cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daft Punk
„Discovery“ (1999–2004 m.)
1999 m. grupės nariai dirbo prie savo antrojo albumo. 2001 m. jam išėjus į prekybą jis susilaukė nemažai dėmesio. Dauguma šio albumo kūrinių buvo paremta 8 ir 9 dešimtmečių kūriniais. Singlas „One More Time“ iš šio albumo pasiekė antrąją vietą Didžiosios Britanijos rinkos pardavimuose ir tapo vienu didžiausių klubinių hitų. Taip pat ir kiti singlai iš šio albumo – „Digital Love“, „Harder, Better, Faster, Stronger“ buvo labai populiarūs, tiek Didžiojoje Britanijoje, tiek JAV. Nepaisant nedidelio išleidimo tiražo singlas „Face to Face“ buvo perkamiausias JAV.
2003 m. „Daft Punk“ kartu su Leiji Matsumoto sukūrė animacinį filmą „Interstella 5555: The 5tory of the 5ecret 5tar 5ystem“. Šiam filmui reklamuoti buvo išleistas ir albumas „Daft Club“.
„Human After All“ (2004–2008 m.)
Nuo 2004 m. rugsėjo 13 iki lapkričio 9 dienos grupės nariai intensyviai dirbo prie naujojo darbo, o 2005 m. kovo mėnesį jie išleido naująjį albumą „Human After All“. Šio albumo singlai buvo šie: „Robot Rock“, „Technologic“, „Human After All“ ir „The Prime Time of Your Life“.
2006 m. grupė išleido savo CD/DVD albumą „Musique Vol. 1 1993–2005“, kuriame buvo iki tol nematyti grupės vaizdo klipai.
2007 m. grupė debiutavo kaip režisieriai, kai pristatė savo kūrybos filmą „Daft Punk’s Electroma“, kuriame, tiesa, neskambėjo jų pačių muzika. Tais pačiais metais prekyboje pasirodė ir naujas albumas „Alive 2007“, kuriame buvo akimirkos iš jų pasirodymų įvairių turų metu. Iš šio albumo pasirodė ir singlas „Harder, Better, Faster, Stronger (Alive 2007)“.
„Tron: Legacy“ (2008–2011 m.)
2009 m. buvo pranešta, kad duetas filmui „Tronas. Palikimas“ (Tron: Legacy) sukūrė 24 kūrinius. Filmo garso takelis buvo išleistas 2010 m. gruodžio 6 d.
„Random Access Memories“ (2011–2021)
Įrašinėdami albumą „Random Access Memories“ „Daft Punk“ bendradarbiavo su dainininku/dainų autoriumi Paul Williams ir grupės Chic lyderiu Nile Rodgers. 2012 m. gegužę buvo pranešta, kad prie dueto prisideda ir Giorgio Moroder. Pats albumas buvo visiškas nutolimas nuo pirmų dueto albumų, kuriuose dominavo elektroninė muzika. „Random Access Memories“ galima įžvelgti disco, progressive rock, synthfunk stilių. 2013 m. balandžio 19 d. buvo išleistas pirmasis albumo singlas „Get Lucky“, balandžio 28 d. jis tapo pirmuoju „Daft Punk“ Nr. 1 singlu Jungtinėje Karalystėje ir išsilaikė ten keturias savaites. Visas albumas buvo išleistas tų pačių metų gegužės 21 d.
56-uosiose kasmetiniuose „Grammy apdovanojimuose“ albumas „Random Access Memories“ buvo apdovanotas Metų albumo, Geriausio elektronikos/šokių albumo, Geriausiai suprojektuoto neklasikinio albumo apdovanojimais, o „Get Lucky“ gavo Geriausio pop dueto/grupės atlikimo, Metų įrašo apdovanojimus.
Grammy apdovanojimai
Daft Punk trylika kartų buvo nominuoti Grammy apdovanojimams iš kurių laimėjo septynis.
Sarapiki
Sarapiki  – upė Kosta Rikos šiaurėje; San Chuano dešinysis intakas. Prasideda Centrinėje Kordiljeroje, išteka iš Poaso ugnikalnio kraterio lagūnos. Teka šiaurės rytų kryptimi, daugiausia lygumomis, apaugusiomis tropinėmis džiunglėmis. Įteka į San Chuaną Nikaragvos pasienyje, ties Trinidado gyvenviete.
Arma
Arma – miestas Šiaurės Airijoje, Armos grafystės centras. Mažiausias miestas šalyje.
Istorija
Žinomas nuo 600 m. pr. m. e. Miesto statusas suteiktas 1995 metais, praėjus metams po karalienės Elžbietos II vizito.
Sarapiki
Didžiausias intakas – Puerto Vjechas (dešinysis).
Prie Sarapiki upės įsikūrę San Migelio, La Vircheno, Puerto Vjecho miesteliai.
Tarptautinė pagyvenusių žmonių diena
miniatiūra|Pagyvenusių žmonių skulptūra [[Ispanija|Ispanijoje]] Tarptautinė pagyvenusių žmonių diena – visame pasaulyje minima spalio 1 d.
Istorija
Jungtinių Tautų (JT) Generalinė Asamblėja paskelbė ją dar 1990 m. Po metų Asamblėja patvirtino rezoliuciją, kurioje buvo išreikštas JT požiūris į senatvę, o šalys paragintos formuojant savo politiką laikytis šių nuostatų.
Gailiūnai (Ukmergė)
Gailiūnai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 13 km nuo Ukmergės.
Ringėliškė
Ringėliškė – kaimas centrinėje Druskininkų savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurę nuo Druskininkų.
Režisieriaus padėjėjas
Režisieriaus padėjėjo vieta kino industrijoje apima kasdieninio proceso sekimą filmavimo metu, organizavimą, logistiką, rengiant kasdienį filmavimo darbų grafiką, prižiūrint filmavimo komandą bei aktorius, taip pat priežiūrą, kad visi darbai vyktų pagal planą. Režisieriaus padėjėjas rūpinasi komandos sveikata ir saugumu. Istoriškai režisieriaus padėjėjo vieta buvo pirmasis žingsnis į režisieriaus karjerą. Alfredas Hitčkokas buvo režisieriaus pavaduotojas, taip pat ir James McTeigue. Galimybė pradėti režisūrinį darbą, nebėra tokia aktuali kuriant vaidybinius filmus, tačiau dabar taip galima pradėti darbą televizijoje, ypatingai tai populiaru Australijoje ir Didžiojoje Britanijoje. Šiais laikais režisieriaus padėjėjai dažniau tampa gamybos vadovais ar prodiuseriais negu režisieriais. Režisieriaus padėjėjas taip pat gali atlikti daugelį kitų darbų. Į pareigas būnant režisieriaus pavaduotoju teatre taip pat įeina sustojimo dalių žymėjimasis pjesėje. Daugelis siekiančių karjeros kaip režisieriai pradeda savo karjerą kaip teatro režisieriaus pavaduotojai, nors pareigos teatre ir filmavimo aikštelėje yra visiškai skirtingos ir neturėtų būti maišomos. miniatiūra|dešinėje|Režisieriaus padėjėjas praneša scenos ir dublio numerius
Kiti vaidmenys
Dažnai režisieriaus padėjėjo vaidmuo yra skirstomas į dar keletą kitų vaidmenų. Papildomos režisieriaus asistento pareigos yra skirtingos kiekvienoje šalyje. Pavyzdžiui skirtumas tarp antro antrojo ir trečiojo režisieriaus padėjėjo ypač didelis Šiaurės Amerikoje. Tuo tarpu Britų ir Australų kompanijos vietoje antro antrojo režisieriaus padėjėjo verčiau samdo antrąjį režisieriaus padėjėją, kuris yra labiau patyręs šioje srityje ir yra taip pat gerai apmokytas, taip leidžiant efektyviau paskirstyti pareigas ir darbus. Didžiojoje Britanijoje bei Australijoje, trečiasis režisieriaus padėjėjas ir antro antrojo režisieriaus padėjėjas turi skirtingas pareigas, ir šių pareigybių pavadinimai nėra sinonimai (kaip kad Š. Amerikoje). Pavyzdžiui „trečiasis“ gali būti masinių scenų specialistas, kurio pareigos aukštesnės, o užmokestis neretai didesnis už antrojo režisieriaus padėjėjo. Daugeliu atvejų, Holivudo kino studijose, uždegus žalią šviesą naujo filmo statybai, pirmasis pasamdytas žmogus yra pirmasis režisieriaus padėjėjas. Režisieriaus padėjėjas turi gerai nujausti kiek laiko užims kiekviena konkreti scena (kartais, scena užimanti keletą scenarijaus lapų, gali būti nufilmuota pakankamai greitai, tuo tarpu pusės puslapio emociniai išgyvenimai gali užtrukti visą dieną). Kai prodiuseriai aplanko filmavimo aikštelę, pirmasis režisieriaus pavaduotojas turi bendrauti su jais ir atsakyti į jiems rūpimus klausimus. Dažnai šis žmogus gali pasakyti objektyvią nuomonę apie padarytą progresą, problemas, kurios laukia ir jų sprendimo būdus. Režisierius dažniausiai yra izoliuojamas nuo šių diskusijų, išskyrus atvejus, kai jo įsikišimas yra neišvengiamas.
