cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lieplaukė
Gyventojai
1638 m. buvo 15, 1713 m. – 1, 1733 m. – 7, 1846 m. – 17 kiemų.
Žymūs žmonės
Kaime gimė:
Kaniūkai (Šalčininkai)
Kaniūkai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Gerviškių, prie kelio, Šalčios kairiajame krante, pietrytiniame Rūdninkų girios pakraštyje. Yra paštas (LT-17011), veikia J. Sniadeckio gimnazijos skyrius. Saugomas Kaniūkų akmuo.
thumb|180px|left|Kaimo kryžius
Istorija
Archeologijos duomenimis, kaimo teritorijoje žmonių gyventa IX–XII a. Kaimo vakariniame pakraštyje yra archeologijos paminklas – 9 m skersmens ir 1,5 m aukščio pilkapis ir kelių apardytų pilkapių liekanos.
1920–1939 m. Kaniūkai priklausė Lenkijos valdomo Vilniaus krašto Lydos apskrities Benekainių valsčiui. Iki II pasaulinio karo veikė lietuvių Šv. Kazimiero draugija ir jos įsteigta skaitykla.
1944 m. sausio 29 d. sovietiniai partizanai Kaniūkų žudynių metu nužudė 35 kaimo gyventojus. Po II pasaulinio karo TSRS okupacinė valdžia ištrėmė dvi šeimas, per lenkų repatriaciją iš Lietuvos kai kurie gyventojai išvyko į Lenkiją.
Gyventojai
Per nacių okupaciją sukurtos Lietuvos generalinės srities 1942 m. gegužės mėn. gyventojų surašymo duomenimis, Kaniūkuose buvo 74 sodybos, 364 gyventojai.
Elgin Baylor
Elginas Beiloras (1934 m. rugsėjo 16 d. – 2021 m. kovo 22 d. ) – profesionalus amerikiečių krepšininkas.
Biografija
Elginas Beiloras gimė 1934 m. rugsėjo 16 d. Vašingtone. Ėjo į Spingarno vidurinę mokyklą, tačiau nepradėjo žaisti krepšinio iki 14 metų. Nors koledžai buvo pasirengę jį priimti nepaisant odos spalvos, tačiau tai padaryti jiems trukdė Elgino pažymiai. Jis visgi įstojo į Idaho koledžą ir žaidė futbolą bei krepšinį (pelnydavo 31,3 taškus per rungtynes). Universitetui uždraudus gauti dvi stipendijas, persikėlė į Sietlo universitetą, tačiau dėl perėjimo nežaidė metus. Antraisiais metais (1957–1958 m.) buvo išrinktas antru geriausiu pagal pelnomus taškus šalyje (32,5 taškai per rungtynes). Nors universitetas pagal žiniasklaidos vertinimus buvo tik 18-as šalyje, tai nesutrukdė jam patekti į NCAA finalus, kuriuose pralaimėta Kentukio universitetui 72-84.
Nors universitete jam buvo likę mokytis metai, E. Beilorą 1958 m. NBA naujokų biržoje pirmuoju šaukimu pakvietė Mineapolio „Lakers“ klubas. 1958–1959 m. klubas atsigavo ir pateko į NBA finalus, kuriuose nusileido Bostono „Celtics“ klubui. 1959 m. išrinktas NBA metų naujoku. 1959–1960 m. sezone „Lakers“ klubas iš Mineapolio persikėlė į Los Andželą. 1965 m. balandžio 3 d. patyrė kelio traumą, po kurios nebebuvo toks greitas ir vikrus. Nors po šios traumos jau buvo atsigavęs ir beveik sugrįžęs į buvusią prieš traumą formą, 1970–71 m. sezone sužaidęs 2 rungtynes, jis patyrė Achilo kulno traumą. 1971–1972 m. sezone sužaidęs 9 rungtynes pasitraukė iš profesionalaus sporto.
1974 m. tapo Naujojo Orleano „Jazz“ komandos vyr. trenerio asistentu, o nuo 1976 m. gruodžio buvo jos vyr. treneris. Šioje komandoje dirbo iki 1978–1979 m. sezono. Nuo 1986 m. dirbo Los Andželo „Clippers“ komandos krepšinio operacijų prezidentu.
Skaudvilių uosis
left|150px thumb|right|250px|Skaudvilių uosis
Skaudvilių uosis – išskirtinis uosis, savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas,  augantis Šiaulių rajone, miške ties Skaudvilių kaimu (Bubių sen,), Kurtuvėnų girininkijos (345 kv., 2 skl.) teritorijoje. Uosis stūkso miško keliuko pradžioje, šalia kelio (jo šiaurinėje pusėje), apie 3,5 km į vakarus nuo Bubių. Posūkyje pastatyta rodyklė.
Skaudvilių uosis paskelbtas saugomu Šiaulių rajono savivaldybės tarybos 2006 m. vasario 2 d. sprendimu Nr. T-12.
Duomenys
Uosis džiūstantis, 4 m aukštyje jo kamienas išsišakoja į 2 dalis. Šalia rikiuojasi daugiau šimtamečių uosių.
Skaudvilių uosis tarnauja kaip kertinė miško buveinė, nes ant jo žievės randamos retos kerpės: gelsvoji bacidija (Bacidia rubella), baltoji akrokordija (Acrocordia gemmata), šerkšnotoji brylytė (Sclerophora nivea).
Varlė jautis
Varlė jautis (Lithobates catesbeianus, Rana catesbeiana) – varlių rūšis, priklausanti tikrųjų varlių (Ranidae) šeimai. Paplitusi rytinėje Šiaurės Amerikos dalyje (JAV, Kanadoje), bet įveista ir vakarų pakrantėje.
Kūnas iki 20 cm ilgio, sveria iki 600 g. Nugara rusva su neryškiomis tamsiomis dėmėmis, pilvas balsvas.
Varlė jautis gyvena įvairiuose stovinčio vandens telkiniuose. Maitinasi bestuburiais, smulkiomis žuvimis. Patinų kurkimas panašus į jaučio baubimą. Buožgalviai vystosi 2 metus.
Varlės jaučiai vidurio vakarų ir pietų JAV vartojamos maistui, veisiamos tvenkiniuose.
Spintinė lova
thumb|right|250px|Spintinė lova Kastenbeto muziejuje (Austrija) thumb|right|250px|Spintinė lova ir prie jos stovinti porinė skrynia Spintinė lova ( 'dėžinė lova', 'uždaroji lova') – didelės spintos pavidalo lova, kur gulimoji vieta (viengulė ar dvigulė) įrengta viduje. Būna su durelėmis ar be jų.
Guolis iš trijų pusių ir viršaus uždengtas mediniais paneliais. Viename šone yra įėjimas, pridengtas užuolaidomis arba durimis (viengubos arba dvigubos, su vyriais ar stumdomosios). Spintinė lova paprastai stovi ant trumpų kojų, kad būtų galima apsisaugoti nuo drėgmės, ypač jei grindys – plūkta asla.
Į spintines lovas panašios alkovinės lovos, kurios įrengiamos alkovose – nišose. Alkovinės lovos yra ne atskirai ar prie sienos stovintis baldas, o kambaryje įmontuota konstrukcija. Taip pat egzistavo ir sienines spintas primenančios lovos.
Uždarosios lovos Bretanėje
Bretanėje spintinės lovos yra tradicinis baldas. Namuose, kurie paprastai turėdavo tik vieną kambarį, spintinės lovos sudarydavo privačią zoną. Tokiose lovose būdavo šilčiau miegoti žiemą.
