cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Parazonijus
Romėnų mitologijoje buvo vaizduojama, kad tokį durklą nešiojo deivė Virtutė (ypač ankstyvuosiuose vaizduose), kartais – Marsas, Roma. Taip pat su tokiu durklu vaizduodavo ir Romos imperatorius. Šio durklo vaizdavimas suteikdavo narsos atspindį. thumb|left|200px|Imperatoriaus [[Trebonianas Galas|Treboniano Galo skulptūra. Manoma, kad dešinėje rankoje buvo ietis, o kairėje – parazonijus]]Išlikusios romėnų skulptūros rodo, kad romėniškų parazonijų makštys buvo tokios pačios kaip ir analogiškų graikų durklų makštys, eksponuojamos Graikijos muziejuose. Tuo tarpu parazonijų efesai skyrėsi nuo graikiškų durklų. Pvz., parazonijų buoželės yra dviskiautės arba erelio galvos pavidalo. Rankenų detalės skulptūrose po 2000 m. nėra gerai įžiūrimos.
Gegužinės valsčius
Istorija
Gegužinės valsčius minimas dar LDK laikais. Vėliau išnyko, trumpam atkurtas 1919 m., netrukus vėl panaikintas, tačiau 1947 m. lapkričio 6 d. atkurtas iš dalies Žaslių valsčiaus ir dalies Kaišiadorių valsčiaus. Galutinai Gegužinės valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Kaišiadorių rajonui (4 apylinkės).
Parazonijus
Romėnų parazonijų geležtės dažnai būdavo lapo formos ir apie 37–48 cm ilgio. Dažnai parazonijus naudodavo kaip statuso ženklą. Romėnų karininkai kautynėms parazonijus dažnai keisdavo į gladijus ar spatas.
Factorio
Žaidėjo veikėjas yra svetimoje planetoje nukritęs žmogus, kurio tikslas išgyventi ir išvystyti medžiagų gavybos, mokslinių išradimų bei įrangos gamybos industriją, kurios pagalba galėtų galiausiai vėl pasigaminti kosminį laivą ir išskristi iš planetos. Yra vieno ir kelių žaidėjų režimai. Kelių žaidėjų režime visi žaidėjai dirba kaip komanda, tačiau egzistuoja ir mėgėjų sukurti specialūs žemėlapiai, kuriuose skirtingi žaidėjai gali varžytis tarpusavyje.
Finansavimas žaidimo gamybai buvo surinktas sutelktinio finansavimo pagalba „Indiegogo“ portale ir plečiamas parduodant „early access“ kopijas.
Žaidimas
Žaidimas yra dviejų dimensijų grafikos, žaidėjas savo veikėją ir žemėlapį mato kampu iš viršaus, izometrine perspektyva. Veikėjas pradeda žaidimą turėdamas vos kelis įrankius ir šiek tiek resursų, kurių pagalba turi pasidaryti pirmąją industrinę įrangą – anglimi kūrenamas rūdos kasyklas ir liejyklas ir kt., kas leis jam gauti daugiau resursų, kuriuos vėl galės investuoti į dar didesnį resursų išgavimą. Svarbią vietą užima moksliniai išradimai, į kuriuos taip pat investuojami resursai. Išradimai leidžia gamintis kokybiškesnę įrangą ar visai naujus dalykus, pvz., krovininius ar statybinius robotus, traukinius ir t. t. Dauguma įrangos kaip kurą naudoja anglį, o vėliau – varomi elektra, kuri gali būti gaminama keliais būdais: saulės jėgainėse, anglimi kūrenamose elektrinėse ar, žymiai vėliau žaidime, atominėse elektrinėse. Beveik visa įranga kažkiek teršia gamtą, ir pasiekus tam tikrą taršos lygį, vietiniai planetos gyvūnai tampa agresyvūs ir puldinėja taršos šaltinius, t. y. žaidėjo fabrikus. Taip pat padidėjęs užterštumo kiekis sąlygoja jų mutacijas, daro vis stipresniais.
Tafi Vjechas
Tafi Vjechas – miestas Argentinoje, Tukumano provincijoje, 12 km į šiaurės vakarus nuo San Migel de Tukumano, Akonkichos kalnagūbrio pašlaitėje. Departamento centras. 36,7 tūkst. gyventojų.
Factorio
Žaidimas
Factorio žemėlapis yra procedūriškai generuojamas ir begalinio dydžio.
Tafi Vjechas
Tafi Vjechas neretai vadinamas „citrinų sostine“, kadangi tai svarbiausias citrinų tiekėjas Argentinoje. Kiekvieną rugsėjį mieste vyksta „Nacionalinis citrinų festivalis“. thumb|left|170px|Cristo Obrero bažnyčia Tafi pavadinimas žinomas nuo XVI a. Manoma, kad jis kilo iš aimarų kalbos žodžio Thaaui – „šalta vieta“. Tafi Vjechas pradžioje buvo nedidelis vasarnamių kaimelis. Pradėjo vystytis nutiesus geležinkelį. Čia įsteigtos geležinkelio transporto dirbtuvės. 1939 m. sudaryta savivaldybė. 1976 m. tapo departamento centru. 1980 m. dėl ekonomikos nuosmukio uždarius dirbtuves miestas patyrė skaudų smūgį.
Skirtingai nei daugelyje miestų, Tafi Vjeche nėra pagrindinės aikštės, apie kurią būtų išsidėstę svarbiausi miesto pastatai. Svarbiausia miesto vieta yra Leandro N. Alem prospektas. Per miestą eina Tukumano – Saltos geležinkelis.
Factorio
Modifikacijos
Mėgėjai Lua kalba gali programuoti žaidimui praplėtimus, pvz., naujus fabrikus, įdėti naujus resursus ar daryti kitus pakeitimus. Modifikacijas galima laikyti Factorio serveryje, iš kur juos galima rasti ir norint parsisiųsti tiesiai per žaidimo programą.
Įvertinimas
Factorio susilaukė daugiausia teigiamų įvertinimų iš žaidimų kritikų, ypač žaidimų portalų Rock, Paper, Shotgun ir Eurogamer.
2017 m. pabaigos duomenimis, buvo parduota virš 1,2 milijono žaidimo kopijų.
Theodore Kaczynski
Teodoras Kačinskis (angl. Theodore John Kaczynski, Ted Kaczynski, 1942 m. gegužės 22 d. Čikagoje, Ilinojuje, JAV – 2023 m. birželio 10 d. Šiaurės Karolinoje, JAV ), taip pat žinomas kaip Unabomberis – JAV teroristas, visuomenės kritikas, buvęs matematikos profesorius, pagarsėjęs savo kova prieš tai, ką laikė technologinės visuomenės blogybėmis, apie 18 metų laiškuose siųsdamas bombas įvairiems žmonėms, kurie susiję su moderniomis technologijomis bei pramone.
