cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gairės (Vilnius)
Redaktoriai
Povilas Masilionis, Vaclovas Paulauskas, Algis Kusta.
MFK Ružomberok
Ružomberoko miesto futbolo klubas, o trumpai MFK Ružomberok – Slovakijos futbolo klubas iš Ružomberoko.
Istorija
Klubas įkurtas 1906 m. Sėkmingiausias klubui buvo 2005/06 m. sezonas, kai buvo iškovotas čempionų titulas ir šalies futbolo taurė.
2022 m. birželio 14 d. ištraukus UEFA Konferencijų lygos burtus paaiškėjo, kad Lietuvos atstovai „Kauno Žalgiris“ kovos prieš „Ružomberok“.
2022 m. liepos 7 d. Slovakijoje įvykusiose rungtynėse Ružomberok rezultatu 2:0 nugalėjo varžovus. Pirmą įvartį į savus vartus pelnė Linas Pilibaitis, o persvarą padidino Štefan Gerec po įvarčio galva.
Atsakomosios rungtynės įvyko liepos 14 d. Marijampolėje. Jose įvarčių nebuvo pasiekta ir rungtynės baigėsi nulinėmis lygiosios.
Slovakai įveikė lietuvius bendru dviejų rungtynių rezultatu 2-0 ir pateko į kitą 2022–2023 m. Konferencijų lygos etapą.
Antrajame etape slovakams teko Riga FC iš Latvijos. Pirmosiose rungtynėse namuose rygiečiai net 3-0 sutriuškino varžovus.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Dubleriai
Klubo dubleriai – vienintelė dublerių komanda, pasiekusi s pusfinalį (2007 m.).
Vilkėnas III
Vilkėnas III – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Švėkšnos, prie kelio Švėkšna – Šyliai, Ašvos upės dešiniajame krante. Yra viena sodyba. Ribojasi su Vilkų Kampo, Gedikų, Šiaudėnų II, Pūzraviečių, Nautiltės kaimais.
Nuobauda
Nuobauda - nedidelė (palyginti su bausmėmis) sankcija už kokį nors pažeidimą ar nusižengimą.
Tarnybinė nuobauda
Pvz., už įstatymų pažeidimus, tarnybinius nusižengimus arba pareigūno, valstybės tarnautojo vardą žeminančius poelgius gali būti skiriamos šios tarnybinės nuobaudos: pastaba; papeikimas; kvalifikacinio rango pažeminimas arba pažeminimas pareigose; perkėlimas į žemesnes pareigas; atleidimas iš tarnybos.
Vaclovas Šimkus
Vaclovas Šimkus (1908 m. kovo 12 d. Užpelkių k. (Tytuvėnų valsč., Raseinių apskr.)) – 1993 m. sausio 3 d. Kanberoje (Australija) – muzikos pedagogas ir chorvedys.
Biografija
Mokydamasis dainavo chore ir dalyvavo 1924 m. I visos Lietuvos dainų šventėje Kaune. 1927 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją, mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje ir vadovavo Klaipėdos krašto Giedotojų draugijos chorams Pagėgiuose, Katyčiuose, Natkiškiuose, Vilkyškiuose ir kitur. Atlikęs karinę tarnybą, 1931 m. apsigyveno Pagėgiuose, dirbo muitinėje ir vadovavo Giedotojų draugijos chorams, suorganizavo 35 dalyvių vyrų chorą.
1939 m. vokiečiams okupavus Klaipėdos kraštą, pasitraukė į Tauragę, kur dirbo muitinėje ir dėstė muziką gimnazijoje. Lietuvai atgavus Vilnių, perkeltas į Kauną, dirbo muitinės viršininku.
1940–1941 m. mokytojavo Vilkaviškio gimnazijoje ir kartu mokėsi dainuoti bei muzikos teorijos Kauno konservatorijoje. Persikėlęs į Vilnių, buvo „Lietūkio“ elevatoriaus vedėjas ir kartu tęsė studijas muzikos mokykloje – baigė pedagogikos skyrių su sustiprinta chorvedyba ir muzikos teorija.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, ten vadovavo chorams lietuvių stovyklose, 1946 m. su Bronium Budriūnu suorganizavo lietuvių dainų šventę (dalyvavo 8 chorai – 400 dainininkų) ir buvo jungtinio choro dirigentas.
1949 m. emigravo į Australiją, Adelaidėje subūrė vyrų chorą, kurį 1951 m. pertvarkė į 50–60 dalyvių mišrųjį ir pavadino „Lithuania“ vardu. Šiam kolektyvui vadovavo daug metų, išmokė per 100 įvairių kūrinių, surengė nemaža koncertų lietuvių kolonijose ir australams. Choro repertuare buvo liaudies ir originalios dainos, B. Budriūno kantatos „Tėviškės namai“, „Lietuvos šviesos keliu“ ir kt. Chorui talkino solistai P. Rūtenis, A. Binkevičiūtė-Gečiuvienė, G. Vasiliauskienė. Didesni koncertai surengti 1951, 1952, 1954, 1958 ir 1960 m. Kultūros dienų festivaliuose Sidnėjuje ir Melburne. Choras dalyvavo Australijos lietuvių dainų šventėse. Taip pat vadovavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijos chorui Adelaidėje. 1969 m. persikėlęs į Kanberą, irgi vadovavo chorams.
Australijoje buvo viso lietuvių kultūrinio ir muzikinio gyvenimo organizatorius. 1961 ir 1962 m. – Lietuvių meno dienų bei dainų švenčių rengėjas ir dirigentas. Sukūrė apie 100 giesmių ir dainų. 1946 m. išleido 24 dainų rinkinį „Vyrų choro dainos“, 1949 m. – 22 dainų rinkinį „Dainos mišriajam chorui“. 1989 m. viešėjo Lietuvoje: Panevėžyje, Šiauliuose, Kelmėje, Tytuvėnuose, Klaipėdoje, Kaune ir Vilniuje. Domėjosi Lietuvos chorų pasiekimais, stebėjo moterų choro „Eglė“ repeticiją, dalyvavo Juozo Naujalio gimimo 120-ųjų metinių minėjime koncerte.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vaškai (Monkų apskritis)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVI a. viduryje kaime įkurtas ūkis ir sodyba, kuri iki 1859 m. priklausė Ivaškevičių šeimai, o nuo tada iki 1913 m. Rutkovskių šeimai.
Splius
UAB „Splius“ – viena didžiausių telekomunikacijų bendrovių Šiaurės Lietuvoje. Splius teikia interneto, kabelinės ir skaitmeninės televizijos bei fiksuoto ryšio paslaugas Šiauliuose, Šiaulių rajone, Klaipėdoje, Kretingoje, Radviliškyje, Kuršėnuose, Joniškyje, Kelmėje, Pakruojyje, Pasvalyje ir Naujojoje Akmenėje.
Remiantis LR Ryšių reguliavimo tarnybos ataskaitomis, 2013 metais, pagal internetu besinaudojančių gyventojų (fiziniai klientai) kiekį rinkoje, „Splius“ patenka į didžiausių Lietuvos interneto tiekėjų penketuką.
