cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klausučiai (Jurbarkas)
Geografija
Kaimo pietiniu pakraščiu teka Armenos kairysis intakas Armeniukas. Gyvenvietė yra ant Klausučių užtvankos kranto. Taip pat netoli yra ir Goniūnų užtvanka. Pagal gyventojų skaičių Klausučiai yra didžiausia gyvenvietė rajone po Jurbarko.
Istorija
Kaimas susikūrė 1926 m. per 1922 m. žemės reformą, Pikčiūnų dvaro teritorijoje. 1929 m. įsteigta pradinė mokykla.
Nauja gyvenvietė pradėjo kurtis 1962 m. kaip I. Mičiurino sodininkystės ūkio gyvenvietė. Kartu buvo pasodintas parkas (architektas Alfonsas Kiškis), pramoninis sodas (apie 580 ha), supantis Klausučius iš 3 pusių, įrengta tvenkinių sistema. Pastatytas visuomeninis centras su kultūros namais, administraciniu ir buitiniu pastatu, parduotuvėmis, veikė vaisių perdirbimo įmonė su vaisių saugykla, malūnas, lentpjūvė, aštuonmetė mokykla. Pastatyta daug dviaukščių namų.
Drongai
Drongai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietus nuo Sokolų, apie 14 km į rytus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 36 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 19 namų ir 119 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 30 namų ir 157 gyventojai, iš kurių 73 vyrai ir 84 moterys.
Satemizacija
thumb|360px|Kentuminės (mėlyna) ir sateminės (raudona) kalbos
Satemizacija – dalies kalbų, šiuo atveju − indoeuropiečių, fonetinė ypatybė, kai indoeuropiečių prokalbės minkštieji priebalsiai *ḱ, *ǵ, *ǵʰ yra virtę pučiamaisias priebalsiais arba afrikatomis. Baltų prokalbėje *ḱ buvo virtęs *š, o *ǵ, *ǵʰ – *ž. Lietuvių kalboje baltų prokalbės būklė išsaugota, o kitose baltų kalbose *š, *ž virtę s, z:, bet , ; , bet , 'grūdas'. Pokytis *ḱ > *s ir *ǵ, *ǵʰ > *z rekonstruojamas jau slavų prokalbei ir atitinkamai iš jos kilusioms visoms slavų kalboms. Manoma, kad satemizacija prasidėjo indoiranėnų kalbų areale, t. y. dabartinio Irano, Afganistano, Pakistano ir indoeuropietiškų Indijos dialektų teritorijoje. Todėl šis lingvistinis terminas ir paimtas iš indoiranėnų (Avestos raštų kalbos) žodžio satəm 'šimtas'.
Indoeuropiečių kalbos, kurios nepatyrė šio fonetinio virsmo, pagal atitinkamą senovės lotynų kalbos žodį centum (sk. kentum 'šimtas') vadinamos kentuminėmis.
Indoiranėnų kalbose satemizacija sistemiškiausia, slavų kalbose nenuoseklumų nedaug, o baltų kalbose šis virsmas nenuoseklus, yra daug žodžių porų su š − k ir ž − g: šleivoti − kleivoti, šaukti − kaukti, šeima, šeimyna − kiemas, kaimas; žnybti − gnybti, žirklės − ( < g) 'avikirpės žirklės', žentas – gentis, gentainis ir daug kitų. Dėl didelio satemizacijos nenuoseklumo baltų kalbos kartais net vadinamos „kentuminėmis, patyrusiomis satem kalbų įtaką“ arba užimančiomis tarpinę padėtį tarp satem ir centum kalbų.
Apskritai visos gyvosios indoeuropiečių kalbos pagal minkštųjų *ḱ, *ǵ, *ǵʰ priebalsių likimą skirstomos taip: satem kalbų grupei atstovauja indoiranėnų, slavų, baltų ir armėnų kalbos, o centum  − germanų, italikų (romanų), keltų bei graikų. Dėl šių priebalsių specifinių virsmų albanų kalboje priskirti ją satem ar centum kalbų grupei − problemiška.
Vigonas (reikšmės)
Vigonu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Vaišnoriškė (Šilalė)
Vaišnoriškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Šilalės, dešiniajame Ašučio intako Balčios krante. Dabar kaimo vietoje yra Šilalės miesto sodai.
Petras Golokvoščius
Petras Golokvoščius (1923 m. gegužės 14 d. Alytuje – 2009 m. gegužės 14 d. Alytuje) – Lietuvos matematikas, fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1951 baigė Vilniaus universitetą. 1961 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.
Paskalio dilema
Paskalio dilema, arba Paskalio lažybos – prancūzų filosofo Blezo Paskalio argumentas, aiškinantis, kodėl labiau verta tikėti Dievu, nei būti agnostiku ar ateistu. Paskalis teigė, kad visada geriau „statyti“ už Dievo egzistavimą, kadangi jei Dievas egzistuoja, už tikėjimą bus atlyginta (rojus), už netikėjimą – nubausta (pragaras).
Paskalio idėja
Šiose lažybose Paskalis laikėsi pozicijos, kad vertingiau tikėti Dievą negu netikėti, kadangi:
Kritika
Nepilnas sąrašas argumentų prieš Paskalio dilemą:
Gynimas
Dievo neegzistavimo postulavimas ir po to sekantis kitokios dievybės tikimumo teiginys yra loginė klaida, nes paskutinis teiginys pripažįsta nenulinė prieš tai paneigto argumento tikimybė. Taip pat išverstos dievybės įvedimas prieštarauja protingojo pagrindo principui, kuris yra kasdienio gyvenimo ir mokslinės pažangos pagrindas.
James Laurinaitis
180px|thumb
James Laurinaitis (g. 1986 m. gruodžio 3 d. Wayzata, Minesota, JAV) – lietuvių kilmės amerikietiškojo futbolo žaidėjas. 2009 m. profesionalaus futbolo naujokų biržoje jį 35-u numeriu pasirinko Rams komanda iš Sent Luiso.
Mokėsi Wayzata High School mokyloje Mineapolyje (Minesota). Buvo kviečiamas žaisti į NHL ledo ritulio lygą.
Tėvas Joe ir abu dėdės John ir Marcus buvo profesionalūs imtynininkai. Turi vyresnį brolį Joseph Jr. (tarnauja Irake) ir jaunesnę seserį Jessica.
Zobielija
Zobielija – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Šilalės. Kaimo garbei mieste yra pavadinta gatvė Zobielijos vardu.
Bobruvka (reikšmės)
Bobruvka vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Paladė (asteroidas)
right|thumb|350px|Paladės šeimos asteroidai 2 Paladė (simbolis: ) – antrasis atrastas asteroidas, esantis pagrindiniame asteroidų žiede. 1802 m. kovo 28 d. jį atrado Vilhelmas Matheusas Olbersas.
Tai yra trečias pagal dydį asteroido žiedo kūnas (po Cereros ir Vestos), jo masė sudaro 7 % asteroidų žiedo masės. Asteroidas pasižymi gana dideliu orbitiniu polinkiu (34,8°) bei vidutiniu ekscentricitetu (0,23).
Vincas Verseckas
Vincas Verseckas (g. 1955 m. gruodžio 23 d. Varėnos rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs Kupiškio rajono teismo pirmininkas, Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas.
Biografija
1981 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą.
1981–1987 m. Šilutės rajono teismo teisėjas. 1987–1990 Kupiškio rajono teismo pirmininkas. 1990–1993 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas. 1993–1999 m. advokatas. 1999–2008 Lietuvos apeliacinio teismo, nuo 2008 m. birželio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas. .
