautai.
Pajėgos ir laivynas
Šiuo metu jūrų skautai išsiskirstę trijose skautiškose organizacijose. Lietuvos skautų sąjungos jūrų skautai veikia Vilniuje, yra du padaliniai-laivai: Vytauto Didžiojo ir Kunigaikštienės Onos Vytautienės (tradicinėje skautų sistemoje 5–6 arba daugiau skautų sudaro skiltį, jūrų skautai – valtį, 2 arba daugiau skilčių-valčių – draugovę ar laivą, 2 ar daugiau draugovių-laivų – tuntą). LSS vyriausiasis jūrų skautininkas – Henrikas Glosas.
Lietuvos skautijos jūrų skautai savo veiklą vykdo Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Marijampolėje, Ukmergėje, Panevėžyje bei Tauragėje. Vilniaus Vidgauto tunte yra „Dingės“, „Švyturio“ laivai ir Sednos įgula, Ukmergės "Šventosios" tunte: "Vilkmergės", LDK Vytenio ir LDK Kęstučio laivai bei Širvintų jūrų skautų laivas (įkurtas 2017m.), Marijampolės „Šešupės“ tunte: V. Kudirkos laivas, Kauno „Nemuno“ tunte: „A.Smetonos“, „Kolumbo“, J.J.Jurgelevičiaus laivai ir Deltinyčių įgula. Gausiausiai jūrų skautų yra Kaune. LS jūrų skautų konferencijos seniūnė - Asta Kederytė.
Lietuvos jūrų skautija (centras Kaune) iš pradžių įėjo į atsikūrusią Lietuvos skautų sąjungą kaip „Divyčio“ tuntas, po sąjungos skilimo keletą metų dirbo kaip nepriklausomas vienetas, vėliau įsijungė į Lietuvos skautiją, tačiau po kiek laiko iš jos pasitraukė ir 2002 m. įregistruota kaip savarankiška organizacija. Lietuvos jūrų skautijos veiklos bazė – Jūrų skautų laisvalaikio centras (biudžetinė Švietimo skyriaus įstaiga), Kaune ir yra gausiausias jūrų skautų būrys. Lietuvos jūrų skautijos padalinių yra Tauragėje, Biržuose, Klaipėdoje (tikslesnių žinių kol kas neturime). Vadovas – LJS tarybos prmininkas, JSLC direktorius Algimantas Malkevičius.
Lietuvos jūrų skautų laivynas negausus – yra krašto apsaugos pajėgų perduotų buv. sovietinės armijos pontoninių valčių, pora irklinių-burinių mokomųjų valčių, irklinių valtelių, baidarių, viena kita ežerinė burinė jachta. Kokio nors jūrinio laivo ir savo nuolatinės bazės prie jūros Lietuvos skautai neturi; neturi nė savo valdų prie vidaus vandenų.
Nuo 2013 m. atsikūrę Ukmergės jūrų skautai pirmieji Lietuvoje ėmė statyti burinius laivus. Jūrų skautų vadovo Jono Dragūno vadovaujami 2015 m. pastatė pirmąją burinę mokomąją valtį "Laumė" (modelis "Petite Prise", laivo ilgis - 3,76 m, bendras burių plotas - 6,5 m².). Su "Laume" dalyvauta 2015 ir 2016 m. Jūros šventėse, 2016 m. "Laumė" į Jūros šventę atplaukė iš Ukmergės, Šventosios, Neries ir Nemuno upėmis. 2017-2018 m. Ukmergės jūrų skautų pastatyti aštuoni Optimist klasės laivai, pradėtos meistrauti ledrogės. Tam didelės įtakos turėjo 2014 m. Ukmergės rajone Jono ir Živilės Dragūnų įkurtas Skautų slėnis - pirmasis Lietuvoje skautiškas centras ir stovyklavietė. Šiuo metu Ukmergėje buriuojama su Optimist, Laser, 420 klasės jachtomis, keliais šverbotais ir savadarbėmis burinėmis valtimis. Iš viso 14 burinių laivų, gelbėjimo-trenerio motorinė valtis, kelios burlentės bei ledrogės. Tikimasi ateityje Ukmergės rajone prie Žirnajų ežero įkurti Ukmergės jachtklubą.
Šventupiai
Šventupiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Krekenavos, prie Šventupio. Praeina kelias. Seniūnaitijos centras. Kaime stovi nykstantis vėjo malūnas.