cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reinhard Wenskus
Biografija
Gimė 1916 m. kovo 10 d. Saugose. 1933 m. pradėjo mokytis Tilžės Herzog Albrecht pedagoginėje mokykloje. Baigęs mokslus dvejus metus dirbo mokytoju, o prasidėjus Antrajam pasauliniam karui buvo paimtas į kariuomenę, kurioje tarnavo iki karo pabaigos. 1948 m. pradėjo mokytis vakarinėje mokykloje Hanoveryje, o nuo 1949 m. iki 1954 m. studijavo istoriją, etnologiją ir germanistiką Marburgo universitete. 1961 m. tapo universiteto docentu, tais pačiais metais tapo Rytų ir vakarų Prūsijos istorinių tyrimų komisijos nariu. Nuo 1963 m. iki 1981 m. dėstė Getingeno universitete. 1985 m. apdovanotas Rytų Prūsijos kultūros prizu už pasiekimus moksle. Istorikas per savo darbo metus daugiausiai dėmesio skyrė germanų tautų istorijai ir Prūsijos regiono viduramžių istorijai. 1973 m. kartu su Herbertu Jankūnu, Kurt Ranke ir Percy Ernst Schramm išleido germanų tautų istorijos enciklopediją nuo ankstyvosios istorijos iki viduramžių.
Humanitarinė pagalba
thumb|right|250px|[[UNICEF humanitarinės pagalbos siunta.]] Humanitarinė pagalba – pagalba daiktais, maistu, logistika ar kitomis priemonėmis, siekiant padėti atstatyti žmogaus aplinką, įvykus humanitarinėms krizėms, stichinėms nelaimėms ar žmogaus sukeltoms nelaimėms. Pagrindiniai humanitarinės pagalbos tikslai yra išsaugoti gyvybes, sumažinti kančias ir išlaikyti žmogišką orumą. Ši veikla yra kitokia nei vystomasis bendradarbiavimas, kurio pagrindiniai tikslai susiję su socioekonominiais tikslais.
Visa humanitarinė veikla yra finansuojama iš asmenų, kooperacijų, įmonių ir valstybės institucijų aukų. Šios veiklos vykdymą prižiūri JT humanitarinės veiklos koordinavo biuras. 2008 m. duomenimis humanitarinės pagalbos srityje dirbo 210 800 žmonių visame pasaulyje.
Per paskutinius dešimtmečius humanitarinės pagalbos visuomenė inicijavo kelis projektus, kurių tikslas – humanitarinės pagalbos atskaitomybės, kokybės ir įvykdymo gerinimas.
Korpiklaani
Korpiklaani – Suomijos folklorinio metalo grupė. Pavadinimas iš suomių kalbos reiškia „miško klanas“.
Daugelis folklorinio metalo grupių karjerą pradeda kaip metalo grupės, o vėliau tik prideda folklorą, tuo tarpu Korpiklaani susikūrė kaip folkloro grupė, tik vėliau jį sujungė su metalu. Grupės ištakomis yra 1993 m. Jonne Järvelä sukurta samių folkloro grupė Shaman. 2003 m. grupė pakeitė savo stilių į folklorinį metalą bei pavadinimą į Korpiklaani. Jonne Järvelä teigimu, posūkiui metalo link turėjo įtakos kita suomių metalo grupė, su kuria jis bendradarbiavo, Finntroll.
LVA
LVA, Lva arba lva be taškų arba su taškais gali reikšti:
Mėkla
Mėkla – upė Vidurio Lietuvoje; Barupės kairysis intakas. Prasideda netoli Preišiogalos (Jonavos raj.), teka į šiaurės vakarus Kauno ir Kėdainių rajonais. Įteka į Barupę (Labūnavos tvenkinį) 9 km nuo jos žiočių ties Pamėkliais, žemupys patvenktas.
Intakai: Klampis, Varnaližis, Vadavė (dešinieji).
thumb|left|250px|Patvenktas Mėklos žemupys ties Pamėkliais
Vidutinis nuolydis – 136 cm/km. Srovės greitis 0,1 m/s. Prie Mėklos įsikūrusios gyvenvietės: Preišiogala, Puikoniai, Gelnai, Saviečiai, Pamėkliai.
Upėvardis galimai susijęs su žodžiu mėkla („vėpla, žopla“), taip pat pamėkla, pamėklė („šmėkla, baidyklė, vaiduoklis“).
Idžai
Idžai (Ịjọ), dar vadinami izonai (Izon), idžavai (Ijaw) – tauta Vakarų Afrikoje, daugiausia gyvenanti Nigerio deltoje (Nigerija), tiksliau – Aliejaus upių istoriniame regione, kuris dar vadinamas Idžalandu.
Kalbos ir klanai
Idžai kalba 10 susijusių kalbų. Tai vadinamosios idžoidų kalbos, kurios priklauso Nigerio-Kongo šeimai ir sudaro atskirą jos šaką. Šių kalbų padėtis klasifikacijos sistemoje leidžia teigti, kad idžų protėviai nuo bendro kamieno atsiskyrė labai anksti. Todėl gali būti, jog jie buvo senieji pietų Nigerijos gyventojai iki atsikeliant Benuės Kongo atšakos atstovams jorubams, igbams, ibibijams ir kt.
Idžų kalbos (ir kartu subgrupės) yra oruma, akita, biseni, izonai (tikrieji idžai), nembė, kirike, kalabariai, ibani, nkoroo ir defaka. Didžioji dalis idžų yra izonai, gyvenantys į Nigerio deltos vakarinėje dalyje. Jie dalijasi į daugybę atskirų klanų.
Kilmė
Dėl lingvistinių ypatumų manoma, kad idžai buvo senieji Nigerijos gyventojai, vėliau užgožti naujų atvykėlių – jorubų, binių, ibibijų, igbų bangos. Iki XV a. jų likučiai gyveno Benino karalystės pietiniuose pakraščiuose.
XV a. idžai pradėjo migracijas į Nigerio deltos teritorijas, kur apsistojo. Ten konsolidavosi jų klanai ir etninės subgrupės.
Prekybinės valstybės
Aliejaus upių regione idžai įkūrė daug stiprių valstybių, kurios konkuravo su kitomis vietos tautomis: ogoniais, urhobo, itsekiriais. Svarbiausios valstybės konsolidavosi aplink tokius prekybinius miestus, kaip Naujasis Kalabaras, Nembė, Bonė, Okrika. Visi jie susikūrė Deltos rytinėje dalyje. Vakarinėje deltos dalyje (tikrųjų idžų, ar izon teritorijoje) konsolidacija buvo silpnesnė. Čia stiprios valstybės nesusiformavo.
Nigerijos sudėtyje
XIX a. pabaigoje idžavų teritorijos buvo paverstos protektoratu, o vėliau įjungtos į Nigerijos sudėtį. Idžai sudarė dalį Rytų provincijos, kartu su igbais ir idžais. Po Nigerijos nepriklausomybės kilus pilietiniam karui, Idžai kartu su šiomis tautomis sukūrė Biafros valstybę.
