cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carl Gustav Jung
Vaikystė ir jaunystė
Praėjus 6 mėnesiams nuo K. G. Jungo gimimo, jis su šeima persikėlė į Laufeną – nedidelį kaimą Ciūricho kantone prie pat Reino krioklio. Baigęs pradinę kaimo mokyklą, Jungas pradėjo lankyti Bazelio gimnaziją. Vaikystę leido daugiausia vienas, vaikštinėdamas po apylinkes, rinkdamas akmenukus ir pan., jo tėvai išgyveno santykių krizę, o mokykloje mokytis K. G. Jungui sekėsi prastai (ypač matematiką). Būdamas 12-os metų Jungas buvo pastumtas prabėgančio berniuko, nukritęs neteko sąmonės ir 6 mėnesius praleido namie (nes ištikdavo alpulio priepuoliai).
Vėliau K. Jungas atsidėjo mokslams – studijavo lotynų kalbą, domėjosi tiek gamtos mokslais (ypač, zoologija), tiek teologija bei archeologija. Nors pradžioje jis norėjo būti dvasininku kaip tėvas ir jo dėdės, bet nusivylė tėvo ir knygose rastomis teologijos žiniomis, kaip paviršutiniškomis ir neatsakančiomis į vidinius dvasinius potyrius. Nesant galimybės studijuoti archeologiją, 1895 m. K. Jungas pasirinko Bazelio universitete studijuoti mediciną. Tapo studentų draugijos Zofingia nariu. Mirus tėvui, Jungų šeimą parėmė giminės, pats K. G. Jungas uždarbiavo pardavinėdamas senienas, bei dirbdamas jaunuoju asistentu. Baigęs studijas K. Jungas turėjo kvietimą tęsti vidaus ligų studijas Miunchene, tačiau staiga susidomėjo psichiatrija ir 1900 m. išvyko į Ciūrichą, kur pradėjo dirbti Burghelclio (Burghölzli) psichiatrijos ligoninėje. Jos direktorius Eigenas Bleirelis supažindino K. Jungą su Z. Froido idėjomis ir metodais.
Ankstyvoji veikla
Eksperimentuodamas su asociacijomis, K. Jungas plačiai rėmėsi Zigmundo Froido išplėtota psichoanalize. Jis 1906 m. Z. Froidui nusiuntė darbą apie diagnostines asociacijų studijas. Jiedu 1907 m. susitiko Vienoje, o vėliau pradėjo susirašinėti. 1909 m. K. G. Jungas kartu su Z. Froidu ir Šandoru Ferenciu lankėsi JAV, kur Klarko universitete dalyvavo psichiatrijos konferencijoje, surengtoje G. Stenlio Holo. Ten jiems suteikti teisės garbės mokslų daktaro laipsniai. 1909 m. K. Jungas atsisakė savo pareigybių ir pradėjo verstis privačia praktika savo namuose Kiusnachte.
thumb|left|240px|1909 m. konferencijos Klarko universitete dalyviai: pirmoje eilėje iš kairės – Z. Froidas, G. Stenlis Holas, K. G. Jungas; antroje eilėje – [[Abraham Brill|A. Brilis, E. Džonsas, Š. Ferencis]]
1910 m. Z. Froidas paskyrė Jungą tarptautinės psichoanalitikų asociacijos prezidentu. Netrukus tarp Z. Froido ir K. Jungo ėmė ryškėti takoskyra – Z. Froidas tikėjosi, kad Jungas bus jo pasekėjas ir įtvirtins psichoanalizę kaip dogmą, tačiau K. Jungas nepritarė froidiškam libido kaip vien seksualinio pobūdžio energijos traktavimui, taip pat nesutiko, kad pasąmonė yra tik asmeninių išgyvenimų „talpykla“. Z. Froidas tuo tarpu kaltino K. Jungą okultizmu ir mokslinių dėsnių nepaisymu. 1912 m. K. Jungui išleidus „Pasąmonės psichologiją“, jo ir Z. Froido santykiai pašlijo, o 1913 m. jiedu susitiko paskutinį kartą – psichoanalitikų asociacijos kongreso Miunchene metu.
Pertrauka
thumb|230px|Jungo „Raudonoji knyga“ thumb|230px|Bolingeno bokštas 1912–1913 m. K. Jungas atsitraukė nuo visos viešos veiklos (atsistatydino iš asociacijos prezidento posto), vertėsi tik privačia praktika (tiesa, 1913–1914 m. dar lankėsi Londone, kur skaitė paskaitas). Tuo metu K. Jungą kankino nuojautos apie artėjantį karą, jis išgyveno ryškius regėjimus, kuriuos pradėjo užrašinėti „Juodojoje knygoje“ (vėliau perrašė į viduramžių traktatų stilių atitinkančią ir ilgai užslaptintą „Raudonąją knygą“. Tik nedidelė dalis šių regėjimų („Septyni pamokslai mirusiesiems“) buvo išleisti paties K. Jungo ir padalinti artimiems draugams. I pasaulinio karo metais K. G. Jungas buvo mobilizuotas ir teikė medicininę bei psichologinę pagalbą karo belaisvių stovykloje.
Kelionės, vėlesnė veikla
Praleidęs keletą metų be mokslinės veiklos, 1922 m. K. G. Jungas išleido „Transformacijos simbolius“. Ši knyga žymi Jungo perėjimą prie savito psichologinio požiūrio, kuriame svarbų vaidmenį užima mitai, regėjimai, pabrėžiama kolektyvinės pasąmonės, libido transformacinės galios svarba. Nors Jungas daugiau universitetuose nebedėstė, jis buvo dažnai kviečiamas skaityti paskaitų užsienio universitetuose – daug kartų lankėsi Anglijoje (1938 m. Oksfordo universitetas jam suteikė garbės daktaro laipsnį), 1924–1925 m. ir 1936–1937 m. lankėsi ir skaitė paskaitas JAV (lankėsi Taoso Pueble, kur domėjosi indėnų psichologija). Taip pat lankėsi Tunise (Suse, 1920 m.), Rytų Afrikoje (Kenijoje ir Ugandoje, prie Elgono kalno, 1925 m.), Indijoje (1937 m.), keliavo po Europos šalis.
II pasaulinio karo metais K. G. Jungas talkino sąjungininkams – konsultavo Strateginių pareigų tarnybą (OSS, CŽV pirmtakė) apie A. Hitlerio psichologinę būklę.
Nuo 1933 m. buvo nuolatiniu „Eranos rato“, į kurį rinkosi žymūs to meto religijų, Rytų kultūrų tyrinėtojai, psichologai, susirinkimų dalyviu. 1943 m. K. G. Jungas tapo medicinos profesoriumi Bazelio universitete, bet netrukus patyrė širdies smūgį. Pašlijus sveikatai, jis laikėsi daugiausia savo namuose Kiunsnachte arba „Bolingeno bokšte“ – savo sodyboje-bokšte prie Ciūricho ežero kranto (ten įsikūrė 1922 m.). Atsidėjo straipsnių ir knygų rašymui. 1946 m. tapo Analitinės psichologijos draugijos Londone garbės prezidentu, o 1948 m. Ciūriche įsteigė K. G. Jungo institutą, kuris pradėjo rengti analitinės psichologijos specialistus. Mirė K. G. Jungas 1961 m. birželio 6 d. savo namuose.
