cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pietų Korėjos geografija
Klimatas
Klimatas Pietų Korėjoje musoninis, šiaurėje vidutinių platumų, pietuose subtropinis. Žiemos vėsios, nes iš žemyno musonas atneša sausą orą, o vasaros drėgnos ir karštos, nes vyrauja oro masės nuo vandenyno. Sausio mėnesio vidutinė temperatūra 0–4 °C, visur, išskyrus pietinę pakrantę, dažna minusinė temperatūra. Sausio mėnesio vidutinė temperatūra Seule -5 °C, Pusane (pietinė pakrantė) – +2 °C. Vasaromis vyrauja +25–26 °C temperatūra.
Per metus šalies žemyninėje dalyje iškrenta 900–1500 mm kritulių. Mažiausiai jų tenka vidurio-rytinei šalies pusei, ypač, Tegu apylinkėms, daugiausia – pietinei pakrantei. Visgi drėgniausia Pietų Korėjos vieta yra Čedžu sala, kuriai tenka ~1800 mm kritulių per metus. Daugiau nei 3/5 kritulių iškrenta vasaros musono metu – tarp birželio ir rugpjūčio. Vasaros pabaigoje neretai praūžia galingi taifūnai, pridarantys žalos pietinėms pakrantėms. Žiemomis dažniausiai krituliai iškrenta sniego pavidalu (daugiausia jo tenka Tchebeko kalnams). Vegetacijos laikotarpis šiauriniuose kalnuose trunka 170 dienų, o Čedžu – 240 dienų. Dažniausiai pavasarį sausi vėjai iš vakarų į Korėją atneša daug dulkių iš centrinės Kinijos dykumų. thumb|230px|Užšalęs krioklys Tchebeko kalnuose prie Čchongsongo
thumb|left|230px|Nakdongo upė Pietų Korėjos pietryčiuose
Hidrografija
Natūralių ežerų beveik nėra (keletas pajūrio šlapynių ir maršų), sudaryta tvenkinių (Čungdžu, Andongo). Kalnuose yra krioklių.
Dirvožemiai
Priekalnių lygumose ir žemutiniuose kalnų šlaituose, kur auga lapuočių ir mišrieji miškai, vyrauja rudžemiai, spygliuočiais apaugusiuose aukštesniuose kaip 800 m kalnų šlaituose – kalkžemiai, vakarinėse lygumose – rūgštžemiai ir šlynžemiai, pietvakariuose – trąšažemiai.
thumb|230px|Korėjiniai kėniai Halsano pašlaitėse thumb|230px|Rudens spalvos Tedunsano kalnuose šalies vakaruose
Gyvoji gamta
Miškai dengia 63,8 % Pietų Korėjos ploto (2018 m.). Tiesa, daugelis jų per karus iškirsti, todėl dabar ataugę antriniai miškai. Didžioji dalis šalies patenka į Vidurio Korėjos lapus metančių medžių miškų ekoregioną, kuriam būdingi skroblai, klevai, ąžuolai, uosiai, kirtavietėse – pušys ir bambukai. Tchebeko kalnų šiaurinėje dalyje veši Mandžiūrijos mišrieji miškai, kuriems būdinga korėjinė pušis, smailiaspyglis kėnis, sibirinė eglė, mongolinis ąžuolas, beržai. Pietinėje pakrantėje, Čedžu ir kitose pietų salose veši Pietinės Korėjos visžaliai miškai su laurų, ąžuolų, kamparmedžių, skroblų, bugienių medynais. Endeminės rūšys – ankstyvasis baltvas (Abeliophyllum distichum), korėjinis kėnis (Abies koreana).
Pietų Korėja priklauso holarktinės zoogeografinės srities Kinijos–Himalajų posričiui. Kalnų miškuose veisiasi himalajiniai lokiai, dėmėtieji elniai, kabargos (saugomos), šernai. Seniau būta tigrų, leopardų, lūšių, lokių, bet dabar dėl intensyvios žmogaus veiklos daugelis jų beveik arba visai išnykę. Sutinkama ~380 paukščių rūšių, daugiausia migruojančių. Iš paukščių saugomos gervės.
Saugomos teritorijos užima 7 % Pietų Korėjos ploto. Yra 20 nacionalinių parkų (didžiausi – Tadohehesango, Halsjohesango, Čirisano, pastarasis ir seniausias, nuo 1967 m.), 4 rezervatai, 3 ekologinių sistemų sritys. Saugomi aukštikalnių kraštovaizdžiai, karsto reiškiniai, kriokliai, kalnų miškai, jūriniuose nacionaliniuose parkuose saugomas salų kraštovaizdis, uoliniai klifai, priekrančių jūrinė fauna ir flora. Istorinis Kjongdžu nacionalinis parkas bei Čedžu sala – pasaulio paveldo objektai. Yra 23 Ramsaro konvencijos saugomos vietovės (19 618 ha). Dauguma Pietų Korėjos kraštovaizdžių sukultūrinta ir smarkiai paveikta žmogaus veiklos. Korėjos demilitarizuota zona dabar faktiškai tapusi gamtos rezervatu, kadangi ten uždrausta žmogaus veikla.
Pagrindinės ekologinės problemos: oro tarša miestuose ir vėjų atnešama iš Kinijos, pramoninė ir buitinė vandens tarša, šiukšlinimas, žvejyba dugniniais tinklais.
Maršas už mokslą
thumb|Eisena [[Vilnius|Vilniuje, Gedimino prospekte.]] thumb|Eisenos dalyviai prie [[Martyno Mažvydo biblioteka|Martyno Mažvydo bibliotekos, kalbą sako Saulius Serva.]] Maršas už mokslą  – serija mitingų, įvykusių 2017 m. balandžio 22 d. daugiau nei 600 pasaulio miestų. Mitingai buvo nukreipti prieš naujai išrinkto JAV prezidento Donaldo Trampo bei jo administracijos požiūrį į mokslą ir klimato kaitą bei mokslinių išvadų ignoravimą politikoje.
Organizavimas
Pagrindinis įkvėpimo šaltinis mitingų serijai buvo 2017 m. Moterų maršas, vykęs 2017 m. sausio 21 d. Idėja organizuoti mitingus kilo Reddit diskusijoje apie nuorodų į turinį apie klimato kaitą pašalinimą iš Baltųjų rūmų interneto svetainės. Naudotojo „Beaverteeth92“ komentaras apie „Mokslininkų maršo Vašingtone“ poreikį sulaukė daug pritariančių naudotojų. Vienas diskusijos dalyvių, Jonathan Berman, Teksaso universiteto sveikatos mokslų centro podoktorantūrinis stažuotojas, būsimam renginiui sukūrė internetinę svetainę, Facebook puslapį bei Twitter kanalą. Facebook grupė per savaitę pasiekė 300,000 narių, vėliau išaugo iki 800,000 narių.
Vasario mėnesį palaikymą mitingui išreiškė American Association for the Advancement of Science (AAAS), didžiausia mokslinė JAV organizacija. Iki kovo vidurio palaikymą išreiškė dar apie 100 mokslo organizacijų, tarp jų daug mokslinių draugijų. Kovo 30 d. prie mitingo organizatorių prisijungė Bill Nye, Mona Hanna-Attisha, ir Lydia Villa-Komaroff.
Delavero uninversiteto Politinės komunikacijos centras apklausė 1040 „Maršo už mokslą“ Facebook grupės bei puslapio narių apie priežastis dėl jų prisijungimo prie mitingo. Respondentai nurodė šias priežastis:
Tamaritu II
Tamaritu II (Tammaritu) – Elamo valdovas, valdęs nuo 652 iki 650 ar 649 m. pr. m. e. Paskesni valdovai, Indabibis ir Humban-haltašas III, valdė neilgai – 648 m. pr. m. e. į sostą trumpam vėl buvo sugrąžintas Tamaritu II. Tamaritu II tėvas – Tamaritu I, o pirmtakas – Umanigašas (Tamaritu II dėdė).
