cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leibgvardijos 3-iasis Suomių šaulių batalionas
Atskyrio ženklai
Krūtininio ženklo neturėjo.
Egzistavo sidabrinis žetonas, panašus į sidabrinį Georgijaus vėliavos antgalį. Ant erelio krūtinės esančiam skyde buvo pavaizduotas Suomijos simbolis liūtas.
Maltos ginkluotosios pajėgos
Maltos ginkluotosios pajėgos  – Maltos sausumos, jūros ir oro pajėgų visuma. Tai brigados dydžio kariuomenė, sudaryta iš štabo, sausumos pajėgų (3 batalionai), minimalių oro ir jūrų pajėgų. Maltos ginkluotosios pajėgos taip pat atsakingos už valstybės sienų apsaugą.
Štabas
Tai pagrindinis ginkluotųjų pajėgų vadovavimo centras. Jį sudaro šie padaliniai:
Sausumos pajėgos
Batalionai vadinami pulkais.
1-asis pulkas
1-asis pulkas yra pėstininkų pulkas, kurio pagrindinė užduotis yra šalies teritorijos gynyba. Jį sudaro:
3-asis pulkas
3-asis pulkas yra pagrindinis Maltos ginkluotųjų pajėgos paramos dalinys. Jį sudaro:
4-asis pulkas
Įkurtas 2006 m. spalio 30 d. Jį sudaro:
Oro pajėgos
Maltos oro pajėgos vadinamos Maltos ginkluotųjų pajėgų Oro sparnas. Jos atsakingos už saugumą Maltos oro erdvėje, patruliavimą jūroje, paiešką ir gelbėjimą, taip pat teikia karinę paramą kitiems ginkluotųjų pajėgų daliniams.
Jūrų pajėgos
thumb|Protector klasės patrulinis kateris antipiratiniuose mokymuose (2011 m.) Maltos oro pajėgos vadinamos Maltos ginkluotųjų pajėgų Jūrų eskadra (Maritime Squadron of the Armed Forces of Malta). Eskadra atsakinga už saugumą Maltos teritoriniuose vandenyse, jūros stebėjimą, tvarkos priežiūrą jūroje, gelbėjimo ir paieškos darbus. Bazė yra Xatt it-Tiben (Floriana). Šiuo metu turi 9 patrulinius ir 6 kitokius katerius.
Ypatingų situacijų savanorių rezervo pajėgos
Maltos ginkluotosiose pajėgose be reguliariųjų pajėgų yra ir Ypatingų situacijų savanorių rezervo pajėgos, kurias sudaro ne pilnos darbo dienos savanoriai. Jie pavaldūs 1-ojo pulko Oro gynybos ir paramos kuopai.
Marcelo Gallardo
Marselis Galjardas (g. 1976 m. sausio 18 d.) – buvęs Argentinos futbolininkas, dabar – futbolo treneris.
Argentinos River Plate klubo atakuojantis saugas. Su Argentinos rinktine dalyvavo 1998 ir 2002 m. pasaulio futbolo čempionatuose.
Hidrochemija
miniatiūra|Tyrėjas ima vandens mėginį. Hidrochemija – chemijos šaka, tirianti gamtinio vandens cheminę sudėtį ir jos kitimus, susijusius su aplinkoje vykstančiais cheminiais, fizikiniais ir biologiniais procesais. Hidrochemija tiria vandens kaip tirpiklio savybes, cheminius procesus, vykstančius vandeniui sąveikaujant su uolienomis, dirvožemiu, įvairiais organizmais, oru, cheminių elementų pernašą hidrosferoje. Nustatoma, kokio pavidalo (joninio ar nejoninio) cheminiai elementai yra vandenyje, vandens sudėties priklausomybė nuo atmosferinių ir kitų sąlygų.
Skiriama upių ir ežerų hidrochemija, jūrų hidrochemija, požeminio vandens hidrochemija ir kt. Hidrocheminiuose tyrimuose naudojami cheminės analizės, spektrinės analizės, chromatografijos, poliarografijos metodai. Tyrimų rezultatai naudojami organizuojant geriamojo ir pramoninio vandens tiekimą, nustatant mineralinio vandens vartojimo ypatumus, išgaunant iš vandens kai kurias druskas (NaCl, NaBr ir kt.), rūdų, naftos ir dujų telkiniams žvalgyti, vandens telkinių biologiniam produktyvumui įvertinti, hidrosferos taršai mažinti ir kitur.
Daugialąstis organizmas
Daugialąstis organizmas yra organizmas sudarytas iš daugelio ląstelių.
Ląstelės paprastai būna specializuotos.
Šiuolaikinis organizmų skirstymas į daugialąsčius ir vienaląsčius yra sąlyginis. Daug žinomų organizmų gali būti priskiriami bet kuriai grupei, ir visi daugialąsčiai organizmai bent trumpą laiko tarpą būna vienaląsčiai (pvz., zigota, kiaušialąstė, spermatozoidas).
Atsiradimas
Manoma, kad daugialąsčiai organizmai atsirado tarp 110 ir 60 milijonų metų prieš Kambro periodą.
Alkamas
Istorija
Alkamą įkūrė arabai XI a. Rašytiniuose šaltiniuose minimas 1154 m. (Idrisijaus). Iki pat XIII a. čia gyveno gausi arabų bendruomenė.
Šaltiniai
thumb|left|240px|Alkamo pilis
Kalnuočiai (Kupiškis)
Kalnuočiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Alizavos.
Višniuvekas
Višniuvekas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mazovijos Vysokio valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 54 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 19 namų ir 154 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 25 namai ir 158 gyventojai, iš kurių 82 vyrai ir 76 moterys.
Feminizmas
thumb|215px|Vienas iš feministinio judėjimo Vokietijoje simbolių XX a. aštuntajame dešimtmetyje
Feminizmas – visuomeninis, politinis judėjimas, kurio tikslas yra pasiekti, kad moterys turėtų visas politines, socialines ir ekonomines teises bei galimybes, lygias vyrų teisėms.
Dauguma feminisčių yra ypač susirūpinusios socialine, politine ir ekonomine nelygybe tarp vyrų ir moterų (diskriminuojant moteris); kai kurios teigia, kad lytinės tapatybės, tokios kaip „vyras“ ir „moteris“, yra primestos socialiai. Feministės skiriasi nelygybės šaltinių interpretavimu, požiūriu, kaip pasiekti lygybę, nuomonėmis, kiek turėtų būti abejojama ir kaip kritikuojama lytis ir lytinės tapatybės. Dauguma modernių feminizmo politinių aktyvisčių gina moterų teises reprodukcinių teisių (įskaitant teisę į saugų, legalų nėštumo nutraukimą, galimybės gauti kontracepciją ir kokybišką nėščiosios priežiūrą), smurto šeimyninėje partnerystėje, motinystės atostogų, vienodo darbo užmokesčio, seksualinio priekabiavimo, priekabiavimo gatvėje, diskriminacijos ir išprievartavimo problemose. Šiandien daug feminisčių teigia, kad feminizmas yra paprastų žmonių judėjimas, siekiantis peržengti socialinių klasių, rasės, kultūrų ir religijos ribas. Jos taip pat teigia, kad efektyvus feminisčių judėjimas turėtų būti kultūriškai specifinis ir atkreipti dėmesį į svarstomos visuomenės moterų problemas: moterų genitalijų apipjaustymas arba klitorektomija Afrikoje ir Viduriniuose Rytuose bei „viršutinės galimo profesionalumo ribos“ problema išsivysčiusiose ekonomikose. Taip pat diskutuojama apie universalias prievartavimo, kraujomaišos ir motinystės problemas. Feminizmo nagrinėjamos temos – tai patriarchatas, stereotipiškumas, seksualinių objektų kūrimas bei moterų priespauda.
