cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prancūzas (filmas)
Siužetas
Gyveno savo dvare baronas, turtingiausias žmogus Prancūzijoje, o rašydavo laiškus į Rusiją Irinai. Juose jis aprašė savo buitį. Melavo, kad gyvena kukliame vieno kambario bute, kad dirba degalinėje. O mergina, vardu Irina, medžiojo jaunikius tiek savo miestelyje, tiek užjūrio princus bandė apžavėti. Iš tikrųjų Polis susirašinėjo su Aniuta, kuri mokėjo prancūziškai ir dirbo vertėja. Prieš Naujus metus į barono dvarą rinkosi svečiai, o jis nusprendė vykti į Rusiją. Traukinyje jis išgėrė, o pabudo be dokumentų, pinigų, telefono ir net drabužių. Apvogtasis klajojo po miestą be dokumentų, apdriskęs ir visi jį laikydavo bomžu. Netikėtai susitiko Aniutą, kuri jį parsivedė namo. Jis pasakojo, koks turtingas, įtakingas, o ji nelabai tikėjo šiomis pasakomis. Netrukus atvyko ir Liolikas (Leonidas), vyrukas, kuris siekė Aniutos dėmesio.
Dubajaus tarptautinis oro uostas
Oro uoste yra trys terminalai; per metus oro uostas aptarnauja daugiau nei 80 milijonų keleivių. 3 terminalas yra trečias didžiausias pastatas pasaulyje pagal grindų plotą ir didžiausias oro uosto terminalas pasaulyje.
2012 m. oro uostas buvo 7-tas pasaulyje pagal keleivių skaičių, 2-as – pagal tarptautinių keleivių skaičių ir 5-tas – pagal krovinių skaičių.
Baku metropolitenas
Baku metropolitenas  – viena iš miesto viešojo susisiekimo transporto rūšių ir vienintelis metropolitenas Azerbaidžane.
Pirmoji atkarpa atidaryta 1967 m. lapkričio 6 d. Iš viso Baku metropoliteną sudaro 40,3 km geležinkelių, 3 linijų ir 27 metro stotis. Kiekviena linija turi savo numerį, pavadinimą ir spalvą. Per parą metro aptarnauja 629 315 žmonių, per metus – 230 mln. (2019 m. duom.). Transporto parką sudaro 228 vagonai. Pastaruoju metu parkas intensyviai atnaujinamas. Įmonėje dirba keli tūkstančiai darbuotojų veikia 2 vagonus prižiūrintys parkai (depo).
Užkalniai (Panevėžys)
Užkalniai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Ramygalos, šalia kelio. Netoliese stūkso saugomas Užkalnių akmuo.
Brandon Sanderson
Brandonas Sandersonas (g. 1975 m. gruodžio 19 d.) – amerikiečių epinės fantastikos ir mokslinės fantastikos rašytojas. Jis geriausiai žinomas dėl „Cosmere“ išgalvotos visatos, kurioje vyksta daugumos jo fantastinių romanų, ypač „Miglos vaikų“ ir „The Stormlight Archive“ serijų veiksmas. Taip pat jis yra parašęs keletą romanų jauniems suaugusiems ir nepilnamečiams, įskaitant „The Reckoners“, „Skyward“ seriją, ir „Alcatraz“. Jis padėjo pabaigti Roberto Jordano fantastinę seriją „Laiko ratas“ bei sukūrė keletą grafinių romanų fantastinių serijų, įskaitant „White Sand“ ir „Dark One“.
Biografija
Brandonas Sandersonas gimė 1975 m. gruodžio 19 d. Linkolne, Nebraskos valstijoje, vyriausias iš keturių vaikų. Jau paauglystėje B. Sandersonas buvo aistringu fantastinių romanų skaitytoju ir keletą kartų bandė rašyti savo istorijas. Baigęs vidurinę mokyklą 1994 m., jis įstojo į Brigham Young universitetą (BYU) biochemijos specialybę.
Auksinė taurė
Auksinė taurė – kino apdovanojimas, įteikiamas laureatams Šanchajaus filmų festivalyje.
Įsteigta 1993 m., pradžioje buvo teikiama kas 2 metai, o nuo 2001 m. – kasmet.
Diomedė
Diomedė (🇬🇷) – graikų mitologijos veikėja, Lesbo karaliaus Forbo duktė, Achilo mylimoji. Minima Homero „Iliadoje“. Pasakojama, kad Diomedė ir dar keletas moterų paimtos nelaisvėn per Achilo surengtus antpuolius; šis miegodavęs su Diomede, nesant Briseidės.
Pavaizduota Polignoto piešinyje Delfų Leschėje (greta Briseidės ir Ifidės, Patroklo sugulovės).
Aleksandras Icikavičius
Aleksandras Icikavičius (1923 m. gruodžio 13 d. Kaune – 2011 m. rugpjūčio 13 d.) – Lietuvos žurnalistas, sporto veikėjas. Straipsnius pasirašinėjo slapyvardžiu Imantas Aleksaitis.
Biografija
1934 m. baigė Kauno 4-ąją pradžios mokyklą, 1941 m. – Kauno 7-ąją vidurinę mokyklą, 1963 m. baigė dvimetę neakivaizdinę žurnalistikos akademiją prie Maskvos centrinių žurnalistų namų.
1941–1944 m. Kauno restorano „Versalis“ kalkuliuotojas, 1944–1947 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1947–1960 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijoje sporto skyriaus vedėjas, 1960–1974 m. atsakingas sekretorius bei redaktoriaus pavaduotojas. 1974–1975 m. Respublikinio sporto komiteto Sporto renginių valdybos viršininkas. 1975–1977 m. laikraščio „Tiesa“ sporto ir karinio–patriotinio auklėjimo skyriaus vedėjas. 1977–1998 m. žurnalo „Lietuvos sparnai“ atsakingasis sekretorius, nuo 1999 m. laisvas žurnalistas.
Pagrindinės temos – sportas, aviacija, kosmonautika. Knygų apie Olimpines žaidynes bendraautoris. Lietuvos motobolo komandų tarptautinių ryšių, ypač su Vokietija, plėtojimo iniciatorius ir organizatorius.
Pievinė skydblakė
Rubiconia – skydblakių šeimos blakių gentis. Tiek Europoje, tiek Lietuvoje gyvena tik 1 rūšis:
Kūno ilgis 6-7,5 mm. Dažniausiai sutinkama miško ir miškastepių zonose, įvairiuose biotopuose, tiek lygumose, tiek kalnuotose vietovėse (nepastebėta aukščiau nei 1000 metrų virš jūros lygio).
Randama maitinantis ant įvairių augalų: notros, vikių, liucernos, spanguolių, mėlynių, varpinių augalų ir kt.
Randama nuo ankstyvo pavasario iki vėlyvo rudens.
Paplitusi Europoje, Sibire, gyvena ir Lietuvoje.
Kuenka (Ispanija)
Kuenka  – miestas centrinėje Ispanijoje, autonominiame Kastilijos ir La Mančos regiono dalyje. Kuenkos provincijos sostinė.
Istorija
714 m. musulmonams užgrobus teritoriją buvo pastatyta tvirtovė, vadinta Kunka.
1996 m. miestas įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą.
Martine Beswick
Martine Beswick (g. 1941 m. rugsėjo 26 d. Port Antonijas) – Jamaika aktorė ir foto modelis.
Ji gimė Jamaikoje, anglo ir portugalų kilmės jamaikietės šeimoje. Tėvams išsiskyrus, 1954 m. kartu su motina ir seserimi persikėlė į Londoną.
Kiti žinomi jos filmai: „Milijonas metų prieš mūsų erą“ su Raquel Welch ir vesternas „Kulka generolui“. 8 dešimtmetyje Beswick persikėlė į Holivudą, vaidino kine, taip pat TV serialuose „Fantasy Island“ ir „Santa Barbara“.
