cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvos jūrų muziejus
Kopgalio tvirtovė
Tvirtovė, buvęs Nerijos fortas, tai vienintelis XIX a. antros pusės Prūsijos karinio paveldo objektas Lietuvoje. 1865 m. pradėtas statyti. Iki 1897 m. buvo karinis objektas, vėliau perduotas civiliams. 1937 m. Vokietijai užėmus Klaipėdos kraštą forte vėl įsikūrė kariškiai. 1945 m. besitraukdami jį išsprogdino. 1975–1979 m. fortas restauruotas, pritaikytas muziejui.
Lankytojai gali apžiūrėti buvusius amunicijos sandėlius, parako saugyklas, poternas ir kaponierius. Aikštelėse, kur anksčiau stovėjo pabūklai eksponuojami inkarai. Centrinis forto pastatas, redutas, buvo sunaikintas Antrojo pasaulinio karo metu ir atstatytas restauruojant fortą.
Redute yra įrengti akvariumai, jūrų gamtos ekspozicija, šalia jūrų paukščių ir žinduolių baseinai. Kieme yra istorinių valčių ekspozicija. Buvusiuose sandėliuose ir poternose įrengta laivybos istorijos ekspozicija.
Laivybos istorijos ekspozicija
Ekspozicija padalinta į kelis skyrius. Ekspozicija „Nuo plausto iki atomlaivio“ supažindina su laivybos istorija, laivų tipais, jų konstrukcijomis. Kita tema – laivyba Lietuvoje. Demonstruojami Klaipėdos ir Šventosios jūrų uostų maketai, laivų modeliai, archeologiniai radiniai. Ekspozicijoje „Jūrinis paveldas: fragmentai iš gelmių“ eksponuojami archeologiniai radiniai – nuskendusių burlaivių dalys (ezelhoftas, gikas, medinis brašpilis, inkarų štokai, kilio fragmentas). Vertingas eksponatas – iš vieno medžio kamieno išskaptuotas XVI a. luotas 1986 m. iškeltas iš Platelių ežero dugno netoli Platelių senovės tilto. Yra eksponatų atspindinčių ir gelbėjimo darbus jūroje ir pakrantėse. Aikštelėse ant forto pylimo eksponuojami senoviniai ir šiuolaikiniai inkarai. Pastaroji ekspozicija buvo atnaujinta 2006 m. Seniausi inkarai yra iš XVIII a. Vertingiausias eksponatas – XVIII a. inkaras su autentišku mediniu štoku ir „NEW CASTLE“ įrašu jame rodo, kad inkaras pagamintas nuo seno garsaus uosto dirbtuvėse.
Akvariumas
Ekspoziciją sudaro pagrindinio forto statinio (reduto) centre įkurtas didysis akvariumas bei 1–6 m³ akvariumai, kuriuose eksponuojamos Lietuvos gėlavandenes, Baltijos jūros, tropinių jūrų žuvys, įvairūs bestuburiai. Akvariumuose įrengti mechaniniai ir biologiniai filtrai. Per valandą jais prateka 1–2 akvariumo tūriai vandens, todėl jis skaidrus ir švarus. Skaidrumą palaiko ir ultravioletinio sterilizavimo įrenginiai. Baltijos jūros žuvų akvariumai turi atskiras vandens šaldymo sistemas, kurios ištisus metus palaiko apie +12 laipsnių temperatūrą. Akvariumuose yra trijų rūšių vandens: Baltijos, gėlo ir Atlanto vandenyno. Pastarasis atgabenamas tanklaiviais.
Eksponatai:
Jūrų faunos ekspozicija
thumb|Ekspozicija antrame reduto aukšte. Centrinio reduto antrame aukšte įsikūrusi ekspozicija. Ekspozicijoje eksponuojama Baltijos jūros geografija, geologija, kriauklių ir koralų kolekcija. 2004 m. liepos 28 d. atidaryta Jūrų faunos ekspozicijos naujausia dalis „Tropinės žuvys. Plėšrūs ir pavojingi gyvūnai: mitai ir tikrovė“. Ja buvo užbaigta reduto ekspozicijų rekonstrukcija.
Ekspozicijos:
Jūrų paukščiai ir žinduoliai
Forto lauko baseinuose apgyvendinti jūrų paukščiai (pingvinai) ir žinduoliai.
Delfinariumas
Delfinariume yra 1000 vietų salė, 1800 m³ talpos baseinas skirtas delfinų ir jūrų liūtų pasirodymams. Pirmieji delfinai į delfinariumą atgabenti 1993 m. 1994 m. balandžio 30 d. atidarytame „Delfinariume“ vyksta delfinų (Juodosios jūros afalinų) ir Kalifornijos jūrų liūtų pasirodymai. Nuo 2003 m. buvo vykdomi delfinų terapijos seansai vaikams sergantiems autizmu, Dauno sindromu, cerebraliniu paralyžiumi.
Pajūrio etnografinė žvejo sodyba
thumb|ruight|Žvejo sodyba 1979 m. Kopgalyje, piečiau Nerijos forto buvo įkurta etnografinė pajūrio žvejo sodyba. Jos prototipu tapo XIX–XX a. pab. Šventosios apylinkių pajūrio žvejų pastatai. Atspindėtas pasiturinčio žvejo, kuris žvejojo, augino gyvulius ir dirbo žemę, sodybos kompleksas. Sodybą sudaro gyvenamasis namas, tvartas, klėtis, pirtis, rūsys, rūkykla, kartys tinklas džiauti bei žuvims džiovinti. Viename pastate veikia ekspozicija apie žvejybą Lietuvos pajūryje ir pamaryje XIX–XX a. pr.
Senųjų žvejybos laivų aikštė
thumb|ruight|Muziejaus eksponatai – žvejybos laivai Aikštelėje demonstruojami didžiausi eksponatai: vidutinis žvejybos traleris „Dubingiai“ (VŽT–3216), plieninis tralbotas „PTB–7167“, mažasis žvejybos traleris „Kolyma“ (MŽT-90). Taip pat eksponuojami ir du lietuviški laivai – kurėnai.
Kurėnai
Muziejui priklauso dvi plokščiadugnės Kuršių marių žvejų valtys.
Pirmasis, „NID.1“ buvo pastatytas Nidoje dar 1935 m. 1989 m. restauruotas ir nuleistas į vandenį. 1990 m. rugpjūčio 3-22 dienomis juo mokslinės ekspedicijos dalyviai apiplaukė Kuršių marias, iki 2001 m. dalyvavo Jūrų šventėse. Ilgis – 10,8 m, plotis – 3,3 m, stiebo aukštis – 10 m.
Kurėnas „SÜD.1“ buvo pastatytas 2000 m., muziejaus lėšomis. Statė dailidės iš Švėkšnos miestelio. Kitų metų vasarą buvo nuleistas į vandenį. Ilgis – 9,8 m, plotis – 2,8 m, borto aukštis – 1,1 m, grimzlė – 30 cm, stiebo aukštis – 9 m.
VŽT-3216 „Dubingiai“
left|thumb|„Dubingiai“
Vidutinis žvejybos traleris VŽT-3216. Pastatytas „Baltijos“ laivų statykloje 1961 m. Buvo skirtas žvejoti tralu ir dreifuojančiais tinklais. Eksponuojamas iškeltas iš vandens Smiltynėje senųjų žvejybos laivų aikštelėje. Ilgis – 43,6 m, plotis – 7,6 m, vandens talpa – 380 t, svoris apie 330 t.
