cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Magnificat
Maldyno tikslas
Po įvadinių rubrikų pateikti skaitiniai kiekvienai dienai. Šiokiadienių šv. Mišių skaitiniai ir Evangelija pateikti su meditacijomis iš Bažnyčios Tradicijos. Sekmadieniais liturginius tekstus palydi Lietuvos dvasininkų homilijos. Taigi pirmasis šios knygelės tikslas – paskatinti pasauliečius aktyviai ir sąmoningai dalyvauti Eucharistijos šventime, gyventi su Dievo Žodžiu kasdien.
Be to, „Magnificat“ siekiama padėti tikinčiajam sustiprinti kasdienę asmeninę maldą. Todėl kiekvienai dienai siūloma rytmetinė ir vakarinė (arba kai kuriais atvejais naktinė) malda. Tai ištraukos iš Valandų liturgijos – Visuotinės Bažnyčios maldos. Pasauliečiams siūloma malda yra sutrumpinta siekiant, kad krikščionys galėtų surasti laiko Dievui įtemptoje kasdienybėje.
IndyCar Series
Pagal čempionato taisykles trejų metų laikotarpiui pakabas ir variklius tiekia tos pačios kompanijos. Šiuo metu konkursus yra laimėjusios Dallara (pakaboms) ir Honda (varikliams) kompanijos.
InyCar čempionatas pasižymi tuo, jog visų automobilių varikliai naudoja etanolį arba metanolį naudojančius variklius.
Nuo čempionato pradžios 1996 m. sezono pabaigoje yra apdovanojami ne tik sezono prizininkai, tačiau ir pats populiariausias sezono lenktynininkas. Penkerius metus iš eilės nuo 2005 m. šiuo apdovanojimu yra apdovanojama amerikietė lenktynininkė Danica Patrick. Tris kartus IndyCar čempionu (2001, 2002 ir 2006 m.) tapo Sam Hornish jaunesnysis.
Taškų skyrimas
IndyCar čempionate taškai skiriami už finišavimą tarp 33 pirmų lenktynininkų.
Rėmėjai
2009 m. pagrindiniu čempionato rėmėju tapo drabužių gamintoja „Izod“. Pagal sutartį, kuri vertinama 10 milijonų JAV dol., kompanija turėjo remti čempionatą penkerius metus, o prie IndyCar pavadinimo buvo pridėtas Izod pavadinimas.
2014 m. pagrindiniu čempionato rėmėju tapo telekomunikacijų bendrovė „Verizon Communications“.
2019 m. sausio mėn. buvo paskelbta, kad Japonijos komunikacijų bendrovė NTT taps „IndyCar“ serijos tituliniu rėmėju ir oficialiu partneriu.
Laukiai (reikšmės)
Laukiais vadinama:
Atėnų Panionios (krepšinio klubas)
Atėnų Panionios – Graikijos krepšinio klubas, dalyvaujantis šalies pirmenybėse. Klubas įkurtas 1919 m.
1991 m. ekipa laimėjo Graikijos taurę, o 1999 m. pasiekė Koračo taurės pusfinalį.
2007–2008 m. sezone klubas užėmė trečią vietą nacionaliniame čempionate.
Klubo spalvos – mėlyna ir raudona.
Komandos sudėtis 2008–2009 m.
2008 spalio 27 d.
Glėjinis dirvožemis
Glėjinis dirvožemis – dirvožemis, susidarantis itin drėgnose vietose. Dėl didelio žemės drėgnumo susidaro anaerobinės (bedeguonės) sąlygos, lemiančios geležies suirimą. Glėjinis dirvožemis yra melsvai ar žalsvai pilkos spalvos.
Glėjiniai dirvožemiai labiausiai papiltę tundroje.
Laukelis (Šalčininkai)
Laukelis – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 11 km nuo Šalčininkų.
Wasting Light
Wasting Light – septintasis studijinis amerikiečių alternatyviojo roko grupės „Foo Fighters“ albumas, išleistas 2011 m. balandžio 12 d. Tai – pirmasis grupės albumas, kuriame groja gitaristas Pat Smear, nuo 1997 m. išleisto „The Colour and the Shape“, taip pat pirmasis, kuriame grupę sudaro penki nariai. Norėdamas atkurti senųjų grupės įrašų skambesį, grupės lyderis Dave Grohl savo garaže įrengė studiją, kurioje buvo naudojami tik analoginė garso įrašymo technika. Albumą prodiusavo Butch Vig, kuris su Grohl jau dirbo anksčiau, įrašinėjant grupės „Nirvana“ albumą „Nevermind“. Visas albumo kūrimo ir įrašymo procesas buvo nufilmuotas ir parodytas filme „Foo Fighters: Back and Forth“.
Acinananos drėgnieji atogrąžų miškai
Acinananos drėgnieji atogrąžų miškai – gamtinis pasaulio paveldo objektas, esantis Madagaskaro salos rytinėje dalyje. Šie miškai pasižymi unikalia biologine įvairove, kuriai būdinga endeminių rūšių gausa. Į UNESCO sąrašą Acinananos drėgnieji miškai buvo įtraukti 2007 m. dėl jų ekologinės svarbos, o 2010 m. paskelbti esantys rizikos grupėje. Bendras objekto plotas 479 661 ha, jis susideda iš 13 teritorijų šešiuose nacionaliniuose parkuose: Marojejy, Masoala, Zahamena, Ranomafana, Andringitra ir Andohahela.
Kadangi Madagaskaras nuo žemyninės dalies atsiskyrė prieš 60-80 mln. metų, miškuose susiformavo unikali rūšių įvairovė. 80–90 % gyvūnų ir augalų rūšių (iš viso apie 12 000) aptinkama tik šiame regione. Dėl miškų naikinimo, rytinėje Madagaskaro dalyje likę tik 8,5 % visų anksčiau buvusių miškų. Nykstant buveinėms, išnykimo grėsmė kyla ir didelei daliai čia aptinkamų rūšių. Siekis apsaugoti šią ekosistemą buvo viena iš pagrindinių priežasčių Acinananos miškus įtraukti į UNESCO sąrašą.
Dėl nepakankamai užtikrinamos žemės ūkio veiklos, miškų kirtimo, medžioklės ir gamtinių išteklių gavybos kontrolės, Acinananos miškai 2010 m. buvo įtraukti į objektų, kuriems gresia sunykimas, grupę.
Menchengladbachas
Menchegladbachas – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, prie Reino upės.
Sportas
2006 m. mieste vyko Pasaulio vyrų žolės riedulio taurė.
Italijos futbolo varžybos 1993–1994 m.
Italijos futbolo varžybos 1993–1994 m.
Nereikoniai
Nereikoniai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Joniškėlio, prie kelio. Kaimo viduryje auga ąžuolas, pasodintas apie 1860 m. gydytojo ir tautinio atgimimo veikėjo Adomo Sketerio gimimo proga. 2013 metais ūkininkų Sketerių sodybos vietoje pastatytas stogastulpis Adomui, Laurynui ir Konstancijai Sketeriams atminti.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas Martyno Švobos 1606 m. testamente. XX a. tarpukariu šalia vieškelio Šalkauskų šeima pastatė malūną, varomą vėjo jėga, o vėliau – vidaus degimo varikliu.
