cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fable
Siužetas
Vėliau, kai herojus gauna Albiono gyventojų pripažinimą, jam pasiūloma dalyvauti Arenoje, kur jis sutinka legendinį herojų, vadinamą Jack of Blades, kuris rengia arenos kovas ir paskutiniajame iššūkyje iššaukia kovą tarp herojaus ir jo konkurentės bei taip pat draugės Whisper. Kai jis ją įveikia, jam vėl duodama galimybė rinktis – nužudyti ar palikti gyvą.
Padedamas aklos sesers herojus nusprendžia bet kokia kaina nugalėti Jack of Blades. Jam pavyksta sužinoti, kad jo mama vis dar gyva ir jis ketina ją išlaisvinti iš Bargatės kalėjimo. Deja, jį sučiumpa ir jam tenka kalėjime praleisti metus ar daugiau. Kai jam galiausiai pavyksta pasprukti su savo mama, jis suseka Džeką. Dar blogiau, Maze pereina į Džeko pusę ir pagrobia herojaus seserį. Kiek vėliau paaiškėja, kad tai Džekas įsakė Maze sugriauti herojaus namus. Nugalėjęs Maze herojus susigrumia su pačiu Džeku, deja jo mama žūsta. Įveikęs Džeką herojus turi pasirinkti, sunaikinti ar pasilikti Eonų kalaviją, kurio Džekas siekė nužudydamas herojaus seserį. Atsižvelgiant į tai, kaip pasielgėte, sunaikinote kardą ar ne, iš viso yra keturios skirtingos pabaigos. Kūrėjų sąrašui pasibaigus, žaidėjai gali tęsti žaidimą.
„The Lost Chapters“ specialiame leidime istorija tęsiasi. Herojus turi nukeliauti į Šiaurines dykines pagelbėti legendiniam herojui Scythe sustabdyti blogį nuo sugrįžimo. Jam tenka nugalėti Jack of Blades dar sykį, kuris sugrįžo iš numirusiųjų ir atgimė drakono pavidalu.
Kūrimas
„Fable“ buvo pirmasis „Big Blue Box“, antraeilės Peter Molyneux įkurtos „Lionhead“ kompanijos kūrėjų grupės, žaidimas. Po ilgų leidėjo ieškojimų, su „Big Blue Box“ susisiekė „Microsoft“ ir pasiūlė kontraktą. Pasak Simono Karterio, jie norėjo sukurti tokį vaidmenų žaidimą, kokio niekas iki tol nekūrė:
Sukurti žaidimą prireikė ketverių metų.
thumb|200px|right|[[Peter Molyneux entuziastingai išreklamavo „Fable“.]] Peter Molyneux pareiškė, kad „Fable“, jo nuomone, „Bus geriausias visų laikų žaidimas“.
Muziką žaidimui parašė Raselas Šo, kuris prieš tai dirbo prie kitų Molyneux žaidimų, tokių kaip „Magic Carpet“ ir „Black & White“, o įžanginę melodiją Oskarui nominuotas kompozitorius Danielius Elfmanas.
Fable: The Lost Chapters
2005-ųjų spalį „Fable“ buvo išplėstas ir išleistas kaip „Fable: The Lost Chapters“ Xbox ir Windows platformoms. Vėliau, 2008 m. kovo 31 d., kompanijos „Feral Interactive“ buvo pritaikytas ir Mac OS X platformai.
„The Lost Chapters“ turi tokį patį turinį kaip ir originalusis „Fable“, taip pat papildomai naujų monstrų, ginklų, burtų, daiktų, šarvų, miestų, pastatų bei naujų veikėjo būsenos ir jausmų išreiškimų. Žaidimo istorija yra praplečiama devyniais naujais plotais ir dar šešiolika naujų užduočių. Veikėjams, tokiems kaip Briar Rose ir Scythe, kurie atliko antraeilius vaidmenis originaliame žaidime, dabar suteikta daugiau svarbos, jie įtraukti į kai kurias pagrindines ir antrines užduotis. Jack of Blades balsas padarytas, kad skambėtų giliau, aršiau ir dar labiau demoniškai.
Kritika
„Fable“ buvo gerai sutiktas. Metacritic ir Game Rankings originalią Xbox versiją įvertino 85 %. Žaidimas laimėjo daugiau nei 50 apdovanojimų ir tuo metu buvo perkamiausias Xbox žaidimas.
„Fable“ sulaukė pagyrimo už gerą kovos sistemą, gražiai atvaizduojamus veikėjus, britišką humorą, ir bene labiausiai už tai, kad viską galima daryti laisva valia ir dėl to sulaukti skirtingų padarinių. Taip pat pagirtas už įdomią istoriją, kuri perėjus pusę žaidimo tampa dar įdomesnė, bet buvo ir nepasitenkinimų dėl per trumpos pagrindinės istorijos, tačiau šalutinių užduočių gausa situaciją kiek pagerino.
Vienas už nusiskundimų buvo toks: pasirodžius „Fable“ jis neturėjo savybių, apie kurias dar kuriant žaidimą kalbėjo Molyneux. Buvo kalbama, kad herojus galės turėti vaikų ir kad tai bus svarbi detalė žaidime. Į tai atsižvelgęs, Molyneux viešai atsiprašė „Lionhead“ forume, kur pasakė: „Jei aš praeity minėjau apie žaidimo savybę, kurios dėl tam tikrų priežasčių neįgyvendinome, aš atsiprašau.“
„Fable: The Lost Chapters“ buvo įvertintas šiek tiek mažiau nei originalas. Gregas Kasavinas iš Gamespot teigia, kad papildymas žaidimui padėjo netapti „išsikvėpusiu“. 1UP.com teigia, kad papildymas buvo išleistas iš dalies kreipiant dėmesį į nusiskundimus dėl per trumpos originalo istorijos.
Išleidimo dieną „Fable“ sulaukė didžiulio pasisekimo. Pirmąją savaitę Šiaurės Amerikoje buvo parduota 375 000 žaidimo kopijų, ir 600 000 kopijų per pirmą mėnesį. 2006-ųjų pabaigoje buvo parduota per 2 mln. žaidimo vienetų. 2005 m. „Microsoft Game Studios“ paskelbė, kad „Fable II“ bus vienas pirmųjų, kurie pasirodys naujos kartos Xbox 360 konsolėse. „Fable II“ pasirodė 2008-ųjų spalio 21 d.
Armijos karo juristas
Armijos karo juristas, armvoenjuristas  – DVRA karinio teisininko laipsnis, atitikęs antro rango komandarmą, o vėliau – generolą pulkininką. Naudotas 1935–1943 m.
Laipsnis įvestas 1935 m. rugsėjo 22 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu „О введении персональных военных званий начальствующего состава РККА“ ('Apie asmeninių karinių laipsnių įvedimą DVRA vadovaujančiam personalui'), panaikintas 1943 m., kai visiems karo juridinės tarnybos karininkams buvo įvesti armijos kariniai laipsniai su pridėtu žodžiu „justicijos“. Laipsnį suteikdavo TSRS CVK ir LKT nutarimu. Armvoenjuristai tapo justicijos generolais pulkininkais.
Laipsnio turėtojų sąrašas
Per visą istoriją armvoenjuristo laipsnį gavo tik du žmonės:
Slopinimas
Slopinimas – 1976 m. Italijoje sukurta erotinė drama.
Aleksandra Bulyčiova
Aleksandra Bulyčiova (, g. 1987 m. sausio 1 d., Glazove) – Rusijos aktorė.
Biografija
2012 m. baigė Ščiukino Teatro institutą (meno vadovai V. V. Ivanovas ir M. G. Malinovskis).
