cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Darbėnų paminklas partizanams
Istorija
1945-1965 m. žuvusiems Kardo rinktinės partizanams atminti darbėniškio Stanislovo Burbos iniciatyva 2005 m. miestelyje pastatytas paminklas. Jam pinigus aukojo per 20 pavienių asmenų, Kretingos rajono savivaldybės administracija, Darbėnų seniūnija, kai kurios bendrovės. Projekto autorius klaipėdiškis skulptorius Gintautas Jonkus.
Malkolmo Baldridžo nacionalinis kokybės apdovanojimas
Malkolmo Balridžo modelis yra labai bendras, mažiau detalizuotas nei ISO 9000. Jame nenagrinėjami ne tik kokybės diegimo metodai, bet ir kontrolės (ar audito) priemonės. Visą modelį sudaro 7 dalys: Valdymas, Ilgalaikis planavimas , Orientacija į klientus , Orientacija į personalą , Procesų valdymas , Verslo rezultatai. Juos vienija Duomenys ir analizė.
Malkolmo Balridžo modelis yra labai paprastas, orientuotas daugiausiai į kliento patenkinimą, bet neanalizuojantis įmonės vidinių procesų sąveikos, todėl netinka jokiai gilesnei darbo optimizacijai. Tačiau būtent dėl jo paprastumo, įvairios firmos jį gali lengvai įdiegti. Šis modelis davė pradžią keliems sudėtingesniems kokybės valdymo modeliams, pvz., Europoje paplitusiam EFQM verslo tobulinimo modeliui.
Koparit Kuopio
Kuopijo „Koparit“ – Suomijos futbolo klubas iš Kuopijo.
Liepynė (Kaišiadorys)
Liepynė – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Vilūnų.
Akronimas
Akronimas – termino, kurį sudaro keli sudėtiniai žodžiai, sutrumpinimas, panaudojant tų žodžių pirmąsias (kartais – ir kitas) raides. Ypač išpopuliarėjo XX amžiuje.
Pavyzdžiai:
Bridžendas
Bridžendas – miestas pietiniame Velse, 35 km į vakarus nuo Kardifo. Geležinkelio stotis. Išvystyta informacinių technologijų ir biotechnologijų pramonė. Išlikusi Niukaslo pilis.
Sportas
Bridgend Bridgend Бридженд (Уэльс)
Tabariškės (Kazlų Rūda)
Tabariškės – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Plutiškių, prie kelio. Seniūnaitijos centras.
Valdšteinai
Vėliau Valdšteinų linija susijungė su Vartenberko valdovais (Vartenbergais, ), nuo tada giminės titulas yra ('Valdšteino reichsgrafai, Vartenbergo ponai'). 1945 m. Valdšteinus, beveik visiškai suvokietėjusius, išvarė iš Čekoslovakijos, o jų nuosavybę konfiskavo. Valdšteinai atsikėlė į Zalcburgą ir Vieną (Austrija), kur jie gyvena iki šiol.
Istorinės giminės būstinės iki 1821 m. buvo Valdšteino pilis, iki 1921 m. – Duchcovo rūmai
Žymiausi giminės atstovai yra generolas Albrechtas Valenšteinas (Albrecht von Wallenstein) ir politikas Ferdinandas Gabrielius fon Valdšteinas (Gabriel von Waldstein), kuris buvo Liudviko van Bethoveno globėjas.
FK Viagem Příbram
Pršybramo FK – Čekijos futbolo klubas, įkurtas Prahoje, 1996 m. persikėlęs į Pršybramą.
Jidiš
Jidiš (ייִדיש jidiš arba אידיש idiš) – viena iš germanų kalbų, vartojama žydų. Kalba rašoma hebrajų raštu. Jidiš kalba susidarė vidurio vokiečių aukštaičių (X–XIV a.) tarmės pagrindu, šioje kalboje yra apie 10−15% hebrajiškų ir aramėjiškų žodžių, kalbai poveikį darė Vidurio bei Rytų Europos kalbos. Dažnai laikoma vokiečių aukštaičių kalbos tarme.
Daugiau nei 600 metų buvo Europos žydų aškenazių, gyvenusių Vakarų ir Vidurio Europoje, gimtoji kalba. Europos aškenazių normine kalba tapo Lietuvoje susiformavusi litviš tarmė. XX a. jidiš kalbėjo apie 11 milijonų žmonių, bet II pasaulinio karo metu daugelis šių bendruomenių narių tapo Holokausto aukomis. Šiuo metu ją vartoja apie 3 milijonai žydų, daugiausia JAV ir Izraelyje, tačiau tik kaip antrąją kalbą.
Nyderlanduose ir Švedijoje jidiš yra apsaugota Europos regioninių ir mažumų kalbų chartija.
Palėvenė (reikšmės)
Palėvenė gali reikšti:
Edward Lucas
thumb|Edward Lucas Edward Lucas (g. 1962 m. gegužės 3d.) – žinomas britų žurnalistas, straipsniuose nagrinėjantis buvusio Sovietinio bloko šalis, jų politikos ir ekonomikos sferas.
E. Lucas mokėsi Winchester College'e, the London School of Economics ir Uniwersytet Jagielloński Krokuvoje. Nuo 1986 m. buvo atsakingas už The Economist ekonomikos savaitraščio rytų Europos sektorių, 1998–2002 m. vadovavo žurnalo Maskvos padaliniui.
2014 m. gruodžio 1 d. jis tapo pirmuoju Estijos e-rezidentu.
MTZ-80
thumb|240px|Pirmos kartos „MTZ-80“ thumb|240px|Antros kartos „MTZ-82“ thumb|240px|„MTZ 82.1“ MTZ-80  – „Belarus“ markės traktoriai. „MTZ-80“ vis dar gaminami, bet jie skiriasi ir mechaniškai ir išvaizda. „MTZ-80“ traktoriaus pirmtakas „MTZ-50“.
Techninis aprašymas
„MTZ-80“ turėjo 80 AG (58 kW) variklį, pagreitintoją, ir 9 (+1) pavarų dėžę. Traktoriaus gabaritiniai matmenys: ilgis 3810 mm, plotis 1970 mm, aukštis 2470 mm. Konstrukcija buvo daug masyvesnė, todėl jo masė padidėjo iki 3,6 t. Taip pat buvo gaminamas modelis, turintis keturių varomųjų ratų sistemą; jis vadinamas „MTZ-82“.
Modifikacijos
„MTZ-80“ turėjo įvairių modifikacijų, kurios leido jį panaudoti įvairiose ūkininkystės šakose:
Eksportas
„MTZ-80“ buvo eksportuojami į daugelį šalių, bet daugiausiai į Vakarų Europą. Mechaniškai jie niekuo nesiskyrė nuo įprastų modelių. Eksportui skirti traktoriai buvo dažomi raudonai, įpratiniai – mėlynai.
Giedraičių mūšis
thumb|Paminklas Devintojo pėstininkų pulko kariams Giedraičiuose Giedraičių mūšis, arba Giedraičių-Širvintų mūšis, Širvintų-Giedraičių mūšis, 1920 m. lapkričio 17-lapkričio 21 d. Lietuvos kariuomenės mūšis su Lenkijos kariuomenės Liucijaus Želigovskio rinktine (vadinama Vidurinės Lietuvos kariuomene).
