cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kavalčiukų piliakalnis
Kavalčiukų piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 12096; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1597; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A692P) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24135) Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kavalčiukų (Strūnaičio seniūnija) kaimo, 0,08 m į šiaurę nuo Strūnos ir Barškėčio santakos.
Piliakalnis
Stačiašlaitę kalvą iš trijų pusių juosia Strūnos ir Barškėčio slėniai bei pelkės, šiaurės pusėje ją nuo gretimos aukštumos skiria dauba. Piliakalnio šlaitai statūs, apie 10 m aukščio. Viršūnės aikštelė trapecijos formos, apie 64 m ilgio, vakariniame gale apie 30 m, rytiniame apie 17 m pločio. Aikštelėje aptiktas iki 0,3 m storio kult. sluoksnis. Piliakalnio šiaurės ir šiaurės vakarų papėdėje buvo senovės gyvenvietė, rasta kultūrinio sluoksnio žymių. Datuojamas I tūkstantmečiu.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1979 m. atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. 1997 m. piliakalnį žvalgė archeologas Rimantas Kraujalis, rytiniame šlaite buvo iškasta 5x1,7–2,1 m dydžio, 0,5–0,6 m gylio duobė. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 3,3 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1 001 000 m².
Rona (reikšmės)
Rona vadinami:
Funkcija (matematika)
miniatiūra|250px|Funkcijos grafiko pavyzdys, Matematikoje funkcija – taisyklė, kuri vienam, arba keliems apibrėžimo srities aibės elementams priskiria vienintelį elementą kitoje - funkcijos reikšmių - aibėje (kuri, beje, gali sutapti su pirmąja). Dviejų kintamųjų funkcijos kartais vadinamos operacijomis. Tuo tarpu funkcijos, kurių apibrėžimo aibėje yra kitos funkcijos, vadinamos operatoriais, arba "funkcionalais".
Funkcija gali būti užrašoma formule, sąryšių simboliais (pavyzdžiui, f: A → B), ar lentele, kurioje surašyti visi apibrėžimo srities nariai ir juos atitinkančios funkcijos reikšmės. (toliau - netaisyta) Labai dažnos tokios funkcijos, kurių argumentas ir reikšmė yra skaičiai, o sąryšis užrašomas formule, pavyzdžiui, f(x)=x^{2}, kur funkcija f priskiria kiekvienam skaičui jo kvadratą.
Istorija
Matematinį terminą „funkcija“ pirmasis 1694 metais panaudojo Gotfridas Leibnicas, apibūdindamas dydį, susietą su kreivės tam tikru tašku ar liestine. Tokios funkcijos dabar vadinamos diferencijuojamomis funkcijomis. Tokios funkcijos turi ribą ir išvestinę, kas yra diferencialinio ir integralinio skaičiavimų pagrindas.
XIX amžiuje funkcijos sąvoka formalizuota bei praplėsta. XIX amžiaus pabaigoje nepriklausomai vienas nuo kito beveik tuo pat metu šiuolaikinį funkcijos formalų apibrėžimą pateikė prancūzas Peteris Dirichlė ir rusas Nikolajus Lobačevskis.
Kostas Labanauskas
Kostas Labanauskas (1916 m. kovo 17 d. Petrograde, Rusija – 2013 m. gegužės 30 d. Toronte, Kanada) – Lietuvos sporto medicinos gydytojas, pedagogas, visuomenės veikėjas, biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui šeima buvo pasitraukusi į Petrogradą. 1925–1929 m. mokėsi Šiaulių valstybinėje gimnazijoje, 1929–1933 m. Kauno „Aušros“ gimnazijoje. 1933–1939 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Medicinos fakultete. 1936–1937 m. mokėsi Kauno karo mokykloje, atsargos leitenantas. 1936–1940 m. priklausė Šaulių sąjungai.
1939–1940 m. VDU Medicinos fakulteto patologinio anatominio instituto vyr. preparatorius. 1940–1943 m. VDU Medicinos fakulteto Histologijos ir embriologijos katedros asistentas. 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis, 1941 m. Fredos dvaro rūmuose įsteigė pirmosios pagalbos punktą sužeistiesiems gydyti. Karo ir pokario metais teikė profesionalią medicininę pagalbą. 1944–1949 m. VDU (1946–1950 m. Kauno universitetas) Histologijos ir embriologijos katedros vyr. dėstytojas. 1949–1950 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Anatomijos ir histologijos katedros vyr. dėstytojas.
1950–1992 m. Lietuvos kūno kultūros instituto dėstytojas, 1958–1976 m. Anatomijos ir sporto medicinos katedros vedėjas; 1956 m. docentas. 1953 m. Eksperimentinės medicinos institute apgynė disertaciją „Neurologijos reaktyvumas nervinių gijų regeneracijos procesuose“, medicinos mokslų kandidatas. Parašė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių.
Atgaiva (Rokiškis)
Atgaiva – nepriklausomas Rokiškio krašto laikraštis, leistas 1988–1991 m. Rokiškyje.
Istorija
Iki 1990 m. Nr. 5 ėjo kaip Lietuvos sąjūdžio Rokiškio rajono Tarybos biuletenis (laikraštis). Tiražas 1988 m. – 6800 egz., 1991 m. – 4300 egz. Išėjo 27 numeriai.
Redagavo Irena Ratkienė.
Airijos futbolo varžybos 1924–1925 m.
Airijos futbolo varžybos 1924–1925 m.
Vareikiai (Jonava)
Vareikiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Upninkų, Vareikių miške, prie Mitupio upelio, Šventosios ir Neries tarpupyje.
Gvaranių karas
thumb|250px|Jėzuitų misijos. Brazilijos teritorijoje – septynios sukiliusios redukcijos Gvaranių karas arba Septynių redukcijų karas – karas vykęs 1756 m. tarp septynioms jėzuitų redukcijoms priklausiusių gvaranių genčių ir ispanų bei portugalų kolonistinės armijos. Karą išprovokavo 1750 m. Madrido sutartis, nustačiusi sieną tarp Ispanijos ir Portugalijos imperijų kolonijų Pietų Amerikoje.
Nustatyta valstybių siena driekėsi Urugvajaus upe, kurios baseine ir buvo įsikūrę daug redukcijų. Misiones Orientales regione buvusios septynios misijos (San Migelis, Santos Anchelesas, San Lorenso Martiras, San Nikolasas, San Chuan Bautista, San Luis Gonsaga ir San Fransisko de Borža) atsidūrė Portugalijos imperijos teritorijoje, todėl buvo priverstos persikelti į Ispanijai (kuriai ir buvo pavaldžios) žemes.
1754 m. jėzuitai paliko misijas, tačiau gvaraniai, vadovaujami Sepé Tiaraju, atsisakė palikti savo žemes. 1754 m. ispanų armija nesėkmingai bandė perkraustyti gvaranius jėga. 1756 m. jungtinės portugalų – ispanų pajėgos su 3000 karių pradėjo gvaranių kaimų puolimą. Pagrindiniame Kaiboatės mūšyje žuvo 1511 indėnų ir tik 3 europiečiai. Jungtinės pajėgos sėkmingai užėmė visas 7 redukcijas, dalį indėnų paėmė į nelaisvę. Kiti pasitraukė į džiungles ir ten dar kurį laiką priešiosi portugalų kolonistams.
