cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gorijo
Savo klestėjimo laikotarpiu Gorijo nuolat kovojo su šiaurės imperijomis, kaip antai Kidanių imperija, Dzin dinastija. Ji taip pat puolė Mongolų ir Juanų dinastiją ir susigrąžino teritorijas, kai Juanų dinastija sunyko. Nors Gorijo labai vertino švietimą ir kultūrą, karo metu ji galėjo sutelkti didelę karinę galią. XIV a. Gorijo gynėsi nuo didžiulių Raudonųjų turbanų sukilimo armijų iš Kinijos ir profesionalių japonų piratų. Per paskutinį išpuolį prieš Mingų dinastiją generolas Yi Seong-gye įvykdė perversmą ir užbaigė Gorijo dinastiją.
Valokai (Barysavas)
Valokai – kaimas šiaurės Baltarusijoje, 1 km į šiaurės rytus nuo Mscižo.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Barysavo apskrities Mscižo valsčiuje.
Valokai
Valokais vadinami kaimai Baltarusijoje:
Nikolajus Šustovas
Biografija
Nikolajus Šustovas gimė 1834 m. gruodžio 29 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperijoje. Studijavo Peterburgo dailės akademijoje. Jo klasei vadovavo profesorius Piotras Basinas. Savo sugebėjimais Šustovas gana anksti patraukė dėstytojų dėmesį. 1856 m. jis gavo mažąjį sidabro medalį už tapybą iš natūros, kitais metais tą patį medalį – už tapybą iš natūros bei didįjį sidabro medalį už eskizą iš gamtos. 1858 m. Šustovas Dailės akademijos tarybai pristatė savo programą gauti mažajam aukso medaliui, t. y. paveikslą: „Ivanas III nuverčia totorių jungą, nuplėšdamas chano atvaizdą ir liepdamas nužudyti ambasadorius“. Akademija išreiškė padėką Šustovui už šį paveikslą ir 1861 m. jam buvo įteiktas mažasis aukso medalis.
Šioje dailininkų artelėje Nikolajus Šustovas dirbo iki pat savo mirties. 1865 m. dailininkų artelės parodoje Šustovo nutapytas portretas „Rytų Sibiro generalgubernatorius Michailas Korsakovas“ patraukė dėmesį ir Dailės akademijos taryba už šį portretą Šustovui suteikė istorinio žanro akademiko vardą.
Be Korsakovo portreto, Šustovas paliko dar keletą portretų, iš kurių žinomi: „Bajoro Michailo Fiodorovičiaus Romanovo pašaukimas“, „Ivanas Rūstusis prie jo nužudyto sūnaus kapo“.
HK Mogilev
HK Mogilev – Baltarusijos ledo ritulio klubas iš Mogiliavo, šiuo metu žaidžiantis BHL lygoje. Namų rungtynes žaidžia Mogiliavo žiemos sporto rūmuose. Įkurtas 2000 m. kaip Khimvolokno Mogilev, vėliau pervadintas į HK Mogilev.
Vilkiškių apylinkė (Šalčininkai)
Vilkiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Slovakijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
Slovakijos futbolo varžybos 1987–1988 m.
1987–1988 m. čempionatas
Slovakijos komandos dalyvavo.
Sevilla FC (moterys)
„Sevilla FC Femenino“ – Ispanijos futbolo klubas iš Sevilijos. Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą.
Istorija
2008 m. suburta moterų ekipa, rungtyniavusi aukščiausioje šalies lygoje.
Science
„Science“  – JAV tarpdisciplininis antras labiausiai pasaulyje cituojamas mokslo žurnalas. Leidinys pradėtas leisti nuo 1880 m. Žurnalą leidžia Amerikos asociacija mokslo pažangai. Žurnalo steigėjas – John Michels, vyriausiasis redaktorius – Holden Thorp.
2015 m. pirmojo leidinio cituojamas indeksas siekė 34.661, o pastarojo 38.138.
Istorija
Žurnalą 1880 m. įsteigė Niujorko žurnalistas John Michels, gavęs finansinę paramą iš Thomas Edison, vėliau ir iš Alexander Graham Bell.
Vsevolodas Kopylovas
Vsevolodas Kopylovas (1902 m. liepos 16 d. Rygoje – ?) – tarpukario Lietuvos inžinierius-architektas, suprojektavęs modernizmo architektūros pastatų Kaune, Telšiuose. Per Antrąjį pasaulinį karą architektui pasitraukus į Vakarus, stokojama biografinių žinių apie tolesnį jo gyvenimo etapą.
Slovakijos futbolo varžybos 1986–1987 m.
Slovakijos futbolo varžybos 1986–1987 m.
1986–1987 m. čempionatas
Slovakijos komandos dalyvavo.
Vsevolodas Kopylovas
Biografija
V. Kopylovo tėvas Vladimiras Ivanovičius buvo kariškis, Rygoje dislokuoto pėstininkų pulko kapitonas, stačiatikis, motina Anna-Paulina Eliza – vokiečių kilmės bajoraitė, evangelikė reformatė. Buvo pakrikštytas stačiatikių šventiko. 1935 m. rašytoje autobiografijoje V. Kopylovas nurodė savo bajorišką kilmę: jo protėviai Skuodo valsčiuje valdė Luizės dvarą. Pradžios mokslus baigė Rygoje. Per Pirmąjį pasaulinį karą šeima buvo pasitraukusi į Pskovą Rusijoje. Į Lietuvą grįžo pirmai progai pasitaikius, 1918 m. Apsigyveno Skuodo valsčiuje.
1920-1925 m. mokėsi Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje. Išklausęs teorinį kursą, jis pateikė ne tik baigiamąjį darbą, bet ir praktinio darbo pagal savo specialybę dvejų metų stažo pažymą. Studijų metu jis dirbo Krašto apsaugos ministerijos Butų skyriuje, kur atliko braižytojo, o vėliau – techniko darbą. Nuo 1924 m. įsidarbino Susisiekimo ministerijos Kelių tarnyboje. Būdamas veiklus ir disciplinuotas, be mokslų ir valdiškos tarnybos, dar sugebėjo uždarbiauti privačiai, be to, dirbo su žinomais to meto inžinieriais ir architektais, daugiausiai prisidėjęs prie jų projektų įgyvendinimo Kaune. 1920-1923 m. dirbo pas profesorių architektą Mykolą Songailą (Valstybės teatro rūmai), 1923-1927 m. dirbo pas Vladimirą Dubeneckį (Meno mokyklos rūmai). Pas inžinierių Vytautą Landsbergį-Žemkalnį dirbo statant Karo ligoninę, Vilkaviškio seminariją, Akių kliniką, o pas inžinierių A. Garalevičių – statant „Paramos“ duonkepio dirbtuves.
1927-1935 m. studijavo Prahoje, Vokiečių aukštojoje technikos mokykloje, kurią baigęs gavo inžinieriaus-architekto diplomą. Studijuodamas dirbo pas profesorių F. Lehmaną. Studijos užsitęsė, nes jaunas architektas vedė ir nemažai laiko praleisdavo Kaune – čia 1928 m. jis sukūrė šeimą su kauniete Liubove Pechterevaite. 1933 m. pora susilaukė pirmagimio Olego Algirdo, o po metų Vadimo Gedimino. Šiuo laikotarpiu jis kartu vykdė savarankišką veiklą Kaune, kur pastatė keletą įsimintinų privačių namų, taip pat iškilo jo projektuota bažnyčia Išlauže, kelių šventovių bokštai.
