cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viktoras Vaičiūnas
thumb|right|Broliai Vaičiūnai: [[Viktoras Vaičiūnas|Viktoras (?), Petras ir Juozas (?)]] Viktoras Vaičiūnas (1896 m. spalio 3 d. Piliakalniuose, Ukmergės apskritis (dab. Jonavos rajonas) – 1945 m. rugsėjo 3 d. Kaune) – gydytojas psichiatras, neuropatologas, psichiatrijos dėstytojas, Kauno universiteto (KU) profesorius.
Brolis Petras Vaičiūnas, rašytojas.
Biografija
1922 m. baigė medicinos mokslus Petrogrado karo medicinos akademijoje.
1922-1925 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje – karo gydytoju Lietuvoje. Nuo 1925 m. jaunesnysis asistentas profesoriaus J. Blažio vadovaujamoje KU Nervų ir psichikos ligų klinikoje, nuo 1927 m. vyresnysis asistentas, nuo 1939 m. iki 1945 m. KU Nervų ir psichikos ligų katedros vedėjas (J. Blažiui mirus). Nuo 1945 m. profesorius.
Svarbiausi darbai apie meningito diagnostiką ir gydymą, psichoterapiją. V. Vaičiūno pastangomis klinikoje pradėta praktikuoti encefalografija, mielografija, insulino ir elektros šoko terapija.
Buvo vedęs. Dukra Judita Vaičiūnaitė ((1937–2001), poetė, vertėja.
Lina Kalinauskaitė
Lina Kalinauskaitė (g. 1983 m. rugpjūčio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė, medalininkė.
Biografija
thumb|315px|Medalis „[[Oršos_mūšis|Oršos mūšiui – 500 metų. (1514–2014)“. Autorė: dailininkė Lina Kalinauskaitė ]] thumb|315px|Medalis „Biržų miesto magdeburgo teisės. 1589–2009“. Autorė: dailininkė [[Lina Kalinauskaitė ]] thumb|315px|Medalis „Lietuvos didysis kunigaikštis [[Gediminas. Vilniui – 690 metų„. Autorė: dailininkė Lina Kalinauskaitė ]]
Briliantinas (filmas)
Briliantinas – 1978 metų JAV režisieriaus Randal Kleiser'io muzikinis filmas, kuriame pasakojama dviejų jaunuolių – Danny Zuko (John Travolta) ir Sandy Olsson (Olivia Newton-John), susitikusių 1959 m. vasarą, meilės istorija.
Almazna
Almazna arba Almaznaja  – miestas rytų Ukrainoje, Luhansko srityje, Stachanovo miesto apygardoje. Yra geležinkelio stotis. Metalo apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos pramonė.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1870 m. ir vadinta Iziumu (Изюм). Dabartinis pavadinimas suteiktas 1878 m. Miesto teises gavo 1977 m.
FK Budućnost Podgorica
Podgoricos „Budućnost“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Podgoricos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1925 m.
Pasiekimai
Šaltiniai:
Cole
Cole − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lempira (vadas)
thumb|200px|Paminklas Lempirai [[Erandikės miestelyje]]
Lempira – indėnų lenkų karo vadas. XVI a. pirmoje pusėje vadovavo aktyviam vakarų Hondūro genčių pasipriešinimui prieš ispanų konkistadorus, vadovaujamus Fransisko de Montecho.
Pasak Hondūro istoriko Jorge Lardé y Larín, vardas Lempira kilęs nuo lenkų žodžių lempa – „valdovas“ ir era – „kalnai“. 1535 m. Lempira lenkų kasiko Entepikos nurodymu įsitvirtino Serkino kalne ir ten ruošė pasipriešinimą ispanams. Jam pavyko sutelkti apie 30 tūkst. indėnų iš 200 kaimų. Juo pasekusios sukilo indėnų grupės Komajagvos slėnyje ir Olanče. Fransikas de Montechas, o vėliau Alonsas de Kaseresas negalėjo numalšinti sukilimo iki pat 1537 m.
Tik nužudę Lempirą ispanai sugebėjo įsitvirtinti vidurio ir vakarų Hondūre. 1539 m. jie ten įkūrė Grasjaso miestą.
Tikslios indėnų vado mirties aplinkybės nėra žinomos, yra tik du vienas kitam prieštaraujantys šaltiniai: pasak kronikininko Antonio de Herrera y Tordesillas (jo versija Hondūre laikoma oficialia), Lempira buvo įviliotas į ispanų spąstus. Jį ispanai įkalbėję susitikti su dviem Alonso de Kasereso patikėtiniais ir sudaryti sutartį dėl taikos. Tačiau susitikimo metu vienas kavalerijos narys nušovė vadą su arkebūza. Pagal kitą Indijų generaliniuose archyvuose rastą 1558 m. Rodrigo Ruiso parašytą dokumentą, vieno iš mūšių metu Ruisas nukirtęs Lempirai galvą. Pasak jo, indėnų vadas buvo apsirengęs ispanų šarvais ir manė esąs nenukaunamas.
Lempira laikomas Hondūro nacionaliniu didvyriu. Jo garbei pavadinta šalies valiuta, departamentas ir miestas (žr. Lempira (reikšmės)).
CD Guadalajara
„Club Deportivo Guadalajara“ arba „Chivas de Guadalajara“ – futbolo klubas iš Meksikos, Gvadalacharos priemiesčio Sapopano.
Istorija
Įkurtas 1906 m. Vienas tituluočiausių šalies klubų. Vienas iš dviejų klubų, kartu su „Club America“, niekados nebuvo iškritęs į antrąją lygą.
Klubas žymus tuo, kad jame rungtyniavo tik meksikiečiai ir nėra buvę legionierių.
Klube nuolat rungtyniaudavo dalis Meksikos rinktinės žaidėjų.
Gelgaudiškio Šaltinio specialiojo ugdymo centras
Gelgaudiškio „Šaltinio“ specialiojo ugdymo centras – internatinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Gelgaudiškyje (Šakių raj.), Parko g. 7, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190823714. Steigėjas Šakių rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Po Pirmojo pasaulinio karo Komaro dvaras buvo išparceliuotas, o rūmuose įsteigta vaikų prieglauda, iki Antrojo pasaulinio karo priklausiusi vienuolėms šaritietėms. Vokiečių okupacijos metais Gelgaudiškio dvaro rūmuose buvo įsikūręs štabas, vėliau – karo ligoninė. Po karo iki 1961 m. čia buvo vaikų namai.
1966 m. rugpjūčio 15 d. įkurta pagalbinė mokykla-internatas. Mokėsi 100 mokinių, dirbo 18 pedagogų. 1992 m. pagalbinė mokykla-internatas pervadintas į specialiąją internatinę mokyklą. 1994 m. mokėsi 117 mokinių, dirbo 39 pedagogai, atidaryta pirma globos grupė Šakių rajono beglobiams vaikams. 1995 m. atidaryta antra globos grupė, pradėjo veikti dvi profesinio rengimo grupės. Mokėsi 125 mokiniai, dirbo 39 pedagogai. 2000 m. globos grupės uždarytos. 2005 m. pakeistas mokyklos pavadinimas į Gelgaudiškio specialioji mokykla. 2012 m. kovo 19 d. pradėjo veikti Gelgaudiškio specialiosios mokyklos padalinys – Neįgaliųjų dienos užimtumo centras Šakių rajono žmonėms su negalia. Vėliau mokykla pavadinta Gelgaudiškio „Šaltinio“ specialiojo ugdymo centru.
