cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konbaunai
Istorija
Pradininkas Alaunpaja suvienijo Mianmarą. Valdant Bodopajai valstybė suklestėjo. 1769 m. Sinbiušinas nugalėjo kelis kartus didesnę Kinijos armiją. Mindonas bandė moderninti šalį ir naudodamasis Didžiosios Britanijos bei Prancūzijos prieštaravimais išsaugoti šalies nepriklausomybę. 1824–1826 m. – I Britų ir Mianmaro karas: britai aneksuoja Arakano (dab. Rachinų valstija), Asamo, Manipuro ir Tenaserimo (dab. Tanintairio provincija) kraštus. 1852–1855 m. – II Britų ir Mianmaro karas: britai okupuoja pietinę Mianmaro dalį, kurią pavadina Žemaja Birma. 1885 m. – III Britų ir Mianmaro karas: britai okupuoja Pagano kraštą (Aukštoji Birma). 1886 m. britų aneksuotas Mianmaras tampa Birma – Britų Indijos dalimi. Britams okupavus šalį – dinastija žlugo.
Strazdiniai
thumb|right|Strazdo giesmininko (Turdus philomelos) lizdas
Strazdiniai (Turdidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima.
Šeimai priklauso maži ir vidutinio dydžio paukščiai. Spalvos labai įvairios, daugelio rūšių patinai ir patelės vienodos spalvos, bet kai kurių rūšių patinai spalvingesni už pateles (lytinis dimorfizmas). Gyvena labai įvairiuose biotopuose, paprastai ant žemės arba medžiuose. Aktyvūs dieną, kartais sutemomis. Gerai gieda. Visi vabzdžialesiai, bet nemažai sulesa ir vaisių, sėklų. Maisto ieško ant žemės, medžiuose ir krūmuose. Lizdus suka medžiuose, ant žemės. Dėtyje 3-6 vienspalviai arba margi kiaušiniai. Peri apie 2 savaites. Keliaujantys paukščiai.
Išspaudų vynas
Išspaudų vynas (, piquette) – menkavertis vynas, gaminamas iš vynuogių išspaudų.
Prancūzijoje jis vadinamas Piquette, Ispanijoje – Aguachirle, Portugalijoje – água - pé, Italijoje – Vino piccolo, Graspia arba Acquatico, Vokietijoje ir Austrijoje – Tresterwein arba Haustrunk. Vokiškas pavadinimas Haustrunk namų gėrimas rodo senovinį vyndarių paprotį gerą vyną parduoti už pinigus, o sau pasilikti kad ir prastesnį, bet pigesnį išspaudų vyną.
Gamyba
Dėl mažo etanolio kiekio toks vynas ilgai neišsilaiko, todėl paprastai distiliuojamas į išspaudų brendžius.
Vartojimas
Iš tokių raugintų „išspaudų sulčių“, gaunamas vynas, kuris budavo geriamas antikos laikais ir viduramžiais. Dabar kaip gėrimas jis retas.
Sučava
Sučava – miestas šiaurės rytų Rumunijoje; apskrities centras. Išvystyta mašinų, chemijos, popieriaus, medienos, tekstilės, odos, avalynės, maisto pramonė.
Istorija
thumb|160px|left|Tvirtovės griuvėsiai 160px|thumb|left|Šv. Jurgio bažnyčia 2013 m. Rumunijos pašto ženkle 160px|thumb|left|Sučava XIX a. pradžioje XIV–XVI a. Sučava buvo Moldavijos kunigaikštystės sostinė, iš jos šalį valdė tokie garsūs gospodariai kaip Aleksandras Gerasis, Štefanas III Didysis ar Petras IV Rarešas. Iš to laikotarpio išliko įdomūs statiniai:
Brožiai
miniatiūra|220px|left|Bendruomenės pastatytas [[Lietuvos Respublikos šimtmetis|Lietuvos 100-mečio paminėjimo akmuo]]
Laibiškiai (Kupiškis)
Labiškiai – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, šalia Bajorų kaimo. Yra išlikusi rašytojo Petro (slapyvardis Petliukas) ir generolo Stasio Pundzevičių tėvų sodyba, kuri įtraukta į Lietuvos kultūros paveldo objektų sąrašą. Tačiau dėl Kupiškio raj. savivaldybės ilgamečio aplaidumo šis kultūros paveldo objektas yra beveik sunykęs.
Gyventojai
Rašytojo Petro Pundzevičiaus-Petliuko sukurtą eilėraštį apie Laibiškių ąžuolą, kuriam yra apie 400 metų, žr. čia.
thumb|left|miniatiūra|Laibiškių vienkiemio ąžuolas thumb|left|Atminimo lenta generolui Stasiui Pundzevičiui ir rašytojui Petrui Pundzevičiui
Abrūtytė
Abrūtytė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Abrūtienė (ištekėjusi moteris).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Abrūtis.
Sainsbury's
Sainsbury’s plc – Jungtinės Karalystės prekybos centrų tinklas. Sainsbury’s grupės turtas įvertinamas 8,6 mlrd. svarų.
Abrūtytė
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Sainsbury's
Sainsbury’s įkurta John James Sainsbury 1869 m. ir didžiąją XX a. dalį buvo prekybos centrų lyderė, tačiau 1995 m. nusileido Tesco, o 2003 m. Asda prekybos tinklui. Sainsbury’s parduotuvės įsikūrusios daugelyje Jungtinės Karalystės miestų.
thumb|left|250px|Sainsbury’s parduotuvė [[Koventris|Koventryje]]
Albert Camus
miniatiūra|A. Camus su vyresniuoju broliu Lucienu apie 1920 m. Alberas Kamiu (, 1913 m. lapkričio 7 d. – 1960 m. sausio 4 d.) – prancūzų rašytojas, eseistas, žurnalistas, filosofas. Antikomunistinių judėjimų pagerbtas politinis mąstytojas, Alžyro musulmonų gyventojų teisių aktyvistas.
Filosofiškai A. Kamiu buvo siejamas su egzistencializmu, nors pats visą savo gyvenimą kratėsi tokios etiketės ir neigė priklausąs šiam judėjimui ar palaikantis tokią filosofiją. Pagrindinė jo nagrinėta tema buvo savižudybė, siejama su jo absurdo idėja – pasaulio nesupratimo jausmu. Iš to vėliau išplaukė jo sukurta maišto, kaip priešpriešos absurdo prasmei, samprata. A. Kamiu taip pat pagarsėjo dėl konfrontacijos su kitu prancūzų filosofu Žanu Poliu Sartru.
Ankstyvieji metai ir kūryba Alžyre
Albertas Camus gimė 1913 m. lapkričio 7 d. Sen Polio kaime, netoli Mondovi miesto (šiuo metu Dreanas), Prancūzijos Alžyre, Lucieno Camus ir Catherine Hélène Camus (Sintès) šeimoje. A. Camus tėvas Lucienas Camus buvo antros kartos alžyrietis, kurio tėvai atvyko į Alžyrą iš Elzaso (Prancūzija) 1871 m. A. Camus tėvas dirbo žemės ūkio darbininku. A. Camus motina buvo atvykusi iš Maljorkos, ispanų kilmės. A. Camus tėvas žuvo Pirmojo pasaulinio karo metu mūšyje prie Marnos, kai A. Camus nebuvo sulaukęs vienerių metų. Po tėvo mirties A. Camus, jo motina ir vyresnysis brolis Lucienas persikėlė į Alžyro darbininkų kvartalą Belkūrą, kur jie apsigyveno kartu su A. Camus dėde ir močiute. A. Camus motina Catherine buvo neraštinga, iš dalies kurčia, turėjo kalbos defektą ir dirbo namų tvarkytoja bei gamyklos darbininke, kad išlaikytų šeimą. Camus gyveno su mama iki septyniolikos metų.
