cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kavangai
Gyvenamoji vieta ir gentys
Visi kavangai skirstomi į 5 gentis (iš vakarų į rytus): kvangaliai (84 000), mbunzai, šambju, gciriku (36 200) ir mbukušu (35 100).
Istorija
Kavangai migravo iš aukštutinės Zambezės ir įsitvirtino šiose derlingose žemėse dykumos šiauriniame pakraštyje apie XV-XVI a. Nuo XVII a. prasidėjo jų konsolidacija, genčių pagrindu susiformavo penkios primityvios valstybėlės, valdomos vadų, tituluojamų hompa arba fumu. Paveldėjimas jose egzistavo pagal moterišką liniją.
XIX-XX a. sandūroje kavangų etninės žemės buvo padalintos tarp Portugalijos Vakarų Afrikos ir Vokietijos Pietvakarių Afrikos, tačiau Vokietijoje vadai išlaikė tradicinę valdžią, kadangi kolonistai nesikišo į vidaus reikalus.
I pasaulinio karo metais PAR užėmus vokiečių koloniją, kavangų žemės atiteko pastarajai. Administruojant PAR, ovambų teritorijoje įkurtas bantustanas Kavangolendas.
Motiejūnų koplyčia
Motiejūnų koplyčia – koplyčia su laidojimo rūsiu, stovinti Motiejūnų kaimo kapinėse, Pasvalio rajone, 1 km į pietus nuo kelio. Motiejūnų kapinės įsikūrusios prie ištuštėjusio kaimo žvyrkelio, priešais vienkiemį, netoli Upytės upelio. Jos užima 0,24 ha, yra riboto laidojimo. Teritorija priklauso Gulbinėnų Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės parapijai. miniatiūra|220px|left|Galinė dalis: durys į rūsį
Istorija
Koplyčia pastatyta 1840 m. Aleksandro Vereščinskio rūpesčiu. 1850 m. suteiktas vyskupo indultas. 1860 m. prie Krinčino parapijos paminėtos dvi koplyčios: Daujėnų ir Motiejūnų.
Į Motiejūnų koplyčią sakyti pamokslų atvykdavo Krinčine 1866–1872 m. vikaravęs poetas Antanas Vienažindys. Jis buvo mylimas parapijiečių: „…Kai nuvažiuodavo Motiejūnų koplyčion laidoti numirėlio, tai iš kažin kur subėgdavo svietas klausyties pamokslo… Vyrai, pametę arklius žagrėj, sulėkdavo.“
Į koplyčią melstis traukė Motiejūnų, Gulbinėnų, Berčiūnų, Ruopiškių, Ličiūnų, Varžų, Šukionių žmonės. Koplyčios raktai buvo „pakapinio“ Liongino Šukio žinioje. Vietos žmonių dar menama koplyčią pastačiusi Gulbinėnų dvaro ponia Eugenija Varašinskienė, jos pačios siuvinėtas altoriaus užtiesalas su monograma „EW“. Keleto arklių traukiamais vežimais iš Rygos į koplyčią buvo atvežti metaliniai karstai su balzamuotais kūnais. Rūsyje buvo trys karstai – grafo, grafienės ir grafaitės, kol neatsirado ketvirtas, medinis, prelato Jono Ladigos. Susikūrus Gulbinėnų parapijai, bažnytinės pamaldos vyko buvusių dvaro rūmų „palociaus“ didžiojoje salėje. Mišias laikė prelatas, kuris buvo grįžęs iš sovietinių lagerių. Vėliau prelatas iš koplyčios rūsio buvo perlaidotas naujosiose Gulbinėnų kapinėse. Ilgainiui koplyčios rūsyje palaikai buvo išniekinti. Po karo Gulbinėnų dvare buvo įsikūręs garnizonas, kurio kareiviai, pasakojama, landžiojo į koplyčios rūsį. Neramiais pokario metais į koplyčią vyko procesijos su vėliavomis, vainikais laidoti žuvusiųjų.
Architektūra
Koplyčios sienos sumūrytos iš lauko riedulių, manoma, vietinių meistrų. Statinys stačiakampio plano, be apsidės. Dvišlaičio stogo kraige įtaisytas metalinis kryžius. Virš dvivėrių įėjimo durų po stogeliu – vieta varpeliui. Vidinė patalpa vienanavė, yra išlikęs medinis altorius. Virš altoriaus buvusi vieta Nukryžiuotojo paveikslui, šalia – masyvioms žvakidėms. Yra klausykla, suolai, „viškos“ giedotojams. Koplyčią supa antkapiai su geležiniais ir akmeniniais kryžiais.
Keričas
Keričas  – miestas Kenijos vakaruose, į pietryčius nuo Kisumu, Mau miško pakraštyje. 35 100 gyventojų (2004 m.). Apskrities centras. Per Keričą eina Kisumu–Nakuru plentas, yra oro uostas. Arbatmedžių auginimo regiono (didžiausio Afrikoje) prekybos centras. Arbatos džiovyklos. Keričyje yra didžiausia pasaulyje ištisa arbatmedžių plantacija.
thumb|left|240px|Keričo arbatmedžių plantacija
Istorija
Keričas yra nilotų tautos kipsigių (kalendžinų) žemėse. Iškilo XIX a., britams įveisus arbatos plantacijas. Čia atkeldinta daug pandžabiečių sikhų iš Indijos.
Įprastas šou
Įprastas šou (angl. Regular Show, aštuntojo sezono metu Regular Show in Space – „Įprastas šou kosmose“ ) – amerikiečių animacinė situacijų komedija, kurią sukūrė animatorius, scenaristas, prodiuseris ir režisierius Džeimsas Garlandas Kvintelis (James Garland Quintel) televizijai „Cartoon Network“. Animacinis serialas apie du jaunus bendradarbius draugus – mėlynąjį kėkštą Mordekajų ir meškėną Rigbį – dirbančius žemėtvarkininkais vietiniame parke. Serijos metu jie abudu dažniausiai bando išspręsti kokią nors problemą, dėl kurios tampa siurrealaus, pavojingo ir, neretai, antgamtinio neplanuoto nuotykio įkaitais. Kartu su pagrindiniais serialo veikėjais parke dirba ir kiti artimi draugai: nuo pykčio priepuolių kenčiantis kramtomosios gumos aparatas parko vadovas Bensonas, parko savininko įsūnis naivuolis Popsas, nemirtingas sniego žmogus Skipsas, juokelius mėgstantis Mičas, pravarde „Maslmenas“, bei vaiduoklis Duok Penkis.
Daugelis „Įprasto šou“ personažų paimti iš senų Kvintelio trumpų animacinių filmų, sukurtų dar studentavimo laikais Kalifornijos menų institute. Serialo autorius pasiūlė projektą „Cartoon Network“ televizijai, leidusiai jauniesiems kūrėjams pateikti savo idėjų bandomąsias versijas be papildomų įprastų įforminimų, ir šie sutiko. Pirmoji animacinio serialo serija išleista 2010 m. rugsėjo 6 d. „Cartoon Network“ televizijoje. Nuo pat pradžių „Įprastas šou“ buvo vertinamas gana kontroversiškai dėl juodo humoro, suaugusiųjų auditorijai skirtų juokelių bei brandžių temų.
Danakilių kalnai
Danakilių kalnai – kalnai Afrikos šiaurės rytuose, Eritrėjos, Džibučio ir Etiopijos valstybėse. Nusidriekę per 300 km tarp Raudonosios jūros ir Afarų įdubos. Būdingas aukštis 2000 m, didžiausias – 2130 m (Ramiu k.). Kalnai horstinio tipo, susidarę iš kristalinių uolienų, užklotų kainozojaus bazaltine lava ir nuosėdinėmis uolienomis.
