cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paskutinis teismas (1961 filmas)
Turinys
Vieną dieną Neapolio gyventojai iš dangaus išgirsta balsą, skelbiantį, kad 6 valandą prasidės Paskutinis teismas ir kiekvienas jų gaus pagal savo gyvenimo nuopelnus. Žmonės į tai reaguoja labai įvairiai: vieni staiga bando rasti gyvenimo prasmę, kiti – išgryninti savo protą, treti plaka save už padarytas nuodėmes, o dar kiti prisiekia pasitaisyti.
Tačiau nurodyta valanda praeina ir nieko neįvyksta, baimė praeina ir žmonės vėl grįžta prie savo įpročių.
Karas prieš terorą
Karas prieš terorą (taip pat tarptautinis karas prieš terorizmą) – tai tarptautinė karinė kampanija, pradėta po rugsėjo 11 dienos teroristinių išpuolių Jungtinėse Valstijose. JAV vadovavo kitų NATO šalių ir aljansui nepriklausančių šalių koalicinei kampanijai sunaikinti al-Qaeda ir kitas karines ekstremistinės organizacijas.
JAV prezidentas George W. Bush pirmasis panaudojo terminą „karas prieš terorą” 2001 metų rugsėjo 20 d. Prezidento Bušo administracija ir vakarų žiniasklaida nuo to laiko šį terminą naudoja apibūdinti tarptautinei karinei, politinei, teisinei ir ideologinei kovai prieš teroristines organizacijas bei jų palaikymu kaltinamus režimus. Ypatingas dėmesys buvo skiriamas musulmonų šalims, susijusiomis su islamo teroristinėmis organizacijomis, tokiomis kaip al-Qaeda.
2013 metais JAV prezidentas Barakas Obama paskelbė, kad Jungtinės Valstijos nebevykdo karo prieš terorą ir dėmesį sutelkia tik ties tam tikrais priešais ir grėsmėmis. Jis teigė, kad „privalu savo pastangas apibrėžti ne kaip beribį „tarptautinį karą prieš terorą”, o kaip eilę nuolatinių, tikslingų pastangų (mėginimų) išardyti tam tikrus Amerikai grėsmę keliančius agresyvių ekstremistų tinklus.”
Ilga kelionė per kopas
Ilga kelionė per kopas – 1980–1981 m. Rygos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu sukurtas 7–ių serijų meninis filmas. Melodrama. Pirmą kartą filmas per TV parodytas 1982 m. liepos 2 d.
Siužetas
Filme vaizduojama latvio žvejo Artūro ir gražuolės Martos meilės istorija nuo 1939 m. iki septintojo dešimtmečio pradžios.
Šis filmas – vienas pirmųjų TSRS sukurtų serialų – buvo ypač populiarus. Pagrindinius vyrų vaidmenis atliko lietuvių aktoriai. Seriale pirmą kartą SSRS kinematografijoje paliestos latvių SS legiono, Baltijos šalių partizanų kovų, pokario tremčių temos.
Lietuvos sveikatos mokslų universiteto koplyčia
Lietuvos sveikatos mokslų universiteto koplyčia (anksčiau Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakulteto rūmų koplyčia) – naujai pašventinta istorinė koplyčia, esanti Kaune, A. Mickevičiaus g. 9, Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Medicinos akademijos Centriniuose rūmuose. LSMU koplyčia bene labiausiai žinoma dėl to, jog joje 1934-1937 bei 1940-1944 m. buvo pašarvoti ir saugomi Lietuvos lakūnų Stepono Dariaus ir Stasio Girėno palaikai.
Po keleto metų pertraukos atnaujintoje koplyčioje 2018 m. spalio 22 d. vėl aukotos šv. Mišios, kurioms vadovavo Kauno arkivyskupas metropolitas Lionginas Virbalas.
Istorija
Tarpukario Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Centriniai rūmai buvo pastatyti 1931–1933 m. pagal architekto Vladimiro Dubeneckio projektą. Rūmuose suprojektuota koplyčia yra viena seniausių Lietuvos akademinėje erdvėje veikiančių koplyčių. Daugelyje kitų šalies aukštųjų mokyklų tokios religinės paskirties patalpos įkurtos po 2006 m., kai buvo pasirašytas Lietuvos universitetų rektorių konferencijos ir Lietuvos vyskupų konferencijos memorandumas.
Žinoma, kad pieškaryje VDU Anatominės katedros koplyčią prižiūrėjo vienuolės. Sovietmečiu reorganizuotoje aukštojoje mokykloje – Kauno medicinos institute – koplyčia buvo paversta į leidyklą ir spaustuvę. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, atkurta buvusi sakrali šių patalpų funkcija.
2014-2016 m. vyko LSMU Centrinių rūmų rekonstrukcija, todėl koplyčia buvo uždaryta. Ji akademinei bendruomenei atsivėrė atnaujinta 2018 m.: suremontuotos patalpos, įsigyta naujų liturginės paskirties baldų, įrengtas naujas altorius ir tabernakulis. Šv. Mišių aukai reikalingi daiktai buvo įsigyti Vytauto Palioko dirbtuvėje, o jo šeima padovanojo koplyčiai 1808 m. gamintą indą, iš kurio dalijama šv. komunija.
Vjeno diecezija
Vjeno diecezija, dar žinoma kaip Septynios provincijos – Senovės Romos administracinis vienetas (diecezija) dabartinės pietų Prancūzijos (Oksitanijos) teritorijose.
Diecezija buvo įkurta III a. pabaigos -IV a. pradžios reformų metu, ir tapo viena iš 15 imperijos diecezijų. IV a. viduryje įsteigus dar stambesnius teritorinius vienetus - pretorines prefektūras, ji priskirta Galijos prefektūrai. thumb|left Diecezijai priklausė 7 provincijos: Pirmoji Akvitanija, Antroji Akvitanija, Novempopulanija (dar žinoma kaip Trečioji Akvitanija), Pirmoji Narbono, Antroji Narbono, Pajūrio Alpės ir Vjenas.
Lietuvos sveikatos mokslų universiteto koplyčia
Lakūnų pagerbimas
1937 m. lapkričio 1 d. lakūnų palaikai perkelti į pastatytą mauzoliejų Kauno senosiose kapinėse. Tačiau palaikai čia išbuvo tik trejus metus. Sovietams okupavus Lietuvą, mauzoliejų prižiūrėję Lietuvos aeroklubo nariai nebegalėjo vykdyti savo pareigų. Atjungus elektrą, pablogėjo balzamuotų kūnų saugojimo sąlygos, dėl prastos vėdinimo sistemos jie pradėjo gesti. 1940 m. buvo nuspręsta palaikus sugrąžinti pakartotiniam balzamavimui į Medicinos fakultetą. Išvežti lakūnų palaikai su sarkofagais į mauzoliejų daugiau nebesugrįžo. Tuomet keletą metų puoselėtos idėjos legendinių žmonių palaikus sugrąžinti į Kauno senąsias kapines (dab. Ramybės parką) buvo atsisakyta, be to, mauzoliejus buvo sugriautas likviduojant kapines.
Vjeno diecezija
Nuo V a. germanų gentims skverbiantis į imperiją, per diecezijos teritorijas migravo vandalai, alanai, svebai. Vėliau regioną kontroliavo vestgotai, kurie 486 m. jį galutinai prijungė prie savo Vestgotų karalystės.
