cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2016 m. pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionatas
Formatas
Moterų divizione buvo suformuotos 4-ios grupės po 6-as arba 7-as komandas. Po rato varžybų buvo žaistos kryžminės varžybos ir atkrintamosios.
Čelsis (Kanada)
Čelsis  – Kanados miestas, esantis Kvebeko provincijoje. Gyventojų skaičius siekė 7,5 tūkst. (2016 m.)
2016 m. pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionatas
Formatas
Vyrų meistrų divizione varžybos vyko tarp 4-ių grupių sudarytų iš 4-ių arba 5-ių komandų. Po rato varžybų komandos buvo perskirstytos pagal rezultatus į antras rato varžybas, kryžminius žaidimus ir atkrintąmasias. Moterų meistrių varžybų formatas buvo panašus, išskyrus tai, kad moterų meistrių divizione buvo tik 2-i grupės po 5-ias ir 6-ias komandas grupėje.
Čelsis (Kanada)
Istorija
Antrojo pasaulinio karo metu čia veikė jonosferos observatorija. 1947 m. buvo perkelta į Otavą. Šiandien nėra išlikusių jokių pastatų, kurie būtų susiję su ta veika.
2016 m. pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionatas
Formatas
Guts varžybos vyko rato rungtynių principus, kiekvienai komandai žaidžiant su visomis komandomis po du kartus dėl geresnės pozicijos prieš reitingavimą. Po rato rungtynių komandos žaidė dvigubo eliminavimo varžybas etape siekiant nustatyti guts rungties nugalėtojus
Reitingavimas
Komandos kurios varžėsi 2012 m. pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionate pasiektą galutinį rezultatą t. y. užimtą poziciją turnyre, naudota kaip reitingo taškus reitinguojant ekipas. Komandos nedalyvavusios minėtame turnyre gavo reitingo taškus pagal Pasaulinės skraidančiojo disko federacijos (WFDF) ir Europos ultimeito Federacijos (EUF) sankcionuotų varžybų rezultatus.
Čelsis (Kanada)
Istorija
Savivaldybė buvo viena pirmųjų Kanadoje uždraudusi naudoti pesticidus. Visame mieste visuotinai vartojamos anglų ir prancūzų kalbos.
2016 m. pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionatas
Rinktinės žaidėjai
2016 m. sudėtis:
Čelsis (Kanada)
Istorija
Dalis filmo „Gray Owl“ buvo nufilmuota Gatino upėje. Miestelyje gyvena daugybė regioniniu ir nacionaliniu mastu žinomų muzikantų, filmų kūrėjų ir menininkų.
2016 m. pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionatas
Varžybų rezultatai
Lietuvos vyrų lėkščiasvydžio rinktinės rezultatai lėkščiasvydžio ir guts čempionate.
Pozicionavimo varžybos
''Dėl gausaus lietaus grupės varžybos nebuvo tęsiamos ir atsisakyta atkrintamųjų rungtynių. Dauguma dalyvaujančių komandų iškarto žaidė paskutines - finalinės rungtynės.''
Semenuvka
Semenuvka – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Alantos.
Dvarcų valsčius
Dvarcų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Dvarcai, kurį laiką – Vialiki Lesas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1928 m. balandžio 12 d. panaikintas, jo teritorija perduota Haradzečnos valsčiui, Lietuvos Kamianeco valsčiui ir Šarašovos valsčiui.
Hilti
Hilti – Lichtenšteino statybinės technikos, tvirtinimo reikmenų įmonė.
Gamina ir parduoda profesionalius elektrinius statybų instrumentus, priešgaisrinę chemiją, grežimo (grąžtai, perforatoriai) ir pjovimo įrangą, matavimo reikmenis, montažo sistemas ir eksploatacines medžiagas.
Londono Stanstedo tarptautinis oro uostas
Londono Stanstedo oro uostas (IATA – STN , ICAO – EGSS) – tarptautinis Didžiosios Britanijos oro uostas, esantis 48 km į šiaurės rytus nuo sostinės Londono.
Šis oro uostas yra daugelio Europos mažų sąnaudų oro linijų bendrovių bazė. Ryanair bendrovei šis oro uostas yra didžiausia bazė, iš čia kompanija skraidina daugiau nei 100 krypčių.
2014 m. Londono Stanstedo oro uostas buvo ketvirtas pagal aptarnautų keleivių skaičių Didžiojoje Britanijoje po Londono Hitrou, Gatviko ir Mančesterio oro uostų. Iš viso per 2014 m. oro uosto paslaugomis pasinaudojo 19 941 593 keleiviai.
2006 ir 2007 m. oro uostas aptarnavo rekordinį skaičių keleivių – daugiau nei 23 milijonus kasmet, tačiau iki 2013 m. šis skaičius mažėjo. 2014 m. keleivių skaičius pradėjo vėl augti.
Čilkas
Čilkas  – ežeras Kanadoje, vidurio vakarų Britų Kolumbijoje, Čilkotino plokščiakalnyje. Tai vienas didžiausių Pakrantės kalnų ežerų. Ilgis apie 65 km (labai ištįsęs iš šiaurės į pietus), plotis iki 5,2 km. Ežeras telkšo 1172 m aukštyje virš jūros lygio, kranto linija vingiuota, pietvakariuose atsišakoja atšaka. Į ežerą iš kalnų suteka daug ledyninių upelių, o šiaurėje išteka Čilko upė (Čilkotino intakas). Prie rytinio kranto yra Dafo sala.
Masališkių tvenkinys
Masališkių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Varėnos rajone, 6 km į šiaurės rytus nuo Merkinės. Sudarytas užtvenkus Straujos upę (Nemuno intakas) 7,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 1,14 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 114 m. Krantai vietomis apaugę medžiais, šiaurinis tvenkinio galas labai užžėlęs vandens augalija, užpelkėjęs. Aplinkui įsikūręs kaimas Masališkės, plyti dirbami laukai, iš šiaurės prieina Mantvilų miškas.
Čilkas
Visas ežeras patenka į Cailoso (Ts’il?os) provincinį parką. Seniau prie ežero gyveno indėnai čilkotinai.
Masališkių tvenkinys
Tvenkinys įrengtas 1977 m.
Marcinkonių tvenkinys
left|120px
Marcinkonių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Varėnos rajone, Marcinkonių kaimo pietvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Duobupio upelį (Dorupio intakas, Grūdos upės baseinas) 0,64 km nuo jo žiočių. Tvenkinys ilgas ir siauras: ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,7 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 115,4 m. Krantai neaukšti, sausi. Aplinkui stūkso Marcinkonių miškas. Rytinėje pakrantėje yra poilsiavietė.
Raimonda Murmokaitė
Raimonda Murmokaitė (g. 1959 m. liepos 17 d.) – Lietuvos diplomatė, nuo 2012 m. spalio 25 d. – Lietuvos Respublikos ambasadorė prie Jungtinių Tautų.
Biografija
Nuo 1977 iki 1982 m. ji studijavo romanų-germanų filologiją Vilniaus universitete, 1992–1993 m. – visuotinį administravimą Monterėjaus tarptautinių studijų institute JAV, o 1994 m. – diplomatijos ir saugumo studijas Birmingamo universitete.
1994 m. diplomatė pradėjo darbą URM. Nuo 1998 iki 2001 m. R. Murmokaitė dirbo Lietuvos ambasadoje Italijoje.
2003 m. lietuvė tapo JT Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamento direktore. Nuo 2009 iki 2012 m. Lietuvos URM ji vadovavo Jungtinių Tautų, Tarptautinių organizacijų ir Žmogaus teisių departamentui.
