cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šv. Demetrijaus bazilika
Daug vertingų meno dirbinių, architektūros elementų prarasta per 4 amžius, kuomet ši bazilika buvo užimta osmanų ir paversta mečete. Taip pat nukentėjo nuo 1917 m. didžiojo Salonikų gaisro. Atstatant baziliką po gaisro atlikti archeologiniai kasinėjimai, rasta artefaktų, romėnų pirties liekanų (manoma, kad joje nukankintas Šv. Demetrijus). Radiniai saugomi bazilikos kriptoje.
1988 m. Šv. Demetrijaus bazilika, kartu su kitais Salonikų bizantiškaisiais paminklais, įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Europos Sąjungos jaunųjų mokslininkų konkursas
Europos Sąjungos jaunųjų mokslininkų konkursas – nuo 1988 metų kasmet rengiamas tarptautinis Europos Sąjungos šalių jaunųjų mokslininkų konkursas. Lietuva į šį konkursą pakviesta 1992 m. kartu su Baltarusija, Bulgarija, Estija, Gruzija, Latvija, Lenkija, Rusija, Slovakija, Slovėnija, Turkija ir Ukraina. Nacionalinį konkursą Lietuvoje organizuoja Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministerija, Lietuvos jaunųjų gamtininkų centras (LJGC), Lietuvos mokinių informavimo ir techninės kūrybos centras (LMITKC) ir apskričių viršininkų administracijos švietimo padaliniai.
Konkurso eiga
Konkursas Lietuvoje organizuojamas trimis etapais: pirmasis – atrankinis apskrityse, antrasis – žodiniai pranešimai LJGC ir Lietuvos mokinių informavimo ir techninės kūrybos centras, baigiamasis – stendiniai pranešimai.
Pirmasis etapas
Pirmąjį konkurso etapą organizuoja ir rezultatus Švietimo ir mokslo ministerijai teikia apskričių viršininkų administracijų švietimo padaliniai iki kiekvienų metų vasario 15 d. Darbai vertinami pagal konkurso dalyvių pateiktą darbo aprašo santrauką.
Antrasis etapas
Antrąjį konkurso etapą organizuoja Lietuvos jaunųjų gamtininkų centras ir LMITKC. Paraiška dalyvauti ir darbo santrauka iki vasario 20 d. registruojama konkurso tinklalapyje. Antrajame etape LJGC pristatomi aplinkos, biomedicinos, Žemės, humanitarinių ir socialinių mokslų darbai, o Lietuvos mokinių informavimo ir techninės kūrybos centras pristatomi astronomijos, chemijos, fizikos, kompiuterijos ir inžinerijos mokslų darbai.
Trečiasis etapas
Baigiamąjį konkurso etapą Lietuvoje organizuoja Lietuvos jaunųjų gamtininkų centras ir Lietuvos mokinių informavimo ir techninės kūrybos centras trečiąją balandžio mėnesio savaitę. Darbai pristatomi stendiniais pranešimais. Baigiamojo konkurso etapo metu ekspertų komisija atrenka kandidatus atstovauti Lietuvai Europos Sąjungos jaunųjų mokslininkų konkurse. Kandidatai turi sugebėti pristatyti savo darbą ir diskutuoti anglų kalba.
Dalyviai
Konkurse gali dalyvauti 14–20 metų Lietuvos mokyklų moksleiviai. Konkursui teikiamo darbo autoriai gali būti ne daugiau kaip du mokiniai (konkurso dalyvis gali būti tik vieno konkursui teikiamo darbo autorius).
Vertinimo komisija
Darbus pirmajame konkurso etape vertina apskričių švietimo padalinių sudaryta komisija. Darbus antrajame konkurso etape vertina atitinkamų mokslo krypčių ekspertų komisijos, sudarytos LJGC ir LMITKC direktorių įsakymais. Kiekvienai sekcijai skiriami 3 vertinimo komisijos nariai. Baigiamajame konkurso etape darbus vertina įvairių mokslo sričių ekspertų komisija, patvirtinta Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministro įsakymu. Vertinimo komisijos pirmininkas - dr. Vladas Vansevičius, Vilniaus universitetas Fizikos instituto vyriausiasis mokslo darbuotojas.
Vertinimo kriterijai
Vertinant atsižvelgiama į:
Augustas (pavardė)
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Augustienė (ištekėjusi moteris) ir Augustaitė (mergautinė pavardė).
Šią pavardę turi:
The King Is Dead
The King Is Dead – šeštasis studijinis amerikiečių folkroko grupės „The Decemberists“ albumas, išleistas 2011 m. sausio 14 d. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją pardavimų savaitę JAV pardavus 94 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę.
2012 m. „Grammy apdovanojimuose“ singlas „Down By the Water“ nominuotas geriausio roko atlikimo bei geriausios roko dainos nominacijose.
Dainų sąrašas
Visas dainas parašė Colin Meloy.
Arsène Wenger
Arsène Wenger (adapt. Arsenas Vengeris g. 1949 m. spalio 22 d. Strasbūre) – prancūzų futbolininkas. 1996-2018 m. treniravo Arsenalą.
Tytuvėnėlių dvaras
miniatiūra|250px|Ūkinis pastatas
Arsène Wenger
Jis yra labiausiai nusipelnęs Arsenalo treneris pagal laimėtų taurių skaičių, taip pat ilgiausiai kada nors treniravusių klubą; lygiai 650 rungtynių (pagal 2008 m. sausio 12 d. duomenis).
Asmeninis gyvenimas
Vengeras gimė ir užaugo netoli Dutlenheimo. Jo tėvas Alfonsas Vengeras ir motina Luisa pardavinėjo automobilių dalis Stasbūre. Taip pat turėjo nedidelį restoraną (bistro) pavadinimu La Croix d'Or Dutlenheime. Turi vyresnę seserį ir brolį. Vengeras nuo pat mažų dienų žaidė futbolą. Būdamas šešiolikos organizuodavo rungtynes miestelio komandai FC Duttlenheim, kurioje ir pats žaidė. Vėliau perėjo į AS Mutzig klubą. Turi žmoną ir dukterį, gyvena Toteridže, Londone.
Futbolininko karjera
Vengerio kaip futbolininko karjera nebuvo sėkminga. Žaidė keliuose klubuose, tuo pačiu metu studijavo Stasbūro Roberto Schumano (Robert Schuman) universitete. 1978 m. pradėjo savo profesionalo futbolininko karjerą RC Strasbourg. Pirmą kartą debiutavo prieš Monako komandą. Už komandą sužaidė tik dvylika kartų, įskaitant du Ligue 1 laimėjimus, ir kartą žaidė UEFA taurėje. 1981 m. įgyjo trenerio diplomą, ir buvo paskirtas treniruoti jaunimo komandą.
Tytuvėnėlių dvaras
Tytuvėnėlių dvaras – dvaras Tytuvėnėliuose, Kelmės rajone.
Istorija
Dvaras minimas jau 1796 m. Rūmai buvo mediniai, priklausė Valavičiams. XVII a. vedybų keliu dvaras perėjo į kitas rankas, jį valdė Radvilos, Burbos, Pšeciševskiai. XIX a. šalia dvaro, prie Gryžuvos upės, įkurtas mišrus parkas. 1866 m. Izidorius Romeris (1843–1910) vedė tėvo draugo dukterį Celiną Pšeciševskytę ir dvaras perėjo Romeriams. Tarpukariu dvaras priklausė Romerių giminei. 1923 m. dvaro žemė išdalinta, šalia dvaro įsikūrė Tytuvėnėlių kaimas. Paskutinis dvaro valdytojas buvo Eugenijus Romeris (1871–1943).
