cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rupert Murdoch
Šeima
Praėjus trims savaitėms po skyrybų R. Merdokas, tuo metu 68-erių, vedė 32-erių kinę Vendi Deng. Ji tuo metu buvo viena iš „News Corporation“ valdytojų. 2001 m. pora susilaukė dukters Greis, 2003 m. – Klojos. Tris iš keturių suaugusių savo vaikų R. Merdokas apdovanojo kontroliniais jam priklausančių kompanijų paketais.
Žiniasklaidos imperija
R. Merdoko tėvas buvo Australijos laikraščių leidėjas. R. Merdokas, baigęs Oksfordo universitetą, iki tėvo mirties 1952 m. dirbo Didžiosios Britanijos spaudoje.
Tuomet jis grįžo į Australiją vadovauti paveldėtam šeimyniniam verslui. Jis iškart pakeitė laikraščių redagavimo stilių: ėmė spausdinti daugiau gandų ir sporto naujienų, kad padidėtų leidinių skaitomumas. Nors tėvo verslo šaknys buvo įleistos tik Melburne, netrukus R. Merdokas išleido pirmąjį nacionalinį Australijos dienraštį.
1985 m. R. Merdokas išsikėlė į JAV ir tapo šios šalies piliečiu. Amerikoje jo imperija plėtėsi toliau: R. Merdokas įsigijo ir atgaivino laikraštį „New York Post“ ir žurnalą „New York Magazine“. Vėliau jis nusipirko kino studiją „20th Century Fox“.
Titulai ir kontroversija
2009 m. įtakingas JAV žurnalas „Forbes“ įtraukė R. Merdoką į turtingiausiųjų planetos žmonių sąrašą. R. Merdokas patenka į 132-ąją vietą tarp 400 kitų pasaulio turtuolių. Jo korporacijos vertė siekia 30 mlrd. JAV dolerių. R. Merdokas 2009-aisiais pagal Forbes milijardierių sąrašą taip pat yra 37-asis pagal turtų dydį milijardierius JAV.
„Forbes“ įvertino R. Merdoką ir kitame sudarytame reitinge – Galingiausių, daugiausiai įtakos turinčių pasaulio žmonių sąraše. Jame R. Merdokas užima 7-ąją vietą iškart po JAV prezidento Barako Obamos, Kinijos prezidento Hu Dzintao, Rusijos ministro pirmininko Vladimiro Putino, JAV federalinio rezervo prezidento Beno B. Bernanko, „Google“ įkūrėjų Sergejaus Brino ir Lario Peidžo ir „Telmex“ korporacijos vadovo Karloso Slimo Helu.
2008 m. žurnalas „Time“ įvardino R. Merdoką kaip vieną iš 25-ių įtakingiausių asmenų interneto rinkoje.
R. Merdokas žiniasklaidoje ir visuomenėje vertinamas prieštaringai: jam yra mesta kaltinimų sugadinus orios ir skaidrios žiniasklaidos vardą ir tradicijas, krenta atsakomybė už tūkstančius atleistų darbuotojų skirtingose korporacijai priklausančiose kompanijose.
Vienas naujausių skandalų, į kuriuos įsivėlė R. Merdokas – jo kova su „Google“ korporacija. Google siekia paversti žiniasklaidos turinį prieinamą visiems skaitytojams. R. Merdokas, prieštaraudamas nemokamo žiniasklaidos turinio internete sampratai, siekia pašalinti savo leidinių turinį iš Google paieškos rezultatų.
Ramat Hašaronas
Ramat Hašaronas – miestas vidurio Izraelyje, Guš Dano metropolijoje, tarp Tel Avivo ir Herclijos.
Istorija
Įkurtas 1923 m. kaip Ir Šalomas, 1932 m. įgijo dabartinį vardą.
Liepalotai (Biržai)
Liepalotai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 9 km į pietryčius nuo Parovėjos.
Istorija
Liepalotai istorijos šaltiniuose paminėti 1606 m.
XX a. kaime veikė pieninė, buvo Liepalotų pradinė mokykla. Po melioracijos neliko nė vienos sodybos, todėl 1982 m. kaimas buvo panaikintas, bet 2018 m. atkurtas.
Deinozuchas
Deinozuchas (Deinosuchus) – išnykęs aligatorinių šeimai priklausęs, didžiausias visų laikų krokodilas. Gyveno vėlyvosios kreidos laikotarpiu. Fosilijos rastos Teksase (Š. Amerika). Ilgis – 15 m. Apie tai sprendžiama iš kaukolės, kurios ilgis – 2 m. Gyvenimo būdas tikriausiai buvo toks pats kaip ir dabartinių krokodilų, nors kai kurie mokslininkai mano, kad deinozuchas turėjo ilgesnes kojas ir gyveno sausumoje.
Jablon Košcelna
Jablon Košcelna  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Novės Piekutų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Nove Piekutų, apie 10 km į rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 41 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Jablon Košcelnos geležinkelio stotelė.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Pirmoji bažnyčia pastatyta 1480 metais, 1842 m. suremontuota, 1866 m. sudegė. Dabartinė ''Šv. Petro ir Povilo'' bažnyčia pastatyta 1867-1868 metais, tuo metu parapijoje buvo 2,281 tikintysis. 1827 m. kaime buvo 28 namai ir 162 gyventojai.
Tykocino didžioji sinagoga
Tykocino didžioji sinagoga  – baroko architektūros stiliaus sinagoga, esanti Lenkijos Tykocino mieste ''ul. Koziej 2'' gatvėje, šalia Tykocino Mažosios sinagogos. Tai viena iš seniausių sinagogų Lenkijoje. Sinagoga yra kvadrato formos: ilgis 18 m, plotis 18 m.
Istorija
Sinagoga pastatyta 1642 m. buvusioje Tykocino Senosios sinagogos vietoje. XVIII a. šalia sinagogos pastatytas bokštelis. XIX a. 4 dešimtmetyje sinagoga buvo rekonstruota. Per Antrąjį pasaulinį karą sinagoga buvo nusiaubta. Po karo sinagogoje įrengta parduotuvė. 1965 m. sinagogoje kilo gaisras, kurio metu sudegė unikalūs istoriniai eksponatai. 1974–1978 m. sinagoga buvo restauruota. Nuo 1977 m. veikia Tykocino Žydų kultūros muziejus. 1992 m. sinagogoje lankėsi Izraelio prezidentas Chaimas Hercogas. Per metus šią sinagogą aplanko apie 40 000 turistų. Šalia sinagogos įsikūręs restoranas, kuriame tiekiamas žydų tradicinis maistas.
Trečiokas
Žodis trečiokas reiškia:
Irish Singles Chart
The Irish Singles Chart – Airijos muzikinių singlų populiarumo topas. Topas leidžiamas kas savaitę. Jį leidžia Irish Recorded Music Association. Topo vietos nustatomos atsižvelgiant į pardavimų skaičių, populiariausius radijo stočių hitus bei atsisiuntimų skaičių. Topas išleidžiamas kiekvieną ketvirtadienį.
Pirmasis singlų topas buvo išleistas 1962 m. spalio 1 d.
Istorija
1992 m. topas buvo sudarinėjimas iš įrašų kompanijų išleistų CD diskų skaičiaus. Dabar topų sąrašą praneša Pop4 programa, transliuojama per kuri yra TG4 televiziją. 2006 m. liepos 1 d. buvo pranešta, jog legalūs parsisiuntimai įeis į vietų sudarymą. Atsisiuntimai taip pat turės savo atskirą topą. Visa informacija bus surinkta iš iTunes, Vodafone, eircom, Sony Connect, Wippit ir Bleep.com internetinių muzikos parduotuvių.
