cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jungtinių Tautų Organizacija
Taikos ir saugumo palaikymas
thumb|Jungtinių Tautų buferinė zona Kipre buvo įkurta 1974 m., kai Turkija įsiveržė į salą. Jungtinės Tautos taip pat sulaukė kritikos dėl nesėkmių. Daugeliu atvejų valstybės narės rodė nenorą pasiekti ar vykdyti Saugumo Tarybos rezoliucijas. Manoma, kad nesutarimai Saugumo Taryboje dėl karinių veiksmų ir intervencijos nesugebėjo užkirsti kelio Bangladešo genocidui 1971 m., Kambodžos genocidui XX a. 8 deš. ir Ruandos genocidui 1994 m. JT kaltinamos nepajėgus sutrukdyti Srebrenicos žudynėms ar užbaigti taikos palaikymo operacijų Somalio pilietinio karo metu. JT taikdariai taip pat buvo apkaltinti vaikų išžaginimu, prostitučių ieškojimu ir seksualine prievarta per įvairias taikos palaikymo misijas Kongo DR, Haityje, Liberijoje, Sudane, Burundyje ir Dramblio Kaulo Krante. Mokslininkai nurodė, kad JT taikdariai iš Nepalo atsakingi už 2010 m. Haičio choleros protrūkį, nusinešusį daugiau nei 8 000 gyvybių.
Be taikos išsaugojimo, Jungtinės Tautos taip pat aktyviai skatina nusiginklavimą. Ginkluotės reguliavimas buvo įtrauktas į JT Chartiją 1945 m. ir numatytas kaip būdas apriboti žmogiškųjų ir ekonominių išteklių naudojimą jos kūrimui. Branduoliniai ginklai atsirado praėjus vos kelioms savaitėms po Chartijos pasirašymo, todėl buvo priimta pirmoji Generalinės Asamblėjos rezoliucija, raginanti pateikti konkrečius pasiūlymus, kaip „iš nacionalinės ginkluotės pašalinti atominius ir kitus masinio naikinimo ginklus“. Jungtinės Tautos dalyvavo sudarant ginklų ribojimo sutartis, pvz., Kosminės erdvės sutartis, Branduolinio ginklo neplatinimo sutartis, Sutartis dėl jūros dugno, Biologinių ginklų konvencija, Cheminių ginklų konvencija ir Otavos sutartis. Ginklų platinimo klausimus prižiūri trys JT institucijos: Tarptautinė atominės energijos agentūra, Cheminio ginklo uždraudimo organizacija ir Visuotinio branduolinių bandymų uždraudimo sutarties organizacija. Be to, daugelis taikos palaikymo misijų siekia nusiginklavimo: kelios operacijos Vakarų Afrikoje nuginklavo maždaug 250 000 buvusių kovotojų ir apsaugojo dešimtis tūkstančių ginklų bei milijonus amunicijos.
Žmogaus teisės
Kitas pagrindinis Jungtinių Tautų tikslas – „ugdyti ir skatinti pagarbą visoms žmogaus teisėms ir pagrindinėms laisvėms, nepaisant skirtingos rasės, lyties, kalbos ar religijos“, o valstybės narės įsipareigoja imtis „bendrų ir individualių veiksmų“, siekdamos šias teises apginti.
thumb|left|[[Eleanor Roosevelt|Eleonora Ruzvelt su Visuotine žmogaus teisių deklaracija, 1949 m.]] 1948 m. Generalinė Asamblėja priėmė Visuotinę žmogaus teisių deklaraciją, kurią parengė Žmogaus teisių komisija, vadovaujama amerikiečių diplomatės ir aktyvistės Eleonoros Ruzvelt. Dokumente skelbiamos pagrindinės pilietinės, politinės ir ekonominės teisės, užtikrinamos visiems žmonėms. Deklaracija yra „bendras visų žmonių ir tautų siekių standartas“, o ne teisiškai įpareigojantis dokumentas, tačiau ji tapo dviejų privalomų sutarčių – Tarptautinio pilietinių ir politinių teisių pakto bei Tarptautinio ekonominių, socialinių ir kultūrinių teisių pakto – pagrindu. Praktikoje Jungtinės Tautos negali imtis reikšmingų veiksmų prieš žmogaus teisių pažeidimus be Saugumo Tarybos rezoliucijos, nors atlieka didelį darbą tirdamos ir pranešdamos apie pažeidimus.
1979 m. priimta Moterų diskriminacijos panaikinimo konvencija, 1989 m. – Vaiko teisių konvencija. Pasibaigus Šaltajam karui, pastangos ginti žmogaus teises įgavo naują impulsą. Jungtinių Tautų žmogaus teisių komisija, įkurta 1993 m., prižiūrėjo JT žmogaus teisių klausimus, remdamasi tų metų Pasaulinės žmogaus teisių konferencijos rekomendacija. 2006 m. ją pakeitė Žmogaus teisių taryba, kurią sudaro 47 šalys. Tais pačiais metais priimta Deklaracija dėl čiabuvių teisių, o 2011 m. – pirmoji rezoliucija, pripažįstanti LGBTQ+ bendruomenės narių teises.
Ekonominė plėtra ir humanitarinė pagalba
Dar vienas Jungtinių Tautų tikslas – „siekti tarptautinio bendradarbiavimo sprendžiant tarptautines ekonominio, socialinio, kultūrinio ir humanitarinio pobūdžio problemas“. Siekiant šio tikslo buvo sukurta daugybė institucijų, pavaldžių Generalinei Asamblėjai ir ECOSOC. 2000 m. 192 JT valstybės narės susitarė iki 2015 m. pasiekti aštuonis Tūkstantmečio vystymosi tikslus (TVT). Siekiant įgyvendinti Tūkstantmečio vystymosi tikslus, 2015 m. pradėti įgyvendinti Darnaus vystymosi tikslai (DVT).
Jungtinių Tautų plėtros programa (UNDP), subsidijomis pagrįstos techninės pagalbos organizacija, yra viena pirmaujančių institucijų tarptautinės plėtros srityje. Organizacija taip pat skelbia JT žmogaus socialinės raidos indeksą – santykinį rodiklį, kuriuo šalys reitinguojamos pagal skurdą, raštingumą, išsilavinimą, gyvenimo trukmę ir kitus veiksnius. Maisto ir žemės ūkio organizacija (MŽŪO) skatina žemės ūkio plėtrą ir maisto išteklių apsaugą. 1946 m. įkurtas Jungtinių Tautų vaikų fondas (UNICEF), skirtas padėti nuo Antrojo pasaulinio karo nukentėjusiems Europos vaikams, vėliau išplėtė savo misiją visame pasaulyje.
Pasaulio banko grupė (PBG) ir Tarptautinis valiutos fondas (TVF) yra nepriklausomos specializuotos agentūros ir stebėtojai JT sistemoje. Iš pradžių jie suformuoti atskirai nuo JT pagal Breton Vudso susitarimą. Pasaulio bankas teikia paskolas tarptautinei plėtrai finansuoti, o TVF skatina tarptautinį ekonominį bendradarbiavimą ir teikia skubias paskolas šalims, turinčioms didelį mokėjimų balanso deficitą.
thumb|left|Pabėgėlių stovykla [[Irakas|Irake.]] Pasaulio sveikatos organizacija (PSO), viena didžiausių JT agentūrų, daugiausia dėmesio skiria tarptautinėms sveikatos problemoms ir kovai su ligomis. 1980 m. PSO paskelbė, kad baigė kovą su raupais. Vėlesniais dešimtmečiais PSO įveikė poliomielitą, upinį aklumą ir raupsus. Jungtinių Tautų ŽIV/AIDS programa (UNAIDS) koordinavo organizacijos atsaką į AIDS epidemiją. Jungtinių Tautų gyventojų fondas, dalį savo išteklių skiriantis kovai su ŽIV, yra didžiausias pasaulyje reprodukcinės sveikatos ir šeimos planavimo paslaugų finansavimo šaltinis.
