cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aviukas Šonas
Adaptacijos
2009 m. kovo 9 d. „Stoke-on-Trent’s Regent“ teatre įvyko spektaklio „Didysis Šono šou“ premjera.
„Aardman Adaptations ir HiT Entertainment“ planuoja statyti filmą, kuris pasirodys 2013/2014 m.
2008 m. rudenį žaidimų gamintojas „Art Co., Ltd“ išleido žaidimą „Shaun the Sheep“ skirtą išskirtinai „Nintendo DS“. Kitas žaidimas pavadinimu „Shaun the Sheep: Off His Head“ buvo išleistas 2009 m. tik Europoje.
Oficialiame serialo puslapyje taip pat yra keli flash technologija paremti žaidimai, tarp jų ir „Home Sheep Home“.
2009 m. „Aardman Adaptations ir HiT Entertainment“ išleido animacinį serialą „Timio laikas“, kurio pagrindinis veikėjas mažasis Timis.
Visuomeninis turtas
Visuomeninis turtas tai turtas, kuris gali būti naudojams iš karto daugelio vartotojų be žalos kam nors kitam. Plačiąją prasme visuomeninsis turtas apima taip pat klubinį turtą ir visų turtą. Siaurąją prasme visuomeninis turtas neapima klubinio ir bendro turto ir kartais apibrėžiamas kaip „švariu visuomeniniu turtu“.
Specifinė visuomeninio turto dalis yra klubinis turtas. Tai yra visuomenis turtas, kuris gali būti privačiu turtu, bet dėl įvairių priežasčių yra (įprastai dėl vasltybės vedamos visuomeninės politikos) pasiekiamas kiekvieno gyventojo ir finansuojamas valstybės (pvz., švietimas, medicina).
Priešingas visuomeniniam turtui yra privatus turtas. Privatus turtas yra: duona, automobilis, tai turtas, kurio vartotojai turi pinigų juos įsigyti.
Gemeingut
Juhano Šitės politinių mokslų premija
Juhano Šitės politinių mokslų premija (SV Skytteanska priset, ) – kasmetinė premija, įsteigta 1995 m. Švedijoje, Upsalos universitete. Įteikiama už išskirtinius pasiekimus politikos mokslų srityje, pasaulio socialinių mokslų akademinėje bendruomenėje užsitarnavusi prestižinės premijos vardą, dar žinoma kaip „Nobelio politikos mokslų premija“. miniatiūra|220px|left|J. Šitės memorialas [[Tartu (Estija)]]
Eggert Jónsson
Egertas Gunturas Junsonas (g. 1988 m. Reikjavike) – islandų futbolininkas..
Juhano Šitės politinių mokslų premija
Premija
Premijos teikimą administruoja Upsalos universiteto Juhano Šitės fondas, kuris pavadintas žinomo praeities politiko, universiteto kanclerio Juhano Šitės (1577-1645) vardu. 1622 m. J. Šitė universitetui skyrė ženklią donaciją įsteigti retorikos ir valstybės valdymo profesūrą.
Laureatams skiriama piniginė premija siekia 0,5 mln. kronų (~$70 tūkst.). Premijos teikimo ceremonija vyksta rugsėjo mėn. Upsalos universitete. Ji prasideda vidurdienį vainiko padėjimu prie J Šitės kapo Upsalos katedroje. Vėliau laureatas universitete skaito viešą paskaitą. Po jos oficialiame bankete jam įteikiama premija su medaliu ir portretu. Renginyje dalyvauja apie 150 kviestinių garbingų svečių, įskaitant ir karališkosios šeimos atstovus.
Pirmoji premija 1995 m. įteikta JAV politologui Robertui Dalui.
Eggert Jónsson
Karjera
Atstovavo Škotijos Heart of Midlothian.
Kalmaro unija
Kalmaro unija (dan., norv. ir SV Kalmarunionen) – istoriografinis terminas personalinės unijos (su pertraukomis), sudarytos tarp Danijos, Norvegijos (su Islandija, Grenlandija ir Farerų salom) ir Švedijos (įskaitant dalį Suomijos) 1397–1524 m. nusakyti.
1389 m. Danijos karalienės Margaritos I kartu su sukilusios Švedijos diduomenės pajėgomis nugalėjo Švedijos karaliaus Alberto Meklenburgiečio kariuomenę. Tais pat metais Margarita I, būdama ir Norvegijos karaliaus Hokono VI našle, pasiekė, kad jos sūnėnas Erikas Pamarėnas būtų pripažintas Norvegijos sosto įpėdiniu. 1396 m. Margarita I buvo pripažinta visų trijų karalysčių regente. 1397 m. Kalmare Danijos, Švedijos ir Norvegijos didikai karūnavo Eriką Pamarėną savo karaliumi ir buvo paskelbtas Kalmaro unijos aktas. Pagal jį, unijos karaliumi turi būti danas, vadovavęs bendrai užsienio politikai. Nors šalys buvo valdomos vieno monarcho, bet jas administravo savi dignitoriai, jose galiojo savi įstatymai.
Podebradai
Podebradai – miestas Nimburko rajone, Vidurio Čekijos krašte, Čekijoje. Išsidėstęs abipus (didesnė ir senesnė dalis – dešiniame krante) Elbės, apie 50 km į rytus nuo sostinės Prahos, netoli greitkelio D11 35px|D11. Šis kurortas įsikūręs derlingoje Palabio žemumoje, 184–190 m virš jūros lygio.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas XII a. Pro šią vietovę ėjo svarbus kelias iš Prahos į Rytinę Čekiją ir toliau į Sileziją ir Lenkiją. Karalius Pžemyslas Otakaras II čia 1262–1268 m. pastatė akmeninę mūrinę pilį. Miestas suklestėjo ponų iš Kunštato ir Podebradų valdymo laikotarpiu. Žymiausias šios dinastijos atstovas buvo čekų karalius Jiržis Podiebradietis. Jo sūnūs 1472 metais Podebradams suteikė miesto teises. 1495–1839 metais Podebradų valdas valdė karaliaus karūnos kanceliarija, o po to jas pirko Vienos bankininkas Jiří Sina.
1905 metais pilies teritorijoje išgręžtas įžymusis mineralinio vandens šaltinis (vėliau pavadintas „Poděbradka“). Po Pirmojo pasaulinio karo Podebradai tapo tikru kurortiniu miestu, žymiu ne tik Čekijoje, bet ir pasaulyje. Miesto sanatorijos specializavosi širdies ir kraujotakos ligų gydyme.
Gyventojai
Gyventojų skaičius visa laiką iki 1961 m. pastebimai augo, labiausiai po antrojo pasaulinio karo. Nuo 1961 m. prasideda gyventojų skaičiaus stagnacija.
Įžymūs miestiečiai
thumb|Turbūt žinomiausias Podebradų veikėjas yra karalius [[Jiržis Podiebradietis ]] thumb|Populiariausia dainininkė, dirbusi Podebradų stiklo fabrike [[Sklárny Bohemia, yra Marta Kubišová ]]
Gintaras Goda
Biografija
1995–2002 m. Teisės instituto mokslinis bendradarbis, Lietuvos apeliacinio teismo konsultantas, LR teisingumo ministerijos tarnautojas (patarėjas baudžiamosios teisės ir proceso klausimais) LR Seimo kanceliarijos Teisės departamento tarnautojas, 1996–2002 m. Vyriausiosios rinkimų komisijos narys, 2002–2005 m. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjas, 2005–2017 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėjas.