Kvietimas pagal sąrašą
Pirmojo režisieriaus pavaduotojo pareiga yra „kviesti pagal sąrašą“ (angl. call the roll). Per daug metų nusistovėjo tam tikros procedūros, kurios padeda pasiekti maksimalų efektyvumą filmavimo metu. Šios procedūros, tai dažniausiai tam tikri šaukiniai ar žodžių junginiai, kurie padeda greitai ir tiksliai suprasti ko norima iš komandos. Pateikiame keletą pavyzdžių: Visa ši seka gali būti keičiama, pavyzdžiui, galima nenaudoti garso arba netrenkti lentele prieš kadrą, jei jis yra begarsis ar „MOS“. Kartais, dėl tikslingumo (pvz., jei kadras prasideda uždarytų durų vaizdu, kurios vėliau atsidarys), lentelė gali būti parodyta kadro gale. Šiuo atveju, garso takelyje, kadro metu, girdimas „lentelė pabaigoje“ (angl. end board)arba „Pabaigos lentelė“ (angl. end slate) pareiškimas (taip pat „uodega“ (angl. tail slate), tam, kad redagavimo skyrius žinotų, kad reikia ieškoti reguliavimo žymių kadro pabaigoje. Veiksmo pabaigoje, režisierius vis tiek sakys „stop“, bet pirmasis AS (ir matyt kiti) greitai sušuks "Lentelė gale! ", kad vaizdo ir garso įrašymas nebūtų išjungtas, kol nebus suplota lentele. Kaip vizualinis ženklas redaguotojams, lentelė kameroje bus parodyta apversta.
Violeta Boreikienė
Violeta Boreikienė (g. 1960 m. vasario 29 d. Tauragėje) – Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1978 m. baigė Tauragės raj. Skaudvilės vidurinę mokyklą, mokėsi Tauragės muzikos mokykloje ir baigė smuiko klasę. 1978–1982 m. studijavo Vilniaus valstybiniame universitete ir įgijo pramoninių prekių mokslo ir prekybos organizavimo specialybę. 1994–1999 m. Vytauto Didžiojo universiteto Ekonomikos ir vadybos fakultete įgijo verslo ir vadybos magistrės kvalifikaciją.
1982 m. Kauno PC „Merkurijus“ prekių žinovė, 1982–1984 m. vedėjos pavaduotoja, 1984–1987 m. vedėja. 1987–1992 m. įmonės „Maistprekyba“ vyr. ekonomistė, vyr. inspektorė. 1992–1996 m. prekybos įmonės „Vitebskas“ administracijos direktorės pavaduotoja, direktorė, direktorių valdybos pirmininkė. 2000 m. VĮ „Tarptautinis komunikacijos centras“ direktorė.
2000–2004 m. LR Seimo nario Kęstučio Glavecko padėjėja-sekretorė. 2004–2008 m. LR Seimo narė.
2002–2004 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė, Savivaldos ir ekonomikos komiteto pirmininkė, strateginio planavimo komisijos narė.
2009–2010 m. koncerno „Achemos grupė“ holdingo „Balturas“ direktorė plėtrai, generalinė direktorė. 2011–2012 m. koncerno „Achemos grupė“ rinkodaros departamento direktoriaus pavaduotoja. 2013–2014 m. Biomasės gamintojų ir vartotojų asociacijos prezidentė.
2014–2019 m. Kauno rajono savivaldybės mero patarėja. Nuo 2019 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narė, LSDP frakcijos seniūnė.
1999–2003 m. Centro sąjungos narė, šios sąjungos Kauno skyriaus Valdybos ir Tarybos narė, skyriaus pirmininko pavaduotoja. LCS susijungus su LLP - 2003–2005 m. Liberalų ir centro sąjungos narė, 2006 m. Liberalų sąjūdžio narė. Nuo 2007 m. LSDP narė.
2002–2004 m. Kauno Dainavos poliklinikos stebėtojų tarybos pirmininkė. 2002–2003 m. politikių klubo „Milda“ viceprezidentė, prezidentė. Įvairių labdaros ir paramos renginių organizatorė ir rėmėja. Pasaulio parlamentarų organizacijos "HABITAT", analizuojančios klimato kaitos problemas, narė.
2012 m. Vyriausioji rinkimų komisija vykdė tyrimą dėl galimo Socialdemokratų partijos kandidatės V. Boreikienės Kauno Dainavos rinkimų apygardoje Politinių partijų ir politinių kampanijų finansavimo ir finansavimo kontrolės įstatymo pažeidimo.
2012 m. gruodžio 31 d. Kauno apygardos prokuratūros Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimo skyriuje buvo nutrauktas ikiteisminis tyrimas dėl Boreikų šeimos veiklos įsigyjant ir parduodant turtą. Tyrimas buvo pradėtas gavus ministro pirmininko Andriaus Kubiliaus pranešimą apie galimai padarytas R. Boreikos, ilgamečio FNTT vadovo, nusikalstamas veikas.
Gailiūnai (Molėtai)
Gailiūnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Žalvarių, prie kelio. Stovi sentikių Gailiūnų Švč. Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė (nuo 1918 metų), kapinės (nuo XIX a. pabaigos). Šalia teka Grabuosta.
Istorija
Gailiūnai minimi 1655 m. Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Tada ten Jurgis Gailiūnas, Kristupas Staškūnėlis. Vardas Lozoriai ten pat minimas 1653 m. Abu vardai kilę iš asmenvardžių. Kadangi nuo XVII a. vartojami abu vardai, manytina, kad buvo du vienas prie kito du kaimai, turėję skirtingus vardus, panašiai kaip Paąžuoliai arba Klobiniai Alantos seniūnijoje. 1704 m. Molėtų bažnyčios krikšto metrikų knygoje kaimas užrašytas dviem vardais: Gailiūnai arba Lozoriai.
Nuo XX a. pradžios kaime gyventa sentikių, kurie priklausė Lozorių parapijai, kuri 1939 m. pervadinta Gailiūnų parapija.
