cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gašerbrumas IV
Į kalną pirmą kartą įkopta 1958 m. rugpjūčio 6 d. (Italijos ekspedicija – Walter Bonatti ir Carlo Mauri).
Massimo Ambrosini
Masimas Ambrosinis (g. 1977 m. gegužės 29 d.) – buvęs Italijos futbolininkas, gynėjas.
Karjera
Daug apdovanojimų laimėjo su „Milanu“.
Simptoterminis metodas
Simptoterminis metodas – natūralaus šeimos planavimo (NŠP) būdas, kuriuo siekiama nustatyti vaisingąsias dienas remiantis dviejų metodų – temperatūrinio ir gimdos kaklelio gleivių metodo – principais. Pagrindinis privalumas – sinchroniškai naudojant šiuos du metodus, vaisingųjų dienų nustatymas yra tikslesnis.
Pastaraisiais metais atsiranda vis daugiau gamintojų, siūlančių įvairias moters ciklo skaičiuokles, parodančias, kurios dienos yra vaisingos. Dažniausiai jos remiasi tiek moters temperatūra, tiek ir gleivių charakteristikomis (pvz., „Perimon“ ). Dauguma tiekėjų teigia, kad Perlo indeksas siekia mažiau nei 5. Tačiau prieš naudojantis tokiomis skaičiuoklėmis, jas reikia „kalibruoti“ – nustatyti individualiai pagal moters ankstesnius ciklus, kadangi skaičiuoklėje yra mažas kompiuteris, analizuojantis informaciją apie paskutinius moters ciklus. Kalibravimo laikas priklauso nuo tiekėjo – gali būti nuo 3 iki 8 ir daugiau ciklų.
タイミング法 Ufahamu wa uwezo wa kushika mimba
Cecelės
Cecelės  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 8 km į šiaurės vakarus nuo Semiatyčių ir apie 77 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. buvo kaimas Bielsko apskrities Semiatyčių valsčiuje.
Klevečkinė
Klevečkinė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Skaistgirių.
Daujotų apylinkė
Daujotų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ariogalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ariogalos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Paliepių apylinkės.
Baltarusijos lietuviai
Istorija
Archeologijos duomenys rodo, kad II–I tūkstantmetyje pr. m. e. dab. Baltarusijos teritorijoje gyveno baltų gentys. Nuo I tūkstantmečio antrosios pusės jas vis labiau asimiliuojant rytiniams slavams ilgainiui liko tik baltiškos salos. LDK laikais dab. Baltarusijos teritorijoje daug kur gyveno lietuvių: rašytiniai šaltiniai mini lietuvius XIV a. pabaigoje – XV a. gyvenus Oršos apskr.; čia 1387 m. buvo pakrikštyti likę pagonys lietuviai ir įsteigta Obolcų (į vakarus nuo Oršos) katalikų parapija. XV a. – XVI a. lietuviškos buvo Lydos, Krevo (Krėvos), Ašmenos, Smurgainių, Medilo, Vileikos, Vidžių, Breslaujos apylinkės. Dalis šių vietų lietuvių XVI a. – XIX a. subaltarusėjo, dalis sulenkėjo.
Iki XVIII a. pabaigoje visa dab. Baltarusijos teritorija priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštijai, XIX a.-XX a. pradžioje – Rusijos imperijai. XIX a. viduryje lietuviškos dar buvo Perlamo, Ašiužos, Pariečės, Dubičių, Rodūnios, Pelesos, Asavos, Varanavo, Benekainių, Apso, Drūkšių apylinkės. Lietuviškų kaimų (Dimanava, Malkava, Sofeiskas) XIX a. pabaigoje Baltarusijoje įkūrė lietuviai, atsikėlę iš Vilniaus ir Kauno gubernijų. XX a. lietuviškai kalbančių dar buvo kai kuriuose Varanavo, Astravo, Vijos, Breslaujos apylinkių kaimuose.
1915 m. per Baltarusiją į rytus traukėsi daug Lietuvos gyventojų, Minske ir kitur veikė Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti skyriai. 1918 m. kuriantis Lietuvos valstybei rytinių etninių žemių, dabar priklausančių Baltarusijai, lietuviai siekė, kad jų gyvenamoji teritorija atitektų Lietuvos Respublikai. 1919 m. Baltarusija siekė nepriklausomybės, bet Rytų Baltarusija 1920 m. faktiškai atiteko Tarybų Rusijai, buvo sudaryta Baltarusijos TSR, 1922 m. gruodžio mėn. ji tapo TSRS sąjungine respublika ir formaliai viena TSRS įkūrėjų. 1920–1939 m. Vakarų Baltarusijos teritorija buvo valdoma Lenkijos, po 1939 m. dalis etninių lietuvių žemių – Apsas, Gėliūnai, Gervėčiai, Girios, Pelesa, Rimdžiūnai, Rodūnia, Mockai ir kiti kaimai, kuriuose iki Antrojo pasaulinio karo gyveno apie 24 000 lietuvių, liko Baltarusijos teritorijoje.
Kultūra, švietimas
Per 4 dešimtmečio stalinines represijas išžudyta diduma lietuvių inteligentų, t. p. žuvo, represuota daug lietuvių komunistų. Per Antrąjį pasaulinį karą Lietuvos generalinei sričiai priskirtose Baltarusijos lietuvių etninėse žemėse buvo įsteigta lietuviškų mokyklų, bažnyčiose atgaivintos pamaldos lietuvių kalba, tačiau tuoj po karo visos mokyklos uždarytos. Nuo 1957 m. aštuonių Gervėčių ir Pelesos apylinkių gyvenviečių mokyklose buvo lietuvių kalbos pamokos, vėliau jų liko tik Gervėčiuose, Pelesoje ir Giriose.
1999 m. pradėtas leisti Baltarusijos lietuvių biuletenis „Mūsų žodis“. 2000 m. Rimdžiūnuose pastatytas Lietuvių kultūros, švietimo ir informacijos centras.
Organizacijos
1927–1932 m. veikė Baltarusijos proletarinių rašytojų asociacijos lietuvių sekcija, 1927–1937 m. – Baltarusijos TSR MA ir Valstybinės leidyklos lietuvių sektoriai.
1991 m. suirus TSRS Baltarusijoje atsirado galimybė organizuoti lietuvišką veiklą. 1994 m. Pelesoje, Gervėčiuose įsikūrė lietuvių bendruomenės. 1994 m. įkurta Baltarusijos lietuvių bendruomenė, vienijanti visas Baltarusijos lietuvių organizacijas. 1995 m. įkurta Gardino lietuvių bendruomenė ir Gardino srities lietuvių susivienijimas „Tėvynė“. 1998 m. įregistruota Breslaujos krašto lietuvių bendruomenė (Vitebsko sritis).
1996 m. buvo sušauktas Baltarusijos lietuvių I suvažiavimas. Lietuviai dalyvauja Lietuvos dainų šventėse, Baltarusijos tautinių kultūrų festivaliuose. 1998 m. Minske vyko Baltarusijos lietuvių kultūros ir meno dienos: veikė Baltarusijos lietuvių dailininkų paroda, koncertavo meno kolektyvai. 1999 m. Baltarusijos lietuvių bendruomenė sušaukė Baltarusijos lietuvių II suvažiavimą.
Lietuvių demografija
1959 m. pagal oficialią statistiką lietuviškai kalbėjo 8363, 1979 m. – 6993 žmonių, 78% lietuviais užsirašiusiųjų.
