cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Empirizmas
Žymesni su empirizmu susiję filosofai: David Hume, Francis Bacon, Thomas Hobbes, John Stuart Mill, John Locke.
G&G Sindikatas
Istorija
Po 2 metų, nuo ankstesnio albumo, 2018 m. išleido naująjį albumą „99“, kurį pristatė kovo 16 d. Kauno „Žalgirio“ ir 24 d. Vilniaus „Siemens“ arenose vyksiančiuose koncertuose. Taip pat albumo pristatymas vyko klube „Tamsta“ vasario 17 d., į kurį buvo parduota vos 99 bilietai, kurių prekyba prasidėjo vasario 9 d. 9 valandą, 9 minutę. Naująjį albumą sudaro 10 kūrinių.
Nariai
thumb|200px|right|DJ Mamania festivalyje „[[Be2gether“ 2007]]
Diskografija
{|
Glitiškių dvaras
Glitiškių dvaras – dvaras Glitiškėse, Vilniaus rajone.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Dvaro rūmai 2016 m.
Dvaras minimas nuo 1483 m. XVI a. – XVII a. priklausė Petkevičiams, XVIII a. pirmoje pusėje – Stanevičiams, vėliau, iki Antrojo pasaulinio karo – Jelenskiams.
Iki 1622 m. pastatyta evangelikų reformatų bažnyčia, 1700 m. ji perduota katalikams.
1700–1774 m. veikė dominikonų, 1775–1810 m. reguliariųjų kanauninkų, 1810–1832 m. misionierių vienuolynai. 1832 m. misionierių vienuolynas ir bažnyčia uždaryti, mūrinė bažnyčia nugriauta 1864 m.
XVIII a. antroje pusėje – XIX a. pirmoje pusėje Glitiškės vadinamos miesteliu. 1775 m. buvo likę tik 3 dūmai. XVIII a. pabaigoje su pertraukomis veikė parapinė mokykla.
Nuo 1756 m. iki Antrojo pasaulinio karo dvaras priklausė Jelenskiams. Paskutinis savininkas Kazimieras Jelenskis 1943 m. žuvo nacių koncentracijos stovykloje Osvencime.
Bendrą sodybą projektavo architektas Augustinas Kosakauskas (1737–1803), o išlikę dvaro rūmai statyti 1860 m. Mozyrio maršalkos Kazimiero Jelenskio.
Dvaralis (Skuodas)
Dvaralis – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Ylakių.
Glitiškių dvaras
Istorija
Antrojo pasaulinio karo metais dvarą administravęs vokiečių paskirtas Vladislovas Komaras (kilęs iš Raguvėlės dvaro) maistu ir pašaru aprūpindavo Armijos Krajovos partizanus. 1944 m. birželio 20 d. šie surengė pasalą lietuvių savisaugininkams, kurių kuopa buvo dislokuota Paberžėje, 5 km nuo kaimo. 2 iš jų nukovė, 2 sužeistus nužudė. Į Glitiškes atvykęs savisaugos kuopos vadas Polekauskas įsakė sušaudyti dvaro darbininkų šeimą, nurodžiusią Armijos Krajovos partizanams, kur slepiasi sužeistieji; jo įsakymu nužudyta ir daugiau Glitiškių dvaro gyventojų, buvo sulaikytas ir sušaudytas dvaro administratorius V. Komaras. Po kelių dienų per ekshumaciją rasti 39 žmonių palaikai.
Po karo rūmuose įkurta mokykla.
Šalia dvaro auga gamtos paminklas Glitiškių ąžuolas – 25 m aukščio, 2,3 m skersmens, 7 m apimties.
Architektūra
Glitiškių dvaro sodybos vertingi pastatai:
Kasma (miestas)
Kasma  – miestas Peru, Ankašo departamento vakaruose, Kasmos slėnyje, prie Kasmos upės, 11 km nuo Ramiojo vandenyno. Provincijos centras. Per miestą eina Panamerikos plentas, taip pat keliai į Huarasą ir Karasą. Ryžių, medvilnės auginimas.
2 km į pietus nuo Kasmos yra archeologinės Sečino, Mochekės ir Las Haldaso vietovės, tyrinėtos Julio C. Tello.
Hiroki Mizumoto
(g. 1985 m. rugsėjo 12 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2006–2015 m., su ja dalyvavo 2008 m. olimpinėse žaidynėse.
Malio regionai
thumb|260px|Malio regionai (2016 m.)
Malis administraciškai suskirstytas į 10 regionų bei sostinės apygardą. Regionai savo ruožtu skirstomi į apskritis (Cercle), kurių šalyje yra 49. Apskritys į padalintos į komunas (iš viso 703).
Šimkaičiai (Raseiniai)
Šimkaičiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje. Yra Pikčiūnų pagrindinė mokykla ir biblioteka.
Gyventojai
miniatiūra|220px|left|Gamybinai pastatai
Aloyzas Domeika
Aloyzas Domeika (1927 m. sausio 23 d. Kaune – 2008 m. balandžio 6 d. ten pat, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos operos dainininkas, Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas, lyrinis tenoras.
Biografija
Gimė antras šešių vaikų šeimoje, kurioje muzika visados buvo labai svarbi. Pirmuoju jo vokalo pedagogu Vilniuje buvo žinomas praeityje dainininkas Juozas Babravičius. 1954 m. baigė Vilniaus Tallat – Kelpšos muzikos mokyklą, dainuoti mokėsi privačiai pas Oną Karvelienę.
Studijų metais 1947–1956 m. Aloyzas Domeika dirbo Valstybiniame dainų ir šokių ansamblyje Lietuva. Jaunuolį išgirdo režisierė Regina Senkutė ir 1956 m. pakvietė į Kauno valstybinį muzikinį teatrą. Čia jį priėmė dirigentas Juozas Indra ir režisierius Rostislavas Andrejevas. Teatre Aloyzas Domeika dirbo iki 1989 m.
Vaidmenys
Pirmas Aloyzo Domeikos susitikimas su žiūrovais Josifo Kovnerio muzikinėje komedijoje „Akulina“ 1956 m. lėmė, kad jaunam dainininkui buvo patikėtos tenorų partijos visose tuo metu statomose operose : Nadiras Žoržo Bize operoje „Perlų žvejai“, Alfredas, Hercogas ir Gabrielis Džiuzepės Verdžio operose „Traviata“, „Rigoletas“ ir „Simonas Bokanegra“ , Almaviva Džoakino Rosinio „Sevilijos kirpėjuje“, Rudolfas ir Pinkertonas Džiakomo Pučinio operose „Bohema“ ir „Madam Baterflai“, Faustas to paties pavadinimo Šarlio Guno operoje. Pasiekęs kūrybinę brandą, jis žavėjo teatro lankytojus sudėtinga Princo partija Antonino Dvoržako operoje „Undinė“, Popovičiaus vaidmeniu Modesto Musorgskio „Soročincų mugėje“.
Solistas sukūrė ir komiškų, charakterinių personažų, tai Populeskus „Maricoje“, Don Pedras „Meile nežaidžiama“, baronas Cėta ir Rosiljonas „Linksmojoje našlėje“, Leopoldas „Silvoje“, Džimas vodevilyje „Kaip susigrąžinti vyrą“. Ypač žiūrovai mėgo jo Vano Pantiašvilį Gijos Kančelio muzikinėje komedijoje „Piršlės išdaigos“ ir Grafą Cedlau Johano Štrauso operetėje „Vienos kraujas“.
