cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elijas Ben Saliamonas Zalmanas
Kita veikla
Nepaisant kovos su chasidistais, E. Zalmanas vengdavo viešumo. Jis buvo patenkintas, jog savais metodais moko ha-midrash bent kelis pasirinktus mokinius hebrajų gramatikos, hebrajų Biblijos ir Mišnos, dalykų, kurie tuometinių Talmudo judėjimo pasekėjų buvo apleisti. E. Zalmanas ypatingą dėmesį skyrė midrash literatūrai ir kai kuriems Talmudo traktatams, kurie tuometiniams mokslininkams buvo labai mažai žinomi. E. Zalmanas didelį dėmesį skyrė Jeruzalės Talmudo studijavimui, kuris tuomet buvo pamirštas ištisus šimtmečius. Suprasdamas, jog judaistams yra labai svarbu studijuoti Torą, jis nurodė savo pagrindiniam mokiniui rabinui Chaimui iš Valažino surasti kolegiją, kurioje būtų mokoma pagal Elijahu nustatytą mokymo metodiką. 1803 m. duris atvėrė Valažino ješiva.
Gaono reikšmė šiandieninėje pasaulėžiūroje
Ilgainiui Gaonas tapo legendine, netgi mistifikuota asmenybe, jo vardą apgaubė spalvingiausi padavimai, pasakojimai apie jo gyvenimą, keletą šimtmečių perduodami iš lūpų į lūpas, kurie tapo žinomi įvairiausiose žydų diasporose skirtinguose kraštuose. Įvairių sukakčių progomis rengiami siauresnio ar platesnio pobūdžio minėjimai, siekiant priminti visuomenei judaizmo istoriją, suaktualinti kultūros paveldą. Tarp daugelio tokio pobūdžio minėjimų savo mastais ir reikšme išsiskyrė 1997 m. rudenį minėtos Vilniaus Gaono Elijahu 200-osios mirties metinės. Nėra nė vieno žydų tautos istorijos vadovėlio, kuriame nebūtų minimas Vilniaus Gaonas.
Sovietų okupacijos metu penkis dešimtmečius jo vardas ne tik nebuvo minimas, bet buvo net pakeistas anksčiau vadintos jo vardu gatvės pavadinimas. Siekta ištrinti šį vardą – žydiškumo simbolį – iš žmonių atminties. Didele dalimi to buvo pasiekta: ne tik lietuviai, bet ir daugelis žydų nebežinojo, kas per žmogus buvo Vilniaus Gaonas. Pasiryžusi atgaivinti šį vardą, Lietuvos pasididžiavimą, žydų bendruomenė valdžios padedama pasistengė ypač iškilmingai paminėti jo mirties metines – jorcait (jidiš).
Vilniaus Gaono pamokymai
Vilniaus Gaonas buvo netradicinis mąstytojas, jo požiūris į gyvenimą bei religiją buvo labai griežtas ir tikriausiai šiuolaikiniam žmogui jis nebūtų priimtinas. Dabar žmogaus gyvenime prioritetais tapo tokie dalykai kaip asmeninė laisvė, nuomonės laisvė, o tai visiškai prieštarauja Gaono išsakytoms mintims, pamokymams bei gyvenimo būdui. Keletas rabino išsakytų frazių: "Dėl kiekvieno tuščio žodžio teks kentėti nuo pasaulio pradžios iki galo – ir visa tai dėl nereikalingų žodžių. Bet dėl uždraustų kalbų, kaip antai šmeižto, pajuokos, keiksmų, ypač sinagogoje ir Šabo bei švenčių dienomis, dėl viso to žmogui teks atsidurti pragaro gelmėje. Ir neįmanoma įsivaizduoti, kiek kančių ir bėdų teks žmogui iškęsti, nes nedingsta nė vienas žodis, visi jie būna užrašyti. Dievas aprūpina maistu ir išlaiko visus padarus, nuo buivolo iki erkės, ir duoda kiekvienam pagal jo reikmes. Ir Šabo ir švenčių dienomis nekalbėkite apie nereikalingus dalykus. "
„Nesielvartauk, kai kas nors turtėja, nes mirdamas jis nieko su savim nepasiims. Nesakyk, kad paliksiu sūnums pinigus ir brangenybes pragyvenimui. Žinok, kad žmonės panašūs į lauko žoles, vienos žydi, o kitos vysta.“ “Žmogaus gyvenimas šitame pasaulyje išvien kupinas pykčio ir skausmo; dažnas nė naktimis neturi ramybės ir negali užmigti. Ir už kiekvieną žodį jis bus teisiamas, ir nei vienas, kad ir koks nešvarus būtų, neliks nepastebėtas. Ir todėl raginu tave pratintis prie vienatvės, nes liežuvio nuodėmė nusveria visas kitas nuodėmes kartu paėmus.”
Pasak Elijahu, kad suprastų daiktą, išmintį ar išmanytų amatą, žmogus privalo laikytis trijų taisyklių:
Įdomūs faktai
1755 m. į E. Zalmaną kreipėsi Jonathanas Eybeschütz, klausdamas dėl nesutarimo tarp jo paties ir rabino Jacobo Emdem. Atsakydamas su didžiule pagarba klausiančiajam, E. Zalmanas teigė negalįs išspręsti ginčo dėl dviejų priežasčių: apeliavimu į tai, jog Jonathanas Eybeschütz buvo trisdešimčia metų vyresnis už Gaoną ir E. Zalmanas jokiu būdu negalėjo patarti vyresniam žmogui, bei pabrėžė, jog atsakantysis nežinodamas visų aplinkybių, racionalaus atsakymo duoti negalėjo. E. Zalmanas gyveno pagal asketizmo nuostatus. Jis pažodžiui kartodavo senovės rabinų žodžius, jog Tora gali būti įgyvendinta tik atsisakius visų malonumų ir susitaikant su reikiamais pasiaukojimais. E. Zalmanui gyvenant pagal šį principą, tautiečių jis buvo pradėtas laikyti šventuoju ir savo amžininkų buvo vadinamas „Chasidu“.
Išvados
Apibendrinat reikia paminėti, kad šio filosofo dėka žydai sukūrė Lietuvoje turtingą ir įvairialypę kultūrą. Ši religinė Lietuvos žydų kultūra praturtino pasaulio žydiją. Vilniaus Gaonas E. Zalmanas buvo vienas žymiausių visų laikų talmudistų, jo įtaka kitiems mąstytojams buvo beribė. Vilniuje veikė pasaulinio garso dvasinės akademijos, į kurias studijuoti atvažiuodavo jaunuoliai iš daugelio šalių. Garsėjo Vilniaus bibliotekos. Lietuvoje spausdintos judaikos knygos garsėjo visame pasaulyje. Kai XVIII a. iškilo E. Zalmanas, Vilnius buvo pripažintas dvasiniu centru ir pavadintas Lietuvos Jeruzale. Tuomet buvo paplitęs posakis: uždarbio reikia važiuoti į Lodzę, o išminties – į Vilnių. Jo požiūris į gyvenimą ir pats gyvenimo būdas buvo labai griežtas, bet teisingas, o valia – nepalaužiama.
Raminta
Raminta – lietuviškas moteriškas vardas. Yra ir vyriškas šio vardo variantas – Ramintas. Vardas kilęs nuo žodžio „ramus, ramaus būdo“.
Vardadienis – kovo 6 d.