Tarybiniais metais senieji pastatai tinkamai nebuvo prižiūrimi, sunyko. Teritorijoje pastatyta naujų statinių. 1958 m. dvaro parkas pradėtas saugoti valstybės, 1986 m. paskelbtas vietinės reikšmės gamtos paminklu.
Iki šių dienų iš dvaro rūmų išliko apgriuvę rūsiai, tebestovi sūrinė ir tvartas. Parke išliko liepos, klevai ir kaštonai, yra liepų, klevų ir uosių alėja.
Jasionovo kalnas
Jasionovo kalnas – moreninė kalva šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijos Suvalkų apskrities Jeleniavo valsčiuje, prie Didžiojo Šelmento ežero, Šelmentos upės slėnyje. Viršūnė - 251,2 m virš jūros lygio. Kalnas apaugęs pušynu, kuris tęsiasi palei ežerą ir toliau į šiaurę. Medžiai trukdo stebėti apylinkes, bet visgi nuo viršūnės matosi 76 m žemiau tyvuliuojantis ežeras ir Kukmedžių kalnas. Šalia eina dvi turistinės pėsčiųjų trasos. 1934 m. ant kalvos buvo įrengta sklandytuvų pakilimo vieta, o 1937 m. pastatytas sklandytojų mokyklos pastatas. Antrojo pasaulinio karo metais Jaseniovo kalnas buvo mūšių vieta, apie ką byloja išlikę apkasai. Pokaryje sklandytojai šią vietą pamiršo, o pamėgo slidininkai, kurie įrengė keltuvą ir nusileidimo trasą. Buvusioje sklandytojų mokykloje įsikūrė poilsio centras „Šelmentas“. Į esantį netoli Suvalkų miesto elektrifikuotą kalną atkreipė dėmėsį ir Lenkijos radijo mėgėjai, nuo 1989 metų čia rengiantys savo stovyklas. Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. kalno apylinkėse gyveno lietuviams artima baltų tauta - jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kalnas buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdose. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kalnas pateko į Lietuvos Respublikai priskirtą teritoriją.
Antrasis artilerijos pulkas
Antrasis artilerijos pulkas – Lietuvos kariuomenės artilerijos 1919–1940 m. dalinys.
Istorija
Antrasis artilerijos pulkas pradėtas formuoti 1919 m. spalio 19 d. kaip antrasis artilerijos divizionas. Jį sudarė 2-oji, 5-oji ir l – oji haubicų baterijos. 1920 m. rugsėjo mėn. per Suvalkų mūšį divizionas patyrė nuostolių. Buvo sunaikintos 5-oji ir 1-oji haubicų baterijos, prie Kapčiamiesčio 1920 m. rugsėjo 21 d. nukautas leitenantas Jonas Stapulionis. 1921 m. rugpjūčio mėn. atkurtas divizionas pavadintas Antruoju artilerijos pulku. 1922 m. rugsėjo 19 d. pulkas persikėlė į nuolatinę taikos meto dislokacijos vietą – Kėdainius. 1928 m. pulkas suskirstytas į artilerijos grupes po tris baterijas. Štabas ir pirmoji grupė dislokuoti Kėdainiuose, 2-oji grupė – Seredžiuje, 3-oji grupė – Raseiniuose.
4-ojo dešimtmečio pabaigoje mokymo ir tiekimo požiūriu Antrasis artilerijos pulkas buvo pavaldus artilerijos inspektoriui, mobilizacijos ir operatyviniu – Trečiojo pėstininkų pulko, kurį karo metu planuota išplėsti į pėstininkų diviziją, vadui.
1940 m. birželį TSRS okupavus Lietuvą ir Lietuvos liaudies kariuomenę inkorporavus į Raudonosios armijos 29-ąjį teritorinį šaulių korpusą pulkas pavadintas 617-uoju artilerijos pulku, o faktiškai išformuotas.
Uniforma
Antrojo artilerijos pulko uniforma, skirtinga nuo kitų Lietuvos kariuomenės dalinių uniformų, patvirtinta 1923 m. Tiek kareivių, tiek karininkų kepurių lankeliai buvo juodi, tokios pat spalvos buvo antpečiai, rankogalių ir apykaklių antsiuvai. Puskarininkių ir jaunesniųjų karininkų antpečiuose buvo artilerijos emblema – sukryžiuoti patrankų vamzdžiai ir pulko skiriamasis ženklas – masyvus geltono metalo skaičius „2“. Eilinių karių antpečiuose skaičius buvo užrašomas dažais per trafaretą. Apykaklių trikampiuose antsiuvuose buvo Gedimino stulpai, 1931–1934 m. eilinių karių antsiuvuose jie buvo panaikinti.
Turgelių piliakalnis
thumb|300px|Turgeliai nuo piliakalnio Turgelių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis Šalčininkų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Turgelių, Turgelių seniūnija. Pasiekiamas keliu Turgeliai – Akmenynė pavažiavus 1 km nuo Turgelių, už tilto per Merkį pasukus per pievą į dešinę vakarų kryptimi, už 100 m.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Merkio kairiajame krante. Aikštelė trapecinė, platesniu viduriu, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 65 m ilgio, 40 m pločio ties viduriu, 25 m pločio šiauriniame, 35 m - pietiniame gale, 5 m žemesniu šiauriniu galu. Jos pakraščiuose supiltas 1-1,5 m aukščio, 9 m pločio pylimas, kurio 3 m aukščio išorinis šlaitas pietinėje pusėje leidžiasi į 55 m ilgio, 3 m pločio, 1,2 m gylio griovį. Šiauriniame šlaite, 1,5 m žemiau aikštelės yra 20x10 m dydžio terasa. Šlaitai į Merkio slėnį vidutinio statumo, 10-15 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, pylimas vakarinėje dalyje iškasinėtas senomis duobėmis, teritorija į pietus nuo piliakalnio nukasta karjero. Dabar jis dirvonuoja.
Tyrimai
1968 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 40900 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 10600 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Verslininkas
Verslininkas (nuo žodžio verstis) – fizinis asmuo, užsiimantis verslu ir veikiantis savarankiškai, savo rizika, savo vardu ir savo sąskaita.
Sovietmečiu perpardavimu užsiimantys verslininkai (niekinamąja prasme) buvo vadinami spekuliantais, tokia veikla buvo draudžiama įstatymais.
Verslininko profesijai įgyti nėra būtinas specialus ar valstybės reguliuojamas išsilavinimas. Laisvosios rinkos valstybėse verslininkai, jų veikla ir jų įmonių skaičius liudija apie verslo sąlygas konkrečiomis aplinkybėmis. Socialistinio bloko valstybėse verslo veikla yra ribojama, socialinės rinkos arba laisvosios rinkos valstybėse verslininkai yra ugdomi bei skatinami nuo pat mokyklos (dėstomi ekonomikos, verslo vadybos pagrindai).
