cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Polocko vaivadija
Istorija
thumb|left|Vaivadija ATR žemėlapyje
Vaivadija buvo sudaryta Polocko kunigaikštystės žemių pagrindu. XIV a. kunigaikštystę valdė Andrius Algirdaitis, po jo trumpai Skirgaila, o Vytautas kunigaikštystę likvidavo, ji tapo LDK seniūnija.
1563 m. Rusijos caras Ivanas IV buvo užėmęs Polocką, bet 1579 m. Steponas Batoras jį atsiėmė. 1655 m. caras Aleksejus Michailovičius Polocko žemes vėl okupavo, bet 1667 m. jos vėl grįžo Lietuvai. Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas 1772 m. vaivadiją pagal Dviną padalijo į dvi dalis. Šiaurinė atiteko Rusijai, pietinė iki Antrojo padalijimo liko Abiejų Tautų Respublikai.
Administracinis suskirstymas
Polocko vaivadija dėl nedidelio gyventojų skaičiaus į pavietus padalyta nebuvo. Vėliau buvo suskirstyta į 3 seniūnijas:
Valdymas
Polocko vaivadiją Abiejų Tautų Respublikos senate atstovavo Polocko vaivada ir Polocko kaštelionas. Krašto seimelis, posėdžiaudavęs Polocke, rinkdavo du atstovus į Abiejų Tautų Respublikos Seimą ir du deputatus į Lietuvos Tribunolą. Nuo 1773 m. seimeliai rinkdavosi Ušačuose.
Visuotinis bajorų šaukimas į karo tarnybą vyko Polocke.
Vaivada
Pirmasis Polocko vaivada buvo Stanislovas Hlebavičius.
Polocko vaivadą skirdavo karalius, jis pareigas paprastai eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas.
Vaivada buvo LDK Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Polocko vaivada turėjo dvidešimt pirmą pagal rangą pasauliečių poziciją.
Under the Covers: Essential Red Hot Chili Peppers
„Under the Covers: Essential Red Hot Chili Peppers“ – grupės „Red Hot Chili Peppers“ dainų rinkinys, išleistas 1998 m. kovo 31 d. Šiame albume esančios dainos yra koveriai, kuriuos grupė jau buvo anksčiau išleidusi ankstesniuose savo albumuose.
Nors ant viršelio parašyta, jog albume tėra 10 dainų, iš tiesų jų yra 13. Kadangi rinkinys buvo išleistas ribotu tiražu, šis albumas dabar yra vertinamas kolekcionierių.
Niukiobingas
Niukiobingas – miestas pietryčių Danijoje, Lolando ir Falsterio salose, kurias jungia 295 m ilgio Frederiko IX tiltas. Dauguma gyventojų gyvena Falsteryje. Išlikę Caro rūmai (1700 m.), XV a. pilis, yra miesto muziejus, zoologijos sodas.
Vila das Avesas
Vila das Avesas („paukščių miestas“) – miestas šiaurės Portugalijoje, 6 km į šiaurės rytus nuo Santo Tirso. Išvystyta tekstilės pramonė.
Jonėnai (Jonava)
Jonėnai – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Žeimių.
Etimologija
Kaimo vardas – asmenvardinis vietovardis, siejamas su asmenvardžiu Jonas.
Istorija
Panaikintas 1979 m.
Žudžiai
Etimologija
Manoma, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo asmenvardžio Žudžius arba Žudys.
1235 m.
1235 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Vepšas
Vepšas  – upė rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje; Vyslos dešinysis intakas. Prasideda Roztočės aukštumoje, pamiškėje ties Vepšove Jezioro kaimu, į šiaurę nuo Lubelio Tomašuvo. Teka į šiaurės vakarus lygumomis. Įteka į Vyslą ties Denblinu.
Svarbiausi intakai: Poras, Žulkevka, Bistšica, Minina (kairieji), Labunka, Volica, Voislavka, Svinka, Tismenica. Vepšo aukštupyje 2008 m. sudarytas Nelišo tvenkinys. Vidurupyje sujungtas su Kžnos upe (Bugo baseinas) Vepšo-Kšnos kanalu.
Miestai prie Vepšo: Krasnobrudas, Zvečinecas, Ščebžešynas, Krasnystavas, Lenčna, Liubartuvas, Denblinas.
Ashley Roberts
Ashley Maria Roberts (g 1981 m. rugsėjo 14 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų dainininkė, šokėja, modelis ir aktorė, geriausiai žinoma kaip buvusi sėkmingos Pop/R&B grupės „Pussycat Dolls“ narė.
Vaikystė
Roberts gimė Finikse, Arizonoje ir lankė Shadow Mountain vidurinę mokyklą. Ji pradėjo šokti nuo trejų metų, o dainuoti nuo aštuonerių. Jos tėvas buvo būgnininkas grupėje „The Mamas and the Papas“. Tačiau vėliau jis tapo automobilių pardavėju. Ashley mama yra pilatės instruktorė, ir jinai pastūmėjo Ashley į pramogų pasaulį.
Per vasaros atostogas Ashley keliaudavo į stovyklą mokytis modernaus šokio. Po mokyklos pabaigimo Roberts išsikėlė iš savo tėvų namų į Los Andželą visam laikui. Jinai pasirodė keliose reklamose bei Counting Crows vaizdo klipe „Accidentally in Love“ (filmo „Šrekas 2“ garso takelis). Ji, su kitomis „PCD“ narėmis, kaip antai Melody Thornton ir Carmit Bachar, taip pat pasirodė televizijos žaidime pavadinimu „Rock and a Hard Place“, kurį vedė Meatloaf.
„Pussycat Dolls“
Roberts 2008 m. įrašė solo dainą „Played“ Dolls antrojo studijinio albumo „Doll Domination“ deluxe versijoje.
2009 m. vasarą spaudoje pradėjo rodytis pranešimai apie įtampą grupėje, mat grupę ardė nuolatinės pavydo scenos dėl išskirtinio statuso, kurį, lyginant su kitomis narėmis, turėjo lyderė Nicole Scherzinger. Robin Antin kelis kartus neigė, jog grupė išsiskirstė. O narė Melody teigė, jog grupė dabar daro pertrauką. Tačiau kita grupės narė Kimberly pradėjus karjerą realybės šou, duodama interviu atskleidė, jog grupės narės yra nepatenkintos savo padėtimi. Wyatt teigia, kad Nicole buvo taikomos privilegijos, kaip atskiras turų autobusas, atskiras persirengimo kambarys, kol kitos grupės narės viskuo dalinosi.
2010 m. jau spaudoje pasirodė pranešimai, kad grupę paliko Kimberly ir Jessica dėl nesutarimų su grupės lydere Nicole. Be to, pasirodė dar keli interviu, kuriose buvusius narės teigė, jog Nicole net nustatydavo kokį laiką kameros vaizdo klipuose turėtų filmuoti kitas nares.
Ashley vasario mėn. pranešė, kad irgi paliko grupę ir pradės savo solinę karjera.
Netrukus grupės įkūrėja Antin atskleidė, jog šiuo metu ieško naujų veidų, prisijungsiančių prie pagrindinės vokalistės Nicole Scherzinger.
Vaidyba
thumb|Roberts [[2006 m. koncerte.]] 2008 m. Ashely atliko savo debiutinį vaidmenį Brooke filme „Make It Happen“. Filmas susilaukė daugiau blogų atsiliepimų negu gerų. 2010 m. Roberts vedė laidą „Maxim does Spring Break“ televizijos kanalu „E!“. Ji taip pat nusifilmavo vienai „MTV“ laidai.
