cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laisvūnas Bartkevičius
Biografija
1988–1991 m. fizikos ir astronomijos mokytojas Meškuičių vidurinėje mokykloje. 1991–1992 m. Šiaulių švietimo skyriaus inspektorius. 1992–1995 m. individualios įmonės savininkas. 1994–2013 m. įvairios pareigos AB banko „Snoras“: Vertybinių popierių ir investicijų skyriaus viršininkas (nuo 1994 m. rugsėjo iki 1996 m. rugsėjo), finansų makleris (nuo 1996 m. rugsėjo iki 1999 m. sausio), Šiaulių filialo kreditų skyriaus viršininkas (nuo 1999 m. sausio iki 1999 m. rugsėjo), Šiaulių filialo direktoriaus pavaduotojas (nuo 1999 m. rugsėjo iki 2001 m. rugsėjo), filialų valdymo tarnybos direktoriaus pavaduotojas (nuo 2001 m. rugsėjo iki 2002 m. birželio), mažmeninės bankininkystės tarnybos direktoriaus pavaduotojas, banko produktų plėtros departamento direktorius (nuo 2002 m. birželio iki 2005 m. vasario), mažmeninio verslo tarnybos direktoriaus pavaduotojas (nuo 2005 m. vasario iki 2013 m. sausio 31 d.). 2004–2006 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete įgijo vadybos ir verslo administratoriaus magistro laipsnį. 2006–2010 m. UAB „Snoro fondų valdymas“ valdybos narys. 2012–2013 m. UAB „Fincon“ akcininkas. 2013–2016 m. Lietuvos Respublikos socialinės apsaugos ir darbo viceministras.
Iltrakiai
Iltrakiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Šiaudinės, 2 km į rytus nuo kelio.
Apykaklė
Apykaklė – drabužio (marškinių, suknelės, švarko, palto ir pan.) elementas, paprastai tvirtinamas prie kaklo angos kraštų ir juosiantis kaklą. Dažniausiai būna neatskiriamas drabužio elementas, tačiau yra ir prisegamų apykaklių. Dalis apykaklių yra prisegamos.
Kai kurios apykaklių rūšys:
Apykaklių standinimas
Marškinių apykaklėms standumą suteikia keliais būdais:
Apykaklė kaip skiriamųjų ženklų vieta
Kai kuriose karinėse uniformose apykaklių antsiuvai yra skiriamieji ženklai, rodantys karinį laipsnį ir kariuomenės rūšį.
Šiaulių aidas
Šiaulių aidas – informacinis dienraštis, ėjęs 1935 m. birželio 13 d. – gruodžio 31 d. Šiauliuose, Stoties g. 11.
Istorija
Leido V. Vebra. Pirmasis Šiaulių apskrities dienraštis, daug vietos skyręs įdomybėms, sensacijoms, pasaulio įvykiams, kronikai. Spausdino „Lietpres“ spaustuvė Šiauliuose, Stoties g. 11. Išėjo 160 numerių. bendradarbiavo Justas Piliponis.
Redaktoriai
Algimantas Stasys Bundza, Juozas Valentinas, V. Vebra.
Puškinija
Puškinija (Puschkinia) – smidrinių (Hyacinthaceae) augalų gentis. Lietuvoje darželiuose retai auginama scyliažiedė puškinija (Puschkinia scilloides). Augalas 5-15 cm aukščio. Žydi balandžio – gegužės mėn.
Gelčiai
Gelčiai – kaimas rytinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 5 km į pietryčius nuo Gudelių.
Bedugnis (Varėnos r., Jakėnų sen., Puodžių km.)
Bedugnis – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 3,5 km į pietus nuo Žilinų, Puodžių kaimo šiaurrytiniame pakraštyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,22 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 136,3 m. Krantai neaukšti, plačiai apaugę krūmynais ir medžiais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Vakaruose išteka upelis link netoliese telkšančio Netečiaus ežero (Duobupio baseinas). Šalia įsikūręs Norvydiškių kaimas.
Gryfinas
Gryfinas (kaub. Grëfino) – miestas istorinėje Pomeranijos srityje, šiaurės vakarų Lenkijoje. Nuo 1999 m. priklauso Vakarų Pamario vaivadijai, prieš tai Ščecino vaivadijai (1975–1998 m.). Nutolęs 20 km į pietus nuo Ščecino. 21 700 gyventojų (2011 m. duomenys).
Vakarinis Odros intakas teka 2 km nuo miesto centro, sudarydamas nuo 1945 m. esantį pasienio ruožą su Vokietija. Kitoje upės pusėje įsikūręs Mešerinas.
Abkaikas
Abkaikas  – nedidelis miestas rytų Saudo Arabijoje, Šarkijos provincijoje, dykumoje, 60 km į pietvakarius nuo Damamo. Naftos, gamtinių dujų gavyba Abkaiko telkinyje. Naftos eksportas į Ras Tanuros uostą.
Istorija
Abkaikas įkurtas 1940 m. pradėjus naftos gavybą.
Anglosaksai
Anglosaksai – terminas, apbrėžiantis gentis, gyvenusias Didžiosios Britanijos pietuose ir rytuose nuo V a. iki normanų užkariavimo 1066 m. Anglosaksus sudarė 3 šiaurės germanų gentys: senieji anglai, jutai ir saksai. Šios gentys į Britaniją atkeliavo iš Jutlandijos pusiasalio ir Saksonijos. Susimaišė su vietos keltais, nuo VIII a. pab. su danais. Po normandų užkariavimo susimaišė su ateiviais iš Prancūzijos tapo anglų ir iš dalies škotų tautų užuomazga.
Terminas „anglosaksai“ Europoje pradėtas vartoti VIII a. pab., nes reikėjo skirti Britanijos ir žemyno, arba vad. senuosius, saksus.
Britanijos užkariavimas
thumb|left|Genčių imigracija II–V amžiuje Anglosaksų Britanijos užkariavimas buvo ilgas ir sudėtingas procesas, užsitęses daugiau nei 180 metų ir pasibaigė iš esmės V amžiuje. Karas tarp britų ir anglosaksų V amžiuje buvo tarp Romos imperijos ir barbarų, kurie užkariavo ją.
thumb|200px|Anglosaksų karalystės apie 600-uosius metus
Abisko nacionalinis parkas
Abisko nacionalinis parkas (SV Abisko nationalpark) yra Švedijos šiaurėje, Laplandijoje, Skandinavijos kalnuose, Turnetresko ežero pakrantėje. Plotas 7500 ha. Skirtas apsaugoti šiaurės Skandinavijos gamtą. thumb|left|250px|Abisko nacionalinis parkas pažymėtas Nr.2
Auga spygliuočių ir mišrieji miškai; tundra. Būdingi gyvūnai: šiaurės elniai, baltosios lapės, lemingai, vilkai, rudieji lokiai, briedžiai, paukščių įvairovė. Veikia Švedijos mokslų akademijos mokslinė tyrimo stotis. Turizmas.
Agvarunų kalba
Agvarunų kalba – indėnų kalba, vartojama agvarunų genties žmonių, gyvenančių Peru šiaurėje, Maranjono baseine. 2000 m. apskaičiuota, kad šia kalba šneka mažiau nei 40 tūkst. žmonių ir ji sparčiai nyksta, kadangi daugelis agvarunų vis dažniau vartoja ispanų kalbą. Stengiantis išsaugoti agvarunų kalbą, pradinėse mokyklose mokoma tik šia kalba, vėliau taip pat suteikiamos galimybės mokytis gimtąja kalba.
Agvarunų kalbai gimininga vambisų kalba.