Priešistorė
1920 m. spalio 9 d. užėmusi Vilnių. L. Želigovskio rinktinė, kurią sudarė 1-oji lietuvių ir gudų pėstininkų divizija ir 13-asis Vilniaus ulonų pulkas, puolė toliau vakarų ir šiaurės vakarų kryptimis. Jos puolimą vakarų kryptimi kairiajame Neries krante spalio 14-15 d. linijoje Vievis – Valkininkai sulaikė Trečioji pėstininkų divizija (vadas Ignas Musteikis). Spalio 17 d. lenkų pėstininkai, remiami artilerijos ir šarvuočių, ėmė pulti dviem pagrindinėmis kryptimis: keliais Vilnius-Širvintos ir Vilnius-Giedraičiai. Puolimas šiaurės vakarų kryptimi dešiniajame Neries krante buvo stipresnis ir Pirmoji pėstininkų divizija, kurią sudarė Antrasis, Ketvirtasis, Septintasis ir Devintasis pėstininkų pulkai (vadas Stasys Nastopka) kaudamasi traukėsi. Lenkai užėmė Nemenčinę, Švenčionėlius, Širvintas, Giedraičius. Į lietuvių užnugarį įsiveržę ulonai spalio 21 d. paėmė į nelaisvę Pirmosios pėstininkų divizijos štabą. Iki spalio 27 d. L. Želigovskio kariuomenė užėmė Želvą ir Vidiškius ir grasino perkirsti plentą Ukmergė – Utena. Šiuo veiksmu lenkai pralaužė frontą nuo Širvintų iki Dubingių. Spalio 28-spalio 30 d. Lietuvos kariuomenės Pirmoji pėstininkų divizija (Antrasis, Septintasis ir Devintasis pėstininkų pulkai, vadas Edvardas Adamkavičius) perėjo į kontrpuolimą ir atsiėmė Želvą, o lapkričio 1 d. išvadavo Giedraičius. Frontas sustojo linijoje Kernavė – Musninkai-Širvintos-Giedraičiai – Dubingiai – Švenčionėliai. Iki lapkričio 16 d. nusistovėjo jėgų pusiausvyra, vyko tik pavieniai susirėmimai.
Mūšis
Tautų Sąjungai nutarus lietuvių ir lenkų konfliktą Vilniaus krašte išspręsti plebiscitu ir į karo veiksmų zoną išvykus Tautų Sąjungos karinės kontrolės komisijai (TSKKK), L. Želigovskis, siekęs užimti teritoriją iki 1920 m. birželio mėn. demarkacinės linijos, buvo priverstas skubėti, nes jo kariuomenės kovingumas pamažu silpo. Lapkričio 17 d. anksti rytą lenkai 30 km Musninkų-Širvintų-Giedraičių-Dubingių fronto ruože pradėjo naują puolimą. Ruožą gynė Antrasis, Ketvirtasis ir Septintasis Lietuvos kariuomenės pėstininkų pulkai. Širvintų ir Giedraičių kryptimi puolė dvi pėstininkų brigados, remiamos artilerijos, o kavalerijos brigada, kurią sudarė 11 eskadronų, ties Dubingiais tarpežeriu prasiveržė į Lietuvos kariuomenės užnugarį Videniškių – Kurklių kryptimi. Lenkai pralaužė frontą tarp Septintojo pėstininkų pulko kairiojo ir Antrojo pulko dešiniojo sparno. Stipriausias smūgis teko Giedraičius gynusiam Antrajam pėstininkų pulkui. Vengdamas apsupimo lapkričio 17 d. vakare jis pasitraukė iki Želvos linijos. Širvintas gynęs Septintasis pėstininkų pulkas po atkaklių kautynių pasitraukė į pozicijas Viesų-Liūnų-Degučių ruože. Musninkų fronto ruožą gynęs Ketvirtasis pėstininkų pulkas išlaikė turėtas pozicijas. Septintasis pėstininkų pulkas nebeturėjo rezervų.
Lenkų kavalerija, ties Kavarsku perėjusi Šventąją, veržėsi gilyn į Lietuvą ir pasiekė Kėdainių apylinkes. Lietuvių kariuomenei grėsė apsupimas. Lapkričio 18 d. vakare įvyko Lietuvos kariuomenės vadų susirinkimas. Jo metu Pirmosios divizijos vadas E. Adamkavičius pritarė Septintojo pėstininkų pulko karininkų susirinkimo paremtam 3-ojo bataliono vado Teodoro Balno pasiūlytam planui apeiti Širvintas ir smogti lenkams iš flango ir užnugario. Jo lapkričio 18 d. vakare suformuota ir vadovaujama 170–200 karių rinktinė, naktį atlikusi 14 km žygį mišku, puolė ties Motiejūnų kaimu stovintį lenkų Gardino pulko batalioną. Mūšio metu žuvo Gardino pulko vadas, į nelaisvę pateko L. Želigovskio rinktinės lietuvių ir gudų brigados bei Gardino pulko štabai (apie 200 belaisvių), paimta daug trofėjų (2 patrankos, 9 minosvaidžiai, 20 kulkosvaidžių, gurguolė). Širvintų apylinkėse išsklaidyti ir kiti du Gardino pulko batalionai.
thumb|left|240px|Širvintų kautynių atminimo ženklas
Persigrupavę lenkai netrukus vėl užėmė Širvintas. Lapkričio 19 d. rytą į Ukmergę atvykęs armijos vadas generolas Silvestras Žukauskas organizavo kontrpuolimą visu frontu. Buvo sustiprintas į Lyduokių apylinkes atsitraukęs Antrasis pėstininkų pulkas, į frontą papildomai įtrauktas Aštuntasis pėstininkų pulkas.
Puolimą Lietuvos kariuomenė pradėjo naktį iš lapkričio 20 į 21 d. Širvintos vėl apeitos iš šono mišku ir po trumpo mūšio užimtos. Puolant Giedraičių kryptimi sunkios kautynės vyko ties Šiupieniais, Bekupe ir Giedraičiais, čia pasižymėjo Antrojo pėstininkų pulko 3-asis batalionas (vadas Liudvikas Butkevičius). Lapkričio 21 d. po pietų Giedraičiai buvo išvaduoti. Patyrusi nemažų nuostolių Lietuvos kariuomenė grįžo į iki lapkričio 17 d. turėtas pozicijas.
TSKKK reikalaujant lapkričio 21 d. kovos veiksmai nutraukti. Giliai užnugaryje likusi atkirsta lenkų kavalerijos brigada ėmė skubiai trauktis ir persekiojama lietuvių karių bei partizanų lapkričio 24 d. ties Labanoru perėjo fronto liniją. Lapkričio 29 d. TSKKK tarpininkaujant Lietuvos Respublikos vyriausybės ir L. Želigovskio atstovai Kaune pasirašė Kauno paliaubų protokolą, kuriuo tarp Lietuvos ir L. Želigovskio kariuomenių nustatyta 6 km pločio neutralioji zona.
Atminimas
1990 m. lapkričio 23 d. Lietuvos kariuomenės dieną, iš Giedraičių mūšio lauko į Kauną atgabenti žuvusiojo savanorio palaikai ir perlaidoti Karo muziejaus sodelyje, Nežinomojo kareivio kape, prie Amžinosios ugnies.
Rumunijos vyrų futbolo rinktinė
Rumunijos futbolo rinktinė – Rumunijos Respublikai atstovaujanti futbolo komanda. Tiek pasaulio, tiek Europos čempionatuose aukščiausia pasiekta riba – ketvirtfinalis. Rumunija – viena iš nedaugelio komandų (su Brazilija, Belgija ir Prancūzija), kuri dalyvavo 3 pirmuose (prieškariniuose) pasaulio čempionatuose.
Svarbiausi žaidėjai
(pastarojo laikotarpio, pagal sužaistų rungtynių sk.)