Teodoras Kačinskis buvo matematikos vunderkindas. Būdamas 16-os pradėjo studijuoti Harvardo universitete, o 25-erių tapo asistuojančiu matematikos profesoriumi Berklio universitete. Nuo jaunystės Kačinskis kritikavo technologinę visuomenę, agituodamas primityvesnį gyvenimo būdą. 1971 m. pasitraukė iš profesoriaus pareigų ir persikėlė į atokų namelį be elektros ir vandentiekio netoli Linkolno, Montanos valstijoje, kur gyveno kaip atsiskyrėlis ir mokėsi išgyvenimo įgūdžių, kad taptų savarankiškas. Jis matė, kaip naikinama jo namelį supanti laukinė gamta, ir padarė išvadą, kad gyventi gamtoje tampa neįmanoma. Jis nusprendė kovoti su industrializacija ir jos vykdomu gamtos niokojimu pasitelkdamas terorizmą ir 1978 m. pradėjo pašto bombų kampaniją. 1995 m. jis nusiuntė laišką dienraščiui „The New York Times“ ir pažadėjo „atsisakyti terorizmo“, jei pastarieji arba „The Washington Post“ išspausdins jo esė „Pramoninė visuomenė ir jos ateitis“, kurioje jis teigė, kad jo sprogdinimai buvo kraštutiniai, bet būtini siekiant atkreipti dėmesį į žmogaus laisvės ir orumo eroziją dėl šiuolaikinių technologijų.
Po manifesto paskelbimo dienraštyje „The Washington Post“, Teodoro Kačinskio brolis David Kaczynski atpažino prozos stilių ir apie savo įtarimus pranešė FTB. Po suėmimo 1996 m. Teodoras Kačinskis – tvirtindamas, kad yra sveiko proto – bandė atleisti teismo paskirtus advokatus, nes šie norėjo, kad jis išvengtų mirties bausmės apeliuodamas į protinį sutrikimą. 1998 m. prieita prie susitarimo, pagal kurį jis pripažino savo kaltę visais kaltinimais ir buvo nuteistas kalėti aštuonis kartus iki gyvos galvos be galimybės būti paleistam lygtinai.
Pašto bombomis iš viso nužudė tris žmonės, o sužeidė 23. Teodoras Kačinskis buvo FTB brangiausiai kainavusios kada nors vykdytos žmogaus paieškos taikinys. Kol jo asmenybė nebuvo žinoma, FTB jį vadino trumpiniu „UNABOM“ (angl. UNiversity and Airline BOMber). Nors Teodoro Kačinskio nusikaltimai visuotinai pasmerkti, jo manifeste išreikštos idėjos toliau pripažįstamos JAV visuomenėje.
Jaunystė
Teodoras Kačinskis, gimęs 1942 m. Čikagoje, buvo pirmasis dešrų fabriko darbininko Theodore Richard Kaczynski ir Wanda Theresa vaikas. Jo tėvai buvo antros kartos lenkų emigrantai ir buvo auklėjami kaip katalikai, tačiau vėliau tapo ateistais. Kai Teodorui buvo devyni mėnesiai, jam pasireiškė sunki alergija vaistams, jo kūną padengė dilgėlinė. Jis aštuonis mėnesius buvo izoliuotas ligoninėje. Atskirtas nuo tėvų ir aplinkos, jis susirgo asmenybės sutrikimu. Nuo šešerių iki devynerių metų Teodoras lankė Šermano pradinę mokyklą Čikagoje, kurios administracija jį apibūdino kaip sveiką ir gerai besielgiantį. 1952 m., praėjus trejiems metams po brolio Davido gimimo, šeima persikėlė į Evergreen Park priemiestį Ilinojuje. Jis buvo gabus mokinys, anksti pradėjo lankyti mokyklą. Atlikęs IQ testą, surinko 167 balus, todėl jis praleido šeštą klasę. Vėliau Kačinskis tai apibūdino kaip lemtingą įvykį: anksčiau jis bendravo su bendraamžiais ir netgi buvo lyderis, tačiau praleidęs klasę pajuto, kad nepritampa prie vyresnių vaikų, kurie iš jo tyčiojosi. Kačinskių šeimą kaimynai iš Evergreen Parko vėliau apibūdino kaip „pilietiškus žmones“, o vienas iš jų prisiminė, kad tėvai „dėl savo vaikų paaukojo viską, ką turėjo“. Tiek Teodoras, tiek Davidas buvo protingi, tačiau Teodoras – itin protingas. Kaimynai jį apibūdino kaip protingą, bet vienišą asmenybę. Jo motina prisiminė Teodorą Kačinskį kaip drovų vaiką, kuris nereaguodavo, jei patekdavo į socialinę situaciją. Vienu metu ji taip nerimavo dėl jo socialinės raidos, kad svarstė galimybę įtraukti jį į Bruno Bettelheim vadovaujamą autistiškų vaikų tyrimą. Ji persigalvojo nedaryti, pamačiusi Bettelheim šaltą būdą.
Vidurinė mokykla
kairėje|miniatiūra|180x180px|Teodoro Kačinskio vidurinės mokyklos metinė nuotrauka, 1958 m. Teodoras Kačinskis mokėsi Evergreen Park vidurinėje mokykloje, kurioje jam puikiai sekėsi mokslai. Jis grojo trombonu maršų orkestre, buvo matematikos, biologijos, monetų ir vokiečių kalbos klubų narys. Buvęs bendraklasis sakė: „Į jį niekada nebuvo žiūrima kaip į žmogų, kaip į atskirą asmenybę… Jis visada buvo laikomas, taip jau sakant, vaikščiojančiomis smegenimis.“ Šiuo laikotarpiu jaunas Kačinskis intensyviai domėjosi matematika, valandų valandas praleisdavo studijuodamas ir spręsdamas sudėtingus uždavinius. Jis susidraugavo su grupe bendraminčių berniukų, besidominčių gamtos mokslais ir matematika, kurie dėl pomėgio nešiotis portfelius buvo vadinami briefcase boys (liet. „lagaminiais berniukais“). Vidurinėje mokykloje Kačinskis akademiniais pasiekimais lenkė bendraklasius. Patekęs į pažangesnę matematikos klasę, jis greitai įvaldė kurso medžiagą. Jis praleido vienuoliktą klasę ir, lankydamas vasaros mokyklą, ją baigė būdamas 15-os. Kačinskis buvo vienas iš penkių savo mokyklos Nacionalinių nuopelnų finalininkų ir buvo paskatintas stoti į Harvardo koledžą. 1958 m., būdamas 16-os, jis įstojo į Harvardą su stipendija. Bendraklasis vėliau sakė, kad Kačinskis buvo emociškai nepasirengęs: „Jie supakavo jį ir išsiuntė į Harvardą, kol jis dar nebuvo pasiruošęs… Jis net neturėjo vairuotojo pažymėjimo.“
Harvedo koledžas
Būdamas 16-os pradėjo mokytis matematikos Harvarde. Bendrabučio draugai ir kiti Harvardo studentai Kačinskį apibūdino kaip labai protingą, bet socialiai uždarą žmogų. 1962 m. įgijo matematikos mokslų daktaro laipsnį, per metus išspręsdamas problemą, kurios net jo mokytojai nesugebėjo išspręsti.
Karjera matematikoje
1966 m. Kačinskis keletą savaičių intensyviai fantazavo, kad yra moteris, ir ryžosi pasikeisti lytį. Jis susitarė susitikti su psichiatru, tačiau laukiamajame persigalvojo ir artimiesiems neatskleidė susitikimo priežasties. Vėliau įsiutęs jis svarstė galimybę nužudyti psichiatrą ir kitus žmones, kurių nekentė. Šį epizodą Kačinskis apibūdino kaip „svarbų posūkį“ savo gyvenime : „Jaučiau pasibjaurėjimą tuo, ką mano nekontroliuojamas seksualinis potraukis beveik privertė mane padaryti. Jaučiausi pažemintas ir įnirtingai nekenčiau psichiatro. Kaip tik tada mano gyvenime įvyko esminis lūžis. Tarsi feniksas iš nevilties pelenų išsiveržiau į šlovingą naują viltį.“
1967 m. Kačinskio disertacija „Boundary Functions“ (liet. „Ribinės funkcijos“) laimėjo Sumnerio B. Myerso premiją už geriausią Mičigano metų matematikos disertaciją. Daktaro disertacijos konsultantas Allen Shields ją pavadino „geriausia, kokiai kada nors vadovavau“, o disertacijos komiteto narys Maxwell Reade sakė: „Spėju, kad ją suprato ar vertino gal tik 10 ar 12 žmonių šalyje.“
Būdamas 25-erių tapo matematikos asistuojančiu profesoriumi Kalifornijos Berklio universitete. Tačiau jam sunkiai sekėsi bendrauti su auditorija, dėstyti medžiagą ir po dvejų metų darbo iš ten pasitraukė. Taikius ekologinio pasipriešinimo būdus atmetė kaip neveiksmingus moderniai apatiškai visuomenei.