Dalis spintinių lovų būdavo daromos dviaukštės. Tokiais atvejais viršutinėse gulimose vietose miegodavo jaunimas.
Spintinės lovos Bretanėje kaimo namuose iki XX a. buvo svarbiausias baldas. Dažnai būdavo drožinėtos ir kitaip išpuoštos, šeimos pasididžiavimas.
Spintinės lovos būdavo 1,6–1,7 m ilgio, t. y., pakankamai ilgos, nes regiono žmonės buvo gana žemo ūgio. Miegodavo beveik sėdėdami, remdamiesi į 3 ar 4 pagalves. Tai viduramžių tradicija nemiegoti gulinti, nes visiškai horizontaliai guli mirusieji karste ir efigijos.
Spintinės lovos Nyderlanduose
thumb|Olandiška spintinė lova bedstede Nyderlanduose spintinės lovos buvo įprastinis baldas dar XIX a., ypač valstiečių sodybose. Spintinės lovos būdavo uždaromos užuolaidomis arba durelėmis.
Spintinių lovų privalumai: Spintinės lovos būdavo dvigulės. Po pagrindine gulimąja vieta dažnai būdavo stalčiai.
XVI–XVII a. spintinės lovos būdavo daug mažesnės. Gulėjimas ant nugaros asocijavosi su mirtimi, tad miegodavo pusiau sėdėdami.
Nepalo vėliava
right|thumb|[[Vaizdas:FIAV 111000.svg|20px Nepalo vėliavos proporcijos 5:4]] Nepalo vėliava – vėliava, kuri susideda iš dviejų vėliavų ir tai vienintelė tokia nepriklausomos šalies vėliava pasaulyje, kita panašaus tipo yra tik Ohajo vėliava, bet ji priklauso JAV, bei Žemaitijos vėliava.
Vilniaus OMON
Vilniaus OMON  – SSRS OMON dalinys Vilniuje, veikęs 1988–1991 m. 1991 m. sausio-rugpjūčio mėn. buvo tiesiogiai pavaldus SSRS vidaus reikalų ministerijai. Po 1991 m. rugpjūčio pučo buvo išformuotas. Dalinyje buvo 150 žmonių. Būrys buvo ginkluotas automatais, kulkosvaidžiais, snaiperiniais šautuvais, granatsvaidžiais, šarvuotaisiais transporteriais. .
Istorija
thumb|right|250px|Viniaus OMON bazė, dabar – [[Europos humanitarinis universitetas|Europos humanitarinio universiteto Studijų korpusas]] Įkurtas 1988 m. SSRS vidaus reikalų ministro įsakymu kovai su organizuotu nusikalstamumu ir masiniais viešosios tvarkos pažeidimais.
Apie pusė būrio narių buvo lietuviai.
Dalyvavimas 1991 sausio įvykiuose
Iki 1991 m. pradžios dalis būrio karių, buvusio Lietuvos nepriklausomumo šalininkais, iš būrio išėjo. Apie du trečdalius būrio narių palaikė SSRS pusę. Kadangi tuometinė Lietuvos valdžia norėjo panaudoti būrį kaip Lietuvai pavaldų dalinį, būrio karininkai nutarė pereiti į SSRS vyriausybės pusę. 1991 m. sausį (naktį iš 11 į 12 d.) Vilniaus OMON kariai užėmė būrio bazę ir toliau pakluso tik SSRS VRM vadovybei.
Vėlesnėmis dienomis būrys užėmė dalį valstybinių objektų Vilniuje, puldinėjo Lietuvos muitinės postus, nuginklavo kai kurias vietinės milicijos grupes.
Buvo įtariama, kad Vilniaus OMON būrio kariai 1991 m. liepos 31 d. dalyvavo Medininkų muitinės posto užpuolime.
Po 1991 m. rugpjūčio pučo Vilniaus OMON būriui buvo pateiktas ultimatumas – būrys nuginkluojamas ir lieka Lietuvoje arba išvedamas į Rusiją. Dalis būrio karių liko Lietuvoje, o apie 60 žmonių lėktuvu buvo išgabenti į Rusiją.
Rusijoje Vilniaus OMON būrio likučiai buvo įkurdinti Dzeržinskio vardo divizijos bazėje. Vėliau šie OMON būrio nariai buvo įdarbinti vidaus reikalų ministerijos organuose, bet 1992 m. sausį praktiškai visi jau buvo atleisti iš vidaus reikalų ministerijos sistemos.
Hipakrozauras
Hipakrozauras (Hypacrosaurus) – ančiasnapis dinozauras, panašus į Corythosaurus. Gyveno vėlyvuoju kreidos periodu. Dinozauras galėjo siekti 9,1 metrų ilgį ir sverti apie 4 tonas. Pirmosios liekanos atrastos 1910 m. Albertoje (Kanada).
Hipakrozauras dėdavo apie 20 18,5 cm dydžio šiurkščių rutulio formos kiaušinių.
Filogenetinis medis
Hypacrosaurus
Napo provincija
Napo provincija  – provincija šiaurės rytinėje Ekvadoro dalyje. Administracinis centras – Tena.
Alsuodis
left|120px
Napo provincija
Geografija
Vakarinį provincijos pakraštį užima Andų kalnai, su veikiančiais ir užgesusiais ugnikalniais – Antisana (5704 m), Kilindanja, Sumaku ir kt. Einant į rytus kalnai leidžiasi žemyn į Amazonės žemumą. Šlaituose auga rūko miškai, o žemumoje – Amazonijos džiunglės. Upės savo vandenis neša iš Andų link Amazonės: Napas, Kichosas, Ujakačis ir kt.
Alsuodis
Alsuodis arba Baltelis – ežeras Aukštaitijoje, Utenos rajono pietryčiuose, Saldutiškio seniūnijoje, 3 km į šiaurės rytus nuo Labanoro, Labanoro girioje ir Gasiulio miške. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 1,29 km, plotis iki 0,49 km. Altitudė 149,9 m. Kranto linija labai vingiuota, krantai žemi, drėgni, daug kur apaugę mišku. Šiaurės rytuose išteka Alsuodėlės upelis (Aisetos intakas, Kiaunos baseinas). Ežeras yra Alsuodžio telmologiniame draustinyje.
Napo provincija
Geografija
Provincijos gamta saugoma kelete rezervatų ir nacionalinių parkų: Ljanganateso, Sumako Napo-Galeraso, Kajambė Kokos, Antisanos.
Alsuodis
Prie Alsuodžio įsikūręs Paalsuodės II kaimas.
Pavadinimas Alsuõdis gali būti kilęs tiek iš žodžio alėti ('sunktis, tekėti'), tiek iš alsus ('troškus, tvankus').
Kaolinas
Kaolinas – nuosėdinė uoliena, susidedanti iš kaolinito ir kvarco, taip iš feldšpatų, žėručio, pirito ir kitų priemaišų. Uolienos vardas kilęs nuo pirmosios radimvietės Kaolingo kalnų Kinijoje pavadinimo. Dažniausiai baltas, kartais pilkas, gelsvas, rusvas, žalsvas.
Natūralus vartojamas ugniai atsparioms medžiagoms gaminti. Daugiausia suvartojama popieriaus gamybai, gumos, keramikos (porceliano, fajanso dirbiniams), be to, chemijos, tekstilės, dažų, cemento pramonėje, elektrotechnikoje, medicinoje, parfumerijoje.
Pirminis susidaro dūlėjant įvairioms magminėms aliumosilikatinėms uolienoms, ypač mažai geležies turinčiam granitui, rečiau – molingoms nuoguloms ar arkoziniam smiltainiui. Antrinis kaolinas (kaolininis molis) susidaro vandens srautui praplovus ir perklosčius pirminį.
