cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
A lyga
Žaidėjai
Viso buvo 84 žaidėjai sužaidę 100 ir daugiau rungtynių A lygoje.
Žiūrovai
2004 m. užfiksuotas A lygos pirmojo turo lankomumo rekordas - vidutiniškai 2250 žiūrovų. 2014 m. pirmojo turo lankomumas buvo 1570 žiūrovų.
Vidutinis žiūrovų skaičius rungtynėse nuolat mažėja.
Nelavicė
Nelavicė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Viznos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Viznos, apie 18 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 59 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Nerono kolosas
Po Nerono mirties imperatorius Vespasianas pakeitė statulos veidą į Saulės dievo. Hadriano laikais statula perkelta prie Flavijų amfiteatro, kuris ilgainiui imtas vadinti Koliziejumi. Komodas buvo pakeitęs koloso veidą savuoju, bet po jo žūties vėl sugrąžintas Saulės dievo atvaizdas. Kolosas greičiausiai sunaikintas gotams įsiveržus į Romą 410 m. Jos pagrindas buvo išardytas 1933 m.
Rėguliai
Rėguliai – kaimas šiaurės vakarinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietryčius nuo Pašušvio. Pro kaimą teka Šušvės intakas Digraitė. Praeina kelias Pajieslys–Plinkaigalis. Yra fermų griuvėsiai, vandens bokštas.
Medingėnai (Plungė)
Medingėnai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 10 km nuo Žlibinų.
Servitgaliai
Servitgaliai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Labūnava, prie Mėklos ir Labūnavos miškų.
2007 m. pasaulio šachmatų čempionatas
right|thumb|[[Indija|Indijos šachmatininkas Višvanatanas Anandas – 2007 m. pasaulio čempionato nugalėtojas]] '''2007 m. pasaulio šachmatų čempionatas''', vyko 2007 rugsėjo 12 – 30 d., Meksike. FIDE, antrą kartą surengė 8-ių žaidėjų dviejų ratų turnyrą, kurio nugalėtojas buvo skelbiamas pasaulio čempionu.
Surinkęs 9 taškus iš 14, nugalėjo indas Višvanatanas Anandas. Jis iškovojo pasaulio čempiono titulą.
Turnyras
Turnyras buvo surengtas Meksike. Prizinis fondas – 1,3 milijono JAV dolerių – paskirstomas: čempionas gauna 30%, 2-ą vietą užėmęs dalyvis – 20%, 3-ią – 14%, 4-ą – 10%, 5-ą – 8%, 6-ą – 7%, 7-ą – 6%, 8-ą – 5%.
Dalyviai
Pirmi keturi geriausiai pasirodę žaidėjai iš 2005 m. FIDE pasaulio čempionato turėjo teisę dalyvauti 2007 m. pasaulio čempionate. Tačiau 2005 m. FIDE pasaulio čempionas Veselinas Topalovas, 2006 m. pralaimėjęs susivienijimo mačą, nors ir buvęs „pirmas tarp keturių pirmųjų“, buvo pakeistas čempionu Vladimiru Kramniku. Už tai FIDE V. Topalovui 2009 m. pasaulio čempionato atrankos cikle pažadėjo kompensaciją.
Galutinė turnyro sudėtis.
Pasaulio čempionas Vladimiras Kramnikas,
Trys žaidėjai – 2005 m. čempionato dalyviai:
Keturi dalyviai iš 2007 m. kandidatų mačų:
Formatas
Turnyro dalyviai kiekvienas su kiekvienu žaidžia po dvi partijas. Turnyro nugalėtojas skelbiamas pasaulio čempionu.
Lygiųjų atveju pirmenybė teikiama žaidėjui laimėjusiam tarpusavio susitikimą, o jei lygu, tai lemia laimėtų turnyre partijų skaičius.
Dalinantis pirmąją vietą – greitųjų šachmatų dviejų partijų papildomas mačas, jei ir šis mačas baigtųsi lygiosiomis būtų žaidžiamos žaibo partijos.
Favoritai
Prieš turnyro pradžią didžiausių pretenzijų į pergalę galėjo turėti V. Kramnikas. Jis sugebėjo sunkioje kovoje su V. Topalovu tapti vienvaldžiu pasaulio čempionu. Iš kitos pusės tai, kad jis ir nelaimėjęs turnyro, gaus teisę į mačą su pasaulio čempionu, galėjo jam suteikti pasitikėjimo. Galima sakyti, kad jis gavo „M. Botviniko privilegiją“, kurią šis 1950 m. siūlė FIDE… „įtraukti pasaulio čempioną į kandidatų turnyrą ir jei jis nelaimėtų, tai po turnyro čempionas turėtų teisę žaisti mačą su nugalėtoju“.
Sėkmės troško ir V. Anandas. Jis pasistengė išvengti klaidų, darytų San Luise, todėl keletą mėnesių Meksike ruošėsi turnyrui.
Turėjo ambicijų ir Levonas Aronianas, kuris tik prieš keletą metų buvo išsikovojęs tarp elitinių šachmatininkų stabilią vietą ir buvo laikomas vienu iš galimų kandidatų į sėkmę.
Nereikėjo užmiršti ir Piotro Svidlerio, kuris buvo pasiruošęs „kaip niekad gyvenime“.
Turnyro eiga
Kaip paaiškėjo po starto, nei vienas iš turnyro dalyvių nebuvo labai geros, ar labai blogos formos. Kova vyko žymiai ramiau, nei prieš dvejus metus San Luise.
Lokio upės skerdynės
Lokio upės skerdynės (Bear River massacre), dar vadinamos Lokio upės kautynėmis (Battle of Bear River) arba Boa Ogoi skerdynėmis, įvyko 1863 metais sausio 29 d. prie Bebrų upelio ir Lokio upės santakos. Pulkininko Patriko Edvardo Konoro vedama Jungtinių Valstijų kariuomenė išžudė nuo 250 iki 400 šošonų indėnų, įskaitant moteris ir vaikus. Tikslūs skaičiai nėra žinomi.
2007 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Turnyro eiga
Po 5-ojo turo V. Anandas, laimėjęs prieš P. Svidlerį, pasiekė antrąją pergalę ir tapo vienvaldžiu lyderiu. V. Kramnikas niekaip negalėjo pagerinti padėties turnyrinėje lentelėje ir net užleido lyderio persekiotojo rolę B. Gelfandui, kuris, nugalėjęs L. Aronianą, atėmė iš pastarojo paskutines sėkmingo pasirodymo čempionate iliuzijas.
Lokio upės skerdynės
Auštant kariuomenė pradėjo keltis per Lokio upę. Dar visiems nepersikėlus, priešakiniai būriai jau pradėjo neorganizuotą stovyklos puolimą, kuris nepavyko. Vėliau Konorui vėl atstačius discipliną, organizuotas puolimas suvarė šošonus į tarpeklį. Kareiviai įlipo į aplinkines kalvas ir iššaudė tarpeklyje užspeistus indėnus. Rytui įpusėjus, skerdynės buvo pasibaigusios, nedaugelis likusių gyvų paimti į nelaisvę. Vadas Lokių Medžiotojas ir jaunesnysis vadas Lehi taip pat žuvo. Kareiviai sudegino 75 indėnų būstus, bei vėl pakrikus disciplinai, kai kurie pradėjo prievartauti likusias gyvas moteris ir kirviais pribaiginėti sužeistuosius.