Gyvenimas Montanoje
Pasitraukęs iš Berklio universisteto, Teodoras Kačinskis persikėlė į tėvų namus Lombardo mieste, Ilinojuje. Po dvejų metų, 1971 m., jis persikėlė į atokų namelį, kurį pasistatė netoli Linkolno, Montanoje, kur galėjo gyventi paprastą gyvenimą, neturėdamas daug pinigų, elektros ir vandentiekio, dirbdamas atsitiktinius darbus ir gaudamas didelę finansinę paramą iš savo šeimos. Pirminis Kačinskio tikslas buvo tapti savarankišku, kad galėtų gyventi nepriklausomai. Į miestą jis važinėjo senu dviračiu, o vietinės bibliotekos savanorė pasakojo, kad jis dažnai joje lankydavosi ir skaitydavo klasikinius kūrinius originalo kalba. Kiti Linkolno gyventojai vėliau sakė, kad toks gyvenimo būdas apylinkėse nebuvo neįprastas.
Nuo 1975 m. Kačinskis vykdė sabotažo aktus, įskaitant padegimus ir spąstus, nukreiptus prieš netoli jo namelio esančius pastatus. Jis taip pat atsidėjo sociologijos ir politinės filosofijos skaitymui, įskaitant Jacques Ellul darbus. Kačinskio brolis Davidas vėliau teigė, kad Ellul knyga „Technologinė visuomenė“ „tapo Tedo Biblija“. 1998 m. Kačinskis pasakojo: „Kai pirmą kartą perskaičiau šią knygą, buvau sužavėtas, nes pagalvojau: „Štai kas sako tai, ką aš jau galvojau.“ Viename interviu po suėmimo jis prisiminė, kaip buvo sukrėstas žygio į vieną iš savo mėgstamų laukinių vietų metu:
„Unamomberis“
miniatiūra|Vienos iš „Unabomberio“ bombų [[FTB kopija, kadaise eksponuota dabar nebeveikiančiame „Newseum“ muziejuje Vašingtone.]] Nuo 1978 iki 1995 m. Kačinskis paštu išsiuntė arba asmeniškai įteikė daugybę vis sudėtingesnių bombų, nuo kurių iš viso žuvo trys žmonės ir dar 23 buvo sužeisti. Kačinskiui priskiriama šešiolika bombų. Nors sprogstamieji įtaisai bėgant metams labai skyrėsi, daugelio jų viduje buvo užrašyti inicialai „FC“, kurie, kaip vėliau sakė Kačinskis, reiškė „Laisvės klubas“. Įrenginiuose jis tyčia palikdavo klaidinančių užuominų ir itin kruopščiai juos ruošdavo, kad nepaliktų pirštų atspaudų; ant kai kurių įrenginių rasti pirštų atspaudai nesutapo su pirštų atspaudais, rastais ant Kačinskiui priskiriamų laiškų.
Sprogdinimai
1979 m. „American Airlines“ lėktuvo „Boeing 727“, skridusio iš Čikagos į Vašingtoną, krovinių skyriuje buvo padėta bomba. Dėl sugedusio laiko nustatymo mechanizmo bomba nesprogo, tačiau iš jos sklido dūmai, todėl pilotai darė avarinį nusileidimą. Valdžios atstovų teigimu, jei bomba būtų sprogusi, ji būtų turėjus pakaktinai galios „sunaikinti lėktuvą“. Kitą bombą Kačinskis nusiuntė „United Airlines“ prezidentui Percy Wood.
1985 m. pabaigoje Sakramento (Kalifornija) parduotuvės automobilių stovėjimo aikštelėje padėta vinių ir skeveldrų prikimšta bomba nužudė 38-erių metų kompiuterių parduotuvės savininką Hugh Scrutton. Panašus išpuolis prieš kompiuterių parduotuvę įvyko 1987 m. vasario 20 d. Solt Leik Sityje, Jutos valstijoje. Bomba, užmaskuota kaip medienos gabalas, sužeidė Gary Wright, kai jis bandė ją pašalinti iš parduotuvės stovėjimo aikštelės. Sprogimas nutraukė Gary Wright kairės rankos nervus ir į kūną įskėlė daugiau kaip 200 skeveldrų. Kačinskis buvo pastebėtas padedant bombą Solt Leik Sityje. Dėl to buvo plačiai išplatintas įtariamojo, kaip gobtuvu prisidengusio vyro su ūsais ir aviatoriaus akiniais nuo saulės, eskizas.
Po šešerių metų pertraukos 1993 m. Kačinskis išsiuntė bombą į Kalifornijos universiteto San Franciske profesoriaus Charles Epstein namus. Atidaręs siuntinį Epstein neteko kelių pirštų. Tą patį savaitgalį Kačinskis išsiuntė bombą Jeilio universiteto informatikos profesoriui David Gelernter. Gelernter neteko regėjimo viena akimi, klausos viena ausimi ir dalies dešinės rankos.
1994 m. „Burson-Marsteller“ vadovas Thom Mosser žuvo atidaręs į jo namus Naujajame Džersyje paštu atsiųstą bombą. Laiške dienraščiui „The New York Times“ Kačinskis rašė, kad bombą atsiuntė dėl Mosser darbo taisant „Exxon“ įvaizdį visuomenėje po „Exxon Valdez“ naftos išsiliejimo. Po to 1995 m. žuvo medienos pramonės lobistinės grupės „California Forestry Association“ prezidentas Gilbert Brent Murray, kuris buvo nužudytas pašto bomba, adresuota ankstesniam prezidentui William Dennison, išėjusiam į pensiją. Netrukus po to grasinantį laišką gavo Masačusetso technologijos instituto genetikas Phillip Sharp.
FTB paieška
T. Kačinskį išaiškinti padėjo brolis, kuriam FTB buvo garantuotas, tačiau vėliau atšauktas, anonimiškumas. FTB jį susekė ir suėmė 1996 m. Montanos trobelėje. Nors teismo medicinos ekspertai Kačinskiui nustatė paranoidinę šizofreniją, jis buvo patrauktas baudžiamojon atsakomybėn ir nuteistas kalėjimui iki gyvos galvos be galimybės prašyti amnestijos. Kalėjime jis pagarsėjo ir kaip rašytojas, parašęs ir savo atsiminimus „Tiesa prieš melus“ (Truth Against Lies).