Kita kūrybinė veikla
Dainininkas Aloyzas Domeika vadovavo chorui, ansambliams, dramos būreliams, 1960–1961 m. dirbo ir Lietuvos filharmonijos solistu, koncertavo Armėnijoje, Gruzijoje, Kazachijoje, Uzbekijoje, Turkmėnijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje, Latvijoje.
1957 m. solistas įdainavo neapolietiškų kompozitorių dainų rinkinį, kurios dažnai skambėjo pageidavimų koncertuose per Lietuvos radiją (harmonizuota kompozitoriaus Benjamino Gorbulskio). Aloyzo Domeikos ir kito teatro solisto Vytauto Blažio duetas buvo garsus visoje Lietuvoje.
Lietuvos operos ir baleto teatre kviestinio solisto teisėmis dainavo Alfredo ir Almavivos partijas Džiuzepės Verdžio operose „Traviata“ ir Džoakino Rosinio „Sevilijos kirpėjas“.
Žąsa
Žąsa – upė šiaurės Lietuvoje, Pasvalio rajono pietinėje dalyje; Lėvens kairysis intakas. Prasideda 4 km į pietvakarius nuo Pušaloto. Teka šiaurės, šiaurės rytų kryptimi per dirbamus laukus. Įteka į Lėvenį 14 km nuo jo žiočių, prie Levaniškių kaimo.
Aloyzas Domeika
Kita kūrybinė veikla
Aloyzo Domeikos kūrybinėje biografijoje daugiau nei 2 tūkst. spektaklių ir daugiau nei 300 koncertų.
Apdovanojimai
1968 m. Aloyzui Domeikai suteiktas Lietuvos nusipelnusio artisto garbės vardas. Jis ne kartą apdovanotas medaliais, garbės raštais.
miniatiūra|dešinėje|Aloyzo Domeikos kapas Petrašiūnų kapinėse Kaune
Žąsa
Vidutinis nuolydis – 95 cm/km. Prie upės esantys kaimai: Pakalniškiai, Vytėnai, Stumbriškis, Jukoniai, Pažąsai, Levaniškis.
Upėvardis kilęs nuo paukščio pavadinimo žąsis.
Katalizė
Katalizė – cheminės reakcijos spartos kitimas (tiek greitėjimas, tiek lėtėjimas) dalyvaujant cheminiam katalizatoriui. Katalizatoriai cheminių reakcijų metų nėra sunaudojami.
Daugelis gamtoje vykstančių reakcijų normaliomis sąlygomis vyktų labai lėtai (dėl labai didelės aktyvacijos energijos, reikalingos, kad reakcija pradėti vykti), tačiau įvairių katalizatorių pagalba šios reakcijos gali būti pagreitinamos net iki 107 kartų. Katalizatoriaus ir substrato (reaguojančios medžiagos) susijungimo metu susidarančių ryšių pagalba išsiskiria daug energijos, padedančios sumažinti aktyvacijos energiją.
Ypač svarbu tokius barjerus, kaip aktyvacijos energija, įveikti biologinėse sistemose, nes daugeliui gyvybinių procesų vykti natūralių greičių neužtektų - gyvybė neegzistuotų be biologinių katalizatorių - fermentų.
Katalizė yra skirstoma į homogeninę ir heterogeninę.
Homogeninė katalizė - kai katalizatorius ir reaguojančios medžiagos yra vienos fazės (pvz., dujos). Homogeninės katalizės mechanizmas aiškinamas tarpinių junginių susidarymo teorija.
Heterogeninė katalizė- kai katalizatorius ir reaguojančiosios medžiagos yra skirtingų fazių. Heterogeninės katalizės mechanizmas aiškinamas adsorbcija, dėl kurios padidėja ne tik reaguojančių medžiagų koncentracija katalizatoriaus paviršiuje, bet ir jų aktyvumas, padidinantis reakcijos greitį.
Kumana
Kumana  – miestas Venesuelos šiaurėje, Karibų jūros pakrantėje, 402 km į rytus nuo Karakaso, prie Mansanareso upės žiočių. Sukrės valstijos sostinė. 267,7 tūkst. gyventojų. Jūrų uostas. Svarbus žvejybos ir žuvies pramonės centras. Turizmas. Kumanoje išlikę kolonijinės architektūros pastatų: ispanų fortas Castillo de San Antonio de la Eminencia, miesto katedra, Santa Maria de la Cabeza fortas.
Istorija
Kumana – viena pirmųjų kolonizatorių įkurtų gyvenviečių Pietų Amerikoje. 1515 m. čia bandė įsikurt vienuoliai pranciškonai, tačiau vietiniai indėnai gyvenvietę keliskart sugriovė. 1521 m. Kumana buvo atstatyta Gonzalo de Ocampo, 1569 m. Diego Fernandez de Serpa. Vėliau miestas kentėjo nuo žemės drebėjimų.
Kumanoje gimė vienas iš pagrindinių Lotynų Amerikos išsivadavimo karų herojų Antonio José de Sucre.
Hidrofiliškumas
Hidrofiliškumas ( 'vanduo' + philia 'draugystė') – molekulės savybė sąveikauti su vandens molekulėmis sudarant vandenilinius ryšius. Dėl šios savybės smulkiamolekulės hidrofilinės medžiagos yra tirpios vandenyje, o labai stambiamolekulės (kaip celiuliozė, krakmolas) – brinkstančios vandenyje.
Daukšių pagrindinė mokykla
Marijampolės savivaldybės Daukšių pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Marijampolės savivaldybėje, Daukšiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190375257. Steigėjas Marijampolės savivaldybės taryba.
Hidrofiliškumas
Hidrofiliškumas atsiranda dėl medžiagos poliškumo. Vandens molekulės yra polinės, t. y. turi netolygų krūvių pasiskirtymą skirtinguose molekulės galuose, todėl yra linkusios sąveikauti tarpusavyje ir su kitomis polinėmis molekulėmis, t. y. tomis, kurios turi elementarų ar dalinį elektros krūvį.
Daukšių pagrindinė mokykla
Filialas: Marijampolės savivaldybės Daukšių pagrindinės mokyklos Varnupių skyrius.
Mis Pasaulis 1979
Mis Pasaulis 1979 – 29-oji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Gina Ann Cassandra Swainson iš Bermudų.
Daukšių pagrindinė mokykla
Istorija
XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla, kurioje 1819 m. buvo 78 mokiniai. 1850 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla, 1949–1951 m. progimnazija, 1951–1993 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. Daukšių pagrindinė mokykla.
Hidrofiliškumas
Visi jonai yra hidrofiliški, nes yra įkrauti. Angliavandeniai, baltymai (pvz., gliukozė, insulinas ir kt.) yra hidrofilinės medžiagos, nes turi amino, hidroksilo grupių, kurios yra polinės.
Daukšių pagrindinė mokykla
Istorija
2010 m. prijungta prie Padovinio pagrindinės mokyklos, po to visiškai uždaryta.
Albertas Jonas Kerelis
Albertas Jonas Kerelis (1926 m. balandžio 22 d. Joniškėlis – 2003 m. balandžio 14 d. Pembrok Pines, Floridos valstija) – architektas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
1958 m. baigė Ilinojaus universitetą Urbanoje. 1958–1960 m. dirbo architektu bendrovėse Čikagoje. 1960–1996 m. bendrovės „Kerelis and Associates“, nuo 1968 m. – „Facilities Design“ vadovas. 1968–1990 m. Čikagos Kuko rajono vyr. architektas.
