cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Visagino specialiojo ugdymo ir socializacijos centras Vilties šaltinis
Visaginas, Statybininkų g. 7, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio specialiojo ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba ir rusų kalba akliesiems ir silpnaregiams, judesio ir padėties sutrikimų bei intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190230824. Steigėjas Visagino savivaldybės taryba.
SUS centro struktūra: SUS centro Specialiojo ugdymo skyriaus mokymo forma – dieninė.
Centro įsteigimo data 1986 m. liepos 1 d. Įstaiga – lopšelis-darželis Nr. 8 įsteigta 1986 metais Ignalinos atominės elektrinės. 2000 m. rugsėjo 1 d. lopšelis-darželis reorganizuotas į Visagino specialiojo ugdymo ir socializacijos centrą „Vilties šaltinis“. Nuo 2008 m. gegužės 1 d. pakeistas pavadinimas į Visagino paramos vaikui centrą.
Potopiai
Potopiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rūtelės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 29 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 137 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Jadvyga Adomavičiūtė
Jadvyga Adomavičiūtė (g. 1924 m. rugpjūčio 20 d. Kaune) – Lietuvos agrochemikė, biomedicinos mokslų daktarė.
Biografija
1948 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1953 m. apgynė disertaciją „Vienmečio lubino panaudojimas tręšimui derinyje su durpėmis“, žemės ūkio mokslų kandidatė.
1954–1980 m. dirbo Žemdirbystės institute, 1981–1992 m. Agropramoninio komiteto skaičiavimo centre.
Liepos (Biržai)
Liepos – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 13 km į pietus nuo Biržų, prie kelio Dirvonakiai – Meilūnai.
Luza (upė)
Luza  – upė Rusijoje; Jugo (Šiaurinės Dvinos baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Kirovo srityje, netoli Oparino gyvenvietės. Pradžioje teka į šiaurę per Komių Respubliką, vėliau pasuka į vakarus, prateka Kirovo ir Vologdos sritis.
Didžiausi intakai: Ula, Korža, Šeliugas (kairieji), Vaziugas, Tylajus, Soksia, Sedka, Lopiu, Tulomas, Debas, Porubas, Lechta, Lala (dešinieji). Vaga vingiuota, tėkmė greita, yra slenksčių. Ant upės įrengtos 2 hidroelektinės. Laivuojama poplūdžių metu 476 km ruože. Prie upės įsikūręs Luzos miestas.
Zablatiškės
Zablatiškėmis vadinamos gyvenvietės:
Kauno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
'''Kauno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia''' (arba Vytauto Didžiojo bažnyčia) – seniausia bažnyčia Kauno mieste, vienintelė Lietuvoje gotikos stiliaus bažnyčia, turinti kryžiaus pavidalo planą. Tokia pastato kompozicija neturi analogų nei LDK, nei gretimų šalių teritorijoje. Stovi Senamiestyje, Nemuno dešiniajame krante, 1 km aukščiau Nemuno ir Neries santakos, prie Vytauto Didžiojo tilto.
thumb|left|Vaizdas nuo [[Aleksotas|Aleksoto pusės]]
Istorija
thumb|Bažnyčia naktį, žvelgiant nuo Nemuno kairiojo kranto
Jėzuito istoriko Alberto Vijūko-Kojelavičiaus teigimu, Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas mūšyje su totoriais prie Vorsklos (Vorsklos mūšis) buvo sumuštas ir vos nenuskendo upėje. Išsigelbėjęs jis pažadėjo Mergelei Marijai atsidėkodamas pastatydinti bažnyčią ant upės kranto.
Bažnyčia pastatyta apie 1400 m., priklausė pranciškonams. Prie bažnyčios iki pat XX a. veikė Kauno senasis uostas. Pirmą kartą dokumentuose bažnyčia minima 1439 m. – tada čia leista laikyti pamaldas svetimtaučiams. Iš pradžių buvo sumūryta navų dalis ir presbiterija. Manoma, kad XV a. pab. pastatytas ir bokštas. 1600 m. dailininkas Tomašas Makovskis graviūroje bažnyčią vaizduoja su bokštu, kuris galbūt atsirado kaip orientyras Nemunu plaukiantiems laivams.
1655–1661 m. Švedijos ir Rusijos kariuomenės bažnyčią apiplėšė ir apgriovė. 1669 m. Minsko pilių prefekto Mykolo Jeronimo Ivanausko lėšomis atstatyta. XVIII a. pradžioje apgriauta, 1712 m. atnaujinta.
1812 m. prancūzų imperatorius Napoleonas Bonapartas iš Vytauto bažnyčios padarė ginklų sandėlį. Prancūzai, pralaimėję karą ir bėgdami per Lietuvą, bažnyčią padegė, vienuolynas apiplėštas ir nuniokotas. 1819 m. bažnyčia suremontuota.
1831–1832 m. paversta Rusijos kariuomenės maisto sandėliu. 1845 m. uždaryta bažnyčia ir vienuolynas (jam priklausė 3 mūriniai dviaukščiai pastatai). Vienuolyno patalpose įsikūrė policijos nuovada ir kariuomenės įgulos kanceliarija. 1848 m. architektas N. Timofejevas parengė bažnyčios rekonstrukcijos projektą. 1850–1853 m. pertvarkyta į pravoslavų cerkvę (Nikolajevskij sviatogo Nikolaja Sobor). 1870 m. vienuolynas nugriautas, vietoj jo pastatyta Valstybinė miesto ligoninė.
1871–1872 m. bažnyčia remontuota: vidus įrengtas rytietišku būdu, pastatytos 7 krosnys, buvusi plytų asla pakeista terakotine, įstatyti dvigubi langai, iš lauko plytos nudažytos raudonai, o siūlės tarp jų – baltai. Pakeltas bokštas, pakabinti keturi varpai, bažnyčia apdengta skarda, šventorius aptvertas mūrine tvora ir padaryti „Karališki vartai“.
thumb|left|Bažnyčia 1995 metų Lietuvos pašto ženkle
1919 m. balandžio 18 d. lietuvių valdžios Žemės ūkio ir valstybės finansų ministerija Vytauto bažnyčią pervedė Žemaičių vyskupo žinion. 1920 m. rugpjūčio 15 d. bažnyčią pašventino prelatas Adomas Dambrauskas-Jakštas. Nuo 1930 m., (Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto jubiliejinių metų) vadinama Vytauto vardu. 1933–1934 m. bažnyčia atnaujinta. 1933 m. įrengtas oro šildymas. 1938 m. įstatyti dailininko Vytauto Bičiūno vitražai, atnaujintas tinkas, perdengtas stogas.
1946 m. bažnyčia nukentėjo per Nemuno potvynį. 1970 m. pradėta remontuoti, nuo 1978 m. iš dalies restauruota. 1982–1984 m. restauruoti žvaigždiniai skliautai, nuvalytas fasadų tinkas (vadovė architektė Stefanija Čerškutė). 1990 m. restauruoti bažnyčios fasadai, interjerai, 1982 m. pagal XVII a. pr. T. Makovskio graviūrą atstatyta 27,9 m aukščio bokšto smailė. 1991 m. bažnyčios viduje pastatyta Vytauto Didžiojo skulptūra (skulpt. Gediminas Jokūbonis).