Fajumo kultūra
Kultūra
Skiriami 2 Fajumo kultūros laikotarpiai.
Feminizmas
Pirmoji feminizmo banga – kova dėl balsavimo teisės (XIX a. – XX a. pradžia). Antroji banga kilo XX amžiaus septintojo dešimtmečio pabaigoje – tada pradėta kovoti už lyčių socialinių santykių, šeimos struktūros bei kultūros nuostatų keitimą.
Fajumo kultūra
Kultūra
Epipaleolito laikotarpio (apie 7000 – 5500 m. pr. m. e.) dirbiniai gaminti iš skelčių, būdingi mikrolitai su nubukinta nugarėle ir nusklembtu galu, įvairių tipų gremžtukai, rėžtukai, peiliai, ylos, t. p. gaminti trikampiai antgaliai plokščiai retušuotu paviršiumi, su įgaubtu pagrindu ir įkote. Žmonės klajokliai, vertėsi medžiokle ir žvejyba, rinko maistą.
Feminizmas
Sunkumai apibrėžiant feminizmą
Vienas iš sunkumų apibrėžiant tokią komplikuotą ir heterogeninę savoką, kaip feminizmas ,- tai lygmuo, iki kurio moterys atmetė terminą dėl daugybės skirtingų semantinių ir politinių pažiūrų. Daug moterų, įsitraukusių į feminizme įsišaknijusią veiklą, nelaikė savęs feministėmis. Iš politinės pozicijos terminas „feminizmas“ buvo atmestas ir dėl to, kad buvo baiminamasi „etikečių klijavimo“, ir dėl jo pritraukiamos neapykantos moterims. Istoriškai Virginia Woolf buvo viena iš garsių moterų, atmetusių terminą jo ankstyvoje istorijoje 1938 m., tačiau būtų nesunku išpūsti Woolf poziciją, turint omenyje tai, kad ji laikoma feminizmo simboliu. . Tačiau Betty Freidan iš naujo peržiūrėjo šį klausimą 1981 m.
Fajumo kultūra
Kultūra
Neolito laikotarpiu (apie 5500 m. pr. m. e. – 4000 m. pr. m. e.) žmonės kūrėsi mažose gyvenvietėse, gyveno lengvos konstrukcijos antžeminiuose pastatuose, vertėsi žemdirbyste – sėti dvigrūdžiai kviečiai ir miežiai bei gyvulininkyste – augino galvijus, kiaules. Taip pat jie medžiojo ir žvejojo, rinko maistą, audė, pynė krepšius ir demblius.
Elektrinio lauko stipris
Elektrinio lauko stipris – vektorinis fizikinis dydis, savo skaitine verte lygus jėgai \vec F, veikiančiai vienetinį teigiamą krūvį q:
Feminizmas
Sunkumai apibrėžiant feminizmą
Nepaisant to, idėjų apibrėžimas nebūtinai reiškia etikečių klijavimą individui. Pavyzdžiui, Ann Taylor siūlo šį apibrėžimą pagal Karen Offen: feministas (-ė) – tai asmuo (vyras ar moteris), pripažįstantis „pačios moters jos išgyvenimų ir reikmių interpretacijos pagrįstumą,“ protestuojantis prieš įsigalėjusią vyrų, kaip grupės, sukurtą neteisybę prieš moteris, kaip grupę, ir palaikantis šios neteisybės pašalinimą metant iššūkį įvairioms galios ir jėgos struktūroms, įteisinančioms vyrų privilegijas visuomenėje.“ Kitaip tariant, vienas iš pagrindinių tikslų yra pašalinti patriarchalinius šališkumus.
Fajumo kultūra
Kultūra
Gyvenvietėse rasta titnaginių plokščiai retušuotu paviršiumi peilių, pjautuvų ašmenų, trikampių antgalių su įgaubtu pagrindu ir įkote, kirvelių, akmeninių trinamųjų girnų, kaplių, buožių, kaulinių ir raginių antgalių, žeberklų, ylų, adatų. Keramika – plačiaangės puodynės, žemi dubenys ir puodukai – storasienė, apskritadugnė su gumbuotomis kojelėmis, dažniausiai raudonai ar juodai poliruotu paviršiumi, viršutinėje dalyje šiek tiek ornamentuota įvairiomis įraižomis ar iškilių gumburėlių juosta. Papuošalai – karoliai, pagaminti iš stručio kiaušinio lukšto bei Viduržemio ir Raudonosios jūros moliuskų kriauklių.
Elektrinio lauko stipris
Elektrinio lauko stipris \vec E yra pagrindinė elektrinio lauko charakteristika. Jo kryptis, esant teigiamam taškiniam krūviui, yra nukreipta nuo krūvio, o esant neigiamam krūviui – į krūvį. Elektrostatinės sąveikos jėgoms galioja superpozicijos principas. Elektrinio lauko stiprio matavimo vienetas SI sistemoje yra N/C arba V/m. Taškinio krūvio q sukurtas elektrinio lauko stipris taške, nutolusiame atstumu r nuo to krūvio, gali būti apskaičiuotas naudojantis Kulono dėsniu:
Feminizmas
Sunkumai apibrėžiant feminizmą
Vėliau apibrėžti feminizmą bandė Jungtinės Tautos. Tačiau viena iš unikalių feminizmo savybių, jo stiprybė ir silpnybė, yra jo nuolatinis priešinimasis būti apribotam apibrėžimo. Charlotte Witt pastebėjo, kad tai atspindi „šiuolaikinio feminizmo sąvokos „mes“ nuginčyta prigimtis… ir yra dalis vykstančių diskusijų feminizme apie jo tapatybę ir savo paties įvaizdį… galutinėje analizėje feminizmo filosofijoje debatų rezultatas, kas yra feminizmas, ir kokie turėtų būti jo teoretiniai įsipareigojimai ir kokios yra jo pagrindinės vertybės.“ Tai yra vieno iš aktyvesnių diskusijų feminizme tema, Nannerl Keohane ją pavadino „nesibaigiančiais svyravimais tarp esencializmo ir nominalizmo (konstruktyvizmo) feminizmo teorijoje.“ Joan Marler, esencializmo feminizme priešininkės, žodžiais „esencializuoti reiškia sumažinti sudėtingą idėją ar objektą iki paprastų charakteristikų, tuo būdu atmetant skirtingumą, daugiareikšmiškumą ir alternatyvias interpretacijas“.