Manifestas
kairėje|miniatiūra|Manifesto „Pramoninė visuomenė ir jos ateitis“ rankraštinis juodraštis. 1995 m. Teodoras Kačinskis išsiuntė keletą laiškų žiniasklaidos priemonėms, kuriuose išdėstė savo tikslus ir pareikalavo, kad vienas iš didžiausių dienraščių pažodžiui išspausdintų jo 35 000 žodžių rankraštį „Pramoninė visuomenė ir jos ateitis“ (angl. Industrial Society and Its Future) ir pareiškė, kad „atsisakys terorizmo“, jei šis reikalavimas bus įvykdytas. Buvo ginčijamasi, ar Unimomberio veikalas turėtų būti paskelbtas, tačiau generalinė prokurorė Janet Reno ir FTB direktorius Louis Freeh rekomendavo paskelbti dėl susirūpino visuomenės saugumu ir tikėdamiesi, kad atsiras skaitytojas, galintis nustatyti autoriaus tapatybę. Bob Guccione iš „Penthouse“ savanoriškai pasisiūlė jį paskelbti. Kačinskis atsakė, kad „Penthouse“ yra mažiau „gerbtinas“ nei „The New York Times“ ir „The Washington Post“, ir pridūrė, kad, „norėdami padidinti mūsų šansus, jog mūsų medžiaga bus išspausdinta kokiame nors „grebtiname“ periodiniame leidinyje“, jis pasilieka „teisę padėti vieną (ir tik vieną) bombą, skirtą nužudyti, po to, kai bus išspausdintas mūsų rankraštis, jei „Penthouse“ išspausdins dokumentą vietoj „The Times“ ar „The Post“. 1995 m. rugsėjo 19 d. „The Washington Post“ išspausdino veikalą.
Rašydamas rankraštį Kačinskis naudojosi rašomąja mašinėle, vietoj kursyvo rašydamas ištisus žodžius didžiosiomis raidėmis, kad juos pabrėžtų. Jis save visada įvardijo kaip „mes“ arba „FC“, tačiau įrodymų nėra, kad su kuo nors jis būtų bendradarbiavęs.
Turinys
„Pramoninė visuomenė ir jos ateitis“ prasideda Teodoro Kačinskio teiginiu: „Pramonės revoliucija ir jos padariniai buvo katastrofa žmonijai.“ Jis rašė, kad technologijos destabilizuoja visuomenę, daro gyvenimą nevisavertį ir sukelia visuotines psichologines kančias. Kačinskis teigė, kad dėl technologinės pažangos dauguma žmonių laiką leidžia užsiimdami nenaudingais dalykais, kuriuos jis vadina „surogatinėmis veiklomis“, kai žmonės siekia dirbtinių tikslų kaip mokslinį darbą, pramogų vartojimą, politinį aktyvizmą ir sporto komandų palaikymą. Jis prognozavo, kad tolesnė technologijų pažanga lems plataus masto žmonių genų inžineriją ir kad žmonės bus pritaikyti socialinių sistemų poreikiams tenkinti, o ne atvirkščiai. Kačinskis manė, kad technologinę pažangą galima sustabdyti, priešingai nei mano žmonės, kurie, anot jo, supranta neigiamą technologijų poveikį, tačiau pasyviai priima ją kaip neišvengiamą. Jis ragino grįžti prie primityvaus gyvenimo būdo. Teodoro Kačinskio civilizacijos kritika turi panašumų su anarchoprimityvizmu, tačiau jis pats atmetė ir kritikavo anarchoprimityvistines pažiūras.
Kačinskis teigė, kad žmogaus laisvės erozija yra natūralus pramoninės visuomenės padarinys, nes „sistema, norėdama funkcionuoti, turi griežtai reguliuoti žmogaus elgesį“, o sistemos reforma neįmanoma, nes drastiški jos pokyčiai nebūtų įgyvendinti, kadangi sutrikdytų sistemą. Kačinskis prognozavo, kad sistema žlugs, jeigu jai nepavyks pasiekti reikšmingos kontrolės, ir tikėtina, kad šis klausimas bus išspręstas per artimiausius 40–100 metų. Jis teigė, kad tų, kurie priešinasi pramoninei visuomenei, užduotis – skatinti įtampą visuomenėje bei propaguoti antitechnologinę ideologiją, siūlančią gamtos „priešingą idealą“. Kačinskis toliau teigė, kad revoliucija bus įmanoma tik tada, kai pramoninė visuomenė bus pakankamai nestabili.
Vertinimas
„Wired“ straipsnyje „Kodėl ateičiai mūsų nereikia“ (angl. Why the future doesn’t need us) Kačinskį paminėjo Bill Joy, teigdamas, kad Kačinskis „yra aiškus luditas, tačiau vien tai pasakius, jo argumentų atmesti negalime“. 2000 m. „Pramoninė visuomenė ir jos ateitis“ tebebuvo įtraukta į JAV koledžų skaitymo sąrašus, o žaliųjų anarchistų ir ekoekstremistų judėjimai ėmė labai vertinti Kačinskio raštus, manifestas rado nišą tarp technologijų kritikų, tokių kaip spekuliatyviosios literatūros ir anarchoprimityvistų bendruomenės. Nuo 2000 m. „Labadie Collection“ kartu su kitais „Unabomberio“ raštais, laiškais ir dokumentais saugoma ir manifesto kopija. Nuo to laiko jie tapo vienu populiariausių archyvų specialiosiose kolekcijose.
2010 m. Profesorius Jean-Marie Apostolidès kėlė klausimus dėl Teodoro Kačinskio pažiūrų skleidimo etikos.
2018 m. žurnalas „New York“ rašė, kad manifestu vėliau susidomėta nihilistų, anarchoprimityvistų, ekoekstremistų ir konservatyvių intelektualų ratuose.
2020 m. gruodį Čarlstono tarptautiniame oro uoste suimtas vyras, apkaltintas „perdavimu melagingos informacijos apie bandymą panaudoti sprogstamąjį įrenginį“ po melagingo grasinimo apie bombos turėjimą. Buvo rasta, kad jis turėjo „Unabomberio manifestą“.
Pošupės
Pošupės – kaimas centrinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietryčius nuo Joniškio. Seniūnaitijos centras. Yra veikianti Pošupių koplyčia.
Nove Gieraltai
Nove Gieraltai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietryčius nuo Šepetovo, apie 9 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 51 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės.
Pošupės
Istorija
miniatiūra|250px|left|Kaimo riboženklis kelyje miniatiūra|250px|left|Pakelės kryžius su data 1901 m.
Nove Gieraltai
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 7 namai ir 38 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 20 namų ir 130 gyventojų, iš kurių 62 vyrai ir 68 moterys, 128 lenkai ir 2 gudai.
Pošupės
Istorija
1920 m. buvo pastatyta aštuonmetė mokykla, veikusi iki 1987 m.
Vilianai
Vilianai  – miestas rytų Latvijoje, Rėzeknės savivaldybėje. 2904 gyventojai (2021 m.).
Vilianus kerta geležinkelio linija Ryga–Maskva, greitkelis Ryga–Maskva ir plentas Preiliai–Balvai. Per miestą teka Maltos upė (sudarytas Vilianų tvenkinys).
Miestas pirmą kartą paminėtas 1495 m. Miesto statusas suteiktas 1928 m. 2009–2021 m. buvo Vilianų savivaldybės administracinis centras.
Šiuo metu Vilianuose yra 58 bendrovės, įskaitant 8 pramonės įmones. Medienos apdirbimo gamykla, medžio anglių produkcijos gamykla ir spaustuvė „Katoļu dzeive“ yra didžiausios. Vilianų hidroelektrinė (pastatyta 1950 m. ir renovuota 1994 m.) yra pirmoji renovuota privati hidroelektrinė Latvijoje.