Žymūs žmonės
Žymesni asmenys, vardu Raminta:
Protekcionizmas
Protekcionizmas – tokia valstybės vykdoma ekonominė politika, kuria siekiama apsaugoti, remti ar kitaip padėti (proteguoti) šalies ūkio subjektams konkuruojant su užsienio gamintojais, verslininkais.
Priemonės
Valstybės savo gamintojų palaikymo būdai: 1. Mokesčiai: Valstybė siekdama palaikyti savo gamintojus apdeda importuojamas prekes muitais. Taip saviems gamintojams sudaromos geresnės sąlygos įsitvirtinti valstybės rinkoje. Tokie valstybės veiksmai turi ir trūkumų: ir kitos valstybės įveda muitus taip padariusios valstybės gamintojų atžvilgiu, suprastėja konkurencija, dėl to prastėja ar neauga prekių kokybė. Dabar Europos Sąjunga yra įvedusi muitus pietinių valstybių, o ypač Kinijos prekėms. Muitais siekiama apsaugoti Europos Sąjungos rinką nuo pigesnių ir nekokybiškų pietinių valstybių prekių. 2. Pirkimo politika: Valstybinėms įstaigoms vykdant viešuosius pirkimus nurodo, užsienio gamintojų prekėms taikyti kainų koeficientus. Pvz.: Jei pirkimo koeficientas 2, tai vietinio gamintojo prekėms pasiūlytą kainą reikia dalinti iš 2 ar užsienio gamintojų prekių kaina padauginti iš 2 ir tik tada lyginti kainas. 3. Dempingo politika: Valstybė subsidijuoja vietinių gamintojų gaminamas prekes ir todėl gamintojas jas gali pardavinėti dempingo kainomis. Jei vietinis gamintojas parduoda prekę vidaus, o ypač į užsienio rinką, tai valstybė jam primoka ir taip pakelia vietinių gamintojų konkurencingumą. Tai nustačiusios kitos valstybės įveda taip engiančiosios valstybės prekėms antidempingo muitus. Tokią politiką plačiai taikė tarpukario Vokietija. Dabar valstybės subsidijuoja dažniausiai tas ūkio šakas, kurios dėl didesnės darbo jėgos kainos išsivystančiuose valstybėse ženkliai sumažėtų, o gal net ir prapultų. Tai žemės ūkis, gavybos pramonė. 4. Žaliavų kainų diferenciacija: Valstybė eksportuojamoms žaliavoms taiko kitus įkainius. Dabar tokią politiką veda Rusija. 5. Kitų valstybių įmonių veiklos draudimas: Valstybės draudžia užsienio valstybių įmonių veiklą savo valstybėse. Anglijai uždraudus vežioti kitose valstybėse pagamintas prekes ne tose valstybėse registruotais laivais, bankrutavo Nyderlandų laivybos pramonė. Šiuo metu Persijos įlankos valstybės ir Rusija draudžia investicijas į savo gavybos pramonę. Kitos valstybės irgi daugiau ar mažiau draudžia investicijas į kai kurias savo ūkio sritis, kurios daugiausiai yra nacionalizuotos, suvalstybintos (kontrolinį akcijų paketą bendrovėse valdo valstybė).
Molselva
Molselva (Målselva) – upė Tromsės apygardoje (Norvegija).
Molselvos vardu pavadinta Molselvo savivaldybė (Målselv kommune) ir Molselvdaleno slėnis (Målselvdalen).
Upės ištakų aukštis – 120 m, baseino plotas 6144 km². Intakai – upės Divielva, Tamokelva ir Barduelva.
Upė įteka į Molselvos fjordą (Målselvfjorden), kuris yra Malangeno fjordo atšaka
Nacionalinės medžioklės ypatumai
Nacionalinės medžioklės ypatumai  – 1995 m. Rusijos komedija, sukurta Aleksandro Rogožkino.
1995 m. apdovanota kino festivalyje Kinotavr ir Rusijos kino akademijos Nika premija. Filmo sėkmė įkvėpė kūrėjus sukurti dar keletą tęsinių.
Siužetas
Tirti rusiškos medžioklės iš Suomijos atvažiuoja jaunas rašytojas Raivo. Vietinė medžiotojų kompanija, vadovaujama generolo, imasi supažindinti suomį su rusiškos medžioklės tradicijomis. Pasiėmę daug degtinės, visi netrukus išsirengia į medžioklę. Nacionalinės medžioklės ypatumų tyrimas teikia daug įdomios ir įvairios medžiagos Raivo knygai.
Kūjiškė
Kūjiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kazokinės.
Jeanna Fine
Fain vaidmenų išskirtinumas yra jos agresija ir grubumas sekso scenose tiek su vyrais, tiek su moterimis.
Biografija
Džeina gimė ir mokėsi Niujorko priemiestyeje. Paauglystėje ji metė mokyklą ir išsikrautė iš namų, kurį laiką dirbo topless šokėja Kanados klubuose. Olbanio miesto naktiniame klube ji susipažino su vienu muzikantu, kurio žmona buvo porno aktorė Siobhan Hunter. Jie kurį laiką gyveno trise, o Siobhan pasiūlė išmėginti jėgas pornografijoje.
Džeina savo karjerą pornografijos versle pradėjo 1986 metais, būdama 21 ir išsiskirdama iš kitų pankiška šviesiaplauke šukuosena.
Džeinos asmenybė ir jos polinkis dominuoti padarė įspūdį kitoms aktorėms, o Barbara Dare kartą Džeiną pavadino „bauda“ ir ši nusprendė tai panaudoti savo pseudonimui.
1986–1989 metais, suvaidinusi beveik 50 filmų, ji staiga pasitraukė iš porno verslo. Jos vaidmenys paprastai buvo antraplaniai, o pati Fain pasižymėjo dideliu nepunktualumu nuolat vėluodama į filmavimus arba visai į juos neatvykdama.
1990 metais Fain sugrįžo, šį kartą kaip ilgaplaukė brunetė. Po kurio laiko ji susižadėjo su porno aktoriumi Sikki Nixx ir, jo įtakojama, vėl pasitraukė iš pornografijos. Sužadėtuvėms nutrūkus, Fain kurį laiką palaikė artimus ryšius su kita aktore Savannah, vėliau – su amerikietiško futbolo žaidėju Richu Bradfordu, tačiau abu ryšiai ilgainiui nutrūko.
1993 metais Fain susipažino su Džimu Bernšteinu (Jim Bernstein), priėmė judaizmą ir ištekėjo. 1994 metais jiems gimė sūnus. Kai šiam buvo 4 mėnesiai, Fain trečią kartą grįžo į porno verslą. Kalbama, kad ji tiesiog atėjo pas kompanijos „VCA“ prezidentą į kabinetą ir pareiškė: „Aš pasiruošusi“.
2003 metais ji galutinai pasitraukė iš pornografijos, suvaidinusi beveik 270 filmų.
Kita veikla
Fain yra dirbusi „Hustler“ žurnale ir vadovavusi naujų talentų paieškai bei turėjo savo skiltį, kurioje dalijo patarimus apie seksą.
1999 metais Fain atliko epizodinį vaidmenį filme „The Boondock Saints“.
Jos nuotrauka puošia JAV grupės „Chemical People“ 1988 metų albumo „So Sexist!“ viršelį.
Šeima
Nuo 1993 metų ištekėjusi už Džimo Bernšteino ir gyvena Havajuose.
Pora augina sūnų Braxtoną Zachary (1994).
Apdovanojimai
right|thumb|150px|Jeanna Fine
1998 metais aktorė įtraukta į AVN ir XRCO Šlovės galerijas.