Beswick yra dalyvavusi grožio konkurse „Mis Jamaika“, taip pat dirbusi fotomodeliu.
Svetlana Aleksijevič
Svetlana Aleksijevič (1948 m. gegužės 31 d.) – baltarusių rašytoja, žurnalistė, scenaristė. 2015 m. jai suteikta Nobelio literatūros premija už polifoninę prozą, įamžinančią kentėjimą bei mūsų laikų heroizmą. Ji yra pirmoji baltarusių rašytoja, gavusi tokį apdovanojimą. 2020 m. Vytauto Didžiojo universitetas suteikė VDU Garbės daktaro vardą.
Biografija
Svetlana Aleksijevič, rusų kalba rašanti baltarusių rašytoja, gimė 1948 metais gegužės 31 dieną Ivano Frankivske, Ukrainoje. Jos tėtis – baltarusis, o mama – ukrainietė. Tėvui išėjus į atsargą, šeima persikėlė gyventi į Baltarusiją. 2020 metų rugsėjį, prasidėjus masiniam judėjimui prieš Baltarusijos vadovo A. Lukašenkos režimą, emigravo į Vokietiją. .
S. Aleksijevič yra ne tik rašytoja, bet ir žurnalistė, dokumentinių filmų scenaristė – šis jos užsiėmimas ryškiai atsispindi ir jos prozoje, dokumentuojančioje gyvenimą, patirtis, istorinius įvykius. Ji parašė daugiau nei 20 scenarijų dokumentiniams filmams ir 3 pjeses spektakliams. S. Aleksijevič yra politiškai aktyvi, pasisako prieš A. Lukašenkos režimą, o nuo prasidėjusių Krymo įvykių (2014 m.) važinėja po pasaulį ir kalba apie politikos, karo ir rusų literatūros santykį. 2022 metais rugsėjo 23-24 dienomis Vilniuje vykusiame lietartūros festivalyje Open Books S. Aleksijevič dalyvavo diskusijoje apie literatūrą Rusijos karo akivaizdoje.
Labiausiai ji žinoma už meninės dokumentikos prozą, t. y., už knygas Nemoteriškas karo veidas, Cinko berniukai, Černobylio malda, Laikas iš antrų rankų. Šios knygos, kartu su penktąją knyga Paskutinieji liudytojai, sudaro ciklą Utopijos balsai. Ciklo pavadinimas rodo, kad S. Aleksijevič proza polifoniška, dokumentiška, joje nuskamba tikras gyvenimas ir patyrimai. Negana to, utopijos įvardijimu sukuriamas sarkastiškas / ironiškas santykis su valdžios organų utopine laikyta Sovietų Sąjunga, nes cikle skamba vėlyvojo sovietmečio ir postsovietinės epochos gyventojų balsai, persmelkti įvairių sukrėtimų ir jų sukeltos kančios, liudijančios utopijos distopiškumą, destruktyvų poveikį gyvenimams – tai itin ryšku Černobylio maldoje.
1997 metais publikuota Černobylio malda, kurią sudaro Černobylio katastrofos liudininkų ir jų artimųjų monologais virtę pokalbiai su rašytoja. Knyga turi paantraštę: ateities kronika, nes, kaip pati S. Aleksijevič pastebi skyrelyje Autorės interviu su pačia savimi apie praleistą istorijos tarpsnį: ''Šitie žmonės pirmieji... pamatė tai, ką mes tik manome esant. Kas visiems – dar paslaptis. Bet apie tai papasakos jie patys... / Ne kartą man rodėsi, jog užrašinėju ateitį''. Knygoje parodoma, kaip vienu metu įvyksta dvi katastrofos: žmogaus sukeltos technologinės ir socialinės.
S. Aleksijevič knygos apibūdinamos įvairiai: dokumentinė proza, oratoriniai romanai, liudijimo romanai, kolektyviniai liudijimai, epochos choras, dokumentiniai monologai, literatūrinė žurnalistika, reportažai, gyvieji balsai, tačiau pati rašytoja eskaluojamą žanrą įvardija kaip jausmų istoriją.
Labai įdomūs pačios autorės svarstymai, kodėl ji pasirinko būtent tokį žanrą, tokį rašymo būdą. Yra neilgas tekstas rusų ir anglų kalbomispavadinimu Ieškant amžino žmogaus jos tinklalapyje, skirtame Utopijos balsams. Geriausiai rašytojos žanrinį pasirinkimą atskleidžia šios eilutės:
''Aš ilgai ieškojau žanro, kuris geriausiai atskleistų tai, kaip aš matau pasaulį. Kad padėtų suprasti, kaip veikia mano akys, ausys. Bandžiau save. Ir pasirinkau žmonių balsų žanrą. Savo knygas aš matau ir girdžiu gatvėse. Už lango. Jose realūs žmonės pasakoja apie svarbiausius savo laiko įvykius – karą, sovietinės imperijos žlugimą, Černobylį, tačiau visi kartu jie kuria žodį apie šalies istoriją, bendrąją istoriją. Senąją ir naująją. Kiekvienas iš jų – istoriją savo mažo likimo. Su dokumentika dirbu daugiau nei 20 metų, parašiau 5 knygas, bet kaskart iš naujo įsitikinu ir kartoju: menas daug ko apie žmogų nepasako, nenumano ir tada nežinomybė dingsta be žinios. Bet aš nerašau sausos, faktinės istorijos, aš rašau jausmų istoriją. Ją galima pavadinti praleistąja istorija. Ką žmogus galvojo, suprato, įsiminė apie savo liudijamus įvykius? Kuo tikėjo ir netikėjo, kokios buvo jo iliuzijos, viltys, baimės? Ką jis suprato apie save ir pasaulį? Tai yra tai, ko neįmanoma pavaizduoti, išgalvoti. Žmogus keičiasi. Mūsų pasaulis keičiasi. Kronika tęsiasi. ''
Černobylio malda ir HBO serialas Černobylis
Knyga Černobylio malda išleista pakankamai seniai, 1997 metais, tačiau ji vis dar nepraranda aktualumo. Ypač po to, kai visus šiuos tragiškus įvykius priminė pasaulinės sėkmės sulaukęs HBO serialas Černobylis. Labai dažnai teigiama, kad kompanijos HBO serialas Černobylis yra sukurtas būtent pagal S. Aleksijevič knygą Černobylio malda. Vis dėlto, skirtingai nei seriale, knygoje pagrindinis dėmesys skiriamas ne pirmosioms dienoms ir likvidavimo darbams, o gyvenimui po visko. Čia sukaupti, sudokumentuoti žmonių, kuriuos palietė avarija, liudijimai. S. Aleksijevič kalbintų žmonių spektras labai platus: tai ir pirmieji likvidatoriai, gaisrininkai, kariai, ir visų jų artimieji, vietovės gyventojai, mokslininkai, mokytojai, senukai ir net vaikai. Skaitant atrodo, kad visos istorijos yra panašios, nes sukasi apie gyvenimą po Černobylio, buvimą černobyliečiu, netektis, mirtį, bet vis dėlto – visų kalbėtojų likimai tokie skirtingi. Visi asmeniški pasakojimai knygoje pavadinti monologais, "vienišais žmonių balsais", chorais, ir yra dėstomi vieni, be pašalinio įsiterpimo, nors kartais ir atrodo, kad turėjo būti autorės klausimas, nes kalbantis monologą žmogus pakartoja klausimo dalį. Bet toks monologinis kalbėjimas, retoriniai klausimai tik dar labiau sustiprina ėjimą į jausmų istoriją, tad monologai mus pasiekia tarsi iš kažkokios nerealios anapusybės. Tai tarsi balsai tyruose, kurie ieško savo klausytojo.
