cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aras Vėberis
Studijavo Vilniaus universitete taikomąją matematiką, ekonomiką. LMTA apgynė audio – vizualinio meno vadybos magistro tezes.
2006 m. gruodžio mėn. įkūrė internetinę svetainę frype.lt. Jos generaliniu direktoriumi buvo iki 2010 m. gegužės mėn. iki kol buvo nuspręsta nebeplėtoti svetainės į rinką atėjus socialiniam tinklui Facebook. .
2017 m. liepos 22 d. susižadėjo su Martyna Kerbedyte (dainininko Kastyčio Kerbedžio dukterėčia) per jos gimtadienį, o 2021 Sausio 11 d. susituokė Pasvalyje, jos gimtinėje. Kartu augina sūnų Nojų.
Helmuth von Moltke (vyresnysis)
Helmutas fon Moltkė (,  – ) – vokiečių feldmaršalas. Trisdešimt metų ėjęs Prūsijos kariuomenės štabo viršininko pareigas, jis laikomas naujo, modernesnio kariuomenės vadovavimo lauke metodo kūrėju. Vadovavo kariams Europoje ir Artimuosiuose Rytuose, dalyvavo kare dėl Šlėzvigo, Austrijos–Prūsijos kare ir Prancūzijos–Prūsijos kare. Jis apibūdinamas kaip „Prūsijos karinės organizacijos ir taktinio genijaus“ įkūnytojas. Helmutas fon Moltkė buvo susižavėjęs geležinkeliais ir pirmasis pradėjo juos naudoti kariniams tikslams.
Mirė savo namuose Berlyne 1891 m. balandžio 24 d. po ligos.
Jis dažnai vadinamas Moltkė vyresniuoju, kad būtų atskiriamas nuo savo sūnėno Helmuto fon Moltkės jaunesniojo, kuris vadovavo Vokietijos kariuomenei prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui.
Slovakijos futbolo varžybos 1971–1972 m.
Slovakijos futbolo varžybos 1971–1972 m.
1971–1972 m. čempionatas
Slovakijos komandos dalyvavo.
Finalo ir pusfinalio rungtynės
Finalas:
Pusfinalio rezultatai:
Kaliausė
thumb|180px|Kaliausė
Kaliausės statomos viduryje laukų, gerai matomose vietose. Ginant nuo paukščių vaismedžius, jos įkeliamos į medį.
Gentis (antropologija)
Gentis – antropologijoje tradicinėje visuomenėje bendruomenė, susijusi giminyste, religinėmis apeigomis, kalba ar teritorija.
Santvarka susiklostė paleolito, bronzos ir ankstyvojo geležies amžiaus laikotarpyje. Gentims nebūdinga didelė politinė, religinė, ekonominė specializacija. Dažniausiai pasižymi egalitariškumu. Verčiasi klajokline gyvulininkyste, medžiokle bei rankiojimu, žvejyba bei kapline-lydimine žemdirbyste. Dalijasi žeme, gyvuliais, sumedžiotu grobiu. Palaikomi egzogaminiai santykiai. Iš jų išsirutuliojo gimininės-gentinės, vėliau – teritorinės bendruomenės. Susidaro iš smulkesnių žmonių kuopų. Gyvena tame pačiame kaime arba jungiasi į stambesnius klanus, saistomus matrimonialiniais, patrimonialiniais giminystės ryšiais.
Tibeto imperija
Tibeto imperija (, „Didysis Tibetas“) – Tibeto plynaukštėje įsikūrusi imperija, susiformavusi dėl Jarlungų dinastijos imperinės ekspansijos. Imperiją paskelbė dinastijos 33-asis karalius Songcenas Gampo VII amžiuje. Imperija toliau plėtėsi valdant 38-ajam karaliui Trisongui Decenui, o labiausiai išsiplėtė valdant 41-ajam karaliui Rapalčenui, su kuriuo 821–823 m. buvo sudaryta Tibeto imperijos ir Tangų dinastijos sutartis. Pagal šią sutartį Tibetui priklausė didesnė nei Tibeto plynaukštė teritorija, besitęsianti į rytus iki Čangano, į vakarus už dabartinio Afganistano, o į pietus – iki dabartinės Indijos ir Bengalijos įlankos.
Karaliaus Rapalčeno nužudymas 838 m., kurį įvykdė jo brolis Langdarma, ir vėlesnis Langdarmos įžengimas į sostą, o po to jo nužudymas 842 m. žymi imperijos iširimo laikotarpio pradžią.
Šarvai
Tibeto imperijos kariai dėvėjo šarvus, pavyzdžiui, plokštelinius ir grandininius, ir mokėjo naudotis kardais bei ietimis. Pasak 1524 m. rašiusio tibetiečių rašytojo Taši Namgjalo (Tashi Namgyal), plokštelinių šarvų istorija Tibete skirstoma į tris skirtingus laikotarpius. Seniausi šarvai datuojami maždaug nuo VII a. pradžios iki IX a. vidurio, kai valdė Jarlungų dinastija.
Du Jou (Du You, 735–812) enciklopediniame tekste „Tongdianas“ rašo, kad tibetiečiai buvo mažiau įgudę šaudyti iš lanko ir kovojo taip: Tibetiečiai galėjo eksportuoti savo šarvus kaimyniniams stepių klajokliams. Pranešama, kad kai tiurgešai užpuolė arabus, jų kaganas Sulukas dėvėjo tibetietiškus šarvus, kurie išgelbėjo jį nuo dviejų strėlių, kol trečioji pataikė į krūtinę, tačiau visgi išgyveno kovą.
Struktūra
Tibeto imperijos karininkai tarnavo tik tada, kai to būtinai reikėjo. Šie karininkai buvo žymimi 18 centimetrų ilgio auksine strėle, kuri reiškė jų pareigas. Kartą per metus karininkai susirinkdavo duoti ištikimybės priesaikos. Taip pat kas trejus metus susirinkdavo į aukojimo šventę.
Per žygius Tibeto kariuomenė neturėjo jokių grūdų atsargų ir gyveno iš grobio.
Visuomenė
Pagal kinų transliteraciją iš senosios Tangų knygos, ankstyvieji tibetiečiai garbino karo dievą Juandi.
Knygoje teigiama:
Imperatoriai
miniatiūra|Freska, kurioje įamžinta Džang Jičao (Zhang Yichao) pergalė prieš Tibeto imperiją 848 m.|290x290px
US Tshinkunku
Kanangos „Tshinkunku“, Union Sportive Tshinkunku, o trumpai US Tshinkunku – Kongo Demokratinės Respublikos futbolo klubas, įsikūręs Kanangoje.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 1954 m. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
1985 m. tapo šalies čempionais. Atstovavo šaliai Afrikos žemyno taurės turnyre.
2011 m. iškovojo šalies futbolo taurę ir rungtyniavo CAF Konfederacijų taurės turnyre.
2021–2022 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Liko septynioliktoje vietoje.
Pasiekimai
Aukščiausia lyga
Futbolo taurė
Supertaurė
NK Zagorje
Zagorės NK – Slovėnijos futbolo klubas iš Zagorės.
Istorija
Klubas įkurtas 1923 m. Slovėnijai tapus nepriklausoma valstybe, klubas žaidė žemesniuosiuose divizionuose, regioninėse lygose.
Joneikiškės (Vilnius)
Joneikiškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Vilniaus, dešiniajame Neries krante. Kaimo miške teka Žalesa. Joneikiškėse įkurtas Europos parkas po atviru dangumi.