Architektūra
thumb|Bažnyčios vidus
Bažnyčia halinė, trinavė. Rytiniame gale yra žemesnė presbiterija su trisiene apside, vakariniame – aukštas bokštas. Autentiški gotikiniai skliautai išlikę presbiterijoje, pietinėje koplyčioje ir zakristijoje.
Bažnyčios sienos labai storos: navų dalies – 1,6 m, presbiterijos ir koplyčių – 1,3 m. Sienų mūras kiautinis: vidus suklotas iš lauko akmenų, o paviršiai (apdaras) – iš plytų. Taikytas gotikinis plytų rišimas – pakaitomis dėtos ilgainės ir trumpainės plytos. Visuose fasaduose iš perdegtų juodos spalvos plytų sudėlioti kryželių, rombų raštai, o šiauriniame – dideli kryžiai (pranciškonų konventualų vienuolijos ženklas).
Matavimo skalė
Krantinėje ties Vytauto bažnyčia buvo įrengta prieplauka, čia švartavosi burlaiviai, vėliau – garlaiviai. Į kitus miestus gabentos prekės, vykta į apžvalgines keliones.
1877 m. sausio 13 d. šalia bažnyčios įsteigta Nemuno vandens lygio matavimo stotis. 1915 m. rugpjūčio 16 d., prasidėjus I pasauliniam karui, stebėjimai nutraukti. 1916 m. sausio 1 d. vokiečiai atnaujino stebėjimus. Nuo 1919 m. kovo 31 m. stebėjimus tęsė Kauno vandens kelių rajonas.
Stoties matuoklė sumontuota prie granito sienos. Nulio altitudė 20,8 m virš jūros lygio.
Heinrich Friedrich Karl vom und zum Stein
Baronas Heinrich Friedrich Karl vom und zum Stein (1757 m. spalio 25 d. – 1831 m. birželio 29 d.), paprastai žinomas kaip baronas fon Šteinas, buvo Prūsijos valstybės veikėjas, pasižymėjęs reformomis, kurios sudarė sąlygas Vokietijos suvienijimui. Propagavo baudžiavos panaikinimo, modernios savivaldos sistemos idėjas.
Šteino ir Hardenbergo reformų metu 1807–1810 m. pasiekta baudžiavos panaikinimo Prūsijoje, reorganizuota armija, įvesta visuotinė karinė tarnyba.
Kilęs iš senos Frankonijos šeimos. Gimė šeimos dvare netoli Nasau, mokėsi Getingene, pradėjo dirbti valstybės tarnyboje. Prūsijos konservatizmas trukdė jo pastangoms vykdyti permainas. 1807 m. jis buvo pašalintas iš valstybės tarnybos, kai atsisakė priimti užsienio reikalų ministro postą, tačiau grąžintas į pareigas po Tilžės taikos.
Mediniai (Ukmergė)
Mediniai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Paobelio.
Paplūdimio tenisas
Paplūdimio tenisas – rakečių sportas, kuris pasižymi teniso ir paplūdimio tinklinio elementais.
Lietuvoje
Žaidžiamas nuo 2011 m. Paplūdimio teniso veiklą šalyje prižiūri Lietuvos teniso sąjunga.
2013 m. įvyko pirmasis Lietuvos paplūdimio teniso čempionatas.
Platforma Records
Platforma Records – viena iš pagrindinių Latvijos muzikos leidėjų kompanijų, kurią 1998 m. įkūrė Rimantas Liepinš. Daugiausia kompanijos leidžiama muzika yra pop, rokas ir šokių muzika. „Platforma Records“ artistų sąraše be latvių yra ir du lietuvių atlikėjai.
Georgas Sableris
Georgas Tomas Sableris (Zableris) (, arba, ; 1810 m. balandžio 18 d. Haljaloje, Estijos gubernija, Rusijos imperija – 1865 m. gruodžio 4 d. Vilniuje, Vilniaus gubernija, Rusijos imperija) – Baltijos vokiečių kilmės Rusijos imperijos geodezininkas ir astronomas, dirbęs Estijoje, Rusijoje ir Lietuvoje.
Biografija
Gimė evangelikų liuteronų pastoriaus šeimoje, brolis Georgas Christianas užaugęs tapo garsiu gydytoju, Maskvos medicinos ir chirurgijos akademijos profesoriumi.
Georgas Tomas mokėsi privačiai, vėliau baigė gimnaziją prie Tartu evangelikų katedros. 1828–1832 m. studijavo teologiją, o 1832–1839 m. – matematiką Tartu universitete. Dirbo Tartu observatorijos direktoriaus Vilhelmas Struvės jaunesniuoju padėjėju. 1836–1837 m. dalyvavo ekspedicijoje, kurioje buvo matuojamas Juodosios ir Kaspijos jūrų lygių skirtumas. Apibendrinus ekspedicijos tyrimus, 1839 m. G. Sableriui buvo suteiktas filosofijos daktaro laipsnis.
1854 m. buvo paskirtas Rusijos mokslų akademijai pavaldžios Vilniaus observatorijos direktoriumi. Jo vadovavimo metu šioje mokslo įstaigoje pirmąkart pasaulyje pradėta tirti Saulės dėmių dinamiką jas fotografuojant, taip pat buvo vykdoma žvaigždžių fotometrija. Be to, tęsė Struvės lanko matavimus, patikslindamas vieno iš atraminių punktų, įrengtų šalia Nemėžio kaimelio, geografinę padėtį. 1862 m. jis viešėjo Londone, kur su įžymiu optiku Džonu Henriu Dalmejeriu susitarė dėl prietaiso Saulės dėmėms fiksuoti gamybos. Sugrįžęs į Vilnių, pasijuto negaluojantis (gydytojai jam nustatė galvos auglį) ir po kelerių metų, nepasitraukęs iš užimamų pareigų, mirė.
Paluokesa
Paluokesa – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, į pietus nuo Molėtų.
KOMR Valletta
Valetos KOMR – buvęs Maltos futbolo klubas iš Valetos. Komandoje žaidė kariškiai.
MFK Karviná
MFK Karviná – Čekijos futbolo klubas iš Karvinos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1953 m.
1994–1996 m. klubas buvo prisijungęs prie Vitkovice Ostrava komandos.
Masiuliškiai (Molėtai)
Masiuliškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Žalvarių.
Istorija
Masiuliškių palivarkas (Folwark Massaliszki) 1838 m. minimas Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje.
Antanas Kučas (1909)
Antanas Kučas (1909 m. sausio 24 d. Deikiškiuose, Biržų valsčius – 1989 m. sausio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas grafikas, profesorius.
Biografija
1929 m. baigė Biržų gimnaziją. 1929–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje. 1935–1936 m. atliko karinę tarnybą. 1936 m. mokytojavo Tauragėje, 1937–1940 m. Kaišiadorių gimnazijoje, nuo 1940 m. Kaune. 1944–1951 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės instituto Taikomosios grafikos fakulteto Ksilografijos katedros vedėjas. 1951–1989 m. LSSR dailės instituto dėstytojas, 1970 m. profesorius.
Palaidotas Rasų kapinėse.
Kūryba
Daugiausia kūrė medžio ir linoraižinio bei oforto technika. Nuo 1935 m. dalyvavo parodose. Individualios surengtos Vilniuje (1959 m., 1969 m., 1979 m.), Kaune, Minske (abi 1959 m.), Prahoje (1973 m.).