Gvaranių karas vaizduojamas 1986 m. filme Misija.
Padekaniškės
Padekaniškės – vakarinė Vilniaus miesto dalis, esanti į vakarus nuo Pilaitės, rytiniame Gelūžės krante. Iš rytų ribojasi su Pilaite, šiaurės vakaruose – su Kriaučiūnais, šiaurėje – su Varne. Yra autobusų stotelė (63 aut.). Plečiasi nausėdijos.
Istorija
XIX a. pab. kaimas Riešės valsčiuje, Bieliūnų apylinkėje ir dvaro valdoje. XX a. pab. buvo viensėdis Buivydiškių apylinkėje. Prie Vilniaus prijungtas 1996 m.
thumb|left|265px|Padekaniškės nuo Varnės
Rafał Murawski
Rafalas Muravskis (Rafał Murawski; g. 1981 m. spalio 9 d.) – Lenkijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Pogoń Szczecin klubo žaidėjas.
Didžiąją dalį savo karjeros praleido Lenkijos klubuose, tačiau 2009–2010 m sezone žaidė Rusijoje, Kazanės „Rubin“ klube.
Lenkijos rinktinėje debiutavo 2006 m., varžybose prieš Belgiją.
Pagiriai (Paneriai)
Pagiriai – pietinė Vilniaus miesto dalis, buvusi vakarinė Pagirių kaimo dalis.
Magdalenos departamentas
Magdalena  – departamentas Kolumbijos šiaurinėje dalyje, Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras – Santa Marta.
Geografija
Beveik visas departamentas išsidėstęs Magdalenos upės slėnyje. Rytinė dalis kyla į Siera Nevada de Santa Martos kalnus. Yra Taironos nacionalinis parkas.
Ekonomika
Auginami bananai, kava, ryžiai, tabakas, juka, medvilnė. Pajūryje verčiamasi žvejyba.
Rafael Nadal
Rafaelis Nadalis yra vienuolika kartų laimėjęs Didžiojo Kirčio turnyrą ir 2008 olimpinių žaidynių aukso medalį. Taip pat jis yra laimėjęs paskutinio ketvertuko Prancūzijos atvirąjį turnyrą su Bjornu Borgu (Bjorn Borg) 2008 metais. 2008 m. Nadalis tapo antruoju ispanu, laimėjusiu Vimbldono turnyrą. Taip pat jis yra vienintelis ispanas, laimėjęs Prancūzijos atvirąjį, Londono karališkojo klubo ir Vimbldono turnyrus tais pačiais metais. 2009 m. Nadalis tapo pirmuoju ispanu, laimėjusiu Australijos atvirąjį turnyrą ir ketvirtuoju tenisininku – po Jimmy Connors, Mats Wilander ir Andre Agassi – kuris laimėjo Didijį Kirtį žaidžiant ant trijų skirtingų dangų kortų.
Jam ypač labai sekėsi grunto kortuose. Jis turi 22 – 1 rekordą grunto kortų turnyro finaluose ir nenugalėtas 43 mačuose iš penkių setų. Per pastaruosius ketverius metus, jis laimėjo abu Prancūzijos atvirojo ir du grunto kortų Master serijos turnyrus. Jis taip pat turi ilgiausią vienos dangos laimėjimo seriją po atidarymo eros, laimėjo 81 iš eilės rungtynių ant grunto kortų nuo 2005 m. balandžio iki 2007 m. gegužės. Todėl geriausi žaidėjai ir teniso kritikai vertina jį kaip geriausią grunto kortų žaidėją.
2008 m. spalio 18 d. Nadalis tapo geriausiu 2008 metų žaidėju.
Hereklis II
Šeima
thumb|left|150px|Hereklis II jaunystėje thumb|150px|Carienė Daredžan Hereklis II buvo vedęs tris kartus:
Hereklis II buvo šešiolikos sūnų ir dvylikos dukterų tėvu.
Dukterys:
2014 Forest Hills Drive
2014 Forest Hills Drive – trečiasis studijinis amerikiečių hiphopo atlikėjo J. Cole albumas, išleistas 2014 m. gruodžio 9 d. Beveik visus albumo prodiusavimo darbus atliko pats atlikėjas. Apie albumo išleidimą buvo paskelbta likus vos trim savaitėm, jis buvo beveik nereklamuojamas, nebuvo išleista jokių singlų prieš išleidimą. Tačiau vos išleistas, jis susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir JAV debiutavo pirmoje „Billboard 200“ topo vietoje. . Per pirmą savaitę buvo parduota 371 000 albumo kopijų ir jis tapo auksiniu.
2016 m. „Grammy“ apdovanojimuose „2014 Forest Hills Drive“ buvo nominuotas geriausio repo albumo nominacijoje, o singlas „Apparently“ – geriausio repo atlikimo.
Antanas Navalinskas
Antanas Navalinskas (1935 m. vasario 16 d. Mišniūnuose, Šešuolių valsčiuje – 2020 m. spalio 8 d. Širvintose ) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Budelis (1963 filmas)
Budelis – 1963 m. sukurta nespalvota juodojo humoro komedija.
Antanas Navalinskas
Biografija
Baigė Širvintų jaunimo vidurinę mokyklą, 1962 m. – Vilniaus universitete žurnalistiką.
Budelis (1963 filmas)
Turinys
Madride gyvenantis Chosė Luisas dirba laidojimo biure, dėl to merginos nenori su juo susitikinėti. Kartą jis susipažįsta su Karmen, kuri turi tokią pačią bėdą, mat jos tėvas, su kuriuo ji gyvena, yra budelis, vykdantis mirties bausmes. Chosė Luisas svajoja išvažiuoti į Vokietiją, tačiau kartą Karmen tėvas Amadėjus juos užtinka lovoje ir šiam nelieka nieko kito, kaip paprašyti jo dukters rankos. Įvyksta vestuvės, Amadėjus gauna paskyrą įsigyti butą, tačiau čia paaiškėja, kad jis po kelių mėnesių išeina į pensiją. Tam, kad butas ir toliau jam priklausytų, Amadėjus įkalba Chosė Luisą pateikti prašymą užimti jo, t. y. budelio vietą. Jaunuolis priešinasi, tačiau patikintas, kad šiais laikais to daryti beveik niekad netenka, galiausiai nusileidžia, o kadangi budelio profesija paprastai yra paveldima, Amadėjaus dėka jis gauna darbą.
Praeina keleri metai, gimsta sūnus, Chosė Luisas ir toliau dirba laidojimo biure, tačiau vieną dieną gyvenimą sudrumsčia iš ministerijos gautas laiškas, kviečiantis naująjį budelį atvykti į kurortą įvykdyti mirties nuosprendžio. Amadėjus tvirtina, kad tai nieko nereiškia, kad nuteistojo bus pasigailėta, o jiems tai puiki proga nuvykti prie jūros, nes jei Chosė Luisas atsistatydins, jie neteks buto ir atsidurs gatvėje. Jie nuvyksta į vietą, tačiau nuteistasis suserga ir egzekucija atidedama, o budeliui nurodoma neišvykti iš miesto. Amadėjus nesiliauja tvirtinti, kad bausmės vykdyti nereikės, šeima linksmai atostogauja, kol vieną dieną Chosė Luisą vėl iškviečia į kalėjimą. Nuvykęs į vietą, šis bando parašyti atsistatydinimo raštą, tačiau jo niekas neklauso ir galiausiai Chosė Luisui tenka įvykdyti nuosprendį...