Liepiškiai
Liepiškiais vadinami kaimai:
Betonas
thumb|190px|Betonas
Raumeninis audinys
thumb|300px|Griaučių skersaruožis raumeninis audinys Raumeninis audinys – viena iš 4 pagrindinių gyvūnų audinių grupių. Jis atlieka judėjimo funkciją, nes yra sudarytas iš ypatingų ląstelių - miocitų, kurie gali susitraukti. Šios ląstelės cheminę energiją paverčia mechanine energija. Be raumeninių ląstelių į raumeninio audinio sudėtį įeina kolageninis jungiamasis audinys ir nervinio audinio elementai. Kūnas juda susitraukinėjant ir atsipalaiduojant raumenims.
Morfologinis raumeninio audinio skirstymas
Raumeninis audinys pagal kilmę, morfologinius požymius ir funkcijas yra skirstomas į 3 rūšis:
Betonas
Betonas yra naudojamas daugiau nei bet kuri kita žmogaus sukurta medžiaga pasaulyje. Nuo 2006 m. kasmet pagaminama apie 7,5 milijardo kubinių metrų betono – tai yra daugiau nei vienas kubinis metras kiekvienam Žemės gyventojui.
Raumeninis audinys
Histogenetinis raumeninio audinio skirstymas
Raumeninis audinys vystosi iš įvairių šaltinių, todėl raumenys skirstomi į 5 tipus pagal histogenezę:
Betonas
Betono sudedamosios dalys sumaišomos į pastą panašų mišinį, tada betonas pilamas į rėmą. Po kelių valandų sukietėja dėl cheminės reakcijos, vadinamos hidratacija. Iš betono gaminami šaligatviai, vamzdžiai, architektūrinės konstrukcijos, užtvankos, pamatai, greitkeliai, tiltai, daugiaaukštės automobilių stovėjimo aikštelės, atitvaros, vartų atramos, tvoros, stulpai ir net valtys.
Raumeninis audinys
Šaltiniai
V.Žalgevičienė, A.Laurinavičienė - Bendrosios histologijos pradmenys (2009)
Betonas
Reikšmė
Betonas jau yra žinomas nuo 5600 m. pr. m. e. Plačiai naudotas Senovės Romoje ir buvo reikšmingas civilizacijoms, kurios negyveno dykumos sąlygomis ir dėl to reikėjo medžiagos, galinčios atlaikyti lietų. Degtos plytos ir betonas buvo du išradimai, kurie leido statyti beveik bet kurioje sausumos vietoje. Kitu atveju, kaip pavyzdžiui egiptiečiai, naudojo netoliese esančias uolas arba medieną.
Raumeninis audinys
Šaltiniai
Spiercel
Briton Feris
Briton Feris – miestas pietų Velse, prie Nito žiočių ties Svonsio įlanka, netoli Port Talboto. Geležinkelio stotis.
Betonas
Rodikliai
Atsižvelgiant į projektuojamų konstrukcijų paskirtį ir naudojimo sąlygas, naudojami tokie pagrindiniai betono rodikliai:
Dirvoniškės
Dirvoniškėmis vadinami kaimai:
Betonas
Rodikliai
Pagrindinis rodiklis, apibūdinantis betono stiprį, yra charakteristinis cilindrinis betono stipris. Šis stipris nustatomas bandant standartinius cilindrus, taip pat gali būti nustatomas bandant kubus. Tempiamo betono stipris – tai maksimalūs įtempiai, kuriuos gali atlaikyti betonas, veikiamas ašinės tempiančiosios jėgos.
Klasifikacija
Pagal paskirtį skirstomas į:
Briton Feris
Istorija
XIX a. klestėjo plieno pramonė, bet XX a. uždaryta.
Liepiškė
Liepiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Ceikinių.
Pietkovo Drugiai
Pietkovo Drugiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Rundė (upė)
Rundė, anksčiau Lundi – upė pietryčių Zimbabvėje, Savės intakas. Rundės didžiausi intakai yra Ngezis, Tokvė, Mutirikvė ir Čiredzis.
Rundės žemupys yra efemerinė smėlynų upė, kuri sausuoju sezonu sudaro nuolatinius ežeriukus. Upė yra mažai užteršta.
Salpa Rundės santakoje su Save yra svarbios šlapynės.
Vangininkai (Žuvininkų apskritis)
Vangininkai arba Jantarovka (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Vangenīks prūsiškos kilmės. 1317 m. minimas Wangenig. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 149 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Dirvonai (Zarasai)
Dirvonai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Smalvų.
Vladislovas Tiškevičius II
thumb|[[Lentvario dvaras XIX a.]] Vladislovas Tiškevičius (, 1865 m. birželio 26 d. Kretingoje – 1936 m. rugsėjo 21 d. Lentvaryje) – Lietuvos-Lenkijos bajoras, didikas, Leliva herbo grafas. Teisininkas, gydytojas odontologas, visuomenės veikėjas, kolekcininkas, Vilniaus mokslo ir meno draugijos muziejaus įkūrėjas.
Biografija
Mokėsi Peterburgo kadetų korpuse (uždaroje vidurinėje karo mokykloje dvarininkų ir karininkų vaikams), 1886 m. baigė Peterburgo teisės mokyklą, dirbo Rusijos teisingumo ministerijoje, vėliau – Rygos taikos teisėju. 1892 m. paveldėjęs Lentvario ir Karsakų dvarus, paliko valstybinę tarnybą ir persikėlė gyventi į Lentvario dvarą. Nuo XIX a. pab. su šeima daugiausia laiko gyveno Varšuvoje, aktyviai dalyvavo visuomeniniame ir politiniame gyvenime.
Šeima
1892 m. vedė kunigaikštytę Mariją Kristiną Aleksandrą Liubomirską (1871 m. Krokuvoje – 1958 m. sausio 8 d. Romoje).
Vaikai: thumb|left|200px|[[Lentvario dvaras|Lentvario dvaro rūmai]]
Veikla
Vilniaus žemės ūkio draugijos valdybos ir žemės ūkio parodos komiteto narys, Varšuvos filharmonijos ir Adomo Mickevičiaus paminklo statybos komitetų narys. Nuo 1903 m. – Lenkijos pramonės ir prekybos rėmimo draugijos „Rozwój“ Varšuvos skyriaus pirmininkas.
Nuo 1904 m. aktyviai pasisakė už Lietuvoje gyvenančių lenkų teisių praplėtimą visose ekonominio ir politinio gyvenimo srityse. 1905 m. kovo 9 d. vadovavo Lenkijos delegacijai, įteikusiai Rusijos vyriausybės ministrui pirmininkui S. Vitei peticiją dėl lenkų kalbos grąžinimo Lenkijos karalystės mokyklose. Už politinę veiklą 1904 ir 1906 m. buvo ištremtas policijos priežiūrai į Archangelsko guberniją, o 1905–1906 m. – į užsienį, gyveno Italijoje.
1906 m. balandžio 20 (naujuoju stiliumi – gegužės 3) d. buvo išrinktas Varšuvos apygardos atstovu į I Rusijos Valstybės Dūmą. Lenkų frakcijos (Koło Polskie), Adresų ir Biudžeto komisijų narys. Svarstant naująjį Rusijos imperijos adresų įstatymą, reikalavo Lenkijos Karalystei suteikti politinę autonomiją.
Pasisakė prieš antisemitizmą, 1907 m. įteikė Rusijos vyriausybės premjerui P. Stolypinui memorandumą, reikalaudamas nutraukti žydų pogromus ir priimti įstatymus dėl žydų teisinės padėties pagerinimo Rusijos imperijoje.