Čiobiškio vandens malūnas
thumb|right|250px|Buvusio vandens malūno pastatas
Čiobiškio vandens malūnas yra vienaaukštis statinys, su cokoliniu aukštu, stačiakampis pastatas. Malūnas nenaudojamas, yra išlikusi technologinė įranga (unik. kodas ).
Istorija
Malūnas Čiobiškio apylinkėse buvo labai svarbus, nes aplink esančių malūnų buvo mažai, o žmonių poreikiai buvo didesni.
Čiobiškio vandens malūnas pastatytas 1900 m. šalia Musės upės senvagės. Priešais malūną buvo pastatyta užtvanka ir susidarė tvenkinys, nuo malūno driekęsis apie pusę kilometro. Jam senkant tekdavo uždaryti užtūras, kad prisikauptų vandens. Malūno mechanizmus sukdavo turbina, paskui vietoje turbinos atsirado elektrinis variklis. Malūnas elektrą pradėjo naudoti gana vėlai. 1962 m. sugriuvus užtvankai, pradėta grūdus malti naudojant elektrinį variklį, kuris buvo 30 KW galingumo. Mechanizmus suko diržinė pavara. Malūne buvo dvejos girnos.
Tarpukariu malūnas buvo nuomojamas. Malūną aptarnavo malūnininkas su savo samdomais darbininkais. Malūnininkais dirbdavo žydai. Žinoma, kad 1939 m. malūnininku dirbo ir Juzefas Šepelskis, kilęs iš Lenkijos ir į Čiobiškį atvykęs tik 1939 m. lapkričio mėn. Lietuviškai kalbėti jis nemokėjo. 1942 m. malūno savininkas buvo Mykolas Steikūnas. Taip pat žinomas malūnininkas Jonas Kvietkauskas, kuris dirbo nuo 1946 m.
Pokariu Čiobiškio apylinkėse veikė stiprus partizanų pasipriešinimas. Vietiniai žmonės pasakoja skirtingas istorijas, susijusias su partizanų apsilankymu malūne. Teigiama, kad malūne buvo sušaudyti partizanai ir šaudymo žymės matosi ant sienų. psakojama, kad partizanai ateidavo prašyti pas malūnininką pinigų, o malūnininkas pasiskundė milicijai. Buvo suregztas planas, kad reikia partizanus užmigdyti ir paskui sučiupti. Partizanai buvo užmigdyti įbėrus į maistą migdomųjų, bet kai kurie neužmigo ir dar bandė priešintis ir žuvo. Kiti pasakoja, kad partizanams pavyko pabėgti ir jokių susišaudymų ir mirčių nebuvo.
Malūnininkai gyveno pačiame malūne įrengtose patalpose, bet vėliau šalia malūno buvo pastatytas namas. Malūnininkas prie malūno turėjo žemės (apie 7 ha). Jose buvo ganyklos, kur ganėsi gyvuliai. Malūnas maldavo grūdus, gamino gontus. Malūne taip pat karšdavo vilną. Bet vilnų karšimo mechanizmas buvo padarytas tik sovietmečiu. Karšykloje užmokestį imdavo vilnomis arba pinigais. Už miltų sumalimą reikėdavo mokėti nuo svorio. Malūne taip pat buvo gaminamos kruopos, pikliuodavo miltus. Taip pat miltai buvo valcuojami, o tai darydavo daugiausia žydai.
Sovietmečiu malūnas priklausė kolūkiui ir jo veikla nesustojo. Sezono metu malūnas dirbdavo nuo 5 valandų ryto iki 12 valandos nakties. Žmonių būdavo tiek, kad reikėdavo laukti tris dienas, kol sumals grūdus.
Malūnas dar maldavo ir atgavus nepriklausomybę, jei kas norėdavo susimalti grūdų.
Graikijos ir Lietuvos santykiai
Graikijos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Graikijos ir Lietuvos.
Nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 3 d. Diplomatiniai santykiai atkurti 1992 m. sausio 7 d. Tarpukariu Lietuvos nepriklausomybę de jure buvo pripažinusi 1922 m. gegužės 23 d.
Abi šalys yra ES, eurozonos, EBPO, ESBO, kitų tarptautinių organizacijų narės.
Atėnuose nuo 1997 m. veikia Lietuvos ambasada. Lietuvą atstovauja ambasadorius. Taip pat Tesalonikuose ir Heraklione veikia garbės konsulatai. Tuo tarpu Vilniuje nuo 2005 m. sausio 2 d. veikia Graikijos ambasada.
Nuo 2002 m. veikia Graikijos lietuvių bendruomenė. 2003 m. veikė lituanistinė mokykla. Lietuvių bendruomenės nariai susitinka kas mėnesį Atėnuose, kartu švenčia lietuvių tautines ir religines šventes. Nuo 2014 m. vyksta Graikijos ir Kipro lietuvių sąskrydžiai Kretos saloje. 2011 m. surašymo duomenimis Graikijoje gyveno 630 lietuvių, iš jų 77 Lietuvos piliečiai. 2019 m. duomenimis, Lietuvos piliečių skaičius Graikijoje siekė 519.
Santykiai iki ATR padalijimų
Santykinai didelis atstumas tarp Lietuvos ir Graikijos žemių lėmė mažai labai ankstyvų kontaktų, nors Graikija apie Lietuvą sužinojo anksčiau nei Lietuva apie Graikiją. Pirmoji tikėtina graiko kelionė į Baltijos regioną galėjo įvykti jau apie 325 m. pr. m. e. graikų keliautojui ir geografui Pitėjui keliaujant po šiaurės vakarų Europą.
The Louvin Brothers
The Louvin Brothers buvo amerikiečių kantri ir gospelo duetas, sudarytas iš brolių Charlie bei Ira Louvin. Ira grojo mandolina bei dainavo tenoro tembru, o Charlie grojo gitara bei pritarė žemesniu vokaliniu tembru.
Graikijos ir Lietuvos santykiai
Santykiai iki ATR padalijimų
Su Bizantija, kuriai priklausė Graikija, per stačiatikybę Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė susidūrė plėsdama teritoriją į Rytus. Lietuvos Didysis kunigaikštis Algirdas yra susirašinėjęs su Konstantinopolio patriarchu Filotėju, siekdamas įsteigti savarankišką LDK stačiatikių metropoliją. Senąja graikų kalba rašytas laiškas reiškia, kad veikiausiai didžiojo kunigaikščio Algirdo dvare būta graikiškai mokėjusių vienuolių.
The Louvin Brothers
Broliai kartu koncertuoti pradėjo 1940 m. ir sulaukė didelio pasisekimo dvidešimto amžiaus šeštojo dešimtmečio gale bei septintojo dešimtmečio pradžioje. 1963 m. grupė išsiskyrė, kadangi Charlie nebegalėjo pakelti Ira priklausomybės alkoholiui bei nerūpestingo elgesio. Ira žuvo autoavarijoje 1965 m., o Charlie 2011 m. mirė nuo kasos vėžio. Abu broliai 2001 m. buvo įtraukti į kantri muzikos šlovės muziejų.
Graikijos ir Lietuvos santykiai
Santykiai iki ATR padalijimų
Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje senovės graikų kultūra susidomėta Renesanso epochoje. 1579 m. įsteigtame Vilniaus universitete mokslo programa iš pat pradžių rėmėsi antikos klasika, buvo dėstoma senovės graikų kalba.
Pastebėtina, kad Mikalojus Daukša „Prakalboje į malonųjį skaitytoją“ paminėjo graikų tautą. Taip pat Kristijonas Donelaitis žymiojoje poemoje „Metai“ pasirinko graikišką eilėdarą.
