cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bazaruto salynas
Salas supa koraliniai rifai, netoliese prateka šiltoji Mozambiko srovė, todėl aplinkiniuose vandenyse gausu diugonių. Salos sudarytos iš kalkakmenio, paplitę karstiniai reiškiniai, gausu smegduobių ir karstinių ežerėlių. 1971 m. salos ir aplinkiniai vandenys paskelbti Bazaruto nacionaliniu parku.
thumb|left|240px|Bazaruto salos kopos
Salyne gyvena ~3500 žmonių. Verčiamasi žvejyba, austrių rinkimu, gyvulininkyste. Vystomas turizmas.
Mutter
„Mutter“ (liet. motina) – trečiasis studijinis Neue Deutsche Härte vokiečių grupės Rammstein albumas, išleistas 2001 m. balandžio 2 d. Šešios albume įrašytos dainos buvo išleistos kaip singlai. Albumo viršelyje yra pavaizduotas miręs vaisius, dėl kurio grupė susilaukė daug kritikos iš bulvarinės žiniasklaidos bei katalikų bažnyčios. Albumas buvo išleistas CD, LP ir MC formatais.
Albumas susilaukė didelės sėkmės Europoje ir pasiekė antrąją vietą Europos TOP 100 albumų reitinge. 2022 m. duomenimis, visame pasaulyje parduota apie 2 milijonai albumo kopijų.
Albumo įrašymo istorija
Praėjus dviems metams po albumo „Sehnsucht” išleidimo Rammstein išsinuomavo Veimaro namus (vok. Haus Weimar) prie Baltijos jūros ir pradėjo ruoštis naujojo albumo įrašymui. Grupė pradėjo įrašinėti albumą 2000 m. gegužės mėnesį Studio Miraval Pietų Prancūzijoje. Per 2000-ųjų metų Kalėdas, Rammstein tinklapyje buvo patalpinta daina pavadinimu „Links 2-3-4”, kurią grupės gerbėjai galėjo įsigyti ir atsisiųsti MP3 formatu. 2001 m. sausio 29 d. įvyko muzikinio klipo „Sonne” premjera per MTV ir VIVA televizijos kanalus.
Dainų sąrašas
Šios dainos buvo standartinėje albumo versijoje, todėl dainos gali skirtis nuo kitų albumo versijų. miniatiūra|Mutter (Tour Edition) albumo viršelis
Amandine Henry
Amandine Henry (g. 1989 m. rugsėjo 28 d.) – Prancūzijos futbolininkė, žaidžianti saugo pozicijoje Prancūzijos klube „Olympique Lyonnais Féminin“.
Lietuvos futbolo varžybos 1942–1943 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1942–1943 m.
Marijampolės apygarda
Finalas:
Šiaulių apygarda
Žaibas Joniškis, Metalas Šiauliai ir Tauras Tauragė žaidė tik pirmajame rate.
John B. Kelly Sr.
John B. Kelly Sr. (1889 m. spalio 4 d. – 1960 m. birželio 20 d.) – JAV irkluotojas, daugkartinis olimpinis čempionas.
Lietuvos futbolo varžybos 1942–1943 m.
Finalas
Dėl čempionų vardo kovojo apygardų nugalėtojai:
John B. Kelly Sr.
Šeima
Dukra – Grace Kelly, filmų aktorė ir Monako princesė, sūnus – John B. Kelly Jr., olimpinis irkluotojas ir JAV olimpinio komiteto prezidentas. Dabartinio Monako princo Albertas II senelis.
Biografija
Antverpene vykusiose šeštose moderniose 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse amerikietis dalyvavo akademinio irklavimo varžybose. Vyrų vienetų varžybų finale John B. Kelly Sr. aplenkė visus varžovus ir tapo antruoju amerikiečiu istorijoje pelniusiu auksą šioje rungtyje. Dviviečių valčių kategorijoje kartu su Paul Costello pelnė antrąjį aukso medalį.
1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Paul Costello pelnė dviviečių valčių aukso medalius.
Naujieji Aladino nuotykiai
Naujieji Aladino nuotykiai  – 2015 metų prancūziška komedija.
Siužetas
Graži mergina atveža savo draugą iki pastato. Vaikinas tvirtina, kad biržos makleriai dirba net per Šv. Kalėdas. Porelė atsisveikina. O tada veiksmas vyksta prekybos centre, kur du vyrukai persirengę Kalėdų seneliais planuoja praturtėti. Tada aplinkui Semą ima rinktis vaikai ir reikalauja pasekti jiems pasaką. Ir tada jiems sekama pasaka apie Aladiną, kurioje pagrindinis herojus vogė skraidančius kilimus, apgaudinėjo naivuolius ir užsiiminėjo kitomis veikomis. Vėliau jis susitiko princesę, kuri mėgdavo slapčia išsigauti iš namų. Vienas kitam patiko, bėda, kad viziris norėjo tapti sultonu, ir ieškojo variantų, kaip ištekinti princesę už kokio nors mulkio, kuriuo galėtų manipuliuoti. Viziriui čia pasitarnavo vagis ir Aladino bendras Halidas. Viziris ieškojo būdų savo planui įgyvendinti, o Aladinas rado stebuklingą lempą su džinu. Toliau sekė eilė absurdiškų nutikimų, kol visas pasakojimas persikėlė prie kalėdinės eglutės su Semu ir Sofija.
Seventeen FC
Seventeen Football Club, dar žinomas kaip Seventeen FC bei Seventeen – Bahamų Sandraugos futbolo klubas iš Nasau. Turi ir moterų, merginų futbolo ekipas. Pagrindinė vyrų ekipa rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione.
Istorija
Klubo ištakos siekia 2008 m. Suagusių ekipa suburta gerokai vėliau (2020 m.) ir pateko į stipriausią šalies divizioną.
Dėl pandemijos grėsmių 2019–2020 m. čempionatas buvo nutrauktas, o vėliau kurį laiką nevyko.
2022–2023 m. sezone rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Liko šeštoje vietoje.
Eugénie Le Sommer
Nuo 2009 m. žaidžia Prancūzijos nacionalinėje rinktinėje. 2012 m. ir 2016 m. olimpinių žaidynių dalyvė.
Paul Costello
Paul Costello (1894 m. gruodžio 27 d. – 1986 m. balandžio 17 d.) – JAV irkluotojas, daugkartinis olimpinis čempionas.
Biografija
1919 m. Costello tapo JAV vienviečių valčių nacionaliniu čempionu.
Antverpene vykusiose šeštose moderniose 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse amerikietis dalyvavo akademinio irklavimo varžybose. Vyrų dviviečių valčių kategorijoje kartu su pusbroliu John B. Kelly Sr. pelnė aukso medalį.
1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su John B. Kelly Sr. pelnė dviviečių valčių aukso medalius. 1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Charles McIlvaine pelnė trečiąjį olimpinio čempiono titulą.
Konstantinas Travinas
Konstantinas Travinas (rus. Константин Травин, 1905 m. – 1988 m.) – praeityje garsus Rusijos krepšininkas ir treneris, rungtyniavęs Maskvos "Dinamo" ir Maskvos "Lokomotyvo" klubuose ir treniravęs TSRS vyrų, moterų rinktines bei Maskvos CSKA krepšinio komandą.
Kartu su TSRS moterų rinktine K. Travinas Europos čempionatuose triumfavo dukart (1950 ir 1952 m.), o jo treniruojami TSRS vyrai vieną kartą laimėjo Europos pirmenybes (1953 m.) ir vieną sykį iškovojo žemyno čempionato bronzos medalius (1955 m.)