Po karo pabaigos nuolat reiškiasi nesutarimai tarp idžų ir kaimynų itsekirių dėl naftos. thumb|150px|Ritualinė kaukė
Religija
Nuo senovės idžai išpažino savitą religiją, kur bene labiausiai buvo garbinamos vandens dvasios owuamapu. Tai – antropomorfinės būtybės, su kuriomis reikia palaikyti gerus santykius. Dėl to keletą kartų per metus rengiamos tradicinės šventės, kuriose šokama ir grojama apsirengus kaukėmis. Manoma, kad žmonės prieš gimdami taip pat klajoja šiame dvasių pasaulyje.
Idžai praktikuoja įdomią praktiką igbadai, kurios metu gali apklausti neseniai mirusių žmonių dvasias. Taip pat jų religija pripažįsta ritualinį tapimą idžu, kas labai retai propaguojama tarp nacionalinių religijų.
Krikščionybė yra padariusi didelę įtaką. Šiuo metu oficialiai 95 proc. idžų laiko save krikščioniais.
Buitis
Idžų buitis yra labai panaši į kitų Gvinėjos įlankos tautų buitį. Dauguma idžų nuo senovės vertėsi žemdirbyste pelkingose žemėse. Dėl specifinių gamtos sąlygų labai svarbūs verslai buvo žvejyba ir prekyba.
Čia paplitusi Gvinėjos įlankos virtuvė, kurios pagrindiniai produktai yra jamsas, valgomasis manijokas, valgomoji kolokazija. Dėl jūros artumo naudojama ypač daug žuvies. Idžai turi keletą nacionalinių valgių: pvz., polofijai sriuba iš jamso ir palmių aliejaus, kekefijai troškinys iš neprinokusių bananų, žuvies ir žvėrienos, kalabari fulo – jūros gėrybių sriuba.
Fortūnatas Bagočius
Fortūnatas Jonas Bagočius (1887 m. sausio 19 d. Pažvelsis, Endriejavo valsčius – 1951 m. gruodžio 7 d. Bostonas) – teisininkas, Amerikos lietuvių spaudos, visuomenės ir politinis veikėjas.
Biografija
Mokėsi Rucavoje, Pozingiuose, Saratovo vienuolyne. 1900 m. pabėgo iš vienuolyno, dirbo rusų konsulo raštininku Bremene. 1903 m. emigravo į JAV. 1908 m. baigė Pitsburgo akademiją. 1914 m. baigė teisę Bostono universitete.
JAV dirbo laikraščio „Spindulys“ raidžių rinkėju Brukline, vėliau mokytojavo Šenvilyje ir presbiterionų mokykloje. 1906 m. vasario 22 d. Lietuvių seimo Filadelfijoje sekretorius, 1906–1908 m. Centrinio revoliucijos šelpimo komiteto finansininkas. Nuo 1913 m. – „Keleivio“ redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1919 m. – advokatas, notaras, teisėjas Bostone.
Vienas aktyviausių Amerikos lietuvių socialistų sąjungos veikėjų ir geriausių prakalbų sakytojų ALSS kuopose. Bendradarbiavo socialistų spaudoje. 1934-1942 m. Susivienijimo lietuvių Amerikoje prezidentas. Amerikos lietuvių tarybos narys ir Bendrojo Amerikos lietuvių fondo direktorius.
Epas
Epas iš principo yra praeities laikų žanras. Epas gali būti mitologinis, aiškinantis pasaulio sandarą, gamtos reiškinius – taip, kaip juos suprato senovės žmogus, arba herojinis, istorinis, vaizduojantis tautos istorijai esmingus periodus, aiškinantis žmonių (ne dievų, ne antgamtinių būtybių), herojų poelgius, nuopelnus, tačiau ne jausmų pasaulį. Neretai mitologinio ir herojinio (istorinio) epo bruožai būna susipynę.
Epas dažniausiai yra kolektyvinės kūrybos vaisius, tačiau kartais siejamas su išskirtinių gabumų žmogaus, jį išsaugojusio, mokėjusio atmintinai, surinkusio, užrašiusio, vardu. O apskritai, senovės epų kilmę kartais labai sunku paaiškinti, mokslininkai siūlo įvairias hipotezes. Tiesa, naujaisiais laikais epus kūrė ir konkretūs, gerai žinomi rašytojai.
Krinicė
Krinicė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Didžiojo Dobžynevo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurę nuo Dobžinevo Dužės ir apie 16 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. 1996 m. kaime pastatytas Balstogės Radijo ir Televizijos bokštas. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Omar al-Bashir
Generolas leitenantas Omaras Hasanas Ahmadas al-Baširas (g. 1944 m. sausio 1 d.) – dabartinis Sudano prezidentas. Būdamas brigadininku Sudano armijoje, 1989 m. surengė kruviną karinį perversmą ir paėmė valdžią.
2005 m. spalį al-Baširo vyriausybė derybomis užbaigė vieną iš ilgiausių ir kruviniausių karų XX a., Antrąjį Sudano pilietinį karą, ir suteikė ribotą autonomiją Pietų Sudanui. Tačiau tęsėsi smurtinis konfliktas Darfūre, per kurį žuvo tarp 200 000 ir 400 000 žmonių. Jo valdymo metu, šalyje susikūrė įvairios sukilėlių grupuotės ir Darfūre prasidėjo partizaninis karas. Dėl pilietinio karo 2,5 milijono žmonių neteko pastogės ir įsivyravo įtampa tarp Sudano ir Čado.
Al-Baširas - kontroversiška asmenybė tiek gimtinėję, tiek ir pasaulyje. 2008 m. liepos mėnesį, Tarptautinis Baudžiamasis Teismas (TBT) apkaltino al-Baširą dėl genocido, nusikaltimų žmoniškumui ir karo nusikaltimų rengimo Darfūre. 2009 m. kovo mėnesį, teismas išdavė al-Baširo arešto orderį dėl karo nusikaltimų ir nusikaltimų žmoniškumui, tačiau buvo nuspresta, jog nėra pakankamai įrodymų dėl genocido vykdymo. Tačiau, 2010 m. liepos 12 d. teismas nusprendė, kad iš tiesų yra pakankamai įrodymų, dėl genocido ir išdavė antrąjį orderį. Bet Sudano vyriausybė nevykdė teismo orderių. Al-Baširas yra pirmasis valstybės vadovas, kuriam kaltinimus pareiškė TBT. Teismo sprendimui pasipriešino Afrikos Sąjunga, Arabų Lyga, Neprisijungimo judėjimas, Kinija ir Rusija. Wikileaks paskelbė, jog Sudano prezidentas pasisavino 9 mlrd dolerių valstybinių lėšų.
Gaston Tong Sang
Gastonas Tong Sangas (g. 1949 m. rugpjūčio 7 d. Bora-Bora komunoje) – buvęs Prancūzijos Polinezijos prezidentas.
Ona Babonienė
Ona Babonienė Spaknytė (g. 1950 m. spalio 22 d. Rakavoje, Raseinių rajonas) – pedagogė, Lietuvos ir Raseinių rajono savivaldybės visuomenės ir politinė veikėja.
Biografija
1955–1959 m. mokėsi Rakavos pradžios, 1959–1964 m. Ginčaičių aštuonmetėje, 1967 m. baigė Raseinių 2–ą vidurinę mokyklą. 1973–1978 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, 1993–1997 m. Vilniaus Pedagoginiame universitete.
1967–1969 m. Kalnujų aštuonmetės, 1969–1974 m. Pašaltuonio aštuonmetės mokyklos mokytoja, 1974–1988 m. Raseinių 1-osios vidurinės mokyklos užklasinio darbo organizatorė.