Tad tie, kas matė tik serialą, mano, kad knygoje viskas vyksta panašiai kaip ir seriale, tačiau serialui sukurti, kaip teigia scenarijaus autorius, buvo kur kas daugiau inspiracijų, rašant scenarijų perskaityta keliasdešimt knygų, peržiūrėti ankstesni filmai, tad S. Aleksijevič knyga Černobylis buvo tik viena iš daugelio dedamųjų dalių. Pati S. Aleksijevič į HBO pasiūlymą bendradarbiauti ir į patį serialą žiūrėjo itin skeptiškai, nes jau buvo mačiusi ne vieną filmą, serialą, suprimityvinusį šią katastrofą ir žmonių išgyvenimus, todėl bendradarbiauti su serialo kūrėjais atsisakė.
Apdovanojimai
S. Aleksijevič yra pelniusi daugybę tarptautinių premijų, iš kurių žinomiausios ir svariausios yra šios: Remarko premija (2001), Nacionalinė kritikų premija (JAV, 2006), skaitytojų simpatijų premija Big Book už knygą Laikas iš antrų rankų: gyvenimas ant socializmo griuvėsių, Kurto Tucholskio premija Už literatūros drąsą ir orumą, Andrejaus Siniavskio Už literatūros kilnumą, Rusijos nepriklausomų ekspertų premija Triumf, Leipcigo už geriausią politinę knygą, prancūzų Mediči apdovanojimas.
2013 metais S. Aleksijevič Vokietijoje apdovanota Tarptautine taikos premija.
Riccardo Scamarcio
Rikardo Skamarčijo (g. 1979 m. lapkričio 13 d.) – italų kino aktorius ir prodiuseris.
Svetlana Aleksijevič
Apdovanojimai
2015 metais S. Aleksijevič gavo Nobelio literatūros premiją už polifoninę prozą, įamžinančią kentėjimą bei mūsų laikų heroizmą ir tapo pirmąja baltarusių bei šeštąja rusiškai rašančia kūrėja, gavusia šią premiją.
Karamelė
thumb|250px|Skysta karamelė
Riccardo Scamarcio
2001 m. pradėjo filmuotis televizijoje, nuo 2003 m. – ir kine, kur netruko pelnyti jaunimo auditorijos palankumą ir „sekso simbolio“ etiketę.
2006-16 m. susitikinėjo su 14 metų vyresne aktore Valeria Golino.
Linago
miniatiūra|right|300px|„Linago“ ragų pūtėjai Dainų šventės scenoje
Karamelė
Karamelė (, nuo, 'cukranendrė') – konditerinis gaminys ar tokio gaminio sudėtinė dalis, gaunama kaitinant cukrų arba verdant cukraus tirpalą su krakmolo patoka ar invertiniu sirupu. Karamelės gaminys gali būti plastiškas arba kietas (priklausomai nuo kaitinimo temperatūros), įvairių gelsvų atspalvių ir rudos spalvos (be papildomo nudažymo), savo sudėtyje turintis sacharozės, maltozės ir gliukozės. Karamelė gali būti naudojama kaip maisto dažiklis ar gardžio stipriklis, gaminant kitus maisto produktus ir gėrimus. Įregistruotas kaip maisto papildas E150.
Karamelizacijos procesas vyksta lėtai kaitinant cukrų iki maždaug 170° C. Karamelės masė yra amorfinė, priešingai nei cukrus, kuris yra kristalinė medžiaga. Perėjimas iš amorfinės būsenos į kristalinį yra slopinamas antikristalizatorių naudojimu. Šiam tikslui paprastai naudojama patoka arba invertinis sirupas. Karamelės gamyboje įprasta 50 dalių patokos papildyti 100 svorio cukraus dalių. Karamelė, pagaminta su invertiniu sirupu, pasižymi didesniu higroskopiškumu dėl žymiai didesnio fruktozės kiekio.
Linago
Linago – Kaune, Vytauto Didžiojo universitete veikiantis studentų folkloro ansamblis, kultūrinių renginių Lietuvoje, koncertų užsienyje dalyvis.
Karamelė
Iš karamelės gaminami ledinukai, kiti gaminiai būna su įdaru, vitaminais, minkšti ar puskiečiai, gydomieji ir kt. Karamelei papildomų skonių ir spalvų suteikia į jos masę pridedamos maistinės rūgštys, esencijos ir dažikliai, vaisiai, uogos, riešutai, kakavos milteliai ir kt. Įdarams naudojami vaisių, uogų, šokolado, pieno, likerio ir kiti mišiniai.
Namų gamybos karamelė
Klasikinę karamelę galima pagaminti verdant puode cukrų, sumaišytą su vandeniu. Tokiu atveju cukrus ne taip greitai ruduoja, nei tiesiog supylus cukrų į keptuvę. Kaitinama ant mažos ugnies, kol ištirpsta cukrus. Užvirinama ir paverdama 3 minutes. Ant puodo kraštų pradeda „kristalizuotis“ karamelė. Sirupui tapus aukso spalvos, iš karto nukeliamas puodas nuo ugnies. Verdant įmaišoma sviesto, grietinėlės.
Linago
Veikla
„Linago“ įkurtas 1991 metais. Nuo pat savo įkūrimo, ansamblis yra pastovus Lietuvos ir Pasaulio lietuvių Dainų švenčių, festivalių "Baltica", "Skamba, skamba kankliai", "Atataria lamzdžiai", "Mėnuo Juodaragis" dalyvis, ne kartą koncertus organizavęs Lenkijoje , Latvijoje , Kaliningrado srityje, Čekijoje, Prancūzijoje, Italijoje , Rumunijoje ir kt. Ansambliečiai organizuoja ir švenčia kalendorines šventes – Užgavėnes, Jurgines, Rasas, Vėlines, veda Advento vakarones.
Karamelė
Namų gamybos karamelė
Naminė karamelė kol šilta yra skysta. Jei norima turėti skystą karamelę, galima įlašinti keletą lašų citrinos sulčių. Skysta karamele galima aplieti bet ką: lietinius ar kitus blynus, ledus, natūralų jogurtą, vaisių ar sūrio gabaliukus.
Linago
Veikla
Ansambliui vadovauja Laimutė Stasė Proškutė, Andrius Morkūnas ir Gytis Aučinikas.
Karamelė
Namų gamybos karamelė
Karamelei pagaminti reikalingi ingredientai: cukrus (200 g.), sviestas (50-100 g.), grietinėlė (100-200 ml).
Linago
Nuorodos
Folklorinis ansamblis „Linago“ muzikiniame portale PAKARTOT.LT
Aina (reikšmės)
Aina gali reikšti:
Užkamoniai
Užkamoniai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Katyčių, kairiajame Kamonos krante, priešais Pakamonius.
Užkertuliai
Užkertuliai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Sintautų.
Nuo 5 iki 7 (filmas)
Nuo 5 iki 7 (Meilužių laikas)  – amerikietiška drama, kuri pasirodė 2014 m.
Siužetas
Vyrukas susipažįsta su žavia moterimi. Po kurio laiko vėl susitinka. Jie pradeda kalbėtis, vėliau susitinka vis dažniau. Moteris jam aiškina, kad prancūzai nuo 5 iki 7 turi savo asmeninį laiką, kai skiria sau ir savo santykiams ir kad sutuoktiniai apie tai neprivalo žinoti. Brainas įsivelia su prancūze į painius santykius. Jis susipažįsta su moters vaikais ir net vyru. Tokiems santykiams priešinasi Blūmų šeimyna. Tėvas ir mama nepatenkinti sūnaus pasirinkimu.
Obelija
Obelija – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Alytaus rajone, apie 6 km į šiaurę nuo Seirijų, Metelių regioniniame parke. Ežeras elipsiško pavidalo, 4,7 km ilgio (iš šiaurės į pietus), 1,86 km pločio. Altitudė 109,3 m. Gylis siekia 7,6 m. Rytinis krantas lygus, aukštas (15–20 m), vakarinis vingiuotas, lėkštas. Dubens šlaituose yra 4 terasų liekanos. Šiauriniai ir pietiniai krantai pelkėti, pietinį galą iš vakarų ir rytų juosia Statiškės ir Obelijos miškai. Pietiniu ežero krantu eina riba su Lazdijų rajonu.