Idėjos
Karlas Gustavas Jungas savo teorijoje ir praktikoje siekė aprėpti tiek gamtos mokslus, tiek dvasinius reiškinius. Vaikystėje patirti religinio pobūdžio ir tuo pačiu moralei prieštaringi regėjimai sudomino Dievo valios ir blogio problema. Jaunystėje didelę įtaką Jungui padarė Gėtės „Faustas“, kiti vokiečių romantikai (Šileris, Helderlinas), Nyčė. Taip pat jaunystėje domėjosi parapsichologija, spiritizmu, eksperimentine psichiatrija. Religijotyroje sekė Rudolfo Oto „numinoziškumo“ teorija.
Laikinoji vyriausybė
Laikinoji vyriausybė valdo pereinamuoju periodu besikeičiant valstybės santvarkai, pavyzdžiui, pereinant prie demokratijos. Nuo laikinosios vyriausybės priklauso būsimo valstybės valdymo pobūdis.
Carl Gustav Jung
Idėjos
Vėlyvuoju laikotarpiu daug rėmėsi alchemija, gnosticizmu, pasaulio tautų mitologija, religiniais tekstais.
Laikinoji vyriausybė
Pats pavadinimas „laikinoji vyriausybė“ žymi pripažįstamą vyriausybės legitimumo trūkumą, kurį siekiama sumažinti baigiant pereinamąjį periodą.
Šaino ir Lin nuomone, laikinąsias vyriausybes galima skirstyti į keturias grupes:
Carl Gustav Jung
Idėjos
K. G. Jungas teigė, kad libido yra ne vien seksualinis potraukis, bet ir specifinė žmogaus psichinė energija, kūrybinis pradas. Pasak jo, neurozės priežastys pirmiausia yra socialinės adaptacijos problemos. Pasąmonę tyrė remdamasis asociacijomis. Sukūrė kolektyvinės pasąmonės, archetipų koncepciją. Sudarė psichologinių tipų klasifikaciją. Paskelbė studijų apie Šiaurės Amerikos, Afrikos, Rytų tautų mitus, folklorą, išryškino Rytų ir Vakarų mąstymo principų ir psichikos skirtumus.
thumb|150px|XVII a. alcheminės knygos Donum Dei. Ortus diviciarum sapiencie Dei iliustracija SOLVTIO PERFECTA, kur hermetiniame inde (vas) pavaizduota priešybių sąjunga (conjunctio oppositorum). K. G. Jungo knygos „Psichologija ir alchemija“ iliustracija
Jungas teigė, kad kiekvienas reiškinys yra dvilypis, sudarytas iš priešybių. Kiekvienas vienpusiškumas gresia enantiodromija – reiškinio pavirtimu savo priešybe. Dvilypumas neįveikiamas racionaliais samprotavimais, tik iracionaliniais simboliais. Asmenybės psichologijoje pabrėžė individuacijos svarbą – gebėjimą pasiekti vidinį nedalomumą, tapsmą savimi.
Daug dėmesio K. G. Jungas skyrė sinchroniškumui – išorinių ir vidinių įvykių sutapimui nesant akivaizdaus priežastinio ryšio. Jis teigė, kad kai kurių įvykių priežasties protas nepajėgus suvokti.
K. G. Jungas laikė, kad religija yra neatsiejama nuo psichologijos, o mitai yra būdas išreikšti psichikos dramą. Daug dėmesio skyrė krikščionybės mitui. Blogio substancialumo nepripažinimą laikė krikščioniškos teologijos klaida – šią spragą, pasak Jungo, bandė užpildyti gnostikai bei alchemikai. Jų tekstuose Jungas ieškojo savasties, pasąmonės atitikmenų.
Asmenybės tipai
K. G. Jungas pasiūlė asmenybės tipologiją, išskirdamas du svarbius elementus. Pirmasis, tai asmenybės orientacijos kryptis – introversija bei ekstraversija. Intravertai yra orientuoti į save, ekstravertai – į išorę. Antrasis, Jungo keturios pagrindinės psichikos funkcijos: pojūčius, mąstymą, jausmus ir intuiciją. Taip sudarydamas aštuonis psichikos tipus – keturi ekstravertai, su dominuojančia mąstymo, jausmų, pojūčių, intuicijos funkcijomis ir analogiškai keturi introvertai, su šiomis funkcijomis. K. G. Jungas teigė, kad didelė dalis įvairiausio pobūdžio ginčų ir nesupratimo kyla dėl skirtingo asmenybių tipo suvokimo – introvertams ekstravertų suvokimas atrodo pernelyg paviršutiniškas, faktiškas, o ekstravertams introvertų mąstymas atrodo pernelyg miglotas, savavališkas. Pasak K. G. Jungo, žmogus turėtų plėtoti savo menkiau išreikštas funkcijas (pvz., ekstravertas – introversiją, mąstantysis – jausmus), kad atskleistų savo asmenybės pilnatvę.
Įtaka
Karlas Gustavas Jungas padarė didelę įtaką XX a. antros pusės psichologijai, religijotyrai, menotyrai ir kultūrai apskritai. Dar Jungui esant gyvam, jo idėjas plėtojo žmona Ema Jung, Marija Luiza fon Franc, jis bendradarbiavo su kinų kultūros tyrinėtoju Ričardu Vilhelmu, indologu Hansu Cimeriu, fizikos teoretiku Volfgangu Pauliu. Jungo mitų, simbolių, archetipų teorijas perėmė religijotyrininkai, mitologai Džozefas Kempbelas, Karolis Kerenis, Mirčia Eliadė. Jungo psichologinius tipus toliau plėtojo amerikietės Ketrin Majers ir Izabela Brigs (Myers-Briggs asmenybės testas), lietuvė Aušra Augustinavičiūtė (socionika), pradų santarvės teoriją – Džeimsas Hilmanas. Jungo idėjomis rėmėsi įvairūs menininkai (rašytojai, dailininkai).
Karlas Gustavas Jungas davė impulsą įvairioms „naujojo amžiaus“ idėjoms. Įvairios neošamanizmo idėjos remiasi Jungo metodais – individuacija, kūrybine vaizduote. Pats Jungas Deno Noelio laikomas šamanu, „šių laikų Merlinu“, atvėrusiu šamanistinio gydymo galimybę visai kultūrai.
Bibliografija
Kiti vertimai į lietuvių kalbą
Italijos futbolo varžybos 1933–1934 m.
Italijos futbolo varžybos 1933–1934 m.
Muaras (reikšmės)
Žodis muaras gali reikšti:
Eiliuotoji Livonijos kronika
Eiliuotoji Livonijos kronika (Livländische Reimchronik, la. „Rīmju hronika“) – nežinomo autoriaus senąja vokiečių kalba eilėmis parašyta kronika, apimanti maždaug 1143–1290 m. laikotarpį.
Kronikos autorius greičiausiai buvo Livonijos ordino brolis. Šioje kronikoje dėstymas yra paremtas Kalavijuočių ordino magistrų valdymo metais ir, skirtingai nuo Henriko Latvio kronikos, labai retai įvardijami Rygos arkivyskupai, formaliai buvę užkariaujamo krašto siuzerenais. Vis tik, kadangi autoriaus pagrindinis tikslas buvo parodyti Pabaltijo christianizacijos eigą, kronikoje pasakojama būtent apie estų ir kitų Pabaltijo genčių krikščioninimo eigą, o ne tiek apie vidinę Kalavijuočių ordino istoriją. Kronika yra labai vertingas šaltinis Lietuvos istorijai, apie Mindaugo krikšto ir karūnacijos aplinkybes ji suteikia daugiausia žinių, palyginus su kitais šaltiniais. Šioje kronikoje taip pat išsamiausiai aprašyti Saulės (1236) ir Durbės (1260) mūšiai, pasibaigę lietuvių (žemaičių) pergale.
