cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gruntinis kelias
Gruntinis kelias (dar vadinamas gruntkeliu) – kelias, neturintis tvirtos dangos (asfaltbetonio, betono, žvyro). Paprastai tai būna vietinės reikšmės keliai, einantys per miškus, skirti privažiavimui prie sodybų, vandens telkinių, gamtinių, archeologinių paminklų, kartais gali jungti nedidelius kaimus. Skurdesnėse šalyse gruntiniai keliai neretai jungia ir stambias gyvenvietes, miestus.
Dėl tvirtos dangos nebuvimo gruntiniai keliai pasikeitus meteorologinėms sąlygoms (pvz., prasidėjus lietui) gali tapti sunkiai pravažiuojami lengvaisiais automobiliais. Daug gruntinių kelių tinkami važiuoti tik dalį metų – žiemą rečiau naudojami gruntiniai keliai užpustomi, o pavasarį ar vėlyvą rudenį sunkiai pravažiuojami dėl patižusios kelio dangos. Tokiais keliais tada gali pravažiuoti tik sunkvežimiai, traktoriai, padidinto pravažumo lengvieji automobiliai.
Kostas Arvasevičius
Kostas Arvasevičius (1949 m. vasario 27 d. Bubiuose, Šiaulių apskritis – 2017 m. sausio 27 d. ) – pedagogas, Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1956–1964 m. mokėsi Bubių aštuonmetėje mokykloje, 1967 m. baigė Šiaulių 8-ąją vidurinę mokyklą, 1973 m. – Vilniaus universitetą.
1967–1970 m. Žygaičių (Šiaulių raj.) aštuonmetės mokyklos, 1970–1973 m. Gordų (Kelmės raj.) aštuonmetės mokyklos mokytojas. 1973–1974 m. tarnavo SSRS kariuomenėje. 1974–1982 m. Gordų devynmetės mokyklos mokytojas, direktorius. 1982–1990 m. LKP Kelmės rajono komiteto darbuotojas.
1990–1992 m. Kelmės rajono kultūros ir švietimo skyriaus inspektorius. 1992–2000 m. Šaltenių pagrindinės mokyklos direktorius. 2000–2012 m. Kelmės rajono savivaldybės meras.
1997–2012 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės skyriaus narys.
Alchesirasas
Alchesirasas – miestas pietų Ispanijoje, prie Viduržemio jūros, netoli Gibraltaro sąsiaurio. Klimatinis ir balneologinis kurortas. Išvystyta žvejybos pramonė, naftos apdirbimo ir chemijos pramonė. Mieste yra bažnyčia (1736 m.), kelios koplyčios, archeologijos parkas, meno mokykla.
Istorija
Spėjama, kad romėnų laikais šioje vietoje buvo uostas Portus Albus, o miestas naujai įkurtas maurų 713 m. 1035–1058 m. miestas buvo atskira valstybė (taifa), kuri vėliau prijungta prie Sevilijos taifos, o dar vėliau absorbuota Almoravidų. Vėliau valdė Almohadai.
1344 m. miestą užėmė Kastilija, o 1368 m. susigrąžino Granados emyratas, kuris jį sugriovė.
1704 m. miestas atstatytas.
Augustinas Janutėnas
Augustinas Janutėnas (1869 m. gegužės 5 d. Mielagėnuose – m. po 1940 m.) – Lietuvos knygnešys, daraktorius.
Biografija
Skaityti ir rašyti pramoko namuose. Pirmąją lietuvišką knygą Augustinui Janutėnui padovanojo kunigas Jonas Burba.
Adutiškio klebonui kunigui Benediktui Krištaponiui pasiūlius buvo nuvykęs parsigabenti knygų iš knygnešio Petro Gudelio (gyvenusio Žasliuose). Benediktas Krištaponis duodavo pinigų knygelėms nupirkti ir liepdavo jas išdalyti veltui. Lietuvišką spaudą daugiausia platindavo Tverečiaus apylinkėse.
Nugabendavo į Vidžius kunigui Antanui Kungiui ir Petrui Glinskiui, į Adutiškį, Švenčionis ir kt. Parsigabentą spaudą slėpdavo Guntauninkų k., pas seserį Ievą Saplienę ir pas kitą seserį U. Klisevičienę, gyvenusią Ramoniūnuose, nes namuose laikyti buvo pavojinga. Policijos buvo stebimas ir persekiojamas. Bendradarbiavo su lietuviškos spaudos platintojais Tverečiaus parapijoje – A. Telyčėnu, P. Voldemaru, P. Lazinka, A. Čekučiu, M. Gyliu.
Žiemomis mokydavo vaikus lietuviškai skaityti ir rašyti. Po spaudos draudimo panaikinimo pradėjo platinti socialdemokratinę spaudą. Dalyvavo 1905 m. revoliucijoje, už tai buvo areštuotas, kalėjo Švenčionių kalėjime. Spaudą platino ir vokiečių okupacijos metais, per Pirmąjį pasaulinį karą.
Atgavus nepriklausomybę apsigyveno Kaune (Mažoji Darbininkų g. 16), tarnavo Centriniame valstybiniame knygyne. Nuo 1929 m. lapkričio 1 d. paskirta 50 Lt valstybinė knygnešio pensija.
Metal Gear
Metal Gear – pirmasis Metal Gear serijos kompiuterinis žaidimas, sukurtas 1987 m. MSX2 NES plaformai, 1990 m. Commodore 64, asmeniniams kompiuteriams ir 2004 m. mobiliesiems telefonams bei PS2 konsolėms.
Apžvalga
thumb|left|Metal Gear žaidimo aplinka
Metal Gear yra Konami kompanijos žaidimų kūrėjo Hideo Kodžimos debiutinis sėlinimo-veiksmo žaidimas. Žaidėjui tenka valdyti slaptąjį agentą, kuris turi nepastebėtas atvykti į tam tikrus punktus žaidimo eigoje. Priešą pastebėję agentai jį ima pulti. Priešai turi 3 veiklos režimus: paprastasis režimas – žaidėjo priešas tiesiog ramiai saugo reikalingus žaidimo punktus; ieškotojo režimas – priešas pradeda ieškoti pagrindinio personažo (virš priešo galvos atsiranda raudonas šauktukas ( ! ), kuris praneša apie režimo veikimą); puolimo režimas – priešas pradeda pulti žaidėją (atsiranda du raudoni šauktukai ( !! )). Žaidimo metu žaidėjas gauna patirties taškų, kurie pagerina jo lygį. Neįvykdęs tam tikros užduoties, jis praranda lygio taškus. Dažnai prieš užduoties pabaigą žaidėjui tenka kautis su pagrindiniu priešu, kuris vadinamas bosu. Metal Gear žaidime žaidėjas gali naudoti įvairius ginklų rinkinius, kurių gretose yra kulkosvaidžiai, pistoletai ir liepsnosvaidžiai. Žaidimo siužetas susijęs su pavojingo žmonijai atominio ginklo Metal Gear sunaikinimu. Žaidimo versija NES konsolei savo grafikos ir valdymo aspektais šiek tiek skyrėsi nuo versijos MSX2 platformai, tačiau žaidime išliko pirmosios versijos galimybės. Metal Gear palankiai įvertino žaidimų mėgėjai ir užėmė 104 geriausiųjų NES platformoms išleistų žaidimų vietą. Metal Gear yra visų kitų šios serijos žaidimų pirmtakas.