Mada
2010 m. Ashley išleido savo vardinę moteriškų apatinio trikotažo liniją.
Music
2010 m. Roberts išleido dainos „A Summer Place“ koverį. Taip pat ji pasirodė buvusios „Pussycat Dolls“ narės Kimberly Wyatt vaizdo klipe skirtai jos solo singlui pavadinimu „Stars In Your Eyes“.
Vengrijos futbolo varžybos 1907–1908 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1907–1908 m.
1907–1908 m. NB I
Nemzeti Bajnokság I arba NB 1 – aukščiausioji futbolo lyga šalyje.
Giorgione
thumb|right|200px|Spėjamas Džordžonės autoportretas (Hercogo Anton Ulrich muziejus, [[Braunšveigas)]] Džordžonė (, 1477(78)–1510 m.) – italų brandžiojo renesanso dailininkas, priklausęs Venecijos dailės mokyklai. Džordžonė žinomas vienais garsiausių paveikslų Europos mene „Mieganti Venera“ ir „Audra“.
Biografija
Džordžonė (tikr. Giorgio Barbarelli da Castelfranco) gimė 1477 arba 1478 m. Kastelfranko Veneto miestelyje, 40 km iki Venecijos. Manoma, kad jis buvo Džiovanio Belinio mokinys ir jau būdamas vos 23 metų gavo pirmuosius užsakymus. Džordžone („didžiuoju Džordžu“) buvo pramintas dėl didelės figūros ir charakterio. Džordžo Vazario teigimu, jis apie 1500 m. susitiko su Leonardu da Vinčiu, iš kurio perėmė kai kuriuos būsimuosius savo dailės bruožus. Dž. Vazaris taip pat mini, kad Ticianas buvo jo mokinys, tuo tarpu K. Ridolfis tikina, kad abu, Džordžonė ir Ticianas, buvo Džiovanio Belinio mokiniai. Gali būti, kad Džordžonė kurį laiką mokėsi pas Vitorę Karpačą. 1507 m. Džordžonė gavo užsakymą nutapyti gimtojo miesto katedros altoriaus paveikslą („Kastelfranko Madona“). 1507–08 m. tapė paveikslą Dožų rūmuose (neišlikęs). 1508 m. Džordžonė kartu su Ticianu tapė freskas Fondaco dei Tedeschi vokiečių pirklių viešosios įstaigos sienose. Šie darbai pražuvo gaisro metu, išliko tik menki fragmentai.
Vieninteliu datuotu Džordžonės paveikslu (1506 m.) ir kurio kitoje pusėje autoriumi nurodytas dailininkas (Zorzi da Castelfranco) yra portretas „Laura“. Venecijos kolekcionierius Marcantonio Michiel 1521−1543 m. aprašė grupę dailininko paveikslų, iš kurių nustatyti tik 4 ar 5. Tai „Mieganti Venera“, „Audra“, „Trys filosofai“, „Berniukas su strėle“ ir „Kristus, nešantis kryžių“ (Šv. Roko bažnyčioje Venecijoje, priskyrimas abejotinas, tikriausiai Ticiano). 1648 m. Karlas Ridolfis biografijose „Kastelfranko Madoną“ priskyrė Džordžonei. Šis priskyrimas visuotinai pripažįstamas menotyrininkų. Džordžonė mirė 1510 m. nuo maro, kuriuo esą užsikrėtė nuo meilužės (anot Dž. Vazario). Manoma, kad tai įvyko lapkričio mėnesį. Džordžonė laikomas vienu pirmųjų Europos menininkų, kuris specializavosi privačių užsakovų užsakymams.
Tapybos darbai
right|thumb|360px|„[[Mieganti Venera“ (po 1510, Senųjų meistrų paveikslų galerija Dresdene)]] Savo gyvenimo metu Džordžonė buvo žinomas kaip audringo talento dailininkas, tačiau maža jo darbų išlikę. Iš viso tik apie 20 paveikslų šiuo metu priskiriama Džordžonei ir tik vienas, „Laura“, yra datuotas ir jo autoriumi nurodytas Džordžonė. Sunkumą nustatant Džordžonės darbus sudaro jų panašumas į ankstyvuosius Ticiano darbus. Be to, dėl netikėtos ir ankstyvos mirties Džordžonės paveikslus baigė kiti dailininkai. Pvz., paveikslą „Trys filosofai“ baigė Sebastianas del Pjombas, o „Miegančios Veneros“ dangų ir peizažo detales − Ticianas.
Džordžonė pasižymėjo kaip vienas pirmųjų Vakarų dailės tapytojų, kurio paveiksluose alegorinės ir istorinės asociacijos perkeliamos į antrą planą. Dailininkas leidžia grožėtis pačiu dailės objektu. Paveikslas „Audra“ laikomas pirmuoju peizažu, o „Mieganti Venera“ pačiu reikšmingiausiu moters akto pavaizdavimu Vakarų dailėje. Džordžonės įtaką patyrė Palma Vyresnysis ir Dosas Dosis.
„Mieganti Venera“ pabrėžia nuogo moters kūno verte paveiksle ir tapo pavyzdžiu daugeliui vėlesnių dailės darbų. Dailininko sumanymas pavaizduoti Venerą miegančią ir atitrūkusią nuo žiūrovo bei paveikslo aplinkos, idėjos realizacija veikia šokiruojamai netgi Modernizmo amžiuje (vienu metu paveikslas buvo priskiriamas Rafaeliui). Kai kurių kritikų vertinimu, Džordžonė yra pirmasis klasikinės eros dailininkas, savo darbuose turėjęs modernumo bruožų.
Fortūnatas Gorskis (1745)
Fortūnatas Gorskis (, apie 1745 m. – apie 1810 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Abiejų Tautų Respublikos didikas, Lenkijos nacionalinės kavalerijos rotmistras, Švento Stanislovo ordino kavalierius.
Giminė
Kilęs iš Lenkijos karalystės didikų Gorskių giminės. Tėvas Mykolas Jonas Gorskis (, apie 1717 m. – 1776 m.), motina – Teresė Nagurskaitė (, apie 1710 m. – apie 1752 m.). Broliai Adomas Gorskis (, apie 1745 m. – ?), Stanislovas Augustas Gorskis (, apie 1745 m. – ?), Liudvikas Gorskis (, 1749–1815 m.), seserys – Rožė Gorskaitė-Monvydienė, Barbora Gorskaitė-Koscelkovska. Brolis ir seserys iš tėvo II santuokos – Leonas Gorskis (, apie 1760 m. – 1807 m.), Liudvika Teodora Broel-Platerienė, Kotryna Gorskaitė, Ona Goštautienė ir Teodora Boufal-Daraškevičienė.
Apie 1770 m. susituokė su Brigita Zabielaite (, apie 1750 m. – ?).
Veikla
Lenkijos nacionalinės kavalerijos rotmistras.
Apdovanojimai
1791 m. apdovanotas Šventojo Stanislovo ordinu.
Portugališkasis debiutas
Portugališkasis debiutas – šachmatų debiutas, prasidedantis ėjimais:
Elena Domarkienė-Rapalytė
Elena Domarkienė-Rapalytė (g. 1954 m. vasario 1 d. Telšiuose) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.