2008 m. Singapūro Grand Prix
2008 m. Singapūro Grand Prix – 15-tasis 2008 m. sezono Formulės 1 Grand Prix (GP), kuris vyko tamsiuoju paros metu rugsėjo 26-28 d. Singapūro trasoje.
Tai yra pirmasis F1 Grand Prix vykstantis Singapūre bei tamsiuoju paros metu.
Paskutinį kartą Singapūro GP vyko Formula Libre čempionate 1973 m. Thomson Road trasoje.
Prieš Grand Prix
Jau 2008 m. vasario 14 d. trasos šeimininkai ir naktinio GP rengėjai pradėjo pardavinėti 70 000 bilietų į lenktynes. Po kelių minučių nuo pardavimų pradžios dėl didelio susidomėjimo ir duomenų srauto sugedo serveris.
Gegužės 15 d. pranešta, jog atsižvelgus į pilotų nuogąstavimus, visi Singapūro GP savaitgalio važiavimai vyks tamsiuoju paros metu. Anksčiau skelbtame lenktynių savaitgalio tvarkaraštyje dalis treniruočių buvo suplanuotos tamsiuoju, o kitos šviesiuoju paros metu, bet atsižvelgus į lenktynininkų ir komandų pastabas, buvo nuspręsta visus važiavimus rengti naktį.
Liepos 16 d. Singapūro GP organizatoriai oficialiai atidarė naująjį techninio aptarnavimo zonos pastatą ir pačią techninio aptarnavimo zoną. Pastatas įrengtas šalia prieplaukos. Statyboms buvo išleista apie 65 milijonai litų.
Pirmoji dalis
Pirmoji ir inauguracinė Singapūro GP penktadienio treniruotė tapo kovos lauku tarp McLaren ir Ferrari ekipų pilotų. Pirmas tapęs sezono lyderis Lewis Hamiltonas (laikas 1:45.518) Felipe Massa (1:45.598) aplenkė vos 0.080 sekundės. Kimi Raikkonenas "tilpo" į pusės sekundės atsilikimą (1:45.961), Heikki Kovalainenas - sekundės (1:46.463).
Antroji dalis
Pirmosios treniruotės lyderis Lewis Hamiltonas (1:45.752) buvo labai arti tokio paties pasiekimo ir antrojoje dalyje, tačiau jį aplenkė jo senas konkurentas ispanas Fernando Alonso (1:45.654). Kaip ir pirmojoje treniruotėje, pirmą ir antrą pilotus skyrė labai mažas laiko tarpas - šįkart vos 0.090 sekundės. Trečias liko Felipe Massa su Ferrari (1:45.793).
Pilotų reakcijos
Abejose treniruotėse dauguma pilotų darė klaidas ir apsisukinėjo trasoje. Po treniruočių didžioji dalis jų skundėsi dideliu nelygumų kiekiu trasoje. Dalis pilotų matė didelį pavojų įvažiuojant ir išvažiuojant iš techninio aptarnavimo zonos.
Šeštadienio treniruotės
Šiose treniruotėse vėl greičiausias buvo ispanas Fernando Alonso (1:44.506). Jis aplenkė sezono lyderį Lewisą Hamiltoną (1:45.119) ir Felipe Massą (1:45.246). Kitas Ferrari narys Kimi Raikkonenas, nuvažiavęs 10 ratų, buvo tik 17-tas (1:46.482).
Kvalifikacija
Singapūro GP kvalifikacijoje puikiai pasirodė Felipe Massa. Savo atimiausią varžovą Lewisą Hamiltoną jis aplenkė daugiau nei puse sekundės. Trečias liko Kimi Raikkonenas, o už jo lenkas Robertas Kubica. Labai nepasiseke treniruočių lyderiui Fernando Alonso, kuriam antroje kvalifikacijos dalyje sugedo bolidas, tad jis liko tik 15-tas.
thumb|Trasos vaizdas naktį
Lenktynės
thumb|Felipe Massa techninio aptarnavimo zonoje thumb|Nugalėtojas Fernando Alonso thumb|Podiumas
Po Grand Prix
Praėjus beveik metams po lenktynių Formulėje 1 kilo skandalas. Renault ekipa buvo apkaltinta 2008 m. Singapūro GP įvykių surežisavimu. Šios ekipos lenktynininkas Nelson Piquet Jr. buvo atleistas po Vengrijos GP. Po šio įvykio brazilas FIA davė parodymus, jog ekipos vadovai prieš lenktynes paprašė jo sukelti tyčinę avariją, kad kitas Renault lenktynininkas Fernando Alonso gautų pranašumą prieš kitus sportininkus.
2009 m. rugsėjo 21 d. Renault buvo nubausta dvejų metų lygtine diskvalifikacija. Ši ekipa atleido abu savo vadovus - F. Briatorę ir P. Symonds'ą.
Norlandas
Norlandas (SV Norrland - "Šiaurės žemė") − viena iš trijų tradicinių dabartinės Švedijos žemių, apimantis Švedijos šiaurinę dalį. Jis neturi administracinio statuso ir yra kultūrinis-geografinis regionas. Iki XIX a. Norlandas buvo viena iš 4 tradicinių Švedijos karalystės žemių, ir apėmė ne tik dabartinės Švedijos šiaurę bet ir didžiąją dalį Suomijos. Ją sudarė 9 tradicinės provincijos: Jestriklandas, Helsinglandas, Herjedalenas, Jemtlandas, Laponija, Medelpadas, Ostrobotnija, Ongermanlandas, Vesterbotenas.
Istorija
Tuo pat metu vakarinę Norlando dalį siekė kontroliuoti Norvegija, uždėjusi samiams mokesčius. Tarp šių dviejų įtakų nuo XIII a. ėmė skverbtis suomių (hemių) kilmės kolonistai, vadinamieji birkarlai, kurie siekė kontroliuoti samius aplink Botnijos įlanką. Taip kiekvienos į įlanką tekančios didesnės upės slėniuose susiformavo atskiros valdos - lapmarkos (SV Lappmarken).
Norlando žemės vardas švedų šaltiniuose pirmą kartą sutinkamas 1433 m. Žemė švedų buvo apibrėžiama kaip teritorija į šiaurę nuo Jestriklando provincijos. Išskyrus šią pietinę ribą, ji neturėjo kitų aiškių ribų. Jau tada dalį lapmarkų, esančių arčiau Svealando, kontroliavo tiesiogiai Švedijos karalystė (kaip provincijos Medelpadas, Helsinglandas, Ongermanlandas), nors didžioji Norlando dalis buvo nekontroliuojama.
Žlugus Kalmaro unijai, Švedija pradėjo strategiškai rūpintis Norlando pajungimu. 1553 m. iš daugumos birkarlų buvo atimtos teisės rinkti mokesčius iš samių, ir jų kontroliuojamos lapmarkos tiesiogiai prijungtos prie Švedijos karūnos. Taip buvo suformuotos Vesterboteno ir Ostrobotnijos provincijos. 1595 m. Švedijos kontroliuojamas Norlandas Rusijos sąskaita buvo praplėstas į rytus, t. y. užimta seniau Naugardui priklausiusi Šiaurinė Karelija.
Norlandas plėtėsi ir XVII a. 1658 m., iš Norvegijos atplėšus Jemtlandą ir Herjedaleną, jie prijungti prie Norlando. Taip pat prie Norlando prijungta ir anksčiau Svealandui priklausiusi Jestriklando provincija. Laponijos provincija suformuota šiaurėje ir atskyrė Švedijos valdas nuo Norvegijos.