Vadagių piliakalnis
Vadagių piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A783KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR624) – piliakalnis Mažeikių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Vadagių kaimo, Sedos seniūnija. Pasiekiamas keliu Ukrinai – Šiliai ties nežymiu kelio posūkiu (dešinėje yra sodyba) pasukus per laukus į kairę pietryčių kryptimi, už 1,2 km – yra kiek dešiniau eglynėlio.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Varduvos kairiojo kranto kyšulyje, ties Ragupio žiotimis. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 35 m ilgio, 25 m pločio pietiniame krašte. Čia supiltas 30 m ilgio, 29 m pločio, 2 m aukščio pylimas, kurio 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 45 m ilgio, 6 m pločio, 1 m gylio griovį, už kurio yra antras 0,3 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 14 m aukščio.
Pylimas ir aikštelė labai apardyti bulviarūsių, vakarinis aikštelės kraštas nuplautas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais, pomiškis iškirstas.
Į pietus nuo piliakalnio, 3 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Tyrimai
Vadagių piliakalnis pažymėtas 1899 m. F. Pokrovskio sudarytame Kauno gubernijos archeologiniame žemėlapyje. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1903 m. atliko archeologas Liudvikas Kšivickis, 1966 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Inverneso paltas
thumb|right|170px|Inverneso paltas thumb|left|170px|Inverneso paltas
Inverneso paltas  – paltas oficialioms progoms su ilgomis atviromis rankovėmis. Tokie paltai buvo madingi Viktorijos ir Edvardo laikotarpiais. Tais laikais labiausiai oficialūs buvo juodi vakariniai Inverneso paltai, su kuriais ryšėdavo baltus kaklaraiščius. Dieniniai Inverneso paltai būdavo siuvami iš tvido ar panašaus audeklo.
Plaušiena
thumb|Plaušiena. Plaušiena – medienos medžiaga, kurią papildomai apdorojus gaminamas popierius, kartonas, medienos plokštės.
Plaušiena gaminama malūnams sukant medienos skiedras. Gamyba gali būti mechaninė, pusiau cheminė arba visiškai cheminė.
Lietuvoje
1970 m. Lietuvoje buvo pagaminta 23,9 tūkstančiai tonų mechaninės plaušienos, 1980 m. gamyba jau buvo išaugus iki 47 tūkstančių tonų, 1990 m. – 38 tūkstančiai tonų. Po Lietuvos nepriklausomybės atgavimo mechaninės plaušienos gamyba šalyje labai smarkiai sumažėjo ir 1995 m. Lietuvoje buvo pagaminta 10,5 tūkstančių tonų, ją pamažu pakeitė cheminė plaušiena. 2011 m. Lietuva eksportavo 33,9 tūkstančius tonų medienos plaušienos iš kurių 32,7 tūkst. t. buvo cheminė plaušiena, o 1,3 tūkst. t. pusiau cheminė plaušiena. Tais pačiais metais pati Lietuva importavo 49,2 tūkstančius tonų plaušienos.
2005 m. Lietuvos Vyriausybė nutarė siūlyti Seimui pripažinti netekusiu galios 2002 m. Seime priimtą nutarimą dėl plaušienos gamyklos statybos Lietuvoje, kuris anuomet buvo pripažintas valstybinės svarbos projektu. Įvertinus žaliavinės medienos poreikio prognozę iki 2010 m. ir nustačius, jog celiuliozės gamybai nepakaktų vietinės žaliavos – dalį jos reikėtų pirkti kitose šalyse, nuspręsta vietoj to plėsti drožlių gamybą.
Marciniškiai
Marciniškiai – kaimas šiaurės vakarinėje Marijampolės savivaldybės dalyje, 1 km į pietvakarius nuo Šunskų.
Redingotas
Moteriški redingotai
Pirmi moteriški redingotai atsirado XVIII a. pradžioje, juos naudojo keliaujant raitomis. To meto redingotai būdavo griozdiški, grynai praktinės paskirties. Paskutinius du XVIII a. dešimtmečius redingotai tapo madingu drabužiu. Moterys ėmė dėvėti puikiai pasiūtus redingotus, kurių stilius buvo perimtas iš vyriškų redingotų. Redingotus perėmė ir italų mada, kurioje jie tapo labiau formaliu drabužiu.
Redingotai à la Hussar būdavo papuošti lygiagrečiai prisiūtomis gulsčiomis galiono juostomis kaip husarų uniformos.
Redingotų fasonas vystėsi ir XIX a. antroje pusėje. Naujausiems redingotams būdingas prigludimas ties krūtine ir juosmeniu bei varpo pavidalo platėjimas link žemės.
Vyriški redingotai
XVIII a. ir XIX a. pradžioje vyriški redingotai buvo paltai, kilę iš frokų - kaimiškų drabužių su plačia plokščia apykakle. Prancūzų kalboje redingotas yra įprastas pavadinimas prigludusiam frokui. Vyriški redingotai būna vienos iš dviejų formų - glaudžiai prigludę surdutai ar erdvesni palaidos milinės tipo, turintys pelerinas ar apykakles.
Redingote
Inverneso apsiaustas
thumb|right|200px|Vyriškis su Inverneso apsiaustu Inverneso apsiaustas  - škotiškas paltas, skirtas apsaugoti nuo blogo oro. Tai ilgas priekyje užsagstomas paltas be rankovių, su plyšiais šonuose rankoms. Plyšiai ir rankos pridengti pelerina, siekiančia juosmenį ar kiek trumpesne. Pelerina priekyje gali būti susagstoma sagomis.
Inverneso apsiaustai yra tapę savotiška viso pasaulio dūdmaišininkų uniforma blogam orui.
Švedų piliakalnis
Švedų piliakalnis gali reikšti:
Inverneso apsiaustas
Šį drabužį išgarsino Basil Rathbone vaidintas Šerlokas Holmsas. Sukurtame įvaizdyje Šerlokas Holmsas dėvi tvidinį Inverneso apsiaustą.
Pasvalio sporto mokykla
Adresas: Taikos 22, Pasvalys.
Apūrė
Apūrė  – upė pietvakarių Venesueloje; Orinoko kairysis intakas. Susidaro susiliejus Saratės ir Uribantės upėms, prasidedančioms Andų kalnuose (iš Rytų Kordiljeros Kolumbijoje ir Meridos Kordiljeros Venesueloje). Upė teka į rytus Ljanoso lygumomis daugiausia Apūrės valstijos teritorija. Įteka į Orinoką ties Kabruta.
Kaniūkai (Utena)
Kaniūkai – kaimas Utenos rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 4 km į šiaurę nuo Užpalių miestelio, Šventosios upės dešiniajame krante. Seniūnaitijos centras. Eina kelias.
Apūrė
Didžiausi intakai: Portugesa, Gvarikas (kairieji).
Kaniūkai (Utena)
Kaimo pietvakarinėje pusėje yra senos, jau neveikiančios, bet prižiūrimos kapinaitės, įrengtos nedidelėje kalvelėje, apaugusiomis senomis pušimis. Kapinės aptvertos 1,3 m aukščio akmenų mūro siena su arkiniais mūro vartais ir metaliniais vartais. Kapinėse išlikę 7 granitiniai ir teraciniai paminklai, su datomis 1879, 1882, 1908 ir 1946 m. Paskutiniai palaidojimai pokario metų aukos. Priešais kapines 1991 m. pastatytas kryžius (drožėjas Petras Kemėklis su žentu).