Uganda Revenue Authority SC
Uganda Revenue Authority arba trumpai URA FC bei URA – Ugandos futbolo klubas iš Kampalos, rungtyniaujantis Premjer lygoje.
Istorija
Atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose.
Rusijono grafystė
Rusijono grafystė  – istorinė Katalonijos grafystė dabartinės Prancūzijos teritorijoje.
Istorija
Teritorija, vėliau įėjusi į grafystės sudėtį, nuo V a. priklausė vestgotų karalystei. 721 m. ją užkariavo arabai (maurai) ir prijungė prie Omejadų kalifato. Nėra tiksliai žinoma, kada ją užkariavo Karolingai, bet manoma, kad tai galėjo įvykti apie 760 m. Kuomet 795 m. Karolis Didysis iš nukariautų saracėnų žemių suformavo Ispanijos marką, suformuota ir Rusijono grafystė, tapusi šiauriausia šios teritorijos dalimi. Jos sostine tapo Ruscino miestas. Pirmasis žinomas Karolingų skirtas Rusijono grafas buvo Gaucelmas, valdęs 812–832 m.
Kadangi kraštas buvo nusiaubtas ir ištuštėjęs, Frankų imperija vykdė politiką, kad jis būtų naujai apgyvendintas. Nuo 817 m. Rusijonas sudarė dinastinę uniją su Empurijos grafyste, ir šie ryšiai išsilaikė iki pat X a. pabaigos. Šiuo metu grafai sustiprėjo pakankamai, kad galėtų tapti nepriklausomi nuo Frankų imperijos, o Gausfredas I (valdė 931–991) net titulavosi kunigaikščiu.
Po savo mirties Gausfredas I atskyrė Rusijoną nuo Empurijos ir atidavė valdyti dviem sūnums. Tiesa, kurį laiką grafystės liko susietos, tačiau galutinis atsiskyrimas įvyko 1014 m. Maždaug tuo metu Rusijonas prarado nemažai teritorijų krašto gilumoje, kurios perėjo Serdanijos grafams. XI a. pr. grafas Giselbertas perkėlė sostinę į Perpinjano kaimelį, palikdamas senąją sostinę valdyti vyskupams. Vėlesnieji kunigaikščiai pamažėle artėjo su Tulūzos grafais, nei su Barselonos grafais.
XII a. viduryje grafystę silpnino karai su Empurija bei maurų piratų antpuoliai, o taip pat vidinės kovos dėl valdžios. 1172 m. mirus bevaikiam grafui, išankstiniu sutarimu grafystė atiteko Aragono karūnai. Jos grafo titulą savo titulatūroje išsaugojo Aragono karaliai Alfonsas II bei Petras II, tačiau vėliau grafystė kaip atskira valda nustojo egzistuoti ir prijungta prie Katalonijos kunigaikštystės.
Augustavo apskritis (1919–1939)
Augustavo apskritis  – viena iš Balstogės vaivadijos apskričių 1919–1939 m. Centras – Augustavas.
Istorija
Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį beveik visa apskrities teritorija buvo priskirta Lietuvai, bet 1919–1939 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1939 m. didžiąją dalį apskrities okupavo Tarybų Sąjunga ir priskyrė ją Baltarusijos TSR, kur buvo įkurtas naujas administracinis vienetas – Augustavo rajonas. Šiauriniai Dauspudos ir Ščebros-Olšankos valsčiai atiteko Trečiajam Reichui, kur buvo prijungti prie Rytų Prūsijos.
Tautinė sudėtis
Pagal 1921 m. lenkų atlikto surašymo duomenis apskrityje gyveno 62,384 žmonės, o tautinė ir religinė sudėtis buvo tokia:
Seinų apskritis (reikšmės)
Seinų apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Rusijos Imperijoje, Lietuvoje ir Lenkijoje. Centras – Seinai. Apskričiai priklausė dabartinės Lenkijos, iš dalies – Lietuvos žemės.
Azijinis puošnusis einis
Azijinis puošnusis einis arba puošnusis einis (Chlamydotis macqueenii) – eininių paukščių (Otidiformes) būrio, eininių (Otididae) šeimos rūšis. Anksčiau azijinių puošniųjų einių populiacija buvo laikoma afrikinių puošniųjų einių (Chlamydotis undulata) porūšiu.
Azijiniai puošnieji einiai savaime paplitę Azijoje – Sinajaus pusiasalyje ir į rytus nuo jo gyvena visame Arabijos pusiasalyje ir į rytus nuo Kaspijos jūros, kur aptinkami pietvakarių Mongolijoje, Kinijai priklausančios Vidinės Mongolijos autonominės apygardos vakarinėje dalyje ir Indijos vakaruose.
XIX a. klajojantys šios rūšies paukščiai nuo dabartinio savaiminio paplitimo arealo buvo stebėti toli Europos vakaruose – nekartą Didžiosios Britanijos salos rytiniuose regionuose, nuo Aberdynšyro srities salos šiaurės rytuose, iki salos pietryčiuose esančios Safolko grafystės, kuomet jie čia buvo stebėti 1962 m. lapkričio ir gruodžio mėnesiais.
Ši rūšis yra stebėta ir Letuvoje, bet retai ir į šalį užklysta atsitiktinai.
Azijinių puošniųjų einių patinų kūno ilgis 65-75 cm, svoris 1,8-2,4 kg, sunkiausi patinai sveria iki 3,1 kg. Patelių kūno ilgis 55-65 cm, svoris 1,1-1,7 kg. Atstumas tarp abiejų išskleistų sparnų galų 135–170 cm.
Ant kaklo šonų eina vertikali juoda juostelė. Rūšies lytinis dimorfizmas nelabai žymus, tik patelės smulkesnės, o jų viršutinė kūno dalis labiau pilkesnio plunksnų atspalvio.
Miglė Klupšaitė
Miglė Klupšaitė (g. 1993 m. rugpjūčio 18 d. Šiauliuose) – sportinių šokių šokėja, daugkartinė Lietuvos Lotynų Amerikos sportinių šokių suaugusiųjų grupės čempionė (2015 m., 2016 m., 2017 m.), Šiaurės Europos šalių vicečempionė (2016 m.), Europos taurės finalininkė (2014 m.) ir tarptautinių pasaulio reitingo varžybų prizininkė bei nugalėtoja. Nuo 2014 m. šoka su Jokūbu Venckumi. Šokėjų pora Lotynų Amerikos sportinių šokių pasaulio reitinge [] nuo 2015 m. yra pirmajame geriausių pasaulio šokėjų porų 25-tuke tarp maždaug 2600 reitinguotų.
Biografija
Miglė Klupšaitė sportinių šokių pasaulyje atsirado 5-erių metų ir nuo tada intensyviai mokosi sportinių šokių subtilybių. Dar besimokydama 11-oje klasėje šokėja nusprendė persikelti iš Šiaulių į Vilnių ir visiškai susitelkti į šią veiklą. 2012 m. Šiaulių Didždvario gimnaziją nuotoliniu būdu su pagyrimu baigusi M. Klupšaitė mokslus toliau tęsė Klaipėdos universiteto menų fakulteto sportinių šokių katedroje, kur gilinosi į šokio krypties, sportinių šokių programos studijas, o 2016 m. įgijo šokio bakalauro kvalifikacinį laipsnį.