Jungtinės Tautos, kartu su Tarptautiniu Raudonojo Kryžiaus ir Raudonojo Pusmėnulio judėjimu, imasi pagrindinio vaidmens koordinuojant skubią pagalbą. Pasaulio maisto programa (WFP) teikia pagalbą maistu reaguodama į badą, stichines nelaimes ir karinius konfliktus. Organizacija per metus vidutiniškai maitina 90 milijonų žmonių iš 80 šalių. Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių komisaro biuras (JTVPK) siekia ginti pabėgėlių, prieglobsčio prašytojų ir asmenų be pilietybės teises. JTVPK ir WFP veikla finansuojama iš savanoriškų nevalstybinių organizacijų ir privačių asmenų įnašų.
Aplinkosauga ir klimatas
thumb|250px|[[2015 m. Jungtinių Tautų klimato kaitos konferencija|2015 m. Jungtinių Tautų klimato kaitos konferencijos delegacijų vadovai Paryžiuje.]] Nuo Jungtinių Tautų aplinkos apsaugos programos (JTAP) įsteigimo 1972 m., aplinkos klausimai tapo svarbia JT darbotvarkės dalimi. Nesėkmės šioje srityje paskatino surengti 1992 m. Žemės viršūnių susitikimą Rio de Žaneire, kuriuo siekta šioms pastangoms suteikti naują impulsą. 1988 m. JTAP ir Pasaulinė meteorologijos organizacija (PMO) įsteigė Tarpvyriausybinę klimato kaitos komisiją, kuri vertina ir teikia ataskaitas apie globalinio atšilimo tyrimus. Jungtinių Tautų remiamas Kioto protokolas nustatė teisiškai privalomus taršos mažinimo tikslus ratifikuojančioms valstybėms.
Jungtinės Tautos savo struktūroje turi nemažai padalinių, daugiau ar mažiau susijusių su aplinkos apsaugos klausimais. Iš jų tiesiogiai tokio pobūdžio problemas sprendžia Aplinkos apsaugos programa, kartais bendradarbiaudama su vystymo programa. Aplinkosaugos klausimai nagrinėjami ir komisijose, kaip kad Darnios raidos arba Europos ekonominėje komisijoje. Miškų forumas taip pat gali būti siejamas su šia sritimi.
Siekdamos vystyti tarptautines aplinkosaugos institucijas Jungtinės Tautos organizuoja didelio masto konferencijas. Pradedant 1972 m. vykusia Žmogaus aplinkos konferencija, jos vyksta kas dešimt metų.
Šių konferencijų metu buvo susitarta dėl daugelio svarbių tarptautinių konvencijų, kaip kad Biologinės įvairovės, Bendrosios klimato kaitos, Tolimųjų tarpvalstybinių oro teršalų pernašų, Pasaulio kultūros ir gamtos paveldo globos, CITES ir kitų.
Karolis Albertas
Biografija
thumb|left|150px|Karolio Alberto žmona Marija Teresė Toskanė Savojos dinastijos šalutinės šakos atstovas. Vaikystėje ištremtas iš Italijos gyveno Paryžiuje ir Ženevoje, kur jį paveikė Prancūzijos revoliucijos liberalios idėjos. Grįžę į Milaną vietos liberalų laikytas tinkamiausiu kandidatu į Sardinijos karalystės sostą.
Valdymas
1820 m. kovą prasidėjus sukilimui Milane ir atsistatydinus karaliui Viktorui Emanueliui I, trumpai buvo regentas, mirus karaliui Karoliui Feliksui paveldėjo sostą. Karolis Albertas sušvelnino politinį režimą ir paskatino ūkio ir socialinę raidą. 1848 m. kilus revoliucijom Europoje, siekė vadovauti kovai dėl Italijos suvienijimo: 1848–1849 m. Sardinija kariavo su Austrija, bet pralaimėjo. Karolis Albertas atsisakė sosto ir emigravo į Portugaliją.
Sejūrai
Sejūrai, arba strazdiniai gieduoliai (Seiurus) – amerikinių devynbalsių (Parulidae) šeimos paukščių gentis.
Rūšys
Seiurus Seiurus
Konajevas
Konajevas, iki 2022 m. Kapšagajus  – miestas pietryčių Kazachstane, Almatos srityje, 76 km į šiaurę nuo Almatos, prie Kapšagajaus tvenkinio (Ilio upė). Geležinkelio stotis, eina plentas Almata–Rideras. Veikia Kapšagajaus hidroelektrinė. Žuvies perdirbimo, porceliano pramonė.
Istorija
Kapšagajus susikūrė ir miesto statusą gavo 1970 m., statant hidroelektrinę. 2022 m. pervadintas į Konajevą, TSRS politinio veikėjo Dinmuchamedo Kunajevo garbei.
Bilungo marka
Marka buvo tarp Elbės upės ir Baltijos jūros, ir tarp Saksonijos Sienos (Limes Saxoniae) ir Pėnės upės. Jos teritorija maždaug atitinka dabartinių rytinio Šlėzvigo-Holšteino, Meklenburgo-Pomeranijos žemes. Germanų ekspansija į Bilungo markos žemes buvo laipsniškas skverbimasis ir kolonizavimas. Tuo germanų plitimas į būsimą Bilungo marką skyrėsi nuo Gero markos, buvusios piečiau, užkariavimo. thumb|left|250px|Bilungo markos žemėlapis Bilungo marka buvo sudaryta 936 m., kai karalius Otas I (Otto I) paskyrė Hermaną Bilungą (Hermann Billung) karo vadu (princeps militiae), suteikdamas jam valdžią veletų, obodritų, varnų, vagrų ir danų žemėse. Šioje teritorijoje gyvenę slavai buvo priešiški vieni kitų atžvilgiu, todėl negalėjo organizuotai pasipriešinti. Hermanas gavo nemažą autonomiją šio krašto valdyme, todėl jį kartais vadina Saksonijos hercogu, tačiau iš tikro Saksonijos hercogo titulą turėjo pats Otas I.
Marka buvo įjungta į Saksoniją po 983 m. slavų sukilimo.
Bernardinų sodas
Sereikiškių parko Bernardinų sodas – parkas Vilniaus senamiestyje, ribojamas Vilnelės upės.
Istorija
thumb|Bernardinų sodas 1912–1939 m. (aut. [[Jan Bułhak|Jonas Bulhakas)]]
XIII–XIV a. Vilnios vingyje netoli Gedimino pilies augo šventasis miškas. 1387 m. įvedus krikščionybę, šventasis miškas buvo iškirstas. 1469 m. karalius Kazimieras Jogailaitis pakvietė į Vilnių vienuolius bernardinus ir šį sklypą padovanojo jiems. Bernardinai toje vietoje pastatė Šv. Onos, Šv. Pranciškaus ir Bernardinų bažnyčių bei vienuolyno kompleksą, o pelkėtą ir šaltiniuotą plotą sukultūrino ir pavertė sodu su tvenkiniais, kanalais ir derlingais daržais.
1800 m. pavasarį imta perkelti augalus iš Pilies gatvės į naują sodą. Botanikos sodas buvo išplėstas už Vilnios iki Bekešo ir Trijų Kryžių kalnų papėdžių.
Po 1863 m. sukilimo Rusijos caras uždarė Bernardinų vienuolyną. Bernardinų sodas, kaip ir greta buvęs Vilniaus universiteto botanikos sodas, tapo apleistas. Miesto savivaldybė čia nuomojo sklypus miestiečiams, o jie sodino daržoves. 1869 m. buvo sunaikinta vakarinė Bernardinų sodo dalis, kuri supo Bernardinų bažnyčios ir vienuolyno ansamblį. Per ją nutiesta dabartinė Maironio gatvė.