Sukūrė estampų („Bažnytkaimis“, 1939 m.; „Dailininkas gamtoje“, 1943 m.; „Vilnius žiemą“, 1953 m.; „Prie Nemuno“, 1965 m.; „Vilnius pro medžius“, 1966 m.; „Seni medžiai“, 1968 m.; „Vilniui-650“, 1973 m.), juose poetizuojamas gamtos grožis, būdinga daugiaplanė kompozicija, dekoratyvumas, detalizavimas, smulki vingri raižysena.
Sukūrė akvarelių, plakatų, ekslibrisų (Jonas Kuzminskis, 1966 m.; Eduardas Budreika, 1968 m.; Jonas Mikėnas, 1969 m.; Juozas Kėdainis, 1975 m.; Leonas Katinas, 1977 m.).
Iliustravo knygų, iliustracijos lakoniškos, dekoratyvios, ekspresyvios ir kartu jautrios raižysenos, būdinga juodų ir baltų plotų dermė, charakteringi tipažai, iliustracijas dažnai papildo šriftai, originali ornamentika. Dailininkas neiliustravo knygos – jis kūrė knygą pradedant pirmaisiais puslapiais – nuo šmuctitulo ir titulo, nuo tekstų santykio su iliustracijomis, su knygos formatu – pačios iliustracijos buvo tik vienas iš daugelio elementų, sudarančių knygos visumą.
Iliustruotos knygos:
Blangpidijė
Blangpidijė  – miestas Indonezijoje, Sumatroje, Ačeho regione, netoli Indijos vandenyno. Pietvakarių Ačeho regencijos centras. Keliai į Tapaktuaną, Meulabohą.
Bervidis
Bervidis (Scrophularia) – bervidinių (Scrophulariaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso dvimetės ar daugiametės žolės. Lapai priešiniai, kotuoti. Žiedai susitelkę lapų pažastyse ir sudaro šluotelės ar skėčio pavidalo žiedynus. Vaisius – daugiasėklė dėžutė.
Gentyje yra apie 200 rūšių. Lietuvoje auga dvi rūšys: thumb|left|210px|[[Sparnuotasis bervidis (Scrphularia umbrosa)]]
Katlėja
Katlėja (Cattleya) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos augalų gentis, kuri 1824 m. pavadinta gėlininko Viljamo Katlėjaus garbei. Šis gėlininkas katlėjų stiebelius (puošniosios katlėjos) kartu su kerpių kolekcija gavo iš Pietų Amerikos ir pasodino Londono priemiestyje buvusioje oranžerijoje. Po kurio laiko augalas pražydo.
Rūšys
Gentyje yra 42 rūšys: ir kt.
Luza
Luza  – miestas Rusijoje, Kirovo srities šiaurės vakaruose, prie Luzos upės, 302 km nuo Kirovo. Rajono centras. 11,9 tūkst. gyventojų (2005 m.). Geležinkelio stotis prie Kirovo-Kotlaso geležinkelio. Medienos apdirbimo pramonė.
Ažuluokesa
Ažuluokesa – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 1 km į pietus nuo Molėtų. Šalia seno Vilnius-Molėtai plento. Netoli kaimo yra Luokesų ežeras.
Zablatiškės (Zarasai)
Zablatiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Degučių, netoli Auslo ežero.
Nijolė Gulbinienė
(g. 1943 m. rugsėjo 25 d. Vadžgiryje, Jurbarko raj. - mirė 2016 m. liepos 9 d. Kaune) – Lietuvos muziejininkė.
Išsilavinimas
1960 m. baigė Vadžgirio vidurinę mokyklą. 1961–1967 m. studijavo VU Gamtos mokslų fakultete. 1983 m. lapkričio 1 d. Baltarusijos S. Kirovo technologijos institute apgynė disertaciją tema "Ultragarso ir augimo stimuliatorių įtaka paprastosios eglės sėklų dygimui ir sėjinukų ir sodinukų augimui", agrarinių mokslų daktarė.
Karjera
Ilgametė Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejaus darbuotoja, vadovė. Muziejuje pradėjo dirbti 1977 m. zoologijos sektoriaus vadove. 1978–1981 m. muziejaus direktoriaus pavaduotoja, 1981–2016 m. – direktorė.
Oškinis (Girdavos apskritis)
Oškinis arba Korolenkovas (, nuo 1938 m. liepos 17 d. Oschern, nuo 1946 m. Короленково) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Pravdinsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Mozyrio kaimo gyvenvietės kaimas 38 km į rytus nuo Pravdinsko.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities Abeliškių valsčiaus dvaras, priklausė Abeliškių dvarui ir Ašvėnų (Nordenburgo) parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Frydlando rajono, vėliau Pravdinsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Krylovo apylinkės kaimas.
Sauber
thumb|right|C37 bolidas 2018 m. Alfa Romeo Sauber F1 Team – Šveicarijos Formulės 1 komanda. Formulėje 1 ji debiutavo 1993 m. sezone Geriausias jos pasiektas rezultatas buvo 6 trečiosios vietos ir du startai iš pirmos eilės. Sėkmingiausias jai buvo 2001 m. sezonas, kai ji užėmė 4 vietą konstruktorių taurės įskaitoje.
Iki 2005 m. buvusi nepriklausoma, buvo nupirkta BMW koncerno ir vadinasi BMW-Sauber.
Mercedes era
Formulėje 1 Sauber debiutavo 1993 m. PAR GP. Debiutas buvo itin sėkmingas – JJ Lehto užėmė 5 vietą ir pelnė ekipai pirmus du taškus. Nepaisant puikaus debiuto, visame likusiame sezone taškų zonoje ji finišavo tik 5 kartus. Surinkusi 12 taškų sezoną Sauber baigė 7 vietoje.
1994 m. sezone iki tol naudotus Ilmor variklius pakeitė Mercedes ir ekipa buvo pervadinta į Sauber Mercedes. Nepaisant to ekipai nepavyko užlipti ant apdovanojimų pakylos. Geriausia sezono vieta – dvi 4 vietos. Vėl 12 taškų ir šį kartą 8 vieta galutinėje įskaitoje.
Ford era
1995 m. sezoną Sauber pradėjo su naujais partneriais – Red Bull ir Ford. Šis sezonas buvo kur kas sėkmingesnis nei praeity – beveik kiekvienose lenktynėse buvo pelnomi taškai, o Italijos GP metu H. H. Frentzenas finišavo trečioje vietoje ir pelnė ekipai pirmąjį finišą ant podiumo. Tais pačiais metais prie ekipos prisijungė Petronas grupė – naftos kompanija iš Malaizijos. Kitais metais Monako GP metu abu pilotai finišavo taškuose – trečioje ir ketvirtoje vietose, tačiau gale sezono komanda turėjo vos 11 taškų ir vėl užėmė 7 vietą.
Ferrari era
thumb|right|[[Jacques Villeneuve 2005 m. sezone]] Nuo 1997 m. iki 2005 m. sezono Sauber ekipai variklius tiekė Ferrari ekipa. Nuo to laiko kasmet rezultatai vis gėrėjo, kol 2001 m. sezoną Sauber ekipa baigė 4 vietoje su 21 tašku.