JK Tulevik ja Suure-Jaani Unitedi ÜN
„JK Tulevik ja Suure-Jaani Unitedi ÜN“ futbolo ekipa – Estijos futbolo klubo „Tulevik“ moterų ekipa iš Viljandžio.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1921 m. Tais metais Viljandžio mieste buvo įkurtas pirmasis futbolo klubas.
Ankstesniais metais būta SK Suure-Jaani United moterų ekipos, kuri žaidė aukščiausioje šalies lygoje..
Tulevik ja Suure-Jaani Unitedi Ühendnaiskond
Tulevik ja Suure-Jaani Unitedi Ühendnaiskond arba trumpiau – JK Tulevik ja Suure-Jaani Unitedi ÜN pavadinimu žinoma nuo 2016 m.
2019 m. Naiste Meistriliiga galutinėje komandų rikiuotėjė liko šeštos, nors po pirmojo etapo buvo penktos.
2020 m. liepos 18 d. ekipa pralaimėjo išvykoje „Floros“ klubui triuškinančiu rezultatu 0:11.
2021 m. spalio 31 d. Naiste Meistriliiga rungtynėse ekipa rezultatu 4:1 nugalėjo „Tammeka“ ir galutinėje komandų rikiuotėje užsitikrino šeštąją vietą.
2021 m. lapkričio 6 d. sužaidė paskutines sezono rungtynes. Nieko nelemiančiame susitikime prieš Põlva FC Lootos rezultatas buvo lygus.
Pieštianai
Pieštianai  – miestas Trnavos krašte, Slovakijoje. Pieštianų apygardos administracinis centras. Didžiausias šalies kurortas. 27 855 gyventojai (2015 m. duomenys).
Pieštianai įsikūrę vakarų Slovakijoje, Vaho upės slėnyje, 162 m aukštyje virš jūros lygio. Miestas nutolęs 75 km į šiaurės rytus nuo Bratislavos ir 30 km į šiaurės rytus nuo Trnavos. Prieš Vaho upės srovę įsikūrę: Nove Mestas prie Vaho (19 km nuo Pieštianų) ir Trenčynas (40 km į šiaurės rytus), pasroviui – Hlohovecas (17 km).
Dabartinio miesto teritorijoje žmonės apsigyveno maždaug prieš 80 000 metų. Pirmą kartą paminėtas 1113 m., Pescan pavadinimu. Tuo metu buvo sudarytas iš kelių nedidelių gyvenviečių. Mineraliniai šaltiniai žinomi nuo viduramžių.
Kurtuvėnų piliakalnio koplyčia
Kurtuvėnų piliakalnio koplyčia – koplyčia, stovinti Šiaulių rajono savivaldybėje, Kurtuvėnų miestelio senosiose kapinėse, už 300 m į pietvakarius nuo Kurtuvėnų bažnyčios. Dalis senųjų kapinių įsikūrusi ant Kurtuvėnų piliakalnio. Medinė koplyčia stūkso medžiais apaugusio piliakalnio viršuje, ten esančios aikštelės viduryje, supama antkapinių kryžių ir paminklų. Iš gatvės, šiauriniame šlaite link jos įrengti laiptai. miniatiūra|200px|left|Koplyčia stovi tarp antkapių
Koplyčia duris šv. Mišioms atveria vos tris kartus per metus – per Motinos dieną, per Tėvo dieną ir Visų šventųjų vakarą. Lapkričio 1-ąją po šv. Mišių nuo koplyčios rengiama tradicinė procesija po senąsias Kurtuvėnų kapines. Procesijos dalyviai, nešini žibintais, žvakėmis, giedodami senąsias giesmes, kartu su parapijos klebonu apeina kapines, pagerbia mirusiuosius.
Istorija
XV a. pabaigoje – XVIII a. ant piliakalnio stovėjo bažnyčia. Nėra tiksliai žinoma pirmojo Kurtuvėnų dvarininko Mikalojaus Jaugėlavičiaus funduotos bažnyčios vieta. Tradiciškai manoma, kad ji stovėjo ant Kurtuvėnų piliakalnio, dabartinių kapinių pietinėje pusėje, kur šiandien yra koplyčia. Kurtuvėnuose atidarius mūrinę bažnyčią, medinė ant piliakalnio sunyko. 1880 m. klebono Bonaventūro Čižo rūpesčiu jos vietoje išaugo koplyčia, išlikusi iki mūsų dienų. Senąją bažnyčią mena kalvio darbo metalinis kryžius ir priešais koplyčią gulintis dubenuotas akmuo, naudotas švęstam vandeniui laikyti. 2009 m. rugsėjo mėn. akmuo buvo pavogtas. Vykdant piliakalnio aplinkos tyrimus, 1998 m. rytinėje jo papėdėje aptiktas akmenų grindinys. Manoma, kad tai buvo kelias į bažnyčią, o vėliau ir į kapines.
Vieno fotono emiteris
miniatiūra|Kadmio-sulfido kvantinis taškas miniatiūra|F centras natrio-chlorido kristale
Kurtuvėnų piliakalnio koplyčia
Istorija
Koplyčioje yra eksponuojami senieji kapinių kryžiai.
Vieno fotono emiteris
Vieno fotono emiteris – tai šviesos šaltinis, skleidžiantis šviesą fotonais, t. y. šviesos dalelėmis. Norint jį apibūdinti kaip gerą šaltinį, jis turi pasižymėti keliais kriterijais. Idealiomis sąlygomis, vieno fotono emiterio šviesos pulsai privalo būti skleidžiami dideliu greičiu (dažniu) ir tik po vieną fotoną kas kartą. Norint šį prietaisą pritaikyti buityje, taip pat yra būtina, kad šis veiktų kambario temperatūroje.
Istorija
Teorinė vieno fotono šaltinio idėja buvo pasiūlyta dar 1900 m. Makso Planko, tačiau įgyvendinti ją pavyko tik 1974 m. Tai buvo pasiekta naudojant gyvsidabrio atomus. Praėjus daugiau nei šimtui metų nuo pirmųjų bandymų, šis tikslas vis dar nėra pasiektas. Mokslininkai iki šių dienų atlieka tyrimus, eksperimentuoja ir vis bando atrasti naujų, potencialių bei pritaikomų kasdienybėje vieno fotono šaltinio gavimo būdų.
Kvantinių taškų utilizavimas
Kvantiniai taškai – tai mažosios puslaidininkių dalelės. Tai pat jos kartais apibūdinamos kaip mažos puslaidininkių dalys, kurių energijos lygmuo yra daug mažesnis už puslaidininkio energijos lygmenį, prie kurio jos yra pritvirtintos. Jų dydis siekia vos kelis nanometrus. Vieni vieno fotono šaltiniai būtent ir veikia šių dalelių utilizavimo būdu. Tačiau šis būdas nėra efektyvus, pasižymi savais trūkumais. Pagrindinė problema yra ta, kad praėjus tam tikram laikui naudojant tokį šaltinį, jis pradeda skleisti daugiau nei vieną fotoną, kurio kiekvieno dažnis yra skirtingas, jis tampa nenuspėjamas. Tokiu atveju prietaisas nebegali tinkamai funkcionuoti. To priežastis yra krūvininkų pagrindinėje medžiagoje gyvavimo trukmė. Ji yra per didelė, palyginus su kvantinių taškų krūvininkų gyvavimo trukme. Šis šaltinio panaudojimo būdas gali būti tinkamas tik tam tikrą laiką, vėliau jis neatlieka savo pagrindinės paskirties.