Raumenų distrofija
Ligos apibrėžimas
Raumenų distrofija yra genetinė liga. Kiekvieną iš raumenų distrofijos formų lemia specifinio geno, „klaida“. Žmonės, kurie suserga raumenų distrofija, turi neteisingą informaciją arba jos trūkumą savo genuose, todėl negaminami baltymai reikalingi sveikam raumenų funkcionavimui.
Norlandas
Istorija
1809 m. istorinis Norlandas buvo padalintas, kadangi rytinė jo dalis (Ostrobotnija, rytinė Laponija ir Vesterboteno pakraštys) atiteko Rusijos imperijai ir sudarė Suomijos Didžiąją kunigaikštystę. Šis padalinimas išliko iki mūsų dienų.
Lėnai Švedijoje
thumb|left|150px|Norlandas žemėlapyje Šiuo metu Švedijai priklausančią Norlando dalį sudaro 8 (iš 9) tradicinės provincijos. Visa teritorija administraciškai dalijama į 5 lėnus ir 54 komunas:
Raumenų distrofija
Raumenų distrofijos rūšys
Atskiros raumenų distrofijos formos skiriasi. Priklausomai nuo formos, pažeidžiamos nevienodos raumenų grupės. Simptomų sunkumas ir pobūdis, amžius, kuriame šie simptomai atsiranda, kaip greitai simptomai progresuoja ir kuria linkme paveldėtas susirgimas eis, tai faktoriai, kurie lemia raumenų distrofijos formų skirtumus. Net ir esant vienodam susirgimui, skirtingiems žmonėms gali pasireikšti skirtingi simptomai.
framed|center|Raumenų distrofija būna skirtingų tipų
Paveldimumas
Raumenų distrofija yra genetinė liga, kuri gali būti perduodama iš kartos į kartą arba pasireikšti netikėtai vienam iš šeimos narių kaip tam tikro geno mutacijos rezultatas. Sūnūs moterų, kurios yra šio susirgimo nešiotojos (pažeistas genas, bet moterims nepasireiškia jokie simptomai) turi 50% riziką susirgti, o dukros, 50% riziką tapti nešiotojomis. Diušeno raumenų distrofija (DRD) suserga maždaug 1 iš 3600 vyriškos lyties kūdikių.
Priešingai, nei priimta manyti, raumenų distrofija nėra tik vaikų susirgimas – jis gali paliesti kiekvieną. Kai kurios raumenų distrofijos formos gali pasireikšti kūdikystėje arba ankstyvoje vaikystėje, tačiau atskiros formos, ir vėlesniame amžiuje.
framed|centre|Diušeno raumenų distrofija yra paveldima su X chromosoma sukibusiu genu.
Gydymas
Raumenų distrofijos gydymo nėra, o tik simptomų lengvinimas ir kontrolė. Gydytojai stengiasi surasti geriausią kelią simptomų kontrolei, kad vaikai, paaugliai ir suaugusieji galėtų kaip įmanoma labiau gyventi komfortiškai ir laimingai.
Fizinė terapija
Fizinė terapija padeda pacientams pagerinti raumenų tvirtumą ir funkcijas. Tam tikri pratimai padeda išvengti sutraukimo, raumenų, sąnarių sustandėjimo ir to pasekoje sukeliamo skausmo.
Medikamentinis gydymas
Tam tikrų formų raumenų distrofijos simptomams gydyti skiriami medikamentai, dažniausiai steroidai, kaip Diušeno atveju – prednizonas, paaugliams su miotonine distrofija – mexilitinas raumenų relaksacijai, kortikosteroidai vaikams, kad išliktų kuo ilgesnė vaikščiojimo galimybė.
Kilusių komplikacijų gydymas
Dėl poveikio įvairioms raumenų grupėms, raumenų distrofija, priklausomai nuo formos ir sunkumo, gali sukelti sunkias komplikacijas:
AH
Dviraidė santrumpa AH gali reikšti:
Prieš pakratant kojas (filmas)
Prieš pakratant kojas – 2008 m. JAV režisieriaus Robo Reinerio drama, kuriame pagrindinius vaidmenis atliko Džekas Nikolsonas ir Morganas Frimanas. Filmas pasakoja apie dviejų vėžiu sergančių vyrų priešmirtinį šou.
Siužetas
Daug metų atgal, pirmo kurso studentui Karteriui, filosofijos dėstytojas davė užduotį sudaryti savo „norų sąrašą“, – sąrašą, ką jis savo gyvenime norėtų padaryti, pamatyti ir išgyventi.
Bet laikui bėgant į norų sąrašą įsiterpė realybė. Vedybos, vaikai, daugybė įsipareigojimų ir 46–ių metų stažą turinčio auto mechaniko norų sąrašas liko tik prisiminimas apie prarastas galimybes.
Tuo tarpu milijonierius Edvardas ir akyse nematė jokių sąrašų, išskyrus sąskaitas ir sąmatas. Jis visada buvo labai užimtas savo galinga verslo imperija ir galvojo tik apie eilinį stambų sandorį arba labai retos veislės kavos puodelį.
131 m.
131 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Ampervalandė
Ampervalandė (Ah) – elektros krūvio matavimo vienetas. Tai – elektros energijos šaltinio talpos vienetas, teorinis matmuo, leidžiantis sulyginti vienodos įtampos akumuliatorius ar galvaninius elementus. Dažniausiai ši reikšmė matuojama prie idealių iškrovos sąlygų. Kadangi maži šaltiniai, tokie kaip mobiliojo telefono akumuliatorius, turi dažnai net mažiau nei 1 Ah, naudojamas vienetas mAh (miliampervalandė). Tačiau talpa rašoma mAh ir ant elementų, kurių talpa didesnė nei 1 Ah. Tai daroma vien tik dėl reklamos, nes dideli skaičiai psichologiškai atrodo geriau.
Kiek tikslesnis ir informatyvesnis akumuliatorių žymėjimas yra naudojant vatvalandes, rodantis akumuliatoriaus ar elemento sukauptos energijos kiekį. Tai svarbu pasirenkant nešiojamojo kompiuterio akumuliatorių, nes šiuolaikiniai kompiuteriai gali dirbti ir su skirtingos įtampos akumuliatoriais.
1Wh = 1V × 1Ah.
Kazachijos TSR vėliava
thumb|250px|Kazachijos TSR vėliava (1953–1991 m.) Proporcijos: 1:2. thumb|250px|Kazachijos TSR vėliava galiojusi 1940–1953 metais thumb|250px|Kazachijos TSR vėliava galiojusi 1937–1940 metais
Kazachijos TSR vėliava buvo priimta Kazachijos vyriausybės sprendimu 1953 m. sausio 24 d.
Prieš tai, vėliava buvo raudona su auksiniu pjautuvu ir kūju viršutiniame kairiajame kampe. Po jais, kirilicos raidėmis, užrašyta Казак ССР (Kazachijos SSR) ir Казахская ССР (Kazachstano SSR).
Jūrgaidinės
Jūrgaidinės, arba triglinės (Triglidae) – skorpenžuvių (Scorpaeniformes) būrio žuvų šeima. Paplitę vandenynų atogrąžų srityse.
Šeimoje yra 8 gentys, 114 rūšių.