Akrilamidas
thumb|Akrilamidas. Akrilamidas CH2=CHCONH2 – bespalviai kristalai, tirpūs vandenyje, metilo, etilo alkoholiuose, acetone. Akrilamidas gaunamas, hidrolizuojant akrilo nitrilą. Didelę reikšmę turi polimerai, gauti iš akrilamido.
== Akrilamidas maisto pramonėje ==
Junginio susidarymas ir požymiai
Akrilamidas susidaro aukštesnėje nei 120°C temperatūroje apdorojant maisto produktus, kuriuose gausu angliavandenių (pvz., krakmolas, cukrus, gliukozė, fruktozė), reaguojant cukrams ir amino rūgščiai asparaginui. Svarbu pažymėti tai, kad esminis faktorius yra temperatūra, o ne apdorojimo būdas kuriuo ji pasiekiama. Dėl šios reakcijos kepami ar kitaip skrudinami maisto produktai įgauna rudą spalvą ar atspalvį, savitą aromatą ir skonį.
Akrilamido šaltiniai
Junginys dažniausiai aptinkamas keptuose bei aliejuje virtuose produktuose, kuriuose gausu angliavandenių, pvz., bulvių traškučiai, gruzdintos bulvės, aliejuje virta duona, skrudinti dribsniai, grūdai ar kruopos, džiūvesėlių apvalkalai.
Nesusidaro verdant vandenyje ar troškinant, neaptinkamas šviežiuose produktuose.
Susidarantis kiekis
Akrilamido kiekis maiste priklauso nuo naudojamos žaliavos, apdorojimo temperatūros, laiko, produkto drėgmės. Akrilamido susidarymas spartėja didinant temperatūrą ir mažėjant produkto drėgmei.
Susidarantis kiekis proporcingas angliavandenių koncentracijai produkte ir apdorojimo temperatūrai bei laikui. Varijuoja tarp 150−4000 μg/kg produkto angliavandenių pagrindu, ir 5−50 μg/kg produkto baltymų pagrindu.
Biologinis poveikis
Akrilamidas – dirginanti skrandžio audinius neurotoksiška kancerogeninė medžiaga.
Saugia suvartoti paros norma laikoma iki 2,6 μg vienam kūno kilogramui, viršijant pastebima reikšmingai padidėjusi onkologinių susirgimų bei skrandžio ligų rizika ar paūmėjimas. Nuo 40 μg vienam kūno kilogramui veikia neurotoksiškai.
Vedoidų mažoji rasė
thumb|200px|Vedoidų mažoji rasė. Vedas iš Šri Lankos
Vedoidų mažoji rasė  – viena iš australidų antropologinių mažųjų rasių. Kiti pavadinimai – vedoidų antropologinis tipas, Ceilono – Zondo salų rasė.
Arealas
Šio tipo žmonės gyvena Indonezijos salose, Šri Lankoje, Pietų Indijoje.
Požymiai
Primena sumažintus (gracilinius) Australijos mažosios rasės žmones.
Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
Gandriniai paukščiai
Gandriniai paukščiai (Ciconiiformes) – paukščių (Aves) būrys, kuriam prklauso gana stambūs ir stambūs paukščiai.
Tarptautinė ornitologų sąjunga pasaulio paukščių klasifikacijos v12.2 versijoje, gandrinių paukščių (Ciconiiformes) būryje išskiria 1 gandrinių (Ciconiidae) šeimą su 6 gentimis ir 19 rūšių.
Lietuvoje gyvena 2 gandrinių paukščių rūšys, priklausančios vienai tikrųjų gandrų (Ciconia) genčiai - baltieji gandrai (Ciconia ciconia) ir juodieji gandrai (Ciconia nigra).
Anksčiau gandrinių paukščių (Ciconiiformes) būriui buvo priskiriamos garninių (Ardeidae), ibinių (Threskiornithidae), klumpiasnapinių (Balaenicipitidae), kūjagalvinių (Scopidae) šeimos, bet atlikus DNR tyrinėjimus, šios šeimos buvo priskirtos irklakojinių paukščių (Pelecaniformes) būriui.
Collins
Collins − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Aktingumas
Aktingumas (jonų) – efektyvi (tariama) jonų koncentracija tirpale, atsižvelgus į elektrostatinę sąveiką tarp jonų. Aktingumas skiriasi nuo medžiagos koncentracijos tam tikru dydžiu. Aktingumo (a) ir medžiagos koncentracijos tirpale (c, g-jon/l) santykis, t. y. jonų aktingumas, kai koncentracija 1 mol/l, vadinamas aktingumo koeficientu: γ = a/c.
Real Zaragoza SAD
Saragosos „Real“ – Ispanijos futbolo klubas iš Saragosos.
Istorija
Įkurtas 1932 m. kovo 18 d. Kitados šis klubas net 58 sezonus rungtyniavo elito divizione La Liga. O vėlesniais metais nukrito į Segunda División.
2022–2023 m. rungtyniavo Segunda División.
Cilla Black
Priscilla Maria Veronica White (1943 m. gegužės 27 d. – 2015 m. rugpjūčio 1 d.), geriau žinoma kaip Cilla Black buvo britų atlikėja, tv laidų vedėja ir aktorė. Savo karjerą pradėjo 1963 m., išleidusi singlą „Love of the Loved“, kurį parašė artimas draugas Paul McCartney. Iš viso per savo karjerą atlikėja išleido šešiolika studijinių albumų.
2015 m. rugpjūčio 1 d. atlikėja mirė savo namuose Esteponoje (Malagos provincija, Ispanija). Mirties priežastis – insultas. Rugpjūčio 21 d., praėjus dienai nuo laidotuvių, jos geriausių dainų rinkinys „The Very Best of Cilla Black“ pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės albumų reitinge, tapdamas pirmuoju atlikėjos įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
Rugby Park (reikšmės)
Rugby Park gali reikšti:
Pedosfera
Pedosfera  – tai Žemės rutulio sfera, apimanti paviršinį sluoksnį, kuriame vyksta dirvodaros procesai. Dirvožemis arba dirva yra paviršinis purusis, derlingasis, Žemės plutos sluoksnis, susidaręs iš gimtosios uolienos. Dirvožemis yra geologinių ir dirvodaros procesų produktas, susidaręs per daugelį tūkstančių metų. Dirvodaros kryptį, eigą lemia vadinamieji dirvodaros veiksniai: klimatas, gimtosios uolienos sudėtis ir amžius, reljefas, augalija, gyvūnija ir mikroorganizmai. Dirvožemio susidarymas yra ilgas, lėtas, nuolatinis procesas, priklausantis nuo geografinės vietovės ir landšafto.
Terasfera ir pedosfera yra glaudžiai tarpusavyje susijusios, todėl jos aptariamos kartu. Sausumos paviršiuje ir paviršiniame dirvožemio sluoksnyje auga augalai, veisiasi gyvūnai ir mikroorganizmai.