Lietuvos sveikatos mokslų universiteto koplyčia
Lakūnų pagerbimas
1944 m., vokiečiams traukiantis, o sovietų armijai artėjant, siekiant apsaugoti koplyčioje buvusius lakūnų palaikus nuo išniekinimo, jie buvo paslėpti Medicinos rūmų liftų šachtos nišoje. Siena, slėpusi kapą, buvo išardyta praėjus 20 metų. Sovietmečiu palaikų pradėjo ieškoti Medicinos institute dirbusi S. Dariaus dukra Nijolė Dariūtė-Maštarienė, kuri juos atrado 1963 m. spalio 6 d. Lakūnų palaikai 1964 m. buvo palaidoti Aukštųjų Šančių karių kapinėse.
Lakūnų kripta visuomenei buvo atidaryta 1993 m. liepos 16 d. Šalia informacinių stendų buvo eksponuojamos Vytauto Didžiojo karo muziejaus restauruotos kriptoje buvusios JAV ir Lietuvos vėliavos, lakūnų daiktai (pošalmis, kaklaraištis, batai, diržai).
Prie koplyčios ir kriptos įrengtos atminimo lentos su įrašais: „''Čia – Vytauto Didžiojo universiteto u-to / anatominės katedros / koplyčioje / 1934.IV.15–1937.XI.1 / 1940.XII.17–1944.III.18 / buvo pašarvoti / Stp. Darius ir St. Girėnas“ ir „Transatlantinių lakūnų / Stepono Dariaus / ir / Stasio Girėno / palaikų slaptavietė-kripta / 1944.03.18–1964.08.10''“
Mangarevai
Mangarevai – polineziečių tauta, gyvenanti Gambjė salose (Prancūzijos Polinezija); apgyvendinę Mangarevos, Taravai, Akamaru ir Aukenos salas. Populiacija – apie 1500 žmonių. Kalba austroneziečių kalbų šeimos, rytų austroneziečių šakos mangarevų kalba. Nuo XIX a. turi lotynišku raidynu paremtą raštą. Išpažįsta katalikybę.
Pirmieji naujakuriai į Mangarevą atsikėlė iš Tuamotu salyno. Pasak legendos, XIII a. mangarevai atsikraustę dvejomis valtimis iš legendinės Havaiki žemės ir iš Ruapu salos (Markizo s.).
Tradiciniai verslai – rankinė-lydiminė žemdirbystė (kolokazija, jamsai, kokosai, duonmedžiai, batatai, bananai, cukranendrės, pandanai, manijokai, gysločiai, ciberžolės, šilkmedžiai, kordilinos), žvejyba (žvejoja su kriaukliniais kabliukais, kokosiniais kauliukais, panardinamais tinklais, bučiais, ietimis, naktį medžioja su deglais ir kt.; gaudo ir ryklius, krabus, aštuonkojus, tridaknas, perluotes, jūrines sraiges). Po kontakto su europiečiais užmezgimo (XIX a.) ėmė auginti kiaules. Tradiciniai amatai – valčių statyba, medžio drožyba, ginklų gamyba, tapos pluošto dirbimas (iš šilkmedžio ar duonmedžio karnos), pynimas (krepšių, maišų, tinklų, vėduoklių, mėtyklių). Pagrindiniai darbo įnagiai – apdegintas mietas, akmeniniai kirviai, kriaukliniai gremžtukai.
Pagrindiniai mangarevų patiekalai: popoi – fermentuotas, apkeptas ir sutrintas duonmedžio vaisius; roro – tirštas skystis, gaunamas iš kokoso minkštimo; patiekalai iš kordilinos (ti) lapų ir šaknų, iš ciberžolės šaknų, troškinti kolokazijos ir jamso šakniavaisiai. Žuvį valgo apkeptą arba džiovintą, dažnai sykiu su popoi. Iš mėsos gaminių valgo kiaulieną. Švenčių proga būdavo valgoma žmogiena. Priešingai nei kiti polineziečiai, mangarevai nevalgė žiurkių ar kokosų išspaudų.
Tradicinė gyvenvietė apskrito plano, kartais su daržais, aptvertais akmenine siena. Pastatai: miegamasis, virtuvė, namai ligoniams ir nėščiosioms, bendruomenės namai, šventyklos, vado namai – visi stačiakampio plano, stulpinės sandaros, su pandanų ir palmių lapų stogu. Priešais būstą įrengdavo akmeninę pakylą. Bendruomenės namai ir šventyklos turėjo atvirą šoninį fasadą. Šventyklos kartais būdavo įrengiamos ant akmeninio pamato (marae). Apatines atraminių stulpų dalis, sąsparų galus išraižydavo, vaizduodami dievų, giminės protėvių figūras. Vidų puošdavo išdalintomis tapomis.
Tradicinis vyrų mangarevų rūbas – tapos pluošto klubų raištis. Kilmingos moterys be klubų raiščio dar nešiojo tapos juostą, perrištą per dešinį petį (dešinė ranka ir krūtinė likdavo nuoga). Tatuiruodavosi veidus, kūną, vadai – ir kulnus. Žyniai, vadai, turtingesnieji nešiodavo kabučius iš kašaloto dantų. Kariai nešiodavo trumpus sijonus iš bajano lapų pluošto, tapos turbanus ir plunksnų vainikus.
Muzikos instrumentai – statmeni būgnai su ryklio odos membranomis, gulsti plyšiniai gongai, bambukinės fleitos ir švilpynės, signaliniai instrumentai iš tritono kriauklės. Ginklai dažniausiai mediniai su kauliniu antgaliu (ietys, basliai, lankas su strėlėmis), laidynės.
Gyvenvietę sudarydavo keletas šeimyninių bendruomenių, skaičiuojančių 3–4 kartas. Santuoka patrilokalinė. Europiečių atvykimo metu mangarevai skirstėsi taip: paprasti žemdirbiai (urumanu), amatininkai, tarp kurių labiausiai gerbti dailidės (taura rakau), pasiturintieji (pakaora), aristokratija (togo`iti), žyniai (taura), pranašautojai (akarata), kariai (aretoa), vadai (arariki).
Mangarevų pasaulėžiūroje (žr. polineziečių mitologija) svarbiausia dievybė buvo Tu (susijusi su vaisingumu, vešėjimu, duonmedžiais). Dar gerbė tėvą-valdovą (Atu-motua), vandenyną-valdovą (Atua-moana). Išlaikė gausią tautosaką: genealoginės legendos, pasakos, mitai, apeiginiai tekstai.
Maždaug XX a. 3 dešimtmetyje mangarevai pilnai prarado savo tradicinę kultūrą, pradėjo verstis bananų, mangų auginimu.
Bagdoniškio dvaras
Bagdoniškio dvaras – dvaras, esantis Bagdoniškyje, Kriaunų seniūnijoje (Rokiškio rajone). Išsidėstęs apie 30 km į pietryčius nuo Rokiškio.
Dvaro sodybą sudaro: ponų namas (statytas XVII a. vid., XX a. pr.), oficina (XIX a. pr.), namas (1925 m.), virtuvė (XX a. treč. deš.), svirnas (XX a. ketv. deš.), kumetynas (XIX a. pab.), dviejų tvartų (XIX a. pab.) liekanos, tiltas (XX a. treč. deš.). Žaliuoja parko ir sodo fragmentai, tyvuliuoja 4 tarpusavyje sujungti tvenkiniai.