Doskebradasas
Doskebradasas  – miestas Kolumbijoje, Risaraldos departamente, netoli Pereiros miesto (su juo sujungtas 440 m ilgio César Gaviria Trujillo viaduku). 191,9 tūkst. gyventojų.
Pramoninis centras.
Tulpės (Panevėžys)
Tulpės – Panevėžio miesto dalis, esanti kairiajame Nevėžio krante, kiek į šiaurės vakarus nuo Naujamiesčio. Eina Tulpių gatvė.
Istorija
thumb|left|Parko gatvė
Mikrorajonas pastatytas XX a. 7-ajame dešimtmetyje (architektai S. Katilius ir N. Garbaliauskienė).
Ekonominis ciklas
Ekonominiai ciklai – vadinami reguliarūs ekonomikos svyravimai nuo piko iki kritimo.
Ekonominių ciklų fazės
Cikle išsiskiria keturios aiškios fazės: pikas, nuosmukis, dugnas ar žemiausias taškas ir pakilimas.
Viršūnė – ekonomikos aktyvumo viršūnė yra aukščiausias taškas ekonomikos pakilimo. Šiame taške bedarbystė praktiškai sumažėja iki minimumo ar visiškai prapuola, o ekonomika funkcionuoja maksimaliai, tai yra ūkyje dirba praktiškai visi kapitalo ir darbo resursai. Įprastai, nors ir ne visada piko laikotarpiu sustiprėja infliacinis spaudimas.
Nuosmukis – periodas, kai sumažėja gamyba. Galiausiai mažėjant gamybai pradeda augti bedarbystė. Dalis ekonomistų teigia, kad nuosmukiu galima laikyti tik ekonominio aktyvumo nuosmukiu, kuris tęsiasi mažiausiai šešis mėnesius.
Krizė – ekonominiame cikle yra žemiausias taškas gamybos ir užimtumo. Dugno pasiekimas laikomas kritimo pabaiga, po kurio seks pakilimas. Šitas periodas nėra ilgalaikis. Bet istorija žino ir išimtinį atvejį. Didžiosios depresijos laikais, kurie buvo XX a. 30 – aisiais metais dugnas truko beveik 10 metų.
Pakilimas – po dugno pasiekimo visada ateina pakilimas, kurio metu auga gamyba ir mažėja bedarbystė. Dalis ekonomistų teigia, kad šiuo periodu būna neaukšti infliacijos tempai, kol ekonomika pasiekia piką.
Iš tikro ne visada galima aiškiai pastebėti, kai baigiasi viena fazė ir prasideda kita. Taip pat kiekvienas ciklas eina kitame ūkinio išsivystymo lygyje ir vieno ciklo dugne žmonės gali gyventi geriau negu kito ciklo pike. Tai ypač reikia atsižvelgti lyginat įvairių valstybių ciklus, o ypač ekonomikų augimą.
Ekonominių ciklų valstybinis reguliavimas
Šiais laikais valstybės seka savo ekonomikos ciklus ir per mokesčius ir valstybinius užsakymus stengiasi sušvelninti ekonomikos svyravimus. Jei ekonomika sparčiau auga, didėja mokesčiai ir mažėja valstybiniai užsakymai, jei ekonomika rodo stagnacijos požymius, mažinami mokesčiai ir didinamos valstybinės išlaidos. Valstybė tiesiog įvykdo pinigų emisiją.
Ekonominių ciklų trukmės
Nors laikoma, kad fazių kaita priklauso nuo ekonominio aktyvumo, yra ir kiti faktoriai, darantys įtaką ekonominiams ciklams. Svarbiausi iš jų yra sezoniniai svyravimai ir ilgalaikės tendencijos. Sezoniniai svyravimai vyksta įvairiuose metų laikuose, sakykim Velykos ar Kūčios, kai žymiai paauga ekonominis aktyvumas ypač mažmeninėje prekyboje. Kituose ūkio šakose, sakykim žemės ūkyje, automobilių gamyboje ir statybose gamybos suaktyvėjimas pastebimas vasara. Analizuojant dešimtmečių ir šimtmečių raidas galima objektyviau daryti išvadas apie ekonomikų augimo ar smukimo greitį ir tendencijas.
Ekonominių ciklų svyravimo apskaičiavimas
Ekonominis ciklas dažnai asocijuojasi su gamybos apimčių pasikeitimais, dažniausiai matuojamas bendruoju vidaus produktu (toliau – BVP), yra pats patikimiausias ekonomikos būsenos rodiklis. Svarbu pažymėti, kad daugiau atsižvelgiama ne į patį BVP, o į jo augimo tempus ekonominio ciklo pakilime. BVP kritimas apie 6 mėnesius laikomas kaip krizė ekonomikoje. O priešingai, greitas BVP augimas laikomas ekonomikos bumu.
Ekonominių ciklų tendencijos
Kai kurios veikos sritys turi savybę aplenkti ekonominių ciklų pasikeitimą. Anksčiau tai buvo galima pasakyti apie vertybinių popierių rinką. Iki 1980 – ųjų metų pikas vertybinių popierių rinkoje aplenkdavo ekonomikos pakilimą šešiais mėnesiais. Nuo 1980 – ųjų galo nusistovėjęs ryšys tarp vertybinių popierių rinkos ir ekonomikos tapo daug mažiau ryškus, nes vertybinių popierių rinka tapo mažiau svyruojanti. Maža to, 1990 – aisiais, aktyvumas vertybinių popierių rinkoje buvo atvirkščias ekonomikos tendencijoms. Sekančiais metais vertybinių popierių rinkų rodikliai dar daugiau skyrėsi nuo šalies ekonominio aktyvumo, ataskaitos apie ekonomikos augimą buvo sutinkamos skeptiškai. Tai buvo aiškinama tuo, kad geros naujienos apie ekonomiką pranašaują apie didesnę infliaciją.
Kitu faktorium, tolygiai einančiu su ekonomikos aktyvumu yra švarios investicijos į ekonomiką. Iki 1960 – tųjų investicijų augimas buvo sąlyginai tolygus ekonominiam ciklui. Bet nuo 1960 – tųjų vidurio investicijų dydis pradėjo mažiau svyruoti palyginus su ekonominio ciklo svyravimu. 1964–1969 metų periodu švarios investicijos sudarė 4,3 % nuo BVP. Toliau investicijos dar labiau mažėjo ir 1985–1989 nukrito iki 2,6 %, o ekonominio nuosmukio metu 1990–1991 metais iki 1,4 %. Kai kurie ekonomistai tvirtina, kad palaipsnis investicijų mažėjimas nesukėlė bendro ekonomikos nuosmukio, nes padidėjo asmeninis vartojimas, dėka paimtu kreditų ir padidėjusių valstybės išlaidų (didžiąją dalimi dėl biudžeto deficito nuo 1960 – tųjų iki 1990 – tųjų galo), kuris daugiau negu padengė sumažėjusias investicijas. Kiti ekonomistai skaito, kad nedideli svyravimai sumažėjusiame ekonomikos augime nuo 1960 – ųjų pranašauja ūkio smukimo tendenciją. Iš tikro, nuo 1960 – ųjų ekonomikos augimo tempai JAV pastoviai mažėjo. Ekonomika1960 – aisiais augo 3,8 %, 1970 – aisiais – 2,8 %, 1980 – aisiais – 2,5 % ir pirmoje pusėje 1990 – ųjų – 1,8 %. Tai galima paaiškinti «spekuliacinėmis» investicijomis (investuojama jau į esamas įmones) dėka «realių» kapitalo investicijų (staklių pirkimas, naujų gamyklų statyba).