2012 m. spalio 25 d. R. Mumokaitė tapo Lietuvos Respublikos ambasadore prie Jungtinių Tautų.
2014 m. vasario mėnesį lietuvė buvo Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos prezidentė.
Naujininkai (Vilkaviškis)
Naujininkai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Pajevonio, prie kelio ir Lieponos aukštupio. Seniūnaitijos centras.
XV amžius pr. m. e.
thumb|200px|XV a. pr. m. e. mikėniška [[amfora]] thumb|230px|XV a. pr. m. e. [[Egipto mirusiųjų knyga|Egipto mirusiųjų knygos papirusas]]
Penkioliktasis amžius prieš mūsų erą – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 1500 m. pr. m. e. sausio 1 dieną ir pasibaigęs 1401 m. pr. m. e. gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 3 tūkstantmetis pr. m. e. – 2 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis pr. m. e.
Amžiai: XVI amžius pr. m. e. – XV amžius pr. m. e. – XIV amžius pr. m. e.
Karolio universiteto Humanitarinių mokslų fakultetas
Karolio universiteto Humanitarinių mokslų fakultetas – Karolio universiteto fakultetas Prahoje, Čekijoje. Fakultete pagrindinis dėmesys skiriamas humanitariniams mokslams ir socialinei bei kultūrinei antropologijai, įskaitant etnomuzikologiją. Fakultete, esančiame Libene, Prahoje, dirba 240 dėstytojų ir mokosi apie 2500 studentų.
William Lyon Mackenzie King
Viljamas Lajonas Makenzis Kingas (1874 m. gruodžio 17 d. Kičeneryje – 1950 m. birželio 22 d. Čelsyje) – Kanados politikos veikėjas, 10–asis Kanados ministras pirmininkas. Pareigas ėjo tris kartus (1921–1926, 1926–1930, 1935–1948). Priklausė Kanados liberalų partijai.
Biografija
Makenzis Kingas gimė Kičeneryje. Buvo Kanados premjeru per Antrąjį pasaulinį karą, rėmė Britaniją finansais, materialiniais ištekliais ir savanoriais. Jis buvo ilgiausiai pareigas ėjęs Kanados ministras pirmininkas. Savo vadovavimo metais sutelkė ir suvienijo šalį ir skirtingų pažiūrių žmones nuteikė vieningam darbui šalies labui.
Įgijo patirties dirbdamas teisės ir socialinio darbo srityse. Jo šūkis buvo „Pagalba tiems, kurie negali padėti sau“. Suvaidino svarbų vaidmenį kuriant Kanados gerovės pamatus.
Jis suprato kapitalo ir darbo veikimą, turėjo gilų Kanados visuomenės sudėtingumo supratimą. Turėjo daug politinių sąjungininkų, bet labai nedaug artimų asmeninių draugų. Jis niekada nesusituokė ir neturėjo savo šeimos.
Mokslininkų apklausoje 1997 m. Maclean'o žurnale užėmė pirmąją vietą tarp visų Kanados ministrų pirmininkų. Kaip pažymi istorikas Jackas Granatšteinas, „mokslininkai mažai susižavėjo vyru, bet pasiūlė nepagrįstą susižavėjimą dėl savo politinių įgūdžių ir dėmesio Kanados vienybei.“
Vilniaus pataisos namai
thumb|right|400px|Pataisos namų kompleksas Rasų g. Vilniaus pataisos namai – įkalinimo įstaiga Vilniuje.
Istorija
1944 m. rugsėjį buvo įkurta OČ-12/1/'''Pataisos darbų kolonija Nr. 1'''. Kolonija buvo pavaldi Lietuvos SSR Vidaus reikalų ministerijos Įkalinimo vietų valdybai. 1948 m. įsikurta Vilniaus Švč. Jėzaus Širdies bažnyčioje ir vizitiečių vienuolyne bei aplinkinėje teritorijoje (Sniego g.).
1990 m. kolonija tapo Pataisos reikalų departamento prie Lietuvos Respublikos vidaus reiklų ministerijos Vilniaus griežtojo režimo pataisos darbų kolonija. 1998 m. nuo šios įstaigos buvo atskirta Vilniaus griežtojo režimo pataisos darbų kolonijos valstybės įmonė. 2000 m. pasikeitus Pataisos reikalų departamento pavaldumui, įstaiga tapo Kalėjimų departamento prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos Vilniaus 1-oji griežtojo režimo pataisos darbų kolonija.
2001 m. kolonija padalinta į Vilniaus 1-ąją ir Vilniaus 2-ąją griežtojo režimo pataisos darbų kolonijas. 2003 m. Vilniaus 2-ąją griežtojo režimo pataisos darbų kolonija tapo Vilniaus 2-aisiais pataisos namais. 2006 m. įstaiga apleido buvusią bažnyčią ir vienuolyną.
2011 m. sujungus Vilniaus 1-uosius ir 2-uosius pataisos namus, įstaiga gavo dabartinį pavadinimą. 2019 m. prie įstaigos prijungtas Lukiškių kalėjimas.
Nuorodos
Interneto svetainė
Kargopolis
Kargopolis  – istorinis miestas Rusijos Federacijoje, kairiajame Onegos krante Archangelsko srityje, administracinis Kargopolio rajono centras. Miško ruošos, medienos apdirbimo, maisto pramonė. Istorijos, architektūros ir dailės muziejus rezervatas (nuo 1992 m.). Išlikęs Jėzaus Kristaus Gimimo soboras (1562 m.), Apreiškimo (1692 m.), Šv. Jono Krikštytojo (1751 m.), Jėzaus Kristaus Prisikėlimo (XVII a.), Švč. Mergelės Marijos Gimimo (1680 m.) cerkvės.
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1147 m. (pats miestas – 1447 m.).
Kargopolyje 1607 m. apakintas ir paskandintas valstiečių sukilimo vadas Ivanas Bolotnikovas.
Aleksejus Širovas
Aleksejus Dmitrijevičius Širovas (, ; g. Rygoje) – Latvijos ir Ispanijos šachmatų didmeistris. 2009 sausio duomenimis Širovas buvo 12-as pasaulyje pagal reitingą (jo Elo reitingas – 2745).
Damačavos valsčius
Damačavos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Damačava.
Aleksejus Širovas
Karjera
1988 metais A. Širovas laimėjo pasaulio jaunių iki 16 metų čempionatą, o 1990 m. tapo pasaulio jaunimo iki 20 metų vicečempionu. Tais pačiais metais jis gavo didmeistrio titulą. Širovas laimėjo kelis tarptautinius turnyrus: Bylyje 1991, Madride 1997 (dalijosi 1-ąją vietą su Veselinu Topalovu), Ter Apelyje 1997 m., Monte Karle 1998, Meridoje 2000, du kartus laimėjo Kereso memorialo turnyrą Taline (2004 m. ir 2005 m.) ir 2005 m. Kanados atvirąjį čempionatą.
Damačavos valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. prijungtas Prybaravos valsčius.
Aleksejus Širovas
Karjera
1998 metais Širovas pagal reitingą buvo ketvirtas pasaulyje. Jis buvo pakviestas kautis dešimties partijų mače su Vladimiru Kramniku. Laimėtojas turėjo žaisti su Gariu Kasparovu dėl pasaulio čempiono titulo. Širovas laimėjo mačą be pralaimėjimų, su dviem pegalėmis ir septyneriomis lygiosioms. Tačiau neatsirado pakankamai finansinių remėjų, tad mačą su Kasparovu žaidė Kramnikas. Kai Kasparovas žaidė su Kramniku dėl pasaulio čempiono titulo, Širovas sakė, jog ten turėjo žaisti jis.