Apūrė
Drėgnuoju periodu laivuojama beveik per visą ilgį (nuo San Fernando de Apurės, kai vandens lygis aukštas – nuo Nutriaso). Potvynių metu smarkiai išsilieja.
Prie Apūrės įsikūrę Brusalio, San Fernando de Apūrės miestai.
Kaniūkai (Utena)
Istorija
Užpalių dvaro valdų liustracijos knygose pradedamas minėti nuo 1663 m. Kaimo pavadinimas kildinamas nuo slaviško žodžio „koniuchi“, nes čia buvo dvaro arklidės ir gyveno žirgus prižiūrėję ir auginę arklininkai.
1913 m. kaimas išskirstytas viensėdžiais, tačiau liko pagrindinė, apie vieną km besitęsianti gatvinė ūlyčia, apaugusi senais uosiais, klevais ir liepomis.
1941–1951 m. TSRS valdžia iš kaimo ištrėmė 10 šeimų, 1949 m. gyventojus suvarė į kolūkį, 1959 m. Kaniūkų ir dar trys skurdūs kolūkiai tapo Norvaišių tarybiniu ūkiu (vadovas Jonas Čiegis) centru.
Kaniūkai (Jakėnai)
Kaniūkai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Žilinų, prie Kaniūkų miško. Kaime telkšo mažas Kaniūkų ežeras. Vieškeliai į Žilinus, Kalvius, Kalėnus, Bytautonis.
Kaniūkai (Utena)
Istorija
Kaime yra biblioteka (nuo 1952 m. klubas-skaitykla), 1935–2005 m. veikė pradinė mokykla (vedėjai: Valerija Čerškutė-Karpevičienė, Gediminas Velutis, Alfonsas Baniūnas, Elena Gaučienė, Regina Abukauskienė). 1980 m. pastatyti kultūros namai, 1988 m. iš Norvaišių kaimo perkeltas medicinos punktas. 2001 m. gegužės 15 d. gyventojai susibūrė į kaimo bendruomenę.
Kaniūkai (Jakėnai)
Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Valkininkų valsčių.
Kaniūkai (Utena)
Literatūra
Apie kaimą ir gyventojus išleista knyga „Kaniūkai“ 2007, 360 psl. (sud. Regina Abukauskienė, Valerija Morkūnienė, Palmira Sirvydytė).
Kazimieras Vladislovas Sapiega
Kazimieras Vladislovas Sapiega (, ; 1650 m., Kodenis, Liublino vaivadija, Lenkija – 1703 m. balandžio 29 d., Kopyliaus kaimas) – LDK ir ATR garsus valstybinis ir karinis XVII a. pabaigos – XVIII a. pradžios veikėjas. Lietuvos didysis pastalininkis (1685 m.), Lietuvos didysis stalininkas (1686 m.), Lietuvos dvaro paiždininkis (1686–1689 m.), Trakų kaštelionas (1689–1697 m.), Trakų vaivada (1697–1703 m.), Bresto seniūnas.
Biografija
Lietuvos garsios bajorų Sapiegų giminės atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Karūnos lauko raštininko Jono Frederiko Sapiegos (1618–1664) ir Konstancijos Gerbut antrasis sūnus. Broliai – Braclavo vaivada Mykolas Leonas ir Žemaitijos vyskupas Povilas Pranciškus Sapiega.
Mokėsi Lvovo ir Branevo jėzuitų kolegijose. Po to išvyko į kelionę po Europos šalis su tikslu tęsti mokslus. Pabuvojo Italijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje ir Nyderlanduose. Grįžęs į tėvynę 1673 metais, dalyvavo Chotyno mūšyje. 1670-ais metais pusė Alšėnų (su pilimi) perėjo valdyti Kazimierui Vladislovui Sapiegai.
1676 metais Žuravsko mūšyje Kazimieras Vladislovas Sapiega vadovavo dviem įgulom.
1683 metais buvo pasiuntiniu į seimą.
Vienos mūšio dalyvis. Vadovaujant lengvai kavalerijos įgulai, surinktos iš čerkesų, tais pačiais metais atliko žygį į Slovakiją ir Vengriją. 1685 metais gavo stalininko pagalbinio (pastalininkio) pareigybę, o 1686 m. spalį – tapo Lietuvos didžiuoju stalininku.
1686 metų gruodį Kazimieras Vladislovas Sapiega – Lietuvos dvaro paiždininkis. 1689 metų lapkritį gavo Trakų kašteliono pareigybę.
Per ATR karaliaus rinkimus 1697 metais atidavė savo balsą už Augustą Stiptujį, už ką per naujo karaliaus karūnavimą Krokuvoje 1697 m. spalio 1 d. tapo Trakų vaivada.
1699 metų pradžioje sunkiai susirgo. Mirė Kazimieras Vladislovas Sapiega 1703 m. balandžio 29 d. Kopyliuose.
Šeima ir vaikai
Kazimieras Vladislovas Sapiega buvo vedęs du kartus. 1678 metais vedė Prancišką Kopecaitę (1659–1690), su kuria santuokoje turėjo vaikų:
1691 metais, tapus našliu, vedė antrą kartą Aną Vincentą Fredro (m. 1733), su kuria nuo santuokos vaikų nepaliko.
Vytautas Kauneckas
Vytautas Kauneckas (1908 m. spalio 12 d. Rygoje, Latvija – 1993 m. rugsėjo 18 d. Vilniuje) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, vertėjas.
Biografija
1922 m. įstojo į Raseinių gimnaziją, dalyvavo „Atžalos“ kuopelės veikloje, buvo jos pirmininku, už tai suimtas. 1928 m. jaunimo sąjungos „Žiežirba“ narys. 1928 m. eksternu baigė Raseinių gimnaziją, bet vėl suimtas už antivalstybinę veiklą. Iš kalėjimo pabėgo į Tilžę, vėliau – į Berlyną, kur jį šelpė Vokietijos socialdemokratų partijos CK sekretorius G. Šmidtas. 1930 m. Lietuvos socialdemokratų partijos organizacijos užsienyje konferencijoje išrinktas šios organizacijos sekretoriumi. 1930 m. dirbo laikraščio „Kova“ redakcijoje Berlyne, studijavo politinę ekonomiją Berlyno universitete, dalyvavo socialistinės studentų organizacijos, kurios pirmininku buvo Vilis Brandtas, veikloje. 1933 m. sausio mėn. į valdžią atėjus Hitleriui, per Šveicariją išvyko į Prancūziją, Paryžiaus universitete studijavo prancūzų literatūrą, dirbo radijo dirbtuvėse, rašė laikraščiui „Lietuvos žinios“, Čikagos laikraščiui „Naujienos“, dalyvavo rusų socialdemokratų veikloje.
1940 m. balandžio 20 d. grįžo į Lietuvą ir buvo suimtas. Prasidėjus sovietų okupacijai, paleistas, 1940–1941 m. dirbo naujienų agentūroje ELTA, paskirtas TASS‘o skyriaus vedėju. Antrojo pasaulinio karo metais slėpė pabėgusius iš Kauno geto žydus. Nuo 1945 m. dirbo Valstybinėje grožinės literatūros leidykloje Kaune. 1948 m. vasario 12 d. NKVD suimtas už ryšius su pogrindžiu ir nuteistas 10 metų. Iki 1955 m. kalintas Sibiro lageriuose Norilske, bendravo su rusų socialdemokratais. 1953 m. birželio 23 d. kalinių maišto metu sužeistas, po dvejų metų gydymo lagerių ligoninėse paleistas. Grįžęs į Lietuvą dirbo vertėju leidykloje „Vaga“, vertė iš prancūzų, rusų kalbų. 1989 m. spalio mėn. reabilituotas. Parašė atsiminimų apie lagerį, rašytoją Kazį Borutą.
