cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kęstutis Rusteika
Biografija
1981 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas.
1997–2018 m. Joniškio pirminės sveikatos priežiūros centro direktorius. Nuo 2018 m. Joniškio ligoninės Vidaus ligų skyriaus gydytojas.
1997–2015 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos centro sąjungos, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.
Mosteiroso savivaldybė
Mosteiroso savivaldybė  – savivaldybė Žaliajame Kyšulyje, Fogo salos šiaurėje. Centras – Mosteiroso kaimelis. Pagrndinis verslas – kavos auginimas.
1991 m. Mosteiroso savivaldybė atskirta nuo San Filipės savivaldybės.
Gembūtės
Gembūtės – kaimas rytinėje Akmenės rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Kruopių, prie kelio.
Kraujotakos nepakankamumas
Kraujotakos nepakankamumas – tokia būklė, kai kraujo apytakos organai neaprūpina organizmo reikiamu deguonies ir energetinių medžiagų kiekiu. Skiriamos kelios kraujotakos nepakankamumo formos:
Pagal pobūdį ir eigą skiriamos ūminė ir lėtinė kraujotakos nepakankamumo formos:
Kastauniškė
Kastauniškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Bytlaukio, prie Kalniškių.
Žaduvėnai
Žaduvėnai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Luokės.
Tiesinė algebra
Tiesinė algebra – algebros šaka, nagrinėjanti vektorius, vektorines erdves, tiesines transformacijas ir tiesinių lygčių sistemas. Jos metodai panaudojami abstrakčiojoje algebroje bei funkcionalinėje analizėje.
Pirmasis tiesinės algebros uždavinys buvo tiesinių lygčių sistemų sprendimas. Tam teko įsivesti matricas ir determinantus, o tai savaime sukėlė poreikį turėti vektorines erdves. Dar 1833 m. V. Hamiltonas kompleksinius skaičius vaizdavo kaip taškus plokštumoje. Jis įvedė ir terminą vektorius. Matricų teoriją sukūrė A. Keli. 1844 ir 1862 m. veikaluose H. Grasmanas jau tiria tai, ką šiandien vadintume algebromis – ir tai yra, iš esmės, pirmoji algebrinių sistemų teorija. Vektorinės erdvės aksiomas suformulavo Dž. Peano.
Gintarų kapinynas
Gintarų kapinynas (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 13075; senas registro kodas - A444P; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV1878) – kapinynas rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Gintaruose (Kartenos seniūnija), 1,5 k į šiaurės rytus nuo Kartenos, Minijos kairiojo kranto terasoje.
Irena Gintautienė
Biografija
1940 m. Kaune baigė Lietuvos operos teatro baleto studiją, Valstybės teatro solistė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944-1945 m. šoko trupėje „Tėvynės garsai“, 1946-1949 m. įvairiuose teatruose, karo pabėgėlių stovyklose. 1949 m. išvyko į JAV (Kaseivilis, Ilinojaus valstija). 1951-1960 m. „Cosmopolitan Opera Saint Louise“ (Misūrio valstija) baleto solistė (sceninis vardas Irene Gintautas). 1960 m. įkūrė klasikinio baleto mokyklą, kurioje pastatė kelis baletus.1970-1986 m. tautinių šokių grupės vadovė. Nuo 1974 m. baleto trupės „Community Civic“ vadovė. 1982 m. dėstė baleto mokykloje „Webster Griwes“. Sukūrė daugiau kaip 200 baleto spektaklių.
Gintarų kapinynas
Į rytus yra Gintarų piliakalnis-dvarvietė, vadinamas Vyšnių kalnu.
Kapinynas
Įrengtas slėnio terasoje, lygioje vietoje. Pietrytinėje dalyje yra nedidelė pakiluma, kurioje stovi stogastulpio tipo anotacinis ženklas (autorius Arvydas Klovas).
1976 m. paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV1878), 1993 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A444), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A444P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Teritorijos plotas – 5,6 ha. Jos šiaurinėje dalyje yra Gintarų pilkapių vieta, o šiaurės vakarinėje – X - XII a. gyvenvietė.
Tyrimai
1967 m. kapinyną išaiškino, 1977 ir 1987 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis, 1978, 1980 ir 1981 m. – Mykolas Michelbertas (Vilniaus pedagoginis institutas). Iš viso ištirti 25 griautiniai II - V a. kapai su akmenų vainikais, 17 degintinių ir 1 griautinis X - XII a. kapų. II - V a. mirusieji laidoti kapinyno pietinėje - pietrytinėje dalyje. Kapai buvo apdėti 2–4 aukštų ovalo formos arba apskritais akmenų vainikais. Mirusieji laidoti nedeginti, kai kurie skobtiniuose karstuose, su įkapėmis. Kapuose aptikta geležinių įmovinių kirvių, ietigalių, peilių, žalvarinių segių, apyrankių, lazdelinių smeigtukų, sidabrinių kibiro pavidalo kabučių, gintarinių ir paauksuotų stiklo karolių, Romos monetų (sestercijų). thumb|left|300px|[[II a.|II - V a. kapinyno dalis]] X - XII a. laidota kapinyno vakarinėje dalyje. Degintiniams kapams buvo kasamos pailgos, suapvalintos duobės, kurių ilgis 1–2 m, plotis – 0,6–1,2 m, gylis – 0,4–1,15 m. Degintinius kaulus su susilydžiusių papuošalų likučiais, vienu kitu sveiku dirbiniu suberdavo ant duobės dugno ir užpildavo žeme, maišyta su laužavietės liekanomis. Kapuose aptikta apžiestų ir lipdytų keramikinių puodų šukių (dalis įdėta į kapą su įkapėmis, o kitos – sumestos su maišyta žeme), įvijinių antkakliųsu žalvario karolių apvaromis, antkaklių užkeistais galais, įvijinių ir juostinių apyrankių, įvijinių žiedų, žiedų užkeistais galais ir praplėsta priekine dalimi, kryžminių smeigtų su grandinėlėmis, pasaginių segių, diržo sagčių ir apkalų, peilių, skiltuvų, pjautuvėlis, cilindrinė spyna, svarelių, įmovinių ir įtveriamųjų ietigalių. Viename vyro kape rastas Damasko plieno įmovinis ietigalis su karklo lapo pavidalo plunksna, kuri iš abiejų pusių puošta simetriškai įmuštomis trikampėlių eilutėmis.
Vieninteliame griautiniame kape buvęs palaidotas vaikas. Kapo duobė 1,4 m ilgio, 70 cm pločio, 90 cm gylio. Kape rasta žalvarinė įvija, įvijinė apyrankė ir miniatiūrinė pasaginė segė atriestais galais.
Degintiniai kapai datuojami X - XI a., o griautinis - XII a.
Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Kretingos muziejus.
Hotel FM
„Hotel FM“ – rumunų muzikos grupė, susikūrusi 2005 m. Iš pradžių muzikantai koncertavo Rumunijoje ir Vokietijoje, o 2006 m. išleido debiutinį albumą „Hotel FM“.
2010 m. Rumunijos nacionaliniame finale grupė su daina „Come As One“ užėmė 4 vietą. Kitais metais grupė laimėjo šalies nacionalinę atranką su kūriniu „Change“ ir atstovavo Rumunijai 2011 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Marijampolės suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras
Marijampolės suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras – savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Marijampolėje, Parko g. 9, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas suaugusiems. Įstaigos kodas 291814110.
Filialas – Marijampolės suaugusiųjų mokymo centro Marijampolės pataisos namų skyrius.
