cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksandras Livontas
Profesinė veikla
A. Livonto klasėje mokėsi visas būrys garsių smuikininkų: Jonas Urba, Kęstutis Alfonsas Ivaškevičius, Saulius Sondeckis, Feliksas Bajoras, Algis Gricius, Dalia Pomerancaitė, Raimundas Katilius, Beata Vasiliauskaitė, Edita Vasiliauskaitė. Daugelis iš jų tapo pedagogais išauginę visą kartą jaunųjų smuikininkų.
Karabinas
thumb|225px|Automatas (automatinis karabinas) [[AK-47 ir savitaisis karabinas SKS]] Karabinas – trumpavamzdis šautuvas. Karabinai, manoma, atsirado XVIII a.
Šiais laikais karabinais vadina trumpus ir lengvus šautuvus. Karabinai yra arba specialūs šaunamųjų ginklų modeliai, arba sutrumpinti ir palengvinti paprastų šautuvų variantai. Karabinai yra silpnesni už to paties kalibro ir tos pačios konstrukcijos šautuvus, kadangi dėl trumpesnio vamzdžio jų kulkų greitis ir kinetinė energija yra mažesni.
7,62 mm automato AKM vamzdžio ilgis yra 415 mm, o kalibras – 7,62 mm. 415/7,62=54, tad automatas AKM gali būti priskiriamas automatiniams karabinams (pvz., lenkiškai jis ir vadinamas karabin automatyczny AKM).
Privalumai ir trūkumai
Karabinų trūkumai: Karabinų privalumai:
Istorija
XIX a. karabinai buvo šautuvų variantai kavaleristams, kadangi paprasti šautuvai kavaleristams buvo pernelyg ilgi ir griozdiški. Tuo metu pėstininkai buvo ginkluoti ilgavamzdžiais šautuvais, o kavaleristai – trumpavamzdžiais karabinais. XIX a. pabaigoje buvo populiaru kurti tos pačios konstrukcijos ilgavamzdį šautuvą ir trumpavamzdį karabiną.
JAV buvo populiarūs karabinai, naudoję revolverių šovinius. Toks karabinas sudarydavo porą su revolveriu, kur abu ginklai naudojo tuos pačius šovinius. Karabinas – šaudymui iš toli, o revolveris – artimiems susišaudymams
Jau prieš Pirmąjį pasaulinį karą koviniai šautuvai ėmė trumpėti. Pvz., rusiškas Mosino šautuvas: Vokiškas Mauzerio šautuvas: JAV 1903 m. šautuvas M1903 Springfield iki II pasaulinio karo netrumpėjo, tačiau jo vamzdžio ilgis nuo pat pradžių buvo gerokai trumpesnis (610 mm). JAV II pasaulinio karo laikų šautuvo M1 Garand vamzdžio ilgis irgi buvo 609,6 mm. JAV karabino M1 Carbine vamzdžio ilgis buvo 460 mm, be to, jis naudojo gerokai silpnesnius šovinius .30 Carbine (7,62x33mm), o Springfildas ir Garandas naudojo .30-06 Springfield šovinius (7,62x63 mm).
Rymantas Jonas Kažys
Rymantas Jonas Kažys (g. 1943 m. vasario 3 d. Skuode) – Lietuvos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Biografija
1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1981 m. technikos mokslų daktaras.
Nuo 1970 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas. 1982–1991 m. Teorinės radiotechnikos katedros vedėjas, 1996–2016 m. K. Baršausko ultragarso mokslo instituto direktorius, nuo 1981 m. profesorius. 2007–2011 m. Kauno technologijos universiteto mokslo prorektorius.
Nuo 1993 m. Tarptautinio elektrotechnikos ir elektronikos inžinierių instituto (IEEE) narys. 2001 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas. Dirbo mokslinį darbą 1970–1972 m. Čekoslovakijoje, 1977–1978 m. Japonijoje, 1991 m., 1996 m. Prancūzijoje, 1990–1991 m. Vokietijoje, 1994–1996 m. Švedijoje, skaitė paskaitas Upsalos universitete. 1996–2012 m. žurnalo „Ultragarsas“ vyr. redaktorius.
Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys – ultragarsiniai matavimai ir neardomieji bandymai, ultragarsinės techninės ir medicinos diagnostikos metodai ir sistemos, skaitmeninis ultragarsinių signalų ir laukų apdorojimas bei kompiuterinis modeliavimas. Ištyrė ultragarso bangų sklidimo įvairiose terpėse ypatumus. Tyrimo rezultatai panaudoti kuriant ultragarsines matavimo, vizualizavimo ir diagnostikos sistemas, veikiančias gamybinėmis ir ekstremaliomis sąlygomis, ultragarsinius šiluminės energijos apskaitos, taip pat tikslius ultragarsinės medicinos biometrijos ir diagnostikos prietaisus bei kita. Daugiau, kaip 90 išradimų (kai kurie patentuoti JAV, Kanadoje, Švedijoje), daugiau, kaip 200 mokslinių straipsnių autorius.
Lvovo arena
Lvovo arena  – futbolo stadionas Lvove, Ukrainoje. Vienas iš UEFA Euro 2012 m. futbolo čempionato stadionų. Jame vyko 3 grupių etapo rungtynės. Stadionas talpina 34 915 žiūrovų. Nuo 2011 m. gruodžio 10 d. namų rungtynes žaidžia FK Karpati Lʹvìv.
Stadiono statybos darbai prasidėjo 2008 m. lapkričio 20 d.
Nobuhiro Takeda
(g. 1967 m. gegužės 10 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1987–1994 m., su ja dalyvavo 1992 m. AFC Azijos taurės turnyre.
Tauragnų piliakalnis
Tauragnų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3629; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1353; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A960KP) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24072) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Tauragnų, Tauragnų seniūnija. Pasiekiamas plentu Tauragnai – Kirdeikiai pavažiavus 750 m nuo sankryžos į Lamėstą, yra 200 m į kairę šiaurėn nuo plento.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiros ilgos kalvos centrinėje dalyje, Šventės kairiajame krante, 120 m į pietus nuo Tauragno ežero. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 16x10 m dydžio. Jos pietiniame krašte supiltas 0,2 m aukščio, 4,5 m pločio pylimas, kurio 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 7 m pločio, 1 m gylio griovį, už kurio yra 0,2 m aukščio, 6 m pločio antras pylimas. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 0,9 m aukščio, 11 m pločio pylimas, kurio išorinis 4,5 m šlaitas leidžiasi į 25 m ilgio, 8 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Už griovio supiltas antras 0,5 m aukščio, 5,5 m pločio pylimas, iškastas antras 3,5 m pločio, 0,3 m gylio griovys, supiltas trečias 0,8 m aukščio, 5,5 m pločio pylimas, iškastas trečias 3 m pločio, 0,2 m gylio griovys ir supiltas ketvirtas 0,2 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Pirmus griovius šlaituose jungia nežymi terasėlė. Šoniniai šlaitai statūs, 10-12 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, rytinis šlaitas eroduoja. Aikštelė dirvonuoja, jos pakraščiuose auga kelios pušys, šlaitai apaugę lapuočiais, kurie kalvos galuose kertami. Į piliakalnio kalvą iš šiaurės ir pietų pusių įrengti laiptai.