Uhninas
Uhninas  – kaimas Lenkijos rytuose, Dembovo Klodos valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietryčius nuo Dembova Klodos, apie 13 km į pietryčius nuo Parčevo ir apie 50 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
VEF Rīga
Rygos VEF yra:
Purnuškės
Purnuškėmis vadinami du kaimai Vilniaus rajone, tarp kurių yra Europos centras:
Didysis Vilniaus herbas
Didysis Vilniaus herbas – dail. Arvydo Každailio sukurtas 1991 m. herbas.
Aprašas
Abiejose herbinio skydo pusėse po skydininką, virš skydo laikantys ąžuolo lapų vainiką perrištą Lietuvos vėliavos spalvų juostelėmis. Dešinysis skydininkas ranka laiko vienybės simbolį kirvį surištą virbais, kairysis svarstykles – teisingumo simbolį. Jam po kojomis – inkaras, simbolizuojantis viltį.
Herbo papėdėje – juosta su devizu: UNITAS – JUSTITIA – SPES, pasiskolinti iš skydininkų laikomų simbolių.
Kovas (reikšmės)
Kovas gali reikšti:
Rygos VEF
Rygos VEF  – profesionalus Latvijos krepšinio klubas iš Rygos. Namų rungtynes žaidžia „Olimpiskais Sporta Centrs“ arenoje Rygoje. Klubas dalyvauja Latvijos krepšinio lygoje, Baltijos krepšinio lygoje ir Vieningojoje lygoje. Komandos savininkas – Edgars Jaunups.
Pasiekimai
Rygos VEF klubas buvo įkurtas 1958 m. Dalyvaudamas SSRS krepšinio čempionate, VEF klubas tris kartus – 1960 m., 1966 m. ir 1991 m. iškovojo bronzos medalius.
VEF (reikšmės)
VEF gali reikšti:
KK232
Krašto kelias 232 – krašto kelias, jungiantis Kauną (Vilijampolę), Žeimius ir Šėtą. Kelio ilgis 48,68 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra. Anksčiau kelias buvo žemesnės kategorijos, turėjo rajoninio kelio numerį. thumb|right|250px|Posūkis į [[Domeikava|Domeikavą]] Kelias prasideda Kaune, Panerių gatvėje, ties magistraliniu keliu. Eina Kauno ir Jonavos rajonais. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Lapės, Kulva, Ručiūnai, Žeimiai, Juškonys, Šėta. Ties Žeimiais kerta geležinkelį „Jonava–Kėdainiai–Radviliškis“. Ties Martyniškiu kelias kerta Lankesos upę. Kelias baigiasi Šėtos miestelyje, sankryžoje su krašto keliu.
Zastaučiai (Biržai)
Zastaučiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 11 km į pietus nuo Biržų, prie kelio Dirvonakiai–Meilūnai.
Istorija
Zastaučiai istorijos šaltiniuose paminėti 1611 m.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Dievas
thumb|Romėnų dievo [[Jupiteris (mitologija)|Jupiterio statula Luvre]]
Dievas daugelyje religinių ir mitinių sistemų yra antgamtinė esybė, garbinimo ir tikėjimo objektas, dievai yra bene svarbiausi mitologinių sistemų veikėjai.
Dievo samprata Vakarų religijotyroje
Pačiose archajiškiausiose mitologinėse sistemose dievai išreikšti menkai arba jų visai nėra. Vėliau išsivysto tokios mitologinės sistemos, kuriose veikia daug dievų (politeizmas) arba vienintelis dievas (monoteizmas). Dievo kilmės klausimas bandomas atsakyti įvairiai. Teologiniu požiūriu, dievas pažintas pirmųjų žmonių betarpiškai, per dievo apsireiškimą (žr. teofanija, hierofanija). Dalis vakarų mokslinių-filosofinių krypčių (pvz., Vienos mokykla) remdamasi šiuo požiūriu išvystė „pramonoteizmo“ teoriją, kuri teigia, kad net pačios seniausios, archajiškiausią gyvenseną išlaikiusios tautos jau turėjo vienatinio dievo įvaizdį. XIX a. ypač paplito ir iki šiol plačiai tebegyvuoja mitologinės mokyklos (Maksas Miuleris, J. Grimas ir kt.) pasiūlyta teorija (žr. gamtameldystė), kad dievai yra personifikuotos gamtos galios, dangaus kūnai ir reiškiniai (dangus, perkūnija, saulė, mėnuo ir kt.). Jų manymu, senovės žmonės nesuprato dangaus kūnų judėjimo, atmosferinių reiškinių, gaivalų priežasties ir juos garbino kaip antgamtiškas, galingas būtybes, bei siekė jų prielankumo; vėliau šis gamtos galių nyksta, o dievai palaipsniui „nusileidžia“ ant žemės, virsta žmogiškomis ar gyvūniškomis būtybėmis, tampa epų ir pasakų veikėjais. Jau XIX a. pab. šis įsivaizdavimas susilaukė kritikos po to, kai etnologų buvo rasta, kad po „dangiškąja“ indoeuropiečių mitologija glūdi daug gilesnis senųjų tautų mitologinis sluoksnis.
XIX a. evoliucionistinės krypties tyrinėtojai (E. Teiloras. Dž. Lebokas, J. Lipertas ir kt.) didžiųjų dangiškųjų dievų bei monoteizmo atsiradimą aiškino kaip vėlyviausią religinės–mitologinės minties raidos etapą. Šios krypties atstovai dievus dažnai traktavo euhemeristiškai (dievai kaip sudievinti protėviai), dalis tyrinėtojų (G. Spenseris) išvystė „manizmo“ sampratą (dievai kaip „manos“, t. y., galios, jėgos apraiškos). Kitokį požiūrį pateikė Džeimsas Freizeris: pasak jo, žmogaus sąmonėje mintis apie dievą atsirado tada, kai jis pradėjo nebetikėti galimybe magijos būdu paveikti išorinį pasaulį ir turėjo pripažinti, kad yra už jį aukštesnės galios, valdančios pasaulį. Pasak vokiečių etnografo K. Prioiso, dievas – tai įkūnyti maginiai aktai, „veikliosios substancijos“, kurios lyg ir „paveržia sau daugelio kitų substancijų stebuklingas veikas“. Panašią mintį iškėlė kitas vokietis G. Uzeneris, kuris manė, kad senovės žmogus, nuolat bijodamas visko, kas nežinoma, įvaizdino ir sudievino kiekvieną atskirą jį supančio pasaulio veiksmą ir reiškinį; taip pradžioje atsirado „akimirkos“ dievai, vėliau – rūšiniai arba „išskirtiniai“. Pradžioje dievų vardai tebuvę epitetai, vėliau, užmiršus tų vardų reikšmę, jie nusistovėję kaip dievavardžiai, taip susiklostę antikinio pobūdžio dievų panteonai.
Froidizmas dievo paveikslą laikė žiauraus tėvo paveikslo sublimacija (Froido nuomone, kiekvienas dievą susikuria pagal savo tėvo įsivaizdavimą), o deivės-motinos – motinos paveikslo sublimacija. Kitą reikšmingą teoriją iškėlė prancūzų sociologas Emilis Diurkheimas, pasak kurio – dievas yra visuomeninių bet nesuprantamų galių, veikiančių žmogų, atspindys. Kiekvienu bruožu visuomenė atitinka jos pačios dievo įsivaizdavimą.