Istorija
Dvaro istorija žinoma nuo XVII a. vidurio, kuomet Kriaunų dvarą valdė Rudaminos Dusetiškiai. Šį dvarą sudarė 4–5 dvareliai ir palivarkai – vienas iš jų – Bagdoniškis. XVII a. pab. Kriaunų dvaro kompleksas su visais palivarkais kaip kraitis atiteko Kotrynai Rudaminaitei, kuri ištekėjo už Krišpino, vėliau už Oginskio. 1714 m. Kotryna Oginskienė iš Kriaunų dvaro atskyrė Bagdoniškį ir jį pardavė. Bagdoniškis ėjo iš rankų į rankas, kol 1786 m. nuosavybės teises į jį nusipirko Steponas Dominykas Romeris (m. 1793 m.), po kurio mirties dvarą paveldėjo jo sūnus Mykolas Juozapas Romeris (1778–1852). Bagdoniškis tapo dar vienu plačios bajoriškos Romerių giminės lizdu. Manoma, kad valdant Mykolui Juozapui Romeriui pastatytas ponų namas (XVIII a. pab. – XIX a. pr.), oficina (XIX a. pr.), užveistas dvaro sodas. 1852 m. prieš mirtį Mykolas Juozapas Romeris padovanojo Bagdoniškį savo septynerių metų vaikaičiui Mykolui Kazimierui, kuris nuo pusantrų metų likęs našlaičiu kartu su sesute augo senelio šeimoje. Mykolas Kazimieras Romeris (1845–1920) Bagdoniškį valdė 68 metus. Jo valdymo metu iškilo arba perstatyti dauguma iki mūsų dienų išlikusių pastatų. Tai dvaro suklestėjimo laikotarpis.
Mykolo Kazimiero Romerio ir jo žmonos Konstancijos Tukallo-Romerienės šeimoje Bagdoniškyje gimė žymus Lietuvos teisininkas, Kauno universiteto rektorius Mykolas Romeris (1880–1945). Jis studijavo teisę Peterburge, tobulinosi Krokuvoje, Paryžiuje. Vėliau gyveno Vilniuje. Per Pirmąjį pasaulinį karą dalyvavo Juzefo Pilsudskio Austrijoje organizuojamuose lenkų legionuose, kurių padedamas J. Pilsudskis atkūrė nepriklausomą Lenkijos valstybę ir buvo paskelbtas jos viršininku. Vėliau J. Pilsudskis užsidegė idėja atkurti Žečpospolitą (bendrą Lenkijos ir Lietuvos valstybę). Tačiau 1918 m. jau buvo atsikūrusi savarankiška Lietuvos valstybė. J. Pilsudskis sumanė sudaryti prolenkišką Lietuvos vyriausybę ir pasiūlė Mykolui Romeriui jai vadovauti, tačiau šis atmetė J. Pilsudskio pasiūlymą ir, grįžęs į Lietuvą, aktyviai dalyvavo nepriklausomos Lietuvos gyvenime. 1932 m. ir 1938–1939 m. Mykolas Romeris atstovavo Lietuvai tarptautiniame Hagos teisingumo tribunole, daug prisidėjęs prie Klaipėdos krašto įteisinimo Lietuvai.
2013 m. du pagrindiniai dvaro pastatai ir dalis žemės buvo parduota Kriaunų krašto ūkininkui.
Svala Björgvinsdóttir
Svala Björgvinsdóttir (g. 1977 m. vasario 8 d. Reikjavike), dar žinoma kaip Svala, Svala Björgvins, arba Kali – Islandijos dainininkė ir dainų autorė, Islandijos atstovė 2017 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse Kijeve.
Biografija
Svala gimė 1977 m. vasario 8 d. Reikjavike. Ji – dainininko Björgvin Halldórsson dukra. Dainuoti pradėjo nuo ankstyvos vaikystės. Būdama 9-erių metų, kartu su tėvu įrašė pirmąją kalėdinę dainą „Fyrir Jól“, kuri pasiekė Islandijos muzikos populiariausių kūrinių sąrašų viršūnes.
1999 metais pasirašė sutartį su Jungtinių Amerikos Valstijų įrašų kompanija „EMI“. 2001 m. išleido dainą „The Real Me“, kuri pateko tarp trisdešimties geriausių dainų prestižiniame „Billboard“ sąraše. Nuo 2006 m. Svala yra elektroninės muzikos grupės „Steed Lord“ narė.
Achvizr
Achvizr (taip pat Achuvesr, Achuvizr, Achviztr) – mitologinė etruskų figūra. Vaizduota tiek kaip moteris, tiek kaip vyras. Achvizr – viena iš mitologinių figūrų, artimai susijusių su deive Turan, priskiriama jos ratui. Turan vaizduota ir drauge su Achle, Thethis bei Alpan.
Ant bronzinio etruskų veidrodžio, datuojamo apytikriai 300 m. pr. m. e., pavaizduota, kaip Achvizr apsikabina su Alpan. Į kairę nuo jų sėdi Zipna, žvelgianti į veidrodį, kurį laiko kairėje rankoje. Į dešinę nuo Achvizr ir Alpan sėdi Thanr, deivės dešinė ranka pakelta, ant jos tupi nedidelis paukštis. Ant kito etruskų veidrodžio Achvizr pavaizduotas kaip vyras, bučiuojantis deivę Turan, meilės personifikaciją. Ant dar vieno veidrodžio Achvizr pavaizduota drauge su kitomis Turan palydovėmis – Alpan, Mean, Munthuch. Jos nešinos kaspinais, šakelėmis, alebastro indais, kvėpinti skirtomis lazdelėmis (suvilgomos kvepalais).
Ankstyviausi įrašai, kuriuose minima Achvizr, datuojami VII a. pr. m. e. Šiuose įrašuose kartu su Achvizr paminėtos ir Turan (turannuve) bei Ethausva (ithavus-).
Zoe Smith
Zoe Smith (g. 1994 m. balandžio 26 d. Londone) – Jungtinės Karalystės sunkiosios atletikos sportininkė, olimpietė, Europos čempionatų prizininkė.
Biografija
2010 m. Smith pirmą kartą dalyvavo Sandraugos žaidynėse, kuriose pelnė bronzos medalį.
Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Smith varžėsi svorio kategorijoje iki 58 kg. Rovimo rungtyje britė su 90 kg buvo 13-a, o stūmime su 121 kg liko 9-oje vietoje. Bendroje daugiakovėje su 211 kg rezultatu užimta 10-oji vieta.
2014 m. anglė antrą kartą startavo Sandraugos žaidynėse, kuriose aplenkė visas varžoves ir iškovojo auksą. Tais pačiais metais britė pirmą kartą pelnė Europos čempionatų medalį - bronzą.
2018 m. pasaulio sunkiosios atletikos čempionate Smith buvo 14-a rovime ir 15-ia stūmime. Daugiakovėje su 215 kg rezultatu užimta 17-a vieta. Tais pačiais metais Smith dalyvavo Sandraugos žaidynėse kaip Anglijos rinktinės atstovė. Sportininkė daugiakovėje užfiksavo 207 kg rezultatą ir nusileidusi tik kanadietei Maude Charron pelnė sidabro medalį.
2019 m. Europos čempionate britė antrą kartą pelnė bronzos medalį.
Savo antrosiose 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Smith varžėsi svorio kategorijoje iki 59 kg. Rovimo rungtyje britė su 87 kg buvo 8-a, o stūmime su 113 kg liko 7-oje vietoje. Bendroje daugiakovėje su 200 kg rezultatu užimta 8-oji vieta.
Daybreak (Alinos Orlovos albumas)
„Daybreak“ (lt. Aušra) – ketvirtasis studijinis lietuvių atlikėjos Alinos Orlovos albumas, išleistas 2018 m.
Apie albumą
Albumo pavadinimas kilo nuo paskutinės albumo dainos pavadinimo ir, pasak Alinos, simbolizuoja aušrą, išėjimą į šviesą, po tamsos visad ateinančią dieną.
Rinkinyje, kaip visada, gausu kūrinių skirtingomis kalbomis (lietuvių kalba dainų tik dvi, 4 dainos – rusų, likusios 4 – anglų kalba) ir yra pagal Alinos mėgstamų rašytojų – Antano Miškinio, Danilo Čarmzo, Anos Achmatovos, Tenesio Viljamso – kūrybą.