Suprojektavo (po 1990 m. ir Lietuvoje) daugiau, kaip 1000 gyvenamųjų, prekybos, pramonės, mokymo pastatų, suplanavo gyventojų rajonų (kontorų kompleksas Šaumburge, „Moraine Valley“ koledžas Palos Hilse, „Amber Shireso“ mikrorajonas Lemonte, visi Ilinojaus valstijoje). Amerikos lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos narys, 1976–1979 m. ir 1989–1997 m. pirmininkas, 1973 m., 1977 m., 1981 m., 1985 m., 1989 m., 1993 m., 1997 m. Mokslo ir kūrybos simpoziumų tarybos pirmininkas, JAV lietuvių bendruomenės, „Santaros-Šviesos“ ir kitų JAV lietuvių organizacijų veikėjas. Tėvynės sąjungos veikėjas, Čikagos skyriaus pirmininkas. 1991 m. Medininkų pilies atstatymo fondo iniciatorius.
Rudolf Reicke
Rudolf Reicke (1825 m. vasario 5 d. Klaipėdoje – 1905 m. spalio 16 d. Karaliaučiuje) – istorikas.
Biografija
Gimė 1825 m. vasario 5 d. Klaipėdoje, mokytojų šeimoje. 1858 m. pradėjo dirbti Karaliaučiaus karališkoje bibliotekoje, 1894 m. tapo šios bibliotekos vadovu. Taip pat prižiūrėjo Valenrodo biblioteką ir buvo vienas iš labiausiai tyrinėjusių Imanuelio Kanto kūrybą. Jis buvo vienas iš Kantianos knygos pradininkų. Nuo 1863 m. iki 1903 m. kartu su rašytoju Ernst Wichert rašė istorinius straipsnius į Altpreußische Monatsschrift apie Rytų Prūsijos istoriją. Mirė 1905 m. spalio 16 d. Karaliaučiuje. Jo sūnus Georg Reicke (1863–1923) buvo Berlyno miesto tarybos narys.
Halės-Vitenbergo universitetas
thumb|left|160px|Martinas Liuteris thumb|260px|Universiteto aikštė thumb|260px|Universiteto klinika Halės-Vitenbergo Martino Liuterio universitetas – vienas seniausių Vokietijos universitetų Halėje ir Vitenberge, Saksonija-Anhaltas. Apie 18 600 studentų, 2400 dėstytojų.
Istorija
Vitenbergo universitetas Leucorea įsteigtas 1502 m., Halės universitetas – 1694 m. (steigėjas – Frydrichas I). Universitetai buvo žymūs švietimo reformų ir pietizmo centrai. 1817 m. Halės ir Vitenbergo universitetai sujungti į Jungtinį Frydrichų universitetą (Vereinigte Friedrichsuniversität), nuo 1933 m. Halės-Vitenbergo Martyno Liuterio universitetas.
Parama ugnimi
Parama ugnimi – artilerijos ir kitų sunkiųjų ginklų ugnis ir aviacijos smūgiai priešui naikinti, slopinti ar stabdyti siekiant padėti kovojančiam vienetui arba jį apsaugoti. Puolamosiose kariuomenės operacijose parama ugnimi yra nuoseklus priešo naikinimas (slopinimas) artilerijos ugnimi, raketų ir aviacijos smūgiais priešais atakuojančių pajėgų frontą ir sparnus. Paramos ugnimi tikslas: Parama ugnimi pradedama pėstininkų ir tankų daliniams pasiekus atakos pradžios ribą ir tęsiama iki bus užimti 1-ojo ešelono pulkų (brigadų) gynybos rajonai. Skiriama artilerinė parama ir aviacinė parama.
Halės-Vitenbergo universitetas
Lituanistika
1727-1740 m. universitete veikė Halės lietuvių kalbos seminaras. Iš to laiko universitete išliko vadinamoji Frankės fundacija – bibliotekos skyrius, kur saugoma lituanistinė medžiaga (žodynų rankraščiai, korektūros su autorių pastabomis).
Universitete XIX a. pradžioje buvo įkurta Kalbotyros katedra, kuri tyrinėjo ir baltų kalbas. 1833–1887 m. katedrai vadovavo A. F. Potas, jis iškėlė baltų kalbų reikšmę lyginamojoje kalbotyroje. 1895–1923 m. katedrai vadovavęs F. Bechtelis dėstė lietuvių kalbos gramatikos kursą, 1923–1937 m. vadovavo Francas Špechtas, jis tyrinėjo lietuvių kalbos tarmes, nagrinėjo indoeuropiečių protėvynės klausimus, suredagavo ir išleido A. Baranausko surinktus lietuvių kalbos tarmių tekstus „Lietuvių tarmės, surinktos A. Baranausko“ (Litauische Mundarten, gesammelt von A. Baranowski 2 t. 1920–1922 m.), K. Sirvydo „Punktus sakymų“ (1929 m.), užmezgė ryšius su lietuvių kalbininkais. 1957–1993 m. dėstė (ir lietuvių kalbą) Gertrūda Bense, kuri taip pat tyrė ir sistemino baltistikos palikimą universiteto bibliotekoje.
Su Halės-Vitenbergo universitetu bendradarbiauja su Lietuvių kalbos institutas.
Lietuviai
Universitete studijavo: Aleksandras Stulginskis, Jonas Kriščiūnas, Jackus Sondeckis, John Lekschas ir kiti.
Uberlandija
Uberlandija  – miestas Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijos vakaruose, 560 km į vakarus nuo Belo Horizontės, 440 km į pietus nuo Brazilijos miesto. Yra oro uostas, geležinkelių ir plentų mazgas. Maisto, odos ir avalynės, tekstilės pramonė. Gyvulininkystės regiono prekybinis centras. Veikia 1969 m. įkurtas universitetas, muziejus, katedra.
Istorija
Vietovė apgyvendinta XIX a. antroje pusėje, o oficialiai įkurta 1888 m. XX a. antroje pusėje dėl savo strateginės padėties miestas gerokai išaugo.
Khan Research Laboratories FC
„Khan Research Laboratories Football Club“ – Pakistano futbolo klubas iš Ravalpindžio.
Namų rungtynes žaidžia KRL stadione, kuris talpina 8 000 žiūrovų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1995 m.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Sylandas
Sylandas ( – jūrų žemė) – netoli Anglijos esanti ir jokios šalies nepripažįstama supermaža pseudovalstybė, įsikūrusi nuo Antrojo pasaulinio karo likusiame seklumoje įrengtame forte ir pasiskelbusi nepriklausoma, bet nepripažinta tokia nei vienos Jungtinių Tautų valstybės.
Tai 550 m² teritorija, kurioje gyventojų skaičius retai viršija 5. Artimiausi miestai – Anglijoje esantys Ipsvičas, Filikstou ir Harvičas. thumb|Sylando monetos
Detskojė (Gotcendorfas)
Detskojė (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Zorino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas. 1947–2005 m. Zorino apylinkės kaimas.
Zabluduvo rajonas
Zabluduvo rajonas  – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Zabluduvo mieste.
Istorija
Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.
Centrinis Sulavesis
Centrinis Sulavesis  – provincija Indonezijoje, centriniame Sulavesyje. Provincijos didžiausias miestas ir administracinis centras yra Palu. 2010 m. provincijoje gyveno 2 633 420 gyventojų.