1988–1991 m. Raseinių moksleivių namų direktorė, 1991–2000 m. Raseinių rajono savivaldybės kultūros, švietimo ir sporto skyriaus vyr. specialistė, Raseinių raj. švietimo darbuotojų profsąjungos pirmininkė. 2000–2004 m. Seimo narė. 2004–2012 m. Lietuvos moksleivių kūno kultūros ir sporto centro direktorė.
1990–1995 m. Raseinių rajono tarybos deputatė, 1995–2003 m. ir 2007–2019 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narė. 1995–2000 m. kultūros, švietimo ir sporto komiteto pirmininkė.
Iki 1989 m. LKP narė. Nuo 1990 m. LSDP narė, Raseinių rajono skyriaus pirmininko pavaduotoja, 1992–2004 m. Raseinių socialdemokračių moterų klubo pirmininkė, moterų socialdemokračių sąjungos pirmininkės pavaduotoja, nuo 1999 m. LSDP tarybos narė.
Duktė Vida.
Gaston Tong Sang
Liaudies judėjimo partijos narys, buvęs Maupiti ir Bora-Bora komunų meras. 2006 m. gruodžio 13 d. laimėjo Prancūzijos Polinezijos prezidento rinkimus (31 parlamento balsu prieš 26) ir gruodžio 26 d. pradėjo eiti šias pareigas (pakeitė iki tol valdžiusį Oscar Temaru).
Iki tampant prezidentu ėjo įvairias pareigas valstybės tarnyboje: buvo ministru (planavimo ir urbanizacijos, energetikos), meru ir kt.
FK Žaibai Vilnius
Vilniaus „Žaibai“ − Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.
Istorija
Klubo komanda nuo 2007 m. sezono žaidžia SFL lygos žemuosiuose divizionuose.
Pigmentinis jungiamasis audinys
Pigmentinis jungiamasis audinys – purusis jungiamasis audinys, kuriame yra daug pigmentinių ląstelių ir jo tarpląstelinėje medžiagoje vyrauja kolageninės skaidulos. Šio audinio yra sėklidės kapšelio odoje, akies rainelėje ir gyslainėje.
Lietuvos paslas
Lietuvos paslas – laikraštis broliams lituvininkams žinių parnešąs, leistas 1896 m. balandžio 1 d. – 1898 m. gruodžio 31 d. Tilžėje.
Istorija
Leido Albertas Hofheincas, J. Reinlenderis, Julius Šenkė. Ėjo kartą, nuo 1897 m. – du kartus per savaitę. Spausdino J. Šenkės spaustuvė.
Propagavo vokiečių konservatorių partijos idėjas, paklusnumą Vokietijos valdžiai.
Oficialūs redaktoriai: Albertas Hofheincas, Kristupas Jurkšaitis, Ledratas. Faktiškai leido ir redagavo Aleksandras Kuršaitis.
Malyšuvka
Mališuvka – anksčiau kaimas, dabar Dambravos miesto gyvenvietė, Lenkijos šiaurės rytuose, Dambravos valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Balstogės medicinos universitetas
thumb|Universiteto klinikinė ligoninė
Balstogės medicinos universitetas (UMB; ) – valstybinis universitetas Balstogėje, Lenkijoje. Tai seniausia valstybinė aukštoji mokykla Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Balstogės medicinos universitetas įkurtas 1950 m. vasario 3 d. Ministrų tarybos nutarimu, tuo metu jo pavadinimas buvo Balstogės medicinos akademija. Universiteto pavadinimas jai buvo suteiktas 2008 m. Aukštosios mokyklos steigimui pradėta ruoštis nuo 1949 m. pradžios. Pirmuoju rektoriumi tapo profesorius Tadeusz Kielanowski.
Jau pačioje gyvavimo pradžioje aukštajai mokyklai buvo atiduoti II pasaulinio karo metu sugriauti, o vėliau atstatyti XVIII a. Branickių rūmai. Šiose patalpose universitetas yra įsikūręs iki šiol. Antraisiais savo gyvavimo metais akademijai suteikta teisė teikti mokslinius laipsnius. 1955 m. pradėtas leisti akademinis žurnalas Annals of the Medical University of Białystok. 1956 m. pradėtas leisti trumpai gyvavęs akademinis žurnalas Medyk Białostocki. 2000 m. šio žurnalo leidimas atnaujintas. 1968 m. įkurtas Odontologijos skyrius. 1977 m. įkurtas Farmacijos fakultetas su Laboratorinės medicinos skyriumi, tačiau pirmieji studentai į šį fakultetą pradėti priimti tik nuo 1987 m.
Dabartinis universitetas
Universitete mokosi 5 500 studentų. Medicinos studijos universitete trunka šešerius metus. Odontologijos ir farmacijos studijos - penkerius metus.
Akademinę bendruomenę sudaro 115 profesorių, 153 habilituoti daktarai ir apie 800 dėstytojų.
Balstogės medicinos universitetą yra baigę daugiau nei 13 000 studentų.
Studentai
Viena iš seniausių universiteto studentų organizacijų yra choras. Jį 1951 m. įkūrė grupė studentų, šiuo metu tai yra bendras studentų ir universiteto profesūros choras.
Sony
Sony korporacija – Japonijos tarptautinė korporacija ir vienas didžiausių pasaulyje media konglomeratų su $86,64 mlrd. JAV dolerių pajamomis (2011 m.). Įsikūrusi Minate, Tokijuje. „Sony“ yra vienas pirmaujančių elektronikos, video komunikacijų, video žaidimų ir informacinių technologijų gamintojų, kuriantis tiek plataus, tiek profesionalaus vartojimo produktus. „Sony“ yra tarp 20-ties stambiausių puslaidininkių gamintojų pasaulyje.
Įmonių grupę sudaro: „Sony Corporation“, „Sony Pictures Entertainment“, „Sony Computer Entertainment“, „Sony Music Entertainment“, „Sony Mobile Communications“ ir „Sony Financial“.
Istorija
1945 m., po II Pasaulinio karo, Masaru Ibuka pradėjo smulkų verslą, subombarduotame pastate, Tokijuje, įkūręs savo radijo taisyklą. Po metų, prie jo prisijungė kolega Akio Morita ir jiedu įkūrė kompaniją „Tōkjō Cūšin Kōgjō K.K.“ (Tokijo Telekomunikacijų Inžinerijos Korporacija, japoniškai 東京通信工業株式会社). Kompanija pagamino pirmą japonų kasetinį magnetofoną, pavadintą „Type-G“.
Kislusis piengrybis
Kislusis piengrybis – piengrybių (Lactarius) genties grybų rūšis. Paplitusi Europoje, Šiaurės Amerikoje. Šiaurinėje arealo dalyje pasiekia tundros zoną, kur auga po beržu keružiu. miniatiūra|250px|left
Biologija
Auga vasarą ir rudenį drėgnuose eglynuose, mišriuose su egle miškuose. Kepurėlė geltonos spalvos, 6-14 cm skersmens, jauna gaubta, pusiau apvali, vėliau plokštesnė, su gauruotais nuleistais kraštais, slidi drėgnu oru. Grybo kotas 5–10 cm ilgio ir 1,5–3 cm storio, nusėtas duobutėmis. Vaisiakūnis nusidažo melsva spalva perpjovus ar perlaužus. Nuodingas.
