cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vardenis Pavardenis
Vardenis Pavardenis, taip pat Vardenė Pavardenė – fiktyvus vardas ir pavardė, naudojami formų ir anketų pavyzdžiuose. Anksčiau tokiems tikslams naudoti ir realūs vardai ir pavardės (pvz., Jonas Jonaitis arba Petras Petraitis).
Užsienio kalbose
Panašių fiktyvių ar realių vardų ir pavardžių naudojamų formų ir anketų pavyzdžiuose yra ir kitose kalbose, pvz., John Smith (Britanijoje), John Doe (JAV) ar Jean Dupont (Prancūzijoje).
جون دو জন ডো Jan Novák (identita) Sin nombre פלוני John Doe John Doe 名無しの権兵衛 John Doe Джон Доу John Doe Jožko Mrkvička Џон Доу จอห์น โด John Doe Джон Доу
Kalniškė
Istorija
Anksčiau kaime glaudėsi Anielino dvaras.
Remigijus Valiulis
Remigijus Valiulis (1958 m. rugsėjo 20 d. Šilutėje – 2023 m. liepos 19 d. Vilniuje  ) – Lietuvos sportininkas, olimpinis čempionas.
Biografija
R. Valiulis buvo Panevėžio internatinės sporto mokyklos auklėtinis (pirmasis treneris A. Kukšta), 1988 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą.
Buvo vedęs krepšininkę, daugkartinę Lietuvos čempionę Reginą Minkevičiūtę (g. (1956 m.). Dukra Rūta studijavo Amerikoje, ištekėjusi už australo apsigyveno Australijoje; sūnus Vytautas (g. 1986 m.) studijavo Amerikoje, žaidė NCAA, nuo 2013 m. dirbo Rusijos krepšinio klubuose.
Pasiekimai
1980 m. vasaros Olimpinėse žaidynėse Maskvoje laimėjo aukso medalį bėgdamas estafetę 4×400 (SSRS rinktinė).
Lietuvos rekordininkas:
1980 m. SSRS nusipelnęs sporto meistras. 1981 m. SSKP narys. Nuo 1987 m. Vilniaus internatinės sporto mokyklos mokytojas.
Saldi.Juoda.Naktis. (2006 albumas)
'''„Saldi. Juoda. Naktis.“''' – 2006 metais išleistas Andriaus Mamontovo ir jo grupės albumas, septintas studijinis albumas solinėje dainininko karjeroje. Andrius Mamontovas, kaip ir daugumoje savo albumų, dainas sukūrė patirdamas kažką naujo, prisimindamas vaikystės įvykius.
Statistika, pasiekimai
Dėl didelio prekybininkų susidomėjimo naujas Andriaus Mamontovo dainų albumas „Saldi.Juoda.Naktis.“ prekybos taškus pasiekė viena diena anksčiau. Pirmąją prekybos dieną buvo parduota apie du su puse tūkstančio šio albumo vienetų. Trejus metus laukto Andriaus Mamontovo dainų albumo „Saldi. Juoda. Naktis“ oficiali išleidimo data – 2006 vasario 14 diena. Vienas pirmųjų naująjį albumą gavo Lietuvos Respublikos prezidentas Valdas Adamkus.
Tą pačią dieną išleistas ir kitas Andriaus Mamontovo albumas „Tyla“, kuriame skamba instrumentinė muzika. Abu albumai – „Saldi.Juoda.Naktis.“ ir „Tyla“ – yra išleisti ir kartu vienoje pakuotėje 3.000 vnt. tiražu. Šis tiražas yra išparduotas. Abiejų albumų gamybai panaudotos juodos kompaktinės plokštelės.
Albumas „Saldi.Juoda.Naktis.“ tapo auksiniu albumu (2009 m.), iš viso jo parduota 11 tūkstančių vienetų. Didžiausiais albumo hitais galima vadinti kūrinius „Marso kanjonai“, „Liūdesio angelas“ ir '''„Saldi. Juoda. Naktis“'''. Su šio albumo programa Andrius Mamontovas laimėjo „Radiocentro“ apdovanojimą kaip geriausias atlikėjas (2007 m.).
Albumui pristatyti Andrius Mamontovas su grupe surengė koncertines gastroles po Lietuvą, tačiau jų intensyvumui ir datoms įtakos turėjo grupės „LT United“, kurios veikloje dalyvavo ne tik Andrius Mamontovas, bet ir jo grupės muzikantai Arnoldas Lukošius ir Eimantas Belickas, dalyvavimas „Eurovizijos“ dainų konkurse Atėnuose.
(C) A. Mamontovas / M.P.3 Leidėjas: (P) M.P.3 Platintojas Lietuvoje: Prior Records [lt]
Kardinolai (karpinės)
Kardinolai (Tanichthys) – karpinių (Cyprinidae) šeimos žuvų gentis.
Mūro Strėvininkų pagrindinė mokykla
1862 m. įsteigta pradinė mokykla, 1950–1986 m. septynmetė, aštuonmetė, vėliau – pagrindinė mokykla.
Istorija
2003 m. prijungta Liutonių pradinė mokykla. Nuo 2014 m. birželio 30 d. Mūro Strėvininkų pagrindinė mokykla baigė savo veiklą kaip juridinis asmuo ir išregistruota iš Juridinių asmenų registro.
Rytų frontas Pirmajame pasauliniame kare
Rytų frontas – vienas pagrindinių frontų Pirmajame pasauliniame kare. Šiame fronte kovojo Rusijos imperija ir nuo 1916 m. Rumunijos karalystė vienoje pusėje bei Vokietijos imperija, Austrija-Vengrija, Bulgarijos karalystė ir Osmanų imperija kitoje. Fronto kovos vyko nuo Baltijos jūros šiaurėje iki Juodosios jūros pietuose.
Rytų fronte kovos tęsėsi iki 1918 m. kovo mėnesio, o pergalę pasiekė Vokietijos imperija su sąjungininkais. Šio karo pralaimėjimas lėmė Rusijos imperijos sugriuvimą.
1914 m.
Rugpjūčio 1 dieną Vokietija paskelbė karą Rusijai. Rugpjūčio 17 d. Rusijos imperijos kariuomenė pradėjo Rytų Prūsijos operaciją, kurios tikslas buvo nugalėti Vokietijos 8-ąją armiją, užimti Rytų Prūsiją ir atitraukti Vokietijos kariuomenę iš Vakarų fronto. Pradžioje operacija vyko sėkmingai. Rusai laimėjo Gumbinės kautynes, užėmė Gumbinę, Stalupėnus ir Įsrutį, bet po pralaimėjimų Tanenbergo ir Mozūrijos mūšiuose Rusijos kariuomenė pasitraukė iš Vokietijos, o vokiečiai užėmė Suvalkus.
Austrija-Vengrija pralaimėjo Galicijos mūšį ir rusai užėmė Bukoviną ir Galiciją su Lvivu.
1915 m.
miniatiūra|Vokietijos kariuomenė Vilniuje|left|240px Nuo 1915 m. spalio 1 dienos keturios vokiečių ir austrų armijų grupės gynė Dauguvos-Černivcių liniją. Hindenburgo armijų grupė gynėsi Lietuvoje ir pietų Latvijoje nuo rusų Šiaurės fronto, o Bavarijos Karūnos princo Leopoldo armijų grupė įsitvirtino vakarų Baltgudijoje ir kovojo prieš rusų Vakarų frontą. Tuomet pietuose, austrų-vengrų aukščiausias štabas vadovavo šiaurės vakarų Ukrainoje esančiai Linzingeno armijų grupei ir Bohmo-Ermolio armijų grupei rytų Galicijoje. Kitapus abejų armijų grupių buvo rusų Pietvakarių frontas.