2007 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Turnyro eiga
Pasaulio šachmatų čempionato turnyras 2007 m. rugsėjo 12 – 30 d. Meksike.
Lokio upės skerdynės
Jungtinės Valstijos prarado 23 kareivius, šošonai – apie 250–400 žmonių, tarp jų bent 90 moterų ir vaikų. Indėnų kūnai buvo palikti mėtytis kovos lauke.
Tarp 6 didžiausių žinomų indėnų skerdynių 1863–1890, Lokio upės skerdynėse buvo didžiausias aukų skaičius. thumb|center|1000px
2007 m. pasaulio šachmatų čempionatas
Turnyro eiga
Antrą ratą kandidatai į šachmatų „karūną“ pradėjo užimdami tokias vietas: V. Anandas – 5 iš 7, B. Gelfandas – 4½, V. Kramnikas – 4, A. Griščiukas – 3½, L. Aronianas ir P. Leko – po 3, A. Morozevičius ir P. Svidleris – po 2½. Tačiau, jau 9-me ture kova dėl „karūnos“ praktiškai baigėsi: A. Griščiukas laimėjo prieš B. Gelfandą, o A. Morozevičius įveikė V. Kramniką, tuo tarpu, V. Anandas žaidė patikimai. Galutinai viskas tapo aišku po to, kai 11 ture indas iškovojęs ketvirtąją pergalę (prieš A. Morozevičių), pusantro taško lenkė B. Gelfandą. O po 13-ojo turo Višvanatanas užsigarantavo mažiausiai pirmosios vietos dalybas.
Po turnyro
Kaip nekeista, bet V. Anando pergalė tenkino beveik visus, tarp jų ir jo varžovus. Višvanatanas žaidė stipriau ir lygiau už kitus. Indui atiteko tai ko jis, be abejonės, buvo vertas.
V. Kramnikas, nesugebėjęs sudaryti rimtos konkurencijos, stipriai nepergyveno – jis turėjo „atsargoje“ pasaulio čempionato mačą, kuriame tikėjosi įrodyti, kad jis stipresnis už V. Anandą…
Savo antrąjį čempiono vardą V. Anandas priėmė, kur kas santūriau nei 2000 m., kai jis Teherane laimėjo FIDE čempionatą. Tačiau ne Indija! Delio oro uoste jį, kaip ir 2000 m. sutiko 50-tūkstantinė minia. Višvanatanas važinėjo po šalį, davė krūvas interviu, dalyvavo atidarant šachmatų klubus, susitikinėjo su jaunaisiais talentais… Jo pergalė padarė didžiulį postūmį šachmatų vystymuisi Indijoje, praktiškai padarydama juos indų nacionaliniu žaidimu.
Arutanų-sapių kalbos
Arutanų-sapių kalbos (Arutani–Sape, Awake–Kaliana) – negausi indėnų kalbų grupė, kurios kalbos vartojamos šiaurės Amazonijoje: Brazilijos Roraimos valstijoje bei Venesuelos Bolivaro valstijoje.
Ši spėjama kalbų šeima apima dvi kone menkiausiai visoje Pietų Amerikoje ištirtas kalbas, abi jų ant išnykimo ribos. Šiudviejų kalbų sąsajos gana tolimos ir dar nėra gerai pagrįstos.
Kalbos
Spėjamos 2 arutanų-sapių kalbos:
Su šiomis kalbomis dar galimai susijusi makų kalba ([xak], išnyko ~2000 m.) iš Roraimos.
Stasė Bernotienė
Biografija
1951 m. baigė Vilniaus universitetą. 1949–1989 m. dirbo Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejuje, 1965–1989 m. Etnografijos skyriaus vedėja, 1989–1991 m. Lietuvos dailės muziejuje.
Mokslinė veikla
Pokario metais pradėjo dalyvauti etnografinėse ekspedicijose, kuriose buvo renkami eksponatai. Per ilgus darbo metus surinko tūkstančius eksponatų, susijusių su žemdirbyste, verslais, amatais, buitimi ir liaudies menu. Iš turtingų etnografijos rinkinių ji parengė dešimtis įdomių parodų. Daugiausia tyrė lietuvių tautinius drabužius, lietuvių valstiečių transporto priemones. Išsamiau tyrinėjo XIX a. – XX a. pr. lietuvių valstiečių susisiekimo būdus ir priemones, vestuvių papročius, liaudies audinius ir drabužius. Apie tai yra parašiusi straipsnių periodikoje ir Lietuviškojoje enciklopedijoje.
Migliniškės
Migliniškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Beižionių, miškeliuose, prie Asono ežero. Šalia – Migliniškių pilkapynas ir mitologinis Migliniškių akmuo.
Quake
Quake – pirmojo asmens šaudyklės žanro kompiuterinis žaidimas, sukurtas „id Software“ ir 1996 m. birželio 22 d. išleistas „Activision“. Tai buvo pirmasis pirmojo asmens šaudyklės žanro kompiuterinis žaidimas, naudojęs tikrą 3D grafikos variklį (tokie žaidimai kaip „Doom“ ar „Wolfenstein 3D“ naudojo pseudo-3D variklius). „Quake“ pasižymėjo gerokai pagerinta žaidimo internetu kokybe − interneto serveriuose galėjo vienu metu žaisti 8 ir daugiau žaidėjų.
Virginijus Veilentas
thumb|Lietuvos karinių oro pajėgų kapelionas Virginijus Veilentas Virginijus Veilentas (g. 1961 m. kovo 1 d. Panevėžyje) – kunigas, pedagogas, žurnalistas, lakūnas, Lietuvos karinių oro pajėgų kapelionas.
Išsilavinimas
Baigė Panevėžio V vidurinę mokyklą ir Kauno kunigų seminariją. Įšventintas kunigu 1985 m. balandžio 14 d. 1993 m. baigė socialinių komunikacijų studijas Romos Popiežiškajame saleziečių universitete, 2005 m. Popiežiškojo Grigaliaus universiteto Misiologijos fakultete apgynė daktarinę disertaciją. 1993 m. gavo piloto licenziją.
Veikla
1985–1987 m. Anykščių parapijos vikaras, 1987–1990 m. Karsakiškio parapijos klebonas. Nuo 1989 m. katalikiško dvisavaitinio žurnalo „Katalikų pasaulis“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, o 1990 metais dar prisidėjo ir to paties pavadinimo leidyklos prie Lietuvos Vyskupų konferencijos direktoriaus pavaduotojo pareigos. Nuo 1991 m. Vatikano radijo lietuviškų laidų redaktorius, 1995–2005 m. lietuviškų laidų vadovas. 2002–2005 m. Italijos Lietuvių bendruomenės valdybos narys. 2003 m. rugsėjo 22 d. – 2005 m. Lietuvių katalikų sielovados Italijoje koordinatorius, laikė pamaldas Romos lietuviams Santa Lucia della Tinta bažnyčioje ir Šv. Petro bazilikos lietuvių koplyčioje. 2005 m. priskirtas Lietuvos kariuomenės ordinariatui kaip Lietuvos karinių oro pajėgų kapelionas. Vilniaus kunigų seminarijos ir Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas.
2005 m. apdovanotas Sausio 13 d.–osios atminimo medaliu, 2007 – Lietuvos kariuomenės karinių oro pajėgų medaliu „Už pasižymėjimą“.