Siužetas
Žaidimo veiksmas vyksta Pietų Afrikos Respublikoje XX amžiaus pabaigoje. Į slaptąją tvirtovę Outer Heaven atvyksta agentas, vardu Solid Snake, jo užduotis – surasti dingusį ryšių specialistą Gray Fox ir sunaikinti atominį ginklą Metal Gear. Savo užduoties metu Solid Snake išgelbsti inžinierių Drago Petrovičių Madnarą (Drago Pettrovich Madnar) ir susipažįsta su naujais sąjungininkais Kailu Šnaideriu (Kyle Schneider), Diana (Diane) ir Dženifer (Jennifer). Radęs Gray Fox, Solid Snake susitinka su teroristo Big Boss draugais ir pačiu teroristu, nugali jį lygiavertėjė kovoje ir sunaikina Metal Gear.
Nuorodos
Metal Gear
Kolektyvinis darbo ginčas (Lietuva)
Kolektyvinis darbo ginčas Lietuvos darbo teisėje – nesutarimas tarp darbuotojų ir jų atstovų bei darbdavio ir jo atstovų dėl kolektyvinės sutarties sudarymo, kolektyvinių sutarčių ir norminių darbo teisės aktų nevykdymo ar netinkamo vykdymo, dėl kurio yra pažeidžiami kolektyviniai darbuotojų interesai ir teisės (LR darbo kodeksas, 68 str.).
Reikalavimų iškėlimas ir nagrinėjimas
Reikalavimus darbdaviui turi teisę iškelti ir įteikti įmonėje veikianti profesinė sąjunga, įmonėje veikiančių profesinių sąjungų jungtinė atstovybė, ekonominės veiklos šakos profesinių sąjungų organizacija (tuo atveju, kai darbuotojų kolektyvo susirinkimas jai perdavė darbuotojų atstovavimo ir gynimo funkcijas) arba darbo taryba (LR DK 69 str. 1 d.). Reikalavimus darbdavių organizacijai turi teisę iškelti nacionaliniu, šakos ar teritoriniu lygiu veikiančios profesinės sąjungos ar jų organizacijos (susivienijimai, federacijos, centrai ir kt.). Reikalavimai turi būti tiksliai apibrėžti, motyvuoti, išdėstyti raštu ir įteikti darbdaviui ar darbdavių organizacijai.
Darbdavys ar darbdavių organizacija gautus reikalavimus privalo išnagrinėti ir per 7 dienas nuo jų gavimo dienos apie savo sprendimą raštu pranešti reikalavimus iškėlusiems darbuotojų atstovams. Jeigu šis sprendimas darbuotojų atstovų netenkina, jie gali inicijuoti kolektyvinio darbo ginčo nagrinėjimą (LR DK 70 str.). Kolektyvinius darbo ginčus nagrinėja taikinimo komisija, darbo arbitražas ar trečiųjų teismas arba - vienos iš kolektyvinio darbo ginčo šalių reikalavimu - kolektyvinis darbo ginčas turi būti nagrinėjamas pasitelkiant tarpininką (LR DK 71 str.).
3072 Vilnius
3072 Vilnius, 1978 RS1 – asteroidas, 1978 rugsėjo 5 Krymo observatorijoje atrastas Nikolajaus Černych. Vardas suteiktas Tarptautinio mažųjų planetų centro 1985 m. liepos 2 d.
Skersmuo ~6 km. Orbitos elementai: a=2.240 a.v., e=0.179, i=5.64, P=3.35 m.
Ulsanas
Ulsanas  – miestas pietvakarių Pietų Korėjoje, 70 km į šiaurę nuo Pusano, prie Japonijos jūros, turi metropolinio miesto statusą. Ulsanas svarbus šalies pramoninis centras. Automobilių (Hyundai), elektronikos, naftos perdirbimo, maisto pramonė. Svarbus žvejybinis ir prekybinis uostas.
Sportas
Ulsane 2002 m. vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.
Hipolitas (mitologija)
Hipolitas graikų mitologijoje – Atėnų karaliaus Tesėjo ir amazonių karalienės Antiopės (vers. Hipolitės arba Melanipės) sūnus. Mirus Hipolito motinai Tesėjas vedė Faedrą (Faidrą). Suaugęs Hipolitas garbino deivę Artemidę ir daugiausia laiko praleisdavęs medžiodamas miškuose. Įsižeidusi meilės deivė Afroditė privertė jo pamotę Faedrą įsimylėti Hipolitą. Hipolitas atstūmė Faidrą, todėl ši laiške apšmeižė Hipolitą, o pati nusižudė pasikardama (pagal Euripido tragedija „Hipolitas“). Tesėjas patikėjęs laišku, kad Hipolitas siekė suvilioti Faedrą paprašė savo tėvo jūros dievo Poseidono nubausti Hipolitą. Kai Hipolitas keliavo pajūriu iš jūros išniro Poseidono jautis, kuris pabaidė žirgus ir šie išmetė Hipolitą iš vežimo ir mirtinai sužalojo temdami paskui vežimą. Artemidė prieš Hipolito mirtį (ar jau po jos) atskleidė Tesėjui tiesą ir tėvas su sūnum susitaikė. Pagal kitą mito variantą, Asklepijas atgaivino Hipolitą, bet jis su tėvu nesusitaikė ir išvyko į Italiją, kur valdė Aricijuje ir pastatė šventykla Artemidei bei jis pats buvo garbinamas Virbijaus vardu.
Hipolitas – didvyris, kurio kultas buvo siejamas su grožio ir meilės deive Afrodite, todėl jie turėjo bendrą šventyklą Atėnuose, Akropolyje. Toje vietoje, kur kaip manoma jis mirė (Treoezene Argolyje), vyko jam skirtos apeigos, kuriose jis buvo apraudojamas ir jam savo plaukų sruogą aukodavo jaunos merginos, siekiančios greitai ištekėti.
Romėnų mitologijoje
Virbijus (Hipolitas) – menkas dievas, minimas kaip Dianos mylimasis. Identifikuojamas su prisikėlusiu Hipolitu.
2577 Lietuva
2577 Lietuva (2577 Litva), 1975 EE3 – vienas iš 9 asteroidų, turinčių lietuvišką pavadinimą. Skersmuo ~8 km. Orbita gana apskrita, bet gerokai pakrypusi į Žemės orbitos plokštumą. Orbitos elementai: 1.904 a.v., e=0.138, i=22.9, P=2.63 m. Skrieja vidiniame asteroidų žiedo pakraštyje. Apytikris nuotolis nuo Saulės – 285 mln. km. Aplink Saulę apsisuka per 2 metus ir 7,5 mėnesio.
Atradimas
1975 kovo 12 asteroidą Nikolajus Černych atrado Krymo observatorijoje. Atradimo metu Lietuvos asteroidas buvo Mergelės žvaigždyne ir atrodė kaip 15-ojo ryškio judanti žvaigždė. Iš pradžių šis asteroidas pavadintas 1975 EE3. Tuo pačiu teleskopu asteroidas dar kartą nufotografuotas tų pačių metų kovo 15 ir 28 d.
Stebėjimai
1976 m. rugsėjo 24 ir 28 d. Nikolajus Černych rado nežinomą asteroidą Žuvų žvaigždyne, net neįtardamas, kad tai tas pats 1975 m. objektas.
Amerikos astronomas E. Bouelas pagal 1975 ir 1976 m. stebėjimus apskaičiavo asteroido orbitą. Numatytoje vietoje 1979 m. gruodį asteroidą surado El Leonsito observatorija Argentinoje, vėliau 1981 m. rugpjūtį ir rugsėjį – dvi JAV observatorijos.
