cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amy Winehouse
Mirtis
thumb|right|185px|Gerbėjų aukos prie A.Winehouse namų Kamdeno aikštėje prabėgus keletui dienų po jos mirties 2011 m. liepos 23 d. 2011 m. liepos 23 d. dvi greitosios pagalbos buvo iškviestos į Winehouse namus Londone, Kamdeno rajone. Iš karto atvykus policijai, buvo patvirtinta, kad Amy Winehouse mirė. Po pranešimo apie jos mirtį, prie Winehouse namų pradėjo rinktis žinių tarnybos ir gerbėjai, kad galėtų atiduoti jai pagarbą. Spalio 26 d. policija pranešė, kad Amy Winehouse mirties priežastis smarkus apsinuodijimas alkoholiu – jo kiekis žvaigždės kraujyje daugiau nei penkis kartus viršijo vairuotojams šalyje leistiną normą. Gerbėjai iš viso pasaulio atidavė savo pagarbą „Twitter“ svetainėje ir kituose socialiniuose tinklalapiuose.
Mozambiko himnas
Pátria Amada (Mylyma Tėvyne) – Mozambiko Respublikos valstybinis himnas. Naudojamas nuo 2002 m. balandžio 30 d. Pakeitė iki tol naudotą Viva, Viva a FRELIMO. Žodžių ir muzikos autorius – Justino Sigaulane Chemane (jis sukūrė ir buvusį himną).
Sudaro 3 posmai ir priedainis. Dažniausiai grojamas pirmas posmas ir priedainis.
Manic Street Preachers
Manic Street Preachers – roko grupė iš Velso. Grupę sudaro pusbroliai James Dead Bradfield (vokalas, gitara) ir Sean Moore (būgnai, perkusija, garso efektai), taip pat Nicky Wire (bosinė gitara, dainų žodžiai. Debiutinis grupės singlas „Suicide Alley“ išleistas 1988 m. ir neužilgo prie grupės prisijungė gitaristas ir dainų žodžių autorius Richey Edwards. Debiutinis grupės albumas „Generation Terrorists“ išleistas 1992 m.
1995 m. vasarį grupės gitaristas Richey Edwards dingo be žinios ir nuo 2008 m. yra laikomas mirusiu. Nuo tada grupė groja tryse. 2023 m. duomenimis, „Manic Street Preachers“ yra pardavę virš dešimt milijonų įrašų visame pasaulyje bei išleidę keturioliką albumų, iš kurių naujausiasis, „The Ultra Vivid Lament“, išleistas 2021 m. rugsėjį.
Grupės nariai
Dabartiniai nariai
Buvę nariai
Dabartiniai koncertinės grupės nariai
Buvę koncertinės grupės nariai
Poseinelė
Poseinelė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Seinų ir 107 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo yra Mario ežeras.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Brašovo apskritis
Brašovo apskritis  – apskritis vidurio Rumunijoje, Transilvanijos regione. Tai 25-a pagal plotą ir 13-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Brašovas.
Geografija
Apskrities paviršius kalnuotas, čia susiduria Pietų ir Rytų Karpatai. Pagrindiniai kalnų masyvai: Fegerašo, Bučedžio, Piatra Marės, Piatra Krajulujo, Postevarulo. Pagrindinė upė – Oltas.
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 4 savivaldybes, 6 miestelius ir 48 bendruomenes.
Mobis Dikas
Mobis Dikas – rašytojo Hermano Melvilio romanas, išleistas 1851 metais. Šiuo metu „Mobis Dikas” yra laikomas literatūros klasika, Didžiojo amerikietiško romano dalimi ir vadinamas vienu iš pasaulio literatūros lobių.
Romaną „Mobis Dikas” 1851 metų spalio 18 dieną Londone pirmąkart išleido Ričardas Bentlis. Pirmoji pirmojo romano skyriaus eilutė „Vadinkite mane Izmaeliu” yra viena iš labiausiai žinomų Amerikos literatūros pirmųjų eilučių. Nepaisant to, kad knyga iš pradžių sulaukė įvairių vertinimų, dabar romanas yra vertinamas kaip vienas iš geriausių visų laikų romanų anglų kalba.