Raidyną sudaro 21 raidė: a, b, ch, d, e, g, h, i, j, k, m, n, p, r, s, sh, t, ts, u, w, y.
Kodenis
Kodenis – kaimas Lenkijos rytuose, Kodenio valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 37 km į pietryčius nuo Palenkės Bialos ir apie 102 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Kaimas įsikūręs kairiajame Vakarinio Bugo upės krante, Kodenio lygumoje. Per kaimą teka Kalamankos upė.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas XVI a., kai kaimą nusipirko Palenkės vaivada Ivanas Sapiega. Sapiegoms įsigijus kaimą, čia pradėtos pilies ir gynybinių įrengimų statybos, o 1511 m. gyvenvietei buvo suteiktos Magdeburgo teisės. Gyvenvietę įsigijus Ivanui Sapiegai, čia pradėjo formuotis Kodenio Sapiegų giminės šaka. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. LDK laikais tai buvo svarbus valstybės centras, kuriame savo rezidenciją turėjo viena iš svarbiausių LDK giminių – Sapiegos. Apie 1518 m. įkurta Kodenio Šv. Onos parapija. 1530-1540 m. pastatyta Kodenio Šv. Dvasios bažnyčia, kurioje rasta unikali XVIII a. sukurtų Sapiegų giminės portretų galerija, kurios pradžioje – didžiųjų LDK kunigaikščių Vytenio ir Gedimino portretai.
XIX a. miestą valdė Branickių, Flemingų ir Čartoriskių giminės. 1821 m. mieste kilo didelis gaisras. 1869 m. carinė valdžia iš gyvenvietės atėmė miesto teises. 1875 m. carinė valdžia pavertė Šv. Onos bažnyčią į cerkvę, o Kodenio Madonos paveikslas buvo išgabentas ir paslėptas Jasna Goros vienuolyne. 1927 m. paveikslas buvo grąžintas į bažnyčią. Iki II pasaulinio karo mieste veikė Kodenio žydų kapinės. 2000-2007 m. pastatyta Kodenio Šv. Archangelo Mykolo cerkvė, kuri priklauso Kodenio Šv. Archangelo Mykolo parapijai.
Tautinė sudėtis
1921 m. gyveno 1 639 žmonės:
Magnetaras
thumb| Magnetaras ir jo magnetinio lauko jėgų linijos dailininko piešinyje Magnetaras – stiprų magnetinį lauką turinti neutroninė žvaigždė. Magnetinio lauko kitimas sąlygoja labai stiprų elektromagnetinį spinduliavimą, ypač rentgeno ir gama srityse.
Formavimasis
Magnetarais tampa daug masyvesnės už Saulę žvaigždės. Supernovos sprogimas nuneša didesnę dalį medžiagos, paliekant tiktai karštą, didelio tankio šerdį. Jei žvaigždės masė nesiekia dviejų Saulės masių, ji virsta neutronine žvaigžde. Žvaigždei kolapsuojant, ji išsaugo savo kampinį sukimosi momentą. Dėl to ji pradeda greičiau suktis apie savo ašį. Magnetarai skiriasi nuo neutroninių žvaigždžių tuo, kad turi stiprų magnetinį lauką ir sukasi šiek kiek lėčiau ("tik" kartą ar du per sekundę), palyginus su įprasta neutronine žvaigžde (kuri sukasi nuo kelių iki kelių šimtų kartų per sekundę). Dėl greito sukimosi ir traukimosi žvaigždės magnetinis laukas sustiprėja iki 1011 teslų (pvz., susitraukus du kartus, laukas sustiprėja keturis).
Magnetinis laukas
Magnetaro magnetinio lauko energija viršija žvaigždės savojo sukimosi apie ašį energiją. Magnetinis laukas stipriai veikia pačios žvaigždės ir krentančios ant jos medžiagos plazmą. Judėjimas, statmenas magnetinio lauko jėgų linijoms, yra iškreipiamas, dėl to atsiranda stiprus elektromagnetinis spinduliavimas.
Medelinė opuncija
Medelinė opuncija (Opuntia imbricata) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos krūmiškos išvaizdos kaktusas su daug šakų. Aukštis iki 3 m, bet stiebas trumpas ir sumedėjęs. Ant cilindriškų narelių esančių areolių išauga keli smailūs dygliai. Žiedai stambūs, iki 8 cm skersmens, rausvai violetiniai, kartais būna ir kitokių atspalvių.
Magnetaras
Magnetinis laukas
Magnetaro gyvavimo trukmė yra trumpa. Jo magnetinis laukas išnyksta per 10 tūkstančių metų. Jam išsekus, pasibaigia rentgeno ir gama spindulių emisija. Žinant šiuo metu stebimų magnetarų skaičių, galima teigti, kad mūsų galaktikoje yra virš 30 milijonų šių savo gyvavimo laikotarpį baigusių žvaigždžių.
Medelinė opuncija
Nuorodos
thumb|210px|left|Medelinės opuncijos žiedai
Impoliai
Impoliai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 6 km nuo Linkuvos.
Libano progresyvi socialistinė partija
Libano progresyvi socialistinė partija (PSPL, arab.: Hizb al – Taqaddumi al – Ishtiraki, :) – Libano kairioji demokratinio socializmo politinė partija.
Istorija
Įkurta 1949 m. sausio 5 d. Kamalio Džumblato rūmuose Beirute. Be šio Libano druzų bendruomenės politinio lyderio, partijos steigėjais buvo Libano parlamento narys Faridas Žubranas, laikraščio „Al Adib“ savininkas Albertas Adibas, rašytojas ir mokslininkas Abdalahas Alaili, teisininkas Fuadas Rizkas ir gydytojas Georgas Hana.
Partijos iniciatyva 1951 m. Libane buvo surengta Arabų socialistų partijų konferencija. Iki 1977 m. partijos pirmininku buvo Kamalis Džumblatas, po jo nužudymo – jo sūnus Validas Džumblatas, 1984 m. buvęs transporto ministru.
Socialistų Internacionalo narė nuo 1980 m. Turi 80 000 narių, daugiausia iš drūzų bendruomenės.
Donatas Montvydas
Donatas Montvydas (Donny Montell, g. 1987 m. spalio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas, dainų autorius. 2012 ir 2016 m. Lietuvos atstovas „Eurovizijoje“.
Biografija
Donato tėvas – Algirdas Montvydas, buvusios roko grupės „Plackartas“ būgnininkas, verslininkas ir vadovauja vienam apsaugos tinklui; mama Regina dirba darželio auklėtoja; turi seserį Ingą, kuri eina svarbias pareigas viename Lietuvos banke. Žmona – šokėja Veronika Brasaitė, su kuria turi dukrą Adelę (g. 2013 m.) ir sūnų Kajų (g. 2017 m.)
Vilniaus Balio Dvariono muzikos mokykloje baigė 8 klases, mokėsi šokti dviejuose būreliuose. Baigė Vilniaus krepšinio mokyklą.
Pirmąją pergalę muzikos padangėje D. Motvydas pasiekė būdamas šešerių metų amžiaus, kai atlikęs dainą „Aš kiškelis mažas“ tapo konkurso „Dainų dainelė“ laureatu.