Portugališkasis debiutas
Portugališkasis debiutas yra nedažnas ir nestandartinis. Jis skiriasi nuo dažnai žaidžiamos ispaniškosios partijos (1.e4 e5 2.Žf3 Žc6 3.Rb5), kurioje išvedami žirgai, o ėjimu '''3. Rb5''' rikis užpuola priešininko žirgą. Šiame debiute juodieji visiškai nespaudžia laukelio e5 ir leidžia juodiesiems žaisti taip, kaip jie nori.
Jei baltieji atsako 2…Žf6, baltieji gali pabandyti paaukoti pėstininką ėjimu 3.d4. Kitas juodųjų atsakymas – 2…Žc6, kuris dažniausiai pereina į ispaniškąją partiją po 3.Žf3, bet geriausia užpulti rikį einant 2…c6 arba 2…a6. Po to žaidimas dažniausiai tęsiasi ėjimais 3.Ra4 Žf6, o tada juodieji dažniausiai tęsia eidami 4.Žc3 arba 4.Ve2.
Elena Domarkienė-Rapalytė
Biografija
Baigusi Telšių Žemaitės vidurinės mokyklos aštuonias klases ir vaikų muzikos mokyklą (A. Meškausko akordeono klasę), 1969–1973 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio aukštesniojoje pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis). 1974–1979 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Lopo ir vyr. dėst. A. Krogerto klasės).
1973–1976 m. Telšių vidurinės mokyklos – internato muzikos mokytoja, jaunučių, jaunių ir merginų choro vadovė. Chorai dalyvavo koncertuose ir rajono dainų šventėse. 1973–1981 m. Tryškių (Telšių r.) kultūros namų vyrų choro chormeisterė, 1977–1980 m. Telšių miesto kamerinio choro chormeisterė – su šiuo choru išlaikė konservatorijos baigimo valstybinius egzaminus. 1979–1989 m. Telšių buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato moterų vokalinio ansamblio vadovė – respublikiniuose konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. 1985–1990 m. Telšių rajono švietimo darbuotojų moterų choro vadovė: surengė koncertų, su choru dalyvavo 1985 m. respublikinėje dainų šventėje, 1986 m. moterų chorų šventėje „Aš atdarysiu dainų skrynelę" Kretingoje ir 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje Vilniuje. Tuo metu tai buvo geriausias moterų choras Telšių rajone.
Nuo 1973 m. Telšių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1976 m. jaunučių choro vadovė – jį parengė 1977 ir 1987 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei, 1994 ir 1996 m. dainų šventėms Klaipėdoje, 1997 m. dainų šventėms Skuode ir Mažeikiuose. Choras kasmet surengia po 2-3 koncertus Telšių miesto visuomenei, nuolat dalyvauja rajono dainų šventėse.
Nuo 1995 m. pedagogė dėsto ir Telšių taikomosios dailės aukštesniojoje mokykloje. Dabar dėsto Telšių Muzikos Mokykloje.
Visuomeninė veikla
Telšių rajono dainų švenčių jaunučių chorų vyr. dirigentė, rajono chorų ir „Dainų dainelės" konkursų žiuri narė, keletą metų vadovavo rajono muzikos mokytojų metodikos būreliui, dalyvauja muzikos kursuose bei seminaruose. 1994 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pokarviai
Pokarviai, Pokarbiai, Branderburgas arba Ušakovas (, nuo 1935 m. vasario 6 d. Brandenburg, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Ушаково) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novomoskovskojės kaimo gyvenvietės kaimas Aistmarių pakrantėje prie Prėskingos upės žiočių.
Istorija
thumb|left|Brandenburgo pilies griuvėsiai Notangos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. Kaimo vietoje stovėjo sena prūsų gyvenvietė, kurią sudegino Vokiečių ordinas. 1261 m. sausio 22 d. per Didįjį prūsų sukilimą prie kaimo įvyko Pokarvio mūšis, jame notangai, kuriems vadovavo Herkus Mantas, nugalėjo vokiečių ir jiems į pagalbą atvykusių riterių kariuomenę. Netrukus Brandenburgo markgrafas Otonas III Brandenburgietis Pokarvyje pastatė medinę pilį, ją sunaikinus varmių vado Glapo sukilėliams, Otonas su didele kariuomene sugrįžo į Prūsiją ir toje pat vietoje 1267 m. pastatydino mūrinę Brandenburgo pilį. Pilį 1454–1456 m. apgriovė Lenkijos kariuomenė, 1520 m. ji sudegė, netrukus atstatyta. 1525–1752 m. pilyje rezidavo Brandenburgo apskrities viršininkas, 1776 m. ji apleista. Išliko pilies ir bažnyčios, statytos 1320–1340 m. griuvėsiai. 1729 m. Brandenburgas gavo turgaus teises, tačiau miestu netapo. Pokarviai ir Brandenburgas dėl tautinės sudėties visą laiką išlaikė atskirų administracinių vienetų statusą.
1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Novomoskovskojės apylinkės kaimas.
Parapija
Brandenburgo parapijai priklausė 16 aplinkinių gyvenviečių. Nuo Reformacijos pradžios joje dirbo kunigai:
Kulšė
Kulšė – upė šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Šventosios intakas.
Geografija
Išteka Benaičių kaimo žemių rytiniame pakraštyje, šalia kelio Kretinga–Skuodas. Teka pietvakarių kryptimi, tarp Medšarkių ir Medomiškių daro dvigubą lankstą link šiaurės vakarų ir nuo Mažučių miško toliau teka šiaurės kryptimi. Į Šventąją įteka tarp Laukžemės ir Sūdėnų, 23 km nuo jos žiočių. Didesnioji upės dalis paversta melioracijos kanalu.
Intakai: Kiaupiškė (kairysis), Šaltupis, Daubalė.
Prie ištakų stūkso Benaičių Balkos kalnas, kairiajame krante yra Benaičių mitologinis akmuo, vad. Kūlių bobele, Maloniškių Velnio akmuo, Auksūdžio senosios kapinės, vad. Maro kapeliais, Pelėkių senosios kapinės, vad. Leišių kapeliais, Laukžemės senosios kapinės, vad. Maro kapeliais, veikiančios Laukžemės kapinės, Laukžemės Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia, dvaro sodyba, dešiniajame – Laukžemės II senosios kapinės, vad. Maro kapeliais ir Sūdėnų akmuo su dubeniu.
Į šiaurės rytus nuo žiočių prasideda Sūdėnų botaninis-zoologinis draustinis.
Gyvenvietės: Benaičiai, Žyneliai, Maloniškiai, Pelėkiai, Auksūdys, Ilginiai, Medšarkiai, Medomiškiai, Laukžemė, Sūdėnai.
Pavadinimas
Upėvardis kilo nuo žodžio kulšė, kulšis („šlaunis“).
Sausio 22
Sausio 22 yra 22-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių. Nuo šios dienos iki metų galo lieka 343 dienos (keliamaisiais metais – 344).
Vardadieniai
Anastazas (Nastas, Nastys) – Anastazija (Nastazija, Nastė) – Asta – Astijus – Audrius (Audrys) – Aušrius (Aušrys) – Džiugas – Gaudentas – Skaistė – Vincenta (Vincė) – Vincentas (Vincas) – Vincentina
Anthony Carmona
Anthony Thomas Aquinas Carmona (g. 1953 m. kovo 7 d.) – penktasis Trinidado ir Tobago prezidentas, šias pareigas pradėjęs eiti 2013 m. kovo 18 d. Nuo 2012 m. A. Carmona buvo šalies kriminalinio teismo teisėjas.