Dugnas gilėja į ežero vidurį, lygus, lėkštas, padengtas molingo bei karbonatingo dumblo sluoksniu, atabradas platus, smėlingas arba žvyringas. Atabrado plotis vakaruose iki 100 m, rytuose – 10–20 m, apaugęs nendrėmis, meldais. Kaip ir Dusios bei Metelio ežerai, Obelijos ežero guolis susidarė ištirpus ledo luistui. Vandens skaidrumas vasarą siekia 1,7–2,2 m.
thumb|left|255px|Obelijos šiaurinė dalis ties [[Obelninkėliais]] Į Obeliją suteka Obelytė (Peršekė), Lydekinė, dar keletas upelių, šiaurėje išteka Peršėkė (Nemuno intakas).
Ežere gyvena 13 žuvų rūšių: karšiai, unguriai, lydekos, lynai, kuojos, raudės, karosai, ešeriai, aukšlės, plakiai, gružliai, dyglės, pūgžliai. 1952 ir 1957 m. įleista sazanų, nuo 1964 m. leista ungurių jauniklių, nuo 1967 m. – lydekų mailiaus. Taip pat įveista mizidžių ir gamaridų (žuvims).
Prie Obelijos ežero įsikūrę kaimai: Obelija, Seimeniškiai, Mockonys, Mankūnėliai, Obelninkai, Obelninkėliai. Rytinėje pakrantėje miške stūkso Obelijos piliakalnis. Vakarinėje pakrantėje veikia 3 kaimo turizmo sodybos.
Ežerėvardis Obelijà kildinamas nuo augalo pavadinimo obelis.
Ukrainos futbolo varžybos 2013–2014 m.
Ukrainos futbolo varžybos 2013-2014 m.
Istorija
Dvidešimttrečiasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 2013 m. liepos 12 iki 2014 m. gegužės 18 d.
Nugalėtojais tapo Donecko „Šachtar“. Tai buvo devintasis čempionų titulas.
FK Dnìpro iškovojo antrąją vietą.
Charkivo „Metalist“ - liko trečioje vietoje.
Kijevo „Dinamo“ tenkinosi vos ketvirta vieta.
Galutinė komandų rikiuotė
Pastabos.
Pusfinalio rungtynės
<span id="Dinamo v Čornomorec">
Finalas
{{footballbox
Al Cliver
Elas Kliveris (g. 1951 m. liepos 16 d.) – italų kino aktorius. Daugiausia filmavosi siaubo ir eksploataciniuose filmuose pas tokius režisierius kaip Lucio Fulci ir Jesus Franco. Savo vardo pseudonimą pasirinko pagal Al Kaponė ir Al Pacino.
Liudomiras Nastopka
Liudomiras Nastopka (1909 m. kovo 27 d. Goryje, Gruzija – 1985 m. Biržų rajone, LTSR) – Lietuvos pedagogas, šaulys.
Biografija
Tėvas, baigęs Dorpato veterinarijos institutą, dirbo Vidurinėje Azijoje, vėliau Gruzijoje (Goryje ir Tbilisyje) bei Ukrainoje. Motina, dvasininko Martyno Cumfto duktė, po Mintaujos gimnazijos baigimo, mokytojavo.
1918 m. daugiavaikė Nastopkų šeima grįžo į gimtąją šalį. Liudomiro sesuo Halina užaugusi ta­po ži­no­ma ra­šy­to­ja ir ver­tė­ja, brolis Jaroslavas – Lietuvos Respublikos diplomatu. Trečias brolis Valentinas, išsimokslinęs veterinarijos gydytoju, žuvo autoavarijoje.
Liudomiras Nastopka baigė Panevėžio gimnaziją, vėliau studijavo Vienos universiteto Gamtos – matematikos fakultete. Studijų nebaigė. 1925–1928 m. Biržų gimnazijoje dirbo mokytoju. 1930–1931 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, Pirmojo Lietuvos Prezidento karo mokykloje įgijo atsargos jaunesniojo leitenanto laipsnį. 1932 m. paskirtas Aukštadvario progimnazijos mokytoju. 1935 m. perkeltas dėstyti matematiką į Kaišiadorių gimnaziją, kartu buvo karinio parengimo instruktorius.
Šaulių sąjungos Trakų rinktinės Kaišiadorių kuopos vadas. Nuo 1933 m. – Atsargos karininkų sąjungos valdybos narys. Įstojo į Tautininkų sąjungą, 1934 m. išrinktas valdybos nariu, paskirtas šios organizacijos jaunimo karinio parengimo ir drausmės vadu.
1940 m. rugsėjo 1 d. Vilniuje buvo įsteigta X valstybinė gimnazija, kurios direktoriumi patvirtintas L.Nastopka. Pokaryje Biržuose daug metų dėstė matematiką ir fiziką, 1950–1951 m. buvo Biržų 1-osios vidurinės mokyklos direktoriumi. Miesto šachmatininkų buvo vadinamas „nevainikuotu čempionu“, nors oficialiose varžybose ir nedalyvaudavo.
Palaidotas evangelikų reformatų kapinaitėse Rinkuškių kaime ant Širvenos ežero kranto.
Buvo vedęs Feliciją Apolainytę, pora užaugino dukteris Feliciją Nijolę (g. 1934 m.) ir Liubomirą Eleną (g. 1937 m.). Paliko vertingą pri­si­mi­ni­mų rank­raš­tį „Ma­no šei­mos kro­ni­ka“ (sau­go­mas Lie­tu­vių li­te­ra­tū­ros ir tau­to­sa­kos ins­ti­tuto rank­raš­ty­ne), ištraukos buvo paskelbtos periodinėje spaudoje.
Siegfried Fornaçon
Zygfrydas Fornaconas (1910 m. birželio 29 d. Gumbinėje, Rytprūsiuose – 1987 m. rugpjūčio 25 d. Reinbeke, Vokietija) – Vokietijos literonų pastorius, bažnytinės muzikos ir laivybos istorikas.
Biografija
Gimė Karalienės mokytojų seminarijos auklėtinio pedagogo P.E.G. Fornaçono šeimoje. Protėviai iš tėvo pusės atvyko iš Šveicarijos po 1709 m. Prūsų krašte siautusio maro, motinos proseneliai buvo prancūzų hugenotai. Tėvo motina Augustė Meilutaitė (1849–1924) kilusi iš Tarpučių (Darkiemio apskritis).
S.Fornaconas Karaliaučiuje lankė humanistinę gimnaziją „Friedrichs-Kollegium“, nuo 1929 m. Albertinoje studijavo teologiją. Studentaudamas papildomą duoną užsidirbdavo kaip „Konigsberger Allgemeinen Zeitung“ laikraščio reporteris Karaliaučiaus uostui. Studijas tęsė Greisfvalde, Vupertale ir Berlyne. Priklausė Išpažįstančiajai bažnyčiai, kuri palaipsniui virto opozicine organizacija šalyje besiformuojančiam nacistiniam sąjūdžiui.
1939 m. vedė teologiją studijavusią Gertrūdą Kosbadt. 1940 m. gavo pirmąjį paskyrimą į Šventapilės bažnyčią. Pasisakęs neigiamai apie Vokietijoje valdžiusį nacių režimą, buvo priverstas per 24 val. išvykti iš Karaliaučiaus apygardos. Prisiglaudė Gross Friedrichsdorf kaimo bažnyčioje. 1941 m. balandžio 11 d. pašauktas į Vokietijos kariuomenę, Antrojo pasaulinio karo metais tarnavo Baltarusijoje ir Ukrainoje. 1944 m. buvo sužeistas į koją ir karo pabaigos sulaukė lazarete, vakarinėje Vokietijos dalyje. Po karo Bavarijoje susitiko su iš Rytprūsių ten pasitraukusia savo šeima. 1947 m. paskirtas pastoriumi į Ditcumo kaimą (prie sienos su Olandija). 1950 m. sielovadinę tarnybą tęsė Švedte prie Oderio (pasienyje su Lenkijos Liaudies Respublika). Nuo 1952 m. gyveno Falkensée miestelyje, 1954–1961 metais dėstė giedojimą liuteroniškoje Bažnytinės muzikos mokykloje VDR sostinėje Berlyne. 1962–1972 m. tarnavo pastoriumi Lindenhagene.