Karjera
2008 m. dalyvavo „Lietuvos dainų dešimtuke“ (kartu su Aiste Petkevičiūte) ir užėmė 1-ąją vietą. Ne mažesnio populiarumo Donny Montell sulaukė ir prestižiniuose festivaliuose. 2008 metais Baltarusijoje vykusio festivalio „Slavianskij bazar” konkurse, tarp 22 valstybių, D. Montvydas iškovojo pagrindinį prizą Grand Prix. Vėliau bandė savo jėgas Nacionalinėje „Eurovizijos“ dainų atrankoje 2009 bei 2010 m., bet iki pergalės trūko visai nedaug. 2010 m. kartu su Akvile Kavaliauskaite dalyvavęs muzikiniame projekte „Žvaigždžių duetuose 4“ užėmė 2-ąją vietą, taip pat tais pačiais metais šokių projekte „Šok su manimi“ užėmė 1-ąją vietą (kartu su šokėja Katerina Voropaj) bei spėjo sudalyvauti TABAMI projekte, kuriame atliko Michael Jackson dainas. „Tai buvo viena iš išsipildžiusių mano svajonių – didžiojoje scenoje atlikti M. Jacksono dainas“, – sakė Donny Montell. Po sėkmės televizijos projekte „Šok su manimi“ Donny Montell ėmė rengti pasirodymus scenoje kartu su profesionalių šokėjų grupe. Atlikėjas daug laiko skyrė dalyvavimui prestižiniuose muzikiniuose festivaliuose, svečio teisėmis pasirodė Baltarusijoje, Vitebske vykusio „Slavianskij bazar“, o vėliau su dainininkais iš viso pasaulio konkuravo prestižiniame konkurse „New Wave 2011”.
Itin sėkmingai Donatui susiklostė dalyvavimas 2012 m. nacionalinėje „Eurovizijos“ atrankoje, kur jis, tapęs komisijos ir žiūrovų favoritu, iškovojo kelialapį į 2012 m. „Euroviziją“, vykusią Azerbaidžano sostinėje Baku. Ten pusfinalyje užėmęs 3-iąją vietą, atlikėjas sėkmingai pateko į finalą ir jame užėmė 14 vietą. 2013 m. D. Montvydas buvo pakviestas tapti vienu iš muzikinio projekto „Lietuvos balsas“ dalyvių mokytoju. 2016 metais Donatas nugalėjo nacionalinėje atrankoje, laimėdamas kelialapį į 2016 m. „Eurovizijos“ finalą Švedijos sostinėje Stokholme. Su daina „I’ve Been Waiting for This Night“ finale surinkęs 200 taškų jis užėmė 9 vietą.
Paskutiniojo teismo knyga
thumb|250px|Vinčesterio knyga Paskutiniojo teismo knyga, Vinčesterio knyga  – 1086 m. Viljamo Užkariautojo nurodymu sudarytas Anglijos gyvenviečių, nuosavybės sąrašas. Tai svarbus šaltinis, vaizduojantis XI a. Anglijos socialinę, ekonominę padėtį. Knygoje pirmą kartą minima daug Anglijos vietovardžių.
Knygos pavadinimas kilo nuo biblinės paskutiniojo teismo dienos, kuomet neva būtų suskaičiuojami visi geri ir blogi žmonių darbai.
Paskutiniojo teismo knygos įrašai saugomi Nacionaliniame archyve Londone.
Balninkų pagrindinė mokykla
Molėtų rajono Balninkų pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Molėtų raj. Balninkuose, Gedimino g. 10, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191228018. Steigėjas Molėtų rajono savivaldybės taryba. Iki 2001 m. buvusi vidurinė. Filialas: Balninkų pagrindinės mokyklos Dapkūniškių pradinio ugdymo skyrius.
Istorija
Mokykla minima nuo XVI a. Pagal 1676 m. duomenis, parapijos mokykloje mokėsi 5-6 bajorų vaikai. 1781 m. mokykloje buvo 31 mokinys (8 šlėktos, 4 miestiečiai, 19 valstiečių). Mokė lenkų kalba. Po 1863 m. sukilimo mokykla uždaryta. Kūrėsi daraktorinės mokyklos, kuriose slaptai mokyta lietuviškai skaityti ir poterių. 1903 m. įsteigta liaudies mokykla, kurioje rusiškai mokėsi 40 mokinių. 1905 m. pradėtas statyti tipinis pastatas mokyklai (už Piršeno ežero), 10 vietų bendrabutis. 1937 m. ši mokykla tapo progimnazija, kurioje mokėsi 160 mokinių. Dėl vietos stokos išnuomotas pastatas miestelio centre. Mokinių gausėjo, mokykla plėtėsi, kilnojosi iš vienos vietos į kitą. Vidurinė mokykla Balninkuose atsidarė 1955 m. Pirmoji abiturientų laida išleista 1959 m. pavasarį. 1944–1954 m. partizanais tapę žuvo virš 30 jos mokinių ar mokytojų.
Uždaras kodas
thumb|140px|Microsoft yra žinomiausias uždaro kodo įrangos autorius Uždaras kodas – kompiuterinės programos išeities kodas, platinamas tokiomis sąlygomis, jog jam netinka nei laisvosios įrangos, nei atviro kodo apibrėžimai. Jo naudojimas, platinimas ar keitimai yra uždrausti, tam reikalaujama specialaus atskiro leidimo arba tokia veikla yra tiek apsunkinta, jog kiekvienas norintis negali to daryti pakankamai efektyviai.
Uždaro kodo modelis kompanijų neretai pasirenkamas kaip atnešantis didžiausią galimą pelną. Tačiau kai kurios firmos (tarkim, GNU/Linux distribucijų platintojai) nemokamai panaudoja daugelio milijonų vertės esamą, kitų sukurtą atvirą kodą. Tokiomis sąlygomis uždaro kodo modelis gali ir nebūti racionaliausias, nes tenka tokio kodo pakaitalą kurti patiems.
Esama taip pat nemažai firmų, kurios tą patį kodą kaip laisvąją įrangą visiems platina nemokamai, tačiau norintiems jau už nemažus pinigus parduoda ir teisę jį naudoti uždaruose, be išeities kodo platinamuose projektuose. Tuomet atviro kodo licencija tarnauja kaip „demonstracinė“. Tokios firmos mano, jog ji gali labiau patraukti naudotoją nei įprastinė demonstracinė versiją, kurios galimybės būna tyčia apribotos.
Uždaram kodui taip pat priskiriami ir tokie projektai, kurių programų tekstus galima matyti, tačiau draudžiama savo nuožiūra keisti. Galimybė matyti kodą yra labai patraukli programuojančiam naudotojui, nes leidžia pačiam apsisaugoti nuo nemalonių netikėtumų (tokių kaip diferencinė kriptografija) ir gerai papildo dokumentaciją, kuri gali būti nepakankama.
Rimčiausi laisvosios programinės įrangos šalininkai laikosi taisyklės neįdiegti ir nenaudoti savo kompiuteriuose jokios uždaro kodo programinės įrangos. Vienintelė išimtis yra atvejai, kai tokia įranga reikalinga kaip laikinas pakaitalas laisvosios įrangos kūrimui. Tačiau šios taisyklę jie taiko tik patys sau ir nereikalauja to iš visų.
Nors GNU/Linux tradiciškai laikoma atviro, o Windows – uždaro kodo programavimo platformomis, tai nėra absoliuti taisyklė, nes daug uždaro kodo programų sukurta ir Linux aplinkai.
Alfonsas Gailevičius
Alfonsas Gailevičius (1910 m. liepos 28 d. Rygoje, Latvija – 1998 m. vasario 24 d. Vilniuje) – sovietinis administracinis ir saugumo veikėjas, vienas iš aktyviausių stalininių represijų Lietuvoje organizatorių, LSSR AT deputatas, SSRS vidaus tarnybos generolas majoras, LSSR ministras, ministro pavaduotojas.