Istorija
miniatiūra|250px|left
1920 m. prie pažangios krypties Marijampolės realinės gimnazijos buvo suorganizuoti vakariniai darbo jaunimo bendrojo lavinimo kursai. 1945 m. mieste atidaryta Suaugusiųjų gimnazija, vėliau pertvarkyta į Darbo jaunimo vidurinę mokyklą. Čia mokėsi žmonės, kuriems mokslą teko nutraukti karo ar sunkiais pokario metais. Taip susiformavo Marijampolės Suaugusiųjų vidurinė mokykla, prie kurios 1991 m. prijungtas Pataisos namų konsultacinis punktas. 1993 m. Suaugusiųjų vidurinės mokyklos bazėje įsteigtas Marijampolės Suaugusiųjų mokymo centras, kuriame vyko formalus ir neformalus mokymas bei profesinis mokymas. 2006 m. centras persikėlė iš Kauno g. 113 į Parko g. 9 naujas erdvias patalpas, pagerėjo mokymo bazė, modernizuoti kabinetai, atnaujinta biblioteka. 2013 m. rugsėjo 1 d. įkurtas muziejus. Marijampolės suaugusiųjų mokymo centras vėliau tapo Marijampolės suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centru. 2022 m. centrą numatoma uždaryti Marijampolės savivaldybės tarybos 2022 m. kovo 28 d. sprendimu Nr. 1-107.
Laiškai iš Ivo Džimos
Filmas pelnė po vieną Oskarą ir Auksinį gaublį bei daugybę kitų apdovanojimų.
Siužetas
Filme atpasakojami Antrojo pasaulinio karo mūšio įvykiai, vykę Ivo Džimos saloje, kuri JAV karinėms pajėgoms buvo svarbus strateginis taškas veržimosi į Japoniją metu. Tūkstančiai japonų kareivių išsiunčiami į Ivo Džimą žinant, kad iš ten jie tikriausiai niekada nebegrįš. Tarp jų – Saigo, kepėjas, kurio vienintelė svajonė yra dar kartą išvysti savo naujagimės dukrelės veidą, baronas Niši, olimpinis jojimo čempionas, žinomas visame pasaulyje, Šimidzu, jaunas karo policininkas, kurio idealizmo dar neišbandė karas, ir leitenantas Ito, griežtas kariškis, kuris greičiau jau nusižudys, nei pasiduos. Salos gynyba patikėta generolui Tadamičiui Kuribajašiui, daug po Ameriką keliavusiam kariškiui, kuris, viena vertus, puikiai suvokia beprasmišką karo prigimtį, kita vertus, gerai išmano karo su amerikiečiais strategijas. Šis tik atvykęs sustabdo jau pradėtus darbus ir pradeda savo gynybos planą, pasitelkdamas netradicinius požiūrius ir metodus tiek taktikoje, tiek ir bendraujant su kitais karininkais ar kareiviais.
Didžiulis karių ryžtas ir beprecedentė generolo Kuribajašio taktika lemia netikėtą posūkį mūšyje, kuriame amerikiečiai tikėjosi greitos ir lengvos pergalės…
Izveztija Ponevežskogo rajonnogo sovpeda
Izveztija Ponevežskogo rajonnogo sovpeda  – komunistų laikraštis, ėjęs 1919 m. kovo – gruodžio mėn. Panevėžyje rusų kalba.
Istorija
Išleisti 5 numeriai. Redaktorius Faivušas Abramavičius.
Jean-Baptiste Carpeaux
Žanas Batistas Karpo (, 1827–1875 m.) – XIX a. Prancūzijos skulptorius Antrosios imperijos metu.
Biografija
Žanas Batistas Karpo gimė 1827 m. gegužės 11 d. Valansjene akmens apdirbėjų šeimoje. 1838 m. su šeima persikėlė į Paryžių, mokėsi taikomosios dailės ir amatų mokykloje Petite École. 1844 m. įstojo Paryžiaus Aukštąją dailės mokyklą, kur mokėsi pas keletą mokytojų, iš kurių svarbiausiu buvo François Rude. 1854 m. Karpo laimėjo mokyklos „Romos prizą“, suteikusį galimybę jam išvykti studijuoti į Italiją. Dėl ligos Karpo šią kelionę turėjo atidėti iki 1856 m. Italijoje skulptorius buvo paveiktas Mikelandželo ir kitų renesanso skulptorių. Romoje Karpo nuolat kėlė nepasitenkinimą savo charakteriu Prancūzijos akademijos padalinyje Villa Medici, tačiau jo talentas pradėjo laimėti simpatijų. 1857 m. pradėtos skulptūros „Neapolietis berniukas žvejas“ ir „Ugolinas ir jo sūnūs“. Abi jos pademonstruotos 1863 m. Paryžiaus Salone kartu su imperatoriaus Napoleono III pusseserės, princesės Matildos biustu. Karpo už šiuos kūrinius buvo apdovanotas pirmos klasės medaliu.
1864 m. Karpo buvo pasamdytas Napoleono III sūnaus auklėtoju. Jam buvo patikėti prestižiniai užsakymai Luvro Floros paviljono (skulptūros „Prancūzijos imperijos šviesa pasauliui“ ir „Floros triumfas“, 1863–1866) ir Paryžiaus operos fasado dekoravimui (skulptūra „Šokis“, 1865–1869). Karpo gimtasis Valansjeno miestas užsakė skulptūros darbų, tarp jų Valansjeno praeities dailininko Antoine Watteau (1684–1721) monumentą. Per imperijos žlugimą ir per Prancūzijos-Prūsijos karą 1870-71 m. Karpo turėjo didelių finansinių nuostolių, nes buvo užsiėmęs dideliu Observatorijos fontano projektu Liuksemburgo sode. Taip pat skulptorius kentėjo nuo vėžinio susirgimo. Paskutinius du gyvenimo metus skulptorius praleido nusišalinęs nuo šeimos kelionėse arba klinikose. Žanas Batistas Karpo mirė 1875 m. spalio 12 d. Kurbevua, palaidotas gimtajame Valansjene. Du mėnesiai prieš mirtį apdovanotas valstybiniu Garbės Legiono ordinu. Jis laikomas reikšmingiausiu savo kartos Prancūzijos skulptoriumi Antrosios imperijos laikais. Karpo dirbo tiek su marmuru, tiek su bronza. Jo kūrinių dažnai yra po keletą kopijų. Didelė kolekcija sukaupta Valansjeno vaizduojamųjų menų muziejuje ir Orsė muziejuje Paryžiuje. Karpo yra palikęs tapybos darbų.
UEFA čempionų taurė 1991–1992 m.
UEFA čempionų taurė 1991-1992 m. – 37-asis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1991 m. rudenį. Turnyrą laimėjo klubas, 1992 m. gegužės 20 d. finale po pratęsimo laimėjęs prieš. Tai pirmasis Europos čempionų klubų turnyras, kuriame įvestas grupių etapas. Kadangi jis pasiteisino (grupėse išliko intriga iki paskutinio turo), nuo 1992 m. buvo performuota į Čempionų lygą.
A grupė
Galutinė lentelė:
B grupė
Galutinė lentelė:
Belizas (reikšmės)
Belizas:
Dumblelis (Molėtų r., Čiulėnų sen.)