Ekonominių ciklų įtaka įvairioms ūkio šakoms
Monopolistai, gaminantis ilgalaikio naudojimo prekes ekonominio nuosmukio laikais kainas stengiasi išlaikyti stabilias, mažinant gamybą sumažėjus paklausai. Tokiu atveju ekonomikos nuosmukis daugiau įtakos turi gamybos apimtims ir užimtumui, o ne kainoms. Kitokia situacija susidaro šakose, išleidžiančias prekes trumpalaikio naudojimo. Sumažėjus vartojimui mažinamos kainos, nes čia praktiškai nebūna monopolisčių.
Provincijolas
Provincijolas  – katalikų religinės institucijos (ordino, kongregacijos) provincijos vyriausias viršininkas, pavaldus institucijos (ordino) generolui ir prižiūrintis institucijos (ordino, kongregacijos) veiklą toje provincijoje. Tokių institucijų provincijos panašios į bažnytines provincijas, bet neretai su jomis nesutampa.
Religinių institucijų provincijų ribos paprastai atitinka geografines ribas, tad provincijas gali sudaryti viena šalis, kelios gretimos šalys ar didelės šalies dalis.
Augustiniečių, karmelitų ir dominikonų ordinų vienuoliai ir vienuolės bei tretininkai paprastai vartoja titulą prioras provincijolas. Tuo tarpu pranciškonai vartoja titulą ministras provincijolas ( 'provincijos ministras').
Molselvdaleno slėnis
Molselvdalenas (Målselvdalen) – didžiausias Tromsės apskrities (Norvegija) slėnis, pereinantis į Molselvos fjordą (Målselvfjorden).
Molselvdaleno slėnio kraštovaizdis primena Østerdalen slėnį. Slėniu teka Molselva. Slėnį XVIII a. apgyvendino išeiviai valstiečiai iš Østerdalen ir Gudbrandsdalen.
Miškinis švilpikas
Miškinis švilpikas (Marmota monax) – švilpikų (Marmota) genties graužikas.
Baltasis Drinas
Baltasis Drinas  – upė Serbijoje (Kosove) ir Albanijoje; viena iš Driną sudarančių upių. Prasideda Metohijoje, Žlebo kalno papėdėje, į šiaurę nuo Pečo. Aukštupio vaga slenkstėta, sudaro krioklį. Teka į rytus, vėliau į pietryčius, vietomis teka kanjonais, kitur – siauru, retai apgyvendinu slėniu. Žemupyje upė pasuka į pietvakarius ir teka per Albaniją. Ties Kukesiu susilieja su Juoduoju Drinu ir sudaro Drino upę. Didesnioji žemupio dalis pasitvenkusi dėl Firzos tvenkinio.
Didžiausi intakai: Pečka Bistrica, Dečanska Bistrica, Erenikas (dešinieji), Klina, Miruša, Prizrenska Bistrica (kairieji).
Kūjokai
Kūjokai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 11 km nuo Šaukėnų.
Trišakaūsiai
Trišakaūsiai (Pauropoda) – šimtakojų (Myriapoda) klasė.
Insbruko tarptautinis oro uostas
Insbruko oro uostas (IATA kodas: INN, ICAO kodas: LOWI) – tarptautinis oro uostas Austrijos Insbruko mieste, 4 km nuo centro. Tai yra didžiausias Tirolio žemės oro uostas; jame savo bazes įkūrusios Welcome Air, Tyrolean Airways ir Air Alps avialinijos.
Trišakaūsiai
Tai patys mažiausi šimtakojai. Gyvena dirvožemyje, po lapais, miško paklotėje. Neturi nei akių, nei širdies. Dauguma rūšių neturi net trachėjų. Antenos trišakės (nuo ko kilo šios klasės pavadinimas), iš 4 segmentų pamato, kuris baigiasi 2 atšakomis, kurių vienos gale yra 2 šereliai.
Insbruko tarptautinis oro uostas
Oro uostas atidarytas 1925 m. Jis aptarnauja regioninius skrydžius į Alpių regioną, taip pat sezoninius slidinėjimo kelionių skrydžius.
Trišakaūsiai
Klasei priklauso du būriai:
Insbruko tarptautinis oro uostas
Oro uostas gali aptarnauti tokio dydžio lėktuvus kaip Boeing 767. Insbruko oro uostas žinomas dėl sudėtingų nusileidimo sąlygų dėl aplink esančių Alpių. Dėl šios priežasties didesni lėktuvai nesinaudoja šiuo oro uostu.
Pigiausios prekės
Pigiausios prekės – pigiausios, būtiniausius žmogaus poreikius patenkinančios prekės.
Prie pigiausių prekių priskiriamos nekokybiškos, naudotos, tos rūšies prekės. Tai naudoti drabužiai, automobiliai, juoda duona, lašiniai. Augant žmonių pajamoms jų paklausa mažėja. Gali būti toks atvejis, kad augant jų kainoms auga ir jų paklausa, nes žmonėms nelieka pinigų pirkti brangesnių prekių (Gifeno paradoksas).
Normalios prekės
Normalios prekės – prekės, patenkinančios įprastinius žmonių poreikius.
Šiai grupei priskiriamos visos prekės, kurios pagal laikmečio tradicijas naudojamos vidutines pajamas turnčių tam tikros teritorijos gyventojų. Augant kainai jų paklausa mažėja, kainai mažėjant jų paklausa didėja.
Filmo montažas
Filmo montavimas – baigiamųjų filmo darbų (angl. post-production) proceso dalis, kurios metu iš atsirinktų nufilmuotų kadrų kuriamas vientisas audiovizualinis kūrinys – filmas. Pats terminas „filmo montavimas“ tiesiogiai apibūdina darbą su filmo juostele, tačiau dabar šis terminas vis dar plačiai naudojamas, nors ir kalbama apie darbą su skaitmeninėmis technologijomis.
Filmo montuotojas arba montažo režisierius dirba su visiškai neapdirbta medžiaga, jis išrenka atskirus kadrus ir kombinuodamas juos į tam tikrą seką sukuria vientisą judantį vaizdą. Filmo montavimas yra apibūdinamas kaip meno forma arba įgūdis, meno, kuris daro kiną unikaliu ir tuo išskiria jį iš kitų meno šakų, nors montavimas turi panašumų su poezija bei romanų rašymu. Filmo montavimas yra dažnai apibūdinamas, kaip nematomas menas, nes jei šis darbas atliekamas pakankamai kruopščiai ir profesionaliai, žiūrovas gali taip įsijausti į siužetą, kad nė nepastebės montuotojo įdėto darbo. Filmo montavimas, tai menas, technika ir sugebėjimas surinkti ir sumontuoti atskirus kadrus į vieną nuoseklią seką. Filmo montuotojo darbas nėra vien mechaninis kadrų montavimas, karpymas ar scenų su dialogais koregavimas. Jis turi kūrybiškai dirbti su vaizdinių sluoksniais, siužetine linija, dialogais, muzika, taip pat ir aktorių pasirodymais, tam, kad galėtų sukurti ir efektyviai perteikti filmą, kaip darnią visumą. Montuotojai dažniausiai atlieka dinamišką rolę filmo kūrimo procese.