Urugvajaus civilinis kodeksas
Urugvajaus civilinis kodeksas  – Urugvajaus Rytų Respublikos civilinis kodeksas, pagrindinis Ispanijos privatinės teisės šaltinis. Priimtas 1868 m. Esmingai pakeistas 1995 m. Projekto autorius – Eduardo Acevedo. Įtaką padarė Ispanijos civilinis kodeksas, Čilės civilinis kodeksas, Prancūzijos civilinis kodeksas (Napoleono kodeksas).
Struktūra
Knygos yra skirstomos į dalis, skyrius ir skirsnius. Kodeksą sudaro Įvadas („De las leyes”) ir 4 knygos:
Netikrosios vėgėlės
Netikrosios vėgėlės, arba jūrinės vėgėlės (Zoarcidae) – ešeržuvių (Perciformes) žuvų šeima. Smakro srityje nėra ūselio, tuo jos skiriasi nuo gėlavandenės vėgėlės. Nugarinis ir analinis pelekai ilgi, susilieję su uodeginiu. Pilviniai pelekai yra rudimentiniai ir prisitvirtinę prieš krūtininius pelekus.
Šeimoje yra apie 220 rūšių: ir kt.
Gedulo ginklas
Gedulo ginklas – specialiai pagamintas ginklas, nešiojamas gedulo dėl artimo mirties ar katastrofos metu. Gedulo ginklas neturi ryškių blizgančių dalių. Metalinės dalys (efesas, makšties apkaustai, dažnai ir geležtė) būna juodintos – juodai ar mėlynai oksiduotos, rankena apvyta juoda virvele. Dažnai gedulo ginklai būdavo špagos.
Gedulo ginklais vadindavo ir specialius ceremoninius ginklus (paprastai kalavijus ar kardus; ), kurios nešiodavo tik laidotuvių metu. Tokie ginklai dažnai nebūdavo visiškai gedulo spalvų.
Mikalojus Beganovskis
Mikalojus Beganovskis (1601 m. - 1674 m. gegužės 3 d.) – karininkas, diplomatas, ambasadorius ir 1658-1661 m. Palenkės kaštelionas.
Biografija
1625-1629 m. dalyvavo mūšiuose prieš švedus, kazokus ir totorius. 1648 m. dalyvavo Korsuno mūšyje po kurio pateko į kazokų nelaisvę. Grįžęs iš nelaisvės dalyvavo Berestečko mūšyje 1651 m. ir Batiho mūšyje 1652 metais. Po šių mūšių baigė karinę tarnybą. Vėliau dirbo diplomatinį darbą Stambule. Su jo diplomatine pagalba ATR gavo Osmanų sultono pagalbą kovose prieš kazokus ir Rusiją. Jo iniciatyva buvo restauruotas Lvovo reformatų vienuolynas. Taip pat finansiškai prisidėjo prie religinių šventovių statybų Liubline.
Šeima
1646 metais Mikalojus Beganovskis vedė Uršulę Grodzicką (Krosnovska), Lenkijos architekto ir karo inžinieriaus Povilo Grodzickio našlę.
Antenis
Paplitęs Afrikoje, Azijoje ir Australijoje.
Gentyje yra 23 rūšys:
Nuorodos
thumb|left|210px|[[Wrightia antidysenterica]]
Evangelistas Lukas
thumb|right|[[El Greco paveikslas "Evangelistas Lukas"]] Lukas (Šv. Lukas, hebr. לוקא, graik. Λουκᾶς) – vienas iš Naujojo Testamento rašytojų, tradiciškai laikomas trečiosios Evangelijos bei Apaštalų Darbų autoriumi.
Lukas gimė Sirijos Antiochijoje. Nebuvo vienas iš 12 mokinių, tačiau laikoma, kad dar esant gyvam Jėzui, kartu su kitais 70 Kristaus mokiniais buvo siųstas skelbti Gerosios Naujienos. Lukas buvo apaštalo Pauliaus padėjėjas, lydėjo jį antrojoje misioneriškoje kelionėje po Artimuosius Rytus. Graikijos Tebų mieste mirė kankinio mirtimi.
Lukas buvo gydytojas, todėl jo evangelija yra specifinė tuo, kad jis skiria daug dėmesio ligoniams, jų ligų aprašymui ir pan. Šventasis Raštas nieko nekalba apie Luko kilmę, tačiau iš tradicijos ir kitų raštų, laikoma, kad jis buvo kilęs iš graikų aristokratijos. 82 m. Lukas buvo nukankintas Tėbuose.
Damlato urvas
thumb|250px|Nusileidimas į Damlato urvą Damlato urvas yra Alanijos miesto centre, vakarinėje pusiasalio dalyje, Turkijoje.
Oro temperatūra urve nuolat laikosi +22 – +23˚C, oro drėgnumas – 90 %. Urve yra gana didelis kiekis anglies su nedideliu radioaktyvumu.
50 m ilgio siauras praėjimas veda į cilindro formos ertmę, kurioje atsiveria įvairiaspalvis stalaktitų ir stalagmitų darinių vaizdas, kurių amžius apie 15 000 metų. Didžiausia jų sankaupa yra 13-14 m pločio ir 15 m aukščio. Iš pagrindinio urvo salės galima patekti į mažesnę kelių metrų aukščio šalia esančią ertmę.
Urvas buvo atrastas 1948 m. statant uostą. Urve rekomenduojama būti sergantiems astma. Urvo oro analizė parodė, kad čia yra 10-12 kartų daugiau anglies dioksido. Gydomosiomis savybėmis yra ir nedidelis radioaktyvumas bei oro jonizacija.
Įėjimas į Damlato urvą yra mokamas ir kainuoja 4,5 liros (9 Lt). Šalia įėjimo į urvą yra paplūdimys ir parkas.
1931 m. Nobelio premijos laureatai
1931 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Karstas
Karstas – dėžė su dangčiu, kurioje kape ar laidojimo rūsyje laidojamas mirusiojo kūnas. Karstai naudojami ir atsisveikinti su mirusiuoju, kremuoti.
Karsto forma dažnai specifinė, priklauso nuo krašto tradicijų. Išorė medinė, gali būti lakuota, ornamentuota ar kitaip puošta. Iš vidaus dažnai išmušta audeklu, paprastai baltu.
Snapuotieji banginiai
Snapuotieji banginiai (Ziphiidae) – banginių (Cetacea) šeima. Vidutinio didumo, turi aukštą kaktą ir snapo formos sulaibėjusį snukį. Suaugėliai neturi viršutinių dantų, apatinių yra tik iš priekio 1-2 poros. Tačiau naujagimiai turi dantų užuomazgų daugiau.
Šeimoje 20 rūšių:
Aukso standartas
miniatiūra|20 [[Markė (pinigai)|markių vertės auksinė moneta]] Aukso standartas – piniginė sistema, kurioje pagrindinis atsiskaitymo vienetas yra fiksuotas kiekis aukso.
Atsiskaitymuose, kurių pagrindas – auksas, garantuojama, kad kiekvienas išleistas piniginis vienetas gali būti bet kada pakeistas auksu pagal anksčiau nustatytą kiekį. Anksčiau, kai pinigai buvo padengti auksu (susieti su auksu), kiekvienas pinigus galėjo pakeisti į auksą. Palaipsniui tokios praktikos buvo atsisakyta.