Siužetas
Romane pasakojama apie keliaujančio jūreivio Izmaelio nuotykius ir jo kelionę banginių medžioklės laive „Pekodas”, kuriam vadovauja kapitonas Achavas (Ahabas). Izmaelis netrukus sužino, kad Achavas ieško vieno konkretaus banginio - nuožmaus milžiniško baltojo kašaloto, praminto Mobiu Diku. Palyginti nedaug laivų žino apie Mobį Diką, o dar mažiau yra su juo susidūrę. Paskutinįsyk, banginis sunaikino Achavo laivą. Pats Achavas po susidūrimo su banginiu prarado koją. Achavas ketina atkeršyti.
Lietuvos kino mėgėjų sąjunga
Lietuvos kino mėgėjų sąjunga – Lietuvos visuomeninė organizacija, vienijanti kino meno kūrėjus mėgėjus, veikianti Vilniuje, Vasario 16-osios g. 13 / Šermukšnių g. 1, ten pat, kur ir profesionalų organizacija Lietuvos kinematografininkų sąjunga.
Veikla
Pirmoji Lietuvos kino organizacija, Lietuvos kinematografininkų mėgėjų sąjunga, įkurta 1931 m. gegužės 2 d. ir veikusi iki 1935 m. Kaune. Jos steigėjas ir pirmasis pirmininkas – kino operatorius Stepas Uzdonas. 1966 m. įsteigta LTSR kino mėgėjų draugija, nuo 1989 m. Lietuvos neprofesionalaus kino draugija, nuo 1995 m. Lietuvos kino mėgėjų sąjunga. Nuo 1992 m. Tarptautinės kino mėgėjų organizacijos (UN1CA) narė, kasmet dalyvauja jos rengiamame tarptautiniame kino festivalyje. 2007 m. vienijo – 1500 kino mėgėjų.
Lietuvos kino mėgėjų sąjunga skatina ir propaguoja savo narių kūrybą, rengia kūrybines stovyklas, seminarus. Aukščiausia valdymo institucija – visuotinis narių susirinkimas, šaukiamas kas 4 metai, tarp susirinkimų – valdyba ir pirmininkas. Lietuvos kino mėgėjų sąjunga nuo 1957 m. kasmet rengia respublikinį ir nuo 1967 m. Baltijos šalių mėgėjiškų filmų festivalius, teminius festivalius Lietuvos miestuose: jaunimo filmų „Debiutas“, šeimyninių filmų Šiauliuose, humoristinių filmų Marijampolėje.
Geltonžiedė sedula
Geltonžiedė sedula (Cornus mas) – sedulinių (Cornaceae) šeimos krūminis augalas, kilęs iš pietų Europos ir pietvakarinės Azijos.
Kokand 1912
Qoʻqon 1912 futbol klubi – Uzbekijos futbolo klubas iš Kokando.
Geltonžiedė sedula
Tai yra vidutinio arba stambaus dydžio lapuotis krūmas arba nedidelis medis, užaugantis iki 5-12 m aukščio, su tamsiai rudomis šakomis ir žalsvomis šakelėmis. Lapai yra ovalūs, lygiakraščiai, priešiniai, 4-10 cm ilgio ir 2-4 cm pločio. Smulkūs (5-10 mm diametro), su keturiais geltonais žiedlapiais žiedai sudaro žiedynus po 10-25. Pražįsta ankstyvą pavasarį, gerokai prieš pasirodant lapams. Vaisius – pailgas raudonas kaulavaisis – yra 2 cm ilgio ir 1.5 diametro, turi tik vieną sėklą.
Kokand 1912
Istorija
Klubo ištakos siekia 1912 m. 2010 ir 2011 m. klubas nevykdė jokios veiklos. 2012 m. buvo atgaivintas ir žaidė Pirmoje lygoje.
Nuo 2015 m. rungtyniavo uzbekų Superlygoje, bet ilgam joje įsitvirtinti nepavyko. Nuo 2023 m. rungtyniavo antros pakopos pirmenybėse.
Geltonžiedė sedula
Žiedai
Ši rūšis dėl savo ankstyvų, net anksčiau nei forsitijos išsiskleidžiančių žiedų, taip pat auginama kaip ornamentinis augalas. Nors šio augalo žiedai ir ne tokie dideli bei ryškūs kaip forsitijos, pats augalas suteikia panašų efektą kraštovaizdžiui.