Nuo 1918 iki 1923 m. A. Camus lankė pradinę mokyklą. Padedamas mokytojo Louiso Germaino, kuris įžvelgė berniuko talentą, 1923 m. A. Camus gavo stipendiją Alžyro licėjuje. Mokykloje A. Camus pradėjo aktyviai sportuoti, daug skaitė, išmoko anglų ir lotynų kalbas, susidomėjo teatru. 1930 m. jam buvo nustatyta tuberkuliozė, nutraukusi A. Camus sportinę veiklą ir privertusi stabdyti mokslus; liga ne kartą atsinaujino ir vėlesniais metais. Jau mokykloje susidomėjo filosofija, svarstė galimybę tapti rašytoju. Nuo 1933 m. studijavo Alžyro universiteto Filosofijos fakultete, baigė jį 1936 m. Jo diplominis darbas buvo – „Neoplatonizmas ir krikščioniškoji metafizika“. Tuo laikotarpiu A. Camus skaitė Epiktetą, Pascalį, Kierkegaard'ą, Malraux, Gide'ą, Proustą, Dostojevskį, Nietzschę, Šestovą, Husserlį. Studijų metu užsimezgė Camus draugystė su dėstytoju Žanu Grenjeru, susirašinėjimas su juo truko iki pat rašytojo mirties.
1934 m. A. Camus vedė Simone Hié, netrukus pradėjo gyventi atskirai, bet oficialiai išsiskyrė tik 1940 m., kai Camus vedė antrą kartą. Santykiai su pirmąja žmona nutrūko, nes paaiškėjo, kad ji buvo neištikima, be to, piktnaudžiavo narkotikais. 1934–1935 m. A. Camus trumpam buvo įstojęs į Alžyro komunistų partiją, kuri rėmė arabų nacionalinę kovą. Komunistai pavedė jam vadovauti partinei grupei Belkūre, bet netrukus pasikeitė partijos kursas, tuomet Camus apkaltino partines kolegas oportunizmu ir buvo pašalintas iš partijos narių. 1936 m. kartu su kitais jaunais intelektualais įsteigė teatro trupę Théâtre du Travail (vėliau pervadinta į Théâtre de l’Equipe), dirbo joje kaip scenaristas, režisierius ir aktorius. Šiame teatre buvo inscenizuoti Malraux, Gide'o, Dostojevskio kūriniai, vaidintos Vildraco, Aischilo, Puškino, Gorkio pjesės.
1937 m. buvo išleista pirmoji A. Camus publikacija – penkių esė rinkinys „Išvirkščioji ir geroji pusės“ (L’Envers et l’Endroit), jose atsispindi ankstyvojo autoriaus gyvenimo etapo akimirkos, pateikti Camus motinos, močiutės ir dėdės portretai. Šiose esė Alžyro gamtos grožis priešpriešinamas žmonių gyvenimo vargams. 1938 m. išleistas antras esė rinkinys – „Jungtuvės“ (Noces). Pastarosiose esė Camus kalba apie laimės pojūtį, kurį kelia Alžyro gamtos vaizdai. Abu šie rinkiniai laikomi rašytojo vėlesnio pasaulėvaizdžio užuomazga.
1938 m. A. Camus užbaigė romaną „Laiminga mirtis“ (La Mort Heureuse), tačiau jo nepaskelbė.
1938 m. A. Camus parašė savo pirmąją ir garsiausia laikomą pjesę – „Kaligula“ (pirmą kartą pastatyta 1945 m. Paryžiuje, Hébertot teatre). Pjesės pagrindinis herojus Romos imperatorius Kaligula maištauja prieš nusistovėjusias taisykles, vertybes ir beprasmybę, yra pasiruošęs sunaikinti tiek save, tiek viską aplinkui siekdamas visiškos laisvės.
Nuo 1938 m. pradėjo bendradarbiauti su laikraščiu „Alger républicain“. Šiam laikraščiui A. Camus rašė įvairaus pobūdžio straipsnių, jame paskelbė ir liaupsinančią J. P. Sartre’o romano „Šleikštulys“ (La Nausée) apžvalgą. Po A. Camus žurnalistinių reportažų apie musulmonų Kabilijoje engimą jis buvo priverstas išvykti iš Alžyro.
Kūrybinė viršūnė ir gyvenimas Paryžiuje
1940 m. A. Camus atvyko į Paryžių ir pradėjo dirbti vyriausiuoju redaktoriumi laikraštyje „Paris-soir“. Netrukus, tuo metu, kai vokiečiai pradėjo artintis prie Paryžiaus, jis spruko iš sostinės ir apsigyveno Lione. Ten 1940 m. gruodžio 3 d. vedė Francine Faure, su ja grįžo į Alžyrą (Oraną). Alžyre A. Camus dirbo mokytoju, bet dėl tuberkuliozės suaštrėjimo gydytojų siūlymu persikėlė į Prancūzijos Alpes.
1942 m. A. Camus grįžo į Paryžių, Prancūzijos okupacijos metu buvo Prancūzijos pasipriešinimo judėjimo dalyvis, dirbo kaip vyriausiasis redaktorius Paryžiaus pogrindiniame laikraštyje „Combat“ (1944–1947 m.). Paryžiuje 1943 m. A. Camus susitiko su Jean’u Paul’u Sartre, Simone de Beauvoir. Kartu su Jean’u Paul’u Sartre dirbo laikraštyje „Combat“, jiedu tapo draugais. Šiuo laikotarpiu A. Camus tapo Gallimard Publishing redaktoriumi (juo buvo iki pat mirties).
1942 m. A. Camus paskelbė prieš karą pradėtą rašyti romaną „Svetimas“ ir esė „Sizifo mitas“. Esė Sizifo mitas rašytojas nagrinėja absurdo idėją, lygindamas gyvenimą su Sizifo darbu, svarsto savižudybės galimybę. Tačiau galiausiai autorius atmeta ją kaip nepriimtiną. Romanas Svetimas laikomas Sizifo mito ir absurdo idėjos literatūrine iliustracija. Šiame romane kalbama apie visuomenės ir tarnautojo Meursault susvetimėjimą. Meursault be rimtos priežasties nužudo arabą ir nuteisiamas myriop ne tiek dėl įvykdytos žmogžudystės, kiek dėl to, kad neatitinka visuomenės elgesio normų (neverkė motinos laidotuvėse, kitą dieną po laidotuvių maudėsi jūroje ir mylėjosi, bendravo su įtartinais asmenimis).
Pasibaigus karui, A. Camus toliau gyveno Paryžiuje su žmona Francine Faure, 1945 m. jiems gimė dvyniai: Jean ir Catherine.
1946 m. lankėsi JAV, kur susitiko su amerikiečių studentais.