Literatūra
(tai yra pirmąkart paskelbtas pilnas kronikos teksto vertimas į lietuvių kalbą)
Drževnicė
Drževnicė  – upė Čekijoje, kairysis Moravos intakas.
Ištakos Hostyno aukštumose (551 m virš jūros lygio), teka per Vizovicių aukštumas. Ilgis 41,6 km. Otrokovicėse (182 m virš jūros lygio) įteka į Moravą. Upė patvenkta Slušovicių užtvanka.
Sokoto kalifatas
Sokoto kalifatas – istorinė valstybė Afrikos Sahelyje, sukurta fulbių džihado metu XIX a. Ji egzistavo dabartinės šiaurinės Nigerijos, pietų Nigerio teritorijose.
Drževnicė
Teka per Kašavą, Bržezovą (Březová), Slušovices, Lipą (Lípa), Želechovice nad Dřevnicí, Zliną ir Otrokovices.
Sokoto kalifatas
Kalifato pradžia
Sokoto kalifatą sukūrė fulbiai, gyvenę hausų valstybėse. Tradiciškai fulbiai buvo klajoklių piemenų bendruomenė, auginusi galvijus, ožkas ir avis. Jie gyveno ganykloms tinkamose žemėse tarp miestų visoje Vakarų Afrikoje. Nuo XVI a., augant miestams, dalis fulbių apsigyveno miestuose ir buvo įsimaišę tarp hausų, turėjo savo bendruomenes, tačiau neretai buvo diskriminuojami.
Canon
Canon Inc. – daugiašalė bendrovė, kurios būstinė įsikūrusi Tokijuje, Japonijoje.
Sokoto kalifatas
Kalifato pradžia
Fulbiai buvo musulmonai, kaip ir daugelio regiono valstybių valdovai. Tačiau islamo padėtis buvo trapi ir iškilus pavojui šie valdovai greitai grįždavo prie vietinių animistinių religijų. XVII–XVIII a. fulbiai pradėjo sukilinėti prieš juos valdžiusius valdovus. Nuo XVIII a. fulbių tarpe plito džihado idėjos. Jos buvo nukreiptos prieš tuo metu Sahelyje populiarias pagoniškas praktikas ir prieš atlaidų požiūrį į islamo dogmas. „Išgryninti“ islamą ir sukurti tobulą bendruomenę jau buvo pabandyta fulbių valstybėse Futa Džalone ir Futa Toro.
Drževnicė
Intakai:
Sokoto kalifatas
Kalifato pradžia
Sokoto kalifato įkūrėjas Usman dan Fodio gyveno vienoje Hausų valstybėje – Gobire. Tuo metu ši valstybė su sostine Alkalava buvo valdoma despotiškų valdovų. Usman dan Fodio įgijo valdovo Bava palankumą ir įkūrė religinę bendruomenę Degelio miestelyje.
Tačiau naujam valdovui Junfa atėjus į sostą, jis pradėjo karą prieš racionaliai nusiteikusius fulbius. 1801 m. užpuolęs Degelį, jis išvijo šią bendruomenę. Fulbiai buvo priversti atsitraukti, tačiau prasidėjo masinis sukilimas.
Ekspansija
Fulbiai, remiami ir radikaliai nusiteikusių hausų, sujungė klajoklių pajėgas sahelio stepėse ir pradėjo užkariavimus. Nors 1804 m. jie pralaimėjo mūšį prie Cuntua, jau kitais metais jie užėmė Kebbi, Kaciną, Daurą, Biramą (pervardintas Hadedžia). dar vėliau buvo užimtos ir kitos Hausų valstybės. 1808 m. Usman dan Fodio užėmė Alkalavą, o Junfa buvo nužudytas. Tais pat metais fulbiai sugriovė ir rytuose esančios valstybės Bornu sostinę Ngazargamu (tačiau Bornu neokupavo).
Canon
Kompanija įkurta 1937 m. Takeši Mitarai, Goro Tošida, Saburo Učida ir Takeo Maeda iniciatyva.
Piliakalnio apylinkė (Vilnius)
Piliakalnio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Nemenčinės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Nemenčinės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Melėnų apylinkės, dalis Ažulaukės apylinkės ir dalis Dailidėnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Piliakalnio apylinkė prijungta prie Nemenčinės apylinkės.
Inga Liutkevičienė
thumb|I. Liutkevičienės ir Sauliaus Čaplinsko „AIDS: geriau žinoti“ (2009 m.)|140px
Inga Liutkevičienė (g. Panevėžyje) – Lietuvos literatė.
Biografija
Mokėsi Panevėžio Jono Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje. 1989 m. baigė VU žurnalistikos studijas. 1989–2009 m. dirbo įvairiuose šalies leidiniuose žurnaliste, redaktore, užsiėmė kūrybiniu darbu (knygų rašymu, sudarymu), leidimu.
Karjera
2022 m. dokumentinio filmo "Nepriklausomybės Gvardija" prodiuserė ir scenarijaus autorė.
Sokoto kalifatas
Ekspansija
Nors istorinės hausų teritorijos tapo pagrindiniu ekonominiu ir politiniu imperijos centru, Usman dan Fodio valstybė kontroliavo milžiniškas teritorijas nuo dab. Burkina Faso iki Kamerūno. Piečiau fulbiai ekspansijos nebevykdė, mat jiems trukdė netinkamas klimatas ir nematytos ligos pietuose.
Administravimas
Fulbių imperijos valdovai titulavosi amir al – mu´minin (arba lamido džulbe), ir jų titulas buvo aukštesnis už kitų fulbių valstybių.
Pirmoji imperijos sostinė buvo Gvandu (miestas Kebbi valstybėje). 1815 m. Usman dan Fodio perdavus sostą sūnui Muhamedui Bello, šis pastatė naują miestą Sokotą (Gobiro valstybės teritorijoje), kuris tapo imperijos sostine. Nuo tada valstybė ir vadinama Sokoto Kalifatu. 1817 m. po Usman dan Fodio mirties, Gvandu liko valdyti jo brolis Abdula. Tokiu būdu susiformavo atskira valstybė, pavaldi Sokotui. frame|right|Sokoto kalifato centrinė dalis. Pilkai pažymėti fulbių naujai įkurti emyratai, tamsiai raudona – persikėlusios hausų dinastijos Apskritai, kalifatas savo administracijos principais buvo konfederacija. Ją sudarė smulkios valstybės, paprastai vadinamos emyratais, ir visos jos buvo pavaldžios Sokotui, nes mokėjo jam duoklę. Jas galima būtų sugrupuoti taip:
Įtaka ir žlugimas
Imperijos viduje vyko svarbūs etniniai persiskirstymai, kuomet greitai mažėjo skirtumai tarp senųjų gyventojų hausų ir fulbių. Ilgainiui jie susilydė į vieningą visuomenę.
1901-03 m. visi Sokoto kalifatą sudarę emyratai buvo prijungti prie Britų Šiaurės Nigerijos. Dauguma jų iki šių dienų išsaugojo savo valdovų dinastijas. Sokotas jų tarpe yra išlaikęs kalifų seką ir jo valdovų autoritetas hausų ir fulbių tarpe vis dar yra stiprus.
Čeponiai
Čeponiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Šakynos.