Elektrinio lauko stipris
Elektrinio lauko stipris taip pat gali būti skaičiuojamas naudojantis tokia išraiška:
Feminizmas
Istorija
Klausimas, kiek laiko egzistuoja feminizmas, skiriasi nuo klausimo, kada istoriškai užfiksuota jo pradžia. Tikėtina, kad feminizmas egzistavo tiek pat, kiek ir moterys, nepaisant to, kad pats žodis neįžengė į anglų kalbą iš prancūziškojo „féminisme“ net iki XIX amžiaus pabaigos. Jeigu plačiąja prasme feminizmo savoka apima moteris, veikiančias, kalbančias ir rašančias apie moterų problemas ir teises, tada mes galime matyti, kad šie dalykai yra tokie seni, kaip ir rašytinė istorija. Nelaimei, daugelio talentingų moterų indėlis į istoriją buvo užmirštas, tačiau šiuolaikinis išsimokslinimas šį pusiausvyros nebuvimą išlygina. Nors feministės rašytojos egzistavo visada, daugelis vienu iš pirmųjų darbų, kurį galima nedviprasmiškai pavadinti feministine filosofija, laiko Mary Wollstonecraft A Vindication of the Rights of Woman (1792 m.).
Feminizmas kaip organizuotas judėjimas atsirado XIX a. pabaigoje keliose šalyse, o XX a. su agitavimu už moterų balsavimo teise jis tapo dar pastebimesnis ir labiau girdimas. Suteikus balsavimo teisę moterų judėjimai pasuko link socialinės reformos ir lygybės. Du pasauliniai karai pakeitė didelę dalį pasaulio ir kartu moterų darbo ne namuose suvokimą. Po Antrojo pasaulinio karo feminizmas įžengė į antrąją savo fazę ar bangą su kampanijomis už reprodukcines teises bei diskriminacijos panaikinimą, Jungtinės Tautos įkūrė tarnybą, ginančią moterų teises. Nuo tada feminizmas ir toliau evoliucionavo ir kūrė naujus savo apibrėžimus bandydamas prisitaikyti prie besikeičiančio pasaulio ir kultūrinių skirtumų.
Elektrinio lauko stipris
čia J – elektros srovės tankio vektorius ir σ - nuo medžiagos priklausantis elektrinis laidis.
Feminizmas
Feminizmo formos
Kai kurios feministinės teorijos abejoja pagrindinėmis prielaidomis apie lytį, lyčių skirtumą ir seksualumą, įskaitant „moters“ pačios kaip holistinės koncepcijos kategoriją, kitos teorijos abejoja skirstymu į vyrus/moteris (vietoje to siūlydamos lyčių daugialypiškumą). Tačiau kitos feministinės teorijos „moters“ sąvoką laiko savaime suprantamu dalyku ir pateikia specifinius lyčių nelygybės tyrimus ir kritiką, ir dauguma feministinių socialinių judėjimų kalba apie moterų teises, interesus ir problemas. Bėgant metams išsivystė keletas kitų feministinės ideologijos potipių. Ankstyvosios feministės ir pagrindiniai feministiniai judėjimai dažnai yra vadinami pirmąja feminisčių banga, o feministės po 1960 – antrąja feminisčių banga. Neseniai, kai kurios jaunesnės feministės laiko save su trečiąja feminisčių banga, nors antrosios bangos feministės tebėra aktyvios.
Wendy Kaminer savo knygoje A Fearful Freedom: Women’s Flight from Equality nurodo kitą konfliktą tarp feminizmo formų: konfliktą tarp to, ką ji vadina „visuotine lygybe“, ir „protekcionistinio“ feminizmo. Ji mato visuotinės lygybės feminizmą kaip skatinantį lygybę tarp moterų ir vyrų užtikrinant lygias teises. Protekcionistinių feminisčių dėmesio centras yra moterų teisinė apsauga, toki, a kaip darbo ir skyrybų įstatymai, apsaugantys moterį, kartais palaikant vyrų teisių suvaržymą, pvz., žodžio laisvės (ypač teisės kurti ir vartoti pornografiją). Knyga yra išleista iki trečiosios feminisčių bangos, tačiau Kaminer atpažįsta protekcionistines ir visuotinės lygybės bangas tiek pirmojoje, tiek antrojoje feminizmo bangoje.
Kai kurios radikaliosios feministės, tokios kaip Mary Daly, Charlotte Bunch ir Marilyn Frye, propagavo separatizmą – visišką vyrų ir moterų atskyrimą visuomenėje ir kultūroje – tačiau kitos abejoja ne tik ryšiu tarp moterų ir vyrų, tačiau taip pat ir pačia „vyro“ ir „moters“ reikšme (žr. Queer teorija). Kai kurios teigia, kad lyčių vaidmenys, lyčių tapatybė ir seksualumas patys savaime yra socialiniai konstruktai (taip pat žr. heteronormatyviškumas). Šioms feministėms feminizmas yra pagrindinė žmonijos išsilaisvinimo priemonė (t. y., vyrų ir moterų išsilaisvinimo).
Dauguma – tačiau tikrai ne visos – feministės yra moterys. Yra vien tik vyrų organizacijų, pritariančių feminisčių požiūriui, tikinčių, kad vyraujantis vyriškumo ir maskulinizmo modelis yra despotiškas moterims ir varžantis vyrus.
Ryšys su kitais judėjimais
Kai kurios feministės, turinčios holistinį požiūrį į politiką, tikinčios Martino Liuterio Kingo Jaunesniojo posakiu „Grėsmė teisingumui bet kur yra grėsmė teisingumui visur“. Su tuo įsitikinimu kai kurios moterys, save tapatinančios feministėmis, palaiko kitus judėjimus, tokius, kaip pilietinių teisių bei gėjų teisių judėjimai. Tuo pačiu metu dauguma juodaodžių feminisčių, pavyzdžiui, Bell Hooks, kritikuoja judėjimą dėl to, kad jame vyrauja baltaodės moterys. Feminisčių pretenzijos apie tariamas kliūtis, su kuriomis jos susiduria vakarietiškoje visuomenėje, yra daug rečiau aktualios juodaodžių moterų gyvenime. Ši idėja yra pagrindinė pokolonijiniame feminizme. Dauguma juodaodžių feminisčių moterų savo pažiūromis teikia pirmenybę terminui moteriškumas.
Feminizmas dažnai yra susijęs su gėjų, lesbiečių ir tarplytiniais tyrimais, o psichoanalitinio feminizmo domėjimosi centras yra psichoseksualinis vystymasis. Kai kurios feministės nepatikliai vertina tarplytinį judėjimą, nes jos jį mato kaip skatinantį lyčių skirtumų išnykimą. Tarplytiniai ir transseksualūs individai, sutapatinantys save su moterimi, išskiriami iš „vien tik moterų“ susirinkimų bei įvykių ir yra atstumiami kai kurių feminisčių, teigiančių, jog gimę vyrais jie negali visiškai suprasti tos priespaudos, su kuria susiduria moterys. Kitos feministės ir transseksualai tokį išskyrimą kritikuoja kaip „transfobišką“ ir tvirtina, kad jų politiniai ir socialiniai sunkumai yra susiję su tomis feministėmis ir kad įvairių lyčių žmonių diskriminacija yra patriarchato aspektas (žr. transfeminizmas ir lyčių studijos).
1-ame XIX a. dešimtmetyje moterų teisių judėjimas JAV užkliuvo už klausimų dėl 14-osios ir 15-osios JAV konstitucijos pataisų, suteikiančių JAV juodaodžiams teisę balsuoti. Elizabeth Cady Stanton, Susan B. Anthony ir kitos tvirtino, kad juodaodžiams vyrams privilegijos neturi būti suteiktos, nebent panašios teisės būtų suteiktos visoms moterims. Nuo 1868 iki 1870 m., kai buvo priimta 15-oji pataisa, JAV pilietinių teisių judėjimas suskilo ir 1869 m. atskilo judėjimas, kovojantis už moterų balsavimo teisę, vedantis į atskirų Nacionalinės Moterų Balsavimo Teisių Asociacijos (NWSA, National Woman’s Suffrage Association) ir Amerikiečių Moterų Balsavimo Teisių Asociacijos (AWSA, American Woman’s Suffrage Association) sukūrimą JAV.