Conrad
Conrad − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šakių Aukuro pagrindinė mokykla
Filialas:
Istorija
1972 m. gruodžio 9 d. įsteigta Zigmo Angariečio vidurinė mokykla. 1990 m. Šakiuose pastačius dar vieną mokyklą, ji pavadinta 1-ąja vidurine, nuo 1993 m. „Žiburio“ vidurine mokykla. 1998 m. įsteigus Šakių „Žiburio“ gimnaziją, tapo Šakių vidurine mokykla. 2002 m. pavadinta „Aukuro“ pagrindine mokykla. 2012 m. rugsėjo 1 d. Šakių „Aukuro“ pagrindinė mokykla prijungta prie Šakių „Varpo“ vidurinės mokyklos.
Smukėnai
Smukėnai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Nemakščių.
Stanislovas Jakas
Stanislovas Jakas (1941 m. rugpjūčio 1 d. Zubieliškės, Kėdainių apskr. – 1998 m. balandžio 6 d. Vilnius) – darbininkas, Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas.
Binėnai
Binėnai – kaimas šiaurės vakarinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, apie 5 km į pietvakarius nuo Pašvitinio, prie Virčiuvio aukštupio. Praeina kelias. Binėnų kaimo sodybose išlikę du dubenuotieji akmenys – valstybinės reikšmės paminklai. Yra tradicinės architektūros statinių. Binėnuose yra viena gatvė – Ąžuolų.
thumb|left|240px|Sena kaimo gryčia thumb|left|240px|Moliu drėbtas tvartas Binėnuose thumb|left|160px|Pakelės kryžius
Istorija
Binėnai istoriniuose šaltiniuose minimi nuo 1585 m.
Gleiviažuvinės
Šeimoje 23 gentys, 195 rūšys.
Union 05 Käl-Téiteng
Kelio ir Tetanžo „Union“ – Liuksemburgo futbolo klubas iš Kelio ir Tetanžo.
Istorija
Klubas įkurtas 2005 m., kai susijungė du klubai. Union 05 Kayl-Tétange ir Jeunesse Kayl klubams.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo 1. Divisioun 2. Bezierk (trečioje pakopoje, antroje grupėje) ir liko šeštoje vietoje.
Japonijos kosmoso tyrimų agentūra
thumb|right|150px|JAXA logotipas thumb|right|300px|Tanegešima kosmodromas ([[Kagošimos prefektūra)]] Japonijos kosmoso tyrimų agentūra (sutrumpintai JAXA) – Japonijos valstybinė agentūra, vykdanti kosmoso tyrimus. Įkurta 2003 m. spalio 1 d., sujungus Kosmoso ir astronautikos mokslų institutą, Valstybinę Japonijos kosmoso laboratoriją ir Japonijos valstybinę kosmoso vystymo agentūrą. Agentūra turi 16 centrų įvairiose Japonijos vietose. Būstinė įsikūrusi Tokijuje, Čiofu mieste.
Veikla
JAXA vykdo įvairias programas:
Cook
Cook − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Aktyvatorius
Aktyvatorius ( 'aktyvus, veiklus').
Chemijoje:
Cori
Cori − pavardė.
Australijos mažoji rasė
thumb|Yuin'ų genties (Naujasis Pietų Velsas) vadas Merriman’as su pareigų ženklu. Australijos mažoji rasė  – pagrindinė australidų antropologinė mažoji rasė. Kiti pavadinimai – Australijos antropologinis tipas.
Arealas
Šio tipo žmonės gyvena Australijos žemyne.
Požymiai
Šio mažosios rasės atstovams būdinga:
Darfūras
Darfūras (, „Furų žemė“) – istorinis regionas ir istorinė valstybė dabartiniame vakarų Sudane. Šis regionas yra vienas iš Sahelio civilizacijos regionų, nutolęs labiausiai į rytus.
Taip pat tai yra istorinis Sudano administracinis vienetas (mudirija), su pertraukomis egzistavęs 1874–1994 m. Šiuo metu Sudano sudėtyje senąją Darfūro provinciją atitinka trys administracinės valstijos (vilajos): Vakarų Darfūras, Pietų Darfūras ir Šiaurės Darfūras. Dabartinis administracinis Darfūras apima 493180 km² teritoriją, kuri beveik prilygsta Prancūzijai.
Geografija
thumb|200px|left|Šiuolaikinį Darfūrą sudaro trys administraciniai vienetai. Etniniai furai gyvena kalnuotose centrinėse vietovėse
Darfūro centre yra Maraho kalnai, kur yra tinkamiausios gyvenimui ir žemdirbystei vietos. Čia yra pakankamai vandens, ir žemė derlinga. Į vakarus plyti kieta akmenuota žemė, netinkama žemdirbystei, tačiau auga retmiškiai, tinkami maitintis tam tikriems gyvūnams. Toliau į vakarus yra Vadajus. Šiaurėje plyti Libijos dykuma, o rytuose – smėlingos kalvotos lygumos gozas, kuris skiria Darfūrą nuo kito istorinio regiono – Kordofano. Pietinė sąlyginė regiono riba sutampa su Bahr al Arabo upe, už kurios yra sudaninė savana, gyvenama dinkų.
Demografija
Regionas yra labai tautiškai mišrus. Čia priskaičiuojama nuo 40 iki 90 tautų, kalbančių įvairiomis kalbomis. Didžiausios tautos yra furai ir arabų gentis bagarai, kurie čia kėlėsi nuo XIV a. Nors šiuo metu yra didžiulis susipriešinimas tarp „arabų“ ir „afrikiečių“, iki XX a. ribos tarp jų buvo labai neaiškios, buvo nuolat propaguojamos tarpetninės vedybos, todėl tautybę dažniau nulemdavo ne kilmė, bet užsiėmimas. Pvz., gyvulių turintis „afrikietis“ per keletą kartų galėjo tapti „arabu“.
Istorija
Darfūras iki pat XIX a. pabaigos buvo nepriklausoma valstybė, turėjusi glaudžius ryšius su kitomis Sahelio civilizacijos valstybėmis vakaruose – Vadajumi, Bagirmiu, Kanemu ir kt.
Priešistorė
Darfūras yra svarbus regionas priešistorinėje Afrikoje. Spėjama, kad jame galėjo būti dalis senosios protėvynės, iš kur kilo gausi tautų grupė, kalbanti semitų-chamitų kalbomis. Civilizacijos ir aukštesnės kultūros vystymasis buvo įmanomas tik nedidelėje Darfūro dalyje, t. y. aukštumose. Regionas senovėje tikriausiai turėjo prekybinius santykius su Egiptu.
Dadžiu valstybė
Pirmoji Darfūro valstybė buvo sukurta dadžiu tautos, kalbančios Rytų Sudano kalbų pošeimės kalba, tačiau beveik nieko nežinoma nei apie jos istoriją, nei apie chronologines ribas. Dadžiu tradicija išlaikė tik ilgus valdovų sąrašus. Valstybės centras buvo Njala, kur iki šiol aptinkama daug dadžiu. Jų valstybėje buvo išpažįstama vietinė afrikietiška religija.
Keiros dinastija (1596–1875 m.)
Didžiausio klestėjimo Darfūro regionas sulaukė valdant furų kilmės Keiros dinastijai. Jos įkūrėjas buvo Suleimanas (1596–1637), iš pradžių tikriausiai buvęs tundžurų vasalas. Keiros dinastijos laikais Darfūro valstybė išsiplėtė iki pat Atbaros upės, o jos ekonominis klestėjimas skatino migracijas iš vakarinių valstybių Vadajaus. Bornu ir Bagirmio.