Dumblelis – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone Čiulėnų seniūnijoje, apie 9 km į pietryčius nuo Suginčių. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 1,15 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 148,7 m. Šiaurės vakaruose yra nutįsusi 0,25 km ilgio įlanka. Vakarinės ir šiaurvakarinės ežero dalies krantai žemi, pelkėti, kitur – aukštoki, apaugę medžiais. Ežerą supa Poviliškio ir Pliešiškių miškai. Iš vakarų į rytus ežerą prateka Vadokšnėlio upelis link netoliese telkšančio Aiseto ežero. Ežeras gausiai užžėlęs vandens augalija, užankantis. Vakarinėje ežero pakrantėje įsikūręs Padumblės kaimas.
Saulė Gailiūnaitė
Saulė Gailiūnaitė (g. 2000 m. vasario 22 d. Kaune) – Lietuvos šachmatininkė, ES jaunių (M13) bronzininkė (2013 m.), Lietuvos jaunių (merginų iki 16 m.) čempionė (2016 m.), Lietuvos jaunių (merginų iki 18 m.) šachmatų čempionė (2018 m.), Europos moterų mėgėjų šachmatų čempionė (2015 m.).
Biografija
Kauno „Jaunalietuvių sporto organizacijos“ mokyklos auklėtinė. Treneris Kęstutis Kaunas. Kauno klubo “Margiris” narė. Dabartinis treneris – Laimutis Šolys.
Šarkiškiai (Klaipėda)
Šarkiškiai – kupetinis kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, prie Klaipėdos ir Šilutės rajono savivaldybių ribos, 9 km į pietvakarius nuo Veiviržėnų, 7 km į šiaurės vakarus nuo Švėkšnos. Kaime yra 5 sodybos. Nuo kaimo į vakarus yra kaimo senosios kapinaitės (uždarytos 1963 m.), Švč. Mergelės Marijos su Kūdikiu skulptūra, Šalpėnų piliakalnis.
Geografija
Vakariniame pakraštyje teka Veiviržas (Minijos kairysis intakas), pietiniame – Vatinos upelis (Ašvos dešinysis intakas). Didesnė kaimo dalis yra Veiviržo kraštovaizdžio draustinyje. Iš rytų ir šiaurės prieina Bilviečio miškas. Iki kelio Švėkšna-Gargždai – 3 km. Nuo Šarkiškių į vakarus yra Luišių k., į šiaurę – Bilviečio k., į rytus – Gailaičių k., į pietus – Uoksų k.
Istorija
thumb|left|230px|Švč. Mergelė Marija su Kūdikiu
Kaimas minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 5 šeimos, 1695 m. – 7 šeimos. 1861–1950 m. Šarkiškių kaimas priklausė Švėkšnos valsčiui. Pietiniu pakraščiu ėjo vieškelis Švėkšna-Luišės. I pasaulinio karo metu per Veiviržą buvo pastatytas medinis tiltas (II pasaulinio karo metu suremontuotas).
1923 m. Šarkiškiuose buvo 7 ūkiai ir 33 gyventojai.
Sovietmečiu Šarkiškių kaimas buvo „Pavasario“ vėliau „Pionieriaus“ kolūkių pakraštys. Priklausė Pėžaičių, vėliau Veiviržėnų apylinkėms. 1950 m. ant Veiviržo upės kairiojo kranto, šalia vieškelio Švėkšna-Luišės, partizanų prašymu buvo pastatyta ir Švėkšnos parapijos klebono Tado Budraičio pašventinta Švč. Mergelės Marijos su Kūdikiu skulptūra (skulptorius Adomas Jakševičius). Ant pjedestalo užrašas: „ŠILAVOS ŠV. PANELĖ, MELSKIS UŽ MUS“.
Robertas Poškus
Žaidėjo karjera
Priklausė Rusijos Premier Lygos Maskvos Zenit, tačiau 2006 metų pabaigoje buvo paskolintas Maskvos „Dinamo“ klubui. 2007 m. sezoną grįžo Zenit, tačiau šis klubas buvo įsigijęs naujų žaidėju, todėl Poškus net nebuvo registruotas Sankt Peterburgo komandos sudėtyje Rusijos čempionatui. Apie pusę metų žaidėjas nežaidė jokiame klube. Nuo 2007 m. liepos mėnesio Zenit klubas Poškų paskolino FC Rostov klubui. 2008 rugsėjo viduryje R. Poškus sudarė aštuonių mėnesių sutartį su Izraelio Hapoel „Bnei Sakhnin“ klubu. 2009 m. vasario 16 d. pasirašė sutartį su Jekaterinburgo „Ural“ komanda, bet liepos 27 d. paliko klubą. 2009 m. rugsėjo pradžioje persikėlė į Azerbaidžano Baku „Inter“ komandą.
Baigęs profesionalo karjerą, toliau žaidė mėgėjiškai. 2022 m. žaidė LFF III lygos pirmenybėse už FM Klaipėda komandą.
Trenerio karjera
Vėliau grįžo į Lietuvą. 2013 metais tapo žaidžiančiu FK „Klaipėdos Granitas“ treneriu. 2013, 2014 metais buvo šio klubo strategas. Po 2014 metų sezono FK „Klaipėdos Granitas“ ir Roberto Poškaus keliai išsiskyrė.
Futbolo veikla
2021 m. liepos mėn. tapo VšĮ Klaipėdos futbolo mokyklos dalininku. Atstovauja per savo juridinį asmenį – VšĮ RP Futbolo klubas.
2022 m. balandžio mėn. FSK „Klaipėdos veteranai“ iškėlė Roberto Poškaus kandidatūrą į Klaipėdos apskrities futbolo federacijos (KLFF) prezidento postą, tačiau rinkimus laimėjo Rimantas Žvingilas.
2022 m. tapo „Barca Academy Baltic“ projekto vadovu.
Poličnos geležinkelio stotelė
Poličnos geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Poličnos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Kleščelių valsčiuje. Per stotelę eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Dobrovodos geležinkelio stotelės yra 3,8 km ir iki Vitovo geležinkelio stotelės yra 6,9 km.
Janis Rudzutaks
Janis Rudzutaks (, ; 1887 m. rugpjūčio 15 d. Latvijoje – 1938 m. liepos 29 d. Maskvoje) – latvių kilmės tarybinis partinis, profsąjungų ir valstybės veikėjas.
Šindži Okazaki
Šindži Okazaki (岡崎 慎司; 1986 m. balandžio 16 d.) – Japonijos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Yra Anglijos klubo Leicester City FC žaidėjas.
Nuo pat karjeros pradžios rungtyniauja Shimizu S-Pulse klube. 2009 m. išrinktas į simbolinį J. League vienuoliktuką ir IFFHS pripažintas rezultatyviausiu metų žaidėju, nes per metus įmušė 15 įvarčių už Japonijos rinktinę. 2011 m. sausio 30 d. perėjo į Vokietijos VfB Stuttgart komandą, su kuria pasirašė 3,5 m. sutartį.
Okazaki nacionalinėje Japonijos rinktinėje debiutavo 2008 m. Dalyvavo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Azerbaidžano istorija
Azerbaidžano istorija – dabartinio Azerbaidžano ir kitų azerbaidžaniečių gyvenamų teritorijų (dab. šiaurės vakarų Irane) istorija nuo islamo įsigalėjimo VII a. iki dabarties.
Istorinio Azerbaidžano samprata
Azerbaidžanas kaip atskira valstybė susikūrė tik po Pirmojo pasaulinio karo, kuomet dalis azerbaidžaniečių, draugiškų Osmanams pavadino šalį Azerbaidžanu. Ši trumpalaikė valstybė atsikūrė tik 1990 m. Todėl Azerbaidžano istorija yra laikoma daugiau ne valstybės, o regiono istorija.