Plinta ir dauginasi sporomis ir vegetatyvine grybiena. Fruktifikuoja rugpjūčio–spalio mėnesiais.
Populiacija Lietuvoje
Lietuvoje kislusis piengrybis nuo 1992 m. įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Labai retas grybas, auga pavieniui. Žinoma 10 augaviečių.
Eskortinis lėktuvnešis
thumb|right|300px|Eskortinis lėktuvnešis „Charger“ CVE-30 (1941-1946 m.) thumb|right|300px|Samaro mūšyje metu kyla lėktuvnešio „Kitkun Bay“ CVE-71 lėktuvai Eskortinis lėktuvnešis  – mažas ir lėtas lėktuvnešis, dažnai padarytas perdirbant stambų krovininį laivą – ant jo viršaus įrengiant pakilimo denį. Tokius lėktuvnešius Antrojo pasaulinio karo metais naudojo D. Britanijos Karališkas jūrų laivynas, Japonijos Imperatoriškasis karo laivynas ir JAV Karinis jūrų laivynas. Eskortiniai lėktuvnešiai būdavo maždaug dukart trumpesni, triskart mažesnės vandentalpos lyginant su tikraisiais laivyno lėktuvnešiais. Eskortiniai lėktuvnešiai buvo lėtesni, mažiau ginkluoti ir šarvuoti, juose bazuodavosi mažiau lėktuvų, bet užtai jie buvo žymiai pigesni ir sparčiau pastatomi.
Atlanto vandenyne eskortiniai lėktuvnešiai padėjo kovoti su vokiečių povandeniniais laivais mūšyje dėl Atlanto. Ramiajame vandenyne šių lėktuvnešių aviacija paremdavo jūrų desantines operacijas, taip pat eskortiniai lėktuvnešiai veikė kaip lėktuvų transportai, tiekę atsarginius lėktuvus didiesiems laivyno lėktuvnešiams bei sausumoje bazuojamai aviacijai.
Ramiajame vandenyne eskortiniai lėktuvnešiai paprastai nespėdavo lydėti greitų didžiųjų lėktuvnešių, tačiau Leitės įlankos mūšyje jų lėktuvai bombardavo japonų sausumos pajėgas ir skandino japonų povandeninius laivus. Samaro mūšyje centrinės japonų pajėgos (4 linijiniai laivai, 6 sunkieji ir du lengvieji kreiseriai, 11 eskadrinių minininkų) nelauktai susidūrė su nedidele nepasiruošusia taktine grupe Taffy 3 (6 eskortiniai lėktuvnešiai, 7 eskadriniai minininkai). Galinga japonų grupuotė, susidūrusi pigiausiais lėktuvnešiais ir silpnai ginkluotais bei šarvuotais minininkais, prarado dalį kreiserių, buvo išblaškyta ir gavo atsitraukti.
Istorija
Lėktuvnešių statyba tarp pasaulinių karų buvo nepakankama, todėl pasauliniam karui prasidėjus lėktuvnešių buvo per mažai. Lėktuvnešiai buvo reikalingi lėktuvų gabenimui į tolimas bazes, jūrų desantams paremti, naujiems lėktuvnešių pilotams treniruoti, patruliuoti rajonuose su priešo povandeniniais laivais, užtikrinti stambiųjų karinių laivų gynybą nuo priešo aviacijos.
Didinant lėktuvnešių skaičių buvo perstatomi jau eksploatuojami laivai ir statomų laivų korpusai:
D. Britanijos karinis laivynas poreikį ginti prekybinius laivus pripažino dar 4-tą dešimtmetį. Tačiau tam skirti laivai nebuvo projektuojami ir statomi. Pirmas tam skirtas lėktuvnešis buvo „Audacity“, gautas perstatant trofėjinį vokiečių krovininį laivą „Hannover“, į laivyno sudėtį įtrauktas 1941 m. liepos mėn.
1940 m. admirolas Viljamas Halsis (William Halsey) rekomendavo perstatinėti laivus į karinius pagalbinius laivus pilotų apmokymui. 1941 m. vasario 1 d. JAV Karinio laivyno operacijų viršininkas suteikė pirmumą laivų perdirbimui į pagalbiniu karo laivus lėktuvams gabenti. Taip perstatytų laivų pavadinimas 1942 m. vasarį buvo pagalbinis lėktuvų eskorto laivas (korpuso kodas AVG), o nuo 1942 m. rugpjūčio 5 d. – pagalbinis lėktuvnešis (kodas ACV). Pirmas šio tipo JAV laivas buvo Long Island AVG-1.
Maroko-Alžyro operacija ir karas su povandeniniais laivais Šiaurės Atlante parodė, kad šie lėktuvnešių pajėgumo ir greičio pakanka paremti jūrų desantų bei krovininių laivų konvojus. Todėl 1943 m. liepos 15 d. pagalbiniai lėktuvnešiai buvo perklasifikuoti į eskortinius lėktuvnešius (kodas CVE). Pagalbiniai karinio laivyno laivai tapo kovos laivais. Paaiškėjo, kad eskortiniai lėktuvnešiai audringose jūrose supami mažiau už lengvuosius lėktuvnešius. Derinant geriausius lengvųjų lėktuvnešių ir eskortinių lėktuvnešių bruožus buvo sukurta Commencement Bay eskortinių lėktuvnešių klasė.
Konstrukcinės savybės
Kodas CVE pašaipiai buvo iššifruojamas kaip Combustible, Vulnerable, and Expendable ('Degus, pažeidžiamas, paaukotinas'), nes eskortinių lėktuvnešių pažeidžiamos vietos būdavo minimaliai apsaugotos, lyginant su laivyno lėktuvnešiais. Pvz., eskortinis lėktuvnešis „Avenger“ (D14) nuskendo per keliolika minučių nuo vienos torpedos, „Dasher“ (D37) sprogo nuo nenustatytos priežasties. Trys eskortiniai lėktuvnešiai „St. Lo“ CVE-63, „Ommaney Bay“ CVE-79 ir „Bismarck Sea“ CVE-95 buvo sunaikinti kamikadzių, jie buvo didžiausi kamikadzių nuskandinti laivai.
Tipiškas eskortinis lėktuvnešis būdavo apie 150 m ilgio (laivyno lėktuvnešis – 300 m ilgio), apie 8 000 tonų vandentalpos (laivyno lėktuvnešis – apie 30 000 tonų), gabendavo sudėtinę eskadrilę iš 24-30 naikintuvų ir bombonešių (laivyno lėktuvnešis – apie 100 lėktuvų, sudarančių naikintuvų, bombonešių ir torpednešių eskadriles).
Eskortinių lėktuvnešių antstatai buvo maži ir ankšti, priešais laivo kaminą. Laivyno lėktuvnešiuose antstatas su kaminu sudaro vientisą struktūrą. Pirmieji eskortiniai lėktuvnešiai turėjo vieną lėktuvų keltuvą, vėlesni eskortiniai lėktuvnešiai turėjo du keltuvus (vieną priekyje, kitą gale) ir vieną lėktuvų katapultą. Eskortiniai lėktuvnešiai turėdavo tokią pačią besileidžiančių lėktuvų stabdymo sistemą iš lynų ir uodeginių kablių. Lėktuvų paleidimo ir tupdymo procedūra buvo tokia pati kaip ir didžiuosiuose lėktuvnešiuose.