1936 m. sausio mėn. pradėjo dirbti Telšių miesto jaunesniuoju inžinieriumi. Čia darbą jis pradėjo turėdamas ne tik gerą išsilavinimą, bet ir įgijęs nemažą praktinio darbo stažą. Tais pačiais metais įsidarbino antraeilėse pareigose Telšių valstybinėje vidurinėje amatų mokykloje, kur dėstė meno istoriją, įvairias braižybos disciplinas, interjero architektūrą. Be pamokų, rasdavo laiko tikrinti projektus, todėl kartais dar gaudavo 5 proc. priedą už šį darbą. Šioje mokykloje veikusiuose statybos bei stalių skyriuose buvo puoselėjama Lietuvos dizainui būdinga modernizmo ir tautiškumo sąveika.
1940 m. liepos 15 d. naujoji, sovietų valdžia V. Kopylovą paaukštino pareigose – paskyrė Mažeikių apskrities inžinieriumi. Matyt, nenorėdamas palikti Telšių, netrukus pasiprašė atleidžiamas. Telšių amatų mokykloje jis toliau vedė pamokas, čia išdirbdamas iki 1941 m. vasario 15 d.
Be architektūros, pasireiškė kaip grafikas, knygų iliustratorius. Jis sukomponavo konstruktyvizmo kanonus atitinkantį viršelį Antano Rimydžio poezijos rinkiniui „Knyga be vardo“ (Kaunas: Juozas Steponavičius, 1926, „Raidės“ spaustuvė). Vėliau randama žinių apie Vokietijoje, Ventorfo pabėgėlių stovyklos lietuvių pradžios mokyklos 1945 m. išleistą jo iliustruotą eilėraščių rinkinį vaikams „Žiemos naktis“.
Projektai
Pagal V. Kopylovo projektą pastatyta Telšių Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė - jo garsiausias kūrinys, bene vienintelis kubizmo architektūros pavyzdys Lietuvoje.
Kiti žymesni darbai:
Mikenas
Mikenas  – užgesęs ugnikalnis, stūksantis Kongo Demokratinėje Respublikoje, Virungos kalnuose. Aukštis siekia 4437 m, tai antra aukščiausia Virungos viršukalnė po Karisimbio. Ugnikalnio pavadinimas reiškia 'skurdus', teigiama, kad taip pavadintas dėl atšiaurių nuokalnių, kur sąlygos netinkamos gyventi žmonėms.
Visas kalnas patenka į Virungos nacionalinį parką, Mikeno nuokalnėse gyvena nykstančios kalnų gorilos. Stebėti kalnų gorilų ekspedicijos paprastai išvyksta iš netoliese įsikūrusio Bukimos sargybos posto.
Patrick Franziska
Patrick Franziska (g. 1992 m. birželio 11 d.) – Vokietijos stalo tenisininkas, pasaulio čempionatų prizininkas. 2018 m. lapkritį buvo tryliktoji raketė pasaulio reitinge.
Biografija
2010 m. laimėjo savo pirmąjį medalį Europos čempionate - auksą komandinėje rungtyje su Vokietijos nacionaline rinktine. 2014 m. ir 2018 m. pasaulio čempionatų sidabro medalininkas komandinėse rungtyse. 2019 m. pasaulio čempionate pelnė bronzos medalį mišrių dvejetų rungtyje kartu su Petrissa Solja.
Uvira
Istorija
Uvira buvo Antrojo Kongo karo sūkuryje. Vėliau apylinkėse pradėjo veikti Mai Mai sukilėliai.
2020 m. balandžio 27 d. Uvirą nusiaubė smarkus potvynis.
Irpinė (miestas)
Irpinė  – miestas Ukrainoje, Kijevo srityje, ties vakariniais Kijevo pakraščiais, prie Irpinės upės; rajono centras. Geležinkelio stotis prie Kijevo–Kovelio linijos. Statybinių medžiagų (plytų, gelžbetonio, izoliacinių medžiagų), žemės ūkio technikos, baldų, kabelių gamybos pramonė. Irpinės upės slėnyje auginamos daržovės.
Veikia bioresursų ir gamtonaudos, fiskalinių paslaugų universitetai, teisės ir ekonomikos kolegija, Ukrainos menininkų namai, skulptūrų parkas. Vyksta tarptautinis nekomercinio kino festivalis (nuo 2003 m.).
Istorija
Irpinė įkurta 1899 m., statant Kovelio geležinkelį. Miesto teisės suteiktos 1956 m. Pradėjo augti kaip Kijevo priemiestis.
Nuo 2022 m. Kovo 6, Ukrainos miestas-didvyris.
Irmingerio srovė
Irmingerio srovė – Atlanto vandenyno šiltoji paviršinė srovė, srūvanti į vakarus išilgai Islandijos pietinių krantų. Tai Šiaurės Atlanto srovės vakarinė šaka, didžiulės Šiaurės Atlanto cikloninės srovių sistemos dalis. Pasiekusi Danijos sąsiaurį suskyla: nedidelė siaura šaka pasuka per sąsiaurį palei Islandiją į šiaurę, toliau – į rytus ir susilieja su Rytų Grenlandijos srovės pietrytine šaka; Irmingerio srovės pagrindinis srautas teka į pietvakarius (per Irmingerio jūrą), netoli Grenlandijos pietrytinių krantų susiduria su šaltąja Rytų Grenlandijos srove, plukdančia arktinius vandenis ta pačia kryptimi. Kai šaltoji srovė susilpnėja, šiltoji Irmingerio srovė šildo Grenlandijos pietrytinius ir pietvakarinius krantus, kai sustiprėja, Irmingerio srovė nustumiama nuo Grenlandijos šelfo, teka lygiagrečiai su šaltąja srove, aplenkia Grenlandijos pietinius krantus, pasuka į šiaurės vakarus. 64–65° platumoje šaltieji vandenys teka į šiaurę ir sudaro Vakarų Grenlandijos srovę, o palyginti šilti Irmingerio srovės vandenys nukrypsta į pietus, įsilieja į Labradoro srovę.
Vandens temperatūra žiemą ~5 °C, vasarą – 10–12 °C. Srovės greitis – 5–15 cm/s.
Kvala Lumpūro tarptautinis oro uostas
Kvala Lumpūro tarptautinis oro uostas (MS Lapangan Terbang Antarabangsa Kuala Lumpur) (IATA: KUL; ICAO: WMKK) – didžiausias tarptautinis Malaizijos ir vienas svarbiausių pietryčių Azijos oro uostų, esantis apie 45 km nuo Kvala Lumpūro. 2014 m. šiuo oro uostu naudojosi 48 930 409 keleiviai, buvo pervežta 753 899 tonų krovinių.
Šiame oro uoste savo pagrindines bazes turi Malaysia Airlines, MASkargo, AirAsia, AirAsia X ir Malindo Air oro linijų bendrovės.
Oro uosto statybų darbai pradėti 1993 m., o jis atidarytas 1998 m. birželio 27 d., savaitę prieš tų metų Sandraugos žaidynes. Pirmasis vietinis skrydis į šį oro uostą buvo skrydis Nr. MH1263 iš Kuantano. Pirmasis tarptautinis skrydis buvo Nr. MH188 iš Malės salos Maldyvuose.
Koenigsegg
Koenigsegg Automotive AB (įprastai vadinama tiesiog Koenigsegg) – Švedijos automobilių gamintojas, specializuojantis prabangių ir labai galingų sportinių automobilių gamyboje. 1994 m. bendrovę įkūrė Christian von Koenigsegg. Bendrovės būstinė yra įsikūrusi Engelholme, Švedijoje.