Centrinis Sulavesis įkurtas 1964 m. Jo plotas 61841,29 km².
Ukmergės rajono apylinkės teismas
thumb|250px|right|Ištuštėję senieji teismo rūmai, 2014 m. Ukmergės rajono apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos apylinkės teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. 6 teisėjai. Teritorija – Ukmergės rajono savivaldybė. Adresas: Vytauto g. 109, Ukmergė.
Centrinis Sulavesis
Istorija
thumb|Megalitinis akmuo Centriniame Sulavesyje. Lore Lindu nacionaliniame parke yra per 400 granitinių megalitų, kurių 30 savo forma panašūs į žmones. Didžiausi akmenys siekia 4,5 m aukštį. Struktūrų tikslas nežinomas. Kiti megalitai yra lėkščių (Tutu’na) ir puodų (Kalamba) formos. Jie sukurti 3000 m. pr. m. e. – 1300 m.
Ukmergės rajono apylinkės teismas
Istorija
Ukmergės rajono apylinkės teismas po gyvsidabrio skandalo išsikėlė į Ukmergės rajono policijos komisariato patalpas. Nuo 2012 m. gruodžio iki 2013 m. kovo tuometiniame Ukmergės rajono teismo pastate per kelis kartus surinkti beveik 3 kg gyvsidabrio. Į sienas įsigėrusių nuodingų garų koncentracija leistinas normas viršijo tūkstančius kartų. 40 čia dirbančių teisininkų nustatytas lengvo laipsnio lėtinis apsinuodijimas gyvsidabriu. Valstybė išmokėjo vienkartines pašalpas prokurorams, advokatams, teisėjams ir teismo darbuotojams. Buvę ir esami teismo darbuotojai 2015 m. valstybei pateikė 7 mln. eurų ieškinį dėl patirtos žalos.
1786 metų statybos teismo pastatas miesto centre 2021 m. parduotas aukcione.
Mažonys
Mažonys – kaimas Druskininkų savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Leipalingio, prie kelio. Vakaruose siekia Jurašiškės mišką, rytuose – Seiros upelį. Ties kaimu atsišakoja kelias į Jovaišius. Tolėliau miške telkšo ežeras Šaulys.
Ukmergės rajono apylinkės teismas
Nuorodos
🇻🇦
Mažonys
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Kudrėnų valsčių, Leipalingio (anksčiau Liškiavos) parapiją, buvo Kudrėnų dvaro valda.
Seržipė
Seržipė  – valstija Brazilijoje, šalies šiaurės rytinėje dalyje. Ribojasi su Alagoasu šiaurėje ir su Bahija pietvakariuose. Rytinę valstijos dalį skalauja Atlanto vandenynas. Valstijos sostinė – Arakažu.
Geografija
Seržipė yra mažiausia Brazilijos valstija (neskaitant federalinės apygardos). Būdingas paviršius – lygumos, banguotos aukštumos, neviršijančios 300 m aukščio. Šiaurine valstijos riba teka San Fransisko upė. Kitos didesnės upės yra Vaza Barisas, Seržipė, Žaparatuba.
Klimatas tropinis. Pakrantėse drėgnesnis, giliau žemyne – sausringesnis. Sostinėje per metus iškrenta ~1600 mm kritulių, daugiausia tarp sausio ir kovo, o vakaruose neretos sausros.
Būdingas savanų kraštovaizdis.
Gyventojai
Etninė sudėtis:
Didžiausi miestai
thumb|left|250px|San Kristovano konventas – pasaulio paveldo objektas
Šuns širdis
Šuns širdis – Michailo Bulgakovo apsakymas, kuriame rašytojas aprašo hipofizės ir sėklidžių persodinimo operaciją. Dažniausiai interpretuojamas kaip komunistų revoliucijos alegorija, vaizduojanti nevykusį revoliucijos bandymą visiškai pakeisti žmoniją.
Knyga buvo parašyta 1925 m. sausio-kovo mėnesiais Maskvoje, tačiau jos spausdinimas buvo atmestas. Knyga pirmą kartą buvo išspausdinta anglų kalba 1968 m.
Sovietų Sąjungoje išleista tik 1987 m.
1988 m. pastatytas to paties pavadinimo filmas (rež. Vladimir Bortko).
Siužetas
Apysakoje pasakojama apie genialaus profesoriaus Filipo Preobraženskio sumanymą žmogaus hipofizę ir sėklides persodinti benamiui šuniui. Profesorius su asistentu Ivanu Bormentaliu mirusio proletaro Klimo Čiugunkino hipofizę persodina šuniui Šarikui. Šis per stebėtinai trumpą laiką iš šuns virsta žmogumi Poligrafu Poligrafovičiumi Šarikovu, greitai išsirūpina pasą ir pradeda klasių kovą dėl vietos savo kūrėjo bute.
Knygos leidimai Lietuvoje
Apsakymas lietuvių kalba išleistas 4 kartus:
Takuja Honda
(g. 1985 m. balandžio 17 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Emmy Noether
thumb|Emmy Noether Amalija Emi Nėter, Amalie „Emmy“ Noether ( 1882 m. kovo 23 Erlangene – 1935 m. balandžio 14 d. Bryn Mawr, Pensilvanija, JAV) – vokiečių matematikė ir fizikė.
Jos vardu yra pavadinta tyrimų bendrijos Deutsche Forschungsgemeinschaft stipendijų programa (Emmy Noether-Programm) jauniesiems mokslininkams.
Erlangene Emmy Noether vardu nuo 1982 m. kovo 25 d. pavadinta gamtamokslinė ir technologijų gimnazija „Gymnasium Südwest“. „Emmy-Noether-Gymnasium“ yra Erlangen-Bruck miesto dalyje. Joje taip pat yra Emi Nėter vardu pavadinta sporto halė („Emmy-Noether-Sporthalle“). Jos vardu pavadintas Siegen universiteto studentų Campus (esantis Fischbacher Berg). Emmy Noether ir taip pat jos brolio vardu Erlangeno-Niurnbergo universiteto Matematikos instituto didžioji auditorija.
Čatamo sąsiauris
thumb|250px|Kylantis mėnulis virš Čatamo sąsiaurio
Čatamo sąsiauris  – siauras sąsiauris Aleksandro salyne (pietų Aliaska, JAV). Skiria Čigačiovo ir Baranovo salas vakaruose nuo Admiraliteto ir Kuiu salų rytuose. Sąsiaurio ilgis 240 km, 5-16 km pločio, gilus.
1775 m. pietinę sąsiaurio dalį pasiekė ispanų jūrininkas Chuanas Fransiskas de la Bodega ir pavadino Ensenada del Principe. 1786 m. keliautojas Žanas Fransua Laperūzas jį pavadino Čirikovo įlanka. Dabartinį pavadinimą 1794 m. suteikė Džordžas Vankuveris Čatamo 1-ojo erlo Viljamo Pito garbei.
Katancaras
Katancaras  – miestas Italijoje, Kalabrijoje, Katancaro provincijos ir Kalabrijos sostinė.
Miestas iškilęs ant kalno, o status Fiumarelos slėnis dalina miestą į dvi dalis, kurias jungia didelis plieninis tiltas (Viadotto Morandi), vienas aukščiausių Europoje, suprojektuotas architekto Riccardo Morandi 1960 m. Paplūdymio pusėje esantis Catanzaro Lido (5 km į pietus) turi uostą žvejybiniams laivams ir jachtoms. Miesto teritorijoje gyvena daugiau nei 150 tūkst. gyventojų. Katancaras vadinamas trijų „V“ miestu dėl šventojo globėjo (Vitalianas), aksomo ir vėjų, pučiančių nuo Silos kalnų ir jūros.