Eskortinių lėktuvnešių įgulos būdavo maždaug trečdalio didžiojo lėktuvnešio įgulos dydžio, t. y., gerokai didesnė negu daugelio kitų karinių laivų.
D. Britanijos Karališkasis laivynas
Pradžioje gaminti D. Britanijos prašymu eskortiniai lėktuvnešiai Šiaurės Atlante buvo lendlizo tvarka perduoti D. Britanijai ir naudojami ne kaip smogiamoji karinio laivyno jėga, o kaip konvojų palydos dalis. Pradžioje JAV gamybos eskortiniai lėktuvnešiai papildė prekinius lėktuvnešius, kuriuos D. Britanija ir Nyderlandai naudojo kaip priverstinę priemonę, kol dar neturėjo eskortinių lėktuvnešių. Konvojų palydoje veikę eskortiniai lėktuvnešiai vykdė oro žvalgybą, gynė nuo priešo tolimo veikimo žvalgybinės aviacijos, ieškojo priešo povandeninių laivų ir kovojo su jais. Dažnai papildomi eskortiniai lėktuvnešiai būdavo vilkstinių dalis, o ne palydos laivai, nes jie perveždavo lėktuvus iš JAV į D. Britaniją. Taip naudojami eskortiniai lėktuvnešiai lėktuvus gabendavo tiek angaruose, tiek pakilimo denyje.
Karališkajam laivynui siunčiami eskortiniai lėktuvnešiai būdavo pritaikomi Karališkojo laivyno tradicijoms. Pvz., pašalindavo: Lėktuvų angarus padarydavo visiškai uždarus, kadangi D. Britanijos eskortiniai lėktuvnešiai veikdavo Šiaurės Atlante ir lydėdavo arktinius konvojus.
JAV Karinis jūrų laivynas
Šiaurės Atlante eskortiniai lėktuvnešiai papildydavo konvojų palydas iš eskadrinių minininkų padidindami palydų gebą kovoti su povandeniniai laivais. Pvz., eskortinis lėktuvnešis USS „Guadalcanal“ CVE-60 1944 m. netoli Šiaurės Afrikos dalyvavo paimant nelaisvėn vokiečių povandeninį laivą U-505.
Ramiajame vandenyne eskortiniai lėktuvnešiai buvo naudojami taip:
Eskortinių lėktuvnešių taktika lydint konvojus
Eskortiniai lėktuvnešiai, saugodami konvojus, gali veikti trijose pozicijose:
D. Britanijos eskortinis lėktuvnešis HMS Audacity buvo nuskandintas veikdamas greta konvojaus. Vėliau D. Britanijos laivyno vadovybė uždraudė šią taktiką kaip pernelyg rizikingą.
Eitučiai
Eitučiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 14 km į pietryčius nuo Kartenos ir 2,5 km į rytus nuo Kalniškių kaimo.
Istorija
Kaimas susiformavo prie Karkluojos upelio ir į pietus nuo jo buvusiuose miškuose apie XVI–XVII a. Pavadintas pirmojo naujakurio Eitučio garbei.
XVIII a. kaimas buvo Kartenos dvaro (valsčiaus, grafystės) Eitučių vaitystės centras. 1846 m. jame stovėjo 14 valstiečių sodybų, o 1849 m. Aleksandravo dvare baudžiavą ėjo 152 baudžiauninkai. Iš jų 30 šeimų išsivadavę iš baudžiavos gavo žemės ir 1870 m. mokėjo grafui Pliateriui išperkamuosius žemės mokesčius. 1923 m. kaime buvo 22 ūkiai. 1949 ir 1951 m. į Sibirą ištremta 13 žmonių: Prano Dyburio, Eduardo Joneckio, Vinco Vaišnoro šeimos ir Petrė Domarkaitė. Likę valstiečiai 1949 m. suginti į Eitučių kolūkį, kuris 1952 m. prijungtas prie Kalniškių kolūkio. Pokariu dalis kaimo žemių, esančių dešiniajame Karkluojos krante, kartu su kaimo kapinaitėmis, vadinamomis Maro kapeliais, buvo priskirta prie Plungės rajono Mamių kaimo. Melioracijos metu daugeliui gyventojų persikėlus į Kalniškius, Lubius arba Karteną, kažkada antrajame pagal dydį Kartenos apylinkės kaime 2002 m. buvo belikę 5 sodybos.
Daunoriai
Daunoriai – kaimas Biržų rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Vabalninko, prie Gavėnupio. Praeina kelias.
Budnės Žarnovas
Budnės Žarnovas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Goniondzo valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Goniondzo, 14 km į šiaurės vakarus nuo Monkų ir 53 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Humanitarinis dienos racionas
thumb|right|Įprastas humanitarinio dienos raciono paketas. Humanitarinis dienos racionas – maisto paketai, naudojami įvykus humanitarinė krizei. Kiekvienas paketas tenkina visos dienos maisto poreikį žmogui, tai sudaro apie 2 200 kalorijų. Šie paketai galioja 3 metus ir yra pritaikyti visų etninių ir religinių grupių naudojimui. Taip pat paketas yra pagamintas taip, jog nebūtų pažeistas metimo iš lėktuvo be parašiuto metu. Šių paketų kaina sudaro apie 20 % pilnai paruošto maisto kainos.
Pirmą kartą humanitariniai dienos racionai buvo panaudoti 1993 m. Bosnijos pilietiniame kare.
Lietuvos pliažas
Lietuvos pliažas – Lietuvos kurortų žurnalas, leistas 1931–1933 m. Palangoje.
Istorija
Pirmąjį numerį išleido leidykla „Pliažas“ 1931 m. birželio 28 d. pavadinimu „Pliažas“. Nuo 1932 m. leido ir redagavo J. Belickas pavadinimu „Lietuvos pliažas“. Išėjo 7 numeriai.
Bendradarbiavo Danielius Dolskis, Liūnė Janušytė, L. Požėlaitė, Stasys Saurusaitis ir kt.
Redagavo Stasys Čekanauskas, J. Belickas, Antanas Steponaitis.
Korbeto kriokliai
thumb|200px|I ir II Korbeto kriokliai
Korbeto kriokliai  – krioklių seka Gvadelupoje (Karibų salos), Sufriero ugnikalnio papėdėje, Korbeto upėje, patenka į Gvadelupos nacionalinį parką.
Pirmasis krioklys yra daugiau nei 125 m aukščio, prasideda ~900 m aukštyje virš jūros lygio. Pati Korbeto upė prasideda 2 km priešsroviui, 1300 m aukštyje. Antrasis krioklys yra 660 m aukštyje v.j.l., jo krytis 110 m aukščio. Tai lengviausiai pasiekiamas ir gausiausiai lankomas iš Korbeto krioklių. Greta jo trykšta karštosios versmės. Žemiausias krioklys yra 20 m aukščio, pats vandeningiausias ir sunkiausiai pasiekiamas.
Korbeto kriokliai paminėti jau 1493 m. Kristupo Kolumbo užrašuose.
Apušotas (Panevėžys)
Apušotas – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Ramygalos.