Tarptautinio mažųjų planetų centro astronomas K. Bardvelas senų stebėjimų kataloguose rado dar tris 1975 EE3 stebėjimus – pirmoji nuotrauka gauta 1934 m. lapkritį, kitos dvi – 1954 m. gegužės mėnesį. Remdamasis visais surinktais stebėjimų rezultatais ir Saulės sistemos planetų sukeliamais trikdymais Bardvelas apskaičiavo tikslią 1975 EE3 orbitą.
Pavadinimo keitimas
1982 m. kovo 9 d. Tarptautinis mažųjų planetų centras asteroidą įtraukė į katalogą 2577-uoju numeriu. N. Černych šiam asteroidui pasiūlė Lietuvos vardą. 1982 m. gruodžio 1 d. pavadinimas patvirtintas.
Vakarų ekspresas
„Vakarų ekspresas“ – dienraštis, leidžiamas Klaipėdoje nuo 1990 m. rugsėjo 15 d., išeina šešis kartus per savaitę. Kartu su laikraščiu leidžiami priedai „Sveikata“, „Verslas“, „Jūros vartai“, „Kultūros uostas“, „Vakarų Lietuva“. Tiražas svyruoja apie 10.000 egz. Taip pat yra leidžiamas savaitraštis „Savaitės ekspresas“ ir žurnalas „Vakarai“. Moto – „Naujienas kuriame kartu“. Laikraštis stengiasi būti kuo arčiau žmonių esančiu Vakarų Lietuvos, regioniniu ir vietiniu laikraščiu, atspindėti klaipėdiečių, Vakarų Lietuvos įvykius, šia tema rašyti daugiau, negu rašo nacionaliniai dienraščiai.
Dienraštis platinamas Klaipėdoje, Gargžduose, Skuode, Mažeikiuose, Naujojoje Akmenėje, Palangoje, Kretingoje, Plungėje, Telšiuose, Šiauliuose, Rietave, Šilalėje, Neringoje, Šilutėje, Tauragėje, Jurbarke, Raseiniuose, Kaune, Marijampolėje, Vilniuje.
„Vakarų ekspresas“ naujienas galima rasti ne tik laikraštyje, bet ir internete. Portale publikuojamos įvairios temos: sveikata, sportas, kriminalai, ekonomika, visuomenė, kultūra, laisvalaikis, pasaulis, galima rasti skaitytojų nuomonių, konkursų, skelbimų ar video siužetų.
Pavadinimas
Dienraščio „Vakarų ekspresas“ ištakos – Sąjūdžio aktyvistų leistas savaitraštis „Mažoji Lietuva“. Suvokus, kad miestui reikia laikraščio, buvo sugalvotas naujas pavadinimas. Pagal tarybiniais metais leisto laikraščio „Vakarai" pavadinimą siekta leisti laikraštį „Vakarai„. Tačiau nuėjus registruoti dienraščio pavadinimo, buvo sužinota, kad toks jau yra – kelis kartus buvo išėjęs nedidelis žurnalas „Vakarai“. Pradėjus galvoti kitą pavadinimą, buvo pasiūlyti „Ekspresas“, vėliau – „Baltijos ekspresas„, „Klaipėdos ekspresas“. Taip gimė „Vakarų ekspresas“.
Ukrainos nacionalinio saugumo ir gynybos taryba
thumb|right|215px|UNSGT ir [[Ukrainos Prezidento Sekretariatas|Sekretariato pastatas]] Ukrainos nacionalinio saugumo ir gynybos taryba (santr. UNSGT; ) – pagalbinis Ukrainos Prezidento organas. Sudarytas 1996 m. lapkričio 11 d. Sušaukiamas Prezidento, sprendžia nacionalinio saugumo ir gynybos klausimus. Pirmininkė – Raisa Bogatyriova.
Vakarų ekspresas
Istorija
Tarybiniais metais ėjo daugiau kaip 70 tūkst. egzempliorių dienraštis lietuvių-rusų kalbomis „Tarybinė Klaipėda“.
Ukrainos nacionalinio saugumo ir gynybos taryba
Struktūra
Tarybą sudaro:
Vakarų ekspresas
Istorija
1988 m. liepos 7 d. grupė jaunų žurnalistų ir techninių darbuotojų, dirbusių tuometiniame LKP Klaipėdos miesto vykdomojo komiteto leidinyje „Tarybinė Klaipėda“, po pirmojo Sąjūdžio aktyvistų susirinkimo ksenografiniu būdu išleido leidinį „Persitvarkymo naujienos“. Jo tiražas buvo 30 egzempliorių. Nuo antrojo numerio leidinio pavadinimas pakeistas į „Mažoji Lietuva“. Tuo metu savaitraščio redakcija buvo įsikūrusi dviejuose miestuose: Klaipėdoje ir Vilniuje. Siekta, jog tai būtų jaunatviškas, konservatyvius kanonus laužantis, drąsus, šmaikštus, spalvingas laikraštis. Tai kartu buvo ir nacionalinis, respublikinis politinis savaitraštis. 1989–1991 m. šio savaitraščio tiražas svyravo nuo 30 000 iki 50 000 egzempliorių. „Mažoji Lietuva“ pusantrų metų buvo populiariausias Lietuvoje, netgi populiaresnis už „Atgimimą“. .
Ukrainos nacionalinio saugumo ir gynybos taryba
Struktūra
UNSGT pirmininkas neįeina į tarybos sudėtį tačiau gali dalyvauti jos posėdžiuose.
Vakarų ekspresas
Istorija
1996 m. įsteigtos redakcijos atstovybės Gargžduose, Šilutėje, Kretingoje. Liepos 1 d. dienraščio leidybines teises iš UAB „Mažoji Lietuva“ perėmė UAB „Brolių Tomkų leidyba“.
1999 m. pradėjo veikti interneto tinklalapis adresu www.vakaru-ekspresas.lt, kuris 2004 m. pakeistas į www.ve.lt.
Žurnalistai
Gintaras Tomkus (vyr. redaktorius), Edita Gudavičė (savaitraščio ir žurnalo redaktorė), Virginija Kesminė, Dalia Bikauskaitė, Paulius Matulevičius, Gražina Juodytė, Jurga Petronytė, Denisas Nikitenka, Edgaras Valeckas, Vaiva Makarauskaitė, Julija Banienė, Džiugas Lukoševičius (portalo www.ve.lt redaktorius).
Apdovanojimai
„Vakarų ekspreso“ dienraščio žurnalistai kasmet įvertinami „ŽENIA“ apdovanojimais. 2007 m. juos gavo Natalija Mogučaja ir Gražina Juodytė, 2009 m. – Jolanta Beniušytė ir Denisas Nikitenka, 2011 m. – Eglė Ruškutė.
Pagojis (ežeras)
Pagojis – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Vievio. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,24 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 120,8 m. Krantai žemi, pelkėti, tik vakarinis krantas aukštas. Ežerą supa miškas. Iš pietų į šiaurę prateka Brado upelis link toje pačioje pelkėje telkšančio Pakalnio ežero (Bražuolės baseinas). Netoliese įsikūręs Kurkliškių kaimas.
Pamedžiai (Pružalai)
Pamedžiai (, nuo 1938 m. Poniedien, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Pružalai, ) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Pamedjai prūsiškos kilmės. 1405 m. minimi Pomedyen. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2005 m. Borskojės apylinkės teritorija.
Brašovas
Veikia universitetas. Išlikę miesto įtvirtinimai (XIII–XVII a.), rotušė (XIII–XVIII a.), gotikinė „juodoji“ cerkvė (1385–1477 m.).
Istorija
Minimas nuo 1234 m. kaip Korona. XV–XVI a. buvo svarbiausias Transilvanijos miestas. 1950–1960 m. vadintas Orașul Stalin (Stalino miestu).