Atlikėjai, kurių singlai daugiausiai kartų užėmė pirmą vietą
1. 21
2. 13(lygiosios)
3. 12
4. 9 (lygiosios)
5. 8 (lygiosios)
6. 7
Atlikėjai, ilgiausiai užsibuvę #1 vietoje
1. 18 savaičių
3. 11 savaičių (lygiosios)
6. 10 savaičių (lygiosios)
8. 9 savaičių (lygiosios)
Nuorodos
Irish Recorded Music Association
Čarnė
Čarnė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pilypavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Šalia kaimo yra Čarnės ežeras.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Jutta Limbach
Biografija
1958 m. išlaikė 1-ąjį valstybinį teisės egzaminą, 1962 m. baigė referendariatą ir išlaikė 2-ąjį valstybinį teisės egzaminą. Nuo 1963 m. iki 1966 m. Berlyno laisvojo universiteto Teisės dalyko srities (FB) akademinė patarėja. 1966 m. apgynė disertaciją (iš įmonių teisės srities) „GmbH teorija ir tikrovė“, teisės mokslų daktarė. 1971 m. apgynė habilitacinį darbą „Visuomeninis veikimas, mąstymas ir žinojimas teisėjo sprendime“, habilituota teisės mokslų daktarė.
1972 m. Juta Limbach pakviesta užimti civilinės teisės profesorės vietą Berlyne (BLU) dėstė teisę. 1982 m. vizituojanti profesorė Brėmeno universitete. 1994 m. kovo mėn. Vokietijos Konstitucinio Teismo vicepirmininkė bei Antrojo senato pirmininkė, vėliau Vokietijos Konstitucinio Teismo pirmininkė. 2004 m. buvo nominuota kaip SPD kandidatė renkant Vokietijos Federacijos Prezidentus (baigus kandenciją Johannes Rau). Nuo 2002 m. sausio 17 d. iki 2008 m. Gėtės instituto prezidentė.
Benino civilizacija
Benino civilizacija (arba Gvinėjos civilizacija) – Vakarų Afrikos Gvinėjos regione susikūrusi aukšta daugiatautė kultūra. Čia susikūrė daug skirtingų tautų valstybių, išvysčiusių aukšto lygio meną.
Civilizacijos pavadinimas kildinamas nuo istorinės Benino karalystės (dabartinės Nigerijos teritorijoje), kurios kultūra ir menas turėjo didžiulės įtakos visoms civilizacijos tautoms. Gvinėjos civilizacijos vardas kildinamas nuo Gvinėjos regiono, tačiau su Gvinėjos valstybe civilizacija nieko bendro neturi.
Kolonizacijos metu nuo XVI a. šios valstybės buvo įtrauktos į vergų prekybą, o XIX a. šios civilizacijos teritorijas pasidalino Prancūzija, Britanija ir Vokietija. Dabar buvusias Benino civilizacijos teritorijas valdo šios valstybės: Dramblio kaulo krantas, Gana, Togas, Beninas, Nigerija, Kamerūnas.
Geografija
thumb|250px|Istorinis Gvinėjos regionas
Benino civilizacijos teritorija užima ruožą į šiaurę nuo Gvinėjos įlankos, t. y. istorinį Gvinėjos regioną. Iš rytų ją uždaro kalnai, esantys dabartiniame vakarų Kamerūne. Vakaruose regiono riba nėra aiški, kadangi nuolat kito, tačiau ja galima laikyti Bandamos upę Dramblio kaulo krante, kuri atskiria Vakarų Atlanto ir Rytų Atlanto kultūras. Į vakarus nuo šios upės prasideda ypač tankūs tropiniai miškai, kuriuose aukštesnė civilizacija neišsivystė.
Šiaurinė civilizacijos riba nėra labai aiški, mat čia ji susijungia su Sahelio civilizacijos teritorijomis. Kai kurie regionai, pvz., Nupė, Borgu, Kvararafa, gali būti laikomi tiek Sahelio, tiek Benino civilizacijos regionais. Beveik visa ši teritorija yra padengta tropiniais miškais. Teritoriją iš šiaurės į pietus vagoja daug vandeningų upių, tarp kurių svarbiausios yra Nigeris, Volta, Komoė ir kt. Šiaurėje tropiniai miškai praretėja, sudarydami miškų-savanų mozaikos gamtinę zoną. Ši zona yra pereinamoji ir dar toliau virsta savanomis, kuriose klestėjo Sahelio civilizacija. Kuo toliau į pietus, tuo klimatas drėgnėja, o pajūryje miškai virsta drėgnais mangrovų sąžalynais.
Regiono pakrantės tinkamos uostams.
Tautinė ir kultūrinė ir įvairovė
thumb|250px|Kultūriniai Benino civilizacijos regionai
Tautinė įvairovė sudaro prielaidas visą civilizacijos regioną skaidyti į mažesnius kultūrinius subregionus, tokius, kaip Akanalandas (vėliau Aukso krantas), Vergų krantas (gyvenamas daugiausia gbe tautų), Jorubalandas, Beninas, Igbolandas, Idžalandas, Ibibijolandas. Kiekvienas jų vystė savitas politines sistemas ir valstybes.
Istorija
thumb|150px|Nok kultūros kūrinys thumb|150px|Benino karalystės kūrinys thumb|150px|Benino karalystės XVI a. kūrinys
Priešistorinė Nok kultūra
Nok kultūra atsirado apie 500 m. pr. m. e. dab. Nigerijos centrinėje dalyje, Džoso plynaukštėje. Ji nunyko apie II a. Šios kultūros atstovai ėmė kurti aukšto lygio skulptūrą, kuri, kaip manoma, inspiravo vėlesnės civilizacijos atsiradimą.
Ankstyvosios valstybės (X–XIV a.)
Apie X a. dabartinės Nigerijos pietuose pradėta gaminti žalvario dirbinius, kurie ir tapo svarbiausiais šios civilizacijos meno kūriniais. Tai buvo civilizacijos pradžia. Ją didele dalimi nulėmė intensyvėjanti prekyba su Sahelio civilizacija.
Tuo metu formavosi atskiri kultūriniai regionai. Šiuo metu galima išskirti 4 svarbiausius civilizacijos židinius, kurie koncentravosi aplink svarbiausią miestą. Dažniausiai legendos teigia, kad šie miestai buvo kai kurių tautų protėvynė, ir iki šiol jie laikomi šventais.
Igbai pirmieji kūrė bronzos dirbinius, o jų svarbiausias meno centras buvo Igbo-ukvu. Jie sukūrė teokratinę valstybę Nri, kuri tapo didele atskirų miestų konfederacija, susieta vieninga religija, ir valdoma teokratinio valdovo eze Nri.
Šiuo laikotarpiu lemiamu civilizacijos klestėjimo faktoriumi buvo prekyba su šiaure, t. y. su Sahelio civilizacija. Iš šiaurės kraštų, pirmiausia hausų, Malio, Gvinėjos įlankos valstybės importavo daug kultūrinių pasiekimų, tačiau neperėmė islamo, kuris tuo metu jau ėmė įsigalėti Sahelyje.