Istorija
miniatiūra|150px|Christian von Koenigsegg – „Koenigsegg Automitive“ AB įkūrėjas ir savininkas
Kompanijos pradžia
Kompanija įkurta 1994 m. rugpjūčio 22 d. Įmonės logotipu buvo pasirinktas senas Koenigsegg šeimos herbas, kurį naudojo šiai šeimai priklausę riteriai. Artimas C. Koenigsegg draugas grafikos dizaineris Jacob Laftman pritaikė Koenigsegg šeimos herbą verslo reikmėms ir šis logotipas nepasikeitė iki šių dienų.
Persikėlimas į didesnes patalpas
1998 m. Koenigsegg išsikėlė iš savo pirmųjų dirbtuvių Olofstreme į naujas dirbtuves Margretetorpe, netoli Engelholmo.
Naujos dirbtuvės buvo įkurtos istorinio paveldo pastate su šiaudiniu stogu, dėl to pastatas yra gana lengvai užsidegantis. 2003 m. vasario mėn. įvyko gaisras, jo metu sudegė didelė dalis kompanijos dokumentų, bet įmonės darbuotojams pavyko išgabenti automobilius iš dirbtuvių prieš gaisrui išplintant.
Koenigsegg CC
Koenigseg CC buvo pirmasis kompanijos prototipas. Jo dizainą 1994 m. sukūrė pats Christian von Koenigsegg ir tais pačiais metais kartu su David Crafoord sukonstravo 1:5 mastelio prototipo modelį.
1996 m. Koenigseg sukonstravo pirmajį važiuojantį Koenigsegg prototipą.
2000 m. Koenigsegg kompanija debiutavo eksponuodama Koenigsegg CC prototipą Paryžiaus automobilių parodoje.
Šis modelis netapo serijiniu. Buvo sukurti du funkcionalūs šio modelio prototipai, juose įmontuoti standartiniai 4.2l darbinio tūrio V8 Audi varikliai.
Koenigsegg CC8S
miniatiūra|Koenigsegg CC8S eksponuojamas 2015 m. [[Ženevos automobilių paroda|Ženevos automobilių parodoje]]
Tai pirmasis Koenigsegg pagamintas serijinis automobilis. Koenigsegg CC8S modelis yra patobulinta 8 metus kurto Koenigsegg CC versija. Jame naudojamas modifikuotas Ford 4.7l darbinio tūrio atmosferinis variklis išvystęs 655 arklio galias ir 6 pavarų Cima mechaninė transmisija.
Koenigsegg CC8S buvo gaminamas 2 metus (2002–2003 m.). Per tą laikotarpį buvo pagaminti 6 šio modelio vienetai, iš kurių 2 dešyniavairai (skirti Jungtinės Karalystės ir Japonijos rinkoms).
Išleidimo metu (2002 m.) šis automobilis laimėjo Gineso pasaulio rekordą kaip galingiausią variklį turintis serijinis automobilis bei keletą dizaino apdovanojimų („Red Dot“ Vokietijoje ir „Utmärkt Svensk Form“ Švedijoje).
Koenigsegg CCR
miniatiūra|2004 m. Koenigsegg CCR CCR yra patobulintas CC8S modelis. Jis buvo gaminamas 2004–2006 m. Iš viso buvo pagaminta 14 šio modelio vienetų.
CCR buvo naudojamas atnaujintas modifikuotas Ford 4.7l darvinio tūrio variklis su dviem kompresoriais ir išvystęs 806 arklio galias.
2005 m. CCR pagerino prieš tai buvusį McLaren F1 greičio rekordą ir buvo įrašytas į Gineso rekordų knygą kaip greičiausias pasaulio serijinis automobilis. Buvo pasiektas 388 km/h greitis, nors gamintojas deklaruoja 395 km/h maksimaliai išvystomą greitį.
Koenigsegg CCX
miniatiūra|Koenigsegg CCX Tai trečiosios kartos Koenigsegg modelis gamintas 2006–2010 m.
Standartiniame modelyje naudotas naujas Koenigsegg gamybos 4,7l darbinio tūrio variklis, išvystęs 806 AG.
Koeinigsegg išleido keletą specialių CCX modelio modifikacijų modelių, kurių galia siekė 806–1018 AG.
Bazilis Valickis
Bazilis Valickis (g. apie 1726 m. – m. 1802 m. gruodžio 28 d.) – Ravos žemės generolas 1782 m., Karūnos armijos generolas-majoras, Ravos vaivada 1774–1789 m., Sochačevo kaštelionas 1758–1772 m., Ravos vėliavininkas iki 1759 m., rLiaudies kavalerijos rotmistras 1777–1790 m., Ketverių metų seimo narys, senatorius.
Koenigsegg
Koeningsegg CCGT
miniatiūra|2007 m. Koenigsegg CCGT 2007 m. pagamintas vienetinis lenktyninis bolidas, kuris buvo skirtas dalyvauti 24 valandų Le Mano lenktynėse GT1 klasėje.
Bazilis Valickis
Biografija
Baigė studijas Prancūzijoje, reformų rėmėjas ir skatintojas, Stanislovo Augusto Poniatovskio patarėjas. ATR padalijimo seime (1773–1775) prisijungė prie Adamo Poninskio konfederacijos, Andriaus Mokronovskio konfederacijos narys 1776 m. Nuolatinės tarybos policijos departamento narys 1777 m. Buvo Ketverių metų seimo konfederacijos narys.
Šeima
Buvo vedęs Rozaliją Nieborsą (santuoka 1748 m.), nuo santuokos su kuria turėjo septynis vaikus – du sūnus (Juzefą ir Kazimierą) ir penkias dukteris.
Koenigsegg
Koeningsegg CCGT
Praėjus 2 mėnesiams nuo Koeningsegg CCGT gamybos darbų pradžios FIA pakeitė GT1 bolidų klasės reglamentą. CCGT neatitiko naujų reikalavimų, todėl šis bolidas niekada lenktynėse nedalyvavo.
Bazilis Valickis
Šeima
Pastatė rūmus Moloj Visoj, pradėta gyventi juose 1786 m. 1776 m. įkūrė ten parką.
Koenigsegg
Koeningsegg CCXR
2007 m. Koenigsegg išleido modifikuotą CCX versiją CCXR. Pagrindinis jos bruožas – galimybė naudoti bioetanolio kurą kartu su benzinu. Dėl šios savybės šis automobilis vadinamas pirmuoju pasaulyje „žaliuoju“ superautomibliu.
Bazilis Valickis
Šeima
1775 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 1767 m. tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi.
Koenigsegg
Koeningsegg CCXR
CCXR naudoja bioetanaliui pritaikytą 4,7l darbinio tūrio variklį, kuris naudojant E85 arba E100 kurą, gali išvystyti iki 1018 AG.
Kitos CCX modifikacijos
Koeningsegg CCX Edition ir CCXR Edition – 2008 m. atnaujintos Koenigsegg CCX ir CCXR versijos. Jose sumontuoti nauji galingesni 4,8l darbinio tūrio varikliai, pritaikyti bioetanoliui.
Koeningsegg CCXR Trevita – specialus Koenigsegg CCXR modelis. Jo gamyboje naudotas ne tradicinis juodas anglies pluoštas, o baltasis anglies pluoštas, kurio gamybos procesas žymiai sudėtingesnis. Todėl Koenisegg pagamino tik 2 CCXR Trevita modelio vienetus.
Koenigsegg Agera
Agera skiriasi nuo senesnių modeliu atnaujintu automobilio dizainu, nauju 5l. darbinio tūrio V8 varikliu su dviem turbinomis, kuris standartinėje modifikacijoje išvystė 960 AG. Kėbulas gamintas iš anglies pluošto ir kevlaro lydinio. Bendras automobilio svoris – 1330 kg.