1907 m. Lentvaryje įkūrė vasaros vaikų darželį Vilniaus miestiečių vaikams, 1897–1926 m. buvo pagrindinis Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčios fundatorius.
Gyvendamas Milane įkūrė antikvariatą „Warowland“ (iškraipytas lenkiškas Lentvario vardas – Landwarów), surinko didelę kultūros, meno ir mokslo vertybių kolekciją, kurią vėliau parvežė į Lentvarį. Siekdamas su meno rinkiniais supažindinti visuomenę, 1907 m. Vilniuje įsteigė Mokslo ir meno muziejaus draugiją, į kurios veiklą įtraukė brolius Antaną ir Juozapą Tiškevičius, architektą Tadeušą Rostvorovskį, grafą Marijoną Broel-Pliaterį, archeologą Vandaliną Šukevičių, dailininką Boleslovą Mykolą Rusecką. Muziejuje buvo eksponuojami archeologijos, numizmatikos, etnografijos ir dailės rinkiniai, kuriuos dovanojo draugijos nariai-steigėjai bei rėmėjai. Didžiąją dalį rinkinių sudarė V. Tiškevičiaus paaukota Vakarų Europos tapybos darbų kolekcija. Čia buvo egiptiečių, graikų, etruskų, romėnų senienų, įvairių rankraščių ir knygų rinkinių, mokslo istorijai vertingų eksponatų. 1914 m. draugija susiliejo su Vilniaus lenkų mokslo bičiulių draugija, kurios meno rinkinius 1941 m. perėmė Lietuvos dailės muziejus.
Rokiškio oro uostas
Istorija
Oro uoste reguliariai skraidė An-2 tipo lėktuvai, maršrutu Rokiškis-Vilnius bei Vilnius-Rokiškis. Skrendančius lėktuvus aptarnavo septyni oro uosto darbuotojai. Dirbo ir meteorologas, nuolat informuojantis lakūnus apie oro sąlygas. Keleiviai laiką leisdavo jaukioje laukiamojoje salėje, išalkusieji užkąsdavo bufete. Šalia oro uosto buvo įrengta autobusų stovėjimo aikštelė.
Vladislovas Tiškevičius II
Veikla
Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo papulkininkiu Rusijos Raudonajame kryžiuje.
Rokiškio oro uostas
Istorija
Oro uostas aktyviai naudotas iki 1975 m. Skrydžiai vyko 3 kartus per dieną į Vilnių ir atgal, bilietas į vieną pusę kainavo 4 rublius, skrydis trukdavo 45 min. Maždaug nuo 1985 m. skrydžiai iš Rokiškio į Vilnių retėjo. Brangstant degalams, didėjo bilietų kainos, oro uosto veikla darėsi nepelninga. Nutraukus keleivių skraidinimą, specialistams beliko stebėti ir fiksuoti praskrendančius lėktuvus. Apie 2000 m. iš oro uosto išgabenta tiems laikams moderni navigacinė aparatūra. Dar kurį laiką rokiškėnai skraidymo mėgėjai, susibūrę į klubą, turėjo galimybę skraidyti iš Biržų aeroklubo nuomotais orlaiviais.
Dabartinė būklė
Apleistus statinius atnaujinti, rekonstruoti ir pritaikyti turizmui ar kitokiai veiklai tikimasi gauti Europos Sąjungos paramą. Detaliojo plano, žemės nuosavybės ir kitos dokumentacijos rengimo problemos yra susijusios su besiribojančia su oro uosto teritorija 1944–1946 m. žuvusių rezistentų kapaviete ir jos sanitarinės apsaugos zonos ribomis.
Vladislovas Tiškevičius II
Veikla
Palaidotas Lentvario bažnyčioje.
Lukė
Lukė  – miestas centriniame Paragvajuje, Centriniame departamente, Asunsjono metropolinėje zonoje. Driekiasi nuo Ipakarajaus ežero iki Paragvajaus upės. 291,3 tūkst. gyventojų (2002 m.). Miestas užima 220 km² teritoriją, suskirstytas į 25 kvartalus.
Tradicinė paragvajietiškų arfų gamyba, juvelyrikos pramonė. Lukėje yra pagrindinis šalyje Silvio Pettirossi tarptautinis oro uostas. Čia taip pat yra pagrindinės Pietų Amerikos futbolo organizacijos CONMEBOL būstinė.
Lukė įkurta XVII a. Pavadinta kapitono Miguel Antón de Luque garbei. Vyrauja neoklasicistinės architektūros pastatai.
Sportas
Luque
Vaclovas Volkus
Vaclovas Volkus (g. 1927 m. liepos 20 d. Jonavoje) – pedagogas, poetas, Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
1940 m. baigė Jonavos pradžios mokyklą, 1944 m. – progimnaziją, 1948 m. – Jonavos gimnaziją. 1956 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto istorijos fakultetą, Joniškėlio žemės ūkio technikumo agronomijos fakultetą. 1971 m. neakivaizdžiai baigė Vilniaus universiteto teisės fakultetą. 1984 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus statybos technikumo civilinės statybos fakultetą.
1948–1949 m. mokytojavo. 1949–1952 m. tarnavo tarybinėje armijoje Vilniuje, tuometinėje Lietuviškojoje divizijoje tankistu. 1953–1957 m. Kėdainių rajono Kultūros ir švietimo skyriaus vedėjas. 1957–1971 m. Šėtos kolūkio pirmininkas. 1972–1979 m. dirbo Kėdainių raj. Lietuvos hidrotechnikos ir melioracijos institute statybos darbų vykdytoju ir Kėdainių profesinėje mokykloje dėstė istoriją. 1979–1995 m. Kėdainių tarpmokyklinio gamybinio mokymo kombinato, 1995–2000 m. Kėdainių jaunimo mokyklos direktorius. 2000 m. išėjo į pensiją.
Nuo 1991 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1993–1996 m. ir 1997–1999 m. Kėdainių skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys. Nuo 1999 m. „Socialdemokratija – 2000“ narys, Kėdainių skyriaus pirmininkas.
1995–1997 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys, ekonomikos, biudžeto ir finansų komisijos pirmininkas.
Poetas, poezijos rinkinių autorius, išleido vienuolika poezijos knygų. Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos narys. Aktyviai dalyvauja Lietuvos bajorų karališkosios sąjungos veikloje.
Sevilija
Sevilija – miestas pietų Ispanijoje, Sevilijos provincijos ir Andalūzijos regiono administracinis centras. Uostas prie Gvadalkivyro upės, prieinamas ir vandenynų laivams. Eksportuojama vynas, alyvuogės, apelsinai, metalo rūdos. Pramonė: žuvų konservai, spirito varymas, geležies apdirbimas, porcelianas, keramika, tabakas, tekstilė, muilas, baldai. Svarbus turizmo sektorius. Sevilijoje buvo pasiektas Europos karščio rekordas. Iš Sevilijos į savo žygius buvo iškeliavę tokie keliauninkai kaip Vasko de Gama ir Kristupas Kolumbas.
Istorija
Gyvenvietę miesto teritorijoje įkūrė iberai apie 2000 pr. m. e. Romėnų laikais miestas turėjo Hispalio (Hispalis) vardą. 45 m. pr. m. e. jį užėmė Julijus Cezaris. Po IV amžiaus miestą valdė vandalai, vizigotai, maurai.
