cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juodeikėliai II
Juodeikėliai II – buvęs kaimas Telšių rajono savivaldybėje, į pietus Tryškių, Virvytės dešiniajame krante.
Amerikiniai akmenyniniai ešeriai
Amerikiniai akmenyniniai ešeriai (Ambloplites) – ausytųjų ešerių (Centrarchidae) šeimos žuvų gentis.
Kūnas iki 30-43 cm. Svoris 0,45-1,4 kg. Paplitę Hadsono įlankoje ir Misisipės upės baseine.
Rūšys
thumb|left|210px|[[Tamsusis akmenyninis ešerys Ambloplites ariommus]]
Indrė Jakubaitytė
Indrė Jakubaitytė (g. 1976 m. sausio 24 d.) – Lietuvos ieties metikė. Asmeninį rekordą pasiekė 2007 m. Kaune. Atstovavo Lietuvai 2007 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate.
Marattiopsida
(lot. Marattiopsida) – augalų (Plantae) karalystės, papartūnų (Pteridophyta) skyriaus klasė. Priklauso sporinių induočių grupei.
Marattiopsida
Šampanė-Ardėnai
Šampanė-Ardėnai  – buvęs administracinis regionas šiaurės rytų Prancūzijoje. Sostinė – Šampanės Šalonas. Plotas – 25,6 tūkst. km²; 1,34 mln. gyventojų (1999).
Kauno Kaunas
Kaunas Triobet - buvęs profesionalus krepšinio klubas iš Kauno, įkurtas 2008 m. Pirmaisiais gyvavimo metais priimtas į LKL ir BBL. Klubo branduolį sudarė buvę Kauno „Žalgirio-Sabonio mokyklos“ auklėtiniai. Galimybę žaisti LKL komanda gavo 2008 m., „Žalgiriui–Sabonio mokyklai" laimėjus Nacionalinę krepšinio lygą. 2009 m. prieš prasidedantį LKL sezoną klubas susijungė su kitu Kauno klubu „Aisčiais“, vietoje „BC Kaunas Triobet“ įkurtas „Aisčių sportas“. Toliau tapo Kauno Baltai, o šis klubas - LSU-Baltai.
FK Osipoviči
FK Osipoviči – Baltarusijos futbolo klubas iš Asipovičų.
Istorija
Klubas įkurtas 1994 m. Tuo metu vadinosi KRZ.
Vieną sezoną (1999 m.) yra žaidę elito divizione, bet neįsitvirtino.
Po to sekė kritimas į Pirma lygą. O nuo 2003 m. žaidė Antroje lygoje. 2017 m. grįžo į Pirmą lygą, bet užėmė 15 vietą ir prarado vietą Pirmoje lygoje.
Sezonai
Šaltinis:
Rokiškio rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Rokiškio rajono savivaldybės taryba – Rokiškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Vidmantas Kanopa, nuo 2001 m. – Gediminas Matiekus.
Grand Theft Auto: Liberty City Stories muzika
Grand Theft Auto žaidimuose muzika visuomet vaidino labai svarbų vaidmenį. Grand Theft Auto: Liberty City Stories taip pat ne išimtis. Su 10 radijo stočių, ten yra visi muzikos žanrai – nuo roko iki repo, nuo naujų hitų iki įdomiausių pokalbių programų. Grand Theft Auto: Liberty City Stories leidžia jums susikurti savo MP3 stotį ir ten dėti savo muziką. Beje, kiekviena mafija turi savo mėgstamiausią radijo stotį. O štai toks Grand Theft Auto: Liberty City Stories 1998 metų radijo stočių repertuaras:
Double Cleff FM (Klausoma Leonų šeimos mafijos)
DJ: Sergio Boccino (Balsas: Robert Blumenfeld) Flashback FM
DJ: Reni Wassulmaier (Barbara Rosenblatt)
Head Radio
DJ: Michael Hunt (Russ Mottla)
Kalenikas Miškovičius
Kalenikas Miškovičius – Kremeneco bajoras, artimas Švitrigailai.
Grand Theft Auto: Liberty City Stories muzika
Pokalbių radijas
Kalenikas Miškovičius
Švitrigailos patarėjas, nuo 1434 metų Zvenigorsko (Podolė) ir Putilovo (Severščina) seniūnas. 1437 m. spalio 17 d. privilegija, paskelbta Kijeve, gavo iš Švitrigailos už ištikimą tarnybą daugelį dvarų Kijevo žemėje ir Voluinėje, ir gyvenvietes netoli Žytomyro.
Grand Theft Auto: Liberty City Stories muzika
Lips 106 FM
DJ: Cliff (Ed McMann) ir Andee (Shelley Miller)
Kalenikas Miškovičius
Vaikai
Turėjo sūnus: Senką, Ivašką, Getautą- Andrejų, Akušką, Džerbą, Tišką ir dukterį (Romano Ivaškovičiaus Volkavičiaus žmona), jos anūkas Ivanas Gornostajus rėmė Tiškevičių giminę ir prisidėjo prie jos kilimo.
Grand Theft Auto: Liberty City Stories muzika
MSX 98 FM
DJ: MC Codebreaker ir DJ Timecode
Radio Del Mundo FM (Klausoma Diablų gaujos)
DJ: Panja Gavaskar (Hajaz Akram)
DJ: Boy Sanchez (Oliver Vuquer)
The Liberty Jam FM (Klausoma pietinės dalies gaujos)
DJ: DJ Clue
Tupungatitas
Tupungatitas  – aktyvus ugnikalnis (stratovulkanas) Čilės (Santjago regionas) ir Argentinos (Mendosos provincija) pasienyje, Andų kalnuose, 8 km į pietus nuo Tupungato ugnikalnio. Aukštis 5913 m. Paskutiniai išsiveržimai vyko: 1959, 1960, 1964, 1980, 1986 m.
Astrofotometras
miniatiūra|Fotometras Astrofotometras – prietaisas, kuriuo matuojamas kosminių objektų ryškis įvairiose spektro srityse. Labiausiai naudojami fotoelektriniai fotometrai fotodaugintuvai ir krūvio sąsajos įtaisai (CCD kameros). Spektro sritims atskirti yra naudojami stikliniai arba interferenciniai šviesos filtrai.
Diredava
Diredava  – miestas rytinėje Etiopijoje, 1200 m aukštyje virš jūros lygio, vienas iš dviejų savivaldžių miestų (kaip ir Adis Abeba). 398,0 tūkst. gyventojų (2005 m.). Yra Aba Tena Dedžazmač Jilma tarptautinis oro uostas. 40 km nuo Diredavos yra Haramajos universitetas. Cemento, siuvimo, tekstilės, maisto pramonė. Žemės ūkis. Mečetė, koptų bažnyčia, karalių rūmai.
Istorija
Diredava įkurta 1902 m. nutiesus Adis Abebos–Džibučio geležinkelį.
Židinys
300px|thumb|right|Židinys Židinys − atvira ugniavietė patalpoje; vienas iš seniausių patalpų šildymo būdų
Židinį sudaro pakura, pakuros sąrama, dūmtraukis ir jo gaubtas (vadinamoji kakta). Židinys įrengiamas patalpos viduryje, prie sienos arba pačioje sienoje. Židinys daromas iš plūkto molio, akmenų, medžio, plytų, koklių, metalo, marmuro arba kitų medžiagų.
Geriausias židinys − sumūrytas iš ugniai atsparių plytų. Pakuros paviršius, kurį tiesiogiai veikia ugnis, mūrijamas iš ugniai atsparių plytų. Židinys turi stovėti ant akmeninio, nejudančio ir vandens nepraleidžiančio pagrindo.