652 m. pr. m. e. Elamo karalius Umanigašas prieš Asirijos imperiją surengė nepavykusį antpuolį, po kurio įvykdytas perversmas, valdžia atiteko Tamaritu II. Pastarasis, tęsdamas savo pirmtako Umanigašo politiką, kovoje su Asirijos karaliumi Ašurbanipalu toliau rėmė Babilonijos valdovą Šamaš-šum-ukiną. Mūšio metu Indabibis, vienas iš Tamaritu II karvedžių, perėjo į priešininkų pusę, o pats Tamaritu II pabėgo į Nineviją (650 arba 649 m. pr. m. e.).
Indabibis Elamą valdė trumpai – 648 m. jį užmušė Humban-haltašas III, kuris ir užėmė sostą. Tuomet asirai vėl įsiveržė į Elamą, o karaliumi paskyrė Tamaritu II. Pasiskundęs, kad asirai grobsto Elamą, Tamaritu II buvo nuverstas ir ištremtas į Asiriją. Valdžia vėl atiteko Humban-haltašui III.
Todos Santos Kučumatanas
Todos Santos Kučumatanas  – miestas šiaurės vakarų Gvatemaloje, Huehuetenango departamente, į šiaurės vakarus nuo Huehuetenango, Kučumataneso kalnagūbrio slėnyje.
Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu bei žemės ūkio produkcijos apdirbimu. Slėnyje auginamos bulvės, brokoliai, kalnų šlaituose – kava. Vyraujanti tauta San Mateo Ištatano savivaldybėje – mamai. Kasmet, spalio 31 – lapkričio 2 d., Visų Šventųjų dienos, kurios vardu pavadintas miestas, proga vyksta karnavalas, žirgų lenktynės, marimbos festivalis.
Istorija
Ikikolumbiniais laikais Kučumatanas buvo Zakuleu įtakoje. 1528 m. įkurta enkomjenda, 1549 m. įkurta Visų Šventųjų dominikonų redukcija.
Pašušvio dvaras (Grinkiškis)
Pašušvio dvaro sodyba stovi Balandiškio kaime, šalia Pašušvio, Grinkiškio sen., Radviliškio rajone, dešiniajame Šušvės krante, šalia kelio. Išlikę dvaro sodybos pastatai, kitų pastatų fragmentai, parko teritorijos želdiniai, vandens telkiniai ir susisiekimo trasų sistema. Rūmų pastate gyvenama.
miniatiūra|220px|left|Akmenų mūro svirnas (pirmasis) miniatiūra|220px|left|Medinis svirnas (antrasis)
Nuo 1992 m. sodyba įrašyta į Kultūros vertybių registrą. Tai regioninės reikšmės kultūros paveldo objektas, kurio vertingosioms savybėms priskiriama archeologija (lemia reikšmingumą), architektūra (lemia reikšmingumą, reta), kraštovaizdis, želdynai (lemia reikšmingumą, reti). Dvaro sodybos kompleksui, be rūmų, priklauso du svirnai ir parkas. Teritorija užima 124 703 m² plotą
Istorija
XVI a. viduryje Pašušvio dvarą valdė karaliaus maršalka Mykolas Mitkevičius Šimkevičius Pašušvietis. 1587 m. dvaro savininke minima M. Mitkevičiaus sesuo, Rietavo seniūno Morkaus Vnučkos našlė Sofija Mitkevičiūtė-Vnučkienė. XVIII a. II pusėje dvaras priklausė Kazimierui Burbai. XX a. pradžioje dvarą valdė Antanas Burba. 1923 m. dvaro savininku minimas Česlovas Puzinas, vėliau - Juozas Daugvilavičius Navickis. 1926-1933 m. dvaras priklausė Antanui ir Stanislavai Navickiams. XX a. 4-ajame dešimtmetyje dvaro savininku buvo Antanas Morkus.
Architektūra
Dvaro rūmų pastatas kompaktinis, stačiakampio plano, dviejų aukštų, su valminiu ir pusvalminiu stogu bei pastoge, rūsiu. Išlikę svirnai. Vienas jų stovi ūkiniame kieme, priešais akmenų mūro magaziną. Jis dviejų aukštų, su nedideliu priesvirniu, stogas anksčiau buvo pusiau valminis, dabar – dvišlaitis.
Nachodas
Nachodas – miestas šiaurinėje Čekijoje, pasienyj su Lenkija, prie Metujės upės. Išvystyta gėrimų pramonė, turizmas. Stovi viduramžių pilis.
Azerbaidžano nacionalinė enciklopedija
Azerbaidžano nacionalinė enciklopedija  – visuotinė enciklopedija azerbaidžaniečių kalba, leidžiama nuo 2007 m. Enciklopediją leidžia mokslinis centras „Azerbaidžano nacionalinė enciklopedija“, pavaldus Azerbaidžano nacionalinei mokslų akademijai. Spausdina spaustuvė „Şərq-Qərb“, įsikūrusi Baku senamiestyje. Vyriausiasis redaktorius – Mahmudas Kerimovas (Mahmud Kərimov).
Nors visuotinę enciklopediją azerbaidžaniečių kalba norėta išleisti jau XX a. 4-ajame dešimtmetyje, to padaryti nepavyko. Vėliau šaliai atsidūrus TSRS, 1976–1987 m. išleista 10-ies tomų Azerbaidžanietiškoji tarybinė enciklopedija. 2000 m. pradėti paruošiamieji darbai naujos enciklopedijos leidybai. 2007 m. išleista pirmoji enciklopedija, aprašanti Azerbaidžaną, o 2009 m. pasirodė pirmasis standartinės numeruotės tomas. Visi tomai leidžiami 25 tūkst. egzempliorių tiražu. Tikimasi parengti 20 tomų.
AKSM-62103
AKSM-62103 – tramvajų modelis, gamintas Baltarusijos bendrovės „Belkomunmašas“.
Tramvajus yra 15270 mm ilgio, 2500 mm pločio, 3850 mm aukščio ir 20000 kg svorio. Turi trejas duris, sudarytas iš dviejų dalių. AKSM-62103 turi 50 kW elektrinį variklį, gali išvystyti 100 km/h greitį. Tramvajus turi 29 sėdimas vietas, gali sutalpinti 159 keleivių. Naudotas Rusijoje, taip pat Baltarusijoje.
Iš viso buvo pagaminti 94 AKSM-62103 tramvajai.
Serbijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Serbijos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Finalo rungtynės
---
2021 m. pasaulio imtynių čempionatas
2021 m. pasaulio imtynių čempionatas – geriausių pasaulio imtynių sportininkų čempionatas, kuris vyko spalio 2 d. – spalio 10 d. Norvegijos sostinėje Osle.
Čempionate Lietuvos imtyninkas Kristupas Šleiva pelnė bronzos medalį, kuris tapo ketvirtuoju šalies medaliu pasaulio čempionatų istorijoje.
Etihad Airways
Etihad Airways yra pagrindinė ir antra pagal dydį Jungtinių Arabų Emyratų oro linijų bendrovė. Bendrovė vykdo daugiau nei 1000 skrydžių per savaitę 90 krypčių pervežant keleivius ir krovinius. 2012 m. Etihad pervežė 10,3 mln. keleivių, pasiekė 4,8 mlrd. dolerių apyvartą ir gavo 42 mln. dolerių pelną. Etihad Airways yra ketvirta pagal dydį Vidurio Rytų ir antra pagal dydį Jungtinių Arabų Emyratų (po Dubajaus Emirates Airlines) oro linijų bendrovė.
