cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taro kortos
Didieji arkanai
0. Kvailys I. Magas II. Žynė III. Imperatorė IV. Imperatorius V. Šventikas VI. Įsimylėjeliai VII. Vežimas VIII. Jėga IX. Atsiskyrėlis X. Laimės ratas XI. Teisingumas XII. Pakabintasis XIII. Mirtis XIV. Saikingumas XV. Velnias XVI. Bokštas XVII. Žvaigždė XVIII. Mėnulis XIX. Saulė XX. Teismas XXI. Pasaulis
Liutnia
Konstrukcija
Liutnios korpusas yra perpjautos kriaušės pavidalo, gaubto dugno, suklijuoto iš plonų medžio juostelių, viršuje dengtas plokščia rezonansine deka su išpjaustyta ir ornamentais puošta apvalia garsaskyle (rozete). Aplink platų trumpą kaklelį aprištos septynios ar daugiau padalos, o galvutė beveik stačiu kampu atlenkta atgal. Senovėje liutnios buvo dviejų pagrindinių tipų: daug ilgesnio kaklo už korpusą ir truputį trumpesnio kaklo, nei korpusas. XVI a. klasikinio tipo liutnios turėjo 11 stygų, sugrupuotų 6 eilėmis. Iš daugelio liutnios derinimų, labiausiai buvo paplitę renesansinis ir barokinis. Skambinama pirštais arba brauktuku.
Istorija
Manoma, kad liutnios prototipas ūdas į Europą pateko kartu su Ispaniją užkariavusiais maurais apie 711 m. XVI–XVII a. buvo vartojama įvairių modelių liutnios. Italijoje paplito mandolina ir jos atmainos, Artimuosiuose Rytuose vartotas tambūras, Kinijoje pipa, Japonijoje biva, Indijoje sitaras, Turkijoje, Balkanuose sazas, Graikijoje buzukis. Lietuvoje didžiojo kunigaikščio ir kituose dvaruose liutnininkai dirbo XVI–XVII a., buvo sukurta pjesių liutniai. Žymiausi liutniai rašę kompozitoriai – O. Petručis, V. Kapriola, F. da Milanas, V. Bakfarkas, J. Daulandas. Po 1650 m. liutnios meno centru tapo Vokietija.
Kalino ežero draustinis
Kalino ežero draustinis  – draustinis, esantis Augustavo lygumoje, Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Augustavo valsčiuje. Draustinį sudaro Kalino ežeras ir jo apylinkės. Draustinyje gyvena apie 60 paukščių rūšys. Labiausiai saugomas draustinio paukštis yra gulbė nebylė. Daugiausiai yra šių vandens paukščių: didžioji antis, dryžagalvė kryklė, laukys, didysis baublys, ausuotasis kragas, juodakaklis kragas, mažasis kragas, pilkoji gervė, rudagalvis kiras, upinė žuvėdra, pempė, sketsakalis, paukštvanagis, mėlyngurklė, remeza, ūsuotoji zylė, šaukštasnapė antis, cyplė, rudagalvė antis, rudė ir nuodėgulė.
Vengrijos futbolo varžybos 1967 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1967 m.
Daiva Matonienė
Daiva Matonienė (g. 1973 m. kovo 13 d. Ginkūnuose, Šiaulių rajonas) – ekonomistė, visuomenės veikėja.
Biografija
1980–1989 m. mokėsi Rėkyvos devynmetėje mokykloje. 1993 m. baigė Panevėžio aukštesniąją pedagogikos mokyklą ir įgijo ikimokyklinio ugdymo pedagogės kvalifikaciją. 1998 m. įstojo ir 2003 m. su pagyrimu Šiaulių universitete baigė verslo vadybą ir administravimą. 2005 m. Šiaulių universitete baigė magistro studijas, specializacija – finansai ir bankininkystė.
2000–2004 m. Barono TŪB „Salda“ ekonomistė. 2003–2011 m. Vakarų Lietuvos verslo kolegijos Šiaulių mokymo skyriaus mikroekonomikos ir makroekonomikos dėstytoja, 2005–2007 m. Šiaulių regiono plėtros agentūros direktorė, 2007–2012 m. Šiaulių miesto savivaldybės mero pavaduotoja.
2007– 2020 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė.
2012–2016 m. Aplinkos ministerijos viceministrė, JESSICA investicinio komiteto pirmininkė.
2010-2020 m. Europos Sąjungos Regionų komiteto narė.
Nuo 2020 m liepos mėn. Lietuvos respublikinių būsto valdymo ir priežiūros rūmų (Lietuvos būsto rūmai) Prezidentė.
Sutuoktinis Aidas Matonis, verslininkas, duktė Rūta. .
SKS
SKS, SKS karabinas, SKS-45 (rus. СКС, Самозарядный карабин Симонова; ) – tarybinis (rusiškas) 7,62 mm savitaisis karabinas, kurį 1945 m. sukonstravo konstruktorius Sergejus Simonovas. Ginklas naudoja tarpinio galingumo 7,62×39 šovinius, sukonstruotus 1943 m., tuos pačius, kuriuos naudoja ir AK-47.
Sukurtas ginklas turėjo pakeisti iki tol naudotą 1891 m. modelio rankinio užtaisymo Mosino šautuvą, naudojusį 7,62×54 mm atbrailinius šautuvo šovinius. Tačiau, išplėtus Kalašnikovo automato AK-47 gamybą, SKS karabinai buvo nukonkuruoti. Juos naudojo nedaugelis TSRS ginkluotųjų pajėgų dalinių ir garbės sargybos kuopos (šios SKS naudoja iki šiol).
SKS karabinai buvo plačiai eksportuoti į Varšuvos sutarties šalis, tiekti įvairioms TSRS remtoms šalims. Daug šalių SKS karabinus gamino pagal licencijas, dažnai su kai kuriais savais patobulinimais. Dabar šie karabinai plačiai paplitę ir civilinėje rinkoje, kur tiekiami iš įvairių šalių kariuomenių atsargų.
Velična (Mazovijos vaivadija)
Velična  – kaimas Lenkijos rytuose, Stočeko valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į vakarus nuo Stočeko, apie 22 km į šiaurės vakarus nuo Vengruvo ir apie 67 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Mykolas Druckis-Sokolinskis
Mykolas Druckis-Sokolinskis (~1540–1621 m.) – LDK valstybinis veikėjas.
Biografija
Kunigaikščių Druckių šakos, rusų-lietuvių kunigaikščių giminės atstovas.
Valstybės tarnyba
1591–1605 metais buvo Oršos maršalka, po to – Vitebsko kaštelionas (1605–1613 m.), Polocko vaivada (1613–1621 m.) ir Smolensko vaivada (1621 m.).
Krav Maga
miniatiūra|Krav Maga treniruotė desantininkų mokykloje Izraelyje, 1955 Krav Maga ( 'artima kova') – Izraelyje sukurta savigynos ir kovos sistema, kurios pagrindą sudaro greitas pavojaus gyvybei neutralizavimas. Krav Maga techninės bazės pagrindą sudarė bokso ir imtynių veiksmai, vėliau kovos sistema absorbavo kitų kovos menų (muay thai, dziudo, karate, aikido, džiu-džitsu, brazilų džiu-džitsu) elementus.