Santykiai Lietuvai esant Rusijos imperijos sudėtyje
Graikijoje gyveno, garbės piliečio vardą pelnė ir šeimą sukūrė 1863 m. sukilimo dalyvis LDK bajoras Zigmuntas Mineika.
Santykiai 1918–1940 m.
Graikija Lietuvą pripažino 1922 m. gegužės 23 d. Yra žinoma, kad tarpukariu Lietuvoje gyveno verslininkas N. M. Asimakis, 1926 m. čia įkūręs tabako ir papiroso fabriką. Kartu atvyko pusbroliai Asimakopoulos ir Varikopoulos.
1939 metas Graikijai paskirtas pasiuntinys Stasys Lozoraitis rezidavo Romoje.
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
Graikija nepripažino Baltijos šalių inkorporacijos į TSRS. Kita vertus, santykiai tarp dviejų šalių nutrūko, išskyrus kultūrinius mainus – Lietuvoje toliau buvo verčiama senovės ir modernioji graikų literatūra. Būta bendravimo tarp lietuvių ir graikų Sibire, kadangi vykdydamas etninį valymą Stalinas trėmė Ponto graikus trimis bangomis, įskaitant 1949 m. Dalis jų atvyko į Lietuvą ir taip išaugo graikų Lietuvoje skaičius.
Santykiai po 1991 m.
Vienas Sąjūdžio iniciatyvinės grupės narių ir LR AT deputatų buvo tarpukario metu į Kauną atvykusių graikų palikuonis Nikolajus Medvedevas (tikroji pavardė Varikopulos). Tuo tarpu Graikija Lietuvos nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugsėjo 3 d., o santykiai tarp dviejų valstybių atkurti 1992 m. sausio 7 d.
Būta daugiau aukšto lygio Lietuvos ministrų ir vadovų vizitų į Graikiją nei atvirkščiai.
2002 m. gegužės 14-17 d. į Graikiją su valstybiniu vizitu vyko Lietuvos prezidentas Valdas Adamkus su žmona Alma ir verslo delegacija, kur susitiko su Graikijos prezidentu Konstantinu Stefanopolu, premjeru Konstantinu Simičiu, gynybos ministru, parlamento pirmininko pavaduotoju, Atėnų miesto meru, dalyvavo dvišaliame verslo forume.
2007 m. liepos 2 d. Atėnuose lankėsi Lietuvos užsienio reikalų ministras Petras Vaitiekūnas, 2008 m. rugsėjį – Lietuvos premjeras Gediminas Kirkilas.
2018 m. liepos pabaigoje planuotas Graikijos prezidento Prokopio Pavlopoulo vizitas Lietuvoje neįvyko dėl miškų gaisrų Graikijoje. 2021 m. birželį į Lietuvą su darbo vizitu atvyko Graikijos užsienio reikalų ministras Nikos Dendias. 2021 m. liepos 5 d. Atėnuose lankėsi Lietuvos premjerė Ingrida Šimonytė, kur susitiko su Graikijos premjeru Kyriaku Mitsotakiu. Aptarta nelegalios migracijos problema, sutarta, kad Lietuvos ir Graikijos institucijos tęs bendradarbiavimą tiriant „Ryanair“ lėktuvo, skridusio iš Atėnų į Vilnių, užgrobimą, Graikijos premjeras pakviestas apsilankyti Lietuvoje.
Nuo santykių atkūrimo pasirašytos šios dvišalės sutartys: sutartis dėl bendradarbiavimo turizmo srityje (1994 m.), sutartis dėl keleivių ir krovinių tarptautinių vežiojimų keliais (1995 m.), sutartis dėl ekonominio, pramoninio ir technologinio bendradarbiavimo (1995 m.), sutartis dėl bendradarbiavimo kultūros, švietimo ir mokslo srityse (1997 m.), susitarimas dėl abipusio vizų režimo panaikinimo paprastųjų, diplomatinių ar tarnybinių pasų turėtojams (1999 m.), susitarimas dėl nelegaliai gyvenančių asmenų grąžinimo (pasirašytas ir ratifikuotas 1999 m.), protokolas dėl susitarimo dėl nelegaliai gyvenančių asmenų grąžinimo įgyvendinimo (pasirašytas ir ratifikuotas 1999 m.), sutartis dėl pajamų bei kapitalo dvigubo apmokestinimo išvengimo ir mokesčių slėpimo prevencijos (2002 m.)
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Lietuvoje senovės graikų literatūra žinoma nuo Renesanso ir baroko laikų. Lotyniškai parašytuose Mikalojaus Husoviano, Motiejaus Sarbievijaus veikaluose gausu antikinės mitologijos vardų ir aliuzijų. 18 a. pradžioje Rytų Prūsijoje pradėta versti į lietuvių kalbą Ezopo pasakėčias. Dionizas Poška lenkų kalba rašytuose istoriniuose darbuose rėmėsi Herodotu. Pirmoji meniniu požiūriu reikšminga publikacija – 1921 m. Jeronimo Ralio išversta Homero „Odisėja“. Į lietuvių kalbą išversta Homero „Iliada“, kiti žymiausių graikų autorių Aischilo, Alkajo, Anakreonto, Archilocho, Aristofano, Aristotelio, Charitono, Epikteto, Euripido, Ezopo, Heliodoro, Herodoto, Herakleito, Hesiodo, Ksenofonto, Longo, Lukiano, Pindaro, Platono, Plutarcho, Sapfo, Sofoklio, Teokrito reikšmingiausi kūriniai. Senovės graikų literatūrą vertė Antanas Dambrauskas, Jonas Dumčius, Cezaris Jakaitis, Audronė Kudulytė-Kairienė, Benediktas Kazlauskas, Ričardas Mironas, Sigitas Narbutas, Merkelis Račkauskas, Marcelinas Ročka, Antanas Rukša, prezidentas Antanas Smetona, Leonas Valkūnas, Henrikas Zabulis ir kiti.
Moderniąją graikų literatūrą į lietuvių kalbą pradėta versti vėliau. Yra išversta K. Asimakopulo, Dimitrijaus Chadzio, Odisėjaus Eličio, Jakovo Kambanelio, Konstantino Kavafio, Niko Kazandzakio, Menelajo Lundemio, Stračio Mirivilio, Pandelio Prevelakio, Giorgo Seferio, Ziranos Zateli („Grįžtantys su vilkų šviesa“) ir kitų graikų rašytojų kūrinių. Dar išleistas ir graikų novelių rinkinys „Nakties dovana“ (1997 m.)
Tiek Graikijoje, tiek Lietuvoje populiarus krepšinis. Yra profesionalių lietuvių krepšininkų, žaidusių Graikijos aukščiausioje krepšinio lygoje. Tituluočiausiame Atėnų „Panathinaikos“ klube yra žaidę Šarūnas Jasikevičius, Robertas Javtokas, Ramūnas Šiškauskas, Jonas Mačiulis ir Lukas Lekavičius. Nors ir žymiai mažiau, Lietuvos klubuose yra buvę ir legionierių iš Graikijos, pvz., Panajotis Kalaicakis. Iliasas Zourosas yra treniravęs Kauno „Žalgirio“ komandą.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Graikijos siekė 98 mln. eurų, o Graikija buvo 42-a pagal dydį Lietuvos prekybos partnerė.
Prekybos balanse vyrauja eksportas iš Graikijos į Lietuvą.
Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Graikija yra 54-a (investicijos siekia 0,9 mln. eurų). Savo ruožtu Lietuvos tiesioginių Lietuvos investicijų užsienyje dydis Graikijoje 2020 m. buvo 9,1 mln. eurų (21-a vieta pagal apimtį).