Nausėdai (reikšmės)
Nausėdais vadinami kaimai:
Čeponiškiai
Čeponiškiais vadinami kaimai:
Ryliškių pagrindinė mokykla
Alytaus rajono Ryliškių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Raitininkų seniūnijoje, Ryliškiuose (Alytaus raj.), vykdžiusi pradinio ir pagrindinio ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190240747. Steigėjas Alytaus rajono savivaldybės taryba.
Istorija
2008 m. rugsėjo 1 d. Ryliškių pagrindinė mokykla prijungta prie Alytaus rajono Makniūnų pagrindinės mokyklos, tapo Makniūnų pagrindinės mokyklos Ryliškių pradinio ugdymo skyriumi. 2008 m. spalio 31 d. mokykla uždaryta.
Pandijų dinastija
Šis straipsnis yra apie viduramžių valstybę, egzistavusią VI–XIII a. Apie senąją to paties pavadinimo valstybę šiose vietose žiūrėti straipsnį Pandija (tamilai)
Pandijų dinastija (tamilų k. பாண்டியர்) buvo tamilų kilmės dinastija, valdžiusi valstybę Pietų Indijoje (dab. Tamilnado rytuose, maždaug iki Kaveri upės. Tai buvo atgimusi senoji Pandijos valstybė. Ji egzistavo VI-XIV amžiais, tačiau IX-XIII amžiais buvo ilgas tarpas, kuomet valdė Čolų dinastija.
Į šiaurę nuo Pandijų Tamilnadą valdė Palavų dinastija, o į vakarus buvo Čera.
Pandijų sostinė buvo Madurajus.
Istorija
thumb|200px|right|VIII-IX a. pandijų meno pavyzdys – keturrankis [[Višnu]] thumb|150px|right|Pandijų skulptūra Viduramžių pandijų dinastijos istorija susideda iš dviejų laikotarpių, tarp kurių buvo Čola imperijos valdymas.
Pandijų atgimimas įvyko VI a. pradžioje. Jie išvijo iš krašto kalanharus ir stkūrė senosios Pandijos valstybės suverenitetą. Jie valdė didžiąją dalį Tamilnado.
thumb|200px|left|Pandijų valstybės teritorija dinastijos atgimimo laikotarpiu: apie [[1250 metus]] 850 m. atgimusi Čolų dinastija užėmė vieną iš miestų Pandijų pasienyje ir ėmė plėsti savo teritorijas. Tai sukėlė nusilpimą, kuris 920 m. pabaigė ankstyvąjį viduramžių pandijų laikotarpį ir teritorijose įsigalėjo čolos. Jų persekiojama, pandijų diduomenė bėgo į šiaurės Šri Lanką, su kuria iki tol palaikė labai artimus santykius. Čolų imperijos laikais senoji pandijų dinastija nominaliai buvo išlaikyta kaip Madurajaus vietininkai. Jie vadinti čola pandijais.
Čoloms silpstant, pandijos sudarė sąjungą su palavais ir Čera, ir pasinaudodami tinkama proga, sukilo. Taip 1216 m. buvo atkurta viduramžių pandijų valstybė, kuri XIII a. II pusėje patyrė didžiausią kada buvusį klestėjimą. Tuometiniai valdovai valdė teritorijas iki pat Krišnos upės ir Šri Lanką.
Kultūra
Pandijai propagavo hinduizmą.
Jų valstybėje buvo sukurti puikūs meno šedevrai, klestėjo skulptūra ir architektūra.
Valdovai
Pandijų atgimimas
Žlugimas
XIV a. valstybėje prasidėjo dinastiniai vaidai. Nusilpusią valstybę užpuolė Delio sultonatas. Dėl to prasidėjus anarchijai, šalyje įsigalėjo Madurajaus sultonatas. Pandijų palikuonys išliko iki pat XVII a., valdydami mažytę sritį. Jų tolesnis likimas nebežinomas.
Audrys Juozas Bačkis
Audrys Juozas Bačkis (g. 1937 m. vasario 1 d. Kaune) – kardinolas, Vilniaus arkivyskupas metropolitas, Romos katalikų Bažnyčios kanonistas ir diplomatas. Nuo 2013 m. arkivyskupas emeritas.
Biografija
Diplomato Stasio Bačkio ir mokytojos Onos Galvydaitės-Bačkienės antrasis sūnus. Brolis – Ričardas Bačkis.
1938 m. rugsėjo mėn. šeima išvyko į Paryžių. Čia baigė katalikų gimnaziją ir įstojo į Paryžiaus kunigų seminariją. 1961 m. baigė Popiežiškąjį Grigaliaus universitetą, 1961 m. kovo 18 d. įšventintas kunigu. Iki 1964 m. studijavo Šv. Sosto diplomatinėje akademijoje ir Laterano universitete, kanonų teisės daktaras (1964 m.).
1964–1965 m. dirbo Vatikano nunciatūroje Filipinuose, 1966–1968 m. Kosta Rikoje, 1969–1970 m. Turkijoje, 1971–1973 m. Nigerijoje. 1974–1988 m. Vatikano sekretoriato Viešųjų (užsienio) reikalų tarybos narys, 1979–1988 m. pasekretoris. 1979–1988 m. dėstė bažnytinę diplomatiją Laterano universitete. 1988 m.–1991 m. apaštalinis nuncijus Olandijoje. 2001 m. vasario 21 d. pakeltas kardinolu.
1992–2012 m. Vilniaus arkivyskupijos arkivyskupas metropolitas, įgaliotas atnaujinti diplomatinius santykius su Lietuvos Respublika. Nuo 1993 m. Popiežiaus visuomeninių bendravimo priemonių tarybos narys. 1993–1999 m. Lietuvos vyskupų konferencijos pirmininkas. 1999 m. Europos vyskupų sinodo rengimo komisijos narys. 1998–2001 m. Lietuvos vyskupų konferencijos Šv. jubiliejinių metų komiteto pirmininkas. 2000 m. pasirašė sutartis tarp Apaštalų sosto ir Lietuvos Respublikos dėl karių sielovados, teisinių reikalų bei švietimo ir kultūros.
Įgyvendina Vatikano II susirinkimo nutarimus Lietuvos katalikų bažnyčioje, daug dėmesio skiria kunigų ugdymui, pastoracinei veiklai, katechetikai. Jo iniciatyva 1993 m. atkurta Vilniaus kunigų seminarija, įkurta Tikybos katedra Vilniaus pedagoginiame universitete, 1994 m. įkurtas Šeimos centras, 1997 m. Trinapolio rekolekcijų namai, 1999 m. Vilniaus arkivyskupijos pastoracinis centras, 2001 m. Amatų centras, plečiama labdaringa veikla – jis įkūrė „Betanijos“ labdaros valgyklą, Motinos ir vaiko bei Gailestingumo motinos globos namus.
Kenija
Kenijos šalies pavadinimas kilo nuo Kenijos kalno, reiškiančio „baltas“. Kenijos kalno viršukalnė (5199 m virš jūros lygio) nuolat skendi baltuojančiuose debesyse.