Vyrauja pusdykumės, krūmokšniai.
Jonas Korsakas
Jonas Korsakas (apie 1620–1697) – LDK valstybinis veikėjas.
Valstybės tarnyba
Polocko pataurininkis nuo 1658 m., pakamaris nuo 1659 m., Polocko kaštelionas nuo 1660 m. Psujos valdytojas.
Raudonoji (Maladečina)
Raudonoji – bažnytkaimis šiaurės vakarinėje Baltarusijoje, 16 km į pietryčius nuo Maladečinos, prie Ušos upės. Apylinkės centras. Ušos geležinkelio stotis. Stovi cerkvė (pastatyta 1859 m.), veikia mokykla, darželis, ambulatorija, kultūros namai, biblioteka, paštas.
Istorija
XIX–XX a. buvo Raudonosios valsčiaus centras.
Maria Teresa Vianello
Marija Tereza Vianelo (g. 1936 m. rugpjūčio 21 d. Bengazyje) – italų aktorė.
Devinto dešimtmečio pabaigoje grįžo į Italiją ir dar kurį laiką vadino teatro scenose.
Luidžis Galvanis
Luigi Alyisio Galvani (1737 m. rugsėjo 9 d. - 1798 m. gruodžio 4 d.) buvo žymus Italijos psichiatras ir fizikas, kuris visą savo gyvenimą praleido Bolonijoje. 1791 m. jis atrado, kad negyvos varlės kojų raumenys reaguoja per juos perleidus elektros srovę. Tai buvo vienas pirmųjų bioelektronikos tyrimų pasaulyje. Šioje srityje iki šiol yra tiriami nervinės sistemos elektronikos signalai.
Biografija
Galvanis vaikystėje norėjo būti kunigu, tačiau jo tėvas jį išleido į medicinos mokyklą, tad jis tapo mokslininku. 1762 m. Bolonijos universitete jis pradėjo dėstyti anatomiją. 1764 m. jis vedė universiteto profesoriaus dukterį Lucia Galleazzi, o 1772 m. tapo universiteto prezidentu.
Darydamas eksperimentus su elektros statine iškrova Galvanis atrado, kad prilietus ja negyvos varlės kojas, raumenys pradeda judėti. Tokiu būdu jis prisidėjo prie bioelektronikos atradimo. Įelektrintų raumenų judėjimą Galvanis pavadino gyvūnų elektra. Šis fenomenas tuo metu oficialiai vadinosi galvanacija, o šiais laikais vadinamas elektrofiziologija.
Galvanis ir jo kolegos Alessandro Volta tyrimai netrukus privedė prie baterijos atradimo. Tačiau Galvanis liko prie savo tyrimų ir elektrą siejo tik su gyvu organizmu. Jis tikėjo, kad gyvūnų elektrą sukelia jų raumenys.
Pagerbimas Bolonijoje
Galvanio gimtajame Bolonijos mieste priešais senovinį Bolonijos universiteto pastatą stovi paminklas mokslininkui. Ant Galvanio gimtųjų namų fasado yra pakabinta iškaba su italų ir lotynų kalbų užrašu: ''NATO ACCOLSI GALVANI E PIANSI ESTINTO. PER LUI FU L'UNO ALL'ALTRO POLO AVVINTO - GALVANUM EXCEPI NATUM LUXIQUE PEREMPTUM CUIUS AB INVENTO IUNCTUS UTERQUE POLUS'' (aš sulaukiau Galvani gimimo; aš verkiau jo mirties / jis laikė abu elektros polius).
Vytautas Šatas
Antanas Vytautas Šatas (1935 m. rugsėjo 9 d. Motiejūnuose, Krinčino valsčiuje – 2018 m. lapkričio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas tapytojas. Palaidotas Utenos senosiose kapinėse prie Kristaus Žengimo į dangų bažnyčios.
Biografija
Mokėsi Gulbinėnų pradžios mokykloje, Vabalninko ir Pasvalio gimnazijose. 1957 m. išvažiavo mokytis į Kauno vidurinę meno mokyklą. Ją baigęs, 1960–1966 m. studijavo ir baigė Valstybinio dailės instituto Tapybos fakultetą.
Dailės parodose dalyvavo nuo 1967 m. Surengė per 20 personalinių parodų Lietuvoje, Lenkijoje, Vokietijoje. Nuo 1970 m. buvo Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Kūryba
Be tapybos, sukūrė ekslibrisų, grafikos darbų, monumentaliųjų dekoratyvinių pano, piešinių („Slaptųjų piešėjų draugijos“ narys). Dailininką traukė ir satyrinis žanras: karikatūrų, šaržų, iliustracijų išspausdinta leidiniuose „Pergalė“, „Švyturys“, „Nemunas“, „Ekrano naujienos“, „Jaunimo gretos“, „Gimtasis kraštas“, „Literatūra ir menas“, „Kauno tiesa“ ir kt. Kūrė eiles.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
Šiaurės Airijos futbolo varžybos 2000–2001 m.
2000–2001 m. Šiaurės Airijos futbolo taurė
Šiaurės Airijos futbolo taurė ( – „Airijos taurė“) vyksta nuo 1880 metų.
Theodore Rothstein
Theodore Rothstein (1871 m. vasario 14 d. Kaune – 1953 m. rugpjūčio 30 d. Maskvoje) – Lietuvos žydų kilmės Jungtinės Karalystės ir TSRS žurnalistas, rašytojas, politikas.
Biografija
Gimė 1871 m. vasario 14 d. Kaune. 1890 m. emigravo į Jungtinę Karalystę, dirbo žurnalistu užsienio naujienų skyriuose laikraščiuose The Tribune, The Daily News ir The Guardian. Priklausė JK žurnalistų sąjungai, taip pat dirbo komunistinių Rusijos imperijos laikraščių korespondentu Jungtinėje Karalystėje. 1895 m. įstojo į JK socialdemokratų federaciją, 1900 m. tapo partijos pirmininku. Vėliau buvo vienas iš Didžiosios Britanijos komunistų partijos įkūrėjų, tuo pačiu metu priklausė ir RSDP. Jo namuose Londone dažnai apsistodavo Leninas ir kiti Rusijos komunistai. I pasaulinio karo metu dirbo rusų kalbos vertėju. Po Spalio revoliucijos 1920 m. buvo pakviestas gyventi į Maskvą, įstojo į TSKP. 1921 m. paskirtas TSRS ambasadoriumi Teherane. Grįžęs į Maskvą tapo Pasaulio ekonomikos ir politikos instituto direktoriumi. Mirė 1953 m. rugpjūčio 30 d. Maskvoje.
Volmos valsčius
Volmos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Volma.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Apie 1870 m. prijungtas prie Rubiaževičų valsčiaus. Atkurtas po I pasaulinio karo iš vakarinės dalies Senkaimio valsčiaus ir dalies Rubiaževičų valsčiaus.
Kabijų kalba
Kabijų kalba (Kabiye, Kabiyé, Kabɩyɛ) – Nigerio-Kongo kalbų šeimai, Atlanto-Kongo atšakos gurų kalbų pošakiui priklausanti kalba, vartojama kabijų tautybės žmonių, gyvenančių daugiausia šiaurės Togo aukštumose, tačiau XX a. ji paplito ir po likusį Togą bei kaimynines Benino, Ganos sritis. Kalbančiųjų skaičius – apie milijonas žmonių. Kabijų kalbą kaip gimtąją vartoja ~23 % (1999 m.) Togo gyventojų.