Verslininko profesiją bei veiklą renkasi asmenys, kurie nori veikti nepriklausomai, būti patys sau darbdaviais. Tai, žinoma, susiję su didesne rizika ne bet kokio darbo atžvilgiu, dirbant kokioje nors organizacijoje. Verslininko veiklos rezultatai priklauso nuo jo verslumo, gebėjimo sujungti rinkos paklausą ir pasiūlą. Ši žmogiškojo kapitalo panaudojimo ir savirealizacijos forma iš esmės priklauso tik nuo paties asmens ir jo asmeninės iniciatyvos.
Rengimas
Verslininkai nėra ruošiami universitetuose, nors bet kurioje aukštojoje mokykloje galima gauti gerą išsilavinimą, galintį tapti neblogais pamatais verslo veikloje – studijuojant vadybą, verslo administravimą, ekonomiką, finansus, buhalteriją, verslo teisę, verslo ir organizacinę psichologiją.
Verslininko profesija be to yra valstybės nereguliuojama profesija, kurios praktikavimas nesietinas su privaloma kvalifikacija, kurią prieš pradedant veiklą turi teisę tikrinti valstybė, todėl nėra viešojo intereso dėl kvalifikacinių reikalavimų (kaip tai yra, pvz., gydytojų, teisėjų atveju). Verslininko (kaip ir bet kurio kit asmens) tinkamumą užsiimti verslu patikrina pati rinka: asmuo bankrutuoja, išsilaiko tam pačiame lygyje arba sėkmingai plečia savo veiklą.
Verslininkas turi gerai išmanyti (nebūtinai laisvosios) rinkos dėsnius ir pagal juos veikti; gebėti atrasti, (į)vertinti pasiūlą ir paklausą bei sujungti poreikių turinčius ir juos tenkinančius subjektus.
Pat Riley
Žaidėjo karjera
1967 m. Riley buvo pašauktas San Diego Rockets pirmajame rate. Vėliau perėjo į Los Angeles Lakers ir 1972 m. tapo NBA čempionu. 1976 m. baigė savo nelabai įspūdingą žaidėjo karjerą, žaisdamas už Phoenix Suns.
Lietuvos kariuomenės Generalinis štabas
thumb|230px|Generalinis štabas Kaune
Verslininkas
Pradinis kapitalas
Verslininko (pradinis ir kitoks) kapitalas plačiąja prasme apima ne tik materialines, finansines vertybes; tai taip pat yra visų pirma jo gebėjimai (analizuoti, ieškoti, organizuoti, logiškai mąstyti, tiksliai skaičiuoti bei puikiai orientuotis), žinios, informacija, dalykiniai bei kt. ryšiai, patirtis bei kiti veiksniai.
Veiklos pradžioje pradedančiajam verslininkui paprastai padeda verslo angelai, kiti verslininkai, įvairūs konsultantai (ekspertai). Verslo pradžia verslininkui reiškia ne ką kita kaip mokymosi ir būtinybės tobulėti remiantis kitų ir savo patirtimi pradžią.
Serijinis verslininkas
Serijinis verslininkas  – verslininkas, kuris per sąlyginai trumpą laiką (pvz., kas 3 m.) kuriantis naujas įmones, išplėtojantis jų veiklą per trumpą laiką ir po to parduodantis. Jis verslu neužsiima kaip pirminiu bei jam svarbiausiu dalyku; jam svarbu laiku pasirinkus idėją, ją įgyvendinti ir įkurti verslą. Verslo publicistikoje toks verslininkas yra priešpastatomas tradiciniams verslininkams, kurie nuo pat pradžios iki pat savo gyvenimo pabaigos lieka viename arba keliuose savo versluose, su jais tampriai identifikuojasi, prie jų prisiriša ir be jų neįsivaizduoja savo gyvenimo. Užuot pradėję nuo technologijos pagrindų („Argi ne puiki inovacija“?) arba klientų („Turėtų būti geresnis būdas“), serijiniai verslininkai neretai pasirenka šūkį „Aš įrodysiu, kad esu talentingas“.
Altas (styginis instrumentas)
Altas – styginis muzikos instrumentas. Panašios formos į smuiką, tik kiek didesnis, skamba kvinta žemiau. Seniau ilgai altas buvo laikomas prastesniu smuiko giminaičiu, tik XX amžiuje buvo pripažintas. Altas sunkesnis ir jo stygos ilgesnės nei smuiko, tai ir altisto ranka turi būti didesnė ir stipresnė už smuikininko. Simfoniniame orkestre gali būti dvylika ir daugiau altų.
Lietuvos kariuomenės Generalinis štabas
Istorija
Apsaugos Ministerijos Štabas įsteigtas Apsaugos ministro Augustino Voldemaro ir štabo viršininko pulkininko Jurgio Kubiliaus 1918 m. lapkričio 23 d. įsakymu Nr. 1. Štabas darbą pradėjo Vilniuje, tačiau sostinę užėmus bolševikams teko persikelti į Kauną. Štabas kartu su Krašto apsaugos ministerija užėmė pastatą Kauno centre, Gedimino gatvėje, ir čia išbuvo iki pat 1940 m. rudens.
Pat Riley
Los Angeles Lakers
Riley buvo paskirtas vyr. treneriu 1981–1982 m. ir atvedė Lakers komandą į keturis iš eilės NBA finalus. Pirmas titulas buvo laimėtas 1982 m. įveikus Philadelphia 76ers. Abi komandos vėl susikovė 1983 m. finale, bet Lakers turėjo pripažinti 76ers pranašumą. Kitais metais juos vėl lydėjo nesėkmė – nusileido Boston Celtics komandai tik po septynerių rungtynių. 1985 m. jiems buvo auksiniai, pavykus asirevanšuoti Celtics komandai.
Lietuvos kariuomenės Generalinis štabas
Istorija
Štabas iš pradžių turėjo generalinio štabo ir administracijos valdybas. Pagrindiniai skyriai priklausė pirmajai valdybai:
III skyriuje dirbo vos trys karininkai, jie galėjo tik rinkti žinias apie karo veiksmus, o ne juos planuoti, nes iš pradžių trūko specialistų. Rusijos imperijos kariuomenėje po 1863 m. sukilimo, kuriame dalyvavo daug karo akademijų klausytojų iš Lietuvos ir Lenkijos, lietuvių į štabus neįsileisdavo. Vienintelis štabo karininko patirtį turėjęs, iš Lietuvos bajorų kilęs pulkininkas Konstantinas Kleščinskis be profesionalios komandos ne ką tegalėjo nuveikti. Tuo labiau, kad ir kariuomenės organizavimas vyko sunkiai, nebuvo nusistovėję koordinaciniai ryšiai tarp kariuomenės dalinių, kuriuos neretai skyrė ir priešiškų jėgų pozicijos. Ypač koordinuoti Lietuvos kariuomenės veiksmus trukdė Lietuvoje užsilikę Vokietijos kariuomenės daliniai. Todėl daugelį karinių operacijų lietuvių batalionų vadai planuodavo ir vykdydavo savarankiškai, atsižvelgdami į aplinkybes. Praktiškai be Generalinio štabo pagalbos vyko kova su bermontininkais, 1920 m. spalio mėn. lenkams braunantis į Lietuvos gilumą ties Giedraičiais du batalionų vadai – kapitonai Edvardas Noreika ir Teodoras Balnas niekieno neraginami susitarę kontratakavo lenkus, užėmė miestelį ir tuo gerokai prislopino agresorių užmojus lengvai užkariauti mūsų kraštą. Tačiau tęsti puolimą sutrukdė būtent Generalinis štabas. Blogai veikė ir žvalgyba, nepastebėjusi, kad Lenkijos kariuomenės vienas vadų Liucijus Želigovskis Augustavo miškuose sutelkė dideles pajėgas tuo metu, kai buvo pasirašoma Suvalkų sutartis.