Biografija
1928–1929 m. LKJS Biržų parajonio komiteto sekretorius, 1929–1930 m. LKP Biržų parajonio komiteto sekretorius. Nuo 1928 m. dalyvavo antivalstybinėje komjaunimo, nuo 1929 m. Lietuvos komunistų partijos veikloje, už tai 1935–1940 m. buvo kalinamas. 1940 m. sovietams okupavus Lietuvą, iš kalėjimo išleistas. 1940 m. birželio-rugpjūčio mėn. Saugumo departamento Ypatingojo skyriaus viršininkas, vėliau LSSR NKVD-NKGB viršininkas. Aktyviai dalyvavo 1940 m. liepos 11-12 d. ir kitose masinėse Lietuvos gyventojų suėmimo ir trėmimo akcijose. Prasidėjus SSRS-Vokietijos karui, 1941 m. pasitraukė į SSRS. 1943–1944 m. Lietuvoje vadovavo specialiajai žvalgų grupei „Sakalai“.
1944–1948 m. SSRS Religinių kultų reikalų tarybos įgaliotinis Lietuvos SSR. Kontroliavo ir varžė Lietuvos religinių bendruomenių, daugiausia Katalikų bažnyčios, veiklą, rengė dvasininkų represijas. 1948–1953 m. LSSR valstybės saugumo, 1953–1954 m. vidaus reikalų ministro pavaduotojas. 1954–1962 m. LSSR vidaus reikalų, 1962–1968 m. viešosios tvarkos apsaugos ministras. 1957 m. SSRS vidaus tarnybos generolas majoras. Vienas stalininių represijų Lietuvoje organizatorių. 1958 m. jo siūlymui tremti į Lietuvą grįžusius politinius kalinius sovietinė administracija nepritarė.
1954–1970 m. LKP CK narys. 1955–1959 m. ir 1963–1971 m. LSSR AT deputatas.
Klavišinis instrumentas
thumb|right|[[Pianinas, paplitęs klavišinis instrumentas]] thumb|right|[[Bandonija]]
Klavišinis instrumentas – muzikos instrumentas, kuriuo grojama naudojant klaviatūrą.
Pianinas – labiausiai paplitęs klavišinis. Kiti klavišiniai instrumentai: čelesta – struktūrinis idiofonas, valdomas klaviatūra; kariljonas – muzikos instrumentai, dažniausiai kabantys varpinėse, bažnyčiose arba savivaldybės pastatuose; taip pat visi kiti ne akustiniai instrumentai, kaip įvairūs elektroniniai vargonai, sintezatoriai ir klavišiniai, imituojantys kitus akustinius instrumentus arba kuriantys naujus muzikos garsus. Jei atlikėjo pirštai jautrūs, klaviatūra gali būti naudojama ir dinamikai, frazuotėms, artikuliacijai ir kitiems išraiškos metodams valdyti. Tai priklauso nuo dizaino ir instrumento galimybių.
Istorija
Seniausi žinomi klavišiniai instrumentai yra vamzdiniai vargonai, ryla, klavikordas, klavesinas. Be abejo vargonai yra seniausias klavišinis instrumentas iš visų, minimi jau III a. pr. m. e., nors šis instrumentas (vadinamas hidrauliniais vargonais) neturėjo tokios klaviatūros, kokią įsivaizduojame dabar. Nuo jo išradimo iki XIV a. vargonai buvo vienintelis klavišinis instrumentas. Dažniausiai vargonai turėdavo ne klaviatūrą, o mygtukus arba didelius svertus, kuriuos valdyti reikėdavo ne pirštais, o ranka. iki XV a. beveik kiekviena klaviatūra turėdavo bekarus kiekvienai oktavai.
Klavikordas ir klavesinas atsirado XIV a. (klavikordas anksčiau nei klavesinas). Iki XVIII a., plačiai paplitus pianinui, tiek klavesinas, tiek klavikordas buvo labai populiarūs instrumentai. Pianinas buvo revoliucija, nes pianistas galėjo valdyti dinamiką, parinkdamas, kokia jėga spausti klavišą. Pianino pilnas pavadinimas yra gravicèmbalo con piano e forte, kas reiškia klavesinas su tyliu ir garsiu, tačiau gali būti sutrumpinamas į piano-forte, kas itališkai reiškia tyliai-garsiai. Dabartinė pianino forma yra sukurta XX a. ir jo garsas ir išvaizda yra labai pakitę nuo tų „pianinų“, kuriais grojo Mocartas, Haidnas ir Bethovenas. Iš tiesų, dabartinis pianinas labai skiriasi ir nuo XIX a. pianinų, kuriais grojo Listas, Šopenas ir Bramsas.
Vėliau klavišiniai instrumentai tobulėjo ankstyvajame XX a. Ankstyvieji elektromechaniniai instrumentai tokie, kaip ondes Marteno, atsirado praeito amžiaus pradžioje. Tai buvo labai svarbus indėlis klavišinių instrumentų istorijoje.
Šiuolaikiniai klavišiniai
Įdėta daug pastangų sukurti instrumentą, skambantį taip, kaip pianinas, tačiau mažesnį ir lengvesnį. Elektrinis pianinas ir elektroninis pianinas buvo pirmieji bandymai, kurie, nors ir buvo naudingi kaip atskiri instrumentai, buvo nesėkmingi, nes jų tembras nebuvo pakankamai panašus į pianino. Tuo metu buvo tobulinami ir elektriniai bei elektroniniai vargonai.
Kazys Lekeckas
Kazys Lekeckas (1877 m. kovo 4 d. Šilavotas, Liudvinavo valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1944 m. gruodžio 12 d. Garliava, Kauno apskritis) – pedagogas, Lietuvos valstybės ir politinis veikėjas.
Biografija
Priartėjus Pirmojo pasaulinio karo frontui pasitraukė į Rusiją, dirbo lietuvių organizacijose nukentėjusiems nuo karo šelpti, 1915–1918 m. Riazanėje buvo „Grūdo“ draugijos įgaliotinis. Dalyvavo Lietuvos socialistų liaudininkų sąjungos veikloje.
1918 m. grįžo į Lietuvą, dalyvavo Lietuvos socialdemokratų partijos veikloje. Nuo 1918 m. pabaigos Socialinės apsaugos departamento direktorius, nuo 1919 m. gruodžio mėn. – Krašto apsaugos ministerijos revizijos departamento direktorius.
1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. rugsėjo 12 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje, seime priklausė Lietuvos socialdemokratų partijos frakcijai. 1920 m. iš Seimo pasitraukė, 1920–1932 m. iki pensijos tarnavo Valstybės kontrolės struktūrose. 1937 m. apsigyveno savo ūkyje Garliavoje.
Pontiakas
thumb|160px|Nėra nei vieno žinomo autentiško Pontiako portreto. Šis buvo pieštas dailininko John Stanley praėjus 100 metų po vado mirties ir yra tik laisva interpretacija Pontiakas (Pontiac, 1720–1769 m.), dar žinomas kaip Obwandiyag, buvo otavų vadas ir didžiulio indėnų karo prieš britus (Pontiako sukilimas, 1763–1766 m.) lyderis.
Juozapas Jonas Skvireckas
Juozapas Jonas Skvireckas (1873 m. rugsėjo 18 d. Rinkūnuose, Pasvalio raj. – 1959 m. gruodžio 3 d. Zamse, Austrija) – arkivyskupas, vertėjas.
Biografija
thumb|280px|Vyskupas Skvireckas [[Senosios Žagarės bažnyčia|Senosios Žagarės bažnyčioje 1928 m. birželio 17 d.]] Tėvas Vincentas ir motina Elzbieta Krasauskaitė buvo mažažemiai ūkininkai, turėjo puodų dirbtuvėlę. Skaityti ir rašyti išmoko iš slapta laikomų lietuviškų spaudinių. Lankė Smilgių mokyklą, 1885–1892 m. – Panevėžio realinę gimnaziją, kurią baigė su pagyrimu.