Antašavos dvaras
Istorija
Pirmieji dvaro pastatai buvo mediniai, o naujuosus 1809–1810 m. dvaro savininko Hiacinto Antašauskio užsakymu suprojektavo Mykolas Angelas Šulcas. Pastatyti 1812–1816 m. (visi darbai 1811–1820 m.).
Prie rūmų fasado XX a. pr. pristatytas dviaukštis rizalitas. Rūmų pirmajame aukšte - buitinės patalpos: darbo kambarys, valgomasis, miegamasis. Antrajame aukšte - reprezentacinės patalpos: šokių salė, svečių valgomasis, svetainė. Rūmų interjeras buvo gana puošnus. Ypač gausiai dekoruota šokių salė. Miegamasis išsiskyrė dviem grakščiomis jonėninėmis kolonomis, augalinių motyvų plafonu, patalpą juosiančiu antablementu. Erdvūs rūmų rūsiai su kryžminiais ir cilindriniais skliautais. Netoli rūmų stovi dviaukštis svirnas, mūrytas iš lauko riedulių ir papuoštas skaldos mozaika, tinkuotais langų apvadais ir antablementu. Sodybos ansambliui dar priklausė ledainė, pirtis, rūsys bei vaisių sandėlis. Sodybos viduryje telkšojo tvenkinys. Prie rūmų - parkas, apsuptas tiesiomis medžių eilėmis. Jis buvo įveistas statant dvaro pastatus ir suprojektuotas architekto M. A. Šulco.
1973 m. pagrindiniai dvaro rūmai rekonstruoti. Dvare iki 1997 m. veikė mokykla.
Architektūra
miniatiūra|250px|Svirnas|alt= Dvarą sudaro visas kompleksas – rūmai, lauko akmenų svirnas, parkas ir klebonija, pirtis, obuolių sandėlis. XIX a. antrojoje pusėje prie rūmų buvo pristatytas dviaukštis priestatas, tačiau jis pažeidė ansamblio kompoziciją.
Rūmai
thumb|248x248px|Dvaro rūmai
Lanžė pilis
thumb|250px|right|XV a. Lanžė pilies pagrindinis įėjimas
Antašavos dvaras
Rūmai
Rūmai klasicistinio stiliaus, stačiakampio formos, dviaukščiai. Dengti keturšlaičiu stogu, o jo viduryje – platus kaminas. Fasade vienodais tarpais išdėstyti langai ir nišos, kampuose – mentės. Pirmojo aukšto langai su apvadais. Retas atvejis, kai klasicistinio stiliaus rūmai Lietuvoje neturi kolonų. Tačiau pagrindiniame fasade išryškinti horizontalūs padalijimai – cokolis, juosta tarp aukštų, platus dorėninis antablementas, sudarytas iš stambokais triglifais suskirstyto frizo bei karnizo su modiljonais.
Lanžė pilis
Lanžė pilis ( – pilis Prancūzijos Centre, Endro ir Luaros departamente, viena iš Luaros slėnio pilių.
Istorija
Lanžė pilį X a. pastatė Anžu grafas Fulkas Nera (Fulco Nerra), norėdamas įsitvirtinti Luaros slėnyje. Šalį valdant anglų Plantagenetų dinastijai, pilį perstatė ir padidino Ričardas I Liūtaširdis. 1206 m. pilį atsikovojo Prancūzijos karalius Filipas Augustas, bet per Šimtametį karą anglai ją vėl užėmė ir sugriovė. Iš tų laikų išliko tik pagrindinio bokšto fasadas, iki šiol vadinamas „Fulko Neros donžonu“. Tai seniausias akmeninis gynybinis statinys Prancūzijos žemėje.
Antašavos dvaras
Rūmai
Pirmame rūmų aukšte įkurtos buitinės patalpos: dvaro kambarys, valgomasis, miegamasis. Antrame aukšte yra reprezentacinės patalpos: šokių salė, svečių valgomasis, svetainė. Abiejų aukštų išplanavimas – koridorinis.
Lanžė pilis
Istorija
1465 m. Liudvikas XI savo geram draugui ir Prancūzijos iždininkui Žanui Burė įsakė atstatyti pilį. Darbai užtruko iki 1469 m., tačiau ji iki šiol išliko kaip geriausias viduramžių pabaigos statinys su tam laikotarpiui būdingu pakeliamuoju tiltu, aukštomis sienomis ir mašikulomis. Tačiau vakarų fasadas, sodas ir dekoratyviniai lipdiniai jau primena ankstyvąjį Renasansą.
Antašavos dvaras
Rūmai
Unikalus kodas Kultūros vertybių registre 982.
Lanžė pilis
Istorija
Vienas iš žymiausių pilies istorijos įvykių – tai 1491 m. gruodžio 6 d. 7 val. ryto joje įvykusios karaliaus Karolio VIII ir Anos iš Bretanės vedybos. Valdant Liudvikui XIII pilis atiteko karūnos iždui. Įvykus Prancūzijos revoliucijai pilies savininkais buvo įvairios šeimos, kol 1886 m. ją įsigijo bankininkas Žanas Žakas Zigfridas, kuris pilį restauravo ir 1904 m. kovo 22 d. padovanojo Prancūzijos institutui.
Antašavos dvaras
Svirnas
Šalia dvaro stovi iš lauko akmenų sumūrytas svirnas, puoštas skaldos mozaika, antablementu. Langų apvadai tinkuoti. Ansambliui taip pat priklauso ledainė, pirtis, vaisių sandėlis, rūsys.
Unikalus kodas Kultūros vertybių registre 23019.
Parkas
Prie rūmų yra tiesiomis medžių eilėmis apsuptas parkas, įveistas statant dvaro pastatus. Plotas – 6,1 ha. Jame augo 27 rūšys medžių, iš jų 12 – atvežtiniai (europiniai maumedžiai, pilkosios tuopos, gluosnialapės lanksvos, kambarinės slyvos, kt.). Dominuoja uosiai, liepos, klevai.
Lanžė pilis
Istorija
<Gallery> Vaizdas:Chateau-Langeais-1.jpg|X a. Lanžė pilis Vaizdas:Chateau-Langeais-2.jpg|XV a. Lanžė pilis </Gallery>
Antašavos dvaras
Parkas
Unikalus kodas Kultūros vertybių registre 23020.
Vilandri pilis
thumb|250px|right|Vilandri pilis
Vilandri pilis ( – pilis Prancūzijos Centre, Endro ir Luaros departamente, 15 km į vakarus nuo Turo, prie kelio D7, viena iš Luaros slėnio pilių.
Istorija
Vilandri pilis, užbaigta 1536 m., yra paskutinė iš didžiųjų Renesanso epochos pilių, pastatytų Luaros slėnyje. Ją pastatė finansų ministras Janas Bretonas (Jean le Breton), kurio herbai puikuojasi ant kairiojo sparno stoglangių. Jam teko būti ambasadoriumi Romoje, kur jis susipažino su sodų ir parkų menu. Statydamas pilį jis nugriovė XII a. tvirtovę, iš kurios liko tik pamatai ir donžonas, matomas iš tolo. Jis buvo paliktas greičiausiai todėl, kad jame 1189 m. liepos 4 d. Anglijos karalius Henrikas II Plantagenetas ir Prancūzijos karalius Filipas Augustas sudarė Kolombjė taiką - taip tada vadinosi Vilandri. Ši taika reiškė Kapetų monarchijos triumfą prieš didžiuosius feodalus.