Nuo 1990 m. VU Teisės fakulteto Kriminalistikos ir baudžiamojo proceso katedros asistentas, nuo 1995 m. vyr. asistentas, dėstytojas, nuo 1998 m. docentas, 2000–2008 m. rugsėjo katedros vedėjas. Mokslinių interesų sritys – baudžiamasis procesas, dėstomi dalykai – Baudžiamojo proceso teisė, Užsienio šalių baudžiamojo proceso pagrindai.
Buvo naujojo LR baudžiamojo proceso kodekso rengimo darbo grupės narys; įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių turto arešto tvarką, nuostatoms išnagrinėti ir reikiamų teisės aktų (jų pakeitimų) projektams parengti darbo grupės narys nuo 1998 m. lapkričio 16 d. Dalyvavo rengiant kitų LR įstatymų projektus. Paskelbė mokslinių straipsnių, parengė mokymo priemonę; baudžiamojo proceso vadovėlių, LR BPK komentaro bendraautoris, BPK komentaro II dalies mokslinis redaktorius.
2023 m. kovą tapo laikinuoju, o 2023 m. balandį prezidento teiktas ir Seimo paskirtas Lietuvos Konstitucinio teismo pirmininku.
Urugvajaus ginkluotosios pajėgos
Urugvajaus karinės pajėgos – Urugvajaus valstybės ginkluotosios karinės pajėjos, kurios sudarytos iš sausumos kariuomenės, karinio jūrų laivyno ir karinių oro pajėgų.
2007 m. šalies biudžete buvo numatyta skirti apie 300 milijonų JAV dolerių Urugvajaus karinės pajėgoms išlaikyti. Tai sudarė 1.1 % šalies BVP.
Dar apie 2 500 atlieką tarnybą JTO misijose kitose valstybėse. Didesnė dalis - Kongo Demokratinėje Respublikoje ir Haityje.
Reguliariosios pajėgos
Reguliariosios pajėgos paprastai sudarytos iš dviejų lygių formuočių: Rezervo pajėgų pavyzdys yra JAV Nacionalinės gvardijos daliniai.
Lietuvos reguliariosios pajėgos
Lietuvos kariuomenės savanorių pajėgos oficialiai nėra laikomos reguliariąja kariuomene. Pagal Lietuvos įstatymus Lietuvos kariuomenę sudaro : O reguliariosios pajėgos susideda iš:
Gailaičiai (Šilutė)
Gailaičiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje; 5 km į šiaurės vakarus nuo Švėkšnos, prie Šilutės ir Klaipėdos rajonų savivaldybių ribos. Iš vakarų ribojasi su Šarkiškių kaimu (Veiviržėnų seniūnija), iš rytų ir pietų – su buvusio Uoksų kaimo teritorija; iš šiaurės prieina Bilviečio miškas, pietiniame pakraštyje teka Vatinos (Ašvos kair. intakas). Vakariniame kaimo pakraštyje yra piliakalnis. Šiuo metu buvusios Gailaičių kaimo teritorijos didesnę dalį užima šienaujamos pievos, stūkso keli pavieniai ąžuolai (1-1,5 m skermens) ir medžiotojų bokštelis.
Istorija
1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje minimas Gailaičių bičių ūkis, 1695 m. kaime gyveno 7 šeimos. Gailaičių kaimas pažymėtas (užrašas Gailaten) 1736 m. J. F. Betgenat Prūsų Lietuva ir 1763 m. Klaipėdos apskrities Prūsijoje išleistuose žemėlapiuose. 1919–1940 ir 1946–1956 m. Gailaičiuose veikė pradinė mokykla. 1923 m. buvo 47 gyventojai, 5 ūkiai, kurie turėjo 119 ha žemės; stambiausias ūkininkas P. Gedmintas (52 ha). 1939 m. kaimas išsikėlė į vienkiemius. 1940–1941 m. Gailaičiuose, ūkininko P. Gedminto sodyboje, buvo įsikūrusi Sovietų 105-ojo Kretingos pasienio būrio Švėkšnos trečiosios pasienio komendatūros 9-oji užkarda. Antrojo pasaulinio karo pradžioje rusų pasieniečiai nukankino gimnazistą Joną Gedmintą, vokiečiai – Stanislovą Jušą, po karo už „politinę“ veiklą suimti Juozas Būdvytis (nukankintas lageryje) ir Stasys Pupšys.
Sovietmečiu suvalstybintoje ūkininko Gedminto daržinėje buvo laikomi javai, šienas; laukuose – auginami javai. 1977–1981 m., „Ašvos” tarybinio ūkio vadovų spaudžiami ir melioracijos skatinami, beveik visi gyventojai iš kaimo išsikėlė (iš šešių sodybų liko viena). 1975 m. Gailaičiuose gyveno 13 gyventojų (10 pensijinio, 2 darbingo, 1 ikimokyklinio amžiaus), 1990 m. – 1 gyventojas.
Bimūnai
Bimūnai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Vidiškių.
Gailaičiai (Šilutė)
Žymūs žmonės
Gailaičiuose gimė:
Aries Merritt
Biografija
Merritt tarptautinėje arenoje debiutavo 2004 m. dalyvaudamas pasaulio jaunimo čempionate, kur pelnė aukso medalį. 2009 m. pirmą kartą dalyvavo ir pasaulio suaugusiųjų čempionate, bet nepasiekė net pusfinalio barjero. Po dvejų metų Pietų Korėjoje vykusiame pasaulio čempionate Merrit jau pasiekė finalą ir liko penktas. 2012 m. žiemos sezono metu lengvaatletis tapo pasaulio uždarų patalpų čempionu. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo olimpiniu čempionu. Po mėnesio paskutinėse IAAF Deimantinė lyga 2012 sezono varžybose Merrit pasiekė pasaulio rekordą.
Superapiplėšimas Milane
Superapiplėšimas Milane – 1964 m. Italijoje sukurta veiksmo komedija, režisūrinis Adriano Celentano debiutas.
Turinys
Seržas ir penketas jo draugų apiplėšia nacionalinį banką ir pagrobia daugiau kaip milijardą lirų. Policijai apsupus pastatą, jie pasprunka ant stogo buvusiu sraigtasparniu ir nusileidžia už miesto. Persirengę vienuoliais, jie sėda į automobilį ir pasislepia apleistame vienuolyne, ketindami čia praleisti 6 mėnesius, kol viskas nurims. Deja, tai įgyvendinti pasirodo ne taip paprasta: juos aplanko būrys vaikų, kuriuos anksčiau čia gyvenę vienuoliai mokė, todėl nusikaltėliai, nenorėdami sukelti įtarimo, priversti daryti tą patį. Be to, netrukus pas juos atvyksta keli tikri vienuoliai bei daili mergina Vanda, dėl kurios dėmesio varžosi Seržas ir Bilas. Negana to, tirti nusikaltimą pavedama komisarui Sandro Kalaniui, senam Vandos ir Seržo pažįstamui, su kuriuo jie senokai nesimatė. Tikrieji vienuoliai netyčia aptinka lagaminą su pinigais ir nusikaltėliai priversti juos įkalinti rūsyje. Po eilinio konflikto Bilas palieka bendrininkus ir randa naujus kompanionus, kuriems pasiūlo užpulti netikrus vienuolius ir pagrobti visus pinigus.