MŽT-90 „Kolyma“
left|thumb|„Kolyma“ Populiariausio XX a. 5-6 dešimtmečių Klaipėdos žvejybos laivo tipas – mažasis žvejybos traleris, sutrumpintai MŽT. 1949 m. į Klaipėdą iš Talino atgabentas Suomijoje pagaminti MŽT. Tai buvo laivas metaliniu rentiniu ir mediniu korpusu, kurį Sovietų Sąjungai kaip reparacijas kaip reparaciją teikė karą pralaimėjusi Suomija. Pagamintas buvo „Raunio laivų statykloje“. Juo buvo žvejojama Baltijos jūroje. 1978 m. Neringos žuvininkystės ūkis jį perdavė muziejui.
Charakteristikos:
Plieninis tralbotas PTB-7167
Tokie laivai sudarė didžiąją „Baltijos“ žvejų kolūkio laivyno dalį. Kolūkis buvo įkurtas 1959 m., sujungus „Bangos“ ir „Baltijos žvejo“ kolūkius. 1973 m. kolūkis turėjo 29 plieninius tralbotus, kurie žvejojo jūroje tralais. PTB-7167 buvo perduotas muziejui 1978 m.
Charakteristikos:
Muziejaus skyriai
Muziejuje – 5 skyriai:
Edukacija
Muziejininkai paruošę kelias, kasmet atnaujinamas edukacines programas skirtas vaikams, moksleiviams ir studentams.
Užsiėmimai paprastai vyksta nuo rugsėjo 1 d. iki gegužės 31 d., nuo antradienio iki penktadienio nuo 9 iki 15 val. Muziejaus siūlomi edukaciniai užsiėmimai:
Platelių valsčius
Istorija
1451–1485 m. Platelių valda (valsčius), siekęs tuometinę sieną su Livonija, Baltijos jūrą ir Minijos upę, atiteko Jonui Kęsgailai. 1511 m. spalio 2 d. Ldk Žygimantas Senasis dovanojo Platelių valsčių ir ežerą Žemaičių seniūnui Stanislovui Kęsgailai. XVI a. 1-ojoje pusėje valsčius buvo sparčiai kolonizuojamas. XV–XVI a. valsčius (pavietas) buvo administruojamas seniūno. 1667 m. paviete buvo 12 bajorų dūmų.
Valsčius gyvavo XIX a. imperijos laikais. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Plungės rajonui (2 apylinkės) ir Salantų rajonui (7 apylinkės).
Gyvenvietės
1923 m. surašytos gyvenvietės:
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 8533 žmonės:
Melnragė
Melnragė – Klaipėdos miesto dalis, esanti į šiaurę nuo miesto centro ir Kuršių marių sąlajos su Baltijos jūra (Klaipėdos kanalo). Klaipėdos kurortinė zona. Pietinė dalis vadinama Melnrage I, o šiaurinė dalis – Melnrage II. Pietuose Melnragė siekia Šiaurinį molą ir Klaipėdos uosto prieigas, rytuose juosiama Klaipėdos miško, pro kurį eina Klaipėdos–Šiaulių geležinkelis bei kelias, o šiaurėje pereina į Girulius. Baltijos jūros pakrantėje driekiasi Melnragės–Girulių paplūdimys. Yra buvęs seniūnijos pastatas, biblioteka, prekybos centras, pietuose stovi Klaipėdos švyturys. Būdingi nuosavi gyvenamieji namai, moteliai, yra viešbutis „Morena“.
Melnragę aptarnauja 4 ir 6 nr. autobusai, 24 nr. miesto mikroautobusas ir 6 nr. maršrutinis taksi.
thumb|left|220px|Melnragės paplūdimys thumb|left|220px|Kryžius jūros pakrantėje thumb|left|220px|Dėl povandeninių riedulių susidaręs bangų ratas jūroje ties Melnragės paplūdimiu thumb|left|220px|Šiaurinis jūros vartų molas Melnragėje
Etimologija
Vietovės pavadinimas kilęs iš latvių kalbos žodžio melns – juodas, ragas – įprastas sausumos kyšulio pavadinimas Kuršių mariose ir Baltijos jūros pakrantėje. Pavadinimą suteikė čia gyvenę kuršininkai.
Istorija
Melnragė nuo seno buvo žvejų kaimas. 1946 m. prijungta prie Klaipėdos miesto. Tarybiniais metais veikė kultūros namai, nepilnoji vidurinė mokykla. Seniau buvo Melnragės ir Girulių seniūnijos centras.
2007 m. vasarį ties Melnrage jūra išmetė XIX a. pabaigos ar XX a. pradžios medinį laivą (iki 30 m ilgio ir 8 m pločio).
Jo imperatoriškosios didenybės svita
Jo imperatoriškosios didenybės svita  – XVIII a. – XX a. pradžioje Rusijos imperijoje taip buvo vadinama imperatoriaus asmeninių pagalbininkų (paprastai armijos ar leibgvardijos karininkų) visuma.
Rytų Timoro rajonai
thumb|right|430px|Rytų Timoro rajonai Rytų Timoras suskirstytas į 13 rajonų:
Lietuvos nacionalinis muziejus
miniatiūra|LNM kompleksas: senasis ir naujasis Arsenalai, Gedimino pilies bokštas miniatiūra|Naujasis arsenalas (2023) miniatiūra|Naujasis arsenalas (2021)
Lietuvos nacionalinis muziejus – didžiausias, vienas seniausių Lietuvos kultūros paveldo muziejų.
Saugoma >1,5 mln. eksponatų, sudarytas iš 11 padalinių. Vilniaus pilių ir buvusios karinės tvirtovės pastatuose – Gedimino pilies bokšte, Senajame ir Naujajame arsenaluose, Vilniaus gynybinės sienos bastėjoje – lankytojai supažindinami su ikimodernios Lietuvos istorijos tarpsniais. Kituose muziejaus padaliniuose – buvusioje areštinėje, Signatarų namuose, Kazio Varnelio namuose-muziejuje – pristatatomas naujųjų laikų Lietuvos istorijos naratyvas, o Jono Basanavičiaus gimtinėje, Vinco Kudirkos muziejuje ir Palangos burmistro Jono Šliūpo muziejuje pasakojama nacionalinio atgimimo istorija.
Istorija
Jo ištakos sietinos su 1855 m. gegužės 11 d. Eustachijaus Tiškevičiaus įkurtu Senienų muziejumi Vilniuje, kuris buvo įsteigtas po 1830–1831 m. sukilimo uždarytame Vilniaus universitete. Pastarojo veiklą nutraukė rusifikacinė politika, vykdyta po 1863–1864 m. sukilimo. 1865 m. suvalstybintas, 1868–1869 m. didžioji jo lituanistinių rinkinių dalis išvežta į Maskvą. thumb|150px|right|Lietuvos banko 50 litų moneta, skirta Nacionalinio muziejaus 150 metų jubiiejui (2007 m.)
1918–1919 m. Jonas Basanavičius ėmėsi kurti Istorijos ir etnografijos muziejų, tačiau Lenkijai okupavus Vilnių šis darbas nutrūko. 1920–1939 m. rinkiniai buvo saugomi Vilniaus Stepono Batoro universitete, kur ilgainiui įkurti Etnografijos, Archeologijos ir Gamtos muziejai. 1940 m. Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, Vilniuje veikusių muziejų rinkiniai buvo nacionalizuoti ir perduoti Lietuvos TSR mokslų akademijai. 1941 m. prie pastarosios akademijos Etnologijos instituto pradėjo veikti Etnografijos muziejus. Vinco Žilėno pastangomis 1952 m. buvo įsteigtas Istorijos ir etnografijos muziejus. Nuo 1965 m. muziejui ėmus kurtis Vilniaus pilių teritorijoje, 1968 m. lapkričio 5 d. Naujajame arsenale buvo atidaryta Lietuvos istorijos ekspozicija.
Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, vadovaujant muziejaus direktorei Birutei Kulnytei buvo suformuotos pagrindinės Lietuvos valstybingumą ir tautos istoriją reprezentuojančios kolekcijos. 1992 m. pavadintas Lietuvos nacionaliniu muziejumi. Per tris nepriklausomybės dešimtmečius muziejus kryptingai kūrėsi Vilniaus pilių ir buvusios karinės tvirtovės pastatuose, kur dabar įrengtos pagrindinės Lietuvos archeologijos, istorijos ir etninės kultūros paveldo ekspozicijos ir saugyklos.
Muziejui vadovaujant dr. Rūtai Kačkutei, lankytojams buvo atverti dar du ekspoziciniai padaliniai: 2019 metais – XIX amžiuje buvusi politinių kalinių areštinė, o 2021 metais – Istorijų namai, kur įkurtos modernios saugyklos-ekspozicijos ir rengiamos keičiamos parodos, skirtos Lietuvos ir pasaulio istorijai aktualizuoti.
Struktūra
Muziejuje yra 7 rinkinių skyriai:
Dar yra specializuota biblioteka, archyvas, fotostudija, Restauravimo centras, knygų leidybos skyrius.
Klaipėdos universiteto Botanikos sodas
thumb|right|230px|Klaipėdos universiteto Botanikos sodas thumb|right|230px|Botanikos sodo planas thumb|right|230px|Botanikos sodo administracijos pastatas Klaipėdos universiteto Botanikos sodas – botanikos sodas, priklausantis Klaipėdos universitetui. Įkurtas 1993 m. Botanikos sodas įsikūręs 3-14 m virš jūros lygio, šiaurinėje Klaipėdos miesto dalyje, Danės upės slėnio dešiniajame krante. Bendras sodo teritorijos plotas yra 9,3 ha. Botanikos sodo teritorijos tekančios Danės upės vaga labai vingiuota. Botanikos sodas įsikūręs teritorijoje, kuri pasižymi išskirtinėmis klimatinėmis sąlygomis: čia būna aukštesnė oro temperatūra, didesnis kritulių kiekis, ilgesnis augalų vegetacijos periodas, palyginus su kitomis Lietuvos vietovėmis.
Istorija
Įkūrus Klaipėdos universitetą (1991 m.) ir suformavus biologijos, ekologijos bei rekreacijos studijų programas, iškilo būtinybė sukurti šių, taip pat ir kitų specialybių studentams ir dėstytojams studijų, mokslinių tyrimų bazę. Dėl šios priežasties 1993 metais įkurtas Klaipėdos universiteto Botanikos sodas. Sodo įkūrimo iniciatorius ir pirmasis direktorius buvo prof. A. M. Olšauskas.
Augalų kolekcijos
Įkūrus Klaipėdos universiteto Botanikos sodą, spygliuočių medžių ir krūmų sodinukų bei žaliųjų auginių padovanojo Kauno Vytauto Didžiojo ir Vilniaus universiteto Botanikos sodai, individualūs augalų kolekcionieriai. KU Botanikos sodas bendradarbiauja su Lietuvos ir pasaulio botanikos sodais bei arboretumais (~100), vykdo sėklų ir žaliųjų auginių mainus, kaupia auginamų augalų sėklų fondą. Dėl šios priežasties augalų kolekcijos nuolat papildomos naujais augalais.
Dekoratyviniai ir kiti ekonominiu požiūriu vertingi augalai kaupiami ir eksponuojami trijose kolekcijose: dendrologinėje, vaistinių ir prieskoninių augalų bei žolinių dekoratyvinių augalų (daugiamečių ir vienmečių gėlių). Įrengta vijoklinių augalų kolekcija, alpinariumas bei rozariumas. Medelių, krūmų bei gėlių dauginimui įveistas medelynas, įrengtas etnografinis gėlių darželis, atnaujinta pagrindinė apžvalgos aikštelė, pastatytas kabantis tiltas.
Girolamo Amati
Girolamo Amati (dažnai vadinamas ir Hieronymus Amati, apie 1561–1630) – buvo smuikų meistras, jaunesnysis Andrea Amati sūnus.
Klaipėdos universiteto Botanikos sodas
Augalų kolekcijos
Botanikos sode eksponuojama ~3000 taksonų augalų (2011 m.). Introdukuotos augalijos kompozicijai vientisumo ir brandumo suteikia natūrali augmenija – teritorijoje natūraliai auga daugiau nei 200 augalų rūšių. Didžioji dalis jų – žoliniai augalai, o sumedėjusių augalų rūšinėje įvairovėje vyrauja paprastieji klevai (Acer platanoides), juodalksniai (Alnus glutinosa), baltalksniai (Alnus incana), paprastosios ir vėlyvosios ievos (Prunus padus, Padus serotina), europiniai ožekšniai (Euonymus europaeus).
Etnografinis darželis
Siekiant lankytojams parodyti tradicinius pajūrio krašto etnografinius darželius, KU Botanikos sode įrengtas pajūrio krašto etnografinis darželis, su šiam kraštui būdingomis gėlių kompozicijomis.
Girolamo Amati
Jis pradėjo dirbti tėvo dirbtuvėse apie 1575 m., kai tėvui Andrea jau buvo apie 70 metų, o Girolamo vyresniajam broliui Antonio – maždaug 35-eri. Yra tikima, jog tuo metu dirbtuvės jau buvo Antonio rankose (tėvas buvo pakankamai senas), ir jog Girolamo išmoko meistravimo iš savo vyresniojo brolio. Kitus 13 metų Antonio ir Girolamo dirbo drauge ir gamino instrumentus, klijuodami etiketę „Antonijus ir Hieronymus Amati“ („Antonius & Hieronymus Amati“) – lotynizuotą jų vardų tarimą.
Klaipėdos universiteto Botanikos sodas
Etnografinis darželis
2012 metų duomenimis KU Botanikos sodo etnografiniame darželyje eksponuojami 14 šeimų augalų atstovai, o daugiausia jų – astrinių (Asteraceae) šeimos atstovai. Vienas iš svarbiausių veiksnių, lėmusių darželiuose auginamų augalų įvairovę, buvo augalų savybės. Dažniausiai auginti ne tik gražūs, bet ir kitaip naudingi augalai, kuriais galima gydytis, tinka maistui pagardinti ar pritaikomi buityje – audiniams dažyti, praustis, vabzdžiams naikinti.