Žano Bretono įpėdiniai pilį valdė iki 1754 m., kai ji tapo karaliaus ambasadoriaus markizo de Kastelano ir vienos žymiausių provincijos didikų šeimos nuosavybe. Kastelanai šiek tiek pakeitė pilį klasicizmo stiliumi, bet tie pakeitimai nėra žymūs. Tačiau gerokai buvo pakeistas rūmų vidus, pritaikant juos pagal XVIII a. komforto sampratą. XIX a. vienas iš trijų sodų buvo paverstas anglišku parku.
Sodus ir pilį atnaujino daktaras Joachimas Karvalis, kuris pilį įsigijo 1906 m. Gimęs 1869 m. Ispanijoje, jis paveldėjo didelę nuosavybę, tačiau tai jam netrukdė ir mokslinėje karjeroje. Jam padedant profesorius Šarlis Rišė už savo atradimus buvo apdovanotas 1913 m. Nobelio medicinos premija. 1924 m. J. Karvalis įsteigė Prancūzijos istorinių pilių savininkų asociaciją ir buvo pirmasis, kuris savo pilį atvėrė visuomenės lankymui.
Gėlynai pilies soduose užima apie 1 ha plotą, o Vilandri pilies valdens parko pavyzdžiu pasinaudojo ir kiti architektai. Toks parkas buvo suprojektuotas ir Palangoje, prie Tiškevičių rūmų.
Gailiūnai (viensėdis)
Gailiūnai – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Pabaisko.
Apurimako departamentas
Apurimako departamentas  – departamentas Peru pietinėje dalyje. Rytuose ribojasi su Kusko, pietuose – su Arekipos, vakaruose – su Ajakučo departamentais. Administracinis centras – Abankajus.
Istorija
Departamento pavadinimas kilo nuo Apurimako upės, kurios pavadinimas kečujų kalba reiškia „dievo šnekesys“. Apie pirmuosius regiono gyventojus žinoma labai nedaug. Andavajlaso apylinkėse gyveno karingi indėnai čankai. Jie aktyviai priešinosi inkams. Gyventojai vertėsi žemdirbyste, tačiau išlaikė privačias valdas. Ispanų kolonizacijos laikotarpiu Apurimakas priskirtas Uamangai, o nepriklausomybės pradžioje – Kuskui. Apurimako departamentas sukurtas 1873 m.
Geografija
Departamentas įsikūręs Andų kalnuose. Aukščiausio viršukalnės – Chancohuana Chico (5331 m) ir Tetonas (5300 m). Teritorija yra pereinamoje klimato zonoje tarp sausos Kostos ir drėgnos Amazonijos. Vidutinė temperatūra kalnų slėniuose +15 °C. Dauguma upių priklauso Amazonės baseinui; svarbiausios: Apurimakas, Šv. Tomo upė, Pačačaka, Pampa. Pagrindiniai ežerai – Pakučia, Uspakočia, Ankaskočia.
Ekonomika
Svarbiausi turistiniai objektai yra Abankajaus ir Andavajlaso miestai, Sajvitės akmuo, kalnai, ežerai. Činčeroso provincijoje vyksta Nuestra Señora de Cocharcas atlaidai.
Martin Fourcade
Martinas Furkadas (, g. 1988 m. rugsėjo 14 d., Céret, Prancūzija) – buvęs prancūzų biatlonininkas, penkis kartus olimpinis ir daugkartinis (11 k.) pasaulio čempionas.
Apurimako departamentas
Provincijos
Apurimako departamentas padalintas į 7 provincijas (skliaustuose – administracinis centras).
Martin Fourcade
Martino brolis Simonas taip pat yra biatlonininkas.
2020 m. kovo 13 d. prancūzas paskelbė po sezono baigiantis profesionalaus sportininko karjerą.
Karjera
Martin Fourcade žiemos olimpinėse žaidynėse debiutavo Vankuverio žiemos olimpinėse žaidynėse. Laimėjo sidabro medalį 15 km masinio starto rungtyje. 2014 m. Sočio žiemos olimpinėse žaidynėse laimėjo aukso medalius persekiojimo rungtyje bei 20 km lenktynėse. 2018 m. Pjongčango žiemos olimpinėse žaidynėse laimėjo tris aukso medalius.
2010 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo aukso medalį 12.5 km persekiojimo lenktynėse, sidabro medalį 10 km sprinto rungtyje ir bronzos medalį mišrios estafetės rungtyje. 2012 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo tris aukso medalius (10 km sprintas, 12.5 km persekiojimo lenktynės, 15 km masinis startas) bei sidabro medalį 4×7,5 km estafetės rungtyje. 2013 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo aukso medalį 20 km lenktynėse bei keturis sidabro medalius 10 km sprinto rungtyje, 12.5 km persekiojimo lenktynėse, 4×7,5 km estafetės ir mišrios estafetės rungtyse. 2015 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo aukso medalį 20 km lenktynėse bei sidabro medalį mišrios estafetės rungtyje ir bronzos medalį 4×7,5 km estafetės rungtyje. 2020 m. pasaulio biatlono čempionate laimėjo du aukso medalius. 2011/2012 m., 2012/13 m., 2013/14 m., 2014–15 m., 2015–16 m., 2016–17 m., 2017–18 m. sezonuose laimėjo pasaulio biatlono taurę.
Al-Faisaly SC (Amanas)
„Al-Faisaly SC“ – Jordanijos futbolo klubas iš Amano.
Istorija
Klubas įkurtas 1932 m. Turi įvairių sporto rūšių komandas (futbolo, krepšinio, rankinio ir kt.).
Futbolo komanda net 36 k. tapo šalies čempionais (1944, 1945, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1976, 1977, 1983, 1985, 1986, 1988, 1989, 1990, 1992–93, 1993–94, 1999, 2000, 2001, 2002–03, 2003–04, 2009–10, 2011–12, 2016–17, 2018–2019, 2021, 2022 m.).
Valentinas Bukauskas
Valentinas Bukauskas (g. 1962 m. lapkričio 25 d. Sukančiuose, Telšių rajonas) – Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, LR Seimo narys.
Biografija
1981 m. baigė Telšių rajono Tryškių vidurinę mokyklą. 1981–1983 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1988 m. baigė Šiaulių K. Didžiulio politechnikumą ir įgijo techniko – elektriko specialybę. 2005 m. Vakarų Lietuvos verslo kolegijoje baigė ekonomiką (išlyginamosios studijos).
1983–1989 m. Klaipėdos elektros tinklų elektrikas. 1989–1997 m. individualios įmonės „Telšių aeroklubas“ direktorius. 1997–2003 m. uždarosios akcinės bendrovės „Džiugas“ direktorius. 2003–2004 m. uždarosios akcinės bendrovės „Šiaulių skalbykla“ direktorius.
2000–2004 m., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Telšių rajono savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. Telšių rajono savivaldybės valdybos narys, Verslo, ekonomikos ir finansų komiteto pirmininkas.
Nuo 2000 m. Telšių miesto Ateities vidurinės mokyklos tarybos narys, Telšių aeroklubo tarybos narys, tarptautinio Lions klubo narys.
Žmona Alina, sūnūs Simas ir Paulius.
Viljamas Pochliobkinas
Viljamas Pochliobkinas (1923 m. rugpjūčio 20 d. – 2000 m. kovo 31 d. ) – tarybinis ir Rusijos istorikas, kulinaras, skandinavistas, tarptautinių santykių ir heraldikos specialistas.