XVIII a. viduryje Darfūras ėmė silpti dėl nesibaigiančių karų tarp Vadajaus ir Senaro.
Egipto ir britų valdymas (1875–1956)
thumb|Darfūro provincija Sudane 1912 m. 1875 m. nusilpusi karalystė buvo užimta Egipto pajėgų, prisidėjus žymiam vergų prekybininkui Sebehr Rahma, kuris į pietus nuo Darfūro (Bahr al Gazalyje) sukūrė tikrą savo imperiją. Taip pirmą kartą buvo suformuotos apytikrės Sudano sienos, ir Darfūras neteko nepriklausomybės. Tais metais buvo įkurta Egipto chedivatui priklausanti Darfūro provincija (mudirija).
Nuo pat užkariavimo Darfūras nuolat sukildavo prieš valdžią. Todėl vėliau, t. y. 1883 m. jis prisidėjo prie musulmonų Mahdi sukilimo, kuris siekė Sudano nepriklausomybės. Numalšinus sukilimą ir sugrįžus britams, Darfūro tautos toliau maištavo. Todėl 1899 m. nominaliai buvo atgaivintas Darfūro sultonatas ir Keiros dinastijos sultonų institucija (kaip Sudano kondominiumo dalis). Vis dėlto britų valdžia regione buvo nominali, Darfūras mokėjo duoklę ir viduje tvarkėsi savarankiškai.
Sudano sudėtyje
1974 m. Sudane vykdant administracines reformas, Darfūro provincija buvo panaikinta, ją suskaidant į dvi dalis – šiaurinį ir Pietinį Darfūrą.
1991 m. provincija vėl atgaivinta, o 1994 m. vėl buvo panaikinta, padalijus į tris dabartines provincijas.
Nežymūs konfliktai Darfūre prasidėjo jau nuo XX a. 9-ojo dešimtmečio, kai centrinė vyriausybė ėmė ginkluoti vietinius „arabus“, formuodama džandžavin policiją, kas skatino „afrikiečių“ pasipriešinimą. 2003 m. tai prasiveržė kaip Darfūro krizė, kurios metu savo namų neteko ir buvo išžudyta daugybė žmonių. Darfūro konfliktas laikomas viena didžiausių humanitarinių krizių pasaulyje.
Vincentas Gečas
Vincentas Gečas (1931 m. vasario 7 d. Mažeikiuose – 2020 m. birželio 17 d. Vilniuje ) – Lietuvos tapytojas.
Biografija
Mokėsi Mažeikių gimnazijoje. 1957 m. baigė LSSR dailės institutą. Nuo 1957 m. Lietuvos dailės instituto dėstytojas, 1969–1974 m. prorektorius, 1974–1988 m. rektorius. Nuo 1980 m. profesorius. Nuo 1989 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, Menų fakulteto Tapybos katedros profesorius.
Kūryba
Svarbesni paveikslai: „Kolūkio turguje“, 1959 m.; „Vitrina“, 1960 m.; „Šeima“, „Kolūkietė“, abu 1962 m.; „Avarija“, „Po diskusijų“, abu 1964 m.; „Lova“ I, „Demonstracija“, triptikas „Į Rytus“, visi 1965 m.; „Dailininko Leopoldo Surgailio portretas“, 1966 m.; triptikas „Lietuva 1919 metais“, 1967–1974 m.; „Jų užmiršti nevalia“, „Aistros“, abu 1969 m.; diptikas „Menas, žmonės, įvykiai“, 1972 m.; „Rektorių taryba“, 1981 m.; „Adomas ir Ieva“, 1986 m. Nuo 1958 m. dalyvavo parodose; individualios parodos surengtos Vilniuje – 1967 m., 1981 m., 2006 m., Maskvoje – 1988 m.
Aušra Stasiūnaitė-Čepulkauskienė
Aušra Stasiūnaitė-Čepulkauskienė (g. 1952 m. sausio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos vokalistė, operos solistė (mecosopranas), pedagogė.
Biografija
1976 m. su pagyrimu baigė LSSR konservatoriją (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija), Salomėjos Vaidžiunaitės vokalo klasę. Tais pačiais metais debiutavo LSSR operos ir baleto teatre Zybelio vaidmeniu Šarlio Guno operoje „Faustas“. 1976–1977 m. stažavo Milano La Scala teatre (mokėsi pas prof. A. Campogagliani, R. Pastorino, A. Beltrammi). 1992 m. tobulinosi Mozarteumo (Austrija) vasaros muzikos akademijoje Zalcburge (pas prof. H. Ludwig). Operos ir baleto teatre solistė dainavo 26 metus (iki 2002 m.).
Nuo 1980 m. dėsto LSSR konservatorijoje (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija) kamerinį ir solinį dainavimą; nuo 1997 m. yra šios akademijos docentė. 1993–1994 m. dėstė Lotynų Amerikos dainavimo akademijoje „Carmen Teresa de Hurtado“ Karakase (Venesuela).
A. Stasiūnaitė ištekėjusi už Vilniaus Gedimino technikos universiteto docento Algimanto Čepulkausko, turi dvi dukras – Ievą ir Mildą.
Kūryba
Dar studijuodama LSSR konservatorijoje, 1975 m. tapo VI tarptautinio Michailo Glinkos vokalistų konkurso I premijos laureate (Gruzija). 1976 m. dainininkė laimėjo I vietą tarptautiniame Viotti konkurse (Italija).
Solistė yra surengusi daug solinių koncertų, dainavo su Lietuvos, Latvijos, Čekijos, Rusijos, Norvegijos simfoniniais ir kameriniais orkestrais. Atliko G. F. Hendelio oratorijų Samson, Judas Maccabaeus, Messiah, W. A. Mocarto Requem, Missa brevis, „Karūnavimo mišių“, L. van Bethoveno IX simf-jos, Missa solemnis, G. Verdžio Requem, M. Theodorakio „Pavasario simfonijos“, E. Balsio, J. Juzeliūno oratorijų solo partijas.
Dainininkė pirmoji atliko įvairių E. Balsio, J. Juzeliūno, V. Barkausko, J. Tamulionio, V. Jurgučio, V. Barkausko, E. Sausanavičiūtės kūrinių solo partijas.
A. Stasiūnaitė gastroliavo Austrijoje, Belgijoje, Čekijoje, Estijoje, Gruzijoje, Italijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje, Rusijoje, Švedijoje, Ukrainoje, Venesueloje.
2004 m. įkūrė vokalinį ansamblį „Inmezzo“. Propaguojančio klasikinio žanro meną Lietuvoje ansamblio repertuare – klasika ir jos interpretacijos, lietuvių autorių estradinės dainos, operų, operečių ir miuziklų fragmentai.
Nuorodos
A. Stasiūnaitės vaizdo įrašai:
Sebastianas Huten-Čapskis
Sebastianas Huten-Čapskis ( m. 1699 m. kovo 4 m. ), Kulmo kaštelionas.
Biografija
Malborko pakamario Aleksandro Jono ir Malborko pakamario Pranciškaus Miroslavo brolis. Pranciškaus (m. 1754 m. ) tėvas.