Pietvakarių papėdėje, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos.
650 m į šiaurės rytus yra VI a. – VIII a. Tauragnų pilkapynas, tyrinėtas 1999 m.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis netyrinėtas, datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 3 ha.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Naudvaris (Panevėžys)
Naudvaris – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Gustonių, prie Labos upės. Seniūnaitijos centras. Yra Kerbedžių giminei XVIII–XX a. priklausiusi dvaro sodyba-ansamblis, veikia Naudvario koplyčia. Šalia saugoma Pažibų liepų alėja.
Etimologija
Naudvario vardas reiškia naujas dvaras – tikriausiai pabrėžiant, kad čia buvo Naudvario dvaras.
Aukso pieva
„Aukso pieva“ – debiutinis Lietuvos atlikėjos Jurgos Šeduikytės albumas, išleistas 2005 m. rugsėjo 16 d. Albumo pristatymas įvyko tą pačią dieną Vilniaus muzikos klube „Tamsta“.
Albumas
Albumas sulaukė didelės sėkmės, pelnė gausybę Lietuvos muzikos apdovanojimų. Pirmasis albumo tiražas (2 000 vnt.) buvo išpirktas vos per dvi dienas. Iš viso albumas yra išpirktas 23 500 vienetų tiražu (platininis albumas, 2006 m.).
Pristatydama naujo albumo programą Jurga su grupe surengė apie šimtą koncertų Lietuvoje ir du pasirodymus Latvijoje.
Šio albumo dainos „Laisvė“, „Nebijok“, „Saulė vandeny“, „Aukso pieva“, „Galbūt“ ir „Aš esu tiktai jei tu esi (radijo versija)“ 2005-2006 m. buvo radijo singlai.
Didžiausios sėkmės sulaukė daina „Nebijok“ (aštuonios savaitės Nr.1 „Radiocentro“ „Lietuvos Top 20“; Nr.1 „Lietaus“, „Tau“, „FM99“, „Mažeikių aido“ radijo topuose; Nr.2 „M-1“ „Top 40“; populiariausia 2005 metų Lietuvos radijo daina; Nr.1 „Radiocentro“ 2005 metų tope, Nr.10 „M-1“ 2005 metų „Top 100“).
Titulinis albumo kūrinys „Aukso pieva“ taip pat buvo labai populiarus (Nr.3 „Radiocentro“ „Lietuvos Top 20“, Nr.3 „M-1“ „Top 40“; Nr.6 „M-1“ 2006 metų „Top 100“). Abi šios dainos atitinkamai tapo aukščiausias vietas radijo stoties „M-1“ metiniame „Top 100“ užėmusiais lietuviškais kūriniais 2005 m. ir 2006 m.
Daina „Nebijok“ yra išleista muzikos rinkiniuose „Radiocentras: Geriausios metų dainos 2005”, „Visų laikų Lietuvos radijo dainos 1926-2006“. Daina „Saulė vandeny“ yra išleista muzikos rinkinyje „Made in LT: The Best of Lithuanian Music (First Edition)“ (2007, M.P.3). Daina „Laisvė“ (su Eurika Masyte} pasirodė Prancūzijoje ir Belgijoje platinamame albume „Sound of Revolution – A Collection of Songs that Made the Iron Curtain Fall“ (2009 m.).
Radijo stotims pateikta dainos „Aš esu tiktai jei tu esi (radijo versija)“ skiriasi nuo tos, kuri įrašyta albume. Radijo versiją prodiusavo Igoris Kofas. 2010 m. ji pirmą kartą buvo išleista vinilo ir kompaktinėje plokštelėje „Prie žalio vandens“. Dar kelios dainos „Aš esu tiktai jei tu esi“ versijos buvo paskelbtos oficialioje Jurgos interneto svetainėje ir buvo suteikta galimybė jas parsisiųsti nemokamai.
2009 m. šv. Kalėdų išvakarėse interneto portale „Delfi“ buvo paskelbtas dainos „Aukso pieva“ erdvinis įrašas (garso režisierius Artūras Pugačiauskas). Šį įrašą buvo galima nemokamai parsisiųsti ir kūrinį išgirsti DTS CD 5.1 formate. Užfiksuota per 8 000 šios muzikinės bylos parsisiuntimų.
Albumo dainos
– Radiocentro muzikiniuose apdovanojimuose ir Bravo muzikiniuose apdovanojimuose pripažinta geriausia metų daina
Kiti leidimai
2008 m. spalio mėnesį albumas perleistas su natų ir akordų knygute. Šiam leidimui muzikinį redagavimą ir notografiją atliko kompozitorius, choro dirigentas, pedagogas ir muzikantas Vaclovas Augustinas, gitaros akordų pozicijas pateikė gitaristas Romas Rainys. Albumas su natomis ir akordais išleistas 2 000 egzempliorių tiražu.
Žiedinės lenktynės
Žiedinės lenktynės – lenktynių automobiliais specialiai skirtoje trasoje tipas. Žiedinėse lenktynėse dalyvauja įvairių klasių formulės ir kėbuliniai automobiliai.
Žiedinės lenktynės pasaulyje
Pasaulyje egzistuoja daug įvairių autosporto pirmenybių. Jauni sportininkai savo karjeras dažniausiai pradeda kartingo lenktynėse, vėliau, priklausomai nuo lėšų kiekio bei sugebėjimų žengia į aukštesnes autosporto kategorijas, tokias kaip „Formula Ford“, „Formulė-3“ ir pan. Žiedinės lenktynės, kaip ir visas autosportas, reikalauja didelių finansinių išteklių, todėl šio sporto atstovai dažniausiais atvejais turi mokėti savo komandoms už galimybę dalyvauti įvairiuose čempionatuose. Pavyzdžiui, dalyvavimas Australijos „Formulės-3“ čempionate pilotui viso sezono metu apytiksliai kainuoja apie 400 tūkstančių eurų. Kadangi retas jaunas žmogus gali sau leisti tokias pinigų sumas, sportininkų vadybininkai ieško rėmėjų. Todėl sportinius automobilius matome išmargintus įvairių kompanijų emblemomis. Patys talentingiausi, turtingiausi ir didžiausios sėkmės lydimi jaunieji lenktynininkai dažnai patenka į buvusį „Formulės-3000 (dabar – GP2) čempionatą. GP2 čempionatas Formulių kategorijoje laikomas paskutiniu laipteliu į „Formulę-1“.
Aukso pieva
Kiti leidimai
2010 m. spalio mėnesį albumų „Aukso pieva“ ir „Instrukcija“ pagrindu išleista vinilo plokštelė (525 vnt.), o kiek vėliau ir riboto tiražo (2 000 vnt.) kompaktinė plokštelė „Prie žalio vandens“, į kurias pateko šios albumo „Aukso pieva“ dainos: „Aukso pieva“, „Aš esu tiktai jei tu esi (radijo versija)“, „Nebijok“, „Galbūt“ ir „Saulė vandeny“.
Žiedinės lenktynės
Žiedinės lenktynės pasaulyje
Pasaulyje rengiamos ir kitos aukščiausio lygio Formulių lenktynės. 2005 metais pradėtame organizuoti „A1 GP“ čempionate varžosi įvairių pasaulio šalių komandos, kurioms suteikiama lygiavertė technika.