1912–1914 m. parke pastatyta pirmoji vandentiekio siurblinė.
Dabartis
thumb|Bernardinų sodo vartai žiemą thumb|Muzikinis fontanas Bernardinų sode thumb|right|Bernardinų sodas
2012–2013 m. parkas atkurtas pagal XIX a. pab. bruožus – atvirų ir uždarų erdvių sistemą su saulėtomis pievomis, menininko Alexanderio Strausso kurtą centrinę aikštę, rožyną bei XX a. alpinariumą su tvenkiniu, parko pagrindiniame rožyne įrengtas grojantį ir šviečiantį fontaną, botanikos sodo augalų asortimentą papildė baseinėlyje įrengta vandens augalų ekspozicija, esamas alpinariumas atnaujintas. Jame įkomponuotos akmenų grupės, papildytos augalų kompozicijos.
Bernardinų sode atsirado fontanai-gertuvės, taip pat laikrodis. Iš viso parko rekonstrukcija kainavo apie 18 mln. litų. Maždaug pusė šiam projektui įgyvendinti reikalingų lėšų skirta iš Europos Sąjungos fondų. Parkui buvo sugrąžintas originalus Bernardinų sodo pavadinimas.
Tiesiant inžinerines sistemas buvo rastas XVII a. Vilniaus kvartalas, nors anksčiau manyta, kad čia vilniečiai jau negyveno.
Gamtinės vertybės
Parke auga Vilniaus miesto savivaldybės 1996 m. nutarimu saugomi medžiai, gamtos paveldo objektai:
Buenos Airės (reikšmės)
Buenos Airės reiškia:
Joniškio valsčius
Joniškio valsčius yra buvęs dviejose Lietuvos vietose:
Adra
Adra – miestas Ispanijos pietuose, Andalūzijoje, Almerijos provincijos pietryčiuose, į vakarus nuo Almerijos, Viduržemio jūros pakrantėje. Žvejybinis uostas. Maisto pramonė (cukraus, konservų gamyba). Miesto apylinkėse verčiamasi žemės ūkiu.
Istorija
Miestą įkūrė finikiečiai VIII a. pr. m. e. Tuomet jis vadintas Abdera. Vėliau valdė graikai, romėnai, arabai. Yra arabų įtvirtinimų, pilies griuvėsių.
Baroniškės
Baroniškės – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Palomenės, 5,5 km į šiaurės vakarus nuo Kaišiadorių, tarp Beištrakių ir Būdos miškų. Per kaimą tekėjo bevardis upelis.
Istorija
1950 m. kovo 3 d. Baroniškių kaime buvo įsteigtas „Aušros“ kolūkis, kuris 1950 m. rugpjūtį pabaigoje buvo prijungtas prie „Vienybės“ kolūkio. Kaimas panaikintas 1986 m. Lietuvos TSR AT prezidiumo įsaku.
143 m.
143 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Dvyndantiniai
Dvyndantiniai (Dicranaceae) – lapsamanių (Bryopsida) šeima, kuriais priklasuo įvairaus dydžio samanos su rizoidais apaugusiu stiebu.
Lietuvoje auga šios gentys:
Doloresas (Urugvajus)
Doloresas  – miestas pietvakarių Urugvajuje, Sorjano departamente, prie San Salvadoro upės. 14,8 tūkst. gyventojų (2004 m.). Žemdirbystės regiono centras.
Istorija
Gyvenvietė Nuestra Señora de los Dolores gyvavo nuo XVIII a. Oficialiai miestas įkurtas 1801 m.
Avietinė (Radviliškis)
Avietinė – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Karčemų.
Drenažas
Drenažas – tam tikro objekto sausinimas (natūralus ar dirbtinis), kai iš jo nuteka paviršinio ar požeminio vandens (kitų skysčių) perteklius. Drenažu taip pat įvardijama kanalų ar vamzdžių sistema, kurios dėka vyksta sausinimas. Tokia sistema lietuviškai vadinasi nuotakynas (ypač kai sudėtinga).
Statinių ir jų elementų (pvz., rūsių), kelių (pvz., sankasų, tunelių) apsauga nuo požeminio vandens jį nukreipiant į lietaus nuotakynus ar kitokią surinkimo sistemą; Dirvų sausinimas požeminiais vamzdžiais arba kanalais. Lietuvoje paprastai sausinimą drenuojant vadina melioracija, nors šis terminas iš tikrųjų reiškia ne tik dirvų gerinimą sausinant, bet ir drėkinant, kalkinant, tręšiant ir pan.
Pagal konstrukciją drenažas būna trijų tipų: horizontalusis, vertikalusis ir mišrus. Labiausiai paplitęs horizontalusis drenažas, mažiausiai 1 m gylyje sukloti vamzdžiai iš dirvos surenka vandens perteklių, kuris pats nuteka į vandens imtuvus. Degto molio vamzdžių drenažus dar galima rasti senos statybos drenuojamuose laukuose. Dabar degto molio vamzdžiai nebenaudojami, jie keičiami į plastmasinius vamzdžius. Plastmasinių vamzdžių drenažui įrengti gaminami iš įvairių polimerinių medžiagų tai yra polietileno (PE) ir polivinilchlorido (PVC-U). Jie gali būti lygūs ir įvairiai gofruoti, su perforuotomis sienelėmis. Drenažo vamzdžiai be filtro naudojami tuo atveju, kai gruntą sudaro dirvožemis. Kitokio tipo drenažo vamzdis t. y. su geotekstilės filtru naudojamas smėlingame grunte, o drenažo vamzdis su kokoso plaušo filtru naudojamas molingame grunte. Plastmasiniai drenažo vamzdžiai gerokai greičiau surenka perteklinį vandenį nei moliniai drenažo vamzdeliai.
Amadiesas
Amadiesas  – nenuotakus druskingas ežeras centrinėje Australijoje, Šiaurinėje Teritorijoje, netoli žymiosios Uluru uolos. Yra įduboje tarp Makdonelo ir Masgreivo kalnagūbrių. Dėl aridinio klimato Amadieso duobuo didžiąją metų dalį yra sausas. Vandeniu užsipildo tik po liūčių, tuomet jo vanduo patenka į Finko upę. Ežeras labai išsitęsęs rytų-vakarų kryptimi (180 km). Plotis iki 10 km. Duburyje susikaupę iki 600 mln. tonų druskų.
Amadiesas atrastas keliautojo Ernest Giles ir pavadintas Ispanijos karaliaus Amadėjaus I garbei.
Gedrimai
Gedrimai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Gadūnavo ir tiek pat į šiaurės rytus nuo Alsėdžių, šalia kelio Telšiai-Žemaičių Kalvarija. Seniūnaitijos centras. Yra koplyčia, biblioteka, paštas (LT-88080), kultūros namai, parduotuvė, savarankiško gyvenimo namai. Šalia teka Sruojos upelis.
Istorija
1936 m. įsteigta pradžios mokykla, 1953–1993 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. Gedrimų pagrindinė mokykla.
1950–1995 m. Pasruojės žuvininkystės ūkio centrinė gyvenvietė. Šalia Gedrimų yra keliolika tvenkinių, kuriuose auginamos žuvys.