UAB „Splius“ ir VšĮ „Šiauliai plius“ sudaro „Splius“ įmonių grupę. VšĮ „Šiauliai plius“ – didžiausia žiniasklaidos grupė Šiaurės Lietuvoje, jungianti televizijos, naujienų portalo ir savaitraščio masines informavimo priemones. Pradėjusi kurtis 1994 metais žiniasklaidos grupė galutinai suformuota 2006-ųjų pabaigoje. Šiuo metu VšĮ „Šiauliai plius“ priklauso regiono televizija „S plius“, naujienų portalas „Etaplius.lt“, savaitraštis „Šiauliai plius“ bei to paties pavadinimo reklamos agentūra ir korespondencijos platinimo tarnyba.
Veikla
„Splius“ įmonių grupė veiklą vysto tokiomis kryptimis:
Istorija
1994 m. įkurta bendrovė „Šiaulių kabelinė televizija“. 1995 m. televizija pradėta transliuoti kabeliniu tinklu. 1999 m. televizija pervadinta į „S plius“.
2004 m. pradėtas leisti savaitraštis „Šiauliai plius“. 2008 m. įkurta „Šiauliai plius“ platinimo tarnyba. 2009 m. įkurtas naujienų portalas Etaplius.lt.
Café con leche
thumb|right|200px|Café con leche iš [[Asturija|Asturijos]] Café con leche (isp. 'kava su pienu') – ispaniškas kavos gėrimo variantas su pienu. Panašesnis į itališką caffe latte, negu į prancūzišką café au lait. Café con leche yra stipri kava (kartais tai espresas), santykiu 1:1 sumaišyta su pasterizuotu pienu. Cukraus ar kitokio saldiklio dedama pagal skonį.
Splius
Istorija
2019 m. Cgates pradėjo "Splius" įsigijimo procesą. Sutartis turėjo būti užbaigta gavus Lietuvos Respublikos konkurencijos tarybos (Konkurencijos taryba) pritarimą.
Café con leche
Šis gėrimas yra itin paplitęs Ispanijoje, daugelyje Lotynų Amerikos šalių, Filipinuose ir ispaniškos kultūros bendruomenėse įvairiose šalyse. Pvz., kubiečių gyvenamuose Tampos ir Majamio (JAV) rajonuose café con leche yra standartinis pusryčių gėrimas.
Splius
Istorija
2020 m. gruodžio 11 d. Konkurencijos taryba gavo "Cgates" pranešimą apie koncentraciją.
2021 m. Konkurencijos taryba atsisakė patvirtinti Cgates 100 % Splius akcijų įsigijimą, nes struktūra padarė išvadą, kad susijungimas labai apribotų konkurenciją mažmeninėje mokamos televizijos paslaugų rinkoje Šiaulių mieste.
2022 m. vasarį  Splius išreiškė paramą Ukrainai ir atsisakė transliuoti kelis Rusijos kanalus.
Nuo 2022 m. "Splius" veikia Šiaurės ir Vakarų Lietuvoje, būtent Šiaulių apskrities miestuose (Radviliškyje, Kuršėnuose, Joniškyje, Kelmėje, Pasvalyje, Naujojoje Akmenėje, Pakruojyje) ir Klaipėdos apskrityje (Kretinga, Gargždai, Šilutė), Panevėžys.
Šiaulių regiono televizija „S plius“
Šiaulių regiono televizija „S plius“ yra regioninis televizijos kanalas, nuo 1994 metų transliuojamas kabeliniu tinklu. 2003 metais „Splius“ televiziją imta transliuoti ir eteriu – 100 kilometrų spinduliu aplink Šiaulius. „Splius“ televizijos programą gali žiūrėti Šiaulių, Radviliškio, Kuršėnų, Kelmės ir kitų maždaug 40 kilometrų spinduliu nuo Šiaulių nutolusių miestelių gyventojai.
Savaitraštis „Šiauliai plius“
„Šiauliai plius“ yra nuo 2004 metų kiekvieną penktadienį leidžiamas savaitraštis apie Šiaulių miesto ir regiono savaitės įvykius ir aktualias problemas. Leidinys platinamas daugiau nei 21 000 vnt. tiražu Šiauliuose, Radviliškyje, Kuršėnuose, Kelmėje ir Joniškyje.
Naujienų portalas Etaplius.lt
2009-aisiais įkurtas pirmasis Šiaulių regionui skirtas naujienų portalas Etaplius.lt operatyviai pateikia informaciją apie regionui svarbiausius dienos įvykius bei aktualijas. 2009 m. naujienų portalas Etaplius.lt buvo pripažintas „Metų paslauga“ tarptautinėje verslo ir pasiekimų parodoje „Šiauliai 2009“. Novatoriškos žiniasklaidos konkurse „Nmedia“ portalas pelnė dvi nominacijas – „Už didžiausią pažangą regioninėje žiniasklaidoje“ ir „Už interaktyvumo skatinimą ir didinimą“.
„Šiauliai plius“ platinimo tarnyba
„Šiauliai plius“ platinimo tarnyba įkurta 2008 metais. Platinimo tarnyba rūpinasi periodinių leidinių pristatymu į prenumeratorių namus, juridinių asmenų korespondencija, skubių siuntų ir neadresuotos reklamos (lankstinukų) pristatymu.
Rėmimas
Nuo 2018 metų įmonė yra titulinis Šiaulių apskrities III futbolo lygos rėmėjas.
Įmonė remia ir Gargždų Bangos futbolo klubą, vyrų KK Kretinga, Šiauliai-7bet, bei motrų Šiauliai-Vilmers krepšinio klubus, Šiaulių Vairas regbio komandą.
2021 m. įmonė tapo vienu iš Gargždų automobilių lenktynių komandos "Garažo raktai" rėmėjų. Be to, bendrovė remia daugybę Lietuvos festivalių, įskaitant "Šiaulių dienas".
Bettino Craxi
Betinas Kraksis (Benedetto (Bettino) Craxi, 1934 m. vasario 24 d. Milane – 2000 m. sausio 19 d. Hamamete, Tunisas) – Italijos politinis veikėjas, buvęs Italijos ministras pirmininkas.
Biografija
Studijavo politologiją ir teisę, bet diplomo negavo.
Nuo 1951 m. Italijos socialistų partijos (PSI) narys. 1955–1968 m. savivaldybės tarybos narys, jaunimo organizacijų veikėjas. 1968–1994 m. parlamento narys, dirbo gynybos ir užsienio reikalų rūmuose.
1968–1983 m. PSI parlamentinės frakcijos pirmininkas, laikraščio „Avanti!“ direktorius. 1970 m. PSI nacionalinio sekretoriaus pavaduotojas, 1976 m. sekretorius, 1976–1993 m. partijos lyderis.
1983–1987 m. Italijos Ministras pirmininkas. Jam vadovaujant du kartus padidėjo bendrasis nacionalinis produktas, Italija tapo penktąja ekonomikos dydžiu šalimi, įėjo į G-7. Įvesta lanksti mokesčių skalė, palengvinusi verslo plėtrą. Tačiau B. Kraksis ir kiti socialistai bei koalicijos partneriai krikščionys demokratai buvo apkaltinti korupcija, ryšiais su mafija ir dėl šio skandalo ISP neteko rinkėjų paramos. Vengdamas arešto pabėgo iš šalies ir nuo 1994 m. gyveno Tunise.
1976–1989 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.