Dievai mitologijose
Dievo paveikslai išvystytose religinėse-mitologinėse sistemose itin sudėtingi tiek struktūriškai, tiek dėl juose persipynusių dalių, bet dauguma jų savo šaknimis giliai siekia pirmykščius laikus. Ikiklasinės sanklodos visuomenėse dievų paveikslas nežinomas arba neryškus, ten vyrauja tikyba demonais, dvasiomis ir pan., o dievo sampratos greičiau tėra užuomazgos. Vienas seniausių dievo paveikslo šaltinių – kultūrinio didvyrio mitologema. Kultūriniai didvyriai kaip ir vėlesni sutverėjai šiaip ar taip yra „veikėjai“, jiems priskiriami kokie nors tvėrimo, sutvėrimo veiksmai, kad ir patys paprasčiausi. Vėliau dievai taip pat dalijasi „veiksmais“, nors, kaip rodo etnologiniai duomenys, sudėtingesnėse sistemose jų „veikimas“ įgija antraplanį vaidmenį. Pvz., itelmenai, viena seniausių Sibiro tautų, pasaulio sutverėju ir kūrėju laikomo Kutcho ne tik kad negarbino, bet priešingai – jis būdavo koneveikiamas, nes labai jau prastai sutvėręs žemę – pridaręs kalnų, taigą, prarajas, ugnikalnius. Kai kuriose mitologijose dievas-sutverėjas suvokiamas kaip būtybė, praradusi susidomėjimą kadais savo sukurtu pasauliu ir žmonija (deus otiosus), todėl į jį beprasmiška kreiptis su maldomis ir prašymais. Tokių „atitolusių dievų“ paveikslai ypač būdingi Afrikos tautų mitologijai. Daugelio indėnų tautų mitologijoje dievas-sutverėjas taip pat neatlieka svarbaus vaidmens arba jo visai nėra.
Vienas iš kitų svarbių dievo paveikslo šaltinių – dvasia-vadovė ir ganytoja iniciacijų apeigų metu. Šios dvasios vardu inicijuotiesiems būdavo skelbiami genties įstatymai, elgesio normos, priesakai dėl paklusnumo senoliams, dėl santuokinių santykių. Šis viršiausiojo genties dorovės prievaizdo paveikslas, nešantis didelį religinį-ideologinį krūvį, panašu, sudarė sąlygas susidaryti sudėtingesniam genties, tautos dievo vaizdiniui. Seniausiųjų dievų gamtiški bruožai (sąsajos su dangaus kūnais ir reiškiniais) ankstyvojoje istorinėje raidoje, panašu, neatliko svarbaus vaidmens. Tais atvejais, kai senosios tautos turi gamtiškais bruožais išreikštus dievus, jie dažniausiai susiję su žmogui pavojingais, šiurpiais gaivalais arba su ūkine veikla, tiesiogiai susijusia su gamta (medžioklė, žvejyba, derlingumas). Pvz., andamanų mitologijoje dievas Pulugu susijęs su kasmetinių musoninių audrų griaunamąja galia, tungūzų-mandžiūrų Buga – žvėrių piemuo, medžioklės globėjas.
Daugiau ar mažiau susirutulioję dievų paveikslai atsiranda klasinėse visuomenėse. Dažnai tokiu laikotarpiu iškyla genties dievas, kurio vardu kaunamasi su kitomis gentimis, jis laikomas genties globėju, vedliu, karvedžiu. Jis veikia kaip genties sutelkėjas, užkariautos gentys priverčiamos pripažinti jo viršenybę. Tokius dievus turi karingos tautos – masajai (Ngajus), ašančiai (Tando), fidžiečiai mbau (Ndengėjus). Panašu, kad Mezoamerikos dievai Uicilopočtlis, Teskatlipoka, Icamna, Kukulkanas taip pat buvo genčių dievais, lygiai taip daug keltų genčių turėjo savo dievus (aloborgai Alobroksą, aramikai Aramą, arvernai Arvernoriksą, briksantai Briksantosą, deksivatai deivę Deksivą, vokontai Vokontiją ir kt.). Pasak vienos teorijos, skirtingomis gentims susijungus į valstybę, tų genčių dievai įjungiami į bendrą dievų panteoną. Pavyzdžiui, daugybė Senovės Egipto dievų pradžioje buvo vietinių nomų dievybėmis, ir net centralizavus valstybę, jie išlaikė ryšius su savo „kilmės vieta“. Svarbiausia panteono dievybe tampa galingiausiojo nomo dievas. Panašiai dievų panteonai klostėsi ir senovės Mesopotamijoje. Senovės graikų, o juo labiau romėnų dievai labai įvairios kilmės – vieni jų ateina iš indoeuropietiškosios mitologijos lauko, o kiti – perimti iš seniau tose vietose gyvavusių tautų (Kretos-Mikėnų, Mažosios Azijos tautų, etruskų). Tačiau ir antikinės Europos civilizacijoje dažnai išlieka ryškus tam tikro dievo santykis su jo kilmės vieta (pvz., Atėnų Atėnė, Mikėnų Hera, Arkadijos Artemidė, Epidauro Asklepijus). Centralizuotose valstybėse dievai susiejami su valstybe – valdovas laikomas dievų pateptuoju, dievo sūnumi, iš dievų genealogijas veda kilmingųjų giminės, dievams paskirstomos veiklos sritys. Tiesa, tokie „valstybiniai panteonai“ galėjo gerokai skirtis nuo plačiosios liaudies mitologijos, kur dievai būdavo suvokiami stichiškiau, savaip perprantami. Liaudies mitologijoje ypač didelę svarbą turėjo mirštančio ir prisikeliančio dievo motyvas (egiptiečių Ozyris, babiloniečių Tamūzas, sirų Adonis, frygų Atis, frygų-trakų Dionizas ir kt.).
Nors iš esmės visose senųjų civilizacijų religijose sutinkamas politeistinis modelis, santykis tarp politeizmo ir monoteizmo dažniausiai nebūdavo griežtas: dažnai iš dievų tarpo būdavo išaukštinamas vienatinis Dievas arba visų dievų paveikslai suvedami į vienatinį Dievą (pvz., indų mitologijoje, ne taip ryškiai egiptiečių, graikų, japonų, babiloniečių mitologijose). Dogmatinė monoteizmo samprata atsirado abraominėse religijose – judaizme, islame ir krikščionybėje, tiesa, pastaroji buvo mažiau radikali ir pripažino Dievą apsireiškiant trimis hipostazėmis (Tėvas, Sūnus, Šventoji Dvasia).
Filosofiniai Dievo neakivaizdumo aiškinimai
Imanuelis Kantas „Praktinio proto kritikoje“ teigia, jog akivaizdžiai ir neabejotinai parodydamas savo buvimą Dievas atimtų iš žmogaus realią kūrybos ir apsisprendimo laisvę. Dorai ir sąžiningai besielgiančių, Kanto nuomone, būtų absoliuti dauguma, tačiau taip elgiamasi būtų tiesiog iš baimės ir noro įsiteikti. Tokį baime ir nauda paremtą keliaklupsčiavimą nelabai vertina net ir žemiški vadovai.