Auksinio standarto šalininkai teigia, kad pinigų susiejimas su auksu drausmina vyriausybes, neleidžia joms beatodairiškai spausdinti pinigų ir taip sukelti hiperinfliaciją, labiau pasitikima popieriniais pinigais. Praktikoje esant ekonominiams sunkumams ar karo veiksmams valstybės atsisakydavo pinigus susieti su auksu ir jų prispausdindavo tiek, kad sukeldavo hiperinfliaciją.
Pirmą kartą aukso standartą 1821 m. įvedė Jungtinė Karalystė, vėliau – 1873 m. JAV ir Vokietijos imperija, 1878 m. – Prancūzija. Iki Pirmojo pasaulinio karo galiojo auksinių monetų standartas. Po karo jį pakeitė aukso luitų ir aukso devizų standartai. Pasibaigus Didžiajai depresijai beveik visose valstybėse atsisakyta aukso standarto. 1968 m., kilus valiutų krizei, JAV viduje auksą nustota keisti į JAV dolerius. Paskutinį kartą 1975 m. tik valstybių vyriausybėms pareikalavus JAV dolerius buvo galima pakeisti į auksą. Šiuo metu nei vieni pinigai nėra padengti auksu.
Geoffroy-Guichard stadionas
Stade Geoffroy-Guichard (dar vadinamas „le Chaudron“ ('katilas'), arba „l’enfer vert“ ('žalias pragaras')) yra įvairios paskirties stadionas Sent Etjene, Prancūzijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Talpina 35 616 žiūrovų. Namų rungtynes žaidžia AS Saint-Étienne. Daugiausiai žiūrovų susirinko 1985 m. Rungtynių atėjo pažiūrėti daugiau nei 47 000 futbolo sirgaliai.
Istorija
Stade Geoffroy-Guichard stadioną suprojektavo Etienne Thierry Meyer ir Michael Saidoun. Statybų darbai buvo pradėti 1930 m. Atidarytas 1931 m. rugsėjo 13 d. Pirmosios AS Saint-Étienne rungtynės įvyko rugsėjo 17 d. prieš FAC Nice.
Stadione 1984 m. vyko VII Europos futbolo čempionatas, 1998 m. XVI pasaulio futbolo čempionatas ir 2003 m. FIFA Konfederacijų taurė. Taip pat naudotas regbio varžyboms. 2007 m. stadione vyko pasaulio regbio čempionatas.
Karstas (reikšmės)
Žodis karstas reiškia:
Žitaičiai
Žitaičiai – kaimas šiaurės vakarinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietus nuo Pašušvio, prie Šušvės upės.
Istorija
XX a. tarpukariu buvo palivarkas.
Fredianas Morikonis
Fredianas Morikonis (, ; 1622 m. liepos 6 d., Luka, Lukos Respublika – ?) – Morikonių giminės didikas, 1665 m. gavo iš Jono Kazimiero Vazos indigenatą ir šlovę, persikėlė gyventi į Lietuvą, atvėrė perspektyvas Morikonių giminei Abiejų Tautų Respublikoje.
Biografija
Gimė Lorenzo di Giovanni Moriconi ir Vittoria di Lelio Barsotti šeimoje, tai atvėrė giminei naujas perspektyvas, per kelerius metus jis sukūrė savo verslą ir sukaupė didžiulį turtą.
Abiejų Tautų Respublikos karuose su švedais Fredianas Morikonis 1654 m. paskolino Lenkijos karaliui ir Lietuvos didžiajam kunigaiščiui Jonui Kazimierui Vazai 60,000 talerių Lietuvos kariuomenės algoms išmokėti. Negalėdamas grąžinti paskolos Jonas Kazimieras Vaza 1665 m. suteikė F. Morikoniui indigenatą ir šlovę.
F. Morikonis persikėlė gyventi į Lietuvą, kadangi neturėjo palikuonių, pasikvietė pas save pusbrolio Bartolomėjaus ir Virginijos Morikonių vaikus, našlaičius Šipionę  (gimusį Lukoje 1642 m. sausio 10 d.) ir Joną Karolį  (gimusį Lukoje 1647 m. sausio 22 d.).
Varšuvos Krasinskių bibliotekoje saugoma sutartis tarp Boguslavo Radvilos ir F. Morikonio, kuria šiam nuo 1661 m. vasario 10 d. perleidžiama Salų valda.
Ksaveras Druckis-Liubeckis
thumb|150px|left|Ksavero Druckio-Liubeckio antspaudas
Pranciškus Ksaveras Druckis-Liubeckis (, 1778 m. gruodžio 28 d. Pohostas prie Pinsko – 1846 m. gegužės 23 d. Sankt Peterburgas) – lenkų politikas, finansininkas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikščių Druckių giminės. Tėvas Pranciškus Druckis-Liubeckis, motina Genovaitė Olizar. Žmona Marija Scipio del Kampo, vaikai:
Baigė Sankt Peterburgo kadetų korpusą. 1794–1800 m. Rusijos imperijos kariuomenės karininkas, dalyvavo kovose su Prancūzija. Kontūzytas demobilizavosi, apsigyveno Šerlone, 1814 m. birželio 20 d. vedęs keturiolikmetę pusseserę Mariją persikėlė į Ščiučiną.
1812 m. Gardino gubernijos maršalka. 1813–1815 m. Varšuvos kunigaikštystės Laikinosios aukščiausiosios tarybos, 1815 m. Lenkijos karalystės Laikinosios vyriausybės narys, 1821–1830 m. iždo ministras. Išieškojęs mokesčių skolas, išplėtęs valstybinį monopolį labai padidino iždo pajamas. Rūpinosi pramonės, ypač kasybos ir metalurgijos, užsienio prekybos plėtra. Jo įsteigta šachta prie Bendzino davė vardą miesto rajonui Ksavera.
1825 m. Lenkijos Žemės kredito bendrijos, 1828 m. įkūrė Lenkijos banką. Prorusiškos orientacijos, 1830–1831 m. sukilimo priešininkas. Nuo 1832 m. Rusijos imperijos Valstybės tarybos narys.
Stanislovas Kindziulis
Stanislovas Kindziulis (1930 m. rugpjūčio 22 d. Nemakščiuose, Raseinių apskritis – 2008 m. kovo 7 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas, sveikatos apsaugos organizatorius, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
Gimė provizorių šeimoje, anksti neteko tėvo. 1950 m. baigė Raseinių vidurinę mokyklą ir įstojo į Kauno valstybinio universiteto Medicinos fakultetą, kuris tų pačių metų pabaigoje buvo reorganizuotas į Kauno medicinos institutą. Jį baigė 1956 m. 1961 m. Maskvoje apgynė medicinos mokslų kandidato disertaciją „Sergamumas ir darbininkų medicininis aptarnavimas „Kauno audinių“ fabrike“.
1956–1994 m. Kauno medicinos instituto (1989–1998 m. Kauno medicinos akademija) dėstytojas, 1961–1977 m. Socialinės higienos ir sveikatos apsaugos katedros vedėjas, 1965–1969 m. Gydomojo fakulteto, reorganizavus Gydomąjį fakultetą, 1969–1990 m. Klinikinės medicinos fakulteto dekanas; nuo 1966 m. docentas.
Paskelbė daugiau kaip 80 darbų įvairiais socialinės medicinos ir aukštojo medicinos mokslo klausimais.
Vatušiai
Vatušiai – kaimas Rietavo savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Rietavo, prie krašto kelio 197, kairiajame Jūros krante, ši upė ir skiria kaimą nuo Rietavo. Seniūnaitijos centras.