Albumo dainos skambėjo viename svarbiausių pasaulyje Paryžiaus Orsė muziejuje.
Alina Orlova yra užsiminusi, kad su šiuo albumu baigia savo kūrybos etapą ir ateityje jos dainos skambės kitaip.
Dainų sąrašas
Albumą sudaro šios dainos:
Pav bhadžis
miniatiūra|220px|right|Pav bhadžis: tiršto kario dubenėlis su bandelėmis miniatiūra|220px|right|Daržovių ir prieskonių mišinio kepimas ant plokščiadugnės keptuvės. Kraštuose – karštos bandelės
Istorija
Šis patiekalas žinomas nuo 1850-ųjų, kai Bombėjaus tekstilės gamyklų darbuotojai jį valgydavo per pietų pertraukas. Vėliau jis paplito ir tapo įprastas miesto restoranuose. Pav bhajis turi daug įvairių ingredientų ir garnyrų, bet iš esmės tai yra prieskoniais pagardintų daržovių mišinys tirštame padaže, paprastai paruošiamas ant plokščiadugnės keptuvės tavos ir patiekiamas su karštomis baltos duonos bandelėmis.
Mažasis Bradesėlis
Mažasis Bradesėlis – ežerėlis Lietuvoje, Utenos rajone, Sudeikių miestelio pietvakariniame pakraštyje. Ežerėlio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,1 km, plotis – iki 0,03 km. Altitudė 147,8 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Į rytus ir vakarus auga miškeliai, kitur plyti pievos. Rytuose įteka upelis iš Bradesėlio ežero, o pietryčiuose išteka link Bradeso ežero (Šventosios upės intako Bradesos baseinas). Pietinėje pakrantėje įsikūręs Bradesų viensėdis.
The Crickets
Po Buddy Holly mirties 1959 m. grupė toliau koncertavo ir leido naujus albumus iki 2016 m., kuomet Jerry Allison, vienintelis visąlaik grupėje išbuvęs narys, paskelbė, jog grupė nutraukia kūrybinę veiklą.
Novempopulanija
Novempopulanija buvo Romos imperijos provincija dab. pietvakarių Prancūzijoje (dalis Naujosios Akvitanijos regiono), ten, kur vėliau susiformavo Gaskonės istorinis regionas. Ji įkurta apie 295 m. valdant imperatoriui Diokletianui, padalinus Akvitanijos Galiją į 3 dalis. Dar buvo vadinama Trečiąja Akvitanija. thumb|left|Provincijos žemėlapis Provincijos teritorija dalinai sutapo su tuo, ką Cezaris I a. pr. m. e. vadino Akvitanija. Joje pradžioje gyveno 9 akvitanų gentys, kas ir davė pagrindą provincijos pavadinimui (jis lotyniškai reiškia „9 tautos“). Iš tiesų provincijos sudarymo metu gyveno 12 tautų. Todėl jis buvo dalinamas į 12 administracinių vienetų, kuriuos atstovavo 12 gyvenviečių. Provincijos sostinė buvo Eluza, aplink kurią gyveno eluzatai.
418 m. dalį provincijos prie Garonos upės vestgotams atidavė Romos imperatorius Honorijus. Ši teritorija tapo Vestgotų karalystės pradžia. Po Romos imperijos žlugimo visa provincijos teritorija perėjo Vestgotų kontrolei.
Force India VJM02
Force India VJM02 – antrasis Formulės 1 ekipos Force India automobilis, naudojamas 2009 m. sezone. Jis buvo pristatytas 2009 m. kovo 1 d. Jerezo trasoje. VJM02 autmobilis nudažytas Indijos vėliavos spalvomis. VJM yra komandos savininko ir vadovo Vijay Mallya inicialai, o 02 rodo, kad tai yra antrasis ekipos automobilis.
Bahreino GP ekipa pristatė patobulintą JVM02 versiją.
Antroje sezono pusėje Force India stipriai pagerino savo rezultatus ir vieną kartą sugebėjo užimti antrąją vietą Belgijoje. Tai geriausias rezultatas Force India ekipos istorijoje. Kitose lenktynėse Italijoje ekipa pelnė 4 vietą bei nuvažiavo greičiausią lenktynių ratą.
Vazajėlis
Vazajėlis – ežeras Lietuvoje, Rokiškio rajone, 5 km į pietvakarius nuo Jūžintų. Ežeras ovalus, ilgis iš vakarų į rytus – 0,27 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 141,6 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Pakrantės kalvotos, plyti pievos, dirbami laukai, auga miškeliai. Vakaruose išteka Vazaja į netoliese telkšantį Vazajo ežerą. Į pietvakarius įsikūręs Poškonių kaimas. Pietiniu krantu eina riba su Utenos rajonu.
Ramešvaramas
Ramešvaramas  – miestas Indijos pietuose, Tamilnade, Pambano saloje, esančioje Palko sąsiauryje tarp Azijos žemyno ir Šri Lankos salos. Miestas Pambano geležinkelio ir automobilių tiltu sujungtas su likusia Indija; toliau eina keltas į Šri Lanką. Verčiamasi turizmu, žvejyba.
2011 m. 87,4 % miesto gyventojų buvo hinduistai, 8,13 % – krikščionys, 4,36 % – musulmonai.
Ramešvaramas nuo seno buvo svarbus taškas prekybiniuose keliuose tarp Indijos ir Šri Lankos.
Variklio sausas svoris
Variklio sausas svoris – variklio svoris be technologinių skysčių (tepalų, aušinimo skysčio), kuro. Variklio sausas svoris matuojamas jame sumontavus visus jo veikimui reikalingus komponentus.
Maryam Mirzakhani
Marjam Mirzachani (1977 m. gegužės 12 d. – 2017 m. liepos 14 d.) – Irano matematikė, Stanfordo universiteto dėstytoja. Pirmoji moteris, laimėjusi Fildso medalį. Ji tyrinėjo tokias temas, kaip Teichmiulerio teorija, hiperbolinė geometrija, ergodinė teorija, simpletinė geometrija.
2017 m. liepą mirė nuo krūties vėžio.
Artsvik
Artsvik Harutyunyan (, g. 1984 m. spalio 21 d. Kapane) – Armėnijos dainininkė ir dainų autorė.
Maryam Mirzakhani
Ankstyvasis gyvenimas ir išsilavinimas
Maryam Mirzakhani gimė 1977 m. Teherane, Irane. Baigė mergaičių Tehran Farzanegan mokyklą, kurią lankė tik išskirtinai gabiausios šalies mokinės. 1994 m. vienuoliktoje klasėje, kartu su drauge Roya Beheshti Zavareh pateko į Irano matematikos olimpiados komandą. 1994 m. Tarptautinėje matematikos olimpiadoje, Honkonge, Maryam surinko 41 tašką iš 42 ir laimėjo aukso medalį, o Roya – sidabro. 1995 m. Maryam vėl nugalėjo tarptautinėje olimpiadoje, Toronte, surinkdama 42 taškus iš 42. Maryam ir Roya tapo pirmosiomis, moterimis Irane, patekusiomis į šią olimpiadą.
Artsvik
Muzikinė karjera prasidėjo 2013 metais, rusų televizijos projekte „Balsas“ (Golos). Atlikėja paliko šou gana anksti, nokautų kovose.