Antanas Navalinskas
Biografija
1951–1958 m. Širvintų rajono laikraščio „Lenino vėliava“ literatūrinis darbuotojas, 1958–1962 m. – laikraščio redaktorius. 1962–1965 m. – Ukmergės rajono laikraščio „Gimtoji žemė“ redakcijos skyriaus vedėjas, nuo 1965 m. vėl Širvintų rajono laikraščio „Lenino vėliava“ atsakingasis sekretorius, nuo 1982 m. redaktoriaus pavaduotojas, 1989–1995 m. pakeitusio pavadinimą į „Širvinta“ laikraščio redaktorius, nuo 1995 m. vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Rašė savivaldybių veiklos temomis, apie rajono problemas, įdomius žmones.
Bronius Jonušas
Bronius Jonušas (1899 m. vasario 27 d. Pašilės k., Ylakių valsč. – 1976 m. vasario 12 d. Omahoje, JAV) – kapelmeisteris, orkestrų ir chorų dirigentas, pedagogas, kompozitorius. Brolis – dirigentas Zenonas Jonušas.
2009 m. birželio 6 d. Broniaus Jonušo palaikai perlaidoti Ylakių kapinėse.
Biografija
Kilęs iš gausios 14 vaikų šeimos (10 berniukų ir 4 mergaitės). Tėvas Juozas Jonušas buvo muzikantas: grojo įvairiais instrumentais, vadovavo pučiamųjų orkestrams. Emilija Baranauskaitė-Jonušienė garsėjo kaip apylinkės dainininkė. Bronius jau vaikystėje pradėjo groti tėvo suburtuose kolektyvuose smuiku ir trimitu.
1911–1914 m. lankė Ylakių pradžios mokyklą, vėliau mokėsi Skuodo vidurinėje mokykloje. 1916 m. pradėjo vadovauti tėvo įkurtam orkestrui. 1919 m. Rygoje įstojo į konservatoriją – K. Šprinko trimito klasę. Suorganizavo mišrųjį chorą, dalyvavo koncertinėje veikloje, buvo Antano Vaičiūno vadovaujamo lietuvių choro dainininkas. 1920 m. priimtas į Latvijos kariuomenės štabo komendantūros pučiamųjų instrumentų orkestrą.
1921–1937 m. dirbo kapelmeisteriu įvairiuose Lietuvos kariuomenės pulkuose: I savanorių pulke Kaune, 1922–1935 m. – Lietuvos kunigaikščio Vaidoto 8-ajame pėstininkų pulke Šeduvoje, Panevėžyje ir Šiauliuose. 1935–1937 m. buvo Vytauto Didžiojo 3 pėstininkų pulko pučiamųjų orkestro kapelmeisteris Kėdainiuose. 1924–1932 m. dar dirbo ir muzikos mokytoju Šiaulių gimnazijoje, vadovavo simfoniniam ir pučiamųjų orkestrams, suorganizavo vyrų chorą „Putpelės“. Rūpinosi kūrinių pučiamųjų orkestrams leidyba – 1929 m. „Aukuro“ knygynas Šiauliuose išleido jo „Lietuviškus maršus“.
1939–1942 m. Kauno konservatorijoje pas E. Gailevičių mokėsi trimito ir kapelmeisterio meno, o pas profesorius Jurgį Karnavičių ir Juozą Gruodį – kompozicijos.
1937–1944 m. vadovavo Lietuvos policijos pučiamųjų orkestrui. Nuo 1939 buvo Šaulių sąjungos orkestrų instruktorius, Lietuvos muzikų draugijos orkestrų sekcijos vedėjas, organizavo orkestrų sąskrydžius, dalyvavo dainų šventėse.
1940–1941 m. dirbo mokytoju Kauno vakariniuose muzikos kursuose, buvo pučiamųjų instrumentų klasės vedėjas.
Emigracijoje
Per II pasaulinį karą pasitraukė į Vokietiją, kur tęsė muzikinę veiklą. 1945 m. Kemptono lietuvių stovykloje įkūrė vyrų chorą „Lithuania“, su kuriuo vėliau persikėlė į Dilingeno lietuvių stovyklą. 1946–1948 m. Hanau vadovavo lietuvių „Dainavos“ ansambliui, kuriam priklausė vyrų ir mišrusis chorai, šokėjų grupė. Su savo chorais koncertuodavo lietuvių stovyklose bei svetimtaučiams. Chorų repertuare buvo ir sudėtingesnių Stasio Šimkaus, Jeronimo Kačinsko ir Vakarų Europos klasikų kūrinių.
1949 m. persikėlęs į JAV, įkūrė mišrųjį chorą Baltimorėje. 1951 m. Mendelinoje (Kolumbija) subūrė nedidelį chorą, dalyvavo radijo laidoje. Tos laidos programa įdainuota į plokšteles: Lietuvos himnas, Juozo Naujalio „Jaunimo giesmė“, Juozo Žilevičiaus „Laisvės daina“, B. Jonušo maršas „Leiskit į Tėvynę“ ir kt.
1952–1954 m. buvo Čikagos lietuvių vyrų choro (30-35 dalyviai) vadovas. Šiam chorui talkino chormeisteris Alfonsas Gečas. Kolektyvas, be koncertų ir tautinių renginių, išleido plokštelių albumą „Tėviškės aidai“.
1953–1957 m. Čikagoje vadovavo lituanistinės mokyklos mišriajam chorui. 1956 m. su kolektyvu dalyvavo I JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje. 1955 m. dar vadovavo Švč. Marijos kazimieriečių mokyklos simfoniniam orkestrui.
1959 m. persikėlė į Omahą Nebraskoje. Buvo ilgametis mišriojo choro „Rambynas“ vadovas. Kolektyve dalyvavo 50-60 artistų (talkino K. Kartanienė). Choras koncertavo bažnyčiose, lietuvių kolonijose, buvo rodytas per televiziją. „Rambynas“ dalyvavo 1966 ir 1971 m. lietuvių dainų šventėse Čikagoje.
B. Jonušas dirigavo lietuvių tautinių šokių ir dainų šventėse, kurioms sukūrė instrumentinių ir vokalinių kūrinių.
1970 m. lankėsi Lietuvoje ir dalyvavo respublikinėje dainų šventėje.
Kūryba
Muzikas B. Jonušas vadinamas lietuviškų maršų karaliumi. Jo sukurti maršai pučiamųjų orkestrui pavadinti skambiais, įsimintinais pavadinimais: „Kur bakūžė samanota“, „Plaukia sau laivelis“, „Rūtų darželis“, „Tai ne miškas šlama“, „Gaudžia trimitai“, „Leiskit į Tėvynę“, „Prabočių keliai“ ir kt.