1947 m. buvo išleistas romanas „Maras“ (La Peste). Šis kūrinys – tai tikroviškas maro epidemijos aprašymas, pateiktas fikcinio įvykių liudytojo. Maras šiame kūrinyje interpretuojamas įvairiai, yra nuomonių, kad jis simbolizuoja karą, mirtį, blogį apskritai. Šis romanas iliustruoja A. Camus metafizinio ir moralinio „maišto“ idėją; bendras pasipriešinimas marui yra viena iš maišto formų, toks maištas sustiprina žmogiškąjį solidarumą kovoje su blogiu ir sukuria prasmę absurdo akivaizdoje. Kaip pripažino pats autorius pokalbyje su Roland’u Barthes’u, romanu siekta alegoriškai pavaizduoti prancūzų rezistencijos istoriją karo metu.
1948 m. Marigny teatre pastatyta A. Camus pjesė „Apgulties būklė“, o 1949 m. Hébertot teatre pastatyta jo pjesė „Teisieji“.
1951 m. išleista esė „Maištaujantis žmogus“ (L’Homme révolté). Šioje esė autorius teigia, kad moralinis maištas neišvengiamas norint gyventi autentiškai, tačiau politinio smurto ir terorizmo pateisinti negalima. Pastarajame darbe A. Camus kritikavo komunizmą ir dėl to susilaukė priešiškos daugelio kolegų reakcijos, po esė paskelbimo nutrūko ryšiai ir su J. P. Sartre’u.
1956 m. išleistas A. Camus romanas „Krytis“. Šis kūrinys – buvusio advokato Jean’o-Baptiste’o Clamence’o monologas neįvardytam pašnekovui ir, netiesiogiai – skaitytojui. Romanas vaizduoja advokato nuopolį, absurdo patirtį, kurios nutraukti nėra galimybių. Šioje situacijoje herojus nusprendžia kaltinti ir juodinti save.
1960 m. sausio 4 d., kelyje tarp Senso ir Paryžiaus, vežamas draugo ir leidėjo Michel’io Gallimard’o, A. Camus žuvo autoavarijoje. Avariją patyrusiame automobilyje policija rado nebaigto A. Camus autobiografinio romano Pirmasis žmogus (Le premier homme) rankraštį, jame daug sąsajų su A. Camus vaikyste Alžyre. Yra nuomonių, kad jo mirtis buvo nulemta Sovietų Sąjungos KGB veiksmų.
Kūrybos bruožai
thumb|Albero Kamiu antkapis A. Kamiu savo kūryboje žmogaus gyvenimą traktuoja kaip absurdą, neturintį jokios aukštesnės prasmės. Žmogus svetimas ir priešiškas pasauliui, nes pasaulis savo ruožtu priešiškas, svetimas ir nepavaldus žmogui. Beviltiškumui ir absurdui galima priešintis tik maištaujant, protestuojant ir kuriant. Vienintelė pateisinama maišto forma – kūryba. Todėl pasak A. Kamiu, „Kūrėjo paskirtis tarnauti: tiesai ir laisvei“, nes tik suvokęs ir patyręs absurdą žmogus gali patirti nors ir trumpą, tačiau prasmingą džiaugsmo akimirką.
A. Kamiu atkreipia dėmesį į visuomenės normų ir įstatymų primetimą žmogui, pabrėžia buvimą savimi, peikdamas „atrodymą“, taip pat parodo, kad žmogus yra atsakingas už savo poelgius, atsakingas sau. Vienintelė žmogaus priedermė – meilė – tai tuo pačiu ir vienintelė paguoda pasaulyje, neturinčiame jokios aukštesnės prasmės (t. y. amžinojo gyvenimo, ruošimosi amžinajam gyvenimui – vienintelis rojus ir kartu pragaras yra čia ir dabar), nei švelnus artimo (esančio šalia ir brangaus) žmogaus žvilgsnis, apkabinimas.
A. Kamiu kūryboje labai svarbią vietą užima gamta (ypač jūra, Alžyras). A. Kamiu paprašius paminėti keletą pirmų pasitaikiusių žodžių, vienas iš jų buvo – jūra. A. Kamiu labai svarbi jungtis su gamta, tuo jis priartėja prie senosios graikiškosios tradicijos.
Apdovanojimai
Savo kalbą, pasakytą Nobelio premijos teikimo ceremonijoje, jis dedikavo mokytojui Louisui Germainui. Nobelio premija rašytojui buvo suteikta “už originalų, taupų ir tikrą talentą”.
Kerzono linija
thumb|400px|Kerzono linija ir Lenkijos teritorijos pasikeitimai
Kerzono linija – sąlyginė linija, rekomenduota Antantės Aukščiausios tarybos 1919 m. gruodžio mėnesį kaip rytinė Lenkijos siena. Ėjo per Gardiną, Jalovą, Nemirovą, Brestą, Dorogurską, Ustingą, rytų Grubešovą, Krylovą ir vakarų Ravą-Ruskają, rytų Peremislį iki Karpatų.
1920 m. liepos 10 d. Lenkija, matydama, kad nesėkmingai vystosi Lenkijos-sovietų karas, sutiko su tokia linija, tikėdamasi gauti labai reikalingą vakarų valstybių palaikymą. Jungtinės Karalystės užsienio reikalų ministras Džordžas Kerzonas (George Curzon) notoje, siųstoje Sovietų Rusijos vyriausybei, pareikalavo sustabdyti Raudonosios armijos puolimą (linija pavadinta jo vardu).
Sovietų Rusijos vyriausybė nekreipė dėmesio į šį pasiūlymą ir puolė toliau. Bet po kelių dienų reikalai fronte pasikeitė ir Sovietų Rusija privalėjo pasirašyti Rygos taikos sutartį 1921, pagal kurią Lenkijos siena ėjo daug ryčiau, negu Kerzono linija ir apėmė vakarines Ukrainos ir Baltarusijos dalis.
1939 m. rugsėjo mėn. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui Sovietų Sąjunga, susitarusi su Vokietija, pasidalijo Europą ir įvedė armiją kai kur kiek ryčiau Kerzono linijos.
Sovietų vyriausybė Jaltos konferencijoje nurodė, kad Sovietų Sąjungos ir Lenkijos linija eis greta Kerzono linijos.
1945 m. rugpjūčio 16 d. Maskvoje buvo pasirašyta sutartis tarp SSRS ir Lenkijos galutinai nustačiusi SSRS-Lenkijos sieną (dalinai atitinkančią Kerzono liniją).
Subyrėjus SSRS, ši siena taip ir liko, tik jau kaip siena tarp Lenkijos iš vienos pusės ir Baltarusijos bei Ukrainos iš kitos pusės.
Acukas
Acukas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Acukienė (ištekėjusi moteris) ir Acukaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šalčininkų šv. Tichono maldos namai
'''Šalčininkų Šv. Tichono maldos namai''' stovi Šalčininkuose, Jubiliejaus g. 1a, privačių namų kvartalo pakraštyje, 200 m į pietus nuo Šalčininkų tvenkinio užtvankos (Nepriklausomybės g.).
Priklauso Šalčininkų Šv. Tichono parapijai. miniatiūra|250px|left|Nuo pagrindinio tako pusės
Istorija
1995 m. birželio 25 d. Šalčininkuose pašventinta žemė (0,72 ha), kurią skyrė miesto administracija maldos namams. Vidurinėje mokykloje pirmąją Dieviškąją liturgiją laikė Feodoras Kiškunas.
1996 m. Švč. Trejybės dieną pastatyti maldos namai pavadinti Šv. Tichono (Василий Иванович Беллавин, 1865–1925) garbei, kuris buvo Maskvos ir visos Rusios patriarchas. Birželio 10 dieną įregistruota bendruomenė – 40 tikinčiųjų.