Istorija
Nesutariama dėl pavadinimo kilmės. Manoma, kad jis kilo iš Bizatijos generolų Kataro ir Zaro vardų, o kiti teigia, kad Zaras buvo upės pavadinimas (Zarapotamo), o katà Zaro reiškia „už upės“. Pasak Luigi Settembrini, pavadinimas kilo nuo graikiško junginio kata'- antheros („ant gėlėtų kalvų“).
Miestas buvo pastatytas ant trijų kalvų (Šv. Trifono arba Šv. Roko, Episkopato ir Šv. Jono) Bizantijos laikais.
XV a. valdant Aragonui Katancaras buvo pasaulinė šilko sostinė, gaminusi šilko nėrinius karalių rūmams ir Vatikanui. Pirkliai iš visos Europos vykdavo į Kalabrijos Redžo uostą nusipirkti šilko prieš Sekmines.
1528 m. sukilus Kalabrijos bajorams ispanų vietininkas su 11 tūkst. ištikimų karių mieste atlaikė ilgą apgultį ir už tai imperatorius Karolis V Katandzarui suteikė magnifica at fidelissima titulą ir teisę kalti monetas.
1783 ir 1832 m. didžiuliai žemės drebėjimai sugriovė senovinius pastatus ir pražudė daug žmonių. Normanų pastatyta pilis išliko iki šių laikų.
Zambruvo rajonas
Zambruvo rajonas  – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Zambruvo mieste.
Istorija
Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.
Pirmasis burtininkų karas
Pirmasis Burtininkų Karas vyko nuo 1970 m. iki 1981 m. Hario Poterio knygose. Jame, dvi burės, Fenikso brolija ir Mirties valgytojai su Voldemortu. Voldemorto pusė kovėsi dėl šlovės ir galios ir Fenikso brolija - kad sustabdytų blogasias jėgas.
Konfliktas
Voldemortas susirinko Didžiosios Britanijos milžinų gaują. Brolijos aurorai bandė išnaikinti milžinus. Daug milžinų buvo išžudyta, jie pasidavė ir pabėgo slėptis.
Po milžinų nugalėjimo, Mirties valgytojai ir Brolija toliau kovojo. Mirties valgytojai, kaip Evanas Rouzeris ir Vilkas buvo nužudyti aurorų. Brolijos nariai, kaip Dino Tomo tėvas, stojo narsiai į kovą ir buvo nužudyti. Mirties valgytojas Regulas Blekas bandė sunaikinti Voldemorto horokrusą, bet buvo nužudytas žemesniųjų formų.
Karas Baigiasi
1981 metais, Lilė ir Džeimsas nujautė, kad kažkas iš jų draugų dirba Voldemorto pusėje. Albas Dumbldoras užbūrė namą kuriame jie gyveno ir patarė susirasti paslapties saugotoją. Sirijus buvo pasirinktas paslapties saugotoju. Sirijus, pamanęs, kad Voldemortas suseks jį ir perdavė darbą Piteriui Trumpuliui. Bet šis, būdamas tikruoju išdaviku, išdavė Lilę ir Džeimsą Voldemortui. Voldemortas atvyko į jų namus ir nužudė abu tėvus. Kai atsisuko nužudyti jų sūnų Harį, jo kerai atsisuko prieš jį ir Voldemortas buvo (beveik) nugalėtas.
Dar vienas įvykis įvyko prieš Pirmam karui pasibaigiant. Aurorai Frenkas ir Alisija Nevėkšlos buvo užpulti Belatriks Lenstreindž, Rudolfo Lenstreindž, Rabastano Lenstreindž ir Barčio Susitraukėlio jaunesniojo. Šie Mirties valgytojai kankino aurorus Nukryžiavimo kerais beveik iki mirties. Jie abu buvo išgelbėti, bet liko išprotėję. Vėliau, kai kurie Mirties valgytojai, kaip Augustas Rukvudas, Belatriks Lenstreindž ir Bartis Susitraukėlis, jaunesnysis, buvo suimti ir pasodinti Azkabane. Šie įvykiai baigė Pirmajį Burtininkų karą.
Perilo sąsiauris
Perilo sąsiauris  – sąsiauris Aleksandro salyne (pietryčių Aliaska, JAV). Skiria Čičiagovo salą šiaurėje ir Baranovo – pietuose. Pačiame sąsiauryje yra 86 km² užimanti Katerinos sala. Rytuose įsilieja į Čatamo sąsiaurį. Ilgis 80 km. Sąsiauryje yra Koziano rifas (povandeninė uola), sukelianti daug problemų laivybai. Būdingi dideli jūriniai potvyniai.
Sąsiauris rusų vadintas „Numirusiojo“ pavadinimu, dėl ten įvykusio incidento, kai rusų ekipažą sudarę aleutai prisivalgė nuodingų vėžiagyvių ir nuo to mirė 150 žmonių. Vėliau pavadinimas išverstas į anglų k. kaip peril – „pavojingas“.
Palangos Juzė (laikraštis)
Palangos Juzė – laikraštis, ėjęs 1991–1992 m. Skuode.
Istorija
Leido Skuodo rajono valstybinė buitinių paslaugų įmonė. Ėjo kas mėnesį, nuo 1991 m. vidurio – kas du mėnesiai. Tiražas 1991 m. – 13 000 egz., 1992 m. – 5000 egz.
Spausdino patarimus meistrams ir amatininkams, įvairią informaciją, reklamas, aptarinėjo amatininkų darbus.
Hereros provincija
Hereros provincija  – provincija, esanti Panamos pietvakarinėje dalyje. Administracinis centras – Čitrė.
Provincija sudaryta 1915 m., atskyrus nuo Los Santoso provincijos. Pavadinta generolo Tomo Hereros garbei.
Geografija
Provincija yra Asuero pusiasalyje, šiaurės rytuose prieina prie Ramiojo vandenyno (Paritos įlankos). Pietvakariuose iškilę neaukšti, miškais apaugę kalnai. Kitur plyti aukštumos. Svarbiausios upės – Santa Marija, La Vilja.
Šimkaičiai (Šilalė)
Šimkaičiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Bijotų, į rytus nuo Juodgirio, dešiniajame Ančios krante.
Violeta Tarasovienė
Violeta Riaubiškytė–Tarasovienė (g. 1974 m. rugpjūčio 25 d., Vilnius) – Lietuvos dainininkė ir laidų vedėja.
Biografija
Mokėsi Vilniaus Baltupių vidurinėje mokykloje.
Buvo ištekėjusi už muzikanto Roberto Meržvinsko, su kuriuo susilaukė dukters Elingos. Išsiskyrė 1999 m.
2007 m. rugpjūčio 31 d. ištekėjo už dainininko Viliaus Tarasovo, o 2008 m. kovo 5 d. susilaukė antros dukters Gabrielės.
Šiuo metu gyvena Klaipėdoje.
TV veikla
Tikrai vedė laidą "Orbita" su A. Ramanausku. Kartu su Edmundu Kučinsku vedė TV laidą „Penktadienio muzikos šou“. Taip pat kartu su savo vyru Viliumi Tarasovu vedė laidą „Padainuokim!“. 2010 m. sausio – vasario mėn. kartu su aktoriumi Gintaru Mikalausku dalyvavo LNK muzikiniame projekte „Žvaigždžių duetai 4“ bei yra LNK laidos „2 minutės šlovės“ komisijos narė.