Maryam Mirzakhani
Ankstyvasis gyvenimas ir išsilavinimas
1998 m. M. Mirzakhani ir kiti geriausi Šarifo technologijos universiteto studentai dalyvavo olimpiadoje Ahvaze, tačiau iš olimpiados vežęs autobusas pateko į autoavariją. Autobusas nukrito nuo uolos, žuvo septyni studentai bei du autobuso vairuotojai. Maryam ir Roya liko gyvos. Šis įvykis yra plačiai žinomas kaip Irano nacionaline tragedija.
1999 m. gavo matematikos bakalauro laipsnį Šarifo technologijos universitete. Dar bestudijuodama bakalaurą Maryam išleido keletą mokslinių darbų. Vienas iš jų paprastas Šulo teoremos įrodymas už, kurį gavo pripažinimą iš Amerikos matematikų draugijos. Baigusi studijas išvyko į Jungtines Amerikos Valstijas, kur 2004 m. įgijo daktaro laipsnį Harvardo universitete už disertaciją „Paprastos geodezinės kreivės ant hiperbolinio paviršiaus ir tūris kreivių erdvinių modulių“. Disertacijos vadovu tapo Harvado dėstytojas, Curtis T. McMullen, kuris 1998 m. laimėjo Fildso medalį.
Karjera
2004–2008 m. M. Mirzakhani buvo Klėjaus matematikos instituto tyrimų nare. 2004 m. buvo paskirta matematikos dėstytoja – asistente Prinstono universitete. 2009 m. tapo Stanfordo universiteto matematikos profesore.
Moksliniai darbai
Maryam Mirzakhani prisidėjo prie modulinės erdvės – visų galimų hiperbolinių struktūrų rinkinys tam tikrame paviršiuje, tai pat Rymano paviršių teorijos. Maryam išsprendė paprastų uždarų geodezinių kreivių ant hiperbolinio Rymano paviršių skaičiavimo problemą, nustatant ryšį tarp tūrio skaičiavimų modulinėje erdvėje.
Fildso medalio laimėjimas
2014 m. tapo pirmąja moterimi, laimėjusia Fildso medalį už indėlį į Rymano paviršių dinamiką bei geometriją ir erdvinius modulius. Apdovanojimas buvo įteiktas Seule, rugpjūčio 13 d. tarptautiniame matematikų suvažiavime.
2014 m. Irano prezidentas Hassan Rouhani pasveikino laimėtoją už svarbiausią pasaulyje matematikų apdovanojimą.
M. Mirzakhani Erdős skaičius yra 3.
Asmeninis gyvenimas
2008 m. Maryam ištekėjo už Jan Vondrák, teorinės informatikos ir taikomosios matematikos mokslininko iš Čekijos. Šiuo metu Jan Vondrák yra Stanfordo universiteto docentas. Jie turi dukrą vardu Anahita. M. Mirzakhani gyveno Palo Alto, Kalifornijoje.
Maryam save apibūdino kaip „lėtą“ matematikę: „reikia išnaudoti daug energijos ir pastangų, kad pamatytum matematikos grožį“. Spręsdama matematines problemas M. Mirzakhani piešdavo piešinukus ant popieriaus ir rašydavo matematines formules aplink piešinius. Jos dukra apibūdino mamos darbą – „piešimu“.
Mirtis ir palikimas
2013 m. M. Mirzakhani buvo diagnozuotas krūties vėžys. 2016 m. vėžys išplito į kaulus ir kepenis ir Maryam mirė 2017 m. liepą, būdama 40 metų, Stanfordo ligoninėje, Kalifornijoje.
Po M. Mirzakhani mirties keletas Irano valstybės valdomų laikraščių publikavo M. Mirzakhani nuotraukas, be hidžabo, taip pažeisdami griežtas Irano taisykles moterų aprangai viešumoje. Irano prezidentas Hassan Rouhani savo Instagram paskyroje taip pat įdėjo Maryam nuotrauką be galvos apdangalo. Šis gestas buvo plačiai aptarinėjamas spaudoje bei socialinėje medijoje.
M. Mirzakhani mirtis atnaujino debatus apie Irano pilietybę vaikams, turintiems maišytą tautybę. 60 Irano parlamento narių pagreitino teisės pataisą, kuri leistų vaikams gimusiems Irano moters ir užsieniečio šeimoje suteikti Irano pilietybę, tam, kad Maryam dukra galėtų lengviau atvykti į Iraną.
2014 m. studentės įkūrė Mirzakhani draugiją, skirtą moterims studijuojančioms matematiką Oksfordo universitete. 2015 m. Maryam susitiko su šia bendruomene, kai atvyko į Oksfordą atsiimti Klėjaus matematikos instituto tyrimų apdovanojimo.
2016 m. Maryam Mirzakhani buvo išrinkta nacionalinės mokslų akademijos nare ir tapo pirmąja moterimi iš Irano priimta į šią akademiją.
2018 m. vasario 2 d. aukštos raiškos žemės stebėjimo ir analizės įmonė Satellogic paleido ÑuSat mikrosatelitą, pavadintą Maryam Mirzakhani garbei.
2019 m. lapkričio 4 d. The Breakthrough Prize Foundation sukūrė Maryam Mirzakhani premiją „Naujosios ribos“, kuri kiekvienais metais apdovanos išskirtines moteris matematikos srityje. 50 000 JAV dol. prizas bus teikiamas matematikėms, kurios baigė doktorantūrą, ne vėliau kaip prieš 2 metus. Prizą gali gauti daugiau nei vienas žmogus.
Vestgotų karalystė
Vestgotų karalystė  – ankstyvaisiais viduramžiais Vakarų Europoje egzistavusi valstybė, kurią sukūrė germanų tauta vestgotai. Ji egzistavo 418–720 m. dabartinės Ispanijos, Portugalijos ir pietų Prancūzijos (Oksitanijos) teritorijose.
Alanzu
thumb|200px|Jazilikajos uoloje pavaizduotos dievybės (iš kairės į dešinę): Tašmišas (Tešubo brolis), Tešubas, Hebatė, Šaruma, ant erelio stovi Alanzu ir Kunzišali Alanzu – deivė huritų mitologijoje, vėliau įtraukta į hetitų panteoną. Svarbiausias Alanzu kulto centras buvo Kizuvatna.
Vestgotų karalystė
Tulūzos karalystė
thumb|left|200px|Karalystė apie 476 m. Vestgotai buvo viena germanų genčių, užplūdusių Vakarų Romos imperiją po vandalų ir svebų antpuolio. Jie jau buvo priėmę krikščionybę, tačiau išpažino arijonizmą. 410 m. jie užėmė Romą ir pagrobė imperatoriaus seserį Galą Placidiją. Vadovaujami Ataulfo, jie siaubė imperijos teritorijas Pirėnų pusiasalyje ir Akvitanijoje. Kada Ataulfas vedė Galą, imperatorius Honorijus pavedė jam ginti Romos imperijos teritorijas nuo kitų germanų genčių, o 418 m. atidavė valdyti jiems žemes Akvitanijoje, Garonos slėnyje.
Alanzu
Alanzu drauge su Tešubu, Hebate bei Šaruma pavaizduota Jazilikajos (šventovės greta istorinės hetitų sostinės Hatušo) uoloje išraižytuose reljefuose. Vaizduojama visa dievų šeima: Tešubas (dangaus ir audrų dievas) ir Hebatė (Deivė Motina) laikyti šios deivės tėvais, o Šaruma – broliu. Alanzu priklausė motinos Hebatės kaluti dievybių grupei. Dievybėms, priskirtoms kuriai nors kaluti grupei, būdavo aukojama drauge.