Žymūs žmonės
Iš Nereikonių kaimo kilo šie žymūs žmonės: tarpukariu dirbęs jūrų karininkas Teofilis Jurgaitis, operos dainininkė Salomėja Vaidžiūnaitė Aleksandravičienė (1913–1995).
Činčos salos
thumb|275px|Činčos salos XIX a.
Činčos salos  – trijų salelių grupė Ramiajame vandenyne, 21 km nuo pietvakarinio Peru kranto, netoli Pisko miesto (Ikos departamentas).
Didžiausia sala Šiaurės Činča (Isla Chincha Norte) yra 1,3 km ilgio ir 0,97 km pločio bei 34 m aukščio. Beveik tokio pat dydžio yra Centrinė Činča (Isla Chincha Centro), tuo tarpu Pietų Činča (Isla Chincha Sur) yra perpus mažesnė. Salos granitinės, skardingos. Čia peri gausios jūrinių paukščių kolonijos. Iki 1874 m. buvo vystoma guano gavyba.
Salose yra činčų kultūros liekanų. 1840 m. Peru pradėjo guano eksportą iš salų. 1864 m. balandžio mėnesį Ispanija, kuri nepripažino Peru nepriklausomybės ir siekė pelno iš guano prekybos, okupavo salas, taip sukeldama 1864–1866 m. tarp Peru ir Ispanijos vykusį Činčos salų karą.
Juozas Samajauskas
Juozas Samajauskas (1914 m. lapkričio 4 d. Slavikuose (Šakių raj.) – 2010 m. lapkričio 22 d. Šakiuose) – muzikos pedagogas, kompozitorius, dirigentas ir chorvedys.
Biografija
1936 m. baigęs Kauno suaugusiųjų gimnaziją, kurį laiką mokėsi Kauno Elenos Laumenskienės liaudies konservatorijoje. Neturėdamas pragyvenimo lėšų, studijas konservatorijoje nutraukė ir muzikos mokėsi savarankiškai.
1938 m. pradėjo dirbti Tauragės „Maisto“ fabriko kontoroje, suorganizavo vyrų chorą ir solistų vokalistų būrelį, surengė koncertų.
1948–1950 m. Klaipėdos muzikos mokykloje pas Juozą Karosą mokėsi choro dirigavimo, o pas Petrą Visockį – solinio dainavimo, dalyvavo koncertinėje veikloje.
1950–1979 m. – Klaipėdos muzikos mokyklos (vėliau muzikos technikumo, Stasio Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos) solinio dainavimo, choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, choro studijos (1961–1966 m.) ir vokalinių ansamblių vadovas. Choro programas papildė lietuvių ir užsienio kompozitorių kūriniais, dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūriniuose renginiuose. Mokykloje išugdė būrį dainininkų ir chorvedžių.
Diežiškių apylinkė
Diežiškių apylinkė (arba Dažiškių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kalesninkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Eišiškių rajonui. 1960 m. rugsėjo 29 d. prijungta prie Kalesninkų apylinkės (didžioji dalis) ir Urkionių apylinkės.
Panamos demokratinė revoliucinė partija
Panamos revoliucinė demokratinė partija (PRD, :) – Panamos kairioji politinė partija.
Istorija
Įkurta generolo Omaro Torichoso iniciatyva 1978 m. rugsėjo 22 d. Pirmajame Nacionaliniame kongrese buvo priimta demokratinio socializmo principus atitinkanti programa, tačiau O. Torichoso valdymas labiau priminė diktatūrą. O. Torichosas buvo ir partijos pirmininkas iki žūties aviakatastrofoje 1981 m.
1984 m. prezidento rinkimus laimėjo PRD lyderis A. Barleta. Tačiau šalyje kilus politinei krizei jis 1985 m. atsistatydino. 1984 m. parlamento rinkimuose kartu su kitomis Nacionalinės demokratų sąjungos partijomis PRD gavo 40 vietų iš 67 ir sudarė koalicinę vyriausybę. Įstatymų Leidybos susirinkimo pirmininku buvo išrinktas PRDP lyderis S. Gustavas Karisas.
1987–1989 m. palaikė nacionalinės gynybos vadą A. Noriegą, sudarė Nacionalinio išsivadavimo koaliciją, kuri dalyvavo 1989 m. rinkimuose. 1999 m. parlamento rinkimuose laimėjo 34 vietas iš 72. 2004 m. buvo sudaryta koalicija Naujoji partija, į kurią įėjo PRD ir nedidelė Panamos liaudies partija. PRD kandidatas Martinas Torichosas Espinas, partijos įkūrėjo O. Torichoso sūnus, buvo išrinktas šalies prezidentu, o partija gavo 41 iš 78 vietų parlamente.
Struktūra ir ideologija
Partijos skyriai yra visose provincijose. Nuo 2002 m. jie visi sujungti elektronine informacine sistema, kuri leidžia rengti partines e - konferencijas, neišvažiuojant iš namų.
Nacionaliniai kongresai vyksta kas treji metai. Jame renkama Nacionalinė direktorija, kuri sudaro Vykdomąjį komitetą.
Pastaruoju metu daugiausia dėmesio skiriama alternatyvios energijos panaudojimui. Tai tapo ir partijos, ir valstybės programa.
Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1986 m. 1989 m. įtarus, kad rinkimų rezultatai suklastoti, Socinternas buvo pristabdęs PRD narystę SI. 1996 m. rugsėjo 9 d. grąžintas konsultacinio nario statusas, tikroji narė nuo 2003 m. spalio 27 d.
Psichika
Psichopatologiniai tyrimai patvirtina, jog, pažeidus smegenų nervų sistemą; ypač galvos smegenų žievę ir retikulinę sistemą, psichinės funkcijos sutrinka.
Psichikos filogenezė ir ontogenezė
Filogenetinis požiūris. Yra manoma, kad savo ontogenezėje žmogus pakartoja filogenezę. Psichika gali būti išsivysčiusi įvairiais lygiais, tiek filogenetiniu, tiek ontogenetiniu požiūriu. Psichikos vystymąsi sąlygoja nervų sistemos vystymasis.
Filogenezės lygiai:
Emilija Pakštaitė-Sakadolskienė
Emilija Sakadolskienė-Pakštaitė (1955 m. balandžio 18 d. Čikaga) – pedagogė ir chorvedė, muziko Balio Pakšto duktė.
Biografija
Pirmieji muzikos mokytojai buvo tėvai, o vėliau skambinti fortepijonu mokė A. Kučiūnas, F. Ganz, S. Dortman ir T. Kozuch, dainuoti mokė A. Stephens, A. Peters ir N. Williams, smuikuoti P. Matiukas. 1973 m. baigė Marijos gimnaziją, vėliau lankė lietuvių kalbos ir literatūros kursus bei seminarus. 1976 m. baigė De Paulo universitetą Čikagoje ir iš muzikos pedagogikos įgijo bakalauro laipsnį, o 1985 m. tame pačiame universitete gavo muzikos magistro laipsnį. 1985 m. stažavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, nuo 1990 m. Marylando valstybinio universiteto edukologijos ir muzikos pedagogikos doktorantė, vėliau filosofijos mokslų daktarė.