Vaidmenys edukaciniuose spektakliuose: Katia Lavrova („Neišsisiskirk su artimaisiais“), Nina („Apelsinai iš Maroko“), Ariadna Koromyslova („Kurtinių lizdas“), Marija Antonovna („Vyriausybės inspektorė“), Blancša ( Tramvajus pavadinimu Desire).
Dalyvavo teatro projekte „Platforma“ – vaidino Andželiką spektaklyje „100% FURIOSO“.
Nuo 2007 m. vaidino filmuose. Pirmieji vaidmenys buvo epizodiniai ir antraeiliai. Filmavosi serialuose „Kulaginas ir partneriai“, „Univeras“, „Realūs vaikinai“, „Šalis ShopE“, „Kaip aš sutikau tavo motiną“, „Teisė į tiesą“, „Smalsioji Barbara“.
2015 m. komedijoje „Visiška transformacija“ įkūnijo sekretorę Dianą. Sukūrė kaprizingos imerginos įvaizdį. Filmas sulaukė didelio žiūrovų pasisekimo. Dėl šio vaidmens, ji nusidažė plaukus ugningai raudona spalva ir aktyviai užsiėmė kūno rengyba, kad pasiektų tobulą figūrą. Šiame filme vaidino Olegas Haasas ir Arina Postnikova.
Didelio populiarumo aktorei atnešė Vikos vaidmuo seriale „Mamytės“, kurio pirmasis sezonas buvo išleistas 2015 m., o 2016 m. – antrasis komedijos sezonas. Šiam vaidmeniui aktorė ryžosi pradurti ausis ir išmoko nešioti auskarus, nors anksčiau buvo nešiojusi tik segtukus. „Bet kai mamų scenarijuje perskaičiau, kad auskarams buvo suteiktas visas siužetas, priėmiau tokį sprendimą“, – sakė ji. Seriale vaidino ir Elena Nikolajeva, suvaidinusi jos draugę Anią.
Tuputiškių serpantinas
miniatiūra|300px|right|Vienas iš Tuputiškių serpantino vingių
Vilniaus Tuputiškių serpantinas – vienintelis Lietuvoje akmenimis grįstas serpantinas, nutiestas rytinėje Vilniaus miesto dalyje, į vakarus nuo Naujosios Vilnios. Raizgytas kelias įrengtas Tuputiškėse, mišku apaugusioje Žiedų gatvės atkarpoje Pavilnių regioniniame parke. Gatvė jungia Žemąjį Pavilnį su Aukštuoju Pavilniu. Nei ilgiu, nei aukščiu šis serpantinas negali lygintis su kalnų serpantinais, bet vingių staigumu tikrai jiems nenusileidžia. 1997 m. jis įtrauktas į Kultūros paveldo objektų sąrašą (unik. kodas ). Prie jo pastatytas lankytiną vietą nurodantis kelio ženklas.
Istorija
Serpantinas nutiestas XX a. pradžioje į Žemąjį Pavilnį – kaip geležinkelininkų gyvenvietę, pradėtą statyti 1908 m. Tuputiškės iki XX a. pradžios buvo retai apgyvendintos. 1912 m. iš Tuputiškių palivarko išskirta žemių Vilniaus geležinkeliečių kolonijai.
Darius Zagorskis
Darius Zagorskis (g. 1969 m. lapkričio 20 d. Vilniuje) –  Lietuvos šachmatininkas, didmeistris (nuo 2013 m.), tarptautinis meistras (1994 m.), Lietuvos šachmatų čempionas (2004 m.), (2013 m.). Korespondencinių šachmatų srities vyresnysis tarptautinis meistras (2008 m.), šachmatų olimpietis.
Biografija
Mokėsi Vilniaus miesto šachmatų ir šaškių sporto mokykloje. 2005 m. tarptautinis korespondencinių šachmatų meistras. 2008 m. rugsėjo 20-26 d. Plevene (Bulgarija) įvykęs eilinis ICCF Kongresas suteikė vyresniojo tarptautinio meistro titulą.
Komandinės varžybos
Darius Zagorskis nemažai dalyvauja ir komandinėse varžybose. Žaidė už Lietuvos rinktinę 1996 - 1998, 2002 - 2010  m. šachmatų olimpiadose. 1997, 2007, 2011, 2013 m. Europos komandiniuose šachmatų čempionatuose Žaidė už Vilniaus klubines šachmatų komandas: Kaisė (1994-1996,) NSEL 30 (2005-2007)m., VŠŠSM (2008 -2009) m.  ir LSK Makabi (2017) Europos šachmatų klubų taurės varžybose.
Brunonas Bagužas
Brunonas (Brunas) Bagužas (1920 m. rugpjūčio 31 d. Šarnelės k., Alsėdžių vls., Telšių aps. – 2008 m. rugsėjo 9 d. Salantuose, Kretingos r. sav.) – Lietuvos katalikų bažnyčios kunigas, politinis kalinys, tremtinys, disidentas.
Biografija
Nuo 1927 m. mokėsi Žemaičių Kalvarijos pradžios mokykloje. 1930 m. įstojo į Marijampolės marijonų gimnaziją. 1932–1939 m. baigė Telšių vyskupo M. Valančiaus gimnaziją. 1939–1944 m. studijavo Telšių (1940–1941 m. – Kauno) kunigų seminarijoje.
1944 m. spalio mėn. evakavosi į Vokietiją, Rytų Prūsijoje dirbo priverstinius darbus. 1945 m. ekstradicijos būdu atsidūrė sovietų karo belaisvių filtraciniame lageryje Gardine, iš kur buvo nugabentas į Serovo r., Sverdlovsko sr., Rusijos TFSR, dirbo miško darbininku, kasė pylimus.
1946 m. lapkričio mėn. sugrįžo į Lietuvą, dirbo diakonu Telšių katedroje, ruošėsi baigiamiesiems kunigystės šventimams, kuriuos priėmė 1947 m. vasario 2 d. iš vienintelio Lietuvoje likusio Panevėžio vyskupo Kazimiero Paltaroko. Dirbo Sedos parapijos ir Telšių katedros vikaru.
Norvegijos futbolo varžybos 1919 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1919 m.
Kazachstano futbolo varžybos 2022 m.
Kazachijos futbolo varžybos 2022 m.
Norvegijos futbolo varžybos 1919 m.
Finalo rungtynės
''Odd nugalėjo 1-0 ir tapo taurės savininkais. (Septintą kartą.)''
Viškovo rajonas
Viškovo rajonas  – vienas iš septynių Pietų Moravijos krašto rajonų. Administracinis centras – Viškovas. 90 813 gyventojų (2016 m. duomenys).
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Brunonas Bagužas
Biografija
1949 m. liepos 30 d. areštuotas, kalintas MGB Telšių apskrities poskyrio kalėjime, apkaltintas antisovietine agitacija, perkeltas į MGB vidaus kalėjimą Lukiškėse (Vilnius). 1950 m. vasario 25 d. Ypatingojo pasitarimo nuteistas 10 metų lagerio. Kalintas Maskvos (Butyrkų), Gorkio kalėjimuose. 1950 m. liepos 1 d. perkeltas į Viatlago lagerį, vėliau kalintas Kaisko r., Kirovo sr. Paleistas 1956 m. liepos 30 d.
Į Lietuvą grįžo 1956 m. rugsėjo 13 d. Kunigavo Telšių vyskupijoje: 1956–1957 m. dirbo Pagėgių ir Rukų parapijų vikaru, 1957–1960 m. – Renavo, 1960–1961 m. – Vaičaičių, 1961–1965 m. – Janapolės, 1965–1970 m. – Pagramančio, 1970–1973 m. – Stalgėnų parapijos klebonu. 1973–1974 m. buvo Salantų bažnyčios altarista, 1974–1977 m. – Alsėdžių, 1977–1980 m. – Žvingių, 1980–1986 m. – Pagėgių ir Rukų, 1986–1988 m. – Salantų parapijos klebonas, o nuo 1988 m. birželio 3 d. – Salantų bažnyčios altarista.