Kazachijos TSR vėliava
Taip pat skaitykite
Flagge Kasachstans
Penkiolika šlovės minučių
miniatiūra|thumb|right|250px|Šio Stokholmo muziejaus parodos kataloge 1968 m. atsirado garsusis [[Andy Warhol įrašas: „Ateityje kiekvienas bus garsus penkiolikai minučių“]] Penkiolika šlovės minučių – plačiai pagarsėjusi žinomo amerikiečių pop art menininko Andy Warhol frazė, paimta iš jo posakio „Ateityje kiekvienas bus garsus penkiolikai minučių“.
Jonavos sakralinės muzikos mokykla
Jonavos sakralinės muzikos mokykla - mokykla, veikusi Jonavos rajone. Direktorė - Jonavos muzikė chorvedė Rasa Daunorienė (g. 1966 m.). Veikė apie 1996-1998 m. Išregistruota 1998 m. rugsėjo 1 d.
Adresas - Kosmonautų g. 15, Jonava.
Penkiolika šlovės minučių
Istorija
1968 m. vasario mėn. A. Warhol surengė savo pirmąją tarptautinę parodą Stokholmo Moderna Museet galerijoje. Parodos kataloge buvo įrašyta: „In the future everybody will be world famous for fifteen minutes“. Be abejonės, tai geriausiai žinoma šio menininko sentencija, galbūt vienintelė, kurią žino daugelis žmonių. Ilgainiui tai pradėjo erzinti patį A. Warhol, kuomet žurnalistų jis buvo apie tai vis klausiamas. 1979 m. jis dar kartą pakartojo šią frazę, patvirtinančią jog ji buvo teisinga – „mano šešiasdešimtųjų metų spėjimas pagaliau pasitvirtino: ateityje kiekvienas bus garsus penkiolikai minučių“.
Laikui bėgant, kuomet iškilo trumpalaikių žvaigždžių, televizijos realybės šou kultas, atsirado YouTube, ši pranašiška replika pilnai pateisino save – 15 minučių šlovė tapo vienu pagrindinių populiariosios kultūros konceptų. Trumpalaikė šlovė tapo milijonų siekiu, svajone, net pajuokos objektu. Ši septintojo dešimtmečio pranašystė tapo efektinga banalybe, bylojančia šlovės nepastovumą. Tuo tarpu šios 15 minučių prieš kelis dešimtmečius buvo gerokai brangesnės ir reikalavo kraštutinių priemonių, pavyzdžiui, pasikėsinti į prezidentą Kenedį ar nušauti patį Andy Warhol: beje, į sparnuotojo posakio autorių šovė nuolatinė jo studijos klientė Valerie Solanas.
Ilgainiui šio posakio esmė buvo pašaipiai sukeista ir perfrazuota: „Ateityje penkiolika žmonių bus garsūs“, „Po penkiolikos minučių visi bus garsūs“ ir pan.
Notė
thumb|Naktis joja savo arkliu, [[19 amžius Peter Nicolai Arbo]] Skandinavų mitologijoje Notė – nakties personifikacija.
Aprašoma Snorio Strulusono „Jaunesniojoje Edoje“. Ten rašoma, kad Nakties tėvas buvo milžinas Narfis. Notės apibūdinime minima, kad ji buvo tamsaus veido, kaip ir jos šeima. Pirmoje santuokoje buvo susituokusi su žmogumi Naglfariu, o jų sūnus – Audis. Vėliau ji ištekėjo už Anaro ir jiems gimė duktė Jordė Žemė. Galiausiai ištekėjo už Delingo, aušros dievo. Notės ir Delingo sūnus buvo Dagras, dienos personifikacija. Tėvai Dagrui padovanojo du arklius ir du karo vežimus, kuriuos padėjo aukštai danguje tam, kad Dagras galėtų važinėtis dangumi visą parą. Pirmoji joja Naktis ant arklio Hrimfaksio. Dienos arkliu Skinfaksiu joja Dagras, nuo arklio karčių nušvinta visa žemė ir dangus.
Delingas
Skandinavų mitologijoje Delingas – aušros dievas. Jo žmona Notė, nakties personifikacija. Natė ir Delingas susilaukė Dagro – dienos personifikacijos. Tėvai Dagrui padovanojo du arklius ir du karo vežimus, kuriuos padėjo aukštai danguje tam, kad Dagras galėtų važinėtis dangumi visą parą. Pirmoji joja Naktis ant arklio Hrimfaksio. Dienos arkliu Skinfaksiu joja Dagras, nuo arklio karčių nušvinta visa žemė ir dangus.
Claude Monet
Klodas Monė (, 1840 m. lapkričio 14 d. Paryžiuje, Prancūzijoje – 1926 m. gruodžio 5 d. Živerni km., Ero departamente) – prancūzų tapytojas, peizažistas, vienas garsiausių impresionizmo atstovų.
Jaunystė
Klodas Monė gimė 1840 m. lapkričio 14 d. Paryžiuje, Prancūzijoje. Jo šeima persikėlė į Havrą Normandijoje, kai K. Monė buvo penkeri metai. Tėvas norėjo, kad jis tęstų šeimos bakalėjinių prekių pardavimo verslą, bet jis norėjo piešti. Savo menininko kelią K. Monė pradėjo piešdamas karikatūras, kurias jis kopijavo iš laikraščių ir žurnalų. Kaimynams jis kūrė portretus. Savo kūrinius eksponavo tėvo parduotuvės vitrinos languose. Kartu parduotuvėje savo peizažus eksponavo vietos tapytojas Eženas Budenas, kuris paskatino K. Monė mesti piešti karikatūras ir pradėti tapyti peizažus, išmokė tapybos plenere (atvirame ore) technikos.
1859 m. K. Monė nuvyko į Paryžių, apsilankė oficialiame dailės Salone, po kurio laiške E. Budenui pagyrė Barbizono mokyklos peizažistus: K. Truajoną, K. Koro, F. Dobinji, T. Ruso. Tuo pat metu K. Monė susipažino su olandų tapytojo J. B. Jongkindo marinomis ir realistų, G. Kurbė ir F. Milė, paveikslais.
1859 m. K. Monė Siuis akademijoje susipažino su K. Pisaro − viso gyvenimo draugu ir bendraminčiu. 1860 m. jis buvo pašauktas į armiją ir išvyko į Alžyrą, kur turėjo tarnauti septynerius metus. Tačiau 1862 metų vasarą susirgo vidurių šiltine. K. Monė teta Sofija Lekadr ištraukė sūnėną iš armijos ir apsiėmė remti jo dailės studijas. 1862 m. K. Monė įstojo į akademinio dailininko Š. Glero studiją Paryžiuje, kur sutiko O. Renuarą, F. Bazilį ir A. Sislėjų. Kartu jie dalinosi naujomis dailės idėjomis, kurios tapo pagrindu impresionistinei tapybai. Susibūrusią dailininkų grupę vienijo bendri požiūriai į tapybą. Išvykose į Normandiją K. Monė dirbo kartu su E. Budenu ir J. B. Jongkindu, ir su šių dailininkų tapybos metodais plenere supažindino kitus grupės dailininkus. Tapytojai kartu paliko Š. Glero studiją, tapė Barbizono mokyklos peizažistų pamėgtoje vietoje − Fontenblo miške. Tapytojus paveikė tuo metu skandalus Paryžiuje sukėlę E. Manė paveikslai „Pusryčiai ant žolės“ (1863) ir „Olimpija“ (1865), vaizdavusieji šiuolaikines temas. 1865 m. du K. Monė peizažai buvo priimti į oficialią Salono parodą, rudenį Truvilyje K. Monė dirbo kartu su G. Kurbė, F. Dobinji ir Dž. Vistleriu.