2010 m. Koenigsegg Agera laimėjo „Top Gear“ metų hiperautomobilio apdovanojimą.
Koenigsegg Agera R
miniatiūra|Koenigsegg Agera R Tai 2011–2014 m. gaminta speciali Agera specifikacija. Jo variklio galia, naudojant bioetanolį, buvo padidinta iki 1140 AG, automobilio svoris nepakito. Pagaminta 18 šios specifikacijos modelio vienetų.
Koenigsegg Agera S
miniatiūra|Koenigsegg Agera S Hundra 2012–2014 m. gaminta speciali Agera specifikacija, skirta rinkoms, kur bioetanolio kuras nebuvo prieinamas. Šis automobilis turi Agera R variklį, pritaikytą naudoti A98 (benzino) kurą, kuris išvystė 1030 AG. Buvo pagaminti 5 Koenigsegg Agera S automobiliai.
Koenigsegg One:1
miniatiūra|Koenigsegg One:1 bolidas Koenigsegg 2014–2015 m. vystytas projektas. 2014 m. jie Koenigsegg Agera modelio pagrindu sukūrė ne bendrojo naudojimo keliams skirtą lenktyninį bolidą.
Koenigsegg Agera RS
miniatiūra|Koenigsegg Agera RS 2015–2018 m. gaminta galingiausia ir paskutinė Koeniegsegg Agera bendrojo naudojimo keliams skirta specifikacija. Ji buvo kuriama Koenigsegg Agera R specifikacijos pagrindu, pritaikant Koenigsegg One:1 projekte naudotus patobulinimus.
Koenigsegg Agera RS buvo naudojamas modifikuotas Koenigsegg One:1 naudotas variklis, kuris gali būti varomas tiek bioetanoliu, tiek benzinu ir išvystė iki 1 MW galios. Buvo pagaminti 25 Agera RS automobiliai.
Koenigsegg Jesko
miniatiūra|Koenigsegg Jesko 2019 m. Ženevos automobilių parodoje 2019 m. Ženevos automobilių parodoje pristatytas sportinis automobilis. Jame naudoja 5l darbinio tūrio V8 variklį, išvystanti maksimalią 1195 kW (1600 AG) galią.
Koenigsegg Jesko pavadintas kompanijos įkūrėjo ir vadovo Christian von Koenigsegg tėvo Jesko von Koenigsegg garbei.
Koenigsegg Gemera
miniatiūra|Koenigsegg Gemera 2022 m. Gran Turismo klasės hibridas, pristatytas 2020 m. Planuojama pagaminti 300 vienetų. Modelio įsibėgėjimas nuo 0 iki 100 km/val yra 1,9 s. Didžiausias greitis siekia 400 km/val., o elektrinės versijos – 300 km/val.
Koenigsegg CC850
Specialus jubiliejinis modelis, skirtas paminėti Koenigsegg CC8S modelio išleidimo 20 metų sukaktį. Bus pagaminta 50 vienetų.
Galingiausias automobilio variklis pasaulyje
2004 m. Koenigsegg CC8S (655 AG)
2005 m. Koenigsegg CCR (806 AG)
Greičiausias serijinis automobilis pasaulyje
2005 m. Koenigsegg CCR (388,87 km/h)
2017 m. Koenigsegg Agera RS (447,19 km/h)
Greičiausia automobilio akseleracija 0–300 km/h
2008 m. Koenigsegg CCX (29,2 s)
Greičiausias automobilis pasiekiantis 0–400–0 km/h greitį
2017 m. Koeninsegg Agera RS (36,44 s)
2019 m. Koenigsegg Regera (33,29 s)
Slovakijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
Slovakijos futbolo varžybos 1985–1986 m.
1985–1986 m. čempionatas
Slovakijos komandos dalyvavo.
Michailas Karskis
Michailas Karskis (, tikroji pavardė - Mečislavas Krakovskis, g. 1900 m. Voroneže – 1937 m. lapkričio 26 d.) – tarybinis diplomatas, buvęs TSRS nuolatinis atstovas Lietuvoje.
Biografija
1929 m. pradėjo vadovauti TSRS Užsienio reikalų liaudies komisariato Baltijos šalių ir Lenkijos skyriui, vėliau – I Vakarų skyriui.
1930 m. gruodžio 19 – 1936 m. gruodžio 23 d. buvo TSRS įgaliotasis atstovas Lietuvoje, 1937 m. gegužės-lapkričio mėn. vadovavo TSRS atstovybei Turkijoje.
Iškviestas į Maskvą, suimtas ir sušaudytas.
Michailas Tomskis
Michailas Tomskis (, 1880 m. spalio 31 d. Kolpine, Peterburgo gubernijoje – 1936 m. rugpjūčio 22 d.) – komunistinio ir profsąjungų judėjimo dalyvis, buvęs Rusijos KP(b) Politinio biuro narys.
Biografija
Tikroji pavardė Jefremovas (Ефремов). 1892 m. baigė pradinę mokyklą. Komunistų partijoje nuo 1904 m. Veikė pogrindyje, dukart kalintas ir ištremtas. 1917 m. tapo RKP(b) Peterburgo komiteto nariu, redagavo žurnalą „Metalistas“, vadovavo Maskvos profsąjungų tarybai. 1918-1921 m. ir 1922-1929 m. vadovavo tarybinėms profsąjungoms. 1921 m. buvo Visos Rusijos centro vykdomojo komiteto Turkestano komisijos pirmininkas.
M. Tomskio politinis oponentas Levas Trockis jį vadino „ryškiausiu darbininku, kurį iškėlė partija, o gal ir visa revoliucija. Būdamas katorgoje jis išsiugdė didžiulę fizinio ir moralinio pasipriešinimo jėgą. Jis suprato liaudies mases ir kalbėjo su jomis suprantama kalba“.
1932-1936 m. vadovavo Valstybinių knygų ir žurnalų leidyklų susivienijimui.
1919-1934 m. buvo VKP(b) CK narys (nuo 1934 m. – kandidatas į CK narius), 1922–1930 m. – Politinio biuro narys.
Prasidėjus stalininėms represijoms, vykstant Zinovjevo-Kamenevo procesui, buvo paminėtas jų parodymuose. Apie tai paskelbus Pravdoje, nusišovė.
Laoso geografija
thumb|right|300px|Laoso žemėlapis Laosas – valstybė pietryčių Azijoje, neturinti priėjimo prie jūros. Šalies geografija pasižymi tankiais miškais ir raižytais kalnais. Aukščiausias iš jų laikomas Bia kalnas, kuris siekia 2 819 m virš jūros lygio. Per Laosą teka viena didžiausių pasaulio upių Mekongas, kuris sudaro didžiąją dalį sienos su Tailandu. Tuo tarpu rytinę šalies sieną su Vietnamu sudaro Anamo kalnai.
Šalyje vyrauja tropinis ir musoninis klimatas. Nuo gegužės iki lapkričio mėnesio būna lietingasis sezonas, o nuo gruodžio iki balandžio – sausas. Vietiniai teigia, kad jų šalyje yra trys metų laikai – lietingas, šaltas ir karštas.
Šalies sostinė ir didžiausias miestas yra Vientianas. Kiti didesni miestai – Luangprabangas, Savanaketas ir Paksė.
Šalis priklauso regionui, vadinamam Auksiniu trikampiu. Šalyje auginamos opijaus aguonos. Iš šio regiono (kartu su Mianmaru ir Tailandu) pasklinda du trečdaliai pasaulio heroino.