Puslaidininkių modeliavimas
Kitu būdu vieno fotono emiteris gaunamas gaminant puslaidininkių sandūrą. Šis būdas yra panašus į pirmąjį (kvantinių taškų utilizavimą), jis taip pat veikia panaudojant puslaidininkį. Šiam būdui būtina sąlyga yra pn sandūra. Tai yra puslaidininkio, sudaryto iš kitų dviejų skirtingų ženklų puslaidininkių, sandūra. Šią sandūrą paveikus tam tikra įtampa, išspinduliuojamas vienas fotonas. Paveikus konstrukciją tam tikra įtampa, elektronas gali pereiti pn barjerą (tarp skirtingų ženklų esančio puslaidininkio barjerą). Tačiau šis fotonų šaltinio gavimo būdas yra komplikuotas. Gamint tokį puslaidininkį, būtina tai atlikti labai kruopščiai ir tiksliai.
Vienos molekulės sužadinimas
Vieno fotono emiteris taip pat gali būti pagamintas naudojant pavienes molekules, sužadinant jų centrus. Šio būdo veikimo principas yra paremtas molekulių savybėmis. Molekulės traukia vieną kitą dėl jų natūralių savybių. Dėl šios priežasties tik vienas fotonas gali būti išspinduliuotas per tam tikrą laiką (pastoviu dažniu). Norint, kad šaltinis išspinduliuotų antrąjį fotoną, reikalingas pilnas emisijos ciklas (excitation-emission cycle), tada ši sąlyga yra pasiekiama. Norint išspinduliuoti fotoną, molekulei privalu suteikti lazerio impulsą, o tai trunka trumpiau nei emisijos ciklas, tačiau šis būdas yra pritaikomas ne visoms molekulėms, tik tam tikroms. Jos turi pasižymėti geromis fluorescencinėmis savybėmis. Apšvietus molekulę šviesa, ji turi sugerti šviesos impulsą, o ne atspindėti, būti termiškai stabilia. Priešingu atveju, per daug sužadintoms molekulėms reikės labai trumpo ir intensyvaus lazerio spindulio, o tai yra sunkiai realizuojama. Dėl šios priežasties šis būdas gali būti naudojamas tik esant labai žemoms temperatūroms, kurios siekia vos kelis kelvinus, o tai yra žemiau -250°C.
Skirtingų molekulių F centrų panaudojimas
F centrų (F-center) panaudojimas vieno fotono emiteriui yra panašus į prieš tai buvusį. Pagrindinis skirtumas yra toks, kad užuot naudojus pavienes molekules, yra taikomi F centrai. Dar vienas panašumas – F centrai funkcionuoja kaip keturių lygmenų molekulė. Vieno fotono emiteriai, pagrįsti šiuo būdu, naudoja nanokristalus. Jie yra gaminami iš sintetintų deimantų miltelių, jų dydis siekia vos apie 100 nm. Norint gauti vieno fotono pastovų lazerio pulsą, yra naudojama natrio sujaudinimo spraga, prieš tai prafiltravus pulsą. Šis gavimo būdas yra vienas efektyviausių, pasižymi dideliu pastovumu kambario temperatūroje, o tai reiškia, kad šis būdas gali būti pritaikytas buityje ir kasdieniniame gyvenime. Tačiau viena pagrindinių problemų yra deimanto nanokristalų gavyba. Užauginti kristalai privalo turėti tik vieną natrio spragą centre.
Pritaikymas
Vieno fotono emiteriai yra būtina sąlyga ateities kvantinių technologijų atsiradimui. Šioje srityje mokslininkai dar iki šiol tebedirba, išbando įvairiausias teorijas bei idėjas. Tyrimai vykdomi dėl to, jog šie prietaisai gali būti naudojami kvantinėje kriptografijoje, taip pat kaip ir kitose kvantinės informacijos taikymo srityse, pavyzdžiui, kvantiniuose kompiuteriuose. Naudojant vieno fotono šaltinį, yra įmanoma sukonstruoti vieną greičiausių kompiuterių – kvantinį kompiuterį.
Kvantinė kriptografija
Vieno fotono emiterio panaudojimas kvantinės kriptografijos srityje leidžia koduoti informaciją, taigi, informacija tampa neiššifruojama. Šiuo būdu gausybė duomenų gali būti apsaugota nuo įsilaužimų ir pašalinių asmenų.
Vieno fotono emiteriai pasižymi dideliu potencialu kvantinių technologijų raidoje. Būtent dėl šios priežasties mokslininkai tebedirba šioje srityje ieškodami sprendimų. Atradus sprendimą padidėtų efektyvumas, sumažėtų gamybos kaina ir atsirastų galimybė pritaikyti prietaisą buityje, naudoti kambario temperatūroje, o tai atvertų duris į saugesnį bei privatesnį asmeninį gyvenimą.
Marcantonio Raimondi
Markantonijus Raimondis (, apie 1480–1534 m.) – XVI a. pr. italų renesanso grafikas, geriausiai žinomas graviūromis pagal Rafaelio piešinius.
Biografija
Markantonijus Raimondis gimė apie 1480 m. kažkur netoli Bolonijos. Mokėsi Frančesko Frančijos dirbtuvėse Bolonijoje. Jo anksčiausios graviūros figūriniame vaizdavime ir kompozicijomis rodė F. Frančijos įtaką, bet peizažo ir šešėliuotės vaizdavimas atskleidė, kad M. Raimondis buvo susipažinęs su Luko van Leideno grafikos darbais. 1506−1508 m. M. Raimondis gyveno Venecijoje, kur taip susižavėjo A. Diurerio graviūromis, kad, pasak Dž. Vazario, nukopijavo visą seriją A. Diurerio graviūrų ir pardavinėjo jas vietoj originalų. Apie tai Niurnberge informuotas A. Diureris 1506 m. padavė M. Raimondį į teismą.
Po trumpos viešnagės Florencijoje apie 1510 m. M. Raimondis apsigyveno Romoje, kūrė graviūras pagal Rafaelio, Mikelandželo ir jų pasekėjų kūrinius. 1513 m. jis susipažino su Rafaeliu, kuris jam parūpindavo piešinių graviūroms sukurti. Jomis M. Raimondis daugiausiai išgarsėjo. Jis į graviūras perkeldavo Rafaelio figūrines kompozicijas, bet peizažo ir šešėliuotės bei kitų detalių atlikimas priklausydavo nuo jo. Iš viso jis sukūrė daugiau nei 300 graviūrų, kurios reikšmingai prisidėjo prie italų renesanso dailės estetikos išplatinimo Europoje. Tarp jo mokinių − Marco Dente, Agostino dei Musi ir Giovanni Jacopo Caraglio. 1520 m. mirus Rafaeliui M. Raimondis dirbo pagal Dž. Romano dizainus ir užsitraukė nešlovę, kai sukūrė keletą pornografinių graviūrų. 1527 m. Romą užėmus nevaldomai Karolio V kariuomenei, M. Raimondis išsipirko iš nelaisvės ir pabėgo iš Romos visiškai skurdžias. Mirė 1534 m. Bolonijoje.
Darcy Hadfield
Darcy Hadfield (1889 m. gruodžio 1 d. – 1964 m. rugsėjo 15 d.) – Naujosios Zelandijos irkluotojas, olimpietis. Pirmasis Naujosios Zelandijos olimpinis medalininkas.
Biografija
Nuo 1913 m. iki 1915 m. Naujosios Zelandijos vienviečių valčių nacionalinis čempionas.
Naknekas
Naknekas  – upė JAV, Aliaskoje, Bristolio įlankos regione. Ilgis siekia 56 km. Upė išteka iš Nakneko ežero, teka į vakarus, kol įteka į Kvičako įlanką (Bristolio įlankos atšaka).