1892–1896 m. mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje. Po 4 kursų išsiųstas į Peterburgo dvasinę akademiją, kurią baigė teologijos kandidato laipsniu. 1899 m. birželio 24 d. įšventintas kunigu.
1919 m. kovo 10 d. popiežius Benediktas XV nominavo J. Skvirecką Ceramo tituliniu vyskupu ir paskyrė Žemaičių vyskupo pagalbininku. 1919 m. liepos 13 d. Kauno katedroje iškilmingai konsekruotas vyskupu. Konsekravo vyskupas Antanas Karosas, asistuojant vysk. Juozapui Matulaičiui ir Pranciškui Karevičiui. Paskirtas augziliaru, J. Skvireckas daug dirbo kurijoje.
1927 m. įsigijo pakaunėje buvusį Linkuvos dvarą ir jame įrengė pavyzdinę sodybą su skulptūromis, gėlynais ir vynuogynais. Čia išlikę vertingų memorialinių statinių, prie kurių sukūrimo prisidėjo skulptorė sesuo Leonarda (tikr. Marijona Šmulkštytė): Šv. Jono Krikštytojo koplyčia Lietuvos bažnytinės provincijos įkūrimo 10 -mečiui, Kristaus Karaliaus kompozicija Lietuvos krikšto 550 m. jubiliejui.
J. Skvireckas iš lotyniškosios Vulgatos į lietuvių kalbą išvertė Bibliją.
1998 m. arkivyskupo J. Skvirecko palaikai buvo pargabenti į Lietuvą ir perlaidoti Kauno arkikatedroje.
Libracija
thumb|Animacija, kurioje galima pamatyti Mėnulio svyravimus
Libracija – matomas periodinis Mėnulio svyravimas (lingavimas).
Kadangi Mėnulio apsisukimo apie savo ašį ir jo apskriejimo apie Žemę periodai yra beveik sinchroniniai, į Žemės paviršių yra atsukta visą laiką tik viena Mėnulio pusė. Bet dėl Mėnulio orbitos ekscentriciteto, jo kampinis skriejimo orbita greitis skiriasi nuo jo apsisukimo kampinio greičio. Jam esant perigėjuje, sukimasis aplink ašį yra lėtesnis, negu orbitos judėjimas. Tai suteikia mums galimybę pamatyti apie 8° ilgumos, kuri papildomai išneria iš dešinės jo pusės. Atitinkamai, Mėnuliui esant apogėjuje, stebime tą patį reiškinį, tiktai kitame jo pakraštyje. Tai yra Mėnulio ilgumos libracija.
Mėnulio orbitos posvyris į Žemės ekliptikos plokštumą, kuris yra lygus 5,1°, sudaro įspūdį, kad Mėnulio sukimosi ašis tai priartėja prie mūsų, tai nutolsta, sukeldama platumos libraciją.
Mėnulis yra nutolęs nuo mūsų planetos centro apie 60 Žemės spindulių. Esantis Žemėje stebėtojas, jai besisukant apie savo ašį, gali matyti kiek kitą Mėnulio paviršiaus dalį, nors skirtumas yra tiktai ±1°. Tokia libracija vadinama parine arba paralaksine.
Galiausiai, Mėnulio disko lingavimams turi įtakos ir fizinė libracija, tai yra Mėnulio masės centro svyravimas. Jo amplitudė yra tik apie ±0,04°, taigi jis beveik nepastebimas.
Dolai (Lomžos apskritis)
Dolai  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Malta (reikšmės)
Malta vadinami:
Timoras
Timoras gali reikšti:
Pušiniai (Marijampolė)
Pušiniai – kaimas rytinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 5 km į pietryčius nuo Gudelių.
Nupedija
right Nupedia buvo laisvoji internetinė angliška enciklopedija, kurią galėjo redaguoti ir taisyti kiekvienas. Naudota programa vadinosi NupeCode; nunupedia tęsėjai kaip ir Vikipedijos programinė įranga MediaWiki buvo naudojama pagal GNU General Public License nuostatas.
Istorija
Nupedia buvo įkurta 2000 m. kovą; steigėjas – Jimmy Wales ir Larry Sanger. Finansavo Bomis.
Projektas 2003 m. rugsėjį buvo nutrauktas, o visi jos straipsniai buvo perkelti į naujai kuriamą Vikipedijos enciklopediją.
Algis Čaplikas
Algis Čaplikas (g. 1962 m. sausio 27 d. Vilniuje) – inžinierius, Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis veikėjas, Seimo narys, buvęs ministras.
Biografija
1980 m. baigė Vilniaus 22-ąją vidurinę mokyklą. 1980–1985 m. studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute, įgijo inžinieriaus geodezininko specialybę.
1985–1986 m. Vilniaus melioracijos statybos montavimo valdybos darbininkas-kontrolierius. 1986–1990 m. Statybos montavimo tresto „Vilniaus statyba“ 9-osios statybos valdybos geodezininkas, inžinierius geodezininkas. 1990–1995 m. Vilniaus miesto savivaldybės Justiniškių seniūnas.
1995–1996 m., 2000–2003 m. ir 2015–2019 m. Vilniaus savivaldybės tarybos narys, Paslaugų ir miesto ūkio komiteto pirmininkas, valdybos narys. 1996–2000 m. ir 2004–2012 m. Seimo narys. 1996–1998 m. aštuntosios Vyriausybės statybos ir urbanistikos ministras, 1998–1999 m. aplinkos ministras. 2000–2003 m. – UAB „LVKOM“ direktorius.
2003–2004 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sekretorius. Nuo 2008 m. gruodžio 9 d. iki 2010 m. vasario 10 d. LR sveikatos apsaugos ministras. 2011–2012 m. LR Seimo pirmininko pavaduotojas.
1989–1992 m. dalyvavo Sąjūdžio veikloje. Nuo 1993 m. Lietuvos centro sąjungos narys, vienas iš šios sąjungos steigėjų, Tarybos, Valdybos narys, Vilniaus skyriaus tarybos pirmininkas. Nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos (LiCS) narys, LiCS valdybos narys, nuo 2005 m. LiCS pirmininko pavaduotojas, nuo 2011 m. LiCS pirmininkas.
Žmona Eglė, sūnus Karolis, dukra Saulė.
Imuliškis
Imuliškis – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 14 km į pietus nuo Labanoro, Labanoro girioje, prie Lakajos ir Gudūnėlės santakos. Šalia – ežerokšnis Avikinis. Yra negyvenama sodyba.
Lars Løkke Rasmussen
Larsas Liokė Rasmusenas (, g. 1964 m. gegužės 15 d. Vailėje) – danų politikas, Danijos liberalų partijos (Venstre) pirmininkas (nuo 2009 m.), buvęs Danijos ministras pirmininkas (2009–2011 m.).
LFF Kauno treniruočių centras
LFF Kauno treniruočių centras, ankstesniais metais žinomas kaip Nacionalinės futbolo akademijos maniežas, arba Kauno futbolo maniežas – dengtas futbolo maniežas, esantis Aukštaičių g. 51, Kaune. Priešais stovi atviras NFA stadionas, o šalia – Ledo arena.