1958 m. Vokietijoje su Štutgarto simfoninio orkestro pučiamųjų grupe, diriguojant autoriui, į plokštelę „Gaudžia trimitai“ buvo įrašyta 12 B. Jonušo maršų. 1993 m. Lietuvoje išleisti jo 6 maršai pučiamųjų orkestrui rinkinyje „Gaudžia trimitai“ (sudarė ir redagavo Antanas Radzevičius).
B. Jonušo dainos „Einu per kiemą“, „Kurteliai sulojo“, „Namo, broliukai“ skambėjo lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte. Jo vardas ir muzika rado pripažinimą ir Lietuvoje: pradėti rengti pučiamųjų orkestrų festivaliai, kūrinių konkursai orkestrams ir kt.
Molainiai
Molainiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Panevėžio, prie kelio, pakeliui į Krekenavą. Seniūnaitijos centras.
Yra biblioteka. Per kaimą teka Nevėžio kairieji intakai Molaina, Šakinė ir Šermutas, telkšo Molainių I tvenkinys. Šiaurės rytinė dalis prijungta prie miesto.
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose Molainiai minimi XIV a. – 1368–1378 m. kryžiuočiai 5 kartus kaimą apiplėšė. XVII a. kaimas priklausė J. Sicinskiui. Per Pirmąjį pasaulinį karą dalis kaimo sudegė.
Šikšniai
Šikšniais vadinama:
Anglijos futbolo varžybos 1901–1902 m.
Anglijos futbolo varžybos 1901–1902 m.
Molėtų rajono savivaldybė
Molėtų rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos rytuose. Administracinis centras – Molėtai.
Molėtų rajone vyrauja smulkus ir vidutinis verslas, veikia 350 įvairių įmonių, mažai pramonės, todėl pagrindinė rajono vystymosi kryptis yra rekreacija.
Geografija
thumb|Kraštovaizdis ties Alanta
Molėtų rajono savivaldybės teritorija yra Aukštaičių aukštumoje. Didžiausias aukštis – 228 m, prie Kojeliškių kaimo. Sausio vidutinė temperatūra apie -4,5 °C, liepos 17,0 °C. Per metus iškrinta 650 mm kritulių.
Kraštas vaizdingas, tarp didesnių kalvų ir mažų kalvelių tyvuliuoja apie 300 ežerų (Molėtų rajono ežerai, didžiausi – Stirniai, Baltieji ir Juodieji Lakajai, Galuonai, Kertuojai, Siesartis, Aiseto ir Asvejos dalys), ošia žali pušynai, į kuriuos vasarą susirenka daug turistų. Pro rajoną teka Virinta, Siesartis (Šventosios kairieji intakai).
Dirvožemiai daugiausia balkšvažemiai, rudžemiai, yra durpžemių. Miškai užima 28,6 proc. savivaldybės teritorijos; didžiausi – Poviliškio miškai, Rudesos miškai. Vyrauja pušynai, yra eglynų, drebulynų.
Svarbiausios naudingosios iškasenos – smėlis ir žvyras.
Molėtų rajono savivaldybei priklauso:
Gamtos paminklai: 3 botaniniai (Alkūnų, Beržos, Virintos ąžuolai), 8 geologiniai (Jurktiškio, Kreiviškių, Lakajos, Mindučių, Paduobužės, Skudutiškio, Trumponių akmenys ir Valiulio akmuo).
Istorija
Miškų, ežerų turtingose Molėtų apylinkėse žmonės gyveno jau prieš mūsų erą. Kauno istorijos muziejuje yra medžiagos apie naujojo akmens amžiaus (4000–2000 m. pr. m. e.) kaimų stovyklas Kulionyse (Inturkės seniūnija) ir Vorėnuose (Suginčių seniūnija). Apie senovės žmonių gyvenimą Molėtų apylinkėse byloja Rutėnų (Balninkų seniūnija), Avilčių (Alantos seniūnija) ir kiti senkapiai, Suginčių, Kulionių, Perkalių piliakalniai, kuriuose kasinėjant randama žmonių kaulų, namų apyvokos ir kitų daiktų.
Molėtų rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Utenos apskrities 30 apylinkių ir Širvintų apskrities 2 apylinkių. 1950–1953 m. priklausė Vilniaus sričiai. 1954 ir 1956 m. šiek tiek keitėsi rajono ribos. 1962 m. rajonui perduota Vilniaus rajono 5 apylinkės, Anykščių rajono 2 apylinkės ir Ukmergės rajono 1 apylinkė, taip pat dalis panaikinto Nemenčinės rajono. 1965 m. šiek tiek pakeistos ribos, 1971 m. panaikintos 2 apylinkės, 1977 m. kelios apylinkės sujungtos.
1995 m. įsteigta Molėtų rajono savivaldybė. 2009 m. sausio 29 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. B1-2 įkurtos 48 seniūnaitijos.
Gyvenvietės
Savivaldybės teritorijoje yra:
Didžiausios gyvenvietės (2021 m.):
Administracija
Atstovaujamoji valdžia – Molėtų rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Molėtų rajono savivaldybės administracija.
Seniūnijos
thumb|300px|Savivaldybės seniūnijos
Savivaldybėje yra 11 seniūnijų (skliausteliuose – seniūno būstinė):
Perkučas
Perkučas – maža gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Plaskų valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Plaskų, 24 km į rytus nuo Augustavo ir 88 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Augustavo girioje ir šalia Augustavo kanalo, kur yra Perkučo šliuzas.
Molėtų rajono savivaldybė
Partnerystės ryšiai
Miestai, su kuriais Molėtų rajonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
Perkučas
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Molėtų rajono savivaldybė
Partnerystės ryšiai
Molėtai – Baltijos miestų sąjungos narys.
Švietimas ir ugdymas
Molėtų rajono savivaldybėje yra šios mokyklos:
Ekonomika
Visoje Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje pagaminama 0,3% Lietuvos pramonės produkcijos (2003 m.).Svarbiausios pramonės šakos – maisto (mėsos, konditerijos gaminių), trikotažo, siuvimo (bendrovės „Lelija“ Molėtų filialas), medienos apdirbimo pramonė. Yra statybos bendrovių („Molesta“, „Lakaja“, „Melinga“). Pramonės įmonių daugiausia Molėtuose.
Žemės ūkio naudmenos užima 47% savivaldybės teritorijos ploto, iš jų 81% – ariamoji žemė, 17% – pievos ir natūralios ganyklos, 2% – sodai ir uogynai (2005 m.). Ūkio vidutinis dydis 5,4 ha, 49,8% pasėlių užima javai, 29,2% – daugiametės žolės, 12,1% – bulvės. 2006 m. pagaminta 1,2% Lietuvos gyvulininkystės produkcijos (1,6% pieno). Veisiama 1,6% visą Lietuvoje veisiamų galvijų (0,1% karvių), 5,5% avių, 2,4% arklių, 1,1% ožkų, 0,8% kiaulių (2007 m.).