Vestgotų karalystė
Tulūzos karalystė
Įsitvirtinę Tolose, vestgotai ėmė plėsti savo karalystės teritorijas imperijos sąskaita. Tiesa, jie ir toliau tęsė veiklą kaip romėnų sąjungininkai: 451 m. Teodorikas I padėjo romėnams sustabdyti hunų antplūdį, o Teodorikas II 456 m. nusiaubė pagrindinę jėgą romėnų Ispanijoje – svebus.
Savo karalystę vestgotai pradėjo konsoliduoti valdant Eurikui (466–84). Užkariavimų metu jis iš Romos paveržė didžiąją dalį Akvitanijos ir beveik visą Ispaniją, palikdamas svebams tik šiaurės vakarinį pusiasalio kampą. Romos imperijai galutinai žlugus 486 m., vestgotai išlaikė šias valdas. Kadangi jų sostinė buvo Tulūza, neretai karalystė įvardijama kaip Tulūzos karalystė.
Įsitvirtinimas Ispanijoje
Valdant Alarikui II, karalystėje išleistas naujas teisynas, tačiau augo Frankų valstybės grėsmė. 507 m. jungtinės frankų ir burgundų pajėgos sumušė vestgotus prie Vuile, dėl ko jie neteko praktiškai visų savo teritorijų į šiaurę nuo Pirėnų kalnų, išskyrus Septimaniją. Kadangi Tulūzą paėmė frankai, sostinė perkelta į Barseloną.
Frankai nedavė ramybės ir vėlesnių valdovų valdymo laikais. Karaliaus Agilos I (549–54) laikais kilęs pilietinis karas susilpnino valdžią, kas leido čia savo interesus pareikšti sustiprėjusiai Bizantijos imperijai: Justiniano II kariuomenė užėmė rytines pakrantes ir jose buvo įkurta Ispanijos provincija.
Vestgotų karalystė atsigavo valdant Liuvigildui (569–586). Šis talentingas karvedys ne tik sustiprino vestgotų valdžią turimose srityse, bet ir nuramino baskų bei kantabrų gentis šiaurėje, o 585 m. nukariavo likusias svebų teritorijas. Taip vestgotams pakluso beveik visas Pirėnų pusiasalis, išskyrus Bizantijos valdas pajūryje (šios galutinai paimtos 625 m.).
Toledo karalystė
Karalystė nepasiekė politinio stabilumo, nes joje nuolat reiškėsi nesutarimai tarp karaliaus, bažnyčios ir diduomenės. Ne vienas karalius buvo nužudytas. Nepaisant to, šiuo metu baigtas vienas svarbiausių viduramžių Europos teisynų Liber Iudiciorum, klestėjo kultūra, o valstybė buvo valdoma romėnišku pavyzdžiu, padalinus į provincijas.
711 m. Kalifato Ifrikijos provincijos valdytojas Musa bin Nusair užpuolė Vestgotų karalystę pasinaudodamas tuo, kad karalius Roderikas kovojo su baskais šiaurėje. Karalius stojo į mūšį, tačiau jo kariai karalių išdavė, dėl ko mūšis buvo pralaimėtas, o musulmonai užėmė pietinę Toledo karalystės dalį. Iki 716 m. Kalifatas nukariavo likusią pusiasalio dalį. Apie 721 m. užėmus Septimaniją, Vestgotų karalystė nustojo egzistuoti. Jos teritorijos tapo Omejadų kalifato dalimi, kuri pradėta vadinti al-Andalus.
Alex Yee
Alex Yee (g. 1998 m. vasario 18 d. Londone) – Jungtinės Karalystės triatlono sportininkas, olimpinis čempionas. Yee taip pat varžosi lengvosios atletikos  varžybų vidutinių ir ilgų nuotolių bėgimų rungtyse.
Biografija
2018 m. pasaulio taurės etape Kinijoje Yee iškovojo bronzą ir pirmą kartą lipo ant prizininkų pakylos.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Yee varžėsi dvejose triatlono rungtyse. Vyrų triatlono varžybose anglas nusileido tik norvegui Kristian Blummenfelt ir iškovojo sidabro medalį. Pirmą kartą olimpiadoje vykusioje mišrių komandų estafetėje kartu su Jungtinės Karalystės rinktine (Jonathan Brownlee, Alex Yee, Jess Learmonth, Georgia Taylor-Brown) aplenkti visi varžovai bei pelnyti aukso medaliai.
Romeo ir Džuljeta (1968 filmas)
Romeo ir Džuljeta – to paties pavadinimo Viljamo Šekspyro pjesės ekranizacija, kurioje į ekraną perkeltas eiliuotas tekstas. Interneto svetainėje Rotten Tomatoes juosta vertinama 97% teigiamų atsiliepimų.
Varnionių apylinkė
Varnionių kaimiškoji apylinkė  – apylinkė Gudijoje, Astravo rajone. Centras – Varnionys.
2013 m. apjungta su Trakininkų kaimiškąja apylinke.
2009 m. 91,5 % gyventojų buvo gudai, 4,4 % – lenkai, 2,3 % – rusai.
Kančipuramas
2011 m. 93,38 % miesto gyventojų buvo hinduistai, 5,24 % – musulmonai, 0,83 % – krikščionys.
Paveldas
Kančipuramas – svarbus hinduizmo centras, sutraukiantis daug piligrimų (patenka net į kelias piligrimines trasas, laikomas vienu iš 7 šventųjų (sapta puri) Indijos miestų). Mieste yra šventyklos, skirtos daugiausia Šivai – Ekambarešvaros (IX a.), Kailašanathos (VII–VIII a.), Irvantanešvaros (VIII a.); Višnui – Varadharadžos Perumalio (XII a., išplėsta XVI a.), Pandavos Thūrharo Perumalio (VIII a.), Ulagalandhos, Vaikuntos Paramešvaros ir kt.; Kumarakotamo šventykla, skirta Skandai (Muruganui), deivės Kamakšės (Parvatės) šventykla ir kt. Iš viso yra 126 šventyklos. Miesto pietinėje dalyje yra džainų šventyklų. Taip pat yra vienuolynas, kuris, kaip teigiama, įsteigtas mokytojo Šankaros. Be to, manoma, kad budizmo klestėjimo laikais Kančipurame gyvenę tokie budizmo mokytojai kaip Arjadeva, Dignaga, Dhamapala, Bodhidharma.
Istorija
Kančipuramas – vienas seniausių Pietų Indijos miestų. Jis II a. pr. m. e. buvo pirmąja Čolos valstybės sostine, III–IX a. Palavų valstybės sostine, X–XIII a. Čolos valdovų viena rezidencijų. Nuo XIV iki XVII a. Kančipuramas buvo svarbus kultūrinis, prekybinis, amatų centras Vidžajanagaro valstybėje. Vėliau miestą užėmė Marathų karalystė, britų, prancūzų kariuomenės. Kančipuramas nuo seno buvo džainų, budistų, hinduistų religinis centras; XI a. čia mokėsi hinduizmo teologas Ramanudža.
Stanislovas Pšyjemskis
Stanislovas Pšyjemskis (?-1595) – Karūnos didysios maršalka, Karūnos dvaro maršalka, Konino seniūnas, pasiuntinys į seimą.
Buvo pasiuntiniu nuo Kališo vaivadijos. 1581 metais buvo seimo maršalka. Dalyvavo Lenkijos karaliaus Stepono Batoro Livonijos karuose. 1588 tapo Karūnos dvaro maršalka, 1593 metais Karūnos didžiuoju maršalka.
Buvo kalvinistas.
Opidumas
thumb|right|250px|Manchingo opidumo rekosntrukcija Opidumas (, dgs. oppida) – įtvirtinta gyvenvietė, paprastai kalvos viršūnėje, Galijoje ir kitose teritorijose šiauriau Alpių. Daug opidumų užkariavus Romai tapo senovės Romos administracinio vienetų centrais. Lotynų kalboje opiddum ėmė reikšti 'miestas'.