Vojškai (Monkų apskritis)
Vojškai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Teisutis Saldauskas
Teisutis Saldauskas ( 1937 m. rugpjūčio 17 d. Šiauliuose – 2000 m. spalio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, instrumentuočių autorius, estradinių ansamblių vadovas.
Biografija
1945-1955 m. mokėsi keliose Šiaulių miesto mokyklose, 1960 m. baigė Šiaulių muzikos technikumą, 1977 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetą.
1961-1963 m. Šiaulių statybos tresto estradinio orkestro vadovas, 1963-1979 m. Lietuvos Valstybinės filharmonijos ansamblių „Nemuno žiburiai“, „Vilniaus aidai“ vadovas. Kai 1963 m. prie Lietuvos valstybinės filharmonijos buvo nuspręsta įkurti profesionalų estradinį ansamblį, jam vadovauti iš Šiaulių buvo pakviestas Teisutis Saldauskas, kuris pasiėmė savo saviveikliniame ansamblyje jau dainavusius šiauliečius Ziną Jurgutytę, kuri tapo jo žmona, Nijolę Ščiukaitę, Juozą Garbenį, Adolfą Jarulį, taip pat šiauliečius pūtikus. Tik ritminę grupę naujajame kolektyve sudarė muzikantai iš Kauno. Ansamblis pagal kompozitoriaus B. Gorbulskio dainą pasivadino „Nemuno žiburiai“.
1978-1981 m. Vilniaus B. Dvariono muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1981 m. – Lietuvos konservatorijos dėstytojas.
Lietuvos kompozitorių sąjungos narys.
Saulius Budinas
Saulius Budinas (g. 1964 m. rugpjūčio 19 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Pradinę mokyklą baigė Tauralaukyje, vėliau mokėsi XII Klaipėdos vidurinėje mokykloje. 1982–1988 m. studijavo Kauno politechnikos institute, tekstilės mašinų inžinierius mechanikas.
1988 m. Klaipėdos kojinių fabriko siuvimo cecho, vėliau – technikos technologijos skyriaus viršininkas. 1992 m. parduotuvės „Sabina“, 1998 m. UAB „Pajūrio Sabina“ (boulingo klubas „Smūgis“) savininkas ir direktorius.
2010–2015 m. laimėjo konkursą ir penkerius metus vadovavo valstybinės įmonės „Regitra“ Klaipėdos filialui. 2015–2019 m. dirbo Klaipėdos miesto savivaldybės administracijos direktoriumi.
2022 m. Liberalų sąjūdžio iškeltas kandidatu į Klaipėdos merus.
Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Klaipėdos miesto skyriaus narys, 2006 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
2004–2007 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
Klaipėdos boulingo klubo narys.
Šeima
Sutuoktinė Raimonda, vaikai Rytis, Eglė, Gytis.
Žemaitiškoji Vikipedija
Žemaitiškoji Vikipedija (žem. Žemaitėška Vikipedėjė) – Vikipedija, kuri rašoma žemaičių tarme.
Istorija
Žemaitiškoji Vikipedija pradėta kurti 2006 m. kovą. 2007 m. vasario 9 d. Vikipedija peržengė 1 tūkst. straipsnių ribą, 2008 m. sausio 24 d. – 5 tūkst., 2010 m. balandžio 7 d. – 10 tūkst. , 2016 m. vasario 23 d. Vikipedijoje jau buvo 15 tūkst.
2010 m. buvo siūlyta projektą uždaryti, tačiau pasiūlymui nepritarta.
Šilininkai (reikšmės)
Šilininkais vadinami kaimai:
Gyvenvietės Mažojoje Lietuvoje:
Paklaniai
Paklaniai – kaimas centrinėje Raseinių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietus nuo Raseinių.
Šlyžys
Šlyžys, šlyžė  – smulki gėlavandenė plokščiųjų vijūnų (Balitoridae) šeimos žuvis, dažna Lietuvoje ir gyvenanti daugelyje Eurazijos vandenų.
Išvaizda
Kūnas cilindriškas, nugara tamsiai ruda, šonai tamsiai geltoni su tamsiai rusvoms dėmėmis. Išilgai šonų tęsiasi dvi siauros šviesesnės linijos, kuriose dėmelės smulkesnės. Šonai padengti smulkiais žvyneliais, jie išsidėstę padrikai, nedengia vienas kito kraštų.
Pelekai pilkšvai gelsvi, dėmėti, apvaliais kraštais. Uodegos pelekas lygiašonio trikampio formos, be iškarpos. Nuo kirtiklio skiriasi mažiau ryškiu dėmėtumu.
Prie žiočių yra trys poros ūsų.
Suaugę šlyžiai būna 10–12 cm (retai iki 15 cm) ilgio ir 7–8 g (retai – iki 15–20 g) svorio.
Arealas
Lietuvoje dažna.
Azijoje gyvena keli šlyžių porūšiai.
Ekologija
Lietuvoje gyvena daugelyje upių ir upelių su smėlėtu ar akmenuotu dugnu. Nemėgsta dumblingo dugno, neaptinkami nepratakiuose ežeruose.
Šlyžys yra dugninė sėsli žuvis, didžiąją dalį laiko besislapstanti tarp akmenų, kerplėšų, augalų. Vidutinis tankis – 50–80 individų hektare, biomasė – iki 1 kg/ha. Nepalankiomis sąlygomis – išdžiūstant vandens telkiniui ar įšąlant iki dugno – gali įsirausti į dumblą ir ilgam išlikti gyvi.
Subręsta antraisiais gyvenimo metais, o auginami akvariumuose – net ir pirmaisiais. Neršia gegužės–birželio mėn., kai vandens temperatūra pasiekia +10–12 °C. Patelė išneršia kelis tūkstančius ikrelių, kurie vystosi 8–11 parų, kai vandens temperatūra yra +16 °C.
Panaudojimas
Šlyžiai nėra verslinės ar mėgėjiškos žvejybos objektai. Juos neretai rankomis ties akmenimis gaudo vaikai. Kartais naudojami kaip jaukas gaudant kitas žuvis.
Kartais auginami akvariumuose.
Jurgis Hopenas
Biografija
1913 m. studijavo Krokuvos dailės akademijoje. 1914-1920 m. gyveno Peterburge, nuo 1921 m. su pertraukomis studijavo Vilniaus universitete, nuo 1931 m. jame dėstė; nuo 1937 m. docentas. Dirbo Vilniaus mokslo bičiulių draugijos muziejuje. Nuo 1946 m. gyveno Lenkijoje, dėstė Torunės universitete, 1947-1961 m. Grafikos katedros vedėjas.
Kūryba
Sukūrė ofortų ciklų istorine, buitine, urbanistine tematika (aplankai „Senasis Vilnius“ 1924 m., 1925 m., 1927 m., teatro dekoracijų, knygų iliustracijų, ekslibrisų, nutapė portretų, Vilniaus vaizdų. 1929-1932 m. restauravo Vilniaus universiteto P. Smuglevičiaus ir J. Lelevelio salių dekorą. 1933 m. sukūrė Trakų pilies freskų kopijų. 1938-1939 m. sgrafito technika dekoravo Vilniaus katedros Vyskupų koplyčią, 1942-1943 m. (su kitais) – Lentvario ir Perlojos bažnyčių, 1944 m. – Šv. Jokūbo ir Pilypo bažnyčios Vilniuje interjerą. Sukūrė Lietuvos istorinių vietovių dokumentinių fotografijų seriją. Jo kūriniams būdingas detalus piešinys, ryškūs baroko, vėlyvojo romantizmo bruožai.
