cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Medšarkinis svirbelis
Medšarkinis svirbelis (Hypocolius ampelinus) – medšarkinių svirbelių (Hypocoliidae) šeimos paukščių rūšis, priklausanti medšarkinių svirbelių (Hypocolius) genčiai. Šie paukščiai yra vienintelė medšarkinių svirbelių šeimos rūšis. Šios rūšies paukščiai aptinkami šiaurės Afrikos, Arabijos, Afganistano, Pakistano ir vakarinės Indijos pusdykumių regionuose. Jie skraido pulkais, minta vaisiais, žiemą migruoja į pietus.
Michael Faraday
Maiklas Faradėjus (1791 m. rugsėjo 22 d. – 1867 m. rugpjūčio 25 d.) – anglų mokslininkas, daug prisidėjęs kuriant elektromagnetinių reiškinių teoriją. Laikomas vienu iš įtakingiausių mokslininkų istorijoje.
Biografija
M. Faradėjus gimė Newington Butts vietovėje prie Londono (šiuo metu – Londono dalis) gausioje kalvio šeimoje. Jau paauglystėje nuo 1805 m. pradėjo dirbti knygrišio pameistriu. 1812 m. pradėjo lankyti žinomo anglų chemiko, profesoriaus H. Davy paskaitas, kurias savarankiškai užrašinėjo. 1813 m. tapo H. Davy asistentu ir tais pat metais jie kartu išvyko į dvejus metus trukusią kelionę po Europos mokslo centrus. 1821 m. sausio 12 d. M. Faradėjus vedė Sarą Barnard. Nors buvo susituokęs, tačiau vaikų neturėjo. Nuo 1835 m. su pertraukomis sunkiai sirgdavo, kaip manoma, dėl gyvsidabrio garų, naudotų eksperimentų metu, poveikio. 1858 m. dėl sveikatos problemų atsistatydino iš daugumos pareigų.
Mokslinė veikla
1816 m. pradėjo publikuoti savo mokslo darbus. 1821 m. sukūrė pirmą laboratorinį elektros variklio modelį. Nuo 1825 m. Londono Karališkojo instituto laboratorijos vadovas. M. Faradėjus 1825 m. šviečiančiosiose dujose atrado benzeną C6H6 – paprasčiausią aromatinį angliavandenilį. 1831 m. atrado elektromagnetinę indukciją ir suformulavo Faradėjaus indukcijos dėsnį. 1832 m. Londono Karališkoji draugiją M. Faradėjų skyrė aukščiausią apdovanojimą – Copley medalį. Jis pirmasis pavartojo elektrinio bei magnetinio lauko sąvokas, iškėlė mintį apie elektrinių, magnetinių ir šviesos reiškinių sąryšį. Jo atrastu elektromagnetinės indukcijos reiškiniu grindžiamas visas elektrotechnikos ir radiotechnikos mokslas. 1833–1834 m. tyrinėdamas druskų, bazių ir rūgščių elektrinį laidumą suformulavo du elektrolizės dėsnius, pavadintus Faradėjaus elektrolizės dėsniais. Nuo 1833 m. – Chemijos katedros profesorius. Išrado voltmetrą. Faradėjus studijavo magnetinį lauką gaubiantį laidininką, nešantį nuolatinę elektros srovę, ir nustatė pagrindinę magnetinio lauko sąvoką fizikoje. 1845 m. atrado, kad stiprus magnetinis laukas gali sukti šviesos poliarizacijos plokštumą ir suformulavo Faradėjaus reiškinį. 1862 m. iškėlė hipotezę, kad magnetinis laukas gali pašalinti spektrines linijas. Hipotezę 1897 m. patvirtino Nyderlandų fizikas P. Zeeman, už šį atradimą apdovanotas Nobelio fizikos premija. M. Faradėjus buvo puikus eksperimentatorius – jo moksliniuose dienoraščiuose aprašyta daugiau nei 16 000 bandymų.
Balandžio 13
Balandžio 13 yra 103-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 104-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 262 dienos.
Vardadieniai
Algaudė – Ida – Idalija – Liaugaudas – Liaugintė – Martynas – Mingaudas
Užukampis (Vilnius)
Istorija
1996 m. didžioji dalis Trakų rajono Užukampio kaimo perduota Vilniui.
Gusevo rajonas
Geografija
Ribojasi šiaurėje su Nemano ir Krasnoznamensko, rytuose su Nesterovo, pietuose su Oziorsko ir vakaruose su Černiachovsko rajonais.
Rajono plotas 643 km², iš jų 34 000 ha žemės ūkio paskirties žemė, 7 900 ha miškas. Rajono teritorijoje yra nemažai naudingų iškasenų – keramzitinis molis, smėlis, žvyras, akmens druska, mineraliniai vandenys. Per rajoną teka svarbiausia regiono upė Prieglius, eina automobilių kelias Kaliningradas – Nesterovas – Kaunas ir geležinkelis Kaliningradas – Kaunas – Maskva.
Istorija
Rajonas apima buvusią Gumbinės apygardos Gumbinės apskritį. 1939 m. Gumbinės apskrityje buvo 160 gyvenviečių su 52 824 gyventojais. 2011 m. Gusevo rajone buvo 41 gyvenamoji vietovė. 2002 m. gyventojų surašymo duomenimis rajone buvo 37 461 gyventojas, 2010 m. surašymo duomenimis – 37 143 gyventojai.
Savivalda
Rajono teritorijoje iki 2008 m. buvo šios apylinkės, kurios rinko savo tarybas: thumb|Gusevo municipalinis rajonas nuo 2008 m. Vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Kaliningrado srities įstatymu Nr. 255 rajone sudaryti:
Vietovardžiai
Buvę dvarai ir kaimai, daugelis negyvenami nuo 1945 m.
Centralizuota tinklo įvykių stebėjimo ir valdymo sistema
centralizuota tinklo įvykių stebėjimo ir valdymo sistema (angl. Service desk) – ITIL teorijos sąvoka, reiškianti klientų aptarnavimo skyrių, paremtą SPOT (Single Point of Contact) koncepcija.
Service desk – tai visuma procesų, procedūrų, žmonių, veiksmų ir pan., atsakingų už bendravimą su klientu, operatyvų teisingos informacijos klientui suteikimą ir pan. Service desk veikia kaip sąsaja tarp klientų (išorinio pasaulio) ir kitų procesų (vidinio firmos pasaulio). Service desk sąvoka labai smarkiai susijusi su Incident management sąvoka.
Siekiant išvengti terminų konflikto, terminas Service desk keičiamas į terminą Help desk arba Support management.
Juodataškės čiuopiklinės kandys
Lietuvoje 6 rūšys:
Atžala (žurnalas)
Atžala – JAV lietuvių mėnesinis žurnalas, leistas 1929–1932 m. Šenandoa (JAV).
Redagavo J. K. Urbonas.
Pranas Kaunas
Pranas Kaunas (1891 m. liepos 12 d. Balseliškiai, Sintautų valsčius, Šakių apskritis – 1954 m. balandžio 16 d. Toronte, Kanada) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.
Bronius Kazėnas
Bronius Kazėnas (g. 1954 m. birželio 7 d. Klyvlende, JAV) – dirigentas ir dainininkas (tenoras), chorvedžio ir dainininko Juliaus Kazėno sūnus.
Pranas Kaunas
Biografija
Mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje, 1911 m. baigė pedagogikos mokslus Sankt Peterburge, gavo mokytojo cenzą ir buvo paskirtas mokytoju Rusijoje. Per Pirmąjį pasaulinį karą mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, baigė Čiugujevo karo mokyklą.