Žodis kildinamas iš 'uždaras plotas', galbūt iš  'užimtas plotas', 'pėdos atspaudas'.
Julijus Cezaris žodžiu oppida vadino geležies amžiaus keltų gyvenvietes, buvusias Galijoje. Dabar šiuo žodžiu vadinami ikirominiai miestai, egzistavę Vakarų ir Centrinėje Europoje. Dabar opidumais paprastai vadinamos didelės įtvirtintos ikirominės gyvenvietės.
Pagrindiniai struktūriniai opidumų bruožai: Opidumai skyrėsi dydžiu, forma, juose vykdyta veikla ir politine svarba. Ne visi opidiumai buvo genčių sostinės. Pvz., helvetai (rytų Alpės) turėjo 12 opidumų, o biturigai (centrinė Galija) turėjo mažiausiai 20-30 opidumų.
Opidumų vystymasis buvo svarbus etapas Europos urbanizacijoje. Opidumai buvo pirmos didelės gyvenvietės šiauriau Viduržemio jūros regiono, kurias tikrai galima laikyti miestais. Cezaris rašė, kad kiekviena galų gentis gali turėti po kelis opidumus, bet jie būna nevienodai svarbūs. Galbūt jis turėjo omenyje, kad opidumai sudarė tam tikrą hierarchinę sistemą.
Užkariautose teritorijose romėnai opidumų sistemą naudojo kaip imperijos žemėms administruoti. Daugelis jų tapo romėnų miestais, kurie dažnai nuo kalvų viršūnių persikėlė į lygumas.
Count Basie
William James „Count“ Basie (1904 m. rugpjūčio 21 d. – 1984 m. balandžio 26 d.) buvo amerikiečių džiazo pianistas, vargonininkas bei kompozitorius. 1935 m. įkūrė savo orkestrą „Count Basie Orchestra,“ kuriam vadovavo beveik 50 metų.
Muzikantas mirė 1984 m. balandžio 26 d. nuo kasos vėžio.
Diskografija
Didžioji dalis albumų įrašyti kartu su „Count Basie Orchestra.“
Andžejus Firlejus (1585)
Andžejus Firlejus (apie 1537–1585) – ATR valstybinis veikėjas, karaliaus sekretorius (1569 m.), Liublino kaštelionas (1576–1585 m.), Sandomiro seniūnas.
Biografija
Lenkijos bajorų Firlejų giminės atstovas, herbo „Lewart“ savininkas. Liublino ir Rusios vaivados Petro Firlejaus (m. 1553) ir Katerinos Tenčinskos jaunesnysis sūnus. Vyresnieji broliai – Karūnos didysis maršalka Janas (1521–1574) ir Liublino vaivada Mikalojus (apie 1531–1588).
Aktyvus kalvinizmo šalininkas ir propaguotojas. 1569 metais minimas karaliaus sekretoriaus titule. 1576 metais Adžejus Firlejus gavo Liublino kašteliono pareigybę. Tais pačiais 1576 metais buvo išrinktas karūnos seimo maršalka (pirmininku).
Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Barborą Šrenską (m. 1588), nuo santuokos su kuria turėjo vieną sūnų ir dvi dukteris:
NK Svoboda Ljubljana
Liublianos „Svoboda“ – Slovėnijos futbolo klubas iš Liublianos.
Istorija
Klubas įkurtas 1952 m. Susikūrus Nepriklausomai Slovėnijai rungtyniavo šalies futbolo sistemoje. Nuo 1991 m. žaidė aukščiausioje lygoje. Joje praleido keturis sezonus, o vėliau iškrito į žemesnius divizionus. Galiausiai, žaidė regioninėse pirmenybėse.
Natalija Bardo
Natalija Bardo arba Natalija Krivozub (g. 1988 m. balandžio 5 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.
Biografija
2010 m. rudenį įrašė oficialią Lady Gaga pasaulinio hito „Alejandro“ koverinę versiją rusų kalba – iš tuzino vertimų Gagos prodiuseriai pasirinko Natalijos tekstą. Paskatinta šios sėkmės vėliau sudalyvavo eilėje muzikinių projektų.
2011 m. filmavosi seriale „Auksiniai. Barvicha 2“, o 2012 m. aktorė vaidino melodramoje „Veronika. Prarasta laimė“, o 2013 m. sezone tęsė darbą šios juostos tęsinyje „Veronika. Bėglys“. 2014 m. filmavosi seriale „Andželika“ ir kituose populiariuose projektuose.
Administracinis teismas
Administracinis teismas – specializuotas teismas, nagrinėjantis administracines bylas. Administraciniai teismai skirtingai nei bendrosios kompetencijos teismai nenagrinėja civilinių ar baudžiamųjų bylų ir sudaro atskirą teisminės valdžios atšaką.
Apygardų administraciniai teismai
Apygardų administraciniai teismai:
Apygardų administraciniai teismai yra specializuoti teismai, kurie įsteigti skundams (prašymams) dėl viešojo ir vidinio administravimo subjektų priimtų administracinių aktų bei veiksmų ar neveikimo (pareigų nevykdymo) nagrinėti. Juose nagrinėjami ginčai viešojo valdymo sferoje, norminių administracinių aktų teisėtumo klausimai, mokesčių ginčai ir kt. Prieš kreipiantis į administracinį teismą, įstatymo numatytų viešojo administravimo subjektų priimti individualūs teisės aktai ar veiksmai gali būti ginčijami ikiteismine tvarka. Tokiu atveju ginčus nagrinėja savivaldybių visuomeninės administracinių ginčų komisijos, apskričių administracinių ginčų komisijos ir Vyriausioji administracinių ginčų komisija.
Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (LVAT)
Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas yra pirmoji ir galutinė instancija administracinėms byloms, įstatymų priskirtoms jo kompetencijai bei apeliacinė instancija byloms dėl apygardų administracinių teismų sprendimų, nutarimų, nutarčių, taip pat ir administracinių teisės pažeidimų byloms dėl apylinkių teismų nutarimų. Be to, įstatymų nustatytais atvejais nagrinėja prašymus dėl proceso atnaujinimo užbaigtose administracinėse bylose, įskaitant administracinių teisės pažeidimų bylas. Formuoja vienodą administracinių teismų praktiką aiškinant ir taikant įstatymus ir kitus teisės aktus.
Howard Hawks
Hovardas Vinčesteris Hoksas (, 1896 m. gegužės 30 d. Gošenas, Indiana, JAV – 1977 m. gruodžio 26 d. Palm Springsas, Kalifornija, JAV) – amerikiečių kino režisierius, prodiuseris ir scenaristas.
Biografija
H. Hoksas gimė 1896 m. gegužės 30 d. Gošeno mieste, Indianos valstijoje, popieriaus gamintojo Frenko Hokso ir jo žmonos Helenos šeimoje. 1907 m. pradėjo lankyti politechnikos pradinę mokyklą, 1910–1912 m. mokėsi Pasadenos vidurinėje mokykloje Kalifornijoje, 1913–1914 m. Ekseterio Filipso akademijoje Masačusetse, 1914–1917 m. Kornelio universitete Niujorke, kur įgijo mechanikos inžinieriaus specialybę. 1917–1919 m. tarnavo JAV kariuomenės oro tarnyboje; dalyvavo kariniuose mokymuose Teksase; gavo leitenanto laipsnį. 1920–1925 m. buvo automobilių lenktynininkas, lėktuvų gamyklos konstruktorius.
