cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marieholm (garlaivis)
Istorija
Nuleistas nuo stapelio 1934 m. Odensės laivų statykloje Staalskibsværft A. P. Möller Danijoje (dabartiniais laikais tapusia Vakarų Baltijos laivų statyklos Klaipėdoje savininke), užsakovas – švedų laivininkystės bendrovė Svenska Amerika Linien. Bendrovė specializavosi emigrantų plukdymu iš Šiaurės Europos į JAV, bet naujasis garlaivis ėmė tarnauti ne transatlantinėm kelionėm, o turistų pervežimui iš Baltijos jūros rytinės pakrantės uostų į Švedijos uostamiesčius ir priešinga kryptimi.
Buvo 65 m ilgio ir 9,9 m pločio; grimzda – 4,7 m. Vienu metu galėjo pervežti iki 148 keleivių, o 950 AJ garo variklis leisdavo išvystyti 11 mazgų greitį.
1940 m. garlaivį perėmė Švedijos karinės jūrų pajėgos, jis buvo pervadintas į HMS Marieholm. Antrojo pasaulinio karo metais ir kurį laiką pokaryje tarnavo kranto radijo stoties Hårsfjärden ryšio retransliuotoju, nuo 1950 m. buvo Karinio jūrų laivyno štabo laivu. 1976 m. buvo nurašytas kaip nebetinkantis karinei tarnybai. 1977 m. jį įsigijo trys privatūs asmenys ir eksploatavo kaip keltą linijose Geteborgas–Sandefjordas bei Malmė–Kopenhaga. Po kelių metų tarnybos galutinai susidėvėjo, buvo remontuotas ir nuo 1984 m. paverstas restoranu Geteborge (prisišvartavęs prieplaukoje tarp Operos teatro ir Jūrų centro). 2010 m. įrašytas į Valstybės saugomų istoriškai vertingų laivų sąrašą.
Ryšiai su Klaipėda
Jau nuo 1934 m. Marieholmas ėmė kursuoti tarp Klaipėdos ir Stokholmo (prieš tai šiuo maršrutu kelioliką reisų buvo atlikęs garlaivis Bornholm), kelionė trukdavo apie 25 valandas. Lietuvos gyventojai noriai plaukdavo ekskursijoms į Švedijos sostinę, taip „Gotlands Allehanda“ laikraštis 1934 m. rugpjūčio 23 d. pranešė, kad iš 90 Marieholmu plaukiančių į Stokholmą 65 yra lietuviai. Retkarčiais garlaivis iš Klaipėdos plukdydavo turistus į Kalmaro uostą. Reisų skaičius augo: jei 1937 m. jų būta būta 56, tai 1938 m. – jau 200; Marieholmui trasoje ėmė talkinti garlaivis Kastelholm. Šiuo maršrutu noriai naudojosi į gimtinę pasisvečiuoti atkeliavę Amerikos lietuviai (iš JAV į Geteborgą plaukdavo transokeaniniu laivu, o po to Stokholmą pasiekdavo traukiniu).
Ingas
100px|thumb|Ingwaz runa
Ingas (*Ingwaz, ) – senovės germanų mitologijos dievybė, minima anglosaksų runų įraše. Panašu, kad šis dievas atitinka skandinavų Ingvį-Freirą (Yngvi-Freyr). Tikėtina, kad Ingas buvo laikomas vienos iš trijų Tacito „Germanijoje“ minimų germanų genčių – ingevonų – protėviu.
Šalkiškės
Šalkiškėmis vadinami kaimai:
Vokietijos susivienijimas
miniatiūra|[[Vokietijos Demokratinė Respublika|Rytų ir Vakarų Vokietija (1949–1990)]] thumb|right|Vokietija pralaimėjus [[Antrasis pasaulinis karas|Antrajame pasauliniame kare buvo padalinta į keturias okupacines zonas: Didžiosios Britanijos, JAV, Prancūzijos ir SSRS. (1945–1949)]]
Vokietijos susivienijimas – 1990 metų spalio 3 dieną įvykęs Vokietijos Demokratinės Respublikos ir Vakarų Berlyno prijungimas prie Vokietijos Federacinės Respublikos.
Vokietijos padalijimas
Vokietija, pralaimėjusi Antrajame pasauliniame kare, buvo padalinta į keturias okupacines zonas: Didžiosios Britanijos, JAV, Prancūzijos ir SSRS. 1949 metais buvo sukurtos dvi Vokietijos: Rytų (VDR) ir Vakarų (VFR). Rytų Vokietija buvo SSRS okupacijos zona, o Vakarų – JAV, Britanijos ir Prancūzijos. Vakarų Vokietijai 1954 m. buvo leista įstoti į NATO, o 1956 m. atkurti savo kariuomenę bei dalyvauti įvairiuose Vakarų Europos ekonomikos integraciniuose procesuose. Po 1957 m. referendumo prie VFR prijungtas Saro kraštas. Rytų Vokietija buvo satelitinė SSRS valstybė, kuri 1955 metais prisijungė prie Varšuvos pakto valstybių. Vakarų Berlynas formaliai tapo JAV, Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos protektoratu. 1950 m. spalio 1 d. įsigaliojo Vakarų Berlyno konstitucija. Vakarų Berlynas buvo įtrauktas į Vakarų Vokietijos ekonominę sistemą.
Susivienijimas
1952 m. kovo 10 d. SSRS visoms okupacinėms valstybėms (Didžiajai Britanijai, Prancūzijai, JAV) įteikė vadinamąją „Stalino notą“, kurioje buvo pasiūlyta sujungti dvi valstybes, taip pat leisti suvienytai Vokietijai turėti savo kariuomenę, bet uždrausti jai įstoti į bet kokias karines sąjungas. Vakarų valstybės atmetė pasiūlymą teigdamos, kad suvienyta Vokietija turėtų prisijungti prie NATO.
1989 metais vėl prasidėjo derybos dėl Vokietijos susivienijimo. Jas pagreitino VDR ir SSRS prasidėjusi politinė ir ekonominė krizė. Prasidėjo masinis gyventojų bėgimas į VFR, tai sukėlė Berlyno sienos griūtį. 1990 m. gegužę VFR ir VDR pasirašė sutartį dėl bendros ekonominės erdvės sukūrimo, o 1990 m. spalio 3 d. abi Vokietijos susijungė, Berlynas tapo sujungtos Vokietijos sostine.
Krymčiakai
Krymčiakai save vadina krym. кърымчахлар (vns. кърымчах). Iki 1917 m. jie save vadino еудилер 'judėjai' ir срэль балалары 'Izraelio sūnūs'.
Etninė kilmė
Paplitę du požiūriai į krymčiakų kilmę: Pačių krymčiakų tarpe yra abiejų požiūrių šalininkų.
Dalis krymčiakų laiko save etnolingvistine žydų grupe ir gyvena Izraelyje ir kai kuriose buvusiose TSRS respublikose. XX a. 3-čią dešimtmetį žinomas tiurkologas Aleksandras Samoilovičius, tyrinėjęs krymčiakų leksiką, manė, kad krymčiakai priklauso chazarų kultūrai.
Rusijos imperijos dokumentuose iki 1917 m. krymčiakai vadinti, „žydai krymčiakai“. Atlikus krymčiakų pavardžių analizę be tiurkiškų aptiktos ir aškenaziškos bei sefardiškos pavardės.
Viena krymčiakų legenda teigia, kad nedaug krymčiakų šeimų į Krymą atvyko VIII a. iš Kijevo. Egzistuoja hipotezė, kad Kijevą galbūt įkūrė chazarai, kurie VIII a., būdami tiurkų kilmės, išpažino judaizmą. Tad gali būti, kad ši krymčiakų legenda gali turėti istorinį pagrindą.