1918 m. grįžo į Lietuvą, mokytojavo Sintautų apylinkėse. 1918 m. gruodžio mėn. prasidėjus bolševikų puolimui, surinko 33 savanorių būrį ir su juo atvyko į Antrąjį pėstininkų pulką Aukštojoje Panemunėje. 1919 m. pulko mokomosios kuopos vadas. Nuo 1920 m. Kauno įgulos viršininko pirmasis adjutantas, karininkų kursų viršininko padėjėjas. 1920 m. dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomene. 1921–1924 m. Penktojo, Dešimtojo ir Septintojo pėstininkų pulkų vadas.
Bronius Kazėnas
Biografija
Iš mažens pamėgęs muziką, pradžioje jos mokėsi pas tėvą, o vėliau lankė Tred Waringo muzikos studiją. Baigęs Šv. Juozapo mokyklą ir Šv. Kazimiero aukštesniąją lituanistinę mokyklą, 1972–1976 m. Clevelando valstybiniame universitete studijavo muzikos pedagogiką ir įgijo bakalauro laipsnį. Suorganizavo ir 1974–1976 m. vadovavo 80 dalyvių studentų mišriajam chorui.
Pranas Kaunas
Biografija
1923 m. dalyvavo Klaipėdos krašto sukilime. Vėliau baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1926–1928 m. Karo mokyklos viršininkas. Nuo 1928 m. Biržų, nuo 1933 m. Mažeikių, nuo 1936 m. Raseinių, nuo 1938 m. Panevėžio apskričių, 1939 m. Vilniaus miesto karo komendantu. 1939 m. pulkininkas.
Bronius Kazėnas
Biografija
Nuo 1975 m. mokytojavo St. Rose mokykloje, tobulinosi dirigentų kursuose Filadelfijoje, kur jam teko diriguoti chorui ir simfoniniam orkestrui. Gavęs stipendiją, 1976–1978 m. studijavo chorvedybą ir dainavimą Cincinnati, OH, universitete ir įgijo dirigento magistro laipsnį. Mokslus baigė gerai, buvo apdovanotas auksinės lyros ženkleliu ir pakeltas į „Guests of Honor“.
Pranas Kaunas
Biografija
SSRS okupavus Lietuvą 1940 m. liepos 15 d. iš kariuomenės atleistas, o liepos 26 d. suimtas, kalintas, prasidėjus SSRS–Vokietijos karui 1941 m. birželio 21 d. išlaisvintas. 1944–1949 m. gyveno Vokietijoje, vėliau persikėlė į Kanadą. Toronte suorganizavo Ramovėnų sąjungą, buvo jos pirmininkas. Bendradarbiavo leidiniuose „Karys“, „Kardas“, „Mūsų žinynas“. Yra parašęs atsiminimus.
Įvertinimas
1932 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas.
Bronius Kazėnas
Biografija
1978–1980 m. dainavimo mokytojas Fort Thomaso, KY, mokykloje. 1981–1982 m. Cincinnati universiteto vyrų Glee Club direktorius, nuo 1982 m. Denisono, OH, ir Kento, OH, universitetų chorų direktorius. Dirigavo Philadelphijos „Singers and Concerto Soloists“, buvo New World plokštelių leidėjo asistentas ir muzikos direktorius.
Didelę praktiką įgijo būdamas dr. Riverso asistentu. Dirigentui Robertui Shaw padėjo parengti chorus išvykoms į Europą, dirigavo Kento universiteto simfoniniam orkestrui ir chorui. Kaip solistas dainavo su Cincinnati simfoniniu orkestru ir chorais, koncertavo Šveicarijoje, Prancūzijoje, Rusijoje, Lenkijoje, Anglijoje, Belgijoje, Portugalijoje. Yra atlikęs solo partijų daugelyje muzikinių veikalų.
1985 m. birželio 9 d. apgynė muzikos daktaro disertaciją. 1986 m. kaip solistas debiutavo G. Rossini operoje „Vilius Telis“ Čikagos lietuvių operoje. 1989 m. balandžio 29 d. – 1989 m. balandžio 30 d. dirigavo Lietuvių operoje G. Verdi operą „Trubadūras“. 1987–1989 m. M. K. Čiurlionio meno ansamblio meno vadovas ir dirigentas.
Anglijos futbolo varžybos 1972–1973 m.
Anglijos futbolo varžybos 1972–1973 m.
Hamurabis
Hamurabis (Hamurapis, Ammurapi, Hammurapi, Khammurabi, akadų k. Khammurabi, g. ~1782 m. pr. m. e. – m. ~1686 m. pr. m. e.) – šeštasis pirmosios dinastijos Babilonijos karalius, turėjęs Šumero ir Akado karaliaus titulą.
Tiksli gimimo data nežinoma. Sinmubalito sūnus. Valdymo laikotarpis 1792–1750 pr. m. e., pagal kitą versiją 1728–1686 m. pr. m. e. Sėkmingai kovojo su elamitais ir išstūmė juos iš Mesopotamijos. Jam valdant Babilonija ypač sustiprėjo. Skatino ūkio plėtrą, tvarkė irigacines sistemas.
Hamurabio teisynas – vienas pirmųjų pasaulyje rašytinių teisės sąvadų. Kodeksas buvo surašytas ant akmeninės stelos, kuri buvo pastatyta viešoje vietoje. 1901 m. stela rasta Sūzų mieste, šiuo metu eksponuojama Luvre. Viena iš itin šiuolaikiškų teisyno nuostatų – nekaltumo prezumpcija (teisyne suformuluota kaip „nekaltas, kol kaltė neįrodyta“).
ITIL
Šiuolaikinė ITIL – tai labiausiai paplitusi IT įmonių valdymo metodologija, kurta remiantis jau egzistuojančiomis IT metodologijomis (pvz., konfigūracijos valdymas), konsultacinių firmų (pvz., Pink Elephant) patirtimi, patvirtinta Didžiosios Britanijos standartu BS15000. Žmonėms, giliau susipažinusiems su ITIL, yra sertifikavimo galimybės.
Skirtingai nei daugelis kitų teorijų, ITIL yra paremta keliomis teorinio apibendrinimo idėjomis: visų pirma, siekiant tiksliai aprašyti galimus procesus, ITIL sukuria specifinę terminiją, skirtą procesų aprašymui. Daugelis ITIL naudojamų sąvokų ne visiškai tiksliai atitinka įprastas atitinkamų žodžių reikšmes, pvz., incidentas ITIL terminologijoje reiškia bet kokį paslaugos sutrikimą, nepriklausomai nuo jo kilmės, o problema – ne vartotojo patiriamą paslaugos sutrikimą, o tik incidento priežastį. Tokia terminija garantuoja tikslų ir vienareikšmį įmonėje vykstančių procesų aprašymą, tačiau kažkiek trukdo pačios ITIL teorijos greitą įsisavinimą. Pritaikant ITIL teoriją įvairioms kalboms, pirmiausia būna išverčiamas ITIL terminų žodynas. Šiuo metu oficialiai patvirtintos lietuviškos ITIL terminologijos nėra.
Kitas ITIL bruožas – tai abstrakcija. Skirtingai nuo taikomųjų metodologijų, tokių, kaip APM ar MOF, ITIL nekonkretizuoja procesų ar, juo labiau, naudojamų priemonių. Pvz., ITIL nustato, kad CMDB (Configuration Management Data Base) gali būti keičiama tik pokyčių valdymo (Change management) proceso metu, tačiau nekonkretizuoja CMDB laikomų duomenų struktūros ar jų paskirties. Nepaisant to, ITIL stengiasi pateikti labiausiai vykusius IT valdymo metodologijų pavyzdžius.