Tai buvo dominuojantis maurų kultūros centras (712–1248 m.). Miesto senamiestis Cuesta del Rosario gatvės kvartale yra išlikęs iš VIII a. pr. m. e., kai Sevilija buvo sala Gvadalkivyro upėje. Po Kordobos kalifato suirimo XI a., Sevilija tapo nepriklausoma valstybe (taifa). Gana greitai jos valdovai abadidai ėmė plėsti Sevilijos hegemoniją kitų aplinkinių taifų atžvilgiu, ilgainiui suvienydami didelę dalį pietinės Al Andalus, įskaitant ir dabartinę Portugaliją. Tačiau krikščionių grėsmė iš šiaurės lėmė tai, jog musulmonai pasikvietė į pagalbą Almoravidus, kurie užėmė visą musulmonišką Al Andalūziją, taip pabaigdami Sevilijos nepriklausomybę. Vėliau Sevilija priklausė Almohadams.
Amerikos atradimas 1492 m. miestui suteikė gerą strateginę padėtį prekyboje tarp dviejų žemynų. 1503–1717 m. mieste veikę prekybos namai turėjo karališkąjį prekybos monopolį su visomis Ispanijos kolonijomis. XVII–XVIII a. Sevilija tapo pagrindiniu Ispanijos kultūros centru. Mieste įsikūrė gausios italų ir prancūzų pirklių kolonijos. Tai paskatino miesto suklėstėjimą. Gabentas auksas ir sidabras iš Amerikos. Ekonomika buvo pagrįsta kolonijų išnaudojimu, todėl miesto pakilimas ilgai netruko. 1649 m. maras nusiaubė Seviliją, išmirė pusė miestelėnų. XIX a. plėtra pristabdė Prancūzijos kariuomenės įsiveržimas ir kilęs pilietinis karas.
1929 m. čia surengta Ispanijos-Amerikos paroda, 1992 m. – Pasaulinė paroda.
Futbolas
Mieste 1982 m. vyko XII pasaulio futbolo čempionatas. Žymiausi miesto klubai:
Lašmuo
Lašmuo – upė šiaurės Lietuvoje, Pakruojo rajone; Mūšos dešinysis intakas. Prasideda 6 km į pietryčius nuo Klovainių, netoli Gačionių kaimo. Teka į šiaurę daugiausia pro dirbamus laukus. Įteka į Mūšą 90,3 km nuo jos žiočių, ties Pamūšiu.
Intakai:
Beveik visa upės vaga sureguliuota. Gyvenvietės prie Lašmens: Getautai, Pakalniškiai, Laipuškiai, Palašmenis, Balsiai, Lašmenpamūšis, Pamūšis.
Pavadinimo kilmė
Lietuvių tarmybė lašmuo reiškia „vieta ežere, kur įteka ar išteka upelis“. Jis tikriausiai susijęs su veiksmažodžiu lašėti (plg. tešmuo nuo tėšti, želmuo nuo želti). Lašėti čia gali reikšti ne tik „sunktis, varvėti“, bet ir „blizgėti, spindėti, tviskėti, mirguliuoti“.
Ingrijos gubernija
Ingrijos gubernija (arba Ingermanlandijos gubernija, ), iki 1708 m. Ingermanlandijos žemė) – trumpalaikis administracinis vienetas Rusijos imperijoje, kurį sudarė didelės teritorijos dabartinėje šiaurės vakarų Rusijoje. Jis apėmė Kareliją, Ingriją, Zavoločję, Naugardo žemę ir kitas teritorijas.
Šilutės rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
Šilutės rajono savivaldybės taryba – Šilutės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.
Partijos
Rinkimuose dalyvavusios partijos gavo vietų:
Veikla
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru išrinktas Virgilijus Pozingis. Mero pavaduotojais išrinkti socialdemokratė Stasė Skutulienė ir liberaldemokratas Jonas Jaunius. Savivaldybės administracijos direktoriumi paskirtas konservatorius Šarūnas Laužikas, jo pavaduotoju paskirtas Jonas Purlys.
Nuorodos
Oficiali svetainė
Komunistas (Niujorkas)
Komunistas – Lietuvių komunistų sąjungos centro biuro nelegalus laikraštis, ėjęs 1920 m. birželio 7 d. – 1923 m. sausį Niujorke.
Istorija
Išspausdino JAV komunistų partijos programą, įstatus, partijos suvažiavimų, konferencijų rezoliucijas, Komunistų Internacionalo kongresų medžiagą, ištraukas iš V. Lenino knygos „Vaikiška „kairumo“ liga komunizme“ ir kt.
Redaktorius Antanas Bimba.
Anglijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Anglijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Sluškų rūmai
Sluškų̃ rū́mai – pastatas Vilniaus senamiestyje, tarp T. Kosciučkos ir Sluškų gatvių. Šiuo metu čia veikia Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Teatro ir kino fakultetas.
Istorija
Šioje vietoje XVI a. pab. – 1636 m. stovėjo didikų Kiškų, 1645–1690 m. – Pacų rūmai. 1691–1694 m. nugriovęs senuosius, dabartinius rūmus statydinosi Polocko vaivada Dominykas Mykolas Sluška (apie 1655–1713) su žmona Konstancija Podberska (m. 1722).
Prieš pradedant statyti Sluškų rūmus, ankstesnieji pastatai buvo nugriauti. Statyta pakeičiant Neries upės kranto liniją, specialiai supylus aikštę. Žemė kasta iš kalvos, skyrusios Vilniaus miesto centrą nuo Antakalnio. Iki 1700 m. baigti statyti ir įrengti stačiakampio plano rūmai su keturiais masyviais bokštais kampuose. Fasade prikalta marmurinė lenta su užrašu: „''Kalnus nustūmiau, Neries verpetus nuraminau, kaip nugalėtojas iškilau virš kalvų viršūnių, nesiremdamas į jas, tapau ramybės prieglobsčiu ir pirmuoju Antakalnio paminklu. Įžengęs į šiuos rūmus, svečias tepalieka pareigybių togą ir savo karinius ženklus – jį čia nuramins taikos deivė ir globos mėnulio bičiulystė''.“
Manoma, kad Dominyko Sluškos rūmų apdailą atliko italai – dailininkas Mykolas Archangelas Palonis ir skulptorius Petras Pertis. Prabangios vidaus patalpos buvo išpuoštos itališku marmuru, sienų tapyba ir gausiais lipdiniais. Viena salė turėjo stiklines lubas, o virš jų buvo įrengtas akvariumas, kuriame plaukiojusios įvairiausios žuvys ir nardžiusios undinės. Rūmus supo gražus itališko tipo, geometrinio plano parkas su kanalais, tvenkiniais, fontanais ir egzotiška augalija.
Po Dominyko Sluškos mirties 1713 m. rūmai atiteko jo kreditoriams. 1719 m. rūmus įsigijo Potockiai, 1727–1745 m. jie priklausė Puzinams, po to vėl Potockiams. 1756 m. rūmus nusipirko vienuoliai pijorai. Jie atliko kapitalinį remontą ir įsteigė čia bajorų vaikų kolegiją bei garsią spaustuvę. Iš vienuolių rūmus nusipirko ir savaip įsirengė (architektas Pietro de Rossi) LDK didysis etmonas Mykolas Kazimieras Oginskis. Po jo mirties atiteko kompozitoriui, LDK iždininkui, vienam iš 1794 m. sukilimo vadų Mykolui Kleopui Oginskiui. 1794 m. sukilimo metu apleistuose Sluškų rūmuose veikė sukilėlių štabas, teritorijoje buvo įrengta sviedinių liejykla. Po sukilimo caro valdžia rūmus konfiskavo ir pavertė nuomojamu gyvenamu namu su 22 butais.