Modernusis feminizmas. Feministinės tarptautinių santykių teorijos
Dauguma feminisčių įsitikinusios, kad moterų diskriminacija vis dar egzistuoja visame pasaulyje. Tačiau judėjime yra nesutarimų dėl esamų problemų sunkumo, dėl to, kokios yra problemos, kaip su jomis kovoti.
Po Šaltojo karo pabaigos paspartėję globalizacijos procesai paskatino permąstyti ir tarptautinių santykių analizės teorines struktūras. Šiuolaikinės tarpvalstybinių santykių teorijos nebegali spręsti vien realizmo keltų problemų apie saugumą ir karą, ar liberalizmo - apie tarptautinę politinę ekonomiją, socio-ekonominį vystymąsi ir liberalias vertybes. Todėl feministinės tarptautinių santykių studijos pateikia naujas teorines įžvalgas apie šiuolaikinius politinės galios santykių priklausomybę nuo konkrečių vyriškumo ir moteriškumo sampratų, ir meta rimtą iššūkį tradicinėms tarptautinių santykių analizės studijoms. Kaip savarankiška nauja kryptis tarptautinių santykių teorijose feminizmas pripažintas nuo XX a. pabaigos. Anot A. Tickner, feministinės teorijos keičia tarpvalstybinių santykių tyrimą iš esmės: „tai tarsi žiūrėjimas į pasaulį per kitokius akinius – tradicinės tarptautinių santykių teorijos yra ne tik „aklos“ lyčių atžvilgiu, bet ir palaiko „fiksuotus“ vyriškų ir moteriškų tapatybių naratyvus“ , todėl tradicinės teorijos praranda objektyvaus ir neutralaus mokslo statusą ir tampa tiesiogiai susijusios su specifine vyriška praktika.
'Kaip feministės naudoja „lyties“ '(socialine, ne biologine prasme) ir „patriarchato“ sąvokas apibrėžti tarptautinių santykių sritį?
Feministinės tarptautinių santykių teorijos išsiskyrė iš kitų pateikdamos naujas ir dekonstravusios įprastas teorinei analizei sąvokas, tokias kaip racionalumas, maskulinizmas, galios, valstybės, saugumo ir suvereniteto koncepcijos, kurios paprastai iki tol teoriniame lygmenyje buvo siejamos su tipiniais „vyriškais“ konceptais, eliminuojančiais lyties, moters vaidmenį galios žaidimuose globaliu mastu.
Įprastai, tradiciniai tarptautiniai santykiai laikomi vyrų sukurto pasaulio produktu, todėl esminiai žaidėjai, priimantys sprendimus, dalyvaujantys valstybių veikloje ir „žaidžiantys galios žaidimus“, kaip diplomatai, politikai, vyriausybių vadovai ir akademikai, yra vyrai, turintys patriarchalinį mąstymą ir su juo susietą vertybių sistemą. Kaip ir kitų kritinių teorijų, feministinės studijos siekia atsakyti į klausimus – kas yra pagrindiniai tarptautinių santykių veikėjai, kas juos skatina veikti, kas yra saugumas ir kaip jis atsiranda, tačiau pastarosios tikslas  yra pasitelkus lyties (socialinio „produkto“) vaidmenį tarptautinių santykių teorijoje skirtingais būdais paaiškinti moterų įtraukimo į tarptautinės politikos rėmų analizę svarbą. Tiriama, kaip jos veikia struktūras ir tarptautinės sistemos raidą bei bandoma perkonstruoti tarptautinių santykių analizės kryptų neutraliu būdu. Todėl tapatybės koncepcija yra viena esminių teorijoje, kadangi individas yra esminis tyrimo objektas, o feministinėms studijoms „teorijos tikslas yra praktika“ , vadinasi, jei teorija pretenduoja aiškinti tarptautinius santykius, ji turi gebėti atsakyti į konkrečius tarptautinės politikos klausimus.
'Teorijos perkonstravimas – valstybė, galia, saugumas
Feministinėse tarptautinių santykių teorijose pabrėžiama šiuolaikinė politinės galios priklausomybė nuo vyriškumo ir moteriškumo koncepcijų, o patriarchališkumas kritikuojamas kaip koncepcija, aptinkama globalios politinės arenos įvykių formavimui ir analizei, todėl feministinės teorijos siekia perkonstruoti šią prieigą. Galima išskirti kelias teorines prieigas analizuoti tarptautinius santykius.
'''Liberali tarptautinių santykių feministinė teorija
Liberalios TS teorijos atstovės, kaip Simone de Beauvoir ir Alison Jaggar, teigia, jog feminizmo studijoms svarbus yra moterų įtraukimas į kasdienės politikos analizės sritis. Plėtodama lyties dėmens (ang. Gender mainstreaming) koncepciją  liberalaus feminizmo teorija pasitelkia XVIII a.pb.-XIX a.pr. laisvės ir lygybės aukštinimo laikus. Laisvė buvo laikoma vertybe, kurios negali pažeisti intervencija tiek kitų valstybių, tiek privačias individo gyvenimo sritis, o lygybės idealas reikalavo nevaržomo individo tobulėjimo nepriklausomai nuo valstybėje esančių papročių ir įstatymų. Identitetas yra svarbus veiksnys, apibrėžiantis, kas yra galia, saugumas ir kokios yra valstybės teisės ir pareigos individui. Tiriama, kaip tarptautinę politiką tranformavo globalizacijos ir demokratizacijos procesai (kaip informacinė-komunikacinė technika padeda plisti pasaulinei pilietinei visuomenei, kuri mobilizuojasi internete ir formuoja „lygumo“ principus).
Liberali feministinė teorija lygybę ir laisvę pasitelkia formuoti galimybių koncepciją per socializacijos procesus. Saugumas priklauso nuo to, kaip subjektas pasirenka savo tapatybę ir interesus, todėl tik emancipacija yra būdas išlaisvinti individus iš socialinių, teisinių, politinių apribojimų ir priespaudos. Valstybės saugumas taip pat laikomas vyrų reikalu, todėl nors saugumo problemos praktikoje tiesiogiai siejamos su moterimis (80 – 90% karų aukų yra civiliai, dauguma jų – moterys; moterų prievartavimai kare naudojami kaip karo priemonė, o daugiau nei 80% karo pabėgelių pasaulyje yra moterys ir vaikai), tačiau valstybė turi būti neutralus veikėjas, kuris suteikia vienodą saugumą ir dalyvavimą visiems individams.