Jungtinėse Amerikos Valstijose organizuojamos „Champ Car“ bei „Indy Racing League“ pirmenybės taip pat susilaukia didelio vietinių gerbėjų dėmesio.
Be įvairių klasių Formulių, svarbi žiedinių lenktynių rūšis yra ir kėbulinių bei sportinių automobilių čempionatai.
Žymiausios šio tipo varžybos vyksta Prancūzijoje Le Mans trasoje. Čia susirenka geriausi pasaulio sportinių automobilių meistrai, kurie dažniausiai yra pakviečiami automobilių gamintojų finansuojamų komandų. Le Mans tipo 24 valandų ištvermės lenktynėse dalyvauja po tris lenktynininkus kiekvienoje komandoje. Paskutines lenktynes laimėjo Timo Bernhardo, Brendono Hartley ir Earlo Bamberio pilotuotas „Porsche 919 Hybrid“ automobilis.
Tarptautinė automobilių federacija (FIA) rengia ir Pasaulio kėbulinių automobilių čempionatą (WTCC). Paskutiniojo čempionato nugalėtoju tapo José María López, vairavęs Citroën.
JAV taip pat turi savo alternatyvą – NASCAR lenktynes, vykstančias ovalo formos trasose.
Žiedinės lenktynės Lietuvoje
Lietuvoje vykstančios lenktynės kol kas negali pasigirti tokiu populiarumu, kaip panašūs čempionatai kitose šalyse. Plačiausiai žinomos dabarties Lietuvos žiedinės lenktynės yra 1000 kilometrų lenktynės, vykstančios Palangos trasoje, įrengiamoje specialiai šiam renginiui. Dalyvauti 1006 km lenktynėse susirenka sportininkai iš visų Baltijos šalių.
Lietuvos žiedinių lenktynių organizatorius vienija Lietuvos automobilių sporto federacija. Organizuojamos įvairių automobilių klasių lenktynės Kačerginės „Nemuno žiede“ bei Vilniaus Pilaitės rajono gatvėse įrengtoje trasoje.
Ukrainos prezidentas
Ukrainos prezidentas – pagal šalies Konstitucijos V skyrių Ukrainos valstybės vadovas.
Konstitucija apie Prezidentą
thumb|left|Ukrainos Prezidento vėliava Pagal V Konstitucijos skyrių Ukrainos Prezidentas – valstybės nepriklausomybės ir vientisumo garantas. Turi teisę sustabdyti valdžios organų įsakymus, vetuoti parlamento įsakymus. Prezidentu gali tapti:
Kadencija – 5 metai.
Ukrainos Prezidentas yra aukščiausias ginkluotojų pajėgų vadas.
Diegliavoriai
Diegliavoriai (Cheiracanthium) maišavorių (Clubionidae) gentis.
Vorai 4-9 mm dydžio. Lytiškai subrendę vorai randami VI-XI mėn. Patelė ir patinėlis kurį laiką gyvena kartu. Po poravimosi patelė pagamina kiaušinėlių kokoną, kurį paslepia dideliame voratinkliniame maišelyje ant žolių. Išsiritę jaunikliai lieka dar keletą dienų motinos slėptuvėje.
Nuodingiausias voras. Patelės įkandimas labai skausmingas, pasireiškiantis stipriu skausmu, šalčio krėtimu ar net paralyžiumi. Šie simptomai praeina tik po keleto dienų ar net po dviejų savaičių. Ypač agresyvios saugojančios kiaušinėlių kokoną arba jauniklius.
Mokyliai (Suginčiai)
Mokyliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Suginčių prie Molėtų-Skudutiškio vieškelio. Kaime Žvėrinčiaus raiste (3 ha, dabar pieva) yra buvęs didelis akmuo su maždaug metro skersmens įduba Velnio Bliūdelis. To akmens pėdoje būdavę vandens, kuris išdžiūdavęs tik per didžiausius karščius; per melioraciją užkastas. Kaime yra buvusios kapinaitės.
Istorija
Pirmasis žinomas paminėjimas Alantos bažnyčios metrikų knygoje (11v p.) de Mokile (1658). 1669 m. Mokylių palivarką, priklausantį Skudutiškio dvarui, Eustachijus ir Ana Borchai pardavė Anai Tremlinskai Borkovai. XVIII a. pab. Mokyliai priklausė Svobiškio dvarui.
Kūdriai (ežeras)
left|120px
Kūdriai – ežerėlis Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Vievio, Rusakalnio miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,11 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 153,4 m. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurinis kiek aukštesnis, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Akmenos ežero baseinui.
Moskvič-408
thumb|right|250px|Moskvič 408 thumb|250px|Vaizdas iš galo (ankstyvųjų modifikacijų) thumb|250px|Moskvič 408 su dvigubais žibintais thumb|250px|Universalas Moskvič-426 Moskvič-408  – mažos klasės lengvasis automobilis, nuo 1964 m. iki 1975 m. gamintas Maskvoje, MZMA gamykloje, nuo 1966 m. iki 1967 m. – automobilių gamykloje Iževske.
Modifikacijos
1964 m. bandymams buvo pagaminti du Moskvič-408 Turist pavyzdžiai, pristatyti kaip kupė-kabrioletas GT (Gran Turismo) klasės su įpurškiamuoju varikliu, užvirintomis galinėmis durimis, priekinių durų stiklais be rėmelių ir 2+2 vietomis. Vienas iš jų turėjo aliumininį kėbulą ir visiškai gerą tiems laikams dinamiką. Serijiniu būdu šių modelių negamino. Nebuvo serijiniais ir pikapai, kurie buvo gaminami gamyklos vidiniams poreikiams. Sklido gandai, kad pikapus gamindavo iš automobilių su brokuotais kėbulais, o dalį jų visgi parduodavo ir už gamyklos ribų.
IŽ Моskvičiai
Nuo 1966 m. gruodžio 12 d. automobilis Moskvič 408 buvo gaminamas Iževske su marke „Iž“, bet pats modelis išsaugojo pavadinimą „Moskvič“. 1967 m. buvo pradėtas gaminti Моskvič-412. Toliau IŽ mоskvičiai buvo vystomi ir modernizuojami nepriklausomai nuo maskvietiškų.
Pakenės GS
Stotis atidaryta 1946 m.
Moskvič-408
Konstrukcijos aprašymas
Moskvič-408 buvo gaminami su sedano, universalo ir furgono tipo kėbulais. Moskvič-408 buvo trečiosios pokarinės „Moskvič“ automobilių kartos pirmtaku.
Interjeras
Pagrindinės vidinės apdailos medžiagos buvo kėbulo spalvos dažytas metalas ir dirbtinė oda (vienos ar dviejų spalvų). Plastikinių detalių pirmuosiuose automobiliuose buvo nedaug. 1969 m. vasarį automobilio prietaisų panelis ir kėbulo stovai buvo padengti saugiu, minkštu plastiku, o nuo 1971 m. prietaisų panelis visas buvo padengtas ištisiniu minkštu plastikiniu antdėklu.
Iki 1968 m. sausio automobilis turėjo priekines sėdynes sofos tipo, vėliau – atskiras sėdynes vairuotojui ir keleiviui. Sėdėsena pagal tų metų standartus buvo visiškai puiki.