Pilietiniai mainai
{| class="wikitable" ! Metai !! 2016 !! 2020 !! 2021 !! 2022 ! Graikijos piliečių skaičius Lietuvoje
Pasiuntiniai Lietuvai
Sąrašas nėra baigtinis
Lietuviškų ordinų kavalieriai
Už nuopelnus Lietuvai iki 2022 m. sausio mėn. 12 Graikijos piliečių apdovanoti 13 valstybinių medalių.
Graikijos valstybiniais apdovanojimais apdovanoti šie piliečiai (sąrašas nepilnas):
Kalifornijos srovė
thumb|200px|Kalifornijos srovė (pažymėta mėlynai)
Kalifornijos srovė – šaltoji jūrinės srovė Ramiajame vandenyne, tekanti į pietus išilgai Kalifornijos pusiasalio vakarinių krantų, maždaug nuo 40 iki 15° šiaurės platumos. Tai – Šiaurės Ramiojo vandenyno srovės pietinė šaka. Pietuose Kalifornijos srovė įsilieja į Šiaurės Pasatinę srovę. Ilgis ~2800 km, plotis 550–650 km, greitis 25 cm/s, debitas apie 11 mln. m³/s.
Paviršiaus vandens temperatūra žiemą šiaurėje 9 °C, pietuose 26 °C, vasarą atitinkamai 17 ir 28 °C. Druskingumas 32,5–34,5 ‰; ties didžiųjų upių žiotimis daug mažesnis.
Kalifornijos srovė lemia sausus ir saulėtus orus vakarinėje JAV pakrantėje.
Diamond Life (albumas)
„Diamond Life“ – debiutinis britų grupės Sade albumas, išleistas 1984 m. liepos 16 d. Jungtinėje Karalystėje kompanijos „Epic Records“.
Albumas išleistas po to, kai vokalistė Sade Adu, baigusi mados dizaino studijas, o vėliau dirbusi modeliu, nusprendė prisijungti prie grupės, kuri vadinosi „Pride“. Tačiau grupės nariai pasuko skirtingais keliais ir Sade bei kiti trys nariai Paul Anthony Cook, Paul Denman ir Stuart Matthewman įkūrė savo grupę, kurią pavadino „Sade“. Grupė netruko sulaukti dėmesio iš įrašų kompanijų ir sudarė kontraktą su „Epic Records“, kuri išleido debiutinį albumą. Albumas pradėtas įrašinėti 1983 m. Londone, iš viso buvo įrašyta 15 dainų. Muzikos elementai susidėjo iš soul, džiazo ir sophisti-pop žanrų, dainose skambėjo tekstai apie meilę. Tarp keleto singlų, kurie tapo hitais, buvo „Smooth Operator“ ir „Your Love Is King“.
Grotelės
Grotelės (#) − tipografinis ženklas, naudojamas „Twitter“, „Instagram“ bei kituose socialiniuose tinkluose ir mobiliose programėlėse.
Iš pradžių # simbolis kartu su @ simboliu buvo naudojamas įvairiose susirašinėjimo programose, tarp jų ir mIRC. Po to pastarieji simboliai prigijo „Twitter“ socialiniame tinkle, o vėliau sukurta „Instagram“ programelė juos abu dar labiau išpopuliarino. Pastaruose socialiniuose tinkluose grotažymės padeda atrasti turinį.
Grotelės yra daug paskirčių turintis ir gana senas ženklas, kilęs iš angliško svaro (lb) santrumpos. Tai vienas iš dviejų simbolių, kurie (greta skaitmenų) sutinkami taip pat ir telefonų klaviatūrose (kitas yra žvaigždute, *). Dabartinėmis klaviatūromis groteles paprastai galima įvesti be specialaus kodavimo. Praeityje šio ženklo neturinčiuose rinkimo bei spausdinimo įrenginiuose informatikai jį pakeisdavo deriniu ??=.
Kilmė
Šis simbolis atsirado Amerikoje maždaug XIX amžiaus pabaigoje, anksčiau naudotą svaro santrumpą (lb) papildžius horizontaliu brūkšniu (U+2114, ℔), kad mažoji l nebūtų painiojama su vienetu. Toks simbolis vėliau buvo dar labiau supaprastintas iki # (grotelių). Grotelių kodas ASCII ir Unicode (šešioliktainėje sistemoje) yra 23 (U+23). .
Grotelės ir diezas
Simbolis panašus į muzikinį diezo simbolį (U+266F, ♯) kuris irgi susideda iš dviejų lygiagrečių linijų porų, dačiau diezo vertikalioji pora visada griežtai vertikali (taip pat ir kursyvo variantuose), o įstrižoji pora niekada neturi būti horizontali. Grotelėms, priešingai, horizontalioji pora visada griežtai horizontali, o vertikalioji pora kursyvuose gali būti ir pasvirusi.
Naudojimas
Anglų kalboje grotelės dažnai naudojamos kai numerį žymintis ženklas bei, kaip ir anksčiau, anglų svarui pažymėti. Taip groteles daugiausia naudoja amerikiečiai bei kanadiečiai, pačioje Anglijoje ši santrumpa nepaplitusi. Grotelių mygtukas telefonuose dažniausiai reiškia renkamo kodo pabaigą (jei jo kurio ilgis gali būti įvairus). Informatikoje, programavime įvairių specialių reikšmių labai daug.
Slovakijos futbolo varžybos 1970–1971 m.
Slovakijos futbolo varžybos 1970–1971 m.
1970–1971 m. čempionatas
Slovakijos komandos dalyvavo.
Finalo ir pusfinalio rungtynės
Finalas:
Pusfinalio rungtynės:
Estijos švedai
dešinėje|miniatiūra|Švedų miesteliai ir kaimai vakarinėje Estijoje. dešinėje|miniatiūra|Švedų bažnyčia [[Hulas|Hule, Vormsyje]]
Estijos švedai arba Pakrantės švedai (SV estlandssvenskar, „Estijos švedai“, bendrai aibofolke, „Salų žmonės“,, t. y. „Pakrantės švedai“ arba eestirootslased) – švediškai kalbanti mažuma. Pirmieji švedai į dabartinę Estijos teritoriją iš Švedijos ir Suomijos pradėjo kraustytis XIII ir XIV amžiuose. Jie kūrėsi Estijos vakarinėse salose ir šiaurės vakarų pakrantėje, kur užsiėmė žvejyba, ūkininkavimu ir per Baltijos jūrą palaikė prekybinius ryšius su gretimais regionais. Švedų apgyvendintas arealas buvo žinomas kaip Aibolandas. Per Antrąjį pasaulinį karą beveik visi šioje teritorijoje gyvenę švedai išvyko į Švediją. Liko tik nedidelė dalis žmonių, kurie čia pasiliko visam laikui ir tapo atkurtos Estijos piliečiais.
Istorija
kairėje|miniatiūra|256x256px|Tradicinis švedų [[kalbinis arealas.]]