Istorija
thumb|left|[[Airbus A330|Airbus A330-200]] Etihad Airways įkurta 2003 m. liepą emiro šeicho Chalifos bin Zajedo al Najanos įsakymu kaip nacionalinė Jungtinių Arabų Emyratų aviakompanija. 2003 m. lapkričio 5 d. aviakompanija atliko pirmajį demonstracinį reisą. 2003 m. lapkričio 12 d. Etihad pradėjo reguliaraus susisiekimo reisus į Beirutą ir tapo sparčiausiai besivystančia aviakompanija per visą komercinės aviacijos istoriją.
2004 m. birželio mėn. aviakompanija užsakė naujų lėktuvų gamybai už 8 mlrd. JAV dolerių. Buvo užsakyti penki Boeing 777-300ER ir 24 Airbus lėktuvai, įskaitant keturis A380. 2008 m. tarptautiniame Farnborough aviasalone buvo paskelbta apie didžiausią komercinės aviacijos istorijoje 205 lėktuvų užsakymą, tame tarpe 100 tvirtų užsakymų, 55 opcionai ir 50 teisių į pirkimą.
2008 m. Etihad pervežė daugiau nei 6 mln. keleivių (2007 m. – 4,6 mln.). 2008 m. ir 2009 m. vidutinis reisų užpildymas buvo 74 %. 2010 m. liepą aviakompanija aptarnavo 64 maršrutus visame pasaulyje.
2007 m. lapkričio mėn. priimant naują lėktuvą Tulūzos aviacijos gamyklos aerodrome įvyko avarija, kurios metu naujas Airbus 340–600 buvo visiškai sugadintas. Avarijos kaltininku buvo pripažintas mažai patirties turėjęs ekipažas iš Abu Dabio.
2014 m. rugpjūčio 1 d. kompanija sutiko išpirkti 49 % pagrindinės Italijos aviakompanijos Alitalia akcijų už 560 mln. €, o po savaitės šis sandėris įvyko.
CS Universitatea Craiova
Krajovos „Universitatea Craiova“ – Rumunijos futbolo klubas iš Krajovos. Trumpai vadinami U Craiova. Mieste veikia ir kitas klubas panašiu pavadiminmu FC Universitatea Craiova (U Craiova 1948).
Istorija
Kartais sumaišties įneša tai, kad naujasis klubas tarsi puoselėja FC Universitatea Craiova tradicijas.
Kai minėtas klubas žlugo, po kelių metų atkūrimo ėmėsi nauji investuotojai, kurie 2013 m. įkūrė klubą panašiu pavadinimu.
Sezonai
Realiai klubas įkurtas 2013 m.
Kamenkos I tvenkinys
left|120px
Kamenkos I tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Lazdijų rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Lazdijų, Papečių kaime. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Balinės upelio intakas, Kirsnos baseinas) 0,16 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,12 km, plotis – iki 0,045 km. Altitudė 131,2 m. Krantai žemi, sausi. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos, šiaurinėje pakrantėje – gyvenamieji namai. Tvenkinys gausiai užžėlęs vandens augalija.
Priešsroviui iškart telkšo Kamenkos II tvenkinys
Dineras
Dineras  – Pirėnų pusiasalio valstybėse (Kastilijoje, Leone, Asturijoje, Galisijoje, Aragone, Katalonijoje) kaldinta biloninė moneta, kursavusi XI–XIV a.
Buvo pavadinta romėniškųjų denarijų pavyzdžiu. Jų išleidimą inspiravo Prancūzijos denjė, ir dinerai sekė Karolingų monetų sistemą: 12 dinerų buvo lygūs 1 sueldui, o 1 sueldas – 20 pesetų.
Pirmą kartą nukaldinta Sančo III laikais (1000–1035). Skirtingai nei daugumoje Europos šalių, kur denjė atitikmenys išsilaikė iki XVII–XVIII a., Ispanijoje dinerų naudojimas nustelbtas iš arabų kraštų (al-Andalus) atėjusių monetų – maravedi. Šios ilgainiui išstūmė dinerus iš vartojimo. Paskutinieji dinarai kaldinti Enriko II (1369–1379) laikais.
Dinerų, sueldų ir pesetų sistema po XIV a. išlaikyta Katalonijoje ir Balearuose, kur dinerai kaldinti iki pat XIX a. Portugalijoje dinerų pavyzdžiu XII a. pabaigoje nukaldinti pirmieji dinjeirai.
Iš dinero kildinamas dabartinėje ispanų kalboje vartojamas žodis dinero, reiškiantis pinigai.
Medikonių geležinkelio stotelė
Medikonių geležinkelio stotelė – buvusi stotis Panevėžio rajono savivaldybėje, vakariniame Medikonių kaimo pakraštyje, prie Panevėžio–Joniškėlio geležinkelio. Išlikęs raudonų plytų stoties pastatas – kultūros paveldo objektas (unikalus Nr. ).
Istorija
1937–1938 m. buvo nutiestas Panevėžio–Joniškėlio siaurasis geležinkelis, panašiu laiku pastatyta Medikonių stotis. Šio ruožo stotyse įrengti vandens bokštai, hidrokolonėlės, vandens šuliniai, semaforai. Iki 1976–1979 m. Medikonių stotelė turėjo gyvenvietės statusą. XX a. pabaigoje Panevėžio–Joniškėlio ruožu eismas apribotas, o 1996 m. liepos 1 d. išvis nutrauktas.
1996 m. stoties pastatas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.
Tautiškės (Panevėžys)
Tautiškės – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Taruškų.
PO Xylotymbou 2006
Podosfairikos Omilos Xylotymbou 2006 – Kipro futbolo klubas iš Ksilotimbaus.
Istorija
Klubas įkurtas 2006 m. Ksilotimbuje, kai susijungė du klubai iš Ksilotimbaus. (Kimonas Xylotympou ir Omonia Xylotymbou).
Bernatonių geležinkelio stotelė
Bernatonių geležinkelio stotelė – buvusi stotis Panevėžio rajono savivaldybėje, pietiniame Bernatonių kaimo pakraštyje, prie Panevėžio–Joniškėlio geležinkelio. Stoties pastatas – kultūros paveldo objektas (unikalus Nr. ).
Istorija
Stotis įkurta 1938 m., kai buvo nutiestas Panevėžio–Joniškėlio siaurasis geležinkelis. Ruožo stotyse įrengti vandens bokštai, hidrokolonėlės, vandens šuliniai, semaforai. Iki 1976–1979 m. buvo Bernatonių stotelė turėjo gyvenvietės statusą. Į Panevėžį siaurukas važiuodavo dukart per dieną, tempdavo bent 10 vagonų (daugiausia krovininių), paskutiniais metais juo veždavo cukrinius runkelius į Panevėžio cukraus fabriką.
Po 1992 m. šiuo geležinkeliu keleivius vežiodavo tik tarp Panevėžio ir Skaistgirių. Mažėjo ir krovinių pervežimai, prastėjo infrastruktūros būklė – paskutiniais geležinkelio gyvavimo metais maksimalus leistinas greitis linijoje sumažintas iki 15 km/h. 1996 m. liepos 1 d. traukinių eismas geležinkeliu nutrauktas. 1996 m. stotis įtraukta į Kultūros vertybių registrą.
Kamenkos II tvenkinys
left|120px
Kamenkos II tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Lazdijų rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Lazdijų, Papečių kaime. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Balinės upelio intakas, Kirsnos baseinas) 0,3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,11 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 131,2 m. Krantai žemi, vakaruose ir pietuose užpelkėję. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Tvenkinys gausiai užžėlęs vandens augalija, užankantis.