1866 m. K. Monė nutapė paveikslą „Moteris su žalia suknele“ (Camille, ou la femme à la robe verte), eksponuotą Paryžiaus Salone. Šiame paveiksle nutapyta Kamilė Donsjė (Camille Doncieux). Po kiek laiko Kamilė Donsjė tapo nėščia, K. Monė pasiryžo ją vesti. Jo šeima pasipriešino vedyboms su pozuotoja, tėvas įsakė 1867 m. vasarą sūnui praleisti pas tetą Sent Andrese, vietovėje netoli Havro, grasindamas nutraukti finansinę paramą. Dėl streso K. Monė pradėjo blogėti regėjimas, jis Havre gydėsi nuo nerimo. Tuo pačiu metu K. Monė savo kūryboje žengė lemiamus žingsnius impresionistinės dailės link − naudojo nemaišytas grynas spalvas tapydamas Normandijos vaizdus. 1867 m. jam ir K. Donsjė gimė sūnus Žanas. Pora gyveno kartu beveik slaptai Paryžiuje ir susituokė tik 1870 m. thumb|left|260px|„[[Įspūdis, saulėtekis“ (Impression, soleil levant, 1872/1873, Marmottan Monet muziejus, Paryžius)]]
1870−1890 m.: impresionizmo vedlys
Į Prancūziją K. Monė grįžo per Nyderlandus, kur sukūrė vietos kanalų, vėjo malūnų vaizdų. 1872 m. K. Monė nutapė paveikslą „Įspūdis, saulėtekis“ (Impression, soleil levant), vaizduojantį Havro uosto vaizdą. Šis kūrinys buvo eksponuotas pirmoje impresionistų parodoje 1874 m. ir dabar yra Paryžiaus Marmottan Monet muziejuje. Iš paveikslo pavadinimo dailės kritikas Lui Lerua (Louis Leroy) išvedė sąvoką „impresionizmas“. 1873 m. K. Monė ir Kamilė Donsjė persikėlė į Aržantejį netoli Senos upės. Tapytojas pasistatė valtį-namą, iš kurios tapydavo upės pakrantes.
K. Monė pirmojoje impresionistų parodoje pademonstravo 9 paveikslus, antrojoje 1876 m. − 18, trečiojoje 1877 m. − 30, ketvirtojoje 1879 m. − 29 paveikslus. Penktojoje ir šeštojoje, bei aštuntojoje parodose K. Monė nedalyvavo, septintojoje 1882 m. eksponavo 35 paveikslus. K. Monė pradėjo tapyti paveikslų serijas, kurių pirmąja tapo vaizduojanti Sen Lazaro geležinkelio stotį Paryžiuje (tapyta dar 1876−1877 m.).
1878 m. kovo 17 d. K. Monė ir K. Donsjė susilaukė sūnaus Mišelio. Jie buvo persikėlę iš Aržantejo, kur prisidarė skolų, į Vetejį, kitą Paryžiaus priemiestį. Netoli jų gyveno bankrutavusio parduotuvių savininko Ernesto ir Alisos Hošedės šeima. Tikėtina, kad su Alisa Hošede (Alice Hoschedé) K. Monė jau 1876 m. turėjo romaną, kai atliko užsakymą tuomet pasiturinčiai šeimai. 1879 m. Kamilė Donsjė mirė nuo tuberkuliozės ir Alisa Hošedė apsigyveno (pabėgo nuo vyro) su K. Monė pasiimdama jo 2 vaikus su savais. Jie gyveno Vetejyje ir Puasi, kurio K. Monė nekentė. 1883 m. balandį jie persikėlė į namą Živerni kaime, apie 85 km šiauriau Paryžiaus, kur K. Monė pasodino didelį sodą. K. Monė šį sodą tapė visą likusį gyvenimą. K. Monė ir Alisa Hošedė susituokė 1892 m. po to, kai 1891 m. mirė Alisos vyras.
1880 m. įvyko pirmoji K. Monė personalinė paroda laikraščio „La Vie Moderne“ patalpose. Jis keliavo ieškodamas tapybos vietų: 1883 m. pabuvojo Havre ir Etretoje Normandijoje ir su O. Renuaru − Rivjeroje, 1884 m. lankėsi Bordigeroje ir Mentone, 1886 m. keliavo į Olandiją ir Bretanę, 1888 m. pabuvojo Antibuose, vasaromis viešėdavo Etretoje. 1885 m. dalyvavo tarptautinėje dailės parodoje Žoržo Peti galerijoje Paryžiuje.
Vėlyvieji metai
thumb|right|260px|„Japoniškas tiltas ir kūdra su vandens lelijomis“ (Le bassin aux Nympheas, [[1899, Filadelfijos dailės muziejus)]] Po 1890 m. K. Monė dirbo vis labiau vienišas. Impresionistų grupė iširo 1886 m. Jo draugas K. Pisaro persimetė į neoimpresionizmą, O. Renuaras pradėjo tapyti susižavėjęs Engro ir italų renesanso menu. Nors abu tapytojai po 1890 m. grįžo prie impresionistinio tapybos metodo, jie kūryboje atrado naujų įkvėpimo šaltinių. K. Monė niekuomet neapleido impresionistinio metodo vis labiau gilindamasis į šviesos studijavimą, jo drobės pradėjo prarasti gyvybingumą ir lyriškumą. Po 1890 m. serijos tapo pagrindine K. Monė tapybos forma: šieno stirtų (1891), tuopų (1892) ir Ruano katedros (1894). Šiose serijose vaizduojamas vienas objektas varijuojančioje dienos šviesoje. Ruano katedros fasadas nutapytas skirtingu dienos metu ir iš šiek tiek skirtingų matymo kampų. 20 katedros paveikslų buvo eksponuoti 1895 m. Diuran-Riuelio galerijoje. Pasak K. Monė, jis buvo išsinuomojęs kambarį netoli katedros ir vienu metu tapė kelias drobes − keičiantis dienos metui pereidavo dirbti nuo vienos prie kitos drobės. Jis buvo pirmuoju reikšmingu Europos dailininku, skyrusiu paveikslų serijas vieno objekto vaizdavimui, ir, tikėtina, kad tam buvo įkvėptas japonų meninininko Hokusajaus estampų serijų („36 Fudzijamos kalno vaizdai“).
1899−1904 m. K. Monė bent tris kartus lankėsi Londone, sukūrė serijas paveikslų, vaizduojančių parlamento rūmus, Vaterlo ir Čaring Kroso tiltus. 1908 ir 1909 m. dailininkas tapė Venecijos rūmus ir kanalus. Tačiau daugiausiai K. Monė dirbo savo sodyboje Živerni. Jis 1893 m. nusipirko papildomą sklypą, per kurį tekėjo Epto upės atšaka. Nukreipęs upelio srovę dailininkas sukūrė kūdrą ir virš jos pastatė japonišką tiltą, augino įvairių augalų vandens sodą. Beveik 30 metų K. Monė tapė savo nuosavus sodus, vandens lelijas, baseiną ir jo tiltą. Ilgainiui nuo molbertinių vandens lelijų paveikslų dailininkas perėjo prie sieninės tapybos. 1911 m. mirė K. Monė žmona Alisa Hošedė, 1914 m. mirė jo sūnus Žanas. 1923 m. K. Monė akyje susiformavo katarakta, dėl kurios jis turėjo dvi operacijas. Klodas Monė mirė 1926 m. gruodžio 5 d. Jis palaidotas Živerni bažnyčios kapinėse. Iki pat gyvenimo galo dailininkas tapė impresionistine maniera, nebuvo paveiktas modernistinių dailės judėjimų. Jis mirė būdamas garsiu ir pasiturinčiu menininku. Po jo mirties Prancūzijos vyriausybė sieninę „Vandens lelijų“ tapybą išstatė specialiai jai pritaikytame Oranžerijos muziejuje Paryžiuje. Dailininkui atminti buvo įkurtas Marmottan Monet muziejus Paryžiuje, jo sodyba Živerni kaime buvo atnaujinta ir 1980 m. atidaryta lankytojams.