Bibliografija
Iš prancūzų kalbos išvertė:
Babrungėnai
Babrungėnai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Babrungo, prie kelio į Platelius, Žemaitijos nacionaliniame parke. Seniūnaitijos centras. Yra Leonardo Černiausko meno galerija. Išlikęs vandens malūnas (architektūros paminklas).
Etimologija
Kaimo vardas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Babrungo upelio (dešinysis Minijos intakas).
Istorija
Babrungėnai minimi 1253 m., priklausė Ceklio žemei. Yra XI a.-XIII a. kapinynas.
Mučiūnai
Mučiūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Rodų II, kairiajame Nevėžio krante. Kaime yra Vinco Svirskio kryžiaus fragmentas. Čia veikė kanklių meistro Stasio Rudžio (1880–1949) kanklininkų ansamblis.
S/2003 J 12
S/2003 J 12 – natūralus Jupiterio palydovas, atrastas 2003 m. Havajų universiteto astronomų komandos, kuriai vadovavo Scott S. Sheppard (David C. Jewitt, Yanga R. Fernández, Eugene A. Magnier). Palydovas paskui buvo pamestas, tačiau 2020 m vėl iš naujo atrastas astronomo – mėgėjo Kai Ly, pasinaudojant Kanados Astronomijos Duomenų centro turimomis nuotraukomis. Tų nuotraukų failų dydis buvo po 300 Mb kiekvienas. To paties projekto metu Kai Ly iš naujo atrado S/2003 J 2
Iš pradžių palydovas buvo laikomas nepriklausančiu jokiai grupei, bet po pakartotino atradimo paaiškėjo jog tiek išskirtinis jis nėra, ir gali būti priskirtas Anankės grupei.
Raigardo dekanatas
Raigardo dekanatas - tai vienas iš 21 katalikų, Luko vyskupijos dekanatų. Dekanas Hieronim Mojżuk.
Terenganu sultonatas
Terenganu sultonatas (malajų kalba: Kesultanan Terengganu) – istorinė musulmoniška malajų valstybė dabartinės Malaizijos Terenganu valstijos teritorijoje, egzistavusi nuo 1724 m.
Istorija
thumb|left Terenganu sultonatas susiforamavo iš esmės nevaldomoje teritorijoje, nors atskiros kaimyninės valstybės, tiek Pattani, tiek Džohoro sultonatas turėjo įtaką šioms teritorijoms.
Pirmasis sultonas Tun Zainal Abidin buvo jaunesnysis Džohoro sultono brolis, kuris šias teritorijas suvienijo ir įkūrė vietinę dinastiją.
XIX a. Terenganu, kartu su Kelantanu, Kedahu ir kitomis teritorijomis, tapo Siamo vasalu, tačiau išlaikė nemažą autonomiją ir ekonomiškai klestėjo.
1909 m. britų-Siamo sutartimi Terenganu atiteko Britų Malajai kartu su kitomis provincijomis. Vietiniai tai sutiko labai nepalankiai ir netgi sukėlė maištą. Per Antrąjį pasaulinį karą Terenganu japonų buvo atiduotas Siamui, o po karo vėl grįžo Jungtinei Karalystei. 1948 m. jis buvo įjungtas į Malaizijos Federacijos sudėtį, o dabar sudaro Malaizijos Terenganu valstiją.
Project Constellation
right|thumb|logo|300px
Project Constellation – NASA projektas, kuris susideda iš naujų kosminių aparatų ir raketų kūrimo ir jų panaudojimo programų.
Kuriami aparatai
right|thumb|Ares I|300px
Tikslai (svarbos tvarka)
right|thumb|EDS|300px
Skrydžių planas
right|thumb|Altair|300px
Čeremchos Mylinčiosios Dievo Motinos parapija
Čeremchos Mylinčiosios Dievo Motinos parapija - viena iš Kleščelės stačiatikių dekanato parapijų, Čeremchos kaime. Parapija įkurta 1986 metais. Parapijoje yra 1997 m. pastatyta Čeremchos Mylinčiosios Dievo Motinos cerkvė ir 1797 m. pastatyta Čeremcha Viešo Šv. Kosmio ir Damjano cerkvė.
Lietuvos vyrų rankinio rinktinė
thumb|300px|Lietuvos komanda.
Lietuvos vyrų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Lietuvai tarptautinėse rankinio varžybose. 2011 m. ji buvo 34 vietoje Tarptautinės rankinio federacijos reitinge. Geriausi pasiekimai - 10-oji vieta 1997 m. vykusiame Pasaulio rankinio čempionate ir 9-oji vieta 1998 m. surengtame Europos rankinio čempionate.
2012 m. sausio 15 d. Lietuvos rinktinė lygiosiomis sužaidė su tuo metu 17-oje vietoje buvusia Šveicarijos rinktine bei užėmusi pirmą vietą 5-oje Europos komandų grupėje pateko į kitą atkrintamųjų rungtynių etapą. Kitame atrankos etape Lietuvos rinktinė 2012 m. birželio mėnesį pralaimėjo Lenkijos vyrų rankinio rinktinei ir prarado galimybę žaisti 2013 m. planetos pirmenybėse.
Aleksejus Petrovičius
Aleksejus Petrovičius (1690 m. vasario 18 d. Maskva – 1718 m. liepos 7 d. Sankt Peterburgas) – Rusijos caraitis.
Biografija
Petro I ir jo pirmosios žmonos Jevdokijos Lopuchinos sūnus. Auklėtas Petrui I nepalankioje aplinkoje. 1709 m. važiavo į Dresdeną studijuoti geometriją, fortifikaciją, vokiečių ir prancūzų kalbas. 1711 m. vedė vokiečių princesę Šarlotę. Nepritaręs jo reformoms, 1716 m. Petrui I pagrasinus atimti įpėdinystės teises, Aleksejus pabėgo į užsienį. Petro I buvo priverstas grįžti ir nuteistas mirti. Palaidotas Petropavlovsko tvirtovės katedroje.
Varnemiundė
Varnemiundė  – miestas šiaurės rytų Vokietijoje, Meklenburge-Pomeranijoje; Rostoko priemiestis. Tai kurortas ir jūrų uostas, įsikūręs Baltijos jūros pakrantėje, prie Varnovo upės žiočių. Veikia laivų statykla, vystomas turizmas. Yra kruizinių laivų terminalas, veikia kelto linija į Gedserį (Danija). Yra 1897 m. pastatytas švyturys, išskirtinės architektūros Teepott kompleksas, kurhauzas, senieji namai. Veikia Rostoko universiteto padalinys.
Istorija
Iš nedidelio žvejų kaimo Varnemiundė ėmė plėtosis XIX a. Vėliau tapo svarbiu žvejybiniu uostu ir laivų statykla.
Veselava (Anykščiai)
Veselava – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Kavarsko, prie kelio. Ribojasi su Bebrūnų, Vigadkos kaimais. Yra 10 sodybų. Priklauso Kavarsko parapijai. Kapinių nebuvo.
Istorija
1949 m. kaimas buvo įjungtas į kolūkį „Aukštakalnis“ (vėliau – „Pergalės“, „Gintaro“ kolūkius). Veselavos dvaro pastatai sunaikinti, dalis rekonstruota, išlikę keletas senesnių medžių, krūmais apaugę tvenkiniai.