Botanikos sode eksponuojama žalioji rūta (Ruta graveolens), daugiamečiai vaistiniai-prieskoniniai augalai: daugiametė saulutė (Bellis perennis), garbiniuotoji mėta (Mentha spicata), vaistinis isopas (Hyssopus officinalis), vaistinis skaistenis (Tanacetum parthenium), vaistinis smidras (Asparagus officinalis), vaistinis putoklis (Saponaria officinalis), vaistinis bijūnas (Paeonia officinalis), paprastasis diemedis (Artemisia abrotanum). Etnografiniame darželyje dekoratyvumu pasižymi plunksnalapė rudbekija (Rudbeckia laciniata), trispalvė našlaitė (Viola tricolor). Vienmetės etnografinės gėlės eksponuojamos KU Botanikos sodo etnografiniame darželyje: didžioji nasturtė (Tropaeolum majus), kvapusis pelėžirnis (Lathyrus odoratus), dažinėmis savybėmis pasižyminti balzaminė sprigė (Impatiens balsamina). Dvimečių etnografinių gėlių grupėje puošnumu ir žiedų įvairove išsiskiria aukštoji piliarožė (Althaea rosea), o daugiamečių gėlių grupėje – šluotelinis flioksas (Phlox paniculata) ir didžiagraižis jurginas (Dahlia pinnata).
Girolamo Amati
Vėliau, 1588 m., įvyko kažkoks nesusipratimas tarp brolių, ir Antonio išsiskyrė su broliu, palikdamas Girolamui dirbtuves. Tačiau Girolamo tęsė darbą, naudodamas Brolių Amačių etiketę visuose jo sukurtuose instrumentuose, net kai Antonio mirė apytiksliai 1608 m.
1596 m. Girolamui gimė sūnus Nicolo. Jis įsiliejo į tėvo dirbtuves maždaug 1610 m. Apie 1620 m. vidurį Nicolo tikriausiai darė didžiąją dalį darbų, taigi instrumentai, datuoti šiame periode, kartais yra priskiriami Nicolui, net jei jie ir nešioja Brolių Amačių etiketę.
1630 m. Girolamo mirė, palikdamas Kremonos smuikų meistrų ateitį gabiojo Nicolo rankose.
Gisaras
Gisaras  – miestas vakarų Tadžikistane, Gisaro slėnyje, apie 20 km į vakarus nuo Dušanbės, prie geležinkelio į Termezą.
Istorija
Gisaro slėnis žinomas istoriniuose šaltiniuose dėl to, kad čia būta karavanų kelio (Didysis Šilko kelias). Iki arabų užkariavimų čia būta mažų Acharuno bei Šumano valstybėlių. Kai šias teritorijas užkariavo arabai, vietiniai gyventojai priėmė islamą. IX–X a. teritorija priklausė Samanidų valstybei. O XI–XIX a. miestas priklausė įvairioms valstybėms, būta net savarankiško Gisaro chanato, bet ši valstybėlė buvo prijungta prie Bucharos emyrato. Vėlesniais metais radosi nepriklausomas Gisaro chanatas, kuris buvo nepriklausoma valda, bet ilgainiui pateko į Bucharos bei Kokando priklausomybę. Sumenkus Kokando įtakai, visas regionas tapo Bucharos emyrato dalimi.
Iki mūsų dienų išliko tvirtovės griuvėsiai, kurie žinomi kaip Gisaro tvirtovė.
Gyventojai
2015 m. čia būta 26 900 žmonių. .
Kastilija (reikšmės)
Kastilija gali reikšti šiuos objektus Ispanijoje:
Kitur pasaulyje:
Dar žiūrėkite:
Sausas įstatymas (serialas)
„Sausas įstatymas“  – JAV kriminalinis televizijos serialas, kurio autorius Terence Winter. Serialo, rodyto kabelinės televizijos kanalu „HBO“, veiksmas vyksta Atlantik Sityje, Niu Džersio valstijoje, prohibicijos (sausojo įstatymo) metais. Pagrindinį vaidmenį atlieka Steve Buscemi. „Primetime Emmy“ apdovanojimą pelnęs serialas sukurtas pagal Nelson Johnson knygą „Boardwalk Empire: The Birth, High Times, and Corruption of Atlantic City“ apie istorinę kriminalinio pasaulio figūrą Enoch L. Johnson.
Bandomosios serijos, kurią režisavo Martin Scorsese, biudžetas siekė 18 mln. JAV dolerių. 2009 m. rugsėjo 1 d. „HBO“ užsakė papildomas 11 serijų. Serialo premjera įvyko 2010 m. rugsėjo 19 d. Penktasis ir paskutinis sezonas, susidedantis iš 8 serijų, prasidėjo 2014 m. rugsėjo 7 d. ir pasibaigė spalio 26 d.
Britų Rytų Afrika
Britų Rytų Afrika arba Rytų Afrikos protektoratas  – Britų imperijos protektoratas Rytų Afrikoje. Apėmė dabartinės Kenijos teritoriją. Egzistavo nuo 1895 m. iki 1920 m.
Sausas įstatymas (serialas)
Apžvalga
Serialas „Sausas įstatymas“ yra istorinė drama, kurios veiksmas telkiasi apie Enoch „Nucky“ Thompson (pagal istorinę Enoch L. Johnson asmenybę), politinę figūrą, kuri iškilo prohibicijos laikais, XX a. 3-ąjį ir 4-ąjį dešimtmečius, ir valdė Atlantik Sičio miestą. Be Nucky, seriale esti ir kitų istorinių asmenybių tiek iš jo asmeninio, tiek iš politinio gyvenimo, kaip antai gangsteriai, politikai, vyriausybės agentai ir jį gerbianti liaudis. Federalinė vyriausybė taip pat reiškia susidomėjimą butlegerių ir kita nelegalia veikla toje teritorijoje, siųsdama agentus ištirti galimus mafijos ryšius, bet taip pat domisi Nakio gyvenimo būdu, kuris kaip politikui, yra per daug prabangus ir prašmatnus. Paskutinis sezonas peršoka septynerius metus į priekį, t. y. į 1931 metus, kuomet prohibicija artėja prie pabaigos.
Britų Rytų Afrika
Raida
Nuo XIX a. vidurio Jungtinė Karalystė turėjo interesų Zanzibaro sultonato kontroliuojamoje Rytų Afrikos pakrantėje, siuntė čia savo keliautojus ir derybininkus. 1890 m. Heligolando-Zanzibaro sutartimi vokiečiai su britais pasidalino kontroliuotas pakrantes pusiau, taip pat tiesia linija nustatė tarpusavio sieną žemyne. Iš pradžių Britų imperija jai atitekusias dalis (Zanzibaro ir Vitu sultonatus) paskyrė administruoti Britų Rytų Afrikos kompanijai, tačiau 1890 m. pavertė šias teritorijas protektoratu.
Pžitulų Lasas
Pžitulų Lasas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pžitulų valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Sausas įstatymas (serialas)
Aktoriai
ir kiti.
Britų Rytų Afrika
Raida
1918 m. po Pirmojo pasaulinio karo pabaigos britai taip pat gavo gretimą Tanganikos mandatą. 1920 m. Rytų Afrikos protektoratas statusas buvo pakeistas į Kenijos koloniją.
Lietuvos spaudos fotografų klubas
Lietuvos spaudos fotografų klubas – spaudos leidinių redakcijose dirbančių fotografų 2001 metų vasaros pabaigoje įkurta nepelno siekianti organizacija. Viešoji įstaiga „Lietuvos spaudos fotografų klubas“ įsikūrusi Vilniuje.
Veikla
Lietuvos spaudos fotografų klubas rengia parodas, konkursus, klubo nariai susitikimuose dalinasi profesine patirtimi.
2006 m. lapkričio 3 d. Lietuvos spaudos fotografų klubas 80-ties metų jubiliejų šventusiam Lietuvos Respublikos Prezidentui Valdui Adamkui gimtadienio proga padovanojo 1 kvadratinio metro fotografijų koliažą. Sukomponuotose 80 nuotraukų – Lietuvos spaudos fotografų užfiksuotos Prezidento gyvenimo akimirkos.