Erikas Falkenhainas siekė per daug nekovoti rytų fronte, siekdamas išlaikyti kuo daugiau karių Vakarų fronte, bet rusai puolė be pertraukos, dažniausiai silpnesnius austrų-vengrų karius, norėdami nukreipti vokiečių dėmesį nuo Vakarų fronto. 1915 m. gruodžio 24 dieną generolo Ivanovo vadovaujamos Pietvakarių fronto 7-os ir 9-os armijos puolė rytų Galiciją ir beveik užėmė Černivcius, bet jų puolimas buvo 7-os ir vokiečių Pietų armijos sustabdytas 1916 m. sausio 15 dieną.
1916 m.
1916 m. kovo 17 d. rusų Vakarų fronto generolo Everto vadovaujama 1-oji armija puolė rytų Lietuvoje esančią vokiečių 10-ąją armiją, norėdama užimti Vilnių, bet rusų puolimas buvo sustabdytas balandžio 14 dieną pirmajame Naručio ežero mūšyje.
Brusilovo puolimas
Po padažnėjusių sąjungininkų prašymų rusams, generolas Aleksejus Brusilovas su keturiomis armijomis, priklausančiomis jo Pietvakarių armijų grupei (7, 8, 9, 11), trijų šimtų kilometrų frontu puolė Linzingeno armijų grupės austrų-vengrų dalinius, kurie buvo išsidėstę šiaurės vakarų Ukrainoje ir rytų Galicijoje. Labai nukraujavę austrų-vengrų kariniai daliniai traukėsi 60 kilometrų, prarasdami Lucką (birželio 7), Černivcius (birželio 17) ir Brodus (liepos 28). Vien Karpatų korpusas ir pėstininkų generolo Felikso, Grafo fon Bothmerio, vokiečių Pietų armija nepasidavė rusų spaudimui. Generolas Linzingenas savo vokiškas divizijas permetė į pietus ir tapo visų austrų-vengrų dalinių viršininku. Liepos mėnesio gale jis sugebėjo sustabdyti Brusilovo puolimą ir atremti vėlesnius liepos 28 ir rugpjūčio 7 dienų puolimus, stipriai apmušdamas rusus. Karpatų korpusas ypač pasižymėjo Totorių perėjos ir Ludovos rajono gynyboje 1916 m. rugpjūčio mėnesyje. Galų gale, kai Brusilovas atšaukė veiksmus 1916 m. rugsėjo 20 d., rusai sėkmingai užėmė didelę teritoriją, bet prarado 1,4 milijono karių, palyginus su austrų-vengrų 750 000 ir vokiečių 150 000 nuostoliais. Brusilovo puolimas buvo sėkmingiausia sąjungininkų operaciją 1916 metais, dėl kurios Falkenhainas buvo pažemintas, o vokiečiai priversti vadovauti visiems rytų fronte esantiems daliniams tų metų spalio 4 dieną. Užtat milžiniški rusų nuostoliai nepataisomai sužlugdė jų ūpą.
Per Brusilovo puolimą, Voiršo armijos sekcija (Armeeabteilung Woyrsch) kovėsi prie Baranovičių 1916 m. liepos mėnesį ir rugsėjį prie Ščiaros ir Servečio upių. Tuomet Pietų armija kovojo pietvakarių Ukrainoje prie Zborivo (rugpjūčio mėnesį), Narajovkos (rugpjūčio ir spalio mėnesiais), Berežanų (rugsėjo ir spalio mėnesiais) ir Lipnicos (spalio ir lapkričio mėnesiais). Panašiu laiku, spalio mėnesį Linzingeno armijų grupė kovojo Voluinės Vladimire šiaurės vakarų Ukrainoje. Tik Lietuvos ir pietų Latvijos frontai buvo gana ramūs.
Malovas
Malovas ( – Gulbių lyguma) – miestas pietvakarių Airijoje, Mansterio provincijoje, Korko grafystėje.
Istorija
Įrodymai, jog čia būta senovės gyvenvietės, atrasti netoli Benalagto (13,6 km į pietvakarius nuo Malovo).
Airijos nepriklausomybės karo metu mieste veikė Šiaurės Korko regiono karinis štabas. Britų armijos barakai buvo vienintelis karinis priešininkų objektas, atitekęs Airijos išsivadavimo kariuomenei. Atsakydama į tai, Britų armija padegė kelias centre įsikūrusias įstaigas, namus.
Ponia King, britų armijos kapitono W. H. Kingo žmona, žuvo mūšių su Airių kariuomene metu. Už tai, britų karinės pajėgos nužudė tris geležinkelio darbuotojus: Patrick Devitt, Daniel Mullane and Bennett. Šios žmogžudystės paskatino Nacionalinės geležinkelininkų sąjungos įsitraukimą į karą prieš Didžiąją Britaniją.
Ekonomika
1980 metais sutvarkytas susisiekimas keliu ir geležinkeliu leido geriau plėtoti ryšius su Korku – antru pagal dydį miestu Airijoje. Malovas išsivystė, kaip gynybinis miestas, saugantis svarbų perėjimą per Blekvoterio upę. XVI amžiuje Malove buvo išsivysta žemdirbystė. Per amžius miestas garsėjo savo turgumi.
Nors XX amžiaus pradžioje mieste pradėta vystyti pramonė, jo ekonomika iki šių dienų paremta žemės ūkio produkcija. 2006 metais buvo uždarytas cukraus fabrikas, veikęs 75 metus.
Jerzy Szmajdziński
Ježis Šmaidzinskis (, 1952 m. balandžio 9 d. Vroclave – 2010 m. balandžio 10 d. Smolenske) – lenkų politikas, ilgametis Lenkijos Seimo narys ir Seimo vicepirmininkas, buvęs Nacionalinės gynybos ministras.
Biografija
1975 m. baigė Vroclavo ekonomikos akademiją. Nuo 1973 buvo LJDP narys, 1986–1990 m. – partijos CK narys. 1984–1989 vadovavo Lenkijos socialistinio jaunimo sąjungai, 1989–1990 m. buvo LJDP CK Organizacinio skyriaus vedėjas. Šią partiją paleidus, aktyviai dalyvavo „Lenkijos Respublikos Socialdemokratijos“, vėliau – Lenkijos demokratinės kairiosios sąjungos veikloje, nuo 2008 m. buvo šios partijos vicepirmininkas. Vienas artimiausių prezidento A.Kvasnevskio bendražygių. Per 2005 m. Lenkijos prezidento rinkimus vadovavo V.Cimoševičiaus rinkiminiam štabui.
Septynias kadencijas (1985–1989 ir 1991–2010 m.) buvo Lenkijos Seimo narys, 2007–2010 m. – Seimo vicepirmininkas (vicemaršalka).
2001 m. spalio mėn. – 2005 m. spalio mėn. buvo Nacionalinės gynybos ministras L.Milerio ir M. Belkos vyriausybėse.
Žuvo 2010 m. balandžio 10 d. aviakatastrofoje prie Smolensko kartu su visa prezidentą L.Kačinskį lydėjusia delegacija.