Pochliobkinas labiausiai žinomas kaip kulinarijos tyrinėtojas ir populiarintojas, užsiiminėjo gastronomijos istorija, kulinarine antropologija. Jis rekonstravo Senosios Rusios patiekalą kundiumus ir rusų klasikinėje XVIII a. pabaigos – XX a. pradžios dramaturgijoje minimų valgių ir gėrimų asortimentą. Pochliobkinas pasiūlė paįvairinti kosmonautų maisto davinius ir įvesti jiems juodosios ir žaliosios arbatos mišinį. Pochliobkino monografija „Degtinės istorija“ (История водки) buvo apdovanota Langhe Ceretto premija (Langhe Ceretto Prize). Beveik visos Pochliobkino kulinarinės knygos išleistos pakartotiniais leidimais.
Biografija
Pochliobkinas gimė revoliucionieriaus Vasilijaus Michailovo (Василий Михайлович Михайлов), kurio pogrindžio pseudonimas buvo Pochliobkinas (Похлёбкин), šeimoje. Pochliobkino žodžiais, jo prosenelis baudžiauninkas buvo virėjas ir garsėjo savo putromis ( 'putra'). Spėjama, iš čia ir kilo pavardė. Pagal vieną versiją Viljamas Pochliobkinas gavo vardą Viljamas Šekspyro garbei. Pagal kitą versiją Pochliobkino vardas pradžioje buvo Vil-Augustas: Vil – V. Lenino inicialai, o Augustas – žinomo vokiečių socialdemokrato Augusto Bebelio vardas. Netrukus šis vardas virto ''Viljamu. Šeimoje Viljamą vadino Augustu. ''
1945 m. sausį Pochliobkinas įstojo į Maskvos valstybinio universiteto tarptautinių santykių fakultetą, vėliau tapusi Maskvos Tarptautinių santykių institutu. Valstybiniuose egzaminuose Pochliobkinas gavo vienintelį per visus 5 mokslo metus ketvertą už marksizmo-leninizmo egzaminą, tad negavo diplomo su pagyrimu.
1952 m. V. Pochliobkinas apgynė disertaciją, tapo istorijos mokslų kandidatu ir ėmė dirbti TSRS Mokslų Akademijos Istorijos institute jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu. Mokslinės karjeros pradžioje Pochliobkinas specializavosi Jugoslavijos tematikoje. Mokydamasis Istorijos instituto aspirantūroje parašė didelį darbą apie Kroatijos istoriją. Būdamas aspirantu Pochliobkinas bendradarbiavo su žurnalu „Военная мысль“ ('Karinė mintis'). 1955–1961 m. vadovavo savo įkurtam žurnalui „Скандинавский сборник“ ('Skandinavijos rinktinė'), kuris buvo leidžiamas Tartu. Georgijaus Arbatovo (Георгий Аркадьевич Арбатов) žodžiais Pochliobkinas nesutarė su Istorijos instituto direktoriumi ir Institute egzistavusia darbo atmosfera, tad Instituto mokslinėje taryboje pasisakė prieš tai. Rezultate jam uždraudė gauti literatūrą Valstybinės V. Lenino bibliotekos specialiosiose saugyklose ir lankytis valstybiniuose archyvuose. Taip pat jam uždraudė atvirai bendrauti su užsienio valstybių piliečiais. . Kai instituto mokslinė taryba nepriėmė Pochliobkino daktarinės disertacijos temos, Pochliobkinas išėjo iš istorijos instituto.
Pochliobkinas ėmė dirbti kaip privatus asmuo, bendrauti susirašinėdamas. Vėliau Pochliobkinas rašė, kad mėgsta individualią kūrybą ir nemėgsta „suorganizuoto darbo“.
Vestmido grafystė
Vestmido grafystė  – centrinė Airijos grafystė, Lensteryje. Priklausė Mido provincijai. Vėliau atskirta 1543 metais Mido ir Vestmido aktu. Sostinė ir didžiausias miestas – Malingaras. Vakarinėje dalyje yra Ri ežeras, kiti garsūs ežerai: Dervarago ežeras, Enelio ežeras, Lene ežeras ir kiti.
thumb|245px|left|Malagmino miškas thumb|left|245px|Enelio ežeras
Gerontologija
thumb|right|300px|Vyresnio amžiaus žmonės aktyviai leidžia laiką Salduvės parke ([[Šiauliai)]]
Gerontologija – medicinos šaka, tirianti žmogaus organizmo senėjimo priežastis, mechanizmą, reiškinius bei pagyvenusius žmones. Rūpi ne vien fizinis senėjimo procesas, bet ir jam įtaką darantys socialiniai bei kultūriniai veiksniai. Gerontologijos šaka geriatrija nagrinėja senų žmonių ligų ypatumus, jų gydymo ir profilaktikos ypatumus. Senų žmonių higieną nagrinėja gerohigiena, psichiką ir elgseną – gerontopsichologija.
Istorija
Gerontologija pradėjo formuotis XX a. pradžioje. Buvo sukurta tokių organizmo senėjimo teorijų, kaip organizmo intoksikacijos, kurią sukelia žarnyno bakterijų apykaitos bei paties organizmo azotinių medžiagų apykaitos produktai (I. Melčikovo; Rusija, 1908 m.), zolių virtimo geliais ir protoplazmos kondensacijos (V. Ružičkos; Čekoslovakija, 1922 m.), fermentų aktyvumo sumažėjimo (V. Alpatovo ir O. Nastiukovos, TSRS, 1948 m.).
Pirmoji pasaulyje konferencija senėjimo profilaktikos ir ilgametystės klausimais įvyko 1938 m. Kijeve.
Kazachstano parlamentas
Kazachstano Respublikos parlamentas – aukščiausias Kazachstano respublikos atstovaujamasis organas, vykdantis įstatymų leidybos funkcijas.
Parlamentas susideda iš dviejų pastoviai veikiančių Palatų: Senato ir Mažiliso.
Aukštutinė Palata – Senatas (47 vietos). Senatą sudaro deputatai, po du atstovaujantys kiekvieną sritį, respublikinio pavaldumo miestus ir Kazachstano respublikos sostinę. Renkami netiesioginiais rinkėjais. 15 senato deputatų paskiria respublikos Prezidentas. Deputato įgaliojimų terminas – 6 metai. Po pusę deputatų perrenkami kas 3 metus.
Žemutinė palata – Mažilisas (107 vietos). 98 deputatai išrenkami proporcine sistema. Egzistuoja 7 % barjeras. 9 deputatus išrenka Kazachstano liaudies Asamblėja. Deputatų įgaliojimo terminas – 5 metai.
Parlamento deputatai negali tuo pačiu metu būti abiejų palatų nariais.
Longfordo grafystė
Longfordo grafystė  – centrinė Airijos grafystė, Lensteryje. Pavadinimas nuo sostinės Longfordo. Viena iš mažiausių Airijos grafysčių. Kaip tokia įkurta 1586 metais. Daugiausiai verčiamasi žemdirbyste ir gyvulininkyste. Joje teka Šanonas, Ernas. Yra dalis Ri ežero, Gouno ežeras. Aukščiausias taškas Karno kalva.
Grafystėje daugybė vienuolynų ir jų liekanų.
Gailiūnai (Vilnius)
Gailiūnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Galgių. Yra kaimo kapinaitės. Iš rytų prieina Gailiūnų miškas (Lavoriškių-Nemenčinės miškai).
Hersey ir Blanchardo situacinis modelis
Paulo Hersey ir Kennetho Blanchardo situacinis modelis – vienas pagrindinių požiūrių į lyderiavimą. Pagal jį efektingiausias lyderiavimo stilius toks, kuris kinta priklausomai nuo pavaldinių "pasirengimo" laipsnio. Pasirengimas apibūdinimas kaip noras laimėti, siekti prisiimti atsakomybę ir įgyti užduočiai būtinų sugebėjimų, įgūdžių bei patyrimo.