1803 m. Sluškų rūmus iš carinės valdžios nupirko Vilniaus miesto magistrato tarėjas pirklys Dominykas Zaikovskis. Pastatai buvo suremontuoti, juose įrengta alaus darykla ir lentpjūvė. 1830–1831 m. rūmų pastatą carinė valdžia iš pirklio atpirko ir pritaikė karinei tvirtovei (fortams), kuri buvo įrengiama aplink Gedimino kalną. 1833 m. rūmai paversti kareivinėmis, amunicijos sandėliais, 1872 m, čia įsikūrė katorgos kalėjimas. Carinės Rusijos imperijos laikais XIX a. pastate veikė politinių kalinių kalėjimas „Citadelė nr. 14“. Jame buvo kalinami 1831 m. ir 1863 m. sukilimų dalyviai. Kaip kalėjimą 1919–1939 m. rūmus naudojo ir Vilnių okupavusi Lenkijos valdžia. Kalėjimo paskirtį rūmai išlaikė iki XX a. vid. II Pasaulinio karo ir pokario metais rūmuose veikė karo belaisvių stovyklos, buvo kalinami pasipriešinimo okupacijai dalyviai ir politiniai kaliniai. Pasibaigus karui vokiečių karo belaisviai iš rūmų – kalėjimo buvo plukdomi į „Žalgirio“ stadiono statybas.
1959–2002 m. veikė Vilniaus 2-oji politechnikos mokykla, nuo 2002 m. pastate veikia Lietuvos muzikos ir teatro akademija
Rūmai pirminiame baroko etape buvo dviaukščiai, su triaukščiais kampiniais bokštais. XIX a. pab. – XX a. pr. rekonstrukcijų metu buvo suformuoti keturi aukštai vietoj buvusių dviejų, išgriaunant skliautus ir įrengiant medines perdangas, kurios vėliau pakeistos gelžbetoninėmis.
1959 m. Europos krepšinio čempionatas
Europos krepšinio čempionatas, vykęs 1959 m. Stambule (Turkija).
Trasa Zeltweg
Zeltweg – Formulės 1 trasa, esanti Austrijos Zeltweg mieste.
Šio trasoje GP vyko tik vienintelį kartą – 1964 m. Trasa įdomi tuo, kad yra palyginus trumpa, joje keturi posūkiai ir ji išsiskiria savo elementaria konfigūracija: tiesiosios sujungtos 90 laipsnių posūkiais. Trasos planas panašus į L raidę.
Paprastasis sinavadas
Žydi birželio – liepos mėn. Sėklos subręsta rugpjūčio – rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis.
Trasa Zeltweg
Adresas
Zeltweg
Austria
Paprastasis sinavadas
Vaistams naudojama žolė. Ji pjaunama sinavadams pradėjus žydėti. Žaliavoje yra alkaloidų, glikozidų, flavonoidų, kumarinų, mineralinių ir kitokių medžiagų.
Augalas dekoratyvus, nuodingas.
Skapiškis (reikšmės)
Skapiškis yra:
Corey Taylor
thumb|right|Corey Taylor Corey Taylor (Corey Todd Taylor g. 1973 m. gruodžio 8 d.) – pagrindinis Nu Metal stiliaus grupės Slipknot dainininkas ir Hard Rock grupės Stone Sour dainininkas.
Sportinis šaudymas
miniatiūra|dešinėje|Sportinis šaudymas su oro šautuvais, 10 m atstumu. Šaudymas – tikslumo reikalaujanti sporto šaka, kur naudojant šaunamąjį ginklą reikia pataikyti į nejudantį arba judantį taikinį.
Dunojaus delta
Dunojaus delta yra didžiausia (3446 km²) ir geriausiai išsaugota Europos delta.
Sportinis šaudymas
Istorija
Pirmieji šaunamieji ginklai pagaminti antroje XV a. pusėje, bet tik XIX a. šaudymas tapo sportu. XIX a. pirmoje pusėje Anglijoje Old Hats (Senų Skrybėlių) klube sukonstruota šaudymo į bėgantį taikinį sistema.
1836 m. Koltas išrado revolverio būgną ir ši technologinė pažanga išpopuliarino šaudymą. Netrukus sukurtos pirmosios šaudymo varžybų taisyklės, o pirmoji šaudymo draugija įkurta Šveicarijoje. Apie 1860 m. gyvi balandžiai, iki tol naudoti kaip taikiniai, pakeisti moliniais taikiniais, išmetamais mechaninių svaidyklių.
Dunojaus delta
Geografija
Kiekvienais metais aliuvinės sąnašos, plukdomos Dunojaus, padidina deltą apie 40 m, dėl to jos ribos nuolat kinta. Netoli Tulčios (Tulcea, Rumunija) Dunojus pasidalina į tris atšakas: Kiliją (Chilia), Suliną (Sulina) ir Šv. Jurgio upę (Sfântu Gheorghe), bet daugybė protakų skaido deltą į atskiras saleles, kuriose vyrauja miškai ir pelkės. Dalis deltos kiekvienais metais užtvindoma pavasario ir rudens potvynio metu.
Dirvoniškės (Birštonas)
Dirvoniškės – kaimas Birštono savivaldybėje, 8 km nuo Birštono Vienkiemio.
Dunojaus delta
Geografija
Apie 44 km nuo Dunojaus deltos yra Gyvačių sala, į kurią pretenduoja tiek Rumunija, tiek ir Ukraina.
2004 m. Ukraina užbaigė Bastroe kanalo darbus ir laivybiniu kanalu sujungė Juodąją jūrą su Ukrainos Dunojaus deltos dalimi. Šį projektą kritikavo Europos Sąjunga, kadangi baiminamasi jo neigiamo poveikio deltos pelkėms. Rumunija dėl šio projekto ruošiasi paduoti Ukrainą į Tarptautinį teismą.
Gamta
Deltoje suskaičiuojama virš 1200 augalų rūšių, 300 paukščių rūšių, o daugybėje ežeriukų ir pelkių gyvena 45 gėlavandenių žuvų rūšys. Dunojaus delta yra įtraukta į UNESCO Pasaulinio paveldo sąrašą bei paskelbta biosferos rezervatu. Apie 2 733 km² teritorija yra griežtai saugomi draustiniai.
Tai vieta, kur milijonai paukščių iš įvairiausių pasaulio vietų (Europos, Azijos, Afrikos ir Viduržemio jūros šalių) atskrenda perėti.
Senovėje, anot Herodoto, Dunojus turėjo ne tris, bet septynias atšakas.
Dantų akmenys
thumb|240px|Dantų akmenys
Dantų akmenys – kietos nuosėdos ant dantų. Būna virš dantenų ir po jomis. Pilkos arba gelsvos (rūkančiųjų - tamsiai rudos arba juodos) spalvos. Susidaro blogai prižiūrint burną, sutrikus medžiagų apykaitai, sergant dantenų, burnos gleivinės, skrandžio ir žarnyno ligomis. Iš pradžių ant dantų kaupiasi minkštos apnašos iš nusilpusio burnos epitelio, maisto likučių, mikrobų (valant dantis arba valgant rupų maistą jos nusivalo), vėliau jose kaupiasi mineralinės druskos, susidaro dantų akmenys. Greičiausiai dantų akmenys susidaro tose vietose, kuriose valgant dantys patys nenusivalo, t. y. tarpdančiuose, apie dantų kaklelius, ant dantų, kuriais (pvz., dėl dantų ėduonies) nekramtoma, vidiniame dantų paviršiuje. Dantų akmenys gali sukelti dantenų uždegimą, parodontozę, todėl juos reikia periodiškai (dukart per metus) šalinti. Dantų akmenis šalina burnos higienistas.