Migonėliai
Migonėliai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pušaloto.
Nove Božejevas
Nove Božejevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Viznos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Šalia kaimo teka Lojeveko upė.
Sokulka
Sokùlka  – miestas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokulkos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Miestas įsikūręs Sokulkos aukštumoje, netoli miesto teka Sokoldos upė. Miestas yra 16 km nuo Lenkijos ir Gudijos valstybinės sienos. Per miestą eina vaivadijos kelias Nr. DW673 ir vaivadijos kelias Nr. DW674. Mieste yra Sokulkos miesto geležinkelio stotis.
left|thumb|Sokulkos krašto muziejus thumb|left|Sokulkos miesto rotušė
Istorija
Nuo 1795 m. miestas pateko į Naujosios Rytų Prūsijos žemes. Po 1807 m. Tilžės taikos miestas atiteko Rusijos imperijai. XVIII a. ir XIX a. sandūroje mieste gyveno 1,124 žmonės iš kurių 383 buvo žydai ir 18 totoriai. Tarp 1792 ir 1803 m. mieste įvyko keli dideli gaisrai, kurių metu sudegė nemaža dalis miesto įskaitant ir 1796 m. sudegusią bažnyčią. 1848 m. pastatyta nauja mūrinė Sokulkos Šv. Antano bažnyčia. 1853 m. mieste pastatyta Sokulkos Šv. Aleksandro Nevskio cerkvė. XIX a. miestas buvo Gardino gubernijos Sokulkos apskrities centras.
1919 m. balandžio 30 d. mieste pradėjo veikti Lenkijos valdžios institucijos, vykstant Lenkijos-Sovietų Rusijos karui 1920 m. liepos-rugsėjo mėnesiais miestą buvo užėmusi Sovietų Rusija. 1920 m. rugsėjo 24 d. miestą užėmė Lenkijos kariuomenė. 1996 m. lapkričio 20 d. mieste buvo atidengtas paminklas Nemuno mūšyje žuvusiems lenkų kareiviams. 1939 m. rugsėjo 23 d. miestą užėmė Sovietų Sąjunga. 1941 m. miestą užėmė Trečiasis Reichas, 1941–1943 m. mieste veikė žydų getas, kuriame buvo apie 8,000 žmonių. Per II pasaulinį karą žuvo apie 2,000 miesto gyventojų ir buvo sugriauta apie 25% miesto pastatų. 1945 m. mieste gyveno 4,879 žmonės, 1987 m. 19,000, 2004 m. 19,037, 2008 m. 18,666. 1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai. Nuo 1979 m. mieste prasideda tais pačiais metais įkurtas Totorių kelias siekiantis atskleisti vietinių totorių bendruomenės kultūra. 1987 m. mieste atidaryta nauja Sokulkos Kristaus kūno ir Kristaus kraujo bažnyčia.
Švietimo įstaigos
300px|right|thumb|Adomo Mickevičiaus pradinė mokykla
Aukštesniosios mokyklos
thumb|right|300px|Darželis Sokulkoje
Ūkis
Mieste yra daugiausiai žemės ūkio produkcijos pramonės įmonių. Taip pat yra langų gamykla. Veikia Sokulkos miesto viešasis transportas. Didžiausios miesto įmonės:
Turizmas
thumb|right|300px|Sokulkos Šv. Antano bažnyčia
Lankytinos vietovės
thumb|right|300px|Sokulkos Šv. Aleksandro Nevskio cerkvė
Grigalius Tryzna
Grigalius Tryzna (1500 m. - 1571 m.) – 1566-1569 m. Palenkės kaštelionas ir 1569-1571 m. Smolensko kaštelionas.
Šeima
Tėvas: Juozapas Tryzna, sūnūs: Petras Tryzna ir Grigalius.
Azerbaidžano futbolo varžybos 1998–1999 m.
Azerbaidžano futbolo varžybos 1998–1999 m.
Ratlino sala
thumb|right|250px|[[Antrimo grafystė, Ratlino sala ir Škotijos pakrantė]] Ratlino sala  – sala Airijos jūroje. Priklauso Antrimo grafystei. Šiauriausias Šiaurės Airijos taškas.
Ratlinas yra vienintelė apgyvendinta Šiaurės Airijos sala, kuri yra suskirstyta į 22 gyvenvietes. Populiacija – 135 žmonės. Apverstos „L“ formos sala yra 6 km ilgio, rytų-vakarų kryptimi, bei 4 km ilgio šiaurės-pietų kryptimi. Aukščiausias salos taškas yra Slieveard kalva, iškilusi 134 m virš jūros lygio. Ratlinas yra nutolęs 25 km į vakarus nuo Škotijos krantų.
Kaip ir likusios Britanijos salos, Ratlinas yra vulkaninės kilmės. Saloje peri jūriniai paukščiai, tokie kaip laibasnapiai narūnėliai, tripirščiai kirai, mormonai, alkai, bei daugelis kitų. Populiari vieta paukščių stebėjimui.
Kudriavcevas (Kaukalaukis)
Kudriavcevas (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2005 m. Kamenskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Kaukalauks prūsiškos kilmės. 1394 m. minimi Kaukelawke. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. Nuo 1947 m.Černiachovsko rajono kaimas.
Hemerodromai
Gresiant pavojui hemerodromai stebėdavo aplinką nuo aukštumų ir, pastebėję priešą ar kitą svarbų dalyką, jie bėgdavo pranešti tą svarbią žinią. Dėl to hemerodromus dar vadino ir hemeroskopais. Romos kariuomenėje tokią žvalgų, stebėtojų kurjerių funkciją atlikdavo spekulatoriai.
Hemerodromus dar vadino dromokerukais.
Gražina Janulytė-Bernotienė
Gražina Janulytė-Bernotienė (g. 1951 m. balandžio 27 d. Kaunas) – Lietuvos architektė, pedagogė.
Biografija
1968 m. baigė Kauno vidurinę meno mokyklą, 1968–1971 m. studijavo Kauno politechnikos institute, 1971–1973 m. Vilniaus inžineriniame statybos institute. 1975–1980 m. Lietuvos statybos ir architektūros mokslinio tyrimo instituto aspirantė.
1973–1995 m. dirbo Miestų statybos projektavimo instituto Kauno skyriuje, architektų grupės vadovė. Nuo 1993 m. vadovauja individualiai architektūros projektavimo studijai. Nuo 1997 m. Kauno technologijos universiteto architektūros ir kraštotvarkos katedros dėstytoja, docentė.
Lietuvos architektų sąjungos Kauno skyriaus valdybos narė, Kauno urbanistikos ir architektūros tarybos narė.
Maltos sala
Maltos sala − didžiausia iš visų aštuonių sudarančių Maltos archipelagą ir Maltos Respubliką salų. Ji yra Viduržemio jūros centre, 80 km piečiau Italijos, 290 km šiauriau Libijos.
Didesnę dalį paviršiaus sudaro klinties plynaukštė. Kraštovaizdžiui būdingos nuolaidžios kalvos ir terasiniai laukai.
Saloje gyvena 90 % visų šalies piliečių.
Uostamiesčiai − Valeta, Marsašlokas.