Šiaulių tarptautinis oro uostas
Šiaulių oro uostas – oro uostas esantis 7 km į pietryčius nuo Šiaulių. Tarptautinės oro transporto asociacijos IATA indeksas SQQ. Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos ICAO kodas EYSA. Kryptis 14/32.
Aviacijos pradžia Šiauliuose
Pirmasis su aviacijos istorija Šiauliuose susijęs žmogus – Aleksandras Griškevičius, 1851 m. Kauno gubernijos spaustuvėje lenkų kalba išspausdinęs nedidelę knygelę ''„Parolot žmuidzina. Z swobodnej mysli Aleksandra Hryszkiewicza“'' (Žemaičio garlėkis. Pagal Aleksandro Griškevičiaus laisvąją mintį). Joje jis išsamiai apibūdino valdomąjį aerostatą, sparnų pritaisymą žmogui, skraidymo aparatą su balionu ar be jo, kėlė garu varomo propelerio – Archimedo sraigto ir horizontalių sparnų idėją.
Pirmieji skraidantys aparatai Šiauliuose pasirodė 1912 m., kai atlikdamas skrydį Berlynas – Peterburgas prie Šiaulių buvo nusileidęs rusų lakūnas Vsevolodas Abramovičius. 1916 m.vokiečių kariškiai prie miesto, Zoknių dvare pastatė angarą dirižabliui LZ-98. Netrukus Ginkūnuose buvo pastatytas ir antrasis angaras. 1924 m. Zoknių dvaro laukuose buvo nusileidę karo lakūnų S. Stanaičio ir Leonardo Peseckio lėktuvai. Šie vyrai tada atskrido į 1920 m. kovose su lenkais žuvusio ir Šiaulių kapinėse palaidoto lakūno Juozo Kumpio minėjimą gimnazijoje.
1931 m. birželio 1 d. užbaigtas statyti Šiaulių aerodromas priėmė pirmuosius Lietuvos karinių oro pajėgų lėktuvus. Tačiau civilinių skrydžių tuo metu beveik nebuvo.
Barysių aerodromas ir Zoknių aerodoromas
thumb|250px|left|Šiaulių oro uostas Barysių aerodrome Pirmieji paskiri civilinės aviacijos skrydžiai į Šiaulius prasidėjo po Antrojo pasaulinio karo. Lėktuvai tūpdavo į pietus nuo Šiaulių esančiuose Lieporių kaimo laukuose. Tačiau, plečiantis miestui, gyvenamųjų mikrorajonų plėtra buvo numatyta būtent į pietus, nes į patogesnes architektūriniu požiūriu šiaurines bei rytines teritorijas, miestui plėstis neleido TSRS kariškiai, tuo metu plėtoję karinį Šiaulių aerodromą. Skrydžiams trukdė ir 1959 m. pastatytas Šiaulių televizijos bei radiorelinių linijų bokštas. Tada buvo prisimintas dar 1939 m. pagal Lietuvos sutartį su TSRS Barysių kaime ūkininkų Daukšių ir Rimkų žemėje pradėtas statyti TSRS kariuomenės lauko aerodromas.
Barysių aerodromas, išplėtus Zoknių ir Vainodės aerodromus, rusų kariškiams tapo nebereikalingas, todėl jį su visa įranga perėmė sklandytojų būrelis prie LDAALR Šiaulių miesto komiteto. Pirmieji skrydžiai iš šio aerodromo atlikti 1959 m. birželio 29 d.
1960 m. liepos 15 d. atidaryta reguliaraus susisiekimo oro linija Vilnius-Šiauliai. Vėliau nuolatiniai maršrutai Šiaulius sujungė su Maskva (Bykovo oro uostas), Leningradu, Kijevu (Žulianų oro uostas), Klaipėda, Palanga ir kitais oro uostais. Lietuvai atgavus nepriklausomybę Lietuvos Respublikos Vyriausybės potvarkiu 1992 m. birželio 12 d., aviakompanijos „Lietuvos avialinijos“ Šiaulių jungtinei aviacijos eskadrilei priklausantys pastatai, aerodrome besibazuojantys 24 lėktuvai An-2 ir kiti lėktuvai ir aerodromo teritorija buvo perduoti Krašto apsaugos ministerijos Aviacijos tarnybai.
Tačiau jau 1993 m. rugpjūčio 30 d. iš Zoknių pakilo paskutinysis TSRS kariuomenės lėktuvas, o jau spalio 13 d. aerodrome nusileido civilinis Lietuvos avialinijų lėktuvas. Dar prieš tai, 1992 m. vasario 26 d., nebenorėdama greta miesto turėti karinių lėktuvų, Šiaulių miesto savivaldybė kartu su Susisiekimo ministerija kreipėsi į Seimo finansų ir biudžeto komisiją, prašydama, kad iš respublikos biudžeto būtų skirtos lėšos aerodromo konversijos programai finansuoti. Bet pinigų nesulaukta. 1993 m. vasario 24 d. Vyriausybė padalino Zoknius Krašto apsaugos ministerijai ir Šiaulių miesto savivaldybei. Su tokiu padalinimu nesutiko kariškiai, norintys viso aerodromo.
Įmonė „Šiaulių aerouostas“
thumb|right|Belgijos karinių pajėgų lėktuvai thumb|right|Prancūzijos karinių pajėgų lėktuvai thumb|right|[[Ispanija|Ispanijos oro policijos Mirage Zoknių aerodrome]] 1993 m. balandžio 20 d. buvo įregistruota valstybinė įmonė „Šiaulių aerouostas“, jos direktoriumi paskirtas ilgametis sportinės aviacijos klubo viršininkas Zigmantas Zdzichauskas. O kitą dieną Zoknių padangę užtemdė dūmai – degė sovietų karinės aviacijos palikti teršalai – aviacinis žibalas, kurio tūkstančiai tonų masinio neūkiškumo laikais buvo išpilta ir susigėrė į Zoknių žemę. Išspręsti šią ekologinę problemą pasisiūlė Danijos vyriausybė, skyrusi 2 mln. kronų užterštumo lygiui nustatyti ir grunto valymo darbams. JAV aplinkosaugininkas Valdas Adamkus į Šiaulius atvežė grupę karinių ekologų, kurie parengė keletą pasiūlymų, kaip valyti teritoriją. Bet realūs grunto valymo darbai pradėti tik 1997 m., kai didžiąją dalį teršalų jau buvo nusėmę vietiniai šulinių kasėjai.
Buvusiame transporto aviacijos pulko štabe įsikūrė Zoknių policijos nuovada, įsisteigė „Hermio“ ir Šiaulių bankų filialai, įrengtas laikinas keleivių terminalas, atkuriamos navigacinės, ryšių ir meteosistemos. Netrukus po tarybinių dalinių išvedimo, 1993 m. spalio 13 d., Zokniuose jau nusileido pirmasis „Lietuvos avialinijų“ lėktuvas, o po poros dienų Susisiekimo ministerijos valstybinė civilinės aviacijos inspekcija leido eksploatuoti aerodromą. 1994 m. balandžio 6 d. Vyriausybės nutarimu Šiaulių oro uostui suteiktas tarptautinio oro uosto statusas.