Potsdamo deklaracija
Potsdamo deklaracija, arba „Deklaracija, nustatanti Japonijos imperijos kapituliacijos sąlygas”, buvo Antrojo pasaulinio karo Sąjungininkų pareiškimas, kviečiantis Japonijos imperiją pasiduoti. 1945 metų liepos 26 dieną Jungtinių Valstijų prezidentas Haris Trumenas, Jungtinės Karalystės premjeras Vinstonas Čerčilis ir Kinijos respublikos prezidentas Čiang Kai-ši pasirašė dokumentą, kuriame apibrėžiamos Japonijos kapituliacijos sąlygos, dėl kurių buvo susitarta Postdamo konferencijoje. Dokumente pateikiamas ultimatumas, kuriame teigiama, kad jeigu Japonija nekapituliuos, jos laukia „greitas ir absoliutus sunaikinimas”. Japonija iš pradžių atmetė ultimatumą, paskelbdama sąlygą, kad Japonijai turi būti leista išlaikyti imperijos statusą (t. y. išsaugoti imperatorių). Japonijai taip pat grėsė Sovietus Sąjungos įstojimas į karą prieš Japoniją. Šie faktoriai tiesiogiai padarė įtaką prezidento Trumeno apsisprendimui tų pat metų rugpjūčio 6 ir 9 dieną ant Japonijos Hirošimos ir Nagasakio miestų numesti atomines bombas.
Ši deklaracija buvo vienas iš paskutiniųjų oficialių Čerčilio, kaip premjero, pasirašytų dokumentų. Kitą dieną po deklaracijos pasirašymo Čerčilis atsistatydino ir jo vietą užėmė Klementas Etlis.
Vatikano eurų monetos
Vatikano eurų monetos – oficiali Vatikano valstybės valiuta. Monetas leidžia Vatikano miesto-valstybės filatelijos ir numizmatikos tarnyba, kaldina Poligrafijos institutas ir valstybinė monetų kalykla Romoje (Italija).
Istorija
Pirmosios Vatikano eurų monetos pasirodė 2002 m., panaikinus Vatikano lirą.
2005 m. mirus popiežiui Jonui Pauliui II, buvo išleista antroji Vatikano eurų monetų partija.
2006 m. buvo išleista trečioji Vatikano eurų monetų partija, išrinkus popiežių Benediktą XVI.
Antroji laida (2005 m.)
Po popiežiaus Jono Pauliaus II mirties 2005 m., Vatikanas išleido specialias Sede vacante laikotarpio monetas su Apaštalų rūmų emblema (t. y. du sukryžiuoti raktai po skėčiu) ir kamerlingo herbu.
Trečioji laida (2006–2013)
2006 m. balandžio 27 d., po naujojo popiežiaus išrinkimo, buvo išleista trečioji Vatikano eurų monetų laida su popiežiaus Benedikto XVI atvaizdu. Ant monetų yra užrašas „CITTÀ DEL VATICANO“ ir dvylika Europos žvaigždžių. Detalus monetų dizainas paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Ketvirtoji laida (2013–2016)
Po Benedikto XVI atsistatydinimo 2013 metais buvo išrinktas naujas Popiežius Pranciškus. Vatikano eurų monetas reikėjo perdaryti su Pranciškaus portretu kaip su nauju Vatikano valstybės vadovu. Pirmą kartą monetos bus trim skirtingais valdančio popiežiaus atvaizdais.
Penktoji laida (nuo 2017 m.)
Ant penktosios serijos monetų, kurios išleistos į apyvartą 2017 m. kovo mėn., pavaizduotas Vatikano valstybės vadovo Popiežiaus Pranciškaus herbas.
Rambyno kalnas
thumb|300px|Rambyno kalnas žemėlapyje Rambyno kalnas (Rambynas) (45,4 m virš jūros lygio) – kalva 2 km į pietus nuo Lumpėnų, Pagėgių savivaldybėje, dešiniajame Nemuno krante. Rambyno regioninis parkas yra viena iš Lietuvos saugomų teritorijų, esanti Lietuvos pasienyje su Kaliningrado sritimi.
thumb|250px|Nemunas nuo Rambyno kalno Legendomis ir padavimais garsėjantis Rambyno kalnas vasarą sulaukia tūkstančių turistų, susipažįstančių su Panemunės įžymybėmis. Lankytojus čia traukia nuo kalno apžvalgos aikštelių atsiverianti panorama į Nemuno žemupį ir plačias jo pakrantes bei kitapus tolumoje kylančius Tilžės miesto bokštus.
Istorija
Prieš 14 tūkst. metų, pasitraukus paskutiniam ledynui iš vakarinės Lietuvos dalies, šiame krašte pradėjo kurtis pirmieji žmonės – klajokliai elnių medžiotojai. Patogi geografinė padėtis – t. y. Nemuno ir Jūros upių artumas – lėmė intensyvų senovės baltų genčių judėjimą ir jų kultūrų maišymąsi šioje vietovėje.
I–VI mūsų eros amžiais minėtame regione susiformavo etninė grupė, ryškiai išsiskyrusi savo kultūra iš gretimų genčių. Istoriniuose šaltiniuose ji minima skalvių vardu. Manoma, kad Rambyne buvo dvasinis skalvų centras. Archeologiniai radiniai liudija skalvius išsiskyrus iš kaimyninių genčių turtingumu. Tą akivaizdžiai nulėmė gyvenimas šalia Nemuno, tuomet buvusio pagrindiniu prekybos keliu. Iki XIII a. prasidėjusios Kryžiuočių ordino agresijos skalviai palaikė glaudžius santykius su Lietuva. Vėliau, dėl nelygių jėgų, ši baltų gentis buvo priversta pasiduoti Ordinui, susiliejo su greta gyvenusiomis prūsų ir lietuvių gentimis. Spėjama, kad ant Rambyno galėjusi stovėti Ramigės pilis, kurią 1276 m. sunaikino kryžiuočiai.
Minint Lietuvos nepriklausomybės dešimtmetį, 1928 metais, Mažosios Lietuvos šviesuoliai Martynas Jankus ir Juozas Adomaitis ant Rambyno sumanė pastatyti aukurą. 1939 metais, Klaipėdos kraštą užgrobus vokiečiams, aukuras buvo nugriautas. Šiandien ant kalno stovi sovietmečiu pastatytas aukuras. Šalia dar yra M. Jankaus ir J. Adomaičio statytojo aukuro viršūnė, kuri ne taip senai buvo surasta Nemuno upės pakrantėje.
Senovėje Rambynas buvo daug aukštesnis, jame stovėjo skalvių pilis Ramigė. Šią pilį 1275 m. paėmė Sembos fogto Ditricho vedami kryžiuočiai. Pilis buvo sugriauta, dalis jos gynėjų paimti į nelaisvę, kiti – išžudyti. Šiandien Rambynu vadinama tik likusi kažkada didelio piliakalnio papėdė. Didelė jo dalis, Nemuno paplauta, nugriuvo 1835 m. ir vėliau. Kokio aukščio jis buvęs, tiksliai nežinoma, tačiau viename iš 1867 m. aprašymų nurodoma, kad Rambynas buvęs vos 150 pėdų aukščio. Tad galima manyti, jog po pirmosios kalno griūties 1835 m. jo aukštis siekė 47 metrus. Didelė Rambyno griūtis įvyko ir 1878 m. liepą, kalnas slinkęs ir 1926 m. vasarą. Šiandien jo aukštis nuo Nemuno upės horizonto yra 40 metrų.
1992 m. įkurtas Rambyno regioninis parkas, pats kalnas yra įtrauktas į kultūros vertybių registrą kaip mitologinis objektas. Saugoma teritorija užima 4520 hektarų.
Didėjančio lankytojų srauto ir susibūrimų neatlaikė Rambyno šiaurės vakarų šlaitas. Čia vyko labai intensyvi mechaninė erozija, pažeidusi ne tik šlaito paviršių, bet ir gilesnius grunto sluoksnius, kurie griuvo kartu su ten augančiais medžiais. Be mechaninės erozijos, pažeistą šlaitą ardė ir gamtos faktoriai, nuolat gilindami ir plėsdami griovą.