Šį regioną dabar pirmiausia apibrėžia azerbaidžaniečių gyvenamos teritorijos, gerokai didesnės nei dabartinė valstybė: istorinis Azerbaidžanas buvo suprantamas kaip teritorija, besiribojanti su Didžiąja Armėnija (šiaurės vakaruose), Kurdistanu (pietvakariuose), Tabaristanu (rytuose). Tačiau dažnai istorinio Azerbaidžano samprata apima ir dar platesnes sritis, apimdama visą dabartinę Armėniją, dalį Dagestano.
Azerbaidžaną sudaro šie subregionai, per istoriją puoselėję valstybingumą:
Arakso upė istoriškai skyrė dvi istorinio Azerbaidžano dalis: pietinę ir šiaurinę. Šiuo metu Azerbaidžano valstybė beveik sutampa su šiaurine dalimi, o pietinė dalis yra Irano valstybės dalis. Azerbaidžanas per visą islaminį laikotarpį buvo neatsiejamai susijęs su gretimu Iranu ir sudarė dalį Persijos civilizacijos ir Didžiojo Irano.
Arabų valdymas ir Irano intermezzo
thumb|left|200px|Kaukazas X a. pradžioje
Po krikščioniškos Kaukazo Albanijos pasipriešinimo, 667 m. regioną užkariavo arabai, kurie įjungė jį į Kalifatą ir pastatė vieną tolimiausių islamo avanpostų – Derbento tvirtovę. Tuo metu čia paplito islamas, ir tai buvo vienintelė krikščioniška Kaukazo šalis, kuri tuo metu buvo islamizuota. VIII–X a. Azerbaidžano teritorijoje buvo vienas iš svarbių prekybos taškų – Bardos miestas.
Nuo IX a. visame Abasidų valdomame Didžiajame Irane prasidėjo skaidymasis, vadinamas Irano intermezzo. Jo metu kristalizavosi persiškoji kultūra ir formavosi daug smulkių valstybių ir dinastijų. Pirmosios valstybės Kaukaze, kurios paskelbė nepriklausomybę, buvo Gruzija (888 m.) ir Bagratidų Armėnija (886 m.). Maždaug tuo metu visiškai nepriklausomos nuo Kalifato tapo ir šiauriausios Azerbaidžano dalys – Širvanšachų valstybė bei Derbento emyratas.
Likusioji Azerbaidžano dalis (Pietinis Afganistanas ir Aranas) iš pradžių buvo valdoma emyrų Sadžidų (889–929), vėliau, po suirutės šalyje, Salaridų (942–979). Valdant pastariesiems, kaip atskira valstybė atskilo Aranas, kuriame įsigalėjo Šadadidai. Paskutinioji Pietinio Azerbaidžano dinastija prieš Seldžiukus buvo Ravadidai, valdę iš Tabrizo (955–1054 m.)
Tiurkų, mongolų valdymas
thumb|200px|Kaukazas 1060 m.
XI a., visą Didįjį Iraną užkariavus Seldžiukams, ir 1054 m. nukariavus Ravadidų valstybę, keitėsi regiono tautinė sudėtis: senasias iranėnų tautas galutinai pakeitė tiurkai, vėliau žinomi kaip azeriai. Jie ir tapo dabartinių Azerbaidžano gyventojų protėviais.
1225 m. Chorezmšachas Džalaledinas iš Vidurinės Azijos baigė atabegų viešpatavimą, laikinai pajungdamas Azerbaidžano teritoriją. Tačiau jo imperija netrukus buvo sunaikinta stipresnių agresorių – mongolų. Iki 1236 m. jie nusiaubė Azerbaidžano miestus, baigė Chorezmšachų dinastiją. Azerbaidžanas tapo didžiulės Ilchanidų imperijos provincija.
1335 m., pasibaigus Ilchanidų dinastijai, visame Didžiajame Irane kilo naujos vietinės dinastijos. Viena jų, mongolų kilmės Čupanidai, suvienijo visą Azerbaidžano regioną. Tačiau 1380 m. regioną nusiaubė Timūras, kuris vėl prijungė regioną prie savo imperijos.
Azerbaidžano hegemonija
Nuo XV a. vidurio Didžiojo Irano šiaurės vakarų tiurkai, įskaitant ir azerbaidžaniečius, vaidino lemiamą vaidmenį Persijos istorijoje. 1447 m., po timūrido Šachrucho mirties, iš Azerbaidžano kilę tiurkai, vadovaujami Džahan Šacho, sukūrė trumpalaikę Kara Kojunlu federaciją, kuri valdė taip pat Armėniją, Kurdistaną.
1466 m. Kara Kojunlu pajėgos susidūrė su kitomis tiurkų pajėgomis Ak Kojunlu vakaruose. Šie sunaikino Kara Kojunlu ir sukūrė dar didesnę imperiją, užvaldydami ir Vakarų Iraną.
Andrijus Voroninas
Andrijus Voroninas (, g. 1979 m. liepos 21 d. Odesoje, Ukrainoje) – buvęs ukrainiečių futbolininkas, šalies rinktinės puolėjas.
Azerbaidžano istorija
Azerbaidžano hegemonija
XV–XVI a. sandūroje regione iškilo nauja jėga: sufijai, kurie siekė skleisti savo tikėjimą. Jie paėmė valdžią Ak Kojunlu valstybėje ir labai greitai ėmė plėsti teritorijas, suvienydami visą Didįjį Iraną. Jų didžiausi priešai buvo Osmanų imperija vakaruose ir Uzbekų chanatas rytuose. Tai buvo Safavidų imperija, viešpatavusi iki XVIII a.
Andrijus Voroninas
Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo FK Čornomorec jaunių komandoje.
Azerbaidžano istorija
Susiskaldymas
thumb|200px|Azerbaidžano chanatai
Andrijus Voroninas
Borussia Mönchengladbach
1995 m. futbolininkas persikėlė į Vokietiją ir pradėjo žaisti Borussia Mönchengladbach komandoje. Jis debiutavo Bundeslygoje 1997 m. žaisdamas prieš Bayern Munich. Būdamas 18 metų praleido keletą metų Mönchengladbach jaunių komandoje. Vėliau už 45 000 eurų buvo parduotas FSV Mainz 05 klubui, žaidžiančiam antrojoje Bundeslygoje.
Azerbaidžano istorija
Susiskaldymas
1722 m. Safavidams pralaimėjus mūšį afganams, rytinį Iraną trumpam užvaldė Hotaniai, ir Azerbaidžano regionas liko nekontroliuojamas Persijos. Tačiau 1736 m. susilpnėjusią Imperijos vienybę atkūrė Nadir Šachas, kuris vėl prisijungė Azerbaidžaną. Po dešimties metų jį nužudžius, visa valstybė, įskaitant Azerbaidžano regioną, subyrėjo. Azerbaidžano teritorijoje susikūrė daugybė smulkių valstybėlių – chanatų, tarp kurių buvo Širvano, Kubos, Baku, Karabacho, Gandžos, Šaki, Nachčivano ir kt. Jie kariavo tarpusavyje.
Andrijus Voroninas
Liverpool FC
A. Voroninas debiutavo draugiškose rungtynėse prieš Crewe Alexandra FC, kuriuose Liverpulis laimėjo 3-0. Jo pirmasis įvartis, kuris komandai padėjo laimėti žaidžiant draugiškas rungtynes prieš Werder Bremen buvo 2007 m. liepos 17 d. Taip pat tose rungtynėse jis įmušė ir savo antrąjį įvartį. Komanda laimėjo rezultatu 3-2.