Ankstyvoji istorija
Istoriniai šaltiniai rodo, kad pirmieji ir taikūs kontaktai tarp dabartinės Estijos ir Švedijos teritorijoje gyvenusių genčių prasidėjo 500 – 1000 metais. Pirmasis rašytinis šaltinis, minintis švedų gyventojus Estijoje, buvo 1294 m. Hapsalu miesto teisynas. Vėlesni ankstyvi minėjimai buvo 1341 m. ir 1345 m., kai estų vienuolynas Padisėje pardavė „Laokiulės turtą“ ir Didžiojo Pakrio salą. Per XIII–XV amžius didelis skaičius švedų atvyko į pakrantės Estiją iš švediškai kalbančių Suomijos dalių, kurios iki 1809 m. priklausė Švedijos karalystei, dažnai apsistojant bažnyčiai priklausančiose žemėje. Pirmas dokumentuotas įrašas apie Ruhnu (SV Runö) salą ir jos švedų gyventojus yra taip pat 1341 m. laiškas, siųstas Kuršo vyskupijos, patvirtinęs saliečių teisę gyventi ir turėti nuosavybę pagal švedišką teisę.
Švedijos Estija
kairėje|miniatiūra|221x221px|[[Švedijos imperija 1658 m., įtraukiant Švedijos Estijos bei Švedijos Livonijos dominijas.]] 1561 m. Švedija įkūrė Švedijos Estijos dominiją. Tokia išliko iki 1710 m. (formaliai – iki 1721 m., kai teritorija tapo Rusijos dalimi pagal Ništato sutartį). Estijos švedai klestėjo šiuo laikotarpiu. Švedų, kartu su vokiečių ir estų, buvo viena iš krašto oficialių kalbų.
Rusijos valdžia
Kai Vokiečių ordinas prarado didžiąją dalį savo galios XVI amžiuje ir Švedijos Estijos dominija buvo pralaimėta Rusijai per Didįjį Šiaurės karą (1700–1721 m.), švedų gyvenimo sąlygos Estijoje suprastėjo: žemės būdavo dažnai konfiskuojamos iš bažnyčios ir duodamos vietinei aukštuomenei, taip pat didėjo mokesčiai. Tokios sąlygos išliko per visą Rusijos valdymo laikotarpį. Kadangi dauguma vietinių švedų nebuvo baudžiauninkai, jų nepalietė baudžiavos panaikinimo procesai 1816 m.
Priverstinės emigracijos
Tam tikrais laikotarpiais Rusijos valdymo metu Estijoje, grupės Estijos švedų buvo priversti palikti kraštą persikeliant į kitas Rusijos imperijos teritorijas. Žinomiausias pavyzdys – imperatorienė Jekaterina II, 1781 m. privertė 1000 švedų palikti Hijumos salą ir persikraustyti į Ukrainą, kur jie įkūrė Gamlasvenskby bendruomenę dabartinėje Ukrainos Chersono srityje.
Sąlygų pagerėjimas
Estijos švedų sąlygos pagerėjo XIX amžiaus viduryje dėl tolesnių agrarinių reformų, bet diskriminacija liko per visą Rusijos imperijos valdymo laikotarpį Estijoje. Po Pirmojo pasaulinio karo ir Rusijos revoliucijos, 1918 m., buvo įkurta nepriklausoma Estijos valstybė. Nepriklausomos Estijos konstitucija suteikė tautinėms mažumoms teisę valdyti savo mokomąją kalbą švietimo įstaigose, teisę kurti institucijas, siekiančias tvarkyti tautinių mažumų reikalus, taip pat – rinktis pilietybę. Tiek švedai, baltvokiečiai, rusai ir žydai turėjo savo ministrus naujoje nacionalinėje valdžioje. Buvo įkurta švediška partija – Svenska Folkförbundet. 1925 m. mažumų teisės buvo praplėstos, buvo leista gilesnė kultūrinė ekonomika, tačiau Estijos rusams ir švedams nebuvo iš to didelės naudos, daugiausiai dėl ekonominių priežasčių.
Antrasis pasaulinis karas
1939 m. Estija buvo priversta su Sovietų Sąjunga pasirašyti sutartis dėl pastarosios karinių bazių įkūrimo Estijos teritorijoje. Dėl šios priežasties daug salų, kuriuose gyveno Estijos švedai, buvo konfiskuota, buvo įkurtos karinės bazės ir vietiniai gyventojai turėjo palikti savo namus. Po metų Estija buvo okupuota ir inkorporuota į Sovietų Sąjungos sudėtį, todėl jų balsas valdžioje buvo prarastas. Estijos švedų vyrai buvo įtraukti į Raudonąją Armiją bei vokiečių okupacijos periodu – į vokiečių karines pajėgas. Dauguma likusių švedų paliko Estiją 1944 m., per antrąją sovietų armijos invaziją. 1945 m. liepos 8 d. Švedijoje buvo 6 554 Estijos švedų bei 21 815 etninių estų pabėgėlių.
Šiandien
miniatiūra|250x250px|Maria Murman (1911–2004), Estijos švedė, kuri liko Estijoje po Antro pasaulinio karo Vormsio (Ormsö) saloje, 1994 m. Šiandien mažos grupės švedų, likusios Estijoje, po truputį atkuria savo paveldą, studijuodami švedų kalbą ir kultūrą. Jiems atstovauja Estijos švedų taryba. 2000 m. švedai buvo 21-a didžiausia etninė grupė Estijoje, sudarydama vos 300 gyventojų. Tačiau daugybė Estijos švedų bei jų palikuonių šiuo metu gyvena Švedijoje.
Demografija
kairėje|miniatiūra|200x200px|Senesnis švedų žemėlapis, vaizduojantis šiaurinę Vakarų Estijos salyno dalį. Joje koncentravosi didžioji dalis Estijos švedų. Neaišku kiek švedų gyveno ankstyviausiais laikais. Teutonų valdymo pabaigoje turėjo būti apie 1000 Estijos švedų šeimų bei 1500 švedų gyvenusių Taline (šved. Reval), sudariusių 2–3 % dabartinės Estijos teritorijos gyventojų.
Anot 1897 m. Rusijos gyventojų surašymo, Estijos švedų buvo 5 768 ir jie sudarė 1,39 %  Estijos gubernijos gyventojų. Didžioji dalis švedų gyveno Hapsalu apskrityje, kur jie sudarė 5,6 % gyventojų.
1922 m. surašymo metu buvo gauti duomenys, kad Estijoje gyveno 1 107 059 gyventojai, kur švedai sudarė 0,7 %, arba 7 850 gyventojų, daugumą sudarė vietovėse tokiose kaip Ruhnu (SV Runö), Vormsis (SV Ormsö), Riguldis (SV Rickull). 1934 m. skaičius šiek tiek nukrito, iki 7 641. Per Antrą pasaulinį karą gyventojų skaičius siekė beveik 10 000, iš kurių 9 000 išvyko į Švediją. Didelės švedų prieškario bendruomenės buvo Hapsalu (SV Hapsal) ir Taline (SV Reval).
Po Antrojo pasaulinio karo skaičius išliko stabilus: 1970 m. gyveno 435 švedai, 1979 m. – 254 ir 1989 m. – 297. Prieškariu buvo trečia didžiausia mažuma po rusų ir vokiečių, sovietmečiu tapo tik 26-a didžiausia mažuma. 2000 m. surašymo metu gyveno 300 švedų, Estijos 20-a didžiausia mažuma. Tik 211 jų yra Estijos piliečiai. Kadangi jie nepabrėžia savo tikros tautybės, tikrasis Estijos švedų skaičius šiandien gali siekti apie 1000 gyventojų.
Ukrainoje
Ukrainoje Estijos švedų pabėgėlių buvo įkurtas Gammalsvenskby kaimas. Turėjo žymią švedų gyventojų dalį iki kol dauguma jų išvyko į Švediją 1929 m. Šiuo metu yra keli šimtai Estijos švedų palikuonių, kilusių iš šios vietovės.