Iškasenos: Laose išgaunama daugiausiai šios naudingos iškasenos: mediena, vandens energija, gipsas, alavas, auksas ir brangakmeniai.
thumb|right|300px|Topografinis Laoso žemėlapis Žemės naudodjimas:
Jonas Zdislavas Zamoiskis
Jonas Zdislavas Zamoiskis (po 1591–1670) – ATR valstybinis veikėjas, Lvovo pastalininkis (1646) ir Černigovo kaštelioonas (1656).
Laoso geografija
Drėkinama žemė – 1 250 km²
Jonas Zdislavas Zamoiskis
Biografija
Lenkijos bajorų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita“ savininkas. Karūnos didžiojo sargybinio Jono Zamoiskio (m. 1619) ir Anos Konstantinovnos Višnioveckos antrasis sūnus. Broliai – Lucko vyskupas Jonas, Moricas ir Aleksandras.
Laoso geografija
viso: 236,800 km²
sausuma: 230,800 km²
vanduo: 6,000 km²
Pasienio ruožai:
viso: 5,083 km
šalys kaimynės: Mianmaras 235 km, Kambodža 541 km, Kinija 423 km, Tailandas 1,754 km, Vietnamas 2,130 km
Kranto linija: 0 km (apsupta žemės)
žemiausias taškas: Mekongas 70 m
aukščiausias taškas: Bia kalnas 2 817 m
Transkripcija
Transkripcija gali reikšti:
Valencia CF (moterys)
„Valencia CF Femenino“ – Ispanijos futbolo klubas iš Valencijos. Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą.
Istorija
2009 m. suburta moterų ekipa, rungtyniavusi aukščiausioje šalies lygoje.
Blarnio akmuo
miniatiūra| Žmogus bučiuoja Blarnio akmenį Blarnio akmuo arba Iškalbingumo akmuo  – akmuo, įmontuotas Blarnio pilies sienoje (Korko grafystė, Airija). Pasak legendos, Blarnio akmuo yra Skano akmens dalis, suteikianti iškalbos dovaną ją pabučiavusiam asmeniui.
1314 m. Dermoto Makarčio protėvis Kormakas, Blarnio pilies statytojas, iš Miunsterio išsiuntė kelis šimtus savo pavaldinių padėti Robertui I (Škotijos karaliui) Banokberno mūšyje  kautis su Anglijos karaliumi Eduardu II. Robertas I iškovojo pergalę ir, kaip padėkos ženklą, neva padovanojo Kormakui pusę Skano akmens (, dar vad. Likimo akmeniu), ant kurio senais laikais buvo vainikuoti Škotijos karaliai. Tiesą sakant, tuo metu Skano akmuo jau buvo Anglijoje, Vestminsterio abatijoje.
Slovakijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Slovakijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Blarnio akmuo
Kad ritualas būtų atliktas teisingai, nepakanka paprasto bučinio: reikia specialiai pakibti (žr. nuotrauką) ant parapeto su padėjėjo pagalba. Taigi bučinys virsta realia rizika gyvybei. Tačiau daugelis žmonių atlieka šį ritualą.
2009 m. TripAdvisor iškalbingumo akmenį įvardijo kaip nehigieniškiausią traukos objektą pasaulyje.
Slovakijos futbolo varžybos 1984–1985 m.
Finalo ir pusfinalio rungtynės
Finalas:
Pusfinliai:
Talaveros mūšis
Talaveros mūšis - susirėmimas tarp Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos bei ispanų pajėgų 1809 m. Pirėnų karo metu. Po mūšio britų kariuomenės vadui Artūrui Velsliui buvo suteiktas Talaveros vikonto Velingtono titulas.
Padėtis prieš mūšį
1809 m. pradžioje Napoleonas su pagrindine kariuomenės dalimi paliko Ispanija, nes grėsė karas su Austrija. Balandį į Portugalija su maždaug 28 000 britų ir hanoveriečių bei remiamas 16 000 portugalų karių grįžo Artūras Velslis. Prancūzai jiems kėlė grėsmę iš dviejų pusių: N. Sultui buvo pavaldi kariuomenė šiaurinėje Portugalijoje, o Napoleono brolis Žozefas Bonapartas perkėlė pajėgas į rytus nuo Lisabonos. Gegužę Velslis išstūmė Sultą iš Porto. Po dviejų mėnesių prisidėjus 30 000 ispanų karių, jis nužygiavo į rytus nuo Lisabonos persekiodamas Ž. Bonaparto kariuomenę.
Maharu Yoshimura
Maharu Jošimura (g. 1993 m. rugpjūčio 3 d.) – Japonijos stalo tenisininkas, olimpinis ir daugkartinis pasaulio čempionatų prizininkas. 2016 m. gegužę buvo penkioliktoji raketė pasaulio reitinge.
Biografija
2011 m. pasaulio jaunimo čempionate japonas pelnė bronzos medalius vienetų ir dvejetų varžybose. Tais pačiais metais laimėjo Azijos jaunimo čempionatą.
2012 m. pasaulio čempionate pelnė savo pirmąjį medalį - bronzą komandinėje rungtyje. 2016 m. debiutavo 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Komandinėje rungtyje Jošimura pelnė sidabrą kartu su Japonijos nacionaline rinktine. 2017 m. laimėjo pasaulio stalo teniso čempionato mišrių dvejetų varžybas.
Iršava
Iršava  – miestas pietvakarių Ukrainoje, Užkarpatės srityje, prie Iršavos upės; rajono centras. Yra siaurojo geležinkelio linija į Vynohradivą, plentai į Vynohradivą, Zahatią, Dovgę. Mašinų, lengvoji, medienos apdirbimo, maisto pramonė. Yra Šv. Elijo ortodoksų cerkvė, buvusi sinagoga (kultūros namai), piliavietė.
Istorija
Senovėje Iršavos apylinkėse stovėjo Bodulivo pilis. XVI a. vietovė priklausė vengrų kunigaikščių Ilošvajų giminei. Priklausė Vengrijai, Rumunijai, vėliau TSRS. Tarybiniais metais buvo baldų pramonės centras. Miesto teisės suteiktos 1982 m.
Septyni geltono šilko šaliai
Septyni geltono šilko šaliai – 1972 m. sukurtas giallo stiliaus filmas.
Turinys
Mados namuose keistomis aplinkybėmis miršta mergina – ji įėjo į tuščią kambarį, tuomet pasigirdo riksmas ir įėję žmonės rado ją mirusią. Situaciją dar labiau supainioja medikai, konstatavę mirtį dėl širdies smūgio. Byla susidomi aklas muzikantas bei mirusios merginos draugas Piteris. Netrukus miršta dar kelios merginos ir visus šiuos nusikaltimus suvienija viena keista aplinkybė – juodas katinas, kurio nagai, kaip paaiškėja vėliau, padengti kurarės nuodais...
Vaclavas Ostrorugas
Vaclavas Ostrorugas(m. 1527), Kališo kaštelionas.
Biografija
Buvo Poznanės vaivados Jano Ostrorugo ir kunigaikštytės Helnos sūnus. Turėjo janesnį brolį Stanislavą. Kartu su broliu studijavo Vendene. Po tėvo mirties 1501 metais atsirado ginčas tarp brolių dėl turto. 1515 metais sutaikintojas karalius padalino turtą tarp brolių. Po broio mirties Vaclavas 1519 metais tapo Kališo kaštelionu.
Šeima
Vedė Uršulę Potocką, nuo satuokos su kuria turėjo du sūnus: Medzižeco kaštelioną Stanislovą ir generalinį Didžiosios Lenkijos seniūną Jakūbą.