Kulikuvka
Kulikuvka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Didžiojo Dobžynevo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurę nuo Dobžinevo Dužės ir apie 19 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gimę nekalti
Gimę nekalti – 2005 m. Lietuvoje sukurta trumpametražė, 10 min. trukmės, vaidybinė juosta. Prodiuserio Mindaugo Vosyliaus surengto pirmojo lietuviškų trumpametražių filmų festivalio AXX „Geismas ir grožis I“ dalyvė. Premjera Lietuvoje – 2005 m. rugsėjo 9 d.
Filmas įtrauktas į festivalio DVD tarp 12 konkursinių juostų.
Siužetas
Tomas pertekęs moterų dėmesio, tačiau nesugeba užmegzti normalių santykių ir pamilti. Tą rytą, kai nuvažiuoja į oro uostą pasitikti savo draugės, netikėtai sutinka žavią nepažįstamąją, kuria rimtai susižavi, tačiau ji turi savo ketinimų ir paslapčių...
Vaidmenys
Pagrindiniai: Kiti:
Lietuvos politechnikas
Lietuvos politechnikas – technikos, pramonės bei ekonomikos žurnalas, leistas 1920–1922 m. Kaune.
Istorija
Pirmasis numeris išėjo 1920 m. gruodžio 10 d. Leido ir redagavo J. Jankauskas. Spausdino teorinius straipsnius technikos, pramonės, architektūros, politinės ekonomijos klausimais. Nuo 1922 m. Nr. 4 pradėjo spausdinti rašinius lietuvių, rusų ir lenkų kalba. Spausdino F. Sokolovskienės ir G. Lano spaustuvės, vėliau Š. Levio spaustuvė Kaune. Išėjo 4 numeriai.
Saulius Urbonavičius
miniatiūra|Samas BIX Saulius Urbonavičius (scenine pravarde Samas; g. 1963 m. rugsėjo 16 d. Panevėžyje) – lietuvių muzikantas, dainų autorius, grupės BIX įkūrėjas, dailininkas, TV prodiuseris.
Biografija
Mokėsi Panevėžio 7-ojoje vidurinėje mokykloje. 1981 m. ją baigęs, 1982–1988 m. studijavo Šiaulių pedagoginio instituto Dailės fakultete.
Muzikinę karjerą pradėjo 1987 m. įkurtoje grupėje BIX, vienoje iš populiariausių visų laikų Lietuvos roko muzikos grupėje. Samas kūrė dainų tekstus, buvo grupės vokalistas ir gitaristas. Vėliau dainininko duoną iškeitė į pramogų verslą ir kartu su Marijonu Mikutavičiumi ir Martynu Starkumi vedė jaunimo muzikinę laidą „Tangomanija“ bei kitus televizijos projektus. Ir dabar kartais pasirodo scenoje su savo grupe BIX.
Buvo projekto LT United dalyvis, su kuriuo „Eurovizijos“ dainų konkurso finale 2006 m. užėmė 6 vietą.
2006 m. Saulius buvo realybės šou „Dangus“, o 2007 m. antrojo sezono – „Dangus 2“ – prodiuseris.
2010 m. jis prodiusavo projektą „Tu gali šokti“, o 2013 m. – projektus „Paslapčių namai“ ir „Šok!“. Taip yra TV3 talentų šou Lietuvos talentai teisėjas. miniatiūra|Samas New York City
Prancūzijos užjūrio bendrijos
Prancūzijos užjūrio bendrija (pranc. Collectivité d'outre - mer) – Prancūzijos Respublikos teritorija, turinti specialų statusą, kurį nuo 2003 m. kovo 28 d. nustatė Prancūzijos Respublikos konstitucijos 74 straipsnis. Šis statusas buvusioms Prancūzijos kolonijoms ir užjūrio teritorijoms suteikia muitų ir mokesčių autonomiją, tačiau šiose šalyse galioja metropolijos socialinio draudimo ir socialinių garantijų sistema. Jose, išskyrus Sen Pjerą ir Mikeloną veikia specialioji teisė, pagal kurią įstatymas ar dekretas jose negali būti taikomas, kol jo nepatvirtino vietinis rinktas organas, turintis departamento Generalinės tarybos ar regiono tarybos statusą.
Užjūrio bendrijos
thumb|280px|Prancūzijos užjūrio bendrijos Šiuo metu Prancūzija turi 5 užjūrio bendrijas:
Šaltiniai
Col·lectivitat d'ultramar Französisches Übersee-Territorium Collectivité d'outre-mer Transmaraj kolektivoj (Francio) Colectividad de ultramar Collectivités d'outre-mer Collectivités d'outre-mer Franciaország tengerentúli területei Collectivité d'outre-mer Collettività d'Oltremare Zbiorowość zamorska
Žemyninė Venecija
thumb|right|200px|Žaliosios žemės (išskyrus dalį [[Istrija|Istrijoje ir Dalmatijoje) - Žemyninė Venecija.]] Žemyninė Venecija ( 'žemyniniai domenai', Stato da Tera 'žemyninė valstybė') - viena iš trijų Venecijos respublikos dalių, Venecijos žemės žemyninėje Italijoje (neskaitant paties Venecijos dožato).
Venecijos respubliką jos klestėjimo laikais sudarė 3 sudedamosios dalys:
Žemyninę Veneciją sudarė užkariautos žemės Po baseine ir dabartiniame Veneto regione. Jos apėmė Venetą, Friulį ir dalį Lombardijos, apribotą Po upės, Ados upės, Alpių ir Karsto srities.
Žlugus Venecijos respublikai ir pasirašius Kampo Formijo sutartį Žemyninės Venecijos žemes kurį laiką valdė Napoleonas, kol 1797 m. Napoleonas perdavė ją Austrijai 1797 m. 1815 m. dauguma buvusios žemyninės Venecijos buvo prijungta prie Italijos karalystės, o kas liko - sudarė Lombardijos-Venecijos karalystę, pavaldžią Austrijos imperijai.
Labūnavos miškai
thumb|280px|Labūnavos miškas už [[Sičioniai|Sičionių]] Labūnavos miškai – yra Kėdainių rajono pietuose, 4 km į pietryčius nuo Labūnavos. Plotas 1420 ha (iš jų mišku apaugę 1330 ha). Sudaryti iš Labūnavos, Kruopių, Servydgalio miškų. Priklauso Labūnavos girininkijai.
Reljefas lygus. Būdingi vėlėniniai glėjiški, vėlėniniai jauriniai glėjiški dirvožemiai. Mišku tekančios upės ir kanalai priklauso Barupės baseinui.
Sudėtis: Vidutinis miškų amžius apie 43 m.
Miškuose gyvena briedžiai, stirnos, šernai, taurieji elniai, kiškiai, lapės ir kt. Iš retesnių paukščių sutinkami: gervė, juodasis peslys, vapsvaėdis, juodasis gandras, baltnugaris genys, vidutinis genys, mažasis erelis rėksnys.
Kamčiatkos Petropavlovskas
Kamčiatkos Petropavlovskas – miestas Rusijoje, Tolimuosiuose Rytuose, rytinėje Kamčiatkos pusiasalio pakrantėje, 11900 km į rytus nuo Maskvos; Kamčiatkos srities centras. Svarbus jūrų uostas, oro uostas. Žvejybos laivyno bazė, išvystyta žvejybos, laivybos, statybų, lengvoji, maisto pramonė.