Tik užsibaigus nepriklausomybės kovoms kariuomenės štabo darbas pagerėjo, nes buvo pradėti rengti štabo karininkai specialistai. Jauni, bet jau parako ragavę karininkai iškeliavo į Italijos, Prancūzijos, Belgijos, Vokietijos karo akademijas, iš kurių grįžo turėdami generalinio štabo karininkų diplomus, suteikiančius teisę nešioti specialų uniformos priedą – akselbantus. Daugiausia štabo karininkų mūsų kariuomenei parengė dvi Čekoslovakijos karo akademijos Prahoje – Generalinio štabo akademija „Valečna Škola“ ir Karinės intendantūros akademija. Čekoslovakijos, nedidelės valstybės, karinė doktrina geriau tiko mūsų kariuomenei nei prancūzų ar vokiečių. Antra, buvo žinoma, kad skirtingas mokyklas baigę kariškiai sunkiai supranta vienas kitą, o karo metu tai gali baigtis katastrofa. Pagaliau Čekoslovakija, taip pat jauna valstybė, buvo draugiška Lietuvai, todėl joje mokytis buvo kur kas smagiau nei, pavyzdžiui, Vokietijoje, kurioje po Klaipėdos sukilimo net vykdavo antilietuviškos demonstracijos. 1932 m. įkurta ir nacionalinė – Vytauto Didžiojo Aukštoji karo mokykla, parengusi nemažai gerų karo planuotojų. 1940 m. birželio mėn. iš 125 karininkų, dirbusių kariuomenės štabe, didesnė dalis jau turėjo generalinio štabo karininkų kvalifikaciją.
1935 m. įvykdžius Stasio Raštikio parengtą kariuomenės reformą kariuomenės štabas tapo pavaldus ne krašto apsaugos ministrui, o vyriausiajam kariuomenės vadui. Nauji iššūkiai kariuomenės štabui iškilo prasidėjus 1939 m. rugsėjo 1 d. Antrajam pasauliniam karui. Tačiau karo patirtį apibendrinęs kariuomenės štabas galėjo tik konstatuoti, kad „manevriniam karui prieš bet kurį priešą mūsų pėstininkų divizijos netinka. Jos nepakankamai aprūpintos priešarviniais bei priešlėktuviniais ginklais ir, kas svarbiausia, labai nepaslankios. Tokie kavalerijos pulkai, kokius dabar turime, karui visai netinka. Mūsų kavalerijos pulkai labai brangūs išlaikyti. Mūsų aviacija būsimajame kare į ją investuotų pinigų negali pateisinti ir nepateisins. Naikintuvų ir bombonešių turime visiškai atsisakyti, pasilikdami tik didelio greičio žvalgybos lėktuvus“. Tačiau laiko reorganizuoti kariuomenę jau nebebuvo – pradėjo veikti Molotovo-Ribentropo paktas.
Rūmai
Lietuvos kariuomenės Generalinis štabas 1919 m. įsikūrė 1890 m. pastatytuose Kauno tvirtovės komendanto rūmuose. Dviejų aukštų rūmai neoklasicistinių formų, su pailgo fasado centre įkomponuotu portalu, dekoruoti piliastrais, puošniais langų apvadais, stogo parapetais. Rūmai stačiakampio, simetriško plano. Pirmame aukšte buvo įrengtas štabo karininko butas ir kambariai atvykstantiems karininkams, o antrame – tvirtovės komendanto apartamentai. 1915 m. rugpjūčio 18 d. Kauną užėmus Vokietijos imperijos kariuomenei, buvusiuose komendanto rūmuose dirbo Vokietijos Rytų fronto vadas feldmaršalas Paul von Hindenburg. 1919 m. liepą Rūmų pirmajame aukšte buvo įkurti Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo Mobilizacijos ir Rikiuotės skyriai bei Vyriausiojo štabo kanceliarija, Ūkio dalis ir Operacijų skyriaus Topografijos dalis. Antrame aukšte priešais laiptus buvo įsikūrusi Operacijų dalis, Vyriausiojo štabo laukiamasis, Vyriausiojo štabo viršininko, Administracijos valdybos viršininko ir kariuomenės vado kabinetai. Lietuvą 1940 m. vasarą okupavus, rudenį rūmai atiteko Sovietų Sąjungos 11-tosios armijos štabui. Vokietijos kariuomenei 1941 m. birželio 24 d. užėmus Kauną, rūmuose įsikūrė armijų grupės „Šiaurė” užnugario srities vado Franz von Roques štabas, kuris liepos 17 d. buvo perkeltas į Rygą. Vėliau rūmuose dirbo Ostlando vyriausiasis kariuomenės vadas Friedrich Bramer, o 1942–1944 m. – Lietuvos generalinės srities karo komendantas Emil Just. 1944 m. Sovietų Sąjungai antrą kartą okupavus Lietuvą, rūmuose įsikūrė 7-os oro desanto divizijos štabas. 1993 m. rugpjūčio 11 d. rūmuose įsikūrė Lietuvos kariuomenės karinių oro pajėgų štabas.
Gama amanitinas
thumb|200px|Gama amanitinas
Kėdainių krašto televizija
Kėdainių krašto televizija – 1994 metais įkurtas regioninis televizijos kanalas, transliavęs programą 60 km spinduliu aplink Kėdainių rajoną. Perduodamas laidas galėjo matyti Kėdainių ir Jonavos rajonų, Kauno miesto ir dalies Kauno, Raseinių, Ukmergės ir Panevėžio rajonų gyventojai. 2017 m. kovo 1 d. televizija baigė savo transliacijas ir persikėlė į internetinį portalą www.rinkosaikste.lt, kur didelis dėmesys skiriamas vaizdo naujienoms.
Kėdainių krašto televizija kūrė informacines, kultūrines, švietėjiškas laidas („Krašto naujienos“, „Kalbos rėtis“, „Sveikatos injekcija“, Žemdirbio metai", „Savaitė Kėdainiuose“, „Atviras pokalbis“, „Tarp keturių vėjų“, „Sveikinimų koncertas“).
Be savo autorinių laidų, „Kėdainių krašto televizija“ retransliavo TV1 kanalo programą, kitose regioninėse televizijose sukurtas laidas.
David Bezmozgis
thumb| David Bezmozgis David Bezmozgis (g. 1973 m. birželio 2 d. Rygoje, Latvijoje) – latvių kilmės Kanados rašytojas ir dokumentinių filmų kūrėjas.
Atvyko gyventi į Kanadą būdamas 6 metų kartu su tėvais. 1999 m. jo 25 minučių trukmės filmas L. A. Mohel laimėjo prestižinį studentiškų filmų apdovanojimą.
Kėdainių krašto televizija
Transliuotojas – UAB „Kėdainių krašto televizija“.
Savininkas – UAB „Vikonda“ (99,72 % akcijų).