Nors daugelis dalykų ITIL teorijoje atitinka COBIT sampratą, ITIL yra orientuota visų pirma į kokybės gerinimą, o ne į taupų lėšų panaudojimą, todėl labiau tinka valstybinėms įstaigoms bei firmoms, besiorientuojančioms į viršutinį rinkos sektorių. Egzistuoja kelios modifikuotos ITIL versijos. APM – Alignability Process Model – konkretizuota, supaprastinta ITIL versija su pavyzdinėmis procedūromis bei konfigūracija HP ServiceDesk programai. Viena iš ypatybių – aptarnavimo skambučių (Service call) ir incidentų valdymo sujungimas. Skirtingai nuo įprastinio ITIL, APM modelis gali būti įdiegtas žymiai lengviau, tokiu būdu tapdamas tarpiniu laipteliu, „ITIL-izuojant“ įmonę. MOF (Microsoft Operations Framework) – labai supaprastinta, dalies modulių neturinti ITIL versija, labiau orientuota į programinės įrangos kūrimą bei palaikymą, kuris šioje teorijoje išnagrinėtas daug išsamiau, nei ITIL.
Iki šiandien buvo parašytos 3 pagrindinės ITIL versijos. Po pirmojo išspausdinimo 1989-96 metais pirmosios ITIL v1 versijos knygų skaičius išaugo iki trisdešimties. 2000--2001-aisiais, kad ITIL būtų labiau prieinamas (ir įperkamas) ITIL v2 tapo sukonsoliduotas į 8 rinkinius, iš kurių 2 (paslaugos palaikymas Service support ir paslaugos pateikimas Service delivery) tapo labiausiai naudojami ir suprasti ITIL v2 spausdiniai.
Konradas Kaveckas
Konradas Kaveckas (1905 m. lapkričio 2 d. Tirkšliuose, Mažeikių apskritis – 1996 m. lapkričio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius ir kultūros veikėjas.
ITIL
2007 metų gegužę OGC išleido ITIL v3, o 2011 m. liepą ši versija tapo atnaujinta.
ITIL v2 Moduliai
Išskiriami 6 skirtingi ITIL moduliai: paslaugos palaikymas (Service support), paslaugos pateikimas (Service delivery), paslaugos valdymo diegimo planavimas (Planning to Implement Service Management), ICS infrastruktūros valdymas (ICT Infrastructure Management), taikymų valdymas (Applications Management), verslo perspektyva (The Business Perspective). Svarbiausias – paslaugų palaikymas (Service support), t.y su paslaugų aptarnavimu ir jų kūrimu bei pateikimu susiję procesai (Service delivery).
Konradas Kaveckas
Biografija
Pirmasis muzikos mokytojas buvo tėvas Vladas Kaveckas – vargonininkas, mokytojas ir chorvedys, mokęsis pas Rudolfą Lymaną Rokiškio vargonininkų mokykloje ir Kaune pas Juozą Naujalį. Vargonininkavo, mokytojavo ir vadovavo chorams Tirkšliuose, Kaišiadoryse ir kitur.
ITIL
ITIL v2 Moduliai
Paslaugų palaikymas – veikla, siekiant gerinti gamybą (arba paslaugų teikimą): kokybės užtikrinimą, greitesnį ir efektyvesnį gedimų šalinimą ir pan. Ją sudaro labiausiai su paslaugų kokybės užtikrinimu susijusios 6 sritys, (konfigūruojant, administruojant, sprendžiant incidentus ir kita): Svarbiausias procesas - konfigūracijos valdymas. Visus kitus procesus galima laikyti papildomais, aptarnaujančiais konfigūracijos valdymo veiklą. Kita vertus, pastarasis procesas negali efektyviai veikti darniai nefunkcionuojant kitiems, tuo tarpu kiti gali veikti be konfigūracijos valdymo.
Konradas Kaveckas
Biografija
Konradas Kaveckas mokėsi Tirkšlių pradžios mokykloje (rusų kalba), vėliau – Kaišiadoryse. 1918 m. išvyko į Mažeikių gimnaziją, kur muzikos ir chorinio dainavimo mokėsi pas Karolį Pukevičių – J. Naujalio mokinį. 1922 m. baigęs keturias gimnazijos klases, pradėjo mokytis Kauno „Aušros“ berniukų gimnazijoje. Čia muziką ir dainavimą dėstė žinomi pedagogai Julius Štarka ir Vincas Bacevičius. Kai gimnazijos choras ruošėsi koncertuoti Rygoje, V. Bacevičius pasiūlė, kad chorui diriguotų K. Kaveckas. O mokydamasis aštuntoje klasėje, jis pats suorganizavo abiturientų chorą ir jam parašė pirmąją savo dainą.
Atžalos (laikraštis)
Atžalos – JAV lietuvių dailiosios literatūros mylėtojų darbininkų laikraštis, leistas 1921 m. Brukline.
Konradas Kaveckas
Biografija
1923–1929 m. Kauno muzikos mokykloje pas Liudmilą Keželytę mokėsi skambinti fortepijonu, vėliau – pas J. Naujalį vargonauti, Juozą Gruodį – specialiosios harmonijos ir kompozicijos, pas J. Štarką – chorvedybos. 1926 m. baigęs gimnaziją, įstojo į Lietuvos universitetą studijuoti pedagogikos, ten gavo ir vargonininko-chorvedžio vietą. Vienerius metus dirbo Vilkaviškio „Žiburio“ gimnazijoje, kur subūrė didelį moksleivių chorą ir jį parengė mokyklos 10-mečio jubiliejui. Per atostogas Kaišiadoryse suorganizavo 50 dalyvių chorą, surengė keletą koncertų. 1929–1933 m. Paryžiaus muzikos mokykloje Schola Cantorum ir École Normale de Musique studijavo vargonų mokslą pas garsųjį vargonų virtuozą prof. M. Duprė, dirigavimą ir kompoziciją pas V. D’Endy. Muzikos teorijos ir istorijos paskaitų klausėsi Sorbonos universitete, o Šv. Grigaliaus institute studijavo grigališkąjį choralą. Paryžiuje suorganizavo lietuvių studentų ir darbininkų chorą, dalyvavo tautinėje šventėje Paryžiuje, koncertavo Grenoblyje, Lione, Nicoje ir Monake.
Grįžęs į Lietuvą, buvo pašauktas į karo tarnybą – tarnavo antrajame pėstininkų pulke, dirbo kuopos raštininku ir vadovavo karių chorui. Po karo prievolės aktyviai įsitraukė į muzikinį gyvenimą. 1930–1940 m. vadovavo Kauno Vytauto Didžiojo universiteto studentų mišriajam chorui, kuris koncertavo ne tik Lietuvoje, bet ir Rygoje (1935 m.), Stokholme (1936 m.), Paryžiuje (1937 m.) ir Prahoje (1938 m.). Kartu dirbo ir Kauno arkikatedros bazilikos vargonininku, rengė vargonų muzikos rečitalius, dėstė vargonavimą ir chorvedybą Elenos Laumenskienės liaudies konservatorijoje, vadovavo Šv. Cecilijos vargonininkų-chorvedžių kursams. 1933−1934 m. redagavo Šv. Cecilijos draugijos žurnalą „Vargonininkas“. Daug metų buvo Lietuvos muzikų draugijos valdybos narys, vadovavo vargonininkų sekcijai, organizavo vargonininkų kursus ir juose dėstė. 1939 m. vasario 6 d. Lietuvos muzikų draugijos suvažiavime išrinktas Centro valdybos pirmuoju sekretoriumi, suvažiavime skaitė paskaitą „Lietuvių muzikos ugdymas“, buvo išrinktas į žurnalo „Muzikos barai“ redakcinę komisiją.
Briniai
Briniai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Kučiūnų.
Konradas Kaveckas
Biografija
1939 m. Lietuvai atgavus Vilnių, senojo universiteto studentų chorui vadovauti buvo pakviestas K. Kaveckas. Per trumpą laiką į chorą susirinko apie 100 merginų ir vaikinų, išmoko nemaža lietuvių kompozitorių dainų ir surengė keletą koncertų vilniečiams. Koncertuose dalyvaudavo ir Kauno Vytauto Didžiojo universiteto studentų choras, kuriam irgi vadovavo K. Kaveckas. 1940 m. kovo 2 d. Vilniuje vykusiame Lietuvos muzikų draugijos paskutiniame suvažiavime K. Kaveckas skaitė dvi paskaitas: „Muzika ir artimiausieji mūsų muzikos uždaviniai“ bei „Bažnytinės muzikos esmė ir paskirtis“. Suvažiavime koncertavo jo vadovaujamas Vilniaus universiteto (VU) studentų mišrusis choras.