Leipalingio holokausto aukų kapai
Leipalingio holokausto aukų kapai (nacionalinio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas –, senas kultūros paminklų sąrašo numeris – IV411) – istorinės holokausto aukų kapinės vakarinėje Druskininkų savivaldybės teritorijos dalyje, Leipalingio kaime (Leipalingio seniūnija), 1 km į pietus nuo kelio , Černiauskų gatvės dešinėje pusėje, Seiros kairiajame krante.
Brunonas Bagužas
Biografija
1990 m. birželio 12 d. paskirtas Kalnalio parapijos klebonu, dėstė Kretingos Šv. Antano religijos studijų institute prie Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakulteto. Nuo 1996 m. birželio 15 d. – Salantų bažnyčios altarista, aptarnavo Notėnų bažnyčią ir Gaidžio koplyčią.
Leipalingio holokausto aukų kapai
Kapinės
Įrengtos iškilumos pakraštyje, į pietus nuo Leipalingio civilinių kapinių.
Kazachstano futbolo varžybos 2022 m.
Finalo rungtynės
-
Brunonas Bagužas
Biografija
Parašė atsiminimus „Lietuvos piliečio kelias“ (2 dalys; 2003 m.), paruošė represuotų kunigų nekrologus ir pamokslus „Mes liudijame Kristų“ (2003 m.) bei savo pamokslus „Tavasis žodis yra žibintas mano kojoms ir takui šviesa“ (2 dalys; 2003 m.), istorinę apžvalgą „Alsėdžių parapijos 500 metų istoriniai bruožai (1976–2004 m.). Rankraščius perdavė Varnių Žemaičių vyskupystės muziejui, kuris rankraštį „Lietuvos piliečio kelias“ 2006 m. išleido atskira knyga. Knygos II dalyje „Mes liudijame Kristų" pateikiamos sovietų valdžios represuotų 34 Telšių vyskupijos dvasininkų biografijos (Knygos priede skelbiamas SSRS valdžios represuotų Telšių vyskupijos dvasininkų žinynas, kurį rengė Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro darbuotojas Gintaras Šidlauskas).
Leipalingio holokausto aukų kapai
Kapinės
Stačiakampio plano, pailgos rytų – vakarų kryptimi, 10 m ilgio ir 5 m pločio, apjuostos betoninių stulpelių ir geležinių vamzdžių tvora. Ties jos rytinės dalies viduriu įrengti vienvėriai mediniai statinių varteliai. Vakarinėje dalyje stovi paminklas.
Brunonas Bagužas
Biografija
Palaidotas Salantų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios šventoriuje.
Leipalingio holokausto aukų kapai
Kapinės
Teritorijos plotas – 50 m².
Paminklas
Monumentalus, dviejų tarpsnių. Postamentas betoninis, išilginto horizontalaus stačiakampio pavidalo. Virš jo kyla vertikalus, ovalo pavidalo akmuo, kurio apačia ir priekinė pusė plokščia, lygiai nupjauta.
Priekinės plokštumos kairėje pusėje iškalta Dovydo žvaigždė, dešinėje – dvi sukryžiuotos polichromuotos rožės, o žemiau – memorialinis įrašas jidiš, lietuvių ir rusų kalbomis: thumb|left|300px|Kapinių vaizdas iš šiaurės rytų pusės קרבּנות השואה בּלײפּון
ČIA PALAIDOTI FAŠISTINIŲ OKUPANTŲ NUŽUDYTI 155 LEIPALINGIO GYVENTOJAI 1941. 09. 11 ЗДЕСЬ ПОХОРОНЕНЫ ЖИТЕЛИ ЛЕЙПАЛИНГИСА УБИТЫЕ ФАШИСТСКИМИ ОККУПАНТАМИ
Istorija
Žydų bendruomenė Leipalingyje įsikūrė 1847 m.
Prasidėjus Vokietijos–Sovietų sąjungos karui, žydai bandė trauktis į sovietų Rusijos gilumą, tačiau netrukus buvo priversti grįžti į miestelį.
Valstybės saugumo policijos Alytaus rajono viršininko įsakymu 1941 m. vasarą pradėjus suiminėti žydus, pirmiausia buvo suimtos Leipalingio valsčiaus kaimuose gyvenusios 3–4 žydų šeimos, o po to – apie 150 miestelio žydų. Suimtieji buvo uždaryti Leipalingio sinagogoje.
1941 m. rugsėjo 11 d. į Leipalingį atvažiavo apie 20 1-ojo bataliono 3-osios kuopos policininkų, tarp kurių buvo keletas SS oberšturmfiurerio J. Hamano vadovaujamo „skrajojančio būrio“ vokiečių kareivių. Leipalingio policininkams buvo įsakyta prižiūrėti tvarką, konvojuoti žydus į egzekucijos vietą.
Žydai buvo šaudomi už Leipalingio parapijos kapinių, Seiros kairiajame krante iškastoje duobėje, kuriai kasti buvo mobilizuota apie 20 miestelio ir apylinkės kaimų vyrų. Žmones šaudė grupėmis. Iš pradžių buvo atvaryti vyrai, po jų – moterys, o pabaigoje vežimais atvežti seneliai ir vaikai. Iš viso nužudyti 155 žydai: 60 vyrų, 70 moterų ir 25 vaikai.
1971 m. holokausto vieta ir aukų kapas buvo įrašyti į vietinės reikšmės istorijos paminklų sąrašą (kodas IV411), 1993 m. vasario 12 d. registruoti kultūros vertybių registre. Istorinį ir memorialinį vertingųjų savybių pobūdį turintis kultūros paveldo objektas.
Šiaulių Zoknių progimnazija
Šiaulių Zoknių progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiauliuose, Zokniuose, Radviliškio g. 66, vykdanti pradinio ugdymo ir pagrindinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190533045. Veikia pradinio ir pagrindinio lavinimo klasės.
Istorija
Šiaulių Zoknių pagrindinė mokykla (buvusi 19–oji vidurinė) įkurta 1979 m. Tuo metu tai buvo rusų vidurinė mokykla. Pirmoji lietuviška klasė atidaryta 1993 m. rugsėjo 1 d. Į ją susirinko 37 pirmokai. Iki 1997 m. mokykla buvo mišri, joje buvo dėstoma lietuvių ir rusų kalbomis. 1997 m. rugsėjo 1 d. mokykloje liko tik lietuviškos klasės.
2010 m. pradėta mokyklos renovacija. Nuo 2012 m. rugsėjo mokykla tapo progimnazija.
2010 m. mokykloje mokėsi 318 mokinių.
Iterio pilies mūšis
Iterio pilies mūšis – mūšis, įvykęs 1945 m. gegužės 5 d. paskutinėmis Antrojo pasaulinio karo Europos teatro veiksmų dienomis Austrijos kaime Iteryje, šiaurės Tirolio regione.
JAV 23-ojo tankų bataliono kariai, vadovaujami leitenanto Džono Li jaunesniojo, keletas Vermachto karių, vadovaujamų majoro Josefo Ganglo, SS hauptšturmfiurerio Kurto-Zygfrydo Šraderio ir neseniai į laisvę paleistų prancūzų karo belaisvių gynė Iterio pilį nuo 17-osios SS panzergrenadierių divizijos puolamųjų pajėgų, kol atvyko 36-osios divizijos amerikiečių 142-ojo pėstininkų pulko kariai.