Lietuvos spaudos fotografų klubas kartu su Nacionaline žurnalistų kūrėjų asociacija ir Lietuvos žurnalistų sąjunga rengia taip pat rengia seminarus spaudos fotografams.
Lietuvos spaudos fotografų klubo prezidentas yra Jonas Staselis.
Lest We Forget: The Best Of
Lest We Forget: The Best Of – geriausių Marilyn Mansono dainų albumas išleistas 2004 metais. Šiam albumui reklamuoti buvo įrašyta ir viena nauja daina - Depech Mode kūrinio "Personal Jesus" koveris. Albumas pasiekė devintą vietą Billoard geriausiai perkamų albumų sąraše.
Šileikoniai
Šileikoniais vadinami kaimai:
Gaigaliai (Utena)
Gaigaliai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Vyžuonų. Stūkso Gaigalių piliakalnis.
Vievio Jurgio Milančiaus pradinė mokykla
Vievio Jurgio Milančiaus pradinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pradinė mokykla Elektrėnų savivaldybėje, Vievyje, Semeliškių g. 38, vykdanti pradinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 195007693.
Achaimenidas
Achaimenidas (Ἀχαιμενίδης) graikų ir romėnų mitologijoje – Adamasto iš Itakės sūnus, vienas iš Odisėjaus įgulos narių. Jis buvo paliktas Sicilijoje, kai Odisėjas pabėgo nuo Polifemo. Vėliau jį atvykęs Enėjas ir kartu su Trojos pabėgėliais išsivežė į Italiją.
Vievio Jurgio Milančiaus pradinė mokykla
Istorija
XVII a. pradžioje kunigaikštis Oginskis Vievyje, savo dvare, pastatęs cerkvę ir vienuolyną, iš Vilniaus perkeltiems vienuoliams „liepė” laikyti spaustuvę ir mokyklą. 1633 m. Oginskio našlė Faina vienuolynui užrašė 1000 zlotų mokyklai įrengti. Tie metai laikytini mokyklos Vievyje pradžia.
Pirmoji Vievio miesto mokykla dokumentuose minima 1864 – 1865 metais. Tai buvo vieno komplekto „narodnoje učilišče”, skirta visam valsčiui, visai parapijai. Pirmais mokslo metais mokėsi tik 23 mokiniai –berniukai. Iki 1915 m. buvo dėstoma tik rusų kalba.
Kuriantis Lietuvos nepriklausomybei, 1918 m. įkuriama lietuviška 4 klasių pradinė mokykla. Pirmasis lietuviškos mokyklos vedėjas buvo knygnešys, išprusęs politikas, Vievio šviesuolis Jurgis Milančius.
Skyriai
Mokykla turi 3 skyrius – Lazdėnuose, Pakalniškėse ir Kazokiškėse. Lazdėnų skyriuje – 2-3-4-oje jungtinėje klasėje ugdoma 9 mokiniai, mišraus amžiaus priešmokyklinio ugdymo grupėje – 11 ugdytinių. Pakalniškių skyriuje – 2-3-4-oje jungtinėje klasėje ugdoma 7 mokiniai, mišraus amžiaus priešmokyklinio ugdymo grupėje – 9 ugdytiniai. Kazokiškių skyriuje – 1-2-3-oje jungtinėje klasėje ugdoma 11 mokinių, mišraus amžiaus priešmokyklinio ugdymo grupėje – 11 ugdytinių.
Gilūtas
Gilūtas tai:
Eraičininė nendrūnė
Eraičininė nendrūnė (Scolochloa festucacea) – Miglinių (Poaceae) šeimos nendrūnių (Scolochloa) genties vienintelė augalų rūšis. Paplitusi Šiaurės Amerikoje, Azijoje ir Europoje, kur dažnesnė šiaurinėje ir rytinėje dalyje.
Biologija
Augalas daugiametis, žolinis, šakniastiebinis, 100–150(200) cm aukščio stiebais. Žydi liepos mėn. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviniu būdu.
Auga paupiuose, paežerėse, lėtai tekančiame ir stovinčiame vandenyje (iki 1,5 m gylyje), užpelkėjusiose pievose. Tinka karbonatingas ir neutralios reakcijos vanduo. Sudaro Scolochloetum festucaceae bendrijas arba auga kitų pakrantės helofitų bendrijose. Tik nuolat užlietose vandens vietose augantys augalai žydi ir subrandina sėklas. Laikinai užliejamose vietose auga tik vegetuojantys augalai, kurie dažniausiai sudaro labai vešlius sąžalynus, kartais negausiai auga viksvynuose.
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje eraičininė nendrūnė pirmą kartą nustatyta 1979 m. Ūlos pakrantėse ties Rudnia (Varėnos rajone). Nuo 1981 m. įrašyta į Saugomų augalų sąrašus.
Lietuvoje nendrūnė yra vakariniame Eurazijos arealo pakraštyje. Daugiau aptikta Ignalinos ir Zarasų rajonuose. Pavienės radavietės nustatytos Utenos, Lazdijų, Varėnos, Vilniaus ir Plungės rajonuose. Grėsmę populiacijoms kelia užpelkėjusių vandens telkinių pakrančių sausinimas, krantų pertvarkymas, tarša.
Baltasis triukšmas
thumb|Viena iš baltojo triukšmo realizacijų thumb|Aproksimuoto baltojo triukšmo galios spektras Baltasis triukšmas – atsitiktinis signalas, kurio energetinis spektras yra pastovus visiems dažniams. Pavadinimas kilęs iš panašumo į baltą šviesą.
Baltojo triukšmo autokoreliacija yra nusakoma Dirako funkcija, tad laikoma, kad tokie signalai yra visiškai nekoreliuoti.
Jesenicha
Jesenicha  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Čarna Bialostockos ir apie 29 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Džarašo muchafaza
Džarašo muchafaza  – muchafaza Jordanijos šiaurės vakarinėje dalyje, pati mažiausia šalyje. Administracinis centras – Džarašas.
Geografija
Praktiškai visą paviršių sudaro Gileado aukštumos, iškylančios iki 1300 m aukščio. Jose per metus iškrenta 400–500 mm kritulių. Muchafazos teritorija teka Zarkos upė.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|250px|Nahijų žemėlapis Muchafaza padalinta į 1 nahiją (skliaustuose – administracinis centras).
Garinė pirtis
thumb|245px|Garinė pirtis Rusijoje
Garinė pirtis – pirtis, kurioje garas išgaunamas arba pilant vandenį ar augalų nuovirą ant įkaitusių akmenų, arba milint, t. y., ant žarijų įkaitintus akmenis dedant į kubilą su vandeniu.
Garinė pirtis – baltiška pirtis
Garinė pirtis dažnai painiojama su „turkiška pirtimi“. Tai nieko bendro neturinčios pirtys. Turkiška pirtis yra antikinė terma, kuri buvo perimta iš senųjų graikiškų, vėliau romėniškų, kolonijų, kurių buvo gausu visoje vakarinėje dabartinės Turkijos (Mažosios Azijos) pakrantėje. Garas termoje buvo išgaunamas pilant vandenį ant įkaitusių grindų (po grindų danga buvo karšto oro kanalai).