Kalba
Nebuvo vieningos Estijos švedų tarmės. Kiekviena vietovė turėjo savo tarmę.
Mykolas Tyzenhauzas
Mykolas Tyzenhauzas (m. iki 1726 m. spalio 12 d.) – Lietuvos didysis raštininkas 1714 metais.
Luknelis (Utenos r.)
Luknelis – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 7,5 km į šiaurę nuo Utenos. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,2 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 93,6 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai, tik pietrytinėje pakrantėje auga miškas. Šiaurine pelkėta pakrante prateka Davilos upelis (Lukno ežero intakas), su kuriuo protaka jungiasi Luknelio ežeras. Prie ežero įsikūrę Luknių ir Mieleikių kaimai.
Apolonija Dalevskytė-Sierakauskienė
Dalevskių šeima
thumb|50 px|left|
Dominykas Dalevskis ir Dominyka Narkevičiūtė Dalevskienė viso susilaukė 10 vaikų.
Pranciškus Dalevskis, gim. 1825 m., ir Aleksandras Dalevskis, gim. 1827 m., įkūrė Lietuvos jaunimo brolybės sąjungą, rezistentai, Pranciškus taip pat 1863 m. sukilimo dalyvis, Tekla Dalevskytė-Jenikienė, gim. 1829 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Julija Dalevskytė-Berkmanienė, gim. 1830 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Juzefa Dalevskytė, gim. 1832 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Konstantinas Dalevskis, gim. 1835 m., 1863 m. sukilimo dalyvis, 1871 m. Paryžiaus komunos dalyvis; jo dvynė sesuo Zuzana Dalevskytė-Turskienė, gim. 1835 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Apolonija Dalevskytė-Sierakauskienė, gim. 1838 m., 1863 m. sukilimo dalyvė; Titas Dalevskis, gim. 1840 m., 1863 m. sukilimo dalyvis; Ksavera Dalevskytė, gim. 1842 m., 1863 m. sukilimo dalyvė.
Ankstyvieji gyvenimo metai
Apolonija Dalevskytė gimė 1838 m. sausio 19 d. Kunkulkos užusienyje smulkiųjų bajorų šeimoje. Lenkų herbynuose rašoma, jog Dalevskių protėviai atvyko iš Liublino vaivadijos. Mergaitė buvo pakrikštyta Apolonijos Ferdinandos vardu 1838 m. balandžio 6 d. Mergaitės krikšto tėvais tapo Rusijos kariuomenės kapitonas Samuelis Lickis, krikšto motina – Vilniaus gailestingųjų seserų vyresnioji Apolonija Ratautaitė.
1848 m. mirė Apolonijos Dalevskytės tėvas Dominykas Dalevskis ir likusi našlė Dominyka Narkevičiūtė-Dalevskienė su vaikais persikėlė gyventi į Vilnių. Keturias iš šešerių seserų leido mokytis į įvairius pensionus. Apolonija 1849 m. sulaukusi aštuonerių metų buvo išleista mokytis į valstybinį pavyzdinį pensioną, kuriame gavo išlaikymą. Pirma laiko baigusi pensioną vėliau lankė prie Bajorų instituto organizuotus kursus, kuriuose buvo dėstoma matematika, gamtos mokslai, istorija, literatūra, estetika, pedagogika. Muziką dėstė Stanislovas Moniuška, piešimą Albertas Vaitiekus Žametas ir Mykolas Elvyras Andriolis. Šie kursai buvo slapti, juos organizavo vietinė inteligentija, tokiu būdu protestavusi prieš caro politiką.
Pažintis su Zigmantu Sierakausku ir gyvenimas santuokoje
1861 m. vasarą Apolonija Dalevskytė susipažino su Rusijos armijos kapitonu Zigmantu Sierakausku. Pora susituokė Kėdainiuose 1862 m. liepos 30 d. Santuoką taip pat įregistravo Vilniaus šv. Jonų bažnyčioje. Sierakausko ir Dalevskytės vestuvėse Kėdainiuose dalyvavo visas būrys žymių 1863 m. sukilimo vadų: be Dalevskių ir Berkmanų, dalyvavo Konstantinas Kalinauskas, Jokūbas Geištoras, taip pat buvo pakviestas kunigas Antanas Mackevičius.
Po sutuoktuvių pora savaitę pabuvo Kėdainiuose, turistavo po miškus. Po to Apolonija Dalevskytė-Sierakauskienė lydėjo vyrą tarnybinėje kelionėje po Vakarų Europą. Aplankė Berlyną, kuriame dalyvavo Landtago posėdyje, pabuvo Leipcige, Poznanėje, aplankė Vieną, Paryžių ir kt. Apolonijai susirgus, ji grįžo į Vilnių ir apsistojo pas motiną, o vyras išvyko į Alžyrą.
1863 m. pradžioje Apolonija ir Zigmantas Sierakauskai išvyko į Sankt Peterburgą, o jau pavasario pabaigoje grįžo į Vilnių. 1863 m. balandžio 3 d. abu išvyko į Kauną, iš ten Apolonija persikėlė į Kėdainius. Zigmantas Sierakauskas prisijungė prie sukilėlių.
Sibiro tremtis
Suėmus Zigmantą Sieraukauską, jo nėščia žmona Apolonija Sierakauskienė taip pat buvo suimta. Arešte ji išbuvo tris mėnesius. Suimtą vyrą tepamatė tik kartą. Po to susirgo. 1863 m. rugsėjo 17 d. už bandymą užtarti vyrą, Apolonija Sierakauskienė buvo ištremta į Naugardo guberniją. Iš Vilniaus serganti Sierakauskienė lydima žandaro ir akušerės Juzefos Boričevskos 1863 m. rugsėjo 24 d. išvyko traukiniu. Apie pasibaisėtiną Michailo Muravjovo elgesį su nėščia A. Sierakauskiene buvo plačiai rašoma užsienio spaudoje, taip pat ir žurnale „The Times".
1863 m. spalio 21 d. Apolonija Sierakauskienė pagimdė dukterį Zigmantą, kuri mirė vaikystėje 1866 m., Apolonijai persikėlus iš Naugardo gyventi į Samarą.
Paskutinieji gyvenimo metai
Apolonija Dalevskytė – Sierakauskienė mirė Varšuvoje 1918 m. gruodžio 21 d. Palaidota šeimos kape Povonzkų kapinėse.
Apolonija Dalevskytė – Sierakauskienė parašė savo šeimos istoriją. Rankraštis nukeliavo į Lvovą pas Aną Jakubovskienę, Zigmanto Sierakausko bičiulio Saturnino Jakubovskio žmoną, vėliau pateko į Dalevskių bičiulio Benedikto Dybovskio rankas. Jis atvežė rankraštį į Vilnių. Apolonijos Sierakauskienės rankraštis buvo atiduotas saugoti į Vilniaus mokslo bičiulių draugijos archyvą.
JS Kinshasa
Kinšasos „JS Kinshasa“, Jeunesse Sportive de Kinshasa, o trumpai JS Kinshasa – Kongo Demokratinės Respublikos futbolo klubas, įsikūręs Kinšasoje.
Istorija
Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Aukštais pasiekimais negali pasigirti.
2021–2022 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Užėmė devynioliktą vietą.
Pasiekimai
Aukščiausia lyga
Jurgis Stanislovas Valavičius
Jurgis Stanislovas Valavičius (m. prieš 1656 m. rugpjūčio 8 d.) – Lietuvos didysis raštininkas, Lietuvos didysis dvasinis referentas 1656 metais, Vilniaus kanauninkas.