Židinius kūrenti praktiškai galima bet kuriuo kuru, tačiau geriausiai tinka malkos − beržinės, ąžuolinės, eglinės, pušinės, drebulinės, alksninės. Drebulinės ir alksninės malkos nerūksta, be to, jomis kūrenant dūmtraukyje išdega suodžiai. Suodžius taip pat panaikina degdamos išdžiūvusios bulvių lupenos. Įvairių atspalvių liepsna susidaro deginant kelmus bei šaknis. Vyšnių bei obelų malkos skleidžia malonų kvapą.
Priemonės kurui įdėti, pažarstyti − kaltos metalinės žnyplės, žarstekliai.
Šildymas židiniais
Šildymas židiniais vyksta dviem būdais:
Židinio istorija
right|200px| Židinio prototipas buvo akmens amžiaus stovyklaviečių duobės ugniai kūrenti. Dar paleolito būstuose židinyje buvo gaminamas maistas, židinys šildė patalpą. Daugelis senovės tautų židinį laikė šventa ir neliečiama vieta.
Renesanso laikotarpiu židinį imta naudoti ne tik patalpoms šildyti, bet ir interjerui puošti. Gotikos ir baroko interjeruose židinys pasidarė vienas svarbiausių interjero elementų. Jo puošyboje vyravo skulptūros dekoras ir architektūros elementai. Klasicistiniams židiniams būdinga taisyklingos formos, išsikišusi sąramos lentynėlė (žvakidei, laikrodžiui, skulptūrai pastatyti), antikinių motyvų dekoras.
Lietuvoje židinių rasta IV−III tūkstantmetyje pr. m. e. gyvenvietėse.
IX−XIV a. gyvenviečių pastatai turėjo iš molio ir akmenų padarytas krosnis. Kauno pilyje buvo židinys su pakuros sąrama ir gaubtu.
Puošnių spalvotų koklių židinių būta XVI a. didikų rūmuose ir pilyse.
Gotikinių židinių rasta Perkūno namuose (Kaune), Vilniaus Pilies gatvės namuose. 1640 m. buvo išmūryta židinių Vilniaus artilerijos bastione. Daug židinių buvo Biržų pilies rūmuose.
Barokinių židinių rasta kai kuriose Vilniaus universiteto patalpose, klasicistinių − Panemunės pilyje.
Nuo XVI a. pabaigos vietoj židinių įsigalėjo koklių krosnys.
Bilioniai
Bilioniai (arba Bilionys) – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Laukuvos, prie Žemaičių plento. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Bilionių piliakalnio papėdėje Jono Rupšlaukio etnografinė sodyba – valstybės saugomas architektūros paminklas. Išlikę autentiški namas, svirnas, jauja-tvartas, malkinė, šulinys. Aplink yra tvenkiniai, auga seni ąžuolai, beržai, gluosniai. Šalia Bilionių įrengta kalnų slidinėjimo trasa „Aukštagirės kalnas“.
thumb|left|Etnografinė sodyba
Istorija
Iš rytų prieina Varnių regioninis parkas, kuriame yra Bilionių piliakalnis, įsteigtas Bilionių kraštovaizdžio draustinis. 1940 m. rugpjūčio 10 d. buvo įkurta Lietuvai vaduoti sąjunga. Pokario metais apylinkėse veikė Kęstučio apygardos,Butigeidžio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1924 m. įsteigta pradžios mokykla, dab. Laukuvos gimnazijos pradinio ugdymo skyrius. 1967 m. įkurti kultūros namai, biblioteka, medicinos punktas. 2021 m. patvirtintas Bilionių herbas.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
2013 m. Afrikos Tautų taurė
'''2013 m. Afrikos Tautų taurė''' – 29-asis Afrikos Tautų taurės turnyras, vykęs Pietų Afrikos Respublikoje 2013 m. sausio 19-vasario 10 dienomis, 5 miestuose.
Šį turnyrą surengti turėjo Libija, bet dėl šalyje kilusio pilietinio karo turnyras perkeltas į Pietų Afrikos Respubliką, o Libijai palikta galimybė surengti čempionatą 2015 m.
Čempionais tapo Nigerijos futbolininkai, finale 1:0 nugalėję Burkina Fasą.
2013 m. Afrikos Tautų taurės laimėtojas pateko į 2013 m. Konfederacijų taurės turnyrą.
Stadionai
Čempionatas vyko 5 Pietų Afrikos miestuose.
Atranka
Atranka į Afrikos Tautų taurę vyko nuo 2012 m. sausio 15 d. iki 2012 m. spalio 12 d.
Patekusios komandos
thumb|right|240px|{{legend|#6600ff|Pateko}} {{legend|#ff6666|Neįveikė atrankos}} {{legend|#000000|Nedalyvavo atrankoje}} {{legend|#ababab|Nėra CAF narė}}
Višonki Vlostai
Višonki Vlostai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Kliukovo, apie 20 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 56 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 4 namai ir 27 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 6 namai ir 37 gyventojai, iš kurių 1 stačiatikis.
Achalkalakis
Achalkalakis ( „Naujas miestas“; 🇦🇲, „Akhalkalak“') – nedidelis miestas pietinėje Gruzijos dalyje, Samcchė-Džavachetijos administraciniame regione, istorinėje Džavchetijos srityje.
Otomanų imperijos valdytas miestas po 1828–1829 m. Rusijos-Turkijos karo atiteko Rusijos imperijai.
Apie 93,8 % gyventojų – armėnai (2014 m.).
Miestas išsidėstęs taro dviejų Kuros upės baseino upių, kurios susijungia šiaurinėje miesto dalyje. Pietrytinėje dalyje yra didelė kalva, kurią gyventojai vadina „Tašvanka“. Anksčiau apaugusią spygliuočiais kalvą gyventojai ekonomiškai sunkiais 1990 m. praretino. Šalia kalvos yra miesto kapinės.
Osmundopsida
(lot. Osmundopsida) – augalų (Plantae) karalystės, papartūnų (Pteridophyta) skyriaus klasė. Priklauso sporinių induočių grupei.
Nida
thumb|left|250px|[[Nidos uostas]]
Į centrinę gatvę sueina keliolika šalutinių gatvių (dažniausia akligatvio tipo). Išlikę senų, XIX–XX a. sandūros namelių ir vilų. Istorijos muziejus (įkurtas 1966 m.). Jame galima susipažinti su vietos gyventojų buitimi ir kultūra, tradiciniais verslais – žvejyba, varnų gaudymu ir kt. Žvejo etnografinė sodyba (įrengta 1974 m.), Tomo Mano memorialinis muziejus (nuo 1995 m.) V. K. Mizgirių gintaro galerija-muziejus (nuo 1995 m.), kuriame eksponuojami šių laikų dailininkų darbai iš gintaro, bei archeologinių radinių kopijos. Nidos Švč. Mergelės Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčia (aptarnauja visą Neringą), Nidos evangelikų liuteronų bažnyčia (pastatyta 1888 m.), greta bažnyčios – etnografinės kapinės, kuriose galima pamatyti iš medžio padarytus antkapinius paminklus-krikštus. Taip pat mieste yra G. D. Kuverto paminklas, pastatytas Nidos apylinkių apželdintojui 1856 m. Jis stovi G. D. Kuverto gatvės gale. Vėliau šioje vietoje, Nidos kopų apželdintojų senosiosiose kapinėse, buvo laidojami kopų prižiūrėtojai ir miškininkai.
Nidoje yra Neringos gimnazija, nuo 2005 m. veikia VšĮ Kauno paslaugų verslo darbuotojų profesinio rengimo centro filialas, Neringos savivaldybės viešoji biblioteka, Neringos paštas (LT-93012), girininkija.