Elektrinio lauko stipris
Ryšys su potencialu
Elektrinis laukas gali būti sukurtas ne vien statiniu krūviu, bet taip pat kintant magnetiniam laukui. Elektrinio lauko stiprio ryšys su elektromagnetinio lauko potencialu bendru atveju užrašomas taip:
Feminizmas
Modernusis feminizmas. Feministinės tarptautinių santykių teorijos
'''Radikali tarptautinių santykių feministinė teorija
Elektrinio lauko stipris
Ryšys su potencialu
Tuo tarpu Faradėjaus indukcijos dėsnis, kur B – magnetinė indukcija, turi tokį sąryšį:
Feminizmas
Modernusis feminizmas. Feministinės tarptautinių santykių teorijos
Radikalusis feminizmas tyrimo sritis, priešingai nei liberalusis, pasirenka karą ir taiką, kai svarbu tirti ne moterų elgseną karo, taikos metu, o tai kaip skirtingi požiūriai į tarpvalstybinius santykius lemia veiksmų pasekmes. Teorijos prielaida tokia, kad jeigu tarptautiniuose santykiuose būtų dominavusios moteriškos saugumo ir galios koncepcijos, tai karas būtų skirtingai interpretuotas ir istorijoje būtų galima išvengti daugelio konfliktų (moterys labiau pasisako už taiką iš savo prigimties). Kritikuojamas realizmo supratimas apie varžybas dėl galios didinimo, kuris grindžiamas tik maskulinistiniu valstybių elgesiu, paremtu vyriškų vertybių transportavimu plačiu mastu. Realistai pervertina valstybių vaidmenį globalioje arenoje, todėl radikali feministinė teorija siūlo orientuotis į pačios valstybės elgseną, kaip politiškai ir sociologiškai sukonstruoto su kultūrinėmis vertybėmis vieneto, apibrėžiant tiek nacionalinius interesus, tiek formuojant politinius sprendimus. Reikalinga atrasti „griaunančias strategijas“ (ang. subversive strategies), kurios būtų nukreiptos į silpniausias patriarchato vietas ir atvertų kelią pasaulio istorijos pasikeitimams. Radikali feministinė metodologija negali būti vertybiškai neutrali, todėl mokslininkai prieš imdamiesi tyrimo, turi aiškiai save priskirti vertybinei orientacijai ir pagrįsti, kaip tai paveiks jų tyrimą.
Elektrinio lauko stipris
Ryšys su potencialu
Iš čia Maksvelo lygtis :
Feminizmas
Modernusis feminizmas. Feministinės tarptautinių santykių teorijos
Standpoint („požiūrio“) kritinė feministinė tarptautinių santykių teorija''
Standpoint kritinio feminizmo atstovai, pasisakydami prieš totalizuojantį, unifikuojantį požiūrį į moters prigimtį, iškėlė moterų patirties ir daugybinių identitetų įvairovės idėją tarptautiniuose santykiuose. Formavosi nauja epistemologijos nuostata, jog pažinimo procesas yra ne universalus, o veikiau dalinis, vietinis, diskursyvus ir priklausantis nuo situacijos. Pabrėžiamas moteriškumo konstravimo ir valdžios, galios santykių sudėtingumas.
Elektrinio lauko stipris
Ryšys su potencialu
Lygtyse – atitinkamai skaliarinis ir vektorinis potencialai, o \nabla – gradiento operatorius (Nabla).
Feminizmas
Poveikis pilietinėms teisėms
thumb|right|300px|Antifeministai JAV prieštarauja moterų rinkimų teisei Feminizmas pasiekė daug pokyčių Vakarietiškoje visuomenėje, įskaitant moterų balsavimo teisę, platus moterų įdarbinimas teisingesniais atlyginimais, teisė inicijuoti skyrybų procesą ir skyrybų įvedimas, teisė gauti kontraceptines priemones ir saugius abortus, bei teisę į universitetinį išsilavinimą.
Poveikis kalbai
Daug anglų kalba kalbančių feminisčių dažnai yra šalininkės to, ką jos vadina, neseksistinės kalbos, „Ms.“ naudojimo tiek ištekėjusioms, tiek neištekėjusioms moterims, arba „jis arba ji“ (ar kitų lytiškai neutralių įvardžių) naudojimo vietoje „jis“, kur lytis nežinoma. Tai galima suprasti kaip judėjimą pakeisti kalbą, kurią kai kurios feministės mato kaip pilną seksizmo, pvz., anglų kalbos atveju, kur bendrinis įvardis yra „jis“ (he) ar „jo“ (his) (The child should have his paper and pencils), yra tas pats kaip vyriškosios giminės įvardis (The boy and his truck). Šios feministės teigia, kad kalba tiesiogiai veikia realybės suvokimą (palyginkite su Sapir-Whorf hipoteze).
Pokolonijiniame feminizme kalbos problema pabrėžiama daug rečiau, nes daug ne indoeuropietiškų kalbų neturi gramatinės giminės.
Kitokią tendenciją galima matyti feminizmo įkvėptuose pokyčiuose prancūzų kalboje. Gramatinė giminė prancūzų kalboje prasismelkia daug labiau nei anglų kalboje, ir joje beveik neįmanoma sukurti abi gimines apimančios kalbos. Vietoje to daiktavardžiams, kurie iš pradžių buvo tik vyriškosios giminės, buvo sukurtos moteriškosios kopijos. „Professeur“ („mokytojas“) visada buvęs tik vyriškosios giminės žodis, nepaisant mokytojo lyties, dabar turi ir moteriškąją formą „Professeure“. Tais atvejais, kur visada buvo atskiros vyriškoji ir moteriškoji giminės, seniau grupę, kurioje buvo ir vyrai, ir moterys, buvo priimta vadinti vyriškosios giminės daugiskaita. Šiandien tokios formos kaip „Tous les Canadiens et Canadiennes“ (pažodžiui – „visi kanadiečiai ir kanadietės“ vietoje „visi kanadiečiai“) taikomos vis dažniau. Toks formulavimas įprastas Kanadoje ir Prancūzijoje, kur prezidentas Jacques Chirac politinėse kalbose reguliariai naudoja „Françaises et Français“ („prancūzės ir prancūzai“), tačiau yra beveik nežinomas kitose šalyse, kur kalbama prancūzų kalba.
Tokia pati tendencija ir Vokietijoje, kur daugiskaitoje reikia ir vyriško, ir moteriško termino, naudojamas vyriškas terminas, o po jo pridedama moteriška daugiskaitos galūnė. Vietoje šios griozdiškos frazės „sehr geehrte Kollegen und Kolleginnen“, reiškiančios „gerbiamieji kolegos ir kolegės“, naudojama „sehr geehrte KollegInnen“, kuri išreiškia abiejų giminių daugiskaitą.
Poveikis heteroseksualiems santykiams
Moters įžengimas į darbo rinką ir vaikų auginimo reikalavimų kitimas modifikavo lyčių vaidmenis. Kai kurie teigia, kad moterų sugebėjimas materialiai apsirūpinti kenkia jų gebėjimui pritraukti vyrus. Be to, nors daug moterų turi pasirinkimą pabandyti „turėti viską“, jie teigia, kad socialiniai lūkesčiai, slegiantys vyrus, neleidžia jiems visiškai atsiduoti šeimyniniam gyvenimui ir vaikų auginimui. Keletas tyrimų palaiko šią nuomonę, ir parodo faktą, kad nors vyrai yra išjuokti už nepakankamai skiriamo laiko vaikų auginimui ir namų užduotims, labai mažai daliai moterų patinka vyrai, kurie užsiimtų šia veikla tiek, kad tai pakenktų jų karjerai. Kai kurie teigia, kad vyrai skiria mažai laiko namų ruošai, nes jie skiria daugiau laiko darbui ne namuose. Pasak Tarptautinės Darbo Organizacijos, „vidutinis amerikietis tėvas dirba 51 valandą per savaitę, tuo tarpu mažų vaikų mamos, dirbančios visą darbo dieną, dirba 41 valandą per savaitę“. Taip pat buvo teigiama, kad moterys tarpusavio santykiuose dažnai turi valdžią, nes jos nurodo didžiąją dalį namų ūkio pirkinių, tuo tarpu vyrai nurodo keletą didelių pirkinių.