Greta valstybinės prancūzų kalbos, evių ir kabijų kalbos Toge yra plačiausiai vartojamos kalbos – jomis vykdomas ugdymas mokyklose, leidžiama spauda, televizijos ir radijo laidos.
Teresa Saponangelo
Tereza Saponandželo (g. 1973 m. spalio 22 d. Tarante) – italų kino, teatro bei televizijos aktorė, 2021 m. Venecijos kino festivalyje apdovanota už geriausią moters vaidmenį režisieriaus Paolo Sorrentino filme „È stata la mano di Dio“.
Piotras Jelfimovas
1998 metais baigė muzikos ir choreografijos mokyklą gimtajame Mogiliave. 2004 metais laimėjo „Slavianski Bazaar“ konkursą Vitebske.
Danilas Kviatas
Danilas Kviatas (, g. 1994 m. balandžio 26 d.) – Formulės 1 lenktynininkas iš Rusijos, „Scuderia AlphaTauri“ komandos narys.
Karjera
Iki Formulės 1 jis lenktyniavo Formulės BMW, „Renault“ ir GP 3 čempionatuose. 2012 m. D. Kviatas tapo Formulės Renault 2.0 Alps, o 2013 m. – GP 3 čempionu.
2013 m. spalio mėnesį rusas pasirašė sutartį su Formulės 1 „Toro Rosso“ ekipa.
Prieš 2015 m. sezono pradžią rusas pasirašė sutartį su „Red Bull“ komanda.
2016 m. gegužės 5 dieną prieš pat lenktynes Barselonoje Danilas Kviatas buvo grąžintas į „Toro Rosso“ komandą, o vietoj jo Maksas Verstapenas buvo priimtas į „Red Bull“.
2017 m. rugsėjo 26 d. rusą „Toro Rosso“ komandoje pakeitė prancūzas Pjeras Gasli. 2017 m. JAV Grand Prix D. Kviatas vėl grįžo į „Toro Rosso“ gretas, kai į „Renault“ perėjo Karlosas Sainsas jaunesnysis. Tačiau po šių lenktynių „Toro Rosso“ atsisveikino su rusu ir likusiam sezonui naudojosi Brendono Hartlio ir Pjero Gasli paslaugomis.
Ornithothoraces
Ornithothoraces – klada, į kurią įeina šiuolaikiniai paukščiai ir jų artimiausi protėviai (Enantiornithes ir Euornithes klados). Jie turi šiuolaikišką, labai pažangią krūtinės anatomiją, kuri suteikia geresnes, nei primityvesnių Avialae atstovų, skridimo savybes. Tai didelė ketera (carinae), pailgas varnakaulis (os coracoideum) ir modifikuota sąnarinė duobė (cavitas glenoidalis) mentėje.
Seniausi žinomi šios grupės atstovai yra Protopteryx fengningensis, Eopengornis martini, Cruralispennia multidonta (Enantiornithes) ir Archaeornithura meemannae (Euornithes), kurie gyveno prieš 130,7 milijonus metų.
Klasifikacija
Kladogramoje pateikiami duomenys yra Wang ir jo kolegų 2016 m. atliktos analizės rezultatas.
Leonas Stanevičius
Leonas Stanevičius (1908 m. birželio 28 d. Liepoja – 1983 m. kovo 27 d. Kaunas ) – Lietuvos dainininkas (tenoras), Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas.
Biografija
1932 m. mokėsi Juozo Vaičkaus kino ir teatro studijoje. 1940–1946 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro, 1946–1978 Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas.
Filmografija
miniatiūra|dešinėje| Leidinuko, skirto Leono Stanevičiaus ir Kazimiero Mikalausko 60-mečiui pažymėti, viršelis (Lietuvos literatūros ir meno archyvas)
Mosėdžio valsčius
Mosėdžio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Mosėdis.
Istorija
Valsčius minimas nuo XVI a. Caro laikais įkurtas 1861 m. Kauno gubernijoje. 1905 m. lapkričio 29 d. valstiečiai pašalino carinę valsčiaus valdybą. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Salantų rajonui (3 apylinkės) ir Skuodo rajonui (7 apylinkės).
Tautinė sudėtis
1923 m. gyveno 10 023 žmonės:
Senkaimio valsčius (Minskas)
Senkaimio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Senkaimis.
Istorija
Įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo valsčius padalintas – rytinė dalis atiteko Rusijai, vakarinėje sudarytas naujas Volmos valsčius. 1924 m. rusiškoji dalis prijungta prie Kaidanavos rajono (Baltarusijos TSR).
Haradoko valsčius (Vileika)
Haradoko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Haradokas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1927 m. priskirtas Maladečinos apskričiai.
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Tanenbergo mūšis
Tanenbergo mūšis, taip pat žinomas kaip Antrasis Tanenbergo mūšis – mūšis tarp Rusijos ir Vokietijos, vykęs 1914 m. rugpjūčio 23–30 d., pirmąjį Pirmojo pasaulinio karo mėnesį. Mūšis baigėsi beveik visišku Rusijos 2-osios armijos sunaikinimu ir jos vado generolo Aleksandro Samsonovo savižudybe. Keli tolesni mūšiai taip pat sunaikino didžiąją dalį 1-osios armijos ir neleido rusams išlaikyti stabilumo iki 1915 m. pavasario.
Mūšis ypač išsiskyrė greitu vokiečių 8-osios armijos judėjimu geležinkeliais, kuris leido jai sutelkti jėgas prieš kiekvieną iš dviejų rusų armijų paeiliui, iš pradžių stabdant pirmąją armiją, vėliau sunaikinant antrąją, o po kelių dienų vėl atsigręžiant prieš pirmąją armiją. Jis taip pat pasižymėjo tuo, kad rusai nesugebėjo užkoduoti savo radijo pranešimų ir savo kasdienius žygio įsakymus transliavo atvirai, o tai leido vokiečiams judėti, nes jie buvo tikri, kad nebus apsupti.
Beveik stebuklingas rezultatas feldmaršalui Pauliui fon Hindenburgui ir jo vadovaujamam štabo karininkui Ėrichui Liudendorfui atnešė didelį prestižą. Nors mūšis iš tikrųjų vyko netoli Olštyno, Hindenburgas pavadino jį už 30 km į vakarus esančio Tanenbergo vardu, norėdamas atkeršyti už kryžiuočių pralaimėjimą Žalgirio mūšyje prieš 500 metų.
Pokario paveldas
1927 m. Olštyneke buvo pastatytas mūšį įamžinantis vokiškas paminklas, tačiau per Antrąjį pasaulinį karą vokiečiai jį susprogdino 1945 m. sausio mėn. traukdamiesi iš Prūsijos.
Volma (Dziaržynskas)
Vòlma – kaimas vidurio vakarų Baltarusijoje, 15 km į rytus nuo Ivenčiaus. Stovi šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, išlikusi XIX a. dvaro sodyba. Yra vidurinė mokykla, ligoninė, kultūros namai, biblioteka, paštas.
Istorija
Minimas nuo XV a. XIX a. priklausė Minsko apskrities Rubiaževičų valsčiui. XX a. tarpukariu buvo Volmos valsčiaus centras.
Harodzkos
Harodzkos – agromiestelis šiaurės vakarų Baltarusijoje, 17 km į šiaurės vakarus nuo Valažino.