Pasroviui iškart telkšo Kamenkos I tvenkinys, priešsroviui už 0,2 km – Kamenkos III tvenkinys.
Mozambiko srovė
miniatiūra|Mozambiko srovė Mozambiko srovė – šiltoji paviršinė srovė Indijos vandenyne, Mozambiko sąsiauryje, Pietų Pasatų srovės atšaka, nukreipta į pietus ir tekanti pagal rytinius Afrikos krantus. Toliau pietuose pereina į Adatos kyšulio srovę. Vandens temperatūra 22–28 °C. Srovės greitis – 50–75 cm/s.
Gustonių geležinkelio stotis
Gustonių geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Panevėžio rajono savivaldybėje, šiauriniame Gustonių kaimo pakraštyje. Tai vidutinio dydžio stotis prie geležinkelio Radviliškis–Daugpilis, kurioje stoja traukiniai Panevėžys–Mažeikiai.
Iki 1976–1979 m. turėjo atskiros gyvenvietės statusą.
Istorija
XX a. viduryje prie geležinkelio buvo senoji geležinkelio stotis, namas su butais darbininkams, pagalbinės patalpos, parduotuvė. Iešmai buvo pervedinėjami rankomis, stoties pradžioje ir pabaigoje buvo iešmininkų postai, kuriuose dirbo daug žmonių. Iš privažiavimo kelių, kurių dabar yra keturi, tada buvo tik vienas. Senojoje stotyje dirbo daug žmonių. Ryte ir vakare važiuodavo keleiviniai traukiniai, kuriais žmonės vykdavo į darbą – daugiausia į Panevėžį. Naujoji geležinkelio stotis atidaryta apie 1984 m. Iki to laikotarpio krovininius vagonus traukdavo garvežiai, kūrenami kietu kuru.
2023 m. pradėtos diskusijos ir planai, kad Panevėžio stotis, kurioje ateityje stos elektriniai traukiniai, galėtų būti kaip tik Gustonyse.
Siorvaguras
Siorvaguras – kaimas Farerų salose, Vagaro saloje. Išvystyta žuvies pramonė, turizmas. Yra uostas, vienintelis šalyje Vagaro oro uostas, bažnyčia (pastatyta 1886 m.), paštas, 2 bankai.
Istorija
Spėjama, kad vikingai kaimą įkūrė dar IX ar X a.
Stasys Tomonis
Stasys Tomonis (1915 m. gruodžio 1 d., Sankt Peterburgas, Rusija – 1992 m. sausio 8 d., Vilnius) – Lietuvos kultūros veikėjas, bibliografas, vertėjas, literatūrologas, redaktorius, ilgametis Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos darbuotojas.
Biografija
1918 m. vasarą šeima grįžo į nepriklausomą Lietuvą, Benediktas Tomaševičius dirbo Lietuvos Pašto Valdyboje, Kaune; vėliau tapo Lietuvos Susisiekimo Ministru. Stasys pradinį išsilavinimą įgijo namie, būdamas aštuonerių metų gerai žinojo prancūzų, vokiečių, lenkų kalbas (su tėvais kalbėjo lietuviškai).
1926 m. Stasys Tomonis priimtas iš karto į antrąją klasę Kauno „Aušros“ gimnazijoje. 1927–1929 m. S. Tomonis gydėsi sanatorijoje (jam buvo diagnozuota plaučių tuberkulioze) ir tęsė mokslus Šveicarijoje. 1931–1935 m. mokėsi Kauno jėzuitų gimnazijoje. 1935–1939 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultete. Jam dėstė garsūs profesoriai: Mykolas Romeris, Vytautas Jurgutis, Vaclovas Biržiška, Vincas Mykolaitis-Putinas, Vincas Krėvė-Mickevičius ir kt. Stasys Tomonis buvo aktyvus VDU studentų veikloje, buvo vienas iš studentų korporacijos „Jūra“ steigėjų; korporacijos tikslas buvo kova už Klaipėdos kraštą, lietuviškos jūrininkystės skatinimas. S. Tomonio baigiamojo darbo tema – „Teismas kaip įstatymo, teisingumo ir politikos organas“. Baigęs mokslus S. Tomonis liko universitete, dirbo prof. Vytauto Jurgučio vadovaujamos VDU Baudžiamosios teisės katedros asistentu.
1939 m. Stasys Tomaševičius sulietuvino pavardę į Tomonis. Tų pačių metų lapkričio 19 d. vedė savo buvusią anglų kalbos mokytoją Jonę Sutkevičiūtę. 1940 m. su žmona persikėlė į Vilnių, dirbo Vilniaus universitete. 1940 m. rugpjūčio 28 d. gimė sūnus Mindaugas. 1941 m. birželio 14 d. NKVD suėmė S. Tomonio tėvus, ištrėmė į skirtingus lagerius, tėvas žuvo Rešiotų lageryje, motina mirė nuo bado Tit Ary saloje prie Laptevų jūros.
1943 m. kovo mėn. vokiečių valdžia uždarė Vilniaus universitetą, S. Tomonis neteko darbo, persikėlė gyventi į Kauną. Dirbo atsitiktinius, nekvalifikuotus darbus Geležinkelio valdyboje, Gyvulių žaliavų paruošų respublikinėje kontoroje, Kuro valdybos tiekimo ir realizavimo kontoroje. 1944 m. lapkričio 16 d. Tomoniams gimė duktė Jūratė (vėliau – ilgametė (1963–2009) Lietuvos nacionalinės M. Mažvydo bibliotekos darbuotoja).
1946–1948 m. S. Tomonis ėjo Valstybinės grožinės literatūros leidyklos redaktoriaus pareigas. 1948 m. pavasarį perėjo dirbti į Kauno Centrinę valstybinę biblioteką, (vėliau – Valstybinė respublikinė biblioteka, Lietuvos nacionalinė M. Mažvydo biblioteka). 1949 m. sausio 29 d. Vilniuje gimė duktė Giedrė.
S. Tomonis gerai mokėjo užsienio kalbas, išvertė į lietuvių kalbą daug pasaulinės literatūros klasikos kūrinių. Pažymėtini S. Tomonio vertimai iš anglų kalbos D. Defo „Robinzonas Kruzas“; V.M. Tekerėjaus 2-jų tomų knyga „Tuštybės mugė“.
1953 m. Stasys Tomonis pradėjo dirbti Bibliografijos skyriaus vedėjo pareigose, jose išbuvo trisdešimt metų. S. Tomonis dirbo visuomeninį-organizacinį, mokslinį bibliografinį, aktyvų leidybinį, konsultacinį Lietuvos bibliotekų, mokslo renginių (konferencijų, suvažiavimų ir kt.) darbą. Jo skyriuje veikė penki mažesni padaliniai – sektoriai. Bibliografijos skyrius bibliotekoje laikytas prestižiniu.
1975 m. birželio 29 d. staiga mirė žmona. Tų pačių metų lapkričio 5 d. tragiškomis aplinkybėmis žuvo sūnus Mindaugas. Visiems Tomonių šeimos nariams pradėtos KGB bylos; Tomoniai daugelį metų patyrė KGB organų persekiojimą: namų kratos, tardymai.
Nuo 1991 m. S. Tomonis dirbo bibliotekininku Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje, užsiėmė prieškario spaudos bibliografavimu, rinko medžiagą leidiniui „Lietuvos bibliografija. Serija C, Lietuviškų periodinių leidinių publikacijos, 1901–1903“ (2003). Dirbo, iki liga pakirto jo sveikatą.