Sudano demografija
thumb|right|450px|Gyventojų kitimas 1961–2003 m. Grafike gyventojų skaičius yra pateikiamas tūkstančiais.
Geltonžiedė sedula
Vaisiai
Vaisiai yra valgomi, tačiau neprinokę būna sutraukiančio skonio. Vaisius prinokęs būna tik tada, kai nukrenta nuo medžio. Sunokęs būna tamsiai raudonas, rūgštaus skonio, kuris geriausiai apibūdinamas kaip vyšnios ir spanguolės mišinys. Daugiausia vartojamas gaminti uogienėms, išėmus kauliukus ir išvirus su cukrumi ir apelsinų sultimis skoniu primena spanguolių padažą. Vaisius taip pat galima valgyti džiovintus. Azerbaidžane ir Armėnijoje vaisiai naudojami distiliuojant degtinę, Turkijoje ir Irane vasarą valgomi sūdyti – kaip užkandis – arba iš jų ruošiamas šerbetas. Kai kurios Ukrainoje komerciškai auginamos geltonosios sedulos veislės užaugina net iki 4 cm ilgio vaisius. Uogos prisirpsta liepos – rugpjūčio mėnesiais ir savo išvaizda primena kavamedžio uogas.
Sudano demografija
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Sudano demografiją.
Geltonžiedė sedula
Mediena
Geltonžiedės sedulos mediena yra labai tanki ir – priešingai daugumai medienos rūšių – skęsta vandenyje. Dėl tokio didelio tankio ji ypač vertinga gaminti įrankių rankenoms, įrenginių dalims ir t. t. Iš žievės gali būti gaminami dažai, o iš lapų išskiriami taninai.
Sudano demografija
Gyventojų skaičius: 34 847 910 (2013 m. apskaičiavimai)
Struktūra pagal amžių:
Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 1,88 % (2012 m. apsk.)
Gimstamumas: 31,7 gimimų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
Mirtingumas: 8,3 mirčių/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
Migracijos indeksas: –4,52 migrantų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)
2001 m. Europos krepšinio čempionatas
XXXII Europos krepšinio čempionatas vyko 2001 m. rugpjūčio 31 d. – rugsėjo 9 d. Turkijoje (Ankaroje, Antalijoje ir Stambule). Tai pats nesėkmingiausias Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės pasirodymas Europos krepšinio čempionatuose. Lietuvos rinktinė, aštuntfinalyje pralaimėjusi Latvijos rinktinei, iš tolimesnės kovos iškrito ir užėmė 9-12 vietą.
Sudano demografija
Urbanizacija:
2001 m. Europos krepšinio čempionatas
A grupė
Ankara
Kultūristas (žurnalas)
Kultūristas – Lietuvos nacionalinės kultūrizmo asociacijos žurnalas, leidžiamas nuo 1989 m. Klaipėdoje.
2001 m. Europos krepšinio čempionatas
B grupė
Ankara
Sudano demografija
Lyčių pasiskirstymas:
Kultūristas (žurnalas)
Istorija
Iš pradžių leidinys ėjo įvairiais pavadinimais rusų kalba. Tiražas 1994 m. – 5900 egz., 1997 m. – 2000 egz.
Sudano demografija
Kūdikių mirtingumas:
2001 m. Europos krepšinio čempionatas
C grupė
Antalija
Kultūristas (žurnalas)
Istorija
Redaktorius (rengėjas) E. Daubaras.
2001 m. Europos krepšinio čempionatas
D grupė
Antalija
Sudano demografija
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Papua Naujosios Gvinėjos transportas
Papua Naujosios Gvinėjos transportas daugeliu atveju šalyje yra ribotas dėl kalnuotų vietovių. Šalies sostinė, Port Morsbis, nėra sujungtas su jokiu didesniu šalies miestu sausumos keliu, tad susisiekimui naudojamas oro transportas arba ėjimas pėsčiomis.