Tarp prancūzų kalinių buvo buvę ministrai pirmininkai, generolai, teniso žvaigždė Žanas Borotra ir Šarlio de Golio sesuo. Tai vienas iš dviejų žinomų atvejų per karą, kai amerikiečiai ir vokiečiai kovėsi vienas šalia kito (kitas atvejis – Operacija „Cowboy“). Mūšis vadinamas keisčiausiu Antrojo pasaulinio karo mūšiu.
Kontekstas
Iterio pilis yra nedidelė pilis ant kalvos netoli Iterio kaimo Austrijoje. Po 1938 m. anšliuso Vokietijos vyriausybė 1940 m. pabaigoje oficialiai išsinuomojo pilį iš jos savininko Franco Griunerio.
1943 m. vasario 7 d. Heinricho Himlerio įsakymu SS generolas leitenantas Osvaldas Polas užėmė pilį. 1943 m. balandžio 25 d. pilis buvo baigta pertvarkyti į kalėjimą ir perduota Dachau koncentracijos stovyklos administracijai.
Kalėjimas įkurtas tam, kad jame būtų laikomi Reichui vertingi aukšto rango prancūzų kaliniai. Tarp įžymių kalinių buvo tenisininkas Žanas Borotra, buvę ministrai pirmininkai Eduaras Daladjė ir Polis Reno, buvę vyriausieji kariuomenės vadai Maksimas Veiganas ir Morisas Gamlenas ir Šarlio de Golio vyresnioji sesuo. Be svarbiųjų kalinių, pilyje buvo laikoma daug iš Dachau atvežtų kalinių iš Rytų Europos, kurie buvo naudojami priežiūros ir kitiems pagalbiniams darbams.
Prieš mūšį
miniatiūra|kairėje|Pagrindinis įėjimas į pilį 1979 m. miniatiūra|285x285px|[[Josef Gangl|Josefas Ganglas, Vermachto majoras, padėjęs ginti pilį nuo esesininkų.]] 1945 m. gegužės 3 d. Zvonimiras Čučkovičius, įkalintas Jugoslavijos komunistinio pasipriešinimo dalyvis iš Kroatijos, dirbęs kalėjime pagalbiniu darbininku, išėjo iš pilies, prisidengdamas kalėjimo vado Sebastiano Vimerio pavedimu. Čučkovičius su savimi turėjo laišką anglų kalba, kuriame prašė sąjungininkų pagalbos ir kurį turėjo perduoti pirmam sutiktam amerikiečiui.
Verglio miestelis buvo už 8 kilometrų nuo kalnų, bet jį vis dar buvo užėmę vokiečių kariai. Vietoj to Čučkovičius traukė aukštyn Ino upės slėniu link už 64 km esančio Insbruko. Vėlai vakare jis pasiekė miesto pakraščius ir susidūrė su JAV 103-ąja pėstininkų divizija, kuriai pranešė apie pilies belaisvius.
Auštant buvo surengtas sunkiai šarvuotas gelbėjimo žygis, bet jį sustabdė smarkus apšaudymas už Jenbacho, maždaug pusiaukelėje į Iterį, o paskui aukštesnieji pareigūnai žygį atšaukė dėl įsiveržimo į JAV 36-osios pėstininkų divizijos teritoriją rytuose. Toliau vyko tik du pagalbinio personalo džipai. Kai Čučkovičius negrįžo, o gegužės 2 d. įtartinomis aplinkybėmis pilyje mirė buvęs Dachau vadas Eduardas Veiteris, Vimeris baiminosi dėl savo gyvybės ir paliko postą. Netrukus pilį paliko SS-Totenkopfverbände sargybiniai, o kaliniai perėmė pilies kontrolę ir apsiginklavo likusiais ginklais, tačiau baiminosi, kad juos gali užpulti klajojantys ir nacių režimui vis dar ištikimi esesininkų būriai.
Nežinodami Čučkovičiaus pastangų rezultatų, kaliniai priėmė čekų virėjo Andreaso Kroboto pasiūlymą gegužės 4 d. vidurdienį dviračiu nuvažiuoti į Verglį, tikėdamiesi ten sulaukti pagalbos. Išvykus su panašiu laišku, jam pavyko susisiekti su austrų pasipriešinimu Verglyje, kurį neseniai buvo apleidusios Vermachto pajėgos, bet vėl užėmė klajojantys Waffen-SS kariai. Jis buvo nuvestas pas majorą Josefą Ganglą, vadovavusį likusiam Vermachto karių daliniui, kuris nepaisė įsakymo trauktis ir prisijungė prie vietinio pasipriešinimo, kuriam vadovavo Rupertas Hagleitneris.
Ganglas siekė išlaikyti savo dalinio pozicijas mieste, kad apsaugotų vietos gyventojus nuo SS represijų. Nacių lojalistai šaudydavo į bet kurį langą su balta arba Austrijos vėliava, o vyrus, kaip galimus dezertyrus, sušaudydavo. Ganglas tikėjosi, kad amerikiečiai greitai pasieks Verglį ir jis galės jiems pasiduoti. Vietoj to dabar jis turėjo kreiptis į juos su balta vėliava ir prašyti jų pagalbos.
Maždaug tuo pačiu metu JAV 12-osios šarvuotosios divizijos keturių „Sherman“ tankų žvalgybinis dalinys, vadovaujamas leitenanto Li, pasiekė už 13 km į šiaurę esantį Kufšteiną Austrijoje. Čia, miesto aikštėje, jie ilsėjosi laukdami, kol 12-ąją diviziją pakeis 36-oji pėstininkų divizija. Ganglui paprašius suteikti pagalbą, Li nedvejodamas pasisiūlė savanoriškai vadovauti gelbėjimo misijai ir nedelsdamas gavo štabo leidimą.
Po asmeninės pilies žvalgybos su Ganglu ir Hagleitneriu majoro „Kübelwagen“ automobilyje Li paliko du savo tankus, tačiau iš neseniai atvykusio 142-ojo pėstininkų pulko paėmė dar penkis tankus ir pagalbinius pėstininkus.
Mūšis
Netrukus po to, kai atvyko pastiprinimas, 100–150 Waffen-SS karių būrys, vadovaujamas Georgo Bochmano, kuris buvo užėmęs netoli miesto esančias kalvas, nusprendė pradėti puolimą. Li įsakė prancūzų belaisviams slėptis, tačiau jie liko lauke ir kovėsi kartu su amerikiečių ir Vermachto kariais. Visą naktį gynėjus vargino žvalgybos pajėgos, pasiųstos įvertinti jų jėgas ir ištirti tvirtovės silpnąsias vietas. Prieš prasidedant pagrindiniam puolimui, Ganglui pavyko paskambinti austrų pasipriešinimo lyderiui Aloisui Majrui ir paprašyti pastiprinimo. Galėjo atvykti tik du jam pavaldūs vokiečių kareiviai ir paauglys austrų pasipriešinimo dalyvis.
Gegužės 5 d. rytą prasidėjo puolimas. „Sherman“ tankas teikė kulkosvaidžių ugnies paramą, kol buvo sunaikintas vokiečių 88 mm patrankos ugnimi. Tuo metu jame buvo tik radistas, norėjęs pataisyti sugedusią tanko radiją. Jis išsigelbėjo nesužeistas.
Tuo tarpu ankstyvą popietę 142-ąjį pėstininkų pulką pagaliau pasiekė žinia apie beviltišką gynėjų padėtį ir buvo išsiųstos pagalbos pajėgos. Žinodamas, kad negalėjo suteikti 142-ajam pulkui išsamios informacijos apie priešą ir jo dislokaciją, kol ryšiai nebuvo nutraukti, Li sutiko su teniso žvaigždės Borotros pasiūlymu perlipti pilies sieną ir, norėdamas ją perduoti, perbėgti SS įtvirtinimų ir pasalų ruožą. Teniso žvaigždę atpažino Renė Leveskas, Kanados prancūzų žurnalistas, dirbęs su 142-uoju pulku, kuris vėliau tapo Kvebeko premjeru. Borotra paprašė amerikietiškos karinės uniformos ir prisijungė prie pajėgų, kurios skubėjo pasiekti kalėjimą, kol jo gynėjai dar neiššovė paskutinių šovinių.
