cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prancūzų epas
Seniausios poemos yra atsiradusios pačioje XI a. pabaigoje, o vėlyviausios priklauso XIV a. Tačiau net ir pačios ankstyvosios išlikusios poemos yra perdirbtos iš dar senesnių poemų ar dainų, atsiradusių prieš tai per du ar tris šimtmečius. Per šią ilgą raidą, prie kurios prisidėjo įvairūs visuomenės sluoksniai – liaudis, žonglieriai ir raštingieji dvasininkai – smarkiai pasikeitė dainuojamųjų poemų forma, stilius ir turinys.
Šanson de žest yra įvairaus ilgumo – nuo 1000 iki 20 000 eilučių ir susideda iš nevienodo ilgumo posmelių, arba „tiradų“, kiekvienas nuo 5 iki 40 dešimtskiemenių eilučių, su cezūra po 4 arba 6 skiemenis. Eilutės susietos asonansais (balsių sąskambiais), kurie vėlyvesnėse redakcijose paprastai pakeisti taisyklingais rimais. Šios poemos buvo skiriamos dainuoti, be to visa poema buvo dainuojama viena melodija, kuri kartojasi iš eilutės į eilutę. Poemų atlikėjai, dažnai ir jų autoriai buvo žonglieriai, jie išnešiodavo jas po visą Prancūziją. Patraukęs į save dėmesį ir surinkęs iš pradžių nedidelį, bet pamažu augantį klausytojų būrelį, žonglierius šūkteldavo visiems tylėti, o paskui imdavo dainuoti rečitatyvu, pritardamas pats sau mažyte arfa arba dažniau viola. Jeigu poema būdavo labai ilga, kartais jos pakakdavo savaitei.
Prancūzų epo turinį sudaro dvi temos:
Iš viso prancūzų epo puikiausia yra „Rolando giesmė“, europinio garso poema ir viena iš viduramžių poezijos viršūnių.
„Rolando giesmė“
„Rolando giesmė“ buvo sukurta apie 1100 m., prieš pat pirmąjį kryžiaus žygį.
Ši poema (4002 eilutės) pasakoja apie didvyrišką grafo Rolando, Karolio Didžiojo sūnėno, žuvimą mūšio metu su maurais Ronsevalio slėnyje, apie Rolando patėvio Ganelono išdavystę, kuri buvo šios katastrofos priežastis, ir apie Karolio Didžiojo kerštą už Rolando ir dvylikos perų žuvimą.
Viduramžiais prancūzų poemų apie Rolandą vertimų, jų perpasakojimų arba pamėgdžiojimų buvo vokiečių, anglų, italų, ispanų, skandinavų ir keltų kalbomis.
Nuorodos
Šanson de žest
Vladimiras Gelfandas
Vladimiras Natanovičius Gelfandas, (1923 m. kovo 1 d., Novoarhangelskas Kirovohrado sritis, Ukraina – 1983 lapkričio 25 d., Dnepropetrovskas) – memuarų rašytojas, Antrojo pasaulinio karo dalyvis.
Žinomas kaip 1941–1946 m. paskelbtų dienoraščių autorius. Raudonosios armijos karininko Vladimiro Gelfando knyga Deutschland-Tagebuch 1945–1946 su dienoraščio įrašais buvo pirmoji išleista Vokietijoje vokiečių kalba.
Biografija
Nuo 1942 gegužės iki 1946 lapkričio tarnavo eiliniu, vėliau Raudonosios armijos karininku. 1952 m. baigė Permės Gorkio universitetą. Nuo 1952 iki 1983 m. dėstė teisę ir istoriją profesinėje technikos mokykloje.
FK Pandžšer
„Pandžšero“ futbolo klubas arba Pandžšero FK, bei FK Pandžšeras, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Panjshir (Panjsher; FK Pandƶşer Dƶ. Rumi) – Tadžikijos futbolo klubas iš Balcho (buv. Kolchozabado). Žaidžia elito divizione.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1973 m. Sovietmečiu buvo žinomas „Trud“ pavadinimu.
Nuo 1997 m. žaidė aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Pajūralio apylinkė
Pajūralio apylinkė (arba Pajūrėlio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kvėdarnos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Stirbiškės apylinkės, dalis Gvaldų apylinkės ir dalis Tenenių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Pajūralio apylinkė prijungta prie Kvėdarnos apylinkės.
Vencloviškių apylinkė
Vencloviškių apylinkė (arba Vensloviškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Raudonės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jurbarko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Šilinės apylinkės.
Albertas Masiūnas
Albertas Masiūnas (1925 m. rugpjūčio 8 d. Latvelių k., Radviliškio r. – 1988 m. rugsėjo 13 d. Šiauliuose) – choro dirigentas ir pedagogas.
Biografija
1948–1952 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. M. Karka). Mokydamasis vadovavo miesto kultūros namų mišriajam chorui, kurį parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei. 1952–1957 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko klasė). Studijų metais dainavo Lietuvos valstybiniame operos ir baleto teatro chore, vadovavo mėgėjų chorams bei vokaliniams ansambliams.
1957–1985 m. buvo Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, moksleivių choro studijos vadovas (1958–1959), išugdė daugiau kaip 70 jaunųjų chorvedžių. Po keletą metų vadovavo Šiaulių miesto mišriesiems chorams: Pedagoginio instituto, Prekybos valdybos ir Aklųjų gamybinio kombinato. Prekybos valdybos chorą parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei. Buvo Šiaulių miesto dainų švenčių dirigentas ir respublikinių dainų švenčių konsultantas.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Grand Komoro vėliava
thumb|250px|Grand Komoro vėliava Grand Komoro vėliava – ofiacialus Grand Komoro, priklausančio Komorų Sąjungai, simbolis.
Mėlynas vėliavos fonas simbolizuoja jūrą, supančią salas. Mėnulis – islamą, pagrindinę salos gyventojų religiją. Keturios žvaigždės simbolizuoja keturias salas, iš kurių susideda salynas.
Liuksemburgo vėliava
thumb|250px|right|[[Vaizdas:FIAV 111000.svg|23px Valstybinė vėliava. Proporcijos: 3:5 (arba 1:2)]] thumb|200px|right|Tautinė vėliava 5:7 thumb|100px|right|Laivų ir orlaivių žymėjimas. Liuksemburgo vėliava – trispalvė, stačiakampio formos, padalinta į tris vienodo aukščio horizontalias juostas: raudoną viršuje, baltą per vidurį ir mėlyną apačioje.
Žmonijos lopšys
Žmonijos lopšys - UNESCO pasaulio paveldo vietovė Pietų Afrikoje, Gautengo provincijoje, į šiaurės vakarus nuo Johanesburgo. Plotas - 474 km². Svarbi paleoantropologijai. Vietovėje daug urvų, tarp jų Sterkfonteino ir Svartkranso urvai. Daugiau nei trisdešimtyje urvų rasta fosilijų. Čia rastos vienos seniausių hominidų fosilijų. 1935 m. Robert Broom Sterkfonteino urve rado pirmąsias hominido fosilijas ir pradėjo tyrinėjimus. 1947 m. Robert Broom ir John Robinson Sterkfonteino urve rado 2,3 mln metų amžiaus australopiteko fosiliją pramintą „Mrs. Ples“.