2000 m. Širovas pasiekė FIDE pasaulio čempionate finalą, bet pralaimėjo Višvanatanui Anandui.
2007 m. gegužės-birželio mėnesiais Širovas dalyvavo Kandidatų mačuose dėl patekimo į FIDE pasaulio čempionato turnyrą. Širovas laimėjo po papildomų partijų pirmojo rato mačą prieš Maiklą Adamsą rezultatu - 5,5:3,5, bet turėjo trauktis iš varžybų antrame rate, kai pralaimėjo Levonui Aronianui 2,5:3,5.
2007 m. lapkričio-gruodžio mėnesiais Širovas žaidė 2007-ųjų šachmatų pasaulio taurės varžybose. Jis pasiekė finalą, kuriame pralaimėjo Gatai Kamskiui rezultatu 1,5-2,5.
2009 m. gegužės mėnesį Širovas pasiekė didžiausią pergalę savo karjeroje. Jis nugalėjo 2009-ųjų M-Tel Masters turnyre, kuriame kiekvienas žaidėjas su savo priešininku susitiko po du kartus. Turnyras vyko Sofijoje. Jis buvo nenugalėtas, surinkęs 6,5 taško iš 10 – septynerios lygiosios ir trys pergalės, dvi prieš Vasilijų Ivančiuką ir vieną prieš Magnusą Karlseną paskutiniame raunde. Su šiuo rezultatu jis žais Grand Slam šachmatų turnyre 2009-aisais Bilbao. Jo priešininkai bus Veselinas Topalovas (Nanjing 2008 nugalėtojas), Sergejus Karjakinas (Koruso turnyro 2009 nugalėtojas) ir Aleksandras Grisčiukas (Linareso turnyro 2009 laimėtojas).
Asmeninis gyvenimas
1994-aisiais metais Širovas vedė argentinietę Verónica Alvarez, persikėlė į Taragoną ir tapo Ispanijos piliečiu. Nors dar žaidžia už Ispaniją, bet šiuo metu gyvena Latvijoje. 2001-aisiais vedė Lietuvos moterų didmeistrę Viktoriją Čmilytę, bet 2008-aisiais išsiskyrė.
Žaidimo stilius
Širovas žinomas dėl savo atakuojančio stiliaus. Pavyzdys – ši partija juodaisiais su būsimuoju pasaulio čempionu Veselinu Topalovu 1998-ųjų Linareso turnyre, kur Širovas aukoja figūrą rikių ir pėstininkų endšpilyje:
1.d4 Žf6 2.c4 g6 3.Žc3 d5 4.cd Žxd5 5.e4 Žxc3 6.bc Rg7 7.Rb5+ c6 8.Ra4 O-O 9.Že2 Žd7 10.O-O e5 11.f3 Ve7 12.Re3 Bd8 13.Vc2 Žb6 14.Rb3 Re6 15.Bad1 Žc4 16.Rc1 b5 17.f4 ed 18.Žxd4 Rg4 19.Bde1 Vc5 20.Kh1 a5 21.h3 Rd7 22.a4 ba 23.Ra2 Re8 24.e5 Žb6 25.f5 Žd5 26.Rd2 Žb4 27.Vxa4 Žxa2 28.Vxa2 Rxe5 29.fg hg 30.Rg5 Bd5 31.Be3 Vd6 32.Ve2 Rd7 33.c4 Rxd4 34.cd Rxe3 35.Vxe3 Be8 36.Vc3 Vxd5 37.Rh6 Be5 38.Bf3 Vc5 39.Va1 Rf5 40.Be3 f6 41.Bxe5 Vxe5 42.Va2+ Vd5 43.Vxd5+ cd 44.Rd2 a4 45.Rc3 Kf7 46.h4 Ke6 47.Kg1 Rh3!! (Žr. diagramą) 48.gh Kf5 49.Kf2 Ke4 50.Rxf6 d4 51.Re7 Kd3 52.Rc5 Kc4 53.Re7 Kb3 0-1
Knygos
Širovas parašė dvi knygas apie savo geriausias partijas:
Bahamų Sandraugos ir Lietuvos santykiai
Bahamų Sandraugos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Bahamų Sandraugos ir Lietuvos Respublikos.
Bahamos nėra akreditavę savo ambasadoriaus Lietuvai, o Lietuva – Bahamoms.
Pirmieji kontaktai
thumb|[[Kazys Pakštas|Kaziui Pakštui buvo pasiūlyta Dausuvą steigti Bahamose, tačiau dėl sveikatos problemų K. Pakštas apsilankyti salose negalėjo.]] 1960 m. Bahamuose viešėjo Vašingtono lietuvis, JAV lietuvių draugijos pirmininkas okeanografas dr. A. P. Mažeika. 1960 m. jis pasiūlė Lietuvos geografui ir keliautojui, „Atsarginės Lietuvos“ idėjos autoriui Kaziui Pakštui svarstyti apie galimybę Bahamų salose įkurti Dausuvą, teorinę Atsarginę Lietuvą, kadangi anksčiau svarstytame Britų Hondūre ėmęs reikštis nepriklausomybės judėjimas. Tačiau suprastėjus Kazio Pakšto sveikatai idėjos apsilankyti Bahamose buvo atsisakyta.
1973 m. Bahamos paskelbė nepriklausomybę nuo Jungtinės Karalystės. SSRS vykdytos Lietuvos okupacijos metais Bahamos palaikė ryšius su Lietuvos diplomatinėmis atstovybėmis.
Santykiai po 1991 m.
Diplomatiniai santykiai su Bahamomis užmegzti 2005 m. rugpjūčio 11 d., praėjus kiek daugiau nei savaitei po to, kai diplomatinių santykių užmezgimui pritarė Lietuvos vyriausybė.
Lietuvos užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius Santjage (Čilė), 2013 m. sausio 25–27 dienomis vykusiame Europos Sąjungos, Lotynų Amerikos ir Karibų jūros regiono šalių bendrijos (CELAC) vadovų susitikime kartu su Čilės užsienio reikalų ministru Alfredu Morenu Čarme bei Airijos vicepremjeru ir užsienio reikalų ministru Ymonu Gilmouru pirmininkavo vienam iš forumo renginių „Pilietinės visuomenės susitikimų išvadų pristatymas užsienio reikalų ministrams“. Susitikimo metu taip pat įvyko susitikimas su Bahamų Sandraugos užsienio reikalų ministru, su kuriuo aptartos bendradarbiavimo galimybės verslo, švietimo ir mokslo, kultūros bei kitose srityse.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Yra kelionių organizatorių, organizuojančių poilsines keliones iš Lietuvos į Bahamas („Kelionių akademija“, „Makalius“).
Ambasadorių sąrašas
Šalys nėra viena kitai akreditavusios ambasadorių.
Hjalmar Basilier
Jalmaras Vladimiras Basiljeras (1857 m. gruodžio 24 d. Kalajokyje, Suomijoje – 1927 m. rugpjūčio 1 d. Ijtyje, Suomijoje) – karelų švietimo darbuotojas. Turėjo filologijos bakalauro laipsnį, nuo 1885 iki 1893 m. Sankt Peterburge dirbo suomių parapinių mokyklų inspektoriumi, nuo 1893 m. iki 1904 m. buvo pradinių mokyklų valdytojas, nuo 1904 iki 1924 m. dirbo mokyklų tarybos vadovu ir mokyklų patarėju. 1884 m., rinkdamas tautosaką, vyko į Kareliją, Suomiją bei Olonecą. J. Basiljeras buvo Sortavalos epochos pradininkas ir jam, be viso kito, priskiriamas poeto, dainininko Šemeikos „atradimas“. J. Basiljeras J. Ahą supažindino su Kalevalos mitologija ir tokiu būdu padarė įtaką jo ideologijai.