Kresida (palydovas)
Išskyrus palydovo dydį ir orbitą, daugiau nieko nežinoma. Dauguma charakteristikų apskaičiuota teoriškai.
Seagram Building
Seagram Building – modernistinio stiliaus dangoraižis, stovintis Viduriniame Manhatane, Niujorke. Pastato dizainą kūrė vokiečių architektas Ludwig Mies van der Rohe, bendradarbiaudamas su amerikiečiu Philip Johnson. Dangoraižis pastatytas 1958 m. Tai vienas aukščiausių miesto pastatų.
Režisierius
thumb|right|Režisierius (dešinėje) duoda nurodymus prieš kitos scenos filmavimą Režisierius ( – galva; – vadovauju) – žmogus, tiesiogiai atsakantis už kino ar televizijos filmo gamybą ir kūrimą, teatro ar radijo spektaklio (laidos) pastatymą.
Režisierius vadovauja darbui, susijusiam su kino filmų, televizijos ar radijo laidų, teatro ar radijo vaidinimų kūrimu taip pat rūpinasi renginių menine visuma. Režisierius atrenka aktorius atskiriems vaidmenims, aptaria su jais vaidmenis ir vadovauja jiems repeticijų metu.
Tačiau režisierius ne visada turi už viską atsakyti. Režisierius dažniausiai renkamas prodiuserio, kurio užduotis atlikti visas sąlygas, kurias pateikia kino studija ar kita kompanija. Režisierius yra universalus specialistas, turintis vizualinę ir plastinę vaizduotę, meninių ir organizacinių gebėjimų, gebantis įkūnyti savo arba prodiuserio ar užsakovo idėjas scenoje ir ekrane.
Televizijos režisierius
Televizijos režisieriaus specialybė tiesiogiai susieta su technikos plėtra: kuo technika įmantresnė, tuo televizijos režisierius turi daugiau galimybių savo darbą atlikti įdomiau ir šiuolaikiškiau.
Dažniausiai ne scenaristas ir net ne prodiuseris, bet televizijos režisierius suformuoja galutinį rezultatą, tad žiūrovas žiūri režisieriaus akimis, pamatydamas tai, ką profesionalas „įdėjo“ į kadrą.
Kino režisierius
Kino režisieriaus profesija yra viena iš pagrindinių kino mene. Jis tiesiogiai valdo filmavimo procesus. Kino režisierius privalo realizuoti pagrindinę mintį (ką aš noriu pasakyti ir ką žiūrovas turi suprasti). Jis turi vadovauti aktoriams, operatoriams ir vadovauti filmo montavimo darbams.
Kino režisierius galima suskirstyti į 8 pagrindines charakteristikas:
Vaizdo klipų režisierius
Vaizdo klipų režisierius sugalvoja artistinius ir dramatinius aspektus klipe, iki kol nurodo klipo veiksmą, techine komandą, aktorius, modelius ir šokėjus. Jie gali ir pasirodyti, ir nepasirodyti pačiam klipo veiksme.
Šaltiniai
Regisseur Leikstjóri Режиссер Regisseur Regisseur Reżyser Režija Yönetmen
Static-X
Static-X – amerikiečių industrial metal grupė, susikūrusi 1994 metais Los Andžele.
Debiutas ir greitas išpopuliarėjimas
Static-X grupės pasižymi bandymu suderinti elektroninės muzikos garsus su agresyviais gitarų skambesiais, tarp kurių galima atrasti užuomenų iš gothic ir industrial stilių. Kvarteto eksperimentavimas jiems atnešė sėkmę ir jau 1998 m., tada buvo pasirašyta sutartis su Warner Brothers Records kompanija. Po sutarties praėjus trims mėnesiams, išleistas debiutinis albumas Wisconsin Death Trip, kuris tapo auksiniu. Grupė daug koncertavo. Bet tai pareikalavo aukų, po albumo Machine (2001 m.) išleidimo grupę paliko gitaristas Fukada, kadangi norėjo daugiau laiko praleisti su savo šeima ir išbandyti kitas galimybes muzikoje. Greitai buvo rasta pamaina, prie grupės prisijungė grupės Dope gitaristas Tripp Eisen. Įvykus permainoms, grupė pradėjo dirbti su naujomis idėjomis prie savo trečiojo albumo Shadow Zone (2003 m.). Prieš pradedant įrašinėti albumą, grupę paliko Ken Jay, to priežastimi tapo skirtingos pažiūros į muziką. Per albumo įrašymą prie būgnų stojo grupės A Perfect Circle būgnininkas Josh Freese, vėliau buvo rasta ir ilglaikė Jay Ken pamaina, tai grupės Seether būgnininkas Nick Oshiro. Kitais metais buvo išleista įvairių demo versijų ir senų bei dar neišleistų įrašų rinkinys, albumas Beneath… Between… Beyond… (2004 m.). Praėjus trumpam laikotarpiui po Beneath… Between… Beyond… albumo pasirodymo, grupė pradėjo dirbti jau prie ketvirto studijinio albumo Start a War. Tačiau ir šio albumo be jokių nesklandumų nepavyko išleisti. 2005 m. vasarį dėl sekso skandalo buvo areštuotas gitaristas Tripp Eisen, kuris už tai buvo pašalintas iš grupės. Taigi, kaip ir anksčiau, pamaina buvo greitai surasta, į grupę vėl sugrįžo buvęs gitaristas Koichi Fukuda. Kitas Static-X darbas išleistas 2005 m., birželio 14 d. 2007 m. išleistas albumas – „Cannibal“. 2009 m. antroje pusėje išleistas gana skirtingų dainų albumas „Cult Of Static“
Dabartiniai nariai
Tikras vardas Wayne Wells, gimė 1965 m., lapkričio 4 d. g. Šelbio mieste (Mičigano valst.), baigė Vakarų Mičigano universitetą. Prieš Static-X grojo grupėje Deep Blue Dream. Pirmasis Static-X gitaristas. Paliko grupę 2001 m., po pertraukos sugrįžo į grupę 2005 m. Grupėje groja nuo pirmosios susikūrimo dienos. Buvęs grupės Seether būgnininkas. Atėjo 2003 m.
Buvę nariai
Tikras vardas Tod Rex Salvador. Pašalintas grupės 2005 m. Dar žinomas kaip Ken Jay. Pirmasis grupės būgnininkas. Grupę paliko 200 3 m., dėl skirtingų pažiūrų į muziką.
Paprastosios tetros
Paprastosios tetros (Hemigrammus) – mažųjų lašiašakarpių (Characidae) šeimos žuvų gentis.
Auginamos akvariumuose.
Gaisai (žurnalas)
Gaisai – meno ir literatūros iliustruotas žurnalas, ėjęs 1930–1931 m. Kaune.
Istorija
Leido Antanas Bružas, nuo 1931 m. – „Tulpės“ bendrovė. Spausdino Spindulio spaustuvė Kaune.