Paskutiniais ekipos metais jos santykiai su Ferrari ekipa silpnėjo. 2004 m. sezone ji prisijungė prie Grand Prix pasaulio čempionato (kuriamos alternatyvos Formulei 1, kuriam nepriklauso Ferrari). Po to komanda nusprendė naudoti Michelin padangas (Ferrari buvo pasirinkusi Bridgestone). O nuo 2006 m. sausio 1 d. ekipą įsigijo BMW kompanija.
Sugrįžimas į Formulę 1
2009 m. gruodžio 3 d. FIA paskelbė, kad leidžia Sauber grįžti į Formulės 1 lenktynes, užimant pasitraukusios Toyota ekipos vietą. Prieš tai buvo paslkelbta, kad BMW pasitraukia iš šio sporto ir parduoda komandą pirmajam jos savininkui P. Sauberiui. Komanda naudojimui pasirinko Ferrari variklius.
2016 m. komanda buvo parduota „Longbow Finance“ holdingui.
Sutartis su Alfa Romeo
Prieš 2018 m. sezoną komanda pradėjo naudoti naujus „Ferrari“ variklius ir sudarė sutartį su „Alfa Romeo“ kompanija.
Meilūnai (Siesikai)
Meilūnai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Siesikų, prie Taujėnų miškų pietinio pakraščio. Pro kaimą eina kelias. Miške yra apleistas durpynas. Kaime įsikūrusi ūkininkų kooperatinė bendrovė „Linų agroservisas“.
Dumblenė
Dumblenė (Limosella) – gyslotinių (Plantaginaceae) šeimos augalų gentis.
Meilūnai (Siesikai)
Etimologija
Meilūnų kaimo pavadinimas kilęs iš asmenvardžio – buvusio tėvavardžio Meilūnas (Meilaus sūnus). Šaknis meil- sietina su žodžiais „meilė“, „meilus“.
Dumblenė
Gentyje yra šios rūšys:
Meilūnai (Siesikai)
Etimologija
thumb|left|200px|Paminklas prie įvažiavimo į kaimą
Pašiliai (Molėtai)
Pašiliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Giedraičių.
Bruno Mbanangoyé Zita
Brunas Mbanangojė Zita (Bruno Mbanangoyé Zita; g. 1980 m. liepos 15 d.) – Gabono futbolininkas, rungtyniavęs vidurio saugo pozicijoje.
Karjeros pradžioje rungtyniavo Gabone ir Tunise, 2006 m. persikėlė į Baltarusiją.
Brunas Mbanangojė Zita Gabono rinktinėje debiutavo 1999 m.
Alfonsas Dagelis
Alfonsas Dagelis (1923 m. gruodžio 25 d. Juostininkuose, Utenos apskritis – 1982 m. vasario 1 d. Panevėžyje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, publicistas.
Biografija
Baigė Rukiškio (Anykščių r.) pradžios mokyklą, mokėsi Raguvos progimnazijoje, 1944 m. baigė Panevėžio gimnaziją. Mokykliniais metais buvo raudonųjų partizanų „Gražinos“ būrio ryšininkas. 1944 m. Raguvos malūno buhalteris. 1944–1945 m. Panevėžio apskrities komjaunimo instruktorius. 1945–1946 m. mokėsi Respublikinėje partinėje mokykloje.
1946–1949 m. Kupiškio apskrities laikraščio „Stalino keliu“ redaktorius. 1949–1953 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas Šiaulių srityje. 1953–1956 m. laikraščio „Panevėžio tiesa“ redakcijos skyriaus vedėjas, 1956–1982 m. laikraščio redaktorius. 1958 m. neakivaizdžiai baigė lituanistikos studijas Vilniaus pedagoginiame institute, Lituanistikos fakultete.
1973 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas. Parašė keletą leidinių apie Panevėžį.
Sedliska (Vlodavos apskritis)
Sedliska  – kaimas Lenkijos rytuose, Virikų valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurę nuo Virikų, apie 17 km į šiaurės vakarus nuo Vlodavos ir apie 70 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Supiluliumas I
Supiluliumas I arba Šupiluliumas I – hetitų karalius, valdė nuo 1344 – 1320 m. pr. m. e.. Talentingas hetitų karvedys, politikas ir diplomatas, sumaniai išnaudojęs tuo metu susiklosčiusią tarptautinę situaciją Artimųjų Rytų regione. Susilpnėjus Egiptui, Mitanijai ir kasitų Babilonijai, sugebėjo atstatyti hetitų karinę galią ir prestižą.
Supiluliumas I buvo Tudhalijaus II sūnus.
Santykiai su Mitanija
Supiluliumo valdymo metais svarbiausias įvykis buvo hetitų ir Mitanijos karas. Tikriausiai dėl Mitanijos karaliaus Artašumaro nužudymo, įvyko derybos tarp Supiluliumo ir pretendento į Mitanijos karaliaus sostą, Artatamo II. Bet į sostą atėjo nužudytojo karaliaus brolis, jaunasis Tušratas. Nors daugelis Tušrato aplinkos žmonių norėjo artimesnių santykių su hetitais, taikos sutartis nebuvo pasirašyta. Mitanija sudarė sąjungą su Egiptu, o Supiluliumas dar neturėjo pakankamai jėgų kariauti su Mitanija.
Hayasos-Azzi užėmimas
Dar valdant tėvui, Supiluliumas ėmė vadovauti savo armijai. Jis sugebėjo sugrąžinti Samuchą ir pavertė šį miestą savo gynybine baze kovai su Hayasa-Azzi ir kaškų gentimis.
Supiluliumo metraščiuose, rašytuose jo anūko Hatušilio III, rašoma, kad pirmaisiais savo valdymo metais Supiluliumas vykdė šalies stiprinimo ir atstatymo politiką. Jam pavyko suvienyti, dar tėvo valdymo metais, sukilusius miestus valstybes. Ne visos užimtų teritorijų gentys norėjo paklusti hetitams, kiti bėgo į Išuvą. Persekiodamas juos, hetitai persikėlė per aukštutinį Eufratą ir susirėmė su Hayasa-Azzi armija. Hayasas buvo nugalėtas, o su jo valdovu Hukanu pasirašyta taikos sutartis. Pagal šią sutartį, Hukanas prisiekė Supiluliumui, pažadėjo karinę pagalbą ir perdavė pabėgėlius. Supiluliumas karaliui Hukanui į žmonas atidavė savo seserį, su sąlyga, kad Hukanas nepretenduos į kitas hetitų karalystės moteris. Sąjunga su Hayaso karalyste turėjo didele ekonominę ir politinę reikšmę. Pirma – dabar hetitai galėjo Mitaniją pulti iš užnugario, antra – įsitvirtinę pietiniuose rytų Ponto kalnuose, hetitams atiteko kalnų rajonas turtingas geležies rūdos.
Pirmasis žygis į Siriją
Pirmasis žygis į Siriją per Tauro kalnų perėją buvo atremtas Mitanijos armijos ir Supiluliumas patyrė didelių nuostolių.