XIX amžius pr. m. e.
thumb|240px|XIX a. pr. m. e. faraono Senusreto II piramidė El Lahune thumb|240px|XIX a. pr. m. e. žvėries pavidalo figūrėlė iš [[Kanešas|Kanešo]]
Tūkstantmečiai: 3 tūkstantmetis pr. m. e. – 2 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis pr. m. e.
Mia May
Mia Mei (gimimo vardas Herminė Pflėger ; 1884 m. birželio 2 d. – 1980 m. lapkričio 28 d.) – austrų aktorė. Ji buvo ištekėjusi už austrų kino prodiuserio ir režisieriaus Džo Mėjaus ir 1912–1924 m. nusifilmavo 44 filmuose. Jos dukra buvo aktorė Eva Mei.
Biografija
Mia Mei gimė 1884 m. birželio 2 d. Vienoje kaip kepėjo Johano Pflėgerio ir kepėjos Albinos Pflėger duktė Herminė Pflėger. Jos vyresnioji sesuo Marija (1879–1958 m.), vaidinusi Mici Telmont vardu, buvo antroji komiko Hainricho Aizenbacho žmona.
Būdama penkerių ji debiutavo Jantšo teatro scenoje ir iki 14 metų vaidino vaikiškus vaidmenis. Paauglystėje ji tęsė karjerą scenoje, su sceniniu slapyvardžiu Herma Angelot ir pasirodydavo „Apollo“ teatre kaip aktorė ir dainininkė. Besimokydama vidurinėje mokykloje ji pradėjo lankyti baleto pamokas pas Luizą Ubermaser.
1902 m. ji ištekėjo už Jozefo Oto Mandelio ir po septynių savaičių susilaukė dukters Evos Marijos Mandel. Tuomet Herma Angelot tapo Mia Mei, o kai jos vyras pradėjo dirbti kino versle, jis pasivadino Džo Mėjumi.
1911 m. M. Mei išvyko į Hamburgą vaidinti Vilhelmo Bendinerio teatre „Neues Operettentheater“. 1912 m. Mėjų šeima apsigyveno Berlyne, kur jos vyras įsidarbino kino režisieriumi. Tuo metu ji debiutavo filme „Šachtos gylyje“ (1912 m.), kurį režisavo jos vyras, po to sekė 1913 m. trumpametražis filmas „Kas pakels akmenį?“ ir „Paslaptingoji vila“ (1914 m.), kuriame debiutavo ir jų dukra Eva.
1915 m. Džo Mėjus įkūrė kino kompaniją „May-Film Gmb“, kurios generaline direktore tapo Mia Mei. Jai taip pat priskiriamas filmo „Tavo didžioji paslaptis“ (1918 m.) scenarijus.
M. Mei vaidino tokiuose filmuose kaip „Hilda Varen ir mirtis“ (1917 m.), kuriam scenarijų parašė Fricas Langas, „Grafienė elgeta“ (1918 m.), „Platoniška santuoka“ (1919 m.), „Veritas Vincit“ (1919 m.) ir „Meilės tragedija“ (1923 m.) su Emiliu Janingsu ir jauna Marlen Ditrich. M. Mei apie M. Ditrich sakė: „Prisimenu ją kaip labai linksmą ir įdomią, patrauklią ir originalią. Joks vyras negalėjo jai atsispirti. Ji ėjo su monokliu ir penkių raudonų lapių boa. Kitomis progomis ji vilkėdavo vilko kailio iškamšą. Žmonės ją sekdavo gatvėmis, juokdavosi iš jos, bet ji juos žavėjo“.
1919–1920 m. M. Mei suvaidino 8 dalių kino seriale „Pasaulio šeimininkė“. Kurį laiką ji buvo tokia pat populiari kaip aktorės Asta Nilsen, Heni Porten ir Pola Negri.
Paskutinis M. Mei pasirodymas ekrane buvo filme „Baronienės S meilės laiškai“ (1924 m.). Ji nutraukė karjerą 1924 m., kuomet nusižudė jos dukra Eva.
1933 m. prasidėjus nacių okupacijai, Mia su vyru per Prancūziją emigravo į Ameriką. 1949 m. jie Los Andžele atidarė restoraną „Žydrasis Dunojus“, tačiau jis nebuvo sėkmingas ir netrukus buvo uždarytas. Prieš tai, 1937 m., Džo Mėjus Holivude buvo atidaręs restoraną „Wiener Bar“.
Mia Mei mirė 1980 m. lapkričio 28 d. Los Andžele.
Noškūnų tvenkinys
Noškūnų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Varėnos rajone, 12 km į pietryčius nuo Varėnos. Sudarytas užtvenkus Mazupio upę (Ūlos intakas) 9,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,62 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 149,5 m. Krantai žemi, pelkėti, šiaurinis ir rytinis apaugę mišku. Šalia įsikūrę Kruklių ir Pakaniavio kaimai. Tvenkinio užtvanka eina kelias.
Bogdanas Sapiega
Bogdanas Sapiega (iki 1450 m. – po 1512 m.) – LDK valstybės veikėjas. Kazimiero IV raštininkas 1471–1488 m., Mscensko ir Liuibelsko vietininkas 1494–1500 m., Vysokodvodsko vietininkas 1503–1512 m. Sapiegų giminės Čereisko-ružansko šakos pradininkas.
Biografija
Kazimiero IV raštininko Simono Sapiegos vyresnysis sūnus. 1475 metais vedė kunigaikštytę Teodorą Drucką-Sokolinską (m. 1519/1522), ko rezultate gavo valdyt Čerėjų, Tuchačevą, Lemnicą, Grezanį.
1504 ir 1507 metais dalyvavo pasiuntinybėje į Maskvą.
Gatino (upė)
Gatino  – upė rytinėje Kanadoje, vakarų Kvebeke; Otavos kairysis intakas. Prasideda ežeryne, esančiame šiauriau Baskatongo tvenkinio. Teka į pietus, prateka Baskatongo tvenkinį (jis jungiasi su Otavos aukštupiu). Įteka į Otavos upę šalia Gatino miesto.
Gatino pradžioje naudota kaip laivybinis kelias kailių prekyboje, vėliau upe plukdytas miškas, įrengtos vandens jėgainės. Pagrindinės gyvenvietės prie upės: Manivakis, Lou, Veikfildas, Čelsis, Kantlis, Gatino.
Upės pavadinimas kilęs iš Nikolia Gatino (Nicolas Gatineau), kailių prekiautojo, kuris, kaip manoma, nuskendo upėje 1683 m. Vietinis pavadinimas, kuriuo vadino upę, yra „Te-nagàdino-zìbi“, o tai reiškia „upę, kuri sustoja“.
Viso pasaulio negana
Viso pasaulio negana  – devynioliktasis filmas apie britų agentą 007 Džeimsą Bondą, sukurtas pagal Neal Purvis, Robert Wade ir Bruce Feirstein scenarijų. Tai trečiasis filmas, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Pierce Brosnan.
Filmo pajamos siekė 361,8 milijono dolerių.
Pagal filmo scenarijų rašytojas Raymond Benson vėliau parašė knygą.
Avantasia (singlas)
Avantasia – debiutinis Tobias Sammet muzikinio projekto Avantasia singlas.
Viso pasaulio negana
Aktoriai
„Entertainment Weekly“ 2008 metais aktorę Denise Richards paskelbė blogiausia Bondo mergina.