Vilianų katalikų bažnyčia, vienuolynas, pastatyti XVIII a., ir dvaro rūmai su parku yra žymiausi miesto architektūriniai paminklai. Bernardinų ordino vienuolyno pastatų kompleksas su vidiniu kiemu priskiriamas iškiliausiems Latvijos architektūriniams paminklams. Vilianų geležinkelio stotis taip pat yra architektūrinis paminklas.
Droblinas (Liublino vaivadija)
Droblinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Lešnos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Palenkės Lešnos, apie 16 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 102 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XIX a. kaime pastatytas Droblino dvaras, kuris po 2010 m. rekonstrukcijos paverstas pensionatu. Per kaimą teka Klukuvkos upė.
Vilnis (Molėtai)
Vilnis – Molėtų rajono laikraštis, einantis nuo 1951 m. kovo 21 d. Molėtuose, S. Nėries g. 16.
Istorija
1951–1990 m. LKP Molėtų rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos organas, nuo 1990 m. – rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Molėtų Vilnis“.
1951 m. ėjo vienąkart-dukart, 1952–1961 m. – du kartus, nuo 1962 m. – tris kartus, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. Iki 1961 m. pabaigos vadinosi „Tarybiniu keliu“, kurį laiką nėjo, nuo 1962 m. vasario mėn. – „Pirmyn“, nuo 1991 m. kovo 20 d. – „Vilnis“. Spausdino Molėtų spaustuvė, nuo 1987 m. Utenos spaustuvė. Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1987 m. – 8400 egz., 1997 m. – 3000 egz.
Redakcijoje dirbo: N. Antanavičienė, S. Antanavičius, A. Boratinskas, R. Gražys, A. Meilus, R. Jakštas
Varteliai
Žodis varteliai reiškia:
Mindūnai
miniatiūra|left|Žvejybos muziejus miniatiūra|left|Kultūros namai
Geografija
Mindūnai išsidėstę Stirnių ežero pietvakarinėje pakrantėje, yra kempingas, pietuose plyti Mindūnų miškas, stovi vienas aukščiausių šalyje Mindūnų apžvalgos bokštas. Mindūnų apylinkėse gausu ežerų, miškų, į kuriuos vasarą susirenka labai daug poilsiautojų. Mėgstamas poilsiautojų Stirnių ežeras. Jis yra už 10 km į rytus nuo Molėtų. Toliau palei kelią į Labanorą yra du Tramio ežerai. Čia prasideda Aukštaitijos nacionalinis parkas.
Istorija
Mindūnai minimi 1661 m. Alantos parapijos santuokų metrikų ir 1669 m. Videniškių parapijos krikšto metrikų knygose. Jie su Papiškių kaimu XVIII a. priklausė Pabaisko klebonui. 1695 m. Molėtų parapijos krikšto metrikų knygoje užrašyta Kotryna Mindunyčia (Mundunyčia) iš Mindūnų. XIX a. pabaigoje minimas Mindūnų kaimas Vilniaus apskrityje.
1913–2004 m. veikė Mindūnų mokykla. 1950 m. įkurta biblioteka. Tarybiniais metais Mindūnuose pastatyti kultūros namai (projektas eksponuotas pasaulinėje parodoje), tačiau vėliau dėl savo dydžio ir nepraktiškumo sunyko. Sovietinės okupacijos metais kaimas buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Muziejus
Mindūnuose 1988 m. įkurtame Ežerų žvejybos muziejuje saugomi vietos gyventojų naudoti žvejybos prietaisai. Šio muziejaus ekspozicija įrengta dviejuose pastatuose, kuriuos jungia lauko ekspozicija ir senovinė eglišakių tvora. Čia galima pamatyti įvairius žvejybos įrankius, kuriais žvejojo Rytų Lietuvos žmonės XIX a. pabaigoje ir kaip šis verslas kito. Muziejuje yra įspūdingas 4 metrų ilgio luotas. Labai svarbus šio radinio amžiaus nustatymas, todėl luotu susidomėjo Lietuvos ir Norvegijos archeologai.
Feso susitarimas
Feso susitarimas (arab.:معاهدة فاس), pasirašytas 1912 m. kovo 30 d. Maroko sultono Abdalchafido (Abdelhafid of Morocco), dėl Maroko padalinimo. Šio susitarimo išdavoje, Marokas buvo padalintas į Prancūzijos Maroką ir Ispanijos Maroką.
Ispanijai atiteko šiaurinė Maroko dalis: nuo Tanžero iki Meliljos su Rifo kalnais, Atlanto vandenyno pakrantės pietų vakaruose esantis Ifnis ir sritis nuo Dra upės į pietus iki Tarfajos (Jubi kyšulio teritorija).
Šis susitarimas Maroko nacionalistų buvo priimtas kaip išdavystė.
Lorio sritis
Geografija
Paviršius kalnuotas, jį užima Armėnijos kalnynas, išraižytas Pambako, Dzorageto, Debedo upių slėnių.
Administracinis suskirstymas
Sritis padalinta į 113 bendruomenių, iš kurių 8 yra miesto ir 105 kaimo.
Pagojai (Balninkai)
Pagojai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Balninkų.
Siauralapis vingiris
Siauralapis vingiris (Thalictrum lucidum) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimai priklausanti augalų rūšis.
Kacimiškis
Kacimiškis – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Biržų, į šiaurę nuo kelio Biržai–Parovėja.
Siauralapis vingiris
Siauralapis vingiris dažnai sutinkamas drėgnose pievose, vandens telkinių pakrantėse, pakrūmėse, grioviuose. Augalas nuodingas. Šaknų nuoviru gydomos skrandžio, žarnyno, nervų ligos, maliarija. Lapų nuoviro voniomis ir pavilgais gydomos žaizdos, opos, odos bėrimai.
Hayle İbrahimov
Hayle İbrahimov (g. 1990 m. sausio 19 d. Mekelėje) – Etiopijoje gimęs, bet Azerbaidžanui atstovaujantis ilgų nuotolių bėgikas. Pirmasis šalies atstovas pelnęs medalį aukščiausio rango varžybose.
Biografija
Aukščiausio rango varžybose Ibrahimov debiutavo 2010 m. Žiemos sezono metu bėgikas dalyvavo pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate, kuriame pasiekęs asmeninį rekordą nepateko į finalą ir galutinėje įskaitoje liko 14 vietoje. Tų pačių metų vasaros sezono metu lengvaatletis atstovavo Azerbaidžanui 2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionate, kur 5000 m finale iškovojo bronzos medalį. Tai pirmasis Azerbaidžano medalis tokio rango čempionatuose. 2011 m. Europos uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate Ibrahimov 3000 m bėgime pelnė sidabro medalį.
LAMP
LAMP – akronimas iš angl. žodžių: Linux, Apache, MySQL, PHP, naudojamas kalbant apie tipinę ir populiarią kompiuterio komplektaciją atviro kodo programine įranga, skirta internetinio serverio ir duomenų bazės valdymo funkcijoms atlikti.
Michael Kunze pirmąkart pavartojo akronimą LAMP savo straipsnyje vokiškame žurnale c't 1998 metais (12 nr., 230 p.). Straipsnyje rašė apie tai, kaip laisvų programų rinkinys gali būti gyvybinga ir gera alternatyva komerciniams paketams. Dėl IT pasaulio pomėgio akronimams LAMP greitai tapo marketinginiu terminu, populiarinančiu laisvųjų programų naudojimą.
O'Reilly ir MySQL AB išpopuliarino terminą tarp angliškai kalbančiųjų. Ypač MySQL AB buvo aktyvus savo marketinginiais veiksmais.