Liuksemburgo vėliava
Vėliava įteisinta 1972 m. liepos 23 d.
Pietų Korėjos politinė sistema
Pietų Korėjos politinė sistema yra padalinta į tris šakas: įstatymų leidžiamąja, vykdomąją ir teisminę. Šalis yra konstitucinė demokratija ir yra priskiriama prie turinčių prezidentinę sistemą. Pietų Korėjos konstitucija apibrėžia šalies politinės, teisinės ir ekonominės sistemos pagrindus.
Liuksemburgo vėliava
Istorija
Pradėta naudoti tarp 1845 ir 1848 metų.
Žmonijos lopšys
1997 m. Ronald J. Clarke rado beveik pilną australopiteko skeletą pramintą „Little Foot“. Svartkranso urve rasta seniausių kontroliuojamo ugnies naudojimo įrodymų, datuojamų 1 milijonu metų.
Pietų Korėjos politinė sistema
Įstatymų leidžiamoji valdžia priklauso 299 vietų parlamentui vadinamam Nacionaliniu Susirinkimu (국회, gukhoe). Vykdomoji valdžia susideda iš prezidento, ministro pirmininko, ministerijų, nepriklausomų agentūrų ir kitų institucijų. Teisminei valdžiai priklauso Konstitucinis teismas, Aukščiausiasis teismas, apeliaciniai, regioniniai ir savivaldybių teismai.
Liuksemburgo vėliava
Istorija
1972 m. liepos 23 d. įstatymu patvirtinta šviesiai mėlyna spalva, nes anksčiau naudota buvo artima Nyderlandų vėliavai. Šiuo įstatymu įtvirtintas ir laivų bei orlaivių žymėjimas.
Pietų Korėjos politinė sistema
Įstatymų leidžiamoji valdžia
Įstatymų leidžiamoji valdžia priklauso vienų rūmų, 299 vietų parlamentui vadinamam Nacionaliniu Susirinkimu (국회, gukhoi). 243 jo nariai renkami vienmandatėse apygardose, o likusieji pagal proporcinę rinkimų sistemą. Pagal konstituciją Nacionalinis Susirinkimas negali turėti mažiau nei 200 narių, o tikslų skaičių nustato statutas. Parlamento nariais gali tapti ne jaunesni nei 30 metų Pietų Korėjos piliečiai, kurie tuo pat metu privalo neužimti jokių kitų pareigų.
Sargėnų dvaras
Sargėnų dvaras – buvusi dvaro sodyba Kaune, Šilainių sen. Dvaro sodybos fragmentai iš šiaurės apsupti Islandijos plento (magistralės dalis), iš pietų – Šilainių daugiabučių rajono. Sargėnų dvaro teritorijai suteiktas istorinio parko statusas. Į dvaro parką galima patekti pro Kuršių g. 51 taku, pažymėtu informaciniu skydu. Pagrindinių sodybos statinių adresas – Panerių g. 263E. thumb|left|250px|Parko informacinis stendas thumb|left|250px|Tvenkinys thumb|left|250px|Dvaro parkas [[Šilainiai|Šilainių pašonėje]]
Pietų Korėjos politinė sistema
Vykdomoji valdžia
Vykdomoji valdžia susideda iš prezidento, ministro pirmininko, ministerijų, nepriklausomų agentūrų ir kitų institucijų.
Sargėnų dvaras
Istorija
1831 m. sukilimo metu Sargėnuose buvo dvaras. Po nepasisekusio Kauno puolimo sukilėlių būrys, vadovaujamas dvaro savininko Macianskio, didvyriškai gynėsi dvaro pastate. Rusai, nepajėgdami paimti dvaro pastato, jį padegė. Su dvaru sudegė gyvi ir ten besiginantys sukilėliai.
Pietų Korėjos politinė sistema
Prezidentas
Penkerių metų kadencijai visuotiniuose rinkimuose renkamas prezidentas yra šalies ir vyriausybės vadovas bei vyriausiasis ginkluotųjų pajėgų vadas. Prezidentu gali tapti ne jaunesni nei 40 metų Pietų Korėjos piliečiai. Tas pats asmuo šias pareigas gali užimti tik vieną kadenciją.
Sargėnų dvaras
Istorija
1863 m. dvaro savininkas buvo Leonas Macianskis, 1889 m. dvarą valdė jo našlė Aleksandra Macianskienė. Žinoma, jog 1898 m. Sargėnų dvaro savininkas Ignatijus Karlovičius Macianskis gavo leidimą statyti plytinę, kuri suklestėjo po Pirmojo pasaulinio karo, kuomet karo nuniokotam šalies ūkiui atstatyti reikėjo daug plytų. 1921 m. dvaro žemes paveldėjo Evelina Macianskienė bei jos sūnūs Jonas ir Leonas. 1922 m. šie paveldėtojai dvarą pasidalino, didžioji dalis dvaro žemių atiteko Evelinai Macianskienei. 1923 m. ji pardavė po žemės reformos jai likusią dvaro dalį (80 ha) Amandai Pudymaitytei-Šodienei, tačiau tikėtina, kad tikruoju dvaro savininku buvo jos vyras Šodė. Šodienė nemažai dvaro žemių išpardavė ūkininkams. Dalyje jų netoliese įsikūrė Vytėnų dvaras. Žemės reformos metu valstybei atitekusi dvaro dalis išparceliuota 1938 m.
Pietų Korėjos politinė sistema
Prezidentas
Prezidentas turi galią parlamentui siūlyti įstatymų projektus; tvirtinti arba grąžinti svarstymui parlamente priimtus įstatymus; ratifikuoti tarptautines sutartis; skelbti karą, taiką arba nepaprastąją padėtį; skirti ambasadorius; suteikti amnestiją; skirti apdovanojimus; tvirtinti ministerijų vadovus; ir kita.
Sargėnų dvaras
Istorija
1931 m. dvare buvo filmuojamas vienas pirmųjų lietuviškų vaidybinių filmų „Onytė ir Jonelis“.
Pietų Korėjos politinė sistema
Ministras pirmininkas
Ministras pirmininkas yra skiriamas prezidento, tačiau turi gauti parlamento patvirtinimą. Tais atvejais, kai prezidentas negali vykdyti savo galių, ministras pirmininkas perima šalies valdymą.
Sargėnų dvaras
Būklė
Sovietmečiu Sargėnų dvaro užmiesčio sodyba atsidūrė šalia Šilainių daugiabučių rajono. Dvaro sodyba praradusi kompozicinį vientisumą, nes ji buvo padalinta į atskiras privačias valdas. Buvusį dvarą mena tik keletas varganų medinių pastatų bei dviaukštė mūrinė raudonų plytų karvelidė, perdaryta į gyvenamąjį namą. Istorinis parkas neturi tinkamos infrastruktūros: nėra grįstų takelių, suoliukų, apšvietimo. Ši vieta daugiau panašėja į bruzgynais ir žolėmis apaugusią apleistą nereikalingą teritoriją. Apleistame parke dalis šilainiškių įsirengė nedidelius darželius.