Tikrieji vertingų poelgių motyvai (Kanto nuomone) turi išplaukti iš filosofiškai įsisąmoninto suvokimo, jog bet kuri protinga būtybė privalo elgtis taip, kad toks elgesys (tos būtybės nuomone) galėtų būti visuotinė elgesio norma. Šis principas (Kanto vadinamas kategoriniu imperatyvu) Kristaus yra minimas kaip „aukso taisyklė“. Šią universalią taisyklę, filosofo nuomone, bet kuris mąstantis žmogus gali nesunkiai atpažinti kaip vertingą ar net ir atrasti pats.
Baigdamas Kantas teigia, jog šiuo „Dievas kai kada vertas pagarbos ne vien už tai, ką jis mums davė, bet ir už tai, ko nepanoro duoti“.
Tokią filosofinę Kanto mintį galima traktuoti ir atvirkščiai - jei egzistuotų Dievas, tai žmogus neturėtų laisvos valios.
Filosofai sukūrė daug argumentų už Dievo egzistavimą bandydami suprasti tikslias Dievo atributų pasekmes. Kai kurių šių atributų suderinimas iškėlė svarbias filosofines problemas ir debatus. Pavyzdžiui, Dievo visažinystė gali reikšti, kad jis žino kokį moralinį sprendimą pasirinks laisvos valios agentai. Jei Dievas tai žino, tai laisva valia būtų tik iliuzija, o jei Dievas to nežino, tai jis nėra visažinis.
Žodžio kilmė
Visomis baltų kalbomis Dievas vadinamas tuo pačiu žodžiu: lietuviškai „dievas“, latviškai „dievs“, prūsiškai „deiws“. Tai labai senas indoeuropietiškas žodis, kurį yra išlaikiusios ir kitos indoeuropiečių kalbos, pavyzdžiui, lotynų „deus“, senovės indų (sanskrito) „devas“. Rekonstruojama praindoeuropietiška forma „deiwos“ yra kilusi iš šaknies „dei-/di-“, reiškiančios „šviesti, skaisčiai spindėti“, pavyzdžiui, sanskrito (t. y. senovės indų) „di – de – ti“ – „žiba, šviečia“. Tą pačią šaknį turi daugelio kalbų žodžiai, reiškiantys „dieną“. Be to, šitą šaknį dar turi būdvardžiai: lietuvių „dailus“, latvių „daiļš“, lietuvių „didis“, „didelis“, „didus“, latvių „dižs“, „dižens“.
Dvoraki Pikatai
Dvoraki Pikatai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Pranas Žeimys (1949)
Pranas Žeimys (g. 1949 m. vasario 12 d. Prienų rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs Klaipėdos rajono bei Vilniaus miesto 3-ojo apylinkės teismo pirmininkas.
Biografija
1975 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
Dvoraki Pikatai
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1435 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 12 namų ir 180 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 23 namai ir 132 gyventojai, iš kurių 59 vyrai ir 73 moterys, 125 lenkai ir 7 žydai.
Pranas Žeimys (1949)
Biografija
1976–1985 m. dirbo Klaipėdos rajono teismo teisėju, šio teismo pirmininku, 1985–1991 m. – Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėju, 1991–1998 m. advokatas. 1998–1999 m. – Vilniaus miesto 3-ojo apylinkės teismo teisėjas, šio teismo pirmininkas.
Žybartai
Žybartai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Alksniupių, prie Daugyvenės intako Dubysos, Radvilonių miškų pakraštyje. Šalimais eina kelias, prie jo stovi medinis kryžius.
Pranas Žeimys (1949)
Biografija
Nuo 1999 m. liepos mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
Žybartai
thumb|left|180px|Žybartų kryžius thumb|left|250px|Kelias pro Žybartus
Istorija
XX a. pr. kaimas priklausė Panevėžio apskrities Rozalimo valsčiui.
Aizsargų Nuopelnų kryžius
Aizsargų Nuopelnų kryžius – Latvijos Respublikos žinybinis Aizsargų  apdovanojimas, įsteigtas 1927 m. Apdovanodavo labiausiai pasižymėjusius Aizsargų organizacijos narius, Latvijos karinius, valstybės ir visuomeninius veikėjus, taip pat užsienio piliečius.
Istorija
Apdovanojimo, pavadinto „Garbės kryžius“, nuostatas Latvijos vidaus reikalų ministerija suformulavo dar 1924 m., tačiau jos nebuvo priimtos. O 1927 m. nuostatos buvo priimtos kaip Latvijos sukarintos organizacijos „Aizsargai“ apdovanojimo, kuriuo apdovanodavo organizacijos narius, dirbusius organizacijoje mažiausiai 5 metus už didvyriškus poelgius arba aktyvų dalyvavimą organizacijos veikloje bei puikią parengtį. Taip pat galėjo būti apdovanoti civiliai tarnautojai, velstybės ir visuomenės veikėjai, kariškiai bei užsienio piliečiai.
Latvijos gynėjų organizacijos (Aizsargų) vadovybės siūlymu šalies vidaus reikalų ministras apdovanojimą patvirtino. Kryžiumi apdovanodavo iki 1939 m. kovo 20 d.
Aprašas
Apdovanojimo ženklas buvo baltas ugninis kryžius, su raudonu rombu centre, uždėtas ant žalios spalvos ąžuolo šakų vainiko. Raudoname rombe – iš heraldiškai dešinės pusės išnyranti auksaspalvė ranka su auksaspalviu kalaviju.
Mazdakitai
Mazdakitai – religinė grupė apie 500 m. veikusi Sasanidų Persijoje. Pasisakė už socialinę ir ekonominę lygybę. Dėl šaltinių trūkumo apie šį judėjimą žinoma labai mažai, išskyrus tai, kad jis sukėlė didelius neramumus, reikalavo „teisingumo“ vardan turėti bendras žmonas, kilmingųjų turtą išdalinti neturtingiesiems.
Kultas
Kultas gali reikšti:
Perito Morenas
Miestas pavadintas Patagonijos tyrinėtojo Francisco Perito Moreno garbei. Keliai į El Kalafatę, Puerto Deseadą, Čile Čiką, Eskelį. Gyvulininkystė. Vaisių ir daržovių auginimas.
Kultas
Cult Cult (disambiguation)
Perito Morenas
Perito Morenas – svarbus turistinis centras. Žygiai į Patagonijos Andus, plaukiojimas Buenos Airių ežere. Į pietryčius nuo Perito Moreno, Pinturo kanjone yra Cueva de las Manos paminklas.
Piščatka (reikšmės)
Piščatka vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Kolono teatras
thumb|240px|Kolono teatras Kolono teatras (, „Kolumbo teatras“) – vieni didžiausių ir svarbiausių operos rūmų pasaulyje, esantys Argentinos sostinėje, Buenos Airėse. Teatras turi 2367 vietas, 1000 vietų stovimąją dalį. Išsidėstęs miesto centre, prie svarbiausios gatvės – Birželio 9 aveniu.
Kolono teatras pastatytas 1857 m., o jį atidarė Džiuzepės Verdžio opera Traviata (vos 4 metai po debiuto Italijoje). 1889 m. pagal architekto Francesco Tamburini planus, teatras pradėtas perstatyti. Tačiau, mirus architektui, darbai sustojo ir statyba baigta (vad. architektas Julio Dormal) tik 1908 m.