Rytų filosofija
Rytų filosofija – Vakaruose vartojama sąvoka, taikoma Azijos mąstymo sistemoms. Šis terminas yra labai sąlyginas, nes juo bandoma jungti dažnai mažai kuo tarpusavyje susijusių kultūrinių tradicijų atstovų pažiūras. Rytai šiuo atveju yra geografinė kategorija, ir toks pavadinimas atspindi Rytų ir Vakarų filosofijų priešpastatymą.
Vakarų akademinėje tradicijoje ilgą laiką vyravo nusistatymas, kad filosofija atsirado senovės Graikijoje, ir pati filosofijos sąvoka siejama su Antika. Toks požiūris įsigalėjo dėl kolonijinio europocentrizmo bei Renesanso mito, kad Antikos kultūra bei filosofija yra autonomiškos.
Rytų filosofijos istorija tradiciškai skirstoma į šias sritis:
Odesa
Odesa – miestas prie Juodosios jūros Ukrainos pietvakariuose, didžiausias šalies uostas. Srities administracinis centras. Iki 1795-ųjų m. vadintas Chadžibėjumi.
Odesa trečias pagal gyventojų skaičių Ukrainos miestas.
Istorija
Nors dabartinio miesto vietoje gyventa nuo senų laikų – antikinės graikų civilizacijos metu Odesos apylinkėse pastatytas žymus Olbijos miestas, tačiau dabartinio miesto istorija prasidėjo XIV a., totoriams įkūrus Chadžibėjų (Hacıbey). XV a. keletą dešimtmečių priklausė LDK, o 1764 m. jis atiteko Osmanų imperijai. 1789 m. Chadžibėjų šturmavo rusai ir 1791 m. jį užvaldė. 1792–1793 m. jie čia pastatė naują tvirtovę, o 1794 m. įkūrė karinę jūrų bazę; tais pat metais Rusija suteikė miesto statusą, o po metų pervadino uostą Odesa. Tuomet buvo manyta, kad maždaug šiose vietose buvo įsikūrusi senovės graikų kolonija Odesas, kuri (kaip vėliau paaiškėjo) iš tikrųjų buvo dabartinio Bulgarijos miesto Varnos vietoje.
XIX a. Odesa sparčiai augo, ypač po 1866 m., įrengus geležinkelio mazgą. Tuomet Odesa tapo trečiuoju pagal dydį miestu Rusijos imperijoje ir antruoju uostu, pro kurį daugiausia buvo eksportuojami grūdai. Sparčiai augo gyventojų skaičius: 1876 m. buvo 185 tūkst., 1884 m. – 225 tūkst., o 1900 m. – 450 tūkst. gyventojų. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą miestas buvo ketvirtas pagal dydį carinėje Rusijoje (po Peterburgo, Maskvos ir Varšuvos).
Miestas buvo vienas pagrindinių 1905 m. Rusijos revoliucijos bastionų (pavyzdys – maištas „Potiomkino“ laive). Odesa buvo smarkiai sugriauta per Antrąjį pasaulinį karą, kadangi joje vyko kovos tarp sovietinės ir vokiečių-rumunų armijos.
2023 m. sausio 25 d. istorinis Odesos centras buvo įrašytas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Taip pat reaguojant į Rusijos karinę invaziją į Ukrainą Odesos centras buvo įtrauktas ir į pavojuje esančių paveldo objektų sąrašą.
Geografija
Miestas išsidėstęs ant Juodosios jūros Odesos įlankos kranto. Didžioji miesto dalis, taip pat ir istorinis centras, išsidėstę lygumoje, esančioje maždaug 50 metrų virš jūros lygio. Odesos plotas – 163 km², gyventojų tankumas – 6139 žm./km². Geriamojo vandens miesto teritorijoje beveik nėra, todėl jis tiekiamas vamzdžiais iš Dniestro upės.
Ekonomika
Vienas didžiausių Ukrainos pramonės centrų. Odesoje veikia naftos perdirbimo, juodosios ir spalvotosios metalurgijos, mašinų, juvelyrinių dirbinių, chemijos, statybinių medžiagų, poligrafijos, popieriaus, stiklo, tekstilės, maisto pramonės įmonės. Atliekamas laivų remontas.
Susisiekimas
Odesa yra didžiausias Ukrainos uostas, turintis gerai išvystytą geležinkelio mazgą. Nuo 2003 m. į Lietuvą reguliariai kursuoja šaudyklinis konteinerių traukinys „Vikingas“. Tarptautinis oro uostas. Svarbus kelių mazgas – (Kijevas – Odesa) sutampantis su tarptautiniu  (Sankt-Peterburgas – Merzifonas) taip pat  (Odesa – Reni (toliau į Rumuniją)). Veikia jūrų keltai į Stambulą, Varną, Haifą.
Klimatas
Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis, palyginti sausas. Saulėtų dienų skaičius metuose viršija 290.
Vidutinė metų temperatūra 10,3 °C, per metus iškrenta apie 440 mm kritulių. Žiemos švelnios, vasaros karštos.
Gyventojai
'''Tautinė miesto sudėtis 2001 m.,tūkst. žmonių ''' Duomenys neskaitant gyvenviečių priklausiančių miestui
Pagal Ukrainos gyventojų surašymą 2001 m. mieste gyveno 1 029 049 pastovių gyventojų. Iš jų 480 341 (47 %) vyrai ir 548 708 moterų (53 %)
Kultūra
thumb|left|250px|Odesos operos ir baleto teatras Odesa – svarbus kultūros ir švietimo centras (14 aukštųjų mokyklų). Universitetas įkurtas 1865 metais. Daug muziejų (yra ir muziejus-akvariumas), teatrų (žymiausias – operos ir baleto). Odesos priemiesčiuose yra daug sanatorijų, gydyklų ir poilsiaviečių. Mieste gimė rašytojai Ilja Ilfas ir Jevgenijus Petrovas, pasinaudoję Šoro biografija, Ostapo Benderio personažo sukūrimui.
Miestai partneriai
Odesa yra užmezgusi partnerystės ryšius su šiais miestais:
1996 m. pr. m. e.
'''1996 m. pr. m. e.''' buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Samoa kalba
Samoa kalba – malajų-polineziečių kalbų šeimos kalba, vartojama Samoa salose gyvenančių samojiečių. Tai valstybinė Samoa valstybės ir Amerikos Samoa valdos kalba. Ją taip pat vartoja gausi samojiečių diaspora, gyvenanti Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, JAV, Tokelau ir kitur. Iš viso šia kalbą vartoja ~870 tūkst. žmonių.
Samoa kalboje yra tik 15 raidžių, o raidės h, k, r naudojamos tik skoliniuose. Balsiai turi trumpąsias ir ilgąsias formas (a – ā, u – ū, o – ō ir kt.). Užrašymui naudojama lotyniška abėcėlė.
Samoa kalba turi 3 laikus (vienaskaitą, dviskaitą ir daugiskaitą), ekskliuzyvinį ir inkliuzyvinį „mes“ asmenį.
Julijus II
Julijus II (, tikrasis vardas Giuliano della Rovere, 1443 m. gruodžio 5 d. Albisola prie Savonos – 1513 m. vasario 21 d. Roma) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1503 m. lapkričio 1 d. iki mirties.