Pietų Korėjos politinė sistema
Valstybės taryba
Valstybės taryba susideda iš prezidento, ministro pirmininko ir ministerijų vadovų. Pagal konstituciją, prieš priimant galutinius sprendimus, taryboje privaloma aptarti svarbius užsienio ir vidaus politikos klausimus. Prezidentas yra skiriamas tarybos pirmininku, o ministras pirmininkas - vicepirmininku. Prie valstybės tarybos veikia 4 patariamosios tarybos.
Ministerijos
Ministerijų vadovai skiriami prezidento ir yra atskaitingi ministrui pirmininkui.
Nepriklausomos agentūros
Tiesiogiai prezidentui atskaitingos agentūros:
Ministrui pirmininkui atskaitingos agentūros:
Ministrui pirmininkui ir atitinkamai ministerijai atskaitingos agentūros:
Teisminė valdžia
Teisminė valdžia susideda iš Konstitucinio teismo, Aukščiausiojo teismo, apeliacinių, regioninių ir savivaldybių teismų. Taip pat egzistuoja specializuoti šeimos, administracinis ir patentų teismai.
Konstitucinis teismas susideda iš devynių teisėjų. Trys iš jų siūlomi prezidento, trys - Aukščiausiojo teismo pirmininko, trys - parlamento, tačiau visas kandidatūras galiausiai turi patvirtinti prezidentas. Teisėjai pareigas eina 6 metus, tačiau gali būti perrinkti neribotą kiekį kartų. Konstitucinis teismas nagrinėja įstatymų atitikimą konstitucijai, apkaltos atvejus, politinių partijų panaikinimą, valstybės institucijų ginčus, ir kita.
Aukščiausiasis teismas yra įsikūręs Seule. Jis susideda iš 14 teisėjų, kuriais gali tapti ne jaunesni nei 40 metų ir nemažiau 15 metų teisinės praktikos turintys asmenys. Teisėjo kadencija trunka 6 metus. Aukščiausiasis teismas yra paskutinė teisminė instancija, kurios sprendimas galutinis ir neginčijamas.
Šalyje egzistuoja penki apeliaciniai teismai. Žemesni už juos yra didžiausiuose miestuose įsikūrę regioniniai, o dar žemiau - savivaldybių teismai.
Vietinės valdžios sistema
Iki 1995 m. vietinė valdžia buvo visiškai priklausoma nuo centrinės, kuri tiesiogiai paskirdavo aukščiausio rango vadovus. Po reformos, metropoliniai ir specialieji miestai, provincijos ir rajonai (구, gu) įgavo daugiau autonomijos ir jų vietinė valdžia tapo tiesiogiai renkama gyventojų.
Nepaisant pokyčių vietinė valdžia išlieka gana silpna. Dauguma jos vykdomų funkcijų, įskaitant mokesčių rinkimą ir gyventojams teigiamų paslaugų klausimus, yra apsprendžiamos centrinės valdžios.
Rinkimai
Pietų Korėjoje visuotiniuose rinkimuose renkami Nacionalinio Susirinkimo nariai ir prezidentas. Vietiniuose rinkimuose renkami miestų merai, provincijų gubernatoriai ir tarybų nariai.
Politinės partijos
Pietų Korėjoje egzistuoja daugiapartinė sistema. Pagrindinės šalies politinės partijos yra Didžioji Nacionalinė partija, Demokratų Partija, Laisvės Judėjimo partija, Koalicija už Bak, Demokratinė Darbo partija, Kūrybingos Korėjos partija.
Narystė tarptautinėse organizacijose
Tarptautinės organizacijos, kurių veikloje dalyvauja Pietų Korėja: AfDB, APEC, AsDB, BIS, Kolombo planas, ERPB, UNESCAP, FAO, TATENA, IBRD, TCAO, TBT, ICC, ICRC, IDA, IEA, IFAD, IFC, THO, ILO, TVF, IMO, INTELSAT, INTERPOL, TOK, TMO, ISO, TTS, ITUC, NSG, OECD, OPCW, ESBO (partnerė), JTO, UNESCO, UNCTAD, UNIDO, UNU, UPU, PMO, PSO, WIPO, WMO, UNWTO, PPO, Zangger komitetas, EANET, EAS, Shangri-la dialogas.
Artūras Karnišovas
Artūras Karnišovas (g. 1971 m. balandžio 27 d. Klaipėdoje) – Lietuvos krepšininkas.
Biografija
Savo krepšininko karjerą A. Karnišovas pradėjo 1987 m. Būdamas 16 metų buvo pakviestas į Vilniaus „Statybą“. 1990 m. išvyko į JAV kur studijavo ir žaidė Siton Holo universiteto „Siton Hall Pirates“ komandoje. Už universiteto komandą žaidė sėkmingai ir buvo komandos lyderis (PPG 18,1). Po tokios sėkmės žinoma tikėjosi kontrakto su NBA klubu, tačiau 1994 metų NBA Naujokų biržoje sėkmė nuo talentingo krepšininko nusisuko ir tiesiog tragiška baigtis – nei viena NBA komanda nesusidomėjo Siton Hall lyderiu! Vėliau buvo įvardintos tam priežastys, Karnišovas tiesiog inteligentiškas, tik europietiško kalibro krepšininkas ir jam žaisti NBA, kur dominuoja juodaodžiai atletai, būtų buvę labai sunku. 1992 m. sulaukė kvietimo į Lietuvos nacionalinę krepšinio rinktinę, su kuria iškovojo 2 olimpinius bronzos medalius (1992 m. Barselonoje, 1996 m. Atlantoje) ir tapo Europos vicečempionu. 1995 m. Baigęs mokslus ir įgijęs finansininko specialybę grįžo į Europą, kur pasirašė sutartį su Šolė „Pitch basket“ komanda. Veliau perėjo į Barselonos „Winterthur FCB“, su kuria du kartus iš eilės laimėjo ispanijos čempionatą ir buvo išrinktas geriausiu Europos žaidėju. Vėliau (1997–2000 m.) žaidė Graikijos (Pirėjo „Olympiacos“) ir Italijos (tuometėje Bolonijos „PAF“) komandose. Galiausiai karjerą baigė toje pačioje Winterthur FCB po patirtų sunkių traumų. Po 2001-2002 sezono buvo arti susitarimo su Indiana Pacers klubu.
Baigęs sportininko karjerą, pradėjo dirbti Europos krepšininkų vadybininkų NBA lygoje, vėliau tapo NBA vyriausiuoju vadybininku tarptautinėms operacijoms. 2013 m. liepos viduryje tapo NBA komandos Denverio Nuggets vyriausiojo vadybininko asistentu. 2020 m. balandžio viduryje tapo Čikagos „Bulls“ krepšinio operacijų viceprezidentu.