A. Carmona gimė pietų Trinidade šešių vaikų šeimoje. Mokėsi San Fernando aukštojoje mokykloje, vėliau tęsė teisės studijas Vakarų Indijos universitete.
2012 m. kovo 12 d. A. Carmona pradėjo vadovauti kriminaliniam šalies teismui.
2013 m. vasario 3 d. šalies premjerė Kamla Persad-Bissessar paskelbė, kad jos vadovaujama partija skiria A. Carmona kaip kandidatą į šalies vadovo pareigas. Tam pritarus ir opozicinėms partijoms, A. Carmona tapo penktuoju šalies prezidentu, nuo 2013 m. kovo 18 d. pakeitęs George Maxwell Richards.
Bernatoniai (Krekenava)
Bernatoniai – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Krekenavos.
Almis Grybauskas
Almis Grybauskas (g. 1947 m. kovo 1 d. Gilūšyje, Kaišiadorių raj.) – Lietuvos poetas, vertėjas.
Biografija
1972 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. Dirbo mokytoju Klaipėdoje, vėliau – laikraščių ir žurnalų „Mokslas ir gyvenimas“, „Kinas“ ir kitų redakcijose. 1993 m. vadovavo lietuvių kultūros seminarui Prahos universitete, 1998 m. – T. Masaryko universitete Brno. 2002 m. ir 2003 m. vadovavo čekų k. seminarui Vytauto Didžiojo universitete. Nuo 1979 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys, nuo 1989 m. PEN klubo narys.
Kūryba
Poezijos pagrindinės temos – tarybinės aplinkos svetimumas, egzistencijos prasmė. Kūrybai būdinga ekspresionizmo poetika, groteskas, alogizmas. Parašė esė tradicinės ir šiuolaikinės mitologizacijos temomis, straipsnių čekų spaudoje apie T. Venclovą, L. Karsaviną, A. Maceiną ir kitus. Išvertė poezijos ir prozos iš latvių, vokiečių, čekų, slovakų, lenkų, prancūzų kalbų.
Vertimai
Iš čekų kalbos:
Iš lenkų kalbos:
Iš slovakų kalbos:
Iš ukrainiečių kalbos:
Čiljonas
Čiljonas  – upė Peru pakrantės srityje, Limos departamente. Prasideda Andų kalnų ledynuose ir derlingu slėniu teka per Limą į Ramųjį vandenyną. Į jį įteka ties Kaljao. Upė būna vandeningiausia tarp gruodžio ir kovo.
Archeologija
Čiljono upės slėnis yra svarbi archeologinė vietovė, kurioje aptinkami seniausių Peru kultūrų pėdsakai. Seniausi žmogaus veiklos požymiai – skaldyti akmenys datuojami 13-14 tūkst. metų atgal. Šis seniausias archeologinis sluoksnis vadinamas Raudonuoju. Okendo sluoksnyje aptikta plonų ilgų peilių, kurie galimai gaminti prieš 12 tūkst. metų. O Čiveteros I ir Čiveteros II sluoksniuose jau rasta akmeninių buožių ir ietigalių. Čiljono slėnyje taip pat yra ~5000 metų senumo El Paraiso piramidė.
Pusiaujinis klimatas
thumb|400px| Klimato juostos Pusiaujinis arba Ekvatorinis klimatas – tropinio klimato tipas, kuriame nėra sausojo sezono – visais metų mėnesiais kritulių kiekis yra mažiausiai 60 mm. Toks klimatas būdingiausias teritorijoms aplink ekvatorių (iki 5 laipsnių pietų ir šiaurės platumos). Natūrali ekvatorinio klimato regionų augalija yra drėgnieji tropikų miškai.
Austėja (reikšmės)
Reikšmės:
Skydliaukė
thumb|250px|Anatominė skydliaukės iliustracija thumb|300px|Skydliaukės sandara (1 – folikulai, 2 – epitelinis audinys, 3 – endotelinis audinys Skydliaukė  – stambi priekinės kaklo dalies endokrininė liauka, išsidėsčiusi tarp 5-ojo kaklo slankstelio ir 1-ojo krūtinės slankstelio, po pat Adomo obuoliu. Ji yra maždaug 15-30 g svorio, paprastai padidėja mėnesinių bei nėštumo metu. Pagrindinė skydliaukės funkcija – hormonų gamyba; šį procesą reguliuoja galvos smegenyse esanti hipofizė.
Sudaryta iš dešiniosios ir kairiosios skilčių, sujungtų sąsmauka ir apgaubtų skaidulinio jungiamojo audinio skaidulų. Žmogaus ir kitų žinduolių organizmuose abi skydliaukės skiltys yra ant pilvinės trachėjos pusės. Daugelyje kitų stuburinių liaukos pusės yra abipus ryklės. Nuo kapsulės į organo vidų įauga pertvaros, dalijančios liauką į skilteles. Prie skydliaukės prigludusios keturios nedidelės prieskydinės liaukos.
Sandara bei vieta organizme
Skydliaukė yra priekinėje kaklo dalyje, šiek tiek žemiau gerklų, kvėpuojamosios gerklės (trachea) priekyje ir šonuose. Skydliaukė savo vidiniu ir užpakaliniu paviršiumi glaudžiasi prie gerklų, trachėjos, iš dalies ir prie stemplės. Ji susideda iš dešiniosios ir kairiosios skilčių (jų matmenys: 5x3x2cm), kurias jungia 1-1,5 cm sąskauka. Nuo sąsmaukos į viršų link gerklų nusitęsia nedidelė vidurinioji skiltis – piramidinė skiltis (ją turi tik apie 30% žmonių). Jos masė priklauso nuo amžiaus ir lyties (moterų – didesnė), tačiau vidutiniškai sveria apie 20-35g.
Skydliaukę dengia oda, poodis ir apatiniai poliežuviniai raumenys su savo fascijomis: krūtininis poliežuvinis raumuo, m. sternohyoideus, krūtininis skydo raumuo, m. sternothyroideus, o viršutines skilčių dalis – mentinis poliežuvio raumuo, m. omohyoideus. Poodyje yra priekinės jungo venos, v. jugulares anteriores. Skydliaukės kraujotaka labai intensyvi – per 1 min. per kiekvieną liaukos audinio gramą prateka 4 ml kraujo, taigi, pagal aprūpinimą krauju skydliaukė nusileidžia tik plaučiams ir kepenims.
Skydliaukės struktūrinį vienetą – folikulą – iškloja epitelinės ląstelės, gaminančios ir pripildančios jo vidų skystos medžiagos – koloido. Jame yra jodo turinčios glikoproteino – tiroglobulino.
Veikla
Skydliaukė gamina du labai panašius hormonus, kilusius iš aminorūgšties tirozino: tai trijodtironinas (T3), kuriame yra trys jodo atomai ir tetrajodtironinas (T4), arba tiroksinas, kuris turi keturis jodo atomus. Žinduolių organizmuose skydliaukė dažniausiai išskiria T4, tačiau ląstelės-taikiniai (angl. target cells) didesnį šio hormono kiekį konvertuoja į T3, pašalindamos vieną jodo atomą. Nors abi hormonų rūšys yra susijusios su tuo pačiu baltymu-receptoriumi, esančiu ląstelės branduolyje, receptorius geriau traukia T3 nei T4.