Patogumas, interjero įrengimo apdaila pilnai atitiko standartams tų metų nebrangiam šeimos automobiliui. Odinė apdaila buvo praktiška, puošni, ilgalaikė ir lengvai buvo nuplaunama, nors ir buvo mažiau patogi lyginant su audekline apdaila ankstesniuose Moskvičių modeliuose.
Trūkumais iš 1960 metų pozicijos galima vadinti:
Eksterjeras
Stiliaus požiūriu Moskvič-408 buvo savitas, su savu charakteriu. Jį visiškai teisėtai galima laikyti gana tipišku vėlyvojo europinio pelekinio stiliaus atstovu.
Dekoratyvinė aštrių pelekų, besibaigiančių vertikaliomis šviesomis, tema buvo europietiško pirmos 7-ojo dešimtmečio pusės automobilių dizaino pagrindinė libija. Ją naudojo beveik visi kitų šalių gamintojai, panašią galinę dalį turėjo, pvz., BMW 700 (VFR, 1959–1965), ''Ford Zephyr Mk. III (D. Britanija, 1962–1966), Fiat 1800/2100 (Italija, 1959–1968) ir Peugeot 404'' (Prancūzija, 1960–1975).
Kėbulo skardos buvo pakankamai sudėtingai išgaubtos. Jos buvo santykinai storos, kas didino kėbulo stangrumą ir jo atsparumą korozijai, bet didino automobilio masę.
Moskvič-408 buvo dažomas įvairiomis spalvomis, dalis buvo dažomi dviem spalvomis. Manoma, kad pirmas serijinis pavyzdys buvo juodas su smėlio spalvos interjeru. Vėliau nustojo gaminti dvispalvius Moskvičius, nes praėjo mada. Taip pat dviem spalvomis Moskvičius dažė pardavėjai kitose valstybėse, pvz., Scaldia-Volga S.A. (Belgija) ar Konela (Prancūzija).
Dalis būdingų Моskvič-408 kėbulo ypatumų:
Jėgos agregatas
Pats variklis konstrukciškai buvo nuo mažavožtuvio variklio iki karinio Opel Kadett (1938 m.), kuris buvo gaminamas МЗМА 1946–1954 metais kaip Мoskvič-400/401. Dėl nustatymo Мoskvič-407 (1958 metai) šitas variklis buvo išleistas iki 1358 cm³ ir tiekiamas aliuminine aukštavožtuve galva, kad leistų pasiekti 45 AG galią.
Моskvič-408 buvo naudojama tokio pat agregato dar labiau forsuota versija (50…55 AG iki 4750 aps./min). Pagrindiniu išskirtinumu buvo ant jo įmontuotas dvikamerinis karbiuratorius К-126 (tais metais – nedažnai sutinkamas šioje konstrukcinio sprendimo klasėje). Variklio galia, tais laikais buvo pakankama, bet tik dėl viršesnio lygio komplektacijos. Pagal tai pasekant buvo pagaminta Мoskvič-412 modifikacija (1967 m.), turėjusi visiškai naują aliumininį paviršinį variklį turintį 75 AG variklis – 408 charakterizavosi stabiliai geromis traukiamosiomis charakteristikomis (didžiausias sukimo momentas buvo 91,2 Nm ir pakildavo trumpam diapazone nuo 2750 iki 3200 aps./min).
Opel automobiliuose panašus aukštavožtuvinis variklio perdirbimas ikikariniam Kadett’e buvo naudojamas iki 1963 m.
Pavarų perjungimo išdėstymas
Pavarų dežė buvo, vienam lygyje su varikliu, naujose gamybose (1957 m.), santykiškų modelių -407/403 buvo tik kaitomas pavarų perjungimo prievadas. Iki gegužės (ar liepos) 1973 metų pavarų dežės surinkimas įgyvendinamas padedant svirčiai ant vairo kolonėlės, vėliau – ant pilnos svirties. Pavarų perjungimo dežė keturių pavarų, su sinchronizatoriais II, III ir IV pavarose.
Lancia
Lancia – Italijos automobilių gamintojas, įkurtas 1906 m. Vincenzo Lancia. Įmonė priklauso Fiat Chrysler Automobiles grupei nuo 1969 m. Įmonė turi ilgą automobilių gaminimo istoriją, taip pat didelę patirtį sportinėse lenktynėse. Taip pat Lancia įmonė be automobilių yra gaminusi sunkvežimius, autobusus, troleibusus ir karines transporto priemones. Nuo 2007 m. įmonė vadinasi Lancia Automobiles S.p. A.
Istorija
thumb|left|250px|Vienintelis Lancia gaminamas automobilis [[Lancia Ypsilon]] thumb|right|200px|Lancia Thesis modelis Lancia buvo sukurta 1906 m. lapkričio 29 d. Turine Vincenzo Lancia ir jo draugo Claudio Fogolino. Jie abu buvo Fiat lenktyninės komandos nariai. Pirmasis Lancia automobilis „Tipo 51“ arba kitaip vadinamas „12 HP“ (vėliau tiesiog Alfa) buvo sukurtas 1907 m., o pradėtas gaminti nuo 1908 m. Šis modelis turėjo mažą 4 cilindrų variklį, išvystantį 58 arklio galias.
Lancia išsiskyrė tiekdama naujoves savo modeliuose. 1913 m. Theta modelis buvo pirmasis Europoje, kurio standartinėje versijoje buvo visa elektroninė įranga. Lambda modelis, gamintas nuo 1922 m., buvo pirmasis su monokoko tipo kėbulu. 1948 m. pirmą kartą į masinės prekybos modelį buvo sumontuota 5 pavarų dėžė – tai buvo 3 serijos Ardea modelis. 1950 m. modelis Aurelia turėjo pirmąjį masinei gamybai pritaikytą V6 variklį. Lancia taip pat yra pirmoji automobilių gamintoja, pradėjusi V4 variklių gamybą.
Iki pat 1969 m. Lancia buvo nepriklausoma gamintoja ir mažai bendravo su kitais gamintojais. Tačiau tais metais Fiat pasiūlė susijungti su jų grupe ir Lancia vadovai sutiko. Devintame dešimtmetyje Lancia bendradarbiavo ir su kitais gamintojais. Ji pradėjo bendradarbiauti su švedų įmone Saab, o italų modelis Lancia Delta Švedijoje buvo parduodamas kaip Saab 600. 1985 m. Lancia dalinosi savo platforma su Saab 9000, Fiat Croma ir Alfa Romeo 164 modeliais.
2014 m. sausį Fiat Chrysler Automobiles grupės vadovas Sergio Marchionne paskelbė, kad Lancia nebegamins automobilių užsienio rinkoms ir visą dėmesį skirs Italijai. Tuo pačiu bus gaminamas tik vienas modelis Ypsilon.
Logotipas
Pirmasis Lancia logotipas buvo sukurtas italų dizainerio Carlo Biscaretti di Ruffia. Tuo metu logotipe buvo pavaizduota ietis ir skydas su vėliava. Turino automobilių muziejus yra pavadintas šio dizainerio vardu. 2007 m. logotipas buvo atnaujintas.