Pagalbos pajėgos atvyko apie 16.00 val., ir esesininkai buvo greitai nugalėti. Pranešama, kad buvo paimta apie 100 esesininkų į nelaisvę. Tą patį vakarą prancūzų belaisviai buvo evakuoti į Prancūziją ir gegužės 10 d. pasiekė Paryžių.
Pasekmės ir istorinė svarba
Ganglas žuvo mūšio metu nuo snaiperio kulkos, kai bandė išvesti buvusį Prancūzijos ministrą pirmininką Polį Reno iš pavojaus, ir buvo pagerbtas kaip Austrijos nacionalinis didvyris. Jo vardu pavadinta gatvė Verglyje. Jis vienintelis per mūšį žuvęs pilies gynėjas, nors dar keturi buvo sužeisti. Mūšis vadinamas keisčiausiu Antrojo pasaulinio karo mūšiu. Jis vyko praėjus penkioms dienoms po Adolfo Hitlerio savižudybės ir likus vos dviem dienoms iki besąlygiškos Vokietijos kapituliacijos pasirašymo.
Jurijus Čursinas
Jurijus Čursinas (, g. 1980 m. kovo 11 d., Prioziorske, Kazachijoje) – Rusijos teatro ir kino aktorius.
Biografija
2001 m. baigė B. V. Šukino vardo aukštesniosios teatro mokyklos vaidybos skyrių (kurso meno vadovas Jurijus Šlykovas).
Daugiau nei dešimtmetį dirbo teatruose, tačiau 2014 m. vasarą visiškai perėjo prie filmų ir televizijos laidų.
Nuo 2021 m. vėl vaidino teatre: rugsėjį grįžo į Kirilo Serebrenikovo pjesę „Miškas“.
2022 m. spalio mėn. pradėtas filmuoti serialas „Amžinojo įšalo žemė“, kuriame vaidina ir Svetlana Chodčenkova.
Fazıl Say
Fazylas Sajus (Fazıl Say, g. 1970 m. sausio 14 d.) – Turkijos kompozitorius ir pianistas.
Fazylo Sajaus kūrybai būdingas ekspresyvumas, gausi orkestruotė, šokių, rapsodijos bruožai, gausiai naudojami tradiciniai rytų instrumentai (nėjus, darbuka, kudiumas ir kt.). Nemaža savo kūrinių paskyrė rytų mistinei literatūrai (Omarui Chajamui, alevių poetui Muhjidinui Abdaliui ir kt.).
2013 m. dėl viešo pasisakymo, pašiepiančio islamą, Fazylas Sajus Stambulo teismo buvo nuteistas 10 mėn. įkalinimo bausme lygtinai.
Poilsio laikas
Poilsio laikas - laikas, skirtas pailsėti; laisvas nuo darbo laikas. Jis gali būti reglamentuotas įstatymu, kolektyvine ar darbo sutartimi (LR darbo kodeksas, 156 str.).
Rūšys
Poilsio laiko rūšys (LR DK 157 str.):
Karmelitai (reikšmės)
Karmelitais vadinama:
Susiję:
Stevica Rističius
(, ; g. 1982 m. gegužės 23 d.) – Makedonijos futbolininkas, rungtyniavęs Makedonijos rinktinėje.
Karjera
Rungtyniavo Makedonijoje. Vėliau persikėlė į Pietų Korėją. 2010 m. žaidė Uzbekistane. Tais pačiais metais persikėlė į Rusiją.
Vėl grįžo į Pietų Korėją, sezoną praleido Japonijoje. Ir vėl žaidė Pietų Korėjoje.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidė 2007–2012 m.
G. Vagnoriaus (II) ministrų kabinetas
Gedimino Vagnoriaus (II) ministrų kabinetas – 8-asis Lietuvos vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.
Kabineto suformavimas
Tėvynės sąjungai ženkliai laimėjus 1996 m. spalį vykusius rinkimus, į ministro pirmininko grįžo Gedimino Vagnorius (prieš tai jis vadovavo 3-ajam ministrų kabinetui (1991–1992)). Prezidentui Algirdui Mykolui Brazauskui patvirtinus pateiktą kabineto sudėtį, G. Vagnoriaus vyriausybė gavo įgaliojimus ir 1996 m. gruodžio 10 d. pradėjo savo darbą.
Institucijų pertvarka
1996 m. gruodžio 19 d. buvo panaikintos Pramonės ir prekybos ministerija bei Ekonomikos ministerija ir sukurtos Europos reikalų ministerija bei Ūkio ministerija. 1998 m. ministerijų (ir ministrų) skaičius buvo sumažintas (nuo 17 iki 14). Europos reikalų ministerija, Energetikos ministerija ir Ūkio ministerijos buvo sujungtos į Ūkio, o Statybos ir urbanistikos, Žemės ūkio ir Aplinkos apsaugos ir Miškų – į Aplinkos ministeriją.
Kabineto pertvarkymas
Pagal Konstituciją, vyriausybė, išrinkus prezidentą, grąžino savo įgaliojimus, tad 1998 m., po prezidento rinkimų, kabinetas buvo pertvarkytas.
Ekonominė krizė Rusijoje ir atsistatydinimas
Po kritikos dėl negebėjimo suvaldyti 1998 m. Rusijos ekonominės krizės ir G. Vagnoriaus bei Tėvynės sąjungos lyderio Vytauto Landsbergio nesutarimų, kabinetas, išdirbęs beveik trejus metus, 1999 m. gegužės 4 d. atsistatydino. Pareigas iki 1999 m. birželio 10 d. ėjo laikinai, po to įgaliojimus gavo Rolando Pakso ministrų kabinetas.
Kabinetas
Šie ministrai dirbo aštuntajame ministrų kabinete:
Njingči prefektūra
Njingči prefektūra arba Lindži prefektūra  – prefektūra (nuo 2014 m. prefektūros lygio miestas) Kinijos Liaudies Respublikoje, Tibeto autonominio regiono pietrytinėje dalyje. Administracinis centras – Baji (Labagaras).
Belmonto tvenkinys
left|120px
Njingči prefektūra
Geografija
Prefektūra pietuose ribojasi su Indija (siena ginčytina, Kinija laiko Arunačal Pradešą Njingči prefektūros dalimi), pietryčiuose su Mianmaru ir Junano provincija. Nuo likusių Tibeto AR prefektūrų Njinči skiriasi drėgnu klimatu, vešliais kalnų miškais. Paviršius labai kalnuotas – čia susiduria Himalajai ir Transhimalajai. Teka Jarlung Dzangpo upė, sudarydama giliausią pasaulyje Jarlungo Upės didįjį kanjoną. Kitos svarbios upės yra Njangas, Ba, Salvinas (Nu). Telkšo Pagsumo ežeras.
Tautinė sudėtis
Prefektūroje gyvena daug smulkių, neskaitlingų, mažai tyrinėtų tautų. Mianmaro pasienyje aptikta pigmėjų tautelė taronai.
Administracinis suskirstymas
Prefektūra padalinta į 7 apskritis.
Belmonto tvenkinys
Tvenkinys yra Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseine, jo hidrologinis nr. 12050092.
Į pietus nuo Belmonto tvenkinio už 0,22 km ant Vilnios upės yra Belmonto užtvanka. Ji pastatyta 7,5 km nuo Vilnios žiočių.