Valstybės tarnyba
Nuo 1673 metų Kulmo vėliavininkas, Kulmo kaštelionas (1683-1699). Nuo 1685 metų ėjo Malborko pakamario pareigas.
Palaidotas Bernardinų bažnyčios koplyčioje, Novene.
Bilionių seniūnija
Bilionių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Šilalės rajono savivaldybės šiaurės rytuose.
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 3 seniūnaitijos:
Otfried Preußler
Otfrydas Proisleris (1923 m. spalio 20 d. – 2013 m. vasario 18 d.) – vienas žymiausių Vokietijos vaikų rašytojų, savo knygomis pripažinimą pelnęs ne tik savoje, bet ir daugelyje kitų pasaulio šalių. Daugiau negu 50 milijonų jo knygų kopijų buvo parduota visame pasaulyje ir buvo išversta į 55 kalbas. Geriausiai žinomi autoriaus kūriniai yra „Plėšikas Hocenplocas“ ir „Krabatas arba treji metai užburtame malūne“.
Jis gimė Liberece (Čekoslovakijoje) ir apsigyveno Bavarijoje (Vokietijoje).
Tilvikiniai
Tilvikiniai (Scolopacidae) – sėjikinių paukščių (Charadriiformes) šeima, kuriai priklauso nedideli ir vidutinio didumo paukščiai, turintys ilgą, kartais nulinkusį arba truputį užsirietusį snapą. Kojos keturpirštės, dažniausiai ilgos. Kartais ryškus lytinis dimorfizmas. Gyvena atvirose pelkėtose vietose, upių pakrantėse. Aktyvūs dieną, o kartais ir vakare. Lizdą suka ant žemes, deda paprastai 4 margus kiaušinius. Peri abu porelės nariai arba tik patelė. Jaunikliai viščiukiniai, pradeda skraidyti po 2-3 savaičių. Minta įvairiu gyvūniniu maistu, kai kurios rūšys lesa uogas.
Pasaulyje žinomos 88 rūšys, Lietuvoje gyvena 28 iš 13 genčių:
Kunigėliai (Darkiemio apskritis)
Lenkimai arba Otradnojė (, iki 1866 m. Straviškės, Strawischken, Strapaviškės, Strapawischken, nuo 1938 m. birželio 2 d. Stroppau, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Отрадное) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities valsčiaus centras. Priklausė Darkiemio parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo apylinkės kaimas.
Leptis Magna
thumb|210px|Septimijaus Severo arka Leptis Magna arba  (dab. Lebda, ) – senovinis miestas Viduržemio jūros pakrantėje, dab. Libijoje.
Istorija
Leptis Magna buvo didžiausias Tripolitanijos miestas, įkurtas – X a. pr. m. e. finikiečių iš Tyro ar Sidono kaip prekybinis uostas, VI – III a. pr. m. e. priklausė Kartaginai. IV a. pr. m. e. Kartaginai tapus viena galingiausių Viduržemio jūros regiono valstybių Leptis Magna išaugo. II pūnų karo pabaigoje 202 m. pr. m. e. atiteko Senovės Romos sąjungininkui Numidijos karaliui Masinisai, bet faktiškai buvo savarankiškas miestas. Po 146 m. pr. m. e. III pūnų karo – Romai. 23 m. pr. m. e. tapo Prokonsulinės Afrikos provincijos dalimi. Valdant imperatoriui Trajanui tapo kolonija.
Suklestėjo Severų dinastijos laikais (193–235 m.); mieste gimęs imperatorius Septimijus Severas atleido miestiečius nuo turto mokesčių. IV a. Leptis Magną puldinėjo dykumų gentys, 439 m. nukariavo vandalai, 523 m. užėmė berberai, 642 m. sugriovė arabai. VIII a. miestas apleistas, ilgainiui jį užpustė smėlis.
Tyrimai
1920 m. Leptis Magną pradėjo kasinėti italų ir Libijos Antikinio palikimo tarnybos archeologai, nuo 1994 m. vykdomi kompleksiniai tyrimai. Tirtas I a. amfiteatro, 410 m ilgio kolonados, vedančios į uostą (193–207 m.), Severo arba triumfo arkos (apie 203 m.), Septimijaus Severo forumo, II a. šventyklų, vad. Adriano pirčių, nimfėjo, tetrapilono, spalvota mozaika puoštų gyvenamųjų namų ir aikščių liekanos, 460 m ilgio stadionas. Rasta daug skulptūrų. Yra išlikę daug romėniškojo laikotarpio statinių griuvėsių, kurie užima 4 ha plotą. Dauguma pastatų statyti Septimijaus Severo laikais. Radinius saugo Leptis Magnos muziejus. Nuo 1982 m. Pasaulio paveldo paminklas, gausiai lankomas turistų.
Šešiadryžė vienuolžuvė
Šešiadryžė vienuolžuvė (Abudefduf sexfasciatus) – vienuolžuvinių (Pomacentridae) šeimos žuvis. Kūnas iki 22 cm ilgio, baltas, su penkiomis juodomis juostomis. Išilgai nugarinio peleko abiejuose šonuose yra tamsi juosta.
Gyvena koraliniuose rifuose iki 15 m gylyje. Paplitusios tropiniuose ir vidutinio klimato vandenyse nuo Raudonosios jūros iki Japonijos ir Australijos.
Nuorodos
thumb|left|210px|Šešiadryžė vienuolžuvė
Trasa Le Mans Bugatti
Le Mans Bugatti (dar vadinama Le Mans arba Circuit permanent Bugatti) – Formulės 1 trasa, šalia Le Mans miesto, Prancūzijoje. Joje vienintelį kartą vyko Formulės 1 Prancūzijos Grand Prix lenktynės (1967).
Istorija
Trasa yra dalis žymiosios trasos Le Mans (vyksta 24 valandų lenktynės).
Adresas
Automobile Club de l'Quest
Circuit Bugatti
Gražiškiai
Gražiškiai – miestelis Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 13 km į rytus nuo Vištyčio prie kelio ; Širvintos dešiniajame krante (kur įteka Gražupis). Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Gražiškių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia, veikia paštas (LT-70029), gimnazija, biblioteka, bendruomenės namai.
Geografija
Gražiškiai yra pietvakarių Lietuvoje, Sūduvos aukštumoje, Vilkaviškio rajono pietuose. 5 km į pietvakarius nuo Gražiškių yra Vištyčio regioninis parkas. Apylinkėse telkšo Talaikės, Vygrio, Beržinio, Armudiškių, Dotamų ežerai.
Diomansy Kamara
Diomansi Mehdi Kamara (Camara g. 1980 m. lapkričio 8 d.) – futbolininkas, Senegalo rinktinės ir Fulham klubo puolėjas.
Gražiškiai
Geografija
Pietrytinėje miestelio dalyje susikerta du krašto keliai:
Diomansy Kamara
2007 m. liepos 9 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Fulham klubu. 2010 m. vasario 1 d. iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Celtic klubui. 2011 m. kovo 21 d. iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Leicester City klubui.
Gražiškiai
Geografija
Rajoninis kelias:
Diomansy Kamara
Futbolininko pavardė užrašyta klaidingai (Kamara vietoje Camara), dėl klaidos gimimo liudijime. Camara – dažna pavardė Senegale.