Spausdino kritinius rašytojų ir poetų kūrinius, mokslinius straipsnius, Lietuvos kultūros gyvenimo reiškinių apžvalgas, naujų knygų, spektaklių recenzijas, supažindino su kitų šalių literatūra, naujais užsienio rašytojų kūriniais, informavo apie dailės parodas, skelbė literatūrologų studijas, nagrinėjo literatūros, meno, istorijos klausimus.
Bendradarbiavo Vytautas Bičiūnas, Bernardas Brazdžionis, Paulius Galaunė, Liudas Gira, Juozapas Albinas Herbačiauskas, Faustas Kirša, Vincas Krėvė, Vincas Mykolaitis-Putinas, Balys Sruoga, Ignas Šeinius, Petras Vaičiūnas, Marija Urbšienė, L. Žurauskas.
Redagavo Kazys Puida, Vincas Krėvė-Mickevičius (1930 m., Nr. 5).
Griunhofas
Griunhofas arba Roščinas (, nuo 1939 m. Grünhoff, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities dvaras, kuriam priklausė Senoji Kupcava, Naujoji Kupcava, Naucava, Rotenikai ir Vaškių girininkija, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Višniovojės apylinkės kaimas.
Tršebechovicės prie Orebo
Tršebechovicės prie Orebo  – mažas Čekijos miestas (~5700 gyventojų) Hradec Kralovės krašte, maždaug 13 km nuo Hradec Kralovės miesto.
Miestas buvo įkurtas XIV a. prie prekybinio kelio, Orebo kalvoje.
Miestas turi miestą partnerį Betliejų Izraelyje.
Pasaulyje Tršebechovicės labiausiai žinomos dėl savo Prakartėlių muziejaus.
Istorija
Pagal legendą miestas buvo įkurtas dešiniajame Dědina upės krante. Jį įkūrė Tršebochas (Třeboch), atvedęs savo žmones čionai ir pavadinęs gyvenvietę savo vardu. XIV a. miestas priklausė Hybekui Hlavačui iš Dubės bei jo palikuonims, kol XV a. pabaigoje savininku tapo Pršibikas Kromešimas iš Bržezovico (Přibík Kroměším z Březovic). XVI a. miestas priklausė Trčkovams iš Lipos. XVII a. miestas palaipsniui nyko, kol XIX a. vėl ėmė plėstis. 1849 m. Tršebechovicės tapo nepriklausomu miestu.
Prakartėlių muziejus
Muziejų 1925 m. įkūrė Vilemas Kolešas (Vilém Koleš). Muziejuje yra virš 400 prakartėlių. Tai vienintelis toks muziejus Čekijoje. Vertingiausias eksponatas yra medinė Probošto prakartėlė, sukurta Jozefo Probošto (Josef Probošt). Ji turi judinimo mechanizmą, yra 7 m ilgio, 3 m gylio ir 2 m aukščio. Ji turi daugiau kaip 2 tūkstančiais drožtų detalių, sudarančių 373 figūras. Tai techniškumu ir meniškumu unikalus pasaulyje kūrinys.
Herbas
Auksiniame lauke rudas išrautas medžio kamienas nukirsta viršūne ir nukirstomis šakomis. Virš kamieno auksinė karūna su trimis lapeliais ir raudonu pamušalu, abipus kamieno po tris trikampiu sudėtus mėlynus roundelius. Virš skydo mėlyna, balta ir raudona stručio plunksnos.
Orebas
Orebas yra 260 m aukščio kalva, stūksanti virš miesto. Kalva pagarsėjusi dėl joje 1419 m. įvykusio didelio husitų susirinkimo. 1528 m. miesto savininko paliepimu ant kalvos buvo pastatyta maža medinė bažnyčia. Vėliau ši bažnyčia sudegė, 1835 m. vietoj jos pastatyta kita, vadinama Kristaus kūno bažnyčia.
Raudonoji Sonja (1985 filmas)
Raudonoji Sonja  – 1985 m. fantastinis kalavijo ir burtų žanro filmas, kuriame pirmą kartą kine debiutavo Brigitte Nielsen. Vieną iš pagrindinių vaidmenų atliko Arnold Schwarzenegger. Filmą režisavo Richar Fleishner. Raudonosios Sonjos personažas pirmą kartą pasirodė „Marvel“ komiksuose, kuriuos sukūrė Roy Thomas. Pirmasis komiksas su Sonja pasirodė komikso „Konanas Barbaras“ 23-ajame leidime 1973 metais. Tikrasis šio personažo autorius Robert E. Howard, kurio apsakyme „Grobuonies šešėlyje“ (1934 m.) veikė Raudonoji Sonja iš Rogatino.
Filmas buvo filmuotas Italijoje, Abrucų regione ir studijoje netoli Romos. Filmas kino teatruose surinko beveik 7 mln. JAV dolerių, kai gamyba kainavo apie 15 mln. JAV dol. Kritikai filmą supeikė, Brigitte Nielsen buvo nominuota dviem Auksinėms avietėms, vieną laimėjo (gavo už blogiausią debiutą, nominuota kaip blogiausia aktorė). Auksinei avietei buvo nominuota ir Sandahl Bergman kaip blogiausia antro plano aktorė.
Vaclovas Šilkaitis
Vaclovas Šilkaitis (1924 m. balandžio 19 d. Deveikiškiuose, Kėdainių raj. – 2016 m. gruodžio 18 d. Kaune) – muzikos mokytojas, chorvedys, vargonininkas.
Biografija
Pirmasis muzikos mokytojas buvo vargonininkas tėvas. 1946–1949 m. Kauno konservatorijoje mokėsi griežti vargonais (dėst. Nikodemo Martinonio klasė) ir dainuoti (dėst. Juozo Babravičiaus klasė). 1954–1957 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. N. Martinonis).
1955–1987 m. Kauno 12-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Suorganizavo 100 dalyvių merginų chorą, o 1961 m. – ir vaikinų.
1965 m. abu chorus sujungė ir sudarė 100 dalyvių mišrųjį chorą. Kolektyvas pajėgė atlikti sudėtingesnius lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinius, dalyvavo Kauno miesto ir 1977 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje. 1976 m. „Dainų dainelės“ konkurse gražiai pasirodė berniukų vokalinis ansamblis. Chorai ir vokaliniai ansambliai koncertavo Vilniaus, Rygos, Bresto, Minsko ir Leningrado 12-osiose vidurinėse mokyklose.
1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei parengė Linkuvos aštuonmetės mokyklos jaunių chorą. 1960–1962 m. vadovavo savo suorganizuotam berniukų chorui prie Kauno radiofono.
V. Šilkaitis – Kauno miesto ir rajono bei Marijampolės rajono dainų švenčių dirigentas, 1968 m. Kauno miesto moksleivių dainų šventės vyr. dirigentas, dirigavo Rygos, Jūrmalos, Tartu ir Leningrado moksleivių chorų sąskrydžiuose ir dainų šventėse. 1961–1968 m. buvo Kauno miesto muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas.
Vytautas Kaminskas
Biografija
1963 m. aukso medaliu baigė Kauno 12-ąją vidurinę mokyklą. Nuo 1963 m. studijavo Vilniaus universitete ir Kauno politechnikos institute, kurį baigė 1968 m., įgijo automatikos ir telemechaniko specialybės inžinieriaus kvalifikaciją.