Dotnuvos GS
Dotnuvos geležinkelio stotis – buvusi gyvenvietė Kėdainių rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Dotnuvos, 1 km į rytus nuo Akademijos, prie kelio į Šlapaberžę. Taip pat keliai į Beržus, Alksnėnus.
Artūras Karnišovas
Biografija
Vedęs, žmona – Gina, sūnūs – Erikas ir Maiklas.
Dotnuvos GS
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Akademijos miestelio.
Stotis
Geležinkelio stotis įrengta 1871 m. kaip IV klasės geležinkelio stotis. Ji yra prie Vilniaus–Klaipėdos geležinkelio. Stotyje stoja traukinys Kaunas–Šiauliai. Stotis tarnauja kaip krovininių traukinių tarpinis sustojimo punktas.
SVT
Žodis SVT reiškia:
Kandalakšos krantas
thumb|250px|[[Umba (gyvenvietė)|Umbos gyvenvietė]] Kandalakšos krantas  – kranto ruožas šiaurinėje Kandalakšos įlankos (Baltoji jūra) dalyje, besidriekiantis nuo Kandalakšos iki Kaškarancų kaimo. Krante yra keli giliai įsirėžę užutėkiai (Kolvicos, Porja ir kitos). Pakrantėje driekiasi salų virtinė, iš jų didžiausios yra Lokių (Медвежий), Vlasovas (Власов) ir Chedostrovas (Хедостров). Priekrantėje vykdoma verslinė žvejyba.
Kranto dalis, einanti į rytus nuo Turij pusiasalio, žema ir mažai raižyta, o į vakarus – aukšta ir uolėta. Krantas apaugęs spygliuočių miškais.
Svarbiausias uostas – Kandalakša. Kitos gyvenvietės – Kolvica (Колвица), Luvenga (Лувеньга), Kuzreka (Кузрека), Umba (Умба) ir Olenica (Оленица).
Mykolo Romerio universiteto Strateginio valdymo ir politikos fakultetas
Strateginio valdymo ir politikos fakultetas – vienas didžiausių Mykolo Romerio universiteto fakultetas, turintis daugiau nei 4000 studentų. Dieninėse, neakivaizdinėse ir vakarinėse (tik teisės ir valdymo studijų programa) studijose rengiami teisės bakalaurai ir magistrai bei viešojo administravimo magistrai.
Studijos
Fakultete vyksta 3 pakopų studijos:
Trevelinas
Trevelinas  – miestelis Argentinoje, Čubuto provincijos vakaruose, į pietvakarius nuo Eskelio, Andų pašlaitėje, prie Persėjo upės. Verčiamasi gyvulininkyste, žuvininkyste, turizmu (žvejyba, poilsis prie aplinkinių ežerų ir upelių, netoliese prasideda Alerseso nacionalinis parkas). Į pietus nuo Trevelino yra Futaleufu hidroelektrinė.
Bado priešas
Bado priešas – kairiųjų pažiūrų profsąjungų Centro biuro laikraštis, nelegaliai ėjęs 1933–1934 m. Kaune.
Istorija
Spausdintas rotatoriumi. Buvo skirtas bedarbiams.
Rūko lankas
Rūko lankas – atmosferinės optikos reiškinys giminingas vaivorykštei. Skirtingai nuo vaivorykštės, jis yra sąlygotas žymiai smulkesnių (mažesnių nei 0,05 mm) vandens lašų, esančių rūke. Dėl šios priežasties rūko lankas neturi spalvų bei stebimas baltas arba pilkas. Rūko lankai kartais yra vadinami „baltosiomis vaivorykštėmis“. Rūko lanką irgi sukelia difrakcijos reiškinys, bet, skirtingai nuo vainiko, turinčio didelį kiekį spalvotų žiedų, skirtingos spalvos keliauja tuo pačiu erdviniu kampu.
Ręsčių apylinkė
Ręsčių apylinkė (arba Rensčių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Laukuvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rietavo rajonui. 1954 m. prijungta dalis Sarvyčių apylinkės, o dalis Ręsčių apylinkės prijungta prie Vaitkaičių apylinkės. 1960 m. prijungta Vaitkaičių apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Ręsčių apylinkė prijungta prie Laukuvos apylinkės.
GP3 serija
GP3 serija (GP3 Series, sutr. GP3) – vienviečių atvirų ratų automobilių lenktynių čempionatas, startavęs 2010 m. kaip GP2 serijos lenktynininkų šaltinis, pristatytas GP2 organizatoriaus Bruno Michel. Planuojama, jog biudžetas sieks 600 000 eurų per metus.
Čempionate dalyvauja 10 komandų, turinčių po 3 lenktynininkus.
Automobilis
Čempionate visos komandos naudoja standartizuotą lenktynių automobilį. Jis turi Dallara sukurtą važiuoklę, 4 cilindrų 2 l ir 280 AG „Renault“ variklį, 6 greičių išilginę nuoseklią „Hewland“ gamybos pavarų dėžę, „Brembo“ stabdžius, o padangas čempionatui tiekia „Pirelli“ (po 3 komplektus savaitgaliui). Automobilis savo charakteristikomis ir eksploatacinėmis savybėmis lenkia naudojamus Formulėje 3.
Lenktynių savaitgalis
GP3 serija vyksta GP2 serijos savaitgalių metu Europoje. Penktadienį vyksta 30 minučių trukmės praktiniai važiavimai ir 30 min. trukmės kvalifikacija, kurioje nustatomos pirmų lenktynių lenktynininkų starto pozicijos. Šeštadienį vyksta 28 minučių ir plius 1 rato trukmės lenktynės. Sekmadienį vyksta antros tokios pačios trukmės lenktynės, kurių starto pozicijos nustatomos tokia tvarka: šeštadienio lenktynėse pirmas aštuonias vietas užėmę lenktynininkai išdėstomi atvirkščia tvarka (pirmas startuoja aštuntas, antras – septintas, trečias – šeštas ir t. t.), o likę nuo devintos vietos – taip, kaip finišavo. Lenktynių metu sustojimai neprivalomi.
2010–2011
2010–2011 m. taškų sistema buvo tokia.
Jei rungtynės sustabdomos ir negali būti tęsiamos, taškai neskiriami, jei lenktynių lyderis nenuvažiavo dviejų ratų. Jei lyderis nuvažiavau daugiau, kaip 2 ratus, bet mažiau, kaip 75 % distancijos, skiriama pusė taškų. Visi taškai skiriami įveikus daugiau, kaip 75 % lenktynių distancijos.
Smalininkų apylinkė
Smalininkų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Smalininkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jurbarko rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Viešvilės apylinkės.
Pikteikių senosios kapinės
Pikteikių senosios kapinės, vadinamos Kapais, Maro, Marų kapeliais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24432, senas registro kodas - L764) – neveikiančios kapinės šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Pikteikiuose (Vėžaičių seniūnija), 36 km į pietvakarius nuo kelio Utriai–Pikteikiai–Baubliai, Minijos kairiajame krante.
Kapinės
Įrengtos Minijos slėnio pirmosios terasos pakilumoje. Netaisyklingos trapecijos plano, pailgos šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 35 m ilgio, 30 m pločio. Neveikiančios, apaugusios medžiais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato. Ties viduriu stovi koplytėlė.