Baltoji katžuvė
Baltoji katžuvė, arba katžuvė (Ictalurus punctatus) – katžuvinių (Ictaluridae) šeimos žuvis. Kūno forma panaši į šamą. Galva masyvi, iš viršaus plokščia. Žiotys didelės. Kūnas ties galva apvalus, iš šonų plokštėjantis ir žemėjantis į uodegos pusę. Nugara tamsiai pilka, šonai šviesesni. Pelekai tamsiai pilki. Dažnai būna albinosų. Turi 4 poras ūsų: 2 poros ilgų ūsų ant viršutinio, 2 poros trumpų ūsų ant apatinio žando. Ilgiausi ūsai yra žiočių kampuose. Oda minkšta, be žvynų.
Paplitusi Šiaurės Amerikos pietinėje dalyje. Lietuvoje labai reta, introdukuota žuvis.
Ninohė
Ninohė  – miestas šiaurinėje Ivatės prefektūros dalyje, Japonijoje. Mieste gyvena apie 30 636 gyventojų.
Istorija
Miestas įkurtas 1972 m. balandžio 1 d.
193 m. pr. m. e.
'''193 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
1967 m.
1967 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Nobelio premijos
Nobelio premijos laureatai:
Piečonka
Piečonka  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Supraslio valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Supraslio ir apie 25 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Lietuvos jaunimo brolybės sąjunga
Istorija
Organizacija buvo įkurta Vilniaus gimnazijoje, jos idėjos išplito Lydoje, Naugarduke ir Minske, jai priklausė apie 200 moksleivių. Organizacijos tikslas buvo stabdyti vykdomą rusifikaciją, skatinti tautos priešinimąsi Rusijos imperijos režimui. 1848 m. per Europą nuvilnijus Tautų pavasario bangai organizacija pradėjo rengti sukilimo planus prieš carinę valdžią. Sukilimo pradžia buvo numatyta 1849 m. balandžio 4 d., tačiau kovo mėnesį organizacijos planai buvo išduoti ir visi jos nariai suimti ir ištremti į Rusijos gilumą. Liucijaus Želigovskio tėvas Gustavas taip pat priklausė šiai organizacijai.
Giedrius (pavardė)
Giedrius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Giedrienė (ištekėjusi moteris) ir Giedriūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Ksavera Dalevskytė
Ksavera Dalevskytė (pilnas vardas - Ksavera Cecilija) (1842 m. gegužės 13 d. Kunkulkoje prie Javaravų, Rusijos imperija – 1900 m. liepos 29 d. Varšuvoje, Lenkijos Kongreso karalystė) – rezistentė, 1863 m. sukilimo dalyvė, vertėja.
Dalevskių šeima
thumb|50 px|left| Dominykas Dalevskis ir Dominyka Narkevičiūtė Dalevskienė viso susilaukė 10 vaikų.
Pranciškus Dalevskis, gim. 1825 m., ir Aleksandras Dalevskis, gim. 1827 m., įkūrė Lietuvos jaunimo brolybės sąjungą, rezistentai, Pranciškus taip pat 1863 m. sukilimo dalyvis, Tekla Dalevskytė-Jenikienė, gim. 1829 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Julija Dalevskytė-Berkmanienė, gim. 1830 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Juzefa Dalevskytė, gim. 1832 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Konstantinas Dalevskis, gim. 1835 m., 1863 m. sukilimo dalyvis, 1871 m. Paryžiaus komunos dalyvis; jo dvynė sesuo Zuzana Dalevskytė-Turskienė, gim. 1835 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Apolonija Dalevskytė-Sierakauskienė, gim. 1838 m., 1863 m. sukilimo dalyvė; Titas Dalevskis, gim. 1840 m., 1863 m. sukilimo dalyvis; Ksavera Dalevskytė, gim. 1842 m., 1863 m. sukilimo dalyvė.
Biografija
150 px|left|Ksaveros Cecilijos Dalevskytės krikšto metrikas iš Šalčininkų bažnyčios RKB gimimo metrikų knygos 1835-1843 m. apie krikštą Vilniaus šv. Jonų bažnyčioje
Ksavera Dalevskytė gimė 1842 m. gegužės 13 d. Kunkulkos palivarke, bajorų Dominyko Dalevskio ir Dominykos Narkevičiūtės šeimoje. 1842 m. liepos 13 d. pakrikštyta Vilniaus Šv. Jonų bažnyčioje.
Gimbogala
Gimbogala – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Vėriškių. Yra Gimbogalos geležinkelio stotis, dvi gatvės: Geležinkelio g. ir Klevų g. Išlikę senosios Gimbogalos kapinaitės, kuriose palaidotas Petras Šidlauskas, Šeduvos kultūros namų (įkurti 1948 metais) pirmasis direktorius, vėliau tapęs LKP Radviliškio rajono komiteto pirmuoju sekretoriumi.
Istorija
XIX a. buvo kaimas Radviliškio valsčiuje.
Biatlono pasaulio taurė
thumb|right|200px| [[Magdalena Neuner|M. Neuner iškovoti bendrosios įskaitos pasaulio taurės trofėjai (2007-2008 ir 2009-2010 m. sezonų)]] Biatlono pasaulio taurė – pagrindinės stipriausių pasaulio biatlonininkų varžybos. Jos pradėtos rengti nuo 1977 m. vyrams ir nuo 1982 m. moterims.
Taurės varžybų etapai vyksta kiekvieną žiemą nuo lapkričio iki kovo mėn. pabaigos, kiekvieną savaitę skirtingose šalyse. Pertrauka daroma tik pasaulio čempionatų ar olimpinių žaidynių metu. Pasaulio taurės sezone vyksta 9-10 etapų, o rungtys vyksta nuo trečiadienio-ketvirtadienio iki sekmadienio. Estafečių rungtis sezono metu vyksta ne daugiau nei 6 kartus (įskaitant olimpines žaidynes ir pasaulio čempionatus).
Sportininkas, laimėjęs bendroje rungčių įskaitoje sezono pabaigoje yra apdovanojamas Didžiąja krištolo taure. Mažąsias krištolo taures laimi atskirų rungčių nugalėtojai.
Kiekvienoje pasaulio taurės rungtyje geriausi 40 sportininkų gauna įskaitinius taškus – pirma vieta verta 90 taškų, 2 – 75, 3 – 60, 4 – 50, 5 – 45, 6 – 40, 7 – 36, 8 – 34, 9 – 32, 10 – 31 ir toliau kiekviena vieta vienu tašku mažiau. Masinio starto rungtyje taškų skaičiavimas skiriasi: iki 21 vietos kaip kitose rungtyse, nuo 22 – kiekviena vieta dviem taškais mažiau (už 30 vietą – 2 taškai). Vienodos vietos duoda vienodus taškus. Visi visų rungčių taškai sumuojami ir įrašomi į bendrą taurės įskaitą. Jei sportininkai surenka vienodą taškų skaičių, aukštesnė vieta skiriama daugiau pergalių iškovojusiam biatlonininkui; jei pergalių skaičius vienodas – daugiau antrųjų vietų iškovojusiam, ir t. t.
2014–2015 m. pasaulio taurės tvarkaraštyje buvo įrašyta nauja biatlono rungtis – vienetų mišri estafetė. Šioje estafetėje komandą sudaro viena moteris ir vienas vyras, kuris paeiliui šliuožia po vieną ratą ir atlieka šaudymus stovint ir gulint.
Rungčių laimėtojai
Biatlonininkų ir biatlonininkių, laimėjusių 7 ir daugiau asmeninių pergalių Pasaulio taurėje ir Olimpinėse žaidynėse, sąrašas. Aktyvių biatlonininkų pavardės paryškintos.