Mitanijos karalius Tušratas kontratakavo ir įsiveržė į Išuvą, kurią jis laikė savo tėvynės žemėmis. Supiluliumui atsitraukus į Hatušą, Tušratas su savo armiją įžengė į Išuvą ir ją užėmė. Po sėkmingos karo kompanijos, Tušratas savo Egipto sąjungininkui, faraonui Amenchotepui III, nusiuntė karo vežimą, porą arklių ir du vergus, atimtus iš hetitų.
Antrasis žygis į Siriją
Antrasis žygis buvo labiau paruoštas. Persikėlęs per Eufratą, Supiluliumas be vargo atsiėmė Išuvą ir netikėtai puolė ir užėmė Mitanijos sostinę Vašukani (skr. Vasu-khani) 36.84116°N, 40.07025°W.
Supiluliumo planuose nebuvo numatyti kariniai veiksmai su Egiptu. Jis būtų sutikęs valstybių sieną laikyti Oronto upės vagą, bet pasipriešino Kadešas. Hetitų karo vežimai sutriuškino Kadešo armiją ir Supiluliumo armija užėmė žemes nuo Libano iki netoli Damasko. Karchemišo karaliumi buvo paskirtas Supiluliumo sūnus Pijasilis, o Alepo – sūnus Telepinas.
Mitanija užpuola Siriją
Išlikusi ir Supiluliumo sąjungos sutartis su Ugarito karaliumi Nikmadu II. Joje rašoma, kad prieš hetitus sukilo Mukišo (Alalahas) 36.23768°N, 36.38484°W karalius Itur–Addu, Nukašše karalius Addu–Nerari ir Nijos karalius Agi–Teššubas.
Santykiai su Egiptu
Faraono Echnatono, trečiosios dukros Anchesenamonos laiške, rastame Hatuše, hetitų karaliaus Supiluliumo prašoma savo sūnų paskirti jos vyru. Bet į Egiptą atvykusį princą Zannanzą, Ajo II aplinkos žmonės, nužudė. Hetitų armija, vadovaujama būsimo sosto įpėdinio, Arnuvando II puolė pietų Siriją. Dvi armijos susitiko Amkos slėnyje, bet lemiamas mūšis neįvyko.
Supiluliumo I mirtis
Hetitų ir egiptiečių mūšiui sutrukdė maras, kuris prasidėjo egiptiečių belaisvių stovykloje. Liga greitai paplito po visą Mažąją Aziją ir epidemija tesėsi dvidešimt metų, nusinešusi didžiąją hetitų gyventojų dalį. Manoma, kad Supiluliumas mirė būtent nuo šios epidemijos. Supiluliumo sūnus Muršilis II šią epidemiją aiškino, kaip Dievo bausmę už sutarties su Egiptu nesilaikymą.
Supiluliumo I šeima
Supiluliumas buvo vedęs tris kartus. Paskutinė jo žmona buvo Babilonijos karaliaus Burna-Buriašo dukra Mal–Nikalė. Po mirties ji gavo karalienės Tavanana titulą ir tuo vardu išliko rašytiniuose šaltiniuose. Nors ji nebuvo Supiluliumo vaikų motina, ji aktyviai dalyvavo politikoje ir išliko įtakinga po vyro mirties. Supiluliumas turėjo penkis sūnūs ir tris dukras:
Po mirties parašyti „Supiluliumo analai“ yra vieninteliai šio periodo istoriniai šaltiniai. Diplomatinis susirašinėjimas su Amarna rodo, kad jau tuo metu egzistavo diplomatinis protokolas ir aukštas tarptautinių santykių lygis.
Army Service Corps FC
Army Service Corps FC – buvęs Maltos futbolo klubas iš Valetos, kuriame žaidė britų armijos kariškiai.
Hermeneutika
miniatiūra|[[Hermis – dievų pasiuntinys]] Hermeneutika – filosofijos kryptis, kilusi iš religinių tekstų aiškinimo. Kartais dar vadinama „hermeneutine filosofija“. Pirmiausia iš Šv. Rašto, o vėliau ir kitų – Korano, Toros.
Šiuolaikinė hermeneutika nutolo nuo savo ištakų. Ji tyrinėja ne tik tekstų aiškinimą, bet ir apskritai supratimo, interpretacijos reiškinius. Todėl ji dar vadinama interpretacijos, supratimo teorija. Hermeneutika svarsto galimybę suprasti tekstą kaip išraišką per prasmės atkūrimą arba sukūrimą naujoje – jau interpretatoriaus interpretacijoje. Teksto prasmės supratimas hermeneutui yra savotiškas kūrybinio akto pakartojimas, pasiekiamas įsigyvenant į jo sukūrimo istorinę epochą ir įsijaučiant į autoriaus ketinimus. Supratimo sklaida – aiškinimas ir interpretavimas. Taigi, hermeneutikos tikslas – padaryti mąstymo prielaidas kiek galima aiškesnes, tuo pačiu įtraukiant į aiškinimo vyksmą.
Plačiausiu požiūriu hermeneutika yra filosofijos kryptis, nagrinėjanti pasaulio, tikrovės interpretacijos būdus. Ji yra viena iš vyraujančių šiuolaikinės filosofijos krypčių. Pastaruoju metu, tekstų koncepcija buvo išplėsta iki pasisakymo ar kalbos, įvairių pasirodymų, dailės kūrinių ir netgi įvykių.
Žodžio „hermeneutika“ kilmė
Žodis hermeneutika turi dvi kilmes. Viena yra iš graikų dievo, Hermio, iš pradžių prekybos, vėliau ir magijos globėjo. Hermis buvo ryšininkas tarp dievų ir žmonių pasaulio, todėl jis siejamas su paslaptimi, uždarumu. Kita, iš sinkretiškos ptolemėjiškos dievybės, Hermio Trismegisto, simbolizuojančio užslėptą ir paslaptingą žinojimą. Todėl kiek vėliau hermeneutika pradėta vadinti tekstų (dažniausiai paslaptingų) aiškinimo mokslu.
Bibliografija
Apie hermeneutiką Hermeneutinės filosofijos vertimai į lietuvių kalbą
Virintai
Virintai – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, apie 2 km į šiaurės vakarus nuo Toliejų ir apie 0,5 km į šiaurę nuo Juodėnų. thumb|left|200px|Virintai nuo kelio thumb|left|200px|Virintai nuo kelio
Telkšo ledyninės kilmės duburyje, netaisyklingos formos, šakotas, į pietus yra nutįsusios 2 įlankos. Ežero ilgis iš rytų į šiaurės vakarus 5,54 km, plotis iki 1,23 km. Altitudė 134,6 m. Giliausia ežero vieta (35 m) yra jo centrinėje dalyje. Krantai daugiausia aukšti, tik vakarinis krantas žemas, pelkėtas. Pietinės pakrantės miškingos (Juodėnų, Šilelio, Didžiojo Raisto, Ažukalnio miškai), kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Yra 0,77 ha miškinga sala rytinėje ežero dalyje ir keletas plaukiojančių salų vakarinėje dalyje. Į Virintus įteka 3 didesni upeliai: Alsūnė, Skardis ir Graužė (V-3) (iš Graužio ežero), šiaurės vakaruose išteka Šventosios intakas Virinta. Ežero pratakumas 74 %. Ežeras patvenktas.