Naujasis teatras atidarytas 1908 m. gegužės 25 d. (Gegužės Revoliucijos dieną) su Verdžio opera Aida. Netrukus Kolono teatras tapo vienu svarbiausių operos teatrų pasaulyje, kartu su La Scala ir Metropolitan Opera. Teatre dainavo tokie operos dainininkai kaip Titta Ruffo, Amelita Galli-Curci, Giacomo Lauri-Volpi, Arturo Toscanini, Jane Bathori, Enrico Caruso, Claudia Muzio, Viorica Ursuleac, Maria Callas, Jon Vickers, Norman Treigle, Beverly Sills, John O’Sullivan, Renata Tebaldi, Alfredo Kraus, Plácido Domingo, Ástor Piazzolla ir Luciano Pavarotti, Virgilijus Noreika.
Butkūnai (Šimonys)
Butkūnai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Šimonių, 10 km į pietryčius nuo Kupiškio, prie plento Kupiškis–Utena. Iš šiaurės rytų prieina Girelės miškas, iš kaimo laukų išteka Pelyša.
Istorija
Kaimo apylinkės minimos nuo XVII a., jose būta keliolikos atskirų palivarkų ir sodybų. 1672 m. minimos bajorų Butkevičių valdos, vėliau bajorų gausėjo. 1861–1915 m. priklausė Ukmergės apskrities Puponių valsčiaus Voskresensko seniūnijai. XIX a. pab. – XX a. pradžioje senasis bajorkaimis ėmė sparčiai nykti. 1919–1946 m. priklausė Panevėžio apskrities Kupiškio valsčiaus Gaigalių seniūnijai. Į vienkiemius išskirstytas 1932 m.
Nuo 1948 m. veikė pradinė mokykla. 1949 m. spalio 31 d. įkurtas kolūkis ir netrukus sujungtas su V. Kudirkos. Vėliau pavadintas „Mūsų rytojumi“.
Žmiarkai
Žmiarkai  – kaimas Lenkijos rytuose, Dembovo Klodos valsčiuje, Parčevo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į rytus nuo Parčevo ir apie 50 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino.
Stačiakampis
thumb|300px|right|1 pav. Stačiakampis ABCD ir jo elementai. Stačiakampis – keturkampis, kurio visi kampai yra lygūs 90°. Stačiakampis yra atskiras lygiagretainio atvejis, kuriame visi kampai yra statūs. Atskiras stačiakampio atvejis - kvadratas, kurio visi kampai vienodi ir kraštinės lygios.
Stačiakampis žymimas keturiomis didžiosiomis lotynų abėcėlės raidėmis – savo viršūnių pavadinimais (1 pav.).
Stačiakampio, kaip ir visų lygiagretainių priešingosios kraštinės yra lygios (AB = CD = b ir AD = BC = a) ir lygiagrečios (AB || CD, o AD || BC). Ilgesnioji stačiakampio kraštinė vadinama jo ilgiu, o trumpesnioji – pločiu.
Stačiakampio savybės
Stačiakampis turi ne tik visas lygiagretainių savybes, bet ir tik jam būdingų savybių:
d_1=d_2=d\;
Formulės
Pastaba: Šiose formulėse a ir b yra stačiakampių kraštinių ilgiai. Įstrižainės ilgio formulė remiasi Pitagoro teorema. Apie stačiakampį įbrėžto apskritimo spindulys gaunamas perpus sumažinus įstrižainės ilgį.
Abanto ežeras
Abanto ežeras  – gėlas ežeras šiaurės vakarų Turkijoje, Bolu provincijoje. Ežeras susiformavo nuošliaužai užtvenkus upę. Aukštis virš jūros lygio – 1328 m.
Stačiakampis
Stačiakampio perimetras ir plotas
Stačiakampio perimetras yra lygus ilgio ir pločio sumai, padaugintai iš dviejų (P = 2(a + b)). Stačiakampio ribojamą plotą galima rasti jo ilgį dauginant iš pločio (S = ab) arba pagal šiek tiek modifikuotą keturkampių ploto formulę:
Abanto ežeras
Ežeras yra Abanto nacionalinio parko dalis. Maitinamas šaltinių, 2-3 įtekančių upelių, bet daugiausia lietaus ir tirpstančio sniego vandens.
Stačiakampis
Stačiakampio perimetras ir plotas
Čia d – bet kuri iš stačiakampio įstrižainių, φ – kampas tarp įstrižainių.
Egoizmas
Egoizmas – pirmenybės teikimas savo, o ne kitų ir visuomenės reikalams, savimeilė, savanaudiškumas.
Šiuo žodžiu įvardijamos tokios sąvokos:
Sampratos taikymas
Egoizmas yra pamatinė samprata kelete kitų koncepcijų:
Alytaus kraštotyros muziejus
Alytaus kraštotyros muziejus – muziejus Alytuje, įkurtas 1928 m., didžiausias valstybinis muziejus pietų Lietuvoje. Renka, saugo, tiria ir eksponuoja Alytaus apskrities archeologinę, etnografinę ir istorinę medžiagą, rengia archeologijos ir etnografines ekspedicijas.
Fondai
Muziejuje sukaupta daugiau, kaip 70 000 eksponatų. Saugoma XIV a. - XVII a. auskarų kolekcija, viena gausiausių Lietuvoje, yra monetų lobių, XVI a. - XVII a. pergamentų. Archeologijos fonduose kaupiami archeologinių ekspedicijų radiniai. Muziejaus darbuotojų tirti: Alytaus piliakalnis, Bazorų kapinynas, Dirmiškių piliakalnis, Dubičių pilis, Giluičių piliakalnis ir kiti objektai.
Veikia etnokultūros ir Dainavos krašto istorijos ekspozicija. Filialai - A. Matučio-Matulevičiaus ir A. Jonyno memorialiniai muziejai.
Istorija
1920 m. sausio 13 d. Alytaus apskrities viršininko kanceliarijoje įregistruota „Dzūkijos Aušros“ draugija. Tačiau, išsiskirsčius jos steigėjams draugija greitai iškriko. Tik praėjus septyneriems metams muziejiniam darbui susitelkė naujas kultūrininkų būrelis: apskrities gydytojas S. Janavičius, kunigai K. Paulavičius ir Pranas Baltrušaitis, mokytojai S. Slavėnas ir V. Jakučionis, tarnautojas R. Adžgauskas. 1928 m. balandžio 24 d. šie kultūros darbo savanoriai Alytaus apskrities viršininko įstaigoje įregistravo Alytaus muziejų.
1934 m. kai kurie Alytaus muziejaus draugijos nariai (S. Vaitkevičius, M. Žilinskas, S. Janavičius, Pr. Baltrušaitis) ėmė kurti naują, tačiau tokia pat veikla užsiimančią organizaciją – Dzūkų kraštotyros draugiją. Metus abi draugijos veikė lygiagrečiai. Nuo 1935 m. pavasario Alytaus muziejus prijungtas prie Dzūkų kraštotyros draugijos, pavadintas Dzūkų muziejumi ir veikė Dzūkų kraštotyros draugijos prižiūrimas. 1935 m. gruodžio 30 d. posėdyje Draugijoms registruoti komisija protokolavo, kad Alytaus muziejaus draugija uždaryta ir iš Draugijų registro išbraukta. 1936 m. Alytaus apskrityje Dzūkų kraštotyros draugija liko vienintelė organizacija, besidominti gimtojo krašto praeitimi, siekianti „apsaugoti jo senovės liekanas ir istorinę medžiagą“. Draugijai vadovauti ėmėsi Alytaus aukštesniosios miškų mokyklos direktorius Antanas Rukuiža, mokykloje įkūręs į muziejėlį panašius mokymo kabinetus.