Klopoti Stanislavai
Klopoti Stanislavai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Semiatyčių valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į šiaurės vakarus nuo Semiatičės ir apie 72 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Manufaktūra
Manufaktūra ( rankų darbas, iš manus 'ranka' + facio 'darau') – pramoninės gamybos rūšis, paremta samdomuoju rankų darbu ir darbo pasidalijimu, kai atskirus produkcijos gamybos etapus atlieka darbuotojai, specializuojantys atskiruose darbo baruose; šį būdą taikanti įmonė. Samdomieji amatininkai dažniausiai rankomis atlikdavo tam tikras operacijas, be to, manufaktūroms nebuvo taikomi cechų reglamentai (statutai); šie veiksniai lėmė smarkiai padidėjusį darbo našumą.
Terminas
Iki pramonės revoliucijos daugelyje Vakarų Europos valstybių manufaktūra buvo tapatinama su fabriku. XVI–XVIII a. manufaktūra vadinta ne gamybos organizavimo forma, bet visa apdirbamoji gamyba apskritai. XIX a. Karlas Marksas manufaktūra ėmė vadinti istorinį ekonominį reiškinį – kapitalistinės gamybos vieną ankstyvųjų rūšių, kai individualaus kapitalisto (savininko) valdomoje įmonėje kiekvienas darbininkas atlieka tam tikrą operaciją, bet jo darbas dar paremtas amatininkiška technika (t. y. nenaudojamos mašinos).
Manufaktūrų tipai
Skiriama išsklaidytoji, centralizuotoji ir mišrioji manufaktūra.
Išsklaidytosios manufaktūros savininkas darbui samdydavo amatininkus namudininkus, kurie dalimis gamino vieną produktą, juos aprūpindavo žaliava ir darbo įrankiais, o vėliau parduodavo jų pagamintus gaminius.
Centralizuotoji manufaktūra – stambi verslo įmonė, kurioje dirbo daug amatininkų, atliekančių įvairias operacijas. Tokios manufaktūros buvo steigiamos tekstilės gaminių, cukraus, popieriaus, stiklo gamyboje, kasyboje, metalurgijoje. Šių manufaktūrų savininkais dažniausiai tapdavo turtingi pirkliai, kartais – buvę cechų meistrai; kai kuriose šalyse (pvz., Prancūzijoje) manufaktūras t. p. steigė valstybė.
Mišriosios manufaktūros atveju žaliavos pirminį apdirbimą atlikdavo amatininkai namudininkai, vėliau pusgaminiai būdavo tiekiami į manufaktūros dirbtuves – jose būdavo atliekamos sudėtingesnės baigiamosios gamybos operacijos, kurių neįmanoma atlikti namie; tokioms operacijoms buvo būtini sudėtingesni įrenginiai ir kapitalas.
Kai kurie ekonomistai pateikia kitokią manufaktūrų klasifikaciją. Pagal ją skiriamos:
Kai kuriose valstybėse, pvz., JAV ir kitose išsivysčiusiose šalyse, manufaktūra dažniausiai vadinama ne praeityje egzistavusi ir atgyvenusi, o bet kuri darbo pasidalijimu ir daugiau rankų darbu paremta gamybos forma – pvz., aukštos klasės automobilių, juvelyrinių dirbinių, nedidelio skaičiaus unikalių aukštųjų technologijų įrenginių gamyba ir kita.
Istorija
Pirmosios manufaktūros pradėjo kurtis XIII a. Flandrijoje ir Italijoje, XIV–XV a. Italijos miestuose–valstybėse, suklestėjo XVI–XVII a. Olandijoje, paplito Didžiojoje Britanijoje, Prancūzijoje ir kitose Vakarų Europos šalyse. XVII–XVIII a. manufaktūros tapo labiausiai paplitusiomis bendrovėmis Didžiojoje Britanijoje. Tai buvo verpimo manufaktūros, kurios ir tapo pirminio kapitalizmo pradžia Briugėje, Sienoje, Florencijoje. Florencijoje buvo vilnos audimo, Venecijoje ir Genujoje – laivų statybos manufaktūros, Toskanoje ir Lombardijoje – vario ir sidabro rūdynai.
Didžiosios Britanijos manufaktūrose buvo audžiami vilnoniai audiniai, gaminama avalynė, metalo dirbiniai – adatos, peiliai, spynos, viela. Dažnai tokios manufaktūros kurdavosi vienuolynų pastatuose, kuriuos po Reformacijos savininkai pirkdavo iš karaliaus. Tokiose patalpose galėdavo būti įrengta iki 200 audimo staklių, kurias prižiūrėdavo 200 žmonių, jiems padėdavo ir verpstes ruošdavo 200 vaikų, gretimose patalpose 100 moterų šukuodavo vilną, 100 mergaičių ją verpdavo. Didelės manufaktūros statė laivus, vėliau atsirado anglies, geležies rūdos, alavo, švino gamybos manufaktūros.
Dėl manufaktūrų XVI a. pradėjo mažėti cechų reikšmė. Amatų dirbtuvės nebegalėjo konkuruoti su manufaktūromis, kurios naudojo naują techniką. Daug amatininkų ir bežemių valstiečių tapo samdomaisiais darbininkais. XVII a. manufaktūroms prireikė didelio skaičiaus darbuotojų. Darbo sąlygos manufaktūrose, ypač centralizuotose buvo sunkios: darbo diena truko 14–16 val., buvo priimti įstatymai, numatantys griežtas bausmes už darbo drausmės nesilaikymą. Dėl nedidelio darbo užmokesčio daugelis šeimų buvo priverstos į manufaktūras išleisti dirbti moteris ir vaikus, net mažamečius, kurių darbas buvo apmokamas mažiau negu vyrų.
Manufaktūros Lietuvoje
Abiejų Tautų Respublikoje manufaktūros tipo bendrovių atsiradimas siejamas su pirmosiomis necechinėmis dirbtuvėmis – iš pradžių, XVI a. – metalo apdirbimo, stiklo gamybos. 1547 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas suteikė privilegiją Vilniuje steigti stiklo manufaktūrą ir prekiauti stiklo dirbiniais. Ši stiklo manufaktūra buvo pirmoji Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje. Nuo XVIII a. I pusės manufaktūras pradėjo steigti Lietuvos didikai, daugiausiai Radvilos, savo dvaruose, dabartinės Baltarusijos teritorijoje: thumb|Vaza. Celiachanų manufaktūra. XVIII a. II pusė Žymiausias manufaktūrų Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje XVIII amžiaus II pusėje organizatorius buvo karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio karališkųjų ekonomijų valdytoju paskirtas grafas Antanas Tyzenhauzas. Pasikvietęs specialistų jis statė vėjo ir vandens malūnus, kūrė metalo liejyklas, kalves, aliejaus spaudyklas, odų dirbtuves, popieriaus fabrikus, pramonės centru pavertė Gardino priemiestį Gorodnicą. Kūrėsi palivarkai su manufaktūromis, o aplink juos – valstiečių kaimai.
Šiaulių ekonomijoje iš valstiečių atimtoje žemėje įkurtas 21 palivarkas, 1765–1768 m. pastatyti 4 vėjo malūnai, 2 alaus daryklos, suremontuoti 3 vandens malūnai. Žagarėje pastatytas vadinamasis vokiškas miestelis meistrams ir kvalifikuotiems darbininkams gyventi. Gruzdžiuose įrengta spirito varykla ir verpykla. Didelės manufaktūros įkurtos Gardine; jose dirbo apie 1500 darbininkų. Alytaus ekonomijoje Bartninkų palivarke veikė gelumbės audykla, metalo liejykla.
Dauguma Abiejų Tautų Respublikos manufaktūrų sunyko kraštą okupavus Rusijos imperijai, pradėtos steigti XIX a. pirmoje pusėje greitai tapo gamyklomis.
Dabartis
Manufaktūros dar pilnai nėra prapuolusios iš istorijos. Daug besivystančių valstybių ekonomikų toliau paremtos įvairių versijų manufaktūromis. Pvz: didžioji dalis drabužių Indijoje pasiuvama nedidelėse manufaktūrose.