Nuo 1976 m. mokytojavo Cicero, Čikagos ir Vašingtono pradžios mokyklose, dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą bei muzikos pedagogiką Čikagos, Vašingtono ir Marylando universitetuose. 1980–1983 m. buvo dienraščio “Draugas“ redaktorė, 1989–1990 m. informacijos vedėja Lietuvos ambasadoje Vašingtone, vėliau vertėja. 1970–1988 m. kanklių ansamblio vadovė Čikagoje. Surengė nemaža koncertų, dalyvavo tautinių šokių ir dainų šventėse Čikagoje ir Toronte. Buvo „Dainavos“ ansamblio chormeisterė ir dirigentė, vadovavo mergaičių „Audros“ ir „Grandies“ chorams, smuiku griežė F. Strolios vadovaujamame styginių orkestre. 1976–1984 m. Čikagos Lietuvių operos moterų choro chormeisterė, 1986–1988 m. Čikagos pedagoginio instituto etnografinio ansamblio muzikos vadovė, nuo 1989 m. „Dainos" choro vadovė Baltimorėje, MD. Chorą parengė 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
E. Sakadolskienė dalyvauja visuomeniniame gyvenime. 1988 m. kalbėjo Pasaulio lietuvių IV Kultūros kongrese Toronte. 1987 m. lapkričio 29 d. Čikagos katedroje Lietuvos krikščionybės 600 metų jubiliejiniame minėjime Clevelando ir Čikagos jungtinis choras atliko J. Govėdo giesmę chorui ir vargonams „Kristui karaliui“ – dirigavo E. Sakadolskienė. Buvo 1991 m. 7-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės dirigentė Kaune.
Lelai
Lelai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Žarėnų, į šiaurę nuo Minijos.
Emilija Pakštaitė-Sakadolskienė
Biografija
Nuo 1992 m. vadovauja APPLE muzikos kursams ir muzikos mokytojų kvalifikacijos kursams Lietuvoje. Su Čikagos kanklių ansambliu ir B. Pakšto birbynių trio įrašė ir išleido harmonizuotų lietuvių liaudies dainų plokštelę „Eikime mudu abudu“ (1984).
Lelai
Istorija
Apylinkėse stovėjo Lelų dvaras. Dabar jo vietoje auga Lelų ąžuolas. Kolektyvizacijos ir melioravimo metu gyventojai iškeldinti į Žarėnus.
Emilija Pakštaitė-Sakadolskienė
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Vivulskis
Antanas Vivulskis (, 1877 m. vasario 20 d. Totmoje, Vologdos sritis, Rusija – 1919 m. sausio 10 d. Vilniuje) – lenkų-lietuvių architektas ir skulptorius, kūręs dabartinės Lietuvos ir Lenkijos teritorijoje.
Biografija
Gimė Rusijos gilumoje, kur jo tėvas mokęsis miškų ūkio mokykloje buvo likęs dirbti. Po tėvo mirties su motina sugrįžo į Lietuvą. 1919 m. sausį Vilniuje dalyvavo kovose prieš Raudonąją armiją.
1897–1901 m. studijavo architektūros akademijoje Vienoje, 1902–1909 m. aukštojoje dailės mokykloje Paryžiuje. Nuo 1913 m. gyveno Vilniuje.
Vyskupo Jurgio Matulaičio leidimu, A. Vivulskis po mirties buvo palaidotas jo suprojektuotoje Švč. Jėzaus Širdies bažnyčioje. 1932 m. įrengta skulptoriaus Boleslovo Balzukevičiaus atkapinė plokštė su A. Vivulskio, apglėbusio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčios maketą, atvaizdu. 1962 m. architekto palaikai perlaidoti Rasų kapinėse.
Dagilynė
Dagilynė – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 1,5 km į rytus nuo Raubonių, prie Tatulos, netoli plento. Yra parkas.
Krėfeldas
Krėfeldas – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Rūro aglomeracijoje prie Reino. Išvystyta mašinų, plieno, spalvotosios metalurgijos, tekstilės, chemijos, siuvimo pramonė.
Dienos žodis (dienraštis)
Dienos žodis – iliustruotas informacinis dienraštis, ėjęs 1933 m. Kaune.
Istorija
Leido ir redagavo V. Stulgaitis. Pirmasis numeris pasirodė 1933 m. birželio 24 d. Spausdino Raidės spaustuvė. Išėjo 23 numeriai.
Spausdintos įvairios žinios iš užsienio. Nemažai vietos skirta kriminalinei kronikai, stichinėms nelaimėms. Informuota apie įvykius iš Lietuvos miestų, skelbtos trumpos žinutės su ironiškais komentarais.
Dabužių apylinkė
Dabužių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Kavarsko valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. 1954 m. prijungtos Pienionių apylinkė ir Dvarelių apylinkė, 1963 m. – Repšėnų apylinkė. 1971 m. kovo 12 d. Dabužių apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Budrių apylinkės, Šeimyniškių apylinkės ir Traupio apylinkės.
Dienos žinios
„Dienos žinios“ – kasdieninis radijo žinių ir vietinės informacijos biuletenis, pirmasis lietuvių periodinis leidinys Vokietijoje, leistas 1945–1949 m.
Antonas Filipovičius-Dubovnikas
thumb|Chajos Kremer namas Antonas Filipovičius-Dubovnikas (g. 1865 m. gruodžio 15 d. – 1930 m. gruodžio 18 d.) – Lietuvos ir Gudijos statybos technikas.
Dienos žinios
Istorija
Pradėtas leisti 1945 m. balandžio 21 d. Koburge, amerikiečių zonoje buvusioje karo pabėgėlių stovykloje. Perkeliant Koburgo stovyklos lietuvius 1945 m. birželio mėn. į Viurcburgą, o po kelių savaičių – į Zeligenštatą, kartu su jais kėlėsi ir biuletenio redakcija. Iki 1946 m. birželio 15 d. biuletenis vadinosi „Lietuviškoji informacija“, nuo 1946 m. birželio 15 d. iki 1949 m. birželio 13 d. – „Dienos žinios“. Biuletenis nustojo ėjęs 1949 m., likviduojant stovyklą. Iš viso išleista 1114 numerių.
Dažniausiai buvo rašomas mašinėle (1 egz.) ir kaip sieninis dienraštis kabinamas skelbimų lentoje. Tik 1947 m. balandžio – birželio mėn. buvo spausdinamas rotatoriumi 165 egz. tiražu ir platinamas prenumeratos būdu.
Į biuletenį buvo dedamos naujausios radijo (dažniausiai Londono BBC) žinios, jų nekomentuojant, ties informaciniuose biuleteniuose nebuvo leidžiama liesti platesnio pobūdžio ir tarptautinės politikos klausimų.
Kikkoman
Kikkoman – tarptautinė Japonijos kompanija, gaminanti maisto produktus ir gėrimus: sojų ir kitokius padažus, marinatus, saldumynus, sakę, sultis, sojų pieną ir kt. Įkurta 1917 m. gruodžio 7 d., turi padalinius ir gamyklas JAV, Nyderlanduose, Singapūre ir kitur.
Kompanijos istorija siekia XVII a., kada Takanaši šeima pradėjo sojų padažo gamybos verslą. Laikui bėgant Takanaši šeima ir nuo jos atskilusi Mogi giminės linija įkūrė kelias sojų padažo kompanijas, kurios 1917 m. susijungė į Noda Shoyu korporaciją. 1964 m. korporacijos pavadinimas buvo pakeistas į dabartinį – Kikkoman.