Elzė Ožeškienė
Biografija
Jaunesnioji turtingo bajoro, teisininko, Gardino pavieto teismo pirmininko Benedikto Paulausko (,, 1788-1843 m.) ir jo antrosios žmonos Franciskos Kamienskos (, 1814-1878 m.) duktė. Mažąją Elžbietą ir jos seserį Klementiną (1838-1851 m.) po tėvo mirties auklėjo močiutė Elžbieta Kamienska; su motina, kuri 1849 m. ištekėjo už Konstantino Vidackio, matydavosi retai. Mokėsi namuose, prižiūrima guvernantės; mirus seseriai, 1852–1857 m. lankė moterų katalikių parapinę mokyklą Varšuvoje, kur gavo tipinį „gerų namų“ panelių išsilavinimą.
1863 m. rudenį Piotras Ožeška buvo įtartas parama sukilėliams, suimtas ir 1865 m. kovo mėn. ištremtas į Sibirą, jo turtas konfiskuotas. Netekusi Liudvinavo, Elžbieta grįžo į Milkovščizną, o 1867 m. pabandė išsiskirti su vyru, nes įsimylėjo dar iš Liudvinavo laikų pažįstamą gydytoją Zigmantą Švencickį (1836–1910 m.) Nors 1869 m. leidimą skyryboms ir gavo, bet planuotos vedybos su Švencickiu neįvyko. Milkovščiznoje Elžbieta daug skaitė, studijavo naujausią literatūrą ir pamažu pradėjo pati rašyti. Tiesa, pirmoji jos novelė „Vaizdelis iš bado metų“ (Obrazek z lat głodowych) išėjo dar 1866 m., tačiau naujuosiuose kūriniuose ji vis aršiau kėlė moters teisių klausimus. Jos „Keletas žodžių apie moteris“ (Kilka słów o kobietach, 1870 m.) tapo revoliuciniu emancipacijos šaukliu.
Gardine pasirodė žymiausia E. Ožeškienės apysaka „Prie Nemuno“, vėliau „Chamas“, novelių rinkiniai. 1894 m. ji ištekėjo už ilgamečio bičiulio advokato Stanislovo Nagorskio (1826–1896 m.), tačiau jų laimė truko neilgai – lankydamas savo valdas S. Nagorskis netrukus mirė nuo širdies paralyžiaus.
1904 m. E. Ožeškienės kandidatūra buvo pasiūlyta Nobelio literatūros premijai. Ir nors jos kūryba buvo vertinama geriau, premiją gavo Henrikas Senkevičius. Dar kartą jos kandidatūra buvo pasiūlyta 1909 m., tačiau švedų komisijos sprendimu ji atiteko jų tautietei Selmai Lagerlef.
Kūryba
Pirmojo kūrybos laikotarpio apysakose ir romanuose kritikavo patriarchalinių dvarininkų išglebimą, primityvumą, skelbė moterų emancipacijos, žydų toleravimo ir užuojautos jiems idėjas, aukštino kapitalizmo techninę pažangą, veiklius miesto inteligentus. Romano „Paskutinė meilė“ (1868 m.) veiksmas vyksta Druskininkuose.
Vėlesniuose kūriniuose atsispindėjo jos nusivylimas pozityvizmu, pagilėjo realistinė analizė. Apysakoje „Žemumos“ (liet. perdirbinys 1901 m., 1921 m.) pavaizdavo kaimo varguomenės skurdą, apysakoje „Chamas“ poetizavo valstiečius, ir reiškė antiurbanistines tendencijas. Reikšmingiausiame kūrinyje „Prie Nemuno“ epiškai vaizdavo šlėktų buitį, kėlė nacionalinio išsivadavimo judėjimo, šlėktų ir valstiečių bendravimo idėjas. Lietuvių kalba išleistas E. Ožeškienės scenos vaizdelis „Nutrūkusi styga“ (1910 m.), apsakymas „Žiemos vakaras“ (1912 m.), apsakymų rinkinys „Raštai“ (2 t., 1927–1929 m.) Apysakos „Žemumos“ motyvais S. Bogušytė ir M. Dirmantaitė parašė pjesę „Dumblynė“ (pastatyta 1906 m.)
Sičioniai
Sičioniai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės pietryčiuose, 1 km į pietryčius nuo Labūnavos, Labūnavos tvenkinio pakrantėje. Į rytus nuo kaimo prasideda Labūnavos miškai. Yra gyvulininkystės fermos. Išlikusios kapinės. Į kaimą veda kelias iš Labūnavos.
Tinklalapis
Internetinis puslapis arba tinklalapis – informacijos išteklis saityne, kuris gali būti pasiektas naudojantis naršykle. Puslapius sujungiant, sudaroma interneto svetainė.
Informacija dažniausiai pateikiama HTML arba XHTML, nors šiuo metu tiesiogiai šiomis kalbomis jie rašomi labai retai. Paprastai naudojamos į teksto redaktorius panašios vartotojui draugiškos programos. Sudėtingas, interaktyvus turinys papildomai programuojamas JavaScript ir kitomis naršyklių palaikomomis programavimo kalbomis. Techniškai tinklalapį gali talpinti bet kuris kompiuteris, tačiau jis turi būti nuolat aktyvus, turėti gerą interneto prieigą, patikimus maitinimo šaltinius, pastovų IP adresą bei būti saugomas. Dėl šiu priežasčių tinklalapiai talpinami serveriuose.
Techniškai tinklalapis internete naršyklės surandamas pagal IP adresą (pavyzdžiui, 193.219.50.22), tačiau eilinis naudotojas jo paprastai nei mato, nei žino. Jį pakeičia žmogui lengviau įsimenamas žodinis vardas (domenas), pavyzdžiui lt.wikipedia.org. Žodinį vardą į IP adresą išverčia internete veikiantys vardų tarnybos serveriai. Retais atvejais vardų tarnyba vardo išversti negali ar atsisako (kaip buvo atsitikę su „Wikileaks“), ir svetainė gali būti pasiekiama tik tiesiogai suvedant naršyklei būtent IP adresą.
Stasys Kašauskas
Stasys Kašauskas (g. 1943 m. rugpjūčio 10 d. Birikuose, Telšių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas, leidėjas.
Biografija
Rašytojo Raimondo Kašausko brolis. 1962–1964 m. studijavo Vilniaus universitete (VU). 1964–1967 m. tarnavo SSRS kariuomenėje. 1968–1971 m. dirbo dienraščių „Komjaunimo tiesa“, „Tiesa“, 1971–1975 m. savaitraščių „Gimtasis kraštas“, 1975–1980 m. „Literatūra ir menas“ redakcijose. 1981 m. VU baigė žurnalistiką. 1980–1989 m. žurnalo „Moksleivis“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas.
1989–1990 m. SSRS liaudies deputatas, 1990–1992 m. LR Aukščiausios Tarybos deputatas. 1992–1993 m. savaitraščio „Atgimimas“ redaktorius. 1992–2000 m. žurnalo „Lithuania in the World“ leidėjas ir vyriausiasis redaktorius. 2001–2004 m. leidyklos „Artlora“ direktorius.
Nuo 1998 m. Dominikos Respublikos garbės generalinis konsulas Lietuvoje. Paskelbė daugybę publikacijų periodinėje spaudoje. Turi keletą valstybės apdovanojimų.
Kūryba
Debiutavo kaip socializmo statybos romantikas ir patoso reiškėjas. Parengė emocingai komentuojamų dokumentų, susijusių su II pasaulinio karo kolizijomis Lietuvoje.