Pradžioje Krav Maga savigynos mokė tik Izraelio armijos, policijos ir apsaugos darbuotojus. 1981 m. po 6 instruktorių kelionės į JAV, Krav Maga kovos sistema paplito po visą pasaulį. Šiuo metu Krav maga savigyna praktikuoja daug Izraelio, Lenkijos, JAV, Kanados policininkų, karininkų, FTB, žvalgybos ir apsaugos darbuotojų.
Pavadinimo kilmė
Pavadinimas hebrajų kalba reiškia artima '''(kontaktinė)kova» (maga (heb. מגע‎) – kontaktas, krav (heb. קרב‎) – kova).''' Krav Maga, skirtingai negu kovinės sistemos, kuriose panaudojami ginklai per atstumą, priskiriama prie kovų, kuomet yra artimas fizinis kontaktas su priešininku. Šioje sistemoje taip pat mokoma dirbti su šaunamaisiais ir nešaunamaisiais ginklais, bei kitais daiktais, derinant tai su savigynos metodais.
Pagrindiniai principai
Krav Maga kovinėje sistemoje nėra griežtų taisyklių bei skirtumo tarp treniruočių vyrams ir moterims. Tai ne sportinė sistema, ji neturi specialios aprangos, rungtynių, nors kai kurios organizacijos, priklausomai nuo pažengimo laipsnio, priskiria mokiniams skirtingus lygius ir emblemas. Visi metodai koncentruojasi į maksimalų efektyvumą realiose situacijose. Kadangi užpuolimo metu nebūna gailesčio, atsakas (tiek ataka, tiek ir gynyba) skirtas grėsmės neutralizavimui. Ši sistema skirta panaudoti situacijose, kuomet gyvybei gresia realus pavojus. Akcentuojami smūgiai į jautrias priešininko kūno vietas (įskaitant smūgius į akis, kirkšnis), smūgiai galva, improvizuoti bet kokių pasiekiamų daiktų panaudojimai, bei kiti metodai. Tuo pačiu metu yra mokoma optimaliai panaudoti šią techniką konkrečiose situacijose, kad nebūtų peržengtos būtinosios ginties ribos. Pagrindiniai Krav Maga principai:
Aukščiau išvardinti principai buvo sukurti remiantis pavojingomis gyvybei situacijomis, todėl nuolat yra pabrėžiamas būtinumas pritaikyti atsakomąją reakciją į esamą grėsmę. Esminis Krav Maga principas yra pašalinti grėsmę, užkirsti kelią tolimesniems agresyviems veiksmams, bei neutralizuoti užpuoliką. Lyginant su rytų kovos menais: Krav Maga sistemoje nėra fiosofinės bazės. Jos paskirtis – užtikrinti fizinį išgyvenimą, o ne dvasinį tobulėjimą. Todėl, Krav Maga pagrindas yra moksliniai žmogaus refleksų, tiek užpuoliko, tiek ir besiginančio, tyrimai. Nuolatinės treniruotės, bei kartu augantis pasitikėjimas savimi, paprastai yra pastebimi ir kasdieniame gyvenime. O tai, savo ruožtu, priveda mus prie dar kelių Krav Maga principų:
Treniruotės
Nors Krav Maga turi daug bendro su kitais kovų menais, apmokymai vyksta skirtingai. Akcentuojamos kovos iš nepatogių pozicijų, blogiausiomis sąlygomis, ypatingai: kovojant prieš kelis užpuolikus, ginant kitą asmenį, kovojant viena ranka, arba kai užpuolikai yra ginkluoti. Pabrėžtina yra greito apmokymo svarba ir (רצף) (heb. recef) – nenutrūkstamumas, čia – „nuolat judėti į prieki“), taip pat efektyvumas atakoje bei gynyboje. Apmokymų metu pabrėžtini šie principai:
Treniruotės metu naudojami aerobiniai bei anaerobiniai krūviai, dėvima gynybine ekipiruotė. Naudojamos kirkšnių, galvos, rankų, blauzdų apsaugos, kapa, guminis skydas, ir t. t. dėl ko be pažeidimų pasiekiamas realus poveikio lygis. Tai leidžia mokiniui praktikuoti savigynos ir puolimo metodus pilnai panaudojant jėgą bei pajusti smūgio stiprumą. Kai kuriose mokyklose naudojamas „Strike and Fight“ – pilnakontakčio sparingo metodas, kurio tikslas supažindinti studentus su stresu atsirandančiu kovos metu. Treniruotėse gali būti naudojama garsi muzika, stroboskopas, prietaisas dirbtiniams dūmams padaryti ir t. t. tai leidžia išmokti ignoruoti pašalinius veiksnius ir susikaupti situacijos analizei. Realesnėms situacijoms sukurti, prieš praktikuojant gynybos metodus, gali būti naudojami sekinantys fiziniai pratimai, treniruotė gali vykti vietose su skirtingu reljefu, varžančiose sąlygose, su raiščiu ant akių ir t. t. Akcentuojamas realios kovos stimuliavimas tiek, kiek tai įmanoma treniruočių sąlygomis. Mokymai ugdo gebėjimą situacijai įvertinti (vietovę, potencialiai pavojingas sąlygas) prieš pradedant kovą. Studentams parodomi fiziniai bei verbaliniai veiksniai padedantys išvengti konflikto ten, kur tai įmanoma.
Treniruotė civilių mokykloje dažniausiai trunka apie valandą. Ji susideda iš fizinio pasiruošimo bei savigynos metodų. Pirmiausia gaunamas intensyvus fizinis krūvis, atliekami tempimo pratimai, toliau parodomi keli savigynos metodai – atakuojantys (smūgiai kumščiu, alkūnėmis, keliais) arba gynybiniai (išsilaisvinimas nuo smaugimo, riešų laikymo, išsivadavimas iš po priešininko gulint). Vėliau, paprastai daromi fiziniai pratimai, kurie suderina pagrindinius metodus su akrobatiniu treniravimu. Užsiėmimo pabaigoje daroma serija fizinių pratimų. Augant studentų lygiui, instruktoriai moko sudėtingesnių, rečiau naudojamų užpuolimo būdų.
Istorija
miniatiūra|grand meistras Imi Lichtenfeld Krav Maga sistema buvo sukurta Imi Lichtenfildo (taip pat žinomu kaip Imi Sde-Or) Vengrijoje ir Čekoslovakijoje 1930-ais metais. Imi Lichtenfildas gime 1910 m. Bratislavoje, Slovakijos sostinėje, namuose, kur sportas ir humanistinis švietimas buvo lygūs. Šie švietimo elementai lėmė jo charakterio formavimą. Iki 1939 m. Imi dalyvavo daugelyje tarptautinių turnyrų, laimėdamas begalę medalių ir prizų. Imi buvo laikomas vienu iš geriausių imtynininkų Europoje. Bratislavoje Imi tapo jaunų žydų grupės lyderiu. Ši grupė buvo sukurta apsiginti nuo fašistinių ir antisemitinių grupuočių, kurios kėlė neramumus visuomenėje ir darė didelę žalą žydų bendruomenei. 1942 m. Imi gavo leidimą įvažiuoti į Palestinos teritoriją.