Liverpulio fanų buvo pravardžiuojamas „The Crow“, kas reiškia „varna“. A. Voroninas debiutavo Premier lygoje 2007 m. rugpjūčio 11 d., kai išbėgo į aikštę 78-ą minutę žaidžiant prieš Aston Villa. Po kelių dienų, t. y. rugpjūčio 15 d., Čempionu lygos metu jis įmušė įvartį į Toulouse FC vartus. 2007 m. rugpjūčio 25 d. Voroninas įmušė savo pirmą įvartį Premier lygos metu žaižiant prieš Sunderland AFC.
Azerbaidžano istorija
Rusijos įtakoje
XIX a. pradžioje Azerbaidžano regione vėl pasirodė Rusijos imperija, į kurią vietiniai chanatai žiūrėjo kaip į savotišką išgelbėtoją. 1813 m. Giulistano sutartimi į Rusijos imperiją įstojo Baku, Derbento, Gandžos, Karabacho, Kubos, Šekės, Širvano ir Talyšo chanatai. 1828 m. Turkmenčajaus sutartimi Azerbaidžano regionas buvo galutinai padalintas tarp dviejų valstybių: Irano ir Rusijos. Rusijos užimtoji dalis vėliau žinoma kaip Azerbaidžano valstybė.
Andrijus Voroninas
Liverpool FC
2008 m. lapkričio 1 d. buvo išnuomotas vieneriems metams Hertha BSC Berlin komandai.
Azerbaidžano istorija
Rusijos įtakoje
Dabartinio Azerbaidžano teritorijoje įkurtos Baku ir Jelizavetpolio gubernijas.
Andrijus Voroninas
Dinamo Moskva
2010 m. sausio 10 d. pasirašė trejų metų sutartį su FK Dinamo Moskva klubu.
Azerbaidžano istorija
Rusijos įtakoje
Nepaisant padalinimo, XIX–XX a. Rusija siekė prisijungti visą Azerbaidžano regioną. Rusų valdžia skatino tiurkų ir armėnų varžymąsi dėl šalies ekonomikos valdymo. Vietos musulmonai turėjo privilegija išsipirkti iš tarnybos kariuomenėje sumokėdami specialų mokestį. Iki pat 1917 m. pagal sutartį su Anglija, Rusija laikė visą istorinį Azerbaidžano regioną savo įtakos sfera, gavo koncesiją Džulfos-Tabriso-Urmijos geležinkeliui, laikė čia savo kariuomenę.
Andrijus Voroninas
Dinamo Moskva
2012–2013 m. sezone nuomos pagrindais rungtyniavo Vokietijoje, kur atstovava Fortuna Düsseldorf.
Azerbaidžano istorija
Rusijos įtakoje
1873 m. Azerbaidžane rasta naftos. Baku tapo dideliu pramoniniu miestu, nes tuo metu čia buvo išgaunama 50 proc. pasaulio naftos.
Užkirsdama kelią Rusijos Imperijos kėslams įsiviešpatauti Pietiniame Azerbaidžane, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui Turkija įsiveržė į į jį ir užėmė Tabrizą.
1917-20 m
Po 1917 m. vasario revoliucijos tapo faktiškai nepriklausomos, o 1918 m. trys Rusijos užkariautos Užkaukazės tautos (azerbaidžaniečiai, gruzinai ir armėnai) sudarė trumpalaikę Užkaukazės federaciją. Joje pradėta organizuoti sava kariuomenė, visų pirma turėjusi ginti sienas nuo turkų įsiveržimo. Silpnumas, taip pat tautų nesutarimai (azeriai rėmė Turkijos interesus) nulėmė Federacijos žlugimą tais pačiais metais.
1918 m. gegužės 28 d. Azerbaidžanas pasiskelbė nepriklausoma Azerbaidžano Demokratine Respublika, bet iš karto iškilo jos sienų klausimas, kadangi egzistavo daugybė ginčytinų klausimų su Gruzija ir Armėnija. Svarbiausi ginčytini regionai buvo Kalnų Karabachas, Siunikas, Nachičevanas (su Armėnija), Zakatalos regionas (su Gruzija). Siekdamas išspręsti šiuos teritorinius konfliktus, Azerbaidžanas pasikvietė į pagalbą Turkiją, kuri 1918 m. rugsėjo 15 d. užėmė Baku, tačiau lapkričio 10 d. pradėjo evakuotis. Tuomet Baku užėmė anglai, kurie rėmė Azerbaidžano siekius, matydami šioje valstybėje būsimą užtvarą prieš komunizmo grėsmę. Jie norėjo, kad Azerbaidžanas taptų kuo didesnis, netgi paaukojant kitas tautines mažumas.
1918 m. gruodžio 4 d. valstybėje buvo sušauktas pirmasis parlamentas. Pradėta intensyviai organizuoti armija, kuri 1919 m. rugpjūčio mėn. kiek praplėtė Azerbaidžano sienas (Lenkorano žygis). 1919 m. sausio 8 d. Azerbaidžanas pasiuntė savo delegaciją į Paryžiaus taikos konferenciją, 1920 m. sausio 12 d. buvo pripažintas de facto su jos trokštamomis teritorijomis. Nepaisant to, Gruzija užsitikrino savo pozicijas Zakataloje, Armėnija okupavo Nachičevanę ir Siuniką, o Kalnų Karabache prasidėjo pasipriešinimo karas.
Azerbaidžano TSR
thumb|130px|left|Azerbaidžano TSR herbas thumb|200px|right|Pietų Kaukazo šalys po 1920 m.
Po to, kai 1919 m. lapkričio 20 d. iš Azerbaidžano ėmė evakuotis anglai, nuo bolševikų Azerbaidžaną dengė A. Denikino vadovaujama armija, tačiau jai pralaimėjus, Raudonoji Armija 1920 m. sausio 27 d. užėmė Baku, o netrukus įsigalėjo visame Azerbaidžane. Tais pat metais įkurta Azerbaidžano TSR.
TSRS iš naujo peržiūrėjo politinį Užkaukazės žemėlapį. Azerbaidžanas buvo vienintelė iš trijų respublikų, kuri šiame procese nepatyrė teritorinių netekčių, o atvirkščiai, gavo daug papildomų teritorijų: iš Gruzijos jai perduotas Zakatalos regionas, iš Armėnijos – Nachičevanė ir Kalnų Karabachas (tik ginčytinas Siunikas liko Armėnijai). Tai iš esmės lėmė TSRS siekiai palaikyti gerus santykius su azeriams draugiška Turkija. 1922–1936 m. trys Užkaukazės respublikos sudarė Užkaukazės TFSR, siekiant jų draugystės ir tarpusavio supratimo, tačiau šis projektas nepasiteisino ir federacija iširo.
Tarybinėje respublikoje, kaip ir kitose TSRS dalyse, buvo sparčiai vykdomas gyventojų trėmimas, rusifikacija. Ilgą laiką Azerbaidžanas buvo svarbiausias naftos ir dujų tiekėjas Sąjungoje.
Nepriklausomybė
thumb|200px|left|Dabartinis šalies prezidentas Ilhamas Alijevas Pagilėjus TSRS ekonominei ir politinei krizei, apie 1988 m. Azerbaidžane prasidėjo pirmieji judėjimai. Viena stipriausių opozicinių partijų buvo Azerbaidžano liaudies frontas, siekęs šalies nepriklausomybės. Nors 1991 rugpjūčio 30 d. Azerbaidžanas tapo nepriklausoma respublika, valdžioje liko senieji lyderiai, vadovaujami prezidento Ajazo Mutalibovo.