Istorija
XIX a. buvo Harodzkų valsčiaus centras.
Friulai
Friulai – tauta Italijoje. Maždaug 720 tūkstančių žmonių, iš kurių apytiksliai 530 tūkstančių gyvena Friulio-Venecijos Džulijos regione šalies šiaurės rytuose. Šneka friulų kalba, iš esmės visi friulai moka itališkai. Tikintieji – katalikai.
Istorija
Friulai yra palikuonys genčių, istoriškai gyvenusių Friulyje: euganėjai, Adrijos venetai, galų gentis karnai. Teritorija visiškai įėjo į Romos imperijos sudėtį I a. pr. m. e. IV–V a. gyventojai buvo galutinai romanizuoti. Vėliau friulų etnogenezėje dalyvavo vestgotai, hunai, ostgotai, langobardai, taip pat ir slavų gentys.
Nuo XV a. friulai ėmė patirti stiprią italų įtaką, o po to, kai nuo 1866 m. jų žemės ėmė priklausyti suvienytajai Italijai, beveik asimiliavosi su italais.
Ognjen Dimitrić
Ognjenas Dimitričius (Ognjen Dimitrić, Огњен Димитрић; g. 1998 m. birželio 4 d.) – Serbijos futbolininkas, saugas, rungtyniavęs Lietuvoje.
Atstovavo „Riterių“ futbolo klubui (Vilnius).
Karjera
Prosesionalo karjerą pradėjo gimtinėje. Kitados priklausė FK Partizan ir FK Rad jaunimo ekipoms.
Profesionalo karjerą pradėjo FK Rad, o vėliau atstovavo FK IMT.
2022 m. vasarą perėjo į FK Železničar Pančevo, o 2023 m. pirmoje pusėje atstovavo FK Grafičar.
FK Riteriai
2023 m. liepos 6 d. buvo paskelbta, kad tapo Vilniaus „Riterių“ nariu.
2023 m. liepos 16 d. debiutavo klube A lygos rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą“.
2023 m. liepos 28 d. tapo žinoma, kad nutraukta sutartis ir žaidėjas grįžta namo. Klube praleido tris savaites, A lygoje sužaidė trejas rungtynes.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Justine Henin
Žastin Enen (g. 1982 m. birželio 1 d.) – Belgijos tenisininkė, buvusi pirma pasaulio raketė.
2008 m. gegužės 14 d. Henin paskelbė apie savo profesionalios tenisininkės karjeros pabaigą. Tuo metu ji buvo 25 metų ir užėmė pirmą poziciją pasaulio moterų klasifikacijoje. Billie Jean King sakė, jog Henin yra geriausia savo kartos tenisininkė.
2009 m. rugsėjo 22 d. Henin paskelbė sugrįžtanti į profesionalų sportą. 2011 m. sausio 26 d. pasitraukė iš profesionalaus sporto dėl traumos patirtos 2011 m. "Australian Open" turnyre.
Andrea Koevska
Andrea Koevska (, g. 2000 m. vasario 14 d.) – Šiaurės Makedonijos dainininkė. Dar žinoma sceniniu vardu Andrea.
Senkaimis (Minskas)
Senkaimis – kaimas vidurio vakarų Baltarusijoje, 10 km į vakarus nuo Minsko, prie Ptičės upės. Yra cerkvė, kultūros namai, išlikusi dvaro sodyba.
Andrea Koevska
Atlikėja su daina „Circles“ atstovaus Šiaurės Makedonijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Senkaimis (Minskas)
Istorija
Minimas nuo XVI a. XIX–XX a. buvo kaimas, Minsko apskrities Senkaimio valsčiaus centras.
Fechtavimasis 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Fechtavimasis 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko penktą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. į žaidynių olimpinę programą sugrąžinta vyrų rapyros rungtis. Vengrijos rinktinė pelnė daugiausiai medalių.
Andrea Koevska
„Eurovizijos“ dainų konkursas
‎2022 m. vasario 4 d. atlikėja su daina „Circles“ laimėjo surengtą nacionalinę atranką „Za Evrosong 2022“ ir tokiu būdu gavo galimybę atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Atliėkėja pasirodys antrajame „Eurovizijos“ pusfinalyje, kuris vyks 2022 m. gegužės 12 dieną, vienuoliktuoju numeriu.
Fechtavimasis 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Dalyvavusios šalys
184 fechtuotajai iš 16 šalių dalyvavo olimpinėse žaidynėse:
Milašaičių apylinkė
Milašaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Betygalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ariogalos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Raitininkų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Milašaičių apylinkė prijungta prie Girkalnio apylinkės.
Minupių apylinkė
Minupių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Žemaitijoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Užvenčio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Užvenčio rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Gaulėnų apylinkės ir Užvenčio apylinkės.
Berezovės valsčius
Berezovės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Ukrainos teritorijoje. Centras – Berezovė.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai. Apie 1921–1924 m. prijungtas Davyd Haradoko valsčius (ar jo dalis).
Borku regionas
Borku regionas  – administracinis regionas Čado šiaurinėje dalyje. Šiaurėje turi sieną su Libija. Administracinis centras – Faja Laržo.
Borku yra didžiausias Čado regionas. Sudarytas 2008 m., padalinus ligtolinį Borku–Enedžio–Tibesčio regioną.
Geografija
Didesniąją regiono dalį užima Sachara, šiaurėje iškilęs Tibesčio kalnynas.
Gyventojai
Dauguma gyventojų – tubai. Yra arabų ir kt. tautų atstovų, kurių didelė dalis yra klajokliai.
Administracinis suskirstymas
Borku regionas padalintas į 2 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):
Baltarusijos moterų rankinio rinktinė
Baltarusijos moterų rankinio rinktinė – nacionalinė šalies moterų rinktinė, Baltarusijai atstovaujanti rankinio tarptautinėse varžybose. Rinktinės veiklą koordinuoja Baltarusijos rankinio federacija.
Rita Statte
Rita Statė (g. 1973 m. kovo 18 d. Maljė) – italų verslininkė, prodiuserė ir aktorė.
Biografija
Po keleto epizodinių pasirodymų ekrane, 2006 m. Rita debiutavo režisieriaus Carlo Vanzina filme „Eccezzziunale veramente – Capitolo secondo… me“. Dar 2005 m. ji ėmėsi pramogų pasaulio verslo ir įkūrė kompaniją „Casting Productions“, kuriai vadovavo iki 2009 m. 2008 m. ji prodiusavo filmą „Apulija terra madre – Il segreto del Salento“ ir atliko jame vaidmenį.
2009 m. Rita įkūrė aktorių mokyklą „Accademia Artisti“, turinčią biurus Romoje ir Milane. 2013 m. buvo sukurtas 10-ies dalių internetinis serialas „Attorisi si nasce“ bei 16-os epizodų „Sos Sesso“. 2014 m. ji buvo apdovanota kaip kylanti prodiuserė „Cinecittà“ festivalyje, o 2016 m. – kino prodiuserių apdovanojimu „Barocco“. Taip pat už prodiusavimo karjeros pasiekimus yra apdovanota „Teatramue“ bei „Pugliesi nel mondo“ apdovanojimais.
Nuo 2019 m. ji organizuoja ir prodiusuoja trumpo metražo filmų festivalį „CineFutura Fest“.
Buinavičų valsčius
Buinavičų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Buinavičai.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.