Informacija atnaujinta 2023-03-19.
Valstybinė teismo psichiatrijos tarnyba
thumb|Buveinė
– įstaiga, atliekanti teismo psichiatrijos, teismo psichologijos ekspertizes ir teikianti specialisto išvadas pagal prokurorų ir ikiteisminio tyrimo įstaigų pareigūnų užduotis.
Funkcijos
Įgyvendindama tikslus, vykdo šias funkcijas:
VTPT, licencijuojamoms asmens sveikatos priežiūros paslaugoms teikti, privalo turėti licenciją.
Garsas (reikšmės)
Žodis garsas gali reikšti:
Abaris
Abaris:
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Abarienė (ištekėjusi moteris) ir Abarytė (mergautinė pavardė).
Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
Bazilozaurai
Bazilozaurai (Basilosaurus) – stambių povandeninių žinduolių gentis, gyvenusi vėlyvajame eocene (prieš 40-34 mln. metų). Ši gyvūno fosilijų rasta JAV, Egipte, Pakistane. Pradžioje manyta, kad tai roplys („jūrų pabaisa“), todėl gyvūnas pavadintas bazilozauru („driežų karaliumi“). Iš tiesų, tai šiuolaikiniams banginiams giminingi gyvūnai.
Gyvūno ilgis buvo 15-25 m. Turėjo dideles priekines galūnes (plaukmenis) bei mažas užpakalines (manoma, kad jos naudotos įsitvirtinti į kitą bazilozaurą dauginantis). Taip pat turėjo didelę, į šiuolaikinių banginių panašią uodegą. Plaukė judindamas visą kūną (kaip ungurys). Turėjo didelius, dantytus nasrus. Manoma, kad bazilozaurai plaukiodavo vandens paviršiuje ar negiliuose vandenyse, mito žuvimi, smulkesniais jūrų žinduoliais.
Karališkosios tetros
Karališkosios tetros (Nematobrycon) – mažųjų lašiašakarpių (Characidae) šeimos žuvų gentis.
Auginamos akvariumuose.
Pagrobti ir perduoti
Pagrobti ir perduoti – 2007 m. drama, režisuota Gavin Hood. Filme vaidina Reese Witherspoon, Meryl Streep, Peter Sarsgaard, Alan Arkin, Jake Gyllenhaal ir Omar Metwally. Filmas paremtas tikra istorija.
Tambukanas
Tambukanas  – druskingas nenuotakus ežeras Rusijoje, Stavropolio krašto pietuose, Kabardos lygumoje, 9 km į pietryčius nuo Piatigorsko. Telkšo 701 m aukštyje virš jūros lygio. Ežeras ovalo formos, seklus (gylis iki 3,1 m). Vandenyje vyraujančios druskos: sulfatų, chloro, natrio, magnio. Ežero dugnas padengtas storu sulfatinio dumblo sluoksniu. Tas dumblas naudojamas Mineralinių Vandenų kurortų sanatorijose. Greta Tambukano įsikūręs Etokos miestelis.
194 m. pr. m. e.
'''194 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Montpiljeris
Montpiljeris (angl. Montpelier) – miestas JAV yra Vermonto valstijos sostinė. Pagal gyventojų skaičių tai mažiausia sostinė šalyje. 2010 m. mieste gyveno maždaug 7,8 tūkst. žmonių.
Istorija
Montpiljeris buvo įkurtas 1787 m. Miestas pavadintas prancūzų miesto vardu.
Daugėliškiai (Raseiniai)
Daugėliškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Ariogalos.
Septyni Nojaus įsakymai
thumb|right|200px|Vaivorykštė, Noahidų simbolis
Septyni Nojaus įsakymai (, Sheva mitzvot B’nei Noach), arba 7 Dievo įsakymai Nojui ir jo vaikams – septynių universalių moralinių priesakų rinkinys kurie, pasak Talmudo, buvo Dievo duoti Nojui kaip svarbiausi įsakai visai žmonijai.
Kartu su šiais įsakymais siejamas „Bnai Noah“ (hebr. 'Nojaus sūnūs') arba Noahidų judėjimas. Nėra statistinių duomenų kiek iš viso pasaulyje egzistuoja besilaikančių Nojaus įsakymų. Noahidų yra JAV, Pietų Amerikoje ir Europoje. Įdomu, kad Nojaus sūnų, Noachitų terminu dar iki „Bnai Noah“ atsiradimo save vadino masonai.
Germanas (pavardė)
Germanas - lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Septyni Nojaus įsakymai
Nojaus įsakymų ankstesnė versija buvo šeši įsakymai, duoti Adomui ir Ievai. Vėliau Sinajaus apreiškime Septyni Nojaus įsakymai buvo duoti žmonijai antrą kartą ir įtraukti į 613 Įsakymų, duotų Izraelio vaikams kartu su 10 Dievo Įsakymų, kurie yra 613 Įsakymų dalis, bet ne atskiri nuo jų.
Germanas (pavardė)
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Germanienė (ištekėjusi moteris) ir Germanaitė (mergautinė pavardė).
Septyni Nojaus įsakymai
Šie įsakymai yra minimi Toroje. Pagal judaizmą, 613 Įsakymų yra „įsakymai“, duoti rašytinėje Toroje ir kartu racionaliai pagrįsti žodinėje tradicijoje. Šie įsakymai buvo skiriami tik judėjams ir perduoti kaip protėvių paveldas.
Germanas (pavardė)
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Septyni Nojaus įsakymai
Tuo pačiu Sinajaus kalne Izraelio vaikai buvo įpareigoti mokyti kitas tautas šių įstatymų. Iš tiesų Talmude nejudėjams, kuriems Nojaus įsakymai galioja, yra draudžiama pakelti savo įsakymų vykdymą iki Toros micvų. Kitaip sakant, Septyni Nojaus įsakymai yra lengvesnė, "minimali" Dievo įsakymų versija, kurią įmanoma žmonijos daugumai įgyvendinti. Jie skiriasi nuo Mozei duotų įsakymų, kurie skirti tik žydų tautai ir būtų per aukšti reikalavimai ir per didelė atsakomybės našta likusiai žmonijai.
Egzegetinis pagrindas
(Skaičiai skliausteliuose – Babilonijos Talmudo traktato Sanhedrin ištraukos)
Stabmeldystės draudimas išvedamas iš to, kad Dievas baudžia Kanaano gyventojus (taigi nežydus) už stabmeldystę (59a).
Nežudyti.
Nevogti.
Neištvirkauti. Komplikuočiausias priesakas.
Liepimas turėti įstatymus, t. y. pripažinti kokią nors teisinę sistemą. Atskiri mokytojai pateikia skirtingus paaiškinimus.
Judėjiškumo ir jo doktrinos turinio traktuotė
Nojaus įsakymų sekėjai paprastai yra nejudėjai, kurie nuosekliai tyrinėję biblinę išmintį (pvz., krikščionišką graikiškąja Biblijos dalį, krikščionių vadinamą Naujuoju Testamentu) pradeda domėtis žydiškąja Biblijos dalimi Senuoju Testamentu – t. y. Tora, priartėja prie judaizmo ir apskritai atranda, kad išviso egzistuoja tokie Nojaus įsakymai.
Judaizmo traktuote tik šie Nojaus įsakymai yra realistiški, įmanomi nejudėjams, o Dešimt Dievo įsakymų yra per Mozę duoti vykdymui tik judėjams ir kitoms tautoms net neįmanoma juos vykdyti.