1994 m. kovo 31 d. savivaldybė sudarė sutartį su konkursą laimėjusia Nyderlandų kompanija „Nederlandse Philips Bedrijven B.V“ dėl oro uosto rekonstrukcijos ir vystymo projekto, kurio suma 29,343 mln. USD. Kredituoti projektą sutiko Anglijos „Midland“ bankas, kreditui buvo suteikta Lietuvos valstybės garantija. Tačiau dėl lėšų stokos teko atsisakyti kompleksinio oro uosto išvystymo programos, kuri būtų kainavusi per 250 mln. USD.
1994 m. gegužės 20 d. LEZ kūrimu suinteresuotos 29 šalies ir miesto įmonės, „Šiaulių aerouostas“, „Šiaulių aviacija“, Šiaulių bankas ir miesto savivaldybė įsteigė konsorciumą, kuris finansavo LEZ steigimui būtinų dokumentų ir norminių aktų ruošimą. Rugsėjo 8 d. Šiaulių ir Klaipėdos prekybos ir pramonės rūmai įsteigė abiejų miestų LEZ steigimo koordinacinę tarybą. Pirmasis įstatymo variantas Vyriausybei pateikiamas 1994 m. lapkričio 4 d., tačiau ministerijos pasiūlo naujas pataisas ir projektas Seimą pasiekia su žymiais pakeitimais. Į kovą prieš laisvąsias ekonomines zonas įsijungė tuomet opozicinės dešiniosios politinės partijos.
1995 m. birželio 28 d. Seimas vardiniu balsavimu pagaliau priėmė „Laisvųjų ekonominių zonų pagrindų įstatymą“, bet zonas nutariama steigti atskirais įstatymais. Seimas Šiaulių LEZ įstatymo projektą pradėjo svarstyti 1996 m. kovo 22 d. Jis kelis kartus buvo grąžintas Vyriausybei, daromos pataisos, kurias iš naujo teko derinti ministerijose. Įstatymas priimtas tik liepos 2 d. Tačiau rinkimus į Seimą laimėję konservatoriai ir krikdemai pradėjo vilkinti konkurso rezultatų patvirtinimą. Sugalvojamos papildomos sąlygos, kurių nebuvo konkurso nuostatuose, pareikalaujama naujų projektų ir garantijų. Tai galutinai sužlugdė oro uosto konversijos sumanymus.
1995 m. gegužės 19 d. Zokniuose buvo surengta aviacijos šventė, kurioje dalyvavo daugelio šalių ambasadoriai, šalies vadovai, o savo meistriškumą demonstravo Italijos karo lakūnai akrobatai iš „Air team flight academy“. 1996 m. vasario 20 d. 17 val. Zokniuose nutūpė pirmasis ilgai lauktas krovininis BOEING 747 200B, iš Irano atgabenęs 100 t krovinį. Tačiau pūga ir plikšala kelioms dienoms lėktuvą „įkalino“ Zokniuose, todėl planai, kad šis lėktuvas skraidys kas savaitę, sugriuvo.
Kertinis akmuo skrydžių valdymo bokštui buvo padėtas 1996 m. gegužės 3 d. Oro uosto teritorija savivaldybės lėšomis buvo aptverta 14 km ilgio gelžbetonine ir tinklo tvora, pastatyti paviršinio vandens valymo įrenginiai, pradėtas sausinimas, atstatytas drenažas. Oficiali pirmosios Šiaulių aerodromo rekonstruotos dalies atidarymo ceremonija įvyko 1997 m. rugpjūčio 28 d. Tačiau pagrindinio pakilimo – tūpimo tako nepavyko padengti nauja asfaltbetonio danga – 18 milijonų litų pagailėjo šalies valdžia, o miesto biudžete tokių lėšų neatsirado. Dėl to Šiaulių aerodromas, nors ir atitikdamas pirmąją ICAO – Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos kategoriją, negalėjo funkcionuoti visu pajėgumu, sumažėjo ir kreditų grąžinimo galimybės. UAB „Šiaulių aerouostas“ dėl vis blogėjančios pakilimo tako būklės ir sumažėjusių skrydžių buvo priverstas bankrutuoti. Tačiau įmonės likvidavimas užtruko. Jos turtas, kartu su visais aerodromo statiniais ir įranga buvo perduotas Krašto apsaugos ministerijai.
Oro uosto veiklos atnaujinimas ir savivaldybės įmonės „Šiaulių oro uostas“ įkūrimas, veikla
Pradėjus eksploatuoti pagrindinį taką atnaujinami ir civilinių krovininių orlaivių skrydžiai. 2008–2009 m. numatyta naujų naikintuvų ir transporto orlaivių peronų bei aviacinio kuro saugyklos statyba. Greta oro uosto 2007 m. pradėtas kurti industrinis parkas su keliomis gamybos ir logistikos įmonėmis.
2015 m. spalio 7 d. Lietuvos vyriausybė nutarimu [https://www.e-tar.lt/portal/lt/legalAct/8b38d3606d9511e5906bc3a96c765ff4 „Dėl Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2008 m. rugsėjo 3 d. nutarimo Nr. 872 „Dėl tarptautinių oro uostų teritorijų ribų ir plotų patvirtinimo“ pakeitimo“] patvirtino naujas Tarptautinio Šiaulių karinio oro uosto teritorijos ribas ir plotą (698,4117 hektaro).
2016 m. birželio 22 d. Lietuvos vyriausybė nutarimu „Dėl ilgalaikio ir trumpalaikio materialiojo turto perdavimo Šiaulių miesto savivaldybės nuosavybėn“ perdavė Šiaulių m. savivaldybės nuosavybėn savarankiškosioms savivaldybės funkcijoms įgyvendinti ilgalaikį materialųjį ir tumpalaikį materialųjį turtą būtina savivaldybės įmonės Šiaulių oro uostas aviacinių ir neaviacinių paslaugų teikimui.
2006 m. spalio mėn. atnaujinti civilinių orlaivių skrydžiai. Įsigyta transporto lėktuvų aptarnavimo įranga, leidžianti aptarnauti pačius didžiausius civilinės aviacijos lėktuvus. Kelevių pervežimus plečiantis Rygos oro uostas planuoja į Šiaulius perkelti krovinių gabenimą.
Gyvų gyvūnų gabenimas  yra projekto „New Baltic Air Cargo Gate“ dalis. SĮ Šiaulių oro uostas perkrovė 18963 tonas krovinių  nuo 2011 iki 2016 metų. Projektas vykdomas kartu su SIA FCG Ltd (Latvija) ir UAB „Rikusta“ nuo 2011 metų ir yra  susijęs su bendrinių krovinių, gyvų gyvūnų, sunkiasvorių, greitai gendančių krovinių gabenimu per Šiaulių oro uostą.
SĮ Šiaulių oro uostas pritraukia naujus oro vežėjus. Vienas iš pavyzdžių yra JAV oro transporto bendrovė „Atlas Air Worldwide Holdings“ aptarnaujanti oro krovinius 297 skrydžių kryptimis 103 šalyse šešiuose žemynuose. Ši JAV  bendrovė vis dažniau atsiunčia lėktuvus į tarptautinį Šiaulių karinį oro uostą išnaudodama  oro uosto  galimybes bendrinių krovinių, gyvų gyvūnų, sunkiasvorių, greitai gendančių krovinių eksportui ir importui.
Veterinarinis postas su šaldymo įranga tarptautiniame Šiaulių kariniame oro uoste suteikia naujų galimybių gyvūninių, augalinių tipo prekių eksportui.