Turizmas
Per metus apsilanko apie 150 000 turistų, iš jų – 2 000 iš užsienio. Per Molėtų rajono savivaldybės teritoriją eina plentas Vilnius–Utena. Molėtų aerodromas yra Radžiūnuose.
Lautė (Karaliaučius)
Lautė arba Bolšoje Isakovas (, nuo 1939 m. Königsberg-Lauth, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Большое Исаково) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Bolšeisakovo kaimo gyvenvietės centras.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Lautē prūsiškos kilmės. 1263 m. minimas Lawte, Lawete, Lauwete, 1303 m., 1379 m. Mühle Lavtin, nuo 1448 m. Lauth. 1525 m. per Sembos valstiečių sukilimą, kuriam vadovavo malūnininkas Kasparas, prie Lautės įvyko 4000 valstiečių ir Prūsijos kariuomenės (apie 1000 raitelių ir 1000 pėstininkų), kuriai vadovavo hercogas Albrechtas Brandenburgietis, akistata. Valstiečiai buvo priversti nutraukti pasipriešinimą, 3 jų vadovus mirties bausme hercogas nubaudė vietoje, 11 – Karaliaučiuje, du – Kaimėje ir Laukiškoje.
1785 m. karališkajame valstiečių kaime buvo 20 sodybų, 1820 m. – 29 sodybos. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas.
XIX a. pastatyti Karaliaučiaus gynybinės sistemos I fortas (Štaino fortas) į pietus nuo kaimo ir Ia fortas (Grebeno fortas) į šiaurę, už malūno tvenkinio. 1909 m. pastatyta hidroelektrinė, kurią rusai susprogdino 1945 m. 1939 m. Lautė prijungta prie Karaliaučiaus. Iki Lautės malūno Raudonoji armija prasimušė 1945 m. sausio 27 d., tačiau toliau pulti įstengė tik balandžio 9 d. rytą, nors fortų įgulos juos paliko dar balandžio 8-osios naktį. Kaimas po karo pervadintas jaunesniojo seržanto Viktoro Isakovo, žuvusio balandžio 19 d. plėšikaujant apylinkėse, vardu.
Pilių parko kaštonų ratas
thumb|left|160px thumb|right|250px|Kaštonų rato fragmentas Pilių parko kaštonų ratas – Vilniuje, Gedimino pilies kalno papėdės pietvakarių pusėje Pilių parke ratu auganti medžių grupė, kurią sudaro 35 kaštonai. Kaštonų grupė auga 16 arų plote, dviem ratais supdama čia stovintį apleistą prekybos paviljoną (kavinę) „Rotondą“, pastatytą 1956 m. (aut. Gediminas Valiuškis), kadaise vilniečių populiarią vasaros kavinę. Į šį ratą sueina keli parko takai.
Kaštonų ratas Vilniaus miesto savivaldybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu paskelbtas Vilniaus miesto tarybos 1996 m. gegužės 29 d. sprendimu Nr. 129.
thumb|240px|Kaštonai 2015 m. balandį
Kaštonų rato likimas
2015 m., vykdant „Rotondos“ atkūrimo darbus, kaštonų ratą ruošiamasi išretinti, išpjaunant nereikalingus, pasenusius ir paliegusius medžius. Vilniaus savivaldybė gelbėti medžių ar vietoje nukirstų sodinti naujų neketina, o Vilniaus pilių valstybinio kultūrinio rezervato direkcijos nuomone, ši parko dalis yra per tamsi – dėl tankaus apsodinimo neprasiskverbia saulės šviesa. Tuo tarpu arboristo teigimu dauguma medžių yra sveiki ir išsaugotini.
Valakampių atodanga
Valakampių atodanga – atodanga Vilniaus šiaurinėje dalyje, Valakampių mikrorajone, miškingame dešiniajame Neries krante (priešingoje pusėje – Žirmūnai). Atodanga susiformavusi beveik pusiaukelėje tarp Valakampių tilto ir 1–ojo Valakampių paplūdimio (arčiau pastarojo), 0,25 km į pietus nuo Vaidilutės ir Lizdeikos gatvių sankryžos.
Valakampių atodanga Vilniaus miesto savivaldybės saugomu geologiniu gamtos paveldo objektu paskelbta Vilniaus miesto tarybos 1996 m. gegužės 29 d. sprendimu Nr. 129.
Gamtinės vertybės
Valakampiuose atodangos apatinėje dalyje yra Snaigupėlės tarpledynmečio gitijos 3-4 metrų sluoksnis. Tai buvo respublikinės reikšmės geologinis paminklas, dabar – savivaldybės saugomas objektas. Užima 0,023 ha plotą.
Pelekonių II piliakalnis
Pelekonių II piliakalnis, Pilikė – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 5517; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A220P) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Pelekonių, Jiezno seniūnija. Pasiekiamas keliu Kašonys – Pelekonys, slėnio pradžioje, ties Pelekonių kapinėmis pasukus į dešinę šiaurės rytų kryptimi, pavažiavus 250 m – yra 30 m į dešinę rytuose nuo kelio, alksnyne.
Piliakalnis
Piliakalnis yra 1,1 km į rytus nuo pirmojo ir 1,45 km į pietus nuo trečiojo piliakalnio. Jis įrengtas atskiroje kalvoje, Nemuno slėnio pakraštyje, kairiajame Sobuvos upelio krante. Aikštelė nuplauta upelio, likęs tik 9 m ilgio, 2 m aukščio, 15 m pločio pylimas 10 m aukščio šoniniu šlaitu. Jis apardytas duobių. Piliakalnis dirvonuoja, pietiniame šlaite auga kelios eglės.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Ibas
Ibas – miestas Jemene, Ibo gubernijos centras. Įsikūręs ant kalno keteros ir yra apsuptas derlingos žemės. Ibas iki 1944 m. turėjo pusiau autonominį statusą. 2005 m. mieste gyveno apie 160 000 žmonių.
Sjenaga
Sjenaga  – miestas Kolumbijoje, Magdalenos departamente, Karibų jūros pakrantėje, 35 km nuo Santa Martos. 130,9 tūkst. gyventojų (2005 m.).
Jūrų uostas (daugiausia eksportuojami bananai). Maisto pramonė; svarbus žemės ūkio rajono centras. Sjenaga įkurta XVI a. pirmoje pusėje.
Ateneum Wileńskie
Ateneum Wileńskie  – mokslo žurnalas, leistas 1923–1939 m. Vilniuje lenkų kalba.
Istorija
Leido Mokslo bičiulių draugija. Išėjo 14 tomų. Spausdino Luxe spaustuvė Vilniuje.
Tyrinėjo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos istorijos šaltinius (Pskovo metraštis, Lvovo metraštis, Lietuvos metrika, 1588 m. Lietuvos statutas ir kt.) Paskelbė Jono Radvilos laiškus, archyvų dokumentus apie 1794 m., 1831 m. ir 1836 m. sukilimus, 1655 m. Kėdainių sutartį, nagrinėjo Vytauto valdymo laikotarpį (1392–1429 m.) Žygimanto Augusto valdymo epochą, paskelbė straipsnių apie Vilniaus universiteto veiklą, Radvilų giminės istoriją nuo XIII a., spausdino mokslinių darbų recenzijas, informavo apie Mokslo draugijos veiklą.