žaidžia nuo 2003 m. Su rinktine dalyvavo 2004, 2006, 2008 m. Afrikos Tautų taurėse.
Gražiškiai
Istorija
Gyvenvietės atsiradimas siejamas su XVI a. Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštijoje vykdyta Užnemunės kolonizacija. Naujai kuriamą kaimą sudarė kalnas su aplinkinėmis žemėmis, jam duotas Gražos arba Gražių pavadinimas. 1598 m. Nemunaičio girininkas Jonas Naruševičius pirmuoju gyvenvietės savininku paskyrė Vaitiekų Gintautą, kuris įkūrė Gražių dvarą. Jo iniciatyva apie 1600 m. buvo pastatyta pirmoji medinė bažnyčia, kuriai J. Naruševičius paskyrė dešimtinę iš visų Nemunaičio girininkijos gyventojų. 1606 m. Vaitiekaus dvaras turėjo 16 valakų žemės, 90 margų miško, vandens malūną prie Dotamo upės. 1623 m. minima, jog prie bažnyčios veikė parapinė mokykla. Laikui bėgant bažnyčia sunyko, vietoje jos 1745 m. pastatyta nauja medinė. 1746 m. Gražiškiai gavo savaitinių turgų ir 4 metinių prekymečių privilegiją. 1781 m. atkurta parapinė mokykla.
Gražiškių parapijai tapus viena turtingiausių Užnemunėje, jos klebonais XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje buvo skiriami vyskupai. XIX a. viduryje šalia pradžios mokyklos veikė ir aukštesnioji mokykla, kuri rengė valsčiaus raštininkus.
1863 m. Gražiškių apylinkėse veikė valstiečio G. Martinaičio vadovaujamų sukilėlių būrys. 1865 m. apylinkės gyventojų iniciatyva įsteigta pirma valdiška mokykla. 1925 m. pastatyta nauja medinė mokykla, kuri Antrojo Pasaulinio karo metu buvo apgriauta ir atstatyta 1951 m., 1946–1948 m. – progimnazija, nuo 1948 m. Gražiškių vidurinė mokykla.
1877–1881 m. gyvenvietėje pastatyta dabartinė mūrinė Gražiškių bažnyčia. XIX a. pabaigoje Gražiškiai buvo kaimas Vilkaviškio apskrities Vaitkabalių valsčiuje.
Gražiškių gyventojai dalyvavo 1905–1907 m. revoliuciniuose įvykiuose, 1918 m. masine kolektyvine peticija parėmė Lietuvos Valstybės Tarybos veiklą. 1935 m. Gražiškių gyventojai dalyvavo Suvalkijos valstiečių streike.
Po II pasaulinio karo miestelis tapo Gražiškių apylinkės centru. Apylinkėse veikė Tauro apygardos Vytauto rinktinės Lietuvos partizanai. 1947 m. įkurta pirmoji biblioteka. 1950–1992 m. kolūkio centrinė gyvenvietė. Apylinkėje buvo keturi kolūkiai: „Gražiškietis“, „Tiesa“, „Gintaras“ ir „Gimtoji žemė“. 1947 m. įsteigta biblioteka, 1959 m. klebonijos patalpose įsteigti kultūros namai, paštas, ambulatorija, kolūkio kontora. Miestelyje veikė dramos, dailiojo skaitymo būreliai, vyrų, moterų ansambliai, kaimo kapela, kultūros namuose buvo rodomi filmai. 1987 m. įkurtas lig šiol veikiantis etnografinis ansamblis „Gražupis“.
2001 m. patvirtintas Gražiškių herbas. 2002 m. liepą miestelis minėjo 400 metų įkūrimo jubiliejų. 2009 m. liepos 19 d. iš Gražiškių kilusių žmonių iniciatyva prie vidurinės mokyklos atidengtas į tėviškę grįžti kviečiančio angelo paminklas. 2010 m. balandžio 7 d. oficialaus vizito metu miestelyje lankėsi šalies prezidentė Dalia Grybauskaitė.
Gyventojai
Pirmojo 1923 m. Lietuvos gyventojų surašymo metu įvardinami du Gražiškių kaimai, kuriuose iš viso buvo 52 ūkiai ir 398 gyventojai.
Kultūra
right|260px|thumb|Šyvis su savo palyda gyventojo kieme.
Gražiškiuose yra išlikęs senas paprotys tarp Kalėdų ir Trijų Karalių švęsti Šyvio (balto žirgo) šokdinimo šventę, priklausančią Užgavėnių švenčių ciklui. Šios šventės pagrindinis personažas pavaizduotas ir miestelio herbe.
Miestelyje aktyviai veikia etnografinis ansamblis „Gražupis“, dalyvaujantis Lietuvių dainų šventėse, rajono renginiuose, koncertavęs Lenkijoje, įrašęs keletą dainų Lietuvos radijo studijoje. Dabartinė ansamblio vadovė – Aldona Krapavickienė.
Costa (reikšmės)
Costa:
Costa − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lietuvos paraplegikų asociacija
Lietuvos paraplegikų asociacija, LPA – visuomeninė organizacija, vienijanti neįgalius asmenis, kurie dėl sunkių nugaros smegenų pažeidimų ar traumų (tetraplegija ir paraplegija) bei kitokios fizinės negalios juda neįgaliojo vežimėliu. Savo gretose LPA jungia apie 600 narių.
Asociacijos buveinė – Kauno rajonas, Karmėlavos seniūnija, Rykštynė, Vieškelio g. 9.
Istorija
thumb|left|180px|Pašto ženkle – šokiai su neįgaliojo vežimėliu LPA veiklą pradėjo 1995 m. Jos sumanytoju ir įkūrėju buvo dr. Stanislovas Kutkevičius. Nuo pat įkūrimo dienos LPA narių skaičius sparčiai didėjo. 1996 m. asociacijoje buvo tik 89 asmenys, 2001 m. – 316 asmenų, 2006 m. – 552 asmenys, 2010 m. ši organizacija jungė 595 neįgaliuosius iš visos Lietuvos. Jos narių amžiaus vidurkis – 32 metai. Asociacija aktyviai veikia Kaune, Vilniuje, Šauliuose, Kėdainiuose, kituose miestuose.
Veikla
LPA atstovauja paralyžiuotiems po stuburo traumos, taip pat ir kitos fizinės negalios žmonėms, kurių pagrindinė judėjimo priemonė – neįgaliojo vežimėlis. LPA tikslai – aplinkos pritaikymas, buitinių ir mokymosi sąlygų gerinimas, pagalba gaunant reabilitacinį gydymą, persikvalifikuojant. Asociacija ieško būdų sudaryti sąlygas neįgaliems žmonėms realizuoti savo gebėjimus. Organizuoja savarankiško gyvenimo įgūdžių ugdymo stovyklas, mokymus, konsultuoja kompensacinės technikos ir naujausių informacinių technologijų pritaikymo bei naudojimo klausimais.
Lietuvos paraplegikų asociacijos veikloje svarus vaidmuo tenka „Landšafto terapijos ir rekreacijos centrui“ (LTRC), įkurtam 1996 m. pajūryje, netoli Šventosios esančiose Monciškėse. LTRC padeda neįgaliesiems kuo greičiau socialiai ir fiziškai prisitaikyti gyvenime. Čia rengiamos įvairios kūrybines stovyklos, kursai.