Garinė pirtis taip pat neturėtų būti vadinama rusiška pirtimi. Garinei pirčiai taikomas terminas lietuviška pirtis arba dar tikslesnis – baltiška pirtis. Šį terminą paremia kalbininkų ir archeologų tyrimai. Kalbininkai suomišką žodį 'dūminė pirkia' nurodo kaip skolinį iš baltų kalbų. Žodis pirtis yra archajiškas baltiškas terminas. Kad suomiškas žodis pirtti paimtas iš tos pačios reikšmės baltiško žodžio pirtis ('statinys pėrimuisi, maudymuisi') kalbininkams nekelia prieštaravimų. Nežinoma tik kodėl ir kada žodžio reikšmė pirtis (statinys pėrimuisi, maudymuisi) suomių kalboje pasikeitė arba išsiplėtė į dūminė pirkia. Kalbininkai mano, kad baltišką žodį pirtis suomiai galėjo pasiskolinti laikotarpiu nuo II tūkst. pr. m. e. iki I m. e. a.
Tarpukario lietuvių kalbininkas P. Skardžius rusišką žodį 🇷🇺 'maudykla, vonia, pirtis' kildina iš.
Latvijoje garinė pirtis yra vadinama pirts, bet ne rusiška pirtis.
Archajiškąją baltų pirtį slavų gentys galėjo perimti XII–XI a. pr. m. e. asimiliavus Dniepro baltus ir užėmus jų gyventas teritorijas Dniepro upės baseine.
Mikroklinas
Mikroklinas – silikatų klasės mineralas, (KAlSi3O8) svarbus tektosilikatinis mineralas formuojantis magmines uolienas. Mikroklino cheminė sudėtis tokia pati kaip ir ortoklazo, tik jis priklauso triklyniniai kristalo sistemai, trapacijos formos su kiek mažesniais negu stačiais kampais, nuo to ir kilo pavadinimas iš graikų kalbos mažas šlaitas.
Mikroklino ir ortoklazo fizikinės savybės identiškos, jie gali būti atskirti tik optiniais tyrimais (poliarizuotu mikroskopu). Yra žinomas natrio mikroklinas vadinamas anortoklazu, kuris yra izomorfinis mišinys KAlSi3O8 ir NaAlSi3O8 ir sudarytas iš didesnių natrio-aliuminio silikatų kiekių.
Kietumas pagal Moso skalę 6.
Žalia mikroklino atmaina vadinama amazonitu.
Jis nėra randamas Amazonės upės baseine, tačiau ispanų tyrėjai taip pavadindami, matyt bus sumašę su kitu žaliu to regiono mineralu.
Jezežiskas
Jezežiskas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Balstogės Čarnos valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Krašuonos ežeriukas
left|120px
Krašuonos ežeriukas – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 9 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių, 0,5 km į pietus nuo Stanislavavo. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,32 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 194,1 m. Krantai apaugę medžiais ir krūmynais, daugiausia žemi, vakarinis – pelkėtas, o pietinis krantas aukštokas. Pakrantės apaugusios miškeliais, tik pietinėje pakrantėje yra dirbamos žemės plotas. Vakaruose išteka upeliukas į čia pat telkšantį 1,4 ha dydžio Bevardį ežerą, kuris priklauso Žeimenėlės upelio intako Ž-1 baseinui (Sirvėto ežero baseinas).
Stara Kubra
Stara Kubra – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pžitulų valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Baukai
Baukais vadinami kaimai:
San Antonio de los Kobresas
San Antonio de los Kobresas  – nedidelis miestas Argentinoje, Saltos provincijos vakaruose, 164 km nuo Saltos, prie tokio paties pavadinimo upės. Departamento centras. 5,5 tūkst. gyventojų.
San Antonio de los Kobresas yra beveik 4000 m aukštyje virš jūros lygio ir tai vienas aukščiausiai iškilusių šalies miestų. Miesto pavadinimas kilo nuo seniai jau nebenaudojamų vario telkinių, esančių apylinkėse (varis ispaniškai – cobre). Svarbiausias miesto turistinis objektas – La Polvorilla viadukas, kuriuo rieda „Padebesių traukinys“ iš Saltos į Antofagastą. 5 km nuo San Antonio de los Kobreso yra prieškolumbinio Tasil miesto griuvėsiai. Miestas įsikūręs strategiškai svarbioje vietoje. Jo apylinkėse įvairiais periodais vyko mūšiai. Rugpjūčio 1 d. mieste vyksta Nacionalinė la Pachamama šventė.
Dauguma miesto gyventojų užsiima žemdirbyste ir gyvulininkyste. Be geležinkelio, iš miesto keliai dar veda į Saltą, Kafajatę, La Kjaką, Čilę.
Natalija Kalašnikova
Natalija Kalašnikova (1957 m. sausio 12 d. Trakuose, Lietuvos TSR) – Lietuvos irkluotoja.
Biografija
Gimė 1957 m. sausio 12 d. Trakuose. 1979 m. Duisburge vykusiame pasaulio irklavimo čempionate kartu su Nina Doroh 500 m rungtyje dviviete valtimi laimėjo aukso medalį. 1978 m. Belgrade vykusiame pasaulio irklavimo čempionate kartu su Nina Doroh 500 m rungtyje dviviete valtimi laimėjo sidabro medalį. 1983 m. Tamperėje vykusiame pasaulio irklavimo čempionate kartu su Ina Žipulina, Neli Jefremova ir Galina Aleksejeva 500 m rungtyje keturviete valtimi laimėjo sidabro medalį.
Vrocenas
Vrocenas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Goniondzo valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės rytus nuo Goniondzo, 16 km į šiaurę nuo Monkų ir 51 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1787 m. kaime dvarą pasistatė Anastasija Vročinska.
Gailaičiai (Elektrėnai)
Gailaičiai – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Beižionių, tarp miškelių ir raistų. Šalia stūkso Beižionių piliakalnis.
Bedugnis (Kupiškio r.)
Bedugnis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, apie 9 km į šiaurės rytus nuo Skapiškio. Driekiasi Notigalės aukštapelkėje, tarp Notigalės ir Ašakinio ežerų, Notigalės telmologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,16 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 98,6 m. Krantai žemi. Supelkėjęs, augalija ir gyvūnija skurdi. Aplinkui stūkso Notigalės miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Nemunėlio intako Beržuonos baseinui. Rytiniu krantu eina riba su Rokiškio rajonu.
Usurijskas
Usurijskas – miestas rytų Rusijoje, 112 km į šiaurę nuo Vladivostoko. Rajono centras. Geležinkelio mazgas. Išvystyta maisto, mašinų, baldų pramonė, išgaunama akmens anglis, mineraliniai vandenys.
Istorija
Įkurtas 1866 m., 1898 m. gavo miesto teises. Iki 1926 m. vadinosi Никольск, iki 1935 m. Никольск Уссурийский, iki 1957 m. Ворошилов.
Čeberakų piliakalnis
Pasamanės piliakalnis arba Čeberakų piliakalnis – piliakalnis, esantis Visagino savivaldybės teritorijoje. Įrengtas aukščiausioje didelės kalvos šiaurinėje dalyje. Šlaitai iki 11 m aukščio, viršutinė dalis (iki 6 m) pastatinta. Anksčiau visi 4 šlaitai turėjo vardus: Beržalotas, Kumša, Barankiškė, Šlininė. Aikštelė ovali, 60x20 m dydžio, su kultūriniu sluoksniu, kuriame rasta apdegusių akmenų, brūkšniuotos keramikos. Aikštelės pietiniame pakraštyje supiltas 0,5 m aukščio, ~10 m (ties pagrindu) pločio pylimas. Šlaite, ~1 m žemiau yra ~10 m pločio terasa. Dar 1,5 m žemiau yra užskleisto griovio liekanos ir supiltas antras pylimas (~0,3 m aukščio nuo griovio, ~6 m pločio). Šiauriniame piliakalnio šlaite, 2 m žemiau aikštelės krašto, iškastas ~2 m pločio griovys, už jo supiltas ~0,2 m aukščio, 4 m pločio pylimas. 2 m aukščio pylimo išorinis šlaitas leidžiasi į antrą griovį (dugno plotis 1 m), už kurio kyla antras 0,5 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Jo išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 12 m pločio terasą.