Liauka gamina kelis labai svarbius medžiagų apykaitos produktus: fermentų veikiamas koloidas suskystėja, iš tiroglobulino pasigamina tiroksinas.
Dar vienas skydliaukės hormonas – tirokalcitominas, kuris veikia kalcio ir fosfatų koncentraciją kraujyje. Jis skatina juos kauptis kauluose bei didina jų išsiskyrimą inkstuose, todėl kalcio ir fosfatų kraujyje sumažėja. Kraujas skydliaukės hormonus nuneša į visas audinių ląsteles, kurių paviršiuje yra į juos reaguojančių receptorių.
Kaip ir daugelio kitų endokrininių liaukų, taip ir skydliaukės, veiklą reguliuoja pagumburis ir pasmegeninė liauka (hipofizė). Pagumburio  TTH liberinų skatinamas, TTH išsiskiria iš hipofizės, su krauju nunešamas į skydliaukę, kur stimuliuoja jų hormonų gamybą.
Reikšmė ir funkcijos
Tai yra vienintelis organas, gebantis iš aplinkos paimti jodą ir panaudoti jį hormonų sintezei. Jos epitelinių ląstelių vidinėje membranoje yra natrio jodido siurblių, kurie perneša jodidus iš kraujo į ląstelę, o skydliaukės hormonas skatina jodo prijungimą prie skydliaukės hormonų.
Pagrindiniai skydliaukės hormonai – tiroksinas (tetrajodtironinas, T4) ir trijodtironinas (T3) iš esmės yra dvi to paties hormono formos ir reguliuoja medžiagų apykaitą. Abu priklauso jodotironinų grupei. Skydliaukėje tiroidinai sintetinami iš mono ir dijodtirozinų. Žmogaus skydliaukėje yra 24% monojodtirozinų, 34% dijodtirozinų, 35% T4 ir 7% T3. Kartu su hipofizės gaminamu somatotropinu reguliuoja vaikų augimo ir vystymosi greitį.
Tiroksinas svarbus organizmo metabolizmui (medžiagų apykaitai). Kai šio hormono gaminama mažai, formuojasi miksedema. Kartu su trijodtironinu tiroksinas skatina energetinius procesus organizme, pvz., spartina pulsą, plečia kraujagysles, didina kraujospūdį, padeda išlaikyti normalų širdies ritmą, raumenų tonusą, virškinimo bei reprodukcijos funkcijas, be to, reguliuoja kūno augimo procesą. T3 ir T4 yra svarbūs ir bioenergetikoje – šie hormonai padidina deguonies suvartojimą ir ląstelinį metabolizmą. Kalcitoninas (arba tireokalcitoninas) vaidina svarbų vaidmenį kalcio homeostazėje: jis mažina kalcio ir fosforo kiekį kraujyje, slopindamas šių medžiagų išsiskyrimo procesą iš kaulų, kur jos kaupiamos. Skydliaukės funkcijos reguliacijai svarbi centrinės nervų sistemos ir posmegeninės liaukos (hipofizės) veikla.
Skydliaukės išskiriamų hormonų funkcijos: 1) aktyvina medžiagų apykaitą; 2) skatina baltymų sintezę; 3) intensyvina lipolizę, riebalų rūgščių oksidaciją, mažina lipidų koncentraciją kraujyje; 4) greitina energijos išsiskyrimą; 5) aktyvina šilumos gamybą; 6) skatina simpatinės nervų sistemos aktyvumą, didina badrenoreceptorių kiekį ir CNS jaudrumą; 7) dalyvauja stresinėse, adaptacinėse reakcijose; 8) slopina inkstų kanalėliuose reabsorbciją, didina filtraciją ir diurezę; 9) skatina virškinimo sulčių sekreciją ir žarnos motoriką; 10) didina mitochondrijų kiekį, jų aktyvumą, ATF sintezę; 11) aktyvina glikogenolizę kepenyse, gliukozės oksidaciją ir rezorbciją plonojoje žarnoje, skatindami hiperglikemiją; 12) skatina lytinių liaukų aktyvumą; 13) skatina insulino, paratiroidino ir gliukokortikoidų sekreciją.
Judėjos kalnai
Judėjos kalnai arba Hebrono aukštumos  – kalnagūbris Artimuosiuose Rytuose, Izraelio ir Vakarų Kranto (Palestina) teritorijose, Judėjos istorinėje žemėje. Driekiasi iš šiaurės ir pietus ir skiria Judėjos dykumą ir Jordano slėnį rytuose nuo Šfelos pakrančių lygumos vakaruose. Aukštis pasiekia 1000 m.
Kalnus dengia raudonžemiai, po kuriais slūgso klintys. Paplitę karstiniai reiškiniai. Teka Nahal Soreko upelis. Kalnus dengia daugiausia miškai, krūmynai, stepių augmenija.
Judėjos kalnuose įsikūrusi Jeruzalė, Ramala, papėdėje yra Betliejus, Hebronas.
Old Etonians FC
Old Etonians FC – Anglijos futbolo klubas iš Itono.
Kainai
Kainai arba Voronovas (, nuo 1938 m. Alt Cainen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Вороново) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novomoskovskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities Brandenburgo dvaro palivarkas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947–1993 m. Pogranično apylinkės, 1993–2008 m. Gurjevsko rajono Novomoskovskojės apylinkės kaimas.
1236 m.
1236 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Rugsėjis
Gimtadieniai
Nedatuota
Dunajecas
Dunajecas  – upė pietų Lenkijoje, Mažosios Lenkijos vaivadijoje; Vyslos dešinysis intakas. Prasideda Tatruose, greta Slovakijos sienos, susiliejus dviem kalnų upokšniams – Juodajam Dunajecui ir Baltajam Dunajecui. Po šios santakos upė teka į rytus Lenkijos-Slovakijos siena per Pieninų kalnus, ten sudaro Dunajeco tarpeklį. Vakarų Beskidų priekalnėmis vingiuoja į šiaurę. Žemupyje teka Vyslos žemuma; įteka į Vyslą netoli Opatoveco.
Pagrindiniai intakai:
Dunajeco slėnyje įrengti Čorštyno, Nedzicos, Aukštutinės Sromovcės, Rožnuvo tvenkiniai. Upė teka labai vaizdingomis vietovėmis, todėl mėgiama turistų. Miestai prie Dunajeco: Zakopanė (prie Baltojo D.), Naujasis Targas, Spišska Stara Vesas (Slovakijoje), Ščavnica, Senasis Sončas, Naujasis Sončas, Čchuvas, Zakličynas, Tarnuvas, Žabnas.
Vidutinio svorio santuoka
Vidutinio svorio santuoka - Džono Irvingo romanas, nagrinėjantis seksualinės revoliucijos tendencijas, ypač svingą ir partnerių apsikeitimą. Siužetas sukasi apie vieną porą iš Naujosios Anglijos, kurių romanas atneša katastrofiškų padarinių.
Siužetas
Knygos pasakotojas ir pagrindinis personažas (kuris nė karto nemini savo vardo) yra vieno universiteto dėstytojas, nuobodžių istorinių romanų rašytojas. Rinkdamas medžiagą naujai knygai, Vienoje jis sutinka našlaitę Učę, išvengusią vokiečių ir rusų okupacijos per antrąjį pasaulinį karą. Jiedu susituokia, susilaukia dviejų vaikų ir gyvena ramų gyvenima, kol per vieną fakulteto vakarėlį susipažįsta su Severinu Vinteriu. Jis yra iš Vienos kilęs vokiečių dėstytojas ir universiteto imtynių komandos treneris. Jo žmona Edita kilusi iš turtingos šeimos.