Pasitelkę pagalbon apskričių mokytojus, Dzūkų kraštotyros draugijos žmonės organizavo visoje Lietuvoje atgarsių susilaukusias „Senovės dienas“. Jų metu vieno valsčiaus žmonės ir šventės svečiai prisimindavo senovines dainas, raudas, šokius, gėrėjosi iš skrynių dienos švieson iškeltais spalvingais drabužiais. 1936 m. Dzūkų muziejus persikėlė į patalpas Vilniaus g. 25. A. Rukuižą paskyrus Lietuvos miškų departamento direktoriumi, Dzūkų kraštotyros draugijai ėmėsi vadovauti mokyklų inspektorius, vėliau Alytaus gimnazijos mokytojas Jonas Miškinis. Dzūkų muziejuje buvo proistorijos, numizmatikos, vaizdinio meno, skulptūros, bažnytinio meno, aprangos, audinių, namų apyvokos, medžioklės, žvejybos, žemės ūkio, primityvių senovės mašinų, medžio apdorojimo įrankių, spaudos draudimo, meno paveikslų skyriai. 1939 m. visas draugijos turtas su muziejaus eksponatais ir baldais įvertintas 25 000 Lt. 1940 m. birželio mėn., sustabdžius visų Lietuvoje veikusių draugijų ir jų padalinių veiklą, prasidėjo jų perregistravimas, bet jau liepos 27 d. vidaus reikalų ministras Dzūkų kraštotyros draugijai leido toliau veikti. Dzūkų muziejų pakaitomis prižiūrėjo mokytojai L. Nadzeika, E. Šneideris, V. Bartlingas.
Muziejus buvo apiplėštas trys kartus: užėjus sovietų armijai, vėliau vokiečiams ir dar kartą istorija pasikartojo po karo. Per Antrąjį pasaulinį karą muziejus neteko beveik visų eksponatų; atkurtas 1946 m. 1947 m. muziejus buvo pavadintas Alytaus kraštotyros muziejumi. Ilgą laiką muziejus vegetavo. Padėtis pasitaisė tik 1957 m., kai į Alytų atsikraustė jaunas energingas mokytojas Henrikas Lizdenis, papildęs muziejaus fondus ir savo eksponatais. Muziejus persikraustė į naujas patalpas tuometinių Kultūros namų pusrūsį S. Dariaus ir S. Girėno g. 10, kur buvo įrengtos naujos istorijos ir archeologijos, liaudies meno bei socialistinės statybos skyriais.
1976 m. pradėjus kapitaliai remontuoti Kultūros namus, muziejaus administracija su dalimi eksponatų turėjo kraustytis į patalpėlę Basanavičiaus g. 3. Likusieji eksponatai buvo sukrauti buvusioje žydų mokykloje M. Margytės (dab. Savanorių) gatvėje, nuolatinė muziejaus ekspozicija išardyta. H. Lizdenį pakeitė muziejuje dirbęs Vilniaus universiteto studentas V. Palevičius. 1981 m. švenčiant 400 metų Alytaus savivaldos jubiliejų atidarytas rekonstruotas muziejaus pastatas, surengtos kelios parodos. Tačiau greitai išryškėjo statybininkų darbo brokas, jau 1985 m. paaiškėjo pastato avarinė būklė. Muziejaus kolektyvas savo pastangas nukreipė kitiems darbams: archeologas Eugenijus Svetikas rengė archeologines ekspedicijas, kasinėjo daugybę senkapių Alytaus, Lazdijų rajonuose, kiti muziejininkai tvarkė eksponatus, ruošė juos būsimoms ekspozicijoms, skaitė paskaitas, rengė etnografines ekspedicijas. Pastačius naują pastatą muziejininkai parengė naujas nuolatines ekspozicijas. 1990 m. Lietuvos Respublikos kultūros ir švietimo ministerijos ministro įsakymu Alytaus kraštotyros muziejui perduoti poeto A. Matučio memorialinis muziejus A. Matučio gatvėje ir poeto A. Jonyno muziejus Liškiavos gatvėje.
Borekas (reikšmės)
Boreku vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Energetik Mingəçevir FK
Mingečauro „Energetik“ – Azerbaidžano futbolo klubas iš Mingečauro.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1966 m.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Pirmame divizione, tačiau tarp penkiolikos dalyvių liko priešpaskutinėje vietoje.
Dvoraki Staškai
Dvoraki Staškai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Sokolų valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1568 metais. 1827 m. kaime buvo 21 namas ir 126 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 21 namas ir 166 gyventojai, iš kurių 82 vyrai ir 84 moterys, 147 lenkai ir 19 žydų.
Žybartonys
Žybartonys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Rukainių. Greta kaimo stūkso Kruopynės kalva, dar vadinama Žybartonių kalnu.
Artūras Ramoška
Artūras Ramoška (g. 1963 m. rugpjūčio 9 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.
Biografija
Vartininko karjerą praleido Kauno „Bangos“ komandoje, su kuria 1989 m. tapo LTSR čempionu. Žaidė Lietuvos rinktinėje.
Trenerio karjera
Baigęs futbolininko karjerą, tapo treneriu.
2007 m. trumpai dirbo FBK Kaunas vyr. treneriu. Buvo išvykęs ir treniravo Edinburgo Hearts ekipos žaidėjus.
Buvo VMFD Žalgiris vartininkų treneris.
Vėliau išvyko į Kiniją ir tapo „Shenyang Urban“ klubo vartininkų treneriu.
Nuo 2017 m. sausio buvo FK Jonava vartininkų treneris, o nuo 2018 liepos 12 d. vyr. treneris.
2020 m. paskelbta, kad tapo FC Hegelmann Litauen vyr. treneriu.
Po saulėlydžio
Po saulėlydžio  – 2004 m. JAV romantinė kriminalinė komedija. Filmas pasakoja apie deimantų vagį ir jo porininkę bei juos bandantį pričiupti FTB agentą, bei jų tarpusavio santykius.
Masiulytė
Masiulytė - lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Masiulis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Lipinai (reikšmės)
Lipinais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Krikštas (reikšmės)
Žodžio krikštas reikšmės:
Vaičiai
Vaičiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Biržų Lauko, kairiajame Akmenos krante, taip pat dešiniajame Bremenos krante. Kaime stovi atminimo ženklas rezistentų Beržinių šeimai, Lebrikų šeimos koplyčia.
Istorija
Senasis kaimo pavadinimas buvo Bremena, pirmą kartą paminėta 1562 metų Karšuvos valsčiaus inventoriuje, kai kaimas priklausė Gramančios vaitystei. Kaime stovi XIX a. pabaigoje statytas vandens malūnas – karšykla. Iki 1962 m. malūną suko Akmena, vėliau malūnas elektrifikuotas. Šiauriau malūno stūkso Vaičių piliakalnis, vadinamas Švedkalniu.
Pokarvio mūšis
Pokarvio mūšis – viduramžių senovės Prūsijos mūšis, įvykęs 1261 m. sausio 22 d. per Didįjį prūsų sukilimą tarp pagonių senovės prūsų ir Vokiečių ordino kariuomenės ties Pokarviu (, dab. Ušakovas, Kaliningrado sritis).
Didysis prūsų sukilimas prasidėjo 1260 m. rugsėjo 20 d., po to, kai Notangos ir Varmės fogtas Volradas Mirabilis Lencenbergo pilyje sudegino notangų vadus. Prūsijos gentys sutiko bendradarbiauti ir išrinko naujus vadovus. Vokiečių ordinas pakvietė pagalbon Vokietijos ir Lenkijos riterius. Pirmoji didelė pastiprinimo kariuomenė atvyko 1261 m. sausio mėn.