Sportinis šaudymas
Istorija
miniatiūra|Praktinio šaudymo sportas
1976 m. gegužę įsteigta Tarptautinė praktinio šaudymo konfederacija (IPSC), kurios įkūrėjas ir pirmasis prezidentas - Jeff Cooper. Ši šaudymo sporto šaka pasižymi tuo, kad šaudymas yra labai dinamiškas, reikalaujantis ne tik sportininko taiklumo, bet ir vikrumo, greičio, mąstymo bei jėgos. Pratimai niekada nebūna vienodi, todėl kiekvienos varžybos sportininkui yra savotiškas siurprizas ir iššūkis. Dėl visų šių priežasčių praktinio šaudymo sportas sparčiai populiarėja.
Lietuvoje
Sportinis šaudymas Lietuvoje kultivuojamas nuo 1923 m. Pradžioje sportinį šaudymą kultivavo Lietuvos dviratininkų sąjunga. 1924 m. įvyko pirmasis Kauno, 1925 m. – Lietuvos čempionatas. 1926 m. rugsėjo 12 d. Kaune įvyko pirmasis Lietuvos šaudymo į skraidančius taikinius čempionatas. Nuo 1927 m. kulkinio šaudymo varžybos laikinai nevyko dėl Lietuvos dviratininkų sąjungos atsisakymo remti šią sporto šaką, o šaudymo į skrendančius taikinius šalies čempionatai vyko kasmet iki 1939 m.
1933 m. įsteigta ­Lietuvos šaudymo sąjunga, kuri vėl pradėjo rengti Lietuvos čempionatus. 1933 m. įvyko pirmosios tarpvalstybinės varžybos su Latvijos šauliais.
1937 m. pasaulio čempionate Lietuvos komanda (Pranas Giedrimas, Kazys Sruoga, Antanas Jelenskas, Antanas Karčiauskas, Antanas Mamžeika) ir individualiose varžybose P. Giedrimas laimėjo sidabro medalius, 1939 Lietuvos komanda (Pranas Giedrimas, Vladas Nakutis, Antanas Mamžeika, Jonas Miliauskas, Antanas Jelenskas) – sidabro medalius, J. Miliauskas individualiose varžybose – bronzos medalį.
1940 m. – 1945 m. šaudymo sportas nekultivuotas. Dauguma šaulių buvo įkalinti, žuvo rezistencinėje kovoje ar pasitraukė į Vakarus. Nuo 1948 m. vėl kasmet buvo rengiami Lietuvos čempionatai. 1982 m. – 1985 m. pasaulio kulkinio čempionato prizininkais tapo Vladas Turla, Auksė Treinytė. Abu sportininkai pagerino ir pasaulio rekordus. 1974 m. pasaulio šaudymo į skrendančius taikinius čempionate komandinėje rungtyje bronzą laimėjo Virginija Marcinkevičiūtė. 1989 m. komandinėje rungtyje pasaulio čempione ir 2002 m. individualioje rungtyje pasaulio vicečempione tapo Daina Gudzinevičiūtė.
1990 m. vasario 11 d. bendrame LSSR kulkinio ir LSSR stendinio šaudymo federacijų susirinkime atkurta Lietuvos šaudymo sporto sąjunga, 1991 m. pripažino ISSF ir ESC.
2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Lietuvos šaulė Daina Gudzinevičiūtė pelnė aukso medalį.
1998 m. birželio 11 d. Lietuvos praktinio šaudymo sporto entuziastai įsteigė Lietuvos praktinio šaudymo sporto federacija. Tais pačiais metais Federacija tapo Tarptautinės praktinio šaudymo konfederacijos IPSC nare ir tapo oficialiu šios sporto šakos atstovu Lietuvoje. Aukščiausias Lietuvos praktinio šaudymo sportininkų pasiekimas - Rinat Bektemirov užimta 2 vieta pistoletų rungtyje 2013 metų Europos čempionate atviro diviziono Senior kategorijoje.
Стрелба Tiro (balistica) 射撃 Skytte
Herbert Quandt
Herbert Werner Quandt (1910 m. birželio 22 d. Pritzwalk – 1982 m. liepos 2 d. Kylis) – vokiečių pramonininkas, Quandt šeimos narys, pramonininko Günther Quandt sūnus, Harald Quandt įbrolis.
Nemti (nomas)
Nemti nomas (egip.: nmtj, pasenęs tarimas: Sep(et)) – Senovės Egipto (nuo III tūkst. pr. m. e.) administracinis teritorinis vienetas, priklausęs Aukštutiniam Egiptui ir žymėtas numeriu 18. Jo pavadinimas užrašomas simboliu „skrendantis sakalas“ (dievo Nemti simbolis), dėl to nomas dar vadinamas Skrendančio sakalo nomu.
Herbert Quandt
Po tėvo mirties 1954 m. Herbertas ir įbrolis Haraldas Quandtas paveldėjo įmonių konglomeratą: akumuliatorių fabriką AG (AFA), vėliau VARTA, BMW ir Altana AG. Tęsė tėvo pradėtą veiklą, plėtojo pramonės bendrovių veiklą.
Nemti (nomas)
Sostinė (niwt) buvo Hut-Nesu (dab. Šaruna) rytiniame Nilo krante, vėliau – Taudžai (dab. el-Hiba, Ptolemėjų laikų Ankironpolis). Pats nomas buvo į rytus nuo pagrindinės Nilo upės vagos, ir apėmė dalį dabartinės Minjos muchafazos. Pietuose buvo Anpu (17), o šiaurėje – Naret-Chent (20) nomai. Už upės buvo Uabui (19) nomas.
Istorija
Nomas minimas nuo Senosios karalystės. Jo ilgis siekė 6 iteru (apie 63 km), o plotas – apie 3 cha-ta (apie 7,5 ha). Nuo pat įkūrimo administracinis centras buvo Hut-Nesu miestas. Vėliau tikriausiai sostinė perkelta į Taudžai. Pagrindinis garbinamas dievas buvo karo dievybė Nemti. Pirmuoju suirutės laikotarpiu nomas pripažino šiauriau buvusio Herakleopolio valdžią. Antruoju tarpuvaldžiu jis pripažino Avario hiksų viešpatavimą.
Nomo likimas nėra aiškus, kadangi jis nėra minimas tarp Ptolemėjų ir Romėnų laikų nomų. Gali būti, kad jo teritorija buvo prijungta prie piečiau buvusio Anpu nomo.
Porošl Gluchai
Porošl Gluchai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Kersusas
Kersusas – kaimas rytiniame Velse, prie Severno upės, 6 km į vakarus nuo Niutauno. Geležinkelio stotis. Yra bažnyčia.
Trigonometrinių funkcijų integravimas
I. Integralai kur m, n - sveikieji skaičiai, suvedami į integralą su binominiu diferencialu ir integruojami tik 3 atvejais: Jei n nelyginis, taikome keitinį \sin x=t, jei m nelyginis, taikome keitinį \cos x=t; jei m+n lyginis, keičiame \tan x=t;
II.Integralai (be laipnsių) suvedami į racionaliųjų funkcijų integralus keitiniu  Tada
Pavyzdžiai
kur
III. Integralams taikomi ketiniai x=a\sin t, x=a\tan t arba
kur 3\sin t=x;
kur x=a\tan t;
Liepiškiai (Druskininkai)
Liepiškiai – kaimas Druskininkų savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Ricielių, 1,5 km piečiau Vilkiautinio, šalia vakarinio Liškiavio ežero kranto ir mažo Aksio ežerėlio.