Avantasia (singlas)
Išnašos
Avantasia (singel)
Viso pasaulio negana
Aktoriai
150px|thumb|right|Elektra King 150px|thumb|right|Christmas Jones 150px|thumb|right|Bondas ir jo BMW
Filmavimas
Juostos kūrimo darbai vyko Bilbao esančiame Gugenheimo muziejuje, Stambule, Baku, Londone ir įvairiose Škotijos, Velso bei Prancūzijos vietovėse, taip pat „Pinewood“ studijoje. Povandeninio laivo filmavimo darbai vyko Bahamuose.
Pagal sutartį su gamintoju, Bondas trečiajame (ir paskutiniajame) filme naudojosi BMW markės automobiliu – šį kartą Z8 modeliu.
Muzika
Pagrindinę filmo dainą sukūrė Davidas Arnoldas ir Donas Blackas, o įrašė grupė Garbage. Grupė taip pat įrašė kūrinį „Ice Bandits“, kuris pateko į singlą. Daina „The World Is Not Enough“ taip pat pateko į kelis geriausių 1999 metų dainų rinkinius.
Žycino valsčius (Brestas)
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. panaikintas, jo teritorija perduota Lietuvos Kamianeco valsčiui.
Tiesa (filmas)
Tiesa – 1960 m. sukurtas filmas, nominuotas Oskarui geriausio užsienio filmo kategorijoje.
Turinys
Pagrindinė filmo veiksmo vieta – teismo salė, kurioje 22-ų metų Dominyka Marso kaltinama nužudžiusi savo buvusį vaikiną, koncervatorijos studentą ir dirigentą Žiberą Telje. Paraleliai rodoma ne tik teismo salė, bet ir ankstesni jos gyvenimo epizodai. Teismo pasėdyje mėginama nustatyti tiesą, tačiau skirtingi veikėjai jame pristato savo „tiesas“.
Advokatas Epravje, atstovaujantis nužudytojo motinai, teigia, kad Dominyka Marso – palaido elgesio neatsakinga mergina, įpratusi gyventi kitų sąskaita ir niekuo nesirūpinanti, tuo tarpu šios advokatas Guerinas pristato Dominyką kaip jauną moterį, nesuprastą tėvų ir artimųjų, iš tiesų mylėjusią nužudytąjį. Mergina neneigia nužudžiusi Žilberą Telje, tačiau tvirtina tai padariusi afekto būsenos, o ne apgalvotai, kaip tvirtina Epravje. Telje buvo rastas su keliomis kulkomis kūne, tuo tarpu Dominyka – apsinuodijusi dujomis, tačiau ją pavyko išgelbėti. Kalėjime mergina 3 kartus mėgino nusižudyti, tačiau tai pateikiama kaip jos plano dalis.
Dominyka buvo išmesta iš mokyklos, kuomet pas ją buvo rasta uždrausta knyga. Jos seseriai Anai, besidominčiai muzika, išvykus gyventi į Paryžių, Dominyka išsikrausto kartu. Sesuo mokosi, dirba, tuo tarpu Dominyka linksmai leidžia su bendraamžiais ir visiškai nesirūpina rytdiena. Kartą ji susipažįsta su sesers bendramoksliu Žilberu Telje ir šis ilgainiui įsimyli nerūpestingąją Dominyką, palikdamas Aną. Jis aktyviai rodo jai dėmesį, kol galiausiai vaikinas pasiūlo šiai tekėti, tačiau mergina atsisako, nes jai atrodo dar ne laikas įsipareigoti, be to, jie neturi pastovių pajamų bendrai buičiai. Pamažu jų santykiai pradeda irti, kol galiausiai Žilberas ją apkaltina neištikimybe.
Pamažu jis tampa perspektyviu dirigentu ir pasiekia vis naujų aukštumų, tuo tarpu Dominyka pradeda suprasti, ką prarado. Per tėvo laidotuves sužinojusi, kad Žilberas susitaikė su Ana ir jie ketina susituokti, ji desperatiškai mėgina susigrąžinti vaikiną, tačiau po kartu praleistos nakties šis ją galutinai atstumia. Mergina sugrįžta su ginklu, grasindama nusižudyti, jei šis su ja nesusitaikys, tačiau Žilberas pradeda ją įžeidinėti ir, netekusi nuovokos, Dominyka paleidžia į jį kelis šūvius. Supratusi ką padarė, ji atsuka bute dujas, norėdama nusižudyti, tačiau ją išgelbsti kaimynai.
Teismas nusprendžia padaryti pertrauką iki rytojaus, tačiau naktį Dominyka nusižudo, palikdama laišką, kuriame prašo Žilbero motinos atleidimo...
Pagrindiniai aktoriai
Į Žilbero Telje vaidmenį pretendavo Yves Montand, Jean-Paul Belmondo, Jean-Pierre Cassell ir Jean Louis Trintignant. Vienas iš aktorių Philippe Leroy-Beaulieu jau filmavimo metu buvo atleistas dėl užsimezgusio romano su pagrindinio vaidmens atlikėja Brigitte Bardot. Vėliau pastaroji užmezgė romaną su SamiFrey, dėl to išsiskyrė su tuometiniu vyru Jacques Charrier.
Suvurojus
thumb|200px|right|Salos padėtis Suvurojus – piečiausia Farerų sala. Suvurojaus plotas 163,7 km². 2012 m. duomenimis, saloje gyveno 4 678 gyventojai. 2005 m. jų buvo 5 036. Gyventojų skaičius palaipsniui mažėja nuo XX a. vidurio.
Suvurojaus gyvenvietės iš šiaurės į pietus: Sandvikas (atkurta XIX a. pradžioje) Hvalba, Frodba, Tvioroiris, Trongisvaguras, Oravikas, Famjinas, Hovas, Porkeris, Vaguras, Famara (atkurta 2010 m.), Akraras, Lopra ir Sumba.
Senovės gyvenvietė Vikarbirgis buvo apleista XX a. dešimtame dešimtmetyje. Akrabergas buvo apleistas dėl maro 1350 m. Šio kaimo gyventojai buvo atvykę iš Fryzijos. Sumbos gyventojai teigia, kad turi giminystės ryšių su akrabergiečiai.
XX a. buvo pradėtas statyti Botnis į šiaurės vakarus nuo Vaguro ir Tjaldavikas į pietryčius nuo Oraviko.
Geografija
Aukščiausias kalnas yra Glugarniras (610 m), bet žymiausias yra Beinisvjordas į šiaurės vakarus nuo Sumbos. Beinisvjordą gyrė Poulas F. Joensenas (1898–1970 m.) ir kiti vietiniai poetai. Suvurojus turi daugiausiai šcherų ir salelių Fareruose. Jų priskaičiuojama 263 įskaitant patį Suvurojų. Tai vienintelė Farerų sala su anglies kasyklomis. Viena jų prie Hvalbos vis dar veikia.
Ermanarichas
Ermãnarichas (,, mirė apie 375 ar 376 m.) – IV a. ostgotų karalius iš Amalų giminės.
Vadovaudamas gotams greitungams pavergė germanų taifalų, gerulų ir kitas gentis, išskyrus vestgotus, taip pat – Juodosios jūros šiaurinės pakrantės gentis. Tikslių duomenų apie jo valdomas žemes nėra, tačiau, remiantis romėnų ir senovės vokiečių šaltiniais, manoma, kad jis valdė teritoriją tarp Pripetės pelkių, Dono ir Dniestro upių. Šiuose šaltiniuose Ermanrichas pateikiamas kaip vienas didingiausių Didžiojo tautų kraustymosi laikų barbarų vadų. Ermanricho valstybė žlugo dėl hunų antpuolio IV a. 8-ajame dešimtmetyje. Kaip rašo Amianas Marcelinas, Ermanarichas, negalėdamas pasipriešinti hunams, gyvenimą baigė savižudybe.