Pasekėjų (darbuotojų) žinios ir tikslai – svarbūs veiksniai, nuo kurių priklauso lyderiavimo stiliaus efektyvumas. P. Hersey ir K. Blanchardas mano, kad vadovo santykis su pavaldiniais pereina keturias stadijas, kol pavaldiniai tobulėja, todėl vadovai turi keisti savo vadovavimo stilių.
Pradinėje pasirengimo stadijoje pati tinkamiausia vadovo taktika – didelis dėmesys darbo užduočiai. Pavaldiniai turi gauti visus nurodymus apie darbo užduotis, turi būti supažindinti su organizacijos taisyklėmis ir procedūromis. Nenurodinėjantis vadovas sukeltų tarp naujų pavaldinių paniką ir nerimą.
2 stadijoje netinka darbuotojų dalyvavimas valdyme, nes pavaldiniui dar labai svarbi struktūra. Kai pavaldiniai pradeda suvokti savo užduotis, į užduotis orientuotas stilius vis dar išlieka pagrindinis, nes pavaldiniai dar nesugeba veikti be struktūros. Tačiau lyderio pasitikėjimas darbuotojais ir jų pagalba vadovui turėtų rūpėti didėti, nes lyderis pradeda juos artimiau pažinti ir nori skatinti tolesnes jų pastangas. Lyderis turi didinti santykių vaidmenį.
3 stadijoje darbuotojų sugebėjimai ir motyvacija laimėjimams yra išaugę, ir jie aktyviai ima siekti atsakomybės. Lyderiui jau nebūtina griežtai nurodinėti. Jis turi būti visuomet pasirengęs padėti ir būti dėmesingas. Kai pasekėjai pamažu įgyja vis daugiau pasitikėjimo savo jėgomis, ima savarankiškai tvarkytis, įgauna vis daugiau patyrimo, lyderis gali mažinti savo paramą ir paskatinimus.
4 stadijoje pavaldiniams daugiau nebereikia direktyvų ir jie jų nesitiki iš vadovo. Jie jau savarankiški. Jei pasirenkamas tinkamas vadovavimo stilius tai jis ne tik motyvuoja darbuotojus, bet ir padeda jiems tobulėti kaip profesionalams. Toks lyderiavimas dinamiškas, lankstus, nuolat kintantis.
Plazminė ląstelė
miniatiūra|Dideliu padidinimu matoma apvalios formos plazminė ląstelė, pakraštyje esančiu palyginti nedideliu branduoliu thumb|220px|left|Plazminės ląstelės susiformuoja iš B limfocitų Plazminė ląstelė, arba plazmocitas – B limfocitams priskiriama ląstelė, kurios pagrindinė funkcija yra antikūnų sintezė. Plazminės ląstelės paprastai randamos nedideliais kiekiais kaulų čiulpuose. Tai virš 10 µm skersmens ovalios ląstelės, turinčios ekscentrišką branduolį.
Plazmocitai susidaro iš aktyvintų B limfocitų ir gyvena tik 10-30 dienų. Jų citoplazmoje gerai susiformavęs grūdėtasis endoplazminis tinklas, Goldžio kompleksas, daug laisvųjų ribosomų, ryškių centriolių ir pavienių lizosomų.
Plazminių ląstelių piktybinės ligos vadinamos monokloninėmis gamapatijomis.
Kaziuliai
Kaziuliai:
Kavano grafystė
Kavano grafystė  – Airijos grafystė, Alsteryje. Sostinė – Kavanas, nuo čia ir pavadinimas.
thumb|left|240px|Kavano miesto centras
Miciūnai (reikšmės)
Miciūnais vadinami kaimai:
San Chuanas (Centrinės Amerikos upė)
San Chuanas  – upė Centrinėje Amerikoje, Nikaragvos ir Kosta Rikos teritorijose. Išteka iš pietrytinio Nikaragvos ežero galo ir vingiuoja džiunglėmis apaugusia lyguma rytų kryptimi. Beveik per visą ilgį teka valstybine Nikaragvos–Kosta Rikos siena. Įteka į Karibų jūrą, sudaro deltą su didele upine Kalero sala.
Didžiausi intakai: Pokosolis, San Karlosas, Sarapiki, Koloradas (dešinieji), Sabalosas (kairysis).
Upė laivuojama (dėl laivybos tarp abiejų šalių vyksta ginčai). Nikaragvos pusėje įsteigtas biosferos rezervatas, upėje gyvena gėlavandeniai jautiniai rykliai. Svarbiausias pakrantės miestas – San Karlosas.
Józef Mackiewicz
thumb|Józef Mackiewicz Juzefas Mackievičius (1902 m. balandžio 1 d. Sankt Peterburgas, Rusija – 1985 m. sausio 31 d. Miunchenas, Vokietija) – lenkų rašytojas ir publicistas. Kurį laiką gyveno ir dirbo Vilniuje.
San Chuanas (Centrinės Amerikos upė)
1525 m. keliautojas Rui Diasas upę pavadino Desaguaderu (el Desaguadero), tačiau 1538 m. upė pervadinta Šv. Jono Krikštytojo garbei. Vėliau šia upe dažnai ėmė keliauti piratai, todėl greta jos pastatytas El Kastilijo fortas. XIX a. buvo planuojama San Chuano upę paversti Nikaragvos kanalo, kuris jungtų abu vandenynus, dalimi, tačiau šį projektą aplenkė Panamos kanalas.
Józef Mackiewicz
Vaikystė ir mokslo metai
J. Mackievičiaus tėvas, kilęs iš kilmingos Lenkijos šeimos, buvo Sankt Peterburgo įmonės – „Fochts ir kompanija“, importuojančios vyną direktorius ir bendraturtis. Motina Maria – kilusi iš Krokuvos. 1907 m. Mackievičiaus šeima persikėlė į Vilnių, kur po trejų metų, Juzefas pradėjo mokytis Vinogradovo gimnazijoje.
Būdamas septyniolikos savanoriškai dalyvavo Lenkijos-bolševikų kare. Po karo, nelaikęs brandos egzaminų, pradėjo studijuoti gamtos mokslus Varšuvos universitete, kurių nebaigė. Taip pat studijavo Stepono Batoro universitete, kurio dėl finansinių priežasčių nebaigė, tačiau greičiausiai išlaikė visus egzaminus.
Žurnalisto darbo pradžia, asmeninio gyvenimo komplikacijos
Pirmuosius straipsnius paskelbtė XX amžiaus 3-iojo dešimtmečio pradžioje. 1923–1939 metais J. Mackiewičius dirbo Vilniuje leidžiamame žurnale „Słowo“, kurio vyr. redaktorius buvo jo vyresnysis brolis – Stanislovas Mackievičius. Nesėkmingai vedęs mokytoją Antoniną Kopanską 1924 m (su kuria susilaukė dukters Halinos), po kelerių metų išsiskyrė.
Po išsiskyrimo su pirmąja žmona trumpai susitikinėjo su Wanda Zylowska (kuri mirė karo metu). Su ja turėjo dukrą Idalią, gyvenusią Vilniuje iki pat mirties 1998 m. (Idalios sūnus yra Lietuvos pilietis). Jis vėl susituokė 1939 m. su dirbusia „Słowo“ žurnale – Barbora Toporska (su ja vaikų neturėjo). 1973 – po A. Kopanskos mirties – Barbora ir Juzefas susituokė.