Ivanas Černiachovskis
Biografija
Prieš pradėdamas tarnauti Raudonojoje armijoje 1924 m. jis dirbo geležinkelyje darbininku. 1928 m. Kijeve baigė artilerijos karininkų mokyklą, o 1936 m. Šarvuočių ir motorizuoto transporto karinės technikos akademiją.
1928–1931 m. artilerijos mokomojo skyriaus, baterijos vadas. 1938–1941 m. vadovavo šarvuočių daliniams, kurie bazavosi Kijevo ir Baltarusijos karinėje apygardoje. 1941 m. kovo mėn. vadovavo 28-ajai šarvuočių divizijai Baltijos karinėje apygardoje. Per mūšius nuo 1942 m. liepos mėn. pasižymėjo ir tapo 18-ojo šarvuočių korpuso vadu, kovojo Voronežo fronte, o greitai tapo 60-osios armijos, kovojusios Kurske vadu. Kaip armijos vadas kovojo Ukrainoje. Už Dniepro forsavimą 1943 m. spalį suteiktas Tarybų Sąjungos didvyrio vardas. Nuo 1944 m. balandžio mėn. vadovavo Vakarų frontui, o nuo balandžio 24 d. 3-ajam Baltarusijos frontui. Jo vadovaujamas frontas pasiekė žymių pasiekimų, pavyzdžiui, 100 tūkst. vokiečių kareivių apsupimas Minsko rytuose. Vadovavo Vilniaus ir Kauno operacijoms, dėl kurių vokiečiai buvo išstumti iš Lietuvos ir šiaurės vakarų Baltarusijos į kairįjį Nemuno krantą. Po šių operacijų 1944 m. liepos mėn. antrą kartą suteiktas Tarybų Sąjungos didvyrio vardas.
Buvo palaidotas Vilniuje Gedimino gatvės aikštėje prieš LKP CK rūmus, bet Lietuvai atgavus nepriklausomybę 1993 m. giminių prašymu perlaidotas Maskvos Novodevičės kapinėse, o paminklas pervežtas į Voronežą.
Išspaudų brendis
miniatiūra|Raudonųjų vynuogių išspaudos vynuogyne Išspaudų brendžiai  – stiprių alkoholinių gėrimų, gaunamų distiliuojant išspaudų vyną, klasė.
Žinomi išspaudų brendžiai – kroatų, juodkalniečių ir serbų lozovača (loza), kipriečių zivania,, gruzinų čača, , , italų grappa, portugalų aguardente,.
Iš išspaudų pirmiausia gaminamas išspaudų vynas, kuris yra tik tarpinis produktas. Jis gaminamas iš išspaudų, kurios gali būti raugintos, paraugintos ir neraugintos. Gaminant raudoną vyną išspaudos paliekamos mirkti rūgstančios vynuogių sultyse. Paraugintos išspaudos gaunamos gaminant rausvus vynus – išspaudos išimamos vynui nebaigus rūgti. Neraugintos išspaudos gaunamos spaudžiant vynuogių sultis baltų vynų gamybai.
Proficitas
Proficitas – teigiamas saldo.
Murenas
Murenas  – miestas šiaurės vakarų Mongolijoje. Chubsugulo aimako sostinė. 40 tūkst. gyventojų (2007 m.).
Yra oro uostas, ligoninė, muziejus, teatras, paštas, mokyklos ir vaikų darželiai.
Proficitas
Teigiamas saldo gali būti įvairiuose ūkio srityse:
Adamaitis
Adamaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Salcekas
Salcekas – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Elektrėnų, 0,8 km į pietryčius nuo kelių, ir  sankirtos. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,37 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 88,1 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Rytuose išteka upelis link Prakusos upelio (Ilgio ežero intakas). Šalia įsikūręs Kloninių Mijaugonių kaimas.
Adamkevičius
Adamkevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Adamkevičienė (ištekėjusi moteris) ir Adamkevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Stare Baikai
Stare Baikai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Tšcianės valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Braunšveigo technikos universitetas
left|thumb|Braunšveigo technikos universiteto senasis pastatas thumb|Universiteto [[biblioteka]] Braunšveigo technikos universitetas (BTU;, taip pat Technische Hochschule Carolo-Wilhelmina zu Braunschweig) – technikos universitetas Braunšveige, Žemutinės Saksonijos (Vokietija) pietryčiuose. Braunšveigo technikos universiteto pradžia siekia 1745 m. 12 500 studentų (2008 m.). Veikia 6 fakultetai, 134 institutai ir įstaigos, įvairūs centrai (pvz., Kalbų ir kiti).
Spyker F1
Spyker F1 – buvusi Formulės 1 komanda susikūrusi 2006 birželio mėn. pakeitusi trumpai gyvavusią Midland F1 Racing komandą. 2007 m. komandą įsigijo Force India F1 Team komanda.
Istorija
Komanda priklausė olandų konsorciumui, kuriam vadovavo Michael Mol (Spyker – sportinių automobilių gamintojas). 2006 m. ji buvo nupirkta iš kompanijos Midland. Kinijos GP metu komandos vadovas Colin Kolles pranešė, jog jos iki tol naudojamus Toyota variklius 2007 metais pakeis Ferrari agregatai, kadangi Toyota F1 nusprendė bendradarbiauti su Williams F1 komanda.
Komandos pilotai kovodavo tik dėl paskutinių vietų lenktynėse, o vienintelį tašką komandos istorijoje pelnė Adrianas Sutilas Japonijos GP metu finišavęs aštuntoje vietoje.
2007 m. rugsėjo 3 d. pranešta jog parduota Spyker F1 komanda. Nyderlandų automobilų gamintojo Spyker formulės komandą nupirko Michiel Mol vadovaujamas koncernas ir privačios Indijos avialinijų bendrovės savininkas Vijay Mallya. Komanda pervadinta į Force India F1 Team.
Braunšveigo technikos universitetas
Vasaros kursai
thumb|left|[[Auditorium Maximum|Audimax]] thumb|Universiteto [[herbas]] thumb|Specialiai universitetui skirtas pašto ženklas 1995 m.
Braunšveigo technikos universiteto Kalbų centras kasmet rengia tarptautinius vasaros kursus. Daliai užsienio studentų teikia stipendijas pagal specialią programą.
Nescafé
Nescafé (Nestle + cafe) – vienas žinomiausių pasaulyje tirpios kavos prekybinių ženklų, priklausantis kompanijai Nestle.
Istorija
XX a. 30-aisiais metais Brazilija kreipėsi į „Nestle“ su prašymu išsaugoti ir perdirbti kavos grūdus. Daug metų Brazilija turėjo žaliavinės kavos perprodukcijos problemų. Kasmet didelės kavos atsargos prapuldavo dėl perdirbimo technologijų trūkumo, netinkamo kavos pupelių saugojimo po perdirbimo ir pirminio apdirbimo.
Maksas Morgentaleris (1901-1980) ir jo kolegos pagal užsakymą septynerius metus ieškojo būdų, kaip pagaminti „kavos kubą“, kuris galėtų išsaugoti visas kavos pupelių savybes ir išlaikytų pastovų kvapą, o paskui virstų kvapiu gėrimu.
1938 m. balandžio 1 d. „Nescafé“ kava pirmą kartą pramoniniu būdu buvo pagaminta Šveicarijos fabrike Orbės miestelyje, 50 km nuo „Nestle“ centrinės būstinės Vėvėje.