1940 m. Vilniuje kartu su Jonu Bendoriumi įkūrė muzikos mokyklą, buvo mokymo dalies vedėjas, dėstytojas, 1946–1949 m. direktorius. Nuo 1945 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos technikume direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams, 1945–1947 m. Dirigavimo-chorvedybos fakulteto dekanas, 1945–1948 m. Operinio parengimo ketedros vedėjas, 1948–1949 m. Chorinio ir simfoninio dirigavimo katedros vedėjas, 1949–1962 m. ir 1970–1972 m. LSSR konservatorijos Choro dirigavimo katedros vedėjas, dėstytojas, docentas (1947 m.), profesorius (1964 m.). Išugdė apie 70 choro dirigentų. Nuo 1948 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys, ne kartą buvo renkamas į valdybą.
Profesoriaus žmona Pranė Kaupelytė-Kaveckienė (1899–1980) buvo dainininkė, chorvedė ir pedagogė, duktė Cecilija Kaveckaite-Jamontienė – pianistė ir pedagogė. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Kūryba
K. Kaveckas kūrybiškai dirbo su Lietuvos valstybinės filharmonijos mišriuoju choru, kurio meno vadovas ir vyr. dirigentas buvo 1949–1962 metais. Choras parengė ne vieną solidžią koncertinę programą. Pirmą kartą pokario metais choras su solistais ir simfoniniu orkestru atliko Jozefo Haidno oratoriją „Metų laikai“, Volfgango Amadėjaus Mocarto „Requiem“, Liudviko van Bethoveno Devintąją simfoniją ir kitus kantatinio-oratorinio žanro kūrinius. Choras su pasisekimu koncertavo Maskvoje, Leningrade, Minske, Kijeve, Tbilisyje, Jerevane, Kišiniove, Rygoje, Taline, Tartu ir daugelyje Lietuvos miestų bei miestelių. Ypač sėkmingai jis (kartu su Radijo vokaliniu ansambliu) pasirodė 1954 m. Lietuvių literatūros ir meno dekadoje Maskvoje. Apie jungtinio choro koncertus ir K. Kavecką daug šiltų žodžių pasakė žymūs kompozitoriai, muzikologai ir dirigentai.
K. Kaveckas buvo darbštus publicistas. Paskelbė daug muzikinių straipsnių ir koncertų recenzijų. Parašė biografinę apybraižą „Juozo Naujalio gyvenimas ir kūryba“ (1939 m.), sudarė tris Stasio Šimkaus chorinių dainų rinkinius „Plaukia sau laivelis“ (1961, 1965, 1966 m.), Juliaus Siniaus dainų rinkinį „Mano kraštas“ (1980 m.), dalyvavo muzikinėse laidose per radiją ir televiziją, skaitė paskaitas, surengė daug savo kūrybos autorinių ir kitų kompozitorių koncertų.
K. Kaveckas atliko didelį visuomeninį kultūrinį-muzikinį darbą. Buvo 1939 m. Kaune vykusios „Pavasario“ federacijos dainų šventės vyr. dirigentas ir rajoninių dainų švenčių dirigentas, 1946–1990 m. visų respublikinių dainų švenčių ir chorų sąskrydžių vyr. dirigentas, chorų konsultantas, meno ir repertuarinių komisijų narys, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri pirmininkas, Baltijos respublikų studentų dainų švenčių „Gaudeamus“ vyr. dirigentas, studentų mišriųjų chorų konkursų „Juventus“ Kaune žiuri pirmininkas, muzikos mokymo įstaigų valstybinių egzaminų komisijų pirmininkas.
ITIL
ITIL v2 Moduliai
Paslaugos teikimas (Service delivery) – pačių paslaugų valdymas (užtikrinimas, kad paslaugos yra teikiamos taip, kaip nurodyta susitarime (SLA) tarp paslaugų teikėjo ir paslaugų gavėjo). Service delivery susideda iš 5 pagrindinių sričių (neretai prie jų prijungiama atskira ITIL sritis – IT Security management):
Paslaugos teikimo procesai yra orientuoti į paslaugos (arba gaminio) pateikimo klientui (pardavimo) gerinimą: jie padeda užtikrinti, kad klientas gaus tai, ką užsakė, kad įmonė įstengs įgyvendinti įsipareigojimus, kad pinigai, išleisti paslaugai suteikti, bus sugrąžinti iš kliento ir pan. Svarbiausia Service delivery disciplina – tai paslaugos lygio valdymas (Service level management), kuriam pajungiamos visos likusios disciplinos. Kita vertus, paslaugos lygio valdymas negali būti pilnai įgyvendintas, neįgyvendinus likusių procesų, nors kiti procesai gali egzistuoti ir be Service level management.
ITIL v3
ITIL v3 buvo išleista du kartus: 2007-aisiais ir 2011-aisiais. Pastarasis leidimas yra dar išplėstas ir papildytas bei pažymėtas kaip "2011 Edition".
ITIL v3 susideda iš 5 leidinių:
Mirtilas
Mirtilas graikų mitologijoje buvo dieviškas didvyris, Hermio ir Teobulos, Elėjos princesės, sūnus ir Pizos, buvusios Elėje, Peloponeso šiaurės vakarų krante, karaliaus Enomajaus vežėjas.
Lemtingų žirgų lenktynių, turėjusių nulemti santuoką tarp Pelopso ir Hipodamijos, išvakarėse, į Mirtilą kreipėsi Pelopsas (pagal kitą versiją Hipodamija), norėdamas, kad jis sutrukdytų savo šeimininkui, Enomajui, laimėti lenktynes. Kaip kyšis buvo pasiūlyta pirmoji naktis su Hipodamija.
Mirtilas, mylėjęs Hipodamiją, bet bijojęs paprašyti jos rankos, sutiko ir sugadino karaliaus vežimą, pakeisdamas bronzinius ašies kuolelius pagamintais iš bičių vaško. Po to įvykusiam incidente Enomajus mirė prakeikdamas Mirtilą. Tuoj po to Mirtilas bandė suvilioti Hipodamiją, kuri verkdama nubėgo pas Pelopsą. Supykęs Pelopsas užmušė Mirtilą, įmesdamas į jūrą rytiniame Peloponeso krante. Nuo to laiko ta vieta vadinama Mirtojaus jūra didvyrio garbei. Jo kūnas buvo ištrauktas ir nugabentas į Hermio šventyklą, kur jis buvo pagerbiamas kasmetinėmis aukomis.
Mirdamas Mirtilas prakeikė Pelopsą. Šis prakeiksmas persekiojo Pelopso vaikus, įskaitant Atrėją, Tiestą, Agamemnoną, Egistą, Menelają, Orestą ir Chrisipą. Mirtilo laidojimo vieta buvo taraksipas Olimpijoje.
Payžnys
Payžnys – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Šiauduvos. Pro kaimą teka Yžnė, pagal kurią ir pavadintas kaimas. Kaimo pietuose eina magistralė (E85).
Paluknio Longino Komolovskio gimnazija
Paluknio Longino Komolovskio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Paluknyje (Trakų raj.), Vilniaus g. 2A, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalba. Įstaigos kodas 190664781. Steigėjas Trakų rajono savivaldybės taryba.