Perėjus prie skaitmeninio montavimo amžiaus, filmo montuotojai ir jų asistentai tapo atsakingi už daugybę filmo kūrimo sričių, kurias anksčiau atlikdavo kiti. Pavyzdžiui, anksčiau vaizdo montuotojai buvo atsakingi tik už vaizdą. Garso, muzikos ir specialiųjų efektų kūrėjai buvo prižiūrimi vaizdo montuotojo ar paties režisieriaus. Tačiau dabar, moderniųjų technologijų amžiuje, visos šios atsakomybės sugulė ant vaizdo montuotojo pečių. Dabar gan dažnai, ypač nedidelį biudžetą turinčiuose filmuose, montuotojas ar jo asistentas pats karpo muziką, kuria specialiuosius vaizdo ir garso efektus. Vėliau kokybiškam produkto išbaigimui šie laikini elementai yra pakeičiami ir sutvarkomi garso bei vaizdo kūrimo specialistų.
Filmo montavimas yra menas, kuris gali būti panaudojamas daugybe būdų. Galima sukurti jautrumą provokuojančius montažus; tai gali tapti eksperimentinio kino laboratorija; galima iškelti emocinę tiesą aktoriaus vaidyboje; sukurti reikiamą požiūrį į tam tikrus įvykius; galima sukurti ir pavojaus iliuziją ten, kur jo nėra; suteikti reikšmės objektams, kurie šiaip būtų visiškai nepastebimi; ir net sukurti tam tikrą emocinį ryšį su žiūrovu.
Pirmieji eksperimentai
Ankstyvieji Tomo Edisono (jo kompanija išrado judančių paveiksliukų kamerą ir projektorių) bei kitų kūrėjų filmai buvo trumpametražiai, vieno ilgio, statiški ir užrakinto kadro. Judesys kadre buvo viskas, ko reikėjo pralinksminti auditorijai, taigi pirmuosiuose filmuose buvo rodoma paprasčiausia veikla, tokia kaip eismas gatvėje. Ten nebuvo nei istorijos, nei redagavimo. Kiekvienas filmas trukdavo iki tol, kol baigdavosi visa juosta kameroje.
1899 metais T. Edisonas pasamdė Edviną S. Porterį ir netrukus jį paskyrė būti atsakingu už jo filmavimo studiją Niujorke. Porteris paprastai yra laikomas amerikiečių režisieriumi, kuris eksperimentavo su filmų montavimu. Jis dirbo su daugybe nedidelių filmų iki 1903 m., kuomet pastatė filmą „Amerikiečio gaisrininko gyvenimas“ (Life of an American Fireman). Filmas buvo didelis laimėjimas, jame buvo siužetas, veiksmas ir net stambus rankos, spaudžiančios gaisro pavojaus signalą, planas. Filmą sudaro nenutrūkstantis pasakojimas apimantis septynias scenas, sudarytas iš devynių kadrų. Kaip ir visi ankstyvieji kino kūrėjai, jis perėmė idėjas iš kitų ir bandė pagerinti tai, ką pasiskolino. Filmais „Jack and the Beanstalk“ 1902 m. ir „Life of an American Fireman“ jis sekė ankstyvaisiais Žoržo Melje (Georges Méliès) ir narių iš Anglijos „Braitono mokyklos“, tokių kaip Džeimso Viljamsono (James Williamson), darbais. Vietoj staigių sandūrų arba pertraukų tarp kadrų, Porteris sukūrė nepastebimus (mažėjančius), tolygius perėjimus iš vieno kadro į kitą. Ši technika filme „Life of an American Fireman“ leido auditorijai sekti sudėtingą lauko judėjimą scenose.
Porteris tęsė eksperimentavimą su kinematografijos technikomis ir kituose filmuose. Filmas „Didysis traukinio apiplėšimas“ (The Great Train Robbery) tuo laikotarpiu buvo novatoriškas ir jis vis dar yra rodomas dabartinėse kino mokyklose kaip ankstyvojo filmų montavimo formos pavyzdys. Jis buvo pirmasis 1903 m. sukurtas dinamiškas, veiksmą redaguojantis, sujungiant scenų kadrus kartu skirtingu metu ir skirtingose vietose pavyzdys ir emocine įtaka nepasiekiamas ilgame, statiškame kadre. Būdamas vienas pirmųjų daugiaprofesinių filmų kūrėjų (filmo direktorius, redaktorius ir projektuotojas), Porteris taip pat išrado ir panaudojo ankstyvuosius (nors ir primityvius) vaizdo efektus, tokius kaip dublerio pasirodymai, miniatiūros ir ekrano padalinimai.
Porteris atrado svarbių aspektų filmavimo kalboje, tai, kad ekrano vaizde nebūtina parodyti žmogaus visu ūgiu nuo galvos iki kojų bei tai, kad dviejų kadrų sujungimas žiūrovų mintyse sukuria kontekstinį santykį. Tai buvo pagrindiniai atradimai, kurie visą netiesioginę arba netiesioginę įrašomąją pasakojamą filmo medžiagą bei televiziją padarė įgyvendinamą – tai, kad kadrai (šiuo atveju pilnos scenos, kadangi kiekvienas kadras talpina visą sceną) gali būti įamžinami skirtingose erdvėse ir skirtingais laiko momentais (valandomis, dienomis ar net mėnesiais) ir sujungiami į vientisą pasakojimą. Filmas „Didysis traukinio apiplėšimas“ talpina scenas, nufilmuotas iš telegrafo stoties, geležinkelio vagonų salono ir šokių salės, taip pat iš lauko scenų, geležinkelio vandens bokšto, paties traukinio, iš kelio taško šalia bėgių ir iš miško. Kai plėšikai palieka telegrafo stotį ir atsiranda prie vandens bokšto, žiūrovai patiki, kad jie iškart patenka iš vieno pastato į kitą. Arba, kai viename kadre jie lipa į traukinį, o kitame patenka į bagažo skyrių, žiūrovai mano, kad jie yra tame pačiame traukinyje.
Maždaug apie 1918 m. rusų režisierius Levas Kulešovas padarė eksperimentą, kuris įrodo štai ką. Jis paėmė seną kino įrašą su žinomo rusų aktoriaus galvos kadru ir pertraukė kadrą su kitu, sriubos dubenėlio kadru, tuomet su vaiko žaidžiančio pliušiniu meškučiu ir su pagyvenusios moters karste kadru. Kai jis parodė filmą žmonėms jie gyrė aktoriaus vaidinamą vaidmenį – jo alkį veide pamačius sriubą, džiaugsmą vaiku ir sielvartą žiūrint į mirusią moterį. Žinoma, aktoriaus kadras buvo padarytas žymiai anksčiau nei visi kiti kadrai ir jis niekada jų nematė. Taigi, paprastas kadrų sekos suderinimas sukuria ryšį.
Filmo montavimo technologijos istorija
Prieš paplintant nelinijinėms montavimo sistemoms, buvo dirbama su filmo kopijos negatyvu, kuris buvo karpomas fiziškai ir vėliau montuojamas bei sukamas naudojant tokius aparatus, kaip Moviola, K.-E.-M. arba Steenbeck. Dabar, dauguma filmų yra montuojami skaitmeniniu būdu naudojant tokias sistemas, kaip Avid ar Final Cut Pro. Anksčiau filmo kopijos (ne originalo negatyvo) naudojimas leido montuotojui eksperimentuoti tiek, kiek tik jis panorėdavo, nebijodamas sugadinti filmo originalo.