Benediktas Svilas
Benediktas Svilas (1898 m. vasario 8 d. Žaibiškių k., Užpalių valsčius, Utenos apskritis – 1942 m. sausio 3 d. Rešiotose, Krasnojarsko kr.) – Lietuvos kariuomenės karininkas, pasienio dalinių ir policijos valdininkas, Vyčio kryžiaus kavalierius.
Biografija
Benediktas Svilas gimė 1898 m. Mokėsi Užpaliuose ir Zarasų progimnazijoje.
Nepriklausomybės kovos
1919 m. vasario 28 d. savanoriu įstojo į Panevėžio srities apsaugos batalioną (vėliau 4-asis pėstininkų kun. Mindaugo pulkas). Po trumpų apmokymų, kaip turinčiam pakankamą išsilavinimą, suteikiamas viršilos laipsnis ir pasiunčiamas į frontą su bolševikais. Mūšyje prie Kupiškio buvo sužeistas. Pasveikęs kovėsi su bermontininkais Radviliškio kautynėse. Nuo 1920 m. spalio 16 d. kovojo prieš lenkus Giedraičių mūšyje. Narsumu pasižymėjusį savanorį pasiuntė į karininkų kursus, kuriuos baigus, 1921 m. sausio 12 d. suteiktas leitenanto laipsnis ir paskirtas 4-ojo pėst. pulko 7 kuopos vadu. Nors kovos su lenkais baigėsi ir buvo nustatyta demarkacinė linija, jų puldinėjimai nesiliovė. B. Svilo vadovaujama kuopa gynė Lietuvos sienas Širvintų – Giedraičių – Musninkų ruože. Už šias kovas leitenantas B. Svilas 1923 m. balandžio 3 d. kariuomenės vado įsakymu apdovanotas Vyčio Kryžiumi.
Pristatydamas leitenantą apdovanojimui kapitonas Juozas Variakojis rašė: ""Puldamas Avižonių kaimą su šūksmu "Valio", atakavo lenkų veikiantį kulkosvaidį, kol nepribėgo iki jo per 20 žingsnių. Kai kiti milicininkai pradėjo gultis, jis savo ypatingu narsumu, griežtumu ir pasiryžimu privertė atakuoti lenkų kulkosvaidį ir tik jo dėka tvarkingai įpuolė į kaimą išvengdami savo aukų ir pridarydami lenkams daug nuostolių. Įsiveržus į kaimą, vienas iš pirmųjų bėgdamas daužė lenkus granatomis, o kulkosvaidį su kulkosvaidininku paėmė belaisviu"."
Vėlesnė veikla
1924 m.vasario 26 d., pačiam prašant, paleistas į atsargą, priimtas į pasienio policiją Vilkaviškio baro rajono viršininku. 1927 m. spalio 15 d. paskirtas pasienio policijos Ukmergės baro viršininku. Nuo 1928 m. lapkričio 15 d. Ukmergės miesto ir apskrities policijos vadas. Nuo 1937 m. liepos 15 d. iki 1940 m. birželio 26 d. – Zarasų apskrities policijos vadas. Sovietų sąjungai okupavus Lietuvą, atleistas iš pareigų gyveno savo ūkyje Viršuliškių kaime Širvintų rajone.
Apdovanojimai
Ordinai:
Medaliai:
Abdelkaderas
Biografija
Abdelkaderas gimė 1808 m. rugsėjį prie Maskaros (dab. Alžyre). Nuo jaunystės jis buvo žinomas religingu ir išsilavinusiu žmogumi. Jo tėvas buvo sufijų Kadiritų ordino šeichas ir kartu su tėvu Abdelkaderas 1826−27 m. atliko hadžą. Lankėsi Kaire, Damaske ir Bagdade, kur dalyvavo susitikimuose su sufijų žinovais. 1832 m. Abdelkaderas tapo Maskaros emyru po tėvo Mahieldino mirties. Tuo metu Alžyre veikė prancūzų kolonijinė armija po 1830 m. karaliaus Karolio X suorganizuotos invazijos. Abdelkaderas suvienijo Vakarų Alžyro gentis Orane ir pasiekė pergalę 1834 m. birželio 28 d. La Maktos mūšyje prieš prancūzus. Jis per du dešimtmečius parodė ryškius karinio lyderio sugebėjimus, nors 1835 m. gruodį nesugebėjo apginti Maskaros nuo prancūzų kariuomenės įžengimo. Po pralaimėjimų prancūzams jis 1837 m. gegužę sudarė Tafnos taikos sutartį, kuria buvo pripažintas jo valdžios savarankiškumas vidinėse Alžyro dalyse, o jis pripažino prancūzų valdžią svarbiausiuose Viduržemio jūros pakrantės uostuose, Orane ir Alžyre. Po to per dvejus metus jis organizavo pasipriešinimą prancūzų ekspansijai vidiniame Alžyre sukurdamas savo valstybę. Organizavo reguliariąją kariuomenę, gyvenviečių įtvirtinimą, įvedė mokesčių sistemą, karais ir politika palenkė į prancūzų įtaką nepatekusias gentis ir Sacharos beduinus.
1840 m. pradėjęs vadovauti prancūzų maršalas T. R. Biužo de la Pikonri pradėjo karines kampanijas prieš vidinio Alžyro gentis. Po pralaimėjimų 1842 m. prie Tlemseno ir 1843 m. Smalos mūšyje Abdelkaderas pasitraukė į Maroką. Su naujai surinktomis pajėgomis jis 1844 m. pralaimėjo prancūzams Islio mūšyje, po ko marokiečiai atsisakė jam padėti. 1845 m. jis laimėjo vieną susirėmimą prie Sidi Brahimo ir vėl pasitraukė į Maroką. Susiderėjęs, kad jam bus leista pasitraukti iš Šiaurės Afrikos į Levantą, Abdelkaderas 1847 m. gruodį pasidavė prancūzams, tačiau pastarieji pažado netęsėjo ir iki 1852 m. įkalino jį Prancūzijoje, Po pilyje ir vėliau Ambuazo pilyje. Išlaisvintas Napoleono III Abdelkaderas keliavo į Osmanų imperiją ir 1855 m. apsigyveno Damaske, kur 1860 m. apgynė krikščionių grupę nuo drūzų ir maronitų fanatikų, už ką Prancūzija apdovanojo jį Garbės Legiono ordinu. Damaske jis domėjosi islamo filosofija, parašė kelias knygas. 1865 m. tapo masonu, su kurių principais susipažino Prancūzijoje. Jis gaudavo nemenką pensiją iš Prancūzijos vyriausybės, kuri bandė išnaudoti jo įvaizdį alžyriečių paramos Prancūzijos kolonializmui propagandos tikslais. Abdelkaderas mirė 1883 m. gegužės 26 d. Damaske. Iš pradžių jis buvo palaidotas šalia savo mėgstamo filosofo Ibn al Arabijaus kapo. 1966 m. jo palaikai perkelti į Alžyrą. Alžyriečių jis laikomas nacionaliniu didvyriu. Jo kovų baltos ir žalios štandartas buvo adaptuotas į Alžyro nacionalinę vėliavą.
Rocket Man
„Rocket Man (I Think It's Going to Be a Long, Long Time)“ – daina, kurią parašė Eltonas Džonas ir jo kolega, dainų tekstų autorius Bernis Taupinas. Daina pasirodė Eltono 1972 m. albume „Honky Château“ ir tapo hitu, užėmusiu 2-ą vietą Jungtinėje Karalystėje ir 6-tą JAV. Ši daina yra pastoviai atliekama Eltono koncertuose.