2004 m. K. Monė paveikslas „Londonas, Parlamentas, Saulės efektai rūke“ (Le Parlement, Effet de Brouillard, 1904), buvo parduotas už 20 mln. JAV dolerių. 2008 m. vienas iš „Vandens lelijų“ paveikslų aukciono metu parduotas už 80,4 mln. , 2014 m. kitas − už 54 mln. JAV dolerių
Klevinai
Klevinai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Sudervės.
Migvašos nacionalinis parkas
Migvašos nacionalinis parkas įsikūręs Gaspės pusiasalyje, rytinėje Kanados Kvebeko provincijoje. Pusiasalį nuo likusios provincijos dalies skiria Šv. Lauryno upė, tapusi šiaurine parko siena. Šiandien ši teritorija yra apaugusi drebulynais, beržynais ir eglynais, tačiau prieš 370 milijonų metų dabar atšiaurioje pusiasalio pakrantėje driekėsi tropinės upės žiotys, o šitame potvynio vandenyje plaukiojo daugybė žuvų. Vienos turėjo šarvus, kitos dyglius, o trečios – plaučius ir pelekus, dėl kurių galėjo padaryti svarbų evoliucijos šuolį. Šios žuvys persikėlė į krantą ir evoliucionavo į keturkojus, oru kvėpuojančius sausumos gyvūnus. Migvašos nacionaliniame parke saugoma didžioji dalis devono periodo fosilijų. Jo svarba pripažinta 1999 metais, įtraukiant šią vietovę į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Fosilijų klodai buvo rasti 1842 m., jos išsiuntinėtos į įvairius pasaulio universitetus ir muziejus, tarp jų ir Britų muziejų Londone. Pakrančių uolos susiformavo iš senovnių pilkųjų uolienų, kurias sudarė smiltainio ir dumblo sluoksniai. Juose rasta įstrigusių senovinių rūšių augalų ir gyvūnų fosilijų, tarp jų ir viena iš seniausių pasaulyje žydinčių augalų rūšių. Žinoma, Migvašos nacionalinis parkas labiausiai garsėja 21 žuvų fosilijų rūšimi. Gamtos istorijos muziejus, esantis parke, saugo puikią fosilijų kolekciją. Tai vienas iš pagrindinių pasaulio paveldo kampelių, kur yra nustatyta ir suklasifikuota daugiau negu 5000 fosilijų bei sudarytas jų kompiuterinis katalogas.
Žiedų valdovas. Karaliaus sugrįžimas (2003 filmas)
'''Žiedų valdovas. Karaliaus sugrįžimas'''  – 2003 m. gruodžio 17 d. kino ekranuose pasirodęs filmas, trečiasis iš trilogijos pagal Dž. R. R. Tolkino knygą „Žiedų valdovas“. Filmą režisavo režisierius iš Naujosios Zelandijos Piteris Džeksonas. Siužetas aprėpia dalį antrojo ir daugumą trečiojo knygos tomo įvykių.
„Žiedų valdovas. Karaliaus sugrįžimas“ visame pasaulyje uždirbo apie 1 118 888 979 JAV dolerių. Išleista videojuosta bei DVD, 2004 m. pasirodė speciali išplėstinė DVD versija, kurios trukmė – 251 minutė. Be gerokai ilgesnio filmo šiame DVD yra ir įvairių priedų, dokumentinių filmų bei komentarų.
Siužetas
Filmas prasideda scena, kurioje parodoma, kaip Smygolas gavo Žiedą nužudęs Dygolą ir pamažu, pasitraukęs į urvus po kalnais, virto Golumu. Sugrįžtama prie Frodo ir Semo, kurie Smygolo yra vedami link Mordoro. Frodui darosi vis sunkiau nešti Žiedą. Jis patiki Golumu, klastingai mėginančiu atsikratyti Semo, ir išvaro pastarąjį. Golumas toliau veda Frodą žadėtuoju slaptu keliu į Mordorą. Kelias eina per voratinklėtą purviną tunelį. Golumas pradingsta, o Frodas yra priverstas susidurti su pabaisa – milžiniška vore Šeloba. Ji įgelia Frodui ir apveja voratinklio gijomis. Visą sceną mato iš paskos atsekęs išvarytasis Semas. Jis pagalvoja, kad Frodas mirė, todėl su ašaromis akyse pasiima Žiedą, Frodo kalaviją Gylį ir Galadrijelės dovanotą švytintį buteliuką. Išgirdęs artėjančių orkų balsus, pasislepia. Iš orkų pokalbio supranta, kad Frodas nemiręs, tačiau gelbėti jau per vėlu: orkai Frodą nusineša į savo bokštą.
Lygiagrečiai vystosi veiksmas kitoje Viduržemio dalyje. Į sugriautą Izengardą atjoja Gandalfas, Aragornas, Legolasas, Gimlis ir Teodenas. Čia jie kalbasi su savo bokšte užsidariusiu Sarumanu. Sarumaną nuduria jo tarnas Grima (Šliužburnis), ir iš Burtininko rankovės iškrenta Palantiras (Matantysis Akmuo). Palantirą pakelia Pipinas, tačiau jį išsyk atima Gandalfas. Kompanija keliauja į Edorasą (Rohano sostinę). Naktį Pipinas neatsispiria pagundai ir, paėmęs iš Gandalfo Akmenį, pažvelgia į jį ir susidūrė su pačiu Sauronu. Ryte Gandalfas su Pipinu išjoja į Minas Tiritą, o Teodenas ir jo vyrai – į Dunharą (Rohano tvirtovę), kur prisakyta rinktis visiems Rohano kariams: Rohanas nusprendė padėti Gondorui Didžiajanme Kare prieš Suroną ir visą Mordorą. Tačiau Aragorno planai kitokie: jis žino, kad Gondorui pavojus gresia ne tik iš rytų: iš pietų didžiąja upe Anduinu artėja priešų laivai. Jeigu nori suspėti jiems sukliudyti, Aragornas privalo eiti Mirusiųjų Takais: keliu po kalnais, kuriame susibūrę kadaise pažado kovoti su Sauronu neištesėję kariai. Jie paklus tik Gondoro karaliui. Kartu su Aragornu eina Legolasas ir Gimlis. Mirusieji paklūsta Aragornui, karalių ainiui, ir seka paskui jį. Rohano armija išjoja į Gondorą, kartu – ir vyru persirengusi Teodeno dukterėčia Eovyna.