Nuorodos
Oficialus puslapis
Benediktas Dobroslavas Kalinauskas
Benediktas Dobroslavas Kalinauskas (1801 m. Baltmiškis ties Lyduvėnais – ?) – Lietuvos bajoras, 1831 m. sukilimo veikėjas.
Biografija
Baigė Raseinių apskrities mokyklą. 1816–1822 m. studijavo Vilniaus, Varšuvos, Vroclavo ir Heidelbergo universitetuose, priklausė slaptoms studentų organizacijoms. 1826–1827 m. kalintas Varšuvoje, vėliau policijos prižiūrimas gyveno Baltmiškyje, tėvo dvare.
Veikla 1831 m. sukilime
1831 m. pradžioje priklausė Raseinių sukilėlių komitetui, kovo 26 d. su kitais vadovavo sukilėliams užimant Raseinius, sudarė Raseinių apskrities laikinąją valdžią.
Sukilimo pradžioje buvo Raseinių apskrities sukilėlių kariuomenės vyriausiasis vadas ir karo teismo pirmininkas. Vėliau vadovavo vadinamajam „Žemaitijos pasiutėlių“ raitininkų pulkui, dalyvavo kautynėse Raseinių, Telšių ir Šiaulių apskrityse.
1831 m. liepos mėn. su šiuo pulku dengė kitų sukilėlių dalinių atsitraukimą, o rugsėjo 15 d. pasitraukė į Prūsiją, iš ten persikėlė į Prancūziją.
Mandatorius
Mandatorius  – jaunesnysis valdininkas vidurinėje Bizantijos imperijoje, atlikęs kurjerio pareigas.
Mandatoriai buvo kurjeriai ypatingiems pavedimams, priskirti visų vyriausių civilinių ir karinių valdininkų (pvz., temų strategų, tagmų vadų, logotetų ir pan.) biurams. Mandatoriams vadovaudavo protomandatoriai ( 'pirmasis mandatorius') – vidutinio lygio valdininkai. Šie valdininkai nesusiję su rūmininko garbės titulu basilikos mandatōr ( 'imperatoriaus mandatorius').
Generolas pulkininkas (Prancūzija)
Generolas pulkininkas  – karinės pareigos Prancūzijoje Senosios santvarkos, Napoleono imperijos ir Burbonų restauracijos laikais. Generolai pulkininkai buvo kariuomenės rūšių viršininkai, pavaldūs Prancūzijos maršalams. Šios pareigybės buvo įvestos Pranciškaus I laikais.
Senosios santvarkos pabaigoje egzistavo šie generolai pulkininkai:
Liudvikas XIV manė, kad pėstininkų generolo pulkininko pareigos yra pernelyg galingos, todėl 1661 m. jas panaikino ir skyrė kariškius tik į garbės, bet ne galios teikiančias dragūnų (įkurtos 1668 m.), šveicarų gvardijos ir prancūzų gvardijos generolų pulkininkų pareigas. Pėstininkų generolo pulkininko pareigos buvo atkurtos valdant Liudvikui XV.
Visos generolų pulkininkų pareigybės buvo panaikintos Didžiosios Prancūzijos revoliucijos laikais, bet vėl atkurtos valdant Napoleonui I. Burbonų restauracijos metu kai kurios šių pareigų buvo suteiktos karališkosios šeimos nariams. Po 1830 m. pareigybės panaikintos galutinai.
Albinas Gulbinskas
Biografija
1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo kelių inžinieriaus specialybę. 1965m. apgynė ekonomikos mokslų kandidato dizertaciją.1980 m. ekonomikos mokslų daktaras (habilituotas daktaras, nostrifikuotas 1993 m).
1951–1953 m. Lietuvos geležinkelių valdybos inžinierius. 1953–1961 m. dėstė Vilniaus geležinkelių transporto technikume. 1962–1990 m. dirbo Ekonomikos institute, nuo 1981 m. Transporto problemų skyriaus vadovas, nuo 1984 m. ir instituto direktoriaus pavaduotojas moksliniam darbui. 1965–1994 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1992 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas. Nuo 1982 m. profesorius.
1990 m. dalyvavo rengiant Lietuvos Respublikos transporto plėtros programą, Lietuvos Respublikos transporto veiklos įstatymą. Ūkiskaitinio projekto Lietuvos Respublikos transporto sistemos funkcionavimas ir koordinavimas valstybės atkūrimo metu dalies Logistikos pagrindai t. 1-2 moksl. vadovas ir vienas autorių.
Skardis
thumb|250px|Skardis [[Graikija|Graikijoje]] thumb|250px|[[Mohero uolos|Mohero skardis (klifas). Airija]]
Tai erozinė reljefo forma, susidariusi dėl erozijos, abrazijos, dūlėjimo ir kitų geologinių procesų. Skardžiai dažni jūrų, vandenynų, upių pakrantėse, kalnuotose vietovėse, kuestose. Skardžius sudaro daugiausia nuosėdinės uolienos (smiltainis, klintis, kreida, dolomitas), dažnai – magminės (granitas, bazaltas).
Uoliniai jūros ar ežero kranto skardžiai vadinami klifais. Status griūvantis skardis dar vadinamas yžiumi.
Liepos 29
Liepos 29 yra 210-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 211-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 155 dienos.
Šventės
(kol kas neįvestos)
Dabužiai II
Dabužiai II – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Šeimyniškių.
Mantujos provincija
Mantujos provincija – Italijos provincija Lombardijoje. Provincijos sostinė – Mantuja.
Provincijos plotas 2339 km², gyvena 415 442 žmonės, yra 70 savivaldybių.
Sūdėnų senosios kapinės
Sūdėnų senosios kapinės, vad. Maro kapeliais, Maro kapais, Markapiais, Senkapiais, Kapeliais (valstybės saugomas kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 24213, senas kultūros vertybių registro kodas – L547) – nenaudojamos kaimo kapinės šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Sūdėnų kaimo pietrytinėje dalyje, 0,36 km į rytus nuo kaimo kryžkelės, kairėje kelio Sūdėnai–Žyneliai pusėje.
Kapinės
Įrengtos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi pailgoje, apie 120 m ilgio, 30 m pločio ir 0,5–1,0 m aukščio kalvelėje. Paviršius nelygus, duobėtas, žemėja link kraštų. Apaugusios spygliuočių jaunuolynu, o pietvakarinis galas nukastas.
Istorija
Kapinės veikė nuo XV a. iki XVIII a. pab. Jose laidoti Sūdėnų ir Žynelių kaimų gyventojai. Nuo XIX a. iki XX a. pr. buvo užkasami savižudžiai, neatpažinti skenduoliai, nekrikštyti kūdikiai. Pasakojama, kad kapinėse daug žmonių buvę palaidota 1710–1711 m. – vadinamaisiais Didžiojo maro metais, dėl to jas pradėta vadinti Maro kapais (Markapiais, Maro kapeliais). Mirusiems atminti nuo seno kapinėse stovėjo monumentalus medinis kryžius.
XX a. I pusėje kalvos pietvakariniame gale buvo kasamas smėlis. Duobėse rasta žalvarinių papuošalų, geležinių ietigalių ir kirvių, žmonių griaučių.
1935 m. kapines žvalgė Laukžemės pradžios mokyklos mokytojas Jonas Kungys, 1956 m. – kraštotyrininkas Vladas Šaulys ir muziejininkas Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 1995 m. – Kultūros paveldo centro istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė.