Taip pat manufaktūrų yra ir išsivysčiusiose valstybėse. Tokia sistema išsilaiko prabangos prekių sektoriuje (Pvz: unikalių automobilių gamyba, siuvimas mados namuose, juvelyrų darbas ir t. t.). Manufaktūrose pagaminama didelė dalis aukštų technologijų, taip pat didelė dalis kosminės pramonės ir unikalių įrenginių. Panašus gamybos charakteris išsilaikė gaminant laboratorijų įrangą ir sintezuojant cheminius junginius, kurie naudojami nedideliais kiekiais.
Respublikos leidinių grupė
Respublikos leidinių grupė – leidinių grupė Lietuvoje. Taip pat šiai grupei priklauso Lietuvos naujienų agentūra ELTA. Šios grupės pagrindiniai savininkai ir akcininkai yra Vitas Tomkus, Lina Tomkienė, Justinas Tomkus, Rytis Tomkus.
2006 metais „Respublikos“ leidinių grupės pajamos siekė 105,804 mln. litų, o 2007 metais beveik 15 proc. daugiau - per 121 mln. litų.
Istorija
Pirmasis Sąjūdžio dienraščio „Respublikos“ numeris pasirodė 1989 m. rugsėjo 16 d. Vėliau dienraštis tapo nepriklausomu. Pirmasis 8 puslapių numeris išėjo 100 tūkst. egzempliorių tiražu.
Vėtrungė
thumb|200px|[[Nida|Nidos vėtrungė]]
Vėtrungė arba vėjarodis – meteorologinis, tačiau dažnai ir puošybinis įrengimas, skirtas nustatyti vėjo krypčiai.
Sudaro ašis, ant kurios sukasi vėjo pasipriešinimą sukeliantis įrengimas. Vėtrungės paprastai iškeliamos kuo aukščiau, pvz., ant namo stogo, laivo stiebo ir pan.
Puošybinės vėtrungės naudojamos nuo senovės, nes žmonės siekė sužinoti vėjo kryptį, darančią didelę įtaką orams ir, tuo pačiu, derliui. Vėtrungės dažnai buvo įrengiamos ant namų stogų ir papuoštos įvairiais puošybiniais elementais – gaideliais, kryžiais ir kitais simboliais. Šiais laikais naudojami vėjarodžiai su propeleriu, kad būtų galima vizualiai nustatyti vėjo stiprumą. Tikslūs vėjarodžiai naudojami meteorologų ir įrengiami meteorologinėse stotyse.
Vilniaus piešimo mokykla
thumb|150 px|right|Pilies gatvė Vilniuje, iš kurios pro arką buvo patenkama į Vilniaus piešimo mokyklą (šios mokyklos auklėtinio Stanislavo Flerio darbas (1903 m.)
Vilniaus piešimo mokykla – dailės mokykla Lietuvoje, 1866–1915 metais veikusi Vilniuje.
Mokyklos istorija
thumb|150 px|left|Vilniaus piešimo mokyklos įkūrėjo Ivano Trutnevo portretas
Pirmasis įkurti mieste piešimo mokyklą ketino Vilniaus progimnazijos mokytojas Ivanas Petrovas, pristatęs mokyklos įsteigimo projektą Vilniaus švietimo apygardos vadovui Ivanui Kornilovui, kuris buvo paskyręs patalpas mokyklos įsteigimui. Nors buvo skirta lėšų mokyklos įsteigimui, ji dėl kažkokių priežasčių atidaryta nebuvo.
1866 m. Ivanas Kornilovas kreipėsi į Peterburgo dailės akademiją, prašydamas parinkti dailininką piešimo mokyklai Vilniuje įsteigti. Peterburgo akademijos rektorius Aleksandras Razanovas rekomendavo Dailės akademijos absolventą, dailininką Ivaną Trutnevą. Šis tuo metu mokytojavo Vitebsko gimnazijoje. Ivanas Trutnevas bendradarbiauti sutiko ir atvyko į Vilnių. Jis parengė piešimo mokyklos programą, kurią vėliau ne kartą tobulino.
Ivano Trutnevo projekte buvo numatyti du skyriai: amatų – piešimo ir tapybos. Ką tik įsteigta mokykla pavadinta „Vilniaus amatų mokykla ir tapybos klasės”. Mokslas mokykloje buvo nemokamas. Buvo priimami mokytis vaikai nuo 12 metų, nepriklausomai nuo jų socialinės padėties. Šioje mokykloje galėjo mokytis ir bajorų, ir valstiečių vaikai.
Cyberpunk v3
Cyberpunk v3 – vaidmenų žaidimo sistema, sukurta Mike Pondsmith ir leidžiama R. Talsorian Games. Žaidimo veiksmas vyksta post-cyberpunk pasaulyje. Naudojami dešimtainiai ir šešetainiai žaidimo kauliukai.
Vilniaus piešimo mokykla
Mokyklos istorija
thumb|150 px|right|Vilniaus piešimo mokyklos auklėtinio Chaimo Sutino portretas ([[Amedeo Modigliani|Amedėjaus Modiljanio paveikslas, saugomas Vašingtono Nacionalinėje dailės galerijoje)]]
144 m.
144 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Vilniaus piešimo mokykla
Mokyklos istorija
Piešimo mokykla atidaryta 1866 m. gruodžio 6 d. Vilniaus gimnazijos patalpose (įėjimas iš Pilies g.), tuomet jau uždaryto Vilniaus universiteto pastate.
Cyberpunk v3
Tai trečioji originaliosios Cyberpunk 2013 vaidmenų žaidimo sistemos versija su visiškai perdarytu pasauliu ir dalinai pakeista žaidimo mechanika.
Jenny Gusyk
Biografija
Baigusi mokyklą, 1917 m. įstojo į Kelno universiteto naujai įkurtą Ekonomikos ir socialinių mokslų fakultetą, taip tapdama pirmąja užsieniete moterimi įstojusia į šį fakultetą. Universitetą baigė su pagyrimu, savo baigiamajame darbe rašė apie socializmą ir pacifistą Jean Jaurès. TSRS politikė Aleksandrai Kolontaj už jos feministinę filosofiją pavadino ją genija.
Cyberpunk v3
Kitas pavadinimo variantas yra Cyberpunk 203X. Nenurodant tikslios datos (priešingai nei Cyberpunk 2013 ir Cyberpunk 2020) pabrėžiama, kad žlugus pasauliniam Tinklui niekas nebegali pasakyti tiksliai kelinti dabar metai.
Vilniaus piešimo mokykla
Mokyklos istorija
Amatų ir piešimo mokyklos programą sudarė piešimo ir braižybos įvadas, geometrinių figūrų piešimas iš natūros, ornamentų ir gėlių piešimas, žmonių ir gyvūnų piešimas, žemės ūkio padargų, mašinų, ekipažų, namų apyvokos dirbinių braižymas, pastatų planų, fasadų ir konstrukcijų braižymas, glausta architektūros ir perspektyvos teorija, žinios apie medžiagas ir kt. Berniukai ir mergaitės buvo mokomi atskirai. Nemažą dalį priemonių, reikalingų mokymosi procesui, nupirko pats Ivanas Trutnevas. Piešimo mokykloje mokėsi lenkai, žydai, rusai, moksleiviai, atvykę iš Baltarusijos, Lenkijos, Ukrainos žemių.