Literatūra
Rašoma apie Juozo Daugirdo fondą, kurį S. Tomonis 1949–1950 m. perdavė Lietuvos nacionalinei bibliotekai. Ataskaita iš komandiruočių į Vilnių 1977 ir 1979 m., sėkmingos literatūros apie jotvingius paieškos Lietuvos nacionalinės bibliotekos Lituanistikos skyriuje, Mokslų Akademijos bibliotekoje, Knygų rūmuose. Informacija apie užmegztus darbo kontaktus su S. Tomoniu ir kt. Rašoma ir apie S. Tomonį, publikuojamas Valerijos Dichavičienės S. Tomonio portretas iš fotomenininkės knygos „Jie ėjo su mumis į laisvę“. S. Tomonio bibliografija. T. 31. – 1964. – P. 304. T. 36. – 1969. – P. 508. Apie S. Tomonį: p. 73, 81-82, 94-95, 386. Apie bibliofilą Romą Adomavičių ir jo išleistą „Maironio raštų bibliografiją (1883–1989)“. Minimas S. Tomonis, kaip vienas iš rėmusių patarimais, pastabomis. Apie knygos ir bibliotekos reikšmę saugant ir kuriant tautines vertybes, situaciją Lietuvos bibliotekose, valdžios abejingumą kultūros problemoms ir kt. Minimas S. Tomonis ir kt. S. Tomonio bibliografija. Diplominiai darbai:
Opel Rekord
thumb|230px|Olympia-Rekord thumb|230px|Rekord P II thumb|230px|Rekord C thumb|230px|Rekord D kupė thumb|230px|Pirmos kartos Rekord E thumb|230px|Antros kartos Rekord E iš galo „Opel Rekord“ – Vokietijos automobilių gamyklos „Opel“ gamintas (1953–1986 m.) lengvasis automobilis. Per visą gaminimo laikotarpį parduota ~10 mln. „Rekord“ automobilių.
Iš viso buvo pristatytos 8 „Rekord“ automobilių kartos:
Vėliau „Rekord“ modelį pakeitė „Opel Omega“.
Alantės (Velžys)
Alantės – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Maženių.
Giulio Andreotti
Giulio Andreotti (1919 m. sausio 14 d. Romoje, Italijoje – 2013 m. gegužės 6 d. ten pat) – Italijos žurnalistas ir politikas, tris kartus buvęs šalies ministru pirmininku – 1972–1973, 1976–1979 ir 1989–1992 m. Taip pat jis buvo dirbęs keliose ministerijose, o nuo 1991 m. tapo senatoriumi visam gyvenimui.
Kartais Andreotti buvo vadinamas Divo Giulio ( – Julijaus Cezario epitetas). Taip jis vadinamas dėl savo autoriteto ir svarbos visoje Italijos politikoje. 2008 m. filmas „Il Divo“, kuris pasakoja apie politiko ryšius su mafija, laimėjo žiuri prizą Kanų filmų festivalyje.
Biografija
Andreotti studijavo teisę Romoje. Pirmuosius savo politikos karjeros metus jis glaudžiai bendravo su Krikščionių demokratų partijos lyderiu Alcide de Gasperi. Dirbti parlamente Andreotti pradėjo 1946 m., kai jis buvo išrinktas į Konstitucinės asamblėjos narius. Nuo to laiko jis visuose rinkimuose būdavo išrenkamas į parlamento deputatų rūmus. 1991 m. Italijos prezidentas Francesco Cossiga paskyrė Giulio senatoriumi visam gyvenimui.
Andreotti buvo paskutinis krikščionių demokratų partijos ministras pirmininkas. Paskutinė jo kadencija, nuo 1989 iki 1992 m., buvo pažymėta korupcijos skandalais, kurie praktiškai sugriovė visą partiją. 1993 m. Andreotti buvo įtariamas ryšiais su mafija. Kitais metais partija, su kuria politikas pradėjo savo politinę karjerą, visiškai išnyko iš Italijos politikos.
Eidamas užsienio reikalų ministro pareigas 1986 m. balandžio 14 d. Andreotti atskleidė JAV planus bombarduoti Libiją šios šalies užsienio reikalų ministrui. Tokiu būdu JAV atsakė į neseniai įvykusį teroro aktą Berlyne, kurio kaltininkais buvo paskelbti nusikaltėliai iš Libijos. Dėka Andreotti Libija spėjo pasiruošti JAV atakoms.
Po politinė veikla
Nuo 2005 m. Andreotti nuolat rašė straipsnius dienraščiui „Corriere della Sera“, taip pat dalyvavo vienoje telekomunikacijos bendrovės trečioje reklaminėje akcijoje.
2006 m. balandį jis sutiko su Silvio Berlusconi pasiūlymu dalyvauti Senato prezidento rinkimuose, tačiau pralaimėjo Franco Marini.
Italijoje Andreotti dažnai vadintas Belzebubu (Belzebù) arba „Tamsos princu“, įtariant jį ryšiais su mafija. 1993 m. D. Andreotti buvo pateikti kaltinimai dėl korupcijos ir ryšių su mafija, tačiau 2004 m. jis buvo išteisintas.
2008 m. lapkričio 2 d. Andreotti dalyvavo „Buona Domenica“ televizijos laidoje, kurioje kalbėjo apie filmą „Il Divo“. Vieną laidos akimirką Andreotti nekreipė dėmesio į laidos vedėjos klausimus, nors politiko akys buvo pramerktos. Laidos režisieriai įterpė reklaminį klipą, po kurio Giulio vėl buvo geros būklės. Niekas taip ir nesuprato, kas jam buvo atsitikę.
Ivanas Strelbickis
Ivanas Strelbickis (1828 m. birželio 30 d. – 1900 m. liepos 28 d.) – Rusijos geodezininkas, kartografas, Rusijos imperijos generolas.
Biografija
Gimė Holinkos kaime Poltavos gubernijoje (dabartinė Ukraina), kazokų šlėktų šeimoje. Baigė žemėtvarkos mokyklą, apie 1850 m. įstojo į kariuomenę, dalyvavo Krymo kare. 1865 m. jam paskirta užduotis sudaryti europinės Rusijos išsamų žemėlapį.
Specialusis europinės Rusijos žemėlapis
XIX a. 2-ojoje pusėje senieji Šuberto žemėlapiai jau nelabai atitiko esančią padėtį, todėl 1863 m. kariniais tikslais nuspręsta sudaryti naujus žemėlapius. Žemėlapių serija buvo sudaryta 1865–1871 m., ją išleido Pagrindinio štabo karinis-topografinis padalinys. Tuo metu tai buvo išsamiausi imperijos žemėlapiai.
Lucas Dias
Lukašas Diašas (Lucas Dias do Nascimento Serafim; g. 1997 m. kovo 6 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, saugas.
Kitados rungtyniavo ir Lietuvoje. Atstovavo Vilniaus „Riterių“ futbolo klubui.
Karjera
Žaidė gimtinėje Associação Atlética de Altos klube.
Vėliau bandė laimę Čekijoje, priklausė FC Bohemians 1905 Praha, tačiau buvo skolinamas kitiems klubams.
Nuo 2019 m. žaidė Čekijos FC Sellier & Bellot Vlašim.
2021 m. Bulgarijoje atstovavo FK Carsko Selo.
FK Riteriai
Atvyko į Lietuvą. 2021 m. vasario 19 d. buvo paskelbta, kad tapo Vilniaus „Riterių“ nariu.
2022 m. kovo 6 d. riterių gretose oficialiai debiutavo A lygos rungtynėse prieš „Panevėžio“ klubą.
2022 m. liepos 2 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pasižymėjo pelnydamas įvartį.
Timothy Lewis
Timotis Luisas (Timothy Lewis, 1877 m. vasario 17 d. Evailveno k., Velsas – 1958 m. gruodžio 30 d.) – valų kalbininkas, tyręs valų ir keltų kalbas.