Karl Baedeker
mini|Karlas Bedekeris Karlas Bedekeris, (1801 m. lapkričio 3 d. Esene, Prūsijos karalystė – 1859 m. spalio 4 d. Koblence, Prūsijos karalystė) – vokiečių leidėjas, pagarsėjusių Bedekerio kelionių vadovų autorius.
Biografija
Gimė ir augo žinomo leidėjo ir spaustuvininko šeimoje. Mokyklą lankė gimtajame mieste ir Hagene, nuo 1817 m. mokėsi prekybininko knygomis amato Heidelberge. 1819–1822 m. Heidelbergo universitete studijavo humanitarinius mokslus, vėliau Berlyne Georgo Reimerio knygyne dirbo pagalbininku. 1829 m. vedė Emiliją Heincman (Heintzmann), su kuria sulaukė penkių dukterų ir penkių sūnų. Ernstas, Karlas (jaun.) ir Fricas pasuko tėvo pramintu keliu ir tapo leidėjais.
1827 m. liepos 1 d. Koblence jis įsteigė knygų leidybos ir prekybos įmonę, po penkerių veiklos metų įsigijo Franco Frydricho Relingo leidyklą, besispecializavusią vietinių kelionių aprašymų leidime. 1839 m. jis perdirbo ir pakartotinai išspausdino F.F.Relingo įmonės leistą kelionių vadovą po Reino kraštą. Knyga sulaukė palankių vertinimų ir per dvyliką metų buvo išleista tris kartus. mini|left|Bedekerio 1910 m. Vadovas po [[Berlynas|Berlyną (19 leidimas)]] Patenkintas savo sėkme Karlas Bedekeris savarankiškai parašė ir išspausdino kelionių vadovus po Belgiją ir Olandiją, vėliau sujungtus į vieną knygą. Pavyzdžiu jam pasitarnavo anglų leidėjo Džono Marėjo platinta serija „Handbooks for travellers“, bet tekstai buvo rašomi savarankiškai.
Po to pasirodė K. Bedekerio vadovai po Austriją, Italiją, Šveicariją ir kt. Europos valstybes. Visos knygos buvo patogaus formato, tipiškais raudonais viršeliais ir parduodamos vokiečių keliautojams ne tik gimtojoje šalyje, bet ir lankomose vietose svetur. Turinys pasižymėjo aiškumu, tikslumu ir aktualumu. Visi pateikiami faktai buvo kruopščiai tikrinami ir peržiūrimi. XIX a. antroje pusėje Bedekerio vardas tapo kelionių vadovų sinonimu vokiškai kalbančiose šalyse, jo knygos buvo verčiamos į anglų, prancūzų ir kt. kalbas. Leidiniai pasižymėjo aukšta poligrafine kultūra ir aiškiai išdėstytu turiniu, šiandieną seniau išspausdinti „bedekeriai“ tapo kolekcionierių medžiojimo objektais.
Leidėjas mirė 1859 m., savo sėkmingą verslą ir garsų vardą palikdamas sūnums.
Leidyba
Karlas Bedekeris knygų leidime didžiausią dėmesį skyrė Vokietijai ir su ja besiribojančioms valstybėms. Profesinio intereso vedamas dabartinės Lietuvos teritorijoje  lankėsi taip pat. 1842 m. išleistame vadove „Handbuch für Reisende durch Deutschland und den Oesterreichischen Kaiserstaat“ jis aprašo šiauriausią Prūsijos karalystės miestą Klaipėdą : ''9 tūkst. gyventojų, prekybos mediena centras. Šį miestą iš Karaliaučiaus galima pasiekti per Kuršių neriją arba Tilžėje per Nemuną persikėlus tiltu (tokiu būdu sutaupant 14 mylių). Rekomenduojami Klaipėdos viešbučiai „Hotel de Russie“ ir „Sommer“. Karlo Bedekerio verslą perėmęs sūnus Fricas 1883 m. išleido pirmąjį Vadovą kelionėms po Rusiją. Aprašydamas Imperijos šiaurės vakarinę dalį daugiausiai dėmesio skyrė latvių ir estų gyvenamiems kraštams, pateikė didesnių miestų planus.
Dabartiniais laikais Karlo Bedekerio leidykla tęsia savo veiklą ir toliau leidžia kelionių vadovus po įvairias valstybes ir miestus.
Slovakijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Slovakijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
1983–1984 m. čempionatas
Slovakijos komandos dalyvavo.
Finalo ir pusfinalio rungtynės
Finalas:
Pusfinaliai:
Kruvinos vestuvės
Kruvinos vestuvės – 1973 m. režisieriaus Claude Charbol sukurtas kriminalinis filmas, už kurį jis buvo nominuotas Auksiniam lokiui Berlyno kino festivalyje.
Turinys
Filmo veiksmas vyksta nedideliame Prancūzijos miestelyje. Gerbiamas pilietis Pjeras Mauris gyvena su sergančia žmona Klotilda, kuri praktiškai nepakyla iš lovos. Vakarais jis susitikinėja su Liusjena – parlamento nario ir kandidato į mero postą Polo Delimaro žmona. Vyro dažnai nebūna namuose ir Liusjena leidžia dienas dideliame jų name kartu su savo 15-mete dukterimi Helena, kurios susilaukė dar iki santuokos su Polu. Prieš rinkimus Polas pasiūlo Pjerui tapti jo štabo nariu, o laimėjęs rinkimus paskiria jį savo pavaduotoju.
Grįžusi anksti ryte namo, Liusjena randa jos belaukiantį vyrą, kuris tvirtina senokai nuspėjęs apie šios meilės ryšį. Jis nekaltina žmonos, tačiau nori išnaudoti susidariusią situaciją sau naudinga linkme. Jiems susitikus trise, Polas pasiūlo Pjerui toliau susitikinėti su jo žmona mainais į paramą miesto taryboje jo verslo projektui.
Po kurio laiko Polas vėl išsirengia į Paryžių, tačiau šį kartą Liusjena primygtinai nori keliauti kartu, o vykstant atgal pati sėda už vairo. Nakties kelyje ji sustoja sutartoje vietoje, kur jų jau laukia Pjeras. Jis lazda mirtinai sumuša Polą, tada įdeda jo kūną į automobilį ir, nustūmęs į griovį, padega, imituodamas avariją. Liusjena lieka gulėti netoliese, kol ją randa pro šalį važiuojančio sunkvežimio vairuotojas.
Policija ją apklausia, tačiau, neturėdami įtarimų, nusprendžia, kad tai tiesiog nelaimingas atsitikimas. Nenorėdami sukelti įtarimų, Pjeras su Liusjena liaujasi matytis ir bendrauja tik laiškais. Kuomet atrodo, kad pavojus praėjo, Helena staiga pareiškia motinai mananti, kad ši su Pjeru, būdami meilužiai, nužudė Polą. Motina prisipažįsta apie ją ir Pjerą siejantį ryšį, tačiau neigia įvykdytą žmogžudystę. Po keleto dienų policija gauna Helenos laišką, kuriame ši prašo dar kartą ištirti Polo mirties aplinkybes, nes jos motina su Pjeru Mauri yra meilužiai ir tai turėtų panaikinti bet kokius įtarimus jos motinai...
Daugialypės prigimtys
Daugialypės prigimtys – sistema, sukurta pedagogo ir tyrėjo Styven Paul Rudolph. Joje atsižvelgiama į žmonių prigimtį ir asmenybės bruožus, kurie lemia tam tikrus elgesio modelius. Sistema padeda suprasti vidines savybes ir jų panaudojimą asmeniniame ir profesiniame gyvenime. S. Rudolph teigimu sistema padeda žmonės suprasti savo vidines savybes, jog galėtų pilnai išnaudoti savo potencialą ir pasiekti darną gyvenime.