XIV–XVII a
Nuo XIV a. visame civilizacijos regione įsigalėjo Benino karalystės (tuo metu vadintos Edo) kultūra. Ši karalystė, nors buvo maža savo teritorija, vykdė aktyvią prekybą Gvinėjos įlankos pakrantėse, nešdami aukštą bronzos apdirbimo techniką ir kitus pasiekimus.
Tuo metu labai aiškiai susiformavo atskiri Gvinėjos civilizacijos regionai. Visuose juose klestėjo daugybė smulkių valstybėlių, kurios koncentravosi aplink didžiausias gyvenvietes.
thumb|250px|left|Gvinėjos įlankos regionai – įvairūs „krantai“
Portugalams XV a. pasiekus šias afrikines karalystes, jos nebuvo užkariautos, tačiau nuo XVI a. pamažėle keitėsi civilizacijos raida. Šiuo laikotarpiu sunyko prekyba su šiaure, tačiau ėmė klestėti jūrinė prekyba su Europa. Vietinės Afrikos valstybės prisitaikė prie naujų poreikių, išsaugojo nepriklausomybę ir introdukavo daug naujų pasiekimų iš Europos.
Nors nuo XV a. europiečiai pastatė savo fortus Gvinėjos įlankos pakrantėse, jie nesikišo į valstybių vidaus reikalus, o veikė per vergų prekybą, naujų technologijų (šautuvų), naujų kultūrų (kukurūzai, žemės riešutai, manijokas) pristatymą vietos kultūroms.
Dėl intensyvėjančios pajūrio prekybos nyko miestai ir valstybės krašto gilumoje ir stiprėjo pajūrio tautos bei miestai. Dėl šių pokyčių vyko vietos gyventojų migracijos į pajūrį, apgyvendinant anksčiau visai negyvenamas mangrovų džiungles. Vyko procesas, kurio metu į pakrantes migravo pabėgėliai, įvairios tautos maišėsi tarpusavyje, formavosi atskiri vergų prekybos miestai ir regionai (pvz., Nigerio delta kaip istorinis regionas).
Tokiu būdu susiformavo daugybė pajūrio regionų, kuriuos europiečiai vadino „krantais“: Grūdų krantas, Dramblio kaulo krantas, Aukso krantas (Ganos ir Togo pajūryje), Vergų krantas, Palmių aliejaus krantas ir kt.
Vergų imperijos XVII–XIX a.
Iki XVII a. Gvinėjos tautų prekyba buvo gana įvairi, tačiau vėliau ji ilgainiui įgavo labai vienodą pobūdį. Vienintele paklausia preke tapo vergai. Dėl tos priežasties susiformavo įdomi prekybinė sistema, kurioje „krantų“ prekybiniai miestai kontaktavo su europiečiais, o valstybės žemyno gilumoje vienijosi į galingas konfederacijas, kurių tikslas buvo joms parūpinti vergus.
Galutinė kolonizacija
Nuo XIX a. pradžios kolonizacijos pobūdis keitėsi. Europiečiai pradėjo ekspansiją, siekdami įgyti kuo daugiau žemių krašto gilumoje. Anglai pradėjo labai aršius karus su Beninu, Oju, idžais ir igbais, dėl ko susiformavo Pietų Nigerijos protektoratas. Jie taip pat kariavo su Ašanti valstybe, dėl ko buvo įkurta Aukso kranto kolonija. Šios dvi kolonijos tapo Britų Vakarų Afrika.
Tuo pat metu prancūzai įsitvirtino Dahomėjoje ir Dramblio kaulo krante. Šios dvi kolonijos tapo Prancūzijos Vakarų Afrika.
Tuo pat metu ekspansiją vykdė ir Vokietija. XIX a. pabaigoje jie įsikūrė siauroje teritorijoje tarp Dahomėjos ir Aukso kranto, kuri tapo žinoma kaip Togolandas. Po I pasaulinio karo iš pralaimėjusios Vokietijos Togolandas buvo atimtas, padalintas išilgai ir atiduotas britams ir prancūzams. Britų Togolandas buvo prijungtas prie Britų Aukso kranto, o Prancūzų Togolandas išlaikė savarankiškumą ir vėliau davė pradžią Togo valstybei.
Šaltiniai
Deividsonas, B. (1961) Juodoji motina. Vilnius: Vaga.
Černobylis
Černobylis arba Čornobylis (, iš 'paprastasis kietis', ) – miestas šiaurės Ukrainoje, Kijevo srityje, 90 km į šiaurę nuo Kijevo, 15 km nuo sienos su Baltarusija. 1986 m. miestas evakuotas dėl Černobylio atominės elektrinės avarijos, po kurios mieste iš 14 000 gyv. liko tik apie 420 gyv.
Tambora
Tambora  – aktyvus stratovulkanas Sumbavos saloje, Indonezijoje. 1815 m. įvyko milžiniškas Tamboros išsiveržimas, pagal vulkanų išsiveržimo skalę vertinamas septyniais balais. Tai buvo vienas iš dviejų stipriausių mūsų eros laikais įvykusių išsiveržimų (greta Taupo 181 m.). Išmesti pelenai krito ant Borneo, Sulavesio, Javos ir Molukų salų. Žuvo mažiausiai 71 000 žmonių (kai kuriais vertinimais – 92 000). Išsiveržimas sukėlė visuotines klimato anomalijas, pavadintas „metais be vasaros“, kai Šiaurės pusrutulyje žuvo daug grūdinių kultūrų, ir 1816 m. derlius buvo menkiausias per šimtą metų. Kai kuriose V. Europos šalyse kilo badas.
Černobylis
Istorija
Žemėlapyje pažymėtas jau 1595 m. Černobylis buvo svarbus ryšių, prekybos ir komercijos centras, ypač XIX a. Už 13 km į šiaurę–šiaurės vakarus nuo miesto 1970 m. buvo pradėta statyti Černobylio atominė elektrinė. 1985 m. Černobylyje gyveno apie 14 000 gyv. Netoli buvo pastatytas Duga radaras, kurio naudojimą po avarijos teko nutraukti.
Tambora
Kai kurie istorikai mano, kad šio ugnikalnio išsiveržimas paskatino dviračio atsiradimą, kadangi daug arklių išdvėsė, o likusius išlaikyti buvo sunku dėl avižų stygiaus.
350px|thumb|right|Tambora ir jo apylinkės
Černobylis
Černobylio avarija
1986 m. balandžio 26 d. 01:23 vietiniu laiku, manoma dėl operatorių klaidos ir trūkumų RBMK tipo reaktorių konstrukcijoje, įvyko didžiausia pasaulyje atominės jėgainės avarija, turėjusi globalaus masto pasekmių. Sprogus reaktoriui ir kilus gaisrui į aplinką pateko radioaktyvios medžiagos. Oficialiai žuvo 56 žmonės, avarijos metu iš miesto ir apylinkių buvo evakuota apie 130 tūkst. gyventojų (įskaitant Pripetės ir Opačičių miestus). Apylinkėse gyvenama tik vyresnio amžiaus žmonių, kurie netiki radiacija arba nenori palikti gimtosios žemės. Dabar reaktorius yra užbetonuotas sarkofage, o šis dengtas nauja apsaugine arka, tačiau Černobylio zona išlieka viena iš pačių radioaktyviausių vietų visoje Žemėje. Apsaugos zona aplink Černobylio AE yra 30 km spinduliu. Šiuo metu Černobylyje gyvena tik pakaitomis dirbantys 3000 mokslininkų.