Lucas Dias
FK Riteriai
2022 m. liepos 10 d. rungtynėse prieš FC Džiugas pelnė įvartį ir svariai prisidėjo prie Riterių klubo pergalės rezultatu 4-1.
2022 m. spalio 18 d. pranešta, kad žaidėjas palieka klubą.
Vėlesnė karjera
Nuo 2023 m. rungtyniavo Brazilijoje. Atstovavo América Futebol Clube.
Statistika
Spalvų reikšmės:
Timothy Lewis
Biografija
1909 m. Mančesterio Viktorijos universitete už darbą apie Hivelo Gerojo įstatymų valų kalbą gavo magistro laipsnį. Iki 1943 m., kol būdamas 65–erių m. išėjo į pensiją, ėjo keltų paleografijos docento pareigas. Mėgstamiausia T. Luiso tyrimų sritis buvo ankstyvoji valų literatūra, šiuos tyrimus tęsė ir išėjęs į pensiją. Pirmieji T. Luiso darbai apie Hivelo Gerojo įstatymuose vartojamą leksiką buvo labai gerai įvertinti, tačiau vėliau T. Luisas nusprendė eiti savu ieškojimų keliu ir tiek etimologizuodamas žodžius, tiek interpretuodamas senosios valų literatūros kūrinius prieštaravo nusistovėjusiai autoritetų nuomonei. Tokį T. Luiso „atskilimą“ nuo akademinės bendruomenės ypač lėmė jo nusivylimas, kad Aberistvite nebuvo išrinktas valų kalbos pirmininku.
T. Luisas palaidotas Nebo kapinėse savo gimtajame krašte.
Paringis (Panevėžys)
Paringis – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Velykių, tuoj į šiaurę nuo Katinų, šalia Juodos upės.
TSRS–Vokietijos sienos ir draugystės sutartis
thumb|Prie sutarties pridėtas žemėlapis, vaizduojantis Lenkijos padalinimą į TSRS ir Vokietijos okupacijos zonas thumb|TSRS Užsienio reikalų ministras Viačeslavas Molotovas pasirašo sutartį 1939 m. rugsėjo 28 d. Maskvoje. Už jo nugaros Joachimo fon Ribentropo adjutantas Ričardas Šulcė–Kozensas, Raudonosios Armijos vadas Borisas Šapošnikovas, Joachimas fon Ribentropas, Josifas Stalinas ir sovietinis vertėjas Vladimiras Pavlovas. Šalia V. Molotovo stovi TSRS ambasadorius Berlyne Aleksejus Škvarzevas TSRS–Vokietijos sienos ir draugystės sutartis – antrasis 1939 m. rugpjūčio 23 d. pasirašyto Molotovo ir Ribentropo pakto papildomas slaptasis protokolas. Šia tų pačių metų rugsėjo 28 d. pasirašyta sutartimi nacistinė Vokietija ir Tarybų Sąjunga pakeitė kai kurias ankstesniosios sutarties detales po to, kai jos įsiveržė ir okupavo suverenią Lenkiją. Sutartį pasirašė Joachimas fon Ribentropas ir Viačeslavas Molotovas, atitinkamai Vokietijos ir Sovietų Sąjungos užsienio reikalų ministrai, dalyvaujant Josifui Stalinui. Tik nedidelė protokolo dalis, pakeičianti ankstesniąją sutartį, buvo viešai paskelbta, o nacistinės Vokietijos ir Sovietų Sąjungos įtakos sferos išliko įslaptintos. Trečiasis slaptasis pakto protokolas buvo pasirašytas 1941 m. sausio 10 d. Frydricho Vernerio fon Šulenburgo ir V. Molotovo, kuomet Vokietija atsisakė savo pretenzijų į Lietuvos teritoriją, likus vos keliems mėnesiams iki antisovietinės operacijos „Barbarosa“.
Slaptieji priedai
thumb|Vokietijos užsienio reikalų ministras Joachimas fon Ribentropas pasirašo TSRS–Vokietijos sutartį 1939 m. rugsėjo 28 d. Prie sutarties buvo pridėti keli slaptieji priedai. Šiais priedais susitarta dėl apsikeitimo okupuotose Lenkijos teritorijose gyvenusių Vokietijos ir TSRS piliečiais, perdalintos Molotovo–Ribentropo paktu nustatytos šalių įtakos sferos Europoje. Šalys taip pat pareiškė, kad neleis jos teritorijoje bet kokios „lenkų agitacijos“, nukreiptos į kitą sutarties šalį.
Invazijos į Lenkiją metu vokiečių Vermachtas užėmė Liublino vaivadiją ir rytinę Varšuvos vaivadiją, nors šios teritorijos pagal Molotovo–Ribentropo paktą buvo TSRS įtakos sferoje. Kaip kompensacija už šį „praradimą“, slaptasis sutarties priedas į TSRS įtakos sferą perdavė Lietuvą, išskyrus nedidelę teritoriją kairiajame Šešupės krante. Lietuvai patekus į TSRS įtakos sferą, 1940 m. birželio 14 d. TSRS paskelbė ultimatumą Lietuvai, kitą dieną ją okupavo ir įkūrė Lietuvos TSR.
Streimnesas
Streimnesas – kaimas Farerų salose, Streimojaus salos rytinėje pakrantėje. Beveik suaugęs su greta esančiu Hvalviko kaimu.
Istorija
1893–1927 m. Streimnese veikė norvegų banginių medžioklės stotis.
Digenis Oroklinis
Digenis Oroklinis – Kipro futbolo klubas iš Oroklinio.
Istorija
Klubas įkurtas 1983 m. Digenis Oroklinis pavadinimu.
Assetto Corsa
Assetto Corsa (it. nustatymai lenktynėms) – lenktynių žaidimas, kurį leidžia Italijos kūrėjų kompanija Kunos Simulazioni. Microsoft Windows versija buvo išleista 2014 m. pabaigoje, o PlayStation 4 ir Xbox One versijos – 2016 m. rugpjūčio pabaigoje.
Žaidimo galimybės leidžia žaidėjams įsijausti į realistišką vairavimą per fizikos ir padangų simuliaciją, vairuoti įvairių rūšių automobilius tikroviškose ir išgalvotose trasose. Žaidimo galimybės gali būti išplėstos per trečiųjų šalių sukurtas modifikacijas (automobilius, trasas ir pan.). Žaidėjas gali nustatyti skirtingas oro ir paros sąlygas, kurios įtakos automobilių valdymą.
Kompanijos būstinė yra įsikūrusi šalia Valelungo trasos, tad daugelis žaidimo elementų ir automobilių buvo išbandyti realioje trasoje.
Karibų piratai: pasaulio pakrašty
Filmas buvo nufilmuotas 2005 ir 2006 m. dviem etapais, iš kurių pirmasis buvo išleistas kaip „Karibų piratai: numirėlio skrynia“. Tai taip pat paskutinis serijos filmas, kurį režisavo Verbinski. Filmo gamybos biudžetas siekė beveik 300 milijonų JAV dolerių, todėl gamybos metu tai buvo brangiausias kada nors sukurtas filmas.
Kritikų atsiliepimai buvo nevienareikšmiai: filmas buvo giriamas už vaidybą, režisūrą, garso takelį, veiksmo scenas, humorą ir specialiuosius efektus, tačiau kritikuojamas dėl siužeto, personažų raidos ir ilgos 169 minučių trukmės. Nepaisant to, filmas tapo daugiausiai uždirbusiu 2007 m. filmu, surinkusiu daugiau nei 960 mln. dolerių.
Assetto Corsa
Žaidimo versijos
2013 m. vasarį buvo išleista pirmojo demo žaidimo versija „Assetto Corsa Technology Preview“. Šioje versijoje buvo vienas automobilis Lotus Elise ir viena Umbrijos trasa. Žaidėjas galėjo rinktis laisvą važiavimą arba važiavimą laikui.