Polabų kalba
Pavyzdys "Viešpaties maldos" Polabų kalba :
Grigaliaus kalendorius
Grigaliaus kalendorius – visame Vakarų pasaulyje naudojamas kalendorius; sukurtas Julijaus kalendoriaus pagrindu. Grigaliaus kalendorius yra Saulės kalendorius, besiremiantis Žemės apsisukimo apie Saulę reguliarumu.
Kalendoriaus priėmimas
Pirmą kartą pasiūlytas Neapolio daktaro Aloyzo Lilijaus, pradėtas naudoti nuo 1582 m. vasario 24 dienos popiežiaus Grigaliaus XIII nurodymu. Popiežiui kalendorių pasiūlė vokiečių astronomas Kristupas Klavijus. Reforma įvyko 1582 m. spalio 5 dieną. Ši diena buvo paskelbta spalio 15-ąja, kadangi buvo susikaupęs 10 dienų pavasario lygiadienio atsilikimas nuo tikrovės.
Ne visos šalys kalendorių pradėjo naudoti vienu metu. ATR, Ispanija ir Portugalija kalendorių priėmė iškart, gana greitai ir Prancūzija. Tačiau kadangi kalendorių paskelbė katalikų popiežius, protestantiškos šalys, tokios kaip Anglija, nepriėmė kalendoriaus iki pat XVIII a. (po 1752 m. rugsėjo 2 d. ėjo rugsėjo 14 d.). 1700 m. priėmė Vokietija, Nyderlandai, Danija. Rusijoje Grigaliaus kalendorius priimtas tik po 1917 m. Spalio revoliucijos. Dėl to spalio revoliucija pagal Grigaliaus kalendorių vyko lapkričio pradžioje. Kinija kalendorių priėmė taip pat po revoliucijos – 1911 m.
Tikslumas
Grigaliaus kalendorius sukurtas tam, kad išspręstų Julijaus kalendoriaus netikslumą. Šiame kalendoriuje metai yra vidutiniškai 11 min 14 s per ilgi.
Atogrąžiniai metai trunka maždaug 365,2424 dienas, o Julijaus kalendoriaus metai – vidutiniškai 365,25 dienos.
Grigaliaus kalendoriaus neatitikimas atogrąžiniams metams – 26 s.
Grigaliaus ir Julijaus kalendoriaus skirtumas (Julijaus kalendorius atsiliekantis):
Keliamieji metai
Grigaliaus kalendoriuje keliamieji metai skaičiuojami taip:
Biržuvėnų apylinkė
Biržuvėnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Rudupių apylinkės, dalies Ubiškės apylinkės, Naujikų apylinkės ir dalies Baltakiškės apylinkės. 1966 m. gruodžio 30 d. apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Luokės apylinkės ir Upynos apylinkės.
Jerichas
Jèrichas (arba Jerichonas;, ) – miestas Vakarų Krante, Palestinoje, Judėjos dykumoje, Vadi Kelto slėnyje, šalia Jordano upės. 19 000 gyventojų. Manoma, kad tai viena seniausių nuolat apgyvendintų gyvenviečių pasaulyje.
Dabartinio Jericho vietoje ar šalia jo buvo trys gyvenvietės, kuriose gyventa jau prieš 11 000 metų. Jos įsikūrė ankstyvajame neolite (apie IX a. pr. m. e.) į šiaurę nuo Negyvosios jūros.
Verčiamasi daugiausia turizmu, žemės ūkiu (alyvuogės, bananai), prekyba, amatais. Beveik visi miesto gyventojai yra palestiniečiai musulmonai, krikščionys sudaro apie 1 % gyventojų.
Paveldas
Mieste yra senojo miesto, Jericho sienų, tvirtovės liekanos, piliakalniai (telai), romėnų akvedukų, karališkųjų rūmų liekanos, seniausios pasaulyje Vadi Kelto sinagogos (I a. pr. m. e.) liekanos, taip pat yra VI–VII a. Taikos Izraeliui sinagoga (su senovinėmis mozaikomis), Naarano sinagoga. Ant Kristaus Gundymo kalno stovi nuo VI a. gyvuojantis stačiatikių Kristaus Gundymo vienuolynas.
Jericho apylinkėse gausu kitų senovinių objektų – stačiatikių Šv. Jurgio vienuolynas (V a.), Mar Sabos vienuolynas (V a.), romėnų, žydų senovinių statinių liekanos.
Istorija
Miesto pavadinimas kildinamas iš kanaaniečių kalbos žodžio Reaẖ, reiškiančio „kvepiantis“, arba Yareaẖ – „mėnulis“.
thumb|left|250px|Senovinio Jericho miesto griuvėsiai
Gyvenvietės požymiai Jeriche randami nuo X tūkstantmečio pr. m. e. Pradžioje čia apsistodavo Natufo kultūros medžiotojai ir rankiotojai, paskui save palikę miktolito įrankius. Apie 9600 m. pr. m. e. pasibaigus sausroms, žmonės čia galėjo įsikurti ilgesniam laikotarpiui. Pirmoji nuolatinės gyvenvietė susikūrė tarp IX–X tūkstantmečių pr. m. e. ties Ein as Sultano versme. Tuomet pradedama vystyti žemdirbystė, statomi apvalūs būstai iš molio ir šiaudų plytų. Čia galėję gyventi nuo 200 iki 3000 žmonių. Aplink Jerichą įrengta 3,6 m aukščio ir 1,8 m storio siena, jos apsuptyje stovėjo 3,6 m aukščio bokštas, sudarytas iš 22 laiptelių. Nėra žinoma, ar ši siena įrengta gynybiniais sumetimais, ar apsaugai nuo potvynių. Po keleto amžių pirmoji gyvenvietė buvo apleista, bet apie 6800 m. pr. m. e. joje įsikūrė nauji gyventojai. Iš to laikotarpio randamos apdirbtos ir dekoruotos kaukolės, keramikos dirbiniai.
Po Judėjos sukilimo 70 m. Jerichas sumenko, tebuvo nedidelis romėnų karinis taškas. 130 m. buvo pastatyta tvirtovė. Naujoje vietoje Jerichas atkurtas Bizantijos laikais. Čia pradėjo steigtis daug stačiatikių vienuolynų. VI a. pastatytos bent dvi sinagogos. VII a. kraštą užkariavo musulmonai. 659 m. Jerichą sugriovė žemės drebėjimas. 743 m. Umejadų kalifas Hišamas ibn Abdalmalikas Jeriche įkūrė rūmus (Hišamo rūmai), mečetę, bet 747 m. statinius apgriovė drebėjimas. X a. miestas klestėjo kaip bananų, datulių, gėlių auginimo centras. 1071 m. miestą nusiaubė Seldžiukai, o vėliau užkariavo kryžininkai. 1179 m. jie atstatė Šv. Jurgio vienuolyną, įkūrė kelias bažnyčias, pradėjo auginti cukranendres. Tačiau 1187 m. juos išstūmė Saladinas. XIV a. Jeriche buvo kasama siera. Valdant Osmanams, Jerichas buvo skurdus kaimas, puldinėjamas beduinų. Jo gyventojai vertėsi indigo gamyba.
thumb|250px|Jerichas XX a. pr.