Antropologas Samuilas Vaisenbergas rašė: „Krymčiakų kilmė slypi amžių tamsoje. Tačiau galima teigti, kad tiurkų kraujo jie turi mažiau negu karaimai, nors abiejų šių tautų giminystę su chazarais negalima neigti. Viduramžiais ir vėliau krymčiakai nuolat maišėsi su savo europiniais bendratikiais. Apie Italijos žydų priemaišą iš genujiečių kolonijų laikų liudija pavardės Lombrozo, Piastro ir kt. Paskutiniu metu padažnėjo maišymosi su Rusijos žydais atvejų.“
Istorija
Manoma, kad krymčiakų protėviai į Krymą atvyko dar senovėje ir apsigyveno čia buvusiose graikų kolonijose. Nesenų archeologinių kasinėjimų Kryme metu aptikti žydiški užrašai, datuojami I a. pr. m. e.
Manoma, kad XIII a. judėjų bendruomenė įsikūrė Kafoje. 1309 m. ten buvo pastatyta seniausia buvusios TSRS teritorijoje sinagoga, kuri buvo vokiečių subombarduota Antrojo pasaulinio karo metais. Vienas iš Kafos judėjų bendruomenės atstovų, prekybininkas Chozia Kokozas dalyvavo 1472–1486 m. derybose tarp Ivano III ir Krymo chano Menglio Girėjaus. Žinoma, kad dalis jų susirašinėjimo vyko ivritu. Be Kafos ir Senojo Krymo stambiu Krymo tiurkų rabinitų centru tapo miestas Karasubazaras, kur 1516 m. irgi buvo pastatyta sinagoga, Krymčiakų rabinitų bendruomenė egzistavo ir Mangupe.
XV a. pabaigoje Krymo judėjų bendruomenė smarkiai padidėjo, nes čionai atvyko žydų tremtinių iš Bizantijos, Ispanijos, Italijos, Kaukazo ir Rusios. Netrukus krymčiakai ėmė asimiliuotis su atvykėliais žydais. Ėmė formuotis vieninga visuma žmonių, priklausiusių talmudistiniam judaizmui (o ne karaimų judaizmui).
Svarbus šio jungimosi veiksnys buvo šnekamosios krymčiakų kalbos, kaimynų Krymo totorių aprangos bei kasdienių papročių perėmimas. XVI a. pradžioje Kafos rabanitų bendruomenė tebebuvo sudalinta į žemietijas, kurios išlaikė maldų ritualus tų bendruomenių (aškenazių, romaniotų, babiloniečių), iš kurių buvo kilę. Mošė a-Gole sukūrė bendra Krymo žydų bendruomenėms maldyną, kuris buvo vadinamas „Kafos ritualo maldynu“. Tačiau tuo metu Krymo žydų bendruomenėje ėmė dominuoti nebe rabanitai, o karaimai, kurie nuo tada Krymo chanate ėmė užimti nemažai atsakingų postų. Rabanitų bendruomenė liko gyventi daugiausia rytinėje Krymo dalyje, Kafoje ir Karasubazare. Tada karaimai viršijo rabanitus ir žmonių skaičiumi. Pagal kai kuriuos statistinius duomenis XVIII a. pabaigoje rabanitai sudarė apie 25% Krymo chanato judėjų, o o karaimai – 75%. Krymo rabanitų ir karaimų santykiai, nežiūrint į religinius skirtumus, buvo pakankamai kaimyniški, bendruomenės neretai padėdavo viena kitai.
XVIII a. Karasubazaro bendruomenei vadovauti ėmė Davidas Ben Karasubazar Lehno Eliezeras (miręs 1735 m.). Jis buvo parašęs įvadą „Kafos ritualo maldynui“, veikalą „Miškan David“ ('Davido būstas'). skirtą ivrito gramatikai. Jis taip pat buvo ivritu parašęs monumentalią istorinę kroniką „Devar sefataim“ ('Lūpų tarimas'), skirtą Krymo chanato istorijai.
1783 m. prijungiant Krymą prie Rusijos imperijos krymčiakų bendruomenę sudarė apie 800 žmonių. Maždaug nuo antros XIX a. pusės Krymo žydai rabinistai ėmė save vadinti krymčiakais.
1897 m. gyventojų surašymo metu buvo užregistruoti 3345 krymčiakai. Prieš Antrąjį pasaulinį karą Kryme gyveno apie 6 tūkstančiai krymčiakų. Vokiečiams okupavus Krymą 1941 m. rudenį visus krymčiakus sušaudė kartu su Krymo žydais. Po Antrojo pasaulinio karo liko tik apie 1 tūkst. krymčiakų – kariuomenėje buvę vyrai ir negausios šeimos, kurios spėjo evakuotis.
Dalis išlikusių krymčiakų 1944 m. buvo deportuoti kartu su Krymo totoriais į Vidurinę Aziją.
Krymčiakai dabar
XX a. 10-tą dešimtmetį kelios dešimtys krymčiakų šeimų persikėlė gyventi į Izraelį. Krymčiakai išpažįsta judaizmą, todėl turi teisę repatrijuoti į Izraelį. Pagal Izraelio „Įstatymą apie grįžimą“ krymčiakus laiko žydų tautos dalimi. Paskutinė krymčiakų sinagoga Tel Avive uždaryta 1981 m.
1977 m. Pasaulio ralio čempionatas
'''1977 m. Pasaulio ralio čempionatas''' buvo 5-asis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamo pasaulio ralio čempionato sezonas. Ralio kalendoriuje buvo iš viso 11 etapų. Marokas buvo iškritęs iš pasaulio ralio čempionato kalendoriaus. Užtat prisijungė Kvebekas ir Naujoji Zelandija.
Vairuotojų čempionatas
{{legend|plum|Europos ralio čempionato etapas|border=solid 1px #AAAAAA}} {{legend|palegreen|FIA Specialus etapas|border=solid 1px #AAAAAA}}
Šalkiškės (Širvintos)
Šalkiškės – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Širvintų.
Mykolas Steponas Daugirdas
Mykolas Steponas Daugirdas (1801 m. Plemborgo dvare, Raseinių apskrityje – 1869 m. Daugirdavos dvare, Raseinių apskrityje) – Rusų Imperijos armijos atsargos poručikas, dvarininkas, 1863 m. sukilimo rėmėjas; turėjo Pernaravos dvarą, Mikalavos ir Verėduvaitės žemes; išėjęs į atsargą, Ariogalos apylinkėse 1848 m. pastatė Daugirdavos dvarą, 1864 m. Pernaravos dvare įsteigė pradžios mokyklą.
Biografija
Kilęs iš Ariogalos bajorų Daugirdų šeimos, herbas „Gulbė“. Tėvas – Stanislovas Daugirdas (1748–apie 1835) – Didžių Dirvėnų vaivada, vėliau Žemaičių Kunigaikštystės tijūnas, Plemborgo ir Pakluonio (Paklanių dvaras) savininkas. Motina – Margarita (apie 1765 - apie 1815), duktė Tado Manvydo-Belozoro (Monwid-Białłozor h. Wieniawa lenk.), Didžiųjų Dirvėnų, Tendžiogalos ir Rietavo tijūno, Kairėnų seniūno, Grinkiškio dvarininko. Mykolas-Steponas pakrikštytas rugsėjo 27 d., 1801 m. Krakėse Liuteronų bažnyčioje. Būdamas nepilnametis savanoriu įstojo į Rusijos Imperijos kariuomenės akademiją, inžinerijos specialybę. Stodamas melavo apie savo amžių, pasisakė, jog yra vyresnis ; dėl to daugelyje šaltinių jo gimimo metai klaidingai minimi 1798 arba 1799.