1968–1989 m. dirbo LSSR MA Fizikinių techninių energetikos problemų institute jaunesniuoju (1968–1973 m.) ir vyresniuoju (1974–1980 m.) mokslo darbuotoju bei sektoriaus (1981–1983 m.) ir laboratorijos (1984–1989 m.) vadovu. 1972 m. technikos mokslų kandidatas, 1983 m. technikos mokslų daktaras. Nuo 1984 m. profesorius.
1989–1990 m. VDU mokslo centro „Informatika“ direktorius. 1990–1996 m. VDU Informatikos fakulteto dekanas ir prorektorius mokslui ir aukštosioms studijoms. 1996 m. gruodžio 12 d. išrinktas VDU rektoriumi. 2001 m. perrinktas rektoriumi antrai kadencijai (iki 2006 m. rugpjūčio mėn.). Nuo 2007 m. Sistemų analizės katedros vedėjas ir Kauno aukštųjų ir informacinių technologijų parko direktorius.
1991 ir 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas, 1998–2011 m. narys korespondentas, 2011–2021 m. buvo tikrasis narys, nuo 2021 m. – narys emritas. 2003–2006 m. Lietuvos universitetų rektorių konferencijos prezidentas. 2004–2007 m. Lietuvos mokslo tarybos narys.
1975–1989 m. SSKP, 1989–1991 m. LKP narys. 2008 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos sąraše nesėkmingai kandidatavo LR Seimo rinkimuose.
Mokslinė veikla
Svarbiausios tyrimų sritys: sistemų ir procesų modeliavimas, identifikavimas, valdymas ir diagnostika. Paskelbė 4 monografijas ir apie 200 mokslo straipsnių.
John Stockton
Džonas Stoktonas ( (g. 1962 m. kovo 26 d.) – buvęs NBA krepšininkas. Savo NBA karjeros metu (1984–2003 m.) jis žaidė Utah Jazz komandoje. Jo rekordai NBA pagal atliktus rezultatyvius perdavimus (15 806) ir perimtus kamuolius (3 265) kol kas nėra pralenkti.
Biografija
Ilgus metus D. Stoktonas su Karl Malone buvo Jutos „Jazz“ lyderiai. Jie kartu žaidė 1 412 reguliaraus sezono rungtynes. Didžioji dauguma Stockton rezulatatyvių perdavimų buvo skirta Malone.
1992 m. D. Stoktonas buvo Svajonių komandos, kuri laimėjo 1992 m. olimpinių žaidynių auksą Barselonoje, narys. Po ketverių metų Atlantoje Stockton su JAV rinktine vėl laimėjo auksą. 1996 m. D. Stoktonas buvo įtrauktas NBA 50-mečio Visų laikų komandą.
Per savo karjerą jis vidutiniškai buvo pelnęs dvigubą dublį kiekvienų rungtynių metu, atitinkamai 13,1 taško ir 10,5 rezultatyvaus perdavimo.
2004 m. lapkričio 22 d. Jutos „Jazz“ klubas įamžino D. Stokton marškinėlius su 12 numeriu. Jo garbei taip pat buvo atidengta bronzinė statula šalia arenos Delta Center Salt Leik Sityje. Jo ilgametis komandos partneris Karl Malone taip pat pagerbtas statula. Jų pavardėmis yra pavadintos gatvės dalys šalia arenos. Sankryža, kurioje stovi Stockton ir Malone skulptūros, vadinasi Stockton ir Malone gatvių sankryža.
Žaliosios girininkija
Žaliosios girininkija - viena iš penkių Vilkaviškio miškų urėdijos girininkijų nepriklausomos Lietuvos laikais.
Nors ir ne toje pačioje vietoje, dabartinė Žaliosios eigulio buveinė gali buti pati seniausia sodyba visame Žaliosios bažnytkaimyje, siekianti Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikus - Rumokų dvaro įkūrimą, kuris įvyko prieš 1744 metus. Žaliosios giraitė tada vadinosi Rumokų giraite ir dvarui jau tada buvo būtinas jos saugojimui bei priežiūrai skirtas nuolatinis asmuo - eigulys. Čia gimęs miškų urėdas Vincas Žemaitis savo atsiminimuose rašo apie trijų hektarų Žaliosios eigulio Vyšniausko sodybą carinės okupacijos metu; jo jauniausias brolis, Žaliosios eigulys Juozas Žemaitis, 1944 metais prieš pat Kalėdas buvo suimtas ir nuo 1945 iki 1960 metų praleido Vorkutoje. Po pirmojo pasaulinio karo, Lietuvai atgavus savo miškus iš vokiečių, 1919 metais buvo įkurta Marijampolės miškų urėdija, nuo kurios 1920 metais atsiskyrė Kazlų Rūdos ir 1921 m. Vilkaviškio urėdija. Vilkaviškio urėdija buvo dalinama i penkias girininkijas: Gražiškių, Pajevonio, Vilkaviškio, Vištyčio ir Žaliosios. Žaliosios girininkijos būstinė iki 1935 metų buvo pačiame Žaliosios bažnytkaimyje; vėliau Vilkaviškio geležinkelio stoties gyvenvietėje. Ten 1944 metais Žaliosios girininku buvo Vytautas Žaldaris; Vilkaviškio miškų urėdija tada buvo mieste (Kapų g. 18a) ir jos urėdas - Justinas Starkus. Vilkaviškio urėdija 1927 m. vėl laikinai buvo prijungta prie Marijampolės ir abi urėdijos tada buvo vadinamos vienu, "Marijampolės - Vilkaviškio mišku urėdijos", vardu. Bet 1938 metais Vilkaviškio urėdija vėl tapo savarankiška - iki 1945 metų - kada visos Lietuvos urėdijos bei girininkijos buvo panaikintos. Tada ji kartu su Marijampole buvo priskirta Kauno, 1947 metais Kazlų Rūdos ir 1957 m. Kapsuko miškų ūkiui. Bet pagaliau, 1990 metais, Marijampolės miškų urėdija vėl buvo atstatyta, ir dabar jungia aštuonias - Vilkaviškio, Sasnavos, Varnabūdės, Gražiškių, Pajevonio, Kalvarijos, Buktos ir Šunskų girininkijas. Dabartinis Marijampolės miškų urėdas - Kęstutis Bielskus. Žalioji priklauso Vilkaviškio girininkijai (Statybininkų g. 9), kuriai vadovauja Antanas Dailyda. Žaliosios eigulys yra Alvydas Vekeriotas.
Chosė Migelio de Velasko provincija
Provincija kartu su Čikitoso, Njuflo de Čaveso, Anchelio Sandovalio, Germano Busčo, Gvarajoso provincijomis sudaro vadinamąją Gran Čikitanijos teritoriją. Šioje provincijoje yra išlikę trys jėzuitų redukcijos metu įkurti miestai Santa Ana de Velaskas, San Rafael de Velaskas, San Migel de Velaskas, kurie įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip Čikitanijos jėzuitų misijos.
Geografija
Šiaurėje Chosė Migelio de Velasko provincija ribojasi su Beni departamentu, vakaruose su Njuflo de Čaveso provincija, pietuose su Čikitoso provincija, pietryčiuose su Anchelio Sandovalio provincija, rytuose su Brazilija.
Vyraujantis provincijos reljefas – lyguma, tik šiaurinėje dalyje yra keletas kalnų grandinių. Provincijos upės priklauso Amazonės baseinui.