Jenny Gusyk
Biografija
Baigusi mokslus išvyko gyventi pas tėvą į Berlyną. Berlyne susituokė su komunistinės pakraipos laikraščio žurnalistu Karl Stucke. 1927 m. lapkričio 27 d. susilaukė sūnaus. 1933 m. naciai suėmė jos vyrą ir išsiuntė į Zaksenhauzeno koncentracijos stovyklą, kur jis mirė 1940 m. sausio 14 dieną. 1943 m. birželį suimta ir išsiųsta į Aušvico koncentracijos stovyklą, kur ir buvo nužudyta 1944 m. sausio 2 dieną. 2009 m. Kelno universitetas įsteigė kasmetinę 5000 eurų Jenny Gusyk vardo premiją žmonėms, kurie aktyviai dalyvauja ir rūpinasi lygiomis moterų ir vyrų teisėmis.
Cyberpunk v3
Pasaulis
Cyberpunk v3 žaidimo pasaulis yra žlugęs ir vėl bandantis atsistoti ant kojų Cyberpunk 2020 pasaulis.
Vilniaus piešimo mokykla
Mokyklos istorija
Pirmaisiais mokslo metais Vilniaus piešimo mokyklos amatų – piešimo skyriuje mokėsi apie 60 moskleivių, tapybos klasėje – apie 50 mokinių. Mokykloje mokėsi 22 merginos. Viso Vilniaus piešimo mokykloje per 25 gyvavimo metus studijavo apie 1500 moksleivių, iš jų baigė visą kursą ir gavo atestatus 118 moksleivių. Daugiau nei pusšimtis mokyklos abosleventų įstojo į Sankt Peterburgo imperatoriškąją dailės akademiją. Mokymo kursas pradžioje truko trejus metus. Ilgainiui mokyklos pavadinimas nusistovėjo ir mokykla buvo vadinama „Vilniaus piešimo mokykla".
Cyberpunk v3
Pasaulis
Genialaus hakerio Rache Bartmoss sukurto viruso sužlugdytas pasaulinis Tinklas, visiškai sujaukta istorinė informacija, ketvirtojo korporacijų karo nualinta planeta, centrinės valdžios ir korporacijų žlugimas, susiskaldžiusi žmonija – tokį pasaulį siūlo Cyberpunk v3.
Žlugus įprastai socialinei-ekonominei santvarkai susiformavo naujos bendruomenės – Alternatyvios kultūros (Altcults). Engerunner, Reef, Desnai, Rolling State, Riptide ir Cee-metal dabar kovoja tarpusavyje dėl dominavimo pasaulyje. Kiekviena jų sukūrė savitą žmogaus galimybių išplėtimo būdą, bet visi jie paremtos nanotechnologijomis.
Veikėjai
Dėka perėjimo nuo Cyberpunk 2020 naudotos Interlock mechanikos prie šiek tiek modifikuotos Fuzion mechanikos buvo panaikintos veikėjų profesijos. Veikėjai kuriami paskirstant taškus jų pirminėms savybėms, perkams, talentams ir sugebėjimams. Iš dešimties pirminių statistikų reikšmių paskaičiuojamos dešimties išvestinių savybių reikšmės.
Vilniaus piešimo mokykla
Mokyklos istorija
Mėginant spręsti patalpų problemas, Vilniaus piešimo mokykla kažkiek laiko buvo perkelta į Vilniaus mokytojų instituto pastatą. 1882 m. mokykla buvo remontuojama. 1890 m. mokykla persikėlė į Vilniaus II gimnazijos patalpas, tačiau po metų grįžo į senojo universiteto pastatą.
Cyberpunk v3
Pagrindinės savybės:
Visų savybių reikšmės gali būti nuo 1 iki 10.
Vilniaus piešimo mokykla
Mokyklos istorija
1885 m. Ivanas Trutnevas kreipėsi į Peterburgo imperatoriškąją dailės akademiją prašydamas metodinių priemonių, taip pat nurodė, jog mokyklai trūksta patalpų, kadangi buvo išaugęs moksleivių skaičius. Iki 1896 m. mokyklą finansavo Rusijos imperijos Liaudies švietimo ministerija.
Cyberpunk v3
Perkai
Tai yra naudingi daiktai, privilegijos ar kontaktai, kuriuos turi veikėjas. Meistras turi įvertinti kiekvieno perko svarbą ir įtaką žaidimui ir nustatyti atitinkamą jo kainos daugiklį – x1, x2, x3 ar x4.
Vilniaus piešimo mokykla
Mokyklos istorija
XX a. Vakarų Europoje Vilniaus piešimo mokykla išgarsėjo jos absolventų, Paryžiuje kūrusių žydų kilmės menininkų Chaimo Sutino, Pinko Kremenio, Emanuelio Mane-Katzo ir kitų dėka, kurie suformavo vadinamąją Paryžiaus mokyklą.
Cyberpunk v3
Talentai
tai yra įgimti veikėjo sugebėjimai. Talentų pvz., būtų Sveikas protas, ideali atmintis, ilgaamžiškumas, naktinis matymas ir kitkas.
Vilniaus piešimo mokykla
Mokyklos istorija
Vilniaus piešimo mokykla 1904 m. buvo pripažinta geriausia dailės mokykla Rusijos imperijoje.
Prometėjas (2012 filmas)
Prometėjas – 2012 m. amerikiečių mokslinės fantastikos filmas, režisuotas Ridley Scott. Filme pasakojama apie žmonių susitikimą su ateiviais svetimoje planetoje, susitikimas gresia žmonijos sunaikinimu.
Cyberpunk v3
Sugebėjimai
Visi sugebėjimai yra susieti su kuria nors viena iš pagrindinių savybių, tačiau priešingai nei Cyberpunk 2013 ar 2020, dabar galima pasirinkti ir kitą pagrindinę savybę kai tikrinamas vienas ar kitas sugebėjimas.
Vilniaus piešimo mokykla
Mokyklos istorija
1914 m. prasidėjus I pasauliniui karui, moksleivių ženkliai sumažėjo, finansavimas mokyklai nebuvo skirtas ir 1915 m. gegužės mėnesį mokymas buvo nutrauktas.
Prometėjas (2012 filmas)
Istorija
Filmas buvo pradėtas planuoti 2002 m. kaip 1979 m. Ridley Scott siaubo sci-fi klasikos „Svetimas“ priešistorės įvykius pasakojantis filmas. Jame turėjo būti pristatytas filme „Svetimas“ trumpai matomas žuvusio ateivio kūnas ir šio filmo antiherojus Svetimas. Su laiku filmo koncepcija keitėsi, „Prometėjas“ virto savarankišku filmu, kuriame aliuzija į „Svetimą“ pasirodo tik pačioje pabaigoje.
Vilniaus piešimo mokykla
Mokyklos struktūra ir dėstytojai
thumb|150 px|left|Vilniaus piešimo mokyklos vadovo Ivano Trutnevo nutapyta Vilniaus panorama nuo Bekešo kalno, 1865 m. thumb|150 px|right|Vilniaus piešimo mokyklos auklėtinio Stanislavo Flerio portretas
Cyberpunk v3
Žaidimas
Nors ir buvo pakeista žaidimo mechanika liko suderinamumas su Cyberpunk 2020 sistemoje naudotų daiktų charakteristikomis. Tai leidžia didžiąją dali senųjų knygų neišmesti, o toliau sėkmingai naudoti su nauja sistema.
Prometėjas (2012 filmas)
Istorija
Filmas pradėtas filmuoti 2010 m. balandį. Premjera įvyko 2012 m. gegužės 30 d. Filmo biudžetas siekė 130 mln. JAV dolerių, o pasaulio kino ekranuose jis surinko per 400 mln. JAV dolerių pajamų. Filmas, taip pat, buvo pristatytas 3D formate. Blu-ray filmo versija turi kiek pakeistą siužetą, įskaitant pabaigą.