Tai vienas iš trijų aukštos kokybės futbolo maniežų Lietuvoje, kuriame žaidžiamos aukščiausios klasės varžybos uždaroje erdvėje. Maniežo aikštė yra padengta aukštos kokybės dirbtine danga. Aikštės dydis 64 x 44 m. miniatiūra|240px|left|Priešais maniežą – aikštė su dirbtine danga miniatiūra|240px|left|Maniežo lauko aikštė žiemą, 2017 m.
Istorija
Maniežas stovi istorinėje Petro Vileišio aikštėje, kurioje rengtos pirmosios tarpukario Lietuvos dainų šventės, vyko nepriklausomos kariuomenės paradai. Lietuvos futbolo federacija jį pastatė 2001 m. Vėliau pristatytame maniežo priestate įsikūrė Kauno futbolo akademija.
Nacionalinės futbolo akademijos (arba Jaunimo techninio tobulinimo centro) projekto pradžia – 1999 m. pabaigoje. 2002 m. maniežo 2-ame aukšte buvo įrengta konferencijų salė, medicinos punktas, papildomos sanitarinės patalpos bei metodinis kabinetas.
2005-2007 m. prie maniežo iškilo 5 aukštų techninio aprūpinimo priestatas su buitinėmis, medicininėmis, treniruoklių ir techninio aptarnavimo patalpomis. Jame įsikūrė ir kompiuterių klasė nuotoliniam mokymui vykdyti, papildomos sanitarinės, sandėliavimo ir saugojimo patalpos, dviviečiai ir vienviečiai kambariai, skirti apgyvendinti apie 60 sportininkų ir trenerių. 2009 m. prie įėjimo į maniežą pastatyta pirmoji skulptūra, skirta Lietuvos futbolui – „Jaunasis futbolininkas“.
Priešais maniežą įrengta pilnų matmenų dirbtinės dangos aikštė, leidžianti žymiai išplėsti futbolo sezoną lauko sąlygomis. Aikštė atitinka tarptautinius FIFA reikalavimus, rungtynių stebėjimui įrengta 500 vietų talpinanti žiūrovų tribūna. Aikštės statyba finansuota FIFA iš „Goal“ paramos fondo.
Lars Løkke Rasmussen
Biografija
1986–1989 m. buvo Danijos liberalų partijos (Venstre) jaunimo organizacijos vadovas. 1992 m. baigęs teisės studijas Kopenhagos universitete, užsiėmė privačia praktika. 1998 m. išrinktas Frederiksborgo meru. Nuo 1994 m. – Folketingo (Danijos parlamento) deputatas.
2001–2007 m. vadovavo Vidaus reikalų ir sveikatos apsaugos ministerijai. 2002 m. jis pasiekė sutarimą tarp valdančiųjų partijų dėl galimybės valstybinių ligoninių pacientams (jei per du mėnesius jie nepasveiko) pasirinkti privačią ligoninę. 2007 m. šis terminas buvo sumažintas iki vieno mėnesio. Vykdant administracinę reformą, vietoje 13-kos komunų sukurti 5 regionai, nuo 271 iki 98 sumažintas municipalitetų skaičius.
2007–2009 m. L.L.Rasmusenas buvo Danijos finansų ministras.
Andersą Foghą Rasmusseną išrinkus NATO generaliniu sekretoriumi, 2009 m. balandžio 5 d. paskirtas Danijos ministru pirmininku. 2009 m. Danijos vyriausybė buvo pirmoji, leidusi Rusijai tiesti Nord Stream dujotiekį Baltijos jūros dugnu per savo teritoriją.
Nors 2011 m. rugsėjo mėn. vykusiuose parlamento rinkimuose jo vadovaujama partija gavo daugiausia (26,7 %) balsų, tačiau valdančiąją koaliciją suformavo Danijos socialdemokratų partija. Spalio 3 d. L.L.Rasmusenas atsistatydino, naująja premjere tapo Helle Thorning-Schmidt.
Inturkės pagrindinė mokykla
Istorija
1834 m. Valstybinių turtų ministerija Inturkėje įkūrė mokyklą, 1846 m. joje mokėsi 21 mokinys. 1917 m. Inturkėje įkurta lenkų pradinė mokykla, o rudenį atidaryta ir lietuvių pradinė mokykla (lankė 8 mokiniai, kitais metais – 28). Inturkės lietuviška mokykla pradėjo veikti 1921 m. (mokėsi 59 mokiniai). Inturkės mokykla 1834–1949 m. buvo pradinė, 1949–1953 m. septynmetė, 1953–2001 m. vidurinė, 2001–2020 m. pagrindinė mokykla. 2020 m. mokykla panaikinta, ją prijungiant prie Molėtų pradinės mokyklos kaip skyrių, vykdantį ikimokyklinio, priešmokyklinio ir pradinio ugdymo programas.
Folklandinė lapė
Folklandinė lapė (Dusicyon australis), kartais folklandinis vilkas – išnykęs šuninių (Canidae) šeimos Pietų Amerikos lapių genties žinduolis. Buvo vienintelis vietinis sausumos žinduolis Folklando salose. Gyveno tiek Rytinėje saloje, tiek Vakarinėje.
Istorija
Pirmą kartą atrastas 1690 m. Džono Strongo (John Strong) ekspedicijos metu. Strongas vieną gyvūną net pasiėmė į laivą ir keletą mėnesių augino, bet pakeliui į Europą, išsigandusi patrankos šūvio, lapė iššoko už borto.
1833 m. salas aplankė anglų gamtininkas ir keliautojas Čarlzas Darvinas. Jis folklandinei lapei davė Canis antarcticus pavadinimą. Darvino ekspedicijos metu gyvūnas Rytų Folklando saloje buvo jau retas, o vakarinėje saloje sparčiai nyko.
Lapes medžiojo dėl kailių. Nuo 1860 m. pradėję keltis škotų avių augintojai lapes nuodijo baimindamiesi, kad jie gali kelti grėsmę jų auginamoms avims. Salose nebuvo jokių miškų, kuriuose galėtų gyvūnai pasislėpti. Taip pat lapės nejuto jokios baimės žmonėms, jas lengvai buvo galima prisivilioti.
Paskutinė folklandinė lapė, manoma, buvo sumedžiota 1876 m.
Panašūs straipsniai
Drontas
Šiaulių kraštas
thumb|right|300px Šiaulių kraštas – Šiaulių apskrities laikraštis, einantis nuo 1990 m. lapkričio 20 d. Šiauliuose, P. Višinskio g. 26.
Istorija
Rašo apie Šiaulių miesto bei rajono ir aplinkinių rajonų gyvenimo aktualijas, nagrinėja politines, socialines ir ūkines problemas.
Redakcija
Redakcijoje dirbo Antanas Adomaitis, Rūta Jankuvienė, Laima Aganauskienė, Petras Balčiūnas, Giedrius Baranauskas, Dalia Bičienė, Jadvyga Buivydienė, Algimantas Brikas, Algirdas Dankisas, Petras Dargis, Mykolas Deikus, Gražina Dunauskienė, Vytautas Gaižauskas, Linas Garbenis, Marius Glinskas, Rūta Jankuvienė, Reda Janulytė, Saulius Juškevičius, Dalia Karpavičienė, Vytautas Kirkutis, Virginija Kirnienė, Živilė Kavaliauskaitė, Loreta Klicner, Natalija Kondrotienė, Zenonas Kučinskas, Arūnas Limantas, Elona Limantienė, Vladas Mikalauskas, Angelė Mockutė, Vita Morkūnienė, Regina Musneckienė, Aloyzas Pintveris, Jonas Ruminas, Loreta Ripskytė, Vytautas Ruškys, Nijolė Saimininkienė, Aldona Sireikienė, Antanas Staponkus, Sigitas Stasaitis, Adolfas Strakšys, Janina Šaparnienė, Jolanta Šiurkuvienė, Jonas Tamulis, Janina Vansauskienė, Nijolė Veršinskienė, Stanislava Vičaitė, Rita Žadeikytė ir kiti.