Tambora
Geologinė istorija
Tambora iškilusi tektoniškai aktyviose Mažosiose Sundos salose, kurios yra vulkaninių salų grandinės, priklausančios Indonezijos salynui, dalis. Ugnikalnis suformavo Sumbavos salos Sangaro pusiasalį, įsiterpusį tarp Floreso jūros ir Saleho įlankos.
Černobylis
Černobylio avarija
Įvairiais skaičiavimais dėl priežasčių susijusių su katastrofa žuvo 10 tūkstančių žmonių, dar 3,5 milijono susirgo. Dėl radiacijos, skydliaukės vėžys padažnėjo dešimčia kartų. Černobylio jėgainė elektrą gamino dar 14 metų – iki 2000 m.
Tambora
Geologinė istorija
Tambora 340 km nutolusi į šiaurę nuo Javos lovio. Sumbavos salą iš šiaurės ir pietų supa vandenyno lūžiai.
Ugnikalnį iškėlė stambus lavos baseinas, taip pat suformavęs ir netoliese esančią Mojo salą. Kūgio formos kalno diametras – 60 km. Be centrinės kalderos ugnikalnio šlaituose yra dar ne mažiau kaip 20 angų, iš kurių liejasi bazaltinės lavos srautai.
Išsiveržimų istorija
Radiokarboniniu metodu nustatyta, kad dar iki 1815 metų Tambora buvo išsiveržusi tris kartus: 3910 ± 200 m. pr. m. e., 3050 m. pr. m. e. ir 740 ± 150 m.
Didesnis aktyvumas vėl fiksuotas 1819 m. rugpjūtį ir 1880 m. Paskutinis suaktyvėjimas – 1967 m.
Šiuo metu Tambora yra veikli, jo šlaitais nuolatos teka nedideli lavos srautai
Didysis 1815 m. išsiveržimas
Kelis šimtus metų iki šio išsiveržimo Tambora „miegojo“, nes 1,5-4,5 km gylyje esančioje lavos kameroje susitelkusi lava buvo pravėsusi ir prasidėjęs jos kristalizacijos procesas.
1812 m. ugnikalnio kaldera pradėjo dundėti ir leisti tamsius dūmus. 1815 m. balandžio 5 d. įvyko vidutinio dydžio išsiveržimas, lydimas į griaustinį panašaus garso, kuris buvo girdimas Sulavesio saloje už 380 km, Batavijoje (dabartinė Džakarta) už 1260 km ir Molukų salose už 1400 km. Kitą dieną vulkaniniai pelenai ėmė kristi rytinėje Javos dalyje.
Išsiveržimo stiprumas buvo įvertintas septyniais balais. Jo metu išsiskyrusi energija maždaug keturis kartus viršijo Krakatau išsiveržimą 1883 m. Į orą buvo išmesta ~100 km³ medžiagos, kurios bendras svoris – ~1,4×1014 kg. Susiformavo 6-7 km skersmens ir 600–700 m gylio kaldera. Makasare, esančiame už 380 km, į vieną kvadratinį metrą paviršiaus iškrito 636 kg pelenų. Tamboros aukštis sumažėjo 4300 m iki 2850 m.
1815 m. Tamboros išsiveržimas yra didžiausias antrojo tūkstantmečio išsiveržimas. Iš istoriniu laikotarpiu įvykusių išsiveržimų savo galia jį pranoksta tik Taupo (181 m.) ir Teros (Santorino, maždaug 1450 m. pr. m. e.) išsiveržimai.
Po išsiveržimo
Salos augmenija buvo visai sunaikinta. Maždaug 5 km spinduliu aplink pusiasalį plaukiojo su šaknimis išrauti, su pemza sumišę medžiai. Dalį Indonezijos salų užliejo vidutinio galingumo cunamis (2-4 m aukščio).
Pelenų stulpas, iškilęs ~43 km, pasiekė stratosferą, stambesnės dalelės krito dar dvi savaites, o smulkios dulkės laikėsi atmosferoje, 10-30 km aukštyje, dar keletą metų, sukeldamos anomalius optinius reiškinius.
Kauno muzikos mokykla
miniatiūra|250px|right thumb|right|250px|[[Kauno Saulės gimnazija|Kauno „Saulės“ gimnazija, kurioje Kauno muzikos mokykla veikė 1919–1928 m.]] Kauno muzikos mokykla – muzikos mokykla, veikusi 1919–1933 m. Kaune.
Tambora
Po išsiveržimo
Įvairūs šaltiniai nurodo nevienodą aukų skaičių. Tiesiogiai nuo išsiveržimo žuvo 10-11 000 žmonių. Sumbavos saloje badu ir nuo ligų mirė 38 000, dar 10 000 Lomboko saloje. Kitais vertinimais aukų skaičius siekė iki 92 000.
Kauno muzikos mokykla
Istorija
1919 m. kovo mėn. vargonininko Juozo Naujalio pastangomis ir lėšomis „Saulės“ gimnazijos patalpose atidaryta pirmoji nepriklausomos Lietuvos muzikos mokykla. Iš pradžių buvo privati, 1920 m. suvalstybinta. 1919–1921 m. mokykloje buvo fortepijono, smuiko, dainavimo, vėliau – dar ir violončelės, kontraboso, vargonų, pučiamųjų instrumentų bei kompozicijos specialybės. 1919 m. mokėsi 40 mokinių, dirbo 3 dėstytojai, 1929 m. – 270 mokinių, 32 dėstytojai. 1930 m. mokykloje buvo 14 specialybės klasių ir 15 bendrųjų muzikos dalykų klasių. 1930–1933 m. buvo rengiami operos dainininkai, simfoninio ir kamerinio orkestro muzikantai.
Tambora
Poveikis vietinei ekosistemai
Pirmieji Sumbavos salos ekosistemos tyrimai prasidėjo 1847 metais, kai čia atvyko šveicarų botanikas Hainrichas Colingeris (Heinrich Zollinger), įkopęs į Tamboros viršukalnę. Nors visus šlaitus dengė šilti pelenai ir sieros junginių milteliai, kai kurios augmenijos rūšys jau pradėjo atsigauti, pavyzdžiui, ~2200-2500 m aukštyje aptiktas kazuarinų miškas.
Kauno muzikos mokykla
Istorija
1926–1933 m. mokykla turėjo simfoninį orkestrą (jam 1926–1928 m. vadovavo I. Vildmanas-Zaidmanas, 1928–1933 m. – Juozas Tallat-Kelpša). Orkestras koncertuodavo Valstybės teatre; repertuarą sudarė užsienio klasikų ir lietuvių kompozitorių kūriniai. 1933 m. Kauno muzikos mokykla pertvarkyta į Kauno konservatoriją.
Tambora
Poveikis vietinei ekosistemai
Tik praėjus 90 metų nuo katastrofos Tamboros šlaituose vėl įveisti žemės ūkio pasėliai. 1930 m. šiaurės vakarų šlaite pasodintos kavamedžių plantacijos. 1933 m. olandų ekspedicija tyrinėjo kalno šlaituose, ties 1000–2800 altitude, augančius tankius drėgnuosius tropikų miškus, užimančius apie 800 km², o kalno viršūnėje aptiko šiek tiek valenbergijų (Wahlenbergia).