Minas Tirite tuo metu prasideda didelis mūšis. Praradęs sveiką protą, Gondoro vietininkas Denetoras nori sudeginti sužeistą sūnų Faramirą ir sudegti pats. Jam sukliudo Pipinas ir Gandalfas. Pelenoro laukų mūšį laimi gondoriečiai, sulaukę Rohano bei Aragorno priešų laivais atplukdytų Mirusiųjų pagalbos. Per mūšį žūva Rohano karalius Teodenas, o Žiedo Šmėklų, Nazgulų valdovą (stipriausiąjį iš Nazgulų, bet deja ne Sauroną) nužudo Eovyna. Po mūšio svarstoma, ką daryti toliau. Akivaizdu, kad karine jėga Saurono įveikti nepavyks, todėl lieka vienintelė viltis – Frodas. Kad Saurono dėmesys būtų nukreiptas nuo Frodo ir Semo, nusprendžiama pasiųsti kariuomenę prie Juodųjų Mordoro Vartų.
Semas išvaduoja Frodą iš orkų tvirtovės: orkai susipjovė tarpusavyje ir išsižudė. Apsirengę orkiškais skarmalais, jiedu pradeda sunkią kelionę Lemties Kalno link. Iš plynės, kurioje knibždėte knibžda orkų, šie pasitraukia – Sauronas renka pajėgas prie Juodųjų Vartų. Galiausiai vargiai suprasdami, kas vyksta, hobitai pasiekia Lemties Kalną. Tačiau svarbiausią akimirką Frodas atsisako įmesti Žiedą į ugnį ir užsimauna Jį. Perskrodusi visus šešėlius Saurono Akis pamato Frodą. Kaip nesuvaldoma liepsna Jį užliejo įniršis, tačiau kaip juodi, smaugiantys dūmai pakilo baimė. Vienas žingsnis ir jis bus sunaikintas. Iš paskos atsekęs Golumas pradeda kautis su Frodu. Golumui pavyko atimti Žiedą, tačiau susvyravęs jis įkrenta į Lemties Kalno Ugnį.
Frodas atsibunda švarioje, šiltoje lovoje ir pamato, kad šalia – jo draugai!!! Minas Tirite įvyksta Aragorno ir Arvenos vestuvės. Keturi hobitai grįžta į Grafystę, tačiau Frodas jau nebe toks kaip anksčiau. Drauge su nusenusiu Bilbu, Galadriele, Kelebornu, Elrondu ir Gandalfu jis laivu išplaukia į Vakarus. Semas lieka Grafystėje. Filmas baigiamas tais pačiais žodžiais kaip ir knyga: „Ką gi, aš sugrįžau.“
Knygos ir filmo skirtumai
Kadangi „Žiedų valdovas“ gausus įvykių bei personažų, scenarijaus autoriams teko nelengva užduotis visa tai sutalpinti į filmą. Kai kurie knygos epizodai buvo pakeisti ar išmesti. Ne visi pakeitimai patenkino ištikimus knygos gerbėjus. Tarp Tolkino gerbėjų atsirado vadinamųjų „puristų“, kurie skeptiškai žiūrėjo į filmą, teigė, kad jis niekada tinkamai neperteiks Tolkino kūrybos.
Apdovanojimai
Filmas gavo per 90 įvairių apdovanojimų visame pasaulyje. Svarbiausi iš jų:
Pavinkšnių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pernaravos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ariogalos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pelutavos apylinkės.
Fukuokas
thumb|250px|Salos paplūdimys
Fukuokas  – didžiausia Vietnamui priklausanti sala. Yra Siamo įlankoje, 15 km nuo pietinių Kambodžos krantų. Priklauso Kiendziango provincijai, sudaro apygardą (į ją dar įeina 21 salą supanti salelė). Salos plotas – 574 km². Fukuokas išsitęsęs iš šiaurės į pietus 50 km, plotis iki 25 km. Paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta siekia 603 m (Cua k.). Klimatas subekvatorinis, musoninis. Drėgnasis laikotarpis trunka nuo birželio iki lapkričio. Per metus iškrenta vidutiniškai 2879 mm kritulių, kalnuose – iki 4000 mm. Balandis ir gegužė yra karščiausi mėnesiai, kuomet temperatūra pakyla iki 35 °C.
Fukuoke gyvena ~85 tūkst. gyventojų. Administracinis centras – Zjongdongas. Veikia oro uostas. Verčiamasi žvejyba, pipirų auginimu, perlų rinkimu. Fukuokas taip pat yra populiarus turistinis centras.
Dėl Fukuoko salos ilgą laiką varžėsi Kambodža ir Vietnamas. Vietnamo karo metu joje buvo įrengta didžiausia Pietų Vietnamo koncentracijos stovykla. 1967 m. Kambodžos karalius Norodomas Sihanukas pripažino salą Vietnamui, tačiau 1975 m. ją užėmė raudonieji khmerai. Vietnamiečiai Fukuoką netrukus atkovojo.
Žiogai (Šiauliai)
Žiogai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 15 km į šiaurę nuo Šiaulių, į rytus nuo kelio, prie Luponės ir Gulbino upelių. Seniūnaitijos centras. Kaimo centrinėje dalyje, 90 m į pietvakarius nuo kelių Lygudai–Žiogai ir į Maniūšius kryžkelės, į vakarus nuo kelio Lygudai–Žiogai (Šiauliai) yra Žiogų senosios kapinės (kultūros paminklo MC kodas 4640).
Istorija
Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos laikais kaimo žemės priklausė Šiaulių ekonomijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Verbūnų seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiaus Lygudų seniūnijai, nuo 1932 m. – vėl Verbūnų seniūnijai, nuo 1950 m. – Šiaulių rajono Gruzdžių apylinkės kaimas. 1948 m. susikūrė Žiogų kolūkis (pirmininkas Vaclovas Šiurkus). 1950 m. rugpjūčio 18 d. kolūkis prijungtas prie kolūkio „Tarybinė aušra“, kuris 1975 m. sausio 28 d, prijungtas prie kolūkio „Gegužės devintoji“.
Gyventojai
1923 m. surašymo metu kaime buvo 24 ūkiai.
Šarūnas Sauka
Šarūnas Sauka (g. 1958 m. rugsėjo 11 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas, knygų vaikams autorius.
132 m.
132 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Zoli Ádok
Zoli Ádok (1976 m. kovo 22 d. Segedas, Vengrija) – Vengrijos dainininkas. 2009 m. išrinktas atstovauti Vengrijai Eurovizijos dainų konkurse su lyrine daina Dance with Me.
Gražiškių herbas
Gražiškių herbas – vienas iš Gražiškių miestelio ir seniūnijos (Vilkaviškio rajono savivaldybė) heraldikos atributų.
Aprašas
Herbo skydo mėlyname lauke raitelį ant sidabrinio žirgo vaizduojantis persirengėlis. Jo veidas, plaštakos, uniformos antpečiai, sagos, diržas ir kiti smulkesni elementai auksiniai.
Herbas pasirinktas pagal Gražiškių miestelio vidurinės mokyklos mokinių piešinius. Herbas siejamas su labai sena Gražiškių tradicija – „šyvio šokdinimu“. Kol kas tai vienintelis miestelis Lietuvoje, kuriame dar gyva ši Užgavėnių tradicija.
Istorija
2001 m. gruodžio 10 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1596. Heraldikos komisija herbą buvo patvirtinusi lapkričio 22 d. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Raudonskruostis krūminukas
Raudonskruostis krūminukas (Cardellina rubrifrons) – amerikinių devynbalsių (Parulidae) šeimos paukštis. Tai vienintelė rūšis gentyje.
Kūnas iki 14 cm ilgio, šviesiai pilkas, pilvo pusė balta. Skruostai, kaklas ir krūtinės apačia ryškai raudoni, tuo tarpu viršugalvis ir galvos šonai juodi.