2018 m. spalio 5 d. daina tapo auksine Anglijoje, po to kai ši daina internete buvo parsiųsta daugiau kaip 400 000 kartų. JAV ji tapo keliskart platinine. „Rolling Stone“ žurnalas šiai dainai skyrė 245-tą vietą visų laikų geriausių 500 dainų sąraše. 2017 m. buvo išleistas ir oficialus muzikinis video klipas YouTube platformoje.
Reikšmė
Daina buvo įkvėpta „The Rocket Man“ trumpos istorijos, pasirodžiusios žurnale „The Illustrated Man“, taip pat David Bowie dainos „Space Oddity“, išleistos 1969 m. (įdomu tai, kad abi dainas prodiusavo Gus Dudgeon), nors Elizabeth Rosenthal knygoje „His Song: The Musical Journey of Elton John“ teigiama, kad dainos idėja kilo po to kai tekstų autorius Bernie Taupinas stebėjo skriejančias žvaigždes (arba lekiantį lėktuvą).
Joje dainuojama apie astronauto jausmus, kuriam tenka palikti savo šeimą, kad atliktų jam pavestą darbą. Bernie dainai parašo tokius žodžius: "She packed my bags last night, pre-flight. Zero hour: 9 a.m. And I'm gonna be high as a kite by then.", kadangi į kosmonautus nebėra žiūrima kaip į herojus, verčiau kaip į kasdienę pareigą atliekančius darbuotojus. Tai baladė, atliekama pianinu, atmosferą išryškinančiu sintezatoriumi bei slaidine gitara.
VEF I-17
Konstrukcija ir gamyba
1939 m. Latvijos karinės oro pajėgos Jungtinėje Karalystėje užsakė 39 naikintuvus Hawker Hurricane. Rengiantis priimti šiuos, pirmuosius Latvijos karinėje pajėgose žemasparnius monoplanus, kilo atitinkamo pilotų mokymo ir mokymui skirto orlaivio poreikis. Atliepdamas šį poreikį VEF dirbęs jau patyręs aviaskonstruktorius Karlis Irbytis 1939 m. pabaigoje sukūrė dvivietį mokymosi ir lavinimosi orlaivį, gavusį indeksą VEF I-17.
Lėktuvas buvo medinės konstrukcijos, aptrauktos fanera, variklio gaubtas buvo dengtas skarda, judantys paviršiai – drobe, sparnai pasižymėjo gana didele tiems laikams apkrova (59,4 kg/m2), naudotas ekonomiškas 125 AG (93 kW) galios Menasco C4 Pirate variklis ir dvimentis fiksuoto žingsnio propeleris. Konstruktorius buvo numatęs galimybę taip pat montuoti 130 AG galios Gipsy Major ar 150 AG galios Cirrus Major variklius.
Prasidėjus Antrajam Pasauliniam karui Jungtinė Karalystė nutraukė naikintuvų tiekimo kontraktą, o Latvijos kariuomenė priėmė sprendimą iki tol tik lavinimosi tikslams skirtą I-17 priimti į ginkluotę nebaigus jo bandymų programos ir, pagal galimybes, naudoti kaip kovinį lėktuvą.
Iki sovietinės okupacijos buvo pagaminti šeši vienetai I-17. VEF turėjo užsakymą pagaminti dar šešis.
Po Latvijos okupacijos SSRS kariuomenė kurį laiką bandė I-17, tiek su originaliais Menasco Pirate varikliais, o vieną egzempliorių, išvežę į SSRS gilumą, – Karinių oro pajėgų mokslinio tyrimo instituta (rus. НИИ ВВС, Научно-испытательный институт ВВС РККА) su sovietiniais A. Švetsovo konstrukcijos 5 cilindrų 110 AG (82 kW) galios M-11 varikliais. Vokietijos-SSRS konflikto metu penkis Latvijoje buvusius orlaivius perėmė Liuftvafė ir, kartu su K. Irbičio konstrukcijos I-16, bent du (vokiški Nr. AW + 06, AW + 13) šio tipo orlaivius naudojo Torne (dab. Torūnėje, Lenkija) veikusioje skraidymo mokykloje.
Amžininkų teigimu, I-17 buvo lengviau valdomas nei Latvijoje karo pilotų mokymams naudoti britiški Miles Magister ar sovietų kariuomenėje naudoti UT-2.
ND Slovan
Liublianos „Slovan“ – Slovėnijos futbolo klubas iš Liublianos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1913 m.
Slovakijos futbolo varžybos 1969–1970 m.
Slovakijos futbolo varžybos 1969–1970 m.
1969–1970 m. čempionatas
Slovakijos komandos dalyvavo.
Askaridozė
Askaridozė – parazitinių apvaliųjų kirmėlių Ascaris lumbricoides sukeliama liga. Daugiau nei 85 % atvejų infekcija jokiais simptomais nepasireiškia, ypač jeigu kirmėlių skaičius mažas. Simptomų padaugėja didėjant kirmėlių skaičiui; ligos pradžioje tai gali būti dusulys ir karščiavimas. Vėliau gali pasireikšti tokie simptomai, kaip pilvo tinimas, pilvo skausmas ir viduriavimas. Šia liga dažniausiai serga vaikai, kuriems dėl infekcijos gali taip pat prastai augti svoris, pasireikšti malnutricija (išsekimas dėl badavimo) ir atsirasti mokymosi sunkumų.
Priežastys ir ligos eiga
Užsikrečiama suvalgius arba išgėrus produktų, užterštų iš išmatų patekusiais askaridžių kiaušinėliais. Žarnyne iš kiaušinėlių išsirita lervos, kurios, pragręžusios žarnos sienelę, su krauju patenka į plaučius. Čia jos įsiskverbia į alveoles ir patenka į trachėją, kur, sukėlusios kosėjimo refleksą, iškosimos ir nuryjamos. Tada lervos per skrandį į žarnyną patenka antrąjį kartą ir čia tampa suaugusiomis kirmėlėmis.
Profilaktika ir gydymas
Infekcijos profilaktikai reikia gerinti sanitarines sąlygas, įskaitant galimybės naudotis tualetais užtikrinimą ir tinkamą išmatų šalinimą. Nustatyta, kad apsauga pagerėja plaunantis rankas su muilu. Vietovėse, kuriose užsikrėtę daugiau nei 20 % gyventojų, rekomenduojama reguliariai gydyti kiekvieną asmenį. Dažnai pasitaiko kartotinių infekcijų. Vakcinos (skiepo) nėra. Pasaulio sveikatos organizacija rekomenduoja infekciją gydyti vaistais albendazoliu, mebendazoliu, levamizoliu arba pirantelio pamoatu. Kitos veiksmingos veikliosios medžiagos – tribendimidinas ir nitazoksanidas.
Epidemiologija
Visame pasaulyje askaridoze užsikrėtę nuo 0,8 iki 1,2 milijardų žmonių, o stipriausiai paveikta Užsachario Afrikos, Lotynų Amerikos ir Azijos populiacija. Dėl šios priežasties askaridozė laikoma dažniausia geohelmintoze (liga, kuria užsikrečiama per išmatomis užterštą dirvožemį). 2010 m. nuo jos mirė maždaug 2 700 žmonių, palyginti su 3 400 žmonių 1990 m. Kito porūšio askaridėmis užsikrečia kiaulės.
Mangareva
thumb|250px|Mangareva žvelgiant iš lėktuvo thumb|240px|Mangarevos rifo žemėlapis
Mangareva  – sala Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos rytuose, didžiausia ir svarbiausia iš Gambjė salų. Plotas – 15,4 km².