Etimologija
Nidos vardas minimas nuo XIV a. pabaigos, pirmiausia Kryžiuočių karo kelių aprašymuose (Noyken) kaip netoli Rasytės esantis kaimas. Tačiau lieka neaišku, kaip k galėjo pavirsti d.
Kokia galūnė iš pradžių buvo paplitusi, tiksliai neaišku. Dar ir dabar pasitaiko, kad gyvenvietė vadinama Nide, panašiai kaip ir Viduramžiais mini vokiečiai. Todėl tikėtina, kad pirminė lytis buvusi Nidė ar net Naidžiai ar Neidžiai. Jeigu tai teisybė, tuomet Nidos vardas būtų susijęs ne su sanskritu, bet su latvišku naids, naidus – „nesantaika, priešiškumas, neapykanta“ arba yra netgi asmenvardinės kilmės.
Geografija
thumb|left|250px|Didžioji kopa; per jos vidurį – siena su Rusija
Nida yra piečiausia Lietuvai priklausanti gyvenvietė Kuršių Nerijoje. Įspūdingos šalia Nidos esančios kopos, kuriose galimai esama prancūzų belaisvių kapinių. Kopomis susižavėjo ir 1965 m. Nidoje lankęsis Nobelio literatūros premijos laureatas, prancūzų filosofas ir rašytojas Žanas Polis Sartras. Čia padaryta garsioji A. Sutkaus nuotrauka „Sartras kovoja su vėju Kuršių Nerijoje“, kuri įkvėpė prancūzę skulptorę Roseline Granet.
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuva yra Baltijos jūros pietrytinėje pakrantėje esanti valstybė, kuri priklauso Jungtinių tautų organizacijai, Europos Saugumo ir Bendradarbiavimo organizacijai, Europos Sąjungai, Šiaurės Atlanto Sutarties organizacijai, Pasaulinės Prekybos Organizacijai (2002 m.), EBPO ir dar beveik 250 tarptautinių tarpvyriausybinių organizacijų ir tarptautinių institucijų. Šiuo metu Lietuva palaiko diplomatinius santykius su 189 valstybėmis, iš kurių 187 yra Jungtinių Tautų Organizacijos narės. Paskutinė valstybė, su kuria užmegzti diplomatiniai santykiai, - Bisau Gvinėja (2021 m. rugsėjo mėnesį).
Nida
Geografija
Prie Nidos yra išlikę senų pajūrio pušynų fragmentų. Tarp didžiausių kopų yra Parnidžio kopa su Saulės laikrodžiu (1999 m. gruodžio 4 d. uragano Anatolijaus suniokota dalis Stelos), Urbo kalnas (ant jo yra Nidos švyturys), Didžioji kopa.
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuvos narystė Europos Sąjungoje
Nuo 2004 m. gegužės 1 d. Lietuvos yra Europos Sąjungos nare kartu su dar 27 valstybėmis. ES veikla įtakoja įvairias politikos sritis nuo vartotojų teisių iki šalies gynybos klausimų. 2013 m. II pusmetį Lietuva pirmininkavo ES Taryba i. Priklausymas šiai sąjungai sustiprino šalies ūkį atsiverdamas  plačias visos Europos rinkos. Auga tiesioginės užsienio investicijos Lietuvai. Atsirado galimybė turėti energetinę nepriklausomybę. Nuo 2007 m. įsiliejus į Šengeno erdvę sudarytos galimybės laisvai judėti tiek gyventojams, tiek prekėms po 25 Europos valstybes. Tiek dirbant, tiek atostogaujant ar mokantis bendrijos šalyse Lietuvos piliečiai turi vienodas socialines garantijas. Atsirado papildomas ES investavimas į švietimą ir mokslą per įvairius fondus ir programas. Kiekvienam Lietuvos piliečiui, kaip ES piliečiui, garantuojama ES atstovybių konsulinė pagalba tose šalyse, kur Lietuva atstovybių neturi.
Nida
Geografija
Dėl ypatingos geografinės padėties (labiausiai į vakarus nutolusi Lietuvos gyvenvietė ), Nidoje yra užfiksuota keletas šalies klimato rekordų:
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuvos narystė NATO
Nuo 2004 m. kovo 29 d. Lietuva yra Šiaurės Atlanto Sutarties organizacijos nare. Tai gynybinė sąjunga pagrįsta nepriklausomų valstybių politiniu ir kariniu bendradarbiavimu. Jos nariai įsipareigoję ginti laisvę, saugoti bendrą palikimą ir civilizaciją, vadovaujantis demokratijos, individo laisvės ir įstatymo viršenybės principais. Pagal 5-ąjį sutarties straipsnį visos NATO valstybės įsipareigoja ginti viena kitą. Lietuva bendradarbiauti su NATO pradėjo jau 1991 m. Po penkerių metų buvo atidaryta Lietuvos atstovybė prie šios organizacijos, o 2002 m. pabaigoje, kartu su dar šešiomis valstybėmis, Lietuva buvo oficialiai pakviesta pradėti darybas dėl narystės Aljanse. Šiandien Lietuva NATO vertina kaip svarbiausią ir veiksmingiausią kolektyvinės gynybos sistemą, užtikrinančią valstybės saugumą ir galimos agresijos atgrasymą, todėl visomis priemonėmis yra stiprinami transatlantiniai ryšiai taip siekiant prisidėti prie Europos ir JAV santykių stiprinimo.
Nida
Istorija
thumb|left|„Žvilgsnis į Purvynės prieplauką“, amžininkų pramintas Itališku vaizdeliu (dailininkas [[Carl Knauf|Karlas Knaufas)]]
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuvos narystė Jungtinėse Tautose
1991 m. rugsėjo 17 d. Lietuva tapo Jungtinių Tautų nare. Šios visuotinės tarptautinės organizacijos narėmis yra 193 valstybės. Jungtinių Tautų Chartijoje įtvirtinti organizacijos tikslai: išsaugoti tarptautinę taiką bei saugumą, sustabdyti agresiją, remiantis teisingumo ir tarptautinės teisės principais, sureguliuoti arba išspręsti tarptautinius ginčus. Lietuvos interesams Jungtinėse Tautose atstovauja Lietuvos Respublikos nuolatinė misija Jungtinėse Tautose Niujorke, Nuolatinė atstovybė prie Jungtinių Tautų biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje ir Nuolatinė atstovybė prie tarptautinių organizacijų Vienoje. 2013 m. Lietuva buvo išrinkta Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos nenuolatine nare ir Saugumo Tarybai -  2014 m. vasarį ir 2015 m. gegužę. 2007 m. Lietuva pirmininkavo Jungtinių Tautų Ekonominei ir socialinei taryba i.
Nida
Istorija
Nida dabartinėje vietoje įsikūrusi gana neseniai, čia jau gyventa II tūkstm. pr. m. e. pradžioje, kai Kuršių nerija buvo apaugusi vešliais lapuočių miškais. Senoji Nida, minima nuo 1385 m. kryžiuočių karo kelių aprašymuose, tuomet ji buvo apie 2 km į pietus nuo dabartinės, arčiau Baltijos jūros.
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuva tarptautinėse ir regioninėse organizacijose
Šiuo metu Lietuva yra arti 50 tarptautinių tarpvyriausybinių organizacijų narė. Daugumos tarptautinių organizacijų nare Lietuva tapo po nepriklausomybės atkūrimo, o tarpukariu veikusiose organizacijose Lietuvos narystė buvo atkurta. 2015 m. Lietuva trečią kartą išrinkta į UNESCO Vykdomąją tarybą. Šiuo metu Lietuva dalyvauja Tarptautinės telekomunikacijų sąjungos tarybos, Pasaulio turizmo organizacijos valdybos darbe. Lietuva aktyviai veikia ir regioninėse organizacijose. 2001–2002 m. Lietuva pirmininkavo Europos Tarybos Ministrų komitetui. 2009–2010 m. Lietuva pirmininkavo Baltijos jūros valstybių tarybai, 2012 m. – Baltijos jūros regioniniams formatams, tokiems kaip Baltijos Ministrų Taryba ir Šiaurės-Baltijos šalių aštuonetukas. 2011 m. sėkmingai pirmininkauta Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacija i.