Biografija
Popiežiaus Siksto IV brolio sūnus. Pranciškonas. Vienuolyne mokėsi literatūros ir teisės. Nuo 1471 m. dėdės paskirtas Karpentraso (Prancūzija) vyskupu, ėmėsi stiprinti šeimos įtaką Bažnyčioje. Netrukus tapęs kardinolu valdė daug vyskupijų, Inocento VIII pontifikato metu faktiškai valdė Romą. Kardinolų kolegijoje priešinosi popiežiaus Aleksandro VI politikai.
Išrinktas pakartotinėje konklavoje, papirkęs didžiąją kardinolų dalį (tai bažnyčioje vadinama simonija), tačiau savo pontifikato metu tai griežtai draudė. Priėmęs garsiojo Romos karvedžio Julijaus Cezario vardą, pats pasireiškė kaip vienas karingiausių popiežių. Dalyvaudamas Italijos karuose suvienijo yrančią Popiežiaus valstybę. Jam vadovaujant buvo prijungta Parma, Redžija di Kalabrija, Pjačenca, iš Venecijos atkovota Romanija. 1506 m. valstybės sienų apsaugai įkūrė popiežiaus šveicarų gvardiją, kurią sudarė nevedę, bet kovose patyrę Šveicarijos savanoriai. Su Anglija, Venecija ir Ispanija 1511 m. sukurta Šventoji lyga iš Šiaurės Italijos išstūmė Prancūziją. thumb|left|Julijus II Rafaelio paveiksle Pradėjo Šv. Petro bazilikos Romoje rekonstrukciją. Jo pasamdyti dirbo geriausi Italijos meistrai – architektas Donatas Bramantė, sukūręs bazilikos projektą, Mikelandželas Buonarotis, 1512 m. nutapęs Siksto koplyčios freskas ir sukūręs šveicarų gvardijos uniformas, 1508-1512 m. popiežiaus apartamentus ištapęs Rafaelis Santis.
Siekė Bažnyčios reformų, suaktyvino inkviziciją, prekybą indulgencijomis. Kai Prancūzijos kardinolai, ketindami įvykdyti schizmą, 1512 m. Pizoje sušaukė sinodą ir paskelbė Julijų II atstatydintą, jis sušaukė Laterano V susirinkimą (vyko 1512-1517 m.), kuris ir išsaugojo Bažnyčios vienybę. Tačiau pats popiežius susirinkime nebedalyvavo, o netrukus mirė.
Eigeris
thumb|center|600px|Eigeris, [[Monchas ir Jungfrau saulėlydyje]]
Eigerio šiaurinė siena
Eigerio šiaurinė siena (vadinama North Face) privilioja alpinistus ir jiems prijaučiančius nuo 1934 m. kai pirmą kartą bandyta ją įveikti. Sienos aukštis viršija 1800 m.
Pecas prie Snežkos
Pecas prie Snežkos – Čekijos miestelis šalies šiaurėje, Hradec Kralovės krašte, Lenkijos pasienyje. Gyvena apie 640 žmonių. Apylinkių viršukalnės: Snežka – 1602 m, Studniční Hora – 1554 m ir Lucni Hora – 1547 m.
Kalnų slidinėjimas
thumb|left|260px|Kalnų slėnis thumb|left|260px|Ant slidinėjimo kalno vasarą Pecas prie Snežkos su „Ski Pec a.s“ slidinėjimo centru yra didžiausias slidinėjimo regionas Rytų Krkonošės kalnuose, kuris garsėja stora sniego danga ir poliarinio klimato oro sąlygomis. 65 % slidinėjimo trasų papildomos dirbtiniu sniegu. Be to, labiausiai žinomas kaip apskritus metus veikiantis kurortas, vienas daugiausiai Čekijoje lankomas turistų, turintis apie 8 500 apgyvendinimo vietų. Kalnų slidinėjimo trasos:
Ulja-Ulja nacionalinis rezervatas
Ulja-Ulja nacionalinis rezervatas  – saugoma teritorija (biosferos rezervatas) vakarų Bolivijoje, La Paso departamente, Franco Tamajo provincijoje. Priklauso Apolobambos gamtos teritorijai. Plotas 2400 km². Rezervatas įkurtas 1972 m.
Apima Altiplano šiaurinę dalį, vyraujantis aukštis ~4000 m. Vakariniu rezervato pakraščiu eina Bolivijos siena su Peru. Teritorijoje gyvena ~12 tūkst. gyventojų (daugiausia indėnai aimarai). Rezervate saugoma Altiplano gyvūnija: Andų kondorai, lamos, alpakos, guanakai bei didžiausia Bolivijoje vikunijų populiacija.
Liekė
Liekė – upė Lietuvoje, Šakių ir Kauno rajonų teritorijoje, Nemuno kairysis intakas.
Prasideda prie Jančių, 6 km į pietvakarius nuo Lekėčių. Teka į šiaurės rytus. Įteka į Nemuną 182 km nuo jo žiočių, ties Šėtijais. Intakai (visi dešinieji): Liekaitis, Molupis, Rūdupis, Palendris. Aukštupys reguliuotas.
Prie Liekės stūkso Šėtijų piliakalnis, santakoje su Nemunu – Jadagonių piliakalnis.
Ilgis 17 km, baseino plotas 182 km². Vagos plotis 3–6 m. Vidutinis nuolydis 2,67 m/km. Vidutinis debitas žiotyse 0,30 m³/s. Žemupio erozinio slėnio ruožas nuo Zizų iki žiočių priklauso Liekės kraštovaizdžio draustiniui.
Ignalinos miškų urėdija
Ignalinos miškų urėdija − viena iš 42 Lietuvos miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Ji apima didžiąją Ažvinčių-Minčios girios dalį, bei mažą Labanoro-Pabradės girios dalį Kaltanėnų seniūnijoje.
Ignalinos miškų urėdijos saugomoms teritorijoms priskirta pusė visų miškų, tai Aukštaitijos Nacionalinio parko, regioninių parkų (Gražutės ir Sirvėtos), valstybinių draustinių miškai, saugomų kraštovaizdžio objektų sklypai, genetiniai draustiniai bei kiti ekosistemų apsaugos bei rekreaciniai miškai. Nemažą saugomų teritorijų plotą užima miškai su apribotu ūkiniu režimu, laukų apsauginiai miškai, vandens telkinių zonų apsaugos ir kiti apsauginiai miškai.
Per metus vidutiniškai iškertama apie 65 000 ktm medienos. Kasmet atkuriama per 180 ha miškų. 70 proc. užsodinama, 30 proc. paliekama savaiminiam atžėlimui. Urėdija pati apsirūpina sėklomis ir sodinukais. Sodmenys miško atkūrimui auginami keturiuose daigynuose. Kasmet išauginama 1200 tūkst. vnt. sėjinukų ir 850 tūkst. vnt. sodinukų.
Urėdijos valstybinius miškus administruoja 7 girininkijos.
Liauka
Liauka – specialus sekrecijos organas. Egzokrininių liaukų gaminamas sekretas išsiskiria pro epitelį, endokrininių – patenka tiesiai į kraują.
Gonzalo Higuaín
Nuo 2013 iki 2016 m. argentinietis buvo SSC Napoli klubo narys – paskutiniais metais klube žaidėjas pagerino Serie A rezultatyvumo rekordą įmušęs 36 įvarčius.
Prieš 2016-2017 m. sezono startą mėnesį virė spekuliacijos apie žaidėjo perėjimą į Juventus ekipą. Tai buvo patvirtinta 2016 m. liepos 26 d. Klubui žaidėjo perėjimas kainavo 94 milijonus € – tai yra didžiausia sumokėta suma Italijos ir trečia pagal dydį visoje futbolo istorijoje.
2018 m. rugpjūčio 2 d. G. Higuainas buvo paskolintas Milano klubui vieneriems metams.