Buvo kritiškas Rytų Vokietiją valdžiusiam režimui, todėl išleistas į priešlaikinę pensiją. 1973 m. jam su žmona ir dukterimi Franciska leista išvykti gyventi pas sūnų į Vakarų Vokietiją. Apsigyveno Reinbeke, kur sūnus Johanas jau dirbo mokytoju.
Mokslinė veikla
Dideli S.Fornacono nuopelnai laivybos tyrimams rytinėje Baltijos jūros pakrantėje. Išsamiai aprašė ir išspausdino atskiromis knygomis laivų gamybos, jų eksploatacijos istorijas tiek Kuršių mariose, tiek ir Aistmarėse.
Už savo veiklą 1979 m. buvo apdovanotas Elbingo kultūros premija.
Šliselburgo tvirtovė
Šliselburgo tvirtovė, taip pat Orešeko tvirtovė  – viduramžių tvirtovė Rusijoje, buvusi rusų–švedų karinių konfliktų arena, esanti už 45 km į rytus nuo Sankt Peterburgo, nuo 2013 m. saugomas UNESCO paveldo objektas (kaip su Sankt Peterburgu susijusių objektų dalis). Tvirtovės statinių kompleksas stūkso Orechovo saloje Nevos upės ištakose iš Ladogos ežero, priešais Šliselburgo miestą.
miniatiūra|220px|left|Šliselburgo tvirtovė Orechovo saloje miniatiūra|220px|left|Tvirtovės teritorijos statiniai miniatiūra|220px|left|Teritorijos vaizdas 2000 m. miniatiūra|180px|right|Tvirtovės geografinė padėtis: trikampė sala iškilusi upės ištakose iš Ladogos ežero miniatiūra|220px|left|Tvirtovės šturmas 1702 m. (paveikslo aut. [[Alexander von Kotzebue)]] miniatiūra|220px|left|Vidinės sienos miniatiūra|180px|right|Kalėjimo vidaus fragmentas miniatiūra|180px|right|Atminimo lenta buvusiems kaliniams lenkams
Istorija
1323 m. medinę Orešeko tvirtovę pastatė kunigaikštis Jurijus Danilovičius, Aleksandro Neviškio anūkas. Ji pavadinta Orechovo salos vardu. Tais pačiais metais naugardiečiai sudarė Orechovo taiką su švedais. Tai buvo pirmasis susitarimas dėl sienos, einančios per dabartinę Suomiją, skyrusios Rytų ir Vakarų krikščionių įtakojamas teritorijas. Sutartis įamžinta akmeniniu paminklu tvirtovėje, šalia Šv. Jono bažnyčios.
1333 m. tvirtovė perduota valdyti lietuvių kunigaikščiui Narimantui. 1348 m. Orešeką užėmė švedai. 1349 m. tvirtovė buvo atkovota, čia atsiųstas vaivada Jakovas Chotovas. 1352 m. sumūrytos akmeninės sienos. 1384 m. į Naugardą pakviestas Patrikas Narimantaitis buvo garbingai sutiktas Orešeke.
Rusų–švedų konfliktai
XV a. Orešekas buvo perstatytas, tapo pirmąja daugiabokšte tvirtove Rusijos šiaurėje. Rusijos ir Švedijos karų metu ją ne kartą puolė švedai. Vienas tokių išpuolių buvo tvirtovės šturmas 1582 m., kurio metu buvo sustabdytas švedų veržimasis į Rytus, lėmęs taikos sutartį Livonijos kare.
1611 m. rugsėjo mėn. Jakobo Delagardžio vadovaujami švedai apgulė tvirtovę, kurioje devynis mėnesius buvo marinami jos gynėjai. 1612 m. gegužės mėn. tvirtovė buvo užimta. Iš 1300 jos gynėjų tik 100 liko gyvi. Švedai tvirtovę praminė Noteburgu – „Riešutų miestu“.
Šiaurės karo metais vadovaujant Petrui Pirmajam rusai 1702 m. rugsėjo 27 d. puolė Orešeką. Per 13 valandų trukusį šturmą apšaudant bombardomis jį užėmė, kai švedų komendantas pagaliau sutiko kapituliuoti garbingomis sąlygomis. Švedai tvirtovėje paliko savo vėliavas, šautuvus ir keturias patrankas. Rusijos pajėgose buvo 12 500 vyrų, iš kurių žuvo 1 500, švedų pusėje žuvo 360 karių.
Caras Petras asmeniškai dalyvavo apgultyje, vadovavo artilerijai. Jis rašė Dūmos djakui Andrejui Viniui: „Tiesa, šis riešutas buvo kietas, bet, ačiū Dievui, jis buvo laimingai perkąstas… Mūsų artilerija stebuklingai prisidėjo“. Šio įvykio garbei buvo išlietas atminimo medalis su įrašu „Priklausė neprieteliui 90 metų“. Petras pervadino tvirtovę į Šliselburgą (iš vokiečių k. – „rakto tvirtovė“), kaip kertinę tvirtovę kelyje į Ingriją. XVIII a. pradžioje tvirtovė buvo sustiprinta 7 bastionais.
Kalėjimas
Rusijos imperijos laikais pastačius Kronštatą, ši tvirtovė prarado karinę reikšmę, tačiau liūdnai pagarsėjo kaip sugriežtinto režimo politinis kalėjimas, neoficialiai vadintas rusų „Bastilija“. Citadelėje kalėjo imperatoriaus dvaro asmenys, į katorgą saloje buvo siunčiami garsūs dekabristai, narodnikai, eserai, bolševikai bei teroristai.
Achille Polonara
Akilė Polonara (Achille Polonara, g. 1991 m. lapkričio 23 d.) – Italijos krepšininkas, rungtyniaujantis daugiausia sunkiuoju krašto puolėju.
Šliselburgo tvirtovė
Kalėjimas
1798 m. pagal architekto Patono projektą buvo pastatytas „Slaptasis kalėjimas“, o 1826 m. čia jau buvo patalpinta daugybė dekabristų. 1869 m. tvirtovėje buvo uždaromi sulaikyti prasižengę kariškiai. 1881 m. įsikūrė kariuomenės drausmės batalionas, dislokuotas katerių būrys. Bendras žemesnio rango kalinių skaičius siekė 411 žmonių. Tuometis slaptasis kalėjimas turėjo 14 pritaikytų bausmės kamerų, kuriose buvo izoliuojami prasikaltę drausmės bataliono kareiviai. Iki 1883 m. senajame kalėjime buvo įrengta 10 vienviečių kamerų ir pastatytas naujas dviejų aukštų pastatas, skirtas 40–čiai kalinių. Drausmės batalionas buvo iškeltas iš tvirtovės, čia pasiliko vien tik politiniai kaliniai. Nuo 1907 m. Orešekas tarnavo kaip centrinis katorginis kalėjimas. Pradėta rekonstruoti senuosius ir statyti naujus pastatus. Iki 1911 m. buvo užbaigtas 4-asis korpusasas – didžiausias statinys tvirtovėje, su įrengtomis 21 bendra kamera ir 27 vienutėmis. Kai kurie nuteistieji į Orešeką buvo atvežami įvykdyti jiems mirties bausmes.
Žymūs kaliniai
1725 m. Šliselburge kalinta caro Petro pirmoji žmona Jevdokija Lopuchina, vėliau čia uždarytas ir 1764 m. nužudytas imperatorius Ivanas VI.