Tiek upėje, tiek to paties pavadinimo ežere paplitusios raudonosios ir kitų rūšių lašišos. Netoliese upės ištakų įsikūrusi King Salmono gyvenvietė, o ties žiotimis – Nakneko ir Pietų Nakneko gyvenvietės (viena ant šiaurinio kranto, o kita – ant pietinio). Upės žiotys patenka į Katmajaus nacionalinį parką ir rezervatą.
Šv. Elenos salos kukutis
'''Šv. Elenos salos kukutis' (Upupa antaios)  – ragasnapinių paukščių (Bucerotiformes) būrio, kukutinių (Upupiidae'') šeimos išnykusi paukščių rūšis.
Šv. Elenos salos kukučiai žinomi iš subfosilijos stadijoje rastų nepilnų griaučių dalių.
Pirmąją šios rūšies analizę 1963 m. padarė britų zoologas Filipas Ašmolas (Philip Ashmole), kuris rytinėje salos dalyje esančiose nuosėdose surado kairįjį žastikaulį, gerokai besiskiriantį nuo kitų kukutinių šeimos rūšių žastikaulių. 1975 m. nepilnų griaučių dalis surado paleontologas Storsas L. Olsonas (Storrs L. Olson), kuriuos sudarė abu korakoidai ir kairysis šlaunikaulis. S. L. Olsonas šią išnykusią rūšį apibūdino kaip ganėtinai skirtingą ir tolimą dabartinėms kukučių (Upupa) rūšims.
Tiek kaukolės, tiek užpakalinės galūnės elementai buvo ilgesni ir sunkesni nei dabartinių kukučių (Upupa epops), tuo tarpu distaliniai sparno elementai buvo labiau sumažėję. Šlaunikaulis buvo 19 % didesnis, užpakalinių galūnių elementų plotis buvo apie 33 % didesnis nei pas kukučius (Upupa epops).
Lyginant su dabartiniais kukučiais, Šv. Elenos salos kukučiai buvo žymiai stambesni, svėrė apie 101–145 g. Matyt, turėjo ribotą skraidymo galimybę ar buvo visiškai neskraidantys paukščiai.
Šv. Elenos salos kukučiai mito sausumoje gyvenusiais bestuburiais. Tarp tokių, matyt, buvo ir Labidura herculeana rūšies vabzdžiai. Jie buvo mažiausiai 7,8 cm ilgio – didžiausia auslindų (Dermaptera) būrio rūšis. Labidura herculeana gyveno urveliuose arba po akmenimis. Nuo 2014 m. ši salos endeminė vabzdžių rūšis laikoma išnykusia.
Suvalkų apskritis (reikšmės)
Suvalkų apskritis – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Rusijos Imperijoje ir Lenkijoje. Centras – Suvalkai. Apskričiai priklausė dabartinės Lenkijos, iš dalies – Lietuvos žemės.
Prauliena
Prauliena  – kaimas Maduonos savivaldybėje, 7 km nuo Maduonos; Praulienos valsčiaus centras.
Jokūbas Venckus
Jokūbas Venckus (g. 1992 m. balandžio 21 d. Vilniuje) – sportinių šokių šokėjas, daugkartinis Lietuvos Lotynų Amerikos sportinių šokių suaugusiųjų grupės čempionas (2015 m., 2016 m., 2017 m.), Šiaurės Europos šalių vicečempionas (2016 m.), Europos taurės finalininkas (2014 m.), Europos universitetų čempionas (2013 m.), tarptautinių pasaulio reitingo varžybų prizininkas bei nugalėtojas. Per savo karjerą J. Venckus net 8 kartus tapo Lietuvos čempionu. Nuo 2014 m. šoka su Migle Klupšaite. Šokėjų pora Lotynų Amerikos sportinių šokių pasaulio reitinge [] nuo 2015 m. yra pirmajame geriausių pasaulio šokėjų porų 25-tuke tarp maždaug 2600 reitinguotų.
Biografija
J. Venckus 2008–2014 m. šoko su Jomante Dapkevičiūte. Nuo 2014 m. sportininkas šoka su Migle Klupšaite.
Panevėžio siaurojo geležinkelio viadukas
Panevėžio siaurojo geležinkelio viadukas – Aukštaitijos siaurojo geležinkelio linijos viadukas, stovintis Panevėžyje, virš Senamiesčio gatvės (kelio ) ir plačiojo geležinkelio Panevėžys-Kupiškis pervažos, 2,2 km į rytus nuo Panevėžio geležinkelio stoties, miesto šiaurės rytiniame pakraštyje. Prie viaduko, siaurojo geležinkelio pylime, įrengtas pėsčiųjų ir dviračių tako tunelis, šalia stovi geležinkelio pervažos budėtojo namelis. Automobiliai važiuoja dviejų eismo juostų keliu. Pastatytas 1938 m.
Makondžiai
Makondžiai (sav. makonde) – Afrikos tauta, priklausanti bantams. Gyvena Rytų Afrikoje: pietryčių Tanzanijoje ir šiaurės rytų Mozambike. Populiacija apie 1,7 mln. žmonių (kartu su mavijais, mverais ir matambviais). Kalba makondžių kalba, priskiriama bantų kalbų šakai. Dauguma tikinčiųjų išlaikę prigimtinį tikėjimą, kiti – musulmonai (sunitai), krikščionys.
Panevėžio siaurojo geležinkelio viadukas
Transporto statinys stūkso pramoninėje miesto zonoje. Viaduko ir kertamų kelių konfigūracija plane primena kiek pasuktą šešiakampę Gyvenimo žvaiždę. Joje vertikalė – automobilių kelias, abi įstrižainės – geležinkeliai.
Makondžiai
Tradicinis verslas – pasėlinė-lydiminė žemdirbystė (batatai, bananai, manijokai, sorgai). Išvystę medžio drožybą (apeiginės skulptūros, antropomorfinės kaukės). Dirba sezoninius, samdomus darbus.
Tez Tour
„Tez Tour“ – įmonių grupė, teikianti poilsinių ir pažintinių kelionių organizavimo paslaugas.
Makondžiai
Makondžių kaimai ratinio arba linijinio plano. Būstas stačiakampio arba apskrito plano, stogas dengiamas iš žolės arba palmių lapų. Svirnas statomas ant polių.
Panevėžio siaurojo geležinkelio viadukas
Regioninės reikšmės inžinerinis paminklas, nuo 1996 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą.
Tez Tour
Dirba pagal Vakarų Europos turizmo verslo organizavimo modelį, t. y. organizuoja keliones, tačiau tiesiogiai turistams jų neparduoda. Turistinių kelionių pardavimus vykdo kelionių agentūros.
Makondžiai
Paplitęs dantų įpjovinėjimas, skarifikacija, apatinės lūpos ištempimas (pelele). Išlikusios matrilateralinės egzogaminės gentinės grupės, iki XX a. rengtos iniciacijos. Tradicinėje tikyboje svarbus dvasių, protėvių kultas.
Tez Tour
miniatiūra|"Tez Tour" autobusas Egipte
Lietuvos futbolo varžybos 1942 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1942 m.
Ukmergės apygarda
Perkūnas Ukmergė varžovų neturėjo.
Finalas
Dėl čempionų vardo kovojo apygardų nugalėtojai:
Kerstupė
Kerstupė (, nuo 1938 m. Kerb-Bach, ) – upelis Rusijoje, Kaliningrado srityje; Įsruties kairysis intakas.