Formulė 1
thumb|right|200px|Pirmasis [[Lancia D50 modelis Formulėje 1]] Po to, kai Vicenzo Lancia sūnus Gianni ėmė vadovauti įmonei, ji didelį dėmesį skyrė automobilių sportui. Pirmasis jų Formulės 1 modelis D50 buvo kuriamas Vittorio Jano ir debiutavo 1954 m. Ispanijos GP, kuriame Alberto Ascari laimėjo kvalifikaciją ir nuvažiavo greičiausią lenktynių ratą. 1955 m. Alberto Ascari Monako GP metu patyrė avariją, o po savaitės jis žuvo vairuodamas Ferrari bolidą. Dėl šios žūties ir finansinių sunkumų Lancia atsisakė dalyvauti Formulės 1 lenktynėse. Iš viso komanda laimėjo dvi lenktynes ir pasiekė 10 podiumų.
Kitais metais, Lancia komanda buvo pervadinta į Scuderia Ferrari, o su jų bolidu Lancia-Ferrari Juanas Manuelis Fangio laimėjo 1956 m. čempionatą.
Ralis
thumb|right|200px|Sėkmingiausias [[Pasaulio ralio čempionatas|Pasaulio ralio čempionato modelis – Lancia Delta S4]] Lancia pasiekė labai daug laimėjimų ralyje, ypač Pasaulio ralio čempionate, kuriame iki šiol laikoma sėkmingiausia komanda. Lancia komanda laimėjo šį čempionatą su Fulvia (1972 m.), Stratos (1974, 1975, 1976 m.) ir Delta (kasmet nuo 1987 iki 1992 m.) modeliais. Delta modelis yra pats sėkmingiausias modelis ralio istorijoje. Taip pat Lancia ralio istorija yra pažymėta skaudžiomis žūtimis Italijos ir Suomijos pilotų – Attilio Bettega (su Lancia 037) ir Henri Toivonenu (S4). Būtent dėl šių žūčių Pasaulio ralio čempionate buvo atsisakyta B grupės dalyvavimo jame.
Džordžtauno universitetas
Džordžtauno universitetas  – seniausias katalikiškas universitetas JAV. Yra Vašingtone. Apie 2000 dėstytojų, 15 600 studentų iš 100 šalių. Džordžtaunas reitinguojamas kaip vienas geriausių JAV universitetų, priėmimas yra itin selektyvus. Tarp žymių Džordžtauno absolventų yra 27 Rodo mokslininkai, 32 Maršalo mokslininkai, 33 Trumano mokslininkai, 429 Fulbraito mokslininkai, 2 JAV prezidentai ir 2 JAV Aukščiausiojo Teismo teisėjai, taip pat karališkųjų šeimų atstovai ir 14 užsienio valstybių vadovų. Tarp šio universiteto absolventų yra daugiau JAV diplomatų, nei bet kurio kito universiteto, taip pat daug Jungtinių Valstijų Kongreso narių.
Istorija
Džordžtauno universitetą 1789 m. įsteigė vyskupas Džonas Kerolas (1735–1815 m.). Leidžia tęstinius leidinius: „Georgetown Médical Bulletin“, „The Georgetown Law Journal“, „Law and Policy in International Business“, „Georgetown Magazine“, „The Hoya“, „Res Ipsa Loquitur“ ir kitus.
Žmonės
Universitete dėstė: Juozas Kazickas, Madlina Olbrait, Jan Karski
Universitete studijavo: Bilas Klintonas, Dalia Grybauskaitė, Suzana Hokfild
Eugenijus Algimantas Bartkus
Eugenijus Algimantas Bartkus (1925 m. balandžio 4 d. Zubiškėse, Trakų apskritis – 2011 m. kovo 6 d. Čikagoje) – statybos inžinierius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
Biografija
Gimė pasiturinčių lietuvių šeimoje. 1942–1943 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Statybos fakultete. 1944 m., artėjant Sovietų armijai, kartu su šeima pasitraukė į Vokietiją ir ten tęsė studijas. 1949 m. persikėlė Į JAV. 1950 m. baigė Ilinojaus technologijos institutą Čikagoje; 1955 m. statybos inžinerijos magistras.
1962–1995 m. inžinerijos bendrovės „Bartkus and Associates“ Čikagoje įkūrėjas ir prezidentas. Bendrovės sunkiosios pramonės įmonių, geležinkelio ir laivų transporto įrenginių projektai buvo vykdomi visuose žemynuose.
Nuo 1949 m. Amerikos lietuvių tautinės sąjungos veikėjas, 1958–1961 m. pirmininkas, nuo 1959 m. jos atstovas Amerikos lietuvių taryboje (ALT), sąjungos garbės narys ir valdybos vicepirmininkas ryšiams su Lietuva. Nuo 1958 m. ALT tarybos narys, 1968–1971 m. pirmininkas. 1980–1992 m. Lietuvos tautinio sąjūdžio pirmininkas, vėliau pavaduotojas.
1. FC Saarbrücken
Sarbriukeno FC – Vokietijos futbolo klubas iš Sarbriukeno.
Kosuv Lackų Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapija
'''Kosuv Lackų Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapija'''  – parapija, įkurta 1425 metais. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Sterdino dekanatui.
Krikštas
Krikštas ( – „pasineriu", „esu panardinamas“, „nuskęstu“) – katalikybėje ir stačiatikybėje – svarbiausias iš septynių sakramentų, kuris nuplauna nuodėmes ir įjungia pakrikštytąjį į Bažnyčią. Krikšto sakramentą paprastai teikia vyskupas arba kunigas, o lotynų apeigų Bažnyčioje – dar ir diakonas, bet reikalui esant gali krikštyti bet kuris žmogus, net ir nepakrikštytasis, jei tik turi reikiamą intenciją, būtent nori atlikti tai, ką krikštijant atlieka Bažnyčia.
Evangelinėse bendruomenėse (radikaliosios reformacijos atstovai) tikima, kad krikštas yra vienas iš dviejų Kristaus paliktų apeigų (kita – šventosios vakarienės šventimas). Baptistų, sekmininkų ir charizmininkų bendruomenėse krikštijami tik suaugę (sąmoningi) žmonės. Šiose bendruomenėse tikima, kad krikštas yra laisvos valios aktas, išreiškiantis savo gyvenimo paaukojimą Dievui ir prisikėlimą naujam gyvenimui. Čia krikštas nėra siejamas su gimtosios nuodėmės atleidimu.
Onega
Onega  – ežeras šiaurės vakarų Rusijoje, Karelijos respublikoje, Leningrado ir Vologdos srityse. Antras pagal dydį Europos ežeras (po gretimo Ladogos ežero). Plotas 9700 km² (be salų). Giliausia ežero vieta yra šiaurėje ir siekia 127 m. Vidutinis gylis centrinėje dalyje 50-60 m, pietuose – 20-30 m. Šiaurėje dugnas labai nelygus – gausu tiek gilių įdubų, tiek seklumų. Ežero dubuo tektoninės-ledyninės kilmės.
Kranto linija labai vingiuota, šiauriniame krante išsidriekusios kelios ilgos įlankos (Užonegės, Novenecko ir kt.). Šiaurėje krantai statūs, uolingi, miškingi, pietuose daugiausia žemi, lygūs. Ežere yra net 1369 salos, užimančios 250 km² plotą. Kižų saloje yra žymus medinės architektūros ansamblis, įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Didžiausia sala – Didžiojo Klimeneckio (plotas 147 km²); joje yra kelios gyvenvietės.