Per Antrąjį pasaulinį karą „Nescafé“ buvo tokia populiari, kad JAV gamyklos produkcija, kuri sudarė apie 1 milijoną pakuočių per metus, ėjo išimtinai aprūpinti armiją.
Google Chrome
Google Chrome – Google kuriama naršyklė, puslapių atvaizdavimui naudojanti Blink variklį, kuris yra WebKit variklio atšaka. Pirmoji vieša beta versija Windows operacinėms sistemoms išleista 2008 m. rugsėjo 2 d., pirmoji stabili versija – 2008 m. gruodžio 11 d. Pagal „StatCounter“ duomenis naršyklė yra pirma pagal populiarumą, o jos rinkos dalis pasaulyje 2012 m. gegužės mėn. buvo 33 %, Lietuvoje 30,92 proc.
Istorija
Iš pradžių Chrome išleista tik Microsoft Windows platformai, o nuo 2009 m. gruodžio 9 d. atsirado dev ir beta versijos GNU/Linux ir Mac OS X operacinėms sistemoms. Pirmosios versijos šioms sistemoms nevisiškai atitiko Windows versijos funkcionalumą ir visos funkcijos tapo analogiškomis tik nuo 5.0.* versijos.
Pirmoji versija Windows operacinei sistemai buvo išleista 43 kalbomis. Per pirmąsias kelias valandas po išleidimo į Google buvo nusiųsti keli šimtai įvairių pranešimų apie klaidas.
Savybės
Google Chrome išskirtinės savybės:
Mikniškių Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas“ cerkvė
Mikniškių Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas“ cerkvė stovi Mikniškėse, Šalčininkų rajone. Priklauso Mikniškių Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas“ parapijai. Šventoriuje stovi Mikniškių Šv. Jono Kronštatiečio koplyčia. Maldos namai yra uždaroje teritorijoje ir apžiūrėti juos galima tik su vienuolių leidimu.
Istorija
Medinė Mikniškių cerkvė pastatyta 1915–1917 m. dvaro savininkų Koreckių lėšomis. 1922 m. Pontijaus Rupyševo iniciatyva įkurta bendruomenė. Sovietinė valdžia ją įregistravo 1947 m., bendruomenėje buvo 100–120 tikinčiųjų. 1963 m. LKP CK bandė likviduoti bendruomenę, tačiau tai nepavyko.
Buivoliniai varnėnai
Buivoliniai varnėnai (Buphagidae) – žvirblinių paukščių (Passeriformes) šeima.
Išvaizda
Anksčiau priklausė varnėniniams (Sturnidae) ir kai kurie ornitologai išskiria į tos šeimos pošeimį.
Biologija
Gyvena atvirose vietose.
Lizdas
Lizdą įsirengia ertmėse, sienų plyšiuose. Iškloja žolėmis ir plaukais. Deda 2-3 kiaušinius.
Mityba
Surenka nuo stambių žinduolių, ypač buivolų, antilopių, parazitus, daugiausia erkes, musių lervas. Maitinasi laipiodami panašiai kaip geniai ant gyvūno kūno, įsikibdami aštriais nageliais ir atsiremdami stangria uodega. Maitinasi taip pat iš gyvūno žaizdų tekančiais skysčiais, į žaizdas gali užnešti kraujo parazitus.
Paplitimas
Paplitę Afrikoje, į pietus nuo Sacharos.
Šeimoje viena gentis - buivoliniai varnėnai (Buphaga Brisson, 1760) ir dvi rūšys:
Hennessey Venom GT
Hennessey Venom GT – JAV gaminamas super automobilis. Jį gamina Hennessey kompanija ant stipriai patobulintos Lotus Exige modelio pakabos. Automobilis laikomas greičiausiu automobiliu pasaulyje.
Modelio specifikacijos
Pasak gamintojo, modeliui panaudota Lotus Exige pakaba, o kitos detalės patobulintos – stogas, durys, stiklai, dugnas, valytuvai, žibintai ir kitos detalės. Naudojimui gatvėse modelis registruotas kaip modifikuotas Lotus Exige ir nėra produkcinis automobilis.
Automobilis varomas 7 L V8 1 244 AG varikliu. Jis naudoja mechaninę 6 pavarų dėžę iš Ford GT modelio.
Greičio rekordai
2014 m. vasario 14 d. Kenedžio kosmoso centro take Venom GT pasiekė 435,31 km/val greitį ir tapo greičiausiu automobiliu pasaulyje. Tačiau dėl to, kad bandymas buvo atliktas važiuojant viena kryptimi ir pačių modelių parduota tik 16 (turi būti parduota bent 30), į Gineso rekordų knygą šis pasiekimas nėra įrašytas.
Minint Hennessey 25 metų jubiliejų 2016 m. kovo 25 d. Venom GT Spyder kabrioletas pasiekė 427,4 km/val greitį ir tapo greičiausiu kabrioletu pasaulyje.
Nuorodos
Oficiali gamintojo svetainė
Rozalimas
Rozalimas – miestelis Pakruojo rajono savivaldybėje, prie kelio Pakruojis–Smilgiai. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Urbanistikos paminklas su unikalia medine architektūra ir netaisyklingos formos aikšte. Stovi medinė Rozalimo Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia (nuo 1794 m.), Rozalimo kapinių koplyčia (nuo 1799 m.), bažnyčios varpinė (XIX a. vid.), Rozalimo sinagoga (XIX a. pab.), Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas. Veikia Rozalimo vidurinė mokykla, vaikų darželis su laikinosios globos grupe, senelių globos namai, paštas (LT-83013), kultūros namai, biblioteka, Pakruojo ūkininkų kredito unijos filialas, vaistinės „Camelia“ filialas, ambulatorija, girininkija, 2 parduotuvės, 2 alaus barai.
miniatiūra|left|Rozalimo riboženklis miniatiūra|left|Rozalimo globėja šv. Rozalija thumb|left|Tipiškas medinis Rozalimo pastatas Nepriklausomybės paminklo fone
Etimologija
Miestelio vardo kilmė nėra aiški, bet tai tikriausiai dvarininkinis vietovardis. Gali būti, kad jis dirbtinai sudarytas iš Padubysio dvaro savininko Adomo Drobišiaus žmonos vardo Rozalija. Tai atsitikę po to, kai 1755 m. paveldėję Padubysio dvarą Drabišiai (Adomas ir žmona Rozalija Belozaraitė) įsteigė bažnyčią ir būsimą miestelį pavadino Rozalimu. Kadangi 1738 m. dabartinio Rozalimo vietoje gyvenvietės dar nebūta, todėl galima manyti, kad pavadinimas atsirado vėliau. Tačiau veikiausiai pirmesnioji pavadinimo lytis buvo Rozalinas – taip jis minimas nuo 1767 m. iki pat XIX a. pabaigos. Toks miestelio vardo variantas labiau būdingas vietoms, kuriose buvo didesnė slavų kalbų įtaka. XX a. 1-ojoje pusėje miestelis minimas jau kaip Rozalimas, tikriausiai sudarant analogiją nuo vietovardžio Jeruzalė senosios lietuviškos lyties Jeruzolimas.