2001 m. Europos krepšinio čempionatas
Lietuvos komanda
Grupės turnyre Lietuvos komanda laimėjo rungtynes prieš Ukrainą (82-60) ir Izraelį (68-59) bei pralaimėjo Prancūzijai (65-76) ir A grupėje užėmė 2 vietą. Aštuntfinalyje Lietuva pralaimėjo Latvijos komandai ir užėmė 9-12 vietą.
Žaidėjai:
Sudano demografija
AIDS/ŽIV:
15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:
Papua Naujosios Gvinėjos transportas
Oro transportas
Oro transportas yra vienintelė ir pagrindinė susisiekimo priemonė šalyje. Ankstyvais kolonijiniais laikais kaip tik lėktuvai leido į šalį atvykti kolonistams. Net ir šiandien tik du didžiausi Papua Naujosios Gvinėjos miestai - Port Morsbis ir Laė yra sujungti oro transportu.
Sudano demografija
Religijos:
Papua Naujosios Gvinėjos transportas
Oro transportas
Oro uostai: 578 (2007)
Sudano demografija
Kalbų vartojimas:
Papua Naujosios Gvinėjos transportas
Oro transportas
viso: 21
Sudano demografija
Etninės grupės:
Papua Naujosios Gvinėjos transportas
Oro transportas
nuo 2,438 iki 3,047 m: 2
nuo 1,524 iki 2,437 m: 14
nuo 914 iki 1,523 m: 4
Oro uostai be dangos:
viso: 557
nuo 1,524 iki 2,437 m: 10
nuo 914 iki 1,523 m: 58
Sraigtasparnių oro uostai: 2 (2007)
Sausumos transportas
1999 m. Papua Naujoji Gvinėja turėjo 19,600 km kelių tinklą, tačiau iš jų tik 686 km yra asfaltuoti. Dauguma kelių kursuoja privatūs autobusiukai. 2001 m. Filipinų vyriausybė padovanojo šaliai keletą džipų, kurie taip pat naudojami gyventojų pervežimui.
Ilgiausias šalies kelias jungia Laė ir Madango miestus ir jis vadinasi Highlands Highway (anglų klb. aukštikalnių greitkelis).
Vandens transportas
Jūrinėse vietose veikia valtys, vadinamos banana boat, analogiškos sausumos autobusiukams. Iš viso šalis turi 10.940 km jūrų kelių.
Šalies uostai: Port Morsbis, Laė, Madangas, Buka, Rabaulas, Kiunga.
Plonka Strumianka
Plonka Strumianka  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Lapių valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Vytautas Karvelis (1933)
Vytautas Karvelis (1933 m. balandžio 12 d. Barčiuose, Simno valsčiuje – 2011 m. spalio 30 d. Šiauliuose ) – Lietuvos pedagogas, psichologas.
Biografija
1948–1950 m. mokėsi Kauno mokytojų seminarijoje, 1954 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1954–1955 m. stažavo Maskvos pedagoginio instituto Defektologijos fakultete, 1958–1961 m. Rusijos pedagogikos mokslų akademijos Defektologijos Mokslo tyrimų instituto aspirantas. 1962 m. apgynė pedagogikos kandidato, 1987 m. pedagogikos habilituoto daktaro disertacijas. 1994 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos akademikas.
1950 m. Vilniaus vaikų namų ir pagalbinės internatinės mokyklos auklėtojas. Nuo 1961 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1996 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, 1966–1968 m. Pedagogikos fakulteto dekanas, 1968–1981 m. Psichologijos ir defektologijos katedros, 1988–1990 m. Specialiosios pedagogikos katedros, 1994–1998 m. socialinės pedagogikos ir psichologijos katedros vedėjas, 1969–1974 m. Anomalių vaikų tyrimų, 1974–1975 m. Specialiosios pedagogikos mokslinio tyrimo laboratorijos (1974 m. įsteigta jo iniciatyva) vedėjas, nuo 1989 m. profesorius. 2001–2008 m. Šiaulių universiteto Specialiojo ugdymo mokslinio centro vyriausias mokslo darbuotojas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys: oligrofrenopedagogika, defektologija, tiflopedagogika, vaikų su psichine negalia ugdymo, jų psichologijos ir socializacijos bei socialinės adaptacijos klausimai.