Ežeras užšąla lapkričio mėnesį, atitirpsta gegužę. Būdingos stiprios sezoninės audros.
Į Onegos ežerą suteka apie 50 upių, didžiausios: Vytegra, Suna, Andoma, Vodla, Šuja, Lososinka, Megra. Išteka vienintelė upė – Svirė, jungianti su Ladogos ežeru. Dėl šios upės aukštupyje įrengtos užtvankos Onegos ežeras pasitvenkė. Onegos ežeras Baltijos-Baltosios jūrų kanalu sujungtas su šiomis jūromis, o Volgos-Baltijos vandens keliu – su Volgos baseinu. Vykdoma laivyba, pramoninė žvejyba. Petrozavodske yra įkurtas plaukiojimo klubas.
thumb|left|250px|Medinė bažnyčia [[Kižai|Kižų saloje, Onegos ežere. Kižų šventorius įtrauktas į UNESCO pasaulinio paveldo sąrašą]]
Liackų Kosuvas
Kosuv Lackai  – miestas Lenkijos rytuose, Kosuv Lackų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Mieste yra Kosuv Lackų geležinkelio stotelė.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose gyvenvietė paminėta 1202 metais. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1417 m. LDK kunigaikštis Vytautas Didysis už karinius nuopelnus suteikė šias žemes Martynui Ciolkui, kuriam tuo pačiu suteikė ir herbą, kuris vėliau tapo Kosuv Lackų herbu. 1425 m. įkurta Kosuv Lackų Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapija. Švedų tvano metu mieste vyko mūšiai tarp Povilo Sapiegos ir Jonušo Radvilos pulkų. 1657 m. mieste kilo gaisras.
1723 m. gyvenvietei suteiktos miesto teisės. 1759 m. mieste vėl kilo didelis gaisras. 1866 m. iš gyvenvietės buvo atimtos miesto teisės. 1907 m. pastatyta ''Švč. Mergelės Marijos Gimimo'' bažnyčia. 1913 m. pastatyta Kosuv Lackų sinagoga. Iki II pasaulinio karo mieste veikė Kosuv Lackų žydų kapinės. 2000 m. sausio 1 d. gyvenvietei vėl suteiktas miesto statusas.
Aurora (filmas)
Aurora  – ukrainiečių filmas, kurį režisavo Oksana Bairak. Premjera įvyko 2006 m. lapkričio 30 d.
Filmas skirtas 1986 m. Černobylio AE avarijai atminti. Pagrindinį vaidmenį atliko 15-metė Oksana Zjurkalova. Pagrindinius vyrų vaidmenis atliko rusų aktorius Dmitrijus Charatjanas ir amarikiečių – Erikas Robertsas.
Siužetas
Pripetės pakraštyje esančiuose vaikų namuose gyvena mergaitė vardu Aurora, kuri svajoja tapti balerina. Tarasas Savčenko, dirbantis Černobylio AE – artimiausias jai žmogus, kuriai jis lyg tėvas, kurio ji nepamena. Po sprogimo Černobylio AE, kurioje tuo metu buvo Tarasas Savčenko, Aurora bėga į elektrinę, tikėdamasi sutikti jį, ir gauna didžiulę radioaktyvios spinduliuotės dozę. Aurora išvežama į JAV kliniką, kurioje ji susitinka savo dievaitį Nikolajų Astachovą – baleto žvaigždę, kuris pergyvena gilią kūrybinę krizę. Susitikimas su mirštančia mergaite, kuri svajoja tapti balerina, padeda Nikolajui Astachovui pakeisti savo gyvenimą.
Valensa
Valensa − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Naudvaris (Šakiai)
Naudvaris – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Slavikų.
Maišavoriai (gentis)
Maišavoriai (Clubiona) – maišavorių (Clubionidae) šeimos gentis.
Lietuvoje 17 rūšių. Vorai 5-11 mm dydžio.
Gyvena ant žolių, medžių ir krūmų lapų, po medžių žieve. Medžioja naktį. Žaibiškai puola auką kai ši prisiartina arba, prisėlinęs prie jos, nusitempia į saugesnę vietą sudoroti. Rezga maišo formos gyvenamuosius tinklus. Keletas rūšių žemėje kasa urvelius, kuriuos iškloja verpalais. Gyvenamieji maišeliai yra su dviem angomis, kurias žiemojimo ar kiaušinėlių saugojimo metu vorai apraizgo verpalais. Šiuose maišeliuose oro temperatūra ir drėgmė pastovi, jie beveik nepraleidžia vandens. Manoma, kad šios gūžtos perduoda cheminius ir vibratorinius signalus poravimosi metu. Gresiant pavojui vorai greitai bėga lygiu lapų paviršiumi, samanomis ir akmenimis, kadangi kojų letenėlės ir priešletenėlės yra apaugusios kibiais plaukeliais.
Birutė I
Birutė I – Kauno miesto teritorija, esanti į pietus nuo Aleksoto. Šiaurės vakarinė Birutės rajono dalis. Veikia Prezidento Valdo Adamkaus gimnazija. Vyrauja sodybiniai gyvenamieji namai, yra sodų. Rytuose yra Gamtininkų draugijos sklypas. Nuo Birutės II skiria J. Pabrėžos gatvė.
Istorija
XIX a. čia buvo dvarininko Godlevskio dvaro laukai. Po I pasaulinio karo dvaro žemę nupirko verslininkas M. Frenkelis, kuris įkūrė ūkį ir pavadino jį Naujadvariu. 1920–1930 m. jo žemės dalis išparduota naujakuriams, kurie įkūrė Birutės I kaimą, o aplink Naujadvarį susiformavo Birutė II.
Undiscovered Soul
Undiscovered Soul – antrasis studijinis amerikiečių muzikanto Richie Sambora albumas, išleistas 1998 m. vasarį.
1997 m. japoniška versija
Šioje albumo versijoje, išleistoje Japonijoje, dainos sudėliotos kiek skirtinga tvarka, truputį skiriasi ir jų atlikimas.
1998 m. turo leidinys
Tik Japonijai skirtas ribotas leidinys su gyvų koncertų metu įrašytomis dainomis.
Lapoja
Lapoja – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 6,5 km į šiaurės vakarus nuo Vievio, Kazokiškių miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,23 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 111,6 m. Krantai žemi, vakarinis krantas pelkėtas. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežerą iš pietų į šiaurę prateka Lapojos upelis (Žiežmaros intakas).
Vitalija Bartkuvienė
Vitalija Bartkuvienė (1939 m. rugsėjo 27 d. Nendriniai, Antanavo valsčius – 1996 m. rugpjūčio 29 d. Kaunas) – lietuvių dailininkė tekstilininkė.
Biografija
1964 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1964–1984 m. „Dailės“ kombinato Kauno tekstilės cecho dailininkė, 1984–1996 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto Taikomosios tekstilės katedros vedėja; nuo 1992 m. docentė.
Kūryba
Nuo 1966 m. dalyvavo dailės parodose Lietuvoje, Austrijoje, Čekoslovakijoje, Danijoje, Japonijoje. Rusijoje, Vengrijoje. Individualios parodos surengtos Kaune 1989 m., su dail. E. Kniūkštaite ir 1997 m., Kėdainiuose 1994 m.