Nuo XIX a. pab. Jeriche pradėjo kasinėti Europos archeologai, 1901 m. atkurtas Šv. Jurgio vienuolynas. Britų mandato laikotarpiu pastatyta tvirtovė. 1927 m. miestą nusiaubė žemės drebėjimas. 1948 m. Cisjordanija okupavo miestą, čia buvo surengta Jericho konferencija, kurioje spręstas Palestinos likimas. 1967 m. miestą užkariavo Izraelis. Jerichas tapo pirmuoju miestu, atiduotu Palestinos savivaldon. Jerichas apsuptas keliomis sienomis, kadangi aplink jį esančias žemes valdo Izraelis.
Šaperonas
250px|right|thumb|[[GroES/GroEL komplekso 3D modelis. Vaizdas iš viršaus]]
Dauguma šaperonų yra karščio-šoko baltymai (angl. „heat - shock proteins“), kurių padaugėja ląstelėms atsidūrus aukštoje temperatūroje ar stresinėse sąlygose, kai teisingos ir biologiškai aktyvios baltymų struktūros pradeda denatūruotis. Šaperonai lemia galutinį naujai sintetinamo baltymo „lankstymosi“ rezultatą, ir neleidžia denatūruotis ar agreguotis mažiau stabiliems polipeptidams post - transliacinių stresų metu, t. y. užkerta kelią termodinamiškai nestabiliems tarpiniams produktams. Jie sumažina galimų neproduktyvių bei biologiškai neefektyvių polipeptido lankstymosi variantų kiekį, tuo padidindami susilankstymo greitį. Šaperonams funkcionuoti reikalinga energija ATP pavidalu.
Šaperonų kompleksai taip pat svarbūs ir grįžtamam lankstymuisi, kuomet baltymai pereina ląstelės membraną, mitochondrijas, endoplazminį tinklą, kadangi baltymai pereidami šias membranas yra išlankstomi. Sutrikus šaperonų veiklai, baltymai dažnai įgyja netaisyklingą struktūrą, darosi atsparesni degradacijai ir kaupiasi ląstelėje.
Filtracijos koeficientas
Filtracijos koeficientas – (k) koeficientas, nusakantis grunto ar uolienos laidumą vandeniui. Šis koeficientas naudojamas nusakant tiek vandeningo sluoksnio, tiek vandensparos, tiek aeracijos zonos gruntus. Pagal Darsi dėsnį filtracijos koeficientas yra proporcingumo koeficientas, kuris nustato koks kiekis vandens prasifiltruos per grunto skerspjūvio plotą, kai yra hidraulinis gradientas.
Filtracijos koeficiento nustatymo būdai
Metodas tinka nustatyti birių uolienų ar gruntų filtracijos koeficientą. Pirmiausia atliekama granuliometrinė analizė. Vėliau jos rezultatai pagal įvairias formules panaudojami filtracijos koeficientui nustatyti. Labiausiai paplitusios yra Hazeno, Kozeni formulės.
Skaičiuojant filtracijos koeficientą šiuo metodu gaunamos labai didelės paklaidos. Todėl šis metodas laikomas labai nepatikimu.
Rėja
Rėja graikų mitologijoje – Urano ir Gajos duktė, Krono žmona ir sesuo. Rėja yra iškiliausių graikų dievų motina. Tačiau Kronas, bijodamas, kad kuris nors iš vaikų nenuverstų jo nuo sosto, prarydavo juos. Rėja, bijodama netekti paskutinio vaiko, Dzeuso, pasislėpė jį gimdydama Diktės kalne, o Kronui praryti padavė įvystytą akmenį. Užaugęs Dzeusas nuvertė Kroną nuo sosto, išvadavo iš jo pilvo brolius ir seseris ir, uždaręs Kroną ir sukilusius jo ginti titanus Tartare, ėmė valdyti pasaulį. left|thumb|Rėja
Viktoras Golovčineris
Viktoras Golovčineris (1905 m. birželio 28 d. Minske, Baltarusija – 1961 m. liepos 15 d. Vitebske, Baltarusija) – Lietuvos teatro režisierius, dramaturgas.
Biografija
Gimė Minske mokytojo šeimoje. 1921–1926 m. mokėsi Baltarusių operos ir dramos studijoje Maskvoje. 1938–1949 m. dėstė Minsko meno mokykloje. Nuo 1934 m. buvo SSRS rašytojų sąjungos narys. Iki 1949 m. daugelio Baltarusijos teatrų aktorius, režisierius. 1949–1953 m. Irkutsko, 1953–1954 m. Taškento rusų dramos teatro režisierius. 1949–1955 m. dėstė Taškento teatro meno institute, 1955–1961 m. LSSR konservatorijoje.
1955–1961 m. po dažnos vyriausiųjų režisierių kaitos laikotarpio – LSSR rusų dramos teatro vyr. režisierius. Jo vadovavimo metu teatras susiformavo kaip turintis savitą kūrybinį braižą vientisas meno kolektyvas. Nuo 1955 m. Rusų dramos teatras vaidino svarbų vaidmenį respublikos teatriniame gyvenime, jo spektaklius gastrolėse už Lietuvos ribų puikiai vertino žiūrovai ir kritikai.
Režisūrai būdinga ansambliškumas, analitinis požiūris į dramaturgiją, pjesės stilistikos, personažų charakterių pabrėžimas.
Žviliai
Žviliai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 0,5 km į vakarus nuo Biržų Lauko, dešiniajame Akmenos krante. Kaime yra III–XII amžių Žvilių kapinynas, kuris gerai ištyrinėtas 1968 ir 1983–1989 m. Šiame kapinyne rasti akmenų vainikai. Akmens druskos telkinys.
Jari Litmanen
Jaris Olavi Litmanenas (g. 1971 m. vasario 20 d.) – geriausias visų laikų Suomijos futbolininkas.
Suomijos futbolo federaciją Litmaneną išrinko geriausiu 50-mečio Suomijos futbolininku ir taip pat užėmė 42 vietą garsiausių suomių šimtuke. Litmanenas yra žaidęs tokiuose garsiuose klubuose kaip Barcelona, Liverpool, Ajax. Suomijos rinktinėje yra sužaidęs daugiausia varžybų ir įmušęs daugiausiai įvarčių iš visų kitų suomių.
Dunas ibn Hamamas
Dunas ibn Hamamas (m. 1060 m. Fese) – ketvirtasis Magravų dinastijos Maroko sultonas, valdęs nuo 1040 m. iki mirties 1060 m.
Dunas ibn Hamamas buvo Hamamas ibn Almiza sūnus.
Istorija
Duno ibn Hamamo vadovavimo metais šalyje buvo taika. Jis mirė 1060 m. Fese.
Liubavo Švč. Trejybės bažnyčia
'''Liubavo Švč. Trejybės bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Liubavo kaime, 2 km į šiaurės rytus nuo Lietuvos ir Lenkijos valstybės sienos.
Istorija
Apie 1717 m. pastatyta koplyčia. Seniūnas Juozas Kazlauskas 1770 m. pastatydino bažnyčią; įkurta parapija ir parapinė mokykla. 1776 m. bažnyčiai paskirta 15 valakų žemės (Prūsijos valdžia ją nusavino). Iki 1907 m. kas antrą sekmadienį pradėta giedoti ir sakyti pamokslus lietuviškai. 1907 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas A. Eidukevičius). 1911 m. įsteigta biblioteka-skaitykla. 1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Liubave kunigavęs Juozas Montvila 1912 m. žuvo „Titaniko“ katastrofoje.