Greta rytinio ežero kranto praeina Vilniaus–Utenos plentas, šiaurvakarinėje pakrantėje susikerta keliai ir kelias Nr.2811 (Kapanauza – Čivyliai – Verbiškės). Prie Virintų įsikūrę kaimai: Verbiškės, Valančiai, Babilninkai, Čiulėnai, Juodėnai, Kabeliai, Sližiškiai, Šaltupys, Padumblė, Drąsėnai, Kumelynė. Veikia 10 kaimo turizmo sodybų. Yra Vilniaus universiteto poilsio bazė. Pietvakarinėje pakrantėje stūkso Sližiškių piliakalnis.
Mirtiniai
Mirtiniai (Myrtaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus magnolijainių (Liliopsida) klasės augalų šeima.
Šeimoje 130-150 genčių ir mažiausiai 3000 rūšių.
Gentys
ir kt.
AFK Atlantic Lázně Bohdaneč
AFK Atlantic Lázně Bohdaneč – buvęs Čekijos futbolo klubas iš Lazne Bohdanečo. 2000 m. susijungė su Slovan Pardubice.
Istorija
2000 m. vasarą klubas nutraukė savo veiklą.
Kauno teismo rūmai
thumb|230px|Kauno teismo rūmai Kauno teismo rūmai – teismo rūmai Kaune, A. Mickevičiaus gatvėje. Pastatyti ant anksčiau šioje vietoje veikusio kino teatro „Senasis trestas“ pamatų, 2006 m. vasaros pabaigoje nugriovus kino teatrą. Projekto autorius Architektas Arvydas Akelis („Dalis erdvės“ projektų vadovas), statybos darbus atliko UAB „Vėtrūna“.
Rūmų plotas – 3800 kvm.
Kauno apygardos teisme įrengta 14 posėdžių salių, o Kauno apygardos administraciniame teisme – 5 salės. Yra konferencijų salė, 11 kamerų (plotas – 6 kvm) teisiamiesiems. Mažiausios (civilinių bylų) posėdžių salės – 38 m², didžiausia – 142 m² ploto. Visi teisėjai ir jų padėjėjai turi atskirus kabinetus.
Į teismų rūmus persikėlė Kauno apygardos administracinis teismas (veikęs M. K. Čiurlionio g.) bei Kauno apygardos teismas (veikęs A. Mickevičiaus g.).
Kauno teismo rūmų statyba kainavo apie 34 mln. litų.
Istorija
1877 m. Kauno gubernatoriui miesto pirkliai Frumkinai pasiūlė pastatyti teismo rūmus tuometiniame Nikolajaus prospekte. Teismo rūmai pastatyti 1883 m., lapkritį įvyko iškilmingas 3 aukštų pastato atidarymas. 1918 m. pastate veikė Kauno apygardos teismas ir Vyriausiasis Lietuvos Tribunolas. Pastatą valstybei nuomavo Frumkinų turto paveldėtojai. 1931 m. Lietuvos Respublikos teisingumo ministerija pastatą nupirko už 900 000 aukso litų.
Žalgirio stadionas
miniatiūra|kairėje|Įėjimas (2012) mini|left|2023 m. sklypo vaizdas
Žalgirio stadionas – buvęs didžiausias Lietuvos stadionas Žirmūnuose. Iki 2011 m. Vilniaus „Žalgirio“, iki 2008 m. FC Vilnius, 2007 m. Visagino „Interas“ namų stadionas.
Istorija
Pradėtas statyti po II pasaulinio karo vokiečių belaisvių. 1948 m. pastatytas.
Nuo 1991 m. žaidė Lietuvos vyrų futbolo rinktinė. Vėliau prarado nacionalinio stadiono statusą, tarptautinės rungtynės vyko S. Dariaus ir S. Girėno stadione Kaune ir Marijampolės miesto stadione Marijampolėje.
2010 m. savininkai (ŪBIG) planavo jį griauti, sklype statyti naują rajoną. Svarstyta įtraukti stadioną į Kultūros vertybių registrą, bet jis neatitiko keliamų reikalavimų, o įtraukimas apsunkintų jo rekonstrukciją.
2015 m. stadionas aplinkinės teritorijos (8 ha) už >40 mln. € parduoti bendrovei Hanner. Ji sklype pastatė naujus pastatus.
2016 m. liepos 5 d. pradėti stadiono griovimo darbai.
Žygaičiai
Žygaičiai – miestelis Tauragės rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, prie kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Žygaičių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia (pastatyta 1861 m.), Žygaičių gimnazija, biblioteka, paštas (LT-73017), bendruomenės centras (kaimo bendruomenė „Žygava“). Žygaičiuose buvęs 1893 m. statytas koplytstulpis su ornamentuotu kryželiu ir Šv. Jurgio skulptūra. Dabar miestelyje yra kitas koplytstulpis su to paties šventojo skulptūra, 1987 m. jis atnaujintas. Žygaičių pakraštyje yra 1936 m. statyta trikampio plano koplytėlė su trimis nišomis. Miestelyje yra XIX a. pirmoje pusėje įkurtos Žygaičių kapinės.
Etimologija
Žygaičiai – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Žygaitis.
Istorija
Žygaičiai minimi nuo 1561 m., tada kaimui priklausė 17 valakų žemės, jame buvo 15 kiemų ir viena smuklė. Pirmoji medinė Romos katalikų bažnyčia pastatyta 1608 m., antroji, taip pat medinė, pastatyta 1785 m., kurią XIX a. viduryje sudegino žaibas, o 1861 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia.
1863 m. įkurta valdiška pradžios mokykla, joje mokėsi 58 vaikai. Spaudos draudimo laikotarpiu Žygaičiai, būdami pasienio gyvenviete, buvo svarbus knygų gabenimo centras – knygos iš Tilžės gabenamos čia, laikomos kunigo Norvaišos namuose ir toliau gabenamos į Kauną bei kitur. XIX a. pabaigoje Žygaičiai buvo kaimas Raseinių apskrities Sartininkų valsčiuje.
XX a. tarpukariu Žygaičiai buvo valsčiaus centras (1937–1950 m.), veikė kooperatyvas, smulkaus kredito draugija, šaulių, pavasarininkų, Lietuvos tautininkų sąjungos, Jaunosios Lietuvos skyriai. 1931 m. vasarą prie Ežeruonos upelio gyvuliai, eidami į upelį gerti vandens, nuspardė krantą ir ties Žygaičių klebonija po liūties klebonas aptiko skulptūrą, kuri pavadinta „Žygaičių liūtu“ (pagaminta 1231 m., saugoma Čiurlionio dailės muziejuje.
Pokario metais apylinkėse veikė Kęstučio apygardos, Butigeidžio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.
LTSR metais buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
2005 m. patvirtintas Žygaičių herbas.
Gyventojai
1640 ir 1738 m. Žygaičiuose gyveno tik 5 šeimos, 1866 m. – 205 gyventojai. 1923 m. kaime buvo 298 gyventojai, 43 sodybos, nebuvo žydų, kelios parduotuvės ir amatų dirbtuvės, smulkaus kredito draugija. Gyvenvietės planas – linijinis.
Radiniai
Miestelyje, Ežeruonos pakrantėje, 1932 m. rastas lobis  – puodas su sidabriniais ir variniais pinigais. Viena moneta buvo Vladislavo IV (1647 m.), viena – 1626 m. Zalcburgo taleris, likusios – lenkiškos ir lietuviškos.