Upelio ištakos yra 6 km į šiaurės vakarus nuo Malviško. Kerstupė teka šiaurės vakarų kryptimi, prateka Kumelių (dab. Vozvyšenka) gyvenvietę, įsilieja į Įsrutį 1 km į šiaurę nuo Stablaukių (40 km nuo Įsruties žiočių).
Karibų piratai: numirėlio skrynia
Karibų piratai: numirėlio skrynia – 2006 m. JAV fantastinis nuotykių filmas. Filmą režisavo Gore Verbinski, scenarijų parašė Ted Elliott ir Terry Rossio, o prodiusavo Jerry Bruckheimer. Jame Johnny Depp vaidina kapitoną Džeką Sperou kartu su Keira Knightley, Orlando Bloom, Bill Nighy, Jack Davenport, Tom Hollander, Stellan Skarsgård, Kevin McNally, Mackenzie Crook, Lee Arenberg, Naomie Harris ir Geoffrey Rush. Tai antroji „Karibų piratai“ filmų serijos dalis ir „Karibų piratai: Juodojo perlo prakeiksmas“ (2003 m.) tęsinys. Filme Vilio Ternerio ir Elizabetos Svan vestuves nutraukia lordas Katleris Beketas, kuris nori, kad Terneris pateiktų jam kapitono Džeko Sperou kompasą ir surastų numirėlio skrynią. Sperou sužino, kad jo skola Deiviui Džonsui yra pradelsta.
2004 m. buvo sumanyti du filmo „Karibų piratai: Juodojo perlo prakeiksmas“ tęsiniai, o Elliott ir Rossio kūrė istoriją, kuri apimtų abu filmus. Filmavimas vyko 2005 m. vasario–rugsėjo mėn. Filmas buvo filmuojamas kartu su trečiuoju serijos filmu „Karibų piratai: pasaulio pakrašty“ (2007 m.).
Filmas buvo išleistas 2006 m. liepos 7 d. ir sulaukė nevienareikšmiškų atsiliepimų, nes filmas sulaukė pagyrimų už specialiuosius efektus, režisūrą, veiksmo seką, Hans Zimmer garso takelį, humorą, ir pasirodymus, ypač Depp ir Nighy, bet buvo kritikuojamas dėl jo trukmės ir siužeto. Filmas sumušė keletą to meto rekordų, įskaitant atidarymo savaitgalio rekordą Jungtinėse Amerikos Valstijose – 136 milijonai JAV dolerių, greičiausiai (per 63 dienas) pasaulio kino teatrų kasose surinko daugiau nei 1 milijardą JAV dolerių, tapo daugiausiai uždirbusiu 2006 m. filmu.
Kompiuterinis žaidimas
Buvo sukurta filmo kompiuterinio žaidimo adaptacija, kurią sukūrė „Griptonite Games“ ir „Amaze Entertainment“, o 2006 m. birželio-rugpjūčio mėn. išleido „Buena Vista Games“ PlayStation Portable, Nintendo DS ir Game Boy Advance platformoms.
Lukštinis (Ignalinos r.)
Lukštinis – ežeras Lietuvoje, Ignalinos rajone, 3,5 km į šiaurės rytus nuo Ignalinos, Vidiškių miške. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,14 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 172,8 m. Krantai neaukšti, sausi, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Dringio ežero intako Palaukinio baseinui.
Šilėnų valsčius (Pilkalnis)
Šilėnų valsčius (, nuo 1938 m. Amtsbezirk Schillfelde) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Šilėnuose.
Istorija
Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms“ iš 6 kaimo bendruomenių ir 1 dvaro apygardos. 1928 m. Eidlaukių, Šilėnų kaimo bendruomenės ir Strunclaukių dvaro apygarda sujungtos į naują Šilėnų kaimo bendruomenę. 1928–1945 m. Šilėnų valsčių sudarė 5 kaimo bendruomenės: Inglaudų, Pavydlaukių, Snapų, Šilėnų ir Vingilų.
Raistų liepa
left|140px
Raistų liepa – išskirtinė liepa, valstybinės reikšmės botaninis gamtos paveldo objektas Joniškio rajone, Gaižaičių seniūnijoje, Raistų kaime, buvusioje dvarvietėje, apie 150 m į rytus nuo kelio, vakariniame Švėtės krante. Priklauso Joniškio miškų urėdijos Žagarės girininkijos (166 kv.) teritorijai. Medis paskelbtas valstybės saugomu 2002 m.
Sofia Goggia
Sofija Godža (, g. 1992 m. lapkričio 15 d. Bergame) – Italijos kalnų slidininkė, olimpinė čempionė, greitųjų rungčių specialistė.
Biografija
S. Godža pradėjo slidinėti nuo 3 metų amžiaus. 2007 m. debiutavo oficialiose varžybose Livinjije. 2011 m. debiutavo FIS pasaulio taurės varžybose Lience. Ji daugiausiai varžėsi greičio rungtyse ir pagarsėjo agresyviu nusileidimų stiliumi.
Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Pjongčange S. Godža tapo čempione greitojo nusileidimo rungtyje. 2018 ir 2021 m. laimėjo greitojo nusileidimo rungties mažąsias pasaulio taures. 2019 m. apdovanota San Marino Šv. Agotos ordinu.
Iki 2022 m. olimpiados laimėjo 17 pasaulio taurės etapų. 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Pekine S. Godža iškovojo sidabro medalį greitojo nusileidimo rungtyje nepaisant to, kad prieš tris savaites buvo griuvusi ir susižalojusi kelį.
Mark Messier
Markas Mesjeris (g. 1961 m. sausio 18 d. Edmontone, Albertoje, Kanadoje) – kanadiečių ledo ritulininkas, žaidęs centro puolėjo pozicijoje.
Markas Mesjeris gimė 1961 m. sausio 18 d. Edmontone, Albertoje, Kanadoje, augo JAV, Oregone, Portlande. Pradėjo žasiti ledo ritulį nuo penkerių metų. 15 metų pateko į jaunimo komndą vadovaujamą jo tėvo. 1978 m. jo tėvas suorganizavo peržiūrą WHA lygos Indianapolio „Racers“ komandoje, bet ji žlugo dėl finasinių problemų, tada Markas prisijungė prie Sinsinatio „Stingers“ žaidusios toje pačioje lygoje.
1979 m. žlugus WHA lygai jį NHL naujokų biržoje pasikvietė Edmontono „Oilers“. Su ja laimėjo tris kartus laimėjo Stenlio taurę (1984-85, 1987-88, 1989–1990). 1991 m. buvo iškeistas Niujorko „Rangers“ komandai. Po 1996-97 m. sezono Mesjerio kontraktas pasibaigė ir jis pasirašė 3 metų sutartį su Vankuverio „Canucks“ komanda. Pasibaigus sutarčiai jis vėl sugrįžo į Niujorko „Rangers“, kur 2005 m. lapkričio 12 d. baigė karjerą.
2009 m. rugpjūčio 16 d. jis pradėjo dirbti Niujorko „Rangers“ klube, specialiuoju klubo prezidento asistentu.
2009 m. gruodžio 12 d. tapo Kanados vyrų ledo ritulio rinktinės vadybininku.
Mark Messier apdovanojimas
Mark Messier apdovanojimas buvo įsteigtas 2006–2007 m. NHL sezone ir yra įteikiamas tam žaidėjui kuris parodo teigiamą pavyzdį aikštėje, sporto pasiekimuose ir yra aktyvus bendruomenėje.