Robertas Bžostovskis
Robertas Bžostovskis (1748 m. birželio 7 d. Mikailiškėse, Vilniaus pavietas – po 1795 m.) – Juozapo Bžostovskio sūnus. Karaliaus kamergeris, husarų pulkininkas, LDK taurininkas (1787–91), Polocko kaštelionas (1791–1795), Lietuvos Tribunolo maršalka 1791 m.
Šeima
thumb|left|250px|Roberto Bžostovskio dvaras Mosaruose Buvo vedęs Aną Jadvygą Broel-Pliaterytę, Konstantino Liudviko Pliaterio dukterį ir turėjo sūnus: Liudviką, Vincentą, Augustą, ir dukterį Mariją Aną.
Aldona Baliulienė
Aldona Baliulienė (1937 m. sausio 29 d., Tvaskučių k., Tauragės apskr. – 2017 m. vasario 2 d. Vilniuje) – Lietuvos vertėja, redaktorė, Lietuvos rašytojų sąjungos bei Lietuvos literatūros vertėjų sąjungos narė.
Biografija
Aldona Šerniūtė 1945–1949 m. mokėsi Kretingos gimnazijoje, 1949–1954 m. – Plungės vidurinėje mokykloje, 1954–1959 studijavo VU Istorijos ir filologijos fakultete lietuvių literatūrą.
1959–1964 m. Aldona Baliulienė buvo „Valstiečių laikraščio" korektorė, vertėja, 1964–1968 m. – žurnalo „Pergalė“ korektorė stilistė, 1968–1993 m. – leidyklos „Vaga“ redaktorė, 1993–1994 m. – dirbo „Proskynos“ žurnalo redakcijoje.
Aldona Baliulienė redagavo nemažai šiuolaikinės prozos, poezijos, publicistikos knygų, parengė spaudai lietuvių literatūros klasikos rinkinių. Nuo 1985 m. dirbdama „Pasaulinės literatūros bibliotekos" redakcijoje rengė spaudai šios serijos tomus „Senovės Rytų poezija", „XX a. Rytų proza“ ir kt.
Vertimai
Svarbesnieji vertimai:
Bendradarbiaudama su „Egmonto“ ir „Nieko rimto“ leidyklomis iš lenkų ir anglų k. išvertė daugiau kaip 20 knygų vaikams; „Šiaurės Atėnų“ laikraščiui išvertė įvairių autorių kūrinių. Apdovanota Lietuvos literatūros vertėjų sąjungos ir „Vagos“ leidyklos „Auksinės lupos“ diplomu (2013 m.).
Benai
Benai arba vabenai (Wabena) – Rytų Afrikos tauta, priklausanti bantams. Gyvena vidurio Tanzanijoje, Iringos regione. Populiacija – ~1,88 mln. žmonių (XX a. pab.). Vartoja benų (ekibena) kalbą (bantų kalbų grupė). Dauguma išpažįsta tradicinius tikėjimus, yra musulmonų sunitų ir katalikų.
Pagrindiniai tradiciniai benų verslai yra lydiminė žemdirbystė (manijokai, ryžiai, kukurūzai) ir nugintinė gyvulininkystė (avys, ožkos). Amatai: pynimas, medžio drožyba. XX a. pab. daug benų gyveno ir dirbo miestuose.
Turį gausų muzikinį folklorą. Tradicinei tikybai būdingas protėvių kultas, gamtos galių sureikšminimas. Stato medines antropomorfines stelas, susijusias su protėviais.
Lietuvos aklųjų biblioteka
Lietuvos aklųjų biblioteka (LAB) – valstybinės reikšmės biblioteka, pavaldi Lietuvos Respublikos kultūros ministerijai, skirta aprūpinti informacija skaitymo sutrikimų turinčius žmones. Bibliotekos tikslas - sudaryti galimybes negalintiems skaityti įprasto spausdinto teksto žmonėms aktyviai siekti gyvenimo tikslų, būti savarankiškiems ir įveikti informacinės atskirties kliūtis.
Teikdama laisvalaikio, pažintinę ir mokymosi literatūrą specialiaisiais formatais, biblioteka padeda neįgaliesiems gauti reikiamos informacijos darbui, studijoms, mėgautis ir puoselėti įvairius pomėgius, tenkinti skaitymo poreikius.
Istorija
1927 m. Kaune įkurtas Kauno aklųjų institutas. 1928 m. Pranas Daunys parengė lietuvišką brailio abėcėlę, pasirodė pirmosios ranka perrašytos Brailio raštu knygos lietuvių kalba. Bibliotekos pradžia siejama su instituto knygų pirmosiomis kolekcijomis.
1930 m. institute išspausdinta pirmoji lietuviška knyga Brailio raštu. 1940–1947 m. Kauno aklųjų instituto biblioteka buvo vienintelė aklųjų biblioteka Lietuvoje. Vėliau bibliotekos buvo pradėtos steigti prie neregių darbo centrų kituose miestuose: 1947 m. – Vilniuje, 1952 m. – Panevėžyje, 1957 m. – Šiauliuose, 1961 m. – Klaipėdoje. 1959 m. suburiamas pirmasis neregių literatų būrelis. 1962 m. pabaigoje pasirodė pirmoji lietuviška garsinė knyga - Eduardo Mieželaičio poema „Žmogus", ją įgarsino aktorius Edvardas Kunavičius.
thumb|Lietuvos aklųjų bibliotekos [[Klaipėda|Klaipėdos filialas.]] 1966 m. vasario 1 d. veiklą pradėjo Lietuvos aklųjų draugijos centrinė biblioteka su centru Vilniuje, Jadvyga Zinaida Kuolienė ženkliai prisidėjo prie šio darbo. Jai patikimas darbas – vadovauti Metodiniam skyriui, rūpintis bendra bibliotekos struktūra, knygų komplektavimo ir katalogavimo sistema. Po penkerių metų, 1971 m. nuo balandžio mėnesio  J. Kuolienė paskiriama šios bibliotekos direktoriaus pavaduotoja. Rūpinosi bibliotekos fondų gausinimu, skaitytojų aptarnavimo kokybės gerinimu, užmezgė ryšius su šalies ir užsienio bibliotekomis.
1966 m. išleidžiamas pirmasis garsinis žurnalas. Pirmasis (be pavadinimo) garsinis žurnalas, supažindinantis respublikos akluosius su mokslo, technikos naujovėmis ir teikiantis nemažai kitos informacijos, pasirodė gegužės mėnesį. Vėliau žurnalas pavadintas “Spinduliu”. Garsinį žurnalą rengė Lietuvos aklųjų draugijos leidyklos redaktoriai: iš pradžių – Saulius Plepys, vėliau – Juozas Karlikauskas.
Bangladešo geografija
thumb|250px|Bangladešo topografinis žemėlapis thumb|240px|Sukultūrintos ir upių išraižytos Bangladešo žemumos thumb|240px|Gangos–Brahmaputros deltos žemiausia dalis – [[Sundarbanai]] Bangladešo geografija – Bangladešo Liaudies Respublikos geografinių sąlygų aprašymas.
Lietuvos aklųjų biblioteka
Istorija
Nuo 1970 m. LAB kasmet organizuoja Brailio rašto skaitymo konkursus. 1983 m. įsteigiama Antano Jonyno premija už geriausią prozos debiutą.
Bangladešo geografija
Padėtis
Bangladešas yra Pietų Azijoje. Tai 94 pagal plotą šalis pasaulyje (nors viena gausiausiai apgyvendintų valstybių). Ribojasi iš visų pusių su Indija (4142 km – daugiausia su Vakarų Bengalija, taip pat su Asamu, Meghalaja, Tripura ir Mizoramu), pietryčiuose turi neilgą sieną (271 km) su Mianmaru. Bendras sausumos sienų ilgis – 4413 km.