Vyriausiasis redaktorius Vladas Vertelis.
Aukštoji araukarija
Aukštoji araukarija (Araucaria heterophylla) – araukarijinių šeimos, araukarijų genties augalas.
Paplitimas
Endeminė medžių rūšis Norfolko saloje. Dabar plačiai auginama Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, pietų Floridoje, pietų Teksase, Kalifornijoje palei Ramiojo vandenyno pakrantę, Havajų salose, Hondūre, Brazilijoje, Čilėje palei Ramiojo vandenyno pakrantę, PAR.
Aukštis, kamieno storis
Aukščiausia Norfolko salos endeminė augalų rūšis. Užauga iki 50-70 m aukščio ir su 1,25-1,75 m skersmens kamienu, nors pasitaiko medžių ir iki 350 cm skersmens kamienais.
Apibūdinimas
thumb|left|240px|Aukštosios araukarijos šakelė ir [[Kankorėžis|kankorėžiai]]
Hiacintas
Hiacintas (arba jacintas; Hyacinthus) – smidrinių (Asparagaceae) augalų gentis. Lietuvoje darželiuose auginama viena rūšis - rytinis hiacintas (Hyacinthus orientalis).
Aukštoji araukarija
Apibūdinimas
Kamienas tiesus, žievė pilkai ruda. Šakos iš kamieno išauga simetriškai.
Hiacintas
Pavadinimo kilmė
Graikijoje hiacintas laikytas liūdesio gėle. Sakmė byloja, kad ši gėlė išaugo iš jaunuolio Hiakinto kraujo. Vėjų dievas Zefyras pamilo Hiakintą, kuris buvo Apolono numylėtinis, tačiau iš pavydo (kai Apolonas jaunuolį mokė mėtyti diską) Apolono mestą Hiakintui diską nukreipė į jaunuolio galvą, kurią ir praskėlė. Liūdėdamas Apolonas iš jos išaugino gėlę hiacintą. Kadangi mirdamas Hiacintas sušuko „varge, varge“ (graikiškai „oi, oi“) - pasak sakmės - šiuos žodžius dar ir dabar galima įskaityti laukinio hiacinto žiedlapiuose.
Aukštoji araukarija
Rūšies pavadinimas
Dabartinio mokslinio lotynų kalba Araucaria heterophylla pavadinimo autoriai (Richard Anthony Salisbury), Franko. Lotyniškas mokslinis rūšies pavadinimas heterophylla reiškia skirtingi lapai, kadangi jaunų ir senų medžių lapų forma skirtinga. Anglų kalba žinoma kaip Norfolk Island Pine. Turi šiuos sinonimus:
Panaudojimas
Mediena tinkama medžio tekinimui, labai gausiai ją naudoja Havajų meno meistrai.
Dygliagalviai jūrešeriai
Dygliagalviai jūrešeriai (Ostracoberyx) – ešeržuvių (Perciformes) būrio, monotipinės dygliagalvių jūrešerių (Ostracoberycidae) šeimos žuvų gentis, paplitusi rytinėje ir šiaurinėje Indijos vandenyno dalyse bei vakarinėje Ramiojo vandenyno dalyje.
Gentyje 3 rūšys:
Duchni Mlodė
Duchni Mlodė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į rytus nuo Šniadovo, apie 16 km į pietus nuo Lomžos ir apie 78 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Grabovas (Lomžos apskritis)
Grabovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Alfonsas Lidžius
Alfonsas Lidžius (g. 1942 m. kovo 27 d. Grąžjūryje, Šilalės raj.) – fizikos mokytojas, savivaldybininkas, Lietuvos ir Joniškio rajono politinis veikėjas.
Biografija
1971 m. baigė Šiaulių K. Preikšo pedagoginį institutą. 1992–2003 m. Gataučių pagrindinės mokyklos direktorius, 1999–2003 m. Gataučių seniūnijos švietimo – kultūros centro direktorius. Nuo 1990 m. LDDP, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys.
Jeronimas Augustinas Liubomirskis
Kunigaikštis Jeronimas Augustinas Liubomirskis (, 1647 m. sausio 20 d. – 1706 m. balandžio 20 d.) – Lenkijos valstybinis ir karinis veikėjas iš Liubomirskių giminės. Kunigaikščių Liubomirskių Žešuvo linijos pradininkas.
Alfonsas Lidžius
Biografija
1995–1997 m., 1997–2000 m. (LDDP sąraše), 2003–2007 m. (LSDP) ir nuo 2007 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys. 2003–2005 m. Joniškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2005–2007 m. meras.
Vedęs, žmona Felicija, vaikai: Egidijus, Arnoldas, Asta ir Vaidotas.
Jeronimas Augustinas Liubomirskis
Biografija
1663 metais mokėsi Padujos universitete, įstojo į Maltos ordiną. 1668 metais, vadovaudmas būriui samdomui už savo lėšas, dalyvavo mūšiuose prieš etmoną Petrą Dorošenką.
Nuo 1670 metais tarnauja Karūnos armijoje. Dalyvavo kampanijoje 1671 metais prieš Krymo ordą, kur jis išsiskyrė mūšiuose už Braclavą ir Kalniką, paėmė Vinicą.
Liubomirskis dalyvavo Chotyno mūšyje ir Mikalojaus Jerinimo Seniavskio žygyje į Moldaviją 1673–1674 metais.
Sudargas
Sudárgas – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, kairiajame Nemuno krante, į vakarus nuo Jurbarko, kelių ir  kryžkelėje. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Sudargo Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (įrengta 1945 m.), Sudargo evangelikų liuteronų bažnyčia, kapinės, veikia Kidulių pagrindinės mokyklos skyrius (anksčiau – Sudargo Martyno Sederevičiaus pagrindinė mokykla), biblioteka, paštas (LT-71077), bendruomenės centras.
Kruopinė (Marijampolė)
Kruopinė – kaimas rytinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Gudelių.
Sudargas
Į vakarus nuo Sudargo eina siena su Kaliningrado sritimi (Rusija). Prie Nemuno, 1 km ruože yra išlikę penki Sudargo piliakalniai (IV–XIV a.).
miniatiūra|left|Atvažiuojant nuo pasienio pusės miniatiūra|left|Skveras prie mokyklos
Etimologija
Sudargo pavadinimas kilęs nuo asmenvardžio Sudargas (asmenvardinis vietovardis). Nors Lietuvoje ir negausu vietovardžių, kurie remiasi pavardės vienaskaita, tačiau tokių pasitaiko (Kavarskas, Musteika, galbūt Birštonas). Žinomas ir istorinis asmuo, kurio vardu gyvenvietė pavadinta – tai Žemaitijos didikas Sudargas, kurį nuo 1308 m. mini kryžiuočių ordino kronikos. Spėjama, kad čia buvo kilmingų lietuvių Sudargų rezidencija.
Istorija
Viduramžiais čia buvo vienas stipriausių krašto gynybos centrų kariaujant su teutonais, stovėjo žemaičių Sudargo pilis, kurią 1317 m. birželio 24 d. sudegino kryžiuočiai. Po to vietovė ilgam išnyko. Tik XVI a. pradžioje Lenkijos karalienei ir Lietuvos didžiajai kunigaikštienei Bonai ėmus kolonizuoti panemunę gyvenvietė ėmė augti.