Kauno tvirtovė
Kauno tvirtovė – poligoninio tipo gynybinė sistema, statyta 1882–1915 m. Kauno mieste ir jo apylinkėse. Iš viso baigti statyti 9 fortai: miniatiūra|Kauno tvirtovės planas. Pradėti statyti, tačiau nebaigti fortai:
Istorija
Pirminį tvirtovės generalinį planą sudarė Vyriausiojo štabo generolas adjutantas Nikolajus Obručevas kartu su generolais Konstantinu Zverevu  ir Ivanu Volbergu. Po trejų metų, 1882 m. balandžio mėn., buvo pradėtas pirmasis statybos etapas, kuris tęsėsi iki 1887 m. Pirmuoju tvirtovės komendantu buvo paskirtas generolas Oskaras Klemas, jai vadovavęs 1887-1889 m.
Pirmajame generaliniame plane (kuris vėliau buvo koreguojamas) numatyta miestą apjuosti 7 fortų ir 12 baterijų žiedu, įrengti centrinį įtvirtinimą, kairiajame Nemuno krante (Fredoje) pastatyti karinę geležinkelio stotį, dirbtuves, laboratorijas, sandėlius, tvirtovės vandentiekio stotį, nutiesti kelius ir kt.
Mūriniai tvirtovės fortai ir baterijos buvo išdėstyti apylygiais atstumais (kas 2-2,5 km), beveik teisingu ovalu, 0,5-2 km atstumu nuo miesto ribos. Tarp fortų, vienoje linijoje su jais, buvo statomi betoniniai bunkeriai, saugyklos ir artilerijos baterijos. Baterijos statytos ant stataus šlaito kalvų, nuo kurių buvo nesunku apžvelgti aplinkines teritorijas. Baterijos buvo ginkluotos sunkiosiomis haubicomis. Kasmet prie gynybinių įtvirtinimų statybos dirbo apie 4000 darbininkų. Iki 1891 m. tvirtovės teritorijoje buvo pastatyti 195 mūriniai ir 253 mediniai karinės paskirties pastatai, tvirtovės statybai išleista 11 milijonų rublių.
Kelis kartus didesnėje nei miesto teritorija išsidėstę gynybiniai objektai bei kitos paskirties pastatų kompleksai sąlygojo kelių tinklo susiformavimą. Prieš pradedant statybos darbus, pirmiausiai buvo tiesiami kapitaliniai, dažniausiai akmenimis grįsti keliai. Keliai jungė svarbius karinius objektus vieną su kitu ir su miestu. Tai turėjo labai didelę įtaką plečiantis miestui ir augant priemiesčiams.
Bodinės kalbos
Bodinės kalbos arba tibetiečių-kinaurių kalbos – kalbų grupė, priklausanti kinų-tibetiečių kalbų šeimai. Šios kalbos naudojamos daugiausia Tibeto plynaukštėje, Aukštuosiuose Himalajuose, taip pat vidurinių kalvų regione Nepale, Sikime, Butane ir Arunačal Pradeše.
Kauno tvirtovė
Istorija
1891–1895 m. pagal karo inžinieriaus Konstantino Limarenkos projektą pastatytas Įgulos soboras, Šančiuose ir Fredoje pastatytos kariuomenei skirtos cerkvės, Aukštuosiuose Šančiuose įrengtos karių kapinės. Kauno Naujamiestyje įsikūrus svarbiausioms tvirtovės įstaigoms ir pastačius soborą, faktiškai buvo užbaigtas formuoti naujas Kauno, kaip karinės tvirtovės miesto, centras.
Bodinės kalbos
Klasifikacija
Nors kinų-tibetiečių kalbų klasifikacija nėra nusistovėjusi, dauguma lingvistų linkę išskirti šią kalbinę grupę, kurią kartais įvardina skirtingai. Joje išskiriamos trys didesnės kalbų grupės, taip pat keletas giminingų kalbų, kurios nepriskiriamos nė vienai iš trijų grupių. Ethnologue visas kalbas laiko atskiromis, nors neretai jos yra traktuojamos kaip dialektai:
Kauno tvirtovė
Istorija
Kadangi tuometinės statybos sparta neprilygo technikos ir statybos pramonės vystimosi spartai, senieji 8 fortai (išskyrus VII, kuris visą laiką laikytas pačiu silpniausiu ir mažiausiu) buvo vis tobulinami ir net keliskart perstatomi. Vos tik baigus tvirtovės statybos darbus, buvo nuspręsta tvirtovę žymiai patobulinti, iš dalies rekonstruoti seniau pastatytus fortus bei įtvirtinimus.
1911 m. buvo paruoštas, o 1912 m. patvirtintas naujas detalus tvirtovės išplėtimo ir perstatymo planas, pagal kurį kelių kilometrų atstumu nuo pirmojo gynybos žiedo buvo numatyta pastatyti dar 12 naujų betoninių fortų, 9 atramos punktus, naujus įtvirtinimo pylimus, sandėlius, slėptuves. Tvirtovė privalėjo išlaikyti ilgalaikę (iki 180 parų) priešo apgulą.
Bodinės kalbos
Nuorodos
Ethnologue sąrašas
Kauno tvirtovė
Istorija
1913 m. Centrinis gynybos pylimas sutvirtintas trijų eilių metaline tvora. 1914 m. dirižabliams laikyti ir remontuoti įrengtas elingas. XIX a. pab. Kauno tvirtovė užėmė daugiau kaip 25 km², o iki 1914 m. jos plotas padidėjo iki 65 km². 1915 m. daugiausia darbų atlikta Domeikavos, Marvos ir Romainių fortuose. Arčiau miesto centro pastatyta slėptuvių tvirtovės vadovybei, štabo pastatų, kareivinių, betoninių sandėlių ir slėptuvių kariams. thumb|left|280px|Vokiečių artilerijos subombarduota Kauno tvirtovė thumb|Antro forto vaizdas po 42 cm sviedinio pataikymo thumb|Prie [[Kauno soboras|Kauno soboro susirinkę kariniai kaizerinės Vokietijos vežimai]] thumb|Paul von Hindenburg
Pirmojo pasaulinio karo metu, priartėjus frontui, tvirtovės plėtimo darbai nutraukti. Kauno tvirtovės puolimui vadovavęs vokiečių generolas Karlas Licmanas (Karl Litzmann) atakai pasirinko ruožą tarp Nemuno ir Jiesios upelio, nes čia stovėjo labiausiai pasenę pirmieji trys fortai. Tvirtovei šturmuoti kaizerinės kariuomenės 40-asis rezervinis korpusas, turėjęs apie 40 000 gerai parengtų karių, atsigabeno galingas mortyras – 420 mm kalibro „Bertas“.
1915 m. rugpjūčio 7 d. pietinių fortų prieigose prasidėjo kautynės. Atskiri tvirtovės daliniai atkakliai grūmėsi su vokiečių kariuomene. Sprogus 420 mm sviediniams kariai trokšdavo nuo betono ir plytų dulkių sūkurių. Trūko maisto, ginklų. Gynėjų dalinių nuostoliai siekė iki 75 %, kariai stichiškai ėmė trauktis iš pozicijų. Rugpjūčio 15 d. apšaudytas Kauno senamiestis, mieste prasidėjo gaisrai.