Devynios daugialypės prigimtys
S. Rudolfas identifikavo devynias daugialypes prigimtis:
Saugančioji
Saugančioji prigimtis – polinkis saugoti save, kitus daiktus nuo bet kokio sugadinimo.
Tinkami karjeros pasirinkimai: policijos pareigūnai, teisininkai, kritikai, žurnalistai, visuomenininkai, politikai ir kt.
Mokančioji
S. Rudoph teigumu mokančioji prigimtis gali būti apibūdinama kaip noras mokyti kitus ir įgyti naujų žinių.
Tinkami karjeros pasirinkimai: mokytojai, instruktoriai, dvasiniai mokytojai ir kt.
Administruojančioji
Asministruojančioji prigimtis – gebėjimas sutelkti dėmesį į detales, kurti tvarkaraščius.
Tinkami karjeros pasirinkimai: vadovai, diplomatai, žmogiškųjų išteklių vadybininkai, asmeniniai padėjėjai, viešųjų ryšių specialistai ir kt.
Kūrybinė
S. Rudolph teigimu kūrybinė prigimtis yra gebėjimas generuoti naujas, inovatyvias idėjas, kurių prieš tai nebuvo.
Tinkami karjeros pasirinkimai: menininkai, rašytojai, mados dizaineriai, mokslinių tyrimų ir plėtros specialistai, architektai, reklamos profesionalai ir kt.
Gydančioji
Tinkami karjeros pasirinkimai: gydytojai, masažo terapeutai, konsultantai, psichologai ir kt.
Linksminančioji
Linksminančioji prigimtis yra apibūdinama kaip gebėjimas arba poreikis būti dėmesio centre, pralinksminti kitus.
Tinkami karjeros pasirinkimai: dainininkai, muzikantai, šokėjai, aktoriai, komikai, radijo žokėjai, iliuzionistai ir kt.
Duodančioji
S. Rudolph pabrėžia, jog duodančioji prigimtis yra polinkis rūpintis kitais.
Tinkami karjeros pasirinkimai: virtuvės šefai, padavėjai, stiuardesės, nekilnojamojo turto agentai, socialiniai darbuotojai ir kt.
Verslu
Verslumo prigimtis - gebėjimas kurti finansinę vertę.
Tinkami karjeros pasirinkimai: verslininkai, pardavėjai, rinkodaros specialistai, prekybininkai, investuotojai ir kt.
Nuotykių
S. Rudoph teigia, jog nuotykių prigimtis – iššūkių ieškojimas.
Tinkami karjeros pasirinkimai: sportininkai, astronautai, tyrinėtojai ir kt.
Programos pritaikymas
Rudolpho „Multiple Natures“ modelis buvo pritaikytas auklėjimui, mokymui, karjeros konsultavimui ir asmenybės tobulėjimui. Sistema gali būti naudojama kaip priemonė mokymo metu ir padėti suprasti mokinius, intelektus. Ši sistema gali padėti organizacijoms surasti tinkamus žmones tinkamam darbui, testu nustatant darbuotojų prigimtis.
Multiple Natures testas
Remiantis „Daugialypių prigimčių“ sistema yra sukurtas „Multiple Natures Test“, karjeros testas, kuris nustato asmens prigimtis ir tinkamą karjerą, atsižvelgiant į stipriąsias puses ir sugebėjimus.
Adomas Petras Tarlo
Adomas Petras Tarlo (, m. prieš 1719 m. kovo 9 d.) – LDK didikas, Liublino vaivada (1706–1719 m.), Karūnos didysis stalininkas (1703–1706 m.), Stežisko (1695 m.) ir keleto kitų miestų seniūnas.
Liūtiniai kamuoliniai debesys
Liūtiniai kamuoliniai debesys  – labai ištęsti į aukštį, galingi priekalo formos audros debesys. Išsidėstę vertikaliai 2-16 km aukštyje (pasiekia patį troposferos viršų). Kai pagrindas būna 3-4 km aukštyje, viršūnė gali siekti net 21 km ir didesnį aukštį.
Tai sunkus ir tankus debesis. Apatinė dalis plačiai išsidriekusi, labai tamsi, žemiau jos dažnai būna skuduro pavidalo mažų debesų.
Oro žemėlapiuose žymimi ženklu 30px, taip pat naudojama santrumpa Cb.
Sistematika
Skiriamas Cumulonimbus calvus, kurio viršus gana plokščias ir be ypatingos struktūros bei Cumulonimbus capillatus, kurio viršutinė dalis turi plaukišką ar siūlišką struktūrą, dažniausiai priekalo pavidalo. Cumulonimbus calvus meta kritulius, tačiau šie ne visada pasiekia žemę. Jei pasiekia, tai būna trumpalaikis lietus. Cumulonimbus capillatus yra „piktesnis“ debesis, praktškai visada nešantis lietų, audrą, škvalą arba ir krušą. Dažnai matyti nuo jo juostomis krentantys krituliai (virga).
Karaliaus ložė (operetė)
Operetė „Karaliaus ložė“  – Tadeušo Dobžanskio operetė, parašyta pagal J. Cravfordo (J. Crawford) libretą, Tadeušo Fangrato  ir Zdzislavo Skovronskio  adaptaciją. Dainų tekstų autoriai Tadeušas Fangratas ir Juzefas Slotvinskis.
Istorija
Pirmoji premjera įvyko Krokuvoje 1965 m. balandžio 24 dieną.
Siužetas
Veiksmas vyksta įsivaizduojamoje karalystėje Pietų Amerikoje ir tuo pat metu Paryžiuje.
Pagrindiniai veikėjai
Antonijus III, monarchas; Anna Klara, karalienė, jo sugyventinė; Žanas; Madeleine; Ministras pirmininkas (Regentas); Inspektorius; Beatričė; Kajetanas Vagaridanas; Karmenčila, operos primadona. miniatiūra|kairėje|Scena iš operetės. Ministras pirmininkas – Giedrius Prunskus, 2022 m. miniatiūra|Scena iš operetės. Karmenčila – Gitana Pečkytė, 2022 m.miniatiūra|dešinėje|Scena iš operetės. Slaptasis agentas – Tomas Ladyga, 2022 m.
Pirmas paveikslas
Gyvenimu nusivylęs Žanas ruošiasi nusižudyti Paryžiaus parke. Paskutinę akimirką jį nuo mirties išgelbsti Inspektorius – paslaptinga figūra – pasiūlo jam mirtį, bet už tai Žanas gautų 10 000 dolerių! Galimybė išgyventi – viena iš tūkstančio. Žanas priima pasiūlymą ir 5000 dolerių avansą. Visas aplinkybes inspektorius laiko paslaptyje.
Antras paveikslas
Žanas su inspektoriumi atsiranda Vienoje Pietų Amerikos šalyje, kur jų nekantriai laukia Regentas – Ministras pirmininkas, žmogus, kuris vadovauja valstybės politikai. Ministras pirmininkas paaiškina, kokia užduotis jo laukia: Žanas turės vakare nueiti į operos teatrą pažiūrėti „Aidos“ spektaklį. Žanas stulbinančiai panašus į šalies monarchą Antonijų III. Yra žinoma, kad šiandien operoje per iškilmingą Antonio III pasirodymą bus įvykdytas pasikėsinimas, kurį surengs Kirilo IV, pretendento į sostą, šalininkai. Perversmo išvengti nepavyks, tačiau karaliaus mirties galima išvengti pasinaudojant antrininku.