Kitų programavimo kalbų mėgėjai raidę „P“ kartais iššifruoja Python ar Perl.
LAMP reikšmės praplėtimas
LAMP aplinkoje veikia ir Vikipedija, Laisvoji enciklopedija:
FK Snoras-LGVJA
Istorija
Komanda įkurta prie banko „Snoras“. 2008 m. debiutavo SFL ir LFF taurės varžybose. 2010 m. dalis komandos prisijungė prie Vėtra-2 Vilnius klubo. „Snoras“ dalyvauja ir senjorų varžybose.
Marmozetės
Marmozetės (Callithrix) – kabiauodegių (Cebidae) šeimos beždžionių gentis. Laipiodamos medžiais kabinasi aštriais nagais kaip voverės, todėl jos dar kitaip vadinamos voverinėmis beždžionėmis. Mažytės. Uodega ilga ir puri, ant galvos – ilgų plaukų kuokštai. Gimdo po 2 jauniklius. Juos nešioja patinas.
Gentyje 18 rūšių, skirstomų į 3 pogentes:
'''Pogentė. Atlantinės marmozetės (Callithrix)''' '''Pogentė. Amazonės marmozetė (Mico)''' '''Pogentė. Nykštukinės marmozetės (Cebuella)'''
WAMP
WAMP – akronimas iš angl. žodžių: Windows – Apache – MySQL ir vieno iš PHP, Python ar Perl. WAMP naudojamas kalbant apie tipinę ir populiarią kompiuterio mišrią komplektaciją – (komercinio ir atviro kodo) programinė įranga, skirta internetinio serverio ir duomenų bazės valdymo funkcijoms atlikti.
Kibildžiai
Kibildžiais vadinami kaimai:
Linksmakalnio seniūnija
Linksmakalnio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kauno rajono savivaldybės pietuose, apimantis Linksmakalnio kaimą.
Vilkžuvinės
Vilkžuvinės (Anarhichadidae) – ešeržuvių (Perciformes) žuvų šeima. Paplitusios Atlanto vandenyno šiaurinėje dalyje ir Ramiajame vandenyne. Gyvena iki 600 m gylyje. Maitinasi prie dugno. Išauga iki 1,1-2,5 m ilgio.
Agurkinė didpūslė
Agurkinė didpūslė – mažūninių (Marasmiaceae) šeimos, didpūslių (Macrocystidia) genties grybų rūšis.
Augimo vieta
Pievos, pakrantės, pagrioviai, miškai, tarp žolių.
Augimo laikas
Vasara, ruduo.
Būdingi požymiai
Kepurėlė kaštoninė, kotas aksomiškas, juodos spalvos, stipraus agurkų kvapo.
Auga pavieniui, grupelėmis, ant žemės, tarp žolių. Nevalgoma.
Syktyvkaras
Syktyvkaras – miestas Rusijoje, 1298 km į šiaurės rytus nuo Maskvos; Komių Respublikos sostinė. Įsikūręs prie Sysolos ir Vyčegdos upių santakos.
Svarbus medienos apdirbimo bei popieriaus ir celiuliozės pramonės centras. Statybinių medžiagų gamyba, maisto pramonė. Į Syktyvkarą eina Kotlaso-Vorkutos geležinkelio atšaka, plentai į Troicko Pečiorską, Uchtą ir Kirovą. Yra oro uostas. Veikia Syktyvkaro valstybinis universitetas, pedagoginis ir miškininkystės institutai.
Istorija
Gyvenvietė įkurta 1580 m. ir vadinosi Ust Sysolsku.
1780 m. Jekaterina II suteikė miesto statusą. Dabartinis miesto pavadinimas naudojamas nuo 1930 m. , jis kilo iš Sysolos pavadinimo komių kalba – „Syktyv“ ir žodžio „kar“, reiškiančio miestą.
Žalieji ežerai
thumb|220 px|Balsio ežeras pavasarį
Žalieji ežerai – šeši ežerai Vilniaus miesto šiaurės rytinėje dalyje, Verkių regioniniame parke:
Kraštovaizdžio draustinis. Ežerai telkšo labai giliuose stačiašlaičiuose rininės kilmės dubakloniuose. Ežerai išsiskiria ryškiai žalia spalva, kuri susidarė dėl didelio karbonatų kiekio požeminiame vandenyje, kuriuo maitinami Žalieji ežerai. Balsio ežero statūs, miškingi šlaitai iškilę virš vandens iki 40 m, beveik tiek pat nusileidžia po vandeniu, tiesiog smigdami žemyn. Jų dubaklonius – rinas – išgraužė tekantys tirpstančio ledyno vandenys maždaug prieš 18 tūkst. metų.
Antanas Stašaitis
Antanas Stašaitis (1897 m. rugpjūčio 16 d. Stašaičiai, dab. Kėdainių raj. – 1948 m. kovo 18 d. Rusija) – Lietuvos karinis veikėjas, aviacijos majoras.
Biografija
Vienas iš pirmųjų nepriklausomos Lietuvos lakūnų. 1919 m. įstojo į Lietuvos kariuomenę, paskirtas į aviaciją. 1919 m. liepos mėn. paskirtas į pirmąją pilotų grupę. 1919 m. spalio 21 d. atliko pirmą savarankišką skrydį. 1920 m. 2-osios eskadrilės vado padėjėjas. 1922 m. liepos 4 d. Karo lakūnų kursus baigė pirmieji 6 Lietuvos karo aviacijos lakūnai, tarp jų ir A. Stašaitis. 1923 m. 3-osios eskadrilės vadas, kapitonas. 1934 m. išėjo į atsargą, atlikęs 1570 skrydžių.
1941 m. Birželio sukilimo dalyvis, 1944 m. NKVD suimtas, 1948 m. mirė sovietiniame lageryje.
Jagodnica
Jagodnica  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Lešnos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietryčius nuo Palenkės Lešnos, apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Palenkės Bialos ir apie 101 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Nihonis
Nihonis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Nh, eilės numeris 113. Tai dirbtinis, natūraliai Žemėje nerandamas elementas. Vardas Nihon yra vienas iš dviejų būdų pasakyti "Japonija" japonų kalboje. Vardą suteikė IUPAC 2016 m. lapkričio 28 d.
Benediktas Vilmantas Rupeika
Benediktas Vilmantas Rupeika (g. 1944 m. kovo 24 d. Saušilyje, Žarėnų valsčius, Telšių apskritis) – žurnalistas, Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.
Biografija
Baigė Telšių Žemaitės vidurinę mokyklą, Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete – žurnalistikos specialybę.
Auksalės pusiasalis
left|120px Auksalės pusiasalis – hidrografinis gamtos paveldo objektas. 1997 m. paskelbtas gamtos paminklu. Pusiasalis yra Plungės raj., Platelių sen., pietinėje Platelių ežero dalyje, Žemaitijos nacionalinio parko teritorijoje, Laumalenkų hidrografiniame draustinyje. Tai 43,6 ha teritorija, išsikišanti į Platelių ežerą piečiau Kreiviškių pusiasalio. Auksalės pusiasalį sudaro Auksalė, Didžioji, Mažoji salos ir Piktežeris. Jei eitume pusiasalio pakrante, tektų įveikti apie 4 km atstumą. Pusiasalyje esantis Piktežeris yra apie 2,8 ha ploto iš visų pusių užpelkėjęs ežerėlis.