Užtvanka
thumb|left|200px|Užtvankos vaizdas 2018 m. sausį2016 m. gruodžio pabaigoje užtvanka įgriuvo, sukeldama pavojų neršiančioms žuvims: dėl padidėjusio srauto pagrindine vaga buvo nuoplautos nerštavietės, o aukščiau dėl nepakankamo vandens kiekio žuvims ėmė trūkti deguonies. 2017 m. birželį vanduo nuo Belmonto užtvankos nukreiptas į žuvitakį ir šalia esantį kanalą, pastačius upės vagoje apie 420 tonų smėlio maišų. Vilniaus savivaldybė 2017 m. spalio 30 d. pasirašė sutartį dėl Leoniškių Prancūziškojo vandens malūno, vad. Belmonto, statinių komplekso užtvankos remonto darbų. Joje konstatuojama padėtis: prakiurus užtvankos sienutei ir per ją prasiveržus vandeniui, užtvankoje vandens lygis sumažėjo 1-1,5 metro, pasviro ir pajudėjo centrinis tauras, susmuko į jį atremtas tiltelis. Numatyta, likviduojant avarijos grėsmę, užtvankos sienutes atstatyti ir atkurti taurą, pakeliant užtvankos vandens lygį iki buvusio, taip pat atlikti kitus darbus: atstatyti pėsčiųjų tiltelius, sutvarkyti aplinką.
Rafailovičiai
Rafailovičiai  – nedidelė kurortinė gyvenvietė Juodkalnijoje, Budvos savivaldybėje.
Geografinė padėtis
Rafailovičiai yra Adrijos jūros pakrantėje į rytus nuo Bečičių. Atstumas iki Podgoricos yra 40 km, atstumas važiuojant keliu – 63,4 km. Atstumas pėsčiomis iki Budvos pajūrio bulvaru yra 3,2 km. Gyvenvietės centro aukštis virš jūros lygio – 12 metrų.
Gyventojai
Duomenų apie nuolatinių Rafailovičių gyventojų skaičių pagal 2011 m. Juodkalnijos gyventojų surašymą nėra.
Aprašymas
Istoriškai Rafailovičiai buvo nedidelis žvejų kaimelis. Šiuo metu tai yra populiarus turistinis objektas Budvos Rivjeroje. Čia yra viešbučiai „Aleksandar“, „Obala“, „Meridian“, „Zeta“, „Aura“ ir kt., poilsiautojams siūloma daugybė apartamentų, promenadoje yra daugybė kavinių, restoranų ir parduotuvių. Rafailovičių paplūdimys yra garsiojo Bečičių paplūdimio dalis, jo ilgis yra apie du kilometrai. Pliažas yra siauras, smėlėtas, padalintas į mokamą ir nemokamą zonas. Jį užbaigia nedidelis akmenuotas paplūdimys Devištenjė arba Siena (plaža Đevištenje). Smėlio paplūdimio gale yra prieplauka mažoms jachtoms, kateriams ir valtims. Gyvenvietę supa vešli Viduržemio jūros augmenija ir akmeninės uolų atbrailos. Per tunelį, prakirstą uoloje rytiniame gyvenvietės pakraštyje (jo ilgis yra 185 metrų ), galima patekti į Kamenovo paplūdimį (plaža Kamenovo), kur yra išskirtinai skaidrus vanduo.
Kelios minutės pėsčiomis nuo Rafailovičių pliažo yra parasparnių stotis, iš kur aštrių pojūčių mėgėjai gali kasdien skraidyti virš pakrantės ir kalnų.
Žemės širdis (filmas)
Filmo premjera įvyko 2007 m. kovo 17 d. JAV Majamio filmų festivalyje (Miami Film Festival).
Siužetas
1873 m. mažas Andalūzijos miestas Minas de Rio Tinto (Huelvos provincija). Beveik visas miestas dirba anglų kompanijos Rio Tinto šachtoje, kurioje išnaudojami ir nepilnamečiai. Vieną dieną į miestelį atvažiuoja anarchistas Maksimiljanas Tornetas. Jo dėka, nepatenkinti darbo sąlygomis šachtos darbininkai sukyla, prieš savo darbdavius. Kalnakasius palaiko ir vietos valstiečiai...
1888 m. prieš sukilėlius buvo panaudotos Ispanijos policijos pajėgos...
Aktoriai
ir kt.
San Pedro ugnikalnis (Čilė)
San Pedro ugnikalnis  – ugnikalnis šiaurės Čilėje, Anduose, Atakamos dykumoje, netoli Bolivijos sienos. Patenka į Antofagastos regioną. Šalimais stūkso San Pablo ugnikalnis.
Baže Ilijoskis
(g. 1984 m. liepos 9 d.) – Makedonijos futbolininkas, rungtyniavęs Makedonijos rinktinėje.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidė 2005–2015 m.
Znoimo rajonas
Znoimo rajonas  – vienas iš septynių Pietų Moravijos krašto rajonų. Administracinis centras – Znoimas. 113 538 gyventojai (2016 m. duomenys).
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Demokratinis Centras
Demokratinis Centras  – tarpukario Latvijos politinė partija.
Įkurta, kaip Latvijos darbininkų partijos ir Latvijos liaudies partijos koalicija 1922 metų parlamento rinkimams. Juose laimėjo 6 vietas ir tapo ketvirta pagal dydį frakcija Saeimoje. Kitais metais koalicija tapo politine partija.
1925 metų rinkimuose laimėjo 5 vietas ir tapo trečia pagal dydį frakcija. 1928 metų rinkimuose – laimėtos 3 vietos, 1931 metais – 6 vietos parlamente. 1934 m. partija panaikinama.
John Luther Adams
Džonas Liuteris Adamsas (John Luther Adams, g. 1953 m. sausio 23 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų kompozitorius.
Kilęs iš Misisipės valstijos. 1973 m. baigė studijas Kalifornijos menų institute. Vėliau tapo gamtosaugos aktyvistu, 1975 m. išvyko į Aliaską, o nuo 1978 iki 2014 m. ten gyveno nuolat. 1982–1989 m. grojo timpanais ir perkusija Feirbankso simfoniniame orkestre bei Arkties kameriniame orkestre.
Džonas Liuteris Adamsas kuria įvairių žanrų muziką – filmams, vaikų teatrams, rašo kūrinius vokalui, orkestrui, akustiniams instrumentams, elektronikai. Ryškus jo muzikos bruožas – Aliaskos garsovaizdžiai, gamtos, tradicinių šiaurės kultūrų garsų motyvai. Didelio pasisekimo sulaukė 2013 m. sukurta orkestrinė kompozicija – „Tapti vandenynu“ (Become Ocean). Už ją Adamsas apovanotas Pulicerio ir „Grammy“ apdovanojimais.
Darbo laikas
= Lietuva =
Struktūra
Į darbo laiką įeina (LR DK 143 str. 1 d.):
Į darbo laiką neįeina:
Trukmė
Darbo laikas negali būti ilgesnis kaip 48 valandų per savaitę (LR DK 144 str. 1 d.). Kasdieninė darbo laiko trukmė neturi viršyti 8 darbo valandų (LR DK 144 str. 2 d.). Išimtis gali nustatyti įstatymai, Vyriausybės nutarimai ir kolektyvinės sutartys. Didžiausias darbo laikas, įskaitant viršvalandžius, per 7 dienas neturi viršyti 48 valandų (LR DK 144 str. 3 d.).