Abliatyvas
Abliatyvas ( iš ablatus – nuneštas, atskirtas) – lotynų, senovės iranėnų kalbų linksnis, kuris dažniausiai reiškia atskirtį. Taip pat vartojamas finougrų kalbose (estų, suomių, vengrų), evenkų, kai kuriose tiurkų kalbose ir kt. Abliatyvas atsako į klausimus ''iš ko? nuo ko?''
Tradicinėje lyginamojoje kalbotyroje abliatyvas laikomas vienu iš aštuonių indoeuropiečių prokalbės linksnių. Kaip manoma, rytų baltų kalbose jis imtas vartoti kilmininko reikšme ir taip atsiradęs lietuvių kalbos o kamieno kilmininkas (darb-o, brol-io, dag-io). Senosios abliatyvo reikšmės ieškoma tokiuose junginiuose su kilmininku, kaip „obuolys šakos atsiskyrė“, „senis vengė (kratėsi) degtinės“ ir kt. Tačiau kai kurie kalbininkai mano, kad baltų kalbose tokio linksnio niekad nėra buvę. Yra abejojančių ir dėl jo egzistavimo indoeuropiečių prokalbėje: atskirą jo formą turėjo tik o kamieno vardažodžių vienaskaita, bet dviskaitoje o kamieno abliatyvas sutapo su naudininku−įnagininku, daugiskaitoje − su naudininku. Kitų paradigmų vardažodžių vienaskaitos abliatyvas buvo sutapęs su kilmininku, o kituose skaičiuose sutapimo būta tokio paties, kaip ir o kamieno vardažodžių.
Giliogiris
Giliogiris – kaimas Rietavo savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Rietavo, prie Kirkšnies upės ištakų. Seniūnaitijos centras.
Palenkės Bialos valsčius
Palenkės Bialos valsčius  – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Palenkės Biala. Ribojasi su Dreluvo, Hušlevo, Palenkės Januvo, Palenkės Lešnos, Lomazų, Palenkės Mendzyžeco, Rokitno, Piščaco ir Zalesių valsčiais bei Palenkės Bialos miestu.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 324,76 km², iš kurių: Valsčius sudaro 11,79 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Cornell Borchers
Kornelija Borčers (Cornell Borchers; g. 1925 m. kovo 16 d. Šilutėje - 2014 m. Gegužės 12 d. Bavarija, Vokietija) – vokiečių aktorė, vaidinusi Vokietijos ir JAV filmuose nuo 1949 iki 1959 metų.
Biografija
Gimė 1925 m. kovo 16 d. Šilutėje, kaip Cornelia Bruch. 1945–1946 m. du semestrus studijavo mediciną Getingeno universitete, bet vėliau perėjo į dramos mokyklą. 1948 m. pakviesta vaidinti režisieriaus Arthur Maria Rabenalt filmuose „Anonyme Briefe“ ir „Martina“. 1950 m. buvo pakviesta vaidinti amerikiečių filme „The Big Lift“, kuriame vaidino su aktoriumi Montgomery Clift. Po šio filmo aktorė pradėta kviesti į „20th Century Fox“ kino studijos filmuojamus filmus bei kitus įvairius vokiškus filmus.
Kunigaikščio Vaidoto pėstininkų batalionas
Kunigaikščio Vaidoto pėstininkų batalionas (šnek. "vaidotėnai") – Lietuvos ginkluotųjų pajėgų karinis dalinys, pavadintas Kunigaikščio Vaidoto vardu. Priklauso „Geležinio Vilko" pėstininkų brigadai.
Istorija
1919 m. gegužės 12 d. karininkas Jurgis Kubilius, tuometinio Lietuvos krašto apsaugos ministro pavedimu Ukmergėje pradėjo kurti karinį vienetą, kuris netrukus po suformavimo buvo pavadintas Ukmergės batalionu. J. Kubilius tapo šio bataliono vadu. Bataliono kariai su bolševikais kovojo Salako, vėliau Zarasų krašte, prie Turmanto ir Kaukonių.
1919 m. gruodžio 10 d. batalionas performuotas į 8-ąjį pėstininkų pulką.
1920 m. vasario 16 d. pulkas pavadintas 8-uoju pėstininkų Kauno kunigaikščio Vaidoto pulku.
1929 m. liepos 29 d. pulkui įteikta vėliava su įrašu „Drąsa, ištvermė ir Tėvynės meilė tevadovauja mums“.
1940 m. Sovietams okupavus Lietuvą, pulkas, kaip ir visa Lietuvos kariuomenė, buvo okupantų likviduotas.
1992 m. sausio 2 dienos LR KAM įsakymu įkurtas Kunigaikščio Vaidoto atskirasis motodesantinis batalionas, ši data laikoma bataliono įkūrimo diena.
1994 m. gegužės 2 d. batalionas pavadintas Kauno kunigaikščio Vaidoto motorizuotuoju pėstininkų batalionu.
1995 m. gegužės 19 dieną batalionui įteikta kovinė vėliava, kurioje įrašytas prieškario Kauno kunigaikščio Vaidoto 8-ojo pėstininkų pulko šūkis „Drąsa, ištvermė ir Tėvynės meilė tevadovauja mums“.
1999 m. gruodžio 1 dieną batalionas buvo pervestas į Vakarų karinės apygardos sudėtį.
2003 m. liepos 1 dieną batalionas buvo pervestas Logistikos valdybos vado žinion.
2003 m. rugpjūčio 14 dieną patvirtinti bendrosios paramos logistikos bataliono struktūra ir etatai.
Nuo 2003 m. rugsėjo 9 dienos batalionas reorganizuotas į tiesioginės paramos logistikos batalioną.
Nuo 2003 m. gruodžio 22 dienos Kunigaikščio Vaidoto batalionas perdislokuotas į Ruklos miestelį (Jonavos rajonas).
2006 m. birželio 20 dieną batalionas į atsargą palydėjo paskutinę pradinės privalomosios karinės tarnybos karių laidą, su kuriais iškilmingai atsisveikino. Pažangiausi kariai buvo apdovanoti padėkos raštais, suvenyrais.
2009 m. sausio 1 d. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministro lapkričio 27 d. įsakymu Nr. V-1156 Lietuvos kariuomenės Kunigaikščio Vaidoto tiesioginės paramos logistikos batalionas priskirtas Lietuvos kariuomenės MPB „Geležinis Vilkas“.
2012 m. kovo mėnesį kunigaikščio Vaidoto tiesioginės paramos logistikos batalionas reorganizuotas į kunigaikščio Vaidoto mechanizuotąjį pėstininkų batalioną.
2014 m. Kunigaikščio Vaidoto mechanizuotajame pėstininkų batalione Rukloje įsikūrė JAV kariai. Amerikiečiai įsiliejo į visoje Lietuvoje vyksiančias Sausumos pajėgų kovinio rengimo pratybas – gegužės mėnesį dalyvavo pratybose „Juodoji strėlė", birželį dalyvavo didžiausioje po įstojimo į NATO Baltijos šalyse vykusiose tarptautinėse pratybose „Kardo kirtis 2014", taip pat dalyvavo kituose bendruose mokymuose.
2015 m. Kunigaikščio Vaidoto mechanizuotajame pėstininkų batalione pradėjo tarnybą pirmieji nuolatinės privalomosios pradinės karo tarnybos kariai po atnaujinto šaukimo į Lietuvos kariuomėnę.
2022 m. Kunigaikščio Vaidoto pėstininkų batalionas buvo perdislokuotas iš Ruklos į Marijampolę.