1916–1917 m. per atostogas dirbo „Famous Players-Lasky“ studijos (vėliau „Paramount Pictures“) scenarijų skyriuje. 1919–1921 m. buvo nepriklausomas A. Dveino, M. Neilano, A. Holubaro dviejų dalių filmų prodiuseris. 1922–1924 m. dirbo „Paramount Pictures“ scenarijų skyriuje; prisidėjo prie daugiau kaip 60 filmų scenarijų.
H. Hoksas kūrė įvairaus žanro filmus: komedijas, dramas, filmus apie gangsterius, mokslinę fantastiką, nuaro, karinius filmus ir vesternus. Žinomiausi jo filmai: apie gangsterius „Žmogus su randu“ („Scarface“, 1932), komedija „Mažylio auklėjimas“ („Bringing Up Baby“, 1938), nuotykių drama „Tik angelai turi sparnus“ („Only Angels Have Wings“, 1939), komedija „Jo mergina Penktadienė“ („His Girl Friday“, 1940), romantinis filmas „Turėti ir neturėti“ („To Have and Have Not“, 1944), nuaras „Gilusis miegas“ („The Big Sleep“, 1946), vesternas „Raudonoji upė“ („Red River“, 1948), mokslinės fantastikos filmas „Daiktas iš kito pasaulio“ („Thing from Another World“, 1951), muzikinė komedija „Džentelmenai renkasi blondines“ („Gentlemen Prefer Blondes“, 1953) ir vesternas „Rio Bravo“ (1959).
1942 m. H. Hoksas, kaip geriausias režisierius, už filmą „Seržantas Jorkas“ („Sergeant York“, 1941) buvo nominuotas „Oskarui“. 1974 m. jam buvo įteiktas „Oskaras“ už puikius pasiekimus kine kaip „Meistrui, amerikiečių režisieriui, kurio kūrybiniai siekiai užima garbingą vietą pasaulio kino mene“. H. Hoksas yra padaręs įtaką kitiems kino režisieriams, pavyzdžiui, M. Skorsezei, R. Oltmenui, Ž.-L. Godarui, Dž. Karpenteriui ir K. Tarantinui.
Ne vienas kritikas H. Hoksą pripažįsta vienu iš įžymiausių amerikiečių kino režisierių. Vertinimų apibendrinimo svetainėje „Rotten Tomatoes“ šešetas jo filmų yra gavę 100 % reitingą. 11 H. Hokso filmų įtraukta į JAV Kongreso bibliotekos Nacionalinį kino registrą kaip „kultūriškai, istoriškai arba estetiškai reikšmingi filmai“.
H. Hoksas mirė 1977 m. gruodžio 26 d. nuo komplikacijų, kurias sukėlė susimušimas, kai jis savo namuose Palm Springse, Kalifornijoje, užkliuvo už savo šuns ir pargriuvo. Dvi savaites praleido ligoninėje sveikdamas nuo smegenų sutrenkimo, tada pasiprašė parvežamas namo ir po keleto dienų mirė. Jo mirtis tiesiogiai susijusi su „insultu dėl aterosklerozinės kraujagyslių ligos“.
Georgia Taylor-Brown
Biografija
2018 m. pasaulio čempionato įskaitoje Georgia pirmą kartą pelnė medalį – bronzą moterų triatlone. 2020 m. britė pirmą kartą tapo pasaulio čempione.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Taylor-Brown varžėsi dvejose triatlono rungtyse. Moterų triatlono varžybose anglė nusileido tik Bermudų atstovei Flora Duffy ir iškovojo sidabro medalį. Pirmą kartą olimpiadoje vykusioje mišrių komandų estafetėje kartu su Jungtinės Karalystės rinktine (Jonathan Brownlee, Alex Yee, Jess Learmonth, Georgia Taylor-Brown) aplenkti visi varžovai bei pelnyti aukso medaliai.
Paslaptis (1974 filmas)
Paslaptis – 1974 m. sukurtas psichologinis trileris.
Turinys
Deividas atsibunda surištas neaiškioje patalpoje, iš kurios jam pavyksta pabėgti nužudžius sargybinį. Besislapstydamas nuo persekiotojų, jis atsiduria atokiame sename name, kuriame gyvena menininkai Tomas ir Džulija, pabėgę ten nuo Paryžiaus triukšmo. Deividas jiems pasisako esąs persekiojamas dėl turimos slaptos informacijos ir pora juo patiki, tačiau kuo toliau, tuo labiau jo elgesys ima kelti abejonių, ypač kuomet laikraštyje pasirodo skelbimas apie iš psichiatrinės ligoninės pabėgusį ligonį. Kelyje sutinkamos policijos užkardos, netoliese nuolat skraidantis sraigtasparnis tarsi patvirtina Deivido žodžius, kad jis pavojingas ir žmonėms, kurie jam padeda, taip pat gresia pavojus, tačiau kažkas jo elgesyje Džuliją verčia abejoti pasakojama istorija. Matydama, kad Tomas vis daugiau leidžia laiko su naujuoju pažįstamu ir juo visiškai pasitiki, ji nusprendžia pati priimti sprendimą ir pranešti apie bėglį policijai. Apie tai sužinojęs, Deividas įniršta ir ją puola, tačiau Džulija spėja iššauti iš jo pistoleto.
Paskutiniuose filmo kadruose Džulija ir Tomas stovi apsikabinę, ji klausia vyro ar gerai pasielgė, tuo tarpu iš už kalvos pasirodo ginkluoti vyrai, kurie priartėję atidengia į juos ugnį...
Murzuko dykuma
Murzuko dykuma arba Idehan Murzukas  – dykuma pietvakarių Libijoje, daugiausia – ergas. Laikoma Sacharos dykumų komplekso dalimi, nors nuo pačios Sacharos atskirta Tibesčio ir Tasilio Adžero kalnų.
Dykuma yra dubumoje, iš pietų, vakarų ir rytų apsuptoje 450–500 m aukščio uolų masyvų. Šiaurėje ir šiaurės vakaruose iki 30 m aukščio kopos. Metinis kritulių kiekis ~10 mm. Smėlynuose yra nemažos gruntinio vandens atsargos. Šiaurėje ir rytuose – oazės.
Smėlio jūra
thumb|295px|Murzuko Smėlio jūra (Pietvakarių Libija) (2008 m. nuotrauka iš kosminės stoties) Detali nuotrauka iš žemos orbitos rodo klasikinius didelius ir mažus smėlio telkinius rajone, kur vėjas yra stipresnis reljefą formuojantis veiksnys, negu vanduo. Smėlis susitelkęs į draa – labai didelius smėlio masyvus, kurie nuotraukoje atrodo kaip platus tinklas, kurio „akyse“ – beveik smėlio neturintys plotai plokščiu dugnu. Geologai mano, kad Murzuko draa susiformavo laikais, kai pūtė kitokie vyraujantys vėjai, negu dabartiniai šiaurės ir šiaurės vakarų.
Ant draa viršaus susidariusios mažesnės kopos. Matyti trys skirtingi kopų tipai:
Priešvėjiniai smėlio telkinių šlaitai glotnesni negu pavėjiniai. Vėjas nuolat judina smiltis. Todėl draa ir barchanai nuolat juda, nes smėlis kyla priešvėjiniu šlaitu ir po to nupučiamas pavėjiniu šlaitu. Mažos smėlio masės juda greičiau negu didelės. Draa yra beveik nejudrūs, bet jų viršumi santykinai greitai juda mažos kopos. Kai mažosios kopos pasiekia pavėjinį draa šlaitą, jos suyra, nes jas sudarantis smėlis išsisklaido pučiant vėjui ir kiekvienai smiltelė atskirai nupučiama skersai „baseinų“ – plokščių lygumų be smėlio tarp draa.