2002 m. pradėti Rambyno kalno eroduojančios dalies sutvarkymo ir apsaugos techninių priemonių įrengimo projektavimo darbai. Tais pačiais metais buvo atlikti ir kalno bei jo aplinkos archeologiniai tyrimai. 2003 m. šie darbai baigti. Lankytojų patogumui ir šlaito apsaugai pagerinti įrengti ąžuoliniai laiptai su tarpinėmis ir apžvalgos aikštelėmis.
Šventės
thumb|left|Aukuras ant Rambyno kalno Ant senovėje buvusio vienos seniausių baltų šventviečių – Rambyno alkakalnio nuo seno buvo švenčiamos įvairios šventės. Viena seniausių krašto lietuvių kultūrinių organizacijų Mažojoje Lietuvoje buvo „Birutės“ draugija, leidusi knygas lietuvių kalba, įsteigusi knygyną ir senienų muziejų, skaitydavusi paskaitas apie tautą, jos praeitį draugijos susiėjimuose, švietusi to meto lietuvius. Per 1895 metų Jonines ant Rambyno kalno buvo paminėtas šios draugijos veiklos dešimtmetis, žodį šventės dalyviams tarė Jurgis Zauerveinas, Mažosios Lietuvos himno „Lietuvninkai mes esam gimę“ autorius. Ir vėliau čia kasmet vykdavo lietuvninkų šventės ir susirinkimai, švenčiamos Joninės. Sovietmečiu buvo švenčiamos Šilutės ir Tilžės jaunimo draugystės šventės, žemdirbių pabaigtuvių iškilmės.
Legendos
thumb|Rambyno kalnas nuo Nemuno Ne viena legenda byloja apie ant Rambyno kažkada buvusį aukų akmenį. Tačiau visos jos sako, kad „laimė tol nepaliksianti šio krašto, kol akmuo stovės, ir kalnas po juo“. O jeigu kokio svetimšalio ranka išdrįs prisiliesti prie šio akmens, prasmegsiąs kalnas Nemuno gelmėse.
Didelis aukų akmuo minimas ne viename istoriniame šaltinyje. Apie jį žinoma, kad jo paviršius buvo plokščias, o pats akmuo – 15 uolekčių apimties.
Legenda sako, kad vokietis Švarcas iš Bardinų kaimo, ieškodamas savo pastatytiems malūnams girnų, suskaldęs šventąjį aukuro akmenį. Nuo to laiko užkeikimas ėmęs pildytis – kalnas pradėjo smegti į Nemuną. Iš tiesų, 1811 m. akmuo susprogdintas, todėl iki mūsų dienų jis neišliko. Yra žinoma, kad viena jo nuolaužų iki Antrojo pasaulinio karo saugota Karaliaučiaus muziejuje.
1867 m. per Rytprūsius ir Kuršių neriją keliavo smalsus Berlyno žurnalistas Otas Glagau. Aplankęs Rambyno kalną, išgirdo dar daug pasakojimų apie kitados čia atlikinėtas pagoniškąsias apeigas. Jis užrašė: „Rambynas ir dabar yra šventas kalnas: seni ir jauni lipa į jį su gilia pagarba, o naktį su baime vengia. Laima irgi tebėra gyva lietuvininkų širdyse. Beje, ji nebepatiesia paklodės kūdikiui gimstant, nebešaukia balsu Rambyne, kai gresia netikėtas pavojus, bet žmonės ją tebelaiko likimo lėmėja ir laimės deive. Ištikus netikėtai nelaimei, lietuvininkai, kurie visi yra griežti fatalistai, dar šiandien sako: „Taip Laima lėmė“, arba ką svarbesnio užsimodami pradėti: „Su Laima laimėsiu!“.
Konstantinauka (Seinai)
Konstantinauka, Konstantinuvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Į Konstaninaukos sudėtį įjungtas Veseluvkos kaimelis. Vaivadijos kelias Nr.left|27px|DW653 (Seinai – krašto kelias Nr.27px|DK16).
Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaime XIX a. apsigyveno Rusijos sentikiai, 1900 m. atsidarė cerkvės mokykla, turėjusi tris dešimtines žemės. Mokėsi dvidešimt penki mokiniai, tarp jų penkios merginos. Mokytoju dirbo Jonas Škredkovskis. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime buvo 59 gyventojai, iš kurių 53 lenkai ir 6 lietuviai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Bugeniškis (Ukmergė)
Bugeniškis – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Taujėnų.
Dirvinis kežys
Dirvinis kežys (Spergula arvensis) – gvazdikinių (Caryophyllaceae) šeimos kežių (Spergula) genties augalas. Kilo iš Vakarų Europos ir dabar yra paplitęs ten, kur vyrauja vidutinių platumų klimatas.
Daiktinis įrodymas
Daiktinis įrodymas – daiktas, kuris savo ypatingomis savybėmis arba pačiu savo buvimu gali būti priemonė turinčioms bylai reikšmės aplinkybėms nustatyti (LR CPK 204 str.). Asmuo, prašantis teismą išreikalauti kokį nors daiktą kaip įrodymą, turi tą daiktą aprašyti, nurodyti pagrindą, kuriuo remiantis manoma, kad tą daiktą turi tas asmuo, priežastis, dėl kurių pats negali jo pateikti, ir aplinkybes, kurios gali būti nustatytos padedant šiam daiktiniam įrodymui (LR CPK 205 str.).
Išreikalavimo ir pateikimo tvarka
Daiktiniai įrodymai, kurių teismas reikalauja iš fizinių asmenų ar juridinių asmenų, pateikiami per teismo nustatytą terminą tiesiogiai teismui (LR CPK 206 str. 1 d.). Teismas gali duoti prašančiam išreikalauti daiktinį įrodymą asmeniui liudijimą, patvirtinantį teisę gauti tą įrodymą, kad įrodymas būtų pateiktas teismui. Fiziniai asmenys ar juridiniai asmenys, neturėdami galimybės pateikti reikalaujamą daiktą arba negalėdami jo pateikti per teismo nustatytą terminą, privalo pranešti apie tai teismui nurodydami priežastis.
Nepateikimo pasekmės
Jeigu dėl priežasčių, kurias teismas pripažįsta nesvarbiomis, per nustatytą terminą neįvykdytas teismo reikalavimas pateikti daiktinį įrodymą ir nepranešta teismui apie tai, kad jo negalima pateikti, kaltiems asmenims gali būti skiriama iki 1 000 litų bauda. Baudos paskyrimas neatleidžia nuo pareigos pateikti teismo reikalaujamą daiktą (LR CPK 207 str.).
Laikymo tvarka
Daiktiniai įrodymai laikomi byloje arba pagal specialų aprašą perduodami į teismo daiktinių įrodymų saugojimo kamerą (LR CPK 208 str. 1 d.).
Dirvinis kežys
Biologija
thumb|left|200px| Tai vienmetis, 10–50 cm aukščio, daugiastiebis, šakotas, briaunotas augalas. šaknys siekia 20–50 cm gylį. Stiebas kylantis arba status, viršutinėje dalyje apaugęs liaukingais plaukeliais, dažnai lipnus. Lapai siauri, bet stori, bekočiai, 2–3 cm ilgio, šviesiai ar tamsiai žali, apatinėje pusėje turi išilginę vagelę, lipnūs, plaukuoti, su prielapiais, todėl atrodo, lyg būtų menturiški.
Daiktinis įrodymas
Laikymo tvarka
Atskirais atvejais daiktiniai įrodymai, teismui juos apžiūrėjus ir ištyrus, gali būti iki bylos baigimo grąžinami tiems asmenims, iš kurių jie buvo gauti, jeigu šie asmenys to prašo ir jeigu galima tokį prašymą patenkinti be žalos bylos išnagrinėjimui.