Sociologė Arlie Russell Hochschild pabandė paprieštarauti šiems argumentams savo knygose The Second Shift ir The Time Bind. Šiose knygose pateikiama keletas įrodymų, kad vedę vyrai gali skirti daugiau laiko žmonoms, nei rūpinimuisi vaikais ir namų ruoša. Tačiau Hochschild statistiniai įrodymai netaikomi poroms, kur abu partneriai rūpinasi karjera. Pasak jos cituojamų tyrimų, šiose porose vyrai ir moterys vidutiniškai dirba maždaug vienodai laiko, tačiau moterys vis tiek skiria daugiau laiko namų ruošai. Feministės, kritikuojančios vyrų indėlį į rūpinimąsi vaiku ir namų ruoša, paprastai remiasi mintimi, kad yra nesąžininga tikėtis, jog moteris atliks daugiau nei pusę namų ruošos ir rūpinimosi vaiku darbų, kai abu partneriai taip pat dirba ir ne namuose. Keletas tyrimų pateikia statistinius įrodymus, kad vedę vyrai gali įnešti mažesnį indėlį į namų ruošą, nepaisant to, ar jie uždirba daugiau už savo žmonas, ar ne. Tačiau apskritai poros, kur vienas ar abu partneriai nedirba už namų ribų, lyčių darbo pasiskirstymas nėra feminisčių ginčų objektas.
Reikia pastebėti, jog pirmieji argumentai daugiausia taikomi viduriniosios klasės moterims.
Kristin Luker savo 1996 m. knygoje Dubious Conceptions aptaria feminizmo poveikį paauglių mergaičių pasirinkimui gimdyti vaiką, ar ne tiek susituokus, tiek nesusituokus. Ji teigia, kad vaikų gimdymui nesusituokus tapus priimtinesniu visuomenėje, jaunos moterys dabar mato mažiau priežasčių ištekėti iki vaiko gimimo, ypač neturtingos jaunos moterys, tuo tarpu 6-ajame XX a. dešimtmetyje vaikų negimdydavo daugiau moterų. Ji tą aiškina tuo, kad neturtingų vyrų ekonominės perspektyvos yra menkos, todėl neturtingos moterys turi mažai galimybių susirasti vyrą, kuris galės suteikti patikimą finansinę paramą.
Su antrosios feminizmo bangos ir hormoninės kontracepcijos pradžia pasikeitė požiūriai į seksualinį moralumą ir elgesį. Moterys gali labiau kontroliuoti savo kūną ir gali užsiimti seksu su mažesniu atgarsiu. Ši seksualinė revoliucija buvo matoma kaip teigiama (ypač lyčiai palankių feminisčių), nes tai leido moterims ir vyrams užsiimti seksu laisvu ir lygiu būdu.
Evangelikės (krikščionės) feministės kartais teigia, kad visą gyvenimą trukanti monogamija idealiai skatina egalitarizmą sekse, ypač į tai žiūrint kai kurių monogamijos alternatyvų (pvz., poligamija, svingavimas, atviros santuokos ar neištikimybė) šviesoje. Tačiau kai kurios feministės laiko daugpatystę, atvirą santuoką, gyvenimą nesusituokus ir svingavimą egalitariniais gyvenimo būdais (žr. lyčiai palankus feminizmas).
Frydrichas Engelsas savo esė The Origin of the Family, Private Property, and the State išreiškia savo tikėjimą, kad monogamija buvo sugalvota kaip būdas vyrams kontroliuoti moteris.
Poveikis religijai
Feminizmas turėjo didelį poveikį įvairiems religijos aspektams. Liberaliose protestantiškos krikščionybės atšakose moterys įšventinamos kaip dvasininkės, ir reformaciniame, konservatyviame ir rekonstruotame judaizme moterys įšventinamos į rabinus ir kantorius. Šiose krikščioniškose ir žydų grupėse moterys palaipsniui gavo lygius postus su vyrais.
Moterų vadovavimui religinėms apeigoms priešinosi Romos katalikybė. Istoriškai Romos katalikai neleidžia moterims eiti kunigų ar kitų dvasininkų pareigų, apribodami moteris iki vienuolių ar pasauliečių vaidmenų.
Feminizmas taip pat vaidino svarbų vaidmenį priimant naujas religijos formas. Neopagonių religijos ypač linkę pabrėžti Deivės dvasiškumo svarbą ir abejoja tuo, ką jie laiko tradicinių religijų priešiškumu moterims ir šventajam moteriškumui. Dianic Wicca kilmė slypi radikaliajame feminizme. Tradicinėse religijose feminizmas vedė į savęs tyrinėjimą, su naujai pripražintais teigiamais krikščioniškais ir islamiškais požiūriais bei Marijos idealais, islamiškais Fatima Zahra požiūriais ir ypač katalikų tikėjimu, kaip kontrapavyzdžiais.
Pasaulinė statistika
Šie statistiniai duomenys yra susiję su santykine moterų padėtimi pasaulyje.
Šiuolaikinė feminizmo kritika
Feminizmo kaip ideologijos kritika, specifinių feminizmo tipų kritika bei specifinių feministinių idėjų kritika atėjo iš pačių feminisčių, o ne iš feministų, maskulinistų, socialinių konservatorių ir socialinio progreso šalininkų.
Pokolonijinės feministės kritikuoja tam tikras Vakarų feminizmo formas, ypač radikalųjį feminizmą ir jo pagrindinę prielaidą – moterų potyrių universalizavimą. Jos teigia, kad ši prielaida negali būti lengvai pritaikoma moterims, kurioms lytinis engimas nėra toks aktualus kaip antai, pavyzdžiui, rasinis ar klasinis engimas.
Kai kurių feminizmo atšakų, vyrų judėjimo bei Queer teorijos požiūriu lyčių nelygybė ir stereotipai yra žalingi tiek vyrams, tiek moterims, ir abi lytys kenčia dėl lūkesčių tradiciniams lyčių vaidmenims.
Ann Widdecombe, britų konservatorė politikė ir buvusi vadovybės kandidatė, pareiškė, jog feminizmas pamažu išsivystė į savo paties priešybę. Ji teigia, kad 8-ojo XX a. dešimtmečio retorika pabrėžė lygias teises ir savarankiškumą, o 10-ojo XX a. dešimtmečio retorika reikalavo ypatingos pagalbos moterims ir davė suprasti, kad moterys negali rūpintis pačios savimi. Ji sutapatina save su pirmuoju variantu, o pastarąjį aprašo kaip „visišką nesąmonę“.