Istorija
Dar žiūrėti: Svahilių civilizacija, Afrikos Didžiųjų ežerų valstybės
Ikikolonijinė Kenija plėtojosi kaip du atskiri regionai, atskirti retai gyvenamų savanų. Kenijos rytinė dalis, prisiglaudusi prie Indijos vandenyno, priklausė Svahilių krantui, ir čia vystėsi musulmoniška Svahilių civilizacija. Jai būdingi prekybiniai miestai-valstybės, kurie pradėjo kurtis X a. aktyviai dalyvaujant persų ir arabų pirkliams. Šie atnešė čia islamą, o miestuose darniai maišėsi musulmonų ir vietinės afrikietiškos tradicijos. To maišymosi rezultatas – visoje pakrantėje paplitusi kreolinė svahilių kalba. Svarbiausi prekybiniai sultonatai Kenijos teritorijoje buvo Patė, Lamu, Manda, Malindis, Mombasa ir kt. Pirmieji europiečiai (portugalai) Kenijos pakrantėje pasirodė 1498 m. XVI a. pradžioje jie, turėdami pranašesnius ginklus, sunaikino klestinčius svahilių miestus ir vietinę viduramžių civilizaciją. Nuo tada jie formaliai traktavo regioną kaip Portugalijos Rytų Afriką.
Kitas kultūrinis regionas buvo Kenijos vakarinė dalis, prisiglaudusi prie Viktorijos ežero. Dėl palankių gamtinių sąlygų gyventojų tankumas čia buvo ypač didelis, o svarbiausia etninė grupė Kenijos teritorijoje buvo luhjai, pasidalinę į keliolika genčių. XV a. į šias bantų gyvenamas teritorijas migravo gyvulių augintojai nilotai (luo), kurie maišėsi su vietos gyventojais ir labai pakeitė vietos visuomenės struktūrą. Sekdami kitų bantų genčių dabartinės Ugandos teritorijoje (tokių kaip Buganda, Busoga ir kt.) pavyzdžiu, luhjai susivienijo į didelę gentinę karalystę, valdomą vadų, tituluojamų nabongo. Suvienijimą įvykdė vangų gentis, todėl ši karalystė dar vadinama Vanga. Jos įkūrimas tradiciškai keliamas į XII a., tačiau mokslininkai linkę jį kelti į gerokai vėlesnius laikus, XVII a., kuomet susiformavo dauguma Afrikos Didžiųjų ežerų valstybių.
XVII a. musulmonų įtaką Svahilių krante atkūrė Omano imperija ir vėliau nuo jos atsiskyręs Zanzibaro sultonatas, kurio sostinė buvo dabartinėje Tanzanijoje. Siekdamas kontroliuoti prekybą tuometiniame pasaulyje paklausiomis afrikinėmis prekėmis ir juodaodžiais vergais, Zanzibaras plėtė įtaką į žemyną, o ypač – į Afrikos didžiųjų ežerų valstybes krašto gilumoje. Svarbiomis prekybinėmis tarpininkėmis tapo savanose gyvenusios kikujų, kambų, masajų gentys, aptarnavusios karavanų kelius.
Nuo XIX a. vidurio Rytų Afrika domino Europos valstybes, ypač britus ir vokiečius, kurie siuntė čia ekspedicijas. 1886 m. jie pasidalino Zanzibaro kontroliuojamą Svahilių krantą, ir būsimoji Kenijos pakrantė 1890 m. perėjo Britų imperijai. Čia įkurtas Rytų Afrikos protektoratas, kuriam greitai perėjo ir savanų zona. 1894 m. britai protektoratu paskelbė Ugandą, kuriai buvo priskirtos didelės teritorijos dabartinėje Vakarų Kenijoje, taigi visa Vangos karalystė. 1902 m. perbraižant protektorato sienas, Vangos karalystė perėjo Rytų Afrikos protektoratui, kuris 1920 m. tapo Kenijos kolonija.
Kenija tapo nepriklausoma 1963 m. gruodžio 12 d.
Politinė sistema
Kenija yra demokratinė respublika, kur prezidentas yra valstybės, vyriausybės ir daugiapartinės sistemos galva. Nuo 2022 m. šaliai vadovauja William Ruto.
Geografija
Taip pat žr.: Sąrašas:Kenijos miestai.
thumb|240px|Savanos Masai Maros regione Valstybė įsikūrusi Rytų Afrikoje, Indijos vandenyno pakrantėje. Didžiąją šalies dalį užima Rytų Afrikos plokščiakalnis (vidutinis aukštis 500–1500 m), palaipsniui besileidžiantis link vandenyno pakrantės, greta kurios driekiasi lygumų juosta. Kranto linija nelabai vingiuota, šalia kranto yra nedidelis Lamu salynas. Centrine šalies dalimi driekiasi Rytų Afrikos lūžių juosta, pasižyminti ryškiais grabenais ir Gregorio riftu, kuriame telkšo ežerai. Grabenų pakraščiuose iškyla aukšti kalnagūbriai, siekiantis 3000–4000 m aukštį (aukščiausia vieta – užgesęs Kenijos ugnikalnis, 5199 m).
Kenijoje gausu ežerų: vakariniame pasienyje telkšo didžiausio Afrikoje Viktorijos ežero dalis, o rifte telkšo virtinė šarmingų ežerų – Turkana, Nakuru, Naivaša, Bogorija, Natronas, Elmenteita, Magadis, Baringas. Upių tinklas retas. Rytuose link vandenyno teka Tana ir Galana, taip pat Džubos intakas Evaso Ngiras. Nenuotakiam Turkanos baseinui priklauso Turkvelas ir Kerijas, o vakarinę dalį užima Nilo baseinas (Mara, Nzoja, Guča). Kenijos kalno šlaituose yra ledynų.
Vakarinę ir pietvakarinę šalies dalį užima savanos bei tropiniai retmiškiai, šiaurės rytuose būdingos sausringos savanos ir pusdykumės. Kalnų šlaituose auga visžaliai tropiniai miškai, aukščiau pereinantys į drėgnas lobelijų ir žilių aukštikalnių pievas. Didelė dalis Kenijos teritorijos yra paskelbta saugomomis teritorijomis (Kenijos kalno, Rytų Cavo, Vakarų Cavo, Nairobio ir kt. nacionaliniai parkai, Masai Maros rezervatas).
Klimatas
Kenijoje būdingas subekvatorinis klimatas su ryškiu lietinguoju laikotarpiu nuo kovo iki gegužės ir trumpesniu lietaus sezonu spalį–lapkritį. Vidutinės mėnesio oro temperatūros pakrantėje laikosi apie 24–27 °C, kalnuose 12–18 °C, vakaruose 22–24 °C. Kalnuose ir plokščiakalniuose per metus vidutiniškai iškrenta 1500–2000 mm kritulių, sausringiausia yra šiaurės rytuose (250 mm).
Ekonomika
Didelė dauguma Kenijos gyventojų susitelkusi žemės ūkyje. Auginami kokosai, ananasai, kišju riešutai, medvilnė, cukranendrės, kava, arbata, sizalis, skaistenis, kukurūzai, kviečiai. Daugiausia šalies ploto užima dykuma, kurioje ganoma daug galvijų. Kenija taip pat parduoda kiaušinius, pieno produktus, kiaulieną, naminius paukščius. Šalis taip pat gamina plastiką, baldus, cigaretes, odą, tekstilės produktus, perdirbtą naftą, maisto produktus, cementą, gaminius iš metalo. Ekonomikos augimas yra varžomas korupcijos, hidroelektrinių bei jų energijos trūkumo.
Pagrindinės iškasenos yra klinčių, sodos pelenai, auksas, druska, titanas. Kenija traukia turistus savo paplūdimiais, įvairia laukine gyvūnija, kuri yra saugoma Tsavo nacionaliniame parke.
Kenijos populiacijos augimas lenkia ekonomikos augimą. Tai lemia didelį biudžeto trūkumą bei nedarbą.
Šalyje veikia pagrindinė Kenijos oro linijų bendrovė Kenya Airways.