Karužai
Karužai – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Rudaminos.
Istorija
2001 m. kaimas priklausė Šeštokų seniūnijai.
Šarnelės piliakalnis
thumb|300px|Informacinė lenta Šarnelės piliakalnis su gyvenviete, Švedų piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A816KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR813) – piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Šarnelės kaimo, Žemaičių Kalvarijos seniūnija. Pasiekiamas keliu Žemaičių Kalvarija – Barstyčiai pravažiavus Šarnelę, paėjus 150 m į kairę vakarų kryptimi, liepteliu perėjus kanalą.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos pietrytiniame pakraštyje esančioje kalvoje, prie buvusios plačios pelkės. Iš pietų, rytų ir vakarų piliakalnį supa šlapios pievos. Šlaitai statūs, 13­-15 m aukščio. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 50 m ilgio, 30 m pločio šiauriniame gale, 37 m – pietiniame. Joje rasta lygios keramikos. Jos šiauriniame krašte supiltas 30 m ilgio, 4,5 m aukščio, 35 m pločio pylimas, kurio išorinis 11 m aukščio šlaitas leidžiasi į 35 m pločio, 5 m gylio griovį 12 m pločio dugnu.
Piliakalnis apardytas arimų, aikštelės viduryje iškasta duobė. Šlaitai apaugę lapuočiais, aikštelė dirvonuoja. Šiauriniame šlaite į pylimą įrengti laiptai.
Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.
Reggie Miller
Reggie Miller (g. 1965 m. rugpjūčio 24 d.) – NBA krepšininkas, olimpietis. Prieš ateidamas į NBA jis tris sezonus žaidė NCAA lygoje, UCLA universitete. Jį 11-uoju šaukimu pakvietė Indiana „Pacers“ ekipa, kurioje jis ir žaidė visą karjerą.
NBA Reggie Miller žaidė net 18 sezonų. Tačiau nei karto jam nepavyko iškovoti NBA čempiono titulo, nors 2000 m. trūko labai nedaug, jo ekipa finale nusileido varžovams. 1994 m. pasaulio krepšinio čempionate su JAV rinktine jis tapo pasaulio čempionu, o 1996 m. Atlantos olimpiadoje laimėjo olimpinį auksą su JAV svajonių komanda (Dream Team). Reggie Miller per savo karjerą NBA 5 kartus dalyvavo NBA visų žvaigždžių rungtynėse.
Reggie Miller yra laikomas vienu geriausių visų laikų NBA snaiperių, per 18 sezonų NBA lygoje jis vidutiniškai per rungtynes pelnydavo po 18,2 taško, atkovodavo po 3 kamuolius ir atlikdavo po 3 rezultatyvius perdavimus. Per savo karjerą NBA iš viso pelnė 25 279 taškų, tai buvo 13 rezultatas per visą lygos istoriją, be to, sužaidė 1323 rungtynes NBA ir tai buvo 7 rezultatas visoje lygoje. Reggie Miller per visą karjerą NBA iš viso įmetė 2560 tritaškių ir pagal šį rezultatą pirmavo lygoje. 2005 m. rugpjūtį baigė karjerą.
Kritosaurus
Kritozauras (Kritosaurus) – nepilnai žinomas, taičau istoriškai svarbus ančiasnapis dinozauras, gyvenęs vėlyvuoju kreidos periodu (maždaug prieš 73 milijonus metų) Šiaurės Amerikoje. Taksonominė istorija supinta su Gryposaurus, Anasazisaurus ir Naashoibitosaurus.
Flindersas
Flindersas  – upė Australijoje, Kvinslando valstijos šiaurėje; ilgiausia šios valstijos upė. Prasideda Didžiajame Vandenskyros kalnagūbryje, į šiaurės rytus nuo Hiūendeno. Teka daugiausia šiaurės vakarų kryptimi. Įteka į Arafūros jūros Karpentarijos įlanką netoli Karumbos.
Svarbiausi intakai: Klonkuris, Korela. Vasarą didžioji dalis upės išdžiūsta. Prie Flinderso esančios gyvenvietės: Hiūendenas, Ričmondas, Džiulija Krykas.
Upė pavadinta Australijos tyrinėtojo Metju Flinderso garbei.
Klaipėdos specialioji mokykla-daugiafunkcis centras Svetliačiok
Klaipėdos specialioji mokykla-daugiafunkcis centras „Svetliačiok“ – dieninė bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Baltijos pr. 49, vykdanti priešmokyklinio, pradinio ir pagrindinio ugdymo programas lietuvių ir rusų kalba vaikams su kompleksiniais sutrikimais (kalbos, intelekto, judesio ir padėties, emocinės bei socialinės raidos).
Mokykloje veikia socialinės reabilitacijos skyrius, teikiantis dienos socialinę globą. Įstaigos kodas 195171536. Steigėjai: Klaipėdos rusų kultūros draugija „Otečestvo“ ir buvusi mokyklos direktorė Tamara Lochankina.
Istorija
Mokykla įsteigta 1991 m.
Gentile Bellini
thumb|right|180px| Džentilės Belinio autoportretas (apie 1496 m. piešinys)
Džentilė Belinis (, apie 1429 m. - 1507 m. vasario 23 d.) – XV a. italų renesanso dailininkas iš Venecijos.
Biografija
Džentilė Belinis gimė apie 1429 m. Venecijoje. Jis buvo vyriausias dailininko Jakopo Belinio sūnus. Pirmuosius dailės mokslus, tikriausiai, išėjo tėvo dirbtuvėse. Jo jaunesniu broliu buvo Džovanis Belinis. Broliai ir tėvas dažnai dirbdavo kartu. Jo pirmasis darbas datuojamas 1464 m. 1466 m. Džentilė pasirašė sutartį su viena Venecijos paramos organizacijų Scuola di San Marco. Joje Džentilė ištapė vargonų dureles. Džentilės Belinio ankstyvajam stiliui būdinga Andrėjos Mantenjos įtaka.
Džentilė Belinis buvo tapęs vienu žymiausių to meto Venecijos tapytojų. 1474 m. jis gavo valstybinį užsakymą tapybos darbams Dožų rūmų tarybos salėje, kur anksčiau buvo dirbę Džentilė da Fabrianas ir Pizanelas. Joje sukūrė geriausiais jo darbais įvardijamus kūrinius, tačiau beveik visi jie pražuvo 1579 m. gaisre. 1479 m. Džentilė Belinis su ambasadorių misija buvo pasiųstas į Konstantinopolį pas osmanų sultoną Mehmedą II. Konstantinopolyje Belinis sukūrė pagarsėjusį sultono portretą. Tikrojo paveikslo likimas nežinomas. Londono nacionalinėje galerijoje saugoma vėliau pertapyta, spėjama, kopija. 1496 m. Džentilė Belinis pradėjo tapybos ciklą Tikrojo kryžiaus tema Scuola di San Giovanni Evangelista įstaigoje, kurio nebaigė dėl mirties.
Džentilė Belinis mirė 1507 m. vasario 23 d. Buvo palaidotas San Zanipolo bažnyčioje. Savo gyvenimo metu jis buvo žymiu tapytoju. Jam buvo patikėta tapyti Venecijos dožų portretų. 1469 m. imperatorius Frydrichas III pakėlė jį į pfalcgrafus, sultonas Mehmedas II buvo suteikęs bėjaus titulą. Jau gyvenimo metu ir vėliau Džentilės tapytojo vardas buvo užtemdytas brolio Džovanio Belinio talento. Džentilė Belinis taip pat buvo sukūręs medalių.