Kai filmo pradinis variantas yra sukarpomas iki patenkinamos stadijos, tada yra daromas montavimo sprendimų sąrašas (EDL). Po to filmo montuotojas, remdamasis sąrašu, karpo bei lipdo filmo juostą, kad paruoštų galutinį variantą. Šiandien ši technologija jau nėra būtina, t. y. filmo negatyvo juosta nebūtinai turi būti fiziškai karpoma. Naudojant moderniąsias technologijas filmo juosta yra tiesiog nuskenuojama ir perkeliama į kompiuterį, kur ją vėliau ir montuoja.
thumb|300px|right|Originali redagavimo mašina thumb|250px|right|Steenbeck-rollers
Montažisto versija
Galima išskirti keletą filmo montažo stadijų ir pirmasis pakeitimus atlieka filmo redaktorius/montažistas. Redaktoriaus montažas paprastai yra pirmasis žingsnis link filmo galutinės versijos. Filmo redaktorius pradeda dirbti prasidėjus filmavimui. Tikėtina, jog dar prieš prasidedant montavimo darbams redaktorius bei režisierius jau bus aptarę kiekvienos dienos filmavimo procesą, o redaktorius jau bus susidaręs apytikslę režisieriaus ketinimų viziją. Kadangi tai pirmoji filmo montavimo stotelė, redaktoriaus sumontuota medžiaga dažnai būna ilgesnė nei galutinė filmo versija. Filmo montuotojas tęsia filmuotos medžiagos tobulinimą besitęsiant filmavimams ir dažnai visas montavimo procesas tęsiasi daugybę mėnesių, kartais ilgiau nei metus, priklausomai nuo filmo.
Režisieriaus versija
Pasibaigus filmavimams, režisierius visą savo dėmesį gali sutelkti bendradarbiavimui su filmo redaktoriumi tolimesniam filmo montažo tobulinimui. Šis laikas yra skiriamas atrinkti filmuotą medžiagą atitinkančią režisieriaus viziją. Jungtinėse Amerikos Valstijose pagal Amerikos Režisierių Gildijos (Directors Guild of America) taisykles režisierius turi mažiausiai dešimt savaičių po filmavimo pabaigos paruošti pirmajam montažui.
Režisierius su filmo redaktoriumi nuodugniai peržiūri visą filmuotą medžiagą. Scenos bei kadrai perdėliojami, pašalinami, sutrumpinami, atliekami įvairūs pakeitimai. Dažnai atliekant šiuos pakeitimus paaiškėja siužeto neatitikimai, trūksta kadro ar netgi kelių, o tai reikalauja naujų scenų filmavimo. Kadangi šioje redagavimo stadijoje yra daug bendradarbiavimo, ši stadija užtrunka gerokai ilgiau nei visas filmavimas, o dauguma montuotojų bei režisierių užmezga unikalų kūrybingo bendradarbiavimo ryšį.
Galutinė versija
Dažnai po režisieriaus pakeitimų kino juostoje keletą tolimesnių pakeitimų atlieka vienas ar keli prodiuseriai, atstovaujantys produkcijos kompaniją ar/ir kino studiją. Praeityje buvo keletas nesutarimų tarp režisieriaus ir kino studijos, kartais tai veda prie Alan Smithee, režisieriaus atsisakymo būti siejamam su kūrėjų sąrašu. Alan Smithee yra oficialus kino režisierių naudojamas terminas, reiškiantis projekto, filmo ar pan. išsižadėjimą.
Filmo loginė seka, vientisumas
Filmo loginė seka, arba nuoseklus montavimas yra terminas, nurodantis, jog kadrų seka turi būti nuosekli, vientisa, logiška lyg kamera paprasčiausiai būtų pakeitusi filmavimo kampą. Pavyzdžiui, jei viename kadre alaus bokalas yra tuščias, sekančiame jis negali būti pilnas. Tiesioginės sporto renginių transliacijos yra ypač nuoseklios filmuotos medžiagos pavyzdys. Transliacijos režisierius su vaizdo pultu „karpo“ gyvus įvykius dažniausiai pats realiu laiku turėdamas įvertinti to, ką mato žiūrovai, reikšmę ir logiškumą. Dauguma žmonių nesutapimus vertina kaip logines klaidas nuoseklume, ir filmo redaktorius atsako už tokias klaidas. Filmo montuotojui loginė seka nuoseklume yra vienas iš paskutiniųjų dalykų svarbos sąraše.
Formaliai, nuoseklumas yra scenarijaus vadovo – žmogaus, atsakingo už filmo nuoseklumo palaikymą ir scenarijaus laikymąsi, – bei filmo režisieriaus atsakomybė. Jie kartu yra atsakingi už nuoseklumo išlaikymą bei klaidų vengimą filmavimo metu. Scenarijaus vadovas filmavimo metu sėdi greta režisieriaus ir jo užduotis yra sekti loginę seką, nuoseklumą. Jei kadrai yra filmuojami nenuosekliai, kaip dažnai ir nutinka, jo užduotis yra užtikrinti, kad, pavyzdžiui, scenoje esantis alaus bokalas būtu tinkamos būklės – jei reikia tuščias, jei reikia – pilnas. Montuotojas naudojasi scenarijaus vadovo pastebėjimais sekdamas didelės apimties filmuotą medžiagą.
Montažo būdai ir technikos
Montãžas ( 'susirinkimas, sustatymas') – tai filmo komponavimas; kadrų atranka, išdėstymas ir sujungimas (suklijavimas) pagal kūrinio pobūdį ir paskirtį. Montažas gali būti suvokiamas skirtingai, todėl dažnai išskiriamos trys labiausiai pasaulyje paplitusios montažo reikšmės:
Rusų montažas
Levas Kulešovas buvo vienas iš pirmųjų rusų kino teoretikų. Anot jo, viena iš svarbiausių kino savybių yra tai, kad jis yra įrašomas. Filmo įrašymas – tai tarsi namo statymas. Plyta po plytos (kadras po kadro), pastatas (filmas) yra pastatomas. Literatūroje dažnai cituojamas Kulešovo eksperimentas, kuriuo buvo nustatyta, jog montažas gali leisti žiūrovui pačiam susidaryti išvadas apie filme vykstantį veiksmą. Paaiškėjo, jog montažas veikia, nes žiūrovas daro išvadas pasiremdamas kontekstu.
Nors JAV režisierius D. W. Grifitas nebuvo montažo mokyklos atstovas, tačiau jis vienas iš pirmųjų apibrėžė montažo poveikį ir svarbą susiejant atskiras ir viena nuo kitos nepriklausomas juostos dalis, rodant lygiagrečius veiksmus skirtingose vietose ir šifruojant kino kalbą. Ankstyvieji Grifito darbai sulaukė Kulešovo ir kitų rusų režisierių susidomėjimo ir žymiai praplėtė vyravusį suvokimą apie filmų įrašymo technikos svarbą.
Sergejus Eizenšteinas buvo Kulešovo studentas, tačiau jo idėjos apie montažą buvo kiek kitokios. Eizenšteinas laikė montažą dialektine priemone, kuriant prasmes. Pabrėždamas nesusijusių kadrų kontrastą jis bandė provokuoti žiūrovo asociacijas, sukeldamas jiems šoką.
Montažo seka
Montažo seka susideda iš daugybės trumpų kadrų, kurie yra įrašyti tam tikra tvarka, kad išreikštų norimą papasakoti mintį. Ji labiau siekia pagreitinti vientisos istorijos perteikimą (padeda paskirstyti laiką ir pagreitina jį), negu perteikia simbolinę prasmę. Vienas iš pirmųjų garsiausių montažo pavyzdžių kine buvo 1968 m. filmas „2001 m. kosminė odisėja“ (2001: A Space Odyssey), vaizdavęs žmogaus išsivystymą iš beždžionės.