Geografija
Pietrytiniu Rozalimo pakraščiu teka Daugyvenės upė, šiauriniame pakraštyje – gražus pušynas. Stūkso du akmenys „su dubeniu“ (bažnyčios šventoriuje, archeologijos paminklai), mitologinis akmuo su Marijos pėda, saugomas Rozalimo ąžuolas. Apylinkėse įrengtas Rozalimo pažintinis miško parko takas.
Istorija
Manoma, kad gyvenvietė išaugo greta Padubysio dvaro, minimo XVII amžiuje. Rozalimas raštuose pirmą kartą paminėtas 1767 m. Klovainių bažnyčios metrikų knygoje. Spėjama, kad tais metais pastatyta medinė Rozalimo bažnyčia ir įsteigta parapija. Gyvenvietė sparčiai augo XIX a. 2-ojoje pusėje. 1868 m. Rozalime buvo 299 gyventojai, 2 krautuvės, 2 užeigos, užeiga („traktierius“), vyninė, policijos nuovada, Rozalimo valsčiaus valdyba, rusiška liaudies mokykla. XIX a. pabaigoje Rozalimas buvo miestelis Panevėžio apskrityje.
XX a. tarpukariu Rozalimas garsėjo ir kaip kurortas dėl šalia esančio didelio pušyno – sulaukdavo nemažai vasarotojų. Daugyvenėje buvo įrengtos maudyklės. Po karo, Sovietų okupacijos metu Rozalimo apylinkėse veikė Algimanto apygardos Žaliosios rinktinės partizanai. 1945 metų rugpjūčio 8-ąją Rozalimas buvo užimtas Lietuvos partizanų.
Sovietmečiu Rozalimas buvo apylinkės ir kolūkio „Į šviesią ateitį“ centras. Miestelyje buvo vidurinė mokykla, vaikų lopšelis-darželis, ambulatorija, 25 vietų ligoninė, vaistinė, buitinio gyventojų aptarnavimo paviljonas, pašto skyrius, taupomoji kasa, zoniniai kultūros namai, bibliotekos filialas, girininkija, 2 parduotuvės, pieninė, kelių remonto punktas.
1996 m. patvirtintas Rozalimo herbas. 2013 m. įrengtas Rozalimo pažintinis miško parko takas.
Berdė
Berdė (arba Barda) – miestas vidurio Azerbaidžane, į pietus nuo Jevlacho; rajono centras. Išvystyta medvilnės, maisto, geležies, siuvimo pramonė. Achmedo Zočeibanos mauzoliejus (1322 m.), Achsadano Babos mauzoliejus (XIV a.), Imamzadės mečetė – mauzoliejus (XVII–XIX a.).
Sarakas
Sarakas – ežerėlis Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Pastrėvio, Peliūnų kaime. Ežerėlis ovalo formos, ilgis iš šiaurės į pietus – 0,085 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 90,2 m. Krantai žemi, pelkėti, aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Pietuose išteka upeliukas link Skersės upelio (Strėvos intakas). Kiek atokiau į šiaurę telkšo žuvininkystės ūkio tvenkiniai.
Raudonoji vėliava (Eišiškės)
Raudonoji vėliava – Eišiškių rajono laikraštis, leistas nuo 1950 m. gruodžio 16 d. iki 1962 m. balandžio 21 d. Eišiškėse.
Istorija
LKP Eišiškių rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, ėjęs du kartus per savaitę. 1950–1951 m. leistas vienąkart-dukart per savaitę. Tiražas 1950 m. – 500 egz., 1962 m. – 625 egz. Nuo 1951 m. rugpjūčio 30 d. ėjo lenkų kalba „Czerwony Sztandar“, jo tiražas 1951 m. – 800 egz., 1962 m. – 1000 egz.
Laikraštis uždarytas, kai prie rajono buvo prijungtas Šalčininkų rajonas, rajone platinti „Lenino priesakai“.
Kelminis papartis
Kelminis papartis (Dryopteris filix-mas) – daugiametis, žolinis, iki 1 m aukščio papartinių (Dryopteridaceae) šeimos augalas, priklausantis sporinių induočių grupei. Lietuvoje dažnai sudaro ištisus sąžalynus. Auga miškuose, pamiškėse, krūmynuose, sausose ir apydrėgnėse vietose.
Morfologija
Šakniastiebis trumpas ir storas, apaugęs minkštais, plačiais žvynais. Dirvožemyje šakniastiebiai įsitvirtina pridėtinėmis šaknimis. Iš šakniastiebio viršūnės išauga skroteliški lapai, kuriems būdingas viršūninis augimas ir makrofilija – stambialapiškumas. Augdami ratu, lapai sudaro piltuvo pavidalo puokštę.
Lapai sudaryti iš lapkočių ir lapalakščių. Lapkotis yra 6–30 cm ilgio, iki 5 mm storio ir su 6–8 indų kūleliais. Lapalakštis vieną kartą plunksniškas, pailgas, su palaipsniui nusismailėjusia viršūne ir susiaurėjusia pamatine dalimi. Segmentų kraštai bukai dantyti. Lapkotis ir apatinė lapo lakšto pusė apaugę tankesniais ar retesniais rudais žvyneliais. Vegetatyviniai lapai gelsvai žali, sporifikuojantys – žali. Jauni lapai sraigiškai susisukę.
Nėra specializuotų sporifikuojančių ūglių-strobilų. Pupelės formos izosporos susidaro ovaliose sporangėse. Sporos telkiasi į grupes – sorus, kuriuos dengia inkstų formos induzijos.
kairėje|miniatiūra|Sraigiškai susisukę lapai
Anatomija
Augalo ašinės struktūros neturi brazdo. Stelės tipas – diktiostelė. Indų kūleliuose yra apytakos audiniai: floema (karniena) ir ksilema (mediena). Sporangės vienasluoksnės, su skiautere. kairėje|miniatiūra|Kelminio paparčio (Dryopteris filix-mas) sorai
Gyvenimo ciklas
Kelminis papartis subręsta dažniausiai 10–20-ais gyvenimo metais. Gyvenimo ciklą sudaro dviejų kartų kaita: diploidinio sporofito ir haploidinio gametofito. Dominuoja sporofitas, gametofitas beveik mikroskopinis. Augalas sporifikuoja birželio–rugsėjo mėn. Apatinėje lapo pusėje susidaro sorai. Ant ilgo kotelio esančioje ovalioje sporangėje subręsta 64 rusvos pupelės formos izosporos. Sporos lengvai pasisėja ir sudygsta be jokio ramybės laikotarpio. Po 2–3 mėnesių išauga autotrofiniai gametofitai, vadinami polaiškiais. Prie substrato gametofitas tvirtinasi rizoidais. Gematofito anteridžiuose susidaro spermatoziodai, archegonėse – kiaušialąstė. Pavasarį, po apvaisinimo, išauga nauji sporofitai. Apvaisinimui būtinas vanduo.
Medicinoje
Kelminio paparčio žaliavoje yra florogliucino darinių: filicino (3,5%), flavaspidinės rūgšties (2,5), albaspidino ir aspidinolio. Šakniastiebiai naudojami medicinoje kaip antihelmintinė priemonė. Kelminio paparčio veikliosios medžiagos filiksono rūgštis ir filmaronas organizme skyla ir susidariusios medžiagos paralyžiuoja kaspinuočių raumenis. Kirmėlės žūva ir iš organizmo yra pašalinamos su išmatomis.
Kelminis papartis nuodingas. Apsinuodijimo požymiai: galvos svaigulys, pykinimas, sutrikęs kvėpavimas ir regėjimas.