Vilniaus sukilimas
thumb|[[Jokūbas Jasinskis, sukilimo organizatorius]] Vilniaus sukilimas vyko 1794 m. balandžio 22-23 d. Tado Kosciuškos sukilimo metu.
Pasirengimas sukilimui
Pačiame Vilniuje dislokavosi Rusijos karinis garnizonas (apie 2 tūkst. karių ir 19 pabūklų), vadovaujamas generolo-majoro Nikolajaus Arsenjevo. Lenkijos-Lietuvos armijos skaičius Vilniuje buvo apie 400 žmonių.
Balandžio 21 d. į Vilnių atvyko Lietuvos didysis etmonas Simonas Kosakovskis, kuris patarė pravesti naujus areštus tarp lenkų-lietuvių sąmokslininkų ir pravesti puolamąsias operacijas prieš lenkų-lietuvių karius, dislokuotus netoli Vilniaus.
Eiga
1794 metų naktį iš balandžio 22 d. į 23 d. Lietuvos sostinėje įsiplieskė karinis sukilimas. Lietuvos karių būrys (apie 400 žmonių), vadovaujamas Jokūbo Jasinskio staiga puolė rusų garnizoną. Balandžio 23 d. pirmoje pusėje Vilnius buvo kontroliuojamas sukilėlių. Rusijos komendantas generolas-majoras Nikolajus Arsenjevas buvo paimtas į nelaisvę. Į nelaisvę pateko taip pat 50 karininkų ir iki 600 žemesnio rango karių. Rusijos kariai padrikai atskiromis grupėmis paliko miestą.
Majoras Nikolajus Tučkovas surinko bėgančius karius ir 8 valandą ryto išvedė iš miesto 700 žmonių su 12-ka patrankų. Kartu su tuo būriu majoras grįžo į Lietuvos sostinę. Jo įsakymu kariai padegė Vilniaus priemiestį, o artileristai išdėstė patrankas vienoje iš kalvų ir pradėjo apšaudyti miesto centrą. Prieš Tučkovą sukilėliai išsiuntė tūkstantį pėstininkų su keturiomis patrankomis. Kazokai apsimestinai traukdamiesi viliojo juos link patrankų, kurios apšaudė. Ataka buvo atmušta. Iki vidurdienio Tučkovas surinko jau apie 2 200 žmonių. Vakare sukilėliams atvyko pastiprinimas ir naktį Tučkovas išvedė savo karius į Gardiną.
Balandžio 24 d. rotušės aikštėje buvo paskelbtas „Lietuvos liaudies sukilimo aktas“, kuriame buvo pareikšta Vilniaus sukilimo tikslų vienybė su Lenkijos sukilimu, vadovaujamu Tado Kosciuškos.
Tą pačią dieną buvo sudaryta Lietuvos tautinė aukščiausioji taryba vadovaujama Naugarduko vaivados Juozapo Nesiolovskio ir Vilniaus vadovo Antano Tyzenhauzo. Į Lietuvos tautinės aukščiausios tarybos sudėtį įėjo 29 žymūs Vilniaus miestelėnai. Buvo sudaryta deputacija vadovauti kariams, administracijai ir iždui. Pulkininkas Jokūbas Jasinskis buvo paskirtas Vilniaus komendantu.
J. Jasinskio divizija, kurios didesniąją dalį sudarė valstiečiai, gegužės 7(18) d. prie Polianos kaimo (dabar − Ašmenos rajonas) sumušė rusų karių būrį, judėjusį iš Minsko į Vilnių. Antroje gegužės pusėje ši divizija dalyvavo Lipniškių mūšyje. Netrukus Lietuvos karių skaičius pasiekė 40 tūkstančių žmonių. Sukilėliai paėmė į savo kontrolę Breslaują, Brestą, Gardiną, Kobriną, Ašmeną, Valkaviską, Lydą, Naugarduką, Pinską ir Slanimą.
Vilniuje buvo sukurtas viešo saugumo deputacijos revoliucinis teismas. Balandžio 25 d. už išdavystę buvo pakartas paskutinis Lietuvos didysis etmonas Simonas Kosakovskis.
1794 metų birželio 4 d. Tadas Kosciuška atleido Jokūbą Jasinskį nuo vadovavimo LDK tautinei aukščiausiai tarybai, o birželio 10 d. išformavo tarybą, pakeičiant ją daugiau nuosaikesne centralizuota LDK deputacija. Vietoje Jokūbo Jasinskio vyriausiu LDK sukilėlių vadu buvo paskirtas generolas-majoras Mykolas Vielhorskis.
Liepos 19 d. Vilnių apgulė Rusijos armija vadovaujama generolo-majoro Bogdano Knoringo. Lietuvos sostinės gynybai vadovavo Mykolas Vielhorskis. Vilnių gynė apie 500 reguliarių karių ir apie 1 500 ginkluotų kovotojų. B. Kioringas turėjo 8 tūkstančius karių ir keletą pabuklų. Dvi dienas aršios kovos baigėsi dideliais nuostoliais Rusijos kariuomenės gretose. Vilnius liko sukilėlių rankose.
Rugpjūtį Mykolas Vielhorskis atsistatydino, nes smarkiai kentėjo nuo žaizdų, gautų Austrijos tarnyboje. Tadas Kasciuška vietoje Mykolo Vielhorskio paskyrė generolą-leitenantą Stanislovą Mokronovskį, gerai pasireiškusio sukilimo metu Varšuvoje.
Rugpjūčio 9 d. netoli Vilniaus atvyko generolo-majoro Ivano Germano korpusas, susijungė su B. Knoringo korpusu. Rugpjūčio 11 d. Rusijos armija vadovaujama Bogdano Kioringo (12 000 karių ir stipri lauko artilerija) pradėjo antrą Vilniaus ataką. Vilniaus sostinės gynybai vadovavo generolas-leitenantas Antonaijus Chlevinskis. Rugpjūčio 12 d. Vilniaus garnizonas kapituliavo. Rugpjūčio 14 d. Vilniaus garnizonas pasirašė lojalumo aktą Rusijai.
Konstal 105N2k/2000
Konstal 105N2k/2000 – tramvajų modelis, 2000–2001 m. gamintas Lenkijos bendrovės „Konstal“.
Tramvajus yra 13750 mm ilgio, 2350 mm pločio, 3090 mm aukščio ir 17700 kg svorio. Turi trejas duris, sudarytas iš dviejų dalių. Konstal 105N2k/2000 turi 166 kW elektrinį variklį, galintį išvystyti 70 km/h greitį. Tramvajus turi 22 sėdimas vietas, gali sutalpinti 107 keleivių. Naudotas Varšuvoje ir Ščecine.
Iš viso buvo pagaminti 76 Konstal 105N2k/2000 tramvajai.
Pavardaunio tvenkinys
Pavardaunio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Varėnos rajone, 10 km į šiaurės vakarus nuo Varėnos. Sudarytas užtvenkus Dainavos (Vardaunios) upelį (Merkio intakas) 6,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,83 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 122 m. Šiaurinis krantas aukštokas. Pietiniame ir vakariniame krante stūkso Vardaunios miškas. Šiaurėje atiteka upelis iš už 0,67 km esančio Medvėko ežero. Pasroviui už 0,63 km telkšo Vardaunios ežeras. Šiauriniame krante įsikūręs Pavardaunio kaimas.
Tvenkinys įrengtas 1986 m.