Nida
Istorija
Nida minima nuo 1437 m. lapkričio 11 d., kai paminėta Nidos smuklė. Miestelis 1529 m. gavo Magdeburgo teises. 1603–1606 m. Nidoje siautė maras. 1675 m. Senąją Nidą užpusčius smėliui, jos gyventojai ėmė kurtis šiauriau, prie Kuršių marių, o 1732 m. apsigyveno dabartinėje Nidoje. Netoliese jau buvo įsikūrę Skruzdynės ir Purvynės kaimeliai, todėl dabartinė Nida susidarė iš trijų nedidelių kaimų – Nidos, Skruzdynės ir Purvynės.
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuvos-Lenkijos santykiai
miniatiūra|V. Adamkaus ir V. Kwasniewski susitikimas Lenkijoje 2000 m. Lietuva ir Lenkija turi ilgametę tarpusavio santykių istoriją: nuo bendros valstybės iki laikotarpio, kuomet buvo nutraukti visi diplomatiniai santykiai. Šiuo metu Lietuvos ir Lenkijos santykiai yra geri. Lenkija Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugpjūčio 26 d., o tų pačių metų rugsėjo 5 d. užmegzti diplomatiniai santykiai. Plėtojant tarpvalstybinius santykius 1994 m. balandžio 26 d. buvo pasirašyta Lietuvos Respublikos ir Lenkijos Respublikos draugiškų santykių ir gero kaimyninio bendradarbiavimo sutartis. Pastaroji reglamentuoja esminius principus, kuriais grindžiamas šalių bendradarbiavimas, sutartimi atsisakoma bet kokių teritorinių pretenzijų, apibrėžiamas tautinių mažumų teisės. 1995 m. vasarį įvyko pirmasis oficialus LR prezidento vizitas į Varšuvą. Siekiant užtikrinti efektyvesnį šalių bendradarbiavimą bei paspartinti dvišalių projektų įgyvendinimą, 1997 m. buvo įsteigtos trys bendros institucijos: Lietuvos ir Lenkijos Prezidentų konsultacinis komitetas, Lietuvos ir Lenkijos Seimo narių Asamblėja, Lietuvos ir Lenkijos Vyriausybių bendradarbiavimo Taryba. Dvišalis bendradarbiavimas ypatingai glaudus ir intensyvus tapo prezidentais tapus V.Adamkui ir A.Kvasnievskiui. Lenkija buvo svarbus sąjungininkas Lietuvai siekiant narystės ES ir NATO, abu prezidentai tarpininkavo Ukrainoje Oranžinės revoliucijos laikotarpiu, šalys iki šiol vienodai vertina užsienio politikos grėsmes ir regiono energetinės nepriklausomybės svarbą. Kiek vėliau įtampa dvišaliuose kilo dėl skirtingai vertinamos tautinių mažumų padėties ir kilusių ginčų dėl Lietuvos lenkų asmenvardžių ir vietovardžių rašybos, mokyklų lenkų kalba. Su sunkumais švietimo srityje susiduria Punsko ir Seinų Lenkijos lietuviai. Nuo 2016 m. pasikeitus geopolitinei situacijai regione, įgyvendinant energetinius ir transporto infrastruktūros projektus, Lietuvos ir Lenkijos santykiai atgyja, Lenkija yra aktyviai įsitraukusi į Baltijos valstybių saugumo užtikrinimą, jos kariai nuolatos dalyvauja NATO karinėse pratybose Lietuvoje. miniatiūra|Lietuvos-Latvijos parlamento vadovų susitikimas
Nida
Istorija
thumb|right|Miestelio gatvė tarpukaryje (dailininkas [[Verneris Rymanas)]]
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuvos-Latvijos santykiai
Lietuvos ir Latvijos diplomatiniai santykiai pirmą kartą užmegzti 1919 m. 1921 m. vasario 12 d. Latvija de jure pripažino Lietuvą, 1921 m. gegužės 14 d. pasirašyta sutartis/konvencija dėl Lietuvos ir Latvijos valstybių sienos. Visą nepriklausomų valstybių laikotarpį tarp dviejų pasaulinių karų buvo bandoma stiprinti tarpvalstybinį ir tarptautinį bendradarbiavimą kuriant bendras sąjungas ir draugijas. Reikšmingesnių rezultatų tai nedavė. Abiem valstybėms atkūrus valstybingumą, diplomatiniai santykiai vėl užmegzti 1991 m. spalio 5 d.: susitarta dėl valstybės sienos atstatymo, investicijų skatinimo ir jų apsaugos, oro susisiekimo ir kitais klausimais. Šiandien Latvija užima antrą poziciją Lietuvos eksporto partnerių sąraše, o ketvirtą – importe. Šiuo metu Lietuvos ir Latvijos santykius įvairiose srityse reglamentuoja 23 dvišalės sutartys, ir 22 trišalės sutartys, kuriose dalyvaujama kartu su Estija.
Lietuvos-Baltarusijos santykiai
Lietuvos ir Baltarusijos tarptautiniai santykiai prasidėjo 1991 m., kuomet gruodžio 20 d. Lietuvos Aukščiausioji taryba pripažino Baltarusijos Respublikos nepriklausomybę, o po savaitės – gruodžio 27 d. Baltarusija pripažino Lietuvos Respublikos nepriklausomybę. 1992 m. gruodžio 30 d. Minske susitarta dėl diplomatinių santykių užmezgimo. 1995 m. abiejų šalių prezidentai Algirdas Brazauskas ir Aleksandras Lukašenka pasirašė sutartį „Dėl geros kaimynystės ir bendradarbiavimo“. Įvyko keletas aukščiausio rango valstybės vadovų vizitų. Nuo 2007 m. vyksta reguliarūs abiejų šalių vyriausybių vadovų susitikimai. Baltarusija yra svarbus Lietuvos ekonominis partneris, tačiau Lietuva palaiko ES ir kitų tarptautinių organizacijų požiūrį į šią valstybę. Pastaruoju metu įtampą kelia Baltarusijoje statoma Astravo atominė elektrinė, kurią Lietuva laiko nesaugiu objektu. Taip pat vis didėjanti Baltarusijos energetinė, ekonominė ir karinė priklausomybė nuo Rusijos Lietuvą verčia atsargiau vertinti šios šalies politinius sprendimus. Šiuo metu Lietuvos ir Baltarusijos santykius įvairiose srityse reglamentuoja 27 dvišalės sutartys. 2016 m. santykius aptemdė Astravo AE statybos ir 2017 m. vykdytos didelio masto bendros karinės pratybos su Rusija „Zapad 2017“.
Nida
Istorija
Nuo XIX a. 2-osios pusės žinoma kaip vasarvietė. XIX a. pabaigoje Nidos gyvenvietėje buvo įrengtas žvejų uostas, vėliau garlaivių prieplauka. 1874 m. ant apželdinto Urbo kalno pastatytas Nidos švyturys (vėliau sunaikintas nacių). 1923–1939 m. priklausė Lietuvai, 1933 m. paskelbta kurortu. Iki II pasaulinio karo pabaigos kurorte buvo įsikūrusi Nidos dailininkų kolonija. 1945 m. sausio 30 d. į Nidą įžengė sovietų armija. Miestas atstatytas 1945 m. ir 1953 m. sovietų. 1946 m. rugpjūčio 3 d. tapo miesto tipo gyvenviete (kaip vasarvietė), 1947 m. prijungta prie Klaipėdos, 1961 m. lapkričio 15 d. Sovietų Lietuvos Aukščiausios Tarybos prezidiumo įsaku įkūrus Neringos miestą įėjo į jo sudėtį ir tapo administraciniu centru. 1967 m. restauruotas T. Mano namelis (vėliau įrengtas muziejus).