Šerlokas (serialas)
Šerlokas – Didžiojoje Britanijoje sukurtas kriminalinis TV serialas, kuriame veikia Arthur Conan Doyle sukurti personažai. Jį sudaro 4 sezonai po 3 serijas ir atskirai sukurta dalis, parodyta 2016 m. sausio 1 d.
Patrice Servelle
Patrice Servelle (g. 1974 m. liepos 20 d.) – Monako bobslėjininkas, olimpietis.
Šerlokas (serialas)
Serialo veiksmas yra perkeltas į šiuos laikus, tik papildomoje serijoje jis vyksta XIX a. pabaigoje.
Patrice Servelle
Biografija
2002 m. žiemos olimpinėse žaidynėse buvo šalies dviviečių ir keturviečių rogių varininku. Dviviečių varžybose užimta 22-a vieta, o keturvietėse – 28 vieta. 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse užimta aukščiausia šalies bobslėjininkų pozicija – 12 vieta. 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse liko 19-oje vietoje. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse užimta 21-a vieta.
Šalies vėliavnešys 2002 m., 2006 m. ir 2010 m. žiemos olimpiadose.
Servelle taip pat pelnė sidabrą pasaulio taurės etape. Tai pirmasis šalies medalis pasaulio taurės varžybose.
Lietuvos futbolo varžybos 1941 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1941 m.
A klasė
Spalį ir lapkritį surengtos Kauno pirmenybės (6 komandos), vyko turnyrai Šiaulių ir kitose apygardose. Kartu su lietuvių komandomis žaidė vokiečių karių komandos „Luftwaffe“, „Reichsbahn“, „Wehrmacht“.
Gervėčių valsčius
Istorija
Valsčius įkurtas 1927 m. gruodžio 12 d. vietoje Mikailiškių valsčiaus. Panaikintas po II pasaulinio karo. Pokario metais apylinkėse veikė Tauro apygardos, Birutės partizanų rinktinės partizanai.
Fritz Leiber
Fritz Leiber (1910 m. gruodžio 24 d. – 1992 m. rugsėjo 5 d.) – JAV maginės fantastikos, mokslinės fantastikos ir siaubo rašytojas, labiausiai žinomas kūrinių serija apie Fafhrdą ir Pilkajį Peliautoją. Fritz Leiber taip pat sugalvojo pavadinimą Kalavijas ir burtai ir kartu su Robert E. Howard bei Michael Moorcock yra laikomas vienu šio žanro įtakingiausių rašytojų bei pradininkų.
Biografija
Fritz Leiber gimė dviejų aktorių šeimoje ir nuo mažens taip pat domėjosi vaidyba. Būdamas aštuoniolikos metų, 1928 m., jis gastroliavo su tėvų Šekspyro teatro įmone „Fritz Leiber & Co“. Vėliau studijavo Čikagos universitete, pateko į Phi Beta Kappa draugiją, 1932 m. su pagyrimu baigė bakalauro studijas psichologijoje ir fiziologijoje. Nuo 1932 iki 1933 m. laikydavo mišias kaip pasaulietinis skaitytojas ir studijavo Teologijos seminarijoje Menhetene, Niujorke, tačiau jos nebaigė. Taip pat 1933 – 1934 m. studijavo filosofiją Čikagos universitete, bet ir jos nebaigė. Maždaug 1934 m., dar vaidindamas tėvų teatro įmonėje bei karts nuo karto kine, pradėjo rašyti apsakymus. 1936 m. sausį vedė Jonquil Stephens ir 1938 m. susilaukė sūnaus Justin.
1939 m. žurnale „Unknown“ buvo pirmą kartą išspausdintas jo apsakymas – istorija apie du vagis Fafhrdą ir Pilkajį Peliautoją „Two Sought Adventure“.
Didžiausią įtaką Fritz Leiber ankstyvajai kūrybai padarė H. P. Lovecraft „Cthulhu Mythos“. Leiberis aktyviai susirašinėjo su Lovecraftu paskutiniaisiais šio gyvenimo metais, pats rašė „Cthulhu Mythos“ apsakymus (pvz., „Paskendusi žemė“, taip pat yra parašęs kelias esė apie patį Lovecraftą kaip asmenybę ir rašytoją. Viena jų, pavadinimu „Literatūros Kopernikas“ (1949 m.) padėjo Lovecraftui susilaukti platesnio pripažinimo ir už fantastikos gerbėjų rato.
Šeštajame dešimtmetyje Leiberis jau buvo pripažintas fantastikos rašytojas, kaip garbės svečias dalyvaudavo fantastikos mėgėjų konventuose, už savo kūrybą laimėjęs Hugo premija bei kitus apdovanojimus.
Paskutiniaisiais metais Leiber užsidirbo pakankamai pinigų pragyvenimui iš licenciją naudoti jo personažus nusipirkusių „Dungeons and Dragons“ kūrėjų, vaidmenų žaidimų įmonės TSR, Inc.
1992 m. Fritz Leiber dar kartą vedė, seną draugę, žurnalistę ir poetę Margo Skinner. Tais pačiais metais, grįždamas iš fantastikos konvento Londone, Leiberis prarado sąmonę, ir po kelių savaičių mirė nuo insulto.
Kūryba
Pirmosios Leiberio istorijos buvo įkvėptos „Cthulhu Mythos“, Karlo Jungo darbų, rašytojo Robert Graves kūrinių. Rašytojas mėgo kates, ir kačių temos dažnai sutinkamos jo kūryboje. Pirmajame jo publikuotame apsakyme „Two Sought Adventure“ („Unknown“ žurnalas, 1939 m.) aprašyti du pagrindiniai antiherojai, vagys draugai Fafhrdas bei Pilkasis Peliautojas, tapo jo garsiausiais veikėjais, apie kuriuos vėliau parašė dar ne vieną kūrinį. 1943 m. tame pačiame žurnale dalimis per eilę numerių buvo publikuotas ir jo siaubo fantastikos romanas „Conjure Wife“, o žurnale „Astounding Science Fiction“ – romanas „Gather, Darkness“.
1947 m. buvo išleista pirmoji rašytojo knyga – „Night's Black Agents“, apsakymų rinkinys. 1950-aisiais vėl išleistas romanas „Gather, Darkness“, šį kart kaip vientisa knyga.
1958 m. išleista Leiberio knyga „The Big Time“ laimėjo Hugo premiją. Vis gi nepaisant ne vienos išleistos ir kritikų pripažinimo susilaukusios knygos, dauguma garsiausių jo kūrinių vis dar buvo apsakymai, daugiausia siaubo arba apie jo antiherojus vagis. Apsakymus apie Fafhrdą ir Pilkąjį Peliautoją Leiberis rašė maždaug penkiasdešimt metų.
Apdovanojimai
Viso Leiberis už savo apsakymus, apysakas bei romanus yra gavęs šešis Hugo apdovanojimus ir nominuotas dar šešiems, tris Nebula premijas ir nominuotas dar septynioms, du Pasaulio maginės fantastikos apdovanojimus ir nominuotas dar trims. Be šių apdovanojimų, yra gavęs Hugo bei kitas premijas už su fantastika susijusią veiklą, pavyzdžiui, Hugo už fantastikos naudojimą reklamose (1962 m).
Taip pat, Leiberio kūryba buvo daugybę kartų nominuota, ir laimėjo, Balrog premiją, BFA premiją ir kitas. Taip pat, jau po rašytojo mirties, 2011 m. išleistas jo apsakymų rinkinys „Fritz Leiber: Selected Stories“ gavo Locus premiją už geriausią rinkinį.