Tam tikrų kategorijų (gydymo, globos (rūpybos), vaikų auklėjimo įstaigų, energetikos, ryšių specializuotų tarnybų bei avarijų likvidavimo specializuotų tarnybų ir kitų tarnybų, dirbančių nepertraukiamo budėjimo režimu) darbuotojams, budėtojams patalpose darbo laikas gali būti iki 24 valandų per parą. Tokių darbuotojų vidutinis darbo laikas per 7 dienų laikotarpį neturi viršyti 48 valandų, o poilsio tarp darbo dienų laikas privalo būti ne trumpesnis kaip 24 valandos. Tokių darbų sąrašą tvirtina LR Vyriausybė.
Darbuotojų, dirbančių ne vienoje darbovietėje arba vienoje darbovietėje, bet pagal dvi ar daugiau darbo sutarčių, darbo dienos trukmė negali būti ilgesnė kaip 12 valandų.
Lokos prefektūra
Lokos prefektūra arba Šanano prefektūra  – prefektūra (nuo 2014 m. prefektūros lygio miestas) Kinijos Liaudies Respublikoje, Tibeto autonominio regiono pietinėje dalyje. Administracinis centras – Dzetangas.
Geografija
Prefektūra pietuose ribojasi su Butanu ir Indija (siena ginčytina, Kinija laiko Arunačal Pradeše esantį Tavangą Lokos prefektūros dalimi). Teritoriją kerta Jarlung Dzangpo upė, sudarydama Jarlungo slėnį. Pietiniu pakraščiu nusidriekę Himalajai. Telkšo keletas druskingų ežerų, iš kurių žymiausias – Jamdrokas.
Lokos prefektūroje yra istorinis Tibeto valstybės centras – gausu senovinių vienuolynų, tvirtovių, nekropolių.
Administracinis suskirstymas
Prefektūra padalinta į 12 apskričių.
Esperansos bazė
Esperansos bazė  – nuolatinė, ištisus metus veikianti Argentinos mokslinė bazė Antarktidoje, Grejamo Žemėje, Antarktidos pusiasalyje (jo dalyje – Trinti pusiasalyje), prie Vilties įlankos. Kartu su Vilja Las Estreljaso gyvenviete, priklausančia Čilei, Esperansos bazė yra vienintelė nuolat gyvenama civilinė gyvenvietė Antarktyje. Čia gyvena nuo 66 žmonių žiemą (2010 m.) iki 142 vasarą.
Argentina Esperansos bazę laiko esant savo teritorinėse pretenzijose Antarktidoje (Argentinos Antarktida). Bazę administruoja Argentinos Antarktikos jungtinė komanda (Comando Conjunto Antártico) ir Ugnies Žemės provincija.
Esperansos bazė įkurta 1953 m. Čia vykdomi moksliniai glaciologijos, seismologijos, okeanografijos, krantų ekologijos, biologijos, geologijos, limnologijos tyrimai, veikia karinė bazė. Šalia bazės yra civilinė gyvenvietė su mokykla (įkurta 1978 m.), ligonine, palydovine antena, pašto ir civilinės registracijos skyriais, Šv. Pranciškaus Asyžiečio koplyčia (nuo 1976 m.), kapinės. Bazei priklauso 18 padalinių – nedidelių, laikinų postų (vad. refugio).
1903 m. dabartinės bazės vietoje įsikūrė iš sudužusio laivo Antarctic išsigebėję švedų jūrininkai (likusios jų pastogės liekanos). 1945 m. šalia bazę (Base D) įkūrė britai. 1952 m. Argentinos karinis jūrų laivynas pastatė Esperansos švyturį, o netrukus įkūrė karinę bazę. Netrukus tarp britų ir argentiniečių laivynų įvyko incidentas.
1978 m. sausio 7 d. bazėje gimė pirmasis žmogus Antarktidoje – Emilijus Markosas Palma.
A. A. Abišalos ministrų kabinetas
Aleksandro Algirdo Abišalos ministrų kabinetas – 4-asis Lietuvos vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.
Paskyrimas ir darbas
Aukščiausioji Taryba – Atkuriamasis Seimas Aleksandrą Algirdą Abišalą ministru pirmininku paskyrė 1992 m. liepos 21 d., kai po vidinių konfliktų atsistatydino Gedimino Vagnoriaus ministrų kabinetas.
Vyriausybės darbas
Ši Vyriausybė dirbo nuo 1992 m. liepos 23 d. iki 1992 m. spalio mėn. rinkimų, kuriuos laimėjo buvusi komunistinė Demokratinė darbo partija.
Kabineto nepopuliarumas
Abišalos kabinetas prisimenamas dėl nepopuliarių sprendimų – valstybės išlaidų mažinimo, nustatytų atlyginimų ir didėjančių komunalinių paslaugų išlaidų.
Kabinetas
Šie ministrai dirbo ketvirtajame ministrų kabinete:
Dėl duomenų prieštaringumo šaltiniuose nenurodoma ministrų partinė priklausomybė.
Greitjoniškiai
Greitjoniškiai – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Klykolių.
Bilietas į Tomahauką
Bilietas į Tomahauką  – 1950 m. JAV komedinis vesternas. Režisierius – Richard Sale, scenarijaus autoriai – Mary Loos ir Richard Sale, prodiuseris – Robert Bassler. Pagrindinius vaidmenis atliko Dan Dailey, Anne Baxter ir Rory Calhoun. Šiame filme, vaidindama šokėją, Marilyn Monroe atliko savo vieną pirmųjų vaidmenų.
Siužetas
1876 metai. Geležinkelio vadovo duktė Kitė Dodž jaunesnioji (Kit Dodge Jr.) – rimta šaulė, tačiau jai gali prireikti šiek tiek pagalbos, kai teks konkuruoti su Dakota, negailestingu diližanų bendrovės atstovu. Gražus ir iškalbingas keliaujantis pardavėjas Džonis (Johnny Behind-the-Deuces) pasirodo esąs kaip tik jai reikalingas sąjungininkas, kai ji bando nugalėti Dakotą lenktynėse, kuriose traukinys varžosi su diližanu.
Nenad Đorđević
(g. 1979 m. rugpjūčio 7 d.) – Serbijos futbolininkas, rungtyniavęs Serbijos rinktinėje.
Gabrio ežeras
Gabrio ežeras  – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone ir Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Zarasų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,24 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 133,1 m. Lietuvoje yra ~ 1 ha ežero. Pietvakarinis krantas aukštokas, kiti krantai žemi, vietomis pelkėti. Ežerą iš visų pusių supa miškas. Gabrio ežeras nenutekantis, priklauso Laukeso ežero baseinui.
Nenad Đorđević
Nacionalinėje komandoje žaidė 2002–2006 m.
Kęstutis Labeckas
Kęstutis Labeckas (1988 m. gruodžio 12 d. Vilniuje – 2022 m. sausio 17 d. ) – Lietuvos šachmatininkas, tarptautinis meistras (nuo 2009 m.), Lietuvos vyrų šachmatų rinktinės narys.
Biografija
Šachmatais žaidė nuo šešerių metų. Nuo 1996 m. iki 2006 m. – Lietuvos jaunučių-jaunių rinktinės narys. Daugkartinis Lietuvos jaunučių – jaunių šachmatų čempionatų prizininkas ir laimėtojas. 2012 metais Lietuvos edukologijos universiteto Filologijos fakultete baigė rusų filologijos ir tarpkultūrinės komunikacijos bakalauro studijas. Specialybė – rusų kalbos mokytojas.
Pradėjo dirbti šachmatų mokytoju 2012 m. Kaip šachmatų būrelio vadovas dirbo žydiškoje Vilniaus Šolomo Aleichemo gimnazijoje, Vilniaus Vytės Nemunėlio pradinėje mokykloje, Vilniaus Sofijos Kovalevskajos vidurinėje mokykloje (1-7 klasėse, aukšto meistriškumo ), Vilniaus Gabijos gimnazijoje. Nuo 2014 m. rugsėjo mėn. buvo Vilniaus mokymo centro mokytojas.