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuvos-Rusijos santykiai
1920 m. liepos 12 d. Lietuva pasirašė Taikos sutartį su Sovietų Rusija, kuria „Rusija be atodairų  pripažįsta Lietuvos Valstybės savarankiškumą ir nepriklausomybę su visomis iš tokio pripažinimo einančiomis juridinėmis sėkmėmis ir gera valia visiems amžiams atsisako nuo visų Rusijos suvereniteto teisių, kurių ji yra turėjusi Lietuvių tautos ir jos teritorijos atžvilgiu“. Lietuva ir Rusija  1991 m. liepos 27 d. pasirašė sutartį „Dėl tarpvalstybinių santykių pagrindų". Šia sutartimi šalys pripažino viena kitą pilnateisiais tarptautinės teisės subjektais ir suvereniomis valstybėmis. Tų pačių metų spalio 9 d. abiejų valstybių atstovai pasikeitė notomis, kurios reiškė galutinį Lietuvos valstybės nepriklausomybė ir suverenumo pripažinimą. Kiek ilgiau užtruko Rusijos kariuomenės išvedimas iš Lietuvos teritorijos. Paskutiniai Lietuvoje dislokuoto dalinio likučiai LR teritoriją paliko 1993 m. rugpjūčio 31 d. Lietuva palaiko ES ir kitų tarptautinių organizacijų požiūrį į šią valstybę, pritaria sankcijų politikai. Šalis nepripažįsta dalies Gruzijos ir Ukrainos teritorijų prijungimo prie Rusijos federacijos. Taip pat aktyviai gina savo informacinę erdvę. Šiuo metu Lietuvos ir Rusijos santykius įvairiose srityse reglamentuoja 39 dvišalės sutartys.
Nida
Istorija
Sovietmečiu Nidoje pastatyti poilsio namai „Guboja“ (architektas A. Zaviša), „Žuvėdra“, „Nerija“, milicija ir taupomoji kasa (architektas J. Panavas), Neringos vykdomojo komiteto pastatas (architektas G. Tiškus), užeiga „Ešerinė“ (architektas V. Guogis), „Agilos“ kino teatras. Gyvenvietė išplėsta link Didžiosios kopos pagal architekto R. Kraniausko projektą.
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuvos-Ukrainos santykiai
1569–1795 m. Abiejų Tautų Respublikos gyvavimo laikais į jos teritoriją įėjo didelė dalis dabartinės Ukrainos. Iki 1918 m. abi šalys priklausė Rusijos imperijas, o iki 1991 m. – Tarybų Sąjungai. Po nepriklausomybių paskelbimo Lietuvos ir Ukrainos santykiai buvo šilti. 2009 m. tarp šių šalių buvo pasirašyta daug įvairaus pobūdžio bendradarbiavimo sutarčių. Lietuva įsipareigojo padėti Ukrainai siekiant tapti ES nare. 2013–2014 m. Euromaidano įvykiuose Lietuva labai palaikė Ukrainą. Įvairūs Lietuvos politikai (Vytautas Landsbergis, Loreta Graužinienė ir kt.) dalyvavo taikiuose mitinguose Kijeve.
Nida
Žymūs žmonės
1828 m. Nidoje gimė vokiečių entomologas Augustas Kuvertas ir tapytoja Erika Freyer-Henkel Nuo 1900 m. kurorte vasarodavo ir darbuodavosi garsieji vokiečių dailininkai: impresionistai Lovis Corinth ir Carl Knauf, ekspresionistai Max Pechstein, Ernst Mollenhauer ir Karl Schmidt-Rottluff, žymiosios „Tilto“ (Die Brücke) grupės tapytojai.
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuvos-JAV santykiai
kairėje|miniatiūra|Valdas Adamkus ir George W. Bush Vilniuje 2002 metais Pirmą kartą Lietuvos ir JAV diplomatiniai santykiai užmegzti 1922 m. liepos 28 d. didelėmis Lietuvos valstybės atstovų ir JAV lietuvių bendruomenės narių pastangų dėka. Visą Lietuvos okupacijos laikotarpį JAV laikėsi Lietuvos valstybės okupacijos nepripažinimo politikos. Atkūrus nepriklausomybę tarpvalstybiniai ryšiai atnaujinti 1991 m. rugsėjo 6 d. JAV vyriausybinės ir nevyriausybinės organizacijos suteikė daug įvairios pagalbos, kuri buvo nukreipta stiprinti jaunos nepriklausomos demokratinės valstybės visuomenines ir valdžios institucijas bei rinkos ekonomiką. 1992 m. spalio 2 d. Vilniuje įkurta JAV Ambasada. 2002 m. lapkričio 22 d. su oficialiu vizitu pirmą karta Lietuvoje lankėsi JAV prezidentas George W. Bush. 2003 m. gegužės 8 d. JAV Senatas vienbalsiai ratifikavo NATO narystės protokolus atverdamas Lietuvai galimybę tapti NATO nare. Šiuo metu Lietuvos ir JAV santykius įvairiose srityse reglamentuoja 29 dvišalės sutartys. Dabartinis JAV ambasadorius Lietuvai – Anne E. Derse, Lietuvos ambasadorius JAV – Audrius Brūzga.
Juodeikiai (Kelmė)
Juodeikiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kražių.
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuvos-Jungtinės Karalystės santykiai
Lietuvos ir Jungtinės Karalystės santykių istorija prasidėjo 1921 m. gruodžio 20 d., kuomet de jure buvo pripažintas Lietuvos valstybingumas. Jungtinė Karalystė tapo vienu iš svarbiausių eksporto partnerių. Lietuvai netekus nepriklausomybės Jungtinė Karalystė oficialiai panaikino Lietuvos pasiuntinybę Londone, tačiau leido veikti pasiuntiniui. 1991 m. rugpjūčio 27 d. Jungtinė Karalystė pripažino atkurtą nepriklausomos Lietuvos valstybę ir neilgai trukus Lietuvos Bankui perdavė įšaldytas Lietuvos aukso atsargas. 1991 m. rugsėjo 4 d. atkurti diplomatiniai santykiai. Be intensyvaus ekonominio, ūkinio, karinio, socialinio bendradarbiavimo Lietuva ir Jungtinė Karalystė glaudžiai bendradarbiauja švietimo, mokslo ir kultūros srityse. Šiuo metu Lietuvos ir JK santykius įvairiose srityse reglamentuoja 8 dvišalės sutartys.
Nida
Žymūs žmonės
Nobelio premijos laureatas Tomas Manas 1930–1932 m. vasarodavo Nidoje. Jo vasarnamis išliko iki šių dienų ir tapo kultūriniu centru su žymiajam rašytojui skirta memorialine ekspozicija.
Nidoje palaidotas Georgas Dovydas Kuvertas, pradėjęs kopų želdinimą. 1972 m. gimė poetė ir vertėja Neringa Abrutytė. 1973 m. – vyskupas Genadijus Linas Vodopjanovas.
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuvos-Prancūzijos santykiai
Pirmieji Lietuvos ir Prancūzijos kontaktai buvo užmegzti dar 1918 m. rudenį, o 1919 m. Paryžiaus taikos konferencijoje veikė Lietuvos delegacija vadovaujama Oskaro Milašiaus. De jure Prancūzija Lietuvą pripažino 1922 m. gruodžio 20 d. ir tapo viena iš svarbiausių politinių partnerių po meto Lietuvos valstybei. Sovietinės okupacijos laikotarpiu Prancūzijoje oficialios atstovybės Lietuva neturėjo, tačiau pavieniams asmenims buvo leista veikti. 1991 m. rugpjūčio 29 d. buvo atkurti diplomatiniai santykiai.