1561 m. minimas kaimas. 1724 m. Jonas Mikalojus Radvila (tuometinis Jurbarko seniūnas) išrūpino iš Ldk Augusto II miestelio teises, leista turėti turgų, rengti du prekymečius. 1748 m. pastatyta medinė Sudargo bažnyčia. 1792 m. gegužės 12 d. Stanislovas Augustas suteikė miesto teises ir herbą. 1795 m. Sudargas atiteko Prūsijai, vėliau – Lenkijai.
XIX a. 2-ojoje pusėje Sudargas buvo svarbus knygnešystės centras, didelis spaudinių srautas ėjo per kleboną Martyną Sederevičių. 1870 m. rugpjūčio 28 d. Sudargas neteko miesto teisių. XIX a. pabaigoje jis minimas kaip Naumiesčio apskrities gyvenvietė Kidulių valsčiuje.
2000 m. patvirtintas dabartinis Sudargo herbas. 2003 m. įkurtas Sudargo bendruomenės centras. 2020 m. prie piliakalnių pradžios atidengta skulptūra rašytojui Dž. Selindžeriui ir jo romanui „Rugiuose prie bedugnės“ (aut. Nerijus Erminas). Iš Sudargo yra kilęs rašytojo prosenelis. 2022 m. atidengta skulptūrinė kompozicija paminėti Melno taikos sutarties 600 m. jubiliejų. Paminklą (skulp. Saulius Kriščiukaitis) sudaro laiptai, įskilusi gotikinė arka, kalavijas ir skydai su Vyčiu bei Kryžiumi.
2010 m. rugpjūčio 8 d. škvalas
2010 m. rugpjūčio 8 d. škvalas – vienas nuožmiausių ir daugiausiai žalos pridariusių škvalų nepriklausomos Lietuvos istorijoje.
2010 m. liepos mėnuo pasižymėjo itin karštais orais, daugiau nei savaitę laikėsi aukštesnė nei 30 °C dienos temperatūra. Manoma, kad tai buvo karščiausias liepos mėnuo Lietuvoje nuo pat XVIII a. pab. Vėliau temperatūra kiek nukrito, bet rugpjūčio 6-7 d. oras vėl įkaito iki 35 °C. Keičiantis oro masėms, rugpjūčio 8 d. naktį (maždaug tarp 3 ir 5 val.) šalį užklupo nuožmus škvalas.
Labiausiai nuniokotos buvo Alytaus (Alytaus, Varėnos raj.), Kauno (Kauno, Prienų, Kėdainių raj., Kaunas), Vilniaus apskritys (Trakų raj.), nors smarki audra užfiksuota ir pajūryje, Šiaulių apskrityje (Radviliškio, Šiaulių raj.). Vėjas, kurio greitis vietomis viršijo 26 m/s, rovė ir laužė medžius, ardė namų stogus, vartė stulpus. Smarkiai žaibavo. Klaipėdoje buvo užlietas senamiestis. Škvalo metu žuvo 4 žmonės: 3 žmonės žuvo ant palapinių užvirtus medžiams (prie Glūko ežero, prie Varėnio ežero ir Verbyliškėse prie Verknės), dar viena moteris žuvo Ginkūnuose, kai ant jos užvirto vėjo pakelta šėrykla. Griūvantys medžiai ir statiniai sužalojo dar bent 4 žmones, apgadino automobilius, kapines, namus. Daug kelių, ypač miškingose vietovėse tapo nepravažiuojami dėl užvirtusių medžių ir šakų. Medžiai išvartyti vietomis ištisais plotais, Lietuvos generalinės miškų urėdijos duomenimis škvalo metu išversta apie 150 tūkst. m³ medienos, audra pridarė nuostolių už 10 mln. litų. Be elektros liko ~14 tūkst. VST ir panašus skaičius RST klientų. Dėl išvirtusių medžių elektros atstatymo darbai miškingose vietovėse užtruko kelias dienas. Nuo škvalo smarkiai nukentėjo Kaunas – ten vėjas nuniokojo Ąžuolyną, Panemunės šilą, Botanikos ir Zoologijos sodus, Petrašiūnų kapines, dėl nutrauktų laidų sekmadienį neišvyko dalis troleibusų. Kaune po audros vagys ėmė vogti nutrūkusius elektros laidus. Miestui tvarkyti surengta visuotinė talka. Pivašiūnuose audra apgadino Pivašiūnų Švenčiausiosios Mergelės Ėmimo į dangų bažnyčią ir jos šventorių.
Jeronimas Augustinas Liubomirskis
Biografija
Liubomirskis išsiskyrė Lvovo mūšyje 1675 metais ir 1676 metais Voinilovo ir Žuravno mūšiuose. Buvo Jono Sobieskio išrinkimo šalininkas. Per daugelį metų teisėsi su Dimitrijumi Jurgiu Višnioveckiu dėl Ostrogiškių ordinacijos. 1676 metais tapo Karūnos didžiuoju vėliavininku, 1677 metais jo kariai be ATR sutikimo palaikė antiaustrišką sukilimą Vengrijoje. 1679 metais jis tapo Liudviko XIV rūmininku ir gaudavo kasmetinę 15 0000 livrų pensiją.
Valstybės tarnyba
Nuo 1702 metų balandžio iki lapkričio Karūnos lauko etmonas.
Nuo 1702 iki 1706 metų buvo Karūnos didysis etmonas.
1705 metais buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Užėmė pareigas: Karūnos lauko etmonas ir Karūnos didysis etmonas, Krokuvos kaštelionas nuo 1702 metų, Krokuvos vaivada, Karūnos didysis iždininkas nuo 1692 metų, Karūnos didysis vėliavininkas, Karūnos dvaro maršalka nuo 1683 metų.
Mirė giminės Žešuvo pilyje 1706 m. balandžio 20 d.
Šeima
1694 metais vedė Konstanciją Bokum (m. 1704). Vaikai:
Dexter Scott King
thumb|Dexter Scott King Deksteris Skotas Kingas (, g. 1961 m. sausio 30 d.) – antrasis pilietinių teisių lyderio Martino Liuterio Kingo ir Koretos Skot King sūnus, aktorius, dokumentinių filmų kūrėjas, aktyvistas už gyvūnų teises.
Jakač Borova
Jakač Borova  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į vakarus nuo Šniadovo, apie 19 km į pietvakarius nuo Lomžos ir apie 84 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Bingutė
Bingutė – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 7,5 km į šiaurės vakarus nuo Senosios Varėnos, Druckūnų kaimo pietinėje dalyje. Ežeras netaisyklingos L raidės formos, ilgis iš šiaurės į pietus – 0,21 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 129,3 m. Krantai aukštoki, tik pietrytinis kiek žemesnis. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Ežeras nenutekantis, priklauso Vardaunios upelio intako Dainavos upelio baseinui (Merkio baseinas).
Kareivių patrulių lenktynės
thumb|Vokietijos komanda [[1932 m.]] Kareivių patrulių lenktynės  – komandinis žiemos sportas, daugiakovė, biatlono pradininkas.
Sporto šaką sudaro 25 km slidinėjimas su alpinizmo su slidėmis elementais ir šaudymas iš graižtvinio šautuvo. Komandą sudaro 4 žmonės.
Kareivių patrulių lenktynės kaip demonstracinė sporto šaka vyko 1924, 1928, 1936 ir 1948 m. olimpinėse žiemos žaidynėse.
Lietuvoje
1955 m. per Lietuvos slidinėjimo čempionatą įvyko oficialios patrulių komandinės 30 km lenktynės, jas laimėjo Vilniaus II komanda (J. Jevgrafovas, V. Tichomirovas, S. Salivonas, V. Kazlauskas; 2:38,25).