Jau pirmuosius nepriklausomybės metus lydėjo etninis konfliktas, kadangi Kalnų Karabacho armėnams panorus prisijungimo prie Armėnijos, prasidėjo Kalnų Karabacho karas. Jis formavo ankstyvąją šalies politiką. Kalnų Karabachui paskelbus nepriklausomybę, Azerbaidžanas nesugebėjo tinkamai suorganizuoti armijos ir labai sparčiai neteko savo teritorijų.
Šie įvykiai skatino nepasitenkinimą valdžia, dėl ko Mutalibovas buvo priverstas atsistatydinti. Antruoju prezidentu išrinktas Ebulfazas Elčibėjus iš Liaudies fronto, kuris priešinosi Azerbaidžano stojimui į NVS ir siekė tampresnių ryšių su Turkija ir Irano azerbaidžaniečiais. Tačiau jis susidūrė su tomis pačiomis problemomis, kaip ir jo pirmtakas. Nesibaigiantis karas skatino opozicijos judėjimus, kas vedė į prezidento atsistatydinimą 1993 m. Jį pakeitė buvęs komunistas Heidaras Alijevas.
Šiam atėjus į valdžią, buvo sudarytos neoficialios paliaubos su Kalnų Karabachu, po kurių ši Azerbaidžano sritis tapo de facto nepriklausoma. Tai bent laikinai pabaigė karą, galėjo kilti šalies ekonomika, kuri gyvena daugiausia iš naftos. Teigiami pokyčiai lėmė Alijevo perrinkimą 1998 m. Jam mirus, 2003 m. prezidentu tapo jo sūnus Ilhamas Alijevas.
Driadėlė
Driadėlė (Dryadella) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso epifitiniai augalai su nedideliais žiedais. Auga ant medžių.
Natūraliai auga pietinėje Meksikos dalyje, Brazilijoje, Argentinos šiaurinėse srityse.
Rūšys
Gentyje yra apie 40 rūšių:
Nuorodos
thumb|left|210px|[[Dryadella edwallii]]
Bulgarijos futbolo varžybos 1980–1981 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 1980–1981 m.
Bulgarijos taurė
Turnyras rengtas kaip antrinės svarbos taurė, kadangi nugalėtojas į UEFA taurių laimėtojų taurės turnyrą nepateko (priešingai nei pagrindinio – Raudonosios Armijos taurės turnyro – laimėtojas).
Finalinė grupė:
Kelmutiškė
Kelmutiškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 0,5 km į šiaurę nuo Jokūbaičių, prie rajoninio kelio, 1 km į pietus nuo.
Periferija
Žodis periferija gali reikšti:
Dariniai:
Etimologija
Žodis kilęs iš vėlyv. , o šis iš, kuris iš 'nešti aplink, suktis aplink' ( 'aplink' + pherein 'nešti' + -eia '-ija').
Žadžiai
Žadžiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Musninkų.
Burbiškis
Burbiškis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Anykščių. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Burbiškio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia (pastatyta 1955 m.), Burbiškio pradinė mokykla, paštas (LT-29009). Išlikęs Burbiškio dvaras (jame įsikūrusi mokykla).
Geografija
Kaimas yra abipus Anykštos upės, į vakarus nuo Rubikių ežero. Įkurtas Burbiškio kraštovaizdžio ir architektūros draustinis.
Istorija
Nuo 1690 m. Vilniaus vaivadijos dūmų sąraše minimas Burbiškio dvaras. Jis priklausė Vilniaus akademijai, vėliau Minsko seniūnui, XIX a.–XX a. pradžioje jį valdė Venclavovičiai, kurie pastatydino rūmus, pasodino parką, dvare įkūrė gobelenų dirbtuvę. 1932 m. sodybą nupirko iš JAV grįžęs kunigas Pranciškus Zabiela, kuris rūmuose įkūrė bažnyčią, kleboniją ir pradinę mokyklą. 1954 m. bažnyčią iškėlus rūmuose veikė mokykla.
1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1954 m. atidaryta biblioteka, 1956 m. kultūros namai, 1986 m. lopšelis-darželis, medicinos punktas.
Mokykla
1933 m. įsteigta pradžios mokykla, 1947–1958 m. progimnazija, 1958–1960 m. vidurinė, 1960–1994 m. septynmetė, nuo 2002 m. vėl pradžios mokykla, Anykščių vidurinės mokyklos pradinio ugdymo skyrius.
Dobrovodos geležinkelio stotelė
Dobrovodos geležinkelio stotelė  – geležinkelio stotelė Dobrovodos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Kleščelių valsčiuje. Per stotelę eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Čeremchos geležinkelio stoties yra 5,8 km ir iki Poličnos geležinkelio stotelės yra 3,8 km.
Paprastoji garšva
Paprastoji garšva (Aegopodium podagraria) – garšvos (Aegopodium) genties augalas.
Užauga iki 50-120 cm aukščio, turi šakniastiebius ir jais dauginasi vegetatyviškai. Stiebas tuščiaviduris, su briaunotomis vagelėmis. Žiedynas gana didelis, turintis apie 15-20 maždaug vienodo ilgio stipinų. Žydi gegužės – rugsėjo mėn.
Auga miškuose, krūmuose, pamiškėse, soduose. Sodininkai žino garšvą kaip vieną iš įkyriausių piktžolių, nes ji sugeba ataugti iš smulkių šaknies fragmentų. Seniau liaudies medicinoje buvo vartojamas podagrai gydyti.
Auga Lietuvoje.
Škotijos futbolo varžybos 1905–1906 m.
Škotijos futbolo varžybos 1905–1906 m.
Amūro limanas
Amūro limanas  – šiaurinė Totorių sąsiaurio dalis, įsiterpusi tarp Azijos žemyno (Rusija) ir šiaurinės Sachalino salos dalies. Jungia Ochotsko jūros Sachalino įlanką (šiaurėje) su pagrindine Totorių sąsiaurio dalimi (pietuose, per Nevelio sąsiaurį). Ilgis – 185 km, plotis – iki 40 km. Limanas seklus, būdingas jo gylis 3-4,5 m. Nuo lapkričio iki gegužės būna padengtas ledo.
Rytuose į Amūro limaną įteka Amūro upė.
Guntis Džerinš
Guntis Džerinš (g. 1985 m. vasario 17 d.) – Latvijos ledo ritulio puolėjas.
2006 m. jis žaidė Latvijos ledo ritulio lygos klube SK Riga 20. Latvijos rinktinės sudėtyje jis dalyvavo keturiuose Pasaulio jaunių čempionatuose, iš viso įmušė 11 įvarčių ir atliko 14 rezultatyvių perdavimų. Prieš tai tris sezonus Džerinš praleido kitame Latvijos ledo ritulio lygos klube HK Riga 2000.
António de Andrade
Antonijus de Andradė (António de Andrade; g. 1580 m. – m. 1634 m. kovo 19 d.) – Portugalijos jėzuitų misionierius, keliautojas, pirmasis europietis, patekęs į Tibetą.
Gimė Oleirušo miestelyje Portugalijoje. 1596 m. įstojo į jėzuitų ordiną. 1600 m. išvyko į portugalų koloniją Indijoje Goa, ten lankė seminariją, buvo įšventintas kunigu. Pradžioje dirbo jėzuitų misijoje Agroje, buvo jos vadovu. Tačiau 1624 m. jis išvyko į Delį, kur su broliu jėzuitu Manueliu Markešu ir grupe hinduistų piligrimų leidosi į kelionę į Badrinatho šventyklą dabartinio Utarakhando šiaurėje.