1944 m. Imi pradėjo treniruoti Izraelio karius. Per šį laikotarpį, Imi treniravo keletą elitinių padalinių iš Hagana ir Palmach (garsios smogiamosios jėgos Haganah ir specialiųjų pajėgų IDF pirmtakai), įskaitant jų jūrų pėstininkų padalinį „Palyam“, taip pat policijos pareigūnų grupes. 1948 m. įsikūrus Izraelio valstybei ir formuojantis Izraelio gynybos pajėgoms, kovos menų mokykloje Imi tapo vyriausiuoju fizinio lavinimo ir Krav Maga instruktoriumi. Krav Maga sistema turėjo tenkinti keletą Izraelio kariuomenės reikalavimų. Ji turėjo būti lengvai išmokstama ir naudojama, kad ir specialiųjų pajėgų karys, ir biuro tarnautojas galėtų sėkmingai ją išmokti per kuo trumpesnį laiką. Jis tarnavo IDF apie 20 metų, per kuriuos sukūrė ir patobulino savo unikalų savigynos ir artimos kovos metodą. Imi asmeniškai treniravo Izraelio specialiųjų pajėgų asus ir apmokė daugelį Krav Maga instruktorių kartų, už ką pelnė Izraelio armijos vadovybės pripažinimą. Baigęs karinę tarnybą Imi pradėjo taikyti Krav Maga paprastų žmonių savigynai. Šis metodas buvo pritaikytas taip, kad tiktų vyrams ir moterims, merginoms ir vaikinams, vaikams ir senyvo amžiaus žmonėms. 1972 m., sporto ir fizinio lavinimo institute Vingeite, trenerių ir instruktorių mokykloje, įvyko pirmas kursas skirtas civiliniams instruktoriams. Nuo to laiko sistema buvo naudojama įvairiems civilių tikslams Izraelyje ir užsienyje. 1978 m. Imi ir keletas jo mokinių įkūrė Izraelio Krav Maga asociaciją (IKMA), siekiant išplėsti lengvai įsisąmoninamą ir neturinti nereikalingos informacijos Krav Maga savigynos metodą Izraelyje bei užsienyje. Imi Sde-Or iki savo mirties buvo asociacijos prezidentas. Iki paskutinių savo gyvenimo dienų, būdamas 87 metų amžiaus, Imi ir toliau padėjo tobulinti techniką ir Krav Maga koncepcijas. Jis asmeniškai konsultavo geriausius Krav Maga specialistus, ir leido savo laiką mokydamas instruktorius iš Izraelio ir užsienio. Savo išskirtinėmis dvasinėmis savybėmis, subtiliu humoro jausmu ir gebėjimu dalintis savo žiniomis bei patirtimi, Imi darė įtaką savo pasekėjų tobulėjimui. Meistras Imi Sde-Or mirė 1998 m. sausį, būdamas visiškai sąmoningas ir žinodamas, kad jo mokymas yra gyvas ir klesti.
Plėtra už Izraelio ribų
Iki 1980 m. visi Krav Maga specialistai gyveno Izraelyje ir veikė Izraeli Krav Maga Association ribose. 1980 m. prasidėjo pirmi kontaktai tarp jų ir mokinių JAV. 1981 m. šešių instruktorių grupė atvažiavo į JAV, kur pristatė Krav Maga sistemą. Sistema buvo pristatyta žydų bendruomenėse, FTB Niujorko poskiryje, FTB akademijoje Kuantike. Dėl to 22 JAV piliečiai 1981 m. pavasari atvyko į Izraelį atlikti bazinį Krav Maga instruktorių kursą. Tapę instruktoriais jie sugrįžo į JAV ir įkūrė savo savigynos centrus. Instruktoriai iš Izraelio ir toliau plėtė Krav Maga sistemą JAV. Nuo 1985 m. buvo pradėta apmokyti šios sistemos Amerikos teisėsaugos institucijas. Kasmet Netanijoje vykdomi kursai instruktoriaus sertifikatui gauti.
Dabartinė padėtis
Krav Maga yra oficiali gynybos ir beginklės kovos sistema Izraelio kariuomenėje (IDF- Israel Defence Forces). Kiekvienas Izraelio karys yra apmokomas Krav Maga metodų. Izraelio policija ir saugos tarnybos taip pat naudoja šią sistemą. Izraelyje, ir kitose pasaulio šalyse Krav Maga sistemos metodų mokosi kariškiai, saugos tarnybos darbuotojai bei civiliai nepriklausomai nuo jų amžiaus lyties ar fizinio pasiruošimo lygio.
Mesjė 92
thumb|250px|M92 spiečius Mesjė 92 (M92, NGC 6341) – kamuolinis spiečius, esantis Heraklio žvaigždyne. Atstumas iki šio spiečiaus yra 2670 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 6,4, bendra masė – 330 000. Jis artėja į mus 112 km/s greičiu. Mesjė 92 yra kaip spiečiui ryškus objektas, matomas plika akimi.
Šis spiečius ypatingas tuo, jog laikui bėgant kai kada per jį matomoje dangaus sferoje eina Žemės ašis. Po 14 000 metų tai bus „šiaurės spiečius“, rodantis į šiaurę kaip dabar Šiaurinė, ir toks jis jau buvo prieš 12 000 metų.
Istorija
Spiečių atrado Johann Elert Bode 1777 m. Žvaigždes pirmasis įžiūrėjo William Herschel 1983 m. Charles Messier į savo katalogą objektą įtraukė atradęs jį nepriklausomai (1781 m.).
Alingsosas
Alingsosas – pietvakarių Švedijos miestas, Vestra Jotalando provincijoje. Jis yra 41 km į šiaurę nuo Geteborgo.
1334 m.
1334 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Bedelijos
Bedelijos (Bedelliidae) – drugių (Lepidoptera) šeima.
Lietuvoje labai reta – vijoklinė bedelija (Bedellia somnulentella)
Jonas Edmundas Kvedaravičius
Jonas Edmundas Kvedaravičius (g. 1943 m. kovo 20 d. Keželiuose, Nemunėlio-Radviliškio valsčius) – Lietuvos inžinierius, ekonomistas, vadybos specialistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1966 m. baigė Kauno politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultetą. 2002 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.
1967–1970 m. Kauno staklių gamyklos konstruktorius, 1970–1973 m. Kauno energoremonto įmonės inžinierius. 1973–1993 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1993 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, nuo 2002 m. Vadybos katedros vedėjas, nuo 2002 m. profesorius. Nuo 2000 m. dėsto ir ISM Vadybos ir ekonomikos universitete (iki 2005 m. Tarptautinė aukštoji vadybos mokykla) Kaune bei Baltijos vadybos institute (BMI) Vilniuje. Nuo 1993 m. konsultacijų bendrovės „Abišala ir partneriai“ valdymo klausimų vyr. konsultantas.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų pagrindinės sritys: organizacijų valdymas ir plėtra, strateginis planavimas, vadybos plėtojimas taikant sisteminės minties veiklos metodologiją.
Dauginių apylinkė
Dauginių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tryškių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Maldenių apylinkės. Nuo 1962 m. gruodžio 8 d. apylinkė priklausė Mažeikių rajonui. 1963 m. sausio 12 d. Dauginių apylinkė prijungta prie Kairiškių apylinkės.