1590 m.
1590 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Podjaluvka (Balstogės apskritis)
Podjaluvka  – eigulio namelis Lenkijos šiaurės rytuose, Supraslio valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
1590 m.
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Dziudo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Dziudo varžybos 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine vyko nuo rugpjūčio 9 d. iki rugpjūčio 15 d. Pekino mokslo ir technologijų universiteto gimnastikos salėje.
Saturno žiedai
Pirmasis apie Saturno žiedų stebėjimą 1610 m. paskelbė Galilėjas Galilėjus. Jis manė, jog žiedai yra didžiulės „rankenos“ arba dideli palydovai abipus planetos. Pirmasis žiedo idėją 1655 m. iškėlė Christiaan Huygens. Olandų astronomas manė, jog Saturno žiedas yra kietas ir vientisas.
Tarp žiedų yra keletas tarpų, kurie susidarė dėl orbitinių rezonansų tarp žiedus sudarančių dalelių ir vieno ar kelių Saturno palydovų.
Bendras žiedų plotis siekia daugiau kaip 400 000 km, o storis – vos 1 km.
Žiedai ir tarpai
right|thumb|250px|Saturno žiedai. Pastabos:
Užnemunės geležinkelis
thumb|250px|Gardino geležinkelio stotis 1915 m. thumb|250px|Nova Kamenos geležinkelio stotelė thumb|250px|Augustavo geležinkelio stotis thumb|250px|Suvalkų geležinkelio stotis thumb|250px|Suvalkų geležinkelio stotis 1917 m. thumb|250px|Trakiškių geležinkelio stotelė thumb|250px|Varėnos geležinkelio stotis Užnemunės geležinkelis  – karinio geležinkelio linija Rusijos imperijoje, puslankiu jungusi Varėnos, Alytaus, Suvalkų, Augustavo ir Gardino geležinkelio stotis. Rytinė linijos dalis (tarp Alytaus ir Varėnos) yra demontuota; pietinė pakeista kitu maršrutu; linijos viduriniąja dalimi eismas vyksta ruože Alytus – Kamiena Nova. Buvusį Užnemunės geležinkelį eksploatuoja dviejų šalių kompanijos: „Lietuvos geležinkeliai“ ir Lenkijos „PKP Polskie Linie Kolejowe“.
Istorija
XIX a. antroje pusėje Rusijos imperija ėmė stiprinti vakarinių sienų apsaugą, pastatė ir apginklavo Alytaus, Gardino ir Kauno karines tvirtoves. Norint jas aprūpinti statybinėmis medžiagomis ir amunicija, pervežti kariškius ir buvo sumanyta nutiesti platųjį geležinkelį, kuris kraštinėse stotyse turėjo jungtis su Peterburgo-Varšuvos geležinkeliu.
Jeigu pilant sankasą ir klojant bėgius visoje trasoje su dideliais sunkumais nesusidurta, tai prie tilto per Nemuną, turėjusio sujungti Alytaus ir Poteronių geležinkelio stotis sugaišta nemažai laiko. Tai buvo aukštas (turintis dvi 20 m atramas) trijų angų (73,3 m + 96,6 m + 73,3 m) Gerberio sistemos konsolinis tiltas, vienintelis tokio tipo visoje Rusijos imperijoje. Tiltą projektavo žinomas rusų inžinierius Nikolajus Beleliubskis, tiesiant bėgių kelią dalyvavo ir lietuvių inžinierius Juozas Kamarauskas. 1899 m. gegužės 1 d. buvo atidarytas traukinių eismas ruože Gardinas – Suvalkai – Alytus. Nuo tų pačių metų rudens eismas jau vyko visa nauja geležinkelio linija. Kasdien vykdavo viena pora keleivinių traukinių maršrutu Varėna – Suvalkai ir Gardinas – Suvalkai. Po kelių metų atsirado antroji keleivinių traukinių pora: abiem maršrutais traukiniai vykdavo atskiromis savaitės dienomis.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, Rusijos kariuomenė traukdamasi susprogdino tiltą per Nemuną prie Alytaus. Kraštą užėmė vokiečių kariuomenė ir per 63 dienas pastatė naują medinį geležinkelio tiltą. 1915 m. vokiečių inžineriniai daliniai sujungė bėgių kelius tarp Alėckos ir Suvalkų ir atidarė naują Alėckos-Suvalkų geležinkelio liniją, taip Užnemunės geležinkelis buvo sujungtas su Rytprūsių geležinkeliais. Buvo pakeista ir bėgių vėžė: iš senosios rusiškos 1524 mm į europinę 1435 mm. Geležinkelis veikė karo metais, kai frontas nutolo į rytus, keleivinių traukinių kiekis išaugo iki dviejų porų kasdien.
1919 m. rugpjūtį jau „Lietuvos geležinkeliai“ vykdė eismą tarp Alytaus ir Trakiškių – viena pora traukinių kasdien. Kitas tvarkaraštis įsigaliojo pačioje rugpjūčio pabaigoje ar rugsėjo 1 d. (išspausdintas laikraštyje „Lietuva“ rugsėjo 2 d.). Traukiniai turėjo važiuoti nuo Varėnos iki Suvalkų. Viena pora – į Suvalkus porinėmis dienomis, iš Suvalkų neporinėmis dienomis. Deja, Lenkija rugpjūčio 31 d. užėmė Suvalkus, todėl traukiniai Suvalkų pasiekti negalėjo, galbūt važiavo iki Trakiškių ar tik Šeštokų. 1920 m. rudenį, karinio konflikto tarp Lietuvos ir Lenkijos metu, buvo baiminamasi, kad pastarosios šalies kariuomenė panaudos geležinkelį puolant pietų Lietuvą. Klemenso Popeliučkos vadovaujami Geležinkelio bataliono sprogdintojai išardė bėgius tarp Glūko kaimo ir Varėnos, užminavo medinį tiltą. 1922 m. batalionas išardė po pusę kilometro geležinkelio abipus tilto per Varėnę. Buvo apardytas ir bėgių kelias prie Šeštokų, o nebenaudojama pagal paskirtį šio miestelio geležinkelio stotis tapo valsčiaus administraciniu pastatu. Laikinasis tiltas per Nemuną tapo avariniu ir 1927 m. buvo uždarytas, vėliau visai išardytas. Kiek anksčiau buvo nutiesta 26 km geležinkelis atkarpoje Marijampolė-Kazlų Rūda, tokiu būdu Alytus buvo sujungtas geležinkelio linija su šalies sostine Kaunu. Šis įvykis alytiškių buvo labai džiaugsmingai sutiktas – mat anksčiau Kauną buvo galima pasiekti tik garlaiviu Nemunu ir kelionė užtrukdavo visą dieną.
Lenkijos pusėje likusiu geležinkeliu tarpukaryje eismas vyko iki Trakiškių. PKP 1922 m. vasaros tvarkaraštyje traukinių tarp Suvalkų ir Trakiškių dar nėra. Tarp Suvalkų ir Lososnos dvi poros traukinių kasdien. Vienas iš Varšuvos, kitas iš Balstogės. Traukiniai į Gardiną nevažiuodavo, nes tiltas Gardine dar buvo neatstatytas. 1924 m. vasaros tvarkaraštyje tarp Suvalkų ir Gardino dvi poros traukinių kasdien, abi iš Varšuvos, judėjimo kryptis keičiama Gardine. Iki Trakiškių traukiniai nevažiavo. 1925 vasaros tvarkaraštyje traukiniai iki Trakiškių jau važiavo – dvi poros kasdien.