Istorija
1915–1917 m. Paluknyje pamokos vyko privačiame name, mokytojavo tik vienas mokytojas. 1918–1921 m. pamokos vyko klebonijoje, mokė Helena Lastovska. Nuo 1921 m. veikė valdinė 4 skyrių mokykla nuomotame Sadovskių name. 1925–1927 m. pastatytas tipinis medinis pastatas, mokykloje buvo 7 skyriai. Antrojo pasaulinio karo metais pastate įsikūrė vokiečių karinis štabas, mokykla nedirbo.
Po karo veikė vienkalbė lenkiška mokykla, kurią lankė ir kitų tautybių vaikai. Ilgainiui susidarė rusiškos klasės. 1961 m. atidaryta pirmoji lietuviška klasė su 7 mokiniais. 1964 m. Paluknio mokykla tapo vidurine, 1967 m. išleido pirmąją abiturientų laidą. 1975 m. prie mokyklos pastatytas 80 vietų bendrabutis. 1990 m. pastatyti du nauji priestatai. Iki 1995 m. Paluknio trikalbė vidurinė mokykla išleido 28 lenkų, 9 rusų ir 9 lietuvių abiturientų laidas. 1994 m. mokykla padalinta į dvi mokyklas: lenkų-rusų Paluknio vidurinę ir atskirą lietuvių „Medeinos“ vidurinę mokyklą. 2007 m. mokykla tapo XIII konkurso „Najlepsza szkoła – najlepszy nauczyciel“ laureate. 2017 metais gavo gimnazijos statusą bei buvo pavadinta Longino Komolovskio vardu.
Gaudija vaišnavai
right|thumb|Čaitanja Mahaprabhu Gaudija vaišnavai – svarbaus Indijos religijos reformatoriaus, filosofo ir mistiko, masinio religinio sąjūdžio Bengalijoje pradininko Čaitanjos Mahaprabhu (1486-1534) pasekėjai, laikantys jį Krišnos inkarnacija (avatara), sudarantys vieną iš Krišnos garbintojų Indijoje ir visame pasaulyje tradicijų. Praktikuoja ir propaguoja bhakti jogą. Dar žinomi kaip krišnaitai ar krišnaistai, gaudijos, čaitanjaitai, Čaitanja vaišnavitai, Hare Krišnos, Bengalijos vaišnavai ir kitais vardais.
Iki 1966 m. Gaudija vaišnavų judėjimas buvo paplitęs ir žinomas tik Indijoje. Visame pasaulyje jie tapo plačiau žinomi ir įgijo sekėjų nuo tada, kai dvasinis mokytojas (guru) A. C. Bhaktivedanta Svamis Prabhupada savo dvasinio mokytojo Bhaktisidhantos Sarasvati Prabhupados nurodymu išvyko pamokslauti už Indijos ribų į angliškai kalbančias Vakarų šalis ir įkūrė Tarptautinę Krišnos Sąmonės Bendriją (ISKCON).
Gaudija vaišnavų teologija kaip aukščiausią dvasinį tobulumą iškelia Vrindavanos gyventojų meilės Krišnai nuotaikas, aprašytas vaišnavų šventraštyje Bhagavata Purana (Šrimad Bhagavatam). Svarbiausia religine praktika laiko pasakojimą ir klausymąsi apie Krišną sadhu (šventųjų, labai pažengusių praktikuotojų) bendrijoje, kurį lydi Hare Krišna mantros giedojimas (sankirtaną).
Gaudija
"Gaudija" yra vedinys iš "Gauda" ir nurodo į Indijos regioną tarp Himalajų kalnų ir Vindhja kalvų, kuris vadinamas Arjavarta - Arijų Žeme. Ši Indijos dalis tradiciškai dalinama į penkias sritis (Panča-Gauda-deša, "Penkios Gaudos"): Sarasvatja (Kašmyras ir Pandžabas), Kanjakubdža (Utar Pradešas, įskaitant dabartinį Lucknow miestą), Madhja Gauda (Madhja Pradešas), Maithila (Biharas ir dalis Bengalijos) ir Utkala (kita dalis Bengalijos ir visa Orisa). Bengalija kartais vadinama Gaudadeša, iš dalies dėl to kad įeina į Maithilos sritį, iš dalies dėl to kad XII amžiaus vieno iš Indijos karalių Lakšmano Senos sostinė Bengalijoje buvo žinoma Gaudos vardu. Ši sena sostinė vėliau buvo perkelta į Navadvipo vietovę vakariniame Gangos krante, ir vadinama Gaudapuru, o dar vėliau - Majapuru. Šri Čaitanja Mahaprabhu gimė tame mieste.
Pietų Indija (Dakšinatja), taip pat kaip ir Arjavarta, dalinama į penkias sritis, kurios vadinamos Panča-Dravida, "Penkios Dravidos". Keturių vaišnavų mokyklų (sampradajų) svarbiausi ačarjos (Ramanudža, Madhva, Višnu Svamis, Nimbarka), taip pat ir majavados mokymo pradininkas Šankaračarja buvo kilę iš Panča-Dravida sričių, tuo tarpu Šri Čaitanja Mahaprabhu ir dauguma jo sekėjų buvo kilę iš Panča-Gaudos, todėl pastarieji vadinami Gaudija vaišnavais. Šri Čaitanjos Mahaprabhu sekėjų mokykla save identifikuoja kaip Brahma-Madhva-Gaudija sampradają.
Vaišnavai
Pavadinimas "vaišnavai" kyla iš sanskrito vardo "Višnu". Šaknies "višn-" balsį pakeičiant į dvibalsį "ai", ir pridedant galūnę "-ava" gaunamas sanskrito žodis "vaišnava", kuris paraidžiui reiškia "Višnaus", kitaip sakant tas, kas glaudžiai susijęs su Višnumi, kas priklauso Višnui - Višnu garbintojas, Višnu pasišventęs tarnas. Pagal Gaudija vaišnavų teologiją, vaišnavas - tai asmuo, kurio sąmonė pilnai pašvęsta Višnu, kuris pasiekė meilės Dievui lygmenį ir nėra materialistiškos būties sampratos įtakoje. Vien tik įvardijimas ir apsirengimas neidentifikuoja vaišnavo; adeptas, kuris nėra pasiekęs intensyvaus pasišventimo Višnu, tam tikro dvasinio lygmens, laikomas vaišnavu tik sąlygine to žodžio prasme (vaišnava-praja, vaišnava-abhasa, prakrita bhakta - panašus į vaišnavą, vaišnavo šešėlis, materialistiškas bhakta).
Mokytojų seka - guru-parampara
Indijos religinėje-dvasinėje kultūroje įsitvirtinęs mokymo perdavimo iš mokytojo mokiniui principas vadinamas "parampara" (sanskr., paraidžiui "iš vieno kitam"). Guru-parampara - tai konkreti mokytojų (guru) seka, per kurią iki konkretaus mokinio ateina konkretus mokymas.
Gaudija vaišnavų tradicijoje vadovaujamasi bhagavata-paramparos principu, kuris reiškia, kad mokytojų seka sudaryta tik iš tokių guru, kurie vertinami kaip aukščiausio dvasinio lygio (maha-bhagavatos, mahadžanos). Tarp jų egzistuoja dvasinės mokymo koncepcijos bendrumas ir dvasinis (o ne tik formalus, įšventinimų) ryšys. Išvardijant bhagavata-paramparą, mažiau reikšmingi ir ne paties aukščiausio dvasinio lygmens mokiniai chronologinėje mokinystės sekoje yra praleidžiami. Tokiu būdu išskiriama mokytojų seka, kuri pačiais svarbiausiais atstovais apibendrina dvasinės koncepcijos perdavimo srovę, bei tiek įšventinimo ryšius (dikša), tiek mokymosi ryšius (šikša).
Bazaar
Bazaar (įvairiomis kalbomis – turgus) – tai populiari nemokamos atviro kodo programinės įrangos kūrimo metodologija. Pagal šią metodiką, kuriant sudėtingus programinius projektus, nėra naudojamos jokios formalizuotos kokybės kontrolės, laiko ribojimo, reikalavimų vykdymo ar pan. priemonės. Vadovavimas projektų vykdymui paremtas ne tiek darbdavio – darbuotojo santykiais, kiek pripažintų autoritetų bei idėjų vertinimu.