2019 m. liepos 1 d. žaidėjas sugrįžo į Juventus, kurį treniravo buvęs Chelsea treneris Maurizio Sarri. Praleidęs vieną sezoną Italijoje 2020 m. rugsėjo 17 d. nutraukė sutartį su Juventus klubu.
Armėnijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
Armėnijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
„Auskinės“ rungtynės
---
Finalo rungtynės
-
Supertaurė
Dėl trofėjaus kovojo 2008 m. pavasario taurės ir rudens pirmenybių laimėtojai.
Titanas (palydovas)
Titanas – didžiausias Saturno palydovas. Palydovą 1655 m. atrado olandų astronomas Kristianas Heigensas (1629 m.–1665 m.). Titanas didesnis ne tik už Mėnulį, bet ir už Merkurijų. Aplink Saturną skrieja beveik apskrita 1,22 mln. km spindulio orbita. Apskriejimo periodas – 15 d. 22 val. 41 min. Skersmuo – 5150 km.
Atmosfera ir paviršius
Titanas turi atmosferą, kurioje yra daug azoto. Atmosfera 1000 kartų masyvesnė už Marso. Nors vyrauja žema temperatūra, dujos iš palydovo atmosferos lengvai patenka į išorinę erdvę, o atmosfera atsinaujina. Gali būti, kad skriedamas aplink Saturną Titanas surenka nutekėjusias dujas, todėl jo atmosferos tankis beveik nesikeičia. Atmosfera nepermatoma. Tai yra vienintelis žinomas planetos palydovas, turintis atmosferą.
Astronomai mano, jog Titane gali būti skysto metano ežerų ir jūrų, taip pat gali būti sausuma padengta užšalusiu metanu ir sniegu.
Tyrimai
thumb|left|260px|Žemės ir Titano dydžio palyginimas
thumb|left|230px|Titano paviršius
„Zondas Huygens“ nusileido ant Titano paviršiaus. „Cassini“ palydovinės nuotraukos parodė, kad Titano paviršiuje yra metano arba etano ežerų, vandenynų. Taip pat mokslininkai atrado ugnikalnius – kriovulkanus. Šie vulkanai yra šalti ir į paviršių išleidžia vandenį, sumaišytą su amoniaku.
„Huygen“ zondas užfiksavo, kad Titane lyja metanu. Titano gravitacija beveik tris kartus mažesnė negu Žemės.
2013 m. šio palydovo atmosferoje buvo atrastos propileno dujos. Tai buvo pirmas kartas, kai šios dujos rastos kitoje planetoje ar palydove nei Žemė.
Epidauras
Epidauras buvo mažas miestas (polis) antikinėje Graikijoje, Sarono įlankoje. Šiuo metu du miestai turi šį pavadinimą – Palaia Epidavros ir Nea Epidavros. Nuo 2010 m. jie priklauso naujai sukurtai Epidauro savivaldybei.
Epidauras senovėje buvo priklausomas nuo Argo miesto. Kartu su apylinkėmis jis sudarė Epidaurijos regioną. Šiame mieste gimęs graikų mitologijos dievo Apolono sūnus Asklepijas. Epidauras buvo žinomas dėl savo krikštyklos (buvusios 8 km nuo miesto) ir teatro (stovinčio iki šiol).
Šios šventos vietos žinomumas išliko ir helenistiniame laikotarpyje. 87 m. pr. m. e. romėnų generolas Lucijus Kornelijus Sula nusiaubė šią vietą, o 67 m. pr. m. e. ji dar kartą buvo sugriauta piratų. II amžiuje Epidauras vėl iškilo ir tapo populiarus tarp romėnų. 395 m. ši vieta vėl buvo sugriauta, šį kartą gotų.
1988 m. Epidauro krikštykla buvo įrašyta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Ronaldinho
Ronaldas de Asisas Moreira (žinomas kaip Ronaldinho; g. 1980 m. kovo 21 d.) – brazilų futbolininkas, vienas geriausių XXI a. pradžios pasaulio futbolininkų, dvejus metus iš eilės išrinktas FIFA metų futbolininku (2004, 2005), taip pat išrinktas 2005 m. Europos metų futbolininku.
Ronaldinho gimė Porto Alegrės mieste Brazilijoje darbininkų šeimoje. Vaikystėje susidomėjo salės futbolu bei paplūdimio futbolu, tik vėliau pradėjo treniruotis įprasto futbolo. Jo vyresnysis brolis buvo profesionaliu futbolininku, bet dėl traumų jo karjera nutrūko ir jis dabar yra Ronaldinho vadybininkas. Futbolininkas pradėjo žaisti „Grêmio“ jaunių ekipoje, 1998 metais perėjo į pagrindinę komandą. 1997 metais dalyvavo jaunių (iki 17 metų) pasaulio čempionate, kur buvo vienas rinktinės lyderių. Nuo 1999 m. birželio 26 d. žaidžia pagrindinėje šalies komandoje, su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.
2001 metais žaidėjas pasirašė sutartį su Paryžiaus Saint-Germain klubu ir persikėlė žaisti į Europą. 2003 metais Paryžiaus klubui nepatekus į aukštesnio lygio varžybas liepos 19 d. teises į Ronaldinją už 18 mln. svarų sterlingų nupirko FC Barcelona.
2008 metų, liepos 16 d. AC Milan klubas už 21 mln. eurų, iš FC Barcelona futbolo klubo, įsigijo Brazilijos nacionalinės futbolo rinktinės žaidėją. 2011 m. sausio 11 d. Ronaldinho persikėlė į Brazilijos Flamengo klubą. 2012 m. gegužės pabaigoje paliko klubą dėl nemokamo atlyginimo.
Eurovizijos dainų konkursas 2011
Eurovizijos dainų konkursas 2011 įvyko Vokietijoje. Tai buvo jau 56-tasis Eurovizijos dainų konkursas. Vokietijai teisę rengti konkursą iškovojo Eurovizijos dainų konkurso 2010 laimėtoja Lena Meyer-Landrut. Pusfinaliai vyko 2011 m. gegužės 10 ir 12 dienomis, o finalas gegužės 14 dienos vakarą. Konkursą laimėjo Azerbaidžanas, kuriam atstovavo Eldar Gasimov ir Nigar Jamal su daina „Running Scared“.
Konkurse pirmą kartą po 1997 m. pasirodė Italija, kuri priklausė toms šalims, kurios yra iš karto deleguojamos į finalą. Po tam tikro laiko į Eurovizijos sceną sugrįžo Austrija (paskutinį kartą dalyvavo 2007 m.) ir San Marinas (paskutinį ir vienintelį kartą dalyvavo 2008 m.). Po metų pertraukos vėl dalyvavo Vengrija.
Konkurso vieta
250px|left|link=
Euroviziją norėjo rengti 8 miestai: Hamburgas, Berlynas, Miunchenas, Frankfurtas, Kelnas, Diuseldorfas, Gelzenkirchenas ir Hanoveris. 2010 m. rugpjūčio 21 d. NDR pranešė, kad konkurso tikriausiai jau tikrai neberengs Gelzenkirchenas, Miunchenas, Frankfurtas ir Kelnas. Liko tik 4 miestai – Berlynas, Hamburgas, Hanoveris ir Diuseldorfas. Teisę rengti Euroviziją išsikovojo Diuseldorfas.
Vedėjai
thumb|[[Esprit Arena, Diuseldorfas]] thumb|[[Anke Engelke, Judith Rakers ir Stefanas Rabas]] 2010 m. gruodžio 16 d. buvo paskelbti trys vedėjai, kurie ves konkursą – Anke Engelke, Judith Rakers ir Stefanas Rabas. Tai buvo trečias kartas, kada Euroviziją vedė daugiau nei du vedėjai.