Semoškai
Semoškai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Kapčiamiesčio, prie kelio (atšakos į Vainežerį, Paveisininkus). Kaime telkšo ežerėlis Bedugnis.
thumb|left|240px|Pakelės sodyba thumb|left|240px|Kaimo kryžius
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Kapčiamiesčio valsčių, buvo Justianuvo dvaro valda.
Iki 1954 m. – Semoškų apylinkės centras.
Semoškos
Semoškos – viensėdis Varėnos rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Matuizų, prie Dainavos girios. Keliai į Voriškes, Giniūnus.
Istorija
XIX a. pab. – šlėktų okolica Lydos apskrityje.
ASM Sangarédi
„Mineurs de Sangarédi“ arba tiesiog „ASM Sangarédi“ – Gvinėjos futbolo klubas iš Sangaredžio, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Pilnu pavadinimu žinomas kaip AS Mineurs de Sangarédi. Namų rungtynes žaidžia Sangaredžio stadione, talpinančiame 3 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Kitados rungtyniavo aukščiausioje lygoje, bet titulų neiškovojo. Žinoma, kad nuo 1992 m. rungtyniavo tuometiniame Nacionaliniame čempionate, tačiau apie tuos sezonus mažai žinoma,
Nuo 2007 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje. Neilgai trukus, jau 2009–2010 m. sezone, liko vienuolikti ir iškrito į žemesnį divizioną.
Nuo 2010–2011 m. rungtyniavo Antroje lygoje. 2017–2018 m. sezone liko keturioliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Rungtyniavo Trečioje lygoje nuo 2018–2019 m. sezono. 2021–2022 m. sezone žaidė Antroje lygoje ir užėmė antrą vietą.
2022–2023 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje ir užėmė aštuntą vietą.
Lietuvos vokiečiai
thumb|Vokiečių gatvė Lietuvos sostinėje [[Vilnius|Vilniuje ]] Lietuvos vokiečiai – Lietuvos tautinė mažuma (neskaitant Klaipėdos krašto vokiečių ir klaipėdiškių), kuri jau šimtmečius gyvena Lietuvos teritorijoje ir sudaro nedidelę dalį šalies gyventojų. Pagal 2011 m. Lietuvos gyventojų surašymą 3235 gyventojai nurodė, kad yra vokiečiai, o tai sudarė 0,11 % visos šalies gyventojų.
Istorija
thumb|left|220px|1583 m. pastatyta [[Vilniaus evangelikų liuteronų bažnyčia]] Nors Lietuva yra viena iš trijų Baltijos šalių, vokiečių mažuma Lietuvoje niekada nebuvo vadinama baltvokiečiais (Baltendeutsche) ir su baltvokiečiais neturi nieko bendro.
Pirmieji vokiečiai į viduramžių Lietuvą atsikraustė ne kaip užkariautojai (kaip Latvijoje ar Estijoje), o buvo pakviesti lietuvių kunigaikščių. Vokiečius į Lietuvą ypač kvietė Mindaugas ir Gediminas. Tuo metu jie kėlėsi tik į Vilnių, Trakus ir Kauną. Tuometiniai vokiečiai prisidėjo prie miestų plėtimo, ypač gotikiniais statiniais. 1440 m. Kaune, dabartiniame Perkūno name, buvo įkurta Hanzos sąjungos kontora (faktorija), kuri visą šimtmetį buvo svarbiausia bazė bei prekybinio tranzito punktas Lietuvoje.
thumb|thumb|220px|[[Perkūno namas Kaune. Jame buvo įsikūrusi Hanzos sąjungos kontora]]
XVI a. pradėjus sklisti reformacijai Abiejų Tautų Respublikoje, į LDK protestantus vokiečius pradėjo kviesti LDK magnatai, kurie juos apgyvendino savo valdose.
Po Abiejų Tautų Respublikos padalijimų XVIII a. didžioji dabartinės Lietuvos dalis atiteko Rusijos imperijai. Kauno gubernijoje, kuri priklausė Rusijos imperijai 1897 m. vokiečiai sudarė 1,4 % gyventojų.
Didžiąją dalį Lietuvos vokiečių sudarė XIX a. iš Rytų Prūsijos provincijos pasienio ruožo persikėlę ūkininkai. Jie neturėjo daug žemės ir dėl to persikėlė į Lietuvą ieškodami geresnio gyvenimo. Dauguma iš jų buvo kilę iš zalcburgiečių protestantų, kurie į Rytų Prūsiją persikėlė XVIII a.. Lietuvos vokiečių nevienijo jokios organizacijos. Vokiškumas buvo saugomas per liuteronų tikėjimą. Prie Liuteronų bažnyčių taip pat buvo įkurtos mokyklos, kuriose buvo vokiškai mokomi vaikai. Dauguma tuometinių atvykėlių gyveno pasienio ruože su Rytų Prūsija. Jie daugiausia apsistojo Kybartuose (1923 m.vokiečiai sudarė – 26,73 % arba 1684 gyventojų ) ir Tauragėje (1923 m. vokiečiai sudarė – 12,18 % arba 666 gyventojų ), bei aplinkiniuose kaimuose.
Lietuvai atkūrus nepriklausomybę 1920 m. čionykščiai vokiečiai įkūrė „Lietuvos vokiečių kultūrinę sąjungą“. Tuo metu Lietuvoje gyveno apie 45 000 vokiečių. 65 % iš jų buvo ūkininkai arba amatininkai. Kaune buvo susikūrusi „Vokiečių darbo sąjunga“. Tik nedidelė dauguma vokiečių Lietuvoje turėjo akademinį išsilavinimą ar dirbo laisvąsias profesijas. Apie 60 % Lietuvos vokiečių vaikų negalėjo arba neturėjo galimybės lankyti vokiškų mokyklų. Pagal 1923 m. Lietuvos gyventojų surašymą šalyje gyveno 2 028 971 gyventojas. Iš jų 28 400 buvo vokiečiai, kurie sudarė 1,4 % visų gyventojų. Surašymas neapėmė Klaipėdos krašto. Buvo surašomi tik esami gyventojai. Po Adolfo Hitlerio machtergraifungo „Lietuvos vokiečių kultūrinė sąjunga“ pradėjo gauti finansavimą iš Trečiojo Reicho. Joje pradėjo augti nacionalsocializmo įtaka.
thumb|left|[[Eitkūnai. 1941 m. vasario 28 d. vokiečių iškeldinimas iš Lietuvos TSR]]
1923 m. Lietuvos prijungtame Klaipėdos krašte apie 140 000 gyventojų save laikė vokiečiais (72,5 %, iš jų 16 % buvo dvikalbiai.), o 27,5 % laikė save lietuviais. Klaipėdos krašto vokiečiai ir Lietuvos vokiečiai nepalaikė jokių tarpusavio ryšių.