Lukiškis (Kaišiadorys)
Lukiškis (anksčiau Lumiškės) – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Kruonio, prie Slimino miško ir kelio.
Istorija
Lukiškio užusienis su 22,71 dešimtinės žemės minimas 1848 m. valstybinio Kruonio dvaro inventoriuje. 1935 m. išskirstė į vienkiemius.
Varnos
Varnos (Corvus) – varninių (Corvidae) šeimos paukščių gentis.
Anksčiau varnų genčiai buvo priskiriamos kuosos, kurios dabar išskirtos į atskirą varninių šeimos Coloeus gentį.
thumb|botom|270px|[[Amerikinė varna|Amerikinių varnų (Corvus brachyrhynchos) būrio kranksėjimas]] thumb|botom|270px|[[Grand Tetono nacionalinis parkas|Grand Tetono nacionaliniame parke (JAV) paprastojo kranklio (Corvus corax) kranksėjimas]] thumb|botom|270px|[[Kovas (paukštis)|Kovų (Corvus frugilegus) kolonijos kranksėjimai]]
thumb|210px|right|[[Baltapakaušis ragasnapis kranklys (Corvus crassirostris) – išskiriamas į atskirą ragasnapių kranklių (Corvultur) pogentę]] thumb|right|210px|[[Margoji varna (Corvus albus)]] thumb|right|210px|[[Amerikinė varna (Corvus brachyrhynchos)]] thumb|210px|right|[[Pilkoji varna (Corvus cornix)]] thumb|right|210px|[[Paprastasis kovas (Corvus frugilegus)]] thumb|right|210px|[[Espanjolinė varna (Corvus leucognaphalus)]] thumb|210px|right|[[Didžiasnapė varna (Corvus macrorhynchos)]] thumb|210px|right|[[Australinė varna|Australinės varnos (Corvus orru)]] thumb|210px|right|[[Rudagalvis kranklys|Rudagalviai krankliai (Corvus ruficollis)]] thumb|210px|right|[[Trumpauodegis kranklys (Corvus rhipidurus)]] thumb|right|210px|[[Naminė varna|Naminės varnos (Corvus splendens)]] thumb|right|210px|[[Tasmaninis kranklys (Corvus tasmanicus)]]
Varnų genties paukščių intelektas ir elgesys
Tai protingai atsargūs, smalsūs, įžūlūs, agresyvūs ir turintys vieną aukščiausių intelekto koeficientą tarp visų pasaulio gyvūnų rūšių paukščiai. Turi gebą pasinaudoti tam tikrais „įrankiais“, kad pasiektų tikslą. Dalis šių paukščių negalėdami perskelti riešuto, jį numeta ant kelio, kad pervažiavusi mašina jį sutraiškytų ir po to viduje esančią valgomą dalį sulesa. Jie pasižymi labai gera atmintimi. Mokslininkų tyrimai parodė, kad varnos gali ne tik prisiminti žmonių veidus, bet ir slėpti savo maistą tam, kad jo nepaimtų kitos varnos ir kiti gyvūnai, ir vėliau jį susirasti. Naujosios Kaledonijos varnų (Corvus moneduloides) gabumai mokslininkams jau seniai ne paslaptis, kurios pačios naudoja bei gaminasi „instrumentus“ vabzdžių gaudymui. Yra nustatyta, kad šios varnos susirenka į bendras „vakarienes“, per kurias vienos iš kitų mokosi naujų gudrybių. Dažniausiai jos bendrauja su tos pačios šeimos nariais, o svetimų privengia. Jau anksčiau buvo iškelta hipotezė, kad šalia žmonijos bei žmogbeždžionių, dar ir Naujosios Kaledonijos varnos turi tam tikras „technologines kultūras“. O Vašingtono universiteto mokslininkas John’as Marzluff’as jau anksčiau yra nustatęs, kad varnos geba atskirti žmonių veidus ir įsidėmėti savo priešus. Tad jeigu žmogus joms padaro kažką blogo, net praėjus keleriems metams, varnos atsimena jo veidą ir gali kerštauti. Vienoje Ezopo pasakėčioje pasakojama apie varną, norėjusią atsigerti iš ąsočio. Vandens buvo nedaug ir varna negalėjo jo pasiekti. Parversti ąsočio taip pat nepavyko, tad varna nusprendė į ąsotį primesti akmenėlių, kad pakiltų vandens lygis. Šiam pasakojimui daugiau nei 2500 metų. Anglijoje esančio Kembridžo universiteto mokslininkai bandymuose su varnomis pakartojo pasakėčioje aprašomą įvykį – varnos būtent taip ir pasielgė kaip pasakojama Ezopo pasakėčioje. Nepamokytos jos ėmė mesti į vamzdelį akmenis, kad pakiltų vanduo ir pasiektų jame esantį maistą.