Jóhanna Sigurðardóttir
Jóhanna Sigurðardóttir (g. 1942 m. spalio 2 d. Reikjavike) – Islandijos politikė, nuo 2009 m. vasario 1 d. iki 2013 m. gegužės 23 d. ėjusi Islandijos ministrės pirmininkės pareigas. Prieš tai ji buvo socialinių reikalų ministrė 1987–1994 ir 2007–2009 m. laikotarpiais. Altingo nare politikė buvo nuo pat 1978 m. Tapdama šalies premjere ji tapo pirmąja moterimi Islandijoje, užėmusia tokias pareigas. Taip pat ji tapo pirmąja homoseksualia (tai paskelbusi viešai) šalies valdžioje esanti moteris šiuolaikinėje politikoje visame pasaulyje.
Jóhanna Sigurðardóttir priklauso Islandijos socialdemokratų aljanso politinei partijai.
Kalju Lepik
Biografija
1928–1934 m. mokėsi Koeru pradžios mokykloje, 1935–1939 m. Tartu prekybos mokykloje, 1939–1941 m. Tartu komercinėje gimnazijoje. 1942–1943 m. Tartu universitete studijavo filosofiją. 1943 m. paimtas į vokiečių kariuomenę kovojo Estų legione. 1944 m. pasitraukė į Švediją. Gyveno Stokholme, Stokholmo universitete dėstė archeologiją ir etnografiją. 1991 m. grįžo į Estiją.
Aktyviai dalyvavo estų emigrantų organizacijų veikloje, prisidėjo steigiant literatūrinius periodinius leidinius. Nuo 1982 m. Estų užsienio rašytojų sąjungos pirmininkas.
Kūryba
Poezijos rinkiniuose vyrauja tėvynės ilgesio, pasipriešinimo okupantams motyvai; būdinga estų klasikinės poezijos ir tautosakos priemonių, elegijos ir satyros, humoro derinimas.
Titas
Titas buvo imperatoriaus Vespasiano ir jo žmonos Domicilės vyriausiasis sūnus. 61 m. tapo kariniu tribūnu Britanijoje. 66 m. kartu su tėvu išvyko į Judėją malšinti ten kilusio žydų sukilimo. Nuo 69 m. imperatoriumi faktiškai tapo Vespasianas, o 70 m. Titas numalšino sukilimą. Jeruzalėje užsimezgė Tito romanas su Erodo Agripos seserimi Berenike iš Kilikijos. Grįžusiam į Romą jam buvo leista suorganizuoti triumfą; jo garbei pastatyta triumfo arka Romoje. Titas numalšino Terentijaus Maksimo sukilimą.
Valdymas
thumb|left|Romos imperija 69 metais Po tėvo mirties 79 m. Titas tapo imperatoriumi. Liaudies buvo mėgstamas ir laikomas geru imperatoriumi. Jo valdymo metu įvyko Vezuvijaus išsiveržimas, po pelenais palaidojęs Pompėją ir Herkulanumą. Daug lėšų skyręs maro epidemijos, 79 m. rugpjūčio 24 d. Vezuvijaus išsiveržimo, 80 m. Romos gaisro padariniams likviduoti, visuomeninėms statyboms (buvo baigtas statyti Koliziejus, termos), dovanų dalijimui ir pramogoms.
Po dvejų valdymo metų Titas mirė nuo karštinės. Senatas po mirties paskelbė apie jo dieviškumą; sostas atiteko Tito broliui Domicianui.
Adomas Liudvikas Čartoriskis
Kunigaikštis Adomas Liudvikas Čartoriskis (1872 m. lapkričio 5 d., Paryžius – 1937 m. birželio 26 d., Varšuva) – Lenkijos aristokratas, 1-mas ordinatas Syniavoje (1897–1937) ir 2-ras ordinatas Goluchuve (1911–1937).
Biografija
Lietuvos-Lenkijos Čartoriskių giminės atstovas. Kunigaikščio Vladislavo Čartoriskio (1828–1894) ir princesės Margaritos Orleanietės (1846–1893) vyresnysis sūnus.
Gavo nuodugnų ir visapusišką išsilavinimą. Mokėsi Kalskburgo gimnazijoje, po to Jogailos ir Friburgo universitetuose. Turėjo daug įgūdžių ir gebėjimų. Jis buvo humanistas, meno žinovas ir mylėtojas, mokėjo daug kalbų. Kunigaikštis buvo giliai tikintis ir praktikuojantis žmogus, skatino ir taikė krikščioniško gyvenimo taisykles savo asmeniniame gyvenime, socialinėje ir imigracinėje veikloje.
1894 metais po savo tėvo mirties Adomas Liudvikas Čartoriskis tapo giminės galva. Po trejų metų jis tapo Syniavos ordinatu. Jo turto vertė įvertinta 4,5 mln. austriškomis kronomis, neskaitant turtingų šeimos meno kolekcijų.
1899 metais jo teta Elžbieta Dzialinska paliko jam ir jo broliui Vitoldui turtą Goluchuve. Adomas Liudvikas Čartoriskis buvo Lenkijos bibliotekos Paryžiuje prezidentu ir išeivijos Prancūzijoje Literatūros ir meno draugijos pirmininku. Padėjo materialiai daugeliui žmonių ir organizacijų.
Po bevaikio brolio Vitoldo mirties 1911 metais Adomas Čartoriskis paveldėjo visą jo turtą. 1914 metais jis įstojo į Austrijos kariuomenę, o jo žmona paėmė į savo rankas Čartoriskių muziejaus Krokuvoje vadovavimą. Pirmo pasaulinio karo metu jai pavyko pervežti pačius vertingiausius eksponatus į Drezdeną. Po karo, buvo tam tikrų Čartoriskių kolekcijos atkūrimo sunkumų, sukeltų nestabilios padėties Lenkijoje. Po dvejų metų derybų ir Rygos sutarties, garantavusios kolekcijos grąžinimą, pasirašymo, dalis eksponatų grįžo į Krokuvą. Kolekcijos atstatymas tęsėsi paskutinius kelerius metus.
1937 m. birželio 26 d. 64-metis kunigaikštis Adomas Liudvikas Čartoriskis mirė Varšuvoje ir buvo palaidotas šeimos kape, Syniavoje.
Šeima ir vaikai
1901 m. rugpjūčio 31 d. Varšuvoje kunigaikštis Adomas Liudvikas Čartoriskis vedė grafaitę Mariją Liudviką Krasinskaitę (1883 m. kovo 24 d. – 1958 m. sausio 23 d.), Liudviko Juzefo Krasinskio (1833–1895) ir Elizos Magdalenos Zaviša-Kęsgailaitės (1820–1876) dukterį. Jie turėjo aštuonis vaikus:
Sikorovizna
Sikorovizna – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rūtelės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pobondziai
Pobondziai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rūtelės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 19 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 127 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo yra Pabandžio ežeras. 2010 m. gegužės 18 d. kaimą nusiaubė viesulas.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
John Obi Mikel
Džonas Maiklas Nčekubė Obina arba tiesiog Džonas Obi Mikelis (g. 1987 m. balandžio 22 d.) – Nigerijos futbolininkas, saugas.