Nanė
Nanė arba Nanėja (🇦🇲) – deivė armėnų mitologijoje. Tėvas – aukščiausiasis dievas Aramazdas.
Nanės kultas, kaip manoma, paplito iš Sirijos. Ji siejama ir su frygų deive Kibele. Buvo garbinama kaip Didžioji motina, greičiausiai turėjusi ir karo dievybės bruožų. Apie tai sprendžiama iš to, kad helenizmo laikais Nanė tapatinta su graikų deive Atėne. Veikiausiai Nanės kultas buvo persipynęs su Deivės Motinos Anahitės kultu.
Deivės vardas kildinamas iš Nanajos, deivės Mesopotamijos mitologijoje. Armėnų šnekamojoje kalboje deivės vardas imtas vartoti bendrine reikšme („močiutė, motina“).
Nidos kopų apželdintojų senosios kapinės
Nidos kopų apželdintojų senosios kapinės įsikūrusios Nidoje. Kapinių sklypas aptvertas, pažymėtas nuoroda ir informaciniu stendu, yra miško masyvo kampe prie kelio, ties įvažiavimu į Nidą (G. D. Kuverto gatvė).
Neringos savivaldybės Tarybos sprendimu neturi veikiančių kapinių statuso. Jos yra kultūros paveldo ojektas (unik. nr. ), taip pat jose yra saugomi Kuvertų kapai (24613).
2015 m. Pasaulio ralio čempionatas
'''2015 m. pasaulio ralio čempionatas''' – 43-asis pasaulio ralio čempionatas, kurį organizuoja tarptautinė automobilių federacija (aukščiausias ralio klasės rengėjas). Komandos ir vairuotojai varžosi 13 etapų. WRC-2, WRC-3 ir Junior WRC (jaunių lygos) yra papildomi sezono čempionatai.
Sebastien Ogier kartu su komanda Wolkswagen Motorsport gina du kartus iš eilės iškovotus čempionų titulus (2013 ir 2014 m.).
Ralio kalendorius
2015 metų kalendorius buvo sudarytas FIA Pasaulio autosporto tarybos Pekine 2014 m. 2015 m. sezoną sudaro 13 etapų Europoje, Šiaurės ir Pietų Amerikoje, Australijoje.
Pastaba:
Vairuotojų įskaita
Taškai rašomi finišuojantiems iki 10 vietos. Taip pat skiriami taškai ir už pasirodymą „Power Stage“ etape, t. y. trys atitenka nugalėtojui, du – antros vietos laimėtojui ir vienas – trečios vietos laimėtojui.
Šturmanų įskaita
Taškai rašomi finišuojantiems iki 10 vietos. Taip pat skiriami taškai ir už pasirodymą „Power Stage“ etape, t. y. trys atitenka nugalėtojui, du – antros vietos laimėtojui ir vienas – trečios vietos laimėtojui.
Gamintojų čempionatas
Taškai rašomi finišuojantiems iki 10 vietos.
Paliūniškio dvaras
miniatiūra|250px|right|Dvaro kluonas
Paliūniškio dvaras – buvusio dvaro sodyba, kurios fragmentai išlikę Paliūniškio kaime, Karsakiškio seniūnijoje, Panevėžio rajone, netoli kelio, pasukus nuo Paliūniškio tilto per Lėvens upę. Dvarvietė yra jos kairiajame krante, ties ta vieta, kur upė daro vingį į pietų pusę, jos viršutinėje terasoje.
Abipus upės, aplink dvarą įsikūrusi Paliūniškio gyvenvietė. Paties dvaro nelikę, jį atstoja naujas šiuolaikinis pastatas – panevėžiečių verslininkų įkurta kaimo turizmo sodyba. Paliūniškio dvaro sodybos fragmentai nuo 1992 m. įrašyti į LR Kultūros vertybių registrą. Iki šiol dvaro ansamblį sudaro 5 ūkinės paskirties statiniai bei I Pasaulinio karo vokiečių karių kapai, išsidėstę 131 638 m² dydžio teritorijoje.
The Man Who Sold the World
„The Man Who Sold the World“ – trečiasis britų atlikėjo David Bowie studijinis albumas, išleistas 1970 m. lapkričio 4 d. kompanijos „Mercury Records“ (JAV), vėliau 1971 m. balandį ir Jungtinėje Karalystėje. Šiam albumui, priešingai negu pirmiesiems dviem Bowie albumams, būdinga sunkiojo roko muzika.
Paliūniškio dvaras
Istorija
Paliūniškio dvaras minimas nuo 1595 m. Upytės teismo aktuose, priklausė Vabalninko karališkajam dvarui. Tuomet teismas nagrinėjo Krinčino savininkės valstiečių šeimos, pabėgusios iš Paliūniškio į Vabalninko dvarą, klausimą. XVIII a. pabaigoje Paliūniškio dvaras perėjo Lenkijos iždo nariui F. Mošinskiui, kuris buvo trečias pagal turtingumą žemvaldys Upytės paviete. Jam mirus, 1817 m. Paliūniškis atiteko grafui Severinui, vėliau valstybės patarėjui L. Potociui. Apie 1860 m. Paliūniškio dvare gyveno 17 gyventojų. Potockio išsipirktą dvarą 1869 m. paveldėjo inžinierių ir tiltų statytojų giminės atstovas Valerijonas Kerbedis. Tuomet dvaras valdė 345 dešimtines tinkamos ir 52 dešimtines netinkamos žemės bei 705 dešimtines miško. XIX a. pabaigoje dvaro šeimininkais tapo Kerbedžių giminaičiai Malinskai.
The Man Who Sold the World
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
Paliūniškio dvaras
Istorija
1923 m. dvarui priklausė 14 ūkinių kiemų ir 156 gyventojai. Tarpukaryje nusavintos turtingo dvarininko žemės. Jos buvo išdalytos devyniems to panorusiems dvaro darbininkams – visiems po dešimt hektarų.
Paliūniškio dvaras sodiečių atmintyje išlikęs kaip turėjęs pažangos siekusius šeimininkus. Dvaro rūmai buvo mediniai, nepasižymėjo prabanga. Ūkiniai pastatai atrodė geriau nei gyvenamasis rūmas, nes šeimininkai dėmesį kreipė darbui, o ne tuščioms pramogoms. Sodyboje stovėjo labai aukštas svirnas, buvo didelės daržinės, klojimas. Atokiau, už Paliūniškio miško, veikė plytinė, kurioje dirbo dvaro ir samdyti darbininkai.
Archeologinių kasinėjimų metu aptikta, kad dvare buvo lydyta geležis. Panevėžio krašte didžioji dalis geležies įrankių, naudotų iki XIX a., buvo gaminami vietos meistrų. Geležiai gaminti naudota rūda iš pelkių ir dirvų. Šalinti priemaišoms, apdoroti, deginti naudotos specialios krosnelės rudnios. Gamybos metu išsiskirdavo šalutinis produktas šlakas.
XIX a. dvare gamintas spiritas, alus, austa gelumbė, veikė lentpjūvė, vandens malūnas. Paskutinis dvarininkas buvo Žygimantas (Zigmas) Malinskas. Prisimenama, prieš karą dvaro daržinės buvo pilnos raudonų plytų, nes ponas ruošėsi statyti naują – mūrinį dvaro rūmą. Tas plytas kažkur pradangino vokiečiai. Iš Ž. Malinsko dvarą paveldėjo dvaro tarnaitė Marija Mickūnaitė.