Žanas dar nespėjo apsvarstyti situacijos, o jau atlieka pirmąsias karališkąsias pareigas: atėjus primadonai Karmenčilai, kuri yra oficiali Antonio III meilužė, Žanas turi atlikti įsimylėjusio monarcho vaidmenį. Karmenčila tenori įsitikinti, kad karalius šiandien jai plos „Aidoje“, tuo tarpu Ministras pirmininkas džiūgauja. Žanas toks panašus į monarchą, kad net jo meilužė neatpažįsta apgaulės. Kiekvienais metais Deltos mūšio metinių proga (o šiandien švenčiamas penktasis jubiliejus) iškilmingame spektaklyje Teatre į karalių pasikėsinama, bet kasmet karalius išlieka gyvas, nes nušaunamas jo antrininkas. Žanas, išgirdęs apie tai, nori pasitraukti – grąžina avansą, prašo automobilio į oro uostą, bet Ministras pirmininkas žino, kaip jį sulaikyti: jis parodo Žanui karalienės, su kuria jis eis į operą, portretą. Žanas įsimyli iš pirmo žvilgsnio ir praneša pasiliekąs. Tačiau Ministras perspėja, per daug neįsisvajoti. Nors karalienė ir nežinos, kad į spektaklį eina ne su vyru, o su jo antrininku, tačiau sutuoktinių santykiai jau seniai tokie šalti, kad tautos viltis sulaukti sosto įpėdinio jau seniai išblėsusi.
Trečias paveikslas
Prieš išvykstant į operą karališkuosiuose rūmuose vyksta nedidelis draugiškas pasibuvimas. Atvyksta tikras karalius. Jis labai sutrikęs. Ministras pirmininkas, iš pradžių palaikęs jį Žanu, su juo lengvabūdiškai elgiasi – sumaišo su purvu. Leitenantas Vagaridanas, Žano, pagauto pakilios nuotaikos, paaukštintas generolu, pažeminamas iki kariūno. Galiausiai karalius atsitraukia, norėdamas stebėti savo dublerio manieras. Tuo tarpu rūmų damos turi bėdą: karalienė Ana Klara atsisako eiti į operą. Ji atsisako išeiti iš savo buduaro – sako blogai besijaučianti. Ministras pirmininkas turi įsikišti – jam pasiseka perkalbėti karalienę. Po kurio laiko pasirodo puikiai nusiteikęs monarchas Žanas. Tiesa, atėjus Žanui – kaip karaliui – karalienė lieka santūri ir greitai praranda nuotaiką, tačiau šiandien karalius jai pasirodo be galo malonus, apiberia komplimentais, bučiuoja rankas, surengia vakarienę ir… degradavusį Vagaridaną padaro maršalu!
Ketvirtas paveikslas
miniatiūra|kairėje|Scena iš operetės. Karalius – Raimondas Baranauskas, Ministras pirmininkas – Giedrius Prunskus, Kajatanas – Jonas Lamanauskas, Juokdarys – Akvilė Garbenčiūtė, 2022 m. Sąmokslininkai išsiskirtsto po Operos teatrą. Sąmokslininkai – tai tie patys policininkai, kurie, negalėdami pragyventi iš policininko atlyginimo, papildomai užsidirba dalyvaudami sąmoksle.
Žanas, kaip Antonijus III, sėdi karališkoje ložėje kartu su karaliene. Jis labai išsigandęs, orkestre skambant būgnams bando pabėgti manydamas, kad jau šaudo. Tačiau Ministras pirmininkas negailestingai stumia jį atgal: jam sumokėta, tegul atkiša krūtinę! Pasikėsinimas juk turi įvykti, to reikalauja tradicija. Sensaciją tarp susirinkusiųjų Operoje sukelia tai, kad karalius demonstratyviai meilinasi karalienei ir palieka ložę kartu su ja tuo metu, kai Karmencila turi dainuoti savo ariją. Tai suprantama kaip tyčinis įžeidimas ir išsiskyrimo su primadona ženklas, o Žanas nori tik ramiai, be liudininkų flirtuoti su karaliene. Karalienė taip pat noriai imasi šio flirto. Vis labiau įsiutęs Ministras pirmininkas liepia Žanui nedelsiant grįžti į ložę, bet Žanas atsisako. Dar daugiau: padedamas maršalo, kuris Žanui skolingas už žaibišką karjerą, išsiunčia iš teatro Ministrą pirmininką, o karalienės apartamentuose liepia paruošti vakarienę dviem. Ir pusryčius! Į rūmus jis ir karalienė grįš pėsčiomis, kaip paprasti žmonės.
Penktas paveikslas
Karaliaus ir karalienės elgesys apverčia aukštyn kojom visas tradicijas. Sąmokslininkai parduoda savo rekvizitus – niekučius, ginklus, dinamitą – ir skelbia streiką. Karmencila eina iš proto iš nevilties ir pykčio, o rūmuose Anos Klaros apartamentuose jau padengtas stalas dviem. Žanas paskiria maršalą eiti pareigas: jis bus asmeniškai atsakingas, kad niekas jiems netrukdytų. Žanas iš balkono entuziastingai kreipiasi į džiūgaujančią minią trumpa kalba dėl šiandieninio karaliaus elgesio ir atsako į minios klausimą dėl sosto įpėdinio. Jis paskelbia amnestiją, primadonai pažada didelę pensiją ir iškilmingai pažada, kad bandys pratęsti dinastiją. Minia šėlsta! Karalienė išpažįsta savo meilę Žanui – jis pažadino jos širdį, kuri jau daug metų snūduriavo! Ji jo lauks miegamajame… Deja, pasinaudojęs laikinu Žano nebuvimu, atvyksta karalius, Ministras pirmininkas ir Inspektorius. Maršalas Vagaridanas, atėjęs pažiūrėti, kas vyksta, įsiutusio karaliaus atleidžiamas iš tarnybos ir išleidžiamas į pensiją. Tikrasis karalius, susijaudinęs dėl visos situacijos, minios ir karalienės nuotaikos, nusprendžia nutraukti ryšius su Karmencila visam laikui. Jis sakosi mylįs karalienę ir eina į jos miegamąjį, kur jo vis dėlto laukiama. Ką daro Žanas? Jis sužino, kad karalius laimėjo. Jis jau atliko – ir sėkmingai atliko – savo pareigą. Jis gauna iš ministro pirmininko čekį, lėktuvas laukia oro uoste. Žanas, nusivylęs ir nelaimingas, eina apsivilkti savo senų drabužių. Įbėga įsiutusi Karmenčila. Ji pareiškia, kad dabar – suviliota ir apleista – prisijungia prie ką tik kilusios revoliucijos! Žanas, kaip karalius, įsakė paleisti visus kalinius, todėl buvo paleisti ir aršūs Antonio III priešininkai, kurie dabar žygiuoja į rūmus su Kirilo IV vardu lūpose. Ministras pirmininkas ir Inspektorius ketina bėgti į Paryžių. Jie paruoš lėktuvą ir karaliui bei karalienei, bet kol kas jiems netrukdo – šiuo metu juk sprendžiamas sosto įpėdinio klausimas! Žanas į oro uostą nevažiuoja vienas. Bet kas gi tai? Ar kartu su juo į Paryžių skris ir karalienė? Ne, ne karalienė. Pasirodo, operoje ir karalienė turėjo savo antrininkę – paryžietę Madeleną. Su ja, o ne su karaliene jis praleido šį nuostabų vakarą ir su ja dabar laimingas grįžta į Europą.