0,52 km į pietryčius yra antrosios senosios kapinės.
Istorija
Veikė XVI–XIX a., laidoti Pikteikių kaimo gyventojai. Vadinamos Kapais, Maro, Marų kapeliais. Seniau kapinėse šalia koplytėlės stovėjo keli kryžiai.
1935 m. medžiagą apie kapines surinko ir žemės savininką jas saugoti įpareigojo Valstybės archeologijos komisija. 1979 m. žvalgė Ignas Jablonskis.
1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L764), 1985 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Skersinė moda
Skersinė moda – elektromagnetinės spinduliuotės pluoštas, nusistovintis sužadinus metalinį bangolaidį, šviesolaidį, optinį rezonatorių arba metalo - dielektriko paviršių (plazmonai). Skersinėms modoms yra būdingas savitas intensyvumo skirstinys statmenoje bangos sklidimo krypčiai plokštumoje. Skersinės modos yra būdingos ne tik optinėms sistemoms, bet ir radijo bangoms, mikrobangoms.
Skersinė moda susidaro dėl kraštinių sąlygų, galiojančių plokščioms bangoms ties dviejų terpių riba. Pavyzdžiui, radijo banga tuščiaertmiame metaliniame bangolaidyje ties metalo paviršiumi privalo turėti lygią nuliui lygiagrečią bangolaidžio sienelei elektrinio lauko dedamąją. Dėl šios priežasties plokščios bangos gali sklisti tik tokiais kampais su bangolaidžio sienele, kuriais sklisdamos jos įtelpa į bangolaidžio ertmės skersinį pjūvį. Dėl konstruktyvios interferencijos tokios tam tikru kampu su bangolaidžio ašimi sklindančios bangos sudaro savitą intensyvumo skirstinį skersinėje sklidimui plokštumoje bei tokiu būdu suformuoja tam tikrą metalinio bangolaidžio modą. Plokščios bangos, sklindančios kitais kampais, dėl destruktyvios interferencijos bangolaidyje slopsta. Tokiu būdu, skersinės modos, palaikomos bangolaidžio yra diskrečios. Konkrečios modos išraiška bei skersinis bangos ilgis gali būti rasti išsprendus Maksvelo lygtis bei pritaikius duoto bangolaidžio kraštines sąlygas.
Skersinių modų tipai
Skersinės modos yra skirstomos į skirtingus tipus:
Tuščiavidurio metalinio bangolaidžio, užpildyto vienalyte izotropine medžiaga, skersinės modos priklauso pirmoms trims kategorijoms. Visais kitais atvejais, išskyrus specifinius atskyrų simetrijų atvejus, skersinės modos yra hibridinės. Pavyzdžiui, šviesa, keliaujanti optiniame šviesolaidyje arba kitokiame dielektriniame bangolaidyje, nusistovi hibridinės modos pavidale. Šviesolaidžių modos dažnai yra žymimos raidėmis LP (angl. "linear polarization" - tiesinės poliarizacijos), kas atitinka skaliarinio artinio atvejį.
Plokščia banga, sklindanti laisvoje erdvėje, yra skersinė elektromagnetinė moda bei yra būdinga lazerio optiniam rezonatoriui.
Lazerio modos
thumb|right|Lazerio optinio rezonatoriaus su cilindriniais veidrodžiais viduje egzistuojančios TEM modos intensyvumo skirstinys. Kuomet lazerio optinis rezonatorius pasižymi cilindrinė simetrija (rezonatoriaus veidrodžiai yra apskritiminiai), tuomet skersinė moda yra aprašoma intensyvumo profiliu, sudarytu iš Gauso pluošto profilio bei Lagero polinomo sandaugos. Šios modos žymimos TEMpl, kur p ir l yra sveiki skaičiai, žymintys, atitinkamai, radialinę bei azimutinę eilės. Šios modos intensyvumas taške r,φ (polinėse koordinatėse) yra aprašomas formulė:
kur ρ = 2r²/w², o Lpl yra eilės p bei indekso l prijungtinis Lagero polinomas. Dydis w yra modos skersinis matmuo, atitinkantis Gauso gaubtinės spindulį. thumb|right|Lazerio optinio rezonatoriaus su stačiakampiais veidrodžiais viduje egzistuojančios TEM(mn) modos intensyvumo skirstinys. Kuomet p=l=0, TEM00 moda yra žemiausios eilės. Tokia moda yra vadinama pagrindinė (fundamentinė) lazerio rezonatoriaus skersinė moda. Ši moda yra Gauso pluoštas, atsirandantis laisvos erdvės parabolinės difrakcijos uždavinyje. Vis didesnes eilės p modos yra būdingos savo koncentriniais žiedais, stebimais skersinio intensyvumo skirstinyje. Didėjantis indeksas l pasireiškia atsirandančia kampine intensyvumo skirstinio moduliacija. Bendru atveju, modos intensyvumo skirstinyje yra 2l(p+1) nulinio intensyvumo taškai (išskyrus atvejį, kai l=0). Moda TEM0i*, dar žinoma optinio sūkurio vardu, yra dalinis TEM modų atvejis, gautas iš dvejų TEM0i modų (i=1,2,3), pasuktu 360°/4i viena kitos atžvilgiu, superpozicijos. Šios modos atitinka laisvoje erdvėje galimus Lagero ir Gauso pluoštus.
Bendras TEM modos užimamas erdvės plotas rezonatoriaus viduje yra apibūdinamas Gauso pluošto spinduliu w, kuris didėja pluoštui sklindant tolyn nuo sąsmaukos arba mažėja sklindant link sąsmaukos. Nepaisant to, modos intensyvumo skirstinys skersinėje plokštumoje lieka tokios pat formos. Didesnės eilės modos užima, palyginus jas su pagrindine moda, didesnė erdvės dalį, dėl šios priežasties jas galima nufiltruoti pastačius ties išvadiniu lazerinio rezonatoriaus veidrodžiu apertūra.
Daugelyje lazerių, optinis veidrodis pasižymi stačiakampe (Dekarto koordinačių) simetrija. Taip atsitinka dėl to, kad optinio rezonatoriaus viduje yra naudojami poliarizaciniai elementai. Dėl šios priežasties, lazeryje susiformuoja skersinės modos, pasižyminčios Dekarto simetrija. Šios modos yra žymimos raidėmis TEMmn, kur m ir n yra horizontali ir vertikali modos eilės. Tokios modos intensyvumas taške x,y aprašomas išraiška:
kur Hm(x) yra m-tos eilės Ermito polinomas.
Lazerio rezonatorių paliekantis pluoštas yra bendru atveju sudarytas iš didelio skaičiaus skirtingų eilių modų, dažniausiai stengiamasi apsiriboti lazerio veika tik pagrindinės modos režime.
Aldama
Aldama – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis.
Smailiakotė plempė
Smailiakotė plempė – baltikinių (Tricholomataceae) šeimos, plempių (Collybia) genties grybų rūšis.
Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–7 (10) cm skersmens, jauna kūgiška, iškili, gaubta, vėliau horizontali, lygi, neplaušuota, rudai raudona, geltonai raudona, kaštono spalvos. Lakšteliai iš pradžių balsvi, senesnių grybų gelsvi, pakraščiai ryškiai dantyti, tankūs, ploni, priaugtiniai. Kotas 5–7 (10) cm ilgio, 0,5–1,5 cm storio, į pagrindą rizoidiškai smailėjantis, išilgai vagotas, kepurėlės spalvos, pagrindas balsvas. Trama balsva. Sporos elipsiškos, 5–7×4–5 μm.
Auga rugpjūčio-rugsėjo mėn. mišriuose miškuose. Mitybinė vertė nežinoma.
Mikolaikos
Mikolaikos  – Lenkijos miestas, priklausantis Varmijos Mozūrų vaivadijai. Turi miesto savivaldybės statusą. Miesto plotas – 8,85 km², gyventojų skaičius 3 772 (2010 m.).
Miestas išsidėstęs Taltų ir Mikolaikų ežerų krantuose. Mikolaikos – turistinis centras, kurį dažniausiai lanko turistai iš Kaliningrado srities (Rusija) (labiausiai juos traukia vandens pramogų parkas).
Istorija
Ten, kur dabar stovi Mikolaikos, anksčiau, senosios Prūsijos laikais egzistavo gyvenvietė, kurios gyventojai užsiimėjo žvejyba, audimu, miško kirtimu ir plukdymu. Pirmieji įrašai apie Mikolaikas pasirodė 1444 m. Tada vyriausias Vokiečių ordino magistras Konradas fon Erlichšauzenas pripažino netoli Mikolaikų esančias Prūsijos žemes.
Sportas
2009 m. Mikolaikose vyko Pasaulio ralio čempionato etapas.
Horcho spaustuvė
Horcho spaustuvė – pirmoji poligrafijos įmonė Klaipėdoje, nuo 1816 m. spalio mėn. iki 1854 m. spalio mėn. veikusi Didžiojo Vandens gatvėje.
Istorija
Įsteigė iš Karaliaučiaus atvykęs vokietis Frydrichas Vilhelmas Horchas (1778–1855 m.). Spausdino knygas ir periodinius leidinius vokiečių, lietuvių ir kt. kalbomis. 1817–1854 m. spausdino ir leido pirmąjį Klaipėdos laikraštį „Memelsches Wochenblatt“ (redaktorius pats F. V. Horchas). 1849 m. leido ir spausdino pirmąjį lietuvių laikraštį „Lietuvininkų prietelis“ (redaktorius Rudolfas Andrius Cipelis), 1846–1854 m. pirmąjį Mažosios Lietuvos lietuvių kalendorių „Prūsiškos kalendros ant meto 18…“ (sudarytojas ir redaktorius Erdmonas Šesnakas (apie 1797–1864 m.), antrasis redaktorius Jonas Urbonas (1807–1886 m.). Lietuvių kalba išėjo 40 knygų. Vyravo protestantų literatūra.
Spaustuvė turėjo nedidelę knygrišyklą, prekiavo savo spaudiniais, taip pat Karaliaučiaus ir Tilžės knygynų teikiama literatūra. Spaustuvę sunaikino 1854 m. didysis Klaipėdos gaisras. Po F. V. Horcho mirties našlė Luiza Amalija Horch ir sūnus Hermanas Horchas Klaipėdoje įkūrė naują poligrafijos įmonę „F. V. Horcho našlė“, kuri veikė 1855–1865 m., spausdino knygas, iš jų 13 lietuvių kalba ir periodinius leidinius įvairiomis kalbomis.
Žvingių apylinkė
Žvingių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šilalės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Didkiemio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Žvingių apylinkė prijungta prie Pajūrio apylinkės.
Knepelsdorfas
Knepelsdorfas arba Rasvetas (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Noihauzeno rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Kosmodemjanskojės apylinkės kaimas.
Edmundas Kučinskas
Edmundas Kučinskas (g. 1955 m. balandžio 26 d. Klaipėdoje) – dainininkas, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės kultūros, politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1985 m. baigė Lietuvos TSR Valstybinės konservatorijos (dab. Lietuvos Muzikos ir teatro akademija) Klaipėdos fakultetų džiazo specialybę, estradinio orkestro vadovas.
Nuo 1997 m. E. Kučinsko estrados teatro savininkas.
Edmundas Kučinskas yra filosofijos mokslų daktarės, vertėjos Loretos Anilionytės romano „O kas po to“ (2006) prototipas. Pasirodžius romanui, Edmundas Kučinskas siekė išvaryti iš savo jubiliejinio koncerto Palangoje romano autorę su tuo metu mažamete jos dukra, be to, spaudoje neigiamai atsiliepė apie atviras erotines romano scenas ir pačią autorę.
Nemunaičio apylinkė
Nemunaičio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Alovės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Alytaus rajonui. 1954 m. prijungta dalis Likiškėlių apylinkės ir dalis Dušnionių apylinkės.
Alexander Dubček
Aleksandras Dubčekas (Alexander Dubček, 1921 m. lapkričio 27 d. Uhrovec – 1992 m. lapkričio 7 d. Praha) – Čekoslovakijos politinis veikėjas, Prahos pavasario lyderis.
Biografija
1968 m. palaikė politines ir ekonomines reformas. Tai sukėlė SSRS nepasitenkinimą, todėl 1968 m. rudenį, į Prahą įvedus Varšuvos sutarties šalių kariuomenę, buvo priverstas atsisakyti KP vadovo posto.
Į politiką grįžo 1989 m. pabaigoje. Vaclavui Havelui tapus prezidentu, buvo išrinktas parlamento pirmininku. Žuvo 1992 m. lapkričio 7 d. per autoavariją. Palaidotas Bratislavoje, Slovakija.
Zenonas Bajoriūnas
Zenonas Bajoriūnas (1932 m. kovo 10 d. Senkoniai, Joniškėlio valsčius – 2011 m. rugpjūčio 11 d. Vilnius) – Lietuvos pedagogas, psichologas, profesorius, habilituotas socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1955 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Pedagogikos ir psichologijos fakultetą. 1972 m. Maskvoje, Pedagogikos mokslo tyrimo institute apgynė daktaro disertaciją „Socialinis – pedagoginis paauglio teisės pažeidėjo tyrimas“, 1994 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.
Dirbo Telšių, Klaipėdos pedagoginėse mokyklose. 1958–1961 m. Klaipėdos I profesinės technikos mokyklos direktorius. Nuo 1962 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas) dėstytojas, 1975–1987 m. Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos ir pedagogikos fakulteto dekanas, nuo 1998 m. profesorius. Nuo 1993 m. dėstė Klaipėdos universitete, nuo 1994 m. Lietuvos teisės universitete.
Kristijonas Kaikaris
Kristijonas Kaikaris (g. 1972 m. birželio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos vadybininkas, ilgametis Formulės 1 TV transliacijų komentatorius.