Šalių paskirstymas
2011 m. sausio 17 d. šalys buvo suskirstytos į 2 pusfinalius. Prieš tai, valstybės buvo sugrupuotos į 6 krepšelius pagal balsų pasiskirstymą paskutiniais metais. Iš visų krepšelių šalys į 2 pusfinalius buvo suskirstytos per pusę. Taip pat buvo nulemta, kuriuose pusfinaliuose balsuos didžiojo ketverto šalys (Ispanija, Jungtinė Karalystė, Prancūzija, Vokietija (šeimininkė) ir Italija. 2011 m. kovo 14 d. buvo skelbiami pasirodymų numeriai, bet balsavimo tvarkos finale nepaskelbė.
Dalyvaujančios šalys
thumb|right|Šalys, kurios patvirtino dalyvavimą.|250px
2010 m. gruodžio 31 d. EBU patvirtino, kad 43 šalys dalyvauja 2011 m. konkurse. Į 2011 m. konkursą sugrįžo Austrija, kuri paskutinį kartą dalyvavo 2007 metais, Italija, kuri paskutinį kartą dalyvavo 1997 metais, San Marinas, kuris vienintelį kartą dalyvavo 2008 m., Vengrija, kuri paskutinį kartą dalyvavo 2009 m. Juodkalnija iš pradžių patvirtino dalyvavimą konkurse, bet vėliau nusprendė nedalyvauti.
Sugrįžtantys atlikėjai
Keletas atlikėjų grįžo į Eurovizijos dainų konkursą, įskaitant Dino Merlin, kuris atstovavo Bosnijai ir Hercegovinai 1999 metais. Gunnar Ólason (iš grupės Sjonni's Friends) Islandijai atstovavo 2001 metais. Moldovos grupė Zdob si Zdub taip pat dar kartą dalyvavo konkurse.
Marcel Bezençon apdovanojimai
250px|thumb|right|[[Jedward 2011 m. Eurovizijos dainų konkurse laimėjo Marcel Bezençon meno apdovanojimą]]
Marcel Bezençon apdovanojimai pirmiausiai buvo išdalinti per 2002 m. Eurovizijos konkursą Taline, Estijoje pagerbti geriausias dalyvaujančias konkurse dainas. Apdovanojimai įkurti Christer Björkman (Švedijos atstovas 1992 m. Eurovizijos dainų konkurse ir dabartinis Švedijos delegacijos vadovas) ir Richard Herrey (grupės Herreys narys; su kuria jis laimėjo 1984 m. Eurovizijoje). Šie apdovanojimai skirstomi į tris kategorijas: spaudos apdovanojimas; meno apdovanojimas ir kompozitoriaus apdovanojimas.
OGAE
250px|thumb|right|[[Kati Wolf, OGAE laimėtoja]]
Organisation Générale des Amateurs de l’Eurovision (labiau žinomas kaip OGAE) – tarptautinė organizacija, kuri buvo įkurta 1984 metais Savonlinoje, Suomijoje. Organizacija susideda iš 40 „Eurovizijos“ dainų konkurso gerbėjų klubų tinklo visoje Europoje ir už jos ribų ir yra nevyriausybinė, nepolitinė, nepelno įmonė.
Balsavimo eilė finale
(Rusijos atstovas 2006 m. ir 2008 m. Eurovizijoje) (2004 m. Eurovizijos nugalėtoja) (2010 m. Eurovizijos dalyvė) (Gruzijos atstovė 2010 m. Eurovizijoje) (Moldavijos atstovė 2008 m. Eurovizijoje) (Latvijos atstovė 2010 m. Eurovizijoje)
Fedra
Fedra graikų mitologijoje − Kretos kraliaus Mino ir Pasifajės duktė. Mirus pirmajai Tesėjaus žmonai, jis susituokė su Fedra, su kuria susilaukė Demofono ir Akamo. Afroditė privertė ją įsimylėti Hipolitą, savo posūnį, kadangi deivė įsižeidė dėl Hipolito dėmesio Artemidei. Hipolitas atstūmė Fedrą, todėl ji laiške apšmeižė Hipolitą, o pati nusižudė pasikardama (pagal Euripido tragediją „Hipolitas“). (Plačiau žr. Hipolitas (mitologija)).
Faedra literatūroje
Fedra daugiausia žinoma iš minėtos Euripido tragedijos.
Mogiliavo ekonomija
Mogiliavo ekonomija – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos valstybinė žemės valda, ekonomija, kurios pajamos priklausė Lenkijos karaliui ir Lietuvos didžiajam kunigaikščiui kaip atlyginimas už Lietuvos didžiojo kunigaikščio pareigas.
Istorija
Įkurta 1589 m. iš iki tol gyvavusios Mogiliavo seniūnijos žemių. 1604 m. turėjo 194 kaimus, suskirstytus į 12 vaitysčių. Karalius ekonomiją paprastai nuomodavo Lietuvos didikams. Pirmuoju Mogiliavo ekonomijos administratoriumi buvo Leonas Sapiega, paskutiniu (1736–1772 m.) – Mykolas Pociejus. 1772 m. Mogiliavo ekonomijos žemes užgrobė Rusijos imperija; tuo metu Mogiliavo ekonomija turėjo 25 063 vyriškosios lyties asmenis. Imperatorė Jekaterina II didžiąją dalį Mogiliavo ekonomijos žemių ir valstiečių išdalijo artimiesiems: V. Čičagovui – 3997 vyriškosios lyties asmenis, A. Jermolovui – 4445 vyriškosios lyties asmenis, Aleksandrui Rimskiui–Korsakovui – 5829 vyriškosios lyties asmenis.
Zabarjė (Motaras)
Zabarjė (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Mōtars prūsiškos kilmės. 1312 m. minimi Moter. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.
Beinikiemis (Pilkalnis)
Beinikiemis arba Dolgojė (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Beinicken, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 4 km į šiaurės vakarus nuo Lazdynų, Šešupės dešiniajame krante, Užbalių girios pakraštyje. Nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Beinikiemio kaimo bendruomenė 1927 m. Buvo seniausias Pilkalnio apskrities kaimas. Įkurtas 1486–1490 m. (Benigk), pirmąkart paminėtas 1515 m. 1540 m. Beinikiemyje buvo 15 činšininkų ūkių, išsidėsčiusių palei Šešupę didelėje teritorijoje, kurioje vėliau susikūrė Beinikiemio, Mažiuikių, Ermonaičių, Galvožių ir Šakių kaimai. Vietovardis sietinas su prūsų-skalvių didiko Beinikio pavarde, kuris, pasak legendos, prieš atsikraustant Vokiečių ordinui gyveno netoli būsimo kaimo, kitame Šešupės krante esančio piliakalnio viršūnėje. 1785 m. Beinikiemis buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 10 ugniakurų (gyvenamųjų pastatų), 1821 m. – kaimas su 36 gyventojais. 1854 m. Beinikiemyje buvo 14 gyvenamųjų pastatų ir 90 gyventojų.
Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Juknaičių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Beinikiemyje buvo 37 sodybos, 209 gyventojai, iš jų – 44 lietuviai (21 %).
Po Antrojo pasaulinio karo pasikeitė gyventojų sudėtis: senieji gyventojai vokiečiai ir suvokietėję lietuviai artėjant frontui pasitraukė į Vokietijos gilumą, vietoj jų atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. 1946–2008 m. buvo Timofejevo apylinkėje.