Kauno muzikos mokykla
Pedagogai
Vincas Bacevičius, Jonas Bendorius, Povilas Berkavičius, Lidija Dauguvietytė-Malko, Balys Dvarionas, Emerikas Gailevičius, Vladislava Grigaitienė-Polovinskaitė, Juozas Gruodis, Emilija Janickienė, Aleksandras Kačanauskas, Albertas Köhelikas, Elena Stanek-Laumenskienė, Oreste Marini, Nikodemas Martinonis, Petras Oleka, Juozas Pakalnis, Vladimiras Ružickis, Julius Štarka, Juozas Tallat-Kelpša, Izaokas Vildmanas-Zaidmanas, Viktoras Žadeika, Juozas Žilevičius ir kt.
Mokiniai
Antanas Budriūnas, Klemensas Griauzdė, Kazys Gutauskas, Jurgis Karnavičius, Konradas Kaveckas, Antanas Kučingis, Jonas Nabažas, Antanas Račiūnas ir kt.
Tambora
Poveikis vietinei ekosistemai
1896 m. Tamboroje aptiktos 56 paukščių rūšys, 1981 m. – jau 68, o vėlesnių ekspedicijų metų rasta virš 90 paukščių rūšių. Dalį jų maistui medžioja vietiniai gyventojai.
Tamboros kalne veikia keli gamtos draustiniai, kuriuose veisiasi azijiniai buivolai (Bubalus arnee), šernai, šikšnosparniai, įvairios roplių ir paukščių rūšys. 400px|thumb|right|Tamboros išmestų medžiagų pasklidimas. Raudona spalva pažymėtas vulkaninio asfalto sluoksnio storis
Globalus poveikis
1816 m. Jungtinių Valstijų rytinėse pakrantėse buvo stebimas rūkas, kurio neišsklaidydavo nei vėjas, nei lietus, o Saulės diskas buvo blausus ir paraudęs. Buvo užfiksuotas stratosferos sieros sulfato šydas. Dėl žemų temperatūrų ir neįprastai sniegingos žiemos žuvo daug žemės ūkio pasėlių. Tų pačių metų vasara Kanadoje buvo neįprastai šalta, o Kvebeke birželio 10 dieną iškrito 30 cm sniego.
Anomalūs buvo taip pat ir 1817, 1818 metai.
Frozinonė
Frozinonė – miestas Italijoje, Lacijuje, Frozinonės provincijos sostinė. Miestas yra 75 km į pietryčius nuo Romos.
Bagelkandas
thumb|200px|Bagelkando padėtis Indijoje
Bagelkandas (Baghelkhand, Bagelkhand) – istorinė Indijos provincija, Madhja Pradešo šiaurės rytuose. Pavadinimas kilęs nuo bagelių (baghel) klano, kuris anksčiau gyveno Radžputanoje, o XIII a. išsikėlė į rytus.
Vipichai (Grajevo apskritis)
Vipichai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietvakarius nuo Radziluvo, apie 31 km į pietus nuo Grajevo ir apie 61 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
1-oji Kuržemės pėstininkų divizija
1-oji Kuržemės pėstininkų divizija – Latvijos kariuomenės divizija, suformuota 1919 m. Tai buvo viena iš keturių Latvijos Respublikos divizijų.
Diviziją sudarė šie pulkai:
1940 m., po Latvijos okupacijos, Latvijos kariuomenė buvo performuota į DVRA 24-ąjį šaulių korpusą, iš Kuržemės ir Vidžemės divizijų buvo suformuota tarybinė 181-oji šaulių divizija.
Sorotė
Sorotė  – upė Rusijoje, Pskovo srityje; Velikajos dešinysis intakas. Išteka iš Michalkino ežero, telkšančio Bežanicų aukštumoje, Novorževo rajone. Teka į vakarus.
Upės slėnyje gausu šaltinių, nuo to kilęs ir upės pavadinimas („sor“ senovės slavų kalboje reiškia šaltinį).
Tykocino senoji sinagoga
Tykocino senoji sinagoga  – nebeegzistuojanti sinagoga stovėjusi Lenkijos Tykocino mieste ''ul. Koziej 2'' gatvėje, dabartinėje Tykocino Didžiosios sinagogos vietoje.
Istorija
Medinė sinagoga buvo pastatyta XVI a. amžiuje. 1642 m. vietoje jos buvo pastatyta Tykocino Didžioji sinagoga.
Leonhard Euler
Leonardas Oileris ( 1707 m. balandžio 15 d. Bazelis, Šveicarija – 1783 m. rugsėjo 18 d. Sankt Peterburgas, Rusija) – šveicarų matematikas bei fizikas. L. Oileris buvo pirmasis, panaudojęs terminą „funkcija“ apibrėžti išraišką su argumentais, t. y. y = f(x), taip pat buvo vienas pirmųjų po Izaoko Niutono pritaikęs matematinius skaičiavimus fizikoje.
Biografija
Gimė 1707 m. balandžio 15 d. Bazelyje. Nors matematiniai sugebėjimai išryškėjo jau vaikystėje, tėvo noru 1720 pradėjo studijuoti teologiją Bazelio universitete, bet Nikolausui Bernuliui pastebėjus jaunuolio sugebėjimus, tėvas buvo perkalbėtas leisti Oileriui studijuoti matematiką. Nuo 1727 dėstė matematiką Sankt Peterburge, kur 1730 m. tapo fizikos profesoriumi. Nuo 1741 m. dėstė Berlyne, o nuo 1760 m. vėl grįžo į Sankt Peterburgą.
Septyniolika paskutinių metų jis buvo visiškai aklas, bet per šį laikotarpį parašė apie pusę iš visų savo matematinių veikalų, iš viso užimančių 75 tomus.
Buvo dukart vedęs, susilaukė 13 vaikų (8 iš jų mirė kūdikystėje).
Palikimas
Leonardo Oilerio mokslinis palikimas – 850 darbų, iš jų 20 fundamentalių veikalų ir dar 250 darbų, kurie buvo keliasdešimt metų spausdinami po jo mirties.
Gabriel Agbonlahor
Gabrielis Agbolaoras (g. 1986 m. spalio 13 d.) – Anglijos futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje Birmingemo „Aston Villa“ klube. Yra žaidęs Anglijos futbolo rinktinėje. Buvo kviestas žaisti už Nigerijos jaunimo iki 20 metų rinktinę, tačiau atsisakė.
Bagdado geležinkelis
thumb| thumb|Bagdado geležinkelis
Striošiai
Striošiai – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 13 km į pietryčius nuo Biržų, Striošių miške.
Bagdado geležinkelis
Buvo pradėtas tiesti 1903 m. vokiečių parengtu planu ir pinigais. Jis turėjo tarnauti Vokietijos ekonominės politikos ir strategijos tikslams Rytuose, viena linija jungdamas Berlyną-Budapeštą-Belgradą-Bagdadą-Basrą, arba Hamburgą-Brėmeną su Persijos įlanka ir Indijos vandenynu, iš kur būtų lengva pasiekti Rytų Afrikos kolonijas, Indiją, Australiją ir kitas šalis. Tokiu būdu vokiečiai norėjo išvengti susisiekimo anglų valdomu Sueco kanalu ir savo rankose turėti saugų sausumos kelią per Europą ir Mažąją Aziją iki Indijos vandenyno. Iki Konijos geležinkelis jau buvo pastatytas turkų. Toliau buvo suplanuotas geležinkelio tiesimas per Mosulą, Bagdadą iki Basros (Tigro ir Eufrato delta). Suplanuotas geležinkelio ilgis buvo 2400 km. Tiesiamas buvo iki 1918 m., kada galutinai buvo baigta 70 proc. kelio. Po karo anglai užbaigė geležinkelio atkarpą nuo Bagdado iki Basros.