Karjera
rungtyniavo nuo 2005 m.
Su rinktine dalyvavo 2006, 2008 ir 2010 m. Afrikos Tautų taurėse, o 2013 m. tapo Afrikos čempionu.
Pikieta (Molėtai)
Pikieta – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Giedraičių, prie Zdoniškių miško.
Istorija
1838 m. Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje minimas Pikietos vienkiemis.
Arakano karalystė
Pavadinimai
Regiono pavadinimas kildinamas iš pali kalbos žodžio Rakhapura („Rakšasų žemė“). Senovės romėnų šaltiniuose kraštas vadinamas Argyré, o nuo VII a. arabų pirkliai jį žinojo kaip Rohang. Matyt iš pastarųjų krašto pavadinimą XVI a. perėmė portugalai, kurie jį žinojo kaip Arracao, ir šį pavadinimą perdavė į kitas vakarų kalbas. Bamarai iš Iravadžio slėnio jį vadina rakhuing, o vietos gyventojai rachinai naudoja pavadinimą Rakhinepray (t. y. "Rachinų kraštas")
Švarnas
Biografija
Jauniausias Haličo kunigaikščio Danieliaus Haličiečio ir jo žmonos Onos Mstislavovaitės Naugorodietės sūnus, Romano Didžiojo vaikaitis, Mstislavo Izoslavovaičio provaikaitis.
Arakano karalystė
Geografija
Istorinis Arakano regionas sudaro siaurą ilgą iš šiaurės į pietus nutįsusį ruožą, prisiglaudusį prie Bengalijos įlankos, kuri tampa regiono vakarine riba. Tai – vadinamasis Arakano krantas, kurio ilgis apie 225 km, o plotis plačiausioje vietoje siekia 60 km. Jo teritorija didele dalimi sutampa su dabartine Rachinų valstija Mianmaro sudėtyje.
Švarnas
Biografija
Pagal Lietuvos karaliaus Mindaugo ir Haličo-Volynės kunigaikščio Danilo taikos sutartį 1254 m. vedė Mindaugo dukterį. Spėjama, kad Švarnas ir Mindaugaitė buvo apvesdinti, jiems būnant 14-15 metų. Taika ir vaikų santuoka padėjo lietuvių valdovui užbaigti sunkų karą su Haliču-Volyne.
Arakano karalystė
Geografija
Nepaisant to, kad yra valdomas Mianmaro, geografiškai regionas yra priskiriamas Indijos subkontinentui. Iš rytų jis yra atskirtas Rakhainų kalnų, kurie sudaro natūralią ribą, skiriančią nuo Iravadžio baseino. Šiaurėje regionas susisiekia su Bengalijos lyguma (istorine Bengalija). Tradiciškai šiaurine regiono riba laikoma Nafo upė, kurios vaga sutampa su dabartine Mianmaro ir Bangladešo siena, už kurios prasideda Čitagongo kalvos. Pietine regiono riba laikoma Gva upė. Regionas išvagotas gausių kalvų grandinių, kurios eina lygiagrečiai Rakhainų kalnagūbriui. Tarp jų išsidėstę derlingi slėniai, upės, ežerai. Upės yra nedidelės. Svarbiausios jų - Maju, Kaladanas, Lemro, Tanlvė, Thadė ir kt. Gausu jūrinių salų, tarp kurių svarbiausios Čeduba, Ramri.
Didžiausi regiono miestai - Sitvė (seniau Akjabas), Sandovajus, Butidaungas, Mrauku, Zigaingas, Kjaukpju, Taungupas ir kt.
Švarnas
Biografija
Vaikų Švarnas neturėjo.
Arakano karalystė
Demografija
Pagrindiniai Arakano kranto ir prie jo prisišliejusių kalvų gyventojai yra arakaniečiai, naudojantys birmiečių kalbos dialektą ir išpažįstantys theravados budizmą. Jie turi stiprią tapatybę ir atskirą istoriją, kas leidžia juos laikyti atskira tauta. Ta arakaniečių dalis, kuri priėmė islamą, yra vadinama kameinais.
Vėlesniame istorijos laikotarpyje kraštas patyrė gyventojų migracijas iš vakarinių teritorijų, t. y. iš Bengalijos. Jie čia kėlėsi trūkstant žemių lygumose. Tai lėmė didelį indoarijų (bengalų) procentinės sudėties regione išaugimą Arakane. Taip susiformavo vietinės indoarijų grupės – čakmai (Mianmare dar žinomi kaip daignetai ar thetai), barua (maramagjai) ir rohinjai, kalbantys kalbomis ar dialektais, artimais bengalų kalbai. Skirtingai nei arakaniečiai ar čakmai, rohinjai yra musulmonai.
Istorija
Kultūriškai Arakano regionas buvo savotiška buferinė zona, įtakojama dviejų skirtingų kultūrų: indiškosios iš vakarų, ir mjanmiškosios iš rytų. Abi šios kultūros atsispindi žmonių kalboje, gyvenimo būde. Karalystės istorija skirstoma į keturis ilgus laikotarpius, pagal sostinės vietą.
Dhanavati laikotarpis
Dhanavati laikotarpiu tradiciškai, remiantis kronikomis, laikomas 3325 m. pr. m. e.-326 m., nors jo istoriškumas nėra įrodytas. Legendos pirmuoju karaliumi laiko Maraju, tačiau pirmieji archeologiniai radiniai iš šio laikotarpio randami tik iš pirmųjų mūsų eros amžių. Regionas indų šaltiniuose prieš mūsų erą buvo vadinamas Kala mukha („juodieji veidai“), vėliau pavadintas „Rakšasų vieta“. Indų įsivaizdavimu, čia gyveno juodi žmonės, neretai kanibalai. Arakanas taip pat pasirodo graikų žemėlapiuose. Strabonas čia pažymėjo pirmąsias gyvenvietes. I a. graikai šią teritoriją vadino Argyre (t. y. „sidabro šalimi“). Arakano istorijos pradžia laikomas kolonistų iš Indijos antplūdis pirmaisiais mūsų eros amžiais. Šie kolonistai, vykdydami prekybą ir misijas į rytus (Pietryčių Aziją), greitai kolonizavo Arakano krantą, atnešdami čia Indijos kultūrą. Taigi, šiuo laikotarpiu valstybė buvo labai induizuota. Nepriklausomai nuo vietos gyventojų etninės sudėties, arakaniečiai rašė sanskritu, išpažino indų dievus, o dinastijos kildino save iš tuometinės Indijos dinastijų. Nors legendos teigia, jog pats Šakjamunis lankėsi sostinėje VI a. pr. m. e., manoma, jog budizmas regioną pasiekė šiek tiek vėliau. Bet kokiu atveju, jis jau buvo įsitvirtinęs vietos gyventojų tarpe iki IV a.
Aritmetika
Aritmetika (iš 'skaičius') – seniausia matematikos sritis, nagrinėjanti veiksmus su skaičiais bei jų savybes. Pagrindiniai ir anksčiausiai atsiradę aritmetikos veiksmai – sudėtis, atimtis, daugyba ir dalyba, tačiau ilgainiui pradėta naudoti ir sudėtingesnius – tai įvairūs reiškiniai su procentų skaičiavimu, šaknimis, laipsniais bei logaritminėmis funkcijomis.