Augustavo girininkija
Augustavo girininkija – girininkija šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje. Girininkijos plotas 26026,7 ha. Girininkija suskirstyta į 4 miškus: Augustavo (Augustów), Balinkos (Balinka), Bialobžegų (Białobrzegi) ir Štabino (Sztabin), o šie dar suskirstyti į 17 mažesnių girininkijų: Lipovieco (Lipowiec), Studzieničnės (Studzieniczne), Čarnų Brudo (Czarny Bród), Sajeneko (Sajenek), Žilinių (Żyliny), Bžozove Grondų (Brzozowe Grądy), Jastženbnos (Jastrzębna), Kozi Rineko (Kozi Rynek), Jesionovo (Jesionowo), Vilče Bagno (Wilcze Bagno), Barglavo (Bargłów), Bialobžegų (Białobrzegi), Dlugių (Długie), Kalino (Kolnica), Štabino (Sztabin), Jaminų (Jaminy) ir Klonovo (Klonowo). Girininkijos administracija yra Augustavo mieste. Girininkijos teritoija apima Augustavo miesto teritoriją ir Augustavo, Barglavo, Liepinės, Plaskų ir Štabino valsčius. Pušys sudaro 66,5% girininkijos medžių, alksniai - 16,9%, beržai - 9,1%, eglės - 6,4%, ąžuolai - 0,8%, uosiai - 0,3%. Saugomi miškų plotai sudaro 13730,39 ha, tai yra 55,5% visos girininkijos. Paskaičiuota kad girininkijoje yra 114 tūkst. m³ medienos.
Gamtos apsauga
Girininkijoje yra 4 draustiniai, kurie apima 1138,98 ha, tai 4,4% visos girininkijos ploto. Beveik visa girininkijos teritorija įtraukta į paukščių apsaugos projektą Natura 2000.
Panevėžio elektrinė
thumb|right|300px|Panevėžio viešoji dyzelinė elektrinė
Panevėžio elektrinė – 1923–1950 m. Panevėžyje veikusi viešoji dyzelinė elektrinė.
1950 m.
1950 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Panevėžio elektrinė
Istorija
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą Panevėžyje pramonė buvo menka. 1911 m. mieste veikė 46 nedidelės pramonės įmonės, kuriose dirbo 344 darbininkai. Stambesnė buvo mielių ir degtinės gamykla, tabako fabrikas, lentpjūvė, alaus darykla ir keli malūnai. Antrojo dešimtmečio pradžioje pastatyta Z. Rabinavičiaus elektrinė buvo maža ir energiją tiekė tik daliai miesto centro namų.
1950 m.
Mirtys
Nedatuota
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Panevėžio elektrinė
Istorija
Panevėžio miesto dūma, 1912 m. sužinojusi apie Šiaulių miesto valdybos vedamas derybas su profesoriumi V. Dmitrijevu dėl elektrinės statybos, taip pat su juo sudarė sutartį. Tačiau ir šiauliečių, ir panevėžiečių pareikšto noro turėti savo elektrinę, motyvuodama, kad elektrinė turi priklausyti ne privačiai kompanijai, o savivaldybei, nepatenkino nei Kauno gubernijos valdyba, nei vidaus reikalų ministerija. Tiesa, panevėžiečiai rankų nenuleido ir ėmėsi elektrinę statyti ūkio būdu, paėmus 125 tūkst. rublių paskolą iš miesto ir apskrities savivaldybės kredito kasos. Elektrinę projektavo vietinis inžinierius Dūda. Panevėžys netgi buvo užpirkęs įrengimus, tačiau prasidėjus karui, iš Vokietijos gabentas dyzelis įstrigo Eitkūnų stotyje, o vėliau ir dingo. Statyba buvo atnaujinta tik po karo.
Panevėžio dyzelinė elektrinė
1923 m. spalio 19 d. pradėjo veikti miesto savivaldybės rūpesčiu ir lėšomis pastatyta Panevėžio viešoji elektrinė. Iš pradžių elektrinėje veikė du 185 AG dujiniai varikliai ir vienas nedidelis (30 AG) dyzelinis variklis. Elektrinės variklių mechaninė galia buvo 400 AG. Čia veikė nuolatinės srovės 250 V įtampos generatoriai. Elektrinė dirbo ne ištisą parą, elektros energija buvo tiekiama tik apšvietimui.
1925 m. pabaigoje elektrinėje buvo sumontuotas naujas – 350 AG dyzelinis variklis ir ketvirtasis generatorius. Elektrinės mechaninė galia išaugo iki 750 AG, elektrinė – iki 490 kW. Nuo 1926 m. pradžios elektros energiją pradėta tiekti ištisą parą. Iš pradžių dieną elektros vartota labai mažai, tačiau rudenį apkrova ir dieną pasiekdavo 70 kW. Elektros energijos tiekimas ištisą parą spartino Panevėžio pramonės (ypač smulkiosios) elektrifikavimą. Vėliau Panevėžio elektrinė rekonstruota – dujų generatoriai bei mažasis dyzelinis variklis pakeisti galingais dyzeliniais varikliais, įrengtas vienas aukštosios generatorinės įtampos kintamosios srovės generatorius.
1935 m. Panevėžio dyzelinėje elektrinėje veikė trys dyzeliniai varikliai (580, 500 ir 350 AG), trys nuolatinės srovės (330, 300 ir 280 kW), 2x250 V įtampos bei vienas 6 kV, 520 kV • A galios kintamosios srovės generatorius. Be to, elektrinėje buvo 200 kV-A galios srovės keitiklis (žr. 61, 74 f.).
Elektros energijos gamyba (mln. kWh)
Palyginti su kitais Lietuvos stambiaisiais pramonės ir kultūros centrais (Kaunu, Šiauliais ir ypač Klaipėda), vienam Panevėžio gyventojui teko labai mažai pagamintos elektros energijos: 1924 m. – 16 kWh, 1940 m. – apie 50 kWh. Be abejo, šiam rodikliui didelės įtakos turėjo menkoka Panevėžio pramonė ir didelės elektros energijos kainos. 1926 m. už 1 kWh apšvietimui mokėjo: prekybos įstaigos – 1,5 Lt, kiti vartotojai – 1,25 Lt; elektros varikliams sukti – 0,5- 0,25 Lt už 1 kWh.
Daugiausia elektros energija vartota apšvietimui. 1935 m. namams apšviesti suvartota 326 tūkst. kWh elektros energijos, arba 42,5 %, gatvėms apšviesti – 135 tūkst. kWh, arba 17,5 %, varikliams sukti – 297 tūkst. kWh – 38,3 %, akumuliatoriams įkrauti – 13 tūkst. kWh po 0,24 Lt. Gatvių ir namų apšvietimui teko 60 % visos vartotojų suvartotos elektros energijos. Parduota savivaldybės įstaigoms ir gatvių apšvietimui, t. y. pačiai elektrinės šeimininkei – 144 tūkst. kWh po 0,15 Lt. Dar 9 tūkst. kWh buvo parduota kino teatrams po 0,70 Lt. Elektrinės saviems reikalams (apšvietimui, varikliams, transformatoriams ir keitikliui) buvo suvartojama iki 15,6 % pagamintos energijos, tinklo nuostoliai sudarė 10,2 %, Gyventojams elektra kainavo po 1,15 Lt už kWh.
Elektrinė nuo 1935 m. dirbo be jokio rezervo, todėl buvo pradėta galvoti apie jos plėtrą. Tačiau Lietuvos energijos komitetas nutarė, kad Šiauliuose numatyta statyti Rėkyvos elektrinė patenkins ir Panevėžio poreikius. 1940 m. elektrinėje dirbo 41 darbuotojas.
Antrasis pasaulinis karas buvo lemtingas daugeliui Lietuvos elektrinių, tarp jų – ir Panevėžio dyzelinei elektrinei. Besitraukiantys vokiečiai ją susprogdino. Atstatyti sugriautas dyzelines elektrines Lietuvos energetikams padėjo Leningrado „Elektrosila" ir Uralo elektros prietaisų gamyklos, kurios specialiai gamino ir tiekė tokius generatorius, kuriuos buvo galima sujungti su įvairiais užsienietiškais dyzeliais. Dėl to vėl galėjo pradėti dirbti subombarduotos Panevėžio elektrinės du Poliario ir vienas Doič firmos dyzeliai. Tačiau netrukus, atkūrus elektros perdavimo linijas iš Šiaulių, Panevėžio elektrinė buvo sustabdyta.