Akademinis feminizmo problemų tyrimas
Kai kurie gamtos ir socialiniai mokslininkai pabandė panaudoti mokslą įgimtų socialinių ar kognityvių skirtumų tarp vyrų ir moterų teorijų ištyrimui; keletas pavyzdžių:
Lietuvoje
1907 m. rugsėjo 27d. Kaune prasidėjo I moterų suvažiavimas. Jame dalyvavo visas intelektualinis to meto moterų elitas - rašytojos G. Petkevičaitė - Bitė, S. Kymantaitė - Čiurlionienė, O. Pleirytė - Puidienė, J. Žymantienė - Žemaitė, M. Pečkauskaitė - Šatrijos Ragana, C. Leonienė, F. Bortkevičienė, L. Didžiulienė.
Moterims rinkimų teisė buvo suteikta 1919 m. lapkričio 20 d. Lietuvos Valstybės Tarybai priėmus Steigiamojo Seimo rinkimų įstatymą. 1919 m. gruodžio 2 d. įstatymas buvo paskelbtas Laikinosios vyriausybės žiniose ir įsigaliojo.
1928 m. gruodžio 9 d. organizacinis komitetas sukvietė moterų draugijų atstoves į Lietuvos moterų tarybos (LMT) steigiamąjį susirinkimą. Pagrindinis LMT tikslas buvo sujungti bendrai veiklai visas lietuvių moterų organizacijas, reprezentuoti jų veiklą ir atstovauti moterų interesams tiek šalyje, tiek užsienyje. Šiame susirinkime dalyvavo 14 organizacijų (Lietuvos vaiko, Kūdikių gelbėjimo, Karininkų šeimų moterų, studenčių Neo Lithuania (Filiae Lithuaniae), studenčių skaučių, studenčių Liepsnos, Pieno lašo, Mergaičių bičiulių draugijų, LMS, Lietuvos moterų globos komiteto, Lietuvos moterų, baigusių aukštajį mokslą, sąjungos, Moterų sąjungos tautiniam laivynui remti, Lietuvių katalikių moterų bei Marijos pravoslavių moterų draugijų) atstovės. Susirinkime valdyba nebuvo įkurta. 1929 m. vasario 17d. antrajame steigiamajame susirinkime buvo priimti įstatai, išrinkta valdyba. Taryba vienijo 17 moterų organizacijų: Kūdikių gelbėjimo, Lietuvos vaiko, Karininkų šeimų moterų, studenčių Neo Lithuania, studenčių skaučių, Žiburėlio, Lietuvos aboliucionistų, Lietuvai pagražinti, Klaipėdos moterų labdaros "Gabija", Mergaičių bičiulių, Kalinių globos draugijas, Raudonojo Kryžiaus jaunimo kuopelę, Lietuvos moterų globos komitetą, Lietuvos moterų, baigusių aukštąjį mokslą, sąjunga, Moterų sąjungą tautiniam laivynui remti, Kauno šaulių moterų būrio skyrių, Gailestingųjų seserų sąjungą.
1936 m. išleistas moterų organizacijoms nepalankus Seimo rinkimų įstatymas užkirto kelią moterims dalyvauti Seime. Prezidentas [Antanas Smetona] ir vyriausybė neigiamai žiūrėjo į moterų dalyvavimą politikoje. IV Seime moterų judėjimas savo atstovių neturėjo.
Iki pat 1940 m. pirmosios sovietų okupacijos moterų judėjimas vis siekė atgauti savo prarastas teises politiniame šalies gyvenime. Kad ir būta deklaratyvių moterų judėjimo vienybės pareiškimų, jis liko susiskaidęs kaip ir po 1908-ųjų metų. Moterų judėjimas neišsprendė daugelio uždavinių, pavyzdžiui, moterų darbo, moterų profesinių sąjungų, aktyvių moterų organizacijų, moterų judėjimo susivienijimo ir pan. Dauguma Lietuvos moterų buvo pasyvios, o aktyviai draugijose dirbo tik nedaugelis.
Sovietiniu laikotarpiu nebuvo parašyta darbų apie moterų judėjimą. Tik 1988 m. O. Maksimaitienės paskelbtame straipsnyje fragmentiškai aprašomas I moterų suvažiavimas.
Kalnuotė
Kalnuote vadinami kaimai:
Baronai
Bajorai gali reikšti:
Maranelas
Maranelas – Italijos miestas, esantis Emilijos-Romanijos regione, 18 km nuo Modenos. Miestas labiausiai žinomas dėl jame esančios Formulės 1 Scuderia Ferrari komandos bazės. Ji čia buvo įkurta nuo 1940 m., kai Ferrari įkūrėjas Enzo Ferrari čia perkėlė automobilių gamybą. Taip pat šalia miesto yra pastatyta privati Ferrari Fiorano trasa.
Garbėnai (Ukmergė)
Garbėnai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Taujėnų.
Maranelas
Maranelas yra Italijos maratono, kuris finišuoja Karpyje, starto vieta.
Vipetas
Vipetas  – viena iš kurtų veislių, dar vadinami anglų kurtais.
Kilmė ir paskirtis
1891 m. vipetus pripažino oficialios kinologų organizacijos – jiems leista dalyvauti Anglijos šunų parodose.
Vipetai yra labai greiti šunys (greitis siekia iki 45-55 km/h), sportiški ir elegantiški. Netinka būti sarginiais šunimis, kadangi pasitiki žmonėmis ir dažniausiai neloja. Šie šunys pasižymi ypač gera sveikata, vidutinis gyvenimo amžius – iki 15 metų.
Charakteris
thumb|left|Vipetas Namuose vipetai būna labai ramūs ir tylūs. Jie yra labai prieraišūs ir draugiški, besidžiaugiantys ne tik šeimininkais, bet ir namuose apsilankančiais svečiais. Labai draugiški ir su vaikais, mėgsta žaisti. Nežinomi atvejai, kad būtų įkandę žmogui ar užpuolę. Kartais šiuos kurtus laiko tam, kad vaikai prarastų baimę gyvūnams, nes vipetai yra ypatingai geri, ramūs ir stabilaus charakterio.
Labai nemėgsta grubaus elgesio. Nuo grubaus elgesio vipetas užsidaro savyje. Bausme vipetui gali būti pakeltas šeimininko balsas, nes jis puikiai jaučia šeimininko nuotaiką, pažįsta šeimininko veido išraišką.
Priežiūra ir dresūra
Vipetai labai lengvai dresiruojami, labai paklusnūs. Lakstydami lauke su kitais šunimis atbėga vos išgirdę šeimininko balsą. Vipetai labai mėgsta fizinį aktyvumą, todėl turi būti skiriama nemažai laiko jiems išsilakstyti.
Elgsena su kitais šunimis
Vipetai gerai sutaria su kitais vipetais ar kitų veislių šunimis. Netgi rekomenduojama vipetus laikyti du, tris ar net daugiau. Jiems labai nepatinka vienatvė, ilgam palikti vieni labai liūdi.
Nedarna
thumb|300px|Kampinė nedarna Nedarna – palaidotas eroduotas paviršius, skiriantis dviejų uolienų arba skirtingų amžių sluoksnius. Nedarna rodo, kad sedimentacijos procese įvyko pertrauka ir senesni sluoksniai buvo eroduojami, o po kažkokio laiko tarpo, jaunesni sluoksniai pradėjo klostytis ant jų.
Diplomatinis rangas
Diplomatinis rangas – pavaldumo ir hierarchijos diplomatinėje tarnyboje kategorija. Diplomatinis rangas yra tarnybinis laipsnis. Rangų pavadinimus, sistemą ir teikimo tvarką nustato valstybių vidaus teisės aktai. Daugelyje valstybių jie šiek tiek skiriasi. Dažniausi diplomatiniai rangai yra ambasadorius, pasiuntinys, patarėjas, pirmasis sekretorius, antrasis sekretorius, trečiasis sekretorius ir atašė.