Vikas (Lenkija)
Vikas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Zbuinos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į vakarus nuo Zbuinos, apie 29 km į šiaurės vakarus nuo Lomžos ir apie 101 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Reiskių ežeras
thumb|left|250px|Reiskių ežeras ir tyras
Varzi Jatčis
Varzi Jatčis  – gyvenvietė Rusijoje, pietų Udmurtijoje, 92 km į pietus nuo Iževsko. Balneologinis ir purvo terapijos kurortas (gydomos judamojo aparato, ginekologinės, periferinės nervų sistemos ligos). Veikia sanatorijos. Yra mokykla, biblioteka, kultūros namai, ligoninė.
Haloklinas
Haloklinas - tankesnis vanduo yra apačioje, o gėlas – aukščiau.|miniatiūra Haloklinas – vandens sluoksnis su ryškiu teigiamu druskingumo gradientu, kuris formuojasi dėl nevienodo vandens tankio.
Druskėtas vanduo plūsta paviršiumi, kai sūresnis vanduo juda priešinga kryptimi gilesniame sluoksnyje. Todėl susidaro skirtingos vandens masės – sūresnis apatinis bei mažiau sūrus paviršinis sluoksnis, kuriuos skiria haloklinas su jam būdinga druskingumo kaita. Haloklinas turi įtakos medžiagų sklaidai vandens storymėje.
Stratifikacija vyksta ir tarp šaltesnio apatinio ir šiltesnio paviršinio vandens sluoksnių – čia susiformuoja barjeras, vadinamas termoklinu, itin išryškėjantis vasarą ir ankstyvą rudenį, bet išnykstantis žiemos metu, kai paviršinis vanduo atvėsta. Haloklinas ir termoklinas izoliuoja apatinį vandens sluoksnį, neleidžia jam maišytis su deguonies praturtintu paviršiniu vandeniu, ir gilesniuose sluoksniuose sukuria anoksines (be deguones) sąlygas. Be to, maistinės medžiagos ir teršalai „įkalinami“ dugno nuosėdose, dėl ko, pavyzdžiui, Baltijos jūros dugne formuojasi iki 100 000 km² siekiančios „mirties zonos“.
Haloklinas Baltijos jūroje formuojasi dėl nuolatinių ir tuo pačiu metu vykstančių procesų – dėl sūraus Šiaurės jūros vandens prietakos ir druskėto Baltijos jūros vandens ištekėjimo. Baltijos jūros centrinėje dalyje viršutinis sluoksnis (vidutinis druskingumas 7–8 PSU) atskirtas pastoviuoju haloklinu nuo didesnio druskingumo vandenų su deguonies trūkumu maždaug 70–80 m gylyje.
Dirkas
right|thumb|200px|Dirkas right|thumb|200px|Škotiškas mažasis durklas Sgian dubh thumb|right|150px|Campbell'ų klano narys John Campbell (1749) su Campbell'ų [[tartanas|tartanu ir dirku prie diržo. (William Mosman paveikslas)]]
Dirkas – ilgas škotiškas durklas tiesia dviašmene geležte. Rankena neturi ryškios gardos, o jos galvutė neretai baigiasi skritulio formos plokštuma, statmena rankenos ašiai. Dirkus kartais gamindavo iš sumažintos kalavijo geležtės, įtaisytos durklo rankenoje.
Žodžio dirk kilmė neaiški, jis užrašytas dar 1602 m., galbūt kilęs iš škot. durk (žinomo iš 1574 m.), kurio kilmė irgi neaiški (tai „Chamberas Dictionary of Etymology“ (1988 m.) versija). Kitas aiškinimas, kad žodis kilęs iš gėliško sgian dearg 'red knife'.
Bronzos ir geležies amžiuose Škotijoje ir Airijoje dirkų geležtės buvo 20-35 cm ilgio, tačiau Airijoje kai kurių dirkų geležtės siekė iki 53 cm, todėl jie jau buvo trumpi kalavijai.
Viduramžių Škotijoje dirkai buvo papildomi ginklai prie kalavijo, juos neretai naudodavo kaip kairės rankos durklus.
Keltų tautos dirkus naudojo priesaikai duoti. 1746 m. škotams pralaimėjus Culloden'o mūšį (Battle o Culloden) britai pareikalavo, kad škotai kalniečiai prisiektų neturėti „šautuvų, kalavijų ar pistoletų“ laikydami dirkus. Tuo metu praktiškai kievienas suaugęs škotas turėjo dirką. Iš dalies todėl, kad daugelis škotų buvo pernelyg neturtingi, kad įsigytų kalaviją. Dirkai buvo nedideli, ir škotai juos visur nešiodavosi kabančius prie diržo.
Laivyno dirkai
Dirko tipo durklus naudojo Europos ir Š. Amerikos kariuomenės ir laivynai. Juos neretai kaip asmeninius ginklus nešiojo karininkai XVII-XIX a. Kai kuriuose laivynuose mičmanai (midshipmen) ir kadetai juos nešiojo ir XX a. Neretai jie buvo tik paradinės uniformos dalis, todėl išpuošti ir neskirti kautynėms.
Dirkais neretai vadino ir vadina:
Blankenheimas (Šiaurės Reinas-Vestfalija)
Blankenheimas  – Vokietijos municipalitetas Oiskircheno rajone (Šiaurės Reinas-Vestfalija). Municipalitetą sudaro 17 vietinių bendruomenių.
Geografija
left|thumb|250px|[[Aras (Vokietijos upė)|Aro ištakos yra versmė po šiuo namu Blankenheime.]] Blankenheimas yra žemuose Aifelio kalnuose, maždaug už 27 km į pietvakarius nuo Oiskircheno.
Blankenheimo centre, iš vieno iš namų rūsių išteka Aro upė.
Istorija
721 m. Blankenheimas buvo dokumentuose paminėtas pirmą kartą kaip Blancio. Šiandien Aifelio dialektu municipalitetas vadinamas Blangem.
Gyvenvietėje jau daug metų rengiami karnavalai.
3-oji Ispanijos krepšinio lyga
LEB Plata istorija
Nuo 2000 iki 2007, lyga vadinosi LEB 2.
Copa LEB Plata
Copa LEB Plata (LEB Plata taurė) varžybos rengiamos nuo 2001.
Haihė
Haihė  – upė rytų Kinijoje, Pekino ir Tiandzino miestų teritorijose. Susidaro susiliejus keletui upių: Baihė, Veihė, Jundinhė ir kt. Teka į rytus tankiai apgyvendinta Didžiąja Kinijos lyguma. Įteka į Geltonosios jūros Bohaivanio įlanką.
Upė intensyviai laivuojama, sujungta Didžiuoju Kinijos kanalu su Hvanghės ir Jangdzės upėmis. Būtent dėl šio kanalo pakilo Haihės vandens lygis ir ji apsėmė buvusias atskiras Veihės ir Jundinhės žiotis.
Geidžių akmuo
thumb|300px|Geidžių akmuo Geidžių akmuo arba Akmuo trobelė pirtelė, Didysis, Pirtelė, Trobelė – riedulys Mažeikių rajone, Tirkšlių seniūnijoje, netoli Geidžių kaimo.
Riedulys yra pailgos netaisyklingos formos, atrodo lyg sudėliotas iš kelių akmenų. Jo aukštis – 2,5 m; ilgis – 5,94 m; plotis – 3,62 m. Riedulį sudaranti uoliena – amfibolinis – biotitinis plagiogranitogneisas, juosvai pilkas (margas), vidutingrūdis ir smulkiagrūdis. Tiriant akmenį, nustatyti šie mineralai: plagioklazas (50 %), kvarcas (20-30 %), biotitas (10 %), mikroklinas (<10 %), raginukė (5 %), epidotas, cirkonas.