Striošiai
Istorija
Striošiai dvarų dūmų surašymo dokumentuose minimi 1775 m. Kaimas nugriautas praėjus melioracijai.
Vilja Krespas
Vilja Krespas – kvartalas, esantis centrinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje.
Kvartalas apribotas Vías del F. San Martín, Dorrego, Warnes, Paysandú, San Martín gatvių. Tai vidurioniosios klasės kvartalas, išaugęs aplink 1888 m. pastatytą Fábrica Nacional de Calzado. Pavadintas Buenos Airių mero Antonio F. Crespo garbei. 1894 m. atidaryta Šv. Bernardo bažnyčia. Vilja Krespe gyveno nemaža žydų bendruomenė, yra kelios sinagogos. Vilja Krespe įsikūrusi Club Atlético Atlanta futbolo komanda.
Matas Pretorijus
Matas Pretorijus (g. ~1635 m. manoma Klaipėdoje – m. 1704 m. Veiherove) – vienas žymiausių Vakarų Lietuvos ir Prūsijos istorikų, etnografų, mitologų. Lietuvių raštijos darbuotojas.
Biografija
Gimė Klaipėdos krašte dirbusio diakono Kristupo Pretorijaus, atvykusio iš Branderburgo Markos, šeimoje. Iš motinos pusės galimai giminiavosi su Jonu Bretkūnu. 1655–1657 m. studijavo Karaliaučiaus universitete, nuo 1657 m. – Rostoko universitete. 1660 m. tapo laisvųjų mokslų ir filosofijos magistru. Mokėjo vokiečių, lotynų, lietuvių ir lenkų kalbas, į lietuvių kalbą vertė giesmes.
1661 m. pradėjo dirbti Klaipėdos lietuvių kunigo Jono Lėmano padėjėju, 1664 m. ar 1685 m. persikėlė į Nybudžius. Ten rinko etnografinę, kalbinę, istorinę medžiagą, parašė didesnę dalį 18 knygų enciklopedinio pobūdžio kūrinio „Prūsijos įdomybės, arba Prūsijos regykla“ (Deliciae Prussicae oder Preussische Schaubühne). Jį rašė remdamasis antikos rašytojų, viduramžių kronikų, XVI–XVII a. Europos istorikų ir keliautojų knygomis, bažnyčios istorijos, o ypač senovės prūsų gyventos teritorijos istoriją aprašančiais veikalais, paties surinkta informacija apie krašto gyventojų gyvenimo būdą, papročius, tikėjimus ir kalbą; rėmėsi Simono Grunau, Jono Bretkūno, Kristoforo Hartknocho darbais. Negalėdamas suderinti istoriko ir liuteronų kunigo darbo, kilus pasaulėžiūrinei krizei, 1684 m. perėjo į katalikybę ir išvyko į Olivos vienuolyną Lenkijoje. Kurį laiką dirbo Abiejų Tautų Respublikos karaliaus istoriografu. .
Nuo 1688 m. Pomeranijoje pradėjo eiti katalikų kunigo pareigas Veiherove, Starogarde, Guroje ir Redoje, ten 1698 m. baigė rašyti „Prūsijos įdomybes“. 1871 m., 1936 m., 2003 m. buvo išleistos kūrinio ištraukos. 1999 m. pradėtas leisti visas rankraštis originalo kalba, vertimas į lietuvių kalbą su komentarais (iki 2011 m. išleisti keturi tomai iš septynių). Mato Pretorijaus veikalas „Prūsijos įdomybės“ yra viena svarbių senovės prūsų, Prūsijos Kunigaikštystės istorijų, vėlyvųjų baltų mitologijos ir etnografijos šaltinių. right|thumb|Deliciae Prussicae titulinis lapas (1871 m. leidimas)
Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba – Vilkaviškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Jonas Mačys, jo pavaduotoju Jonas Šuliauskas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Artūras Simanavičius.
GfK Entertainment topai
GfK Entertainment topai – oficialus Vokietijos muzikos įrašų topas, kurį rengia ir leidžia kompanija „Media Control GfK International“.
Oficialūs topai Vokietijoje pristatomi įvairių kompanijų. Pavyzdžiui, vaizdo klipų tv kanalu VIVA (iki 2018 m. gruodžio 31 d.), vokiškame MTV internetinėse svetainėse MusicLoad ir MIX 1, arba per radijo stotį Chart-Radio.
Istorija
Nuo tada, kai į Vokietiją iš JAV buvo atvežti muzikos automatai, pirmasis topas išėjo 1953 m. Tada žurnalas, pavadinimu „Der Automatenmarkt“, pradėjo spausdinti topus iki 1959 m.
Nuo 1959 m. „The Music Market“ ėmė topus leisti kas mėnesį. Greitai „The Music-Market“ (dar žinomas, kaip „Music-Market-Hit-Parade“) netrukus tapo oficialiuoju Vokietijos topų rengėju. Kas savaitę topus leisti imta tik 1977 m. kompanijos „Media Control“ (dabar pervadinta į GfK Entertainment")
Nuo 2001 m. į topus buvo įtraukti populiariausieji internetu parsisiunčiami CD, DVD ir net VHS įrašai.
Gudirvės
Gudirvės – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Upynos, 3 km į pietus nuo Paežerio kaimo. Kaime stūkso gamtos paminklas – Gudirvių akmuo.
Herclija
Herclija – miestas vidurio Izraelyje, prie Viduržemio jūros, Tel Avivo priemiestis. Yra oro uostas, keli muziejai, teatrai.
Istorija
1924 m. įkurta kaip mošava ir pavadinta šiuolaikinio sionizmo įkūrėjo T. Herclio garbei.
Požerės kapinynas
Tyrimai
1966 m. buvo ištirti 133 VII–VIII a. kapai. Mirusieji laidoti nedeginti, su papuošalais ir įrankiais, kartais prie vyrų buvo įdedama arklio galva. Į rytus ir šiaurę nuo kapinaičių ištirta 14 XV–XVI a. kapų. Buvo rasta peilių, kirvių, žalvarinių papuošalų. Išlikę XIII–XIV a. radinių iš suardytų degintinių kapų.
Cheneral Pikas
Istorija
1884 m. gyvenvietę derlingame drėgnųjų pampų regione įkūrė italų imigrantai, vadovaujami César Anibal Tattaglia. Tačiau įkūrimo data yra laikoma 1905 m. lapkričio 11 d., kai gyvenvietė įkurta oficialiai. Netrukus tapo svarbia geležinkelių kryžkele, dėl to pradėjo sparčiai augti.
Honkongas olimpinėse žaidynėse
Honkongas olimpinėse žaidynėse iš viso dalyvavo devyniolika kartų. Teritorija debiutavo 1952 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kaip tuometinė Jungtinės Karalystės kolonija. Nuo to laiko Honkongas dalyvavo visose vasaros olimpiadose, išskyrus 1980 m. vasaros olimpines žaidynes, kurias boikotavo. Pirmoje žiemos olimpiadoje teritorijos atstovai sudalyvavo 2002 m. Honkongo tautinis olimpinis komitetas įkurtas 1950 m.