Veikia Tolimųjų Rytų vadybos, verslo ir teisės akademija, Kamčiatkos valstybinė žvejybos laivyno akademija, pedagogikos institutas. Yra dramos teatras, kraštotyros muziejus. Paminklai: 1854 m. Krymo karo aukoms, V. Beringui, prancūzų jūrų keliautojui Laperuzui.
Vrančos apskritis
Vrančos apskritis  – apskritis rytų Rumunijoje, Moldavijos regione (nedidelė dalis yra Muntenijoje). Tai 31-a pagal plotą ir 27-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Fokšanis.
Kamčiatkos Petropavlovskas
Istorija
Tai vienas seniausių miestų Tolimuosiuose Rytuose. Įkurtas 1740 m. kamčiadalų gyvenvietės Аушин vietoje kaip V. Beringo ir A. Čirikovo ekspedicijos ostrogas Петропавловский острог. Taip jis pavadintas pagerbiant ekspedicijos laivų pavadinimus („Šv. apaštalas Petras“ ir „Šv. apaštalas Povilas“). XIX a. pradžioje tapo svarbiausiu uostu Tolimuosiuose Rytuose. 1822 m. tapo miestu, pervadintas Петропавловский Порт (neoficialiai vadintas tiesiog Petropavlovsku), 1924 m. pavadintas Kamčiatkos Petropavlovsku siekiant skirti vardą nuo Petropavlovsko Kazachijoje.
Vrančos apskritis
Geografija
Vakarinę dalį užima Rytų Karpatai ir jų priekalnės (Kurburės Karpatai), rytuose paviršius leidžiasi į Sireto slėnį. Svarbiausios upės yra Siretas ir jo intakas Putna.
Apskritis yra seismiškai aktyvioje srityje, 1977 m. čia įvyko stiprus žemės drebėjimas.
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Lietuva 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Lietuvą 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Barselonoje, Ispanijoje atstovavo 46-i sportininkai. Tai buvo trečiosios Olimpinės žaidynės, kuriose Lietuva dalyvavo kaip nepriklausoma valstybė ir pirmosios vasaros žaidynės, kuriose Lietuvos dalyvavo po Sovietų Sąjungos okupacijos.
Cycling (road) pictogram.svg Plentas
Vyrai
Moterys
[[Image:Cycling (track) pictogram.svg|30px]] Trekas
Moterys
Basketball pictogram.svg Krepšinis
Romanas Brazdauskis, Valdemaras Chomičius, Darius Dimavičius, Gintaras Einikis, Sergėjus Jovaiša, Artūras Karnišovas, Gintaras Krapikas, Rimas Kurtinaitis, Šarūnas Marčiulionis, Alvydas Pazdrazdis, Arvydas Sabonis, Arūnas Visockas.
Brutas iš Trojos
Brutas iš Trojos (valų kalba Bryttys) – pagal Galfridą Monmutietį, buvęs Enėjo proanūkis ir legendinis Britanijos karalius-įkūrėjas.
Tautų kilmės legendos
Tautų kilmės legendos (etnogenetinės legendos) – įvairiose Europos šalyse nuo ankstyvųjų viduramžių iki Naujųjų laikų sukurtos legendinės teorijos apie tautos kilmę.
Krikščioniškoje istoriografijoje siekta surasti visų tautų kilmę nuo pasaulio sukūrimo, tačiau dažnos sąsajos ir su Antikiniu pasauliu. Keleto tautų kilmė sieta su Trojos karu ir po to sekusiais įvykiais – kildino savo tautą iš Enėjo, pabėgusio iš Trojos, palikuonimis. Trojos kilmės legenda VII a. pritaikyta frankams, X a. britams ir XI a. pradžioje – normanams [1,29]. Įvairios legendos apie lenkų, čekų bei rusų bendrą biblinę kilmę buvo paplitusios šių šalių kronikose.
Trojos kilmės legenda prasideda Trojos žlugimu ir Enėjo pabėgimu į Italiją. Iš čia jo sūnus arba proanūkis Britas (Brutas) su kilmingųjų būriu esą atvykęs į dar negyvenamą Albioną, vėliau pagal jo vardą pavadintą Britanija. Kaip manoma jau Nenijus, rašęs VIII a. pabaigoje pasakojo apie tolimus karaliaus Arturo pirmtakus, pradedant nuo Enėjo ainio, legendinio Brito. Galfridas Monmutietis šią teoriją išvystė savo „Britų istorijoje“, remdamasis Nenijumi ir liaudies legendomis. Normanų rašytojas Wace pritaikė Galfrido „istoriją“ prancūzams, o vėliau ir normanams.
Lenkai, kaip ir senrusiai, kildino save iš biblinio Jafeto, kurio sūnus Panas, kilęs iš Panonijos, pagal „Didžiąją Lenkijos kroniką“ turėjo 3 sūnus: Čeką (čekų protėvį), Lechą (lenkų protėvį) ir Rusą (rusų protėvį) [2,23]. Apie legendinio rusų protėvio egzistavimą užsimena tik ši Lenkijos kronika. Tuo tarpu apie čekų tautos pirmtaką Bohemą čekų šaltiniai užsimena jau IX a.
Tokiu pačiu principu buvo kuriamos ir lietuvių kilmės legendos, kurios lietuvių kilmę siejo su keliais šimtais romėnų pabėgėlių atvykusių į Lietuvą Nerono arba Atilos laikais.
Senosios rusų kronikos kildino rusų tautą iš biblinio Jafeto, tačiau kylančiai Maskvos Didžiosios kunigaikštytės galiai reikėjo naujos legitimacijos, kuri buvo siejama su naujomis Bizantijos ar Romos kilmės legendomis. Šios legendos išveda Maskvos kunigaikščių genealogiją tiesiog iš Romos imperatoriaus Augusto, kuris prieš mirdamas išdalijęs žemes savo broliams ir giminaičiams. Pirmas Rusijos kunigaikštis esą buvęs keturioliktasis Augusto brolio Prūso ainis. Tuo pačiu buvo neužmirštamas ir bizantiškasis paveldimumas, kuris buvo grindžiamas dinastinių ir religinių relikvijų paveldėjimu.
Priežastys
Priežastys skatinusios kilmės legendų atsiradimų buvo gana įvairios, nors ir tarpusavyje susijusios. Dažniausiai noras pasirodyti labai senomis tautomis buvo svarbus propagandiniams tikslams. Pagal Galfrido legendą, kuri ne visai sutapo su jo pirmtako Bede versija, britai pirmieji pradėjo kolonizuoti iki tol negyvenamą Albioną, o visi kiti salos gyventojai esą vėlesni įsiveržėliai. Taip britai grindė savo kovą su anglosaksais ir vikingais, pabrėždami, kad jie yra seniausia ir garbingiausia Europos tauta.
Kita panaši priežastis yra kilmės mitų panaudojimas, kai valdovas siekia konsoliduoti ir sutelkti tautą. Priimdami ir manipuliuodami mitais apie bendrą kilmę iš dieviškųjų ar kitaip garsių protėvių grupių lyderiai stiprina pavaldinių identifikaciją su dinastija ar konkrečiu valdovu. Henrikui II, kuris ieškojo savo legitimacijos būdų tėvo užkariautai valstybei, Trojos kilmės legenda buvo labai paranki. Dėl to teorija apie bendrą britų ir normanų kilmę iš Trojos buvo aktyviai palaikoma. Kadangi viduramžiais kraujo bendrumas buvo labai svarbus konsolidacijos elementas, svarbesnis net ir už kalbinį bendrumą, tokia kilmės legenda turėjo stiprinti užkariautų tautų identifikacijos su užkariautojais jausmus.