Biografija
1989 m. baigė Vilniaus medicinos mokyklą, kurioje įgijo specialybę „Medicinos sesuo“. 1993–1995 m. Baltijos ir Amerikos klinikos gydytojo asistentas. Nuo 1996 m. „Formulės-1“ TV transliacijų komentatorius. 1997 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą.
1997–2002 m. medicinos ir laboratorinės įrangos kompanijos „Shimadzu“ įgaliotasis atstovas Lietuvoje ir Latvijoje. 1999 m. įkūrė įmonę „Mikrotera“, veikusią iki 2002 m. 2000–2002 m. įkūrė ir leido žurnalą „F-1 savaitė“. 2001–2004 m. „IBM Lietuva“ projektų vadovas. 2004–2007 m. „IBM Lietuva“ pardavimų grupės vadovas. 2007–2011 m. „Oracle“ generalinio direktoriaus pareigose Lietuvai. 2012–2015 m. „Microsoft Lietuva“ generalinis direktorius.
2016–2020 m. Small Planet Airlines direktorius. Nuo 2020 m. „CityBee“ direktorius.
Pomėgiai: kelionės, nardymas, automobilių sportas, rašymas.
Leonas Bajorūnas
Leonas Bajorūnas (1910 m. spalio 23 d. Buiviškiuose, Saločių valsčius – 1994 m. kovo 29 d. Pompano Biče, Floridos valstija, JAV) – lietuvių kultūrtechnikos inžinierius, inžinerinių mokslų daktaras (1943).
Pikteikių II senosios kapinės
Pikteikių II senosios kapinės, vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24433, senas registro kodas - L765) – neveikiančios kapinės šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Pikteikiuose (Vėžaičių seniūnija), 18 km į rytus nuo kelio Utriai–Pikteikiai–Baubliai, Minijos kairiajame krante.
Kapinės
Įrengtos Minijos slėnio pirmosios terasos pakilumoje. Netaisyklingo penkiakampio plano, pailgos šiaurės - pietų kryptimi, 28 m ilgio, 24 m pločio. Neveikiančios, apaugusios medžiais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato.
Teritorijos plotas – 0,06 ha.
0,52 km į šiaurės vakarus yra Pikteikių, 1,2 km į pietus – Utrių senosios kapinės.
Istorija
Veikė XVII–XIX a., laidoti Pikteikių kaimo gyventojai. Vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais. Seniau kapinėse stovėjo kryžiai ir koplytėlė.
1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L765), 1985 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Didysis septynetas
Didysis septynetas (G7) – septynių labiausiai industrializuotų ir įtakingiausių valstybių grupė, jų finansų ministrų susitikimas. G7 susikūrė 1976 m., kai Kanada prisijungė prie „šešių grupės“, kurią sudarė Italija, JAV, Japonija, Jungtinė Karalystė, Prancūzija bei Vokietija (VFR). Šių šalių finansų ministrai susitinka keletą kartų per metus aptarti ekonominės politikos klausimų. Jų darbą taip pat palaiko reguliarūs jų žinybų pareigūnų susitikimai, įskaitant G7 finansų ministrų pavaduotojų susitikimus. Tai nėra institucija, tačiau G7 vadovų priimami sprendimai ir iniciatyvos gali stipriai paveikti viso pasaulio finansų rinkas. Posėdžiai vyksta uždarai, o priimti sprendimai skelbiami po susitikimo. Analogiškai vyksta ir G20 susitikimas.
Estijos krepšinio lyga
Estijos krepšinio lyga  – krepšinio čempionatas, kuriame dalyvauja stipriausi Estijos krepšinio klubai. Estijos krepšinio lyga įkurta 1991 metais. Pagrindinis lygos rėmėjas yra energetikos kompanija – „Alexela Energia“.
Dabartiniai KML klubai
2014–2015 m. sezone Estijos krepšinio lygoje rungtyniauja 9 komandos:
Finalai
{| ! Sezonas !! Vaizdas:Med 1.png Čempionai !! Vaizdas:Med 2.png Vicečempionai !! Vaizdas:Med 3.png III–ioji vieta !! IV–oji vieta
Hemsedalis
Hemsedalis – savivaldybė Buskerudo apskrities šiaurinėje dalyje, Norvegijoje. Hemsedalio administracinis centras yra Trioimo (Trøim) miestelis. Hemsedalis yra antras pagal didumą Norvegijos slidinėjimo kurortas (didžiausias – Tryslis). Hemsedalyje yra didžiausia milijonierių tenkančių tūkstančiui žmonių Norvegijoje.
Nuorodos
thumb|left|250px|Hemsedalio slėnis
Jeremy Bujakowski
Džeremis Bujakovskis (1939 m. kovo 30 d. Druskininkuose, Antroji Lenkijos Respublika – 2010 m. liepos 1 d. San Bernarde, Kalifornija, JAV) – lietuvių-lenkų kilmės Indijos kalnų slidininkas, 1964 m. ir 1968 m. Žiemos olimpinių žaidynių dalyvis.
Biografija
Gimė 1939 m. kovo 30 d. Druskininkuose keliautojų Stanislovo Bujakovskio ir Halina Korolec-Bujakowska šeimoje. Tėvai 1934–1936 motociklu keliavo iš Druskininkų į Šanchajų. II pasaulinio karo metu tėvai persikėlė gyventi į Jungtinę Karalystę, kur tėvas dirbo karinio oro uosto dirbtuvėse. Po karo, būdamas 7 metų, Džeremis kartu su tėvais išvyko gyventi į Indiją, kur mokėsi Dardžilingo mokykloje, vėliau Kalkutos koledže. Baigęs mokslus Indijoje, išvyko toliau mokytis ir gyventi į JAV.
Bujakovkis buvo pirmasis Indijos atstovas žiemos olimpinėse žaidynėse, kurios vyko 1964 m. Insbruke, Austrijoje. Žaidynių metu leidžiantis nuo kalno patyrė traumą ir varžybų nebaigė. 1968 m. antrą kartą dalyvavo olimpinėse žaidynėse Grenoblyje, Prancūzijoje, kur varžėsi nusileidimo kalnu, slalomo ir didžiojo slalomo rungtyse.
Silvestre Varela
Silvestras Manuelis Gonsalvesas Varela (Silvestre Manuel Gonçalves Varela; g. 1985 m. vasario 2 d.) – Portugalijos futbolininkas, rungtyniaujantis krašto saugo pozicijoje. Portugalijos klubo „FC Porto“ žaidėjas.
Karjerą pradėjo Lisabonos „Sporting“ klube, kurio jaunimo komandoje treniravosi. Tačiau ten jis praktiškai nežaidė ir buvo skolinamas kitiems Portugalijos ir Ispanijos klubams. Vėliau praleido sezoną Portugalijos antros lygos klube „Estrela da Amadora“. 2009 m. pakviestas į „FC Porto“ klubą.