Karibų piratai: pasaulio pakrašty
2011 m. gegužės 20 d. išleistas tęsinys „Karibų piratai: ant keistų bangų“.
Assetto Corsa
Žaidimo versijos
2013 m. birželio 13 d. Steam platformoje pasirodė išankstinė žaidimo versija, kurioje žaidėjai galėjo išbandyti įvairias naujas žaidimo funkcijas, jas komentuoti ir teikti pasiūlymus.
Poli Timișoara
ACS Poli Timișoara – Rumunijos futbolo klubas iš Timišoaros. Trumpai vadinami ACS Poli.
Assetto Corsa
Žaidimo versijos
2014 m. gruodžio 19 d. buvo išleista pilna PC versija. Nuo to laiko žaidimas sulaukia įvairių mokamų ir nemokamų papildymų.
2015 m. buvo paskelbta apie planus žaidimą išleisti konsolėms PlayStation 4 ir Xbox One. Tai buvo padaryta kitų metų rugpjūtį.
Būsimi papildymai
Kunos Simulazioni įvairiuose šaltiniuose atskleidė planus toliau plėsti žaidimą, pridedant istorinę Spa-Francorchamps trasą bei naujus automobilius, kaip Alfa Romeo Tipo 33/2 Daytona Coupé, Alfa Romeo Giulia Quadrifoglio, Ford GT GT3, Lamborghini Asterion, Lamborghini Veneno, Scuderia Cameron Glickenhaus P4/5 Competizione 2012 KERS ir Toyota GT86 GT4.
Poli Timișoara
Istorija
Kartais sumaišties įneša tai, kad naujasis klubas tarsi puoselėja FC Politehnica Timișoara tradicijas.
Kai minėtas klubas žlugo, po kelių metų atkūrimo ėmėsi nauji investuotojai, kurie 2012 m. įkūrė klubą panašiu pavadinimu.
Assetto Corsa
Būsimi papildymai
Tiesioginės transliacijos metu 2016 m. liepos 31 d. kompanijos vadovas Marco Massarutto patvirtino, kad yra gauta licencija žaidime atkurti BMW M6 GT3 automobilį ir tai bus išleista 2017 m. pabaigoje.
2017 m. birželio 23 d. kompanija atskleidė ruošiantys specialų „Ferrari 70th Anniversary Celebration Pack“ papildymą, kruis bus skirtas Ferrari kompanijos 70 metų jubiliejui paminėti. Papildyme bus 250 GTO, 330 P4, 312/67, 288 GTO, F2004 ir 812 Superfast automobiliai bei dar vienas modelis, kurį nuspręs balsavimas internetu. Jame dalyvavo apie 30 000 žmonių, kurių dauguma nusprendė, kad naujuoju modeliu bus Ferrari SF70H, naudojamas 2017 m. Formulės 1 sezone.
Eidis
Eidis – gyvenvietė Farerų salose, Eisturojaus salos šiaurėje. Savivaldybės centras. Stovi akmeninė bažnyčia (pastatyta 1881 m.), yra viešbutis.
Istorija
Eidis įkurtas XVIII a. 2-ojoje pusėje.
Pavadinimo kilmė
Kaimo vardas fareriškai reiškia „sąsmauka“ – jis buvo įkurtas šiaurinėje sąsmaukoje tarp Eisturojaus ir Streimojaus salų.
Vainatrakio kapinės
Vainatrakio kapinės – naujos veikiančios kapinės Vainatrakyje, Rokų seniūnijoje (Kauno raj., paribyje su Prienų raj.), už 18 km į pietus nuo Kauno centro. Užimamas bendras plotas – 40 ha. Kapines eksploatuoja Kauno miesto savivaldybės įmonė „Kapinių priežiūra".
Pasiekiamos vykstant rajoniniais keliais arba, kuriuose yra pastatyti informaciniai ženklai. Kapinės oficialiai atidarytos 2014 m. kovo 25 d., pašventinus simbolinį akmenį jų prieigose. Aptvertoje kapinių teritorijoje jau buvo įrengti vartai, pastatyti atliekų konteineriai, biotualetas, nutiesti takai, supilta keliolika kapų. Įrengtas naujas privažiavimo kelias. Kapines supa atviri dirbami laukai.
Artimiausios gyvenvietės: Rokai, Vainatrakis (Rokų sen.), Vainatrakis (Taurakiemio sen.), Patamulšėlis, Raželiai, Girininkai. miniatiūra|220px|left|Kapines žymintis akmuo 2014 m. pavasarį
Kapinių plėtra
Vainatrakio kapinės įkurtos stingant laidojimo vietų veikiančiose Kauno kapinėse. Anksčiau pagrindinė kauniškių laidojimo vieta buvo Karmėlavos kapinės. Vietos paieška naujoms Kauno kapinėms užtruko apie 15 metų, daug laiko prarasta teismuose vykstant ginčams su žemės savininkais, todėl Kauno miesto savivaldybė mirusius miestiečius leido laidoti ir Kauno rajone esančiose Ledos kapinėse pagal susitarimą tarp miesto ir rajono savivaldybių. Vainatrakio kapinėms skirtas 40 hektarų žemės sklypas – didžiausias, kokį leidžia įstatymas. Šių kapinių mirusiems Kauno ir rajono gyventojams laidoti užteks maždaug šimtmečiui. Jos taps didžiausiomis Kauno kapinėmis.
2019 m. išskirta atskira teritorija Naminių gyvūnų kapinėms.
Istorija
Šioje vietovėje Vainatrakio kaimas įsikūrė apie XIII a. Gyvenvietė buvo strategiškai svarbi visam kraštui. Apie 200 m į šiaurę nuo naujųjų kapinių laukuose išsaugotame gojelyje išlikę senkapiai, tarpukaryje statytas Lietuvos katalikiškojo jaunimo sąjungos (pavasarininkų) akmeninis paminklas, datuotas 1925 m. Ant skirtingų paminklo pusių išlikę įmūrytos plokštės su patriotiškais užrašais: „LKJS Vainatrakio kuopos atminčiai, Dievui ir Tėvynei 1925-12-26“, „Vilnius mūsų buvo ir bus“ (tarpukariu Vilnius buvo atplėštas nuo Lietuvos), „Katalikais gimėm, katalikais ir mirsim“. Kapinaitėse dar išlikę čia stovėjusios medinės koplyčios pamatų akmenys, kaltiniai vartai su kryžiumi, buvusios tvoros betoniniai stulpai.
Kaimo teritorija viduramžiais driekėsi kryžiuočių karo kelias, o ant netoliese esančio Vainatrakio piliakalnio buvo degami laužai, kurie pranešdavo apie pavojų Kauno pilies gynėjams.
Pipedija
thumb|Pipedijos logotipas Pipedija – lietuviška satyros interneto svetainė (portalas), internetinė pseudoenciklopedija, Vikipedijos parodija, išgalvota, "nelabai" patikima, "amžina protestuotoja enciklopedija", už kurios slepiasi realūs asmenys. Anot vieno iš tinklalapio kūrėjų žurnalisto Ričardo Savukyno, Pipedijoje siekiama „pateikti alternatyvią informaciją, požiūrį, gandus, perskiestus humoru“. Pipedija rašoma šnekamąja kalba. Joje yra ir keiksmažodžių, abejotinų pareiškimų, tyčiojamasi iš žymių asmenų (pvz., tokių kaip Nijolė Pareigytė). Rašoma apie politiką, ekonomiką, informacines technologijas (pvz., virusus). Su Pipedija anksčiau buvo siejamas žurnalistas Andrius Užkalnis, tačiau jis interviu paneigė esąs interneto portalo „Pipedija” įkūrėjas. Pipedijos pagrindu yra startavęs ir naujienų agentūros "Pipedija Net News" (PNN) projektas, pateikiantis naujienas iš internetinių šaltinių bei užsienio portalų.