Po Molotovo-Ribentropo pakto priedo, kuris buvo pasirašytas 1939 m. rugsėjo 28 d., Lietuva pakliuvo į TSRS įtakos zoną. Šiuo susitarimu buvo nutarta iš Lietuvos (kaip ir kitų TSRS atitekusių įtakos zonų) iškeldinti gyvenančius vokiečius. Iškeldinimas vyko 1941 m. nuo sausio iki kovo mėnesio. 50 000 žmonių buvo iškeldinta iš Lietuvos. Tarp jų buvo ir nemaža dalis lietuvių, kurie buvo liuteronai ir apsimesdami vokiečiais bėgo iš TSRS. Visi iškeldinti žmonės pateko į vakarinę Trečiojo Reicho dalį. Ten buvo įvertinta jų „rasė“ ir apgyvendinti tam skirtose stovyklose. Jiems buvo numatytas persikėlėlių į rytus statusas. Kiti buvo įdarbinti karinėje pramonėje. Po Lietuvos užkariavimo per Rytų kampaniją (Antrasis pasaulinis karas) vykdant Generalinį planą „Ost“ apie 20 000 Lietuvos vokiečių buvo perkraustyti atgal į okupuotą Lietuvą. Jie negalėjo grįžti į vietas, kur prieš tai gyveno. Generaliniu planu „Ost“ naciai siekė Rytų Europos šalių kolonizavimo. 1944 m. vasarą atvykėliai pradėjo trauktis kartu su frontu į Vokietijos vidų. Tie, kuriems nepasisekė pabėgti ir buvo sučiupti Raudonosios armijos, privalėjo grįžti atgal į TSRS. Didžioji Lietuvos vokiečių ir klaipėdiškių dalis per 1944 m. Klaipėdos krašto gyventojų evakuaciją buvo išvežti į Vokietiją, liko ir pritapo tenykštėje aplinkoje. Didžioji dalis likusiųjų Klaipėdos krašte ir kitose Lietuvos dalyse arba pokariu repatrijavusiųjų iš Vokietijos vis dėlto pasitraukė iš Lietuvos, kai 1958 m. balandžio 8 d. SSRS susitarė su VFR dėl leidimo iki 1941 m. birželio 21 d. turėjusiems Vokietijos pilietybę apsispręsti – likti SSRS arba išvykti. Dalis jų išvyko į užjūrį (JAV, Kanadą ir t. t.).
Šiuo metu Lietuvoje gyvena apie 2 500 vokiečių, iš kurių vokiečių kalba kaip gimtąja tebešneka tik 804 gyventojai, dauguma – Klaipėdoje, Šilutėje, Vilniuje ir Kaune. Šalyje veikia keletas Lietuvos vokiečių organizacijų.
Achemos elektrinė
Achemos elektrinė – pramoninė elektrinė Jonavoje, kuri daugiausiai tiekia energiją Achemos gamyklai.
Istorija
2006 m. atidaryta pirmoji Achemos kogeneracinė jėgainė „Salomėja“, kurios gamyba vėliau buvo apribota dėl nepalankių šalies įstatymų. 2011 m. pradėta eksploatuoti antroji Achemos kogeneracinė jėgainė „Augustė“, kurioje instaliuota 47 MW Siemens dujų turbina SGT-800. 2013 m. antrą pusmetį elektrinė nedirbo. 2014 m. Litgrid duomenimis Achemos elektrinės instaliuota galia buvo 75 MW.
Nimfomanės dienoraštis
Nimfomanės dienoraštis – 2008 m. Ispanijoje sukurta erotinė drama.
Turinys
Jauna prancūzė Val, anksti patyrusi intymaus gyvenimo teikiamus malonumus, skiria šiam ypač daug dėmesio, užmegzdama ryšius su jai patinkančiais vyrais. Ji turi daug meilužių, santykiai su vienais nutrūksta, vėliau vėl atsinaujina – ji nevaržo savęs įsipareigojimais ir neverčia to daryti kitų. Paskatinta senelės, Val pradeda rašyti dienoraštį, kuriame fiksuoja savo intymaus gyvenimo įspūdžius. Senelei mirus, ji pirmą kartą pradeda jausti tikros meilės poreikį ir pradeda ieškoti vyro, su kuriuo galėtų susieti savo gyvenimą. Val gyvenime atsiranda vyras, su kuriuo jai gera, tačiau netrukus išryškėjo ir negatyvūs šio bruožai: pavydas, agresija, dėl kurių Val nutraukia judviejų santykius.
Ieškodama veiklos, kuri būtų artima jos pomėgiams ir teiktų malonumą, ji įsidarbina viešnamyje. Pradžioje tai teikia malonumą, tačiau mergina pradeda painiotis, nes pas ją ateinantys vyrai paprastai ieško tik fizinio kontakto, be to, kartu dirbančių merginų nelaimingo gyvenimo istorijos tik dar labiau sustiprina įsitikinimą, kad laimės čia rasti nepavyks. Kuomet viena merginų nusižudo, Val nusprendžia palikti viešnamį ir dar kartą pamėginti atnaujinti ryšį su buvusiu mylimuoju Chaime...
Senabūdis
Senabūdis – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 6 km nuo Liubavo.
Senadvariai
Senadvariais vadinami kaimai:
Žyrovičų Kamianicos valsčius
Žyrovičų Kamianicos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Žyrovičų Kamianica.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1928 m. balandžio 18 d. prijungtas Radvaničų valsčius. 1929 m. birželio 21 d. dalis teritorijos perduota Bresto miestui, taip pat buvo 1933 m. lapkričio 29 d.
Birutės kalnas (reikšmės)
Birutės kalnas (arba Birutkalnis) gali reikšti:
Vatų jūra
Vatų jūra tęsiasi maždaug 500 km nuo Šiaurės Olandijos miesto Den Helderio (Den Helder) iki Danijos miestelio Skalingeno (Skallingen). Plotas apie 10 000 km².
thumb|left|240px|Saulėlydis prie Vatų jūros
Didžiausia vientisa tokio tipo ekosistema pasaulyje. Didelė augalijos ir gyvūnijos rūšių įvairovė. Viena svarbiausių migruojančių paukščių susitelkimo vietų.
2009 m. Vatų jūra buvo įrašyta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Kurua (miestas)
Kurua  – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurėje, Paros valstijoje, 72 km į šiaurės vakarus nuo Santareno, 45 km į rytus nuo Obidoso. Išsidėstęs šiauriniame Itandeua ežero krante, prie Kurua upės žiočių. Kelias į Obidosą. Prieplauka.
Savivaldybės plotas – 1431 km², gyventojų skaičius – 14 776 (2021 m.). Kitos didesnės gyvenvietės: Apolinarijas, Kaštanjal Grandė, Makura, Vila Barbosa.
thumb|left|240px|Savivaldybės padėtis Paros valstijoje
Istorija
1694 m. čia įkurta Barė kapucinų misija. 1900 m. įkurta Vila Kurua gyvenvietė. 1995 m. sudaryta Kurua savivaldybė (atskirta nuo Alenkero).
Lietuvos Kamianeco valsčius
Lietuvos Kamianeco valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Lietuvos Kamianecas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Gardino gubernijoje. Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. 1928 m. balandžio 12 d. prijungta dalis Dvarcų valsčiaus. 1928 m. balandžio 18 d. prijungtas Žycino valsčius.
Bebrų upė
Bebrų upė (,, kri Amiskwasîpi) – upė Kanadoje, Albertos ir Saskačevano provincijose; priklauso Čerčilio upės baseinui. Prasideda Albertoje telkšančiame Bebrų ežere. Teka į pietus, vėliau į rytus, surenka daugelio aplinkinių ežerų (Briedžių, Šaltojo, Kovano, Dorė, Plonžo, Painhersto, Primrozo ir kt.) vandenis. Įteka į Il a la Kroso ežerą (Lac Île-à-la-Crosse).
Didesni intakai: Smėlio upė, Nendrinių Vištelių upė (kairieji), Amiskas, Makva, Briedžių ežero upė, Dorė, La Plonžas (dešinieji).
XVIII a. upę naršė prekeiviai žvėrelių kailiais. Upės baseine įsteigta keletas provincinių parkų. Svarbiausia gyvenvietė prie Bebrų upės – Kold Leikas.
Cilindrinė karduotė
Cilindrinė karduotė arba cilindrinė sanseverija – sukulentinis augalas, kilęs Angolos, dažnai auginamas ir namuose.