Milčius ardytojas
Aptinkamas naminių gyvūnų pašarinėse granulėse, grūduose, paukščių lesale, liucernos miltuose, sėlenose, avižiniuose dribsniuose, manų kruopose, saulėgrąžų sėklose. Lervos ir suaugėliai išskiria nemalonaus specifinio kvapo medžiagas, kuriomis sugadina produktus. Tame pačiame užterštame kenkėjais produkte gali būti sutinkamos bent kelios milčių rūšys, kurios yra labai panašios ir sunkiai atskiriamos.
Milčiaus ardytojo kūnas yra nuo tamsiai rudos iki juodos spalvos (tamsesnis už kitų milčių), 5–6 mm dydžio, matinis su blizgesiu, kojos ir papilvė šviesesni. Galva ties vidiniu akies kraštu su nedideliu aštriu kiliu. Paskutiniai 4–5 antenų nareliai palaipsniui sustorėja. Milčius ardytojas labai panašus į mažąjį milčių (Tribolium confusum), tik stambesnis. Abiejų lervos beveik neatskiriamos, bet ardytojo lerva baigia vystytis gerokai didesnė, šviesiai rudos spalvos, iki 12 mm ilgio. Pagal gyvenimo būdą ardytojas taip pat labai artimas mažajam milčiui, bet jam nusileidžia savo kenkėjiškumu bei yra mažiau atsparus šalčio poveikiui. Per metus išsivysto 3–4 kartos.
Šakališkių piliakalnis
Šakališkių piliakalnis su gyvenviete (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas: komplekso – 22973, piliakalnio – 5082, gyvenvietės – 22974; seni registro kodai: komplekso – A229KP, piliakalnio – A229K1P, gyvenvietės – A229K2P; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR326) – piliakalnis su papėdės gyvenviete rytiniame Marijampolės savivaldybės teritorijos pakraštyje, Šakališkių kaime (Igliaukos seniūnija), Yglės dešiniajame krante.
Istorija
Piliakalnis žinomas nuo seno. XX a. pradžioje jį aprašė kraštotyrininkas Juozapas Radziukynas. 1935 m. Valstybės archeologijos komisija surinko apie piliakalnį medžiagą ir įpareigojo žemės savininką Joną Karalių jį saugoti.
1972 m. piliakalnis paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu AR326. 1997 m. piliakalnis su gyvenviete įrašytas į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą kaip kultūros vertybių kompleksas A229K, kuris 1998 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu Nr. 612 paskelbtas kultūros paminklu A229KP, o 2005 m. pripažintas valstybės saugomu paminklu.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Piliakalnis su gyvenviete
Archeologinį kompleksą sudaro piliakalnis ir papėdės gyvenvietė. Paminklo teritorijos plotas – 21800 m². Šiaurėje ji ribojasi su Šlavantos upeliu, vakaruose – bevardžiu upeliu, o iš kitų pusių ją juosia miškas. Piliakalnio šiaurės vakarinėje papėdėje stovi betoninė anotacinio ženklo lenta, o teritorijos šiauriniu pakraščiu palei upelį praeina lauko kelias į kaimo ganyklas.
Piliakalnis
Pietrytinis pylimas perkastas, šiaurės rytų pylime įrengtas trianguliacijos punktas. Piliakalnis dirvonuoja, šiauriniame šlaite auga eglė.
Papėdės gyvenvietės
Rytinėje, pietinėje ir pietvakarinėje piliakalnio papėdėse plyti papėdės gyvenvietė, apimanti 1,5 ha plotą. Teritorija dirvonuoja, šienaujama, paviršius nežymiai žemėja nuo piliakalnio į vakarus ir pietus.
Tyrimai
1954 m. ir 1962 m. piliakalnį ir gyvenvietę žvalgė Lietuvos mokslo akademijos Istorijos institutas. Žvalgymų metu papėdės gyvenvietės teritorijoje rasta brūkšniuotos, grublėtos ir lygios keramikos, gyvulių kaulų. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. .
Piliakalnis su gyvenviete datuojami I tūkstantmečiu – XIII a.
Tenenių apylinkė
Tenenių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kvėdarnos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Stirbiškės apylinkės ir Vidgirių apylinkė, o dalis Tenenių apylinkės prijungta prie Pajūralio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Tenenių apylinkė prijungta prie Piliakalnio apylinkės.
Manierizmas
right|thumb|200px| [[Antika|Antikinė skulptūra „Belvederio torsas“. Dailininkai manieristai sėmėsi įkvėpimo ir pavyzdžio iš antikinių skulptūrų ir Mikelandželo]] right|thumb|200px| Šv. Baltramiejus. [[Mikelandželas|Mikelandželo freskos „Paskutinis teismas“ (1537–41) figūra, įkvėpta „Belvederio torso“]] Manierizmas – XVI a. vėlyvojo renesanso dailės ir architektūros stilistika. Pradėjo formuotis apie 1510–20 m. Italijoje, po to tapo tarptautine, paplito visoje Europoje. Italijoje manieristinis laikotarpis baigėsi apie 1590 m., likusioje Europoje šis stilius dominavo iki XVII a. pradžios, o apraiškų sutinkama iki XVIII a. pabaigos.
Violeta Palčinskaitė
Biografija
Karo metais Palčinskų šeima Kaune slėpė ir globojo penkis žydų šeimos narius. Vaikystę praleido Žaliakalnyje. Mokėsi J. Jablonskio vidurinėje mokykloje. 1960–1964 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Istorijos-filologijos fakultete.
Manierizmas
Manierizmas meno istorijoje vertinamas nevienareikšmiškai. Keletą amžių po to jis buvo vertintas dekadentišku reiškiniu, nors tarp dailininkų-manieristų buvo pripažintų reikšmingų Europos dailės meistrų. Vienu metu manierizmas pasireiškė daugelyje labai skirtingų menininkų.
Tarp manierizmo pradininkų: Jakopas Pontormas ir Rosas Fiorentinas Florencijoje, Džulijus Romanas ir Parmidžaninas Romoje. Susiformavusiai stilistikai atstovavo Bronzinas Florencijoje ir Tintoretas Venecijoje. Tarp žymiausių skulptorių: Benvenutas Čelinis ir Džambolonja. Už Italijos ribų reikšmingiausias manieristas buvo El Grekas. Architektūroje būdingiausiais manierizmo pavyzdžiais laikomi Mikelandželo projektuota Laurencijaus biblioteka Šv. Lauryno bazilikos komplekse ir Džulijaus Romano projektuoti Palazzo del Te Mantujoje.
Violeta Palčinskaitė
Kūryba
Eilėraščius pradėjo spausdinti 1958 m., o pirmąjį eilėraščių rinkinį „Žemė kėlė žolę“ 1961 m. išleido studijuodama pirmame VU kurse.
Manierizmas
Kilmė, periodizavimas, bruožai
Žodis „manierizmas“ kilęs iš italų kalbos žodžio maniera (stilius). Kilmė atsekama iš dviejų šaltinių: Giorgio Vasari 1550 m. išleistose knygoje „Le Vite“ vartojamų žodžių Maniera moderna (šiuolaikinis stilius) ir kito stiliaus apibūdinimo Maniera della antica (antikinis stilius, senovinis stilius).