Piliakalnis datuojamas I tūkst. pradžia.
FC Ajax Lasnamäe
Talino „Ajax“ – Estijos futbolo klubas iš Lasnamejės (Talinas). Klube vyrauja rusakalbiai.
Daniel Díaz
Danielis Diasas (Daniel Díaz, Cata; g. 1979 m. kovo 13 d.) – Argentinos futbolininkas, C. Atlético de Madrid klubo gynėjas.
Su Argentinos rinktine dalyvavo 2007 m. Copa America turnyre.
Alfonsas Žibas
Alfonsas Žibas (g. 1902 m. Garliavoje – ?) – Lietuvos kino režisierius, operatorius.
Namangano vilajetas
Namangano vilajetas, kitaip Namangano sritis − Uzbekijos vilajetas, esantis šalies rytuose.
Alfonsas Žibas
Biografija
Gimė 1902 metais, lapkričio 7 dieną, Garliavoje, ūkininkų miestelėnų Antano Žibo ir Pranciškos Reventaitės šeimoje. Lietuvos savanoris, dalyvavo vaduojant Klaipėdą. 1927 m. baigė gimnaziją Kaune. Mokėsi valstybės teatro studijoje. Nuo 1931 vienas iš pirmųjų pradėjo filmuoti Lietuvos kino kronikas. 1936 m. Alfonsui Žibui paskirta Švietimo ministerijos stipendija toliau kino meno mokslus tęsti užsienyje. Studijavo Prahoje, tobulinosi Vienoje ir Berlyne. Tapo profesionaliu kino operatoriumi režisieriumi. Grįžęs Garliavoje, miesto centre, įkūrė savo fotografijos studiją. 1937 - 1939 m. Alfonsas Žibas dirbo Kultūros departamento įsteigtame tautos veteranų filmų skyriuje. 1938 m. nufilmavo Petro Babicko režisuotą filmą „Jaunoji Lietuva“. 1944 m. Alfonsas su savo broliu Nikodemu pasitraukė į Vakarus. Kurį laiką gyveno pabėgelių stovykloje Vokietijoje, 1948 m. apsigyveno San Paulo mieste, Brazilijoje. Čia sukūrė šeimą. San Paule Alfonsas Žibas išliko aktyvus visuomenininkas ir kūrėjas. Aštuonerius metus dirbo televizijos stotyje, vėliau kūrė kino filmus. Įsteigė vaidybos kursus, statė spektaklius, suorganizavo lietuvių menininkų klubą, rūpinosi lietuvių meno parodomis. Nuo 1956 m. rengė lietuvišką radijo valandą „Tėvynės garsai“, kuri tranlsiuota ketverius metus. Sukūrė garsinį filmą apie III pasaulinį lietuvių kongresą.
Namangano vilajetas
Vilajeto centras − Namanganas (410 000 gyv. 2007 m.). Vilajeto plotas − 7 900 km², gyventojų skaičius − 1,862 mln. (2005 m. sausio 1 d.). 62 % gyventojų yra kaimo gyventojai.
Alfonsas Žibas
Biografija
Mirė ir palaidotas San Paulo mieste.
Namangano vilajetas
Namangano sritis Uzbekijos TSR buvo įkurta 1941 m. kovo 6 d., o 1960 m. sausio 25 d. sritis buvo panaikinta, 1967 m. gruodžio 18 d. − atkurta. Vėliau Namangano sritis imta vadinti vilajetu.
Geografija
Namangano vilajetas yra Ferganos slėnio šiaurės vakaruose, dešiniajame Syrdarjos upės krante.
Ribos
Su Namangano vilajetu ribojasi:
Administracinis suskirstymas
Vilajeto centras − Namangano miestas. Vilajete yra viso 8 miestai (Namanganas, Kasansajus, Papas, Turakurganas, Učkurganas, Čartakas, Čiustas ir Hakulabadas), 12 miesto tipo gyvenviečių ir apie 100 kaimų.
Namangano vilajetas suskirstytas į 11 kaimiškųjų rajonų tumanų (numeris lentelėje rodo rajono numerį žemėlapyje): thumb|right|450px
! Rajonas ! Nr. ! Centras ! Centro pavadinimas uzbekiškai
Papo rajone yra Tadžikijos anklavas Sarvakas.
Ekonomika
Vilajeto iškasenos yra nafta, gamtinės dujos, auksas, švinas, varis, kvarcas ir stibis.
Vilajete išvystyta šilkininkystė, avalynės pramonė, medvilnės apdorojimas, tekstilės pramonė. Yra automobilių remonto įmonė, chemijos gamyklų ir elektromechaninių įmonių. Turakurgane yra džiovintų vaisių fabrikas.
Pagrindinės žemės ūkio produkcija − vynas, medvilnė, vaisiai, šilko žaliava. Vilnai auginamos angorinės ožkos.
Čiuste yra fabrikas, gaminantis tradicinius nacionalinius uzbekiškus peilius.
Transportas
Kelių ilgis vilajete: Į Taškentą važiuojama per Kamčiko perėją.
Gyslotasis vyklys
miniatiūra|250px|right|Gyslotasis vyklys Havajuose miniatiūra|250px|right|Žydintis augalas
Gyslotasis vyklys (Argyreia nervosa) – vijoklinių (Convolvulaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas, kilęs iš Indijos subkontinento, plačiai paplitęs visame pasaulyje, įskaitant Havajus, Afriką ir Karibus. Havajuose šio augalo sėklos kartais naudojamos kaip atsipalaidavimo priemonė vietoje alkoholio. Nors gyslotasis vyklys gali būti laikoma invazine rūšimi, tačiau yra dažnai vertinamas dėl jo estetinių savybių. Yra du varietetai – čia aprašomas A. n. var. nervosa ir A. n. var. speciosa, naudojamas Ajurvedos medicinoje, bet su mažai psichoaktyviųjų medžiagų.
Gyslotojo vyklio sėklose yra įvairių ergolino alkaloidų, tokių kaip LSA. Tyrimais sėklose aptinkamas ergino stereoizomerų kiekis, sudarantis 0,325% sausos masės.