Daiktiniai įrodymai, kurių negalima atgabenti į teismą, saugomi jų buvimo vietoje. Tokiu atveju turi būti atliekama apžiūra LR CPK Kodekso 210 straipsnio nustatyta tvarka.
Dirvinis kežys
Biologija
Žydi per visą vasarą, nuo pirmųjų birželio dienų. Žiedas žydi neilgai – vos vieną popietę. Jei per tą laiką silpnas kvapas nepavilioja vabzdžio, kuris atskrenda nektaro ir apdulkina žiedą, pasireiškia savidulka.
Daiktinis įrodymas
Laikymo tvarka
Teismas imasi priemonių, kad daiktiniai įrodymai būtų išsaugoti nepasikeitę. Su daiktinių įrodymų saugojimu susijusios išlaidos tenka šių įrodymų saugojimu suinteresuotam asmeniui.
Dirvinis kežys
Biologija
Vaisius – apvali, paprastai žalia, 4–7 mm ilgio dėžutė. Sėklos kiek suplotos, lęšiuko formos, juodos, aplinkui su siauru sparneliu. Augalas išbarstos daug sėklų; jos išbūna dirvoje daigios iki 20 metų.
Dunaiska Streda
Dunaiska Streda – miestas pietvakarių Slovakijoje, greta sienos su Vengrija. Dauguma miesto gyventojų yra vengrai. Stovi Švč. Mergelės Marijos bažnyčia (nuo 1341 m.), Geltonoji pilis (nuo 1770 m.; dabar muziejus), pomodernistinė rotušė.
Daiktinis įrodymas
Tyrimas
Daiktinius įrodymus apžiūri teismas. Jie taip pat parodomi dalyvaujantiems byloje asmenims, o reikiamais atvejais – ekspertams ir liudytojams. Asmenys, kuriems parodyti daiktiniai įrodymai, gali atkreipti teismo dėmesį į kurias nors aplinkybes, susijusias su apžiūra. Jų pareiškimai įrašomi į teismo posėdžio protokolą (LR CPK 209 straipsnis).
Dirvinis kežys
Biologija
Augalo chromosomų rinkinys diploidinis, 2n = 18.
Augavietės
Auga laukuose, daržuose, dirvonuose, pakelėse, miškuose, nuardytuose šlaituose, daugiausia lengvuose, puriuose, rūgščiuose, nederlinguose dirvožemiuose.
Ekologija
thumb|left|200px|Žiedai Paplitusi laukų ir daržų piktžolė. Laikomas rūgštaus dirvožemio indikatoriumi.
Naudojimas
Nuo senų laikų dirvinis kežys žinomas kaip pašarinis augalas, kurio stambesnės formos kažkada buvo auginamos. Naudotas kaip diuretikas. Maistui galima vartoti lapus, jaunus augalus ir sėklas. Sėklose yra saponinų.
Onagras (gyvūnas)
Onagras (Equus onager). Paplitęs Irane. Kūno ilgis apie 2 m. Gyvena nedidelėmis grupėmis. Labai atsargus. Greitai bėgioja, ilgai nepavargsta. Minta žole ir krūmokšniais. Veda 1 jauniklį. Dėl savo gyvenamosios vietos, anglų kalboje norint atskirti nuo kulano vadinamas Persiniu onagru.
Kamša (Zarasai)
Kamša – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Imbrado. Yra Kvintiškių koplyčia.
Kosakovskis
Kosakovskis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kosakovskienė (ištekėjusi moteris) ir Kosakovskytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Urugvajaus transportas
Geležinkeliai
Viso yra apie 2 835 km 1 435 mm pločio geležinkelių, kurie sujungti su Argentinos (1 435 mm pločio) ir Brazilijos (1 000 mm pločio) geležinkeliais. Keleiviai pervežami tarp Montevidėjaus ir San Chosės, Ingeniero Victor Sudriers, 25 de Agosto.
Uostai
Montevidėjas, Frai Bentosas, Nueva Palmira, Paisandu, Punta del Este, Kolonija del Sakramentas, Piriapolis.
Oro uostai
Nacionalinės oro linijos - "PLUNA".
Martin Weiss
Martinas Vaisas (1903 m. vasario 21 d. Karlsrūjė, Vokietijos imperija – 1984 m. rugsėjo 30 d. ten pat, VFR ) – nacių pareigūnas ir faktiškas Vilniaus geto valdytojas, taip pat liūdnai pagarsėjusio nacių įsteigto Ypatingojo būrio (lietuvių ir vokiečių saugumo policijos būrys), kuriam tenka didžiausia atsakomybė už Panerių žudynes, kurių metu nužudyta (sušaudyta) daugiau nei 100 000 žydų, vadas.
Ankstyvasis gyvenimas
Martinas Vaisas gimė protestantų šeimoje Karlsrūjėje. Vaisas sekė tėvo pėdomis ir įgijo santechniko ir šildymo sistemų specialisto išsilavinimą, dirbo pameistriu tėvo įmonėje. 1923–1927 m. gyveno Pietų Amerikoje, ten padėjo broliui įkurti fermą. Po tėvo mirties susilaukė trijų vaikų.
Karjera nacių struktūrose
Vaisas ne itin domėjosi politika. 1934 m. jis įstojo į raitąją SS, SS padalinį, labiausiai orientuotą į jojimo meną ir žirgų priežiūrą. 1934 m. taip pat jis įstojo į Vokietijos nacionalsocialistinę darbininkų partiją.
1941 m. pavasarį Vaisas vėl mobilizuotas, paskirtas į trečią operatyvinę komandą Einsatzkommando 3, operatyvinės grupės dalį, dislokuotą Bad Diubene. 1941 m. spalį paskirtas dirbti Vokietijos valstybės saugumo tarnybos (, SD) ir Trečiojo Reicho saugumo policijos (SiPo) vado biure Vilniuje, Ostlando reichskomisariate.
Vaisas šiose pareigose išdirbo iki 1944 m. liepos. Jis visiškai atsakingas už represijas prieš Vilniaus žydų populiaciją, prieš Holokaustą sudariusią apie 50 000 žmonių.
Nepaisant žemo rango, Vaisas buvo atsakingas už Vilniaus getą ir netoliese esantį Lukiškių kalėjimą. Jis taip pat atrinkdavo aukas ekzekucijoms Paneriuose ir pranešdavo savo viršininkams jų skaičių.
Vaisas pagarsėjo žiauriu elgesiu su geto kaliniais ir jų dažnu mušimu. Sykį jis vietoje nušovė žmogų, už tai, jog per geto vartus bandė įsinešti penkias bulves ir šiek tiek žuvies. Kiti vokiečių sargybiniai būtų linkę pasigailėti žydų, tačiau bijojo Vaiso nepritarimo. Dėl žiaurumo ir užgaidaus elgesio siunčiant žmones iš Vilniaus geto į ekzekucijų vietą Paneriuose, buvo pramintas „juoduoju Vaisu“, „Weiss, das Schwarz“ (žodžių žaismas, vok. weiss 'baltas').
Teismas už karo nusikaltimus
1950 m. vasarį Viurcburgo teismas pripažino Vaisą kaltu dėl karo nusikaltimų ir nuteisė kalėti iki gyvos galvos.
Saulės imperija
Saulės imperija  – 1987 m. JAV karinė drama, pastatyta Džeimso Grejemo Balardo to paties pavadinimo pusiau autobiografinio romano motyvais. Filmą režisavo Stivenas Spilbergas. Pagrindinius vaidmenis atliko Kristianas Beilas ir Džonas Malkovičius.