Varteliai (Vištytis)
Varteliai – kaimas pietinėje Vilkaviškio rajono savivaldybės dalyje, 9 km į pietryčius nuo Vištyčio. Kaime telkšo Vartelių ežeras, toliau pietuose teka Vyžaina. Iš šiaurės ir rytų supa miškas. Per Vartelius eina kelias į Lenkiją, Vyžainius. Kaimas įeina į Vištyčio regioninį parką.
Vidutinio svorio santuoka
Siužetas
Pasakotojas užmezga su Edita mokytojo-globėjo santykius ir netrukus abi šeimos ima viena pas kitą vakarieniauti bei pramogauti su vaikais. Pagrindinį romano personažą vis labiau traukia Edita, o Učė įsimyli Severiną. Netrukus po bendrų vakarienių poros ima keistis partneriais nakčiai. Iš pradžių viskas vyksta sklandžiai, tačiau gana greitai pradeda aiškėti, kad Vinteriai, pasinerdami į šį nuotykį, turi ir slaptų ketinimų...
Varteliai (Vištytis)
Istorija
1776 m. Varteliai minimi Trakų pavieto valdų sąrašuose, priklausė karališkajam pakamariui Tadeušui Dzežbickiui. XIX a. pab. Vartelių kaimas ir palivarkas pateko į Vištyčio valsčių ir parapiją.
Gyventojai
thumb|left|250px|Įvažiavimas Varteliuosna nuo Lenkijos
Kamla Persad-Bissessar
Kamla Persad-Bissessar (g. 1952 m. gegužės 22 d.) – Trinidado ir Tobago politikė, nuo 2010 m. gegužės 26 d. iki 2015 rugsėjo 9 d. ėjusi šalies premjerės pareigas. Ji buvo pirmąja šalies premjere moterimi.
Nuo 2006 iki 2010 m. K. Bissessar vadovavo šalies opozicinei jėgai, o nuo 2010 m. tapo vienos iš dviejų pagrindinių šalies partijų Nacionalinio jungtinio kongreso vadove.
2010 m. Dakaro ralis
thumb|right|200px|[[2010 m. Dakaro ralio logotipas]] thumb|right|300px|2010 m. Dakaro ralio maršrutas 2010 m. Dakaro ralis – 32-asis Dakaro ralio dykumų maratonas. Antrus metus iš eilės ralis vyko Argentinoje ir Čilėje. Jis prasidėjo sausio 1 d. Buenos Airėse ir baigėsi sausio 17 d. tame pačiame mieste. Šių metų ralio maršrutas nuo 2009 m. skyrėsi tuo, kad jis driekėsi prieš laikrodžio rodyklę. Iš viso lenktynių ruožas sudarė 8 600 km.
Dalyviai
Iš viso dalyvauti šių metų Dakaro ralyje užsiregistravo 184 motociklų ir keturračių vairuotojai, 138 automobilių ir 50 sunkvežimių ekipažų. Tarp dalyvių nebuvo nei vieno lietuvio.
Galutiniai rezultatai
Motociklų klasėje nugalėjo KTM motociklą vairavęs prancūzas Cyril Despres. Ralį jis įveikė per daugiau nei 51 valandą. Antras liko kitas KTM atstovas norvegas Pal Anders Ullevalseter, nuo lyderio atsilikęs daugiau nei valanda. Trečią vietą užėmė Aprilia motociklą vairavęs vietinis herojus čilietis F. L. Contardo.
Sunkvežimių klasėje triumfavo Kamaz vairavę rusai - pirmą vietą pelnė Vladimiro Čiagino ekipažas (bendras laikas - 55:04:47), antras - Firdauso Kabirovo ekipažas (laikas - 56:17:55). Trečias liko olando M. Van Vlieto ekipažas su Ginaf sunkvežimiu (laikas - 65:48:07).
Keturračių klasėje dominavo Yamaha lenktynininkai. Pirmas ralį įveikė argentinietis M. Patronelli (64:17:44). Antras liko kitas Argentinos atstovas A. Patronelli (66:40:43), trečias - ispanas J. M. G. Corominas (69:25:15).
1237 m.
1237 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Šydinės kandys
Šydinės kandys (Ypsolophidae) - drugių (Lepidopetra) šeima.
Europoje žinomos 43 rūšys, Lietuvoje - apie 20 rūšių.
Asembleris
Asembleris – programa, transliuojanti asemblerio kalba rašytą programos tekstą į objektinį (mašinos) kodą. Nors asemblerio kalba tėra mnemoninis procesoriaus instrukcijų vaizdavimas, ji dažnai suteikia ir patogių papildomų galimybių. Pavyzdžiui, asembleris suteikia galimybę pavadinti atminties vietas (adresus) simboliniais vardais, supaprastindamas programavimą, nes programuojant paprastomis mnemonikomis, kiekvieną kartą keičiant programos tekstą, tektų perskaičiuoti atminties adresus.
Asemblerių rašymas dažnai yra žymiai paprastesnis, nei aukšto lygio kalbų kompiliatorių rašymas. Pirmieji asembleriai atsirado šeštajame dešimtmetyje.
Skirtingai, nei įprastos programavimo kalbos, asembleriai neabstrahuoja procesoriaus ar kompiuterio architektūros, todėl, pvz., vienam procesoriui skirta programa, parašyta asembleriu, negali būti lengvai pritaikyta kitam procesoriui (ar net kompiuteriui, turinčiam tą patį procesorių, bet kitokią architektūrą). Kita vertus, šis architektūros atitikimas leidžia žymiai geriau panaudoti kompiuterio ar procesoriaus galimybes, sukurti kompaktiškesnes ir greitesnes programas.
Modernūs aukštesnio lygio asembleriai naudoja papildomas aukštesnio lygio kalbų abstrakcijas, kaip sudėtingesnės valdymo struktūros, funkcijų rašymas ir kvietimas, aukšto lygio abstraktūs duomenų tipai ir pan. Du labiausiai išvystyti asemblerių atvejai – tai makroasembleriai, turintys makrokalbą, leidžiančią iš apibrėžti dažniau naudojamus kodo fragmentus ar net sintaksės taisykles bei struktūriniai asembleriai, suteikiantys įprastiems asembleriams struktūrinio programavimo (procedūros, ciklai, duomenų tipai ir kiti abstraktai) galimybes.
Nemažai aukštesnio nei asembleris lygio kalbų kompiliatorių pirmiausia generuoja asemberio kodą, pavyzdžiui, GNU C kompiliatoriaus sugeneruotą asemblerio kodą (AT&T sintaksė) galima peržiūrėti komanda gcc -S failas -o temp && cat temp
Pavyzdys
Asembleriu parašytos programos (DOS operacinei sistemai), į ekraną išvedančios tekstą „Sveikas, pasauli!“, pavyzdys:
Vengrijos futbolo varžybos 1908–1909 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1908–1909 m.
Asembleris
Nuorodos
Assembly language
Vengrijos futbolo varžybos 1908–1909 m.
1908–1909 m. NB I
Nemzeti Bajnokság I arba NB 1 – aukščiausioji futbolo lyga šalyje.