Achille Polonara
Karjeros pradžioje rungtyniavo Italijos klubuose: Teramo „Basket“ (žaidė jo jaunimo komandose), Varezėje, su kuria dalyvavo Europos taurėje, Redžianos „Pallacanestro“, taip pat dalyvavusioje Europos taurėje, Sasario „Dinamo“, su kuriuo žaidė FIBA Europos taurėje ir ją laimėjo. 2019 m. Polonara sudarė 2 metų kontraktą su Eurolygos klubu – Vitorijos „Baskonia“. 2019–20 m. buvo atsarginis žaidėjas, Eurolygoje vidutiniškai rinkęs po 3,1 taško ir 4,2 naud. balo, bet kitame sezone šie rodikliai išaugo atitinkamai 12,2 ir 16,5. 2021 m. perėjęs į Stambulo „Fenerbahçe“ žaidė blankiau (vid. 7,3 taško Eurolygoje), o kitą sezoną persikėlė į kitą Stambulo klubą – Eurolygos čempionus „Anadolu Efes“, tačiau ten neįsitvirtino. 2023 m. sausio 7 d. perėjo į Kauno „Žalgirį“.
Šliselburgo tvirtovė
Žymūs kaliniai
Tarp žinomiausių kalinių buvo Vilhelmas Kiuchelbekeris, Michailas Bakuninas, trisdešimt aštuonerius metus kalėjęs Valerijonas Lukasinskis, Aleksejus Bestuževas-Riuminas, Liudvikas Janavičius, Juozas Vaclovas Lukoševičius, Liudvikas Varynskis, Ernstas Bironas, Sergo Ordžonikidzė. Čia buvo pakartas Rusijos revoliucijos vado Lenino brolis Aleksandras Uljanovas, pasikėsinęs į carą Aleksandrą III. Iškart po 1917 m. Spalio revoliucijos, visi kaliniai, tiek politiniai, tiek kriminaliniai, buvo paleisti ir padegė kalėjimą. 1905–1918 m. Peterburge ir kituose miestuose veikė Šliselburgo labdaros komitetas, kuris rūpinosi paleistais politiniais kaliniais.
Sovietmetis
miniatiūra|220px|left|Buvusių kareivinių liekanos miniatiūra|220px|left|Buvęs kalėjimas
Michael Blauensteiner
Mykolas Blauenštaineris (Michael Blauensteiner; g. 1995 m. vasario 11 d.) – gynėjas iš Austrijos. Buvęs FK Sūduva Marijampolė narys (2019 m.).
Šliselburgo tvirtovė
Sovietmetis
1928 m. tvirtovė buvo paversta Spalio revoliucijos muziejaus filialu, tačiau 1939 m., prieš pat Antrąjį pasaulinį karą ji buvo uždaryta, o eksponatai buvo perkelti į Leningradą. Karo metais į Orechovo salos tvirtovę buvo išsiųsta 350 Raudonosios armijos kareivių. Gynėjai neleido vokiečių pajėgoms persikelti per Nevą ir galutinai uždaryti Leningrado blokados žiedo. Vokiečių artilerija sugriovė daugelį tvirtovės pastatų, tačiau tvirtovės užimti nepavyko.
Būklė
Tvirtovės pastatų kompleksas užima visą Nevos upės salą, išsidėstęs 7,3 ha teritorijoje. Plane yra netaisyklingo trikampio formos, ištįsusios iš rytų į vakarus. Išoriniame tvirtovės perimetre buvo septyni bokštai. Dar trys gynė vidinę citadelę. Kiekvienas jų tradiciškai turėjo savo vardą: Karaliaus, Vėliavos, Golovkino, Požemio, Kampinis, Menšikovo, Vartų (perimetro boštai), Svetličnajos, Varpinės, Malūnininko (bokštai, gynę citadelę). Iš originalių dešimties bokštų tvirtovėje išlikę šeši (penki rusų statybos ir vienas švedų). Tvirtovės viduje esantys stačiatikių bažnyčios likučiai buvo paversti memorialu tvirtovės gynėjams. Bažnyčia pastatyta 1826–1831 m. ir iki 1917 m. buvo tvirtovės garnizono šventovė. Sugriauta per Antrąjį pasaulinį karą. Nuo 2010 m. bažnyčia veikianti ir turi šventiką, kuris retkarčiais joje rengia pamaldas. Buvo bandoma bažnyčią restauruoti.
1968–1975 m. teritorijoje vykdyti archeologiniai tyrinėjimai, ištirta apie 2000 m² kultūrinio sluoksnio. Buvo identifikuotos 1352 m. Naugardo akmeninės tvirtovės liekanos, rasta vėlesnių artefaktų. Archeologai atrado ir iš dalies ištyrė 1410 m. posado sienos liekanas, taip pat patikslino Maskvos laikotarpio tvirtovės statybos datą – XVI a. pradžią. Vyksta lėtas tvirtovės sienų ir bokštų atnaujinimas.
Fiolkerzamai
Fiolkerzamai (vokiečių literatūroje taip pat Fölckersahm, Foelckersahm, Fölkersam, Foelkersam, Fölckersam, Foelckersahm, Fölkersamb, Völckersahm, Voelckersahm, Völckersahm, Voelckersahm, Völkersahm, Voelckersam, Völkersahm, Voelckersam, Völkersahm, Voelckersam, Völkersahm, Völkersahm,, ) – Baltijos šalių bajorijos, vokiškų šaknų turinti LDK kilmingųjų bajorų giminė, pagal Lietuvoje išlikusius istorinius šaltinius žinoma nuo maždaug 1620-ųjų metų.
Achille Polonara
Akilė Polonara atstovavo Italijos jaunimo rinktinėms. 2014 m. debiutavo nacionalinėje rinktinėje. Su ja dalyvavo 2015, 2022 m. Europos čempionatuose, 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Porto Seguras
Porto Seguras  – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Bahijoje, 700 km į pietus nuo Salvadoro. Jūrų uostas Atlanto vandenyno pakrantėje prie Buranjemo upės žiočių. Yra oro uostas, plentai į Salvadorą, Rio de Žaneirą, San Paulą, Vitoriją. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (cukranendrės, bananai, kokosai, ananasai, melionai, veisiami galvijai, avys, ožkos), žvejyba. Vystomas turizmas.
Šliselburgo tvirtovė
Turizmas
Tvirtovėje nuo 2003 m. rengiami kasmetiniai roko festivaliai. Čia taip pat yra Rusijos imperijos politinių kalinių muziejus ir nedidelė Antrojo pasaulinio karo artilerijos kolekcija. Tvirtovės viduje pastatytas akmeninis paminklas pirmosios Rusijos ir Švedijos taikos sutarties (1323 m.) atminimui, memorialas Antrojo pasaulinio karo gynėjams, įrengta lenta lenkų kaliniams pagerbti, paminklas revoliucionieriams. Turistai gali pasiekti salą nuo gegužės iki spalio per Šliselburgą arba iš šiaurinio Nevos kranto, per Petrokrepostės geležinkelio stotį reguliariais keltais, kursuojančiais kas 10–15 minučių.
Galerija
miniatiūra|1000px|center| Orešeko panorama
Papio kanalas
Papio kanalas, Merkio-Vokės kanalas – kanalas, jungiantis Merkį ties Žagarine (Šalčininkų rajono savivaldybės teritorija) su Voke per Papio ežerą, iš kurio išteka Vokė.
Kanalas
Ilgis 3 km, plotis 9–12 m. Krantai 1,5–2 m aukščio. Gylis 2 m. Vidutinis nuolydis 0,6 m/km. Srovės greitis 0,2 m/s. Vandens debitas ties Žagarine: vidutinis 3,25 m., didžiausias 22,2 m/s.
Porto Seguras
Istorija
1504 m. šioje vietoje išsilaipino ir tvirtovę įkūrė Gonzalas Kolejas. Per šią vietovę vykdyta Brazilijos kolonizacija. 1535 m. įkurta Porto Seguro („saugiojo uosto“) gyvenvietė. Miestas nuo 1891 m.