Iš pietų Bangladešą skalauja Indijos vandenyno Bengalijos įlanka. Krantai labai žemi, pelkėti, gausu įlankų ir salų. Kranto linijos ilgis – 580 km. Bangladešui priklauso daug žemų sąnašinių salų Gangos–Brahmaputros deltoje (didžiausios – Bholos sala, 1441 km², Sandvipas, 762 km², Hatija, 480 km²). Taip pat keletas smulkių salų yra šalia pietrytinių pakrančių. Šv. Martyno salą juosia koralų rifas.
Paviršius
Bangladešas – žemumų šalis. Vidutinis paviršiaus aukštis – 85 m. Apie 90 % Bangladešo paviršiaus užima aliuvinė žemuma – Gangos ir Brahmaputros upių bendra delta. Pelkėta pietinė žemumos dalis (aukštis 1–3 m) vadinama Sundarbanais – per potvynius ji beveik visa užliejama. Ši deltos žemuma vidutiniškai iškyla tik iki 9 m aukščio. Šiaurės rytuose, tarp Padmos ir Džamunos salpų kiek iškilusi Barindo vietovė. Į pietryčius nuo jos iki Padmos ir Džamunos santakos ~160 km tęsiasi įduba, vadinama Bharo baseinu. Jis vasaros musonų metu užliejamas, vietomis virš 3 m. Vakarinėje šio baseino dalyje yra Čalano pelkynių sritis. Šiaurės-vidurio Bangladeše, į rytus nuo Džamunos salpos yra Madhupuro Traktas. Tai kiek didesnė pakiluma (9–18 m).
Charikla
Charikla (🇬🇷) – viena iš nimfų graikų mitologijoje, Evero žmona. Pasakojama, kad Everas buvęs sparto Udaėjo, išaugusio iš Kadmo pasėtų drakono dantų, palikuonis. Pagal kitą versiją, Chariklos sutuoktinis buvęs Lapito sūnus Forbas.
Lietuvos aklųjų biblioteka
Istorija
1991 m. Valentinas Vytautas Toločkos iniciatyva Lietuvos aklųjų bibliotekoje, leisti įvairiūs leidiniai apie neregius bei pačių neregių kūrybą.
1991 m. sausio 13 d., okupantams žėmus Lietuvos radijo ir televizijos pastatus, radijas programą transliavo iš Aklųjų ir silpnaregių garso įrašų studijos.
1992 m. Lietuvos aklųjų biblioteka perėjo Lietuvos Respublikos kultūros ir švietimo ministerijos žinioje. 1995 m. Lietuvos bibliotekų įstatyme Lietuvos aklųjų biblioteka priskirta prie valstybinės reikšmės bibliotekų.
1995 m. LAB įgijo valstybinės reikšmės bibliotekos statusą.
Charikla
Nimfai Chariklai ir Everui gimęs Teiresijas – garsus pranašautojas, viena svarbiausių Tėbų asmenybių. Pagal vieną iš mito variantų, dar būdamas visai jaunas, jis netyčia pamatęs nuogą besimaudančią deivę Atėnę. Už tai deivė jį tučtuojau apakinusi. Nors Charikla maldavusi deivę, kad ši sūnui grąžintų regėjimą, sakydama, kad berniukas tyčia deivės nestebėjęs, ši negalėjusi atšaukti to, kam buvę lemta įvykti. Visgi deivė apdovanojusi Chariklos sūnų gebėjimu suprasti paukščių balsus, kad šis galėtų nuspėti ateitį, taip pat davusi lazdą, kuria naudodamasis galėjęs vaikščioti taip, lyg regėtų.
Lietuvos aklųjų biblioteka
Istorija
1996 m. Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos iniciatyva Neįgaliųjų reikalų tarybos prie LR vyriausybės lėšomis pastatomas bibliotekos centro Vilniuje pastatas.
Charikla
Teigiama, kad Charikla – viena iš nedaugelio nimfų, kurios nepradingusios tik gimus vaikui.
Lietuvos aklųjų biblioteka
Istorija
2011 m. pradedami kurti daugiafunkciai leidiniai DAISY formatu.
Bangladešo geografija
Paviršius
thumb|left|240px|Kalvos Čitagongo srityje
Paviršius kyla tik šalies pakraščiuose. Pačiuose šiaurės rytuose iškilusios Silheto aukštumos (nuo 30 iki 330 m aukščio). Kalvočiausia vieta yra pietryčiuose, Čitagongo srityje. Ten stūkso Lušajaus ir Čitagongo kalnų atšakos (vidutinis aukštis 500–600 m), susidariusios iš klinties, skalūnų, smiltainių. Šiose vietose yra aukščiausia Bangladešo vieta, tačiau skirtinguose šaltiniuose ji nurodoma vis kita, nes regione gausu panašių, ~1200 m aukščio kalvų (Saka Haphongas arba Moudok Mualis, 1052 m, Tazing Dongas, 1280 m, Maudok Taungas, 1060 m, Ren Tlangas, 957 m ).
Pasitaiko nestiprių žemės drebėjimų (daugiausia pietryčiuose – didesni 1762, 1997 m.).
thumb|240px|Musoninės liūtys virš Meghnos upės
Klimatas
Klimatas Bangladeše subekvatorinis musoninis. Ryškūs drėgnasis (gegužė–spalis) ir sausasis (lapkritis–balandis) metų laikai. Žiema sausa saulėta (sausio paros temperatūra 12−25 °C), vasara karšta lietinga (karščiausio – balandžio – mėnesio paros temperatūra 21−32 °C). Karščiausia būna kovo–gegužės mėnesiais, kai temperatūra dažnai laikosi >30 °C, o kartais gali pasiekti iki 40 °C. Vėsiausia sausį, kai temperatūros būna gana kontrastingos – nuo 30 °C iki žemiau 10 °C.
Vasaros musono pradžioje (balandį–gegužę) ir pabaigoje (rugsėjį–spalį, kartais lapkritį) būdingos įvairaus smarkumo audros. Gausūs krituliai, iki 160 km/h smarkumo vėjas ir iki 3 m aukščio Bengalijos įlankos bangos sukelia katastrofiškus potvynius, kurių metu žemoje ir tankiai gyvenamoje šalyje žūsta dešimtys tūkstančių žmonių. Ypač pražūtingos audros šalyje siautė 1737, 1876, 1970 ir 1991 metais. Bangladešas – viena jautriausių klimato kaitai pasaulio šalių – kylantis vandenyno lygis, dažnėjančios audros šaliai gali sukelti didelę žalą.
thumb|left|240px|Tangur Haoro šlapynės
Hidrografija
Visa šalies teritorija tankiai išraižyta upių. Bangladeše susitinka dvi didelės iš Himalajų tekančios upės – Ganga ir Brahmaputra – ir sudaro vieną didžiausių pasaulio deltų. Upės skaidosi į protakas, sudaro daugybę salų, dažnai keičia vagas. Pavyzdžiui, smarkus Tystos potvynis 1787 m. atplukdė daug vandens į Brahmaputrą, todėl ši paplūdo per vieną iš protakų ir sudarė naują Džamunos vagą, o senajai vagai liko maža upės debito dalis. Vasaros musonų metu upės smarkiai ištvinsta, sukeldamos tiek nuostolius ir žūtis, tiek patręšdamos žemę derlingu aliuviu.