Pavoverės šv. Kazimiero bažnyčia
'''Pavoverės šv. Kazimiero bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Pavoverės kaime, 5 km į rytus nuo Pabradės, netoli kelio. Liaudies architektūros formų, turi klasicizmo elementų. Architektūros paminklas (unik. kodas ). Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.
Vilniaus piešimo mokykla
Mokyklos struktūra ir dėstytojai
Mokykloje veikė du skyriai: amatų ir tapybos klasės, kuriose galėjo mokytis visi, sulaukę 12 metų. 1893 m. amatų skyrius buvo atskirtas ir reformuotas į nemokamas techninio piešimo ir braižybos klases, kurias finansavo mecenatas Juozapas Montvila.
Prezervatyvas
thumb|Apie 1900 m. pagamintas prezervatyvas iš gyvūninių medžiagų
Pavoverės šv. Kazimiero bažnyčia
miniatiūra|220px|left|Įrašas drobėje apie [[Juzefas Pilsudskis|J. Pilsudskio krikštą]]
Prezervatyvas
Prezervatyvas ( 'apsaugoju (nuo nėštumo)'), sargis – viena iš labiausiai paplitusių kontracepcijos priemonių. Prezervatyvas ne tik apsaugo nuo nepageidaujamo nėštumo, tačiau ir nuo lytiniu keliu plintančių ligų.
Pavoverės šv. Kazimiero bažnyčia
Istorija
Pavoverės dvaro savininkai Sorokos 1775 m. pastatė medinę bažnyčią. 1781 m. minima parapinė mokykla. 1851 m. bažnyčia atnaujinta, pastatyta varpinė. Klebonas Bronislovas Jaura 1967 m. bažnyčią išdažė.
Prometėjas (2012 filmas)
Veikėjai
ir kiti.
Siužetas
Veiksmas prasideda tolimoje planetoje. Vaizduojamas vienišas ateivis, kuris išgeria nuodų dozę, jo kūnas pradeda irti ir jis nukrenta į krioklį. Danguje vaizduojamas kosminis laivas, išskrendantis į kitą planetą (panašu į Žemę). 2089-ieji. Archeologai Elizabet Šo ir Čarlis Holovėjus vienoje Škotijos oloje aptinka pirmykščių žmonių piešinius, vaizduojančius nežinomą planetų sistemą. Šie piešiniai sutampa su kitų senovės kultūrų piešiniais, nors vaizduojamų planetų tų laikų žmonės niekaip įžiūrėti negalėjo. Veiksmas persikelia dar keliolika metų į priekį. Kosminis laivas „Prometėjas“ 2093 m. atvyksta į atrastos planetų sistemos objektą LV-223. Šios sistemos vaizdas danguje atitinka senovės žmonių piešinius.
Trejų metų trukmės kelionės metu misijos nariai, tarp kurių archeologai Elizabet Šo ir Čarlis Holovėjus, yra užmigdyti. Juos prižiūri androidas Deividas. Misiją finansuoja mistinis turtuolis Piteris Veilandas. Atvykus prie planetos misijos dalyviai yra pažadinami. Virtualioje prezentacijoje prisistatęs Piteris Veilandas praneša, kad jis yra miręs ir, kad misijos tikslas yra atrasti svetimoje planetoje protaujančias būtybęs, iš kurių esą kilusi žmonija. Misijai vadovauja kariūniško charakterio Meredit Vikers.
Erdvėlaivis nusileidžia planetoje ir aptinka didžiulį kūgio formos statinį. Į statinį pasiųsta paieškos grupė nustato, kad statinys yra milžiniška urvų sistema. Aptinkami nežemiškos gyvybės pėdsakai ir artifaktai, aiškiai palikti protaujančių būtybių. Grupei pavyksta suaktyvinti virtualią hologramą, kurioje pavaizduoti bėgantys ateiviai. Holograma juos atveda prie durų, ties kuriomis guli kažkada žuvusio ateivio kūnas su skafandru. Grupė paima ir nusineša kūną į „Prometėją“, nes link ateivių „kūgio“ artėja audra. „Kūgyje“ lieka pora nuo grupės atsiskyrusių dalyvių. Misijos dalyviai nežino, kad turtuolis Piteris Veilandas iš tiesų yra gyvas ir pasislėpęs viename ervėlaivio korpusų, kad androidas Deividas yra jo sukurtas ir vykdo tam tikras užduotis, kad misijos vadovė Meredit Vikers yra Piterio Veilando duktė. Tačiau didžiausios bėdos dar priešakyje, nes svetimos planetos gyventojai toli gražu nėra taikingai nusiteikę žmonių atžvilgiu ...
Prezervatyvas
Istorija
XVII a. Prancūzijoje imta gaminti ir eksportuoti prezervatyvus iš ėriuko aklosios žarnos. Nuo XIX a. pabaigos imta naudoti plona guma.
Šiais laikais prezervatyvai dažniausiai būna pagaminti iš latekso, nors pirmieji prezervatyvai (pradedant maždaug XVII amžiumi) buvo gaminami iš naminių gyvūnų žarnų (ypač avių; bendru mastu, „natūralūs“ sargiai mažiau patikimi negu sintetiniai). Masinė prezervatyvų gamyba prasidėjo maždaug XIX a. viduryje. Iki 1930 m. jie buvo gaminami iš gumos ir buvo ne vienkartiniai, ir tik vėliau imta gaminti lateksinius sargius, kurie yra patogesni ir patikimesni, nors ir vienkartiniai. Šiais laikais prezervatyvų yra įvairiausių dydžių, spalvų, formų, kvapų ir skonių.
Kai kurios religijos prezervatyvus vertina neigiamai, ypač dėl, jų nuomone, atsitiktinių ir neatsakingų lytinių santykių išpopuliarėjimo Vakarų pasaulyje pastaraisiais dešimtmečiais.
Pavoverės šv. Kazimiero bažnyčia
Istorija
1867 m. gruodžio 3 d. šioje bažnyčioje pakrikštytas Juozas Pilsudskis (1867-1936), gimęs netoliese esančiame Zalavo dvare. Ant vargonų choro turėklo kabo 1,71x1,21 cm dydžio atminimo drobė su užrašu lenkų kalba „''Sorokpolės bažnyčia. Maršalo Jozefo Pilsudskio – Tautos Vado krikšto vieta. Nuo šios žemės sūnų.''”
Prezervatyvas
Vyriškas prezervatyvas
Tai yra vyrų naudojamas kontracepcijos metodas. Prezervatyvai būna įvairių formų ir spalvų. Jie uždedami ant sukietėjusios vyro varpos prieš lytinį aktą ir ejakuliacijos metu sulaiko sėklą, taigi spermatozoidai nepatenka į moters organizmą. Prezervatyvas išmetamas kartu su jame esančia „iššauta“ sperma. Iš latekso ir poliuretano pagaminti prezervatyvai ne tik apsaugo nuo nėštumo, bet taip pat nuo lytiniu keliu plintančių ligų, tarp jų ir ŽIV infekcijos.
Pavoverės šv. Kazimiero bažnyčia
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi klasicizmo elementų, stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriuje stovi medinė varpinė. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Prezervatyvas
Vyriškas prezervatyvas
Prezervatyvas apdengia visą varpą iki šaknies ir neleidžia spermai patekti į makštį. Kai kurie prezervatyvai būna sutepti spermicidine medžiaga, dėl kurios spermatozoidai tampa negyvybingi. Prezervatyvas užmaunamas ant sukietėjusios varpos atsmaukus apyvarpę taip, kad nepatektų oro. Prezervatyve turėtų likti pakankamai vietos susirinkti spermai. Ištraukiant varpą iš makšties, prezervatyvas prilaikomas, kad nenusmuktų ir neišsilietų sėkla.