Nida
Kultūrinis gyvenimas
thumb|right|250px|[[Tomo Mano memorialinis muziejus, dažytas tradicinėmis Kuršių nerijos spalvomis: sienos – jaučio kraujo, vėjalentės ir langinės – vad. Nidos mėlio.]]
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuvos-Šventojo Sosto santykiai
Pirmasis popiežius pripažinęs Lietuvą de jure 1922 m. buvo Pijus XI, o Lietuvai atstovauti į Vatikaną išvyko Kazys Bizauskas. 1926 m. buvo įkurta Kauno bažnytinė provincija, o 1927 m. pasirašytas konkordatas su Šventuoju Sostu. Pastarasis niekuomet nepripažino Lietuvos įjungimo į SSRS sudėtį. Romoje veikė Lietuvos pasiuntinybės prie Šventojo Sosto. Iš naujo visaverčiai diplomatiniai santykiai atkurti  1991 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje pasirašyta dvišale deklaracija. 1992 m. liepos 11 d. pirmuoju Lietuvos ambasadoriumi prie Šventojo Sosto tapo Kazys Lozoraitis. Šiuo metu Lietuvos ir Šventojo sosto santykius įvairiose srityse reglamentuoja 4 dvišalės sutartys.
Vidukindas
Vidukindas (apie 755 m. – 810 m. liepos 7 d.) – pagonių saksų vadas kovose prieš paklusnumą Frankų imperijai. Jis asmeniškai nedalyvavo kovose, pirmenybę teikdamas įtakoti iš tolo. 777 metais bėgo į tada dar pagonišką Daniją, iš kur ir vadovavo sukilėliams. 782 metais surengė sėkmingą sukilimą prieš frankus, kurie patyrė pralaimėjimą Ejuntelio mūšyje prie Vėzerio kranto. 785 metais pasidavė frankų karaliui Karoliui Didžiajam, perėjo kartu su savo sąjungininku Abio į krikščionybę ir jam buvo dovanota, skirtingai nei daugeliui saksų sukilėlių, nubaustų frankų.
Nida
Kultūrinis gyvenimas
Nidoje ir gretimose gyvenvietėse kasmet organizuojama daug kultūrinių renginių, tapusių tarptautiniais ir tradiciniais:
Padavimai ir legendos
Arti Nidos kranto, Kuršių mariose gyveno paslaptinga mergelė, vadinama Nidos mergele. Giedromis naktimis vandenyse iškyla maža salelė, kurioje pasirodo ši mergelė, pasipuošusi lelijų vainiku. Jos dainos labai žavi ir skamba visoje apylinkėje. Šitaip gražuolė prisivilioja į savo salelę, kurioje amžiais žaliuoja medeliai, viešpatauja palaima, o širdį apima laimė. Jeigu kas nors patiki jos daina, šoka į bangas ir plaukia į salelę, bet neilgai ten džiaugiasi: staiga atsiveria kiaurymė ir praryja atplaukusį su visa sala. Šitaip žuvo daug jaunuolių, sužavėtų tos grakščios mergelės dainų.
Šiaurė-Pa de Kalė
Šiaurė-Pa de Kalė  – buvęs administracinis regionas šiaurės Prancūzijoje, prie Lamanšo sąsiaurio, ribojasi su Belgija. Sostinė – Lilis. Plotas – 12,4 tūkst. km²; 4,03 mln. gyventojų (2004).
Lietuvos tarptautiniai santykiai
Lietuvos-Islandijos santykiai
Islandija tapo pirmąja nepriklausoma valstybe, pripažinusia Lietuvos nepriklausomybę 1991 m. vasario 11 d. Tų pačių metų rugpjūčio 26 d. užmegzti diplomatiniai santykiai. Šiuo metu Lietuvos ir Islandijos santykius įvairiose srityse reglamentuoja 6 dvišalės sutartys.
Lietuvos-Švedijos santykiai
Švedija viena iš pirmųjų Lietuvą pripažino de fakto  1918 m. gruodžio 12 d., o po savaitės Stokholme atidarytas Lietuvių spaudos biuras. 1921 m. rugsėjo 28 d. užmegzti oficialūs diplomatiniai santykiai, atidaryta Lietuvos atstovybė. Aktyviai bendradarbiauta ekonomikos ir kultūros srityje. Lietuvą okupavus SSRS diplomatiniai santykiai nutrūko. Jie vėl atkurti 1991 m. rugpjūčio 27 d. Švedijos Karalius Karlas XVI Gustavas paskelbė, jog Švedija pripažįsta Lietuvos nepriklausomybę. Rugpjūčio 28 d. pasirašytas susitarimas dėl diplomatinių santykių atkūrimo. Šiandien Švedija yra vienas svarbiausių partnerių, bendradarbiaujant ekonomikos (didžiausia investuotoja) ir energetinio saugumo srityse. Šiuo metu Lietuvos ir Švedijos santykius įvairiose srityse reglamentuoja 16 dvišalių sutarčių.
Lietuvos-Norvegijos santykiai
Lietuvos nepriklausomybę Norvegija pripažino 1991 m. rugpjūčio 24 d. To paties mėnesio 27 d. buvo užmegzti diplomatiniai santykiai. Norvegija yra viena iš svarbiausių  partnerių, bendradarbiaujant ekonomikos, energetinio saugumo ir gynybos srityse. Šiuo metu Lietuvos ir Norvegijos santykius įvairiose srityse reglamentuoja 12 dvišalių sutarčių.
Lietuvos-Suomijos santykiai
Suomija Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugpjūčio 28 d. Tą pačią dieną užmegzti ir diplomatiniai santykiai. Suomija yra svarbi Lietuvos partnerė ir regiono kaimynė. Ypač plėtojamas bendradarbiavimas ekonomikos, energetinio, regioninio, informacinio saugumo bei kitose srityse. Šiuo metu Lietuvos ir Suomijos santykius įvairiose srityse reglamentuoja 12 dvišalių sutarčių.
Lietuvos-Danijos santykiai
miniatiūra|[[:da:Uffe_Ellemann-Jensen|Uffe Ellemann-Jensen]] Po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo 1990 m., Danijos vyriausybė pritarė ir materialiai parėmė Baltijos Informacinio biuro atidarymą Kopenhagoje 1990 m. rudenį, tapusio pirmąja tokio pobūdžio Baltijos šalių į staiga Vakarų Europoje. 1991 m. vasario 28 d. Danijos ir Lietuvos užsienio reikalų ministrai pasirašė bendrą protokolą, kuriuo įsipareigojama, esant palankiai galimybei, atkurti diplomatinius santykius. 1991 m. rugpjūčio 26 d. atkurti Lietuvos ir Danijos diplomatiniai santykiai. Danijoje tuometinio užsienio reikalų  ministro Uffe Ellemann-Jensen iniciatyva buvo suformuota aktyvi Baltijos politika, kuria ši valstybė pasižymėjo iki mūsų narystės NATO ir ES. Danijos suteikta parama Lietuvai buvo didžiausia ir ženkliai prisidėjo prie mūsų narystės NATO ir ES siekių įgyvendinimo, gausių Danijos investicijų atėjimo į Lietuvą. Šiandien ypač glaudus bendradarbiavimas gynybos ir ekonomikos srityje.