Demografija
thumb|right|Kenijos gyventojas Kenija pasižymi didele etnine įvairove. Didžioji gyventojų dalis priklauso bantu grupėmis, kurios išsidėstę šalies pakrantėje (midžikendai, pokomai), prie Viktorijos ežero (luhjai, subai) ir šalies pietinėje dalyje (kikujai, kambai). Svarbią vietą šalies demografijoje užima nilotų tautos, kurie gyvena vakarinėje šalies dalyje: luo, turkanai, kalendžinai, samburu, masajai, nandžiai. Tik 2% Kenijos gyventojų sudaro kušitų kalbomis kalbančios tautos (oromai, somaliai), kurios gyvena didžiulėje retai apgyvendintoje Kenijos rytinėje dalyje. Tik 1 % gyventojų yra kilę ne iš Afrikos: arabai, indai, europiečiai.
Pagal 2009 m. gyventojų surašymo duomenis, didžiausios šalies etninės grupės yra šios: kikujai 17%, luhjai 14%, kalendžinai 13%, luo 10%, kambai 10%, kisijai 6%, midžikendai 5%, merai 4%, turkanai 2.5%, masajai 2.1%. Be gimtosios kalbos, dauguma šalies gyventojų taip pat kalba ir angliškai ar svahilių kalba, kurios yra valstybinės kalbos ir lingua franca Kenijoje.
Italijos futbolo varžybos 1934–1935 m.
Italijos futbolo varžybos 1934–1935 m.
Kenija
Demografija
AIDS paplitimas tarp suaugusiųjų yra 6,7 %. Mirčių nuo AIDS per metus – 150 000 (2003 apsk.)
Religija
Didžioji dalis Kenijos gyventojų yra krikščionys. 45 % laiko save protestantais, 33 % – Romos katalikais. Taip pat apie 10 % gyventojų yra musulmonai. ir dar 10 % yra vietinių religijų atstovai. Tiesa, skirtingi religijų paplitimo apskaičiavimai pateikia labai skirtingus duomenis. Pavyzdžiui, pasak kai kurių šaltinių, musulmonai sudaro nuo 20 % iki 45 % Kenijos populiacijos.
60 % musulmonų populiacijos gyvena Pakrantės provincijoje, kur jie sudaro 50 % vietinės populiacijos. Vakarinėje Pakrantės provincijos dalyje vyrauja krikščionybė. Šiaurinėje Rytų provincijos dalyje gyvena 10 % šalies musulmonų ir ten jie sudaro daugumą. Neskaitant nedidelės somaliečių populiacijos Nairobyje, likusioje valstybės dalyje dominuoja krikščionybė.
Luka Modrić
Luka Modričius (g. 1985 m. rugsėjo 9 d.) – futbolininkas, Kroatijos rinktinės ir Madrido „Real“ klubo saugas.
žaidžia nuo 2006 m. Su rinktine dalyvavo 2006, 2014, 2018, 2022 m. pasaulio ir 2008, 2012, 2016, 2022 m. Europos futbolo čempionatuose. „Auksinio kamuolio“ laimėtojas (2018 m.).
Skaistgirio apylinkė
Skaistgirio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Skaistgirio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žagarės rajonui. 1954 m. prijungtos Alsių apylinkė, Lankaičių apylinkė ir Gimbučių apylinkė, 1977 m. – Buivydžių apylinkė.
Vadovai
1995 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos sprendimu vietoje Skaistgirio apylinkės viršaičio pareigybės įsteigta Skaistgirio seniūno pareigybė.
Liepos 15
Liepos 15 yra 196-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 197-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 169 dienos.
Sega Saturn
Sega Saturn  – 32 bitų video žaidimų konsolė, išleista bendrovės „Sega“. Naudojo CD-ROM formatą. Nors konsolė buvo gana populiari Japonijoje, nepajėgė įsitvirtinti Šiaurės Amerikos ir Europos rinkose, ją nurungė konkurentės – PlayStation ir Nintendo 64. Saturn kaina buvo daug didesnė nei konkurenčių, taip pat trūko jai pritaikytų žaidimų, konsolės neišgelbėjo ir tai, jog ji rinkoje pasirodė keliomis savaitėmis anksčiau nei Playstation.
2009 m. IGN Sega Saturn išrinko 18 geriausia visų laikų žaidimų konsole iš 25.
Laumės akmuo
miniatiūra|right|250px|Laumės akmuo miniatiūra|250px|right|Kelio ženklas prie Laumės akmens
Laumės akmuo – riedulys, nuo 2002 m. savivaldybės saugomas gamtos paveldo objektas, esantis Žiezdrių kaime, Utenos rajone, apie 4 km į pietryčius nuo Tauragnų.
Ant riedulio matyti laumės atvaizdas. Stūkso atvirame lauke, kryžkelėje. Yra pastatytas informacinis ženklas.
Legenda
“…''Prie šito akmens rinkdavosi laumės, apsigaubusios keistais apsiaustais. Jų ir pėdos likusios akmeny. Tai šitą akmenį ir vadina Laumiakmeniu''.” (Leonora Buičenkienė. „Utenos krašto padavimai“. 1996 m.)
Giuliano Gemma
Biografija
Džema gimė Romoje 1938 m. Karo metais šeima persikėlė į Emilijos Redžo provinciją, o 1944 m. sugrįžo gyventi į sostinę. Vaikinui jau nuo ankstyvo amžiaus patiko sportas ir kinas. 12-os jis susidomėjo sportine gimnastika, o sulaukęs 15 pradėjo lankyti bokso treniruotes.
1956 m. Džema pradėjo dirbti kino studijoje statistu, vėliau – kaskadininku. Atlikęs epizodinius vaidmenis keliose juostose, 1962 m. jis sulaukė režisieriaus Duccio Tessari pasiūlymo atlikti pagrindinį vaidmenį filme „Arrivano i titani“. Netrukus kitas režisierius Luchino Visconti pakvietė jį savo juostą „Leopardas“.
1960-aisiais Džemai populiarumą atnešė Nikolia vaidmuo istorinių nuotykių filmų serijoje apie markizę Anželiką. Netrukus, prasidėjus „spageti“ vesternų bumui, jis atliko eilę vaidmenų šio žanro filmuose, iš kurių žinomiausi „Sidabrinis doleris“, „Una pistola per Ringo“ ir „I giorni dell‘ira“. Juostose, skirtose JAV rinkai, jis dažnai buvo pristatomas kaip Montgomery Wood.
Aktorius stengėsi išmėginti įvairiausio žanro juostas, nuo dramų iki karinių filmų. 1976 m. vaidmuo filme „Il deserto dei tartari“ Džemai atnešė David di Donatello apdovanojimą.
1979 m. jis nusifilmavo režisieriaus Damiano Damiani kriminaliniame filme „Žmogus ant kelių“.
Aktorius aktyviai filmavosi eilėje serialų ir televizijos bei kino filmų iki pat mirties 2013 m., kuomet žuvo automobilio avarijoje netoli Romos.
Grigiškių Šviesos gimnazija
Vilniaus savivaldybės Grigiškių „Šviesos“ gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Grigiškėse, Šviesos g. 16, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190661671.