Asembleris
Nuorodos
Assembly
Petras Bartkus
Petras Bartkus (kovos vardas Žadgaila; slapyvardis Alkupėnas; 1925 m. gegužės 30 d., Pakapurnis, Raseinių apskritis – 1949 m. rugpjūčio 13 d., Užpelkių miškas, Grinkiškio valsčius, Radviliškio apskritis) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio deklaracijos signataras.
Biografija
miniatiūra|220px|left|Atminimo akmuo gimtinėje Pakapurnyje miniatiūra|220px|left|Petro Bartkaus-Žadgailos Laisvės kovotojo pareigų ėjimo lapas (mūšių sąrašo dalis), kurį 1949 m. spalio 31 d., po P. Bartkaus-Žadgailos žūties užpildė Jonas Žemaitis-Vytautas. Į rezistencinę kovą įsitraukė 1941 m., buvo aktyvus Lietuvos laisvės armijos narys. Studijavo Aukštesniojoje technikos mokykloje. Prasidėjus antrajai sovietinei okupacijai, subūrė Raseinių apskrities partizanus, buvo Kęstučio apygardos štabo organizacinio skyriaus viršininkas. 1947 m. gegužės 28 d. Bendro demokratinio pasipriešinimo sąjūdžio prezidiumo pirmininko nutarimu suteiktas laisvės kovotojo partizanų majoro laipsnis. 1947 m. lapkričio mėn. Kęstučio apygardos vado Jono Žemaičio-Vytauto pavedimu jis organizavo Prisikėlimo apygardą, kuri buvo įkurta 1948 m. vasarą. Rašė eilėraščius, skelbė partizanų spaudoje Alkupėno slapyvardžiu. Dalyvavo 1949 m. vasario mėn. visos Lietuvos partizanų vadų suvažiavime, buvo paskirtas Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio (LLKS) Tarybos prezidiumo sekretoriumi. Žuvo 1949 m. rugpjūčio 13 d. Radviliškio apskrities Užpelkių miške įrengtoje partizanų stovykloje per kautynes su MGB kariuomenės kareiviais. Kartu žuvo Bronislovas Liesis, Vytautas Šniuolis-Svajūnas (Prisikėlimo apygardos štabo viršininkas) ir du neatpažinti partizanai.
Atleisk mums, Viešpatie!
Atleisk mums, Viešpatie!  – 1989 m. kūrybiniame susivienijime „Lietuvos telefilmas“ sukurtas spalvotas meninis filmas-alegorija Nobelio literatūros premijos laureato Paro Lagerkvisto romano (1933 m.) „Budelis“ (SV Bödeln) ir kitų kūrinių motyvais. Filmo trukmė – 80 minučių.
Siužetas
Filmas – alegorija apie Amžinąjį Blogį. Veiksmas vyksta vienoje iš Šiaurės šalių. Karčiamoje išgėrinėjantys valstiečiai vienas kitam pasakoja istorijas apie savo susitikimus su Budeliu.
thumb|right|120px|Filmo siužetas – pagal romaną „Budelis“
Rausvoji musmirė
Rausvoji musmirė (Amanita rubescens) – musmirių (Amanita) genties grybas.
Vaisiakūniai stambūs. Kepurėlė iki 15 cm skersmens, jauna iškili, vėliau iškiliai paplokščia, pakraščiai užsilenkę žemyn, mėsinga, rausvai ruda, kartais pilkšva, su pilkšvomis karpelėmis. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau su rausvomis dėmėmis, platūs. Kotas 10-16 cm ilgio, 2-5 cm storio, jaunų baltas, senų – rausvas, su dideliu, žemyn nukarusiu odišku, baltu, vagotu rinkiu, į apačią šiek tiek storėjantis, pagrindas svogūniškai sustorėjęs, su priaugusia balta išnara. Trama balta, stora, perlaužus parausta, be ypatingo kvapo ir skonio.
Auga liepos–spalio mėnesiais spygliuočių, rečiau lapuočių miškuose. Lietuvoje dažna. IV kategorijos, valgoma. Maistui vartojama tik šviežia. Grybas turi naudingų žmogui fosforo junginių, B grupės vitaminų.
Šaltiniai
thumb|left|210px|Rausvoji musmirė
Kazimieras Funkas
Kazimierz Funk (1884 m. vasario 23 d. – 1967 m. sausio 19 d.) – lenkų biochemikas, mitybos tyrinėtojas, 1912 m. atrado vitaminus (lot. vita – gyvybe, amine – azotas).
Biografija
Gimė Varšuvoje (Lenkija), žymaus odos gydytojo šeimoje. Studijavo organinę chemiją Berlyne (Vokietija) bei Berne (Šveicarija). 1904 m. būdamas vos dvidešimties, apsigynė organinės chemijos daktaro laipsnį. Dirbo Pastero institute Paryžiuje iki 1906 m., vėliau Berlyno universitete ir nuo 1910 m. Listerio universitete Londone. 1915 m. emigravo į Ameriką, kurios pilietybę gavo po penkerių metų. 1923 m. pasinaudodamas Rokfelerio fondo dotacija, grįžo atgal į Lenkiją, kur tapo valstybinio higienos instituto biochemijos departamento direktoriumi. Tačiau dėl politinių neramumų 1927 m. persikėlė į Paryžių. Ten jis įkūrė savo biochemijos institutą, pavadintą „Casa Biochemika“. Tais pačiais metais vedė ir su žmona Gretchin susilaukė penkiolikos vaikų. 1939 m. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui visam laikui grįžo į Ameriką, kur po metų įsteigė Funko medicininių tyrimų fondą. Mirė Niujorke, būdamas 83 metų.
Mokslinė veikla
1910 m. dirbdamas Listerio prevencinės medicinos institute, Funkas buvo paskirtas tyrinėti beri – beri ligos, kuri buvo labai paplitusi Tolimuosiuose rytuose. Tuo metu manyta, kad ligą sukelia baltymų trūkumas. Funkas atmetė šią teoriją ir pradėjo savo tyrimus. 1912 metais jis atskyrė niaciną, kuris vėliau buvo pavadintas vitaminu B3. Funką įkvėpė vienas straipsnis, kuriame olandų gydytojas Kristianas Eikmanas teigė, jog žmonės, valgantys nevalytus ryžius yra atsparesni beri – beri ligai, o Tolimuosiuose rytuose buvo įprasta ryžius valyti. Atskyręs pirmąjį vitaminą, nors jo ir nepakako beri – beri išgydyti, Funkas iškėlė hipotezę kad ir kitos ligos (skorbutas, rachitas, pelagra) gali būti gydomos vitaminais. Iš pradžių buvo manoma, kad vitaminai būtinai turi savo sudėtyje turėti amino rūgštį. Vėlesni tyrimai tai paneigė, tačiau pavadinimas liko. Funkas labai greitai išpopuliarėjo ir 1913 m. išleista jo knyga „Vitaminas“ susilaukė didelio pasisekimo. Vėliau Funkas paskelbė B1, B2, C ir D vitaminus. Tiesa, pirmąjį jau buvo kažkas paminėjęs, tačiau jis nustatė jo molekulinę struktūrą, taip įgalindamas mokslininkus jį vėliau susintetinti. Jis taip pat atrado nikotininę rūgštį arba B3 vitaminą (jo trūkumas sukelia pelagrą). Persikėlęs į JAV Funkas ėmė tyrinėti vėžį. Tyrimų metu jis sukūrė vitaminų A ir D koncentratus, bei aršeniku grįstą vaistą nuo sifilio Salvarsan. Grįžęs į Lenkiją, Funkas susidomėjo hormonais ir jų paskirtimi. 1924 m. jis įrodė, kad hipofizio liauka gamina hormonus, veikiančius raumenis ir reguliuojančius vandens kiekį organizme. Iš Lenkijos pasitraukęs į Paryžių, mokslininkas atrado, kad lytiniai hormonai testosteronas bei estrogenas gali būti naudojami tam tikrų ligų gydymui. Jis taip pat sugebėjo išskirti vyrišką androsterono hormoną iš šlapimo. Nepaisant sėkmingo darbo, jis vėliau išvyko į JAV, kur tapo vitaminų korporacijos konsultantu.