Pagrindinė upė yra Ganga, kurios deltos atšaka Bangladeše vadinama Padma. Ji sudaro sieną su Indija, bet plačiu protakų tinklu nusidriekia iki centrinio Bangladešo ir Dakos. Iš šiaurės atiteka Brahmaputra (su intakais Tysta, Atrajumi), tada per naująją Džamunos vagą pasiekia Gangą ir bendromis Žemutinės Padmos žiotimis pasiekia Indijos vandenyną. Iš šiaurės rytų prie šių upių prisijungia Meghna, susidariusi Silheto aukštumose susiliejus Surmos ir Kušijaros upėms. Čitagongo srityje keletas trumpų upių (Fenis, Karnaphulis, Sangu ir Matamuharis) teka iš kalvų į vandenyną. Šiame regione sudarytas Kaptajaus tvenkinys.
thumb|240px|Atogrąžų miškai Silheto kalvose thumb|240px|Sundarbanų mangrovių džiunglės
Visoje šalyje gausu pelkynių, laikinų ežerų, senvagių.
Dirvožemiai
Didesniojoje Bangladešo dalyje dirvožemiai daugiausia aliuviniai, šiaurėje ir pietryčiuose – raudonžemiai ir geltonžemiai, Lušajaus kalnuose − lateritiniai, Sundarbanuose − pelkiniai.
Gyvoji gamta
2018 m. miškai užėmė 11,1 % šalies teritorijos. Didžioji dalis šalies teritorijos (70 %) sukultūrinta – vyrauja javų (ypač, ryžių) pasėliai, kultūriniai medžiai ir kt. Sundarbanuose plyti dideli vešlių mangrovių sąžalynų plotai. Drėgnieji atogrąžų miškai auga daugiausia Čitagongo srityje, vietomis Silheto kalvose.
Bangladeše išskiriami šie ekoregionai: pusiau visžaliai Brahmaputros slėnio miškai (maža dalis), Gangos žemumų drėgnieji vasaržaliai miškai, Meghalajos subtropiniai miškai (maža dalis), Mizoramo–Manipuro–Kačino drėgnieji miškai (maža dalis), Sundarbandų gėlavandenės pelkės, Mianmaro pakrančių mangrovės (maža dalis), Sundarbanų mangrovės.
Bangladeše veisiasi bengaliniai tigrai, leopardai, dūminis leopardai, drambliai, ilgalūpiai lokiai, beždžionės (daugiausia makakos), dryžuotosios hienos, elniai (muntjakai, zambarai, aksiai), šakalai, ropliai (vėžliai, gyvatės, krokodilai). Gausu paukščių, svarbios migruojančių paukščių žiemavietės: gyvena įvairios antys, garniai, gandrai, žąsys, gegutės, tulžiai, vanagai, kukučiai, geniai, grifai, papūgos, ragasnapiai.
Lietuvos aklųjų biblioteka
Istorija
2012 m. bibliotekoje buvo sukurta elektroninių leidinių valdymo informacinė sistema (ELVIS).
Bangladešo geografija
Gyvoji gamta
thumb|left|240px|Bengalinis tigras Sundarbanuose
Lietuvos aklųjų biblioteka
Istorija
Nuo 2013 m. Lietuvos aklųjų biblioteka kviečia tapti savanoriais diktoriais ir įgarsinti leidinius
Bangladešo geografija
Gyvoji gamta
Saugomos teritorijos užima apie 4,5 % Bangladešo sausumos ir 5,3 % gretimų akvatorijų ploto. Yra 18 nacionalinių parkų (didžiausias – Nidžhum Dvipo, 163,5 km², seniausias – Himčario, 1980 m.), 17 laukinės gamtos rezervatų, 3 delfinų rezervatai, jūros parkas ir draustinis. Vakarų, Pietų ir Rytų Sundarbanų laukinės gamtos rezervatų kompleksas (bendras plotas 1395 km²) įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo vertybių sąrašą (1997 m.). Yra 2 Ramsaro konvencijos saugomos vietovės (plotas 6112 km²): Sundarbanai (1992 m.) ir Tanguar Haoras (2000 m.).
Pagrindinės gamtosauginės problemos: vandens tarša (buitinėmis atliekomis, pesticidais), dirvožemių degradacija ir erozija, miškų kirtimas, šlapynių naikinimas, gyventojų perteklius, jų sukelta triukšmo tarša.
Lietuvos aklųjų biblioteka
Istorija
2019 m. bibliotekoje įkuriamas disleksijos centras.
Bibliotekos vadovai
1971-1995 m. Stasys Stasiulis,
1996-2007 m. Jadvyga Zinaida Kuolienė,
2007-2018 m. Rasa Januševičienė,
nuo 2019 m. Inga Davidonienė.
Paslaugos
Lietuvos aklųjų biblioteka, vienintelė biblioteka Lietuvoje, įgaliota leisti vartotojų poreikiams pritaikytus leidinius - garsines knygas, leidinius padidintu šriftu ir Brailio raštu, daugiafunkcius DAISY formato dokumentus ir kt. Biblioteka yra pagrindinis skaitymo sutrikimų turinčių žmonių informacinio aptarnavimo organizavimo bei kompetencijos centras :
Registruoti biibliotekos skaitytojai turintys sutrikimų, dėl kurių kyla sunkumų skaityti įprastą tekstą, turintiems žmonėms turi galimybę naudotis vienintele Lietuvoje virtualia biblioteka ELVIS. Ji leidžia vartotojams ieškoti ir gauti visus reikiamus leidinius neišeinant iš namų. Norint naudotis ELVIS, tereikia turėti internetą, prieinama nemokamai. Lietuvos aklųjų biblioteka užsiima ir edukacine veikla – konsultuoja ir moko kitų bibliotekų darbuotojus bei ugdo savo skaitytojų gebėjimus naudotis informacijos ir ryšio technologijomis. Ne visi tradiciniai renginiai prieinami skaitymo sutrikimų turintiems žmonėms, todėl Lietuvos aklųjų biblioteka kuria kultūrines ir edukacines programas, kurios leidžia pasikliauti įvairiomis juslėmis (pavyzdžiui, lytėjimu, klausa, uosle) ir lygiaverčiai su kitais mėgautis įvairiais kultūros objektais.
Ordesos ir Perdido kalno nacionalinis parkas
Ordesos ir Perdido kalno nacionalinis parkas  – Ispanijos valstybinis parkas esantis, šiaurės rytų Ispanijoje, Pirėnų kalnuose, Hueskos provincijoje, Aragono regione. Įkurtas 1918 m. rugpjūčio 16 d.
Lebedžių valsčius
Lebedžių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Lebedžiai.
Hanns Seidel
Francas Vendelinas Zeidelis (Hansas Zeidelis,, tikras vardas ; 1901 m. spalio 12 d. Šveinheimas – 1961 m. rugpjūčio 5 d. Miunchene, Vokietija) – vokiečių politikas, nuo 1957 iki 1960 m. Bavarijos ministras pirmininkas.
Lebedžių valsčius
Istorija
Įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje, didžiąją laiko dalį priklausė Vileikos apskričiai. 1927 m. perduotas Maladečinos apskričiai.
Hanns Seidel
Biografija
Nuo 1921 iki 1925 m. studijavo teisę, germanistiką ir makroekonomiką (Jena, Freiburgas ir Viurcburgas). Po teisės referendariato (1925–1929) ir doktorantūros 1940 m. – advokatas (Ašafenburge). Nuo 1932 m. Bavarijos liaudies partijos narys (BVP). Nacistų suimtas 1933 m. Trumpam laikui emigravo į Lietuvą. Po II pasaulinio karo aktyvus Bavarijos politikas, ūkio ministras, premjeras.