Nors tinkamai naudojant prezervatyvą jis yra tikrai patikima kontraceptinė priemonė, tačiau netinkamai naudojamas vyro prezervatyvas gali nusmukti, suplyšti, todėl ir jo apsauginis poveikis gali būti mažesnis. Naudojantis kai kurių rūšių prezervatyvais gali pasireikšti alerginės reakcijos. Kai kurios poros nemėgsta prezervatyvų dėl to, kad jis nutraukia mylėjimosi vyksmą ir sumažina tarpusavio kontaktą sueities metu.
Prieš naudojantis prezervatyvu, svarbu pasitikrinti, ar jis neturi defektų ir ar nepasibaigęs jo galiojimo laikas. Kiekvienas prezervatyvas tinkamas naudoti tik vieną kartą. Prezervatyvas taip pat netinkamas naudoti jei jis ilgesnį laiką buvo laikomas šiltai (pvz., automobilyje, vitrinoje ar kioske prie stiklo), mėnesį ar ilgiau buvo nešiojamas kelnių ar švarko kišenėje, jei kai kuriose vietose pakito spalva ar sienelės stangrumas.
Moteriškas prezervatyvas
Jis didesnis ir erdvesnis už vyrišką. Uždarasis galas dedamas į makšties vidų ir apgaubia gimdos kaklelį, o atvirasis galas lieka išorėje ir apsaugo vulvą. Makštyje prezervatyvas tampa labai minkštas ir lankstus, kadangi yra pagamintas iš poliuretano. Ši priemonė apsaugo partnerius tiek nuo pastojimo, tiek ir nuo lytiniu keliu plintančių ligų.
Vilniaus piešimo mokykla
Mokyklos struktūra ir dėstytojai
1874 m. Ivanas Trutnevas į Vilniaus piešimo mokyklą pakvietė dėstyti akademiką Viktorą Rezanovą, 1876 m. – Paulių Romerį.
XIX a. pabaigoje nemokamose techninio piešimo ir braižybos klasėse dirbo buvęs Ivano Trutnevo auklėtinis Juozapas Balzukevičius, baigęs Sankt Peterburgo dailės akademiją. Tapybą dėstė Stanislovas Jarockis. Taip pat dėstė jau baigę piešimo mokyklą jos absolventai. Vieną ryškiausių pėdsakų Vilniaus piešimo mokykloje paliko piešimo, tapybos ir meno istorijos dėstytojas Ivanas Rybakovas.
Po Vilniaus piešimo mokyklos vadovo Ivano Trutnevo mirties, 1912 m. mokyklai vadovauti buvo paskirtas Ivanas Rybakovas, tačiau jis šiose pareigose išbuvo tik mėnesį ir kaip netinkamas vadovas nuo pareigų buvo nušalintas. Naujuoju Piešimo mokyklos vadovu buvo paskirtas Sergejus Južaninas. Jis į padėjėjus 1912 m. pasikvietė Sankt Peterburgo dailės akademijos absolventą Nikolajų Sergejevą – Korobovą, kuriam atvykus, mokykla buvo atnaujinta ir vėl tapo populiari.
Auklėtiniai
Vilniaus piešimo mokyjklą baigė akvarelistas ir fotografas Stanislavas Fleris, tapytojas ir architektas Juozapas Kamarauskas, Levas Antokolskis. Vilniaus piešimo mokykloje dailės mokėsi ir Boleslovas Buika, studijavęs Krokuvos dailės akademijoje, taip pat Juozapas Balzukevičius, Vytautas Kairiūkštis, Juozas Zikaras, Žakas Lipšicas, Chaimas Sutinas ir kiti.
Cyberpunk v3
Žaidimas
Žlugus pasauliniam Tinklui nebeliko atskiro žaidimo tinkle, nes pasaulis grįžo prie laidinių ar bevielių tinklų ir jų nulaužimas priartėjo prie mūsų dienomis įprastų metodų.
Mirtingumas palyginus su Cyberpunk 2020 smarkiai išaugo dėl sumažėjusių gyvybės taškų ir padidėjusios žalos kritinio pataikymo atveju.
Trūkumai
Išvestinė savybė Žmogiškumas nėra aiškiai aprašoma ir palikta meistro nuožiūrai.
Citrininis gieduolis
Citrininis gieduolis (Protonotaria citrea) – amerikinių devynbalsių (Parulidae) šeimos paukštis. Tai vienintelė rūšis gentyje.
NK Osijek
Osijeko NK – Kroatijos futbolo klubas iš Osijeko.
Cobh Ramblers FC
Kovo „Ramblers“ – Airijos futbolo klubas iš Kovo.
Istorija
Klubas įkurtas 1922 m. Kitados rungtyniavo aukščiausiame divizione, o pastaruoju metu – antroje pakopoje.
Sezonai
Šaltiniai:
Paraselio salos
thumb|230px|Paraselio salos
Paraselio salos, dar vadinamos Siša salomis arba Hoangsos salomis  – smulkių negyvenamų salų, rifų ir bankų grupė, esanti Pietų Kinijos jūroje. Faktiškai salas valdo Kinija (Hainano provincija, Siša, Žongša ir Nanša salų administracija), tačiau į jas pretenzijas reiškia Vietnamas ir Taivanas.
Geografija
Paraselio salas sudaro ~30 sausumos darinių (salelių, uolų, rifų), nusidriekusių 15 000 km² teritorijoje ir nutolusių apie 350 km į pietus nuo Hainano ir panašų atstumą į rytus nuo Danango. Salos grupuojamos į dvi pagrindines grupes – Pusmėnulio (pietvakariuose) ir Amfitrito (šiaurės rytuose). Pastarojoje grupėje yra didžiausios iš Paraselio salų: Vakarų, Medžių, Miškingoji, Uolos (joje yra aukščiausia salyno vieta – 14 m). Pusmėnulio grupėje didžiausia yra Pinigų sala. Be salų Paraselio salyne dar yra atokiau esančių rifų, uolų, seklumų.
Istorija
Salos aplinkinėms tautoms buvo žinomos nuo senovės, jose lankydavosi kinų mokslininkai, vietnamiečių žvejai. Rimti nesutarimai dėl salų prasidėjo tik XX a. 1932 m. salas oficialiai aneksavo Prancūzijos Indokinija. 1939 m. Paraselio salas okupavo Japonija, laikydama jas okupuotos Kinijos dalimi. Po karo į salas pretenzijas pareiškė Kinija, tačiau Prancūzija tokias pretenzijas neigė. 1951 m. San Francisko sutartimi salos paskirtos Vietnamui, tačiau nei viena šalis jos nepasirašė. 1956 m. salos pateko į Pietų Vietnamo įtakos zoną. 1958 m. Šiaurės Vietnamas pripažino salų priklausomybę Kinijai. 1974 m. įvyko Paraselio mūšis tarp Kinijos ir Pietų Vietnamo, salos galutinai užvaldytos kinų.
Salose Kinija yra įrengusi saulės ir vėjo jėgaines, Miškingojoje saloje yra lėktuvų pakilimo takas su reguliariais reisais iš Haikou. Vietinių gyventojų salos neturi, tačiau jose yra Kinijos karinio laivyno bazė, apsistoja žvejų laivai, salos lankomos turistų.
145 m.
145 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Kalniškiai
Kalniškiais vadinamos gyvenvietės:
Rusija
Buvęs kaimas:
Jesikas
Jesikas  – miestas pietryčių Kazachstane, Almatos srityje, 53 km į rytus nuo Almatos, prie Jesiko upės, Užilės Alatau papėdėje. Jenbekšikazako rajono centras. Maisto (vyno, pieno, daržovių), tekstilės pramonė, kabelių gamykla. Netoli miesto prasideda Almatos draustinis – populiarus turistinis objektas. Taip pat telkšo Jesiko ežeras.