Virš 20 metų tarnavo Rusų Imperijos kariuomenėje, inžinerinėse pajėgose, projektavo ir statė kelius ir geležinkelius Kaukaze. Pasibaigus tarnybai buvo atšauktas į Sankt Peterburgą, ten caro Nikolajaus I dvare susipažino su freilina Sofija Aleksandrovna Charitonova, netrukus vedė. Su žmona apsigyveno Plemborgo dvare, Raseinių paviete. Turėjo Mikalavos ir Verėduvaitės žemes. Už uždirbtus tarnyboje pinigus 1848 m. pats suprojektavo ir vadovavo Daugirdavos dvaro statyboms. Likusią gyvenimo dalį praleido savo pastatytame Daugirdavos dvare. Ten gimė vaikai: Aleksandras (1842-1921), Melanija (g. 1843), Marija (1845-1864), Tadas (g. 1848), Jonas (1853-1892), Konstantinas (1855-1928).
1863 m. sukilimo metu maistu, ginklais ir amunicija rėmė Koliškos būrį. Už tai buvo du kartus tardomas, kalinamas, jo dvaruose buvo atliekamos kratos. Pasmerktas tremčiai ir turto konfiskacijai. Žmonos pastangomis, jos ryšių su aukščiausia Rusijos Imperijos valdžia dėka buvo išteisintas. Dėl grėsmės prarasti turtą 1866 m. perrašė žemes ir dvarus savo žmonos Sofijos Charitonovos-Daugirdienės nusavybėn. Žmona buvo rusė stačiatikė, tai padėjo išvengti tolimesnių kardomųjų sankcijų.
Mirė 1869 m. savo namuose, Daugirdavos dvare. Palaidotas ant šalia dvaro esančio piliakalnio, dabar ši vieta vadinama Senosios Daugirdėnų kapinės.
thumb|left|180px|Mykolo Stepono Daugirdo ir jo sūnaus Jono kapai
Pirates of the Caribbean: The Price of Freedom
Pirates of the Caribbean: The Price of Freedom – 2011 m. Ann C. Crispin parašytas nuotykių romanas. Knygoje išsamiai aprašomi kapitono Džeko Sperou jaunystės nuotykiai po „Pirates of the Caribbean: Jack Sparrow“ serijos įvykių ir prieš „Pirates of the Caribbean: Legends of the Brethren Court“ įvykius. Tai paskutinis Crispin, mirusios 2013 m. rugsėjį, romanas.
Lietuvos TSR Ministrų Taryba
Lietuvos TSR Ministrų Taryba – aukščiausiasis Lietuvos TSR vykdomosios valdžios organas. Veikė nuo 1946 m., kuomet ji buvo sudaryta pertvarkant Lietuvos TSR liaudies komisarų tarybą, iki Lietuvos nepriklausomybės atstatymo.
FK Kobra Harkiv
Futbolo klubas „Kobra“ – Ukrainos futbolo klubas iš Charkivo.
Girelka (Širvintos)
Girelka – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Motiejūnų.
FK Kobra Harkiv
Istorija
Klubas pateko į Ukrainos pirmos lygos pirmenybes 2018/19 m. sezone, bet pasitraukė iš jų.
Komanda sužaidė kelias rungtynes, o paskui pranešė, kad neturi galimybių vykti į Horšni Plavnius, kad žaistų su vietos „Hirnyk-Sport“, o vėliau su „Zirka“, kad sužaistų penktojo turo rungtynes. Komanda buvo pašalinta iš pirmenybių, o visi pasiekimai anuliuoti. Taip pat perskaičiuoti taškai ir liko Pirmoje lygoje 15 dalyvių.
Nuorodos
Profesionali futbolo lyga (PFL)
Šalkiškės (Lavoriškės)
Šalkiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Lavoriškių.
Gojus (Širvintos)
Gojus – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Kielių.
Kolbotn IL (moterys)
Kolbotno „Kolbotn IL“ – Norvegijos futbolo klubas iš Kolbotno. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri žaidžia moterų futbolo varžybose.
Irminas
Irminas (Irmin) – senovės germanų mitologijos dievas. Minimas X a. istoriko Vidukindo „Saksų istorijoje“. Veikalo autorius sieja Irminą su saksų Irminsulio stulpu, kuris, matyt, atitikęs skandinavų pasaulio medį Igdrasilį. Tikėtina, kad Irminas buvo laikomas vienos iš trijų Tacito minimų germanų genčių – herminonų protėviu.
Kolbotn IL (moterys)
Istorija
1991 m. suburta Kolbotn IL moterų futbolo ekipa, kuri vėliau pateko į aukščiausią šalies lygą.
Irminas
Žodis irmin saksų kalboje reiškęs „didis, galingas“. Šis žodis buvęs kitų dievų epitetu, senovės germanų vardų sandu.
XX a. pr. Irmino kultą sukūrė vokiečių ariosofas Karlas Marija Viligutas.
Kolbotn IL (moterys)
Sezonai
🛡️ PASTABA. 1987 m. moterų aukščiausioji lyga vadinosi 1. divisjon ; nuo 1996 – Toppserien.
Stadionas
Namų rungtynes žaidžia Sofiemyr stadion.
Sudėtis
Atnaujinta; 2021 m. lapkričio 4 d.
Ievos Simonaitytės bukas
Ievos Simonaitytės bukas – išskirtinis, saugomas bukas, augantis Klaipėdos rajone, Priekulėje įsikūrusio I. Simonaitytės memorialinio muziejaus kieme. Pasiekiamas iš miesto centro Vingio gatve, prie namo nr. 11. Paminklinis medis stūkso prie pat muziejaus, nuo Vingio parko pusės. Pavadintas čia vasarojusios rašytojos I. Simonaitytės vardu. Pažymėtas informaciniu ženklu, paunksmėje pastatytas suolelis lankytojams. Iš toli matomas raudonlapis bukas, kartu su šalia puoselėjamu rožynu, išsišakojusiu graikiniu riešutmedžiu, laikomas sodybos sodo puošmena. miniatiūra|160px|left|Buko paunksmė
Vingio parkas (Priekulė)
Vingio parkas – parkas, esantis Klaipėdos rajono savivaldybėje, Priekulėje, vaizdingo Minijos upės vingio dešiniajame krante. Pasiekiamas iš Vingio gatvės, ties Ievos Simonaitytės namu-muziejumi, kur yra įrengta automobilių stovėjimo aikštelė, prasideda pagrindinis parko takas. Parko teritorija didele dalimi apribota upės kilpos, pasitaiko potvynių užsemiamų plotų. Jame nutiesti pasivaikščiojimo takai, įrengtos atokvėpio vietos, pastatyta tautodailininkų istorinės tematikos medžio skulptūrų. Iš parko matoma kitame krante ant apsauginio pylimo stovinti atnaujinta Stragnų koplyčia-mauzoliejus.
Istorija
Dabartinis, 13 ha užimantis peizažinio stiliaus elementų turintis Vingio parkas Priekulėje įveistas XIX a. viduryje. Teritorija priklausė dvarininkams Šperberiams, valdžiusiems Priekulės dvarą. Parkas buvo populiari miestelio visuomenės ir vietos organizacijų, tarp jų „Vilties“ jaunimo draugijos, Priekulėje veikusios 1919–1939 m., renginių vieta. Tarpukariu vykdavo šventinės eisenos nuo geležinkelio stoties iki Vingio parko. Eisenos priekyje jodavo ant žirgų tautiniais drabužiais pasipuošusios lietuvės, po jų – lietuvių organizacijų kolona, pamario žvejai, miestelio amatininkai bei ugniagesiai su savo darbo įrankiais. Vingio parke būdavo atliekama sportinė programa, sakomos kalbos.
Nė viena šventė Priekulėje nevykdavo be žirgų. Daugelį metų vasaromis parko konkūrų aikštelėje vyksta žirgų sporto varžybos, skirtos Edmundo Klimovo taurei laimėti.