Bendradarbiavo: Janušas Ivaškevičius, Jonas Jakubovskis, Janas Gerlachas, N. Konečnis, Antonas Prochaska ir kt.
Atgaiva (Kupiškis)
Atgaiva – Kupiškio rajono savaitinis laikraštis, leistas nuo 1995 m. iki 1997 m. Kupiškyje.
Istorija
Iki 1996 m. kovo 4 d. ėjo kaip informacinis biuletenis. Steigėjai ir leidėjai: Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai), Lietuvos krikščionių demokratų partijos, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, Lietuvių tautininkų sąjungos Kupiškio rajono skyriai. Iš pradžių redagavo redakcinė kolegija (R. Kriovė ir kt.), nuo 1996 m. – A. Petrulis. Tiražas 2000 egz.
Bronius Grigelionis
Bronius Grigelionis (1935 m. lapkričio 1 d. Iciūnuose, Vaškų valsčius – 2014 m. gegužės 23 d. Vilniuje) – Lietuvos matematikas, akademikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Biografija
Nuo 1959 m. Matematikos ir kibernetikos instituto (nuo 1990 m. Matematikos ir informatikos institutas) mokslo darbuotojas, 1970–2006 m. Matematinės statistikos skyriaus vadovas. 1963–2005 m. dar ir Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1971 m. profesorius. 1970 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.
Nuo 1968 m. Lietuvos matematikų draugijos narys. Nuo 1976 m. Tarptautinio statistikos instituto narys. Nuo 1987 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys. 1988–1990 m. Sąjūdžio pirmojo Seimo narys. 1991 m. Lietuvių katalikų mokslų akademijos akademikas. 1991–1995 m. Lietuvos mokslo tarybos narys. Vienas Lietuvos mokslininkų sąjungos steigėjų. Nuo 1994 m. Vilniuje gyvenančių pasvaliečių bendrijos pirmininkas. Nuo 2001 m. Mokslo ir enciklopedijų leidybos instituto Tarybos pirmininko pavaduotojas, Visuotinės lietuvių enciklopedijos redaktorių tarybos narys.
Palaidotas Kairėnų kapinėse.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų kryptis – atsitiktinių procesų teorija ir jų statistika. Nustatė laiptinių atsitiktinių procesų sumų konvergavimo į Puasono procesą būtinas ir pakankamas sąlygas. Atsitiktinių procesų optimaliojo stabdymo srityje nustatė statistikų pakankamumo ir markoviškumo kriterijus, ištyrė Markovo procesų optimaliojo stabdymo ir Stefanos problemų ryšį. Išplėtojo semimartingalų lokaliųjų charakteristikų ir taškinių procesų intensyvumo matų koncepcijas, sukūrė procesų su nepriklausomaisiais pokyčiais ir Ito stochastinių lygčių sprendinių martingaliąją charakterizaciją, funkcionalų integraline išraišką ir netiesines filtracijos lygtis, nustatė tikimybinių matų absoliučiojo tolydumo kriterijus.
Su Remigiju Mikulevičiumi sukūrė bendrą funkcionalinių ribinių teoremų įrodymo metodą, pagrįstą ribinių taškų martingaline charakterizacija. Jį pritaikė matematinės statistikos, masinio aptarnavimo teorijos ir tikimybinės skaičių teorijos asimptotiniams uždaviniams spręsti. Nustatė stochastinių evoliucinių lygčių sprendinių egzistavimo, vienaties ir stabilumo sąlygas, apibrėžė ir ištyrė atsitiktinių procesų su pralaidžiaisiais pasieniais klasę. Išplėtojo stacionariųjų difuzijų atvirajame intervale ekstremaliųjų reikšmių teoriją. Helingerio integralų teorijoje apibrėžė ir joje panaudojo geometrinio vidurkio mato sąvoką. Paskelbė daugiau kaip 150 mokslinių straipsnių.
Vyšnialaukis (Jonava)
Vyšnialaukis – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 15 km į pietryčius nuo Jonavos, 6 km į pietvakarius nuo Upninkų, prie Lietavos upelio. šalia Perelozų. Įsikūrusi Vyšnialaukio kaimo bendruomenė.
Australinis šamas
Užauga 50–90 cm ilgio, sveria 1,8 kg (didžiausias – iki 6 kg). Kūnas rudų atspalvių, su juodomis dėmėmis. Gyvena iki 8 metų.
Australinis šamas gyvena lėtose upėse, ežeruose, užutėkiuose, kur gausu vandens augmenijos. Laikosi prie dugno. Maitinasi vėžiagyviais, moliuskais, jaunikliai – zooplanktonu.
Mergina iš miegamojo vagono
Mergina iš miegamojo vagono – 1979 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.
Turinys
Filmo veiksmas vyksta traukinyje, kuriuo, be kitų keleivių, važiuoja ir trys jauni chuliganai. Pradžioje jie sukelia erzelį vagone restorane, vėliau ima priekabiauti prie visų iš eilės sutiktų moterų. Kuomet juos pamėgina sutramdyti policininkas, traukiniu lydintis kalinį Piterį, šie atima iš jo ginklą, užblokuoja vagono duris ir pradeda savivaliauti. Pagrindiniu jų taikiniu tampa Džulija – prostitutė, kuri savo kupė už pinigus „aptarnauja“ kitus keleivius, tačiau atsisako atsiduoti trijulei. Šiems pagrasinus išprievartauti kitą jauną traukinio keleivę Eveliną, Džulija nusileidžia, tačiau tuomet šie nusprendžia priversti ją atsiduoti ir kitiems keleiviams. Policininko lydėtas kalinys, kurį jie išvaduoja, atsisako paklusti ir yra sumušamas. Vėliau chuliganai sugalvoja naują pramogą: žaidimą kauliukais iš Evelinos. Traukiniui sustojus, Piteris pasprunka pro langą, kad po to sugrįžtų ir išgelbėtų visus keleivius...
Bitniškiai
Bitniškiai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 11 km į vakarus nuo Biržų, 6 km nuo Smilgių.
Istorija
Bitniškiai istorijos šaltiniuose paminėti 1570 m. 1949-1992 m. kolūkio „Laisvoji žemė“ gyvenvietė.
Stari Kornino Šv. Onos cerkvė
'''Stari Kornino Šv. Onos cerkvė'''  – medinė cerkvė, esanti Stari Kornino kaime. Cerkvė priklauso Stari Kornino Šv. Archangelo Mykolo parapijai. Pirmoji cerkvė pastatyta 1773 metais ir priklausė unitams, nuo 1839 m. stačiatikiams. 1860, 1892 ir 1903 m. perstatyta. 1986 m. gruodžio 31 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Lietuvos Respublikos teisingumo ministerija
miniatiūra|Buveinė ([[Gedimino prospektas|Gedimino pr.)]]