Konfliktas su besikeičiančiomis valdžiomis
Po sovietų invazijos į Lenkiją J. Mackievičius pabėgo į Kauną, tačiau 1939 m. lapkričio mėnesį, kai Lietuva atgavo Vilniaus kraštą, grįžo ir išleido vieną iš trijų lenkų kalba pasirodžiusių Vilniuje dienraščių – „Gazeta Codzienna“ („Kasdienis laikraštis“).
1940 m. gegužės mėnesį Lietuvos vyriausybė atėmė jam teisę skelbti savo tekstus, o kai 1940 m. birželio 15 d. Vilnius vėl pateko į sovietų rankas, dirbo medkirčiu ir vežėju.
Vokietijos ir Sovietų Sąjungos karo pradžioje 1941 m. birželio mėnesį Vokietija pasiūlė jam lenkiškai redaguoti žurnalą, bet J. Mackievičius kategoriškai atsisakė. 1941 m. paskelbė „Goniec Codzienny“ (vokiečių okupacinės valdžios žurnalas lenkų kalba) keletą antikomunistinių straipsnių ir pasirašė inicialais J.M.
Mirties bausmės byla
1943 m. pradžioje specialusis Armijos krajovos teismas J. Mackievičiui skyrė mirties bausmę (nors 1942 m. jis vokiečių leidžiamuose žurnaluose nieko neskelbė). Sergej Piaseckij – Armijos krajovos vykdomosios valdžios vadovas atsisakė šaudyti Mackievičių, o papulkininkis A. Kšyžanovskis, Vilniaus apskrities policijos vadas, jį išteisino.
Iki šiol mirties bausmės aplinkybės neaiškios, tikriausiai už tai atsakinga sovietinė agentūra AK – šį klausimą detaliai nagrinėja prof. V. Boleckis (slapyvardis – Jurgis Malewskis) savo knygoje „Ptasznik z Wilna (o Józefie Mackiewiczu)“ („Paukštėda iš Vilniaus (apie Juzefą Mackievičių)“).
Pranešimas iš Katynės
1943 m. gegužės mėnesį, po to kai vokiečiai atrado lenkų karininkų kapus Katynėje, Vokietijos kvietimu ir Lenkijos pogrindinių institucijų sutikimu jis išvyko į Katynę kaip lavonų ekshumacijos stebėtojas. Jam grįžus žurnale „Goniec Codzienny“ buvo išspausdintas interviu su J. Mackievičiumi „Aš mačiau savo akimis“, kuriame pasakoja apie Lenkijos karininkų kančios vietą. Už šį interviu Lenkijos darbininkų partija (lenk. Polska Parta Robotnicza) ir skyrė jam mirties bausmę.
Pokario metai – emigracija
Dėl sovietinės okupacijos, 1944 m. J. Mackievičius su žmona pabėgo į Varšuvą. Ten išleido tris žurnalo „Alarm“ („Aliarmas“) numerius, kur teigė, kad Sovietų pergalė prieš Vokietiją reiškia naują Lenkijos okupaciją, šį kartą sovietinę. Vis bėgdami nuo sovietų, rudenį 1944 m. Mackievičius su žmona atvyko į Krokuvą; jis čia parašė brošiūrą „Optymizm nie zastąpi nam Polski“ („Optimizmas nepakeis mums Lenkijos“).
1945 m. sausio mėnesį Mackievičius su žmona nuvyko į Romą ir 2-ojo lenkų korpuso Studijų biuro užsakymu parengė knygą apie Katynės žudynes – „Zbrodnia katyńska w świetle dokumentów“ („Katynės žudynės ir dokumentai“) su generolo V. Anderso pratarme, kuri išleista 1948 m. Romoje paskelbtas Mackievičiaus reportažas apie masines žydų žudynes Panerių miške, netoli Juodšilių, kur jis Lietuvoje gyveno.
1946–1947 m. J. Mackievičius pradėjo reguliariai rašyti keliems emigracijos žurnalams, pvz., Paryžiaus „Kultūroje“, Londono „Žiniose“, savaitraštyje Lvovas ir Vilnius ir tt. Jis bendradarbiavo su Lietuvos, Ukrainos, Baltarusijos ir Rusijos išeivijos spauda. Tuo pačiu metu Mackievičius su žmona persikėlė į Londoną.
1949 m. Šveicarijoje Mackievičius paskelbė savo knygą apie Katynės žudynes ''„Katyń. Zbrodnia bez sądu i kary“ (liet. „Katynė. Nusikaltimas be bausmės ir teismo“), išverstą į vokiečių kalbą (vok. „Katyn – ungesühntes Verbrechen“), kuri vėliau išversta dar į kitas kalbas. Autorius nenorėjo šios knygos leisti lenkų kalba, kad neįsitrauktų į konfliktą su generolu V. Andersu, nes knyga „Katynės žudynės“ ir dokumentai su generolo pratarme jau buvo išleista.
Josh Groban
Joshua Winslow „Josh“ Groban (g. 1981 m. vasario 27 d.) – amerikiečių atlikėjas, dainų autorius, aktorius bei įrašų prodiuseris. 2023 m. duomenimis, atlikėjas yra išleidęs devynis albumus, iš kurių naujausiasis, „Harmony“, išleistas 2020 m. lapkritį. Pirmieji keturi Groban albumai yra tapę multi-platininiais ir 2007 m. jis net tapo geriausiai parduodamu atlikėju JAV, pardavęs 22.3 milijonus įrašų šalyje. 2022 m. duomenimis, atlikėjas visame pasaulyje yra pardavęs daugiau nei 25 milijonus įrašų.
Józef Mackiewicz
Pokario metai – emigracija
1951 m. išleido knygą „The Katyn Wood Murders“ – tai pirmoji knyga apie Katynės žudynes anglų kalba. Po kelių mėnesių J. Mackievičius buvo pakviestas JAV kongreso Specialių tyrimo komisijos ištirti Katynės Žudynes, būti liudytoju ir tuo pačiu metu ekspertu.
Paskutinieji metai Miunchene
1955 m. J. Mackievičius su žmona persikėlė iš Londono į Miuncheną. Čia jie gyveno iki mirties iš menkų honorarų už publikacijas. Tada taip pat atsirado dar dvi J. Mackievičiaus knygos „Droga do nikąd“ (išversta į lietuvių kalbą – „Kelias į niekur“) bei „Karjerowicz“ („Karjeristas“). Po dvejų metų išleista „Kontra“ („Prieš“), romanas apie Dono kazokų kovas Antrajame pasauliniame kare prieš sovietus. 1962 m. išleista knyga „Sprawa pułkownika Miasojedowa“ („Pulkininko Miasojedow byla“) bei „Zwycięstwo prowokacji“ („Provokacijos pergalė“), apie komunizmo plitimo priežastis pasaulyje.
Kitos J. Mackievičiaus knygos - tai 1964 m. išleistas novelių rinkinys „Pod każdym niebem“ („Po kiekvienu dangumi“), „Lewa wolna“ („Kairė laisva“), „Nie trzeba głośno mówić“ („Nereikia kalbėti garsiai“).
1972 m. paskelbta popiežiaus Jono XXIII politikos ir komunizmo analizę. 1975 m. knygoje „Watykan w cieniu czerwonej gwiazdy“ („Vatikanas raudonos žvaigždės šešėlyje“) J. Mackievičius tęsė Katalikų Bažnyčios politikos mintį apie komunizmą, šį kartą popiežiaus Pauliaus VI valdymo metu.
'''1974 m. Kanzaso universitetas (JAV) pasiūlė Mackievičių Nobelio literatūros premijai gauti.'''