Gaudija vaišnavai
Mokytojų seka - guru-parampara
Įšventinantis mokytojas - dikša guru - gali būti tik vienas, nes įšventinama tik vieną kartą, bet apskritai mokytojų - šikša guru - galima turėti daugiau. Gaudija vaišnavų mokyme teigiama, kad tik pačių svarbiausių mokytojų įtraukimas į guru-paramparą suteikia užtikrintumą, kad mokymas bus dvasiškai grynas ir tobulas, nes mažiau tobuli mokiniai gali įnešti į mokymą trūkumus.
Bazaar
Vykdant projektą pagal Bazaar metodiką, projektui vadovauja vienas ar keli lyderiai, kurių nuomonė būna lemiama renkantis būsimų darbų kryptis. Dažniausiai būsimi darbai viešai aptariami, tad kiekvienas projekto dalyvis gali išsakyti savo pageidavimus ar pasiūlymus. Projekto lyderiai dažniausiai veikia ne kaip diktatoriai, o kaip patirtį ir žinias turintys vertintojai. Nauji nariai užsitarnauja autoritetą (ir sprendimo teisę) savo darbais ir idėjomis. Konfliktai sprendžiami konsensusu arba sudarant naujas projekto vystymo kryptis (fork). Tokios kryptys kai kada atskyla į nepriklausomus projektus, o kai kada vėl sugrįžta į ankstesniojo projekto rėmus. Visgi jėgų skaidymas paprastai laikomas nesėkme ir jo stengiamasi vengti
Gaudija vaišnavai
Mokytojų seka - guru-parampara
XX amžiaus pradžios svarbus Gaudija vaišnavų mokytojas Bhaktisidhanta Sarasvati pateikia tokią bhagavata-paramparą:
Krišna - Brahma - Narada - Vjasa - Madhva - Padmanabha - Nrihari - Madhava - Akšobja - Džaja Tirtha - Gjanasindhu - Dajanidhi - Vidjanidhi - Radžendra - Džajadharma - Purušotama - Brahmanja Tirtha - Vjasa Tirtha - Lakšmipati - Madhavendra Puri - Išvara Puri - Čaitanja Mahaprabhu - Svarūpa Damodara - Rūpa Gosvamis - Sanatana Gosvamis - Dživa Gosvamis - Raghunatha Gosvamis - Krišnadasa Kaviradža - Lokanatha Gosvamis - Narotama Dasa - Višvanatha Čakravarti - Baladeva Vidjabhušana - Džaganatha dasa Babadži - Bhaktivinoda Thakura - Gaurakišora dasa Babadži
Bazaar
Esminiai metodologijos privalumai: itin kokybiškas kodas, gana efektyvus darbas, netgi kai dirba tūkstančiai mažai aktyvių, dažnai besikeičiančių programuotojų.
Gaudija vaišnavai
Brahma-Madhva-Gaudija sampradaja
Žodis "sampradaja" sanskrito kalboje kyla iš žodžio "samprada" - "perduoti", "dovanoti". Monier-Williams žodyne "sampradaja" išverčiama kaip "tradicija, įtvirtinta doktrina, kuri perduodama vieno mokytojo kitam, tradicinis tikėjimas ar paprotys". Mokymas, tradicija, doktrina, kurią perduoda nuo vieno pradinio autoriteto prasidedančios mokytojų sekos, apjungia visus pasekėjus į vieną mokyklą. Taigi, sampradaja reiškia tiek mokymą, tiek mokyklą arba tradiciją.
Vaišnavų šventraščio Padma Puranos teigimu, tik keturios vaišnavų sampradajos suteikia dvasinį praktikų vaisių: Brahma sampradaja, Šri sampradaja, Rudra sampradaja, ir Sanaka (Čatuhsana) sampradaja:
Vaišnavų sampradajos apibūdinamos keliais pagrindiniais bruožais: kas yra steigėjas (nuo kurio kyla sampradajos pavadinimas); kas yra pagrindinis ačarja; kokia yra filosofinė sistema; kokie Vedanta-sūtros komentarai parašyti sampradajoje; ir kokia garbinama dievybė.
Šių keturių vaišnavų sampradajų filosofinės sistemos aiškina kaip suprasti Dievo, sielų ir kūrinijos tarpusavio santykius: 1) dvaita-vada, "dvejybiškumas", akcentuoja, kad Dievas ir jo kūrinija, ir sielos yra atskiri; 2) šudha-advaita-vada, "tyrasis nedvejybiškumas", akcentuoja visko sąsają su Dievu, sielų kokybinį panašumą su Dievu, bet neneigia jų kiekybinio skirtumo, santykio kaip visumos ir dalies; 3) višištha-advaita-vada, "nedvejybiškumas su ypatybėmis", skirtumus tarp Dievo, sielų ir kūrinijos paaiškina kaip Dievo ypatingų savybių raišką; 4) dvaita-advaita-vada, "skirtybė ir vienybė", sako, kad Dievas tuo pat metu vieningas ir skirtingas nuo sielų ir kūrinijos.
Gaudija vaišnavai savo sampradają laiko Brahma-Madhva sampradajos šaka, su kuo sutinka ir kiti Brahma-Madhva sampradajos atstovai . Gaudija vaišnavų požiūriu, Čaitanja Mahaprabhu, kuris buvo pilna ir tiesioginė Šri Krišnos inkarnacija, t. y., svayam bhagavan, pats Dievas, nepradėjo naujos sampradajos, bet kaip Dievas duodamas pavyzdį gyvoms esybėms, jog būtina mokytis pas dvasinį mokytoją, priėmė įšventinimą iš dvasinio mokytojo Išvara Purio, priklausiusio Brahma sampradajai. Gaudija vaišnavų mokyme išskiriamos trys priežastys, kodėl Čaitanja Mahaprabhu pasirinko būtent Brahma-Madhva sampradają:
Dešimt pamatinių mokymo principų
Šri Čaitanja Mahaprabhu pats neparašė jokių knygų, bet jo nurodymu jo pasekėjai išdėstė jo mokymą daugelyje savo parašytų knygų. Mahaprabhu asmeniškai davė aštuonis pamokymus aforizmų pavidalu, kurie vadinami Šikšaštaka ("Aštuoni pamokymų posmai"). Tuose aštuoniuose posmuose koncentruotu pavidalu sukaupti Vedų, Vedantos, Upanišadų ir Puranų pamokymai. Pasiremdami šiais koncentruotais pamokymais, Šri Čaitanjos Mahaprabhu sekėjai vaišnavai, panašiai kaip ir visos Brahma-Madhva sampradajos ačarjos Madhvos mokiniai, suformulavo dešimt pamatinių mokymo principų, sanskrito kalba vadinamų Daša-mūla-tatva. Daša-mūla apibūdina dvasinį tikslą (sadhją) ir praktiką tam tikslui pasiekti (sadhaną) atsižvelgiant į santykių (sambandha), proceso arba priemonių (abhidhėja) ir tobulumo (prajodžana) temas.
Pirmame Daša-mūlos principe apibūdinamas įrodymo pagrindas, nuo antro iki aštunto principo apibūdinami sąryšiai arba santykiai (sambandha), devintas principas apibūdina priemones arba procesą (abdhidhėja), dešimtas principas apibūdina tobulumą (prayodžaną).
Šventraščiai
Gaudija vaišnavų sampradajoje pripažįstamas visų pagrindinių hinduizmo šventraščių - Vedų, Upanišadų, Vedantos, Itihasų (Ramajanos ir Mahabharatos) bei Puranų autoritetas.