Savivaldybės įmonė Šiaulių oro uostas specializuojasi plataus spektro oro krovinių gabenime, kartu su partneriais teikia muitinės sandėlio, veterinarinio sandėlio su temperatūriniu režimu bei orlaivių užpildymu kuru paslaugas.
Nuo 2020 m. oro uosto teritorijoje pradėtas statyti didžiausias Europoje orlaivių techninės priežiūros ir remonto centras.
Lietuvos karo aviacijos atkūrimas, ateities planai
thumb|right|Lietuvos Karinių oro pajėgų lėktuvas L-39 Zokniuose 1992 m. sausio 23 d. krašto apsaugos ministro įsakymu buvo patvirtinti Aviacijos tarnybos Aviacijos bazės etatai. Tačiau Aviacijos bazė buvusio Šiaulių aerouosto Barysių aerodrome buvo pradėta kurti tik kovo mėn., kai Lietuvos Respublikos Vyriausybės potvarkiu aviakompanijos „Lietuvos avialinijos” Šiaulių jungtinei aviacijos eskadrilei priklausantys pastatai, 24 lėktuvai An-2 ir teritorija buvo perduoti Krašto apsaugos ministerijos Aviacijos tarnybai. 1992 m. birželio 12 d. pirmą kartą po Lietuvos valstybingumo atkūrimo iš Barysių aerodromo į orą pakilo lėktuvas An-2 su Lietuvos karo aviacijos skiriamaisiais ženklais – Vyčio Kryžiais ant sparnų. Ši diena laikoma Pirmosios aviacijos bazės įkūrimo diena.
1995 m. gruodžio mėn. Pirmoji aviacijos bazė buvo perdislokuota į Zoknių aerodromą. 2004 m. spalio 1 d. Karinių oro pajėgų Pirmoji aviacijos ir Antroji aviacijos bazės reorganizuotos į Lietuvos kariuomenės karinių oro pajėgų Aviacijos bazę. Iki 2004 m. Aviacijos bazėje buvo dislokuojami tik reaktyviniai lengvieji atakos ir transporto lėktuvai, po KOP Pirmosios ir Antrosios aviacijos bazių reorganizavimo – ir sraigtasparniai. Aviacijos bazės personalas su savo kovine technika dalyvavo daugelyje tarptautinių mokymų ir pratybų užsienio valstybėse bei Lietuvoje.
2004 m. kovo 17 d. NATO taryba priėmė politinį sprendimą dėl oro policijos funkcijų Lietuvos, Latvijos ir Estijos oro erdvėje bei Baltijos oro policijos pajėgų dislokavimo Lietuvoje. 2005 m. kovo 25 d. krašto apsaugos ministras Linas Linkevičius išleido įsakymą, kuriuo nuo kovo 29 d. buvo leista NATO valstybių kariniams orlaiviams Lietuvos oro erdvėje vykdyti oro policijos funkcijas. Šiuo įsakymu taip pat buvo leista į Lietuvos Respublikos teritoriją atvykti šiuos skrydžius vykdantiems NATO valstybių kariams ir karinėms pajėgoms priskirtiems civiliams tarnautojams.
2004 m. kovo 29 d. Vašingtone deponavus Šiaurės Atlanto sutarties ratifikavimo raštus, Lietuva tapo visateise NATO nare. Jau tą pačią dieną Zoknių oro uoste nusileido pirmieji NATO oro policijos naikintuvai.
2006 m. gruodžio 22 d. Zoknių aerodrome nusileido pirmasis atnaujintos karinės transporto aviacijos lėktuvas C-27J Spartan.
2011 m. rugpjūčio 30 d. mokomųjų skrydžių metu virš Rėkyvos ežero susidūręs su NATO oro policijos misiją vykdančiu Prancūzijos naikintuvu „Mirage 2000C“ sudužo Lietuvos kariuomenės karinių oro pajėgų lengvasis atakos lėktuvas L-39ZA Albatros. Karinių oro pajėgų naikintuvas „L-39 Albatros“ po susidūrimo su prancūzų naikintuvu nukrito į pelkingą mišką. Lietuvos karinės aviacijos pilotai sėkmingai katapultavosi.
Avia­ci­jos ba­zės plėt­ros pla­nas pa­reng­tas ir bus įgyvendinamas iki 2027 me­tų.
Lenkai (Ragainės apskritis)
Lenkai arba Lagernojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas 13 km į rytus nuo Ragainės, Šešupės dešiniajame krante.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities kaimas. 1928 m. lapkričio 11 d. prijungtas prie Raudžių kaimo. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Timofejevo apylinkės kaimas.
Baltaviršūnis elniagrybis
Būdingi požymiai: sporos juodos, perpus mažesnės nei kisliojo elniagrybio.
Auga rudenį, grupelėmis, kupsteliais miškuose, parkuose ant supuvusios lapuočių medienos. Labai dažnas, kur kas dažnesnis nei kislusis. Aktyvus saprotrofas. Nevalgomas
Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 521
Skolinys
Skolinys – žodis, frazė, perimta iš kitos kalbos.
Skolinių yra visose kalbose. Ypač jų padaugėja vykstant migracijos procesams (žr. tautų kraustymasis), asimiliacijai, prekybos ir kultūriniams mainams, daugiausia jų ateina iš kaimyninių kalbų.
Pagal asimiliavimosi laipsnį lietuvių kalbos skoliniai skirstomi į tris grupes:
Brangioji Hani (filmas)
Brangioji Hani  – 2003 m. romantinė drama su Džesika Alba. Peržiūros amžiaus riba: N-7.
Filmo premjera įvyko 2003 m. lapkričio 24 d. JAV.
Aktoriai
ir kt.
Siužetas
Talentinga 22–jų metų hip-hipo šokėja Hani Danels visą savo gyvenimą laukė to momento, kada savo talentą galės parodyti pasauliui. Ji moko šokti jaunimą hip-hopą viename iš jaunimo centrų Niujorko Rytų Harleme ir stengiasi atitraukti juos nuo gatvės gyvenimo. Hani svajoja tapti muzikinių video klipų choreografe, nors tėvai ir draugai abejoja jos sugebėjimais užkariauti šią šou biznio sferą. Dieną ji moko šokio vaikus, vakarais dirba barmene naktiniame klube. Belaukdama pamainos pabaigos, kartą Hani išbėgo į sceną pašokti. Šokio energija ir meistriškumas atkreipė lankytojų dėmesį. Jos šokį pastebi įžymus režisierius Maiklas Elis ir pakviečia Hani nusifilmuoti video klipe. Studijoje atsiskleidė jos visas potencialas ir dabar jos išsvajota svajonė gali būti įgyvendinta…
Muriel Day
Muriel Day (g. 1942 m. sausio 11 d. Niutonardse, Dauno grafystėje) – Airijos dainininkė.
Biografija
Muriel gimė 1942 m. Niutonardse (Šiaurės Airija). 1963 metais debiutavo Airijos televizijoje, tais pačiais metais nusifilmavo britų filme „Billy Liar“. 1969-aisiais atlikėja su daina „The Wages of Love“ atstovavo Airijai 1969 m. Eurovizijos dainų konkurse, vykusiame Madride. Ji yra pirmoji šios šalies atstovė moteris, pirmoji dalyvė kilusi iš Šiaurės Airijos. Nors tuo metu daina buvo labai populiari Airijoje, tačiau tarptautiniame konkurse užėmė septintąją vietą.