Šaltiniai
[http://www.faqs.org/nutrition/Biographies/Funk-Casimir.html
Graužiniai (Vilkaviškis)
Graužiniai – kaimas pietinėje Vilkaviškio rajono savivaldybės dalyje, 7 km į pietryčius nuo Gražiškių, netoli Lenkijos sienos. Praeina kelias.
Rituliškiai
Rituliškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 5 km į pietryčius nuo Žaiginio. Kaimas užsodintas mišku. Pro kaimą teka Luknės upelis.
Berniūnai
Berniūnai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kaltanėnų. Yra kaimo turizmo sodyba.
Prosna
Prosna  – upė pietvakarių Lenkijoje; Vartos kairysis intakas (Odros baseinas). Prasideda Opolės vaivadijoje, tarp Olesno ir Silezijos Gožuvo. Teka į šiaurę per Lodzės ir Didžiosios Lenkijos vaivadijas. Įteka į Vartą ties Pyzdrais.
Svarbiausi intakai:
Iki antrojo ATR padalijimo Prosnos upe ėjo vakarinė Lenkijos siena. Vėliau XIX–XX a. pr. upė taip pat ilgą laiką buvo vakarinė šalies riba. Po II pasaulinio karo Lenkijos teritorija pasistūmėjo į vakarus. Miestai prie Prosnos: Silezijos Gožuvas, Praška, Verušovas, Grabuvas prie Prosnos, Kališas.
Natūrinis logaritmas
Natūrinis logaritmas – logaritmas, kurio pagrindas yra iracionalusis skaičius e, kurio apytikslė reikšmė yra 2,71828. Žymima loge(x) arba tiesiog ln(a).
Skaičiaus x natūrinis logaritmas yra laipsnio rodiklis (eksponentė) y: ey = x. Pavyzdžiui:
Natūrinis logaritmas yra eksponentinės funkcijos atvirkštinė funkcija.
Natūrinis logaritmas apibrėžiamas visiems teigiamiems realiesiems skaičiams x ir taip pat gali būti apibrėžiamas nenuliniams kompleksiniams skaičiams. Kartais ši funkcija vadinama Neperio logaritmu, nes pirmasis ją panaudojo Džonas Neperis.
Savybės
Logarithmus
Bud Spencer
Badas Spenseris (, tikrasis vardas – Carlo Pedersoli; 1929 m. spalio 31 d. Neapolis – 2016 m. birželio 27 d. Roma) – buvęs italų plaukikas, aktorius ir scenarijų autorius, labiausiai išgarsėjęs vaidmenimis filmuose kartu su Terensu Hilu.
Jaunystė ir šeima
Karlas Pedersolis gimė Santa Liučijoje, istoriniame Neapolio rajone, turtingoje šeimoje. Ten pradėjo lankyti mokyklą, kur gerai mokėsi ir daug sportavo. Ypač gerų rezultatų jam pavyko pasiekti plaukimo srityje, kur užsirekomendavo kaip perspektyvus sportininkas.
Baigęs mokyklą su pagyrimu įstojo į universitetą studijuoti chemiją.
1947 metais dėl tėvo darbo šeima vėl persikraustė, šį kartą – į Braziliją ir Karlui mokslus teko nutraukti. Šioje šalyje jis gyveno iki 1949 metų, kur dirbo Italijos konsulate ir išmoko laisvai kalbėti portugališkai.
Sportininko karjera
Nepaisant persikėlimo į kitą žemyną, jo sportinė karjera įgavo vis didesnį pagreitį. 1949 metais Karlas debiutavo tarptautinėse varžybose savo šalies komandoje.
1950 Europos plaukimo čempionate Vienoje jis dviejose kategorijose pasiekė finalus. Tais pačiais metais tapo pirmuoju italu, nuplaukusiu 100 metrų distanciją laisvuoju stiliumi greičiau nei per minutę.
1951 metais Viduržemio jūros žaidynėse laimėjo du sidabro medalius 100 laisvuoju stiliumi ir 3x100 mišriu stiliumi.
Grįžęs į Romą, vėl įstojo į universitetą, tik šį kartą į teisę ir sociologiją. Plaukimo šakoje atstovavo „S.S. Lazio“ klubą.
1952 metais Karlas dalyvavo Olimpinėse žaidynėse Helsinkyje, kur pasiekė pusfinalį 100 laisvu stiliumi (rezultatas – 58,9s).
Po žaidynių buvo pakviestas sportuoti ir studijuoti JAV, kur kelis mėnesius praleido Jeilyje.
1954 metais su „S.S. Lazio“ komanda laimėjo Italijos vandensvydžio čempionatą.
1955 metais Viduržemio jūros žaidynėse dalyvavo kaip vandensvydžio žaidėjas ir su Italijos rinktine laimėjo aukso medalį.
1956 metais antrą kartą dalyvavo Olimpinėse žaidynėse Melburne, kur 100 laisvuoju stiliumi vėl pasiekė pusfinalį (59,0s).
Po šių pasirodymų 1957 metais gana netikėtai baigė plaukiko karjerą.
Viso per savo sportininko karjerą Karlas laimėjo net 18 medalių Italijos plaukimo ir vandensvydžio čempionatuose (11 aukso, 5 sidabro ir 2 bronzos) bei 3 medalius Viduržemio jūros žaidynėse.
2007 ir 2010 metais apdovanotas už indėlį į šalies plaukimo populiarinimą ir rezultatus.
Aktoriaus karjera
Baigęs sportuoti, Karlas grįžo atgal į Pietų Ameriką, kur dirbo JAV bendrovėje, tiesiančioje kelius bei padėjo Venesuelos plaukimo komandai.
1960 metais grįžo į Romą, kur vedė Maria Amato, kurią pažinojo nuo 15 metų. Šios tėvas buvo kino teatrų tinklo savininkas, tačiau vaidyba Karlo tuo metu neviliojo. Jis buvo vaidinęs keliose masinėse scenose iki tol, tačiau neketino tapti aktoriumi, o sudarė sutartį su įrašų kompanija „RCA“ ir rašė dainų tekstus italų dainininkams.
Tačiau netrukus mirė Karlo tėvas, sutartis su „RCA“ baigėsi ir šeimai reikėjo pinigų išlaikymui. Tuo metu jį surado režisierius Giuzeppe Colizzi, ieškantis aktoriaus filmui „Dievas atleidžia... Aš ne!“. Nors šiam vaidmeniui reikėjo jojimo įgūdžių, kurių Karlas visiškai neturėjo, režisieriaus tai neatbaidė – jam reikėjo tvirtai sudėto herojaus, o 193 cm ūgio ir 103 kg svorio buvęs plaukikas tam idealiai tiko. Karlas kiek padvejojęs sutiko.