Kaštanėliai
Kaštanėliai – buvęs kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Žemųjų Viesų.
Anatolijs Gorbunovs
Anatolijus Gorbunovas (, g. 1942 m. vasario 10 d. Pilda, Ludzos rajonas, Latvija) – Latvijos politikas.
Biografija
Nuo 1974 iki 1988 m. jis užėmė aukštas pareigas komunistų partijoje – buvo Latvijos TSR komunistų partijos Centrinio komiteto sekretorius.
Skirtingai negu dauguma komunistų partijos narių Anatolijs Gorbunovs pasisakė už Latvijos nepriklausomybę. Nuo 1988 iki 1990 m. jis užėmė aukščiausias pareigas Latvijos TSR. Nuo 1990 iki 1995 m. Anatolijs Gorbunovs užėmė Latvijos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos pirmininko postą. Per jo valdymo periodą 1991 m. buvo atkurta Latvijos nepriklausomybė. Kaip parlamento pirmininkas pagal 1922 m. Konstituciją ėjo prezidento pareigas iki 1993 m., kai Guntis Ulmanis buvo išrinktas prezidentu.
1995 m. Gorbunovs buvo apdovanotas Trijų žvaigždžių ordinu.
Šalkiškės (Medininkai)
Šalkiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Medininkų.
Ferrovia Circumetnea
Ferrovia Circumetnea – 111 km ilgio siaurojo (950 mm) geležinkelio linija Italijoje, aplink Etnos ugnikalnį. Linija prasideda Katanijoje ir baigiasi Riposto mieste.
Ši geležinkelio linija beveik pilnai apsuka ratą aplink Etnos ugnikalnį. Apsukusi ratą laikrodžio rodyklės kryptimi linija baigiasi apie 28 km į šiaurę nuo pradžios Katanijoje, Riposto centre.
Nuo 2016 m. liniją aptarnauja dyzeliniai Lenkijos kompanijos Newag Vulcano traukiniai. Iš viso yra naudojami 4 tokie traukiniai, galintys pasiekti 100 km/val. greitį ir talpinantys 106 keleivius.
Kompanija Ferrovia Circumetnea taip pat valdo ir Katanijos metropoliteną.
Embraer E-Jet E2
Embraer E-Jet E2 serija – Brazilijos kompanijos Embraer gaminamų siaurafiuzeliažių, dvimotorių, reaktyvinių oro lainerių grupė. Ją sudaro trys lėktuvai – Embraer E175-E2, Embraer E190-E2 ir Embraer E195-E2.
Miurcas
Miurcas  – upė Austrijoje; Muros intakas. Žiotys – Schneealpe kalnų masyvo šiaurinėje dalyje, Žemutinės Austrijos žemėje. Štirijoje teka 98 km. Bruke prie Mūro susilieja su Mura. Upės ištakos baigiasi Miurcušlage.
Embraer E-Jet E2
Pirmą kartą visuomenei lėktuvai parodyti 2013 m. Paryžiaus aviacijos parodoje.
Pirmasis šio varianto lėktuvas E190-E2 atliko pirmąjį skrydį 2016 m. gegužės 23 d. Pirmąja kliente tapo Norvegijos aviakompanija Widerøe, kurią lėktuvai turėjo pasiekti 2018 m. balandžio 24 d.
Šalna (reikšmės)
Šalna vadinama:
Starkaus ir Radzevičiaus kelionės
Starkaus ir Radzevičiaus kelionės – tęstinis kelionių dokumentikos laidų ciklas, nuo 2007 m. kuriamas keliautojų, televizijos laidų vedėjų – Martyno Starkaus ir Vytaro Radzevičiaus.
Ciklą sudaro beveik kiekvienais metais rengiamų kelionių po skirtingus žemynus reportažai, kuriuose Martynas Starkus ir Vytaras Radzevičius lanko pasirinkto regiono įžymias vietas, ragauja vietinius tradicinius patiekalus, susitinka su vietiniais gyventojais.
Laidos
{|
Žvaigždžiakalnis
Žvaigždžiakalnis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 10 km į pietryčius nuo Suginčių, prie Aiseto ežero vakarinio galo. Iš šiaurės riboja Aiseto įlanka – Dumblelis. Kaimą supa miškai. Kaime yra trys sodybos. Gyveno Stakauskų ir Maigių šeimynos. Į Žvaigždžiakalnį veda kelio atšaka. Žvaigždžiakalnis įeina į Labanoro regioninį parką.
Stefan Ramułt
Stefanas Ramultas (, 1859 m. gruodžio 22 d. Liškų kaimas, Austrija-Vengrija – 1913 m. gruodžio 24 d. Krokuva, Austrija-Vengrija) – lenkų kalbininkas, žinomas kaip pirmojo didesnio kašubų kalbos žodyno sudarytojas, kašubų populiacijos XIX–XX a. sandūroje tyrėjas, vienas iš etnografinės draugijos (Towarzystwo Ludoznawcze) Lvove įkūrėjų, Lenkijos mokslų akademijos kalbos komisijos narys.
Biografija
1873–1874 metų žiemą S. Ramultas įkrito į tvenkinį, kas sukėlė ilgalaikę ligą ir negalavimus, trukusius iki jo gyvenimo pabaigos. Sveikdamas jis skaitė F. Cenovos darbą apie kašubų kalbą ir kultūrą. Tai S. Ramultą paskatino savarankiškai tirti šias temas. Nuo 1871 iki 1879 m. mokėsi Vadovicų gimnazijoje; nuo 1879 iki 1883 m. Lvovo universiteto filosofijos fakultete studijavo kalbotyrą.
Kašubas iš pasirinkimo, jei ne iš gimimo, S. Ramultas sudarė „Pamarėnų, arba kašubų, kalbos žodyną“ („Słownik języka pomorskiego, czyli kaszubskiego“, Krokuva, 1893). Jis dokumentavo kašubų kalbą ne kaip paprastą lenkų kalbos tarmę, kaip tai darė A. Briukneris ir H. Derdovskis, o kaip atskirą slavų kalbą, kašubus vertindamas kaip vienintelę pamarėnų tautų palikuonę, apsigyvenusią pietinėje Baltijos jūros pakrantėje atskirai nuo kitų slavų tautų. Kitame dideliame savo darbe „Kašubų populiacijos statistika“ („Statystyka ludności kaszubskiej“, Krokuva, 1899) jis tyrė kašubų bendruomenes ir gyvenseną visame pasaulyje, taip pat ir Vinonoje (Minesotoje, JAV), kurią jis pavadino „Amerikos kašubų sostine“. S. Ramulto skaičiavimais, Europoje gyveno 200 217 kašubų, 130 700 – abiejose Amerikose, o iš viso pasaulyje jų buvo 330 917.
S. Ramultas taip pat buvo vienas iš etnografinės draugijos Lvove įkūrėjų ir Lenkijos mokslų akademijos kalbos komisijos narys. Jis svajojo apsigyventi Kašubijoje, tačiau dėl ligos gydytojai patarė to nedaryti. Savo gyvenimo pabaigoje jis persikėlė iš Lvovo į Krokuvą, kur jo sūnus Miroslavas buvo Jogailos universiteto profesorius ir kur S. Ramultas dirbo kambaryje, pavadintame „Kašubija“. Jis ten mirė 1913 m. Ant jo antkapio Rakovicų kapinėse parašyta: „Stefanas Ramultas, kašubų-pamarėnų tyrėjas“.
Kontkai
Kontkai – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Žemųjų Viesų.
Thomas von Danwitz
Thomas von Danwitz (g. 1962 m. gegužės 2 d. Bedburg/Erft, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas europeistas, Europos Teisingumo Teismo teisėjas.