Didžiausią dėmesį Gaudija vaišnavai skiria "Bhagavad-gitai" ("Bhagavano giesmė") ir "Bhagavat Puranai" ("Senovės pasakojimai apie Bhagavaną"), kuri dar vadinama "Šrimad Bhagavatam". Pridėjus "Šri Čaitanja Čaritamritą" ("Viešpaties Čaitanjos savybių amžinas nektaras"), kurioje aprašomas Čaitanjos Mahaprabhu gyvenimas ir mokymas (autorius Krišnadasa Kaviradža), gauname pagrindinių Gaudija vaišnavų šventraščių trejetą.
Be šių raštų, labai svarbūs ir pagrindinių Čaitanjos Mahaprabhu mokinių bei mokymo skleidėjų - Rūpos Gosvamio, Sanatanos Gosvamio, Raghunathos Gosvamio ir Dživos Gosvamio - veikalai, taip pat knygos, kurias parašė reikšmingiausi sekantys bhagavata paramparos atstovai - Višvanatha Čakravarti Thakura, Baladeva Vidjabhušana, Bhaktivinoda Thakura.
Trys Dievo pažinimo etapai
Pagal vaišnavų šventraštį Šrimad Bhagavatam (Bhagavat Purana), transcendentalistai Dievą suvokia trimis etapais: Tai palyginama su saulės šviesa (didžioji dvasia), saulės rutuliu (aukščiausioji siela), ir saulės vidumi (aukščiausioji asmenybė). Brahma yra tarsi visur pasklidusi beasmenė dvasinė šviesa, Paramatma - žino viską, ir mato viską, glūdi kiekvienos šios visatos būtybės širdyje šalia individualių sielų ir jas lydi bei globoja, o Bhagavanas - iš Jo ir sklinda didžioji dvasia bei aukščiausioji siela - yra pats koncentruočiausias absoliuto pasireiškimas, ir apima visą savybių pilnatvę, ne tik tiesiog esa, ar žino, bet ir veikia, turi asmenines savybes.
Višnu - bendrasis Dievo vardas
"Viṣṇu" - tai Dievo vardas sanskrito kalboje, kuris paraidžiui reiškia "visa persmelkiantis, visur įžengiantis". Gaudija vaišnavų teologijoje vardas Viṣṇu vartojamas kaip bendrinis Dievo apibūdinimas; Viṣṇu - absoliuti Esybė, visos būties šaltinis ir valdovas, aukščiausia asmenybė - bhagavanas. Kaip Viṣṇu gali būti apibūdinti visi Dievo pavidalai, kurie priklauso transcendencijos sričiai - amžinybės, žinojimos, palaimos (sat-čit-ananda), tyro gerumo (šudha-satva) būčiai. Taigi, Viṣṇu plačiąja prasme reiškia priskyrimą transcendentinio Dievo kategorijai, kaip skirtingai nuo nelygių ir netapačių Dievui manifestacijų, tokių kaip materialus pasaulis ir gyvos esybės jame. Labiau specifine prasme, Viṣṇu vardas Gaudija vaišnavų mokyme naudojamas konkretiems Dievo pavidalams apibūdinti, kuriems būdinga turėti sąsają su materialių visatų kūrimu (pvz., Maha Višnu, Garbhadakošaji Višnu, Kširodakošaji Višnu).
Vardo "Krišna" aiškinimai vaišnavų raštuose
Gaudija vaišnavų šventieji raštai nagrinėja vardo "Krišna" reikšmes atskiriems skiemenims suteikdami išplėtotas reikšmes, ir nagrinėdami kokį prasminį derinį sudaro tos reikšmės sudėtos kartu:
Šri Krišna - pats Dievas
Pagal vaišnavų teologiją, Dievas turi neribotai daug vardų ir dvasinių pavidalų, iš kurių Gaudija vaišnavai savo sielos garbinamu Viešpačiu (ištadeva), pačiu aukščiausiu, išreiškiančiu pačią giliausią ir pilniausią Dievo savastį (svajam bhagavan) laiko Šri Krišną. Svajam bhagavan yra tas Dievo asmens pasireiškimas, kuriame Dievas patiria daugiausiai džiaugsmo, kuriame išreikštos pačios geriausios ir išskirtiniausios Dievo savybės ir vertybės, kuris yra visais atžvilgiais pilniausias. Taip pat svajam bhagavan Šri Krišna apibūdinamas ir kaip pirmapradis, pirminis Dievo asmuo. Pagal Gaudija vaišnavų raštus, vardas "Krišna" susideda iš šaknies "kriš" ir galūnės "na"; šaknis "kriš" nurodo į patrauklumą, žavingumą, būtį, o galūnė "na" į palaimą, tokiu būdu, "Krišna" yra tas Dievo pavidalas, kuris patraukia, sužavi visus ir skleidžia palaimą, džiaugsmą. Kiti Dievo pavidalai yra jam lygūs dieviškumo prasme, yra to paties visaapimančio vieno Dievo asmens pasireiškimai, bet skiriasi santykių su savo tarnais prasme. Gaudija vaišnavų vertinimu Dievo kaip Šri Krišnos santykiai su savo tarnais yra intensyviausi, įvairiausi, pilniausi meilės, grožio ir artumo (madhurja - meilumo aspektas), tuo tarpu kitiems vaišnavų mokyme žinomiems Dievo pavidalams labiau būdingas didybės aspektas (aišvarja), kuris suteikia Dievo meilei ne tokį natūralų ir artimą pobūdį kaip madhurja.
Kai sakoma "Šri Krišna", čia "Šri" pagal Gaudija vaišnavų teologiją nurodo į Dievo vidinę dvasinę galią, kuri išsiskleidžia į visas kitas Dievo galių rūšis (dvasinės būties kūrimo, dvasinės meilės, gyvų esybių manifestavimo, materialių visatų kūrimo, ir kt.), o šalia Krišnos manifestuojasi kaip Jo amžina sužadėtinė, moteriškoji Dievo pusė - Šri Radha. Gaudija vaišnavai garbina Šri Šri Radha-Krišną, Dievą, kuris amžinai yra dvi asmenybės, dieviškąją porą. Kituose Dievo pavidaluose dieviškoji pora garbinama kaip Šri Šri Sita-Rama, Šri Šri Lakšmi-Narajana.
Institucijos, organizacijos
Indijoje pagrindinė Gaudija vaišnavų institucija nuo XX a. pradžios buvo Bhaktisidhantos Sarasvati Prabhupados įsteigta "Gaudiya Math" šventyklų-mokyklų kongregacija, kuri vėliau išsišakojo į vėlesnių mokytojų institucijas; tarp jų buvo ir vieno svarbiausių Bhaktisidhantos mokinių Bhakti Pragjanos Kešavos Maharadžo kartu su A. C. Bhaktivedanta Svamiu Prabhupada 1940 m. įsteigta "Gaudija Vedanta Samiti". Nuo įsteigimo 1966 m. Niurjorke, laikui bėgant Bhaktivedantos Svamio Prabhupados sukurtas ir daugumoje pasaulio šalių šventyklų ir narių turintis ISKCON'as tapo stipria ir populiaria, gausiai žmonių lankoma institucija ir pačioje Indijoje. O iš "Gaudija Vedanta Samiti" išaugo "Tarptautinė grynos bhakti jogos bendrija", (International Pure Bhakti Yoga Society; IPBYS).
Išskirtiniai bruožai
Šiuolaikinės visuomenės kontekste Gaudija vaišnavai išsiskiria intensyviu religingumu, mityba ir išvaizda:
Uodegotasis burnotis
Uodegotasis burnotis (Amaranthus caudatus) – burnotinių (Amaranthaceae) šeimos augalas. Kilęs iš Pietų Amerikos, Indijos.