1971 metais persikėlė į Kanadą, kur ji ir toliau tęsė karjerą, vėliau Muriel dirbo terapeute. Nuo dešimtojo dešimtmečio atlikėja gyvena Belfaste, kur ten reguliariai koncertuoja.
Borisas Dekanidzė
Borisas Dekanidzė (1962 m. gruodžio 13 d. Vilniuje  – 1995 m. liepos 12 d.) – Lietuvos nusikalstamo pasaulio veikėjas, „Vilniaus brigados“ narys.
Biografija
Georgijaus Dekanidzės sūnus. Nuo 1987 m. aktyviai dalyvavo „Vilniaus brigados“ veikloje. Tais pačiais metais su šeima išvyko gyventi į užsienį. Gyveno JAV, Vokietijos Federacinėje Respublikoje, Lenkijoje. Ten vykdė kriminalinę veiklą. 1990 m. pabaigoje grįžo į Lietuvą. Grįžęs ėmė vadovauti „Vilniaus brigadai“. V. Lingio žmogžudystės užsakovas. 1993 m. deportuotas iš Lietuvos.
Bendradarbiaujant Lietuvos ir Latvijos pareigūnams suimtas Rygoje ir grąžintas Lietuvai. Jo bendrai dėjo didžiules pastangas siekdami, kad B. Dekanidzė būtų išlaisvintas. Nesėkmingai bandyta papirkti tyrėjus, Lukiškių kalėjimo prižiūrėtojus. 1994 m. lapkričio 10 d. nuteistas mirties bausme sušaudant. Nuosprendis įvykdytas 1995 m. liepos 12 d.
Gustav Heinemann
Gustavas Valteris Hainemanas (1899 m. liepos 23 d. – 1976 m. liepos 7 d.) – vokiečių politikas, trečiasis Vokietijos Federalinis Prezidentas (1969–1974), Vokietijos teisingumo ministras, Eseno meras, SPD veikėjas.
Biografija
Nuo 1919 m. studijavo teisę ir politikos mokslus Miunsterio, Marburgo, Miuncheno, Getingeno ir Berlyno Humboldtų universitetuose, 1922 m. išlaikė pirmąjį teisės valstybinį egzaminą. 1922 m. Marburgo universitete apgynė disertaciją (Dr. phil.) iš valstybės mokslų. 1926 m. išlaikė antrąjį valstybinį teisės egzaminą. 1929 m. Miunsterio universitete apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras.
1926–1928 m. advokatas Esene, 1929–1949 m. Rheinischen Stahlwerke justiciaras (Esene).
Dar studijų metais įsitraukė į politinę veiklą ir pasiekė politinės karjeros.
Picunda
Picunda (,  – Bičvinta, ) – miestas kurortas Abchazijoje, Juodosios jūros pakrantėje, 25 km į pietus nuo Gagros.
Anksčiau miestas buvo daugiatautis, dabar rusų ir gruzinų smarkiai sumažėjo.
VI dešimtmetį prasidėjo archeologiniai tyrinėjimai. Rastos IV a. bažnyčių liekanos ir pirtis su mozaikinėmis grindimis.
Šalia miesto įkurtas draustinis, ~200 ha ploto pušų sengirė.
Istorija
thumb|left|260px|Kaukazo kalnai nuo Picundos kyšulio. Įkurtas V a. pr. m. e. senovės graikų, kaip prekybos kolonija Pitijus. II–I a. pr. m. e. priklausė Ponto karalystei.
Nuo I a. pr. m. e. mieste veikė romėnų fortas. Nuo IV a. – vienas krikščionybės centrų Kaukaze.
Nuo VIII a. pabaigos miestas įėjo į Abchazijos karalystę. Nuo X a. įėjo į Gruzijos karalystę, pastatyta Picundos katedra.
XIV–XV a. mieste veikė Genujos prekybos faktorija Peconda.
XVII–XVIII priklausė Otomanų imperijai. Nuo XIX a. – Rusijos imperijai.
Varniai
Varniai – miestas Telšių rajono savivaldybėje, 33 km į pietus nuo Telšių, prie Varnelės upės. Prie kelio ir kelio. Seniūnijos centras, Varnių seniūnaitija. Miesto planas radialinis. Yra istorijos, architektūros bei dailės paminklų – namas, kuriame 1850–1864 m. gyveno vyskupas Motiejus Valančius, Varnių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia (seniausia Žemaitijoje, pastatyta 1691 m.; buvusi katedra, ypatingi šventoriaus vartai), medinė Varnių Šv. Aleksandro bažnyčia (pastatyta 1804 m.), Žemaičių vyskupystės muziejus kunigų seminarijos rūmuose. Veikia Varnių Motiejaus Valančiaus gimnazija, Telšių regioninis profesinio mokymo centras, biblioteka (nuo 1938 m.), paštas (LT-88050).
Per miestą teka Varnelė, į pietus nuo miesto telkšo Lūkstas. Varniai įsikūrę Žemaičių aukštumoje, įeina į Varnių RP teritoriją. Apylinkėse telkšo Lūkstas pietvakariuose, Stervas ir Biržulis šiaurės rytuose, įkurtas Biržulio-Stervo ornitologinis draustinis.
miniatiūra|left|Kultūros ir jaunimo centras
Etimologija
thumb|left|[[Varnelė ties Varniais]]
1320 m. minimi Mẽdininkai (Medenike) dešiniajame Varnelės krante. Ši gyvenvietė dominavo iki XVI a. 2-osios pusės, kai į šiaurę nuo Medininkų, kairiajame Varnelės krante XV a. įsikūrė Varniai. Pastarasis vardas kilęs nuo Varnelės upelio, kuris prateka pro miestą (vandenvardinis vietovardis). Dar 1904 m. Vaižgantas jos pavadinimą mini kaip Varnė. Mažybinė priesaga, matyt, atsirado ilgainiui, išaugus gyvenvietei.
1491 m. Kulmo teisės suteiktos Medininkams, o 1635 m. Magdeburgo teisės – jau Varniams. Ilgainiui Medininkų vardas apskritai išnyko iš vartosenos.
Istorija
thumb|1539 m. [[Carta Marina žemėlapyje pavaizduoti Varniai]]
Varnių duburyje aptikta apie 40 akmens amžiaus stovyklų. 1982 m. Duonkalnyje, buvusioje Biržulio saloje aptiktas žynio kapas.
Miestelis įeina į senovės žemaičių genties gyvenamos teritorijos ribas. XIV a. Varnelės upės dešiniajame krante buvo įsikūrusi Medininkų gyvenvietė, 1314–1399 m. gyvenvietę puolė kryžiuočiai, 1389 m. kryžiuočius čia sumušė žemaičiai. 1417 m. Ldk Vytautas Didysis įkūrė Medininkų vyskupiją, pastatydino katedrą, tais pačiais metais suteikė miesto teises. Siekdamas įtvirtinti savo valdžią, Vytautas ėmė atidavinėti valstiečius bajorams, tačiau, nenorėdami patekti priklausomybėn ir atsisakyti savo dievų, valstiečiai sukilo ir sudegino Medininkų bažnyčią, išvijo vyskupą su kunigais. Sukilimo slopinti atvyko Vytautas, ramindamas nukentėjusius bajorus jiems išdalijo žemės.