Loginės sekos ir vientisumo montažo alternatyvos (netradicinės arba eksperimentinės)
Tokie ankstyvieji rusų filmų kūrėjai kaip Levas Kulešovas toliau tyrinėjo ir konceptualizavo montažą bei jo ideologinę kilmę. Sergejus Eizenšteinas išvystė montažo sistemą, kuri buvo sukurta ne pagal klasikines holivudinio montažo taisykles ir buvo pavadinta intelektualiuoju montažu.
Alternatyvą tradiciniam montažui pateikė ir ankstyvieji siurrealistai bei dada filmų kūrėjai, tokie kaip Luis Buñuel (filmo „Chien Andalou“ režisierius, 1929) ir René Clair (filmo, kuriame vaidino įžymus dada aktoriai Marselis Diušampas ir Men Rėjus, „Entr’acte“ režisierius, 1924). Abu filmo kūrėjai, Clair ir Buñuel, eksperimentavo su montažo technikomis dar iki tol, kol buvo išrastas vadinamasis „MTV stiliaus“ montažas.
Prancūzų naujosios bangos filmų kūrėjai Žanas Lukas Godardas ir Fransua Triufo bei jų kolegos amerikiečiai Endis Varholas ir Džonas Kasavetas taip pat plėtė montažo technikų galimybes XX a. 6-ajame ir 7-ajame dešimtmečiuose. 7-ojo deš. Naujosios prancūzų bangos filmams ir nenaratyviniams filmams buvo naudojamas nerūpestinga redagavimo stilius, kuris neatitiko tradicinio Holivudo filmų redagavimo etiketo. Kaip ir pirmtakų dada bei siurrealistų, Naujosios prancūzų bangos redagavimas dažnai atkreipė dėmesį į dėl tęstinumo trūkumo, atskleidžiamo refleksinio savęs atpažinimo (primenančio auditorijai, kad ji žiūrėjo filmą), ir taip pat dėl atviro peršokančių kadrų naudojimo arba su naratyvu nesusijusios medžiagos įterpimo.
Montažo būdai
Vsevolodas Pudovkinas pabrėžė tai, kad montažo procesas yra unikali kino filmų kūrimo dalis. Visi kiti kino gamybos aspektai kilo iš skirtingų nei kinas medijų (fotografija, meno vadyba, kūrybinis rašymas, garso įrašymas). S. Kubrikas yra pasakęs: „Aš myliu montažą. Manau, kad man jis patinka labiausiai iš visų kitų filmo kūrimo etapų. Jeigu būčiau norėjęs būti paviršutiniškas, būčiau galėjęs sakyti, kad viskas, kas eina prieš montažą, paprasčiausiai yra būdas parengti filmą montavimui.“
Murch kiekvienam iš šių kriterijų priskyrė procentines vertes. „Jausmai, esantys sąrašo viršuje, yra tai, ką jūs turėtumėte pabandyti išlaikyti bet kokia kaina. Jei atsitinka taip, kad tenka aukoti kažkurį iš šių šešių kriterijų, aukokite juos po vieną nuo apačios.“ (Murch)
Ietis (dalinys)
Ietis – viduramžių ir vėlesnių laikų Europos šalių kariuomenių mažiausias taktinis vienetas.
Istorija
VIII–XVI a. Vakarų Europoje ietį dažniausiai sudarė 4-10, kartais ir daugiau karių raitelių, vienas jų – sunkiai šarvuotas riteris, jį rėmė 1-2 lengviau ir keli lengvai šarvuoti kariai. XII–XV a. Rytų Europos, pirmiausia rusų žemių, ietį sudarė apie 10, kartais ir kelios dešimtys karių. XIII–XVI a. pradžioje Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje ietį atitiko ginkluotas karys raitelis, jo ginklanešys ir kariai tarnai, padėję rengtis kautynėms, dažnai – ir per jas. Ietis galėjo veikti savarankiškai arba kartu su kitomis didesnio karinio dalinio (pvz., vėliavos) ietimis.
Senvagė (reikšmės)
Senvage vadinama:
Įgula (mašinos)
right|thumb|200px| Įgula, ekipažas – transporto priemonės ar kovos mašinos personalas.
Pirmosios tokios įgulos atsirado laivuose (žr. laivo įgula). Tai buvo laivą valdantys, prižiūrintys ir ginantys žmonės. Pasirodžius orlaiviams (dirižabliams, lėktuvams), juos valdantys žmonės irgi imti vadinti įgulomis. Po to terminu įgula imta vadinti visų kovos mašinų (tankų, šarvuočių, savaeigių pabūklų ir kt.), sudėtingų transporto priemonių (pvz., kosminių laivų), ekipažus.
Įgula vadinami ir žmonės, valdantys ir prižiūrintys sportinius automobilius, irklines valtis, jachtas, gliserius, lėktuvus, ledroges.
Vozroždenijė
Vozroždenijė (Возрождение; 'atgimimas') – pirmasis pilnos apimties Rusijos pagoniško metalo grupės „Arkona“ albumas. Išleistas 2004 m.
Kalkiljos muchafaza
Kalkiljos muchafaza – Palestinos muchafaza, esanti Vakarų Kranto vakarinėje dalyje. Administracinis centras – Kalkilja.
Administracinis suskirstymas
Muchafazos sudėtyje yra 4 savivaldybės, 18 kaimų.
Senvagė (Panevėžys)
Senvagė – Panevėžio miesto dalis, esanti kairiajame Nevėžio krante, prie Nevėžio senvagės ties vingiu. Yra miesto kultūros centras, Senvagės dekoratyvinių skulptūrų skveras.
Miesto centre esanti senoji Nevėžio vaga – senvagė apie 1980 m. buvo sutvarkyta ir šiuo metu yra viena gražiausių poilsio vietų mieste.
Greitkelis M15 (Vengrija)
Greitkelis M15 yra 15 km ilgio autostrada šiaurės vakarinėje Vengrijos dalyje, jungianti M1 ir Bratislavą, Slovakijos sostinę.
Mesjė 13
thumb|250px|M13 spiečius Mesjė 13 (M13, NGC 6205) – Heraklio grupei priklausantis kamuolinis žvaigždžių spiečius. Nuo Saulės nutolęs 25 100 šviesmečių. Regimasis ryškis – 5,8.
Breikas
Breikas, breikingas – šokis, kilęs iš Bronkso (Niujorko rajonas, JAV) apie 1970 metus. Lietuvoje pasirodė apie 1986 m., vėl išpopuliarėjo 1998–1999 metais.
Aštuntajame dešimtmetyje susiformavęs šokis šiandien skina laurus daugelyje pasaulio šalių. Breiko šokio technika savo šaknis palikusi Afrikos ir vietinių Amerikiečių indėnų gentyse. Ritualinių šokių judesiai pradėti naudoti kaip šokio technika itin greitai tapo modernia maištavimo forma, o vėliau ir nauju pripažintu šokio stiliumi.
Breikas 2018 metais įtrauktas į jaunimo olimpines žaidynes Rio De Žaneire. Vėliau 2018 m. pasiūlytas 2019 m. įtrauktas į 2024 Paryžiaus olimpinių žaidynių programą, kaip pilnavertė sporto šaka. 2020 m. patvirtinta jog breikas debiutuos Paryžiaus olimpiadoje.
Protoistorija
Protoistorija periodas tarp priešistorės ir istorijos pradžios, kurio metu kultūra ar civilizacija dar nėra sukūrusi rašto, tačiau kitos kultūros jau ją mini savo rašytiniuose šaltiniuose.