1972–1984 m. kapinės buvo paskelbtos vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV-533), 1997 m. įrašytos į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L547), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
Kamerūno socialdemokratinis frontas
Istorija
Įkurtas 1990 m. gegužės 26 d. po teorinių Studijų grupės – 89 parengiamųjų darbų, kaip atsvaras vienpartinei ultrakonservatyvaus Kamerūno Liaudies demokratinio judėjimo diktatūrai, siekiant ginti socialinį teisingumą šalyje. Į steigiamąjį susirinkimą Ntarikono parke atvyko apie 80 000 kamerūniečių, nors Bamendoje buvo sustiprinti kariniai patruliai. Kariuomenei pradėjus šaudyti šioje prekybinėje gatvėje, 5 neginkluoti studentai ir malūno darbininkas buvo užmušti.
1991 m. vasario 3 d. SDF organizavo Steigiamąją asamblėją, į kurią savo delegatus atsiuntė visi regionai. Joje buvo išrinktas Vykdomasis komitetas. Iki 2004 m. įvyko 6 partijos suvažiavimai. Partijos iniciatorius Ni Džonas Fru Ndi 1992 m. spalio mėn. laimėjo prezidento rinkimus, bet prezidentas Paulis Bija, suklastojęs rinkimų rezultatus ir remiamas kariškių, jam neužleido šio posto.
1995 m. SDF paskelbė Konstitucijos projektą, privertė valdančiąją kliką pradėti demokratizavimo procesą ir 1996–2002 SDF jau turėjo merus 62 savivaldybėse, 1997 m. – 43 parlamento narius. 1999–2002 m. Čačuangas Paulis buvo Nacionalinės Asamblėjos pirmininko pavaduotojas. 2003 m. SDF iškovojo 22 vietas 180 vietų parlamente.
Ideologija
1990 m. priimtas Manifestas, kuriuo partija siekia tautos vienybės, teisinės, laisvos ir demokratinės visuomenės, dvikalbės ir daugiakultūrės politikos, socialinių ir ekonominių teisių bei laisvių, saugoti tradicijas ir gamtą, politiką įgyvendinti tik per rinkimus. 1999 m. priimta nauja politinė programa.
Socialistų Internacionalo konsultacinis narys nuo 1996 m. rugsėjo 9 d., tikrasis narys nuo 1999 m. lapkričio 8 d.
Struktūra
Aukščiausi organai: Nacionalinis konventas, 55 narių Nacionalinis Vykdomasis komitetas, Nacionalinė patariamoji taryba ir politiniai komitetai. Būstinė Bamendoje. Turi atstovybes keliose Afrikos, Europos šalyse, JAV, Kanadoje.
Erio kanalas
thumb|250px|Pakeliamasis tiltas virš Erio kanalo
Erio kanalas  – kanalizuotas vandens kelias JAV šiaurės rytuose, Niujorko valstijoje. Jungia Hadsono upę (tuo pačiu Atlanto vandenyną) su Erio ežeru (tuo pačiu, Didžiųjų ežerų sistema). Ilgis nuo Bafalo miesto iki Kohoso (Mohoko ir Hadsono upių santakos) – 540 km.
Kanalas įrengtas 1817–1825 m., vėliau ne kartą rekonstruotas, keistas maršrutas. Dabartiniame maršrute yra 34 šliuzai.
William Gallas
Vilijamas Galasas (g. 1977 m. rugpjūčio 17 d.) – futbolininkas, Prancūzijos rinktinės ir Tottenham Hotspur klubo gynėjas.
Karjera
Vilijamas Galasas baigė Clairefontaine Prancūzijos futbolo akademiją. Futbolininko, kaip profesionalo karjerą pradėjo antroje divizijoje žaidžiančiam SM Caen klube, kuris 1996 m. buvo perkeltas į pirmą diviziją. 1997 m. perėjo į Olympique de Marseille klubą, kuriame žaidė ketverius metus. Debiutavo UEFA Čempionų lygoje. 2001 m. gegužės mėnesį už 6,2 milijonų svarų sterlingų perėjo į Chelsea FC. Su komanda yra laimėjęs FA Premier lygą, Anglijos lygos taurę. 2006 m. gegužę kontraktas baigėsi ir 2006 m. rugsėjį perėjo į Arsenal FC. Su nauja komanda pasirašė ketverių metų sutartį ir 2007 m. rugpjūčio 9 d. tapo Arsenal FC kapitonu. 2010 m. rugpjūčio 22 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Tottenham Hotspur klubu.
Galasas yra žaidęs už Prancūzijos U-18, su kuria laimėjo Europos čempionatą. 1997 m. žaidė FIFA pasaulio jaunimo čempionate už Prancūzijos U-20 rinktine. 2002 m. spalio 12 d. debiutavo prieš Sloveniją. 2006 m. žaidė pasaulio futbolo čempionate. 2011 m. birželio 6 d. nusprendė baigti karjerą nacionalinėje rinktinėje.
Pasiekimai
SM Caen Chelsea FC Arsenal FC
Pirma vieta Antra vieta
Kalmano filtras
Kalmano filtras – rekursinis filtras, kuris nuspėja tiesinio dinaminio proceso būseną pagal matavimus, kurie gaunami su triukšmu. Jis pavadintas garbei Rudolfo E. Kalmano, kuris 1960 m. paskelbė straipsnį apie šį filtrą.
Kalmano filtro veikimas
Kalmano filtro darbą kiekviename žingsnyje galima suskirstyti į dvi fazes: prognozavimo ir korekcijos.
Prognozavimas
Prognozuojama būsena nustatoma kaip ankstesnės būsenų kaitą nusakančios matricos ir ankstesnės pakoreguotos prognozuojamos būsenos sandauga, pridedant reakciją į įėjimus nusakančios matricos ir įėjimo sandaugą:
Prognozuojama būsenos kovariacija nustatoma iš ankstesnės pakoreguotos prognozuojamos kovariacijos, ankstesnės būsenų kaitą nusakančios matricos ir triukšmo kovariacijos:
Korekcija
Matavimo paklaida randama kaip skirtumas tarp faktinės matavimo reikšmės ir numatytos matavimo reikšmės (matricos, nusakančios matavimo modelį, ir prognozuojamos būsenos sandaugos):
Optimalus stiprinimo koeficientas nustatomas iš prognozuojamos būsenos, matavimo modelio ir paklaidos kovariacijos:
Pakoreguota prognozuojama kovariacija gaunama iš atitinkamų matmenų vienetinės matricos, optimalaus stiprinimo, matavimo modelio ir prognozuojamos kovariacijos:
Vaitkaičių apylinkė
Vaitkaičių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Laukuvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Rietavo rajonui. 1954 m. prijungta dalis Sarvyčių apylinkės ir dalis Ręsčių apylinkės. 1960 m. gruodžio 30 d. Vaitkaičių apylinkė prijungta prie Ręsčių apylinkės.
Jonas Balys
Jonas Balys (1909 m. liepos 2 d. Krasnavoje, Kupiškio valsčius – 2011 m. rugsėjo 9 d.) – etnologas, folkloristas, spaudos darbuotojas, vienas žymiausių Lietuvos tautosakininkų, istorijos daktaras.