Rugpjūčio 16 d. Vokietijos kariuomenė užėmė 3 stacionariąją bateriją, netrukus – II fortą, šiek tiek vėliau – I ir III fortus, kai kuriuos Centrinio gynybos pylimo redutus. Kiek ilgiau carinė kariuomenė laikėsi VIII ir IX fortuose. Papildomai iš Vakarų fronto atsiųstas apie 30 000 vokiečių karių pastiprinimas. Rugpjūčio 18 d., po 11 dienų trukusių kautynių, įtvirtinimų zona buvo pralaužta. Vokiečiai užėmė miestą ir paėmė į nelaisvę apie 20 000 Rusijos karių, taip pat apie 1350 artilerijos pabūklų. Gynybai vadovavęs tvirtovės komendantas generolas Vladimiras Grigorjevas skubiai pasitraukė.
Tvirtovė
Tvirtovė buvo viena iš keturių stipriausių (pirmosios klasės) karinių tvirtovių Rusijos imperijoje: 1896 m. iš 25 Rusijos imperijos teritorijoje pastatytų karinių tvirtovių, pirmos klasės tvirtovėms priklausė tik Varšuvos, Modlino (Novogeorgijevsko, ties Bugo intaku į Vyslą), Bresto (Brest-Litovsko) ir moderniausia – Kauno tvirtovė.
Kauno tvirtovė atspindi to meto inžinerijos meną bei statybos galimybes. Jos gynybiniai įrenginiai dar ir dabar stebina kraštovaizdžio pertvarkymo mastais, požeminiais statiniais, puikiai sutvarkyta vandens sistema.
Sakralinis paveldas
Kauno tvirtovės egzistavimo laikotarpiu komendantūros iniciatyva pastatytos 6 žinybinės cerkvės:
Galerija
miniatiūra|Kauno tvirtovės pabūklas, 1915 m. vasara
miniatiūra|Vokiečių užgrobtas Kauno tvirtovės Canet tipo pabūklas.
Mažosios Kabiškės
Mažosios Kabiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Nemenčinės, prie kelio ir nuo jo atsišakojančių kelių į Didžiąsias Kabiškes bei Piliakalnį. Yra autobusų stotelė.
Armėnų mitologija
miniatiūra|Šiuolaikinis Vahagno, drakono žudiko, vaizdavimas. Armėnų mitologija – senovės armėnų tikėjimai ir kultai, besiremiantys protoindoeuropietiškąja pasaulėžiūra, egzistavę iki krikščionybės tapimo valstybine religija 301 m., valdant Trdatui III.
Istoriniai šaltiniai
Apie armėnų mitologiją labai mažai žinoma. Seniausias žinomas armėnų mitologijos šaltinis – „Ksorenatsio istorija“.
Dvasios
Armėnų mitologijoje minimos dvasios: devai, drakonai ir kitos dvasios. Dvasios gyvena įvairiose gamtos vietose, vandenyje, kalnuose, griuvėsiuose. Jos turi įvairias formas, vienos panašios į gyvates, kitos – į angelus ar monstrus.
Diego Milito
Diegas Militas (g. 1979 m. birželio 12 d. Bernalyje) – buvęs Argentinos futbolininkas, puolėjas.
Jo brolis Gabrielis taip pat profesionalus futbolininkas.
2007 m. su Argentinos rinktine dalyvavo Copa America čempionate. Varžybose su Kolumbija įmušė įvartį.
Diegas Militas žaisdamas „Real Zaragoza“ buvo vienas rezultatyviausių La Liga žaidėjų. Diegas Militas turėjo išskirtinai gerą 2009–2010 m. sezoną „Inter“ komandoje. Jis daug prisidėjo prie istorinio komandos „trigubo dublio“: laimėtos UEFA Čempionų lygos, Coppa Italia taurės ir pergalės Serie A. Militas įmušė pergalingą įvartį Coppa Italia finale prieš AC Roma klubą, po keleto dienų Militas įmušė pergalingą įvartį į AC Siena klubo vartus. Ši pergalė prieš „Siena“ lėmė Intero pergalę Serie A. Galiausiai, Diegas Militas įmušė abu rungtynių įvarčius UEFA Čempionų Lygos finale prieš „Bayern Munich“.
Lietuvos ultimeito čempionatas
Lietuvos ultimeito čempionatas (LUČ) – svarbiausias Lietuvos lėkščiasvydžio klubų čempionatas, kuriame dalyvauja visos Lietuvos komandos. Lietuvos ultimeito čempionatai yra du: vienas lauko (žolės), ir kitas – salės sezono čempionatas. Čempionatas yra atviras ir jame taip pat gali dalyvauti svečių komandos iš užsienio valstybių:
Čempionatai organizuojami, kai komandos yra įgijusios geriausią sportinę formą, t. y. lauko sezono pabaigoje – rugsėjį–spalį, ir salės sezono – rudens viduryje.
Nuo 2016 metų žiemos uždarų patalpų čempionatai pradėti rengti lygos principu. 2017-2018 metų sezone startavo ir mišrioji Lietuvos čempionato lygos divizionas.
Čempionato formatas
Žaidžiama pagal oficialias lėkščiasvydžio taisykles, patvirtintas Pasaulinės skraidančiojo disko federacijos (WFDF) ir pritaikytas žaisti salėje ir su keliomis išimtimis. Varžomasi dviejuose, arba daugiau divizionų: atvirasis (open), miršusis, moterų, pradedančiųjų divizionai.
Lauko sezono Lietuvos čempionate žaidžiama komandomis 7 prieš 7, iki 15 taškų (+1) arba kol baigsis skirtas laikas – 50 minučių.
Salės sezono Lietuvos čempionate žaidžiama komandomis 5 prieš 5, iki 13 taškų (+1) arba kol baigsis skirtas laikas – 35 minutės.
Gurbičė
Gurbičė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasvilų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Hidrofobiškumas
thumb|right|250px|Vandenyje susidarantys fosfolipidų dariniai – [[liposoma, micelė ir dvisluoksnis. Fosfolipidų uodegėlės – hidrofobinės, todėl vandeniniame tirpale sąveikauja ne su vandeniu, o viena su kita ir sudaro dviskluoksnį.]]
Hidrofobiškumas ( 'vanduo' + phobos 'baimė') – medžiagų arba molekulių savybė nesąveikauti su vandeniu, pavyzdžiui netirpti vandenyje arba atstumti vandenį. Hidrofobiškumas kartais dar vadinamas lipofiliškumu.
Vanduo – polinė medžiaga, linkusi sąveikauti (sudaryti vandenilinius ryšius) su polinėmis molekulėmis (kurios turi pilną elementarų krūvį ar netolygų krūvių pasiskirstymą). Vandens molekulės dinamiškai jungiasi tarpusavyje ir su kitomis vandenyje esančiomis hidrofilinėmis molekulėmis, tuo tarpu hidrofobinės molekulės dėl jų nepolinės prigimties išstumiamos iš vandens molekulių ir kitų hidrofilinių molekulių bei jonų sistemos ir sudaro atskirus telkinius. Šito stūmimo atstojamoji jėga vadinama hidrofobine sąveika.
thumb|left|225px|Vandens lašai, patekę ant hidrofobinio paviršiaus (nuotraukoje – hidrofobinis [[plastikas), lieka atskirais lašais, o ne pasklinda paviršiumi, sudarydami vandens plėvelę, kaip būtų ant hidrofilinio paviršiaus]] Lipidai, steroidai ir kt. – nepolinės hidrofobinės medžiagos. Buityje naudojami aliejai (lipidai) nesimaišo su vandeniu ir susitelkia į mažus lašelius būtent dėl savo hidrofobinių savybių.