Leben
Po abitūros nuo 1981 m. iki 1986 m. Bonos, Ženevos ir Paryžiaus universitetuose studijavo teisės, politikos mokslus ir naujesniąją istoriją; išlaikė valstybinį teisės egzaminą (pirmąjį – 1986 m. ir antrąjį – 1992 m.). Apgynė teisės mokslų disertaciją, teisės mokslų daktaras (Bonos universitetas, 1988 m.). Nuo 1989 iki 1990 m. studijavo Nacionalinės administravimo mokykloje (École nationale d’administration), įgijo tarptautinį viešojo administravimo diplomą, Diplôme International d’Administration Publique (1990 m.), habilituotas daktaras (Bonos universitetas, 1996 m.).
Nuo 1992 m. Bonos universiteto mokslinis asistentas, Rūro universiteto teisės fakulteto Vokietijos viešosios teisės ir Europos teisės katedros vedėjas, profesorius ir Vokietijos bei Europos aplinkos teisės instituto direktorius (Bochumas, 1996–2003 m.), nuo 1998 m. iki 2001 m. Kalnakasybos ir energijos teisės instituto vykdantysis direktorius, im Studienjahr 2001/2002 m. m. Teisės fakulteto dekanas.
Nuo 2003 m. iki 2006 m. Vokietijos viešosios teisės ir Europos teisės katedros vedėjas ir dėstytojas prie Medijų ir komunikacijos teisės instituto (Kelno universitetas; Viešosios teisės, Europos teisės, ūkinės konstitucinės ir ūkio valdymo teisės katedros vedėjas, Viešosios teisės ir administracinių mokslų instituto direktorius (2006 m. balandžio 1 d.); kviestinis dėstytojas François Rabelais universitete (Tours, 2001–2006 m.) ir Paris I Panthéon-Sorbonne universitete, (2005 2006 m.), 2000/2001 m. m. žiemos semestro metu kviestinis tarptautinės teisės profesorius (Fletcher School of Law and Diplomacy der Tufts University/ Medford, MA) JAV; nuo 2008 m. gegužės Vokietijos-Prancūzijos teisės magistro programos (Köln/Paris I) įgaliotinis.
Europos Teisingumo Teismo teisėjas nuo 2006 m. spalio 7 d., nuo 2008 m. spalio mėn. EBTT 8-osios kolegijos pirmininkas
AFC Ajax (moterys)
Amsterdamo „Ajax“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Amsterdamo, turintis moterų futbolo komandų. Šis straipsnis apie pagrindinę moterų ekipą, kuri rungtyniauja aukščiausioje šalies lygoje.
John Roberts
Džonas Gloveris Robertsas (, g. ) – amerikiečių teisininkas, nuo 2005 m. einantis JAV Aukščiausiojo teismo pirmininko pareigas. Laikoma, kad Robertsas laikosi konservatyviosios teisės filosofijos, tačiau yra ir institucionalizmo šalininkas. Jis pademonstravo norą dirbti su JAV Aukščiausiojo teismo teisėjų liberaliuoju sparnu, ne kartą pritarė jų nuomonei, po Antonio Kenedžio išėjo į pensiją Robertsas buvo laikomas pagrindiniu teismo sprendimus lemiančiu balsu.
AFC Ajax (moterys)
Istorija
Klubas įkurtas 1900 metais. 2012 m. gegužės 18 d. suburta moterų ekipa. Nuo 2012–2013 m. sezono rungtyniavo BeNe League. Tris sezonus buvo vykdomas bendras Nyderlandų ir Belgijos lygos projektas. Stipriausios ekipos kovojo BeNe League. 2013–2014 m. iškovojo trečią vietą, po metų šį pasiekimą pakartojo.
John Roberts
Robertsas gimė ir užaugo šiaurės vakarų Indianoje, mokėsi keliose katalikiškose mokyklose. Harvardo universite studijavo istoriją, vėliau studijavo Harvardo teisės mokykloje. Jis dirbo apylinkės teismo teisėjo Henrio Frendlio ir tuo metu JAV Aukščiausiojo teismo teisėjo Viljamo Renkvisto padėjėju. Vėliau dirbo pozicijose Teisingumo departamente ir Baltųjų rūmų teisininku. Džordžas H. V. Bušas paskyrė Robertsą į JAV apeliacinio teismo teisėjus Kolumbijos apygardoje, tačiau joks balsavimas dėl jo paskyrimo neįvyko. Po to Robertsas 14 metų užsiėmė privačia teisės praktika, gynė 39 bylas Aukščiausiajame teisme.
AFC Ajax (moterys)
Istorija
Nuo 2015–2016 m. sezono Nyderlandų ekipos vėl rungtyniavo moterų Eredivisie. 2016–2017 m. tapo šalies čempionėmis, o sekančiais metais pavyko apginti titulą.
John Roberts
Robertas tapo federaliniu teisėju 2003 m. Džordžui V. Bušui paskyrus jį į Kolumbijos apygardos apylinkę. 2005 m. Bušas pateikė Robertso kandidatūrą į JAV Aukščiausiojo teismo teisėjus, vietoj į pensiją išėjusios Sandros Dei O'Konor, tačiau mirus Aukščiausiojo teismo pirmininkui Viljamui Rekvistui, Bušas atsiėmė Robertso paskyrimą į Aukščiausiojo teismo teisėjus, ir Senatui pateikė jo kandidatūrą į JAV Aukščiausiojo teismo pirmininkus.
AFC Ajax (moterys)
nuo 2015–2016 m. sezono
Šaltiniai:
Apranga
thumb|Isa Pothof, Regina van Eijk, Lize Kop
Kiaušinio trynio atskyriklis
miniatiūra|240px|rigt|Kiaušinio atskyriklis
Kiaušinio trynio atskyriklis – įrankis, naudojamas kiaušinio tryniui nuo baltymo atskirti. Vienas paprasčiausių atskyriklių savo forma panašus į gilų šaukštą su siauromis kiaurymėmis dugne, su uždėjimo krašteliu pastatymui ant baltymų surinkimo indo ir rankenėle. Gaminamas iš plastiko, nerūdijančio plieno, stiklo.
Naudojimo sritys
Dažniausiai jis praverčia virtuvėje, kai ruošiamiems patiekalams bei kepiniams pagaminti yra reikalingi tik kiaušinių tryniai ar baltymai. Gali būti naudingas ir kitose srityse, kai reikalingos atskiros kiaušinio dalys: medicinoje ir veterinarijoje (mitybinėms terpėms bei farmaciniams preparatams gaminti), kosmetikoje (kremams ir tepalams gaminti), poligrafijoje, dailėje ir kt.
Kiaušinio atskyrimas
Vištos kiaušinyje trynys sudaro iki 1/3, o baltymas užima apie 2/3 viso kiaušinio masės. Šviežio kiaušinio trynys yra apvalus, padengtas plona elastinga plėvele, su skystu kiaušinio baltymu jungiamas saiteliais. Sumuštą kiaušinį išpylus į atskyriklį, baltymas išbėga per kiaurymes, o trynys pasilieka nepažeistas. Kiaušiniui senstant apsauginė plėvelė praranda savo elastingumą, todėl trynį lengviau pažeisti.
Kiaušinį galima atskirti ir įsiurbimo būdu, naudojant sugniaužiamą silikoninį atskyriklį. Įmušus kiaušinį į dubenį, suspausto atskyriklio anga pridedama prie kiaušinio trynio ir atleidžiama. Tokiu būdu kiaušinio trynys įsiurbiamas į atskyriklio vidų. Jo kakliukas yra pakankamo pločio, kad per jį pralįstų trynys, o minkštos sienelės nepažeidžia elastingos trynio plėvelės. Šiuo atveju galima išsiversti ir su įprastu plastikiniu buteliu.