Šis mitologinis akmuo pats didžiausias riedulys Mažeikių rajone. Jis guli prie Geidžių -Tirkšlių kelio, Geidžių kaime, apie 150 m į šiaurės vakarus nuo naujųjų Geidžių kapinių. Valstybės saugomas nuo 1964 m, paskelbtas respublikinės reikšmės geologijos paminklu.
Mediniai Strėvininkai
Mediniai Strėvininkai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Žiežmarių. Seniūnaitijos centras. Šiauriniu pakraščiu prateka Strėva, pietiniu – Limšius. Yra kaimo kapinaitės. Pro kaimą eina kelias.
Gyventojai
thumb|left|200px|Medinis kryžius kaime
Kaniūkai (Buivydžiai)
Kaniūkai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras.
Algimantas Irnius
Algimantas Irnius (g. 1937 m. kovo 7 d. Kruopiuose) – Lietuvos gydytojas terapeutas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1965 m. baigė Vilniaus universitetą, 1982 m. medicinos mokslų daktaras
Nuo 1965 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1991 m. Vilniaus universiteto ligoninės Gastroenterologijos ir dietologijos klinikos vadovas, nuo 2004 m. Santariškių klinikų Gastroenterologijos ir dietologijos centro direktorius. Nuo 1985 m. profesorius.
Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – kepenų ligų ir tulžies akmenligė diagnostikos ir gydymo būdai, patogenetiniai virškinimo ligų ryšiai. Sukūrė eksperimentinių modelių, padedančių tirti tulžies latakų ir žarnyno ligų sąveikos mechanizmus. 4 išradimų autorius.
Chevrolet Avalanche
Chevrolet Avalanche yra 4-durų, 6-vietų pikapas. Visureigis yra gaminamas ant didelių ilgos ratų bazės General Motors visureigių (tokių kaip Chevrolet Suburban).
Pirma Karta
Avalanche buvo pradėtas gaminti 2001 metais, kaip 2002 metų modelis ant GMT800 platformos. 2002 metais Avalanche buvo nominuojamas Šiaurės Amerikos Metų Visureigiu ir žurnalo Motor Trend metų visureigiu.
Varikliai:
Antra Karta
2006 metais Čikagos automobilių parodoje buvo pristatyta GMT900 Avalanche versija.
Varikliai:
Polockas
Pòlockas  – miestas šiaurės Baltarusijoje, prie Dauguvos upės prie vietos, kur į ją įteka Polota (nulėmusi miesto vardą). Rajono centras. Kartu su Novopolocku sudaro didelį geležinkelio mazgą ir pramonės centrą, čia išvystyta naftos apdirbimo, stiklo, medienos, maisto pramonė. Yra pedagoginis institutas.
Istorija
Pirmą kartą paminėtas 862 m. 1498 m. Polockui suteiktos miesto – Magdeburgo teisės. Nuo 1507 m. iki 1772 m. Polockas buvo Lietuvos didžiosios kunigaikštystės Polocko vaivadijos sostinė. 1518 m. maskvėnų kariuomenė nesėkmingai bandė užimti miestą. Tai 1563 m. Livonijos karo metu pavyko padaryti Rusijos carui Ivanui IV. 1564 m. LDK kariuomenė nesėkmingai bandė grąžinti miestą. 1579 m. miestas grąžintas Lietuvos didžiajai kunigaikštystei.
Po pirmojo ATR padalijimo Polockas atiteko Rusijos imperijai. 1812 m. netoli miesto vyko mūšiai tarp prancūzų ir rusų. 1866 m. per Polocką nutiestas Rygos–Oriolo geležinkelis. XIX a. miestas buvo Vitebsko gubernijos Polocko apskrities centras. 1924 m. Polockas atiteko Balarusijos TSR. II pasaulinio karo metu Polocką okupavo nacistinė Vokietija, mieste veikė getas.
Sovietmečiu išvystyta chemijos, maisto, baldų pramonė.
Mišė
Mišė – ežeras vakarų Lietuvoje, Plungės rajone, apie 5,5 km į pietryčius nuo Šateikių. Ilgis vakarų – rytų kryptimi 0,94 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 97,6 m. Telkšo rinos dalyje. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 2,35 km. Krantai šiaurėje ir vakaruose aukšti, kitur žemi, vietomis pelkėti, pietuose su terasomis, daug kur apaugę medžiais ir krūmynais. Rytuose plyti ~ 11 ha Mišės pelkė. Ežeru iš rytų į vakarus prateka Minijos intakas Mišupė.
Šalia ežero įsikūrę Vydeikiai, į vakarus – Mišėnai.
Vandenvardis Mi̇̀šė greičiausiai asmenvardinis (iš pavardžių Mišas, Mišeikis).
Neteisėtas įsibrovimas
Neteisėtas įsibrovimas – 1992 m. JAV sukurtas trileris. Aktorius Ray Liotta buvo nominuotas geriausio piktadario apdovanojimui gauti „MTV kino apdovanojimuose“.
Interneto svetainėje Rotten Tomatoes juosta vertinama 75% teigiamų atsiliepimų.
Turinys
Vieną naktį į sutuoktinių Karų namus įsibrovė vagis. Maiklas išgirdo triukšmą ir nusikaltėlis pabėgo, gerokai išgąsdinęs Karen. Pora iškvietė policiją ir netrukus pas juos atvyko budintys policininkai Pytas ir Rojus. Simpatiškajam Pytui iš karto patiko Karen ir šis pradeda dažnai lankytis jų namuose. Pradžioje Karai džiaugiasi naujuoju pažįstamu, kuris padeda jiems įsirengti naujausią signalizaciją ir netgi paima Maiklą į budėjimą, kad šis susipažintų su policininkų darbu. Vis dėlto netrukus Karai supranta, kad Pytas rimtai susižavi Karen ir ima laikyti Maiklą kliūtimi judviejų bendrai laimei. Supratę, kad gražiuoju įkyriu policininku atsikratyti nepavyks, Karai kreipiasi pagalbos į Pyto viršininkus, tačiau jų žodis prieš pareigūno liudijimą nieko nereiškia. Galiausiai Maiklas uždaromas į areštinę dėl suklastoto kaltinimo narkotikų laikymu, ir Pytas, pats padėjęs įrengti Karų namuose signalizaciją, ateina pas Karen, tikėdamasis galų gale pelnyti jos pasitikėjimą ir meilę...
Kaniūkai I
Kaniūkai I – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Panočių, šalia Gudijos sienos. Per kaimą eina kelias. Rytiniu pakraščiu (siena) teka Nočia.
Istorija
Kaniūkai šaltiniuose minimi nuo 1672 m., buvo dvaro žirgininkų kaniukų kaimas. XVIII a. pab. buvo 13 kiemų, 91 gyventojas (Sukackas, Bernotavičius, Vaitkūnas, Rudzevičius, Kavaliauskas, Čuzma). Priklausė Kaniavos valstybiniam dvarui. 1850 m. buvo 15 kiemų, gyveno Bernotavičiai, Rudzevičiai, Kavaliauskai, Pekoriai, Marcinkos, Sužiedėliai, Valentukevičiai, Puzai, Kraulaidžiai, Juodkevičiai.
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 132 žmonės, iš kurių visi užsirašė lietuviais.
LTSR metais buvo „Tiesos“ kolūkio centrinė gyvenvietė, veikė biblioteka.