1417–1864 m. čia buvo Žemaičių vyskupijos centras. XV a. priešais Medininkus, kairiajame Varnelės krante ėmė kurtis Varniai, minimi 1539 m. Olauso Magnuso sudarytame žemėlapyje Carta Marina. XVI a. Varniai tapo vienu iš svarbiausių lituanistinės kultūros centrų ne tik Žemaitijoje, bet ir visoje LDK. Žemaičių vyskupas Merkelis Giedraitis (1576–1609 m.) siekė įvykdyti galutinę visų valstybės luomų christianizaciją. Tam tikslui Varniuose subūrė šviesiausius poetus, į vyskupiją kanauninkais pasikvietė ir lėšomis aprūpino istoriką Motiejų Strijkovskį, Lietuvos valstybės savarankiškumo šalininką, parašiusį ir 1582 m. išspausdinusį „Lenkijos, Lietuvos, Žemaitijos ir visos Rusios kroniką“, ir Mikalojų Daukšą – lietuviškų katalikiškų raštų rengėją.
Varniuose parengtas M. Daukšos verstas J. Ledesmos katekizmas – pirmasis katalikų katekizmas LDK. M. Daukša tapo pirmuoju literatūrinės lietuvių kalbos kūrėju, o 1599 m. išleista jo lietuviška „Postilė“ – XVI–XVII a. svarbiausiu mūsų kultūros istorijos įvykiu. Didelį darbą atliko vertėjas, pasiryžęs išversti didžiulio formato 632 puslapių knygą į lietuvių kalbą.
1635 m. suteiktos Magdeburgo teisės. 1740 m. iš Kražių atkelta kunigų seminarija. XIX a. 2-ojoje pusėje Motiejus Valančius įsteigė Vilniaus Zavadskio knygyno filialą. Žemaičių vyskupas Motiejus Valančius į kovą prieš rusifikaciją, katalikybės naikinimą įtraukė ir valstietiją, Varniuose vėl sutelktas gausus bendraminčių švietėjų, raštijos darbuotojų būrys, organizuota uždraustos lietuviškos spaudos leidyba ir platinimas. Tuo metu Varniai buvo Telšių apskrities miestelis, valsčiaus centras.
Po 1926 m. perversmo įkurta 1927–1931 m. veikė Varnių koncentracijos stovykla. 1930 m. buvo leidžiamas literatūros žurnalas „Atvanga“. Pokario metais apylinkėse veikė Žemaičių apygardos Šatrijos partizanų rinktinės partizanai.1997 m. kovo 3 d. patvirtintas Varnių herbas.
Kunigų seminarija
thumb|250px|[[Varnių katedra]] thumb|250px|Varnių kunigų seminarija, dabartinis [[Žemaičių vyskupystės muziejus]]
Varnių kunigų seminarija savo veiklą pradėjo 1623 m., kai iš Kražių į Varnius buvo pasiųsti du jėzuitų kunigai: Andrius Kumlevičius ir Matas Flascius su dviem broliais: Mikalojumi Andriejausku ir Luku Sebastijonavičiumi. Jie ėmėsi vadovauti čia įkurtai seminarijai. Mokyta moralinės teologijos, apeigų, bažnytinio giedojimo ir kt. Mokydavosi 6-8 jaunuoliai. Vyskupų nuomone, seminarija veikė prastai, gal todėl ir neilgai. 1628 m. ji perkelta į Kražius.
1741 m. seminarija vėl pradėjo veiklą. Savotiškiems tris mėnesius trunkantiems „kvalifikacijos kėlimo kursams“ būdavo sukviečiami ir jau įšventinti bei parapijose dirbantys kunigai. Seminarija išlaikyta iš D. A. Tiškevičiaus šioms reikmėms užrašytų Palūksčio ir Kujainių kaimų. Mokymui pagerinti, be jėzuitų, buvo kviečiami ir mokytojai pijorai. Reikalai gerokai pasitaisė, vyskupas ir kapitula liko patenkinti. 1748 m. klierikų padaugėjo iki 20. Apie 1760–1761 m. vadovavimą seminarijai ir pijorų vėl perėmė jėzuitai.
1762 m. Žemaičių vyskupu paskirtas Jonas Dominykas Lopacinskis. Jis rėmė knygų leidybą, buvo dailės ir literatūros mylėtojas, savo dvarelyje Lukiškėse (Vilniuje) turėjo gausią biblioteką ir meno kolekciją. Jo vyskupavimo metu perstatyta 19 Žemaitijos bažnyčių, Viržuvėnuose (Janapolėje) įsteigta rezidencija, Varnių katedra išgrįsta marmuru, miestelyje pastatyti namai vikarams ir choristams, prie mokyklos – mokytojams, pradėta rūpintis naujo seminarijos pastato statyba buvusios katedros vietoje, skirta 40 000 auksinų iš jo pajamų. 1767 m. popiežiui pranešta, kad jau baigiama statyti mūrinė seminarija. Tai buvo įvykdyta apie 1770 m.
Numalšinusi 1863 m. sukilimą, 1864 m. caro valdžia Varnių kunigų seminariją perkėlė į Kauną.
thumb|left|150px|Varniai, 50 litų moneta
Didingi restauruoti seminarijos rūmai tebestovi iki šiol, juose 1999 m. pradėtas kurti Žemaičių vyskupystės muziejus. Tais pačiais metais Žemaičių kultūros draugijos iniciatyva prie šių rūmų pastatytas skulptoriaus Arūno Sakalausko sukurtas paminklas, kurio statybą, be LR Vyriausybės, parėmė garsus Žemaičių vyskupų Giedraičių giminės atstovas Oksfordo universiteto profesorius Mykolas Giedraitis.
1740–1864 m. veikusioje kunigų seminarijoje mokėsi Motiejus Valančius, Antanas Strazdas, Antanas Vienažindys, Antanas Baranauskas.
Bliuzo naktys
Už 2 kilometrų į pietvakarius nuo Varnių, Graužų kaime prie Lūksto ežero, kasmet liepos mėnesį vyksta bliuzo festivalis „Bliuzo naktys“.
Žymūs žmonės
thumb|250px|Žemaičių vyskupų Giedraičių sarkofagai Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčios rūsyje
Varniuose gyveno Simonas Daukantas (1793–1864 m.), kunigai-rašytojai Antanas Baranauskas (1835–1902 m.), Antanas Strazdas (1763–1833 m.), Motiejus Valančius (1801–1875 m.; išlikęs jo gyvenamasis namas, Varniuose parašė istorinį veikalą „Žemaičių vyskupystė“), Antanas Vienažindys (1841–1892 m.).
Istorikas Motiejus Strijkovskis (~1547–1593 m.) Varniuose gyvendamas parašė „Lenkijos, Lietuvos, Žemaičių ir visos Rusijos kroniką“. Nuo 1572 m. iki mirties Varniuose gyveno vienas lietuvių raštijos pradininkų Mikalojus Daukša (~1527–1613 m.). Varnių vidurinę mokyklą baigė pasaulio, Europos čempionatų bei olimpinių žaidynių prizininkas irkluotojas Zigmas Jukna, daugkartinis Lietuvos stalo teniso čempionas Stasys Rimeikis.
Juodnugaris šakalas
Juodnugaris šakalas (Lupulella mesomelas) – šuninių (Canidae) šeimos žinduolis.