Lietuvos Respublikos Teisingumo ministerija – Lietuvos Respublikos Vyriausybės institucija, atsakinga už valstybės politikos įgyvendinimą ir koordinavimą nacionalinės teisinės sistemos plėtros, teisinių institucijų veiklos organizavimo, Lietuvos integravimosi į Europos Sąjungą įgyvendinimo, tarptautinių dvišalių teisinės pagalbos sutarčių projektų rengimo, prisijungimo prie daugiašalių tarptautinių sutarčių ir jų vykdymo užtikrinimo srityse.
Vadovauja Ministro Pirmininko teikimu Lietuvos Respublikos Prezidento skiriamas teisingumo ministras.
Tikslai
Svarbiausieji Teisingumo ministerijos uždaviniai yra:
Istorija
1918 m. sudarius pirmąją Lietuvos Vyriausybę įsteigta ir Teisingumo ministerija. Ji pradėjo kurti laikinąją teismų sistemą ir organizuoti jų darbą: įvedė trijų pakopų teismus (taikos teisėjų, apygardų ir Vyriausiojo Tribunolo), karinius teismus, skyrė teisėjus. 1922 m. teismų sistema baigta kurti.
230px|right|thumb|Ministerijos pastatas Gedimino pr.
Dabartinė vadovybė
Nuo 2020 m. gruodžio 11 d., teisingumo ministerijai vadovauja Ewelina Dobrowolska.
Podmacharcė
Podmacharcė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Plaskų valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Plaskų, 21 km į šiaurės rytus nuo Augustavo ir 95 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Lietuvos Respublikos teisingumo ministerija
Dabartinė vadovybė
Viceministrai – Jurga Greičienė, Elanas Jablonskas, Gabija Grigaitė-Daugirdė, kancleris – Augustas Ručinskas.
Podmacharcė
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
2018 m. pasaulio moterų tinklinio čempionatas
2018 m. pasaulio moterų tinklinio čempionatas – 18-asis pasaulio moterų tinklinio čempionatas, kuris vyko 2018 m. rugsėjo 29 –spalio 20 dienomis Japonijoje. Tai penktasis pasaulio moterų čempionatas vykęs Japonijoje.
Alfredas Gytis Tiškus
Alfredas Gytis Tiškus (1934 m. birželio 24 d. Šiauliuose – 2008 m. gegužės 23 d. Klaipėdoje) – Lietuvos inžinierius architektas, dailininkas.
Biografija
1941–1944 m. mokėsi Raseinių Maironio pradžios mokykloje, 1946–1949 m. Raseinių gimnazijoje, 1949–1953 m. Klaipėdos 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1953–1959 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Statybos fakultete. I-ą semestrą studijavo žemės ūkio statybą, vėliau architektūrą, pripažinta inžinieriaus-architekto kvalifikacija.
Nuo 1962 m. Lietuvos architektų sąjungos narys. Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos narys.
Surengė šešias personalines grafikos ir pastelės parodas.
Palaidotas Joniškės kapinėse.
Projektai
thumb|240px|Neringos savivaldybė
Stari Kornino Šv. Archangelo Mykolo cerkvė
'''Stari Kornino Šv. Archangelo Mykolo cerkvė'''  – medinė cerkvė, esanti Stari Kornino kaime. Cerkvė priklauso Stari Kornino Šv. Archangelo Mykolo parapijai. Cerkvė pastatyta apie 1893 metus. 1986 m. gruodžio 31 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Atgaja (draugija)
Atgaja – slapta lietuvių jaunimo draugija, veikusi Joniškio, Gruzdžių, Šakynos valsčiuose 1889–1895 m.
Istorija
Steigėjai knygnešiai Matas Slančiauskas, Augustinas Baranauskas, Aleksandras Ratkus, Liudas Vaineikis. Prisidėjo prie Augustino Baranausko hektografuoto laikraštėlio „Dajniu neszėjis“ leidimo (1885 m.). Platino lietuviškas knygas, rinko tautosaką, kraštotyrinę medžiagą.
Žadvainiai
Žadvainiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Joniškio, šalia kelio. Taip pat eina kelias į Kalnelį.
Istorija
Iki 1954 m. – Žadvainių apylinkės centras.
Airijos futbolo varžybos 1925–1926 m.
Airijos futbolo varžybos 1925–1926 m.
Joldijos jūra
Joldijos jūra vadinama skirtingo sūrumo vandens stadija Baltijos jūros baseine, kuri prasidėjo, kai atsivėrė Baltijos ledyninis ežeras ir vandens lygis susilygino su pasauliniu vandenynu.
Martin Stenmarck
Martin Olof Jon Stenmarck (g. 1972 m. spalio 3 d. Tebyje, Stokholmo lėnas) – Švedijos dainininkas ir filmų įgarsintojas. 2005 metais atstovavo Švedijai Eurovizijos dainų konkurse su daina „Las Vegas“, kuri su 30 taškų užėmė 19 vietą.
2006 metais išleido singlą „7milakliv“, kuris tapo vienu tų metų didžiausių hitų Švedijoje. Šalyje singlas tapo platininis bei 10 savaičių užėmė 1 vietą Švedijos singlų tope.
Albumas „Nio sanningar och en lögn“ Švedijoje vos per tris savaites tapo auksiniu.
Pieštuvėnų piliakalnis
Pieštuvėnų piliakalnis, Didysis Kalnas – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Pieštuvėnų, Stakliškių seniūnija. Pasiekiamas keliu Jieznas – Užuguostis pasukus į Pieštuvėnų šiaurinį kraštą, iš čia pasukus į dešinę rytų kryptimi, už 550 m yra dešinėje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiros kalvos pietvakarinėje dalyje. Aikštelė ištempto ovalo formos, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 41x15 m dydžio. Šiaurės rytų piliakalnio šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 27x12 m dydžio terasa iki 1 m aukščio iškiliu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 4-­9 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, duobių, dirvonuoja.
Tyrimai
2003 m. piliakalnį tyrinėjo V. Kraujalis. Aikštelėje ir papėdėse jis ištyrė 40 m², kultūrinio sluoksnio nerado. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Lautė
Lautė arba Malojė Isakovas (, nuo 1939 m. Krug Lauth, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Малое Исаково) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Bolšeisakovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Lautē prūsiškos kilmės. 1263 m. minimas Lawte, Lawete, Lauwete, 1303 m., 1379 m. Mühle Lavtin, nuo 1448 m. Lauth. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Zaoziorjės apylinkės, 1954 m. birželio 16 d. – 2008 m. birželio 30 d. Bolšeisakovo apylinkės kaimas.
Pagubė
Pagubė – Vilniaus miesto dalis, esanti miesto šiaurės vakaruose, Verkių seniūnijoje, į šiaurę nuo Balsio ežero. Pietryčiuose ribojasi su Krakiškėmis, šiaurėje – su Sakališkėmis, iš pietų ir vakarų supa Gulbino miškas (Verkių regioninis parkas, rytuose plyti laukai. Netoliese telkšo Balsio ir Gulbino ežerai. Kolektyviniai sodai, individualūs gyvenamieji namai, kotedžai.
Pagubę aptarnauja 36, 65 (Pagubės, Gulbinų st.) ir 76 (Pagubės sodų st.) maršrutų autobusai.
thumb|left|250px|Pagubės gatvė
Istorija
Iki 1996 m. – kaimas Riešės apylinkėje.