Biografija
1924 m. baigė Kupiškio progimnaziją, 1928 m. Panevėžio mokytojų seminariją. Mokytojų Petro Būtėno ir Jurgio Elisono paskatintas susidomėjo liaudies buitimi ir kultūra, seminarijoje vadovavo Tautotyros žinių ir senienų rinkimo draugijai.
1928 m. įstojo į Lietuvos universitetą, studijavo istoriją, etnologiją ir folklorą. Dalyvavo Tautinio jaunimo sąjungos „Jaunoji Lietuva“ veikloje, 1929–1930 m. redagavo leidinį „Jaunoji Lietuva“. Vėliau tęsė studijas Graco universitete. 1933 m. baigė Vienos universitetą, už darbą „Der Schamanismus in Malakka und Indonesien“ gavo filosofijos daktaro laipsnį.
Nesavastingumas
Nesavastingumas ( „ne-atmanas“, ) – budizmo terminas, apibūdinantis kiekvieną būtybę, kaip neturinčią savasties – nemirtingo, vientiso ir nepriklausomo pagrindo, kuris būtų nekintantis ir amžinas. Pali budizmo raštai mini, kad visos gyvos būtybės susidaro iš penkių dalių vadinamų skandhais, kurie neturi savasties.
Budistų požiūris
Budistai užduoda klausimą: kaip gali egzistuoti kažkoks nekintantis esminis pagrindas, toks kaip atmanas, jeigu kartu su Visata viskas nuolatos keičiasi? Toks klausimas iliustruoja budizmo požiūrį, pagal kurį nėra jokio ego, super sielos, nemirtingos šerdies, kuri būtų nekintanti ir nemirtinga, nes viskas nuolatos kinta ir priklauso nuo kitų sudaromųjų dalių.
Jonas Balys
Biografija
1934–1935 m. dėstė VDU, Etikos katedros vyresnysis asistentas. 1935–1944 m. Lietuvių tautosakos archyvo vedėjas, įkūrė ir redagavo testinį leidinį „Tautosakos darbai“. 1942–1943 m. dėstė Vilniaus universitete, Tautotyros katedros vedėjas. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją Freiburge dirbo Vokiečių liaudies dainų archyve, 1946–1948 m. dėstė Pabaltijo universitete Hamburge.
1948 m. persikėlė į JAV, iki 1952 m. dirbo Indianos universiteto instruktoriumi, 1952–1954 m. Šiaurės Amerikos Arktikos instituto mokslinis bendradarbis. 1956–1981 m. dirbo Kongreso bibliotekoje Vašingtone. 1951–1958 m. redagavo leidinį „Lietuvių tautosakos lobynas“, 1966 m. „Lituanistikos darbai“. 1970–1976 m. ir 1979–1980 m. tautininkų žurnalo „Naujoji viltis“ redaktorius. 1979–1981 m. VLIK’o vicepirmininkas informacijos ir spaudos reikalams.
Nesavastingumas
Theravados budizmas ir nesavastingumas
Priešingai nuo brahmaniškų teorijų, Budos įžvalga sako, kad nėra jokios prielaidos esminės sielos, amžinojo pagrindo, hinduizme vadinamo atmanu, egzistavimui. Buda detaliai dėstė priešingą požiurį, vadinamą anatman: neegzistuoja jokia vidinė, tikra, esminė dvasinė asmenybė. Šis jo mokymas grįstas visuotiniu priežastingumu. Ir dėstomas ne nihilistiškai kalbant apie „nerealumą“, bet aiškinant kodėl kalbama apie savastingumą ir kaip matyti jį pozityviai integruotą gyvenimiškosios patirties protinių – fizinių veiksnių priežastinio sąryšio visumoje. Patį priežastinį sąryšį Buda dėsto analizuodamas sąlygotąją kilmę.
Jonas Balys
Mokslinė veikla
Lyginamuoju istoriniu metodu tyrinėjo tautosakos siužetus, jų geografinį paplitimą. Susistemino apie 16 tūkstančių autentiškų spausdintų ir Lietuvių mokslo draugijos fonduose bei Lietuvių tautosakos archyve saugomų rankraštinių lietuvių pasakų bei sakmių variantų. Sudarė tautosakos katalogų, parašė tautosakos studijų, parengė tautosakos rinkinių.
Nesavastingumas
Theravados budizmas ir nesavastingumas
Štai kaip Buda sako Dhamapadoje (XX sk. „Apie kelią“, 277–279):
Jonas Balys
Mokslinė veikla
Nuo 1951 m. redagavo tęstinį leidinį „Lietuvių tautosakos lobynas“. 1964–1967 m. vadovavo Lituanistikos institutui, įkūrė tęstinį leidinį „Lituanistikos darbai“. Bendradarbiavo Lietuvių enciklopedijoje, periodinėje spaudoje. Aktyviai reiškėsi lietuvių išeivijos visuomeninėje ir kultūrinėje veikloje. 1979–1981 m. VLIK vicepirmininkas.
Nesavastingumas
Theravados budizmas ir nesavastingumas
Ši analizė remiasi giliu pažinimu, kad jutimų tarpusavio žaismė, sudaranti protinių – fizinių veiksnių turinį, yra tik tai kas yra. Kruopščiai analizuojant šiuos veiksnius kintamumo, nepastovumo ar nepasitenkinimo požiūriu, daroma išvada, kad juose nėra jokios prigimtinės asmeninės tapatybės. Šis supratimas veda į išmintį (panna), sunaikina troškimus (nirodha), ir išlaisvina (nibbana) iš prisirišimo prie norų/proto (čitta).
Budistinio meditavimo siekis yra:
Nėra nieko kas turėtų kažką peržengti, jokios asmenybės ar sielos, kuri turėtų būti išlaisvinta, taip kaip nėra nieko ką būtų galima peržengti, nes kas buvo, buvo tik kvailai įsikabinusios, sąmoningumo polinkius turinčios iliuzijos vaidmuo, įgauti įpročiai ir atmintis.
Nėra į kur peržengti, tik būti čia ir dabar, su protu, kuris yra laisvas nuo iliuzijos. Atsiskleidimo procesas yra suprantamas, apgaulingumo našta palikta, neturintys šeimininko troškimai, kurie tai palaikė išnykę, tapsmas niekad daugiau. Bet Buda taip ir neatsakė kai kurių provuokuojančių klausimų. Atsiskyrėliui (paribbājako) Vacchagottai paklausus, „Ar egzistuoja koks nors pagrindas, kuris išlieka mums mirus?“, Buda pasirinko neduoti jokio atsakymo. Kai Ānanda vėliau paklausė apie jo nutylėjimą, Buda pasakė, kad patvirtinti ar paneigti savastingumo egzistavimą būtų lygu dvasininkų teorijų pritarimui ir visiškai supainiotų Vacchagotta.
Daugumos Budistų nesavasties požiūris atspindi supratimą, kad ilgalaikis esminis pagrindas neegzistuoja jokioje būtybėje – nėra visiškos – sielos, gyvybiškai svarbios esencijos, nėra jokio nemirtingo pagrindo. Bet dalis budistų ypač iš Mahayana budizmo, tokie kaip Jonangpa ir Tathagatagarbha, mano, kad yra Esminis Pats nepriklausantis nuo laikinų skausmą – sukeliančių skandhų. Jie mano, kad toks Esminis Pats yra transcendentinis, viską – prasismelkiantis Pats.