Kaip ir Vikipedija, Pipedija yra aptarnaujama MediaWiki programinės įrangos.
Istorija
2009-ųjų metų pavasarį Pipedija buvo įkurta.
2010 metų spalio mėn. svetainėje buvo 3765 straipsniai ir 363 registruoti naudotojai. Svetainė buvo nominuota tarp 5 geriausiųjų Lietuvos metų interneto apdovanojimų kategorijoje „Geriausios nuotaikos projektas internete“, taip pat ir „Pravdos“ žurnalo 2009 nominantė.
2013 metų balandžio mėn. svetainės straipsnių skaičius viršijo 6000.
2014 metais vasarą buvo apie 6800 straipsnių.
Autoriai
Tarp Pipedijos kūrėjų yra ir lietuviškosios Vikipedijos autorių (Arz, Dirgela, JonasS, Midom, Tractor).
Aktyviausi kūrėjai - Arabas, Digas, Egas, Fandorina, Karvespienas, Skirtum.
Administratoriai (18) - Arz, Aš, Dirgela, Donatas, Ejik, ‎Fandorina, JonasS, Karvespienas, ‎Literatka, Lookman, Lookmanas, ‎Midom, ‎Nunslaughteris, PostFactum, Tararaika, Vyr.redaktorius, Vytas, ‎XboZon.
Dalius Čekuolis
Dalius Čekuolis (g. 1959 m. kovo 29 d. Vilniuje) – lietuvių diplomatas, užsienio reikalų viceministras. Brolis dvynys – diplomatas Giedrius Čekuolis.
Biografija
1977 m. baigė Vilniaus 15-ąją vidurinę mokyklą, 1982 m. – Maskvos valstybinį tarptautinių santykių institutą.
1982–1986 m. dirbo LTSR URM II, I sekretoriumi. 1986–1990 m. dirbo TSRS ambasadoje Gvinėjoje.
1990–1991 m. – Lietuvos Užsienio reikalų ministerijos Spaudos ir informacijos skyriaus vedėjas. 1991–1994 m. dirbo diplomatinį darbą Danijoje: buvo Baltijos informacinio biuro Lietuvos atstovas, Lietuvos ambasados patarėjas, laikinasis reikalų patikėtinis, 1992–1994 m. – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Danijoje, taip pat Islandijoje, Norvegijoje.
1994–1998 m. – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Belgijoje, nuo 1995 m. – Olandijoje ir Liuksemburge, Lietuvos ambasadorius prie Vakarų Europos Sąjungos. 1995–1997 m. – kartu ir ambasadorius prie NATO, atstovas Baltijos jūros valstybių tarybos Vyresniųjų pareigūnų komitete.
1999–2004 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Portugalijos Respublikoje.
2004–2006 m. – Lietuvos URM sekretorius, atsakingas už saugumo politikos klausimus.
Pirminis daugiklis
Skaičių teorijoje, teigiamo sveikojo skaičiaus pirminis daugiklis yra pirminis skaičius, kuris dalija tą sveikąjį skaičių tiksliai, be liekanos. Šių skaičių ieškojimo procesas vadinamas sveikųjų skaičių faktorizavimu ( arba prime factorization) arba pirmine faktorizacija. Pirminis daugiklis gali būti įsivaizduojamas perpratus Euklido geometrinę padėtį.
Dalius Čekuolis
Biografija
2006 - 2012 m. – Lietuvos nuolatinės misijos prie Jungtinių Tautų vadovas. 2007 - 2012 m. buvo Jungtinių Tautų Organizacijos Ekonominės ir socialinės tarybos (ECOSOC) pirmininkas, 2008 m. buvo Trečiojo dvimečio JT šaulių ginklų ir lengvosios ginkluotės veiksmų programos susitikimo pirmininkas, 2010-2011 m. - JT Generalinės Asamblėjos veiklos pagyvinimo (revitalizacijos) darbo grupės pirmininkas.
Pirminis daugiklis
Skaičiaus n pirminiam daugikliui p, p gausumas nurodomas didžiausiu laipsnio rodikliu a kai pa dalinasi iš n. Teigiamojo sveikojo skaičiaus skaidymo pirminiais daugikliais rezultatas yra sąrašas sudaugintų pirminių daugiklių. Pagrindinė aritmetikos teorema sako, kad kiekvienas teigiamas sveikasis skaičius turi unikalų pirminio faktorizavimą.
Dalius Čekuolis
Biografija
2012 m. Lietuva buvo iškėlusi D. Čekuolio kandidatūrą į JT Generalinės Asamblėjos 67-osios sesijos pirmininkus. Su Rusijos pagalba rinkimus minimalia persvara laimėjo Serbijos užsienio reikalų ministras Vukas Jeremičius.
Pirminis daugiklis
Siekiant sutrumpinti faktorizavimo pirminiais užrašą, skaičiai dažniausiai išreikšti laipsniais, pavyzdžiui:
Dalius Čekuolis
Biografija
2012 - 2014 m. buvo Lietuvos URM Politikos direktorius. Nuo 2014 m. rugpjūčio 5 d. iki 2019 m. lakričio vidurio – Lietuvos ambasadorius Prancūzijoje.
Pirminis daugiklis
Taikymas
Skaičiaus pirminių daugiklių nustatymas yra matematinių uždavinių sistema, dažnai naudojama kriptografijoje. Laikoma, kad tokiam uždaviniui išspręsti prireiks daugiau laiko lyginant su visatos amžiumi naudojant šiuolaikinius kompiuterius ir algoritmus.
Telemacho nuotykiai
„Telemacho, Uliso sūnaus, nuotykiai“, trumpiau „Telemacho nuotykiai“ – Fransua Fenelono auklėjamasis romanas, veikiausiai parašytas 1694 m. ir be autoriaus žinios išleistas 1699 m., vėliau 1717 m. išleistas jo šeimos. Kūrinys užpildo tarpą Homero „Odisėjos“ siužete, jame pasakojama apie Uliso (Odisėjo) sūnaus Telemacho, lydimo Mentoro – užsimaskavusios išminties deivės Minervos – keliones ir po jūras klajojančio Telemacho tėvo paieškas.
Įvertinimas
Fenelonas „Telemacho nuotykius“ parašė karališkosios šeimos vaikų ugdymui, ypač savo mokinio Liudviko, Mažojo Dofino, karaliaus Liudviko XIV vaikaičio, mokymui. Kūrinyje naudojant mitologiją vaizduojama gėrio ir blogio problema, ideali ir prasta valdžia – taip siekta jaunąjį Liudviką supažindinti su dorove ir politika bei senovės literatūra.
I–II knyga
miniatiūra|265x265px|Kalipsės nimfos padega Telemacho laivą (Šarlis Žozefas Natuaras) Telemachas, vedamas Minervos, užsimaskavusios kaip Mentoras, jo laivui sudužus atvyksta į Uliso tegedinčios Kalipsės salą. Ji jį palankiai priima, įsimylėjusi jam pasiūlo nemirtingumą ir reikalauja pasiklausyti jo nuotykių. Ulisas papasakoja apie savo kelionę į Pilą ir Spartą, jo laivo sudužimą Sicilijos krantuose, patirtą pavojų būti paaukotam prie Anchiso kapo, kaip jis ir Mentoras padėjo Akestui atremti barbarų puolimą ir kaip šis karalius atsidėkojo už jų rūpestį, duodamas tyriečių laivą sugrįžti į savąjį kraštą.