Pavyzdžiui, Europoje protoistorinėmis gali būti laikomos keltų ir germanų gentys, kai jos pradėtos minėti graikų ir romėnų tekstuose.
Hararė
Hararėje yra Karalienės Viktorijos muziejus su zoologijos ir istorijos eksponatais, Zimbabvės nacionalinė galerija su europiečių kūriniais, taip pat ir tradiciniais ir šiuolaikiniais Afrikos kūriniais, anglikonų ir katalikų bažnyčios.
Istorija
Miestą 1890 m. rugsėjo 12 d. įkūrė karininkų savanorių būrys, vadovaujamas kolonizatoriaus Cecil Rhodes. Iš pradžių tai buvo gynybinis fortas. Pradžioje miestas buvo vadinamas Solsberiu (Fort Salisbury, vėliau – Salisbury) tuometinio Didžiosios Britanijos premjero Robert Arthur Talbot Gascoyne-Cecil (Solsberio markizas III) garbei. 1897 m. miestui buvo suteiktos savivaldybės teisės, o miesto teisės – 1935 m.
Kai 1899 m. iki čia buvo nutiestas geležinkelis iš Beiros (Mozambikas), mieste ėmė vystytis prekyba. 1923 m. Solsberis tapo britų Pietų Rodezijos kolonijos administraciniu centru, 1953–1963 m. buvo Rodezijos ir Njasalendo federacijos administracinis centras. Dabartinis miesto pavadinimas suteiktas 1982 m. balandžio 18 d.
XXI a. Hararė kentėjo nuo politinės ir ekonominės krizės, apėmusios visą šalį. 2009 m. atliktoje apklausoje Hararė buvo išrinktas blogiausiu miestu gyventi pasaulyje, tuomet Kanados miestas Vankuveris buvo išrinktas geriausia vieta gyventi. 2011 m. apklausoje Hararė vėl buvo vadinamas blogiausiu miestu gyventi pasaulyje.
2010 m. kovo mėnesį po 14 metų statybų buvo atidarytas miesto pasididžiavimas verslo centras „Joina“. Tiesa, dėl finansinių sunkumų šio rajono apgyvendinimas 2011 m. lapkritį siekė vos 3%. „Joina“ rajono dangoraižis yra trečias pagal aukštį (105 m) pastatas visoje Zimbabvėje.
Kūkai
Kūkai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 4 km nuo Lauksodžio.
966 m.
966 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Hiperbolė (matematika)
Vienas hiperbolės praktinių taikymų – skaičiuojant trajektoriją kūno, turinčio pakankamai energijos pabėgti iš kito masyvaus kūno gravitacinio lauko. Šiuo atveju hiperbolės židinys – masyvaus kūno centras. Pavyzdžiui, hiperbolines trajektorijas Saulės atžvilgiu (t. y. hiperbolės židinys yra Saulės centras) turi žmogaus sukurti objektai „Voyager 1“ ir „Voyager 2“, o taip pat pirmasis žinomas tarpžvaigždinis asteroidas „ʻOumuamua“ ir pirmoji žinoma tarpžvaigždinė kometa.
Kanoninė lygtis
Ši lygtis yra vadinama hiperbolės kanonine lygtimi. Ji turi du parametrus a ir b, kurie atitinkamai yra hiperbolės realus ir menamas pusašiai.
Būtiniausios prekės
Būtiniausios prekės arba pirmojo būtinumo prekės – prekės, būtiniausios gyvenimui.
Priskiriamos tokios prekių rūšys, kaip maistas, drabužiai, šildymas, transportas. Tokios prekių rūšis dažniausiai neturi substitutų. Augant ar krentant jų kainoms jų paklausa nesikeičia ar keičiasi mažai.
Beş Yıl Önce, On Yıl Sonra
Beş Yıl Önce, On Yıl Sonra – Turkijos muzikos grupė, suformuota 1981 m. Grupę sudaro keturi nariai – Nilgün Onatkut, Atakan Ünüvar, Mehmet Horoz ir Şebgün Tansel.
Dėl grupės dainų dažnai vadinama „turkiškąja ABBA“.
Nepavykus tapti Turkijos atstovais 1983 m. „Eurovizijoje“, kitais metais kolektyvas šiame konkurse sudainavo turkišką dainą „Halay“, kuriame su 37 taškais užėmė 12 vietą.
Šepetovo valsčius
Šepetovo valsčius  – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Centras – Šepetovas. Ribojasi su Bransko, Čiževo, Klukovo, Novės Piekutų ir Mazovijos Vysokio valsčiais.
Demografija
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:
Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1364,5 zlotai.
Dinamiškų išteklių teorija
Jos autoriumi laikomas Deividas Rikardas. Teorija nurodo, kad ištekliai neriboti, tik ribotos žinios apie juos. Žmonijos vystymasis nebūtinai turi (kaip Statiškų išteklių teorijoje) privesti prie katastrofos, nes vystantis ūkis kas kart darosi vis taupesnis, suranda naujus išteklius ir išnaudoja vis naujus substitutus.
Šepetovo valsčius
Šaltiniai
http://stat.gov.pl/en/topics/statistical-yearbooks/statistical-yearbooks/demographic-yearbook-of-poland-2014,3,8.html/
CSCA-Rapid Chișinău
Kišiniovo „CSCA-Rapid“ – Moldavijos futbolo klubas iš Kišiniovo. Atstovauja Moldavijos armijai.
Istorija
1992–1998 m. žaidė Kahulyje. 2008 m. prisijungė Rapid Ghidighici klubą, tačiau 2010 m. perdavė jam teisę žaisti Aukščiausiojoje lygoje, o 2011 m. vėl prijungė „Rapid“ komandą.
Kūgio pjūvis
thumb|Kūgio pjūviai Kūgio pjūviai – plokštumos kreivės, gaunamos kūgį sukertant su plokštuma. Kūgio pjūviai įvardinti ir nagrinėti jau 200 m. pr. m. e., kai Apolonijas Pergietis sistemiškai tyrė jų savybes.
Geriausiai žinomi kūgio pjūviai – apskritimas ir elipsė, gaunami, kai plokštumos ir kūgio sankirta sudaro uždaras kreives. Apskritimas – atskiras elipsės atvejis, kai kūgį kertanti plokštuma yra statmena kūgio ašiai. Jei plokštuma yra lygiagreti kūgį generuojančiai tiesei, gaunama kreivė vadinama parabole. Kitais atvejais, kai gaunama atvira kreivė, bet plokštuma nelygiagreti generuojančiai kraštinei, gaunama hiperbolė. Šiuo atveju plokštuma kerta abi kūgio puses, todėl gaunasi dvi atskiros kreivės, bet paprastai viena iš jų pamirštama.
Likę atvejai, kai sankirtą sudaro taškas ar tiesė, laikomi iškreiptais ir dažnai nelaikomi kūgio pjūviais.
Taikymas
Kūgio pjūviai yra svarbūs astronomijoje, kur dviejų gravitacijos jėgų veikiamų masyvių kūnų orbitos yra kūgio pjūviai masės centrus laikant nekintamais. Jei kūnai susiję, jie juda elipsine orbita, jei nesusiję – parabole ar hiperbole.
Afganistanas olimpinėse žaidynėse
Afganistanas dalyvavo 13-oje Vasaros olimpinių žaidynių, tačiau nė karto nesivaržė Žiemos olimpiadoje.
Pirmą kartą šalis varžėsi 1936 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Berlyne. Nuo to laiko sportininkų delegacija yra siunčiama beveik į kiekvienas vasaros žaidynes.