Pasakojama apie berniuką, kilusį iš Šanchajuje gyvenančios turtingos britų šeimos, kuris patampa karo belaisviu japonų koncentracijos stovykloje Antrojo pasaulinio karo metu.
Siužetas
Prieš paskelbdama karą JAV ir Jungtinei Karalystei, Japonija kariavo su Kinija nuo 1937 m. Konflikto metu Šanchajuje Džeimis Grejemas atsiskiria nuo tėvų. Kurį laiką jis praleidžia savo apleistuose namuose, valgydamas maisto likučius, bet vėliau išsiruošia į miestą ir pamato, kaip į jį įžygiuoja japonų kareiviai. Džeimį, kartu su amerikiečių jūreiviu Beisiu, kuris berniukui suteikia „Džimo“ pravardę, sučiumpa kariai. Jie nugabenami į Šanchajaus Lunghua civilių prieglaudos centrą, bet vėliau perkeliami į Sudžou koncentracijos stovyklą. 1945 m., keliais mėnesiais prieš karo Ramiajame vandenyne pabaigą, Džimas sugeba susikurti gan neblogą gyvenimą, nepaisant stovyklos prastų sąlygų.
Dr. Rolinsas tampa berniuko tėvo figūra. Džimas susidraugauja su kitoje spygliuotos vielos tvoroje gyvenančiu japonų paaugliu, kuris kaip ir jis pats trokšta tapti lakūnu. Beisis jam paskiria „užduotį“ – patikrinti ar prie tvoros nėra paspęsta spąstų, tačiau tikroji priežastis buvo patikrinti ar pelkėse prie tvoros nebuvo sausumos minų. Kaip atlygį Beisis berniuką persikelia pas save į kareivines ir planuoja pabėgimą.
Vieną rytą Džimas pamato kamikadzių įšventinimo ritualą. Po keleto minučių virš stovyklos praskrenda keletas amerikiečių P-51 Mustang naikintuvų. Atakos eigoje japonai nusprendžia evakuoti stovyklą. Sąmyšio metu Beisis pasprunka, bet nors ir žadėjo, berniuko nepasiima kartu. Stovyklos belaisviai žygiuoja dykynėmis, dauguma jų miršta dėl nuovargio, bado ar ligų. Žygio metu Džimas regi ant Nagasakio numestos atominės bombos sprogimo blyksnį, o vėliau sužino apie Japonijos kapituliavimą.
Džimas išsėlina iš grupės ir sugrįžta į stovyklą. Jis sutinka tą patį japonų paauglį, jau tapusį pilotu, kuris negali patikėti savo šalies pralaimėjimu. Jaunuolis Džimui įteikia mango, bet prieš jam atsikandus, pasirodo Beisis kartu su kitais ginkluotais amerikiečiais, kurie manydami, kad japonas nori jį sužeisti, jį nušauna. Džimas įniršęs užsipuola amerikietį. Beisis pažada berniukui jį nusivesti į Šanchajų ir surasti jo tėvus, bet šis atsisako. Jį randa amerikiečių kareiviai ir nugabena į vaikų prieglaudą Šanchajuje, kur jį galop suranda tėvai.
Atsiliepimai
Filmas kino kritikų buvo įvertintas teigiamai, bet komercinės sėkmės nesulaukė. Knygos autorius Dž. G. Balardas buvo patenkintas išbaigtu kūriniu, ypač jam įspūdį paliko Kristiano Beilo vaidyba.
Tinklalapyje Rotten Tomatoes filmas įvertintas 81 %. Metacritic suvestinės duomenimis, filmas įvertintas 60 %.
Apdovanojimai
60-ojoje Oskarų teikimo ceremonijoje filmas „Saulės imperija“ buvo nominuotas geriausio meninio apipavidalinimo, kinematografijos, montažo, originalaus garso takelio ir dainos bei kostiumų dizaino apdovanojimų kategorijose, bet nelaimėjo nei vienoje.
Marsaskala
Marsaskala (Marsascala arba Wied il-Għajn) – miestelis Maltoje, įsikūręs prie Marsaskalos įlankos. 11 892 gyventojų (2013 m. duomenys). Ribojasi su Marsašloko, Zabaro ir Zeitūno savivaldybėmis.
Marsaskalos savivaldybė buvo įkurta 1994 m. balandžio mėn. 2009 m. liepą vyko savivaldybės rinkimai.
Kamšiškės
Kamšiškėmis vadinami kaimai:
Juknėnai
Juknėnai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Daugailių (pakeliui į Tauragnus). Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka (nuo 1952 m.), nuo 1998 m. veikia Juknėnų koplyčia.
Kaime yra žymaus poeto Antano Miškinio ir jo brolio vertėjo, literatūrologo Motiejaus Miškinio tėviškės sodyba, kurioje vyksta poezijos mėgėjų renginiai, muziejuje vaikams rengiamos edukacinės literatūros pamokos.
Žvirzdaliai
Žvirzdaliai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Žlibinų.
Austrijos geografija
right|thumb|270px|Alpės iš palydovo Austrija yra centrinėje Europos dalyje, kaip ir kaimyninė Šveicarija yra sausumos valstybė, neturinti išėjimo į jūrą. Jos plotas – 83 871 km². Sostinė Viena.
Kraštovaizdis
Apie 60 % šalies yra kalnuota, didžiąją kalnų dalį sudaro Rytinės Alpės (svarbiausi kalnynai yra Tirolio Centrinės Alpės, Aukštasis Tauernas ir Žemasis Tauernas, Šiaurinės klintinės Alpės, Pietinės Klintinės Alpės ir Vienos miškas). Aukštutinėje ir Žemutinėje Austrijoje, šiauriau nuo Dunojaus yra Čekijos masyvas, pereinantis į Čekiją ir Bavariją. Prie rytinės sienos yra Mažieji Karpatai. Aukščiausia viršūnė – Grosglokneris, Aukštojo Tauerno kalnuose.
Žemės
Right|thumb|270px|Austrijos žemės
Austrijos federaciją sudaro 9 žemės (skliaustuose – sostinė):
Sienos
Austrija ribojasi su 8 kaimynėmis, bendras sienos ilgis ~ 2 637 km:
Vandenys
Šalies šiaurėje prateka Dunojus. Kitos svarbios upės: Drava, Mura, Ensas, Zalcachas ir kt. Svarbesni ežerai: Bodeno ežeras, Noizidlio ežeras ir kt.
Rueda de Casino
Rueda de casino – kubietiškas salsos šokimo būdas. Salsos muzika pirmiausia buvo grojama Lotynų Amerikos šokių klubuose ir yra neatsiejama kultūros dalis – rašoma Ed. Morales knygoje „The Latin beat: The rythms and roots of Latin music, from Bossa Nova to salsa and beyond“. Rueda – tai yra Kubos sostinėje Havanoje užgimęs ir po visą pasaulį paplitęs šokis ratu. Rueda de casino kitaip dar yra vadinamas „kazino ratu“. Rate šoka poros, darydamos tam tikras figūras, kurias žino visi šokėjai ir jos yra sakomos vieno iš šokančių – komandoro. Komandoras yra ruedos vedlys, garsiai šaukiantis figūras ispaniškai. Tačiau triukšmingoje aplinkoje nėra taip paprasta jį išgirsti. Taigi daugelis ruedos judesių turi rankų ženklus. Figūros dažniausiai asocijuojasi su tam tikromis išorės ar aplinkos detalėmis. Rueda – šokis, suteikiantis energijos visai grupei. Jei jau įsitraukei į „kazino ratą“, ištrūkti iš jo nesitikėk. Tai yra ne tik tarpusavio bendravimas, socialinis šokis, bet ir smagus atsipalaidavimas.