Hanns Seidel vardu pavadinta gimnazija (esanti Hösbach prie Ašafenburgo), paramos fondas (Hanns-Seidel-Stiftung) ir Freimano studentų miestelio Miunchene didžiausias gyvenamasis pastatas.
Lebedžių valsčius
Gyvenvietės
Valsčiaus gyvenvietės 1870 m. (skliausteliuose – baltarusiškai):
Šiaulių koplyčia-mauzoliejus
Šiaulių koplyčia-mauzoliejus – kapinių koplyčia su laidojimo rūsiu, esanti Širvintų rajone, Šiaulių kaime (Širvintų sen.). miniatiūra|180px|left|Interjeras. Virš kriptos dėl saugumo laikinai patiestos lentos
Kapinės veikiančios, užima apie 0,35 ha plotą, įsikūrusios kaimo pakraštyje, 0,7 km į šiaurę nuo kelio. Kapinės yra Bagaslaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo parapijos teritorijoje. Jas prižiūri Širvintų seniūnija. Koplyčia tvarkinga, atidaroma pamaldoms kelis kartus per metus: per Visus šventuosius, kitas didžiąsias metų šventes.
Būklė
Koplyčia suremontuota: išdažyta, apskardintas stogas, palangės, įrengti lietvamzdžiai, pakeisti langai, dvivėrės durys. Statinys stilistinės architektūros, stačiakampio plano, be apsidės, su išlikusiu rūsiu po grindimis. Jos įlūžusios, su atsivėrusia anga į kriptą, kurioje matyti sarkofagų fragmentų. Stogas dvišlaitis, be kryžiaus. Koplyčios viduje išlikęs altorius.
Grindis rengiamasi 2017 m. suremontuoti, uždengus sutvarkytą laidojimo rūsį ir pašventinus palaikus. Koplyčia atnaujinama vietos bendruomenės, Bagaslaviškio klebono rūpesčiu.
Palaidojimai
Koplyčioje prie vidinių sienų pritvirtintos 5 atminimo lentos, kurios yra atnaujintos, nuvalytos. Jose paminėtos datos (nuo 1852 m.), palaidotųjų vardai: Anna Mazarakowna, Marya Mazarakowna, Ian Mazaraki, Ksawery Kotwicz, Marya Jefimowowna, Liudvikas Matukas.
Laimo liga
thumb|230px|Odos paraudimai erkės įkandimo vietoje
Laimo liga (erkinė Laimo boreliozė) – erkių platinama infekcinė liga, kurią serga tiek žmonės, tiek gyvūnai. Laimo ligos sukėlėjas – Borrelia burgdorferi bakterija, priklausanti spirochetų (Spirochaetaceae) šeimai. Liga pavadinta pagal Old Laimo (Old Lyme) miestą JAV (Konektikutas), nes jame 1975 m. pirmą kartą aprašyta.
Laimo ligos sukelėjus platina iksodinės erkės įsisiurbimo metu. Borelijos gyvena smulkiųjų graužikų, elnių, paukščių, driežų organizme. Laimo liga yra dažniausia erkių pernešama liga Europoje (labiausiai paplitusi Vokietijoje, Austrijoje, Slovėnijoje, Lenkijoje, Baltijos ir Skandinavijos šalyse) ir Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje apie 8,3 % erkių yra užsikrėtusios borelijomis. Lietuvoje pirmąsyk užfiksuota 1987 m.
Ligos požymiai gali būti įvairūs. Ankstyvos ligos stadijos nesunkiai pagydomos. Ilgai negydant, liga tampa daug pavojingesnė. Laimo ligos inkubacinis periodas (laiko tarpas nuo bakterijos patekimo į organizmą iki pirmųjų požymių pasireiškimo) trunka 2–18 dienų po erkės įkandimo (kitur nurodoma 3–35 dienos, dažniausiai 7–10 dienų). Pirmoje (pradinėje) ligos stadijoje erkės įkandimo vietoje dažniausiai atsiranda „klajojanti raudonė“  – tai apvali (nors gali būti ir kitokios formos), į šonus plintanti rausva dėmė, kurios kraštai yra ryškiai raudoni, paprastai nelygūs. Dėmės centras dažniausiai būna baltas, jame galima pastebėti įkandimo žymę. Tiesa, kartais migruojančios raudonės centras būna ryškesnis nei jos plintantys pakraščiai. Migruojanti raudonė gali nesukelti jokių simptomų, tačiau neretai pasireiškia perštėjimas (ypač ant dėmės patekus vandens, pvz., prausiantis), skausmas. Kartu su migruojančia raudone gali pasireikšti kiti nespecifiniai simptomai, tokie kaip artralgija (sąnarių skausmas), mialgija (raumenų skausmas), periorbitalinė edema (patinimas aplink akis), konjunktyvitas (akies junginės uždegimas – akys parausta), karščiavimas, galvos skausmas, bendras negalavimas. Migruojanti eritema po 4-6 savaičių dažniausiai išnyksta savaime (iki to laiko ji būna gana ženkliai išplitusi, jos skersmuo gali siekti 60-80 cm).
Negydoma liga progresuoja: antrojoje stadijoje (praėjus 2–9 mėnesiams po užsikrėtimo) gali atsirasti periferinės nervų sistemos sutrikimų (dažniausiai veidinio nervo parezė), atramos ir judėjimo sistemos, širdies, odos, akių ir kitų organų pažeidimų. Trečiojoje stadijoje (9 ir daugiau mėnesių po užsikrėtimo) kyla sąnarių uždegimas, lėtinis atrofinis akrodermatitas, keratitas, encefalomielitas, polineuropatijos, demencija. Ligonis gali sirgti keletą metų, tapti invalidu.
Laimo liga gydoma antibiotikais. Profilaktika: priemonės išvengti erkės įkandimo, jam įvykus – erkės ištraukimas stengiantis kuo mažiau pažeisti jos kūną, kad patektų mažiau galimų bakterijų, įkandimo vietos ir savijautos stebėjimas.
Antanas Varnelis
Antanas Varnelis (1971 m. Dadotkuose – 1994 m. rugsėjo 28 d. Vilniuje) – Lietuvos serijinis žudikas.
Biografija
Iš tėvų atėmus tėvystės teises, dar kūdikystėje pateko į Jurbarko rajone įsikūrusius Viešvilės vaikų namus, kuriuose užaugo. Mokyklą lankė Gelgaudiškyje, Šakių rajone.
16 m. amžiaus dėl polinkio vogti buvo du kartus tiriamas Žiegždrių psichiatrinėje ligoninėje. Nustatyta įgimta silpnaprotystė ir lengvas protinis atsilikimas su asmenybės psichopatizacija. Tačiau pripažintas pakaltinamu.
Nusikaltimai ir bausmė
1987 m. A. Varnelis Šakių raj. teismo nuteistas 2 m. ir 3 mėn. laisvės atėmimo, atidedant nuosprendžio vykdymą už pinigų, 12 alaus butelių, vištos vagystę. 1988 m. teistas vėl – vagystė, atviroji vagystė, piktybinis chuliganizmas. Skirta bausmė 4 m. (Pravieniškių bendrojo režimo PDK). 1992 m. sausio 14 d. už gerą elgesį anksčiau laiko paleistas į laisvę