Istorija
miniatiūra|250px|left 1989 m. rugsėjo 1 d. Grigiškėse mokiniai ir mokytojai pirmą kartą šio miestelio istorijoje susirinko į lietuvišką vidurinę mokyklą. Didelių mokytojų, tėvelių pastangų dėka prasidėjus nepriklausomybės judėjimui, Trakų rajono tarybos sprendimu buvo įkurta Grigiškių 2-oji vidurinė mokykla. Ji įsikūrė sename, 1953 m. statybos pastate ir 1961 m. statytame priestate. Mokykloje mokytis pradėjo 792 1-12 klasių moksleiviai, kurie perėjo mokytis iš Grigiškių vidurinės mokyklos lietuviškų klasių, dirbo 68 mokytojai. 1993 m. atskirtos pradinės klasės ir įkurta pradinė mokykla. Mokykla sparčiai didėjo. 1995 m. remiantis Rytų Lietuvos fondu pradėta projektuoti, o 1996 m. statyti nauja mokykla. 1998 m. balandžio mėnesį - mokyklai suteiktas „Šviesos“ vardas, o rugsėjo mėnesį perduotas naujas priestatas, kuriame įrengta 12 kabinetų, mokytojų kambarys, informatikos kabinetas. Į naują korpusą perkelti mokytis 9-12 klasių mokiniai.
2003 m. gruodžio mėnesį pastatytas ir pradėtas eksploatuoti modernus sporto kompleksas, kuriame įrengtos dvi sporto salės, viena iš jų – 18x34 dydžio ir 186 vietų žiūrovų tribūnos, elektroninis tablo. Šiame pastate įrengti fizikos, chemijos ir berniukų technologijų kabinetai. Senajame liko mokytis 5-8 klasių moksleiviai. Senasis korpusas neatitinka higienos ir saugumo reikalavimų, todėl statomas modernus, atitinkantis europinius reikalavimus 698 vietų mokyklos korpusas. Nuo 2004 m. rugsėjo 1 d. mokykloje įvestos mokyklinės uniformos.
Kuklių piliakalnis
Kuklių piliakalnis (valstybės saugomas nekilnojamas kultūros paveldo objektas, unikalus kodas – 5298, senas registro kodas – A1642, senas kultūros paminklų sąrašo numeris – AR580) – piliakalnis Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, Kuklių rytiniame pakraštyje, Lazdijų seniūnija, kelio Kukliai–Šventežeris kairėje pusėje.
Piliakalnis
Įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 70 m ilgio, 35 m pločio šiaurinėje, 9 m – pietinėje dalyje. Paviršius nelygus: pietinė dalis 2 m, šiaurės vakarinė – 0,5 m aukštesnė už centrinę. Šlaitai statūs, 9–15 m aukščio, žemiausi rytinėje pusėje.
Piliakalnis labai suardytas arimų, dirvonuoja.
Teritorijos plotas – 1,56 ha.
Istorija
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
1972 m. įrašytas į respublikinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą, 2002 m. registruotas kultūros vertybių registre, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Tyrimai
1965 m. žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta.
2001 m. Eugenijus Ivanauskas piliakalnio aikštelėje ištyrė 20 m² dydžio plotą, kuriame aptiko kupolinės krosnies molio tinko.
Fugasas
Fugasas – inžinerinis sprogmuo, įrengtas grunte, statinio ar kito objekto viduje, po vandeniu. Paprastai tai improvizuota mina, sprogdinama nuotoliniu būdu, siekiant padaryti žalos priešui ar bent sutrukdyti jo judėjimą.
Istorija
Karo inžinieriai fugasus naudoja nuo XVIII a. vidurio, nors pirmą kartą fugasas paminėtas XVI a. Fugasus naudojo kai kuriuose Europoje vykusiuose karuose, JAV revoliucijoje, JAV Pilietiniame kare. Gana plačiai fugasus naudojo ir Antrajame pasauliniame kare.
Fugasų klasifikacija
Pagal sprogdinimo būdą:
Pagal užtaiso tipą:
Japonijos okupacija Honkonge
Japonijos okupacija Honkonge – Honkongo istorijos laikotarpis nuo 1941 iki 1945 m., kai Britanijos kolonija buvo okupuota Japonijos imperijos. Laikotarpis prasidėjo, kuomet 1941 m. gruodžio 25 d., po 18 dienų trukusio nuožmaus Honkongo mūšio, Honkongo gubernatoriaus sero Marko Jango vadovaujamos britų ir kanadiečių pajėgos pasidavė į kolonijos teritorines žemės įsiveržusioms Japonijos imperijos karinėms pajėgoms. Okupacinis laikotarpis truko trejus metus ir aštuonis mėnesius iki Japonijos kapituliacijos Antrojo pasaulinio karo pabaigoje.
Fugasas
Fugasų klasifikacija
Padegamasis fugasas  – fugasas, kurio sprogstamajam užtaisui sprogus išsviedžiamos skystos ar klampios padegamosios medžiagos. Jos dažnai būna metalinėse talpyklose (statinėse, kanistruose, bakuose ir kt.). Degiąsias medžiagas padega specialios padegimo priemonės.
Cheminis fugasas  – fugasas, kurio sprogstamajam užtaisui sprogus išsklaidomos kovinės nuodingosios medžiagos.
Krantai (reikšmės)
Taip pat skaitykite:
Fugasas
Fugasų klasifikacija
Cheminį fugasą sudaro: Cheminis fugasas gali būti įrengiamas atskirai, minų lauke, kitose inžinerinėse užtvarose, gali būti cheminės užtvaros dalis.
Branduolinis fugasas  – branduolinis šaudmuo branduolinėms užtvaroms daryti. Branduolinį fugasą sudaro: Įtaisomas grunte (gręžinyje) ar po vandeniu. Sprogdinamas autonominiu laiko įtaisu arba nuotoliniu būdu naudojant radijo ar laidinio ryšio liniją.
Dalasas
Dalasas – miestas JAV, Teksaso valstijoje. 1,97 mln. gyventojų (2010). Svarbiausias pietinės JAV dalies ekonomikos, prekybos ir finansų centras. Yra tarptautinis oro uostas. Išvystyta radijo, elektronikos, aviacijos ir kosmoso pramonė, įranga naftos ir dujų pramonei, taip pat maisto, siuvimo, poligrafijos, popieriaus, chemijos pramonė.
Paukščių piliakalnis
Piliakalnis
Nupjauto kūgio formos kalvos rytinis ir šiaurės rytų šlaitai leidžiasi į Surmiaus pakrantę, šiaurinį, šiaurės vakarų, pietinį ir pietrytinį šlaitus supa daubos, vakarų ir pietvakarių šlaitai remiasi į gretimą kalvą. Nuo ežero pusės šlaitai apie 14 m, nuo gretimos kalvos – 10 m aukščio. Į šiaurės vakarus nuo piliakalnio teka bevardis upelis (įteka į Sūrinių). Aikštelė beveik apskrita, apie 8 m skersmens, su ryškiu kultūriniu sluoksniu. Ją žiedu juosia 1–6 m aukščio pylimas, už kurio yra gynybinio griovio liekanų. Buvo gerai įtvirtintas, būdingas miniatiūrinių piliakalnių tipui.
Piliakalnio pietinėje ir pietvakarinėje papėdėje yra gyvenvietės liekanų.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1953 m. ir 1971 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1988 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Spėjama, kad piliakalnyje buvo didiko Surmino tėvonija.
Dalasas
Mieste daug muziejų, teatrų, yra universitetai.