The Seduction of Joe Tynan
The Seduction of Joe Tynan – 1979 m. amerikiečių politinė drama, režisuota Jerry Schatzberg ir prodiusuota Martin Bregman. Scenarijų parašė Alan Alda, kuris taip pat atliko ir pagrindinį filmo vaidmenį.
Filme, be Aldos, vaidina Barbara Harris ir Meryl Streep, taip pat Rip Torn, Melvyn Douglas, Charles Kimbrough ir Carrie Nye.
Balėnai (Jonava)
Balėnai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Markutiškių.
Eragonas (filmas)
Eragonas – JAV 2006 m. filmas, sukurtas pagal pirmą „Paveldėjimo“ ciklo dalį Eragonas.
Nuorodos
エラゴン
Kazimieras Jovaiša
Kazimieras Jovaiša (1890 m. rugpjūčio 16 d. Vainekonių k., Pasvalio r. – 1984 m. vasario 17 d. Rokiškyje), muzikos pedagogas, choro ir orkestro dirigentas, kompozitorius.
Biografija
Muziką mėgo visa šeima. Jovaišų kaimo kapela garsėjo visoje apylinkėje. Tad pirmieji muzikos mokytojai buvo tėvas ir vietos vargonininkas J. Barkauskas. Būdamas muzikai labai gabus, jaunuolis išmoko groti bemaž visais pučiamaisiais instrumentais. Atsidūręs Rygoje vadovavo dainos ir teatro mėgėjų draugijos „Rūta" lietuvių chorui. 1918–1933 dėstė muziką ir dainavimą Linkuvos gimnazijoje, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams bei pučiamųjų instrumentų orkestrams. 1928 eksternu baigė Klaipėdos muzikos mokyklą. 1933–1948 mokytojavo ir vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams bei pučiamųjų orkestrams Rokiškyje, dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje. 1948–1960 dėstė muziką Panevėžio mokytojų seminarijoje (pedagoginėje mokykloje), 1-ojoje vidurinėje ir muzikos mokykloje, vadovavo moksleivių chorui ir pučiamųjų orkestrui. Buvo reiklus ir pareigingas pedagogas, daug prisidėjęs prie jaunimo muzikinio auklėjimo ir muzikantų pamainos rengimo. Parašė solfedžio vadovėlį (1936) ir elementariosios muzikos teorijos vadovėlį (1938), sukūrė dainų chorams ir sceninės muzikos veikalų. Buvo Rokiškio rajono ir Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas. Jo dukros irgi muzikės.
Atgimimas (Šiauliai)
Istorija
Nr. 1 išėjo 1923 m. balandžio mėn. vietoj laikraščio „Meilės kelias“. Leidinys propagavo L. Tolstojaus etinius principus. Nr. 2 išleistas 1924 m. balandžio mėn. Tiražas 2000 egz. Spausdino Savičio ir Šumauskio spaustuvė Šiauliuose.
Atsakingasis redaktorius ir leidėjas Edvardas Levinskas.
Podbielės Šv. Proroko Elijašo cerkvė
'''Podbielės Šv. Proroko Elijašo cerkvė'''  – medinė cerkvė, esanti Podbielės kaime. Cerkvė priklauso Podbielės Šv. Proroko Elijašo parapijai. Cerkvė pastatyta 1876 metais, 1912 m. perstatyta. 1977 m. gegužės 10 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Duona
Duona žmogaus mityboje užima labai svarbią vietą. Žmogus kasdien vidutiniškai suvalgo 150–500 g. duonos (Lietuvoje ~300 g). Tai vienas iš svarbiausių maisto produktų, patenkinantis daugumą organizmo energijos poreikių. Ruginėje ir kvietinėje (ragaišis) duonoje yra visų organizmui reikalingų pagrindinių maisto medžiagų: 5-8 % baltymų, 40-50 % lengvai organizmo pasisavinamų angliavandenių, mineralinių medžiagų (kalcio, fosforo, magnio, geležies, kalio druskų), vitaminų. Duonos energetinė vertė 8,3-9,2 kJ/g.
Duonos maistingumas priklauso nuo jos kokybės. Kuo puresnė duona, tuo geriau ją suvilgo virškinamosios sultys, ir tuo geriau ją įsisavina žmogaus organizmas. Graži duonos išvaizda ir malonus kvapas sužadina apetitą ir pagerina virškinimą.
Istorija
Neraugintos tešlos paplotėlius imta kepti ankstyvajame neolite, kai buvo išrastos girnos. Šveicarijoje rasta duonos, keptos prieš 4000 m., Egipte – prieš 3500 metų. Raugintos tešlos duona Europoje pradėta kepti IX-XI a.
Duona Lietuvoje
Lietuvoje duona vartojama nuo pirmųjų amžių po Kristaus. Lietuvos kaime ruginė duona iki XX a. vid. buvo pagrindinis valgis, nors nuo XIX a. vid. greta jos plito ir bulvių valgiai. Baudžiavos laikais valstiečiai ją kepdavo iš nevėtytų grūdų miltų (bėralo), todėl vadino bėraline duona. Grynų rugių duoną kepdavo tik šventėms. Panaikinus baudžiavą, bėralinė duona iš valstiečių buities išnyko. XIX a. antroje pusėje ir per I pasaulinį karą į tešlą būdavo primaišomą kitų javų ar kitų augalų miltų.
Duona buvo kepama paprasta ir plikyta. Duonos miltai išmaišomi iš šulelių padarytame duonkubilyje (Aukštaitijoje) ar išduobtame, vėliau iš lentų sunertame lovyje (Žemaitijoje). Paprastai duonai miltai buvo įmaišomi į drungną vandenį, per naktį rauginami, o rytojaus dieną, pridėjus miltų, išminkoma ir kepama. Plikytai duonai miltus įmaišydavo į karštą vandenį, o tešlą raugindavo iki 3 dienų. Ši duona turėjo saldrūgštį skonį ir ne taip greit sendavo. Tešlą įrūgdavo nuo ankstesnio kepimo tešlos palikto raugo gabalėlio. Pirmasis kepimo būdas buvo senesnis ir labiau paplitęs, antrasis – daugelyje vietų paplito XX a. pirmaisiais dešimtmečiais. Iš prieskonių į duoną dėdavo druskos ir kmynų. Kepalus darydavo didelius, pailgus ar apskritus. Kepdavo žarijinėse krosnyse ant ližės paklojus klevo, krienų lapų, ajerų, kopūstlapių ar pabarsčius miltų. Lietuvos kaime XX a. buvo žinoma ir pikliuota duona, tačiau ją kepdavo tik didžiausioms šventėms.
Lietuvoje kepama Daujėnų naminė duona – lietuviška juoda ruginė duona, Europos Sąjungoje saugomas produktas, 2014 m. įtrauktas į Saugomų geografinių nuorodų (SGN) registrą.
Sudėtis
Pagrindinės žaliavos duonai yra persijoti miltai ir vanduo, pagalbinės – druska, raugas, mielės. Skoniui pagerinti kai kada į tešlą dedama kmynų, cukraus, pieno, išrūgų ar kitų priedų.