Samsunspor
Samsuno SK – Turkijos futbolo klubas iš Samsuno.
Nacizmas
thumb|right|180px|[[Svastika – nacių simbolis]]
Nacionalsocializmas, arba nacizmas (kartais vadinamas hitlerizmu) – kraštutinių dešiniųjų totalitarinė ideologija ir šios ideologijos įgyvendinimo praktika. Pagrindiniai nacionalsocializmo ideologai buvo Adolfas Hitleris („Mano kova“), Alfredas Rozenbergas ir Jozefas Gėbelsas.
Ideologija
Hitlerio politiniai įsitikinimai buvo suformuluoti „Mano kova“. Jo ideologija turėjo tris pagrindinius teiginius: istorijos koncepcija, kaip rasių kovai daryta socialdarvinizmo įtaka; antisemitizmas; ir idėja, kad reikia įsigyti žemę iš Rusijos. Jo antisemitizmas, kartu su jo antikomunizmu, davė pagrindą sąmokslo teorijai apie „žydų bolševizmą“. Hitleris savo pažiūras tobulino savo pastebėjimais gyvenant Vienoje nuo 1907 iki 1913 m. Jis nusprendė, kad rasistinė, religinė ir kultūrinė hierarchija egzistuoja, o arijai yra šios hierarchijos viršūnėje, tuo tarpu žydai ir romai buvo žemiausiame hierarchijos lygyje. Jis tikėjo, kad Austrijos-Vengrijos imperijos etninė ir lingvistinė įvairovė susilpnino imperiją ir sukūrė nuomonių įvairovę. Dar daugiau, Hitleris matė demokratiją kaip destabilizuojančią jėgą, nes ji suteikė galią etninėms mažumoms, kurios, jo teigimu, susilpnino ir destabilizavo imperiją ir privedė prie jos pačios dalijimosi. Hitlerio politiniai įsitikinimai buvo paveikti Pirmojo pasaulinio karo ir 1917 m. Spalio revoliucijos ir vėliau buvo modifikuoti tarp 1920 ir 1923 m.
Dabartinė termino vartosena
Greta įprasto apibrėžimo taikymo, terminas taip pat vartojamas tik propagandiniais tikslais, bandant apkaltinti nacizmu daug bendro su tuo neturinčius žmones bei tautas. Tokia propaganda pasitelkiama nepagrįstai agresijai prieš kitą valstybę pateisinti. Teigiama, kad išvadinimo nacistais propagandinis poveikis buvusioje TSRS teritorijoje yra labai stiprus.
Jurijus Prokofjevas
Jurijus Prokofjevas (, g. 1939 m. Muinake, Karakalpakijos TSR) – tarybinis partinis veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.
Biografija
1962 m. baigė Maskvos automechanikos institutą, 1972 m. – Neakivaizdinę aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK. Ekonomikos mokslų kandidatas.
1957 m. pradėjo dirbti pionierių vadovu vienoje iš Maskvos vidurinių mokyklų, buvo Automechanikos instituto komjaunimo komiteto sekretoriumi, Maskvos Pervomaisko rajono komjaunimo komiteto instruktoriumi, antruoju, vėliau – pirmuoju sekretoriumi, Maskvos miesto komjaunimo komiteto skyriaus vedėju.
Nuo 1968 m. – partinis funkcionierius: TSKP Maskvos miesto komiteto instruktorius, skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1977–1985 m. – TSKP Maskvos miesto Kuibyševo rajono komiteto sekretorius, antrasis sekretorius, pirmasis sekretorius. 1985 m. – TSKP Maskvos miesto komiteto skyriaus vedėjas. 1986–1988 m. buvo Maskvos miesto Vykdomojo komiteto sekretorius. Nuo 1988 m. – TSKP Maskvos miesto komiteto sekretorius, antrasis sekretorius, pirmasis sekretorius. 1990–1991 m. buvo TSKP CK Politinio biuro narys.
Žlugus TSKP įkūrė keletą aukštųjų technologijų įmonių, vadovavo akcinei bendrovei „TV-Inform“. Šiuo metu yra Rusijos visuomeninio socialistinio judėjimo prezidiumo pirmininkas.
Kartuolės
Kūnas iki 11 cm ilgio. Gyvena iki penkerių metų. Gyvena lėtai tekančiuose ar stovinčiuose vandenyse.
Gentyje 18 rūšių.
Ačioliai
Ačioliai (acoli, acholi) – Afrikos tauta, gyvenanti žemyno vidurio rytuose, Ugandos šiaurėje ir Pietų Sudano pietuose. Populiacija – apie 800 000 žmonių (1998 m.). Kalba nilotų kalbų šeimai priklausančia ačiolių kalba. thumb|left|150px|Ugandos Ačiolilendas Ačoliai gyvena taip vadinamame Ačiolilende, kultūriniame regione, kuris apima tris šiaurinius dabartinės Ugandos regionus: Gulu, Kitgumą ir Paderį, ir yra traktuojamas kaip Ugandos administracinis vienetas – subregionas. Taip pat ačiolių gyvenamos žemės apima Magvės apskritį Pietų Sudane.
Istorija
Manoma, kad ačiolių protėviai prieš 300–400 metų atsikėlė iš Pietų Sudano teritorijų, ir čia įsitvirtindami daug kovojo su pietiniais kaimynais langais. Jie priklauso luo etnolingvistinei grupei. Skirtingai nei gandai ar ankoliai pietuose, ačioliai niekuomet nesukūrė vieningos valstybės, o XVII–XIX a. gyveno susiskaidę į smulkius gentinius junginius, vadovaujamus vadų rwot.
XIX a. pabaigoje ačiolių žemes nominaliai valdė Egipto chedivatas, ir jos buvo prijungtos prie Ekvatorijos provincijos. 1920–1962 m. ačiolių žemės priklausė Britų valdomam Ugandos protektoriatui. Skirtingai nei pietinėje Ugandos dalyje, britai neskatino politinio ar ekonominio vystymo ačiolių krašte. Ačioliai buvo naudojami kaip darbo jėga ir sudarė didelę dalį Ugandos armijos. Tai nulėmė, kad po Ugandos nepriklausomybės jie įgijo didelę karinę galią šalyje, ir dalyvavo vyriausybiniuose perversmuose. Vienas žymiausių buvo Tito Okelo perversmas 1985 m.
Iki šiol veikia separatistiniai ačiolių judėjimai prieš centrinę Ugandos valdžią (Alice Auma Šventosios dvasios judėjimas).
Kultūra
Kiekvienas kaimas susideda iš kelių patrilinijinių giminių. Vienas didelis ar keli mažesni kaimai iš tradicinės giminės renka vadą. Verčiasi gyvulininkyste (avių, galvijų auginimu) ir žemdirbyste (auginami kukurūzai, sorgas, pupos, žemės riešutai). Prekiauja tabaku, medžioja ir žvejoja.
Nors dauguma ačiolių priėmę krikščionybę ar islamą, senieji tikėjimai tebėra gajūs. Turi išvystytą literatūrinę tradiciją (Okot p’Bitek epinė poema „Lavino daina“).
Pastovėlis (Visagino sav.)
Pastovėlis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Visagino savivaldybėje, apie 6,5 km į šiaurę nuo Rimšės, Gaidės miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,24 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 149,5 m. Krantai žemi, pelkėti – ežeras telkšo ~ 6 ha dydžio Pastovėlio pelkės pietinėje dalyje. Šiaurėje iš ežero išteka per pelkę upeliukas link Gulbinės intako Visagino upelio (Drūkšių ežero baseinas).