Kilmės legendos buvo daugiau literatūrinės, nei tautosakinės, tačiau jos nebuvo vien tik karališkųjų dvarų kūriniai ir privilegija – tokios legendos buvo paplitusios plačiuose liaudies sluoksniuose ir taip buvo užtikrinamas jų poveikio efektyvumas. Lenkų kilmės legenda, kalbanti apie visų lenkų žemių vieningumą, kunigaikštiškosios dinastijos senumą, lenkų bažnyčios vieningumą, turėjo pakelti lenkų sąmoningumo jausmą, sutelkti juos apie didlenkių valdovus [2, 29). Panašią funkciją turėjo ir čekų, senrusių, Maskvos kunigaikščių kilmės mitai.
Bendraeuropietiški panašumai
Visos kilmės legendos stengiasi pabrėžti tautos senumą, todėl protėviai randami tolimuose Antikos (Trojos bei romėnų kilmės legendos) ar net bibliniuose laikuose (lenkų, čekų, rusų Jafeto kilmės legenda). Protėviai – garsūs mitiniai arba realūs asmenys ir jų palikuonys, asmenys, kurie turėjo didelį autoritetą.
Kilmės mitams būdingas mitinio ir realaus laiko derinimas, kuris sukėlė nepatogumų vėlesniems Renesanso epochos tyrinėtojams. Paskaičiavus kartas genealogijose ir laiką, kurį tos kartos turėjo užpildyti, gaunamas aiškus neatitikimas. Tai aiškinti vien nevykusia kilmės legendų genealogijų falsifikacija nėra tinkamas paaiškinimas. Kartų skaičiavimas buvo labai svarbus viduramžių laiko aspektas. „Kartos sąvoka sukeldavo gyvą organinėms žmonių grupėms būdingo perimamumo įspūdį – į jas individas įeidavo kaip įkūnijimas ryšių, jungiančių dabartį su praeitimi ir ateitimi“ (3, 91). Taigi, kartų skaičiavimas nebuvo paprastas chronologinis vardų išvardinimas, todėl čia europiečių kilmės mituose įsiterpdavo daug mitinių ir biblinių analogijų. Taip Palemono legendoje išvardinamos 14 kartų bei 14 kartų skiriančios pirmąjį rusų kunigaikštį Riuriką nuo legendinio Prūso siejama su bibline 14 kartų genealogijos tradicija. Tuo pačiu legendų kūrėjai stengėsi susieti kilmės legendos laiką su pasauline istorija, pvz., Galfridas įterpia nuorodas, kad vienas ar kitas įvykis atsitiko, pvz., valdant imperatoriui Augustui. Tai yra europiečių mitams būdingas paradoksalus kartų ir realaus pasaulinės istorijos laiko derinimas.
Trečias bruožas, būdingas visiems europiečių kilmės mitams – legendinių asmenų vardų ir vietovardžių siejimas. Taip Brito (Bruto) vardu pavadinta Britanija, pagal legendinius protėvius Čeką (Bohemą), Lechą (lenkai ankstyvuosiuose raštuose vadinti lechitais), Rusą vardus gavusios čekų, lenkų, rusų gyvenamos žemės ir tautos. Nuo Publijaus Libono vardo atsiradęs Livonijos, nuo Krako – Krokuvos, nuo Viliaus (pagal Dlugošą) – Vilniaus, nuo Barko – Jurbarko pavadinimai. Trūkstami vardai genealogijose tiek lietuvių, tiek britų kilmės legendose dažnai paprasčiausiai imami pagal vietovių pavadinimus. Šie šalių ir kitų vietovardžių bei legendinių protėvių vardų susiejimai turėjo suteikti legendoms įtikinamumo, aiškiai susiejant legendinį protėvį su tauta.
Eitūniškė
Eitūniškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Magūnų. Šalia – Eitūniškės telmologinis draustinis.
Rafik Halliche
Rafikas Hališas (Rafik Halliche; g. 1986 m. rugsėjo 2 d.) – Alžyro futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje.
Karjera
Karjerą pradėjo Alžyro klube NA Hussein Dey.
2010 m. rugpjūčio 24 d. pasirašė trejų metų sutartį su Fulham klubu.
Žižmeliai
Žižmeliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 15 km nuo Vadoklių.
Rafik Halliche
Rinktinė
Alžyro nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2008 m. gegužės 31 d. varžybose prieš Senegalą, kur pasirodė po keitimo.
Dalyvavo 2010 m. Afrikos Tautų taurėje, kur įmušė įvartį į Malio rinktinės vartus.
Šimtmetinė salė
thumb|300px|Vroclavo Šimtmetinė salė [[XXXVI Europos krepšinio čempionatas|2009 m. Europos krepšinio čempionato metu.]] Šimtmetinė salė (vok. Jahrhunderthalle, lenk. Hala Stulecia arba Hala Ludowa) – istorinis statinys Lenkijos mieste Vroclave. Jis buvo pastatytas pagal vokiečių architekto Max Bergo projektą 1911–1913 m., kai Lenkija dar buvo Vokietijos imperijos dalimi.
1948 m. šalia salės buvo pastatyta 100 m aukščio metalinė siaura skulptūra, kuri lenkiškai vadinama Iglica.
Nuo 2005 m. priskiriamas prie Lenkijos istorijos paminklų. 2006 m. Šimtmetinė salė buvo įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Mykolas Tiškevičius (1897)
Mykolas Tiškevičius (1897 m. Paryžiuje, Prancūzija. – 1955 m.) – Lietuvos ir Lenkijos bajoras, didikas, Leliva herbo grafas.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Antanas Tiškevičius. Motina Elena Civinskaitė (, 1879–1947 m.). Sesuo Marija Pliater-Zyberk (1899–1985 m.).
Lencė
Lencė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Didžiojo Dobžynevo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į rytus nuo Dobžinevo Dužės ir apie 10 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1512 m. Lietuvos Dižiosios kunigaikštystės kancleris Mikalojus Radvila II šioje vietovėje, šalia Supraslio upės suteikė žemę žemaičiui Samueliui Samotijui Lencui.
Gilūtaitis
Gilūtaitis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 6,5 km į pietryčius nuo Mielagėnų. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,48 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 140,8 m. Krantai neaukšti, sausi, apaugę medžiais. Pietrytinėje pakrantėje stūkso miškas, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Iš pietvakarių į šiaurę ežerą prateka Svylos intakas Gilūta (Birvėtos baseinas). Į šiaurę nuo ežero įsikūrę Gilūtų ir Kėriškės kaimai. Rytiniu krantu eina riba su Švenčionių rajonu.
Vytas Navickas
Biografija
1970 m. baigė Druskininkų 1-ąją vidurinę mokyklą, 1975 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Finansų ir apskaitos fakultete, kurį baigęs įgijo ekonomisto matematiko specialybę. 1990 m. stažavosi Vokietijos Marburgo universitete, 1991 m. JAV, 1994 m. Austrijoje.