Nigerijoje kelminio paparčio lapų ekstraktas naudojamas uždegimo, reumatoidinio artrito, žaizdų ir opų gydymui. Ši liaudies medicinos priemonė buvo ištirta ir moksliniais tyrimais patvirtinta, kad etanolinis kelminio paparčio lapų ekstraktas pasižymi priešuždegiminėmis sąvybėmis ir dėl bioaktyvaus komponento kvercetin-3-O-α-L-ramnopiranozido kelminio paparčio ekstraktas neturi šalutinio skrandžio dirginimo poveikio.
Apželdinime
Kelminis papartis gali būti auginamas kaip dekoratyvinis augalas parkuose, kapinėse ir skveruose. Naudojamas floristikoje.
Valeliškiai
Valeliškiai arba Ivaševka (, nuo 1938 m. birželio 3 d. Hagelsberg, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Michailovskojės kaimo gyvenvietės teritorija Vilpišių ežero pietiniame krante.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Pokrovskojės apylinkės kaimas, 1992 m. prijungtas prie Michailovkos.
Arensburgas (Vokietija)
Arensburgas – Vokietijos miestas Šlėzvige-Holšteine. Jis priklauso Hamburgo metropoliniam regionui. Jame yra 1595 m. Renesanso rūmai. Čia kasinėjo ir mirė archeologas mėgėjas Alfredas Rustas. Miesto vardu pavadinta Arensburgo kultūra.
Istorija
Priešistoriniais laikais miesto apylinkėse buvo paleolitinė Arensburgo kultūra.
XIII a. Šaumburgo grafai įkūrė Voldenhorno (kuris tapo Arensburgo miestu) Arensfeldės, Meilsdorfo ir Beimoro kaimus. 1314 m. pirmąkart paminėtas Voldenhornas. 1327 m. jis atiteko cistersų Reinfeldo abatijai. Iš čia abatija buvo valdoma iki XV a. vidurio.
Arnesveldės pilis pastatyta apie 1200 m. Jos griuvėsiai yra Hageno miške į pietus nuo miesto. 1326 m. grafas Jonas III apleido pilį.
Po reformacijos teritorija atiteko Danijai, kurios karalius kaimus padovanojo generolui Daniel Rantzau 1567 m. Jo brolis ir įpėdinis Peter Rantzau pastatė renesansinius rūmus ir pilies bažnyčią apie 1595 m.
Rantzaus šeima buvo smarkiai įsiskolinusi XVIII a. vidury. 1759 m. rūmus nusipirko verslininkas Heinrich Carl von Schimmelmann, kuris pertvarkė rūmus ir kaimą baroko stiliumi.
1865 m. pastatytas geležinkelis tarp Hamburgo ir Liubeko. Po to čia atvykdavo daug žmonių iš Hamburgo pasisvečiuoti ir apsigyventi. 1910 m. mieste buvo 2750 gyventojų. 1928 m. prijungus aplinkines bendruomenes miesto plotas išaugo iki 5 km².
Kai 1949 m. Arensburgas gavo miesto statusą, jame gyveno 17 775 gyventojai, pusė jų buvo pabėgėliai iš Rytų Vokietijos.
Rakis (gėrimas)
miniatiūra|Butelis graikiškojo rakio Rakis  – paprastai anyžių skonio aperityvas, gaminamas dukart distiliuojant išspaudų vyną arba tokį vyną su primaišytu etanoliu bei anyžių sėklomis.
Rakis panašus į tokius Viduržemio jūros kraštų gėrimus kaip ouzo, sambuca. Manoma, kad visi šie gėrimai yra kilę iš arabų arako. Žodis raki kilęs iš arabų kalbos عرق [ʕaraq] (kiti raki variantai – araka, araki, ariki). Arabų žodis araq reiškia 'prakaitas'. Spėjama, kad tai gali būti pagrįsta asociacija su distiliuojamo alkoholio garų kondensacija lašais.
Rakis yra neoficialus turkų nacionalinis gėrimas, tradiciškai geriamas maišytas su vandeniu. Mišinys pabala, įgaudamas pieno baltumą, galbūt todėl jis neretai vadinamas aslan sütü arba arslan sütü 'liūtės pienas' arba 'pienas narsiems' (kadangi turkų kalboje liūtas yra ir narsaus žmogaus sinonimas).
Terminas „rakis“ taip pat naudojamas Graikijoje, ne anyžiniams brendžiams nusakyti.
Adams
Adams − pavardė.
Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
Henryk Łowmiański
Henrikas Lovmianskis (, 1898 m. rugpjūčio 22 d. Daugudžiuose, Želvos valsčiuje – 1984 m. rugsėjo 4 d. Poznanėje) – lenkų istorikas, tyrinėjęs LDK viduramžių istoriją. Dirbo VU.
Feltičenis
Feltičenis – miestas šiaurės rytų Rumunijoje, 25 km nuo Sučavos. Išvystyta chemijos, stiklo, aprangos, medienos pramonė.
Žeimelis
Žeimelis – miestelis Pakruojo rajono savivaldybėje, 40 km į šiaurę nuo Pakruojo. Seniūnijos ir Žeimelio krašto seniūnaitijos centras. Urbanistikos paminklas. Stovi Žeimelio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia (pastatyta 1826 m.), Žeimelio evangelikų liuteronų bažnyčia, kapinių koplyčia, išlikusi aštuonkampė Švedų koplyčia. Veikia Žeimelio gimnazija, Žeimelio žemės ūkio mokykla, biblioteka, Žiemgalos muziejus (nuo 1993 m., iki tol, nuo 1959 m., mokykloje buvo kraštotyros muziejus), paštas (LT-83034). Miestelį puošia gotikinė aikštė su XVIII a. pab. – XIX a. pr. pastatytomis Didžiąja ir Mažąja karčemomis (Žeimelio smuklės), kurių galai buvo pritaikyti gynybai. Vienoje įkurtas Žiemgalos krašto muziejus, kuriame sukaupta daug medžiagos apie Žiemgalos krašto istoriją ir kultūrą, kitoje, pavadintoje „Svetaine“, galima pasivaišinti gerai atšaldytu pakruojietišku alumi.
miniatiūra|left|Miestelio aikštė thumb|left|Senųjų [[karčema|karčemų kompleksas ]] miniatiūra|left|Vienybės ąžuolas, 2019 m.
Feltičenis
Žymūs žmonės
Mieste gimė žymus rumunų skulptorius Ion Irimescu (1903–2005).
Žeimelis
Etimologija
Įvairiuose šaltiniuose minimi Žeimelio vardo variantai: Zemele, Zeimel, Sheime, Žeime, Žeimeli, Žeimis, Scheimeln. Anksčiau vyravo nemažybinė forma Žeimys (arba Žeimis), bet XX a. nusistovėjo Žeimelis (galbūt dėl Žiemgalos vietovardžiams būdingos priesagos -el). Žeimys galima būtų kildinti iš tokios pat pavardės (taigi, būtų asmenvardinis vietovardis) arba (iš to galėjo kilti ir pati pavardė) nuo bendrinio žodžio žeimys – „tas, kuris sušalo; šiaurietis“ arba žeimė – „šalta vieta“.
Geografija
Miestelis įsikūręs Žiemgalos žemumos pietinėje dalyje prie sienos su Latvija. Čia susikerta du keliai – ir. Prateka Beržtalio upelis, šiauriau miestelio telkšo Baltausių tvenkinys.