Nauja elektrinė
2000 m. Panevėžio miesto savivaldybės taryba priėmė sprendimą Panevėžyje pastatyti naują 35 MW galios šiluminę elektrinę ir vėl gaminti savą elektros energiją. Tokios elektrinės statybą numatė Nacionalinė energetikos strategija, nusprendus, kad turi būti uždaryta Ignalinos atominė elektrinė. Elektrinės projektavimas pradėtas 2005, statyba pradėta 2006 m. Senamiesčio gatvėje, AB Panevėžio energija RK-2 katilinės teritorijoje. 2008 m. Panevėžio termofikacinės elektrinės statyba baigta.
Diana Razmaitė
Diana Razmaitė (g. 1975 m. sausio 15 d. Klaipėdoje) – Lietuvos krepšininkė.
Pajūrinis sotvaras
Pajūrinis sotvaras (Myrica gale) – sotvarinių (Myricaceae) šeimos augalų rūšis.
Augalas gausiai šakotas, 50-150 cm aukščio. Šakos tamsiai rudos, gausiai lapuotos, su melsvu apnašu, tankiai nusėtos geltonomis liaukutėmis. Lapai pražanginiai, kiaušiniški arba lancetiški. Žiedai susibūrę į stačius žirginius. Žydi prieš išsiskleidžiant lapams, balandžio – gegužės mėnesiais.
Augalas turi daug rauginių medžiagų. Iš lapų galima gauti geltonus dažus. Seniau buvo naudojamas odos ligoms gydyti.
Lietuvoje auga tarpinėse pelkėse, pelkėtuose miškuose, užpelkėjusiose pievose pajūrio rajonuose. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Natūrali populiacija auga mažesniame, nei 40 km² plote užliejamose pamario šlapynėse. Taip pat moksliniais tikslais pajūrinis sotvaras užveistas Vilniaus apylinkėse (nuo 1962 m.). Rūšis jautri hidrologinių sąlygų pokyčiams.
NS 50 Let Pobedy
NS 50 Let Pobedy – Rusijos Arktika klasės atominis ledlaužis. Iš pradžių vadintas „NS Ural“, vėliau pervadintas būsimos 50 metų pergalės Antrajame pasauliniame kare sukakties proga. Šiuo metu tai didžiausias veikiantis ledlaužis pasaulyje.
„50 Let Pobedy“ pradėtas statyti 1989 m. gruodžio 4 d. Sankt Peterburgo Baltijos laivų statykloje, o į vandenį nuleistas 1993 m. gruodžio 29 d. ir tolimesni statybos darbai sustojo. Statyba atnaujinta 2003 m. ir pabaigtas 2007 m. pradžioje. Vasario 1 d. išplaukė į Suomijos įlanką dviejų mėnesių bandomajam laikotarpiui.
Ledlaužyje yra restoranas, sporto salė, biblioteka, šildomas uždaras plaukimo baseinas.
Gambija (upė)
Gambija  – upė Vakarų Afrikoje: Gvinėjoje, Senegale ir Gambijoje. Prasideda Futa Džalono aukštumose, teka į šiaurės vakarus ir vakarus savanų lygumomis ir džiunglėmis. Žemupyje sudaro meandras, senvages. Įteka į Atlanto vandenyną; sudaro ilgą estuariją. Žiočių plotis apie 10 km. Vandenyno potvyniai upėje jaučiami 150 km nuo žiočių.
Gambija laivuojama 350 km nuo žiočių. Senegale upė prateka Niokolo-Koba nacionalinį parką. Gambijos estuarijoje yra Džeimso sala. Prie upės žiočių įsikūrusi Gambijos valstybės sostinė – Bandžulis.
Ramonai (reikšmės)
Ramonais vadinami kaimai
Jarilo
Jarilo, Jarila  – slavų pavasariško vaisingumo, augimo, žalumos dievybė.
Jarilo slavams išliko kaip žemutinės mitologijos veikėjas. Baltarusijos folklore tai baltai pasipuošusi mergelė ant balto žirgo su vainikėliu ant galvos, rugių varpomis dešinėje rankoje ir žmogaus galva kairėje. Pietų slavai, rusai Jarilą vaizduojasi kaip lėlę, iškamšą.
Maratas Kulachmetovas
Maratas Kulachmetovas (g. 1959 m.) – Rusijos armijos generolas majoras (2001), vadovaujantis Rusijos taikdariams Pietų Osetijoje.
Jarilo
Tikėtina, kad Jarilo paveikslas atsirado dėl pavasarinių apeigų, vadintų *jar- šaknies žodžiu. Vėliau tų apeigų pavadinimas, matyt, imtas laikyti dievo epitetu.
Rašytiniuose šaltiniuose minimas XII a. vyskupo Oto Bambergiečio. Jis aprašo šventes Jarilo garbei venedų ir palabio slavų gentyse. Jarilo garbinimo požymių būta dar ilgai po slavų kraštų krikšto – iki pat XIX a. Rusijoje, Baltarusijoje, Serbijoje pavasario pabaigoje ar vasaros pradžioje buvo švenčiama Jarilo šventė, prašant gero derliaus. Krikščionybėje jis buvo sutapatintas su Šv. Jurgiu, kuris slavų kraštuose vadinamas Jurijumi (taigi išlaikė tą patį vardo sąskambį).
Maratas Kulachmetovas
1980 m. baigė Leningrado S. Kirovo karo mokyklą ir buvo paskirtas motorizuotų šaulių būrio vadu Leningrado karinėje apygardoje. Karinėje karjeros perėjo visas pakopas pradedant būrio vadu ir baigiant divizijos vadu.
Jarilo
Pavadinimas
Dievavardis kilo iš slaviškos šaknies *jar-, susijusios su pavasarišku gyvastingumu, vaisingumu (plg., 'pavasaris',  'pavasarinis, sėtas pavasarį'), duona (plg.,  'miežis', 'aviža', ярь, ярица 'grūdinė kultūra'), gyvuliais (galvijų pavadinimai бычок-яровик, ярка). Be to,, reiškia 'gyvybingas, aistringas, žvalus, širdingas, ugningas'. Tokias pat reikšmes šaknis *jar- turi ir pietų bei vakarų slavų kalbose. Be to, plg. 'žaliuoti', jorė 'pavasario žaluma', joras 'pavasario sėja'.
Jarilo atitikmuo romuvių šventėse – Joris.
Maratas Kulachmetovas
1991 m. baigė M. Frunzės karo akademiją.
2001 m. baigė Generalinio štabo karo akademiją.
2001–2003 m – Šiaurės Kaukazo karinės apygardos 19-osios motošaulių divizijos vadas. 2004 m. paskirtas Mišriųjų taikos palaikymo pajėgų (Смешанными силами по поддержанию мира) Gruzijos ir Pietų Osetijos konflikto zonoje vadu. Jis pakeitė generolą majorą Sviatoslavą Nabzdorovą.
Stasiūnai (Rokiškis)
Stasiūnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Obelių, šalia Kriaunos upės. Ties kaimu nuo plento šakojasi kelias į Šapelius. Dalis kaimo yra toliau rytuose, už Degsnių miško.