1939 m. Vokietijai užpuolus Lenkiją ir TSRS prisijungus Rytinę Lenkiją, geležinkelio linija vėl buvo padalinta valstybinės sienos. Bialystoko geležinkelio (TSRS sudėtyje) tvarkaraštyje nuo 1940 m. vasario 1 d. tarp Augustavo ir Gardino 3 poros traukinių kasdien. 1940 m. vasaros NKPS tinklo tvarkaraštyje tarp Gardino ir Augustavo 1 pora traukinių. Tačiau šiame tvarkaraštyje nurodyti tik visi tolimojo susisiekimo traukiniai ir tik dalis priemiestinių (vietinių) traukinių. Todėl gali būti, kad traukinių buvo daugiau.
1941 m. gegužės 5 d. įsigaliojusiame Trečiojo Reicho geležinkelių tvarkaraštyje tarp Suvalkų ir Trakiškių dvi poros traukinių kasdien. Vokietijos pusėje eismas vyko iki Bliznos stotelės. Tarp Suvalkų ir Bliznos 3 poros traukinių. Nuo 1941 m. spalio 6 d. įsigaliojus naujam Reicho 1941–1942 m. tvarkaraščiui iki Trakiškių 2 poros kasdien. Linija Suvalkai – Gardinas pilnai pateko į Vokietijos okupuotą teritoriją, bet ją padalino Reicho ir Bialystoko apskrities (kuri formaliai priskirta Rytų Prūsijos administravimui, tačiau į Reichą oficialiai neįėjo) sienos. Eismas vyko tarp Suvalkų ir Augustavo (kuris buvo Bialystoko apskrityje): 4 poros traukinių. 1943 gegužės 17 d. įsigaliojusiame 1943–1944 m. tvarkaraštyje tarp Suvalkų ir Gardino 3 poros kasdienių traukinių. Tarp Suvalkų ir Trakiškių dvi poros kasdien. Pagal paskutinį Reicho geležinkelių 1944–1945 metų tvarkaraštį išliko tie patys traukiniai kaip ir metai prieš tai. Linija tarp Trakiškių ir Šeštokų vokiečių tikriausiai nebuvo atstatyta, nes keleivinių traukinių eismas ja nevyko.
Antrojo pasaulinio karo metais atsitraukdami vokiečiai išardė geležinkelio atkarpą Alytus-Šeštokai ir tik 1959 m. rugpjūčio 3 d. vėl buvo atidarytas maršrutas Kaunas-Alytus. Po Antrojo pasaulinio karo nustačius naują valstybinę sieną tarp TSRS (Baltarusijos TSR) ir Lenkijos Liaudies Respublikos, geležinkelis buvo perkirstas naujosios sienos ir dalis jo tapo nebenaudojamas. Lenkija septintajame XX a. dešimtmetyje nutiesė naują liniją tarp Kamienos Novos ir Sokulkos stočių (atidaryta 1964 m.), o senoji linijos atkarpa nuo Kamienos Novos iki Lososnos (tiek Lenkijos, tiek ir TSRS teritorijose) buvo išardyta. Baltarusijoje nedidelė dalis geležinkelio nuo Lososnos stoties naudojama kaip privažiuojamasis kelias prie pramonės ir sandėlių teritorijos.
Po karo Lenkijoje keleivinių traukinių eismas iš Elko iki Suvalkų atnaujintas 1946 m. antroje pusėje, o iki Trakiškių – 1947 m. 1947-48 metų žiemą prasidėjo traukinių eismas tarp Suvalkų ir Augustavo. 1948 m. vasarą traukiniai važiavo jau iki Jastšembnos ir tik 1956 m. pradėjo važiuoti iki Kamienos Novos.
Susisiekimo pikas tarp Suvalkų ir Sokulkos buvo pasiektas XX a. septintojo dešimtmečio pabaigoje – aštuntojo pradžioje: 8 poros traukinių, aštuntoji tik vasaros sezono metu. Tarp Suvalkų ir Trakiškių susisiekimo traukiniais pikas buvo pasiektas aštuntajame XX a. dešimtmetyje įvedus 5 poras traukinių, iš jų keturios kasdien, penktoji tik darbo d.
Alytaus miestas sparčiai augo, miesto pakraštyje arčiau pramoninio rajono 1984 m. buvo pastatyta nauja geležinkelio stotis. Keleivinių traukinių eismas vyko tik iki naujosios stoties, o senoji stotis, pavadinta Alytumi II, tapo krovinine. Kaip pertvarkyti geležinkelį, einantį per Alytaus miestą, vyko diskusijos tiek tarybinio laikotarpio pabaigoje, tiek ir nepriklausomybės pradžioje.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, geležinkelio susisiekimas su Lenkija buvo atstatytas. 1993 m. gegužės 23 d. Šeštokų geležinkelio stotyje susitiko du keleiviniai traukiniai: 1520 mm vėžės bėgiais riedėjęs Talinas-Šeštokai ir 1435 mm vėžėmis – Varšuva-Suvalkai-Šeštokai – buvo atidarytas susisiekimas tarp Lenkijos ir Estijos.
Po nepriklausomybės paskelbimo smarkiai traukiantis pramonei, žlungant gamybai, o pramonei pereinant prie autotransporto, buvo priimtas sprendimas geležinkelį per Alytaus miestą išardyti. 1997 m. kovo 14 d. buvo uždaryta senoji Alytaus stotis ir per kelias savaites demontuoti bėgiai tarp abiejų stočių. Likusi Alytaus – Šeštokų geležinkelio linijos dalis po kelių metų buvo pervesta iš magistralinio į privažiuojamojo kelio statusą turinčią liniją.
Išlikusios Užnemunės geležinkelio atkarpos tarp Lietuvos – Lenkijos sienos ir Šeštokų laukė didelės permainos. 2012–2016 metais ji buvo modernizuota ir tapo šiuolaikinės europinės magistralės Rail Baltica dalimi. Lenkijoje esantis ruožas Suvalkų mieste ir iki Lenkijos-Lietuvos sienos patenka į Rail Baltica magistralę ir bus modernizuojamas. Suvalkuose numatoma pastatyti naują keleivinę geležinkelio stotį, kurioje nereikėtų keisti traukinių važiavimo krypties (dabartinėje reikia).
1862 m.
1862 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Įvykiai
Nedatuoti
Gimtadieniai
Nedatuota
Mirtys
Nedatuota
Asimiliacija (biologija)
Asimiliacija – suvienodinti, daryti panašiu, absorbuoti, įsisavinti, suvirškinti.
Botanikoje asimiliacija reiškia svetimkūnių pavertimą savomis medžiagomis. Tai maistinių medžiagų pavertimas skysčiu virškinimo metu.
Anglies dioksido asimiliacija dar vadinama fotosinteze. Jos metu susidaro angliavandeniai.
Asimiliuojant azotą, pagaminamas baltymas.
Oinopionas
Graikų mitologijoje Oinopionas – Dioniso ir Ariadnės sūnus. Jis buvo legendinis Kios karalius, Meropės tėvas. Sakoma, kad jis atnešė vyndarystę į salą.
Komandarmas
Komandarmas :