Anduose uodegotasis burnotis vadinamas kiwicha ir vietinių indėnų nuo seno naudojamas kaip grūdų šaltinis. Iš augalo sėklų pagamintų miltų gaminamos tortilijos, duona, bandelės. Uodegotasis burnotis maisto reikmėms kultivuojamas Indijoje (iš jo gaminamas čapati). Sėklose yra 13-18 % proteinų, didelis kiekis lizino, yra mineralinių medžiagų: kalcio, geležies, fosforo, kalio, cinko, vitaminų B, E.
Lietuvoje kaip ir daugelyje kitų Europos šalių uodeguotasis burnotis darželiuose auginamas kaip dekoratyvinis augalas.
Šaltiniai
thumb|left|250px|Uodegotojo burnočio žiedai
Vaguva
Vaguvą aptarnauja 38 maršruto autobusas.
Istorija
1931 m. Mickūnų valsčiaus Vaguvos kaime gyveno 66 gyventojai.
GIF Sundsvall
Sundsvalio GIF – Švedijos futbolo klubas iš Sundsvalio.
Istorija
Klubas įkurtas 1903 m. Eilę metų žaidė Švedijos futbolo čempionatuose. Aukščiausias pasiekimas – penktoji vieta iškovota 1988 m.
Sezonai
GE; grupių etapas.
Spalvinė gama
Mėlyna ir geltona spalvos.
Žaidėjai
Atnaujinta; 2022 m. kovo 8 d.
Kačaičių akmuo
Kačaičių akmuo, vad. Didžiuoju, Ypatinguoju kūliu (akmeniu) – mitologinis akmuo pietrytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kačaičiuose (Žalgirio seniūnija), 150 km į šiaurės rytus nuo Kartenalės I ir Kartenalės II santakos, Kartenalės I kairiajame krante.
Akmuo
Teritorijos plotas – 0,025 ha.
Kultūros vertybių registre neregistruotas.
Istorija
Vietos gyventojų akmuo laikomas ypatingu, kadangi daugiau tokio dydžio akmenų apylinkėje nėra. Dėl to jis vadinamas Didžiuoju, Ypatinguoju kūliu (akmeniu). Kaip kultūros paveldo objektą jį 1935 m. išaiškino Kartenos pradinės mokyklos vedėjas Antanas Dibisteris.
1972 – 1986 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas.
Saulėgrąža
Saulėgrąža (Helianthus) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. Graikiškai helios – saulė, anthos – žiedas; dideli žiedynai atrodo kaip saulė; be to, jie dažniausiai būna pasisukę į saulės pusę. Tai vienmetės arba daugiametės žolės, kartais išauginančios požeminius stiebagumbius (topinambas). Stiebas stačias, lapai apaugę šiurkščiais plaukeliais. Graižai vidutinio dydžio arba labai stambūs. Kraštiniai žiedai liežuviški, nevaisingi, viduriniai vamzdiški, vaisingi.
Gentyje daugiau kaip 60 rūšių. Paplitusios Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje dvi rūšys:
Grenadieriai (žuvis)
thumb|right|260px|[[Plerninis grenadierius (Bathygadus cottoides)]] thumb|right|260px|[[Ilgasnukis grenadierius (Caelorinchus carminatus)]] thumb|right|260px|[[Pietinis grenadierius (Caelorinchus fasciatus)]] Grenadieriai (Macrouridae) – menkiažuvių (Gadiformes) šeima. Tai gelminės žuvys, paplitusios nuo Arktikos iki Antarktikos. Gyvena nuo 200 iki 6000 m gylyje. Dydis – nuo 10 iki 150 cm. Šeima sudaro maždaug 15 proc. visų gelminių žuvų populiacijos. Galva, burna, akys gana didelės.
Sistematika
Šeimoje yra 34 gentys, apie 384 rūšys.
Jokūbas Robinzonas
Jokūbas Robinzonas (1889 m. Seirijuose, Rusijos imperija - 1977 m. spalio 24 d. Niujorke, JAV) – žydų kilmės Lietuvos ir JAV teisininkas ir politikas, 1923-1926 m. Lietuvos Antrojo Seimo ir 1926-1927 m. Lietuvos Trečiojo Seimo narys.
Biografija
Gimė 1889 m. Seirijuose. Tėvas Deividas Robinzonas dirbo mokytoju žydų pradinėje mokykloje. Norėdami, kad sūnus gautų įvairiapusiškesnį išsilavinimą, tėvai leido Jokūbą į valstybinę pradinę mokyklą ir į žydų religinę mokyklą. Kaip ir daugelis to meto žydų vaikų, Jokūbas įgijo tradicinį žydų išsilavinimą pas privatų mokytoją Vištytyje. Vėliau tėvai išsiuntė jį mokytis į sekuliarią Suvalkų berniukų gimnaziją. 1914 m. baigė Varšuvos universiteto Teisės fakultetą. Buvo pašauktas tarnauti Rusijos kariuomenėje, dalyvavo pirmame pasauliniame kare. 1915 metais J. Robinzonas pateko į vokiečių nelaisvę, kurioje praleido trejus metus. Po karo grįžo į nepriklausomą Lietuvą, kur apsigyveno Virbalio miestelyje.
Vos pradėjęs savarankišką profesinę veiklą, Robinzonas įsitraukė į žydų visuomeninį gyvenimą. Buvo mokyklinio lavinimo ivrito kalba šalininkas, aktyviai dalyvavo judėjime „Tarbut“. 1919 m. įsteigė Virbalyje hebrajų vidurinę mokyklą, kuriai vadovavo iki 1922 metų. 1922 m. gavo teisę verstis advokato praktika. Kaune atidarė juridinę kontorą, buvo pakviestas dirbti juriskonsultu Užsienio reikalų ministerijoje. Gyvendamas Kaune dirbo žydų laikraščio leisto jidiš kalba „Di idishe shtime“ redaktoriumi. Būdamas nepaprastai gabus ir išskirtinai darbštus, Robinzonas tapo tarptautinės teisės žinovu, įtakingu ir gerbiamu politiku, diplomatu, visuomenės veikėju, atstovavo Lietuvai tarptautiniame teisme ir tarptautiniuose arbitražuose.
1923 m. Robinzonas buvo išrinktas į Lietuvos Antrąjį Seimą ir vadovavo žydų frakcijai bei visų tautinių mažumų deputatų blokui. 1925-1931 m. dalyvavo visuose Tautų Lygos tarptautiniuose simpoziumuose, skirtuose tautinių mažumų problemoms, aktyviai gynė žydų interesus. 1926-1927 m. buvo išrinktas į Lietuvos Trečiąjį Seimą. 1931-1933 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje dirbo juridiniu patarėju, atstovavo Lietuvai Tarptautiniame Hagos teisme nagrinėjant Mėmelio (Klaipėdos) klausimą. J. Robinzonas parašė ”Klaipėdos krašto konvencijos komentarą”, kuriame gynė politines ir teisines Lietuvos pozicijas Klaipėdos krašte.
Diplomatinį statusą turintis J. Robinzonas buvo nepaprastasis Prezidento Antano Smetonos ambasadorius ypatingiems užsienio reikalams. Vokietijoje atėjus į valdžią naciams, Robinzonas kėlė į viešumą jų grėsmingus ketinimus Europos žydų atžvilgiu. Naudodamasis ryšiais valdžioje, jis siekė gauti leidimą žydų pabėgėliams iš Vokietijos įvažiuoti į Lietuvą.
1940 m. iš Portugalijos, kur buvo su šeima, J. Robinzonas emogravo į JAV. Įsikūręs Niujorke, po metų jis įsteigė Žydų institutą prie Amerikos ir Pasaulio žydų kongresų ir iki 1947 m. jam vadovavo. Jis prisidėjo prie lietuvių išeivijos organizacijų veiklos. 1945 m. konsultavo vyriausiuosius Niurnbergo tarptautinio tribunolo kaltintojus Robertą M. Jacksoną ir Telfordą Teylorą. 1946 m. tapo JAV piliečiu. ;