Lietuvos-Kinijos santykiai
Su Kinijos Liaudies Respublika diplomatiniai santykiai užmegzti 1991 m. rugsėjo 14 d. KLR ambasada Vilniuje įsteigta 1992 m., Lietuvos ambasada KLR – 1995 m. gegužės 15 d. Nors Lietuva oficialiai pripažįsta Vienos Kinijos politiką, veikia prekybos atstovybė su Taivanu (Kinijos Respublika). Lietuvoje triskart lankėsi Tibeto dvasinis lyderis ir Centrinės Tibeto administracijos garbės pirmininkas Dalai Lama XIV. Dar 1990 m. balandžio 4 d., eidamas Centrinės Tibeto administracijos vadovo pareigas jis pasveikino Lietuvą paskelbus nepriklausomybę. Bijant reikšmingesnio Kinijos-Lietuvos santykių pablogėjimo, 2013 m. Lietuvoje viešėjęs Tibeto dvasinis lyderis buvo priimtas neoficialiai. Lietuvoje yra du skverai pavadinti Tibeto vardu – Vilniuje ir Kaune. Dabartinis KLR ambasadorius Lietuvoje – Šen Žifei, Lietuvos ambasadorė Kinijoje – Diana Mickevičienė.
Grybėnai (reikšmės)
Grybėnais vadinami kaimai:
Višonki Vojcechai
Višonki Vojcechai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 9 namai ir 75 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 17 namų ir 173 gyventojai, iš kurių 3 stačiatikiai.
Bernard Berenson
Bernardas Berensonas (angl. Bernard Berenson, jaunystėje Bernhard Valvrojenski, 1865 m. birželio 26 d. – 1959 m. spalio 6 d.) – iš Lietuvos žydų kilęs JAV meno istorikas ir kritikas. Didžiąją dalį gyvenimo praleido Italijoje. Vertinamas vienu įtakingiausių XX a. pradžios menotyrininkų senųjų dailės meistrų, ypač renesanso laikotarpio, klausimais.
Biografija
Bernhardas Valvrojenskis gimė 1865 m. birželio 26 d. Butrimonių kaime Rusijos imperijoje (dab. Alytaus rajonas, Lietuva) Alberto (ankst. Altero) Valvrojenskio ir Juditos (ankst. Eudikės) Miklešanski šeimoje. 1875 m. šeima persikėlė į JAV ir pakeitė pavardę į Berensonus. Būsimasis meno kritikas vardo formą Bernhardas naudojo iki 1914 m.
1881 m. Bernardas Berensonas įstojo į Lotyniškąją mokyklą Bostone, 1883 m. − į Bostono universiteto Laisvųjų menų koledžą. Čia susipažino su meno kolekcionuotoju Edward Perry Warren, kurio rūpesčiu ir parama 1884 m. įstojo į Harvardo universitetą studijuoti literatūros ir kalbų: sanskrito, hebrajų, lotynų, graikų, arabų. Kartu jis studijavo viduramžių ir renesanso literatūrą bei kultūrą. Universitete jis priklausė literatūriniam rateliui O.K. Club, publikavo straipsnius universiteto leidiniui „Harvard Monthly“. 1885 m. apsikrikštyjo.
1887 m. jis baigė Harvardo universitetą ir su rėmėjų, Edward Perry Warren, Isabella Stewart Gardner, Thomas Sergeant Perry, bei kitų, pagalba išvyko tobulintis į Europą. Europoje palaipsniui Berensono domėjimąsi literatūra pakeitė interesas dailei. 1888 m. Anglijoje jis susitiko Mary Whitall Smith, su kuria susituokė 1890 m. Mary Berenson pati tapo žymia menotyrininke. Anglijoje Berensonas tobulinosi Oksforde, kur susipažino su kitų garsių menotyrininkų, Giovanni Morelli ir Giovanni Cavalcasselle, veikalais. Susitiko su Giovanni Morelli asmeniškai (ir tuo metu jaunu Adolfo Venturi). 1891 m. jis persikėlė į Villa I Tatti netoli Florencijos, kuri priklausė pažįstamam John Temple-Leader. Berensonas šią vilą nusipirko 1907 m. 1893 m. Berensonas publikavo pirmą straipsnį „Vazaris šiuolaikinėse publikacijose“.
1894 m. buvo išleistas pirmasis veikalas „Venecijos renesanso tapytojai“, prie kurio didele dalimi prisidėjo jo žmona Mary Berenson. Knyga buvo išleista Londone ir Niujorke, bei buvo palankiai sutikta skaitytojų. Redaguota ir perleista 1895 ir 1897 m. 1895 m. pasirodė veikalas „Lorencas Lotas: esė apie konstruktyviąją meno kritiką“. Berensonui priskiriama italų dailininko Lorenzo Lotto „atradimo“ garbė. Po to sekė eilė veikalų italų renesanso dailininkų tema. 1896 m. išleista „Florencijos renesanso tapytojai“, 1897 m. − „Centrinės Italijos renesanso tapytojai“, 1907 m. − „Šiaurės Italijos renesanso tapytojai“. 1903 m. Berensonas publikavo reikšmingiausiu jo darbu įvardijamą „Florencijos tapytojų piešiniai“. Šiai knygai konkurenciją gali sudaryti 1930 m. Berensono veikalas „Italijos renesanso tapytojai“, kurio pagrindu buvo anksčiau išleisti atskiri veikalai apie italų menininkus.
Berensono autoritetas buvo pažeistas 1924 m., kai jis buvo iškviestas liudytoju dėl paveikslo, kurio Leonardo da Vinčio autorystę viešai užginčijo Joseph Duveen. Teismo metu Berensonas nesugebėjo prisiminti, ant ko buvo nutapytas Leonardo paveikslas. Kartu paaiškėjo, kad Joseph Duveen slaptai jam mokėdavo už konsultacijas. 1937 m. Berensono ryšiai su Joseph Duveen nutrūko jiems susiginčijus dėl paveikslo „Piemenų pagarbinimas“ autorystės. Joseph Duveen norėjo jį parduoti kaip Džordžonės. Berensonas tvirtino, kad paveikslas yra Ticiano (paveikslas šiuo metu priskiriamas Džordžonei ir yra Vašingtono nacionalinėje dailės galerijoje).
Antrojo pasaulinio karo metu Berensonas kurį laiką slėpėsi draugų namuose. Jo žmona Mary Berenson mirė 1944 m. Villa I Tatti Setinjane. Vėlyvaisiais gyvenimo metais Berensonas parašė kelis autobiografinio pobūdžio veikalus. Bernardas Berensonas mirė 1959 m. spalio 6 d. savo viloje. Palaidotas kartu su žmona Villa I Tatti rūsiuose. Berensonas neturėjo išsimokslinimo meno srityje. 1955 m. Paryžiaus ir Florencijos universitetai jam suteikė garbės titulus. 1958 m. jis buvo priimtas į JAV meno ir mokslo akademiją. Testamentu Berensonas Villa I Tatti, savo meno kolekciją ir biblioteką paliko Harvardo universitetui. Viloje įkurtas Harvardo universiteto Italijos renesanso studijų centras.
Pagrindiniai veikalai
thumb|right|280px| Bernardas Berensonas 1911 m. prie Villa I Tatti
Il de Fransas
Il de Fransas ( – „Prancūzijos sala“) – administracinis regionas šiaurės Prancūzijoje aplink Paryžių, kuris yra regiono ir visos šalies sostinė. Plotas – 12,0 tūkst. km²; 12,21 mln. gyventojų (2019).
Tai tankiausiai apgyvendintas Prancūzijos regionas. Jį sudaro 8 departamentai: Paryžius, Esonas, Aukštutinė Sena, Sena-Sen Deni, Sena ir Marna, Marnos slėnis, Uazos slėnis, Ivlinas.