Medalininkai
Honkongas yra iškovojęs du olimpinius medalius:
Alamutas
thumb|250px|right|Alamuto griuvėsių vaizdas iš viršaus Alamutas (persiškai قلعه الموت arba الموت, Mirties pilis) – tvirtovė Elburzo kalnuose dab. Irane, apie 100 km nuo Teherano. Ji buvo pastatyta apie 840 m. ir nuo 1090 m. tapo hašašinų centru ir garsėjo savo bibliotekomis.
1256 m. gruodžio 15 d. tvirtovę sunaikino Chulagu Chano vadovaujami mongolai. Ją pavyko užimti todėl, kad tuometinis valdytojas Ruknud-Dīn Khurshāh pasidavė be kovos, tikėdamasis pasigailėjimo.
Šiuo metu iš Alamuto likę tik griuvėsiai.
Sutkai (Tauragė)
Sutkai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Mažonų, 13 km nuo Tauragės ir 5 km nuo Sungailiškių. Kaimo vakariniu pakraščiu teka Irtuona, kaimą į dvi dalis skiria jos intakas Girupis. Sutkuose gyvena apie 30 žmonių, anksčiau kaimas buvo vienas iš gausesnių rajone, bet dauguma gyventojų 1977–1978 m. buvo priversti persikelti į Mažonus, nes vykdant melioracijos darbus buvo griaunamos gyventojų sodybos. Sutkų miške stovi kryžius 1951 m. žuvusiems „Aušrelės" būrio partizanams.
Istorija
thumb|left|200px|Koplytėlė Sutkuose
Kaime buvo Sutkų dvaro centras, iki 1918 metų jis priklausė carinės Rusijos kariškiui Feliksui Šaucilovui, vėliau savininku tapo Sungevičius. Prieš Antrąjį pasaulinį karą dvaras atiteko broliams Kiniuliams. Dvaro pastatai nugriauti apie 1935 m., pokario metais, nuo 1948 metų ten veikė pradinė mokykla, o nuo 1954 m. – plytinė.
Buvusios Alijošių žemės riboje su Černauskų sodyba iki 2012 m. kovo 10-osios augo pušis, kurios amžius siekė daugiau nei 200 metų.
Porusia
Porusia  – upė Rusijoje, Naugardo srityje; Polistės dešinysis intakas (Lovatės baseinas). Prasideda pelkėtoje vietoje (Redios pelkynuose) Podorės rajone. Teka į šiaurės rytus Polistės ir Redios tarpupiu. Įteka į Polistę Staraja Rusoje.
Sutkai (Tauragė)
Gyventojai
thumb|left|250px|Sutkų pušis
Porusia
Didžiausias intakas – Liutaja (kairysis).
Vaga 10-15 m pločio, vingiuota, akmenuota, yra rėvų. Pakrantės miškingos. Žemupyje išsiplečia iki 20 m, ten vadinama Pererytica (Перерытица).
Austrijos futbolo supertaurė
Austrijos futbolo supertaurė – buvęs Austrijos futbolo trofėjus, dėl kurio varžydavosi ir. Buvo žaidžiama nuo 1986 iki 2004 metų. Tais atvejais, kai čempionatą ir taurę laimėdavo ta pati komanda, dėl supertaurės su ja kovodavo taurės turnyro finalininkas.
Sausgyslė
Sausgyslė – tvirtas skaidulinio jungiamojo audinio raištis, jungiantis raumenis prie kaulų.
Įprastai manoma, kad sausgyslių vienintelė funkcija – jungti raumenis prie kaulų. Tačiau geriau ištyrus sausgysles ir jų elastines savybes, nustatyta, kad jos gali funkcionuoti kaip spyruoklės. Dėl to jos gali moduliuoti jėgas judėjimo metu ir priduoti papildomo stabilumo, neatlikdamos jokio aktyvaus darbo.
Šaltiniai
Tendon
Lietuvos politinių kalinių sąjunga
Lietuvos politinių kalinių sąjunga, LPKS – Lietuvos visuomeninė organizacija, veikianti nuo 1990 m. 1991-1995 veikė kaip politinė organizacija. Atstovauja buvusiems politiniams kaliniams ir kitiems pasipriešinimo Tarybų Sąjungos okupacijai dalyviams. Vadovas - Juozas Artūras Flikaitis. Būstinė Vilniuje.
Nuo 1991 m. turi chorą „Laisvės kovų daina“.
Zakževas (Grajevo apskritis)
Zakževas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Radziluvo, apie 24 km į pietus nuo Grajevo ir apie 66 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Kristina Radvilaitė
Kristina Radvilaitė (, 1560 m. – m. 1580 m. liepos 28 d.) – Lenkijos kunigaikštienė, Lietuvos didžiojo maršalkos Mikalojaus Radvilos Juodojo ir Elžbietos Radvilienės duktė.
Biografija
1577 m. gruodžio 29 d. ištekėjo už Karūnos pakanclerio Jano Zamoiskio.
Tongatapu
thumb|right|250px|Karaliaus rūmai Tongatapu – svarbiausia Tongos salyno sala, kurioje gyvena didžioji dalis šalies gyventojų ir yra įsikūrusi sostinė Nukualofa. Tai kultūrinis, politinis ir ekonominis šalies centras.
Sala – koralinis atolas, kurios šiaurinėje dalyje įsiterpusi lagūna. Šiaurinė dalis vos iškilusi virš jūros, tačiau einant į pietus kyla aukštyn. Tongatapu sala užima trečdalį viso salyno ploto ir gyventojų skaičiaus. Plotas 257,03 km². 66,6 tūkst. gyventojų (1996). Pavadinimas kilo iš žodžių Tonga („pietūs“) ir Tapu („tabu, šventenybė“).
Pirmasis europietis, pasiekęs Tongatapu, buvo olandų jūrininkas Abelis Tasmanas, čia pasirodęs 1643 m. ir suteikęs salai Amsterdamo vardą. Tongatapu saloje išlikę net XIII a. polineziečių kultūros palikimo. Tai istoriškai turtingiausia Polinezijos sala.
Svarbiausi objektai
Tongatapu kartu su keletu nedidelių salelių sudaro vieną iš trijų Tongos administracinių sričių. Suskirstyta į 7 apygardas. Žemiau pateikiama salų statistika:
Zarafšanas
Zarafšanas – miestas Uzbekijos viduryje, Navojo vilajete, Kyzylkumų dykomoje. Iki miesto iškastas 220 km ilgio kanalas nuo Amudarjos. Aukso gavybos ir apdirbimo, sprogstamųjų medžiagų gamybos, maisto (mėsos) pramonė.
Istorija
Pradėjo kurtis 1967 m., pradėjus eksploatuoti aukso baseiną. Miesto teisės suteiktos 1972 m.
Montvila
Montvila − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Montvilienė (ištekėjusi moteris) ir Montvilaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Baltarusijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Lygos taurė
Turnyre dalyvavo 14 aukščiausiosios lygos komandų ir 2 komandos iš I lygos (Minsko „Lokomotiv“ ir Pinsko „Volna“).
Aštuntfinalis:
A grupė: B grupė: V grupė: G grupė:
Lyglaukiai (Biržai)
Lyglaukiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Biržų, į šiaurę nuo kelio. Yra 6 sodybos (2001 m.)
Maksimas Litvinovas
Maksimas Maksimovičius Litvinovas (tikroji pavardė Meir Henoch Mojszewicz Wallach-Finkelstein, ; 1876 m. liepos 17 d. Balstogėje, Rusijos imperijoje – 1951 m. gruodžio 31 d. Maskvoje, Tarybų Sąjungoje) – tarybinis politinis veikėjas, TSRS užsienio reikalų liaudies komisaras (1930–1939).