Nedarna
Galima išskirti kelis nedarnos tipus:
Diplomatinis rangas
Diplomatiniai rangai Lietuvos Respublikoje
Lietuvos Respublikoje yra šie diplomatiniai rangai:
Suteikimas
Nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus, nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro rangus užsienio reikalų ministro teikimu suteikia Respublikos Prezidentas dekretu, kurį taip pat pasirašo užsienio reikalų ministras. Šie diplomatiniai rangai suteikiami iki gyvos galvos.
Nedarna
left|thumb|500px|Nedarnos:A – Kampinė, B – Stratigrafinė, C – Tarp skirtingo tipo uolienų Be šių pagrindinių nedarnų tipų mokslininkų išskiriamos ir kitos – nedarna tarp kristalinio pamato ir nuosėdinių uolienų, ir t. t.
Diplomatinis rangas
Suteikimas
Ministro patarėjo, patarėjo, pirmojo sekretoriaus, antrojo sekretoriaus, trečiojo sekretoriaus ir atašė rangus suteikia užsienio reikalų ministras įsakymu.
Nedarna
Nedarnos leidžia atkurti regiono paviršiaus svyruojamuosius judesius, nustatyti uolienų amžių ir palyginti įvairių regionų geologinius pjūvius.
Diplomatinis rangas
Suteikimas
Atestacijos komisija užsienio reikalų ministrui teikia rekomendacijas dėl ministro patarėjo, patarėjo, pirmojo sekretoriaus, antrojo sekretoriaus, trečiojo sekretoriaus ir atašė diplomatinių rangų suteikimo bei teikimo suteikti nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus, nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro rangus.
Rangų teikimo eilė
1. Pirmasis diplomatinis rangas suteikiamas asmeniui, sėkmingai išdirbusiam parengiamąjį laikotarpį. Aukštesnis nei turėtas diplomatinis rangas paprastai suteikiamas po 4 metų, jei diplomatas neturi tarnybinių nuobaudų.
2. Už ypač iniciatyvų, atsakingą ar sėkmingą darbą diplomatiniai rangai gali būti suteikiami ir nepraėjus 1 dalyje nurodytam laikui.
3. Asmeniui, skiriamam diplomatiniu atstovu, taip pat asmeniui, su kuriuo sudaroma terminuota diplomato tarnybos sutartis, diplomatinis rangas suteikiamas neatsižvelgiant į 1 ir 2 dalių nuostatas. Šiems asmenims diplomatinis rangas suteikiamas Atestacijos komisijos teikimu, atsižvelgus į jų einamas pareigas, kompetenciją ir darbo užsienio politikos srityje patirtį.
Asmens, išėjusio iš diplomatinės tarnybos, diplomatinis rangas
1. Asmuo ministro patarėjo, patarėjo, pirmojo sekretoriaus, antrojo sekretoriaus, trečiojo sekretoriaus ar atašė diplomatinį rangą turi iki gyvos galvos, jeigu į pensiją išeina iš diplomatinės tarnybos.
2. Asmeniui, kuris iki išeidamas iš diplomatinės tarnybos turėjo diplomatinį rangą, išskyrus nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus ar nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinius rangus, turėtasis diplomatinis rangas gali būti grąžintas.
Suomijos futbolo varžybos 1971 m.
Suomijos futbolo varžybos 1971 m.
Diplomatinis rangas
Asmens, išėjusio iš diplomatinės tarnybos, diplomatinis rangas
3. Asmuo (išskyrus turintį nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus ar nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinį rangą), dirbęs pagal terminuotą diplomato tarnybos sutartį, diplomatinio rango netenka.
Rangų atėmimas
Diplomatinius rangus už diplomato priesaikos nesilaikymą gali atimti juos suteikęs Respublikos Prezidentas užsienio reikalų ministro teikimu arba užsienio reikalų ministras Atestacijos komisijos teikimu.
SC Brühl Sankt Gallen
Sankt Galeno „Brühl“ – Šveicarijos futbolo klubas iš Sankt Galeno.
Istorija
Pastaraisiais dešimtmečiais žaidžia regioninėse lygoje mėgėjišku lygmeniu.
Yapeal Promotion League (trečia pakopa) 2019/20 m. ir 2020/21 m. sezone užėmė septintą vietą.
André Masson
Biografija
Andrė Masonas gimė 1896 m. sausio 4 d. Balanji prie Teren miestelyje netoli Paryžiaus. 1903 m. šeima persikėlė į Lilį ir po to − į Briuselį, kur tėvas vadovavo prancūzų tapetų gamybos firmos padaliniui. A. Masonas 11 metų būdamas pradėjo lankyti užsiėmimus Briuselio dailės akademijoje, jam didelį įspūdį padarė Dž. Ensoro kūriniai. 1912 m. susipažino su kubistinių P. Pikaso ir Ž. Brako kūrinių reprodukcijomis. A. Masonas laimėjo prizą Briuselio akademijoje ir žymaus belgų poeto Emile Verhaeren įtikinta šeima išleido A. Masoną 1912 m. studijuoti į Paryžių, kur jis mokėsi Paryžiaus aukštojoje mokykloje. 1914 m. su mokyklos siuntimu A. Masonas pabuvojo Italijoje studijuoti renesanso freskų. Grįžęs susipyko su šeima dėl ryšiu su daug vyresne moterimi ir išvyko pas ją į Berno kalnų vietovę Šveicarijoje. Tuo metu A. Masonas išpažino Nyčės filosofiją, maitinosi vegetariškai, grūdino organizmą ilgai vaikščiodamas basomis po mišką.
Pirmojo pasaulinio karo metu 1915 m. A. Masonas įstojo savanoriu į pėstininkų brigadą, 1917 m. buvo sužeistas fronte antrojo Enos mūšio metu. Gydėsi apie 18 mėnesių ir dėl išsišokimų prieš gydytojus buvo trumpai perkeltas į psichiatrinę kliniką, iš kurios išleistas motinos prašymu. Po karo A. Masonas gyveno Paryžiaus apylinkėse labai skurdžiai, užsiėmė puodininkyste, 1920 m. vedė Odette Cabale, dirbo korektoriumi žurnale, bandė tapyti. Su šeima apsigyveno Monmartre, kur 1921 m. susitiko Choaną Miro ir Maksą Žakobą. Pastarasis supažindino A. Masoną su meno kolekcininku Daniel-Henri Kahnweiler, su kuriuo 1923 m. pavyko sudaryti sutartį, leidusią A. Masonui atsidėti tapybai. A. Masonas susipažino su to meto Paryžiaus menininkais, jo kūryba tuo metu buvo kubistinė. 1924 m. įvyko pirmoji personalinė paroda Kahnweiler galerijoje Paryžiuje, kurioje apsilankė Andrė Bretonas ir įsigijo vieną A. Masono paveikslų. Po to A. Bretonas apsilankė A. Masono studijoje ir pakvietė prisijungti prie besikuriančios siurrealistų grupės. 1925 m. A. Masonas dalyvavo pirmojoje siurrealistų parodoje Pjero galerijoje Paryžiuje.