Harisburgas
Harisburgas  – miestas JAV yra Pensilvanijos valstijos sostinė ir dešimtas didžiausias miestas. 2010 m. mieste gyveno 49 528 žmonių.
Istorija
Harisburgas buvo įkurtas 1719 m. Džono Hariso Jn. 1785 m. pavadino miestą tėvo Džono Hariso, anglų pirklio, garbei, tačiau tais pačiais metais pervadino Louisburgu, Prancūzijos karaliaus garbei. 1791 m. vėl pervadintas Harisburgu. 1812 m. tapo valstijos sostine. 1831 m. miestas sujungtas geležinkeliu. 1860 m. suteiktos miesto teisės.
Lentvaris
Lentvaris – miestas Trakų rajono savivaldybėje, 8 km į rytus nuo Trakų. Seniūnijos centras, 5 seniūnaitijos (Bažnyčios, Kilimų, Klevų daugiabučių, Lentvario daugiabučių, Račkūnų). Didelis geležinkelio mazgas – keliai į Vilnių, Kaišiadoris, Trakus, Varėną. Stovi Lentvario Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia (pastatyta 1926 m.), biblioteka (nuo 1941 m.), paštas, vaikų globos namai. Miesto šiauriniame krašte telkšo Lentvario ežeras, šalia kurio yra išlikęs XVI a. Lentvario dvaro parkas ir dvaro sodyba. Pietiniame pakraštyje yra miesto kapinės, jose stovi Lentvario (Račkūnų) koplyčia (1929 m.). Viena didžiausių pramonės įmonių – UAB „Kaitra“.
thumb|left|[[Lentvario dvaras|Lentvario dvaro rūmai]]
Etimologija
Dabartinis miesto vardas tikriausiai yra išsirutuliojęs iš ilgesnės, priesaginės lyties. XVI–XVII a. minimas Lentvario dvaras, (Lentvoriškės), t. y. su priesaga -išk-. XVIII a. jau pasitaikydavo ir kita forma, su slaviška priesaga -ovo – Lantworowo (arba Landworowo, t. y. Landvarovas), kuri ilgainiui ir įsigalėjo, ypač XIX amžiuje, o XX a. tapo Lentvariu. Manoma, kad tai asmenvardinis vietovardis, sietinas su Chrebtavičių giminės antroponimu Litovaras (Litawor).
Geografija
Miestas įsikūręs prie geležinkelio Vilnius–Kaunas, kuris yra pagrindinė susisiekimo arterija. Nuo Lentvario išsišakoja ruožas link Trakų. Pro Lentvarį važiuoja ir jame sustoja Vilniaus miesto autobusas nr. 68.
Istorija
thumb|left|Lentvaris XIX a.
Iki XIX a. Lentvaris arba Landvarovo buvo nedidelis kaimas. 1596 m. minimas Lentvoriškių dvaras.
1838 m. Lentvario kaime buvo 14 kiemų. Miestelis pradėjo augti, kai pro jį buvo 1861–1862 m. nutiesta Sankt Peterburgo-Varšuvos geležinkelio atšaka į Virbalį ir pastatyta aukščiausios klasės stotis su specialiomis salėmis ir apartamentais carui. Išsiplėtė geležinkelininkų miestelis, pastatyta Lentvario geležinkelio stotis. 1862 m. gruodį pradėtas traukinių eismas. Geležinkelio atsiradimas paskatino smulkių gamyklėlių ir amatininkų dirbtuvių atsiradimą. Miestelyje pagyvėjo prekyba. Grafo Juzefo Tiškevičiaus iniciatyva pastatytas vinių fabrikas, kurio produkcija turėjo didelę paklausą. Gyvenvietėje buvo pastatyti namai, kuriuose apgyvendinti geležinkelio darbininkai ir konduktoriai (pirmoji šios gyvenvietės gatvė ir pavadinta Konduktorių). Augo gyventojų skaičius, atsirado būtinybė įsteigti mokyklą.
1869 m. įkurtas vielos ir vinių fabrikas. Jo darbininkai, nepakeldami išnaudojimo, 1874 m. streikavo. Tai buvo vienas iš pirmųjų streikų Lietuvoje. 1896 m. rugsėjo 20 d. mokykla atvėrė duris pirmiesiems mokiniams. Piotr Gurinovič ir pravoslavų šventikas Sergej Smirnov buvo pirmieji mokytojai. Mokykla vadinosi Landvarovo liaudies mokykla. Vaikai buvo mokomi rusų kalba. Tuometiniame Lentvaryje gyveno apie 300 žmonių.
Dėl savo gražaus kraštovaizdžio ir apylinkių Lentvaris net laikytas kurortu. Vilniaus miestiečiai mėgdavo savaitglio išvykas į Lentvarį, kurio dvare XIX a. atidaryta viena pirmųjų kavinių Lietuvoje - „Cafe Riviera“. XIX a. Lentvaris buvo kaimas ir palivarkas Trakų apskrities Tarpupio valsčiuje.
I pasaulinio karo metais dvare įsikūrė ligoninė. Vladislavas Tiškevičius buvo šios ligoninės vyriausias gydytojas. Jo žmona ir dukterys slaugė sužeistuosius, rūpinosi medikamentais, tvarsliava. Geležinkelio stoties patalpose buvo įkurta maža cerkvė. I pasaulinio karo metais mokykla uždaryta. Joje įkurtos kareivinės. 1919–1920 m. mokslo metais mokykla vėl buvo atidaryta. Vaikai mokėsi penkiose klasėse. Valstybinė kalba – lenkų. Visa mokyklos dokumentacija vesta taip pat lenkų kalba. Nuo 1920 m. iki 1939 m. Lentvaris priklausė lenkų okupuotam Vilniaus kraštui. 1925 m. miestelyje įsteigta laikinoji koncentracijos stovykla. 1939 m. gyvenvietė oficialiai pavadinta Lentvariu.
thumb|left|Lentvario ežeras
1940 m. Lentvaryje buvo: mokykla, biblioteka, geležinkelio stotis, paštas, vinių fabrikas, prekybos kioskai. Per Birželio sukilimą 1941 m. birželio 23 d. Lentvarį užėmė lietuvių sukilėliai. 1941 m. rugsėjo 30 d. nacių okupacinės valdžios įsakymu Varnikų miške prie Trakų nužudyti Onuškio, Rūdiškių, Trakų ir Lentvario žydai. 1944 m. kovo mėn. miestelį nesėkmingai puolė lenkų Armijos Krajovos kovotojai. Per karą Lentvaris smarkiai nukentėjo.
II pasaulinis karas visam kraštui padarė didelę žalą. Neaplenkė jis ir Lentvario. Miestelyje daug namų buvo sugriauta ir sudeginta. Nepažeista liko Lentvario bažnyčia, kurioje tuo metu freskomis buvo gražinamos sienos. Vokiečių okupacijos metais mokykla nedirbo. Pamokos prasidėjo 1944 m. Vaikai buvo mokomi lenkų kalba. 1945–1946 m. mokslo metais vėl atidarytos klasės su rusų dėstomąja kalba.
thumb|Lentvario daugiabučiai thumb|Pakalnės gatvė