Andradė tapo pirmuoju europiečiu, pasiekusiu Tibetą. Jis buvo draugiškai priimtas Gugės karalystės sostinėje Caparange, todėl netrukus išvyko atgal į Goa gauti vyskupo leidimo steigti misiją Tibete. 1625 m. gavęs leidimą Andradė su grupe jėzuitų grįžo į Caparangą ir įkūrė misiją. Čia jis atvertė nemažai žmonių į krikščionybę, buvo remiamas vietinio karaliaus. Tačiau 1629 m. Andradei grįžus į Goa, Gugė buvo nusiaubta ladakiečių antpuolio, krikščionys pradėti persekioti, o 1640 m. misija visai uždaryta.
Andradė tapo vyriausiuoju tėvu Goa jėzuitų provincijoje, bet 1634 m. mirė (kaip manoma, buvo nunuodytas vieno inkvizicijos persekiojamo portugalo nurodymu). 1624–1626 m. Antonijaus de Andradės Tibeto aprašymai buvo išspausinti Lisabonoje, netrukus išversti į įvairias Europos kalbas.
Hidžazas
Hidžazas (arab. الحجاز‎ al-Ḥiǧāz) – istorinis Arabijos regionas, to paties pavadinimo provincija Saudo Arabijos vakaruose. Išvertus iš arabų kalbos, pavadinimas reiškia "riba". Jis yra tarp Tihamaho ir Nedžo regionų.
Geografija
Regiono plotas yra apie 300 000 km² ir apima šiaurės vakarinę Arabijos pusiasalio dalį iki Jemeno kalnų, o naujesniais laikais dažnai ir iki Asiro.
Hidžazas - kalnuota teritorija, kurios didžiumą užima Saravato kalnai.
Istorija
Hidžazas yra pats svarbiausias istoriškai Arabijos regionas.
Šiaurinė regiono dalis priklausė romėnų Arabijos provincijai.
VII a. čia susiformavo islamas, Mahometas padėjo pamatus Kalifatui.
Daugyba
miniatiūra| 4 × 5 = 20, stačiakampis yra sudarytas iš 20 kvadratų, o jo dimensijos yra 4 su 5. Daugyba – dvinarė aritmetinė operacija. Pirmasis jos operandas vadinamas dauginiu, antrasis – daugikliu, o rezultatas – sandauga. Natūrinių skaičių aibėje daugybos veiksmas reiškia kelių vienodų dėmenų sumą:
Hidžazas
Kultūra ir identitetas
Vietiniai žmonės yra arabai, kurie puoselėja gana savitą identitetą bei kultūrą. Jų dialektas vadinamas hidžazi, jie dėvi nacionalinius rūbus.
Daugyba
Daugybos pavyzdys:
Čia 5 – dauginys, 3 – daugiklis, o 15 – sandauga.
Daugyba gali būti žymima ne tik kryžiuku (×), bet ir tašku arba žvaigždute. Kartais (kai nekyla dviprasmybių) daugybos ženklas ir visai praleidžiamas. Pavyzdžiui, visi šie užrašai žymi tą pačią daugybą:
Keleto skaičių daugyba gali būti sutrumpintai žymima ir pi didžiąja:
Skaičių daugyba yra apibrėžta taip pat ir atvejams kuomet yra tik vienas dauginamasis (sandauga lygi šio dauginamojo reikšmei), ir kai nėra jokių dauginamųjų (tuščioji sandauga, lygi vienetui). Būtent todėl 0! = 1, bet 1! irgi lygus 1.
Yra apibrėžiama ir kitų matematinių objektų (sveikųjų skaičių, kompleksinių skaičių, matricų ir pan.) daugyba. Paprastai tai būna natūrinių skaičių daugybos apibendrinimas.
Daugybos ženklą × 1631 m. pasiūlė anglų matematikas Viljamas Ortredas (1574–1660).
Ilgis (Molėtų r., Dubingių sen.)
Ilgis (arba Ilgas) – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone Dubingių seniūnijoje, apie 2,5 km į šiaurės rytus nuo Dubingių, Asvejos regioniniame parke. Ištįsęs šiaurės-pietų kryptimi 2,82 km, plotis iki 0,77 km. Altitudė 147,1 m. Giliausia vieta yra ežero šiaurėje, jos gylis siekia 10,5 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Šiaurėje ežeras skaidosi į 3 įlankas. Krantai aukšti, statūs, tik pietinis žemas, pelkėtas. Krantai apaugę siauru medžių irkrūmų ruožu. Pakrantėse daugiausia plyti pievos, vietomis auga miškeliai. Per Ilgį iš šiaurės į pietryčius teka Ž-1 upelis iš Limino į Žverno ežerą (Žeimenos baseinas). Vandens skaidrumas vasarą – iki 2 m.
Sugaunama lydekų, kuojų, karšių, lynų, aukšlių, ešerių.
Šalia Ilgio įsikūrę Dailidiškių, Dubingių, Murališkių ir Turliškių kaimai.
Amūro–Zėjos plynaukštė
Amūro–Zėjos plynaukštė arba Amūro–Zėjos lyguma  – plynaukštė Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Amūro srityje, Amūro ir Zėjos tarpupyje. Aukštis iki 904 m, vidutinis aukštis – 300 m. Sudaryta iš smėlingų ir molingų uolienų. Būdingi maumedžių ir pušų miškai bei beržynai, pietuose – krūminių ąžuolų sąžalynai. Vietomis paplitęs amžinasis įšalas. Yra aukso telkinių.
Orlovas
Orlovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bakalariavos valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į rytus nuo Bakalariavos, apie 11 km į vakarus nuo Suvalkų ir 111 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Kirtimų apylinkė (Vilnius)
Kirtimų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto pietuose.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Vilniaus mieste. 1949 m. priklausė Tarybiniam rajonui, nuo 1956 m. sutapo su Tarybų rajono ribomis. Panaikinta 1959 m. lapkričio 25 d.
Turmalinas
thumb|250px|Turmalinas
Turmalinas – mineralas Na(Al, Fe, Li, Mg, Mn)M3Al(Si6O18)(BO3)3(OH,F) 4 : aliuminio ir boro silikatas su geležies, ličio, mangano priemaišom. Vienas margiausių brangakmenių: aptinkamas visų spalvų, bet raudoni, žali ir daugiaspalviai yra garsiausi. Moksliškai turmalinas yra ne vienas mineralas, bet mineralų grupė su giminingomis fizikinėmis ir cheminėmis savybėmis. Populiariausia turmalino atmaina yra elbaitas. Trys kiti grupės akmenys – dravitas, šerlas ir lidikoatitas yra rečiau naudojami brangakmeniams.
Pavadinimų kilmė
Žodžio „turmalinas“ kilmė yra singalų (Šri Lankos gyventojai) žodis turmali, reiškiantis „daugiaspalvis“.
„Šerlas“ – skandinaviškos kilmės. „Dravitas“ – iš Drave rajono Karintijoje, „achroitas“ – graikiškai „bespalvis“, elbaitas pavadintas pagal Elbos salą Italijoje.
Savybės
Turmalinas pasižymi piroelektrinėmis, termoelektrinėmis ir pjezoelektrinėmis savybėmis.
Kaitinant galima pakeisti spalvą (žalsvi tamsėja, rudai – raudoni – į raudoną, rausvi darosi bespalviai).