Šokio detalės
Žmogus, kuris veda Ruedos ratą, Kuboje yra vadinamas madre arba padre. Pora, kurioje yra šokio komandoras, vadinama vedančiąja pora. Likusios poros turi atidžiai klausytis, ką sako ar rodo šokio komandoras, ir kartoti figūras. Ilgą laiką „Rueda de casino“ buvo įvardijama kaip kubietiškos salsos šokimo variacija. Bėgant laikui šis šokis tapo populiarus ir už laisvės salos – Kubos – ribų. Kubos gatvėse šokamas šokis pritraukdavo minias gerbėjų smagiu ir žaismingu charakteriu. Tuo metu Jungtinėse Amerikos Valstijose buvo itin populiari salsa. Sue Steward knygoje „Salsa: musical heartbeat of Latin America“ rašo: „Salsos šokis aprėpia ne tik pagrindinę komercinę muziką, kilusią iš Kubietiško „son“ stiliaus bei Niujorke ar Puerto Rike užgimusią muziką, bet ir galybę elementų iš tropinių šokių muzikos“. Galiausiai „Rueda de casino“ tapo priklausoma nuo salsos ir taip išsivystė dvi ruedos atšakos:
Rueda de Cuba pasižymi neformaliu šokimo charakteriu. Būtent joje dažnai pasitaiko Rumbos, Cha cha cha ir kitų šokių judesių. Tuo tarpu šokant Rueda de Miami labai retai pamatysime žingsnelių ir elementų iš kitų šokių. Tai yra konkrečią struktūrą ir linijinius elementus turintis šokimo būdas. Taigi daugybę gerbėjų turintis šokis būdavo papildomas naujomis kombinacijomis. Tačiau ne visi suspėdavo sužinoti naujausias ruedos šokio figūras. Būtent dėl to buvo sudarytas bazinis figūrų sąrašas didžiajai daliai regionų. Štai kai kurios jų: Al Medio, Abajo, Dile que No, Adios, Adios con Hermana, (vadinama La Prima Kuboje), Echufe (arba Majamyje: Enchufla). Taigi kur ne kur egzistuoja tos pačios figūrų kombinacijos skirtingais pavadinimais. Tačiau tai nėra taip svarbu, nes pagrindinė ruedos idėja – pakartoti vedančiosios poros parodytą kombinaciją. Geram šokėjui tai nesukels jokių problemų, nes jis puikiai susiorientuos, stebėdamas komandorą.
Ruedos paplitimas
Šiais laikais rueda yra žinoma ir populiari beveik visose šalyse. Ruedos šokis yra labai inertiškas, todėl tam tikroje vietovėje žmonės jai suteikia naujų spalvų, t.y sukuria naujas figūras, kurios atspindi kultūrinę realiją. Pavyzdžiui, Čilėje galime pamatyti judesį, kuris yra vadinamas „Entel Chile“. Jo metu parodijuojamas žmogus, kalbantis telefonu. Klausiate kodėl? Nes „Entel“ yra didžiausia telefonų kompanija Čilėje. Majamyje yra figūra vadinama – Balsero, kuri imituoja bangavimą. Pasirodo, „Balsero“ yra žmogus, kuris atplaukia į JAV valtimi ar balza. Tokio judesio Čilėje nesurasime, nes niekas į ją nenusigaus valtimi. Šokėjų patogumui stengiamasi standartizuoti šokio figūras ir pavadinimus, kad jie būtų sėkmingai adaptuoti visose ruedą šokančiose šalyse. Taigi galima tikėtis, jog ateityje „Rueda de casino“ gerbėjai iš viso pasaulio kuo puikiausiai supras vienas kitą ir galės sušokti bendrą ruedos šokį. Rueda – tai ne šokio elementų rinkinys, o emocijų ir žaismingumo kupinas kubietiškas šokis.
Panevėžio suaugusiųjų mokykla
Panevėžio suaugusiųjų mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, P. Puzino g. 12, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas suaugusiems. Įstaigos kodas 295271270. Steigėjas Panevėžio apskrities viršininko administracija. Teikia pradinį, pagrindinį ir vidurinį išsilavinimą nuteistosioms, atliekančioms bausmę Panevėžio pataisos namuose.
Istorija
1998 m. pradžioje Panevėžio apskrities viršininko administracija ir Panevėžio pataisos namai, vykdydami LR Vyriausybės 1997 m. gruodžio 30 d. nutarimą Nr. 1497 „Dėl priemonių laisvės atėmimo ir kardomojo kalinimo įstaigų veiklai pertvarkyti“, pradėjo bendrojo lavinimo mokyklos Panevėžio pataisos namuose steigimo paruošiamuosius darbus: atliko nuteistųjų apklausą – norą mokytis pareiškė per 90 nuteistųjų. Vidaus reikalų ministerija skyrė 70 000 Lt būtiniausiems remonto darbams ir inventoriaus įsigijimui, iš gyvenamojo korpuso 4-to aukšto buvo iškeldintos moterys ir įrengti 5 kabinetai.
1998 m. spalio 1 d. Panevėžio apskrities viršininko įsakymu Pataisos namuose įsteigta Suaugusiųjų bendrojo lavinimo vidurinė mokykla. Mokyklos veiklos pradžia – 1998 m. lapkričio 2 d.
Duburiai (Ukmergė)
Duburiai – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Vidiškių. Kaimo turizmo sodyba „Duburiai“.
Dizigotiniai dvyniai
thumb|right|300px|8 mėn. amžiaus dizigotinės dvynės Dizigotiniai dvyniai išsivysto, kai vienu metu du subrendusius kiaušinėlius (kiaušialąstes) apvaisina du spermatozoidai ir susiformuoja dvi zigotos. Jie gali būti skirtingos lyties ir panašūs vienas į kitą ne daugiau, nei įprasti broliai ar seserys.
Tyrimai rodo, kad dizigotinių dvynių gimimas gali būti nulemtas genetikos. Tačiau tam turi įtakos tik motina; nėra žinoma jokio būdo, kuriuo tėvas galėtų paskatinti daugiau nei vienos kiaušialąstės išsiskyrimą. Dizigotiniai dvyniai gimsta nuo 6 porų tūkstančiui naujagimių Japonijoje (panašiai kaip ir monozigotiniai dvyniai) iki 14 ir daugiau tūkstančiui vaikų kai kuriose Afrikos vietovėse.
Neidentiški dvyniai dažniau gimsta vyresnio amžiaus moterims; joms perkopus 35 metus, dvynių skaičius padvigubėja. Taip pat neidentiškų dvynių žymiai padaugėjo dėl priemonių moterų vaisingumui didinti.
Etninės grupės
Apytiksliai 1:90 (1.1%) gimdymo atvejų gimsta dvyniai. Dizigotinių dvynių gimimo tikimybė svyruoja, lyginant skirtingas etnines grupes, ir yra didžiausia pas jorubus (45 iš 1000 gimimų), Linha São Pedro gyvenvietėje Brazilijoje, kuri priklauso Kandido Godoi miestui (10%). Kandido Godoi mieste vienu iš penkių gimdymų gimsta dvyniai. Argentinos istorikas Jorge Camarasa iškėlė teoriją, kad toks aukštas dvynių gimstamumas yra nacių daktaro Josef Mengele vykdytų eksperimentų pasekmė. Ši teorija buvo atmesta Brazilijos mokslininkų, tyrusių Linha São Pedro dvynius. Tokį gimstamumą jie aiškino genetiniais faktoriais. Neįprastai didelis dvynių gimstamumas buvo pastebėtas ir kitose pasaulio vietose, pvz., Igbo-Ora Nigerijoje ir Kodinji Indijoje.