Stūkso 7 akmenys „su dubeniu“ (eksponuojami Žiemgalos muziejaus kieme). Didelę senamiesčio dalį užima VI–XIII a. Žeimelio kapinynas. Auga Vienybės ąžuolas.
Istorija
thumb|left|Žeimelis (Zaim) pavaizduotas [[1706 m. Frederik de Wit-Pieter Mortier Livonijos ir Kuršo žemėlapyje]]
Pirmą kartą paminėtas rašytiniuose šaltiniuose 1500 m. kaip Žeimelio dvaras. 1542 m. minimas miestelis. 1592–1674 m. veikė evangelikų reformatų mokykla. Nuo XVII a. pradžios vykdavo dideli prekymečiai.
1826 m. pastatyta Žeimelio bažnyčia. Caro laikais netoli Žeimelio, Vileišiuose įsikūrė sentikiai. XIX a. 2-ojoje pusėje miestelis klestėjo, tačiau smarkiai nukentėjo per 1888 m. gaisrą. Apie 1866–1867 m. Žeimelyje, valsčiaus pastate (dabartinės vidurinės mokyklos vietoje), įsteigta valdiška rusiška mokykla. 1920 m. rudenį atidaryta Žeimelio vidurinė mokykla. XIX a. pabaigoje Žeimelis – miestelis Panevėžio apskrityje.
1923 m. centrinėje aikštėje pasodintas Vienybės ąžuolas. Du kartus ąžuolą aplankė Lietuvos prezidentai: 1927 m. – Antanas Smetona, o 2000 m., švenčiant Žeimelio miestelio 500 metų jubiliejų, – Valdas Adamkus. Iki 1938 m. Žeimelyje, liuteronų klebonijos pastate, veikė latvių vidurinė mokykla. Sovietmečiu buvo „Komunaro“ kolūkio centrinė gyvenvietė, veikė profesinė technikos mokykla, įkurtas visuomeninis muziejus.
1997 m. patvirtintas Žeimelio herbas.
TrES-4 b
thumb|304x304px|TrES-4 dailininko įsivaizdavimu TrES-4 b – egzoplaneta, priskiriama karštųjų Jupiterių klasei. Ji yra Heraklio žvaigždyne, nuo Saulės sistemos nutolusi apie 1708 šviesmečius. TrES-4 planeta skrieja apie žvaigždę GSC 02620-00648, kurios amžius yra toks, kaip Saulės, tačiau ji yra už Saulę masyvesnė submilžinė.
Atradimas
Planetą atrado tarptautinė mokslininkų grupė. Atradimas padarytas automatinių teleskopų tinklu TrES (angl. Trans-Atlantic Exoplanet Survey), todėl naujai atrastoji planeta buvo pavadinta TrES-4. Planeta atrasta Lovelo observatorijoje (Arizona, JAV).
Planetos charakteristikos
Planetos masė siekia 0,78 Jupiterio masės, o spindulys – 1,61 Jupiterio spindulio. Apie savo žvaigždę apskrieja per 3,6 paros, jos orbitos spindulys – 0,05084 av. Paskaičiuota, kad planetos paviršiaus temperatūra siekia apie 1782 K. Visgi vien tai nepaaiškina, kodėl planetos tankis toks mažas. Neįprastą planetos dydį bandoma aiškinti tuo, kad ji skrieja labai arti savo žvaigždės (ji 3–4 kartus šviesesnė už Saulę), arba planetos vidine šiluma.
Turkmėnbašis (miestas)
Turkmėnbašis  – miestas vakarų Turkmėnijoje, Balkano velajate, Kaspijos jūros pakrantėje, prie Krasnovodsko įlankos. ~70 tūkst. gyventojų (daugiausia rusai ir azerbaidžaniečiai). Svarbus jūrinis uostas (keltu sujungtas su Baku). Gamtinių dujų, naftos eksportas. Naftos perdirbimo pramonės centras. Galutinė Transkaspijos geležinkelio stotis.
Istorija
1717 m. Rusijos princas Aleksandras Bekovičius Čerkaskis įkūrė fortą Uzbojaus (buvusios Amudarjos vagos) žiotyse. Iš čia jis ketino organizuoti žygį sausa vaga į Chivos chanatą, tačiau ekspedicija žlugo ir fortas apleistas. 1869 m. rusai vėl įkūrė fortą, kurį pavadino Krasnovodsku, iš kurio rengė žygius prieš Chivą, Bucharą ir turkmėnus. Nuo 1920 m. užimtas Raudonosios armijos ir sovietmečiu tapo naftos gavybos centru. 1993 m. miestas pervadintas į Turkmėnbašį, pagerbiant „turkmėnų tėvą“ Saparmuratą Nijazovą.
Pik Distrikto nacionalinis parkas
Pik Distrikto nacionalinis parkas (peak – smailė, district – sritis) – kalnuota vietovė centrinėje ir šiaurės Anglijoje, didesne dalimi esanti šiaurės Derbišyre, bet taip pat apima dalį Češyro, Didžiojo Mančesterio, Stafordšyro, ir Šiaurės bei Vakarų Jorkšyro.
Nacionalinis parkas įkurtas 1951 m., tai pirmasis Nacionalinis parkas Britų salose. Srities reljefas labai įvairus, šiaurėje yra vadinamasis Dark Peak, kuriame vyrauja viržynės, o pietuose White Peak, kuriame reljefas žemas. Parką kasmet aplanko apie 22 milijonų žmonių. Pik Distriktas yra antras pagal lankomumą nacionalinis parkas pasaulyje (po Fudžijamos nacionalinio parko Japonijoje).
Nacionalinis parkas užima 1440 km² plotą.
Baltasis gluosnis
Baltasis gluosnis (Salix alba) – gluosninių (Salicaceae) šeimos, gluosnių (Salix) genties medis.
Paplitimas
Natūraliai paplitęs Europoje, Kaukaze, vakarų bei centrinėje Azijoje. Pasitaiko vakarų ir pietų Sibire.
Paplitimas ir augavietės Lietuvoje
Lietuvoje auganti vietinių medžių rūšis, palyginus pasitaiko gana dažnai. Mėgsta šviesias, drėgnokas ar drėgnas vietas, kurios labai palankios geram jų augimui. Auga priesmėlio ir priemolio dirvožemiuose, dažniausiai paupiuose ar kitose drėgnose vietose, taip pat pamiškėse, sodybose, parkuose. Auginamas ir kaip dekoratyvinis medis.
Matmenys
Vidutinio aukščio ar rečiau – aukšti medžiai, kurie paprastai užauga apie 20-25 m aukščio, kartais iki 35 m. Baltasis gluosnis – aukščiausiai užauganti gluosnių genties medžių rūšis Lietuvoje. Jų kamieno skersmuo iki 1 m, senų medžių gali būti iki 2 m skersmens.
Užregistruotas aukščiausias medis auga Olandijoje, jo aukštis 34,60 m (2009 m. duomenys).
Užfiksuota didžiausia kamieno apimtis – 8,40 m (2003 m. duomenys), medis auga Vengrijoje (Szabolcsbáka vietovėje).
Auga sparčiai – jauni medeliai per metus paauga iki 1-1,2 m.
Amžius
Gyvena 100 ir daugiau metų. Šiuo metu seniausias žinomas gluosnis auga Olandijoje (Amsterdame), jam 127 metai (2011 m. duomenys).