Visos turmalino atmainos daugiau ar mažiau pasižymi pleichroizmu.
Turmalino kristalai yra prizminiai (su štrichuotomis sienelėmis), stulpėti, adatiniai iki 40 cm ilgio. Blizgesys – stiklinis. Kietumas pagal Moso skalę – 7.
Radimvietės
Turmalinas plačiai paplitęs granituose, pegmatituose. Kai kurios turmalino atmainos randamos metamorfinėse uolienose. Taip pat jų galima rasti ir aliuviniuose sąnašynuose.
Panaudojimas juvelyrikoje
Plačiausiai naudojami elbaitas – raudonas, žalias, daugiaspalvis. Rožinis ir žalias turmalinas, tinkamai nušlifuotas gali pasižymėti „cats-eye“ efektu. Dažnai šlifuojamas kaip kabošonas.
Pranas Mašiotas
Pranas Mašiotas (1863 m. gruodžio 19 d. Pūstelninkuose, Būblelių valsčius, Šakių apskritis – 1940 m. rugsėjo 14 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas, vaikų rašytojas, publicistas, vertėjas, vadovėlių autorius, visuomenės bei kultūros veikėjas.
Turmalinas
Variacijos
miniatiūra|250px|Turmalinas var. elbaitas
Pranas Mašiotas
Biografija
Mokėsi Naumiesčio pradžios mokykloje, 1874–1883 m. Marijampolės gimnazijoje. 1887 m. Maskvos universiteto Fizikos ir matematikos fakultete įgijo gimnazijos mokytojo matematiko specialybę. Universitete visą laiką priklausė lietuvių studentų ir farmaceutų draugijoms.
1887–1889 m. dirbo finansinėje įstaigoje Lomžoje (Lenkija), 1889–1891 m. Rygos mokslo apygardos kanceliarijoje. 1892–1915 m. Rygos vokiečių realinės mokyklos matematikos mokytojas, 1913–1915 m. dar ir Rygos mergaičių gimnazijos direktorius. Gyvendamas Rygoje, su kitais suorganizavo lietuviškas „Pašalpos“, „Kanklių“ (scenos mėgėjų, 1904 m.), „Žvaigždės“ (švietimo, 1906 m.) draugijas. 1894 m. vedė iš Linkuvos apylinkių kilusią išsilavinusią dvarininko dukrą Mariją Jasienskytę. 1915 m. pasitraukė į Maskvą, 1915–1918 m. Voronežo lietuvių gimnazijų direktorius. Vienas iš Lietuvių „Trijų tarybos“ (Kazys Grinius, Ignas Jablonskis ir Pranas Mašiotas) narių.
1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919–1923 m. Lietuvos švietimo viceministras. 1924–1929 m. Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazijos direktorius. 1929 m. išėjo į pensiją, atsidėjo literatūriniam darbui. 1938–1940 m. gyveno, ilsėjosi ir kūrė sūnaus Jono Mašioto namuose Kačerginėje. Buvo palaidotas Kauno miesto kapinėse, jas panaikinus palaikai perkelti į Petrašiūnų kapines.
1999 m. pripažintas Kauno technologijos universiteto Garbės daktaru.
Kūryba
200px|right Spaudoje bendradarbiauti pradėjo nuo 1888 m. „Aušroje“ ir publicistiką rašė beveik iki gyvenimo pabaigos. Bendradarbiavo apie 50 leidinių. Jo straipsnius spausdino: nuo 1892 m. „Varpas“, 1905–1906 m. „Vilniaus žinios“, 1909–1915 m. „Rygos garsas“, 1920–1924 m. „Švietimo darbas“, taip pat „Šviesa“, „Vienybė Lietuvninkų“, „Lietuvių laikraštis“, „Lietuva“, vaikų periodikos leidiniai. Rašė įvairiomis gyvenimo temomis, bet dažniausiai apie tautos ir visuomenės dvasinę sferą – švietimą, kultūrą, vaikų literatūrą. Paskelbė straipsnių žurnalistikos teorijos temomis. Jo publicistika – santūri, dalykiška, su konkrečiais pasiūlymais, orientuota daugiau į skaitytojo protą ir intelektą. Paliko daugiau kaip 500 publicistikos rašinių. Savo darbus pasirašydavo arba pavarde, arba slapyvardžiais: ''Ašaka, Ašakaitis, Ašakaitis Pranas, Bismarkis, Čiabuvis, Dėdė Pranys, Mark-bis, P. Mašaitis, P. Mošaitis, Dvylis Mošaitis, Niektauška, Pakeleivingas, Rygietis, Tas, A. P., C. M., P. A., P. P. M., Pr., Pr. M., Pr. Mš''.
Apie 150 knygų autorius: iš jų 8 vadovėliai (matematikos, fizikos, rašybos), 30 knygų – grožinė literatūra vaikams („Pasakėlės“, „Augalų pasakos“, „Kai knygas draudė“, „Senio pasakos“, „Kiškiai“). P. Mašiotas vienas iš pirmųjų Lietuvoje įvedė metrinę matų sistemą, ėmė sieti matematikos mokymą su realiu gyvenimu, tekstiniuose uždaviniuose panaudodamas geografijos, istorijos, ﬁzikos ir kt. mokomųjų dalykų žinias. Iš svetimų kalbų išvertė apie 60 knygų, tarp jų Džonatano Svifto „Guliverio kelionės“, Danielio Defo „Robinzonas Kruzas“, Herberto Velso „Pirmieji žmonės mėnulyje“ ir kt.
2000 m. Formulės 1 sezonas
thumb|right|200px|2000 m. M.Schumacher'is tapo trečią kartą čempionu Formulės 1 sezonas 2000 buvo 51 FIA rengiamas Formulės 1 pasaulio čempionato sezonas. Jis prasidėjo kovo 12 ir baigėsi spalio 22 po 17 etapų. Šiais metais Michaelis Schumacheris tapo pirmas Ferrari čempionas po 21 metų pertraukos. Čempionu jis tapo po Japonijos GP, dar nepasibaigus sezonui. Ferrari taip pat sėkmingai apgynė konstruktorių čempionės vardą.
Sezonas buvo pažymėtyas viena mirtimi - Italijos GP metu po Jordan bolidų avarijos atsiskyrusi padanga užmušė vieną iš darbuotojų personalo darbuotojų. Tai buvo pirmoji mirtis F1 nuo 1994 m. Ayrtono Sennos mirties.
Pastabos
2000 m. dėl kaštų mažinimo buvo priimta vieninga variklių modifikacija, kurios niekas negalėjo keisti - V10.
Karolina Misiuk
Karolina Misiuk (g. 2001 m.) – Lietuvos šachmatininkė, ES vaikų (M8) bronzininkė (2009 m.), Lietuvos jaunučių (M12) čempionė (2012 m.).
Biografija
Šachmatais žaidžia nuo penkerių metų, dar groja gitara ir mokosi užsienio kalbų. VSŠŠM mokyklos auklėtinė. Treneris Rišardas Fichmanas. 2010 metais dalyvavo LNK TV projekte "2 minutės šlovės". Atsisėdusi prie pianino skarele užrištomis akimis,  grojo nematydama klavišų ir su „Auksinės blykstės“ vedėju sužaidė šachmatų partiją, kurią laimėjo. Be to, TV studijoje dar sudainavo savo pačios kurtą dainą anglų kalba, pritardama sau gitara. Karolina praėjo laidos pusfinalį ir pateko į projekto finalą.
Gyvena Riešėje.