Labai paplitęs vaisingumą skatinančių vaistų vartojimas skatina hiperovuliaciją (padidėja tikimybė, kad ovuliacijos metu į gimdą išsiskirs daugiau nei viena kiaušialąstė), o tai sukėlė "daugybinių gimimų epidemiją". 2001 m. JAV dvynių gimstamumas pirmą kartą pasiekė 3%. Tačiau monozigotinių dvynių skaičius nepadidėjo.
Dvynius lemiantys faktoriai
Dizigotiniai dvyniai gimsta dažniau, jei moteris atitinka kai kuriuos kriterijus.
Nuorodos
Twin
Sliekai
Sliekai (Lumbricidae) – žieduotųjų kirmėlių (Annelida) šeima.
Ekologija
Sliekai gyvena dirvoje, iki 10 cm gylio. Žiemą, sausrų metu gali įsirausti į 60–80 cm, kartais iki 2 m gylį. Minta pūvančiomis augalinėmis atliekomis (skaidytojas). Purena dirvą, gerina oro ir vandens apytaką, dirvožemio sandarą, greitina organinių medžiagų mineralizaciją.
Lietuvos dirvose viename m³ žemės būna ~20–400 sliekų. Daugiausia jų aptinkama pievose, kultūrinėse ganyklose, ąžuolynuose.
Sliekais minta kurmiai, šernai, paukščiai.
Humenė
Humenė – miestas rytų Slovakijoje, prie Vihorlato kalnų, Laboreco ir Cirochos santakoje. Stovi Humenės pilis. Išvystytas kalnų turizmas.
Erich Raeder
Erikas Rėderis (, g. 1876 m. balandžio 24 d. Vandsbeke – 1960 m. lapkričio 6 d. Kylyje) – Vokietijos grosadmirolas, reicho karinio jūrų laivyno vadas. Niurnbergo tribunole nuteistas kalėti iki gyvos galvos.
Biografija
1895 m. pradėjo tarnybą vokiečių karo laivyne. 1905 m. baigė karinę jūrų akademiją, mokėjo anglų, prancūzų ir rusų kalbas. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, tame tarpe Jutlandijos kautynėse. Apdovanotas dviem Geležiniais kryžiais.
1918 m. spalio mėn. paskirtas karinio jūrų laivyno Centrinio biuro viršininku, tačiau už dalyvavimą Kapo puče iš šių pareigų pervestas į Jūrų archyvą, kur dirbdamas paskelbė keletą mokslinių darbų ir tapo žymiausiu karinių jūrų operacijų istoriku.
1923 m. grįžo į aktyvią karo tarnybą, paskirtas karo laivyno mokyklų inspektoriumi, vėliau vadovavo Vokietijos laivynams Šiaurės ir Baltijos jūrose.
Dėdė Adolfas, pravarde Fiureris
Dėdė Adolfas, pravarde Fiureris – 1978 m. sukurta komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį sukūrė italų dainininkas ir aktorius Adriano Celentano.
Erich Raeder
Biografija
Tuo pat metu E. Rėderis bandė riboti nacistų įtaką laivynui, išlaikyti karininkų korpuso kastinę sudėtį, siekė, kad laivyne gestapas neverbuotų agentų. Dar 1931 m. už amoralų elgesį iš laivyno jis buvo atleidęs būsimą politinės policijos vadovą R.Heidrichą, rizikuodamas konfliktavo dėl laivyno reikalų ir su A.Hitleriu. thumb|left|160px|Žmonos lydimas E.Rėderis išeina iš [[Špandau kalėjimas|Špandau kalėjimo]] 1939 m. balandžio mėn. jam suteiktas grosadmirololaipsnis, rugsėjo mėn. įteiktas Geležinio kryžiaus Riterio kryžius.
Dėdė Adolfas, pravarde Fiureris
Turinys
Filmo veiksmas vyksta Vokietijoje nacizmo įsigalėjimo laikotarpiu. Germanas ir Gustavas – dvyniai broliai, kurių politinės pažiūros ir įsitikinimai visiškai nesutampa. Germanas buvo iliuzionistas, kuriam pavyko įgauti asmeninį Hitlerio pasitikėjimą ir įstoti į SS gretas, tuo tarpu anarchistas Gustavas nuo pat pradžių priešinosi naciams ir nuolat kūrė planus kaip nužudyti fiurerį, tačiau šių įgyvendinti niekaip nepavykdavo. Germanas žino apie brolio ketinimus, tačiau šio neįduoda gestapui, o kiekviena proga atvyksta į jo namus, kur verčia žaisti „rusišką ruletę“. Karas baigiasi, Germanas vėl tampa iliuzionistu, tačiau net ir jiems pasenus žaidimas „rusiška rulete“ tęsiasi, kol vieną dieną jis prisipažįsta, kad ginkle niekada nebuvo šovinių.
Erich Raeder
Biografija
Antrojo pasaulinio karo metu Vokietijos laivynas stipriai nukentėjo. Nesutikdamas su Hitlerio sprendimais 1943 m. sausio 30 d. E.Rėderis atsistatydino, jo įpėdiniu tapo Karlas Denicas.
1945 m. gegužės mėn. rusai E. Rėderį su žmona suėmė ir išvežė į Maskvą. Niurnbergo karo nusikaltimų tribunolas nuteisė jį kalėti iki gyvos galvos. Kalėdamas Špandau reikalavo, kad nuosprendis būtų pakeistas į sušaudymą, tačiau sąjungininkų Kontrolinė komisija nusprendė, kad negali griežtinti nuosprendžio.
1955 m. sausio 17 d. dėl sveikatos būklės išleistas į laisvę. Parašė memuarus „Mano gyvenimas“.
Viasat
„Viasat“ – televizijos kanalų ir turinio tiekėjas, buvęs skaitmeninės ir palydovinės televizijos operatorius, įkurtas 1991 m. „Modern Times Group“ Švedijos bendrovės. Transliuodavo ir retransliuodavo televizijos ir radijo programas „Sirius“ palydovo pagalba Šiaurės Europos ir Baltijos šalyse. Tiek vietines (TV3), tiek savo programas (TV1000 Premium Baltic, TV1000 Russkoe Kino, Viasat Sport Baltic, Viasat Explorer, Viasat History, Viasat Nature ir kt.).
Lietuvoje nuolatinę atstovybę turėjusi „Viasat“ teikė mažmeninės mokamos palydovinės televizijos platformos paslaugas ir iš abonentinio mokesčio finansuojamas vaizdo perdavimo paslaugas per „Viaplay“ platformą. 2017 m. „Bitė Lietuva“ įsigijo visas Estijos bendrovės „Viasat“ akcijas ir teisės transliuoti turinį Baltijos šalyse atiteko „All Media Baltics“ įmonei. 2020 m. „Viasat“ kartu su „Canal Digital“ įkūrė bendrą įmonę „Allente“ Skandinavijoje turiniui transliuoti.
Atstovavimas teisme
Atstovavimas teisme – įgaliotas veikimas kito asmens vardu (atstovavimas) teismo procese.
Civilinis procesas
Asmenys gali vesti savo bylas teisme patys arba per atstovus. Paties asmens dalyvavimas byloje neatima iš jo teisės turėti šioje byloje atstovą (LR CPK 51 str. 1 d.).
Atstovo atvykimas į teismo posėdį laikomas tinkamu byloje dalyvaujančio asmens, kuriam jis atstovauja, dalyvavimu teismo posėdyje, išskyrus atvejus, kai teismas pripažįsta, jog atstovaujamojo dalyvavimas procese yra būtinas.
LR CPK bei Civilinio kodekso nustatytais atvejais asmuo privalo turėti byloje advokatą.