Uždaviniai ir funkcijos
Bataliono funkcija – išlaikyti aukštą padalinių parengtį vykdant šalies gynybą ir dalyvaujant įvairiose operacijose. Pagrindinis bataliono akcentas koviniame rengime – štabo parengimas planuoti pėstininkų operacijas ir joms vadovauti.
Simbolika
1992–1994 m. ant dešinės uniformos rankovės vaidotėnai nešiojo savo pirmąjį antsiuvą – stilizuotą senovės šaulį su lanku. Nuo 1995 m. bataliono simbolikoje buvo Žemaitijos simbolis rudas lokys, laikantis skydą, kurio fone buvo lotyniška raidė „V“ bei lankas su strėle. Skydas simbolizavo krašto gynybą. Lotyniška raidė V – pirmoji kunigaikščio Vaidoto vardo raidė. Lankas su strėle – šaulio ginklas.
Tačiau bataliono kariai tuo metu nešiojo Motorizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis vilkas“ simboliką. Nors 2000 m. batalionui perėjus į Motorizuotosios pėstininkų brigados „Žemaitija“ sudėtį, bataliono vadovybė prašė brigados vado leidimo naudoti savo simboliką, vaidotėnams buvo leista savo simbolį, lokį su skydu turėti tik suvenyruose.
Kunigaikščio Vaidoto batalionui perėjus į Logistikos valdybos sudėtį, įvyko konkursas bataliono simbolikai sukurti. Batalione vyravo nuomonė, kad simboliuose turi likti ankstesnių laikų ženklai, nes liko kunigaikščio Vaidoto vardas, taip pat pridėti naujų logistikoje naudojamų ženklų. Buvo nuspręsta, kad geriausiai bataliono simboliką atspindės lotyniška raidė „V“ su lanku ir strėlė bei pusė krumpliaračio virš jų, kaip remonto ir transportavimo simbolis.
Arema FC
„Arema Football Club“, o trumpiau „Arema“ – Indonezijos futbolo klubas iš Malango.
Namų rungtynes žaidžia „Kanjuruhan“ stadione.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1987 m. Šalies čempionais tapo 2009–10 m. sezone
Sezonai
Šaltinis:
Motinėlė (draugija)
Motinėlės draugija – Lietuvos šalpos organizacija, veikusi 1906–1932 m. Kaune.
Istorija
Įsteigta JAV veikiančios lietuvių įkurtos „Motinėlės“ draugijos pavyzdžiu. Steigėjai Adomas Jakštas–Dambrauskas, Konstantinas Olšauskas, Kazimieras Steponas Šaulys. Tikslas – šelpti aukštosiose mokyklose studijuojantį katalikišką jaunimą. Draugija teikė studentams finansinę paramą vienkartinėmis pašalpomis ir stipendijomis. Iki Pirmojo pasaulinio karo ji turėjo apie 150 narių ir rėmėjų. Per Pirmąjį pasaulinį karą draugijos veikla nutrūko.
1920 m. A. Jakštas (Dambrauskas), M. Merkelis, Kazimieras Paltarokas, Petras Radzevičius ir Kazimieras Šaulys draugijos veiklą atkūrė. Draugija buvo įsteigusi atskirą fondą disertacijoms leisti. Valdybos pirmininkas – A. Jakštas (Dambrauskas), aktyvūs nariai visuomenės veikėjai Leonas Bistras, Blažiejus Česnys, Vladas Jurgutis, Juozas Končius, Juozas Meškauskas. 1932 m. spalio 8 d. draugija uždaryta.
Algis Bertulis
Algis Bertulis (g. 1939 m. balandžio 3 d. Šiauliai) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1962 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1985 m. biologijos mokslų daktaras.
Nuo 1966 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, nuo 1983 m. Biologijos katedros vedėjas, nuo 1995 m. prorektorius, nuo 1987 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Tiria žmogaus ir gyvūnų regą, daiktų formos, dydžio, spalvos suvokimo principus.
Vytautinė
Vytautinė – kaimas šiaurės vakarinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Pašušvio gyvenvietės, prie Šilainių miško ir Pašušvio–Pernaravos kelio. Kaimas nebegyvenamas, išlikusios kelios sodybos.
1932 m. Nobelio premijos laureatai
1932 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Juodinimas
Juodinimas – plieno ar ketaus paviršiaus apdorojimas, padengiant jį 1–10 μ geležies oksido (Fe3O4 ir kt.) sluoksniu. Nuo sluoksnio storio priklauso paviršiaus spalva – storėjant plėvelei spalva keičiasi (geltona, ruda, vyšininė, violetinė, mėlyna, pilka).
Juodinimo būdai:
Susidarantis oksidų sluoksnis būna smulkiakristalis, mikroporingas. Jo apsauginės savybės pagerinamos ir blizgesys padidinamas paviršių ištepant mineraline alyva ar augaliniu aliejumi.
Dabar juodinimas dažniausiai naudojamas kaip dekoratyvinė apdaila, anksčiau – dažniau apsaugai nuo korozijos. Dažnai juodinamas šaulių ginklų paviršius, tam kad nerūdytų ir blizgėdamas nedemaskuotų.
Mečislovas Litvinskis
200px|thumb|Mečislovas Litvinskis su [[Ramūnas Jaras|Ramūnu Jaru 2000 m., festivalio „Didelis pasaulis!“ (buv. Sumirimas) metu]] Mečislovas Litvinskis (Mieczyslaw Eligiusz Litwinski) – lenkų kompozitorius ir muzikantas – multiinstrumentalistas.
1991–2000 m. gyveno Lietuvoje ir dalyvavo jos kultūriniame gyvenime. Dėstė Kauno Vytauto Didžiojo universitete. Rengė solo koncertus, grojo grupėse „Airija“, „Žuvys“ ir Jaro Ramūno grupėse.
Kropivnyckis
Kropivnyckis – miestas vidurio Ukrainoje, 250 km į pietryčius nuo Kijevo, prie Inhulo upės aukštupio; srities administracinis centras. Per Kropyvnyckį eina Charkovo–Odesos geležinkelis; plentai į Kijevą, Charkovą, Kišiniovą, Kryvyj Rihą. Išvystyta lengvoji, mašinų statymo, maisto pramonė. Apylinkėse kasamos rusvosios anglys, geležies rūda, grafitas. Galvijų veisimo, javų, kukurūzų, cukrinių runkelių, saulėgrąžų, kalendrų auginimo regiono prekybos centras. Yra 2 teatrai, ir 2 kinoteatrai, Dailės muziejus.
2001 m. 85,8 % miesto gyventojų save laikė ukrainiečiais, 12 % – rusais.
Istorija
1754–1759 m. Rusijos imperijos Novorosijos gubernijos Naujosios Serbijos regione pastatyta Šv. Elžbietos tvirtovė, skirta apsaugai nuo totorių. 1775 m. apie ją išaugusiai Jelizavetgrado gyvenvietei suteiktas miesto statusas.
Iki 1924 m. miestas vadintas Jelizavetgradu, vėliau (iki 1934 m.) Zinovjevsku (Зиновьевск), (iki 1939 m.) Kirovu (Кирово). 1939–2016 m. vadintas Kirovogradu arba Kirovohradu (Кировоград, Кіровоград). Tarybinio veikėjo Sergejaus Kirovo garbei vadintas miestas 2016 m. pervadintas apylinkėse gimusio ukrainiečių aktoriaus, dramaturgo Marko Kropyvnyckio garbei.