Papio kanalas
Istorija
Merkio-Vokės kanalas iškastas apie 1930 m.; jo paskirtis – nukreipti dalį Merkio vandens į Vokę Grigiškių popieriaus fabriko, pastatyto prie Vokės 1923 m., reikmėms. Vandens kiekį kanale reguliavo dvi skydinės užtvankos: viena Merkyje, kita – kanalo pradžioje. 1983 m. Merkyje, sugriuvusios užtvankos vietoje, pastatytas reguliuojamasis šliuzas, o kanalo pradžioje (angoje) – stačiakampis betoninis latakas. Juo nuteka daugiau kaip 80% Merkio vandens. Žemiau užtvankos Merkys tampa mažu, išsekusiu, užžėlusiu, vingiuotu upeliu.
Prie Merkio-Vokės kanalo įsikūrusi Baltoji Vokė, yra žuvininkystės tvenkinių.
Fiolkerzamai
Istorija
Labai sena giminė. Savo protėviu šeima laiko Heinrichą iš Folkerzemo (lot. Heinricus de Volckersen), kuris XIII amžiuje gyveno dabartiniame Folkeseno rajone Žemutinėje Saksonijoje. 1432 m. Rygos arkivyskupas Henningas Šarpenbergas suteikė Heinrichui Folkersheimui Velkių dvarą (Hohenbergen, Welkenhof) dabartiniame Vaidavos valsčiuje, kuris išliko šeimos žinioje iki 1816 m.
Michael Blauensteiner
Karjera
Žaidėjo karjerą pradėjo FK Austria Wien komandoje. Buvo skolinamas TSV Hartberg, ACS Sepsi OSK Sfântu Gheorghe klubams.
Fiolkerzamai
Istorija
thumb|left|Pagrindinis Velkių dvaro pastatas
Michael Blauensteiner
Karjera
2019 m. vasarą atvyko į Lietuvą. Atstovavo „Sūduvos“ klubui. (Pasiskolintas iš FK Austria Wien).
Fiolkerzamai
Istorija
Giminės Kuržemės šakos protėvis buvo Johanas iš Felkersamo (Fölkersam, mirė 1557 m.), kilęs iš Kuršių nerijos ir 1519 m. įsigijęs Kalkūnų dvarą Kryžiuočių ordino Dinaburgo komtūrijoje. 1559 m. sausį Frydrichas iš Felkerzamo vadovavo Rygos arkivyskupo vasalų kariuomenei Livonijos karo mūšyje prie Tirzos prieš besiveržiančią maskvėnų kariuomenę. Mūšyje krito dauguma latvių karių ir apie 400 riterių, tarp jų ir pats Fiolkerzamas, kurio kūnas vėliau buvo iškilmingai palaidotas Rygos katedroje. Nuo 1830 m. vadinami baronais. Valdančiojo Senato 1853 m. birželio 10 d., 1854 m. spalio 4 d., 1862 m. vasario 28 d. ir aukščiausiojo patvirtinimo 1868 m. sausio 22 d. apibrėžimais Valstybinės tarybos nuomone Kuržemės didikų giminei fon Fölkersam buvo pripažintas barono titulas. 1866 m. liepos 21 d. Valstybės tarybos sprendimu tikrasis valstybės tarybos narys baronas Teodoras Georgijevičius-Friedrichovičius fon Felkerzamas buvo patvirtintas barono titulu. 1620 metais Felkerzami giminė buvo įrašyta į Kuržemės, o 1747 – į Vidžemės riterystės metriką. Kalkūnės dvaro ponas Melchioras fon Felkersamas (1601–1665) – Kuršo kunigaikštystės diplomatas, Vilhelmas fon Felkersamas (1712–1791) – Rusijos imperijos armijos generolas leitenantas Septynerių metų kare prieš Prūsiją. Jokūbas Joachimas fon Felkersamas (1759–1810) buvo artilerijos generolas ir Georgas Friedrichas von Felkerzamas (1766–1848) Vidžemės civilinis gubernatorius, jo sūnus Hamilcaras von Felkerzamas – Vidžemės landmaršalas ir Vidžemės gubernijos žemės reformos autorius. 1853 ir 1862 metais Rusijos imperijos vyriausybė pripažino Fiolkerzamų šeimos teisę naudoti paveldimą barono titulą.
Michael Blauensteiner
Karjera
A lygoje debiutavo 2019 m. rugsėjo 13 d. rungtynėse prieš FK Atlantas. Pasirodė po keitimo ir sužaidė 28 minutes.
Fiolkerzamai
Istorija
thumb|Velkių dvaras 1903 m. žemėlapyje. Ištrauka iš žemėlapio Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen (1903). Žemėlapyje dvaro žemė pažymėta 95 numeriu
Michael Blauensteiner
Karjera
Iš viso 2019 m. A lygoje pasirodė aštuonis kartus. Žaidė 23 numeriu pažymėtais marškinėliais. Po sezono grįžo į Austriją.
Fiolkerzamai
Žymesni giminės atstovai
Buvo senatorius, kaštelionas Livonijoje, Čorštyno seniūnas Galicijoje ir Rajgrodo seniūnas Palenkėje, Černigovo ir Lenkijos-Livonijos vaivada (gubernatorius) ir generolas majoras.
Michael Blauensteiner
Rinktinės
Atstovavo Austrijos U–18, U–19, U–20 rinktines.
Fiolkerzamai
Žymesni giminės atstovai
thumb|left|SS-šturmbanfiureris Otto Skorzeny kairėje; SS-Untersturmführer Adrian von Fölkersam yra centre. Manoma, kad dešinėje esantis vyras yra SS-Oberšturmfiureris Walteris Girgas.
Michael Blauensteiner
Pasiekimai
FK Sūduva Marijampolė
Fiolkerzamai
Stelmužės dvaras
Nuo 1727 m. Stelmužės dvarą valdė Pabaltijo vokiečių bajorai – baronai Fiolkerzamai (von Fölkersam, Folkersamb ir kt.). 1764 m. dvare gimė Georg Friedrich von Fölkersahm. Jo sūnus Carl Valerian von Fölkersam (1807–1886) buvo dvaro paveldėtojas, vedęs Aleksandrą Valujevą. Jie turėjo sūnų Valerijoną, dukrą Klemensą.
thumb|left|Stelmužės dvaro sodybos pastatas, vad. „Vergų bokštu“
thumb|left
Kartlijos kalnagūbris
thumb|250px|Pšavio Aragvio slėnis, kertantis Kartlijos kalnagūbrį
Kartlijos kalnagūbris  – kalnagūbris šiaurės rytų Gruzijoje (Kartlijoje), viena iš pietinių Kaukazo Vandenskyros kalnagūbrio atšakų. Įsiterpęs tarp Pšavio Aragvio ir Jorio upių slėnių. Ilgis virš 100 km. Aukštis iki 3000 m. Pietuose išsiskaido į smulksenius gūbrius. Sudarytas iš smiltainio, mergelio, skalūnų.
Šlaituose auga bukų ir ąžuolų miškai. Aukščiau – kalnų pievos.
Lavdije Begolli
(g. 1993 m. sausio 19 d.) – Kosove gimusi Albanijos futbolininkė, rungtyniavusi Albanijos rinktinėje.
Karjera
2014 m. rugpjūčio mėn. Šiaulių “Gintra-Universitetas” UEFA Čempionių lygos atrankos rungtynėse rezultatu 5:0 sutriuškino Albanijos atstoves – „Vllaznia”. Šiose rungtynėse jau 20 rungtynių minutę buvo pašalinta Lavdije Begolli.
2022 m. rugpjūčio 18 d. UEFA čempionių lygos atrankos rungtynėse prieš Lietuvos čempiones FC Gintra pasižymėjo įvarčius ir svariai prisidėjo prie Suomijos klubo pergalės. Po jos įvarčio 34 minutę rezultatas tapo 2-0.