Biografija
Gimė 1876 m. kaip Meir Henoch Mojszewicz Wallach-Finkelstein turtingoje Balstogės žydų šeimoje. Nors vaikystėje buvo auklėtas tradicine religine dvasia, greit įsitraukė į revoliucinį judėjimą. 1898 m. įstojo į Rusijos socialdemokratų darbininkų partiją. Tuo metu partija buvo nelegali ir daugelis pasivadindavo slapyvardžiais, taip jis tapo Maksimu Litvinovu. 1900 m. tapo Kijevo partinio komiteto nariu, bet jau 1901 m. visi komiteto nariai buvo suimti. Po 18 mėnesių nelaisvės kartu su 11 kitų kalinių pabėgo iš kalėjimo ir nuvyko į Šveicariją, kur redagavo Iskros laikraštį. 1903 m. prisijungė prie bolševikų ir grįžo į Rusijos imperiją. Po 1905–1907 m. revoliucijos tapo legalios socialdemokratų partijos laikraščio Novaya Zhizn redaktoriumi ir dirbo Sankt Peterburge.
Kai 1906 m. carinė valdžia pradėjo suiminėti bolševikus, jis emigravo iš šalies ir emigracijoje praleido 10 metų. Apsistojo Paryžiuje, bet ten gyvendamas daug keliavo po Europą. 1907 m. dalyvavo Rusijos socialdemokratų partijos suvažiavime Londone. Ten jam buvo išnuomuotas butas, kuriame gyveno kartu su Josifu Stalinu. 1908 m. buvo suimtas prancūzų policijos su dvylika 500 rublių banknotų, kurie buvo pavogti iš banko Tbilisyje. Buvo deportuotas į Londoną. D. Britanijoje jis susipažino su Anglijos žyde Ivy Lowe, su kuria vėliau susituokė.
Labė (Gvinėja)
Labė (pranc. Labé) – pagrindinis Futa Džalono regiono miestas Gvinėjoje. Miestas gerai žinomas dėl čia nuaustų audinių, pagamintų batų ir medaus. Mieste taip pat yra muziejus, oro uostas, netoliese teka Saala krioklys.
Maksimas Litvinovas
Biografija
Po 1917 m. Spalio revoliucijos Leninas jį paskyrė sovietų valdžios įgaliotiniu D. Britanijoje. 1918 m. buvo suimtas anglų valdžios, bet vėliau paleistas. Vėliau jis paskirtas sovietų ambasadoriumi Britanijoje, kur jo pastangų dėka Britanijos valdžia nutraukė blokadą Tarybų Sąjungai. 1929 m. buvo pasirašytas jo inicijuotas Litvinovo paktas, panašus į Kelogo-Briano paktą, kurį pasirašė Sovietų Sąjunga, Lenkija, Rumunija, Estija ir Latvija. Keletą metų buvo TSRS užsienio reikalų liaudies komisaro (ministro) pavaduotoju. 1930 m. Josifas Stalinas paskyrė Litvinovą TSRS užsienio reikalų ministru. Būdamas ministru dėjo daug pastangų užmegzti glaudesnius santykius su Britanija ir Prancūzija. 1933 m. jo pastangomis JAV pripažino tarybinę valdžią. 1934–1938 m. atstovavo TSRS Tautų Sąjungoje.
Labė (Gvinėja)
Istorija
Miestą įkūrė Karamoko Alpha apie 1755 metus.
Maksimas Litvinovas
Biografija
1939 m. gegužės 3 d. Stalinas atstatydino Litvinovą ir vietoje jo užsienio reikalų ministru paskyrė Viačeslavą Molotovą. Pakeitus Litvinovą Stalinui atsirado didesnė laisvė pačiam rūpintis užsienio politika. Taip pat viena iš atstatydinimo priežasčių buvo Litvinovo žydiška kilmė, kuri trukdė vesti derybas su Trečiuoju Reichu. Kai Vokietija užpuolė Tarybų Sąjungą, Litvinovas vėl paskirtas užsienio reikalų ministro pavaduotoju ir kartu – ambasadorium JAV. 1941–1943 m. Litvinovas dirbo TSRS ambasadoriumi JAV, kur daug prisidėjo prie Lendlizo sutarties pasirašymo. Formaliai ministro pavaduotoju buvo iki 1946 m., bet jokio vaidmens nebevaidino. 1945 m. buvo nominuotas Nobelio taikos premijai, tačiau jos nelaimėjo.
Sūnus Pavelas Litvinovas – garsus disidentas, labiausiai išgarsėjo 1968 m., kai Maskvoje, Raudonojoje aikštėje, organizavo protesto mitingą prieš Sovietų Sąjungos armijos įsiveržimą į Čekoslovakiją.
Andrius Valavičius
Andrius Valavičius (, apie 1570 m. Gardinas ? – 1614 m. Tytuvėnai) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės politinis veikėjas.
Biografija
Tėvas Gardino seniūnas Jonas Valavičius, broliai Vilniaus vyskupas Eustachijus Valavičius, Žemaitijos seniūnas Jeronimas Valavičius ir Gardino seniūnas Paulius Valavičius. Studijavo Vilniaus universitete.
1592-1610 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vėliavininkas, 1610–1614 m. Žemaičių žemės teismo teisėjas. 1601 m. pirmasis Telšių seniūnas. Valdė Tryškius, Platelius, Eigirdžius, 1609 m. įsigijo Tytuvėnus. Tryškiuose 1614 m. gegužės 1 d. parašė Tytuvėnų bernardinų vienuolyno statybos instrukciją. Joje sakoma, kad bažnyčiai ir vienuolynui statyti skiria 10000 auksinų ir dalį jau paruoštų statybinių medžiagų. 1620 m. 1000 auksinų įrengti altoriui ir bažnyčios interjero darbams skyrė Kotryna Valavičienė. Ji 60 kapų lietuviškų grašių skyrė A. Valavičiaus epitafijos marmurinei lentai, o testamentu Tytuvėnų bažnyčiai 1630 metais užrašė dar 300 auksinų.
Internacionalas (daina)
Istorija
Dainos tekstą parašė prancūzų poetas, anarchistas, Pirmojo internacionalo narys Eženas Potjė. Tekstas buvo parašytas griūnant Paryžiaus komunai, todėl iš pradžių dainuotas pagal Marselietės motyvus. Pirmą kartą publikuotas 1887 metais.
Prancūziška versija (originalas)
Prancūzų kalba – originali dainos kalba. Autorius: E. Potjė.
Žodžiai:
1.
2.
3.
4.
5.
6.
Lietuviška versija
Į lietuvių kalbą vertė poetas Kazys Binkis.
1.
2.
3.
Rusiška versija
„Internacionalas“ nuo 1917 m. iki 1943 m. buvo Rusijos himnas. Nuo 1922 m. iki 1943 m. taip pat ir Sovietų Sąjungos himnas. Į rusų kalbą „Internacionalą“ 1902 m. išvertė Arkadijus Kocas.
Angliška versija
Dažniausiai dainuojami pirmi trys posmeliai. Čia pateikiama anglų dainininko Bilio Brego versija:
2-oji Vidžemės pėstininkų divizija
2-oji Vidžemės pėstininkų divizija  – Latvijos kariuomenės divizija, suformuota 1919 m. Tai buvo viena iš keturių Latvijos respublikos divizijų.