Etimologija
Nors modernus pavadinimas Île-de-France reiškia „Prancūzijos sala“, jo kilmė nėra aiški. „Sala“ gali reikšti žemę tarp Uazos, Marnos ir Senos upių arba Île de la Cité („Miesto sala“), kurioje buvo Prancūzijos karališkieji rūmai ir katedra.
Istorija
Merovingų laikais (476–750) regionas vadintas Frankija (Francia). X–XI a. Frankija apėmė regioną tarp Senos, Marnos, Beuvrono, Uazos, Nonetos upių. Il de Fransas buvo branduolys teritorijos, iš kurios Hiugas I Kapetas ir jo įpėdiniai išplėtė savo valdžią ir sukūrė Prancūzijos valstybę. Pavadinimas pirmąkart minimas 1429 m.
XV a. antroje pusėje Il de Fransas buvo karinė provincija, apėmusi teritoriją tarp Pikardijos, Normandijos, Orleanės, Nivernės ir Šampanės. Nuo XVI a. Il de Fransą administravo gubernatorius (karaliaus vietininkas). XVIII a. suskirstyta į Paryžiaus ir Soisonso intendantūras.
1790 m. per Prancūzijos revoliuciją Il de Franso provincija panaikinta, įkurti departamentai. Dabartinio administracinio regiono ribos nustatytos 1959 m. (tada vadintas Paryžiaus regionu).
Pagal 1976 m. įstatymą Paryžiaus regiono vietoje įkurtas Il de Franso regionas.
Gyventojai
Apie 25 % Il de Franso gyventojų yra gimę ne Prancūzijoje. Daugiausia Alžyre, Portugalijoje, Maroke, Tunise, taip pat Prancūzijos užjūrio teritorijose (Gvadelupoje, Martinikoje).
Geografija
Il de Fransas yra šiaurinėje Prancūzijos dalyje. Šiaurėje ribojasi su Aukštutine Prancūzija, Grand Estu rytuose, Burgundija-Franš Kontė pietryčiuose, Centru-Luaros Slėniu pietvakariuose ir Normandija vakaruose.
Reljefas
Paviršius žemas, kalvotas (aukštis 100–200 m; Il de Fransas užima Paryžiaus baseino vidurinę dalį), suskaidytas Senos ir jos baseino upių (Marnos, Orgės, Bievro, Urko, Uazos, Loingo) slėnių.
Klimatas
Vidutinių platumų jūrinis klimatas; sausio vidutinė temperatūra 2 °C, liepos 18 °C, per metus iškrinta 600–700 mm kritulių. Diduma Il de Franso dirvožemių – išplautžemiai. Yra lapuočių, daugiausia ąžuolų ir bukų miškų.
Ekonomika
thumb|left|[[La Défense žvelgiant iš Eifelio bokšto]] Il de Fransas – ekonomiškai stipriausias Prancūzijos regionas. Jame sukuriama 30,5 % Prancūzijos BVP (2016). Apie 87 % dirbančių gyventojų – paslaugų sferos (bankininkystės, finansų, administracijos, telekomunikacijų, prekybos, transporto) darbuotojai.
Pramonė
Pramonės svarbiausios šakos: automobilių, lėktuvų gamyba, elektronikos, informatikos, chemijos (farmacijos) pramonė. Vadinamuosiuose technopoliuose (Orsay, Massy, Saclay) atliekami branduolinės technikos ir kiti tyrimai. Žemės ūkio svarbiausia šaka – augalininkystė.
Ūkis
Žemės ūkio naudmenos užima 50 % Il de Franso teritorijos. Dideliuose ūkiuose (vidutiniškai 60 ha) auginami kviečiai, miežiai, cukriniai runkeliai, rapsai, mažuose (vidutiniškai 5 ha) – daržovės, gėlės, vaismedžiai.
Transportas
Regione labai daug kelių. Geležinkelių ir automobilių greitkeliai jungia Il de Fransą su daugeliu Prancūzijos administracinių regionų ir su gretimomis šalimis. Veikia Ženvilio (prie Senos) ir Boneuilaus (prie Marnos) upių uostai.
Turizmas
Il de Fransas yra viena populiariausių turistų lankomų vietų pasaulyje, 2017 m. regiono viešbučiuose apsilankė 23,6 mln. žmonių, o visų tipų apgyvendinimo įstaigose apsilankė 50 mln. žmonių. Daugiausia turistų atvyko iš JAV, Anglijos, Vokietijos ir Kinijos. 2017 m. Il de Fransas buvo lankomiausia kelionių vieta pasaulyje po Bankoko ir Londono. Didžiausias turistų traukos objektas regione 2017 m. buvo Paryžiaus Disneilendas, kuriame apsilankė 14,8 mln. lankytojų, po to seka Dievo Motinos katedra (apie 12 mln.) ir Švč. Jėzaus Širdies bazilika Monmartre (apie 11,1 mln. lankytojų).
Žymūs istoriniai paminklai regione už Paryžiaus ribų yra Versalio rūmai (7 700 000 lankytojų), Fontenblo rūmai (500 000 lankytojų), Vaux-le-Vicomte pilis (300 000 lankytojų), Malmezon rūmai ir Sen Deni vienuolyno bazilika, kurioje prieš Prancūzijos revoliuciją buvo laidojami Prancūzijos karaliai.
Bliūdžiai (Raseiniai)
Bliūdžiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Kalnujų, dešiniajame Tolupio ir kairiajame Bebirvos krantuose (į vakarus nuo kaimo Tolupis įteka į Bebirvą), į rytus nuo krašto kelio 146. Seniūnaitijos centras. Naftos telkinys.
UEFA čempionų taurė 1963–1964 m.
UEFA čempionų taurė 1963–1964 m. – devintasis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1963 m. rudenį. Jį laimėjo klubas, 1964 m. gegužės 27 d. finale laimėjęs prieš.
Vėpla (žurnalas)
Vėpla – dvisavaitis satyros ir humoro laikraštis, ėjęs 1928–1929 m. Kaune.
Istorija
Leido ir redagavo Henrikas Ernestas Blazas. Spausdino Spindulio spaustuvė Kaune. Išėjo 10 numerių. Nuo 1929 m. vadinosi „Vapsva“.
Bendradarbiavo Augustinas Gricius, Teofilis Tilvytis, dailininkai Vladas Banys, Telesforas Kulakauskas ir kt.
Leonas III
Popiežius Leonas III (vėliau – Šventasis Leonas III,, 750 m. Pietų Italija ar Roma – 816 m. birželio 12 d. Roma) – 795–816 m. Romos popiežius. Šventasis nuo 1673 m., šventė – birželio 12 d.
Krunoslav Slabinac
Krunoslav „Kićo“ Slabinac (g. 1944 m. kovo 28 d. Osijeke) – kroatų dainininkas ir politikas.
1969 metais Krunoslav išleido pirmąjį singlą „Plavuša“, greitai tapo vienas populiariausių Jugoslavijos atlikėjų. Dar labiau išpopuliarėjo 1970 metais, kai jis su daina „Više nećeš biti moja“ laimėjo Opatijafestivalen festivalį. Po metų Krunoslav dalyvavo „Jugovizija“, Jugoslavijos atrankoje į „Euroviziją“, kur su daina „Tvoj dječak je tužan“ užėmė pirmą vietą. 1971 m. „Eurovizijos“ konkurse atlikėjas pasirodęs su atrankoje nugalėjusia daina „Tvoj dječak je tuža“n, su 68 taškais užėmė 14 vietą. Krunoslav „Jugovizija“ konkurse taip pat dalyvavo 1970 ir 1973 m. 8-ame dešimtmetyje atlikėjas gastroliavo JAV.
Jacob Grimm
thumb|Jakob Grimm