Tekstilės darbais apipavidalino Baisogalos, Kazlų Rūdos, Kauno interjerų. Pažymėtini dekoratyviniai akcentai ir sienų kilimas „Pasimatymo“ kavinei Kaune, 1972 m. Sukūrė gobelenų, batikų, aplikacijų, mišrios technikos kompozicijų: triptikas „Ornamentinis“ (1974 m.), „Jaunystė“ (1975 m.), „Saugokime gamtą“, „Keliai“ (1988–1989 m.), „Prabėgę metai“ (1990 m.). Kūriniai dekoratyvūs, apibendrintų formų, juose plėtojamos gamtos, istorijos, gyvenimo prasmės temos.
Hedwig Andersen
Hedwig Andersen (1866 m. birželio 9 d. Klaipėdoje – 1957 m. kovo 29 d. Eutine) – gydytoja, mokytoja, kartu su Clara Schlaffhorst sukūrusi kvėpavimo, kalbos ir balso terapijos Schlaffhorst ir Andersen metodą.
Biografija
Gimė 1866 m. birželio 9 d. Klaipėdoje, virvių gamintojo šeimoje. Zondershauzene, Tiuringijoje dirbo fortepijono mokytoja. Mokėsi dainavimo pas Julius Hey, kur susipažino su Clara Schlaffhorst. Kartu jos iš vertė iš anglų į vokiečių kalbą Leo Kofler knygą The Art of Breathing. 1910 m. pradėjo dirbti mokytoja Berlyne. 1916 m. kartu su C. Schlaffhorst atidarė vokalinio meno mokyklą Rotenberge prie Fuldos. 1926-1942 m. mokykla veikė Hustedt miestelyje Žemutinėje Saksonijoje, o 1942-1945 m. Seefeld miestelyje Pomeranijoje. Po C. Schlaffhorst mirties 1945 m. persikėlė gyventi pas savo buvusią mokinę Annemarie Fischer į Šionbriuną prie Eutino Šlėzvige-Holšteine, kur ir mirė 1957 m. kovo 29 dieną.
Ūdriškių piliakalnis
Ūdriškių piliakalnis, Piniginis kalnas, Urviškės, Rūgšteliškis, Vilkiškė – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3624; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1348; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A937) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Balčių miške, Tauragnų seniūnija. Pasiekiamas nuo kelio Sirvydžiai – Minčia ties Antabaltės rytiniu galu antru didesniu keliuku pasukus į dešinę pietuosna, pavažiavus 1,9 km pro negyvenamą sodybą, prieš iškirsto miško plotą pasukus į dešinę šiaurėn apleistu keliu, pakilus ant kalvos ir paėjus į kairę vakarų kryptimi 250 m – yra už slėnio kitoje kalvoje, Minčios girininkijos 90 kvartalo centrinėje dalyje. Piliakalnis sunkiai randamas, nes miškingoje vietovėje nėra aiškesnių orientyrų.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 15x8 m dydžio. Pietiniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 4 m pločio terasa, 2,5 m žemiau jos – antra 3 m pločio terasa. Šiauriniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 4 m pločio terasa, 1,5 m žemiau jos – antra 3,5 m pločio terasa, 2 m žemiau kurios – trečia 4 m pločio terasa. 1 m žemiau šios terasos yra 15x7 m dydžio terasa – kalvos galas. Rytiniame šlaite, 1 m žemiau viena kitos yra dvi 1-2 m pločio terasos. Šlaitai statūs, 20-22 m aukščio.
Aikštelė ir antra terasa apardytos duobių. Piliakalnis apaugęs pušimis su krūmų pomiškiu.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio ir įtvirtinimų nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 21000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Luisana Lopilato
Luisana Loreley Lopilato de la Torre  (g. 1987 m. gegužės 18 d., Buenos Airėse) – Argentinos aktorė, modelis, dainininkė (serialo Rebelde Way filmavimo metu sukurtos grupės „Erreway“ narė).
Biografija
Luisana yra trečias vaikas Eduardo (Eduardo) ir Betės (Betty) Lopilato šeimoje. Brolis Dario – aktorius. Sesuo Daniela – dietologė be to Luisanai padėjo rašyti dainas pirmajam soliniam CD).
Luisanos buvęs draugas ir pirmoji meilė – aktorius Felipe Colombo, kartu su Lopilato vaidinęs serialuose "Miliuose " ir "Maištingas amžius ", kur jaunuoliai ir pradėjo savo meilės istoriją. Oficialiai teigė esą išsiskyrę dar iki filmo „Maištingo amžius", tačiau 2004 m. slapta kamera užfiksavo juos besibučiuojančius persirengimo kambaryje (pasak Luisanos, video sugriovė jos draugystę). Jorge Rial, TV šou "Intrusos en la noche" vedėjas, pavadinęs Luisaną Lolita, tuo pažemindamas šią porą šou metu (Lopilato tuo metu buvo 16 m.), buvo paduotas į teismą civiline tvarka. Luisana Lopilato prisiteisė 3 mln. JAV dolerių žalos atlyginimą.
Luisana dainavo ir vėliau „paliko“ „Erreway“ (oficialiai 2007 m. vasarą), bet liko draugais su Camila Bordonaba, Benjaminu Rojasu ir Felipe Colombo.
Vėliau ji buvo aktoriaus Mariano Martineso (Mariano Martinez) sužadėtinė (Martinesas kartu su Luisana vaidino seriale "Alma pirata"). Pirmą kartą jie susitiko Caras saloje, Brazilijoje, Luisana buvo dar nepilnametė ir keliavo su mama Bety. Mariano buvo neseniai išsiskyręs su Marsela Kloosterboer, tačiau grįžęs į Buenos Aires suprato įsimylėjęs jaunąją gražuolę. Taip atsitiko, kad abu buvo pakviesti filmuotis naujame seriale "Alma Pirata". Jie tapo pora ir seriale, ir realiame gyvenime. 2006 m. gruodį, kai visur sklandė gandai apie vedybas pora išsiskyrė. Pagrindinė išsiskyrimo priežastis buvo amžiaus skirtumas ir Mariano pavydas – sakė gražuolė.
Po savaitės nuo išsiskyrimo draugai pakvietė vykti į "Lawn Tennis" turnyrą Buenos Airėse. Ten Luisana susipažino su tenisininku Chuanu Manoka (Juan Monaco), artimai draugavo, tačiau 2009 m. balandį išsiskyrė. Juan daug keliavo, o Luisana liko Argentinoje tęsdama TV serialų aktorės karjerą. Nuolat skiriantis atstumas – pagrindinė išsiskyrimo priežastis. Tačiau kalbama, kad tenisininkas susižavėjo aktore Augustina Cordoba (Luisanos kolegė iš serialo „Alma Pirata“).
Netrukus po šio išsiskyrimo pasklido gandai, kad jaunoji aktorė susitikinėja su Michael Bublé – 11 metų vyresniu Kanados dainininku. Nors žvaigždės tai neigė, neilgai trukus išaiškėjo, kad jie iš tiesų pora ir naujasis aktorės vaikinas jau dairosi privataus namo Buenos Airėse, po metų jie susižadėjo, o 2011 m. balandžio 2 d. Buenos Airėse pora susituokė. Šventėje dalyvavo poros šeimos nariai ir draugai. 2013 m. rugpjūčio 27 d. ankstų rytą pora susilaukė sūnaus, kurį pavadino Noah.