Gyventojai
thumb|240px|left|Paminklas rytinei, iš vienkiemių sudarytai Stasiūnų kaimo daliai
Paupys (Raseiniai)
miniatiūra|250px|left|Paupio centre
Zgžebichai
Zgžebichai  – kaimas Lenkijos rytuose, Stočeko valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 17 km į šiaurės vakarus nuo Vengruvo ir apie 68 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Glinkų draustinis
Glinkų draustinis – draustinis, esantis Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Štabino valsčiuje. Draustinis yra Augustavo lygumoje, Augustavo girininkijoje. Draustinyje saugomas paupinis jonpapartis (apie 450 individų), tai vienintelė vieta Augustavo giroje, kur auga šie augalai. Taip pat šiame draustinyje auga meškinis česnakas.
Aleliuja
Aleliuja – hebrajiškas žodis, vartojamas krikščionybėje ir judaizme ir reiškiantis „garbink Jah./JHVH“. Žodis sudarytas iš dviejų žodžių הַלְּלוּ „Garbink“ bei יָהּ Jah./JHVH“. Katalikybėje lotyniškas Aleliuja kilo iš hebrajiško žodžio הַלְלוּיָהּ Haleliujah. Žodis Haleliujah randamas 24 kartus Senajame Testamente ir 4 kartus Naujajame Testamente.
Vengrijos futbolo varžybos 1968 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1968 m.
Agnostinis ateizmas
thumb|250px| Agnostinis ateizmas, taip pat vadinamas ateistiniu agnosticizmu, yra filosofinė doktrina, teigianti netikėjimą Dievu ir nežinojimą, ar jis egzistuoja.
Pavyzdžiai
Straipsnyje pavadinimu „Ar egzistuoja Dievas?“, kuris nebuvo išspausdintas, parašytame 1952 metais, žurnalui „Illustrated“, Bertrandas Russellas rašė apie porceliano arbatinuką, skriejantį aplink Saulę, kurio neįmanoma įrodyti. Taip jis norėjo parodyti tikėjimo nepaneigiamomis hipotezėmis absurdiškumą.
Nuorodos
About.com
Hukerio sala
thumb|230px|Hukerio salos padėtis Karos jūroje thumb|230px|Ramybės įlankos pašto skyrius Hukerio sala  – sala Rusijai priklausančioje Prano Juozapo Žemėje. Plotas – 508 km² (viena iš 10-ies didžiausių salyno salų). Apsupta keleto smulkių salų. Šiaurės vakaruose Britanijos sąsiauris skiria nuo Jurgio Žemės. Aukštis iki 576 m. Sala bazaltinė, dengiama kelių ledo kupolų. Salos šiaurės vakaruose yra dvi neužšąlančios įlankos – Jurijaus ir Ramybės. Prie pastarosios stūkso Čiurlionio kalnai.
1879 m. salą atrado olandų keliautojas De Briuinė. Jis salą pavadino britų botaniko Džozefo Hukerio vardu. 1913 m. Ramybės įlankoje lankėsi Georgijaus Sedovo ekspedicija. 1929 m. saloje įrengta poliarinė stotis „Ramybės įlanka“, nutiestas nedidelis geležinkelis hidroplanams iškelti į angarus. 1937 m. stoties vietoje pastatyta observatorija. 1957 m. ant Čiurlionio kalnų pastatyta meteorologinė stotis. Nuo 2014 m. prie Ramybės įlankos veikia toliausiai šiaurėje esantis pašto skyrius.
Mesjė 93
thumb|250px|M93 spiečius Mesjė 93 (M93, NGC 2447) – padrikasis spiečius, esantis Laivagalio žvaigždyne. Atstumas iki šio spiečiaus yra ~3600 šviesmečių, jo regimasis ryškis – 6,2.
Mesjė 93 skersmuo yra apie 10 šviesmečių. Į šį spiečių įeina mažiausiai 80 žvaigždžių, ryškiausios iš jų yra B9 tipo mėlynosios milžinės. Spiečiaus amžius siekia apie 400 milijonų metų.
1335 m.
1335 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gansenkrugas
Gansenkrugas arba Kaštanovka (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Каштановка) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities palivarkas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės apylinkės kaimas.
Jakovas Heleris
Jakovas Heleris (g. 1905 m. lapkričio 28 d. Kaune) – energetikas, Lietuvos nusipelnęs inžinierius, ilgametis Lietuvos energetikos instituto Kompleksinio energetikos tyrimų laboratorijos vedėjas
Biografija
1930 m. baigė Lježo (Belgija) universiteto Montefiorės elektrotechnikos institutą, įgijo inžinieriaus elektriko, o 1931 m. ir inžinieriaus radiotechniko diplomus. Baigęs studijas, dirbo privačiose firmose. 1940 m. Vyriausiosios energijos valdybos sektoriaus vadovas, 1941–1946 m. Saratovo specialios paskirties įmonės vyriausiasis energetikas. Po Antrojo pasaulinio karo – Lietuvos valstybinės plano komisijos Energetikos ir kuro skyriaus viršininkas.
1948 m. Lietuvos mokslų akademijai įsteigus Technikos mokslų institutą, Energetikos poskyrio (vadovas doc. Leonas Kaulakis) jaunesnysis mokslinis bendradarbis. Jis vienas pirmųjų pradėjo analizuoti šilumos tiekimo miestuose problemas. Nuo mokslinio darbo pradžios pasižymėjęs itin dideliu kruopštumu, atkaklumu ir darbštumu nuolat plėtė savo tyrimų sritį, įsigilindamas į visas energetikos ūkyje iškylančias problemas. 1952 m. Technikos mokslų institutą reorganizavus į Fizikos – technikos institutą, paskirtas Energetikos poskyrio vadovu. Jam vadovaujant buvo parengta Lietuvos vietinių energijos išteklių naudojimo schema. Ypač reikšmingi tyrimų rezultatai paskelbti 1955 m. parengtoje studijoje – Lietuvos TSR energetikos perspektyvinis išvystymas ryšium su kompleksiniu Nemuno kaskados panaudojimu. Šiam darbui ypač daug dėmesio skyrė instituto direktorius Algirdas Žukauskas. Studijoje pirmą kartą visapusiškai išanalizuoti šalies vietiniai energijos ištekliai, pateikta perspektyvinių energijos poreikių prognozė ir racionalūs jų tenkinimo būdai, suformuluota Lietuvos elektros energetikos sistemos sukūrimo idėja.
1956 m. Fizikos – technikos institutą pertvarkius į kelis institutus, Lietuvos MA Energetikos ir elektrotechnikos institutui (nuo 1967 m. Lietuvos TSR MA Fizikinių – techninių energetikos problemų institutas, nuo 1992 m – Lietuvos energetikos institutas) buvo pavesta tirti Lietuvos energijos išteklius, spręsti racionalius jų panaudojimo uždavinius, rengti energetikos šakų plėtros programas. Šiuos tyrimus vykdė Bendrosios energetikos sektorius, kuriam vadovavo J. Heleris. 1966 m. tikslinant instituto veiklos kryptis, sektorius buvo pavadintas Kompleksinių energetikos tyrimų laboratorija, jos vadovu iki 1980 m. pabaigos dirbo J. Heleris. Jam vadovaujant energetikos sektoriaus plėtros krypčių pagrindimui didelę įtaką turėjo TSRS vykdyta ekonomikos politika, Valstybinio plano komiteto rengiami darbai apie gamybinių jėgų išvystymą ir išdėstymą, Lietuvos energetikos sektoriaus integracija į TSRS Šiaurės Vakarų regiono energetikos sistemas. Laboratorijoje dirbo iki 1990 m. pabaigos, kai išvyko gyventi į Izraelį. Išsiskirdavo erudicija, įvairiapuse patirtimi, optimizmu, sodriu humoru.