Meilioniai
Meilioniai – kaimas šiaurės vakarinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Pašvitinio.
Jačionys
Jačionys – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Ukmergės. Šalia automagistralės pastatytas „Würth Lietuva“ logistikos centras. Įrengti Baltijos kelio atminimo ženklai.
AMC Matador
AMC Matador buvo vidutinės klasės automobilis, kurį gamino American Motors Corporation (AMC) nuo 1971 iki 1978 metų. Matador 1971 metais pakeitė AMC Rebel, kuris buvo gaminamas nuo 1967 metų. Kaip ir Rebel, Matador buvo gaminamas pagal didelės klasės AMC Ambassador. Automobilis buvo naudojamas NASCAR lenktynėse.
Matador buvo siūlomas kaip policijos automobilis, kuris buvo gana populiarus. Daugiausiai automobilių naudojo Los Andželo Policijos Departamentas nuo 1972 iki 1974 metų. Jis taip pat buvo naudojamas kaip karo policijos ir Šerifo automobilis. Matador naudojo 401 in³ V8 variklį, kuris nuo 0 iki 60 mylių įsibėgėdavo per 7 sekundes, ką galima lyginti su 2006 Hemi Charger policijos automobiliu. Automobilis pasiekdavo 125 mph greitį tik per 43 sekundžių. Automobilis buvo daug greitesnis už ankstesnijį Plymouth Satellite. 1974 buvo paskutiniai metai, kai LAPD naudojo Matador automobilius. Automobilis buvo atnaujintas, jis turėjo ilgesnę nosį ir buvo sunkesnis, tai paveikė jo valdymą.
Cretu
Cretu − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ukmergės rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
Ukmergės rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Ukmergės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.
Rinkimų rezultatai
Rinkimuose dalyviai gavo vietų:
Veikla
Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 14 d. Savivaldybės meru 13 balsų išrinktas Algirdas Kopūstas. Arūnas Dudėnas gavo 12 balsų. Savivaldybės mero pavaduotoju paskirtas Regimantas Baravykas, administracijos direktoriumi Juozas Varžgalys. 2013 m. gegužės 3 d. savivaldybės meru išrinktas Vydas Paknys; mero pavaduotojas Rolandas Janickas, administracijos direktorius Stasys Jackūnas.
Ignotas Oginskis
Ignotas Oginskis (1698 m. – 1775 m. vasario 26 d. Halėje, Vokietija) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) karinis ir politinis veikėjas.
Giminė ir dvarai
Kunigaikštis, kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės, tėvas Martynas Mykolas Oginskis (1672–1750 m.). Broliai Pranciškus Ksaveras Oginskis (XVIII a. – po 1750 m.), Tadas Pranciškus Oginskis (1712–1783 m.), Kazimieras Ignotas Oginskis (XVIII a. – po 1769 m.), Stanislovas Jurgis Oginskis (1710–1748 m.).
Žmona Elena Oginskaitė (1700–1792 m.), uošvis – Kazimieras Dominykas Oginskis (po 1660 – 1733 m.).
Valdė Luokės, Vaiguvos, Grūšlaukės dvarus. 1765–1771 m. su žmona fundavo Grūšlaukės bažnyčios statybą (pastatyta 1778 m.). 1768–1771 m. Vilniuje pastatė triaukštį Oginskių rūmų pastato korpusą prie Rūdninkų gatvės. Tada į jį buvo įjungti ten anksčiau stovėję namai. Šis pastatas užėmė plotą nuo dabartinės šiaurės vakarinės sienos iki vidaus išilginės sienos.
Veikla
Augustas III du kartus jį su pavedimais siuntė į Peterburgą. Vienas iš pirmųjų Lietuvos masonų.
Apdovanojimai
1736 m. rugpjūčio 11 d. Drezdene apdovanotas Baltojo Erelio ordinu.
Algirdas Dembinskas
Algirdas Dembinskas (1939 m. liepos 6 d. Joniškėlyje – 2016 m. liepos 23 d.) – lietuvių psichiatras, medicinos pedagogas.
Algirdas Dembinskas buvo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Psichiatrijos klinikos vedėjas, profesorius.
Narystė
Lietuvos psichiatrų asociacija.
Nuorodos
VU MF informacija
Jonas Zavadzkis
Jonas Zavadzkis – ATR valstybinis veikėjas, Pernu vaivada 1642-1644, Gdansko kaštelionas 1637-1642, Ciechanovsko pastalininkis, Šviecko seniūnas.
Šeima
1614 metais vedė Sabiną Sofiją Šverinovną (m. 1630), Kuršo maršalkos Jokūbo Šverino dukterį.
Cruz
Cruz − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Curie
Curie − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Geriau nei šokoladas
Geriau nei šokolandas – 1999 m. kanadienčių režisierės Anne Wheeler sukurtas filmas.
Turinys
Metusi studijas universitete, Megė, ieškodama savo vietos gyvenime, įsidarbina seksualinių mažumų literatūrą platinančiame knygyne, kuriame ir gyvena. Situacija pradeda keistis, kai jos motina sužino, kad duktė nebesimoko. Ši teisinasi, kad turi gerą darbą ir butą, ir jai nieko nestinga. Motina, išgyvenanti skyrybas, nusprendžia kartu su jaunesniu Megės broliu laikinai persikraustyti pas ją.
Ieškodama išeities, Megė laikinai apsigyvena paskaitų apie saugų seksą organizatorės, laikinai išvykusios į kitą miestą, bute. Tuo pačiu metu ji susipažįsta su dailininke Kim ir ją įsimyli. Merginos apsigyvena kartu, tačiau priverstos slėpti savo jausmus nuo Megės motinos ir brolio...
Miško sertifikavimas
thumb|right|300px|FSC sertifikato ženklu pažymėtas [[rąstas.]]
Miško sertifikavimas – procesas, kurio metu užtikrinamas miško atitikimas iškeltiems standartams. Iš tokių miškų paprastai gaunama sertifikuota mediena ir jos gaminiai. Miškų sertifikatai yra kuriami siekiant skatinti tvarią miškotvarką, sumažinti neteisėtus miško kirtimus, miškų bei biologinės įvairovės nykimą, didinti socialinę miško savininkų atsakomybę, užtikrinti ilgalaikę iš miško gaunamą ekonominę naudą, patenkinti vartotojų, norinčių įsigyti žinomos kilmės medienos gaminius, poreikius. Sertifikuota mediena ir jos gaminiai (fanera, popierius, baldai ir pan.) paprastai žymimi specialiais ženklais.
2011 metų viduryje sertifikuoto miško plotai siekė 375 mln. ha, 90 % jų buvo šiaurės pusrutulyje.
Istorija
Pirmosios miško sertifikavimo sistemos buvo sukurtos siekiant užtikrinti vieningas technines medienos savybes. Vėliau, pradedant XX a. devintuoju dešimtmečiu, augant nevyriausybinių organizacijų bei vartotojų susidomėjimui aplinkosauginiu ir socialiniu medienos gavybos poveikiu, sertifikavimas palaipsniui apėmė ir šiuos aspektus, įtraukdamas ekologinėje žemdirbystėje, sąžiningoje prekyboje ir kitose srityse keliamus reikalavimus.