Egidijus Vilimas
Egidijus Vilimas (g. 1960 m. gegužės 27 d. Papiškiuose, Rokiškio rajonas) – pedagogas, Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1978 m. baigė Rokiškio Edvardo Tičkaus vidurinę mokyklą. 1985 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos fakultetą, istorijos ir teisės mokytojas. 1992 m. Lietuvos mokytojų kvalifikacijos kėlimo institute baigė politologijos kvalifikacijos kursus.
1985–1988 m. Kupiškio raj. Skapiškio vidurinės mokyklos istorijos mokytojas. 1988–1990 m. Juozo Tumo-Vaižganto vidurinės mokyklos istorijos mokytojas, 1990–2003 m. ir 2007–2011 m. mokyklos direktorius. 2003–2007 m. Rokiškio rajono savivaldybės meras. .
Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys, partijos pirmininko pavaduotojas, Rokiškio skyriaus pirmininkas. 2003–2007 m., 2007 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2011 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos šaulių sąjungos narys. Sutuoktinė Raimonda, vaikai Dovilė, Monika.
Dagras
thumb|right|250px|Dagras ant savo arklio, [[XIX amžius Peter Nicolai Arbo]] Skandinavų mitologijoje Dagras – dienos personifikacija, aušros dievo Delingo ir nakties deivės Notės sūnus (var. Notės brolis). Tėvai Dagrui padovanojo du arklius ir du karo vežimus, kuriuos padėjo aukštai danguje tam, kad Dagras galėtų važinėtis dangumi visą parą. Pirmoji joja Naktis ant arklio Hrimfaksio. Dienos arkliu Skinfaksiu joja Dagras, nuo arklio karčių nušvinta visa žemė ir dangus.
Kaukolė ir sukryžiuoti kaulai
thumb|200px|Vėliava su "Linksmuoju Rodžeriu"
Kaukolė ir sukryžiuoti kaulai – simbolis, kurį sudaro žmogaus kaukolė ir du po ja sukryžiuoti kaulai. Manoma, kad ženklas tapo mirties simboliu pradėjus tikrais kaulais ir kaukolėmis žymėti įėjimus į ispanų kapines. Praeityje juo neretai buvo privaloma žymėti visas nuodingas medžiagas.
Piratų simbolis
Šis simbolis buvo pavaizduotas ant žinomų piratų Edward England bei John Taylor vėliavų, nors tarp piratų labiau buvo paplitusi juoda vėliava be jokių ženklų. Tokią vėliavą šiuo metu įprasta vadinti „Linksmuoju Rodžeriu“ (. Tiksli vėliavos bei jos pavadinimo kilmė nežinoma, tačiau („gražiai raudona“) iš pradžių greičiausiai reiškė karo laivuose naudotą raudoną vėliavą, garbingai perspėjančią jog pasigailėjimo pasidavusiems nebus . Vėliau „Linksmasis Rodžeris“ (juoda, ne raudona vėliava) priešingai reikšdavo jog puolamam laivui pasidavus be kovos piratai žada palikti jo įgulą gyvą. Tam nenusiteikę piratai, kaip ir anksčiau, iškeldavo raudojąją vėliavą. . Pavadinimas senesnis už pačią vėliavą, 1724 metų knygoje juo įvardijamos piratų Bartholomew Roberts ir Francis Spriggs vėliavos kurios greičiausiai atrodė kitaip.  „Linksmojo Rodžerio“ vardą turinčio kapitono piratų tarpe greičiausiai nėra buvę.
Piratai naudojo ir įvairias kitokias vėliavas. Kapitonai šiuo ženklu laivo žurnale taip pat žymėdavo jūreivio mirtį.
Įspėjimo ženklas
Šiomis dienomis ženklas naudojamas kaip pavojaus įspėjimas (dažniausiai dėl nuodingos medžiagos, tačiau taip pat dėl aukštos įtampos bei kitų pavojų). Tačiau toks naudojimas turi kritikų. Iš vienos pusės, ženklas gali kurti neigiamą prekės įvaizdį. Iš kitos pusės, jis gali privilioti piratų ženklu jį palaikiusius vaikus. Todėl ieškoma jį galinčio pakeisti ženklo.
Kitos reikšmės
Simbolis taip pat figūruoja masonų tradicijoje. Paprastai reiškia meistro Hiramo kapą bei jo jau ėmusį pūti lavoną.
Kodavimas
Šiam simboliui skirtas kodas U+2620 (☠).
Heaven 17
Heaven 17 – Anglijos synthpopo muzikos grupė. Grupę sukūrė klavišininkai Ian Craig Marsh ir Martyn Ware 1980 m. po to kai pasitraukė iš The Human League. Prisijungus vokalistui Glenn Gregory susiformavo pastovi grupės sudėtis. Heaven 17 – viena iš pačių tipiškiausių 80 -ųjų synthpopo grupių. Muzika išskirtinai buvo paremta sintezatoriais ir ritmo mašinomis, pati muzikinė estetika labai įtakota Kraftwerk. Grupė netgi nekoncertuodavo palikdama savo kūrybą tik įrašuose.
1982 m. Heaven 17 išleido singlą „Let Me Go“, o išgarsėjo ir sulaukė tarptautinio dėmesio 1983 m. su daina „Temptation“ (JK – 2 vieta) – vienu žinomiausių 80 -ųjų elektroninės muzikos hitų. Grupė toliau tęsė gana sėkminga veiklą, iš žinomesnių dainų – „The Height of the Fighting“(1981), „Come Live with Me“(1983), „Sunset Now“ (1984), „Trouble“(1986), „Contenders“(1986).
133 m.
133 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
PASA Irodotos FC
„PASA Irodotos“  – Graikijos futbolo klubas iš Nea Alikarnassos.
Istorija
Klubas įkurtas 1932 m. Ilgą laiką žaidė žemesniuose šalies divizionuose.
2017–2018 m. nugalėjo Trečios pakopos pirmenybėse ir iškopė į Antros pakopos pirmenybes.
2022–2023 m. rungtyniavo Antrojoje Superlygoje, tačiau turėjo finansinių problemų, įsiskolinimų žaidėjams, nemokėjo atlyginimų. Graikijos futbolo federacija dėl to skyrė taškų nuobaudas, tačiau situacija nepagerėjo. Galiausiai buvo pašalinti iš čempionato.
Spalvinė gama
Mėlyna ir balta spalvos.
Biskra
Biskra – miestas Alžyro šiaurės rytuose, oazėse, prie bendravardės upės; vilajos centras. 196,3 tūkst. gyventojų (2007). Išvystytas žemės ūkio sektorius, yra tekstilės fabrikas, apylinkėse auginamos datulės.
Istorija
Miesto istorija siekia Kartaginos laikus. Romėnai jį vadino Vescera. Biskroje 1849 m. ir 1871 m. vyko sukilimai.
Klevinė (Elektrėnai)
Klevinė – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 3 km nuo Laičių.
Čartajevas
Čartajevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Semiatičės ir apie 76 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1952-1954 m. kaimas buvo Čartajevo valsčiaus centras.
Lukšių Vinco Grybo gimnazija
miniatiūra|265px|Atnaujinta gimnazija
Šakių rajono Lukšių Vinco Grybo gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Lukšiuose (Šakių raj.), A. Tatarės g. 37, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190821478.
Filialas: Lukšių V. Grybo gimnazijos ikimokyklinio ugdymo skyrius „Ąžuoliukas“.