Benediktas Vilmantas Rupeika
Biografija
Žurnalistinę veiklą pradėjo Prienų rajono laikraščio „Naujas gyvenimas“ ir Alytaus rajono laikraščio „Komunistinis rytojus“ redakcijose. 1969–1990 m. Lietuvos TSR Valstybinio televizijos ir radijo komiteto korespondentas, radijo informacinių laidų redaktorius, 1978–1988 m. Radijo Vyriausiosios informacijos redakcijos Informacijos skyriaus vedėjas, nuo 1988 m. pirmasis pradėjo vesti tiesiogines autorines radijo laidas, taip pat dirbo politikos komentatoriumi.
Auksalės pusiasalis
Pavadinimo kilmė
Auksalės pavadinimas, manoma, kilo nuo to, kad Platelių grafas kadais iškirto čia augusį brandų mišką ir gavo už jį nemažai aukso. Auksalė dar vadinama Aukų salos vardu arba Aukštsale.
Benediktas Vilmantas Rupeika
Biografija
1989 m. išrinktas savaitraščio „Gimtasis kraštas“ iniciatyva organizuotos apklausos populiariausiu Atgimimo laikotarpio Lietuvos žurnalistu.
Yra publikavęs straipsnių, parašęs knygų.
Įvertinimas
2012 m. už radijo laidų ciklą „Kaip žmonės gyvena“ įteikta pirmoji Petro Babicko premija, kurią drauge su Lietuvos žurnalistų sąjungos apskrities skyriumi įsteigė Kauno rajono savivaldybė.
Arūnas Jievaltas
Arūnas Jievaltas (g. 1967 m. birželio 17 d. Vilniuje) – lietuvių diplomatas, buvęs Lietuvos ambasadorius Suomijoje.
Biografija
1991–1992 m. buvo Užsienio reikalų ministerijos Regioninės ekonominės analizės skyriaus, 1992–1993 m. – Europos integracijos skyriaus, 1993–1994 m. – Ekonomikos departamento Techninės pagalbos skyriaus I sekretorius.
1994–1997 m. ir 1998–1999 m. dirbo Lietuvos misijos prie Europos bendrijų patarėjas ekonomikos klausimais. 1997–1998 m. buvo URM Europos integracijos departamento direktoriaus pavaduotojas, 1999–2002 m. – URM Techninės pagalbos departamento direktorius.,
2002–2005 m. buvo laikinasis reikalų patikėtinis Suomijoje, 2005–2008 m. – Lietuvos ambasados Lenkijoje ministras patarėjas. 2008–2011 m. A. Jievaltas vadovavo URM Finansų departamentui.
2008 m. jam suteiktas nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinis rangas. 2003 m. apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi.
Žmona Ingrida (g.1968), dizainerė.
Nove Šepetovo Podlešnė
Nove Šepetovo Podlešnė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šepetovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 5 namai ir 83 gyventojai, iš kurių 32 vyrai ir 51 moteris.
Šiaurės Osetijos herbas
thumb|right|200px|Dabartinis Šiaurės Osetijos respublikos herbas
Šiaurės Osetijos herbas – oficialus Šiaurės Osetijos respublikos simbolis, patvirtintas 1994 m. lapkričio 24 d.
Herbo skydas apvalus, raudoname lauke auksinis su juodomis dėmėmis einantis irbis, žengiantis auksine žeme sidabrinių kalnų (iš viršaus vienas, paskui trys ir trys) fone.
Herbą sukūrė gruzinų mokslininkas kunigaikštis Vachuštis Bagrationis 1735 m. Šio herbo variantas 1998 m. priimtas kaip Pietų Osetijos herbas.
Luis Ayala
Luis Ajala (Luis Ayala), politologas, Čilės radikali socialdemokratų partijos ir tarptautinio socialistų judėjimo veikėjas.
1991 Dalyvavo LSDP XV suvažiavime.
Lietuvos bajorų karališkoji sąjunga
thumb|200px|LBKS herbas (aut. Konstantinas Bogdanas)
Lietuvos bajorų karališkoji sąjunga (toliau LBKS) – bajorų ainių organizacija, susikūrusi 1994 m. – teisėta Lietuvos bajorystės paveldo perėmėja. Lietuvos bajorų draugija buvo įkurta Jono Beržanskio iniciatyva 1928 m. vasario 16 d., jis jai ir vadovavo iki pat mirties (1936 m. liepos 12 d.). Bajorų draugija Lietuvoje gyvavo 1928–1940 m. Turėjo didelę įtaką tuometinei Lietuvos bajorijai.
LBKS domisi ir tyrinėja genealogiją, heraldiką, bajorijos ir dvarų kultūra, organizuoja kultūrinių renginius, palaiko ryšius su giminingomis užsienio organizacijomis, užsiima leidyba (žurnalas „Lietuvos bajoras“).
LBKS legitimuoja naujus narius, kai jie įrodo savo giminystės ryšius su viena ar kita bajoriška gimine, organizuoja Bajorystės pripažinimo aktų įteikimo ceremonijas, organizuoja koncertus, parodas, konferencijas, temines išvykas, pažintines ekskursijas, užsiima labdaros ir kitų renginių organizavimu, LBKS archyvo kaupimu ir priežiūra.
Tylos namai - Laidojimo rūmai Liūdesys
Tylos namai - Laidojimo rūmai „Liūdesys“ – laidojimo pastatų kompleksas, Jonavos g. 220, Kaune. Suprojektuotas architekto Alfredo Paulausko, pastatytas 1978 m., renovuotas 2020 m. Reikšmingas tipologiniu požiūriu ir vertingas sovietmečio laikotarpio architektūros objektas, vėlyvojo modernizmo ritualinių statinių tipo architektūros pavyzdys.
2009 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Dokumentuose įrašyta, kad turi būti saugoma pastato tūrinė kompozicija, išorinė ir vidaus apdaila, įvairios išraiškos formos, įskaitant rūmų prieigose stovinčią skulptūrą „Liūdesys“. miniatiūra|220px|Rūmai iki renovacijos, 2014 m.
Nuo 2020 m. restauruoti laidojimo rūmai vėl vykdo veiklą „Tylos namai“ vardu.
Istorija
Laidojimo namus 2004 m. lapkritį aukcione iš Kauno miesto savivaldybės įsigijo fizinis asmuo už 1,9 milijono litų. Jonavos gatvėje veikiančiam „Liūdesiui“ priklausė 1500 m² pastatas. Juose savo artimuosius šarvojo žymūs kauniečiai. Vėliau pagrindinius laidojimo namus nurungė privatūs konkurentai. Pasak savininko, „Liūdesyje“ per mėnesį buvo pašarvojama 18-20 mirusiųjų. 2006 m. lapkričio mėn. laidojimo namai uždaryti remontui. Vėliau keitėsi savininkai, objektas tapo kelerius metus nebenaudojamas, ėmė nykti. Pastatą–vaiduolį, nepaisant Kauno architektų raginimų paskelbti jį valstybės saugomu objektu, net buvo užsimota nugriauti. 2010 m. pastatą dar nuniokojo, kaip manoma, tyčinis padegimas. Praėjus ketveriems metams po gaisro, 2013 m. buvo tvarkoma ir aptveriama teritorija, kuopiamos šiukšlės, užkalamos pastato angos.
2018 m. pradėti restauruoti laidojimo rūmai, po 4 milijonų eurų rekonstrukcijos, atvėrė duris kaip „Tylos namai“ 2020 m. liepos 22 d.