Luisanos dievaitis yra dainininkas Luis Miguel. Ji dievina gyvūnus ir turi šunį ir triušį ir dar dvi kates ir dar dvi laboratorines žiurkes ir žiurkėną. Jos mėgstamiausia pamoka mokykloje buvo biologija.
Filmai, serialai ir teatras
Pirmą kartą prieš kameras ji pasirodė 1995 m. seriale "Mano šeima", atliko dailininkės vaidmenį. 1998 m., po pasirodymo televizijoje, ją pakvietė Cris Morena, kai ieškojo aktorių "Mažyliai" serialui, kuriame vaidino ir kiti 2001 m. 2000 m. ji pirmą kartą suvaidino filme "Un Amor en Moisés Ville", kuris buvo apie kelis žydus, kurie pabėgo iš carinė Rusijos ir buvo išsiųsti į skirtingus Argentinos miestus, vienas iš miestų, Santa Fė (Sante Fe). 2001 metais ji vaidino "Mažyliai" filme. Vėliau telenovelėje "Šviesos kampelis", filmavosi patagonikoje (patagónica), "Villa La Angostura".
2002 m. Cris Morena kūriniai išsiskyrė visoje šalyje, ji sukūrė telenovelę "Rebelde Way" ("Maištingas amžius"), ir dar kartą pasirinko Luisaną vaidinti Mią Colucci, turtingą mergaitę, užaugintą vien tėvo – pramonininko. Siužeto linija buvo sukoncentruota į "Elite Way School", buvo rodoma Channel 9 (Devintojo kanalo) 20 valandą. Čia ji pradėjo ir savo muzikinę karjerą grupėje Erreway. Grupės nariai buvo Kamila Bordonaba (Camila Bordonaba), Benchaminas Rochasas (Benjamín Rojas) ir Felipė Kolombo (Felipe Colombo), grupė, kuri išleido tris savo įrašus, keliauja į koncertinius turus, į skirtingas šalis, juos koncertuoti kviečia tūkstančiai žmonių. "Rebelde Way" savo tikslą pasiekia 2003-ųjų metų pabaigoje, kiekvieną dieną jų įrašų klauso vidutiniškai trys milijonai gerbėjų Argentinoje.Rebelde Way serialo dėka, Luisana Lopilato tapo labai populiari Argentinoje: ji pasirodė ant 50 žurnalų viršelių.
2004 m. (iki sėkmės „pabaigos“) buvo nufilmuotas "4 Caminos" filmas: keturios filmų žvaigždės vaidino šiaurės – vakarų Argentinoje. Tais pačiais metais, Luisana ėmėsi naujo projekto, "Los Pensionados" ("Studentai"), jį rodė tryliktasis Argentinos kanalas, 21 valaną. Ji vaidino Keitę (Kathy), pavydžą mergaitę, savo tėvo Karloso (Carlos) (Diego Alarcón) mimadą, kuris įsimyli Manuelę (Manuel), tačiau tarp jų "įsikiša" Nikolas Vaskesas (Nicholas Vázquez). Ši telenovelė buvo filmuojama šešis mėnesius, tačiau nesusilaukė daug sėkmės, todėl ir buvo nutrauktas šios telenovelės filmavimas 2004 m. viduryje. Pasibaigus novelei, Luisana pradeda kitą rolę, pakeičiant senąją, ji vaidino komedijoje : "Los secretos de Papá" ("Tėčio paslaptys"). Šiame projekte Luisana vaidina pagrindinio veikėjo dukrą, kuri pabėga iš namų, pas mamą į Kordovą (Cordova), kad galėtų su ja pasimatyti Buenos Airėse. Filmavimai tęsiasi iki 2005-ųjų vasario mėnesio. Jis baigėsi ne sėkmingai, kadangi jį rodė 23 valandą.
2004 m. pabaigoje grupė Erreway išsiskyrė. 2005 m. Luizana grįžo į televiziją situacijų komedijoje "Casados Con Hijos" ("Vedęs ir turi vaikų"), garsiojo Amerikiečių televizijos serijalo "Vedęs ir turi vaikų" argentinietiškoje versijoje, šį kartą – kartu su savo broliu Darío Lopilato, bei kitais aktoriais: Guillermo Francella ir Florence Rock, sukurtą Argentinos televizijos kanalo Telefe. Šioje komedijoje ji vaidina Paolą (Paola), susipainiojusią dukrą Argentiniečių šeimoje. Tai vienas iš serijalų, kuris ją išgarsino.
2006 m. ji buvo pakviesta vadinti "Alma Pirata" ("Pirato siela"), kurį rodo Telefé, 21 valaną, nuo kovo 20-osios dienos, su ja kartu vaidina: Marijanas Martinesas (Mariano Martinez), Izabelė Makedo (Isabel Macedo) ir Benchaminas Rochasas (Benjamín Rojas), su kuriuo kartu vadinimo "Rebelde Way" novelėje. Ji vaidina Džino Riganti (Gino Riganti) dukrą.
Lopilato gavo pasiūlymą nusifilmuoti filme "Esperando la carroza 2". Luisana pasirodys antroje komedijos dalyje, kurią prodiusavo Alejandro Doria, 1985 metais. Atrosios dalies scenaristas – Jacobo Langsner, prodiuseris – Andrian Serantoni. Filmo filmavimus planuojama pradėti 2008 metų rugsėjo viduryje. Filme Luisanos kolegos bus: China Zorrila, Betiana Blum, Luis Brandoni, Monica Villa, Juan Manuel Tenuta.
Luisana Lopilato, Rodrigo González, Néstor Sánchez ir Sabrina Garciarena žvaigždės muilo operoje, kurios pavadinimas "Encandilados", kuris buvo pristatytas "Mipcom", tarptautinėje televizijos mugėje "Dirigime" Terra ir "Amanda O" Vidurkio prieš grožines literatūros technologija. "Encandilados" yra graži istorija nepaprastai romantiškos meilės, kuri skaičiuoja maždaug 54 minučių skyrių ir yra vientisai nufilmuota ispanų kalba. thumb|200px|right|Nina seriale "Atraccion x 4" Serialas "Atraccion x 4" – komedija skirta jaunimui, kuri yra kuriama Ideas Del Sur kompanijos. Serialas apie dvi labai skirtingas šeimas. Pirmoji šeima: tėtis, muzikantas (Puma Goity), kuris turi tris dukras(Luisana Lopilato, Camila Bordonaba, Juana Dubary), kurios žavisi roko muzika. Antroji šeima: motina(Carola Reyna) ir jos trys sūnūs, besižaventys reggeaton stiliumi (Rodrigo Guirao, Dario Lopilato, Elias Vinoles). Serialas, kurio scenarijaus autoriai yra Gustavo Belatti ir Mario Segade, pradėtas filmuoti rugpjūtį tai bus kova tarp kultūrinių skirtumų, tarp turtų ir nevisiško pritekliaus, tarp muzikos stilių ir merginų. Šį kartą ex kolegės Luisina Lopilato ir Camila Bordonaba vaidins seseris, ir todėl serialo režisierius paprašė, kad Luisana pakeistų plaukų spalvą į tamsesnę.