Šiaurinei provincijos daliai būdingas sausas subtropinis klimatas, pietinei daliai šiltas tropinis klimatas. Vidutinė metinė temperatūra 24,7 °C, vidutinis kritulių kiekis 1173 mm.
Demografija
Migelio de Velasko provincijos gyventojai (56 702 gyv.) sudaro 2,79 % visų departamento gyventojų. 45,75 % provincijos gyventojų gyvena miestuose ir 54,25 % kaimuose.
Didžiausi provincijos miestai :
51,72 % provincijos gyventojų yra vyrai, 48,28 % moterys. 50,45 % gyventojų yra jaunesni negu 16 metų.
Pagal 2001 metų surašymo duomenis 76,23 % provincijos gyventojų save priskiria čikitanams, 3,75 % kečujams, 3,08 % kitoms indėnų tautoms. 16,93 % gyventojų nepriklauso jokioms indėnų tautoms.
Didžioji provincijos gyventojų dirba žemės ūkio, gyvulininkystės ir miškininkystės sektoriuje (43,59 %).
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 3 savivaldybes:
Joana Šimkutė
Biografija
Tėvai sovietų valdžios buvo ištremti į Sibirą, brolis kalintas. 1951 baigusi Panevėžio 2-ąją vidurinę mokyklą, iki 1961 mokytojavo Kriklinių (Pasvalio r.) septynmetėje mokykloje, suorganizavo vaikų chorą, vadovavo kultūros namų mišriajam chorui, vokaliniams ansambliams ir kaimo kapelai, rengė koncertus savo ir gretimuose rajonuose, o mišrųjį chorą paruošė 1960 respublikinei dainų šventei. Dirbdama 1953–1958 neakivaizdiniu būdu Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute studijavo prancūzų kalbą. 1951–1967 mokytojavo Pumpėnų (Pasvalio r.) vidurinėje mokykloje, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių merginų chorui, skudučių ansambliui ir pučiamųjų orkestrui. Su skudutininkais dalyvavo respublikiniame konkurse Vilniuje. Pumpėnų kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą.
1963–1968 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume, kurį baigė su pagyrimu (dėst. V. Ūselis). 1967–1974 Panevėžio sporto mokyklos – internato muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė – miesto chorų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą. 1974–1987 Panevėžio 6-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių choro vadovė, dirbo su vokaliniais ir skudutininkų ansambliais, kaimo kapela ir pučiamųjų orkestru. Nedidelė mokykla (apie 500 moksleivių) tada buvo vadinama dainuojančia ir grojančia. Kolektyvai dažnai koncertuodavo, dalyvaudavo miesto dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose, o vokaliniai ansambliai – „Dainų dainelės" konkursuose. Mišrųjį chorą parengė 1977 respublikinei moksleivių dainų šventei ir 1979 mokyklų chorų zoninėms varžyboms. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą. 1987–1991 ji mokytojavo Pumpėnų vidurinėje mokykloje. J. Šimkutė buvo Pasvalio rajono ir Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kleckas
Klèckas  – miestas pietvakarinėje Baltarusijoje, Minsko srityje, 36 km į pietvakarius nuo Minsko, prie Pripetės intako Lanės upės. Klecko rajono centras. Per Klecką eina geležinkelis Baranovičiai–Mogiliavas. Vyrauja maisto (duonos, konservų, vyno, pieno, vaisių, daržovių), medienos apdirbimo ir baldų pramonė, pašarų gamyba.
Istorija
Archeologinių tyrimų, kuriuos atliko Vitoldas Henselis, duomenimis I–V a. Klecko vietoje buvo baltų gyvenvietė, X a. pabaigoje atsikėlė slavai, XI a. pastatyta medinė pilis. Rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1127 m. XI–XIII a. pastatyti miesto, turėjusio 7,7 ha plotą, įtvirtinimai. XIII a. viduryje miestą sudegino, manoma, mongolai-totoriai, kurį laiką Kleckas buvo apleistas, vėliau atstatytas. Nuo XIV a. pirmos pusės priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1398 m. minimas Klecko kunigaikštis Jomantas Tuluntaitis (Jamont Tuluntovič). Per Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vidaus karą 1433 m. Žygimanto Kęstutaičio kariuomenė prie Klecko įveikė Švitrigailos karius. 1503 m. miestą sudegino Krymo totoriai. 1506 m. rugpjūčio 5 d. prie miestelio įvyko Klecko mūšis, kuriame 7-10 tūkstančių vyrų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė, kuriai vadovavo Lietuvos dvaro maršalka Mykolas Glinskis, sumušė totorių chano Baty Girėjaus 30 000 raitelių armiją.
XVI a. septintame dešimtmetyje Klecko bažnyčia atiteko evangelikams reformatams (kalvinams), pamokslininku joje kurį laiką dirbo Simonas Budnas. XVII–XVIII a. mieste veikė 3 cechai. Per XVII a. vidurio karą Klecką nusiaubė ir sudegino Rusijos kariuomenė. 1683 m. ordinatas Stanislovas Kazimieras Radvila pastatydino dominikonų vienuolyną ir katalikų bažnyčią. XVII–XIX a. Klecke ir buvo dvi unitų bažnyčios. 1706 m. per Šiaurės karą, Rusijos karinį junginį sumušė ir miestą sudegino švedai.
Nuo 1793 m. Kleckas priklausė Rusijos imperijai, buvo Slucko apskrities Klecko valsčiaus centras. 1921–1939 m. Klecką valdė Lenkija. 1939 m. įsijungusi į II pasaulinį karą, Klecką užėmė Raudonoji armija ir perdavė Baltarusijos TSR. 1940 m. gavo miesto teises. 1941–1944 m. Klecką buvo okupavusi nacių Vokietija, 1941 m. spalio 6 d. prie Klecko nužudyta apie 4000 žmonių, daugiausia žydų, dar apie 2000 kitų išgabenti į koncentracijos stovyklas.
Latvijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Latvijos futbolo varžybos 1939–1940 m.
Daubėnai (Vilnius)
Daubėnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Rudaminos. Ribojasi su Daubėnų kraštovaizdžio draustiniu. Kaime yra įsteigtos 6 sodų bendrijos.
Istorija
1865 m. kaime gyveno 83 žmonės. Nuo 1830 m. priklausė grafo Benedikto Tiškevičiaus Šveicarų dvarui. 1847 m. kaime buvo 7 dūmai.
Huambas
Huambas  – miestas Angolos vidurio vakaruose, į pietus nuo Kvanzos upės; provincijos centras. 226,1 tūkst. gyventojų (2007). Išsidėstęs Angolos plynaukštėje, 1700 m virš jūros lygio, švelnaus klimato zonoje. Susisiekimo mazgas, viena iš didžiausių geležinkelio remonto įmonių visoje Afrikoje. Bengelos geležinkelis per Huambą eina nuo Lobito prie Atlanto vandenyno į rytus link KDR, nors UNITA partizanų grupuotės ne kartą yra sprogdinusios geležinkelį. Apylinkėse auginama kava, kviečiai, kukurūzai.