Istorija
XIX a. pab. buvo Liepiškių kaimas ir palivarkas Leipalingio valsčiuje. Pokariu Liepiškiuose buvo Pietų Lietuvos (Nemuno) partizanų srities vadavietė, kurioje dirbo Juozas Vitkus-Kazimieraitis.
Billy Baron
Viljamas 'Bilis" Baron (William "Billy" Baron g. 1990 m. gruodžio 11 d.) – JAV krepšininkas, rungtyniavęs Lietuvoje.
Dalyvavo 2014 metų NBA naujokų biržoje, tačiau pašauktas nebuvo. 2014-15 metų sezone profesionalo karjerą pradėjo rungtyniaudamas Vilniaus „Lietuvos Ryto“ ekipoje.
Makvanpuro rajonas
Makvanpuro rajonas (nevarų kalba:, nepali: मकवानपुर जिल्ला) – vienas iš 75 Nepalo rajonų, priklausantis Narajani zonai.
Istorija
Šis rajonas yra iš karto į pietus nuo Katmandu slėnio, ir dėl to jį nuo seniausių laikų valdė šio slėnio dinastijos: kiratai, ličhavai, malai ir kiti.
Adolfas Urbšas
Adolfas Urbšas (1900 m. rugpjūčio 20 d. Kirdonyse, Rokiškio rajonas – 1973 m. gegužės 19 d. Kaune) – karininkas, Lietuvos kariuomenės, vėliau – Raudonosios armijos generolas majoras.
Makvanpuro rajonas
Istorija
Prithivi Narajanui užėmus Katmandu slėnį, jis vedė Makvanpuro princesę. Tai suteikė patogią progą užimti šią valstybę 1744 m. Taip ji buvo įjungta į Nepalo sudėtį.
Adolfas Urbšas
Biografija
1922 m. baigė Panevėžio gimnaziją. 1934–1940 m. Lietuvos kariuomenės divizijos štabo skyriaus viršininkas, pulko vado pavaduotojas, štabo viršininkas.
1940 m. Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso pulko vadas, divizijos štabo viršininkas. 1941 m. Maskvoje mokėsi Aukštųjų vadų tobulinimosi kursuose prie Generalinio štabo akademijos. 1942–1943 m. ir 1946–1955 m. Solnečnogorske (Maskvos sritis) dėstė Aukštuosiuose karininkų kursuose. 1942 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos pulko vadas, 1943–1944 m. divizijos štabo viršininkas, 1944–1945 m. divizijos vadas. Jo vadovaujama divizija dalyvavo kovose Žemaitijoje, Kurše, Klaipėdos užėmime. 1944 m. generolas majoras. 1955–1961 m. Lietuvos veterinarijos akademijos karinės katedros viršininkas.
Karnarvonas
Karnarvonas  – miestas vakarų Australijoje, Vakarų Australijos valstijoje. Įsikūręs 900 km į šiaurę nuo Perto, Indijos vandenyno pakrantėje, prie Ryklių įlankos ir Gaskoino upės žiočių. Yra nedidelis oro uostas, jūrų uostas, praeina Perto–Port Hedlando plentas (žiedinis Australijos greitkelis). Verčiamasi žvejyba, apylinkėse plėtojama gyvulininkystė (avių, galvijų, ožkų auginimas), žemdirbystė (bananai, pomidorai, mangai, kiti vaisiai ir daržovės), kasama druska. Turizmas (Ryklių įlanka, Ningalu rifas).
Istorija
Karnarvonas įkurtas 1883 m. ir pavadintas britų kolonijų sekretoriaus, Karnarvono erlo Henrio Herberto garbei.
Jiešmuo
Jiešmuo – upė šiaurės Lietuvoje, daugiausia Pasvalio rajone; Mūšos dešinysis intakas. Prasideda Biržų rajono pakraštyje, pelkėse šalia Guodžių kaimo (7,5 km į vakarus nuo Vabalninko). Teka daugiausia į šiaurės vakarus, žemupyje – į vakarus. Įteka į Mūšą 47,3 km nuo jos žiočių, ties Ąžuolpamūše.
Intakai: Jiešmenėlis I, Jiešmenėlis II (abu dešinieji).
Dalis vagos sureguliuota. 3,6 km nuo žiočių upė patvenkta, sudarytas Pajiešmenių tvenkinys. Gyvenvietės prie Jiešmens: Suntautai, Ličiūnai, Krinčinas, Pajiešmeniai.
Porošl Vojslavai
Porošl Vojslavai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Posventnės valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Bendradarbiavimo diagrama
UML bendradarbiavimo diagrama (angl. Collaboration diagram) iliustruoja ryšius ir sąveikas tarp programinės įrangos objektų. Bendradarbiavimo diagrama iliustruoja pranešimus, siunčiamus tarp klasių ir objektų.
Bendradarbiavimo diagramos elementai:
1961 m. Europos krepšinio čempionatas
Europos krepšinio čempionatas, vykęs 1961 m. Belgrade (tuometinė Jugoslavija).
Justinas Bautrėnas
Justinas Bautrėnas (1925 m. sausio 15 d. Kušliškiuose, Kalvarijos valsčiuje – 2010 m. balandžio 14 d. Vilniuje ) – Lietuvos teatro aktorius, teatro ir radijo režisierius, muziejininkas.
Biografija
1945 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją vaidino Marijampolės dramos teatre. 1947–1951 m. mokėsi Vilniaus dramos teatro vaidybos studijoje, 1951–1957 m. šiame teatre vaidino. 1957–1988 m. Lietuvos Radijo ir televizijos režisierius. 1997 m. jo iniciatyva įkurtas Lietuvos Radijo ir televizijos muziejus, iki 2003 m. jam vadovavo. Vienas pagrindinių 1991 m. bado akcijos prie LRT organizatorių ir globėjų. 2003 m. įkūrė Geležinio Vilko paminklo paramos fondą.
1953 m. Europos krepšinio čempionatas
VIII Europos vyrų krepšinio čempionatas vyko 1953 m. gegužės 23 – birželio 4 d. Maskvoje (TSRS). Į pirmenybes atvyko komandos iš 17 valstybių. Aikštės šeimininkai TSRS krepšininkai siekė apginti Europos čempionų vardus.
Rezultatai
Išsamesnė rungtynių statistika pateikta straipsnyje VIII Europos krepšinio čempionato statistika.
Pirmasis etapas
Pirmajame turnyro etape komandos buvo suskirstytos į keturias grupes – vienoje jų buvo penkios rinktinės, o kitose trijose po keturias ekipas. Kiekviena rinktinė sužaidė po vienerias rungtynes su visomis savo grupės komandomis. Už pergalę grupėje buvo skiriami 2 taškai, už pralaimėjimą – 1 taškas.
Po dvi geriausias kiekvienos grupės komandas pateko į finalinį aštuntuką. Kitos rinktinės buvo priverstos toliau žaisti dėl 9-17 vietų.
A grupė
Rungtynių nugalėtojai paryškinti
D grupė
Libanas atsisakė žaisti su Izraeliu dėl politinių sumetimų, todėl Izraelio krepšininkams buvo įskaityta pergalė rezultatu 2:0, o Libano rinktinė negavo taško, skiriamo už pralaimėjimą.
Kova dėl 9-16 vietų
Antrajame etape 8 geriausios komandos varžėsi dėl aukščiausiųjų Europos čempionato apdovanojimų, o likusios 8 rinktinės kovojo dėl 9-16 vietų.