Šalna (Zarasai)
Šalna – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Stelmužės, prie pat sienos su Latvija.
Kliošų parko bukas
Kliošų parko bukas – išskirtinis, saugomas bukas, augantis Klaipėdos rajone, Priekulės pietiniame priemiestyje, Minijos upės kairiajame krante. Gali būti pasiekiamas iš kelio : vykstant iš Šilutės, važiuoti keliu, ties Priekulės riboženkliu pasukti į kairę (pietų pusę). Kryžkelėje stovi stulpas su lankytinų objektų rodyklėmis („Europinis kėnis“ ir kt.). Už 1 km gyvenvietėje, Parko gatvės gale, pasiekiamas Kliošų (ar Kliošių) parkas. Prie daugiabučio namo (Parko g. 6) pastatytas informacinis stendas su šios Priekulės dalies istorija ir lankytinomis vietomis. Paminklinis medis stūkso miške, prie pėsčiųjų tako, už 120 m į šiaurės vakarus. Pažymėtas informaciniu ženklu, supamas kitų brandžių lapuočių medžių. Kliošų parku vadinamas buvęs peizažinis parkas panėšėja į mišką. Čia auga paprastieji bukai, kurių matmenys didžiausi Lietuvoje. miniatiūra|160px|left|Medžio kamienas
Aplinkos ministro 2018 m. balandžio 16 d. įsakymu Nr. D1-300 Kliošų parko bukas paskelbtas valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu. Saugomų teritorijų kadastre ir informacinėje lentelėje pateikiami medžio duomenys: apimtis (1,3 m aukštyje) – 4,27 m, aukštis – 37 m.
Krymo federalinė apygarda
Krymo federalinė apygarda  – Rusijos Federacijos federalinė apygarda Krymo pusiasalyje, sudaryta 2014 m. kovo 21 d., Rusijai aneksavus Krymą. ir egzistavusi iki 2016 m. liepos 28 d.
Į apygardos sudėtį įėjo Krymo respublika ir federacinis miestas Sevastopolis, abi teritorijos tarptautinės bendruomenės pripažįstamos kaip priklausančios Ukrainai. Ukraina šią teritoriją, kartu su Lugansko Liaudies Respublika ir Donecko Liaudies Respublika laiko laikinai okupuotomis teritorijomis.
2016 m. liepos 28 d. Rusijos Federacijos prezidento Vladimiro Putino dekretu, Krymo federalinė apygarda panaikinta, o buvę jos sudėtinės dalys perduotos Pietų federalinei apygardai.
Apygardos sudėtis
Žemiau išvardinti Rusijos Federacijos subjektai, įėję į Krymo federalinę apygardą:
Devynduonių tvenkinys
Devynduonių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kėdainių rajone, 9 km į šiaurės rytus nuo Gudžiūnų miestelio. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį 0,5 km nuo jo įtekėjimo į Žibartonių II tvenkinį (Liaudės baseinas). Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,34 km, plotis – iki 0,18 km. Yra 3 a sala. Altitudė 74,8 m. Krantai žemi. Aplinkui plyti dirbami laukai. Į pietvakarius įsikūrusi Devynduonių gyvenvietė.
2005 m. CONCACAF Aukso taurė
Čempionais tapo amerikiečiai, finale tik po baudinių serijos palaužę panamiečius.
Stadionai
Čempionato varžybos vyko 8 JAV stadionuose.
Įvarčių autoriai
3 įvarčiai
2 įvarčiai
1 įvartis
Degaičių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
'''Degaičių šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia''' – veikianti katalikų bažnyčia Telšių rajone, Degaičių kaime, apie 3 km į šiaurės rytus nuo Telšių, 1 km į rytus nuo kelio.
Degaičių parapijos bažnyčioje vyksta nuolatinės pamaldos, iškilmingai švenčiami šv. Petro ir Povilo atlaidai.
miniatiūra|240px|left|Degaičių bažnyčia 2015 m. miniatiūra|240px|left|2016 m. rudenį
Istorija
Degaičių bažnyčia savo istoriją skaičiuoja nuo 1993 m. Tuomet Degaičių gyventojui Juozui Šidlauskui kilo mintis kaime turėti bažnyčią. Tuščias buvusių kultūros namų pastatas atrodė tinkamas. Šiai minčiai pritarė ir kiti kaimo gyventojai. 1994 m. buvo gautas leidimas įkurti koplyčią. Tais pačiais metais koplyčia buvo iškilmingai pašventinta, jai suteiktas Šv. Petro ir Pauliaus vardas. 2012 m. koplyčia tapo bažnyčia.
Pirmasis koplyčios klebonas buvo Petras Merliūnas, vėliau jį pakeitė Romualdas Vėlavičius, vėliau Saulius Damašius, Vytautas Gedvainis, Vytautas Šiaudvytis, vėl Saulius Damašius, prelatas Juozas Šiurys, o dabar šias pareigas eina Vidmantas Šidlauskas.
Architektūra
Įprastas sovietmečio visuomeninis pastatas, stovėjęs Degaičių kaimo parke, buvo pertvarkytas į kulto statinį. Varpinę atstoja bokštelis ant dvišlaičio stogo kraigo. Bažnyčios šventorius nėra aptvertas. Jame, į dešinę nuo paradinių durų, stovi medinis kryžius. Kairėje stovi koplytėlė su ornamentuotu kryžiumi ant akmeninio postamento (pastatyta minint bažnyčios 20–metį).
Belizo geografija
thumb|200px|Belizo topografinis žemėlapis thumb|240px|[[Kolkerio Sala Belizo barjeriniame rife]] thumb|240px|Majų kalnai
Belizo geografija – Belizo valstybės geografinių sąlygų aprašymas.
Padėtis
Belizas – valstybė Centrinėje Amerikoje, Karibų jūros pakrantėje, piečiau nuo Jukatano pusiasalio. Tai 151 pagal plotą šalis pasaulyje ir kartu su kiek mažesniu Salvadoru yra mažiausia žemyninės Šiaurės Amerikos valstybė. Belizas ribojasi su Meksika šiaurėje (sienos ilgis 276 km) bei su Gvatemala vakaruose iki pietuose (266 km). Bendras sausumos sienų ilgis – 542 km.
Iš rytų šalį skalauja Karibų jūra. Pakrantės ilgis – 386 km. Pietuose įsiterpia Hondūro įlanka, šiaurėje – Četumalio įlanka. Ties Belizo krantais driekiasi 300 km ilgio Belizo barjerinis rifas (antrasis pasaulyje pagal ilgį po Didžiojo Barjerinio rifo). Šaliai priklauso 425 koralų salos (didžiausios – Tarnifo salos, Ambergriso Sala, Kolkerio Sala, Hikso salos) ir atolai (iš viso 820 km²). Švyturio rife yra 305 m povandeninis urvas – Didžioji Žydroji skylė. Belizo krantai žemi, driekiasi smėlio paplūdimiai, veši mangrovės.
Paviršius
Belizo vidurinė ir pietinė dalis kalnuota – iškilę Majų kalnai ir nuo jų link jūros besidriekiantys Kokskombo kalnai. Šie kalnai vulkaninės kilmės, giliai išraižyti upių slėnių ir paveikti erozijos. Šiuose kalnuose stūkso aukščiausios šalies viršukalnės – Doilz Delaitas (1124 m) ir Viktorijos kalnas (1122 m). Šiaurinę pusę užima plokščia klintinė lyguma (iki 60 m aukščio). Pajūryje – lagūnų išraižyta žemuma.
thumb|left|240px|Uraganas Belize 2000 m. Didžioji dalis Belizo yra ant tektoniškai stabilios Jukatano platformos. Stipresnių žemės drebėjimų nebūna, nebent pasiekia seisminės bangos iš aplinkinių kraštų.