Paskelbė per 80 mokslinių straipsnių, skaitė pranešimus daugelyje respublikinių ir sąjunginių konferencijų, 1965 m. kartu su žinomais Latvijos ir Estijos energetikos tyrimų vadovais J. Mazuru ir L. Vaiku parengė pranešimą Pasaulio energetikos tarybos kongresui.
Mirė 2008 m. rugpjūčio 5 d., eidamas 103-iuosius metus, Izraelyje.
Aušra Naidėnienė
Aušra Naidėnienė (g. 1973 m. balandžio 2 d. Klaipėdoje) – Lietuvos krepšininkė.
Tauragės rajono savivaldybė
Tauragės rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje, Tauragės apskrityje. Administracinis centras – Tauragė.
Geografija
Savivaldybės teritoriją kerta geležinkelis Radviliškis–Tilžė, „Via Hanseatica“, autostrada Klaipėda–Vilnius. Eina krašto keliai, ,. Bendras rajono plotas 1179 km², iš jų žemės ūkio naudmenos sudaro 592 km², miškai – 452 km², keliai – 26 km², 23 km² užstatytos teritorijos ir 24 km² vandens telkinių, kita žemė – 63 km². Rajono siena yra 234,6 km ilgio.
Vakariniu pakraščiu driekiasi Vilkyškių kalvagūbris, šiaurėje siekia Žemaičių aukštumą (joje yra aukščiausia rajono vieta – 158 m), o likusią (didžiąją) dalį užima Karšuvos žemuma. Joje, Jūros slėnyje yra žemiausia rajono vieta (7 m).
Savivaldybės teritorija teka Jūra (70,7 km iš 177) su savo intakais Akmena, Šunija, Šešuvimi, Ežeruona ir daugelis kitų jų intakų ir intakėlių. Rajone yra 10 ežerų, 5 dideli tvenkiniai, didžiausias jų – Balskų, 10 pagal dydį Respublikoje ir daug mažesnių. Rajone plyti kelios nemažos pelkės – Plynoji, Artoji, Laukėsa, Leoniškės plynoji, pastarosios dvi – išeksploatuoti ar tebeeksploatuojami durpynai, yra ir daug mažesnių pelkių, kurios anksčiau buvo durpynai, bet dabar užžėlusios miškais. Didžiausi miškai – Karšuvos girios dalis, Tyrelio, Tauragės-Batakių miškai. Yra dalis Viešvilės valstybinio gamtinio rezervato, Jūros ichtiologinio draustinio.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Tauragės apskrities 29 apylinkių. 1950–1953 m. priklausė Klaipėdos sričiai. 1962 m. prijungtas Skaudvilės rajonas, Raseinių rajono 2 apylinkės ir Šilutės rajono 2 apylinkės, o 11 Tauragės rajono apylinkių perduota Jurbarko (5 apylinkės), Šilalės, Raseinių ir Kelmės (1 apylinkė) rajonams. 1968, 1978 ir 1983 m. šiek tiek pakeistos rajono ribos.
1995 m. įsteigta Tauragės rajono savivaldybė. 2009 m. rugpjūčio 20 d. savivaldybės tarybos sprendimu Nr. 1-1231 įsteigtos 43 seniūnaitijos.
Gyventojai
2001 m. Lietuvos gyventojų surašymo duomenimis rajone gyveno 52 711 žmonių, iš jų 21 447 kaime (41 %). 2007 m. Tauragės rajone gyveno 51 000 žmonių, iš jų 23 000 – kaime (45 %). Darbingo amžiaus gyventojų yra 63 %, pensinio – 20 %, 17 procentų jaunimas iki 14 metų.
2007 m. rajone:
Rajone įkurta 19 kaimo bendruomenių.
Gyvenvietės
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
thumb|left|250px|Savivaldybės administracija, Respublikos g. 2
Atstovaujamoji valdžia – Tauragės rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Tauragės rajono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
thumb|300px|Savivaldybės seniūnijos
Švietimas ir ugdymas
Tauragės rajono savivaldybėje yra šios mokyklos:
Jai Ho
„Jai Ho“ (Hindi: जय हो, ) – „Oskarą“ laimėjusi hindi kalbos daina, kurios kompozitorius yra A. R. Rahman, o dainos autorius Gulzar. Ši daina yra 2008 m. filmo „Lūšnyno milijonierius“ garso takelis. Šią dainą galima girdėti filmo pabaigoje. Atlikėjai dainuojantys šią dainą yra Mahalakshmi Iyer, Tanvi Shah ir Vijay Prakash bei Sukhwinder Singh, kuris yra pagrindinis vokalistas. Yra angliška versija, kurią atlieka „Pussycat Dolls“.
Dainos informacija
„Jai Ho“ buvo pirmiausiai skirtas kitam indų filmui „Yuvvraaj“, tačiau filmo režisierius Subhash Ghai manė, jog tai netinkama daina aktoriui Zayed Khan atlikti. A. R. Rahman atskleidė, jog Ghai dainoje pasiūlė naudoti žodžius Jai Ho. Po pasirodymo filme „Lūšnyno milijonierius“ daina buvo nominuota keliuose apdovanojimuose, kaip kad Broadcast Film Critics Association apdovanojimuose, 2008 m. Satellite apdovanojimuose ir 2008 m. Hiustono filmų kritikų bendruomenės apdovanojimuose. 2009 m. daina pelnė „Oskarą“ kategorijoje „Geriausia originali daina filme“.
Sukhwinder Singh yra pagrindinis iš keturių dainininkų. Vijay Prakash dainuoja aukštas „Jai Ho“ vietas. Mahalakshmi Iyer dainuoja urdu kalbos žodžius, o Tanvi Shah dainuoja ispanų kalbos žodžius.
2009 m. kovą norėdama paįvairinti savo rinkimų kampaniją, Indijos valdančioji Kongreso partija nusipirko teises į „Jai Ho“. Muzikos kompanija, kuriai priklauso ši daina, gavo daugiau nei 200 000 JAV JAV dolerių už panaudojimą. Yra nufilmuotas video šiai dainos versijai.
Dainos originalas pelnė sėkmę Billboard topuose. Daina pasiekė #8 vietą „Top Digital Track“ tope.
Pussycat Dolls versija
'''„Jai Ho! (You Are My Destiny)“''' yra 2009 m. koveris ir singlas, išleistas amerikiečių merginų Pop/R&B grupės „Pussycat Dolls“. Nors singlą išleido „Pussycat Dolls“ visi vokalai yra tik Nicole Scherzinger. Nicole ne tik parašė žodžius angliškajai versijai, bet ir buvo viena iš prodiuserių su A. R. Rahman ir Ron Fair. Scherzinger paaiškino, jog tai yra daugiau dainos interpretacija negu remiksas.
Tarptautiniu mastu daina buvo išleista 2009 m. vasario 24 d. Pirmiau ši daina turėjo tapti reklaminiu singlu, bet vėliau tapo „Doll Domination“ perleidimų „The Mini Collection“ ir „Doll Domination 2.0“ pagrindinis singlas. Tai yra penktasis „Dolls“ singlas nuo 2008 m.