Rinktinė
Rungtyniavo Albanijos nacionalinėje rinktinėje. Atstovavo šaliai 2017, 2019 ir 2022 m. Europos moterų futbolo čempionato atrankos cikluose.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2009–2010 m.
Azerbaidžano futbolo varžybos 2009–2010 m.
Brighton & Hove Albion WFC
Brighton & Hove Albion Women Football Club, o paprasčiau Brighton & Hove Albion WLC – Anglijos futbolo klubas iš Braitono ir Chovio. Straipsnis apie moterų futbolo ekipą, kuri žaidžia FA Women's Super League (moterų futbolo Superlygoje).
Istorija
Iki 1991 m. būta Brighton GPO klubo. 1991 m. prasidėjo bendradarbiavimas su vyrų futbolo klubu. Buvo suburta komanda, kuri pasivadino Brighton & Hove Albion. Ekipa žaidė Sasekso grafystės taurės turnyruose ir žemesniuose divizionuose. 2012 m. kovo mėn. iškovojo Sasekso grafystės futbolo taurę.
Nuo 2015 m. buvo keliamas tikslas patekti į Superlygą, o tada pakovoti dėl vietos UEFA čempionų lygos atrankose.
Agvakatekai
Agvakatekai (, sav. awakatek) – indėnų (majų) tauta, gyvenanti šiaurės vakarų Gvatemaloje (daugiausia Huehuetenango departamente, Agvatano apylinkėse). Populiacija ~30 tūkst. žmonių (XX a. II pusėje – 80 tūkst.). Agvakatekų kalba priklauso majų kalbų šeimai, mamių pogrupiui; taip pat kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai.
Tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė (auginami kukurūzai, pupelės, moliūgai, aitrieji pipirai, slėniuose – pomidorai, obuoliai, kava, bulvės, kakava, svogūnai). Dalis šeimų laiko kiaules, avis, galvijus, naminius paukščius. Verčiamasi medžiokle, rankiojimu. Išvystyti amatai: pynimas, audimas, lipdytinė keramika. Agvakatekų būstas stačiakampio plano, vienos patalpos, statomas iš cukranendrių žiogrių, akmens arba plaušplyčių, su dvišlaičiu šiaudiniu stogu ir pirties priestatu.
Brighton & Hove Albion WFC
Istorija
2017 m. liepos 18 d. prie ekipos prisijungė Hope Powell, buvusi Anglijos rinktinės žaidėja, o vėliau tapusi ir Anglijos rinktinės trenere. Šios strategės vadovaujama komanda iškovojo teisę žaisti Superlygoje (aukščiausioje lygoje).
Nuo 2018/19 m. sezono ekipa varžėsi Superlygoje. Debiutiniame sezone užimta devintoji vieta.
Agvakatekai
Vyrai vilki plačias baltas kelnes, marškinius, šiaudines skrybėles, ant marškinių nešioja vilnones liemenes, liemenį persijuosia juosta. Moterys nešioja tamsius klostuotus sijonus, įvairiaspalviais raštais puoštus uipilius, stačiakampius vilnonius apsiaustus, plačias juostas, plaukus riša raudonais kaspinais. Moterys vaikšto basnirčia, vyrai dėvi sandalus.
Brighton & Hove Albion WFC
Istorija
2019/20 m. ir vėl liko devintoje pozicijoje. Sezonas vyko pandemijos sąlygomis. Paskutiniųjų turų rungtynės liko nesužaistos, o dėl pandemijos keliamų grėsmių čempionatas nutrauktas.
2020/21 m. iškopė į šeštą vietą. Jau pirmose sezono rungtynėse nugalėjo „Birmingham City“, o sezono pabaigoje laimėjo šešerias iš paskutiniųjų devynių rungtynių. Iškovojo pergalę 2:1 prieš „Chelsea“, nugalėjo „Tottenham Hotspur“ ir „Manchester United“.
Sudėtis
Atnaujinta; 2020 m. vasario 7 d.
Stadionas
1991 m. pirmąsias rungtynes sužaidė „Goldstauno“ aikštėje.
2018 m. klubas pateko į Superlygą ir nuo to laiko namų rungtynes žaidžia „Broadfield“ stadione, Krolyje. Stadionas talpina 6,1 tūkst. žiūrovų. Dėl rėmimo sutarčių vadintas Checkatrade.com Stadium.
Nusilenkimas
thumb|200px|Pasisveikinimas [[Japonija|Japonijoje žemai nusilenkiant.]] Nusilenkimas – kūno judesys, kuriuo į priekį palenkiamas liemuo ir galva. Nusilenkimas gali būti įvairių formų: nuo nežymaus galvos linktelėjimo iki lenkimosi kiek įmanoma labiau per juosmenį arba prostracijos – žemės palietimo kakta atsiklaupus. Nusilenkimui skirtingose kultūrose suteikiama savita reikšmė, dažniausiai siejant tai su pasisveikinimu, pagarbos parodymu, padėka arba atsiprašymu. Žemesnis nusilenkimas paprastai sustiprina norimą perteikti reikšmę. Pavyzdžiui, Rytų Azijos šalyse vienodo socialinio statuso asmenys pasisveikina nežymiai vienas kitam nusilenkdami, bet sutikus užimantį aukštesnes pareigas žemesnio statuso asmuo sveikinasi nusilenkdamas beveik 90 laipsnių kampu.
Nusilenkimas kaip socialinis gestas paplitęs Azijoje, ypač Rytų (Kinija, Korėja, Japonija) ir Pietų bei Pietryčių (Indija, Nepalas, Tailandas, Laosas, Indonezija ir kt.) Nusilenkimas svarbus kovos menuose prieš pradedant kovą ir jai pasibaigus. Nusilenkimai taip pat yra daugelio religinių praktikų dalis budizme, hinduizme, islame, krikščionybėje ir kt.
Pršerovo rajonas
Pršerovo rajonas – vienas iš penkių Olomouco krašto rajonų. Administracinis centras – Pršerovas. 131 228 gyventojai (2016 m. duomenys).
Kipro futbolo varžybos 2023–2024 m.
Kipro futbolo varžybos 2023–2024 m.
Pršerovo rajonas
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Meilė nuo pirmojo žagtelėjimo
Meilė nuo pirmojo žagtelėjimo  – amerikietiška drama, kuri pasirodė 2009 m. Idėja filmui remiasi Dennis Jürgensen knygos „Love At First Hicup“ motyvais.
Siužetas
Nedrąsus vaikinukas, vardu Viktoras serga nepagydoma liga, kuria vadinasi meilė. Arba, kaip jis pats vadina, Aniamanija. Jis slaptai myli Anią, o ji draugauja su pamaiva, kuris nėra nei jautrus, nei dėmesingas. Viktoro draugai pakviečia į vakarėlį ir Anią, nors abejoja, ar ji ten bus. Mergina ir jos draugės atvyksta. Viktoras nedrąsus, nemokantis bendrauti su merginomis, o susijaudinęs ima žagsėti. Ania už jį šiek tiek vyresnė ir galvoja apie intymius santykius ir sprendžia dilemą, kurį vaikiną pasirinkti. Mažieji Viktoro ir Anios broliai sumąsto visą šią meilės istoriją filmuoti, kad vėliau galėtų ją brangiai parduoti.
C/2022 E3 (ZTF)
thumb|C/2022 E3 (ZTF) kometa 2023 m. sausio 27 d.
Pasitelkę plataus lauko apžvalgos kamerą, Kalifornijoje esančioje Maunt Palomaro observatorijoje kometą aptiko astronomai Frank Masci ir Bryce Bolin. Atradimo metu C/2022 E3 (ZTF) skriejo 643 mln. km atstumu nuo Saulės. Iš pradžių dangaus kūnas palaikytas asteroidu, tačiau aptikus komą paaiškėjo, kad tai kometa.