Istorija
Gyslotasis vyklys yra vienas iš retų augalų, kurių spėjamos haliucinogeninės savybės nebuvo pripažintos iki pastarųjų laikų. Nors keletas šios šeimos giminingų augalų, pavyzdžiui, kvaitulinis gyvatenis (vietinis pavadinimas Ololiuhqui) ir trispalvis sukutis (Tlitliltzin), buvo naudojami šamanų ritualuose Lotynų Amerikoje šimtmečiais, tačiau A. nervosa nebuvo tradiciškai naudojamas šiam tikslui. Į jo savybes pirmą kartą atkreiptas dėmesys 1960-aisiais metais, nepaisant to, kad jo sėklų cheminė sudėtis yra beveik identiška jau minėtoms dviem rūšims, be to, sėklose yra didžiausia psichoaktyvių junginių koncentracija visoje augalų šeimoje. Indijoje tradiciškai naudojami augalo lapai ir šaknys, kurios neturi psichoaktyviųjų savybių, bet tarnauja kaip antiseptikas ir priešuždegiminis vaistas. Psichotropinės sėklų savybės tapo žinomas daugiausia dėl jų vartojimo Havajuose, Haityje ir Puerto Rike, kur nuskurdę gyventojai vartojo gyslotojo vyklio sėklas, siekdami pigaus apsvaigimo. Šių sėklų netrukus pateko į Alberto Hofmano, profesoriaus, LSD atradėjo, laboratoriją. Jis patvirtino, kad augalas turi psichoaktyviųjų savybių ir išanalizavo jo cheminę sudėtį.
Cheminė sudėtis
Gyslotojo vyklio sėklose rasta daugybė cheminių junginių.
Glikozidai
thumb|center|200px|Argirozidas
Ergolinai
miniatiūra|250px|right|Vaisiai miniatiūra|250px|right
Riebalų rūgštys
miniatiūra|250px|right|Sėklos miniatiūra|250px|right|Jaunas augalas
Augalo naudojimas
Daugelyje šalių yra legalu pirkti, parduoti ar sėti A. nervosa sėklas. Priklausomai nuo šalies, gali būti draudžiama sėklas įsigyti vartojimui, be to, kai kuriose šalyse draudžiamos ergino turinčios sėklos.
Ergino ekstraktas iš A. nervosa sėklų yra draudžiamas JAV, nes Kovos su narkotikais administracija jį priskiria prie Skysčių kontrolės akto (Controlled Substances Act) depresantų, nors pats augalas yra legalus. Lietuvoje šio augalo dalys ir ekstraktas yra įtraukti į medžiagų, draudžiamų vartoti medicinos tikslams sąrašą.
Modeliuojant laboratorinių žiurkių skrandžio opą didelėmis dozėmis ''A. n. var. speciosa'' lapų ekstrakto (50, 100 ir 200 mg/kg kūno svorio) parodė priešopinės veiklos aktyvumo nuo dozės priklausomybę ir gydė opą.
Šaknų ekstraktu pamaitinti pelių patinai tapo aktyvesni. Tokių patinų apvaisintos patelės atsivedė daugiau vyriškos lyties palikuonių. Šį lyčių santykio pasikeitimą dar reikia išsiaiškinti. Žiedų ekstraktas pelių patinams darė panašų poveikį.
Vokietijos advokatų draugija
Vokietijos advokatų draugija (DAV) - e.V. (registruotoji draugija) Vokietijoje, vienijanti advokatus, interesų gynimo organizacija. 1871 metais įsteigta Bamberge. Būstinė - Berlynas. DAV sudaro 247 nacionaliniai vietos ir 7 užsienyje esantys advokatų susivienijimai, viso 68 000 narių. Tai sudaro apie pusę 155 000 visų Vokietijos advokatų (2011.06 mėn.).
Chitinas
260px|thumb|right|Chitino molekulės struktūra, čia matyti dvi N-acetil-gliukozamino grandys Chitinas – angliavandenis, polisacharidas, iš kurio sudaryti nariuotakojų (vabzdžių, vėžiagyvių, voragyvių) išorinis skeletas, taip pat pagrindinis grybų ląstelių sienelių komponentas. Atlieka statybinės medžiagos funkciją. Chitinas sudarytas iš N-acetil – gliukozamino grandžių, sujungtų β-(1→4) glikozidiniu ryšiu. Tai linijinis polimeras. Jo fizikocheminės savybės panašios į celiuliozės, todėl sudaro ląstelių laikančiąsias konstrukcijas. Medicinoje chitinas naudojamas žaizdų ir nudegimų gydymui, linzių, chirurginių siūlų, odos pakaitalų, priešsklerozinių preparatų gamyboje; modifikuotos tirpios chitino formos naudojamos kosmetikoje kaip efektyvus drėkintojai ir emulsikliai; parfumerijoje – kaip kvapų stabilizatoriai; sorbentinės chitino savybės pritaikomos biotechnologijoje – fermentų imobilizacijai.
Gilūtas (Švenčionių r., Švenčionių sen.)
left|120px
Gilūtas – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Švenčionių seniūnijoje, apie 9,5 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,52 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 169,7 m. Krantai aukšti, tik vakarinis krantas žemas, ištisai apaugę mišku. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenėlės upelio baseinui (Sirvėto ežero baseinas).
Į šiaurę nuo ežero įsikūręs Plentovkos viensėdis.
Puebla (valstija)
Puebla  – valstija centrinėje Meksikos dalyje. Jos sostinė yra Pueblos miestas.
Geografija
Valstija ribojasi: šiaurėje – su Morelosu, Meksiko valstija, Tlaskala, Hidalgu, rytuose – su Verakrusu, pietuose – su Oachaka, vakaruose – su Gereru. Pueblos reljefas sudėtingas – rytiniu pakraščiu driekiasi Rytų Siera Madrės kalnai, centrine dalimi – Neovulkaninė ašis, pietinėje dalyje atskiri kalnagūbriai – Tehuaknos, Siera Negros, Misteros. Kalnus skiria slėniai, iš jų svarbiausias – Pueblos-Tlaskalos slėnis. Yra keletas ugnikalnių – Orisaba (aukščiausias visoje šalyje, 5610 m), Popokatepetlis (5500 m), Istaksiuatlė (5230 m), Siera Negra (4621 m). Pueblos vakaruose teka Atojako upė su intakais Mišteku, Sahuapanu, Nešapa, Akatlanu, pietuose teka Papaloapano baseino upės, o rytuose ir šiaurėje – nedidelių, į Meksikos įlanką įtekančių upių aukštupiai.
Didžiausi miestai
thumb|left|250px|Žemdirbystė Pueblos slėnyje
Devolio apygarda
Devolio apygarda  – viena iš 36-ių Albanijos apygardų, esanti šalies pietryčiuose. Priklauso Korčės apskričiai. Pavadinta pagal apygardos slėnyje tekančią Devolio upę. 33 785 gyventojai (2010 m. duomenys). Plotas – 429 km². Administracinis centras – Bilištis. Pietvakariuose ribojasi su Kolonės apygarda ir vakaruose bei šiaurėje su Korčės apygarda. Rytuose ir pietryčiuose turi pasienio ruožą su Graikija.
Savivaldybės
Devolio apygarda sudaryta iš penkių savivaldybių:
Gailaičiai (Tytuvėnai)
Gailaičiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kiaunorių.
Puebla
Puebla reiškia šiuos objektus:
Imperijos darymas
Imperijos darymas – Gintaro Beresnevičiaus knyga apie lietuvių tapatybę.
Pasak autoriaus, tai yra lietuviškos ideologijos metmenys XXI amžiuje. Raimundas Lopata knygą pavadino „puikia intelektualine provokacija“. Darbas parašytas paprastu šmaikščiu stiliumi, jame keliamos LDK imperijos atkūrimo idėjos.
Gintaras Beresnevičius lietuvių tautą identifikuoja kaip Vyčio ir rūpintojėlio ženklais pažymėtą naciją, kurią lieja jėga ir kontempliacija, prilygstanti samurajų jėgai, tokiai, ''kurios raumenys drasko drabužius ir šarvus, ir istorijos uždėtus antvilkčius.