Istorija
1839 m. John Neely Brian aplankė dabartinę miesto vietą, ieškodamas geriausios vietos mainų postui. Vis dėlto jam teko grįžti į Arkanzasą, o tuo metu buvo pasirašyta indėnų iškėlimo sutartis. 1841 m. grįžęs jis neberado indėnų, su kuriais galėtų vykdyti mainus, todėl nusprendė įkurti bendruomenę. Jis pakvietė gyventojus iš Birds forto. 1845 m. buvo surengti prisijungimo prie Teksaso valstijos rinkimai. 1846 m. kovo 30 d. buvo įkurta Dalaso apygarda. 1856 m. suteiktas miesto statusas. 1890 m. Dalaso miestas prisijungė Rytų Dalasą.
Dalase buvo nužudytas JAV prezidentas Džonas Kenedis (1917–1963).
Sportas
Mieste 1994 m. vyko XV pasaulio futbolo čempionatas. Sporto klubai:
Muaras (optika)
thumb|Kvadratinis muaras thumb|Roželinis muaras Muaras – antrinis papildomas interferencinis vaizdas, susidarantis ne visai tiksliai sutapdinus kelis taisyklinguosius rastrus.
Būna stambaus tinklelio, geometrinių figūrų, linijų ir įvairių raštų pavidalo. Pavidalas priklauso nuo rastro liniatūros ir rastrų nesutapimų. Spalvotoje spaudoje dažniausiai susidaro kvadratiniai ir roželiniai muarai. Kai rastrai vienas kito atžvilgiu pasisuka 0-15° ir 75-90° kampu, susidaro kvadratinis muaras, kai 15-75° - roželinis.
Čeponiškiai (Rokiškis)
Čeponiškiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Pandėlio.
Kregždutė
Kregždutė gali reikšti:
Taip pat skaitykite:
Palemonas (augalas)
Palemonas (Polemonium) – palemoninių (Polemoniaceae) šeimos augalų gentis.
Gentyje apie 25 rūšys:
Senasalio apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Turgelių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Naujosios Vilnios rajonui. 1954 m. prijungtos Trakelių apylinkė ir Laibiškių apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Senasalio apylinkė prijungta prie Padvarionių apylinkės, Rukainių apylinkės ir Žemaitėlių apylinkės.
Kapčiamiesčio valsčius
Gyvenvietės
1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:
Italijos futbolo varžybos 1935–1936 m.
Italijos futbolo varžybos 1935–1936 m.
John Dewey
thumb|John Dewey Džonas Diujis (John Dewey, 1859 spalio 20 d. – 1952 birželio 1 d.) – filosofas, psichologas, edukologas. Kolumbijos universiteto filosofijos profesorius, vienas žymiausių pragmatizmo filosofijos atstovų.
Diuji filosofija
Diuji svarstė, kodėl mokslo pažanga buvo tokia reikšminga ir sėkminga. Iš dalies todėl, kad padėjo žmonėms tapti savo aplinkos šeimininkais, pajusti pasaulyje kaip namuose. Kaip ir visi pragmatizmo filosofijos atstovai, Diujis laikė mokslą dinamišku procesu. Mokslas – tai ne įrodytų faktų sankaupa, o veikiau tam tikras metodas, leidžiantis paaiškinti naujus reiškinius ir faktus. Knygose „Patirtis ir gamta“ (Experience and Nature, 1925 m.) bei „Tikrumo ieškojimas“ (The Quest for Certainty, 1929 m.) Diujis atmetė pažinimo teoriją, aiškinančią, jog pasaulį pažįstantis žmogus esąs stebėtojas. Jo nuomone, pažinimo siekiantis žmogus yra biologinis organizmas, kovojantis dėl savo išlikimo. Diujo filosofija kartais vadinama instrumentalizmu. Jis sukūrė pažinimo teoriją, aiškinančią biologinių ir psichologinių pažinimo veiksnių vaidmenį žmogaus veikloje.
Praktinė patirtis
Praktinė patirtis – tai techninė dokumentacija, komercinis ir kt. praktinis patyrimas, žinios bei gamybiniai įgūdžiai, sudarantys serijinės ar masinės gamybos pagrindą.
Mitsubishi Estate
Mistubishi Estate Co., Ltd (三菱地所株式会社; Mitsubishi Jisho Kabushiki - gaisha) - Japonijos korporacija, viena svarbiausių Mistubishi koncerno dukterinių kompanijų. Tai antras didžiausių nekilnojamojo turto supirkėjų Japonijoje (po Mitsui Fudosan).
Įmonė įkurta 1937 m.
Kultūristas (reikšmės)
Kultūristas gali reikšti:
Krivulė (reikšmės)
Krivulė arba Krivūlė gali reikšti:
Pizos provincija
Pizos provincija (it. Provincia di Pisa) – Italijos provincija Toskanos regione. Provincijos sostinė – Piza. Provincijos plotas 2448 km², gyvena 411376 žmonės (2009 m.). Pizos provincijoje yra 39 savivaldybės.
Didžiausios iš jų:
Egipto nacionaldemokratų partija
Egipto nacionaldemokratų partija (NDP, arab.: al Hizb – al Dimuqratiyah – Wataniyah) – Egipto kairiojo centro partija.
Istorija
Įsteigta 1978 m. rugpjūčio mėn. Egipto prezidento Anvaro Sadato iniciatyva, siekiant vienpartinę politinę sistemą pakeisti pliuralistine. A. Sadatui žuvus, partijos vairą perėmė Egipto prezidentas Hosnis Mubarakas. 2005 m. jis buvo penktą kartą perrinktas į šį postą demokratiniuose rinkimuose.
2000 m. parlamento rinkimuose NDP gavo 353 iš 444 vietų, 2005 m., suaktyvėjus islamistiniam judėjimui jos atstovų dauguma sumažėjo iki 317 vietų, tačiau persvara išlaikyta visose valstybinės valdžios ir savivaldos struktūrose.
Ideologija
Nuo 1990 m. pasuko socialinės demokratijos keliu. Siekė ekonomikos liberalizavimo ir demokratinių reformų Europos pavyzdžiu, laikosi visuotinių žmogaus ir piliečio teisių ir laisvių principų.
Stengšsi suderinti Egipto nacionalinį identitetą su tradicine arabų ir islamo kultūromis. Skatina pilietinės visuomenės ir nevyriausybinių organizacijų plėtrą.
Socialistų Internacionalo narė nuo 1999 m.
Struktūra
Partijos skyriai ir vietinės organizacijos veikė visuose miestuose ir gyvenvietėse. Politika formuota kasmetinėse konferencijose.
Gaivenis
Gaivenis (Bupleurum) – salierinių (Apiaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienmetės arba daugiametės plikos žolės su ištisiniais lapais. Skėčiai sudėtiniai, žiedai geltoni.
Gentyje yra apie 150 rūšių. Lietuvoje labai retai darželiuose auginamas krūminis gaivenis (Bupleurum fruticosum), o laukinėje floroje turėtų būti, bet kol kas dar nerastas, – apskritasis gaivenis (Bupleurum rotundifolium). thumb|left|210px|[[Krūminis gaivenis (Bupleurum fruticosum)]] thumb|left|Bupleurum gibraltaicum
Egipto nacionaldemokratų partija
Nuorodos
Oficiali svetainė
Stupurų apylinkė
Stupurų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Meškuičių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškio rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. apylinkė prijungta prie Gasčiūnų apylinkės. Atkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Gaščiūnų apylinkės ir dalies Mekių apylinkės. 1988 m. birželio 22 d. Stupurų apylinkė panaikinta, jos teritorija prijungta prie Gataučių apylinkės ir Kepalių apylinkės.
Piktakonių apylinkė
Piktakonių apylinkė (arba Paiktakonių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.