J. Mackievičius mirė 1985 sausio 31 d., o jo žmona mažiau nei po pusmečio. Abiejų sutuoktinių pelenai yra Londone.
Juzefo Mackievičiaus apdovanojimai
1996 m. apie J. Mackievičių sukurtas dokumentinis filmas „Tylko prawda jest ciekawa“ („Tik tiesa yra įdomi“).
Apie J. Mackievičių, jo gyvenimą ir kūrybą sukurta virš 30 knygų.
Nuo 2002 m. kasmet lapkričio 11 d. Varšuvoje suteikiamas Juzefo Mackievičiaus literatūros apdovanojimas.
Kūryba
Lenkų kalba parašytos knygos:
Otepės aukštuma
Otepės aukštuma  – kalvota aukštuma pietryčių Estijoje. Aukštis iki 217 m (Kūstės k.). Daugybė ežerų. Auga spygliuočių ir mišrieji miškai. Išvystytas turizmas. Slidinėjimas.
Valerijus Buklajevas
Valerijus Buklajevas (g. 1948 m. rugpjūčio 20 d. Kirovograde, Ukraina) – Lietuvos fotomenininkas.
Biografija
1967–1972 m. studijavo Pskovo (Rusija) valstybinio pedagoginio instituto Chemijos-biologijos fakultete. 1972–1973 m. Černiovo 8-metės mokyklos direktorius.
1974–1975 m. Ukmergės 3-osios vidurinės mokyklos mokytojas. 1975–1976 m. g/s „Azotas“ mechanikos skyriaus vyr. inžinierius, 1976–1986 m. CTKS linijos inžinierius-chemikas. 1986–1990 m. g/s „Azotas“ kultūros rūmų kino studijos fotolaborantas, 1991–1997 m. AB „Achema“ fotografas. 1997–1999 m. „Chemikų“ mokyklos fotografijos būrelio vadovas. Nuo 2000 m. Jonavos rajono laikraščio „Naujienos“ fotokorespondentas. Nuo 2006 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Gyvena Jonavoje.
Radioterapija
miniatiūra|dešinėje|Dubens radioterapija
Radioterapija (arba spindulinis gydymas, spinduline terapija) – gydymo būdas didelės energijos jonizuojančiais spinduliais. Spinduliai veikia audinius ir perduoda jiems energiją, jonizuoja ląstelės branduolį ir keičia jos struktūrą.
Dažniausiai radioterapija taikoma gydant onkologines ligas, siekiant paveikit piktybines vėžio ląsteles, kurios yra jautresnės negu normalios organizmo ląstelės, ir tokiu būdu sumažinti jų atsinaujinimo galimybę po atlikto operacinio gydymo, taip pat neišgydžius onkologinės ligos radioterapija galima kaip būdas gyvenimo kokybei gerinti, navikinio proceso sukeltiems simptomams (pvz., skausmui, kraujavimui) lengvinti.
Dažnai radioterapija skiriama kartu su chemoterapija. Radioterapijos metu dažniausiai naudojami yra gama spinduliai, kurių dažniausi radioaktyvūs šaltiniai būna kobaltas-60 ir cezis-137, taip pat gali būti naudojami ir Rentgeno spinduliai. Po spindulinės terapijos galimi nepageidaujami reiškiniai, pvz., gali imti pykinti, vimdyti, pasireikšti nuovargis, plaukų slinkimas ir kitokios reakcijos švitinimo srityje.
Saravako karalystė
Saravako karalystė  – nepriklausoma valstybė, XIX–XX a. su pertrūkiu egzistavusi dabartinės Malaizijos Saravako valstijos teritorijoje. Nuo 1888 m. buvo Britų imperijos protektoratas.
Raida
Iki karalystės sukūrimo Saravako teritorija priklausė Brunėjaus imperijai, tačiau buvo kontroliuojama kaip atskira valda, kurioje buvo skiriamas vietininkas (pangeran). Valdant pangeranui Makotai, teritorijoje kilo suirutė, sukilo dajakų gentys, pakrantes siaubė piratai. Brunėjaus sultono atsiųstas sosto įpėdinis Hašimas nesugebėjo įvesti tvarkos.
1839 m. Saravako administraciniame centre Kučinge išsilaipino anglų keliautojas, nuotykių ieškotojas James Brooke, kuris greitai susidraugavo su vietos princu Hašimu. Šis paprašė brito pagalbos, o 1841 m. suteikė jam radžos titulą ir paskyrė valdyti Saravaką. Taip jis tapo pirmuoju Saravako karaliumi.
1846 m. Brunėjaus sostinėje įvyko perversmas, kurio metu užmuštas princas Hašimas, o į valdžią atėjo antibritiškai nusiteikusi partija. Dėl to James Brook su britų admirolo Kokreno pagalba įsiveržė į sostinę ir jėga privertė sultoną Omarą Ali suteikti Saravakui nepriklausomybę. Už šį pasiekimą Brukui Jungtinėje Karalystėje suteiktas riterio titulas.
Savo karalystėje Brukas centralizavo valdžią, numalšino dajakų neramumus ir kovojo su piratais. Gerai tvarkoma karalystė traukė imigrantus. Daugiausia čia migravo kinai iš vakarinio Kalimantano.
Mirdamas Brukas paliko karalystę savo sūnėnui Čarlzui. Pastarasis plėtė Saravako teritorijas Brunėjaus sąskaita, siekdamas sunaikinti šį sultonatą. Ilgainiui iš galingos Brunėjaus imperijos liko tik nedidelės teritorijos aplink sostinę, o Saravakas susisiekė su Šiaurės Borneo kolonija. 1888 m. Britų imperija oficialiai pavertė Saravaką savo protektoratu, tačiau valdančioji „baltųjų radžų“ dinastija buvo išsaugota. Baltieji valdovai ne kartą susidūrė su vietos gyventojų dajakų pasipriešinimu. Valdžią paveldėjus Čarlzo sūnui Vaineriui, šalis patyrė nemažų ekonominių nuostolių dėl staigiai kritusių kaučiuko ir pipirų kainų.
1941 m. pabaigoje Japonijos imperija okupavo Saravaką, o karalius pabėgo į Sidnėjų. Japonai išlaikė kontrolę iki 1945 m., kol Saravaką išlaisvino Australijos armija. 1946 m. į valdžią grįžo karalius, kuris liepos 1 d. atsisakė teisių į sostą ir perdavė Saravaką Britų imperijai mainais už didelę rentą. Saravakas paverstas Saravako kolonija.
Al-Ramtha SC
„Al-Ramtha SC“ – Jordanijos futbolo klubas iš Ramtos.
Istorija
Klubas įkurtas 1966 m. Turi įvairių sporto rūšių komandas (futbolo, krepšinio, rankinio ir kt.).
Futbolo komanda tris kartus tapo šalies čempionais (1981, 1982, 2021 m.).
Robert Koren
Robertas Korenas (Robert Koren; 1980 m. rugsėjo 20 d.) – buvęs Slovėnijos futbolininkas, saugas.
Karjera
Karjerą pradėjo 1996 m. NK Dravograd, 2001 m. perėjo perėjo į NK Celje.
Vėliau žaidė Norvegijoje, Anglijoje.
Baigęs profesionalaus futbolininko karjerą ėmėsi trenerio veiklos.
Rinktinė
Rungtyniavo Slovėnijos jaunimo rinktinėje, o nuo 2003 m. – nacionalinėje rinktinėje.
Grinkiškio seniūnija
Grinkiškio seniūnija (anksčiau Grinkiškio apylinkės seniūnija) – administracinis-teritorinis vienetas Radviliškio rajono savivaldybės pietuose.