Klimatas
Belizo klimatas atogrąžų jūrinis. Belizo mieste sausio vidutinė temperatūra 23 °C, liepos 27 °C. Toliau nuo jūros kiek karščiau (Belmopane temperatūrų vidutinė amplitudė laikosi tarp 20–30 °C), o kalnuose vėsiau.
Sausrymetis trunka nuo vasario iki gegužės, liūčių laikotarpis – nuo birželio iki lapkričio (su sausesniu laikotarpiu rugpjūtį–rugsėjį). Šiaurėje per metus iškrinta vidutiniškai 1300 mm kritulių, Belizo mieste vidutiniškai 1900 mm, pietuose iki 4300 mm (Punta Gordoje ~4445 mm). Sausrymetis pietuose trumpesnis.
thumb|240px|Belizo upės vingiai thumb|240px|Aktun Kabalio urvas
Didžiąją metų dalį nuo žemyno į jūrą pučia pasatai, o nuo rugsėjo iki gruodžio vyrauja gaivesni ir sausesni šiauriniai vėjai. Nuo liepos iki lapkričio Belizą neretai užgriūna uraganai. Ypač niokojantys buvo 1931, 1961 ir 1978 metais.
Gyvoji gamta
Miškai dengia 60,8 % Belizo teritorijos (2018 m.). Šalis pasižymi gana didele biologine įvairove. Šiaurėje, klintinėse žemumose auga lapus metantys atogrąžų miškai, kur vyrauja svietenijos ir gumeniai. Pietuose veši visažaliai miškai, kuriems būdingi braziliniai puiklapiai, aukščiau kalnuose auga ąžuolai ir pušys. Upių salpos pelkėtos. Pietinė pakrantė ir centrinės sritys į vakarus nuo Belizo miesto dengiamos savanų su paskirais ąžuolais, pušimis bei sabalpalmėmis. Pakrančių juostoje auga mangrovių sąžalynai.
Šalnakandžiai
Šalnakandžiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Aukštupėnų.
Belizo geografija
Gyvoji gamta
Belize išskiriami šie sausumos ekoregionai: Peteno–Verakruso drėgnieji miškai, Jukatano drėgnieji miškai, Belizo pušynai, Belizo pakrančių mangrovės, Belizo rifo mangrovės, Majų Koridoriaus mangrovės.
Joniškio geležinkelio stotis
Joniškio geležinkelio stotis – geležinkelio stotis šiaurės vakarų Lietuvoje, Joniškyje, Stoties g. 28, miesto pietvakarinėje dalyje. Stotis yra Šiaulių–Jelgavos geležinkelio ruože, keleiviniai traukiniai nevažiuoja.
Belizo geografija
Gyvoji gamta
Belize sutinkami jaguarai, pumos, ocelotai, jaguarundžiai, kojotai, pilkosios lapės, ūdros (Lontra longicaudis), skunkai, koačiai, pekariai, baltauodegiai elniai, mazamos, beždžionės, šarvuočiai, reti Centrinės Amerikos tapyrai (nacionalinis gyvūnas). Yra >600 paukščių rūšių, tarp jų tukanai, tinamai, čalačakos, įvairios antys, papūgos, kolibriai, flamingai, počiai, žakanos, žabiru, ereliai, pelėdos, vandens paukščiai. Sutinkami amerikiniai ir Centrinės Amerikos krokodilai, gėlavandeniai ir jūriniai vėžliai, gekonai, didelė gyvačių įvairovė.
Joniškio geležinkelio stotis
Istorija
Per I pasaulinį karą pro Joniškį nutiestas Šiaulių–Jelgavos geležinkelis, 1922 m. pradėjo veikti Joniškio–Žeimelio siaurasis geležinkelis. Per Joniškį tiestas geležinkelis imtas naudoti 1916 m. Vokiečių karinė vadovybė ėmė skubiai tvarkyti geležinkelius, perkalti plačiąją rusiškąją vėžę į 1435 mm pločio. Karo reikmėms vokiečiai nutiesė ir 92 km Šiaulių–Joniškio–Jelgavos kelią. Fronto reikalams kaizerinė Vokietija nutiesė Lietuvoje nemažai ir 600 mm vėžės pločio geležinkelių, tarp jų ir ruožą Joniškis–Žeimelis.
XX a. pabaigoje suremontuotas stoties pastatas.
Belizo geografija
Gyvoji gamta
thumb|left|240px|Jaguaras Belize
Saugoma ~37 % (22 298 km²) Belizo teritorijos. Yra 18 nacionalinių parkų (didžiausi – Čikibulio (1157,15 km², įkurtas 1991 m.), Temašo–Sarstūno (165,92 km², 1994 m.), Peins Kriko (152,49 km², 1994 m.), Bakalar Čiko (113,91 km², 1996 m.), 4 gamtos draustiniai, mangrovių draustinis, 18 miškų draustinių, 8 rezervatai, 2 Ramsaro konvencijos saugomi objektai (Temašo–Sarstūno nac. parkas, Kreivojo Medžio gamtos draustinis_. 1986 m. Kokskombo kalnuose įkurtas pirmasis pasaulyje jaguarų rezervatas. Yra 5 gamtos paminklai – Tūkstančio pėdų krioklys, Didžioji Žydroji skylė, Pusmėnulio atolas, Aktun Tuničil Muknalio urvas, Viktorijos viršūnė. Belizo barjerinis rifas – UNESCO pasaulio paveldo objektas (nuo 1996 m.).
Pagrindinės ekologinės problemos: miškų kirtimas, vandens tarša (buitinė, pramoninė, žemės ūkio), šiukšlių kaupimasis.
Harare City FC
Harare City Football Club, Harare City FC arba Harare City – Zimbabvės futbolo klubas iš Hararės, rungtyniavęs aukščiausioje lygoje, vadinamoje Zimbabwe Premier Soccer League. Namų rungtynes žaidžia „Rufaro“ stadione, talpinančiame 35 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2010 m. Rungtyniavo Division One (II pakopa). 2011 m. Šiaurės regione lyderiavo. Po sezono perkelti į aukštesnį divizioną.
Nuo 2012 m. rungtyniavo Zimbabwe Premier Soccer League (Zimbabvės aukščiausioje lygoje). 2013 m. iškovojo trečią vietą. 2015 m. pateko į Zimbavės futbolo taurės finalą ir tapo šio turnyro nugalėtojais. Lemiamose rungtynėse rezultatu 2:1 palaužė Dynamos FC ir iškovojo pirmąjį trofėjų klubo istorijoje.
Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. gruodžio 10 d.
Kosovo transportas
thumb|right|Keleivinis traukinys Kosove Kosovo transporto sistema susijusi su politine situacija, nes šalies šiaurinė kaimynė Serbija nepripažįsta Kosovo nepriklausomybės. Visi keliai į šiaurę link Serbijos yra retai naudojami, ypač traukinių linijos.
Sausumos keliai
2015 m. šalyje buvo 2 greitkeliai, iš kurių vienas statomas.
Oro uostai
Pagrindinis šalies oro uostas yra Prištinos tarptautinis oro uostas.
Oro uostai: 10
Space Shuttle Pathfinder
Space Shuttle Pathfinder (ženklinamas OV-098) – antrasis NASA sukurtas daugkartinio naudojimo erdvėlaivis, pastatytas 1977 m. Tai buvo bandymams Žemėje skirtas aparatas, pagamintas iš plieno ir medžio.
Aparatas pastatytas 1977 m. Maršalo kosminių skrydžių centre. Vėliau jis buvo nuplukdytas į Kenedžio kosminių skrydžių centrą, kuriame naudotas įvairiems antžeminiams bandymams ir treniruotėms.