Architektūra
Objektas turi estetinę vertę dėl savitos raiškos bendrame tuo metu vyravusios tipinės architektūros fone. Plastiška, skulptūriška statinio tūrinė erdvinė kompozicija yra vienas išraiškingiausių vėlyvojo sovietmečio modernizmo stilistinės raiškos pavyzdžių Kauno mieste ir kartu visoje Lietuvoje. Objektas yra vienintelis Kaune ir vienas iš nedaugelio tokio funkcinio tipo pastatų Lietuvoje (po vieną tokio tipo pastatą pastatyta Vilniuje, Klaipėdoje, Šiauliuose ir Panevėžyje).
Objektas netaisyklingos formos, jo kompozicija išsiskiria iracionalia, bet vizualiai efektinga sienų plastika. Išorėje dominuoja natūralios, šviesios, pastelinės spalvos. Sienos – plytų mūro, tinkuotos terazitiniu tinku. Interjere panaudotos dolomito plokštės. Mažoji architektūra projektuota kompleksiškai su objektu: originalios formos šiukšlių dėžės, suoliukai, atraminės sienelės, interjero skulptūriniai elementai, reklaminės iškabos, vidaus baldai ir apšvietimas. Funkcinę objekto paskirtį geriausiai atspindi skulptūra „Liūdesys“, balti gipsiniai interjero reljefai ir fakelus imituojantys stikliniai šviestuvų gaubtai.
Triatlonas 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Triatlonas 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Sportininkai turėjo įveikti 1,5 km plaukimą, 40 km dviračių trasą ir 10 km bėgimą. Iš viso startavo 100 triatlonininkų iš 34 šalių.
Tamarinai
Tamarinai (Saguinus) – kabiauodegių (Cebidae) šeimos beždžionių gentis. Šios beždžionės turi ne plokščius, o aštrius nagus ir gimdo ne po vieną, bet po 2 jauniklius. Nėštumas 140–145 dienos.
Gentyje 17 rūšių ir daug porūšių:
Klukovščizna
Klukovščizna  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Lešnos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Mats Wilander
Matas Vilanderis (SV Mats Wilander; g. 1964 m. rugpjūčio 22 d.) – buvęs profesionalus Švedijos tenisininkas. Buvusi pirmoji pasaulio raketė. Jis profesionalu tapo 1981 metais. Per savo karjerą Matsas laimėjo 33 ATP titulus. Jis septynis kartus triumfavo Didžiojo Kirčio turnyruose. Vilanderis gimė Vekšėje, Švedijoje. Dabar jis gyvena Aidaho valstijoje, JAV. Žaisdamas tenisą Matsas užsidirbo 7 976 256 JAV dolerių. Jis baigė karjerą 1996 metais. 2002 metais, Vianderis buvo įrašytas į geriausiųjų visų laikų tenisininkų sąrašą.
Čaitanja Mahaprabhu
right|thumb|Čaitanja Mahaprabhu Čaitanja Mahaprabhu (1486–1534 m.) – XVI amžiaus religinis reformatorius rytų Indijoje – ypatingai šiandieniniame Bangladeše ir Vakarų Bengalijos, Biharo, Džharkhando, Manipuro, Asamo ir Orisos valstijose.
Gaudija vaišnavai garbina Čaitanją Mahaprabhu kaip Krišnos pilną inkarnaciją.
Čaitanja Mahaprabhu išpopuliarino vaišnavų bhakti jogos mokyklą, kurios filosofija rėmėsi Bhagavata Purana ir Bhagavad Gita.
Čaitanja Mahaprabhu ypatingai garbino Krišnos formas, išpopuliarino Harė Krišna mantros giedojimą. ir sukūrė Siksastaka (aštuonias pasišventimo maldas) sankrito kalboje.
Čaitanjos Mahaprabhu pasekėjai, vadinami gaudija vaišnavais, laikė jį Krišnos avataru Radharani nuotaikoje, kuri buvo išpranašauta paskutiniuose Bhagavata Purana skyriuose.
Šri Čaitanjos Mahaprabhu gyvenimas yra aprašytas Caitanya Caritamrta šventraštyje, kuriame yra teigiama kad Čaitanja Mahaprabhu savo regėjimuose bendraudavo su Krišna ir patirdavo visus ekstatinės meilės Krišnai požymius.
Širako sritis
Širako sritis  – sritis šiaurės vakarų Armėnijoje, ribojasi su Gruzija ir Turkija. Tai 6-a pagal dydį ir 2-a pagal gyventojų skaičių sritis šalyje. Administracinis centras – Giumri.
Geografija
Paviršius kalnuotas (Pambako kalnagūbris), išraižytas slėnių. Prasideda Achurjano, Pambako upės, telkšo antras pagal dydį šalyje Arpio ežeras.
Administracinis suskirstymas
Sritis padalinta į 119 bendruomenių, iš kurių 3 yra miesto ir 1116 kaimo.
Miestai:
Krevetės sanitarai
thumb|300px|right|Lysmata amboinensis valo burną [[Mureninės|murenai]] Krevetės sanitarai – bendras terminas įvairioms krevečių rūšims, kurios valo kitus organizmus nuo parazitų. Tai yra vieni ryškiausių simbiozės pavyzdžių. Kiti gyvūnai, dažniausiai žuvys, atsikrato parazitų, o krevetės sanitarai gauna maisto.
Įvairiuose koraliniuose rifuose krevetės sanitarai dažnai susiburia į vieną vietą, vadinamą „valymo stotimis“ arba „Sanitarinėmis stotimis“. Žuvys prie tokių „stočių“ atplaukia specialiai apsivalyti nuo parazitų.
Krevečių sanitarų yra trijose krevečių šeimose: Palaemonidae, Hippolytidae ir Stenopodidae. Žinomiausios rūšys:
Krevetes – sanitarus populiaru laikyti jūriniuose akvariumuose.
Nuorodos
Bandad korallräka
Vilnius (žurnalas)
Vilnius – Lietuvos rašytojų sąjungos dvimėnesis žurnalas, leidžiamas nuo 1978 m. liepos-rugpjūčio mėn. Vilniuje rusų kalba, 1994–2014 m. ir anglų kalba.
Istorija
Iki 1989 m. rugpjūčio mėn. vadinosi „Litva literaturnaja“ (Literatūrinė Lietuva). 1987–1994 m. ėjo kas mėnesį. Tiražas rusų kalba 1978 m. – 1900 egz., 1982 m. – 8200 egz., 1990 m. – 8500 egz., 1997 m. – 1000 egz. Tiražas anglų kalba 1994 m. – 2000 egz., 1997 m. – 1500 egz.
Spausdina lietuvių ir Lietuvos rusų rašytojų kūrinius, literatūros kritikos straipsnius, supažindina rusų kalba skaitančius žmones su lietuvių literatūra, svarbiausiais Lietuvos visuomeninio ir kultūrinio gyvenimo momentais, jos istorijos ištakomis.
Redakcijoje dirbo V. Asovskis, V. Baranovskis, Vladas Braziūnas, Algimantas Bučys, O. Kindiakova, Jurijus Korbinas, R. Mačiulis, S. Nasonkina, D. Petrauskaitė, V. Petrauskas, A. Selčinskis, L. Voitovič, R. Zacharka.
Lozova
Lozova – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Charkovo srityje. Įkurtas 1869. 69 081 gyventojų. Plotas – 148 km². Miestas išsidėstęs prie Lozovos upės. Lozovoje veikia muziejus, 3 bibliotekos, 2 baseinai. Svarbus geležinkelio mazgas.
Miestų partnerystė
Lozova yra užmezgusi partnerystės ryšius su:
Kokosinis krabas
Kokosinis krabas (Birgus latro) - Krabams atsiskyrėliams priklausantis vėžiagyvis.