Istorija
Miestą 1912 m. įkūrė portugalai prie Bengelos geležinkelio, kurį tuo metu statė. Iš pradžių jis vadinosi Huambu, tačiau 1928 pervadintas Naująja Lisabona. Angolai iškovojus nepriklausomybę, 1975 m. miestas vėl gavo senąjį pavadinimą. Huambas smarkiai nukentėjo nuo pilietinio karo XX a. pabaigoje (ypač 1993 m.), čia buvo UNITA partizanų judėjimo būstinė.
Mari Galantas
Geografija
Mari Galanto sala, dėl savo apvalios formos ir beveik plokštaus paviršiaus, geriau žinoma kaip la grande galette ('didelis sausainis'). Aukščiausias taškas, iškilęs 204 m, yra Morne Constant kalva.
Zalesiai (Monkų apskritis)
Zalesiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Monkų ir 38 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Grabuvka (Balstogės apskritis)
Grabuvka  – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Supraslio valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietvakarius nuo Supraslio ir apie 7 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Į kaimą važinėja Balstogės miesto autobusai. Per II pasaulinį karą, 1941-1944 m. šalia kaimo buvo nužudyta apie 16,000 žmonių: lenkai, žydai, gudai ir Raudonosios armijos kareiviai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Čiulpikinės
Čiulpikinės, bizonžuvinės (Catostomidae) – karpžuvių (Cypriniformes) būrio žuvų šeima. Šioje gėlavandenių žuvų šeimoje yra 61 rūšis. Jos randamos Šiaurės Amerikoje, Rytų ir Centrinėje Kinijoje ir Rytų Sibire. Bizonžuvių burna yra apatinėje galvos dalyje su mėsingomis tvirtomis lūpomis, kuriomis žuvis gali prisikabinti prie akmenų srauniuose vandenyse. Dauguma rūšių yra mažiau nei 60 cm ilgio, o didžiausios siekia 1 m.
Šeimoje yra 13 genčių, apie 80 rūšių.
169 m. pr. m. e.
'''169 m. pr. m. e.''' buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Anulynas
Anulynas – kaimas centrinėje Raseinių rajono savivaldybės dalyje, 6 km į pietryčius nuo Raseinių, prie Šaltuonos ir Anulyno tvenkinio. Greta kaimo praeina kelias.
Latvijos futbolo varžybos 1940–1941 m.
Latvijos futbolo varžybos 1940–1941 m.
Pranciškus Dalevskis
Dalevskių šeima
thumb|50 px|left|
Latvijos futbolo varžybos 1940–1941 m.
1940–1941 m. Virsliga
-
Pranciškus Dalevskis
Dalevskių šeima
Dominykas Dalevskis ir Dominyka Narkevičiūtė Dalevskienė viso susilaukė 10 vaikų.
Pranciškus Dalevskis, gim. 1825 m., ir Aleksandras Dalevskis, gim. 1827 m., įkūrė Lietuvos jaunimo brolybės sąjungą, rezistentai, Pranciškus taip pat 1863 m. sukilimo dalyvis, Tekla Dalevskytė-Jenikienė, gim. 1829 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Julija Dalevskytė-Berkmanienė, gim. 1830 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Juzefa Dalevskytė, gim. 1832 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Konstantinas Dalevskis, gim. 1835 m., 1863 m. sukilimo dalyvis, 1871 m. Paryžiaus komunos dalyvis; jo dvynė sesuo Zuzana Dalevskytė-Turskienė, gim. 1835 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Apolonija Dalevskytė-Sierakauskienė, gim. 1838 m., 1863 m. sukilimo dalyvė; Titas Dalevskis, gim. 1840 m., 1863 m. sukilimo dalyvis; Ksavera Dalevskytė, gim. 1842 m., 1863 m. sukilimo dalyvė.
Ankstyvieji gyvenimo metai ir veikla Vilniuje
Pranciškus Dalevskis gimė 1825 m. sausio 26 d. Rūdninkuose, smulkiųjų bajorų šeimoje. Lenkų herbynuose rašoma, jog Dalevskių protėviai atvyko iš Liublino vaivadijos.
Ketubah
250px|right|thumb|[[Judaizmas|Judėjų vedybinis kontraktas]]
Pranciškus Dalevskis
Ankstyvieji gyvenimo metai ir veikla Vilniuje
Ūgtelėjęs Pranciškus 1837 m. išvyko mokytis į Vilniaus bazilijonų mokyklą, kuri vėliau buvo reorganizuota į Vilniaus pirmąją gimnaziją. Baigęs pradžios mokslus minėtoje mokykloje, įstojo mokytis į Vilniaus pirmąją gubernijos gimnaziją. Gimnazijos metais Pranciškus Dalevskis buvo apkaltintas nelojalumu caro valdžiai, todėl 1846 m. gimnaziją turėjo palikti, praradęs teisę stoti į universitetą.
Ketubah
Ketubahas – judėjų vedybinis kontraktas. Juo judėjas įsipareigoja savo žmonai (judėjai) ją maitinti, rengti, bedrauti su ja, ją mylėti. Judėjė surašo savo įsipareigojimus vyrui – būti paklusnia, auginti vaikus, maitinti šeimą bei rūpintis šeimos reikalais. Judėjas Ketubahe pasilieka galimybę be žmonos sutikimo su ja išsiskirti, tačiau tam įvykus judėjas privalėtų judėjai sumokėti susitartą pinigų sumą bei išrašyti jai išsiskirimo raštą Get. Jei jiems gyvenant kartu judėjas mirtų anksčiau savo žmonos, našle tapusi žmona galėtų pasiimti visus pinigus, pardavus jų bendąjį būstą.
Pranciškus Dalevskis
Ankstyvieji gyvenimo metai ir veikla Vilniuje
Kartu su broliu Aleksandru Dalevskiu įkūrė slaptą anticarinę organizaciją Lietuvos jaunimo brolybės sąjungą. Šios organizacijos šūkis: „Darbu, tiesa ir teisingumu siekti susivienijimo ir nepriklausomybės“. Sąjunga paplito po švietimo įstaigas tarp gimnazistų, mokinių. Dalevskiai organizaciją kūrė laikydamiesi griežtos konspiracijos, nariai buvo iškilmingai prisaikdinami. Įkūrus organizaciją, jos vadai ir nariai rūpinosi vidaus struktūros stiprinimu bei idėjine branda, plėtė narių skaičių, ketino sukelti sukilimą. Organizaciją išdavė vienas gimnazistas.
Pranciškus Dalevskis buvo suimtas 1849 m. balandžio 9 d. naktį. Vos prieš mėnesį, 1848 m. kovą buvo miręs jo tėvas ir motina su visais vaikais persikėlė gyventi į Vilnių. Broliai Pranciškus ir Aleksandras Dalevskiai buvo laikomi Dominikonų vienuolyno patalpose, paverstose kalėjimu. Per tardymą jie niekuo neprisipažino. Pranciškus Dalevskis buvo nuteistas mirties bausme, tačiau giminių pastangomis, nuosprendis buvo pakeistas 15 metų katorgos darbų Nerčinsko rūdynuose.
Ketubah
Judėjų namuose dažnai galima rasti vestuvių kontraktą, pakabintą ant sienos, kaip simbolį, kad ši judėjų šeima yra tvirta bei laiminga. Šiais laikais Ketubahas nebėra žydų vedybų ceremonijos dalis, tačiau seniau vedybos be Ketubah kontrakto buvo neįmanomos.