1988 m. gegužę aparatas buvo patalpintas į JAV kosmoso ir raketų muziejų Hantsvilyje.
Blusiškis
Blusiškis – buvęs viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Šešuolėlių II.
NGC 3172
thumb|220px| galaktika
NGC 3172 (dar įvardijama Polarissima Borealis) – lęšinė galaktika, esanti Mažųjų Grįžulo Ratų žvaigždyne. Tai artimiausias šiaurės dangaus poliui NGC katalogo objektas. Galaktikos regimasis ryškis – 14,9. Šią galaktiką 1831 m. spalio 4 d. atrado John Herschel. Nuo Žemės NGC 3172 nutolusi apie 285 milijonus šviesmečių, jos skersmuo – ~85 000 šviesmečių.
2010 m. kovą šioje galaktikoje buvo aptikta Ia tipo supernova – 2010af.
Anthony Borg Barthet
Anthony Borg Barthet (g. 1947 m. kovo 25 d. Valletta, Malta) – Maltos teisininkas, Europos Teisingumo Teismo (EBTT) teisėjas, buvęs EBTT generalinis advokatas, Maltos notaras.
Biografija
Tėvas Victor Borg, motina – Mary Barthet.
1972 m. įgijo viešojo notaro diplomą. Maltos karališkojo universiteto teisės mokslų daktaras (1973 m.). Nuo 1975 m. Maltos valstybės tarnybos notaras; Respublikos patarėjas nuo 1978 m., vyresnysis Respublikos patarėjas nuo 1979 m., generalinio advokato padėjėjas (iki 1988 m.), nuo 1989 m. iki 2004 m. generalinis advokatas (paskyrė Maltos prezidentas) ; Maltos universiteto civilinės teisės dėstytojas (1985–1989 m.); Maltos universiteto Tarybos narys (1998–2004 m.); teisingumo vykdymo komisijos narys (1994–2004 m.); Maltos arbitražo centro valdytojų komiteto narys (1998–2004 m.) ; Teisingumo Teismo teisėjas nuo 2004 m. gegužės 11 d..
Miurcušlagas
Miurcušlagas  – miestelis šiaurės rytinėje Štirijos dalyje, Austrijoje. Nutolęs maždaug 85 km į pietvakarius nuo Vienos. Įsikūręs kalnuotoje vietovėje, netoli Zemeringo perėjos. Per miestelį teka Miurcas. Ribojasi su Žemutine Austrija. 8684 gyventojai (2016 m. duomenys).
Veikia geležinkelio muziejus, kuriame eksponuojami garvežiai bei kiti įrenginiai. Veikia plieno gamykla.
Miurcušlage gimė Elfriede Jelinek – austrų dramaturgė ir rašytoja.
Geldutės
Geldutės (Unio) – kietageldžių dvigeldžių moliuskų, priklausančių geldutinių šeimai (Unionidae), gentis.
Gudžiūnų tvenkinys
Gudžiūnų tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kėdainių rajone, 18 km į šiaurės vakarus nuo Dotnuvos, Gudžiūnų miestelio šiaurvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Krevės upelį (Dotnuvėlės intakas) 0,73 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,25 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 90,3 m. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs, atskirtas nuo pagrindinės dalies skersai einančiu keliu, nepriskiriamas Gudžiūnų tvenkiniui. Krantai žemi, apaugę medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai.
Geldutės
Geldučių lervos, glochidijos, parazituoja žuvų žiaunose. Kaupia perlamutrą.
Rūšys
Išskiriamos 22 geldučių rūšys, tarp jų:
Miurcušlagas
Istorija
Gyvenvietė, priklausiusi Štirijos kunigaikštystei, pirmą kartą paminėta 1227 m. 1854 m. nutiesta geležinkelio linija. 1862 m. pastatyta plieno gamykla. 1923 m. suteiktos miestelio teisės.
Kamaraučizna (Širvintos)
Kamaraučizna – buvęs kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Šešuolėlių II.
Hegelmann B
Istorija
2017 m. suburta dublerių ekipa, kuri žaidžia Trečiojoje lygoje, Kauno zonos pirmenybėse.
Spalvinė gama
2017 m. žaidžia mėlynomis (melsvomis) aprangomis su baltais žymenimis.
Mėlyna ir balta spalvos.
Sudėtis
''2023 m. balandžio 1 d.''
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Aukštaičiai
Aukštaičiai skiriami į rytų ir vakarų aukštaičius.
Rytų aukštaičiai
Rytų aukštaičių materialinė kultūra turi bendrų bruožų su Rytų Latvijos ir Vakarų Baltarusijos kaimo kultūra. Rytų aukštaičiai gyvena Šventosios baseine ir į rytus nuo jo, šneka rytų aukštaičių patarme. Nuo XVI a. gyveno gatviniuose kaimuose. XX a. pr. – vid. dauguma jų išnyko, senųjų kaimų likę pačioje rytų Aukštaitijoje (apie Ignaliną, Švenčionis). Gatvinių kaimų sodybiniuose rėžiuose arčiau kelio būdavo įkurdinamos aukštaitiškos dvišalės pirkios ir svirnai, jie apsodinami tradiciniais medžiais (ąžuolais, liepomis, klevais, uosiais), šalia namo žaliuodavo spalvingi gėlių darželiai. Sodybos dažniausiai buvo mažos, nes pagal paprotį tėvų ūkį dalydavosi visi sūnūs. Gyvenamieji namai (pirkios; iki XIX a. vid. dūminės, vėliau su dūmtraukiais) turėjo tris patalpas: pirkią, priemenę ir pirkaitę (kamarą, seklyčią). Svirnai (kai kada dvigubais stogais) buvo daugiausia vienos patalpos, su įėjimu iš galo ar šono. Klojimai (kluonai) – trumpi, platūs; viduryje moliu plūktas padas (grendymas) javams kulti, šonuose – šalinės javams ir pašarams sukrauti; įvažiavimas iš galo.
Iki XX a. pr. rytų aukštaičiai rugius pjaudavo pjautuvais. Buvo paplitę bendruomeniniai papročiai – bendras gyvulių ganymas, bendros kelių sodybų pirtys, talkos.
Rytų aukštaičių moterų rūbams būdingas šviesių spalvų derinys (baltos prijuostės, baltas nuometas), skersadryžiai sijonai. Rytų Aukštaitijoje iki pat XX a. pr. lininiai vis dar būdavo puošiami įaustais raudonų siūlų – žičkų – geometriniais ornamentais. Ypač puošnios buvo aukštaičių liemenės. Iki XX a. vidurio austi dekoratyviniai audiniai (lovatiesės, staltiesės, rankšluosčiai).
Rytų aukštaičių tradicinė virtuvė: pusryčiams – blynai su dažiniu, kruopienė, pietums – barščiai arba kopūstienė su duona, mėsa su duona ir raugintais kopūstais, vakarienei – pieniška kruopų sriuba.
Vakarų aukštaičiai
thumb|left|235px|Palatvės vakarų aukštaičių gryčia iš [[Spalviškiai (Parovėja)|Spalviškių (dab. Lietuvos liaudies buities muziejus)]]
Jungtinių Valstijų Teisių bilis
Jungtinių Amerikos Valstijų Teisių bilis – pirmosios dešimt Jungtinių Amerikos Valstijų konstitucijos pataisų. Pataisų iniciatorius – Džeimsas Medisonas, savo pasiūlymus pateikęs 1789 metais vykusiame pirmajame JAV kongrese. Pagrindinis Teisių bilio šalininkas buvo Tomas Džefersonas. Teisių bilis įsigaliojo 1791 metų gruodžio 15 d., kai jį ratifikavo 3/4 JAV valstijų. Bilyje įtvirtinti proceso, baudžiamosios teisės principai, konstitucinės žmogaus teisės ir laisvės.