Mahajanos budizmas ir nesavastingumas
Kai kuriuose mahajanos tekstuose, yra priimtas šiek tiek skirtingas požiūris į nesavastingumą. Theravadoje (hinajanoje) nesavastingumo nagrinėjimas apsiriboja asmens savianalize; mahajanoje nagrinėjamos visos priklausomai atsirandančios dharmos, o pati laisvė nuo savasties čia vadinama šūnijata, arba tuštuma.
Imperatoriaus mandatorius
Imperatoriaus mandatorius  – Bizantijos imperatoriaus rūminininko titulas. Ta vienas iš žemiausių titulų, ketvirtas iš apačios (aukštesnis už vestitorių, žemesnis už kandidatos. Pareigybė egzistavo VII–XI a., po išnyko. Nesusijęs su mandatoriais.
Pagal 899 m. dokumentą Kletorologion imperatoriaus mandatorių skiriamasis ženklas buvo raudona lazda. Kartu su kitais žemo rango rūmininkais basilikoi mandatores buvo laikomi basilikoi anthrōpoi ('imperatoriaus vyrais'), jiems vadovavo specialus valdininkas prōtospatharios tōn basilikōn.
Juodoji palminė kakadu
Juodoji palminė kakadu (Probosciger aterrimus) – kakadu (Cacatuidae) šeimos papūga.
Išvaizda
Tai gana stambi papūga. Kūnas 54-80 cm, uodega – apie 25 cm ilgio; svoris – apie 1000 g. Plunksnų danga juoda, su vos pastebimu žaliu atspalviu. Snapas labai stambus, galingas, juodas, panašus į arų snapą. Kuodas didelis, iš siaurų ilgų ir atgal užlenktų plunksnų. Skruostai be plunksnų ir yra šviesiai raudonos, o papūgai susijaudinus – ryškiai raudonos spalvos. Aplink akis esanti plika sritis juoda. Rainelė tamsiai ruda. Kojos pilkos. Patelės mažesnės už patinus, jų snapas taip pat mažesnis.
Paplitimas
Gyvena Australijos šiaurėje, Keip Jorko pusiasalyje, Naujojoje Gvinėjoje ir artimesnėse salose.
Gyvenimo būdas
Apsigyvena tropiniuose miškuose, kur auga aukšti medžiai ir savanose su pavieniais medžais. Gyvena pavieniui arba nedidelėmis grupelėmis. Minta eukaliptų, akacijų, figmedžių sėklomis, vabzdžių lervomis, kurias lengvai savo stipriu snapu ištraukia iš po žievės ir šakų. Ieškodamos maisto gana vikriai laipioja didelių ir aukštų medžių šakomis. Balsas gana nemalonus, šaižus, o išbaidytos gana garsiai rėkia.
Lizdą įsiruošia senų medžių uoksuose. Dėtyje paprastai būna vienas kiaušinis. Peri apie 30 dienų. Po 10-12 dienų jaunikliai lizdą palieka ir dar apie 4-5 mėnesius jais rūpinasi tėvai.
Laikymas
Nelaisvėje dažnai laikomos zoologijos soduose. Laikyti namų salygomis gana sunku.
Sistematika
Išskiriami 4 porūšiai:
Tom Petty and the Heartbreakers
Grupė yra laikoma viena iš „heartland rock“ judėjimo pradininkių, kartu su tokiais muzikantais, kaip Bruce Springsteen ir Bob Seger. Nors šis judėjimas jau seniai užmirštas, grupė išliko populiari ir koncertavo iki 2017 m., kuomet mirė Petty. Po atlikėjo mirties grupė išsiskyrė. Paskutinis grupės albumas „Hypnotic Eye“ išleistas 2014 m. liepą. Grupė išvis yra pardavusi virš 80 milijonų įrašų visame pasaulyje.
Grupės nariai
Paskutinė sudėtis
Buvę nariai
Oberhauzenas
Oberhauzenas – miestas Vokietijos šiaurės vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Rūro aglomeracijoje, 35 km nuo Duisburgo. Susisiekimo mazgas, uostas prie Reino-Hernės ir Emšerio. Išvystyta metalurgija, mašinų, chemijos, stiklo pramonė. Išgaunama anglis.
Aronas Solcas
Aronas Solcas (1872 m. kovo 10 d. Šalčininkuose, Rusijos imperija – 1945 m. balandžio 30 d. Maskvoje, TSRS) – politikas, teisėjas. Buvo laikomas komunistų partijos sąžine. Buvo vienas iš nedaugelio aukščiausio rango komunistinių veikėjų, kuris prieštaravo J. Stalino vykdytam didžiajam valymui.
Dabužynė
Dabužynė – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Gelvonų ir 5 km nuo Bagaslaviškio miestelio. Kaimas yra tarp Gelvanės ir Stavarygalos ežerų.
Aronas Solcas
Biografija
Gimė 1872 m. kovo 10 d. Šalčininkuose, prekeivio šeimoje. Studijavo teisę Sankt Peterburgo universitete, kur įsitraukė į revoliucinę veiklą. Nuo 1898 m. priklausė Rusijos socialdemokratų darbininkų partijai, leisdavo ir platindavo uždraustą spaudą. Dalyvavo visose revoliucijose, daug kartų kalintas ir ištremtas. Tremties metu Turuchanske gyveno viename kambaryje ir dalinosi viena lova su J. Stalinu. 1917 m. tapo Tarybų Sąjungos komunistų partijos Maskvos tarybos narys, redagavo laikraštį Pravda ir Socialdemokratas. Nuo 1920 m. komunistų partijos centrinio revizijos komiteto narys. Nuo 1921 m. TSRS aukščiausiojo teismo teisėjas. 1920–1934 m. buvo komunistų partijos centro komiteto narys. Nuo 1935 m. TSRS generalinės prokuratūros atstovas, o vėliau TSRS aukščiausiojo teismo teisėjų kolegijos pirmininkas. 1937 m. spalį Jekaterinburge vykusioje partinėje konferencijoje išsakė abejones dėl vykdomo kadrų valymo ir iškart buvo atleistas iš savo pareigų. Bandė susisiekti su Stalinu, tačiau šis jam neatsakė. 1938 m. surengė bado streiką ir už tai buvo uždarytas į Maskvos psichiatrinę ligoninę, kur po 7 metų „gydymo“ mirė 1945 m. balandžio 30 dieną.
Dvi anglės ir kontinentas
Dvi anglės ir kontinentas – prancūzų režisieriaus François Truffaut 1971 metų filmas, paremtas Henri-Pierre Roché novele.
Siužetas
XX a. pradžioje Claude Roc, jaunas viduriniosios klasės prancūzas (Jean-Pierre Léaud), susipažįsta su Ann Brown, jauna anglų moterim (Kika Markham). Jie tampa draugais ir Ann pasikviečia Claude praleisti atostogas į Angliją, kur ji gyvena su motina ir seserimi. Prieš tuokdamiesi jie nusprendžia pagyventi metus atskirai, jausmų išbandymui.
Italijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Italijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Peugeot 107
Peugeot 107 – mažalitražis automobilis, gaminamas kompanijos Peugeot. Surenkamas „Toyota Peugeot Citroën Automobile Czech“ (TPCA) gamykloje, esančioje Koline, Čekijoje.
Automobilis pirmą kartą pristatytas publikai Ženevos automobilių parodoje 2005 m.