Krasnovka (Birkenfeldas)
Krasnovka (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Černiachovsko miesto gyvenvietės dalis.
Juodnugaris šakalas
Savaime paplitę rytų ir pietų Afrikos atvirose stepėse.
Krasnovka (Birkenfeldas)
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. Nuo 1939 m. balandžio 1 d. prijungtas prie Zygmundsfeldės (Siegmundsfelde). 1947–2008 m. Svobodos apylinkės kaimas.
Juodnugaris šakalas
Tai nedideli šuniniai žinduoliai. Jų svoris 6–13 kg, aukštis pečių lygyje 38–48 cm, kūno ilgis 67,3–81,2 cm. Būdingas tankus kailis su juodu ar sidabriniu „balnu“, todėl ir pramintas juodnugariu šakalu.
Išskiriami du porūšiai:
Jonas Bučinskas
Jonas Bučinskas (g. 1950 m. lapkričio 7 d. Vainute, Šilutės rajonas) – Lietuvos ir Jurbarko rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1954 m. dėl nesutarimų su okupacine administracija tėvams teko išvykti į Karaliaučiaus kraštą. Į Lietuvą grįžo 1959 m. 1969 m. baigė Vainuto vidurinę mokyklą. 1974 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, miškų ūkio inžinierius.
1974 m. Šilutės miško pramonės ūkio Pagėgių girininkijos girininko pavaduotojas, 1976 m. Kintų girininko pavaduotojas, 1978 m. Švėkšnos girininkas. 1981 m. Jurbarko miško pramonės ūkio Striplaukio medienos perdirbimo cecho dešimtininkas, cecho techninis vadovas, nuo 1990 m. cecho viršininkas. 1995–1997 m. Jurbarko rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 1999 m. Jurbarko miškų urėdijos privačių miškų tarnybos viršininkas, Jurbarko miškų urėdijos medelyno viršininkas. 2007–2011 m. Jurbarko rajono savivaldybės administracijos direktorius, 2011–2012 m. Jurbarko rajono savivaldybės mero pavaduotojas.
Partijos Lietuvos krikščionys demokratai, nuo 2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys, TS-LKD Jurbarko skyriaus pirmininko pavaduotojas. 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Eliutė, vaikai Marius, Ingvilė.
Ašafenburgas
Ašafenburgas {{{de|Aschaffenburg}}) – miestas Vokietijoje, šiaurės vakarų Bavarijoje. Miestas nepriklauso Ašafenburgo rajonui, bet yra jo administracinis centras.
Ašafenburgas 800 metų priklausė Mainco arkivyskupijai. Miestas yra prie vakarinės Žemutinės Frankonijos sienos.
Istorija
Miesto pavadinimas reiškia Pilis prie uosių upės.
Ašafenburgo apylinkės gyvenamos nuo akmens amžiaus. Čia gyveno alemanai. Ten, kur buvo įsikūrę romėnų legionai, frankai pastatė pilį. Viduramžiais miestas vadintas Ascaffaburc, Ascapha ar Ascaphaburg. Šv. Bonifacas čia pastatė koplyčią, skirtą Šv. Martynui Turiečiui, ir įkūrė benediktinų vienuolyną. 989 m. arkivyskupas Viligis pastatė akmeninį tiltą per Mainą. Adalbertas padidino miesto svarbą apie 1122 m. Ašafenburge vyko sinodas 1292 m., o 1474 m. susirinko Reichstagas ir patvirtino konkordatą.
Miestas nukentėjo per Trisdešimtmetį karą. 1803 m. miestas buvo grąžintas arkivyskupui Karoliui Dalbergiečiui kaip Ašafenburgo kunigaikštystė. Ji 1810 m. prijungta prie Frankfurto Didžiosios kunigaikštystės. 1814 m. miestas atiteko Bavarijos karalystei, 1817 m. prijungtas prie Žemutinės Frankonijos (tuo metu Bavarijos dalis). 1842–1849 m. Liudvikas I pastatė vilą į vakarus nuo miesto, pavadintą Pompejanum, nes jos modelis buvo Kastoro ir Polukso namas Pompėjoje.
1866 m. netoli miesto prūsai nugalėjo austrus per Austrijos-Prūsijos karą.
Per Antrąjį pasaulinį karą miestas buvo subombarduotas. 1945 m. kovo 28 d. – balandžio 3 d. vyko Ašafenburgo mūšis, per kurį amerikiečiai, po aršios kovos dėl kiekvieno namo, užėmė miestą.
Amerikiečiams užėmus Vermachto karinius pastatus, jie buvo pertvarkyti arba skirti karo pabėgėliams. Tam buvo skirtos 4 stovyklos, kuriose nuo 1945 m. glaudėsi 7 tūkst. ukrainiečių:
Kitose dvejose stovyklose (Alte (senoji) Kaserne ir Jäger Kaserne) glaudėsi lenkai ir lietuviai.
Po karo miestas suklestėjo, iš dalies, dėl Frankfurto prie Maino artumo.
2002 m. „Stern“ žurnalo apklausoje 82 procentai gyventojų buvo patenkinti gyvenimu Bayerischer Untermain regione, kuriam priklauso Ašafenburgas.
Mokytojų seminarija
Mokytojų seminarija – speciali vidurinė mokykla, rengianti pradinių ir vidurinių mokyklų mokytojus. Kai kuriose šalyse (Prancūzija, Ispanija) vadinama normaline mokykla.
Istorija
XVIII a. mokytojų seminarijos įsteigtos Vokietijoje (pirmąją įsteigė A. H. Frankė). 1811 m. rugpjūčio 5 d. įsteigta Karalienės mokytojų seminarija, vienintelė specialioji vidurinė mokykla, rengusi pedagogus Mažosios Lietuvos mokykloms. Joje dėstyta ir lietuvių kalba.
Rusijoje pirmoji mokytojų seminarija atidaryta 1779 m. prie Maskvos universiteto. Ji rengė mokytojus Maskvos ir Kazanės gimnazijoms ir pensionams. XIX a. pabaigoje pagal K. Ušinskio projektą pradėtos steigti mokytojų seminarijos liaudies mokyklų mokytojams rengti. Į jas buvo priimami baigę dvimetę pradžios mokyklą ir išlaikę egzaminus. Po 1917 m. Spalio perversmo mokytojų seminarijos pertvarkytos į trimečius pedagogikos technikumus ir pedagogikos mokyklas.
Lietuvoje
thumb|right|300px|Mokytojų seminarija įsikūrė Jėzuitų rūmuose dabartinio [[Vingio parkas|Vingio parko teritorijoje (Marcelis Januškevičius, 1836 m.)]] Lietuvoje pirmąją mokytojų seminariją vyskupo Masalskio siūlymu 1775 m. balandžio 1 d. Vilniuje įsteigė Edukacinė komisija. Mokytojų seminarija buvo skirta parapinių mokyklų mokytojams pasauliečiams rengti. Buvo mokoma katekizmo, skaityti, rašyti, sąskaitybos, žemės matavimo ir žemdirbystės pagrindų, bažnytinių giesmių ir muzikos, kad kartu galėtų būti ir vargonininkais. Mokslas truko 2–3 metus. 1775 m. mokėsi 16, 1776 m. – 30 seminaristų. Dėl finansinių sunkumų ir administracinių nesklandumų 1780 m. nutarta seminariją uždaryti.