Vaizdo klipas
thumb|right|„Pussycat Dolls“ vaizdo klipe.|250px Vaizdo klipo premjera įvyko 2009 m. kovo 13 d. Klipas atkuria momentus iš filmo „Lūšnyno milijonierius“. Klipas nufilmuotas geležinkelio stotyje Vienoje, Austrija. Klipo režisierius Thomas Kloss. Daina buvo nominuota 2009 m. MTV Video Music Awards.
Pasirodymas topuose
Daina debiutavo topuose Billboard Hot 100 ir Canadian Hot 100 100-oje pozicijoje. Kitą savaitę Hot 100 tope iš 100 vietos į 15 pateko dėl „Jai Ho“ pardavimų, kurie siekė 103 000 kopijų bei 27 000 parduotų „Dolls“ versijos kopijų. Daina taip pat tą savaitę debiutavo Pop 100 tope 20-oje pozicijoje.
Canadian Hot 100 tope daina pasiekė 2009 m. kovo 13 d. #5 vietą. Jungtinės Karalystės tope UK Singles Chart daina įžengė į topą 20-oje pozicijoje, ir po dviejų savaičių daina pasiekė trečiąją vietą. Tai šeštasis Dolls top 3-tuko singlas šioje šalyje. Australijoje singlas debiutavo aukštoje dešimtoje vietoje ARIA tope, ir vėliau pasiekė aukščiausią #1 vietą. Tai antrasis „The Dolls“ pirmos vietos singlas čia.
Europoje daina taip pat pasiekė populiarumą. Eurochart Hot 100 Singles tope daina pasiekė antrąją poziciją. #2 vietą daina tenkinosi ir Naujosios Zelandijos tope RIANZ, Italijos tope FIMI bei Rumunijoje. Šis singlas pasiekė pirmąją vietą Suomijoje, Graikijoje, Airijoje bei Turkijoje.
Gian Maria Volonte
Džanis Marija Volontė (1933 m. balandžio 9 d. – 1994 m. gruodžio 6 d.) – Italijos kino aktorius.
Biografija
Volonte gimė Milane, iš Varezės kilusio kareivio Mario ir turtingos pramonininkų iš Milano dukters Karolinos šeimoje. Šeima vėliau persikėlė į Turiną, kur tėvas 1944 m. tapo brigados, kovojusios su apylinkėje veikiančiais partizanais, vadu. Karui pasibaigus, jis buvo įkalintas ir mirė kalėjime, tuo tarpu motina buvo priversta parduoti šeimos turtą ir nuomoti jų namą, kad gautų nors kokių pajamų šeimai išlaikyti. right|thumb|150px Būsimasis aktorius nuo vaikystės pasižymėjo maištingu charakteriu. 14-os jis metė mokyklą, norėdamas rasti darbą ir tokiu būdu padėti motinai. Beveik 2 metus jis praleido Prancūzijoje, o grįžęs į Italiją prisijungė prie keliaujančios aktorių trupės kaip sekretoriaus ir kamerdinerio padėjėjas. Nuolatinis bendravimas su aktoriais sužadino jo susidomėjimą šia profesija ir 1954 m. jis išvyko į Romą, ketindamas stoti į Nacionalinę dramos akademiją. Po 3 metų, jau būdamas studentas, jis gavo pirmą vaidmenį televizijos dramoje ir netrukus buvo pradėtas vadinti vienu geriausiu savo kartos aktoriumi. Volonte baigė akademiją 1957 m. ir persikėlė į Milane, kur sukūrė keletą vaidmenų teatre ir televizijoje.
Nuo 1960 m. jis ėmė filmuoti kine, o pirmojo populiarumo sulaukė pasirodęs Sergio Leone vesternuose „Už saują dolerių“ ir „Keliais doleriais daugiau“ bei komedijoje „Brankaleonės armija“. Vėliau Volonte ėmė daugiau dėmesio skirti rimtesniems, draminiams vaidmenims, kriminaliniams filmams ir politiniams trileriams (pats aktorius priklausė Italijos komunistų partijai). Jis sukūrė eilę vaidmenų geriausių to meto režisierių – Damiano Damiani, Carlo Lizzani, Francesco Rossi – filmuose, iš kurių vienas žymiausių yra Oskaru apdovanota juosta „Indagine su un cittadino al di sopra di ogni sospetto“. Aktorius kruopščiai rinkosi vaidmenis, visuomet atsižvelgdamas ar jie atitinka jo paties politinius ir gyvenimo principus. Vieni žymiausių filmų, kuriame jis atsisakė vaidinti, buvo Francis Ford Coppola „Krikštatėvis“ ir Federico Fellini „Kazanova“. Nepaisant to, Volonte kino ekranuose įkūnijo tokias istorines asmenybes kaip Mikelandželas, Karavadžas ar Džordanas Brunas. 1981 m. jis buvo tarp kandidatų vaidinti filme „Tik Tavo akims“, tačiau kandidatūra nebuvo patvirtinta.
Aktorius taip pat mėgino savo jėgas politikoje ir dalyvavo 1992 m. parlamento rinkimuose, tačiau nesėkmingai.
Asmeninis gyvenimas
1960 m., vaidindamas spektaklyje „Romeo ir Džuljeta“, jis susipažino su kolege Carla Gravina, su kuria kartu praleido 10 metų ir susilaukė dukters Giovannos. Prieš tai, 1959-62 m., jis buvo vedęs Tizianą Mischi.
Nuo 1977 m. iki mirties, Volonte gyvenimo partnere buvo aktorė Angelica Ippolito.
Volonte buvo „AC Milan“ futbolo klubo gerbėjas. Jo brolis Claudio Camaso taip pat aktorius.
Velesas
thumb|240px|Velesas – Chram Mazowiecki [[:pl:Rodzimy Kościół Polski|RKP (2009)]] Velesas, Volosas  – chtoninis slavų mitologijos dievas, požemių, žemės ir vandens valdovas, siejamas su magija, slibinais, galvijais, apgaule. Jis yra dangaus valdovo Peruno priešininkas, o jų kova yra svarbus sakmių, pasakų, padavimų motyvas. Įsivaizduojamas su ragais, barzda, gyvatės pavidalu. Šventė Veleso garbei vykdavo žiemą, tai viešpatauja tamsa ir chaosas. Krikščionybės laikais sutapatintas su piktąja dvasia, Šėtonu, o jo, kaip gyvulių sargo funkciją perėmė Šv. Vlasijus.
Veleso atitikmuo baltų mitologijoje – Velinas.
Tyruliai
Tyruliai – miestelis Radviliškio rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Radviliškio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Tyrulių pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1953 m.), paštas (LT-82046). Rytiniu pakraščiu eina geležinkelis link Tilžės. Aplink Tyrulius yra daug pelkių, kurių didžiąją dalį užima Tyrulių botaninis zoologinis draustinis.
Etimologija
thumb|left|250px|Tyrulių botaninis zoologinis draustinis
Gyvenvietė buvo įkurta 1953 m. pradėjus eksploatuoti Didžiojo Tyrulio durpyną, tad miestelio vardas sudarytas iš raisto Tyrulis daugiskaitos. Pastarasis susijęs su daiktavardžiu tyras – „klampi pelkė, apaugusi retais mažais medžiais“.
Istorija
XIX a. Tyruliai minimi kaip kaimas Šiaulių apskrities Šiaulių valsčiuje.