Ypatybės
Bagažinės dangtis iš ištisinio stiklo. 3 durų versijoje galiniai stiklai atsidaro į šonus kaip orlaidės. 5 durų versijoje galinių durelių stiklai taip pat atsidaro į šonus, o ne žemyn.
Mezenės įlanka
thumb|Baltosios jūros įlankos Mezenės įlanka – įlanka Baltosios jūros rytinėje dalyje, į pietus nuo Kanino pusiasalio, Archangelsko sritis ir Nencų autonominė apygarda.
Įlanka
Ilgis 105 km, žiočių plotis 97 km, gylis 5–25 m, akvatorija 6630 km². Į Mezenės įlanką įteka Mezenė, Kulojus. Mezenės žiotyse – Moržoveco sala. Potvynių vidutinis aukštis 10,3 m, didžiausias aukštis – 12 m. Prie Kulojaus žiočių nuo 1982 m. veikia 11,4 GWh potvynių – atoslūgių hidroelektrinė. Įlanka žiemą kartais užšąla, bet dažniausiai ledą sulaužo potvyniai ir atoslūgiai.
Gyvenvietės
Prie įlankos išsidėstę:
Gurgždis
Gentyje yra apie 36 rūšys. Lietuvoje auga šios:
Jurgis Japertas
Jurgis Japertas – spaudos draudimo metais gausiausią rankraštinių knygų rinkinį susidaręs ir perrašęs knygų perrašinėtojas.
Gimė prieš 1851 m., mirė po 1882 m., tikriausiai ūkininkas, iš Žemaitijos. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto bibliotekoje yra 55 vienetai jo rankraštinių tekstų įrištose ir neįrištose knygose, sąsiuviniuose, atskiruose lapuose, taip pat dar 8 spausdintose knygose.
1851–1882 m. Japertas perrašinėjo atskiras spausdintas knygas, rankraštinius tekstus, knygų, dažniausiai maldaknygių, dalis, sudarydavo įvairius rinkinius iš atskirų knygų, taip pat perrašydavo tekstus ir kitiems asmenims (pvz., Elenai Simutaitei iš Laukžemio parapijos perrašyta „Meditacija“, 1851).
Japertas dirbo labai preciziškai, antraštinius puslapius ar kai kurias atskiras raides rašė kaligrafiškai, gražino, naudojo kelių spalvų rašalą. Dalis Japerto perrašytų tekstų yra įrišta spausdintų knygų pabaigoje, dažniausiai maldaknygių (pvz., Motiejaus Valančiaus „Davatkų knygoje“ (1867?) – „Gadzinkos apie mūką Jėzuso Pono“; Valančiaus „Garbinime Švenčiausios širdies Dievo mūsų Jėzaus Kristaus“ (1874) – „Karunka saldžiausio vardo Jėzaus“). Įdomu pastebėti, kad jei Japertas turėjo kokią nors defektuotą knygą, kuriai trūko puslapių, tai jis tokius trūkstamus puslapius nusirašydavo ir tada įsirišdavo jau pilną knygą, pavyzdžiui, „Naujas altorius, arba Surinkimas persergėjimų ir maldų prie spaviednės, komunijos šventos dėl ligonių ir mirštančių“ (1864). Taip pat perrašydavo atskiras maldas, giesmes ir kitus religinės praktikos tekstus.
Savo rankraštinėse knygose Japertas yra palikęs įrašų, dokumentuojančiųjo darbą, pavyzdžiui, „Evangelijoje Nikodemo“ jis įrašė: „O! Dabar Antra karta apraszi Jurgis Japerts. metus 1873“, arba „Aukso knygelėje“: „Jurgis Japerts tą parrasʒi isʒ Drukawotos wadinama Auksa Kningiele metus 1882.“8 Viename „Evangelijos Nikodemo“ įraše Japertas nusako darbo tikslą ir įrašo rankraštinėms knygoms būdingą prašymą:
Ankstyviausios Japerto rankraštinės knygos – 1852 m. „Knygelė vedimo gero ir krikščioniško gyvenimo“ ir „Knygelė didžiai sugadlyva prie nabaštiko“ – tai įvairūs pamaldaus, doro, dievobaimingo gyvenimo ir pamokymų rinkiniai, nusirašyti be nuorodų į šaltinius iš skirtingų knygų.
Išlikę darbai
Atskiros spausdintos knygos (čia pateikiamos perrašymo datos):
Rankraštiniai tekstai:
Knygų dalys:
Rinkiniai:
Popiežius Inocentas VI
Popiežius Inocentas VI (, tikrasis vardas Etjenas Aubertas; 1282 m. arba 1295 m. Prancūzijoje – 1362 rugsėjo 12 d. Avinjone) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1352 m. gruodžio 18 d. iki mirties 1362 m. rugsėjo 12 d. Dar vadinamas Avinjono nelaisvės popiežiumi.
1342 m. išrinktas kardinolu. Po Klemenso VI mirties Aubertas konklavoje 1352 m. gruodžio 18 d. buvo išrinktas popiežiumi ir pasirinko Inocento VI vardą. Didžia dalimi dėl jo pastangų 1360 m. gegužės 9 d. tarp Anglijos karaliaus Eduardo III ir Prancūzijos Karaliaus Jono II Gerojo buvo pasirašyta Bretinji (Brétigny) taika, kurią vėliau istorikai pripažino reiškus Šimtamečio karo (1337–1453) pirmosios fazės pabaigą. Anglijos dominavimas Europos žemyne tuo metu buvo pasiekęs savo viršūnę.
Statkūniškės ežeras
Statkūniškės ežeras – ežeras Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, prie šiaurinio Žaslių miestelio pakraščio, Žaslių kaime. Tai vienas iš trijų ežerų, kuriuos jungia L-5 upelis (Laukystos intakas).
Geografija
Statkūniškės ežeras gamtinės prigimties, gana žuvingas. Altitudė yra 103,5 m, plotas – 7,9 ha. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 0,54 km, plotis iki 0,2 km. Krantai žemi, lėkšti. Dugnas uždumblėjęs, apaugęs vandens augmenija.
Izidoriaus Navidansko parkas
Žemaitijos botanikos parkas (Izidoriaus Navidansko parkas) – privatus botanikos parkas Skuodo rajone, Aleksandrijos seniūnijoje, Kalnėnų kaime. Plotas – 48 ha. Šiauriniame parko pakraštyje į pietus nuo 4 nedidelių tvenkinių yra anksčiausiai įveista ir geometriškai sutvarkyta 5 ha teritorija, suskaidyta tankiomis alėjomis, medžių juostomis. Tarp jų auga įvairiausi dekoratyviniai ir vaisiniai medžiai bei krūmai. Per parką teka upelis Spiginas. Parko prieigose auga Žukausko ąžuolas. miniatiūra|200px|left|Alėja, vedanti į parką miniatiūra|265px|right|Medžių alėja, vaismedžių sodas
Gargždupis (Minija)
Gargždupis – upelis Lietuvoje, Klaipėdos rajone; Minijos dešinysis intakas. Prasideda į pietvakarius nuo Gribžinių. Teka pietų kryptimi greta kelio, paskui pasuka į rytus. Įteka į Miniją 58,4 km nuo jos žiočių, tuoj į šiaurės rytus nuo Gargždų (kitapus greitkelio ).