2015 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimų kandidatas į Vilniaus miesto savivaldybės tarybą. Iškėlė Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjunga. Vedė individualias ir grupines šachmatų pamokas vaikams ir suaugusiems.
Hasanas ibn Ali
Hasanas ibn Ali (624–670 m.) – VII a. arabų kalifato veikėjas, Mahometo anūkas, šiitų tradicijoje antrasis imamas.
Biografija
Hasanas ibn Ali buvo artimo Mahometo bendražygio Ali ibn Abu Talibo ir Mahometo dukters Fatimos vyriausiasis sūnus. Jis gimė 624 m. ir vaikystėje bendravo su Mahometu iki pastarojo mirties 632 metais. Jis nedalyvavo politikoje iki 656 m., kai nužudžius trečiąjį kalifą Usmaną jo tėvas Ali buvo išrinktas naujuoju kalifu. Hasanas buvo pasiųstas tėvo į Kufą rinkti rėmėjų ir karių. Prasidėjus Pirmajai fitnai 657 m. Hasanas dalyvavo Sifino mūšyje Sirijoje tarp Ali ir Muavijos kariuomenių, kuris baigėsi nepalankiomis Ali derybomis. Jo tėvo autoritetas smuko ir Ali buvo nužudytas 661 m. Kufoje charidžitų sukilėlių žudiko. Alidų rėmėjai siekė, kad kalifu taptų Hasanas. Jis buvo surinkęs kariuomenę Kufoje ir išsiruošęs į žygį prieš Muavijos pajėgas. Tačiau pačioje armijoje buvo maištaujančių, jam trūko pinigų sumokėti kariams, jau žygio metu daug jų atskilo. Sutikus Muavijos pajėgas Hasanas atsisakė stoti į kovą ir susitarė su Muavija, kad nekovos dėl kalifo vardo. Jis grįžo gyventi į Mediną gaudamas solidžias išmokas iš Muavijos. Po jo pasitraukimo Alidų šalininkai buvo nusivylę, jų judėjimas buvo užgniaužtas Muavijos ir daugelis jų naujuoju savo lyderiu pradėjo matyti Hasano jaunesnįjį brolį Huseiną. Hasanas ibn Ali mirė 670 m. Medinoje, palaidotas Al Baki kapinėse prie Pranašo mečetės. Kai kuriuose istoriniuose šaltiniuose tvirtinama, kad jis buvo nunuodytas vienos iš žmonų Muavijos I nurodymu. Šiitai laiko Hasaną teisėtu Mahometo įpėdiniu ir antruoju imamu istorijoje.
Kinkupiai
Kinkupiai – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Kinkių I.
FC Petržalka
Bratislavos futbolo klubas „Petržalka“, o trumpai Bratislavos „Petržalka“ bei FC „Petržalka“– Slovakijos futbolo klubas iš Petržalkos (Bratislava).
Istorija
2014 m. buvo įkurta Petržalka Akadémia. 2017 m. vasarą pasivadino FC Petržalka (Football Club Petržalka).
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje, kurioje iškovojo aštuntą vietą.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Mockavos valsčius
Mockavos valsčius  – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Mockava.
Istorija
Valsčius įkurtas 1868 m. caro valdžios. Nuo 1868 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Suvalkų apskričiai. 1880 m. valsčiuje gyveno 3109 žmonės. Po I pasaulinio karo visą Suvalkų apskritį, išskyrus šį valsčių, okupavo Lenkija.
Panaikintas 1919 m., visa jo teritorija įtraukta į naujai sudarytą lietuvišką Punsko valsčių su centru Sangrūdoje. Buvusiuose valsčiaus valdybos namuose įkurdinta mokykla.
Tautinė sudėtis
1888 m.:
Gyvenvietės
1884 m. valsčiui priklausę kaimai:
Duokiškio mokykla
Duokiškio mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Rokiškio rajone, Duokiškio miestelyje, vykdžiusi pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Pastaruoju metu, iki 2009 m., veikė Kamajų gimnazijos Duokiškio pradinio ugdymo skyrius.
Istorija
1907 m. Duokiškio kaime atidaryta trijų skyrių pradžios mokykla. Mokyklos kūrimosi pradžia buvo sudėtinga. Neturėdama savo patalpų, buvo priversta nuomotis pas ūkininkus, keisti vietą. Buvo dėstoma rusų kalba, mokėsi apie 20 mokinių. 1912 m. į mokyklą paskirta mokytoja lenkė, todėl buvo mokoma lenkiškai. 1914 m. mokykla atidaryta Titelių kaime pas Justiną Vairą. Šioje mokykloje veikė tik vienas pirmas skyrius: mokiniai būdavo paruošiami mokyklai, pramokdavo skaityti, skaičiuoti. 1915 m. mokykla vėl atidaryta Duokiškio kaime, buvo mokoma lietuvių kalba. Po metų, Rokiškio apskrities mokyklų inspektoriui nurodžius, buvo įvesta ir vokiečių kalba.
Mokyklai tinkamų patalpų nebuvo, todėl atskiri skyriai mokėsi įvairiose vietose. Valstybei skyrus lėšų, 1920 m. pradėta statyti pradžios mokyklą. Statybos darbai nevyko sparčiais tempais, pastatas ilgai stovėjo neužbaigtas.
1920 m. Duokiškyje įsteigti vakariniai kursai suaugusiems, už mokslą nereikėjo mokėti. Buvo 32 besimokantys, pamokos vyko 2 kartus savaitėje.
Prasidėjus pirmajai sovietinei okupacijai, toliau veikė pradinė mokykla. 1940 metų vasarą, rinkimų į Liaudies seimą laikotarpiu, mokykloje buvo įrengtas agitpunktas. Vokiečių okupacijos metais vėl buvo įvestos tikybos pamokos, buvo šeši skyriai. Per karą mokyklos pastatas nukentėjo nuo apšaudymų, buvo apgriautas, jame vokiečiai buvo įsirengę sandėlius. Buvo sunkios mokytojų buitinės ir materialinės sąlygos.
Nuo 1949 m. rugsėjo 1 d. pradėjo kurtis Duokiškio septynmetė mokykla. Pradžioje atidaryta tik penktoji klasė. Įkurta pionierių organizacija. 1952 m. mokykla išleido pirmąją septintokų laidą, kurioje buvo 32 mokiniai.
1958-1970 m. veikė Duokiškio vidurinė mokykla. Mokyklos direktoriumi paskirtas J. Augulis. 1960 m. išleista pirmoji abiturientų laida. Vidurinę mokyklą kasmet baigdavo apie 15 abiturientų. Iš viso per dešimtmetį baigė 158 mokiniai.
Nuo 1970 m. rugsėjo 1 d. mokykloje dirbti liko 11 mokytojų, mokėsi 108 mokiniai. Devintokai pradėjo lankyti vidurinę mokyklą Kamajuose. Nuo 1970 m. veikė aštuonmetė, devynmetė mokyklos, 1994-2001 m. – pagrindinė mokykla. Irena Janukėnienė buvo paskutinė pagrindinės mokyklos direktorė.
Ilgainiui Duokiškyje mažėjo mokinių. Nuo 1990 m. klasės buvo jungiamos, arba jų iš viso nebuvo. 2000 m. mokykla perorganizuota į pradinę. Dirbo dvi mokytojos Rima Vygėlienė ir Jūra Juknienė. 2008-2009 mokslo metais mokykloje mokėsi 10 mokinių, mokykla dirbo paskutinius mokslo metus.
Aštuntajame dešimtmetyje buvo pastatyti nauji mokyklos ir bendrabučio pastatai. Suirus vietos kolūkiui, senoji medinė mokykla neišliko – sudegė per gaisrą.