Vienas iš pirmųjų bandymų įvesti pastarojo tipo miško sertifikavimą buvo Žemės Draugų ir Didžiosios Britanijos vyriausybės inicijuotas kreipimasis į ITTO dėl tropinių miškų darnaus naudojimo reikalavimų sukūrimo. Pasiūlymas 1992 m. buvo atmestas, argumentuojant, kad tarptautinė medienos prekyba nėra pagrindinė miškų nykimo priežastis. Aplinkosaugos NVO, kartu su medienos kompanijomis ir kitomis suinteresuotomis pusėmis, nusprendė kurti savarankišką sertifikatą ir 1993 m. įsteigė Miškų valdymo tarybą (Forest Stewardship Council (FSC)).
Iki 1997 metų FSC išliko vienintelė veikianti tvarios miškotvarkos sertifikavimo sistema, kol Europoje nebuvo įkurta Miško pažymų patvirtinimo programa (Programme for the Endorsement of Forest Certification (PEFC)), apimanti mažesnes (regionines, valstybines) sertifikavimo sistemas.
Populiariausi sertifikatai
thumb|right|180px|PEFC sertifikato logotipas. thumb|right|300px|Mediena su FSC logotipu. Beveik visi sertifikuoti miškai priklauso dviem sistemoms:
Struktūra
Nėra vieningo sutarimo, kokius reikalavimus turi atitikti sertifikuotas miškas, tačiau tipiška tvarios miškotvarkos sertifikavimo sistema vertina teisinius, techninius, aplinkos ir socialinius aspektus.
Procesas
Miškai sertifikuojami savininkui pateikus prašymą sertifikavimą vykdančiai organizacijai. Ši, atlikus pirminį patikrinimą, informuoja, kokie aptikti neatitikimai su keliamais reikalavimais. Juos ištaisius, vykdomas pagrindinis patikrinimas ir paruošiama ataskaita. Ją, siekiant sumažinti korupciją, nagrinėja atskirai veikiantis komitetas, priimantis galutinį sprendimą dėl akreditacijos. Jeigu sertifikatas suteikiamas, vykdomi reguliarūs patikrinimai, siekiant įsitikinti, jog laikomasi iškeltų standartų. Paprastai patikrinimus leidžiama daryti ir su sertifikatus teikiančia organizacija nesusijusiems tretiesiems asmenims, kaip kad NVO.
Mediena ir jos gaminiais prekiaujančios kompanijos gali gauti papildomus sertifikatus, susijusius su griežtesne produkto kilmės priežiūra. Jos metu registruojamas kiekvienas medienos savininko pasikeitimas arba perdirbimo etapas, kas leidžia žinoti konkretaus galutinio gaminio istoriją ir išvengti nesertifikuotos medienos pateikimo kaip sertifikuotos.
Paplitimas
2011 metų viduryje sertifikuoto miško plotai siekė 375 mln. ha. Kasmet jie auga, tačiau pastebimas lėtėjimas. 90 % visų plotų buvo šiaurės pusrutulyje, daugiausiai Šiaurės Amerikoje (beveik 33 % visų miškų) ir Europoje (58 %). Afrikoje, Lotynų Amerikoje ir Azijoje sertifikuotų miškų dalis siekia 1–2 %.
Kelmai
Kelmai  – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Veprių, prie kelio ir Knyzlaukio miško. Miške į šiaurę nuo Kelmų yra sovietų raketų paleidimo aikštelės 5 SS-4 liekanos.
thumb|left|Knyzlaukio miško karinė bazė
Paskelbtos mirties kronika
Vienus pagrindinių vaidmenų filme sukūrė tuo metu dar mažai žinomas britų aktorius Rupertas Everetas ir garsaus prancūzų aktoriaus Aleno Delono sūnus Anthony bei populiari italų aktorė Ornela Muti.
Bubiai (tauta)
Bubiai – Afrikos tauta, kilusi Bioko salos, dab. Pusiaujo Gvinėjoje. Lingvistiškai ji priskiriama bantų tautoms.
Istorija
Nėra vieningai sutariama, kada bubiai atsikėlė į Bioko salą. Vienos teorijos teigia, kad jie atsikėlė VII a. pr. m. e. Kitos sako, kad bubiai atsikėlė tik XIII a., greičiausiai iš dabartinio Kamerūno teritorijos.
Iki XV a. bubiai užmezgė tamprius kultūrinius ir prekybinius santykius su ibibijais šiaurėje. Iš ten skverbėsi kultūra. Tuo metu vietiniams gyventojams ir prigijo bubių pavadinimas, kuris, manoma, kilo iš ibibijų žodžio booby, reiškiančio "nemokytas", "kvailas". Biokas buvo įjungtas į prekybinę Kalabaro karalystės sistemą, čia ilgainiui susiformavo valstybiniai junginiai.
1472 m. Bioką pasiekė portugalų keliautojas Fernão do Pó. Portugalai atnešė į salą ligas, kurios labai stipriai sumažino salos populiaciją. Nepaisant to, europiečiai vengė išsilaipinti saloje dėl atšiauraus ir agresyvaus bubių būdo. XVII-XVIII a. bubiai susivienijo į centralizuotą karalystę, padalintą į atskirus vienetus, valdomus botuku. Ši karalystė ir valdovų linija išsilaikė iki pat XXI a. pradžios.
1778 m. Ispanija įsteigė savo valdžią saloje, bet sugebėjo išsilaikyti vos keletą metų, nes bubių karalystė labai sustiprėjo. Nepaisant to, per XVII-XIX a. saloje vyko svarbūs demografiniai pokyčiai, kurių metu bubiai pamažėle virto mažuma. Labai daugėjo mulatų: vietinių bubių ir ispanų palikuonių, kurie žinomi kaip fernandinai. thumb|150px|left|Bubių separatistų judėjimo vėliava XIX a. viduryje Ispanijai galutinai įsigalėjus saloje, o vėliau sujungus Bioką su kitomis Ispanijos kolonijomis Afrikoje, suformuojant Ispanijos Gvinėją, bubiai buvo privilegijuota klasė, kuri gavo geresnį išsilavinimą. Todėl Pusiaujo Gvinėjai siekiant nepriklausomybės, bubiai bijojo, kad šalyje įsigalės mažiau apsišvietusi fangų dauguma. Bubiai suformavo Bubių Sąjungą, siekiančią Bioko nepriklausomybės.
Nepaisant to, 1968 m. Pusiaujo Gvinėja iškovojo nepriklausomybę, o bubių judėjimai buvo uždrausti. Nuo tada šalyje dominuojanti politinė jėga yra žemyno fangai. Ilgą laiką buvo vykdomas bubių genocidas, dėl ko daug jų paliko šalį, išvykdami daugiausia į Ispaniją. Uždraudus Bubių Sąjungą, susiformavo Bioko salos apsisprendimo judėjimas (Movimiento para la Auto-determinación de la Isla de Bioko), kuris slapta siekia atsiskyrimo nuo Pusiaujo Gvinėjos.
TSRS Valstybinis televizijos ir radijo komitetas
SSRS Valstybinis televizijos ir radijo komitetas (sutr. Gosteleradio, ) – organizacija, valdžiusi visą SSRS televizijos ir radijo programų rengimo sistemą – Centrinę televiziją ir Visasąjunginį radiją.