Mityba
Minta įvairiu maistu, tiek augaliniu, tiek gyvuliniu – vaisiais, pelėmis, kiaušiniais, sėklomis, varlėmis, dvėseliena, smulkesniais paukščiais ir jų jaunikliais, kirmėlėmis, žuvimis, moliuskais, vabzdžiais. Maisto įvairovė priklauso ir nuo varnų genties paukščių rūšių gyvenamo geografinio regiono, biotopo bei maisto šaltinių gausumo.
Varnų priešai
Pagrindinis priešas žmogus. Iš kitų jų priešų, tai didesni pelėdiniai paukščiai, vištvanagiai, raudonuodegiai suopiai (Buteo jamaicensis), raudonpečiai suopiai (Buteo lineatus).
Kiti faktai
Varnų rūšys turi labai gerą regą bei puikią klausą. Šios rūšys turi panašų kranksėjimą. Skrenda apie 48 km/val. greičiu, o trumpuose nuotoliuose gali skristi iki 96 km/val. greičiu.
Paplitimas
Varnų gentis paplitusi Europoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje, Afrikoje, Australijoje ir Okeanijoje.
Varnų genties rūšys Lietuvoje
Lietuvoje gyvena 4 rūšys:
Varnų genties pogentės ir rūšys
Varnų gentyje dvi pogentės ir 43 rūšys:
Kartais išskiriami į atskirą varninių (Corvidae) šeimos, ragasnapių kranklių (Corvultur) gentį. Pogentės rūšys paplitę rytų ir pietryčių Afrikoje.
Varnų genties rūšys pagal rastas fosilijas
Pagal fosilijų iškasenas identifikuotos varnų išnykusios rūšys:
Ramunė Kmieliauskaitė
Ramunė Aldona Kmieliauskaitė (1960 m. birželio 22 d. Vilniuje – 2020 m. gegužės 13 d. ten pat ) – Lietuvos grafikė, akvarelininkė.
Biografija
Tėvas Antanas Kmieliauskas. 1984 m. baigė grafiką Lietuvos dailės institute. Nuo 1992 m. Lietuvos akvarelininkų grupuotės AQUA narė.
Palaidota Antakalnio kapinėse, Menininkų kalnelyje.
Kūryba
Kūrė daugiausia akvareles, ryški senovės kinų ir japonų, impresionistų ir postimpresionistų kūrybos įtaka. Sukūrė savitą stilių: akvarelės panašios į arabeskas, būdingi šiltų ir šaltų tonų deriniai, virpantys arba spontaniški peršviečiami potėpiai, įvairios faktūros, laisva kompozicija, vyrauja augalų, dažniausiai gėlių motyvai. Sukūrė estampų, ekslibrisų. Akvarelėmis iliustravo knygų (Silvija Laurenčikaitė. Mano laiko spalvos, 1999 m., kt.).
Nuo 1984 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos:
Kūrinių turi Lietuvos ir užsienio muziejai.
Jelgavos apskritis
Jelgavos apskritis (, XIX a. Duobelės apskritis, vėliau Mintaujos apskritis) – buvęs administracinis vienetas Latvijos Žiemgaloje. Centras – Jelgava, XIX a. – Duobelė.
Istorija
Apskritis įkurta 1819 m. Duobelės vardu ir priklausė Kuršo gubernijai. XIX a. pabaigoje centras perkeltas į Mintaują, todėl apskritis irgi pervadinta Mintaujos vardu.
XX a. tarpukariu apskrities plotas buvo 3519,6 km². Apskrityje buvo 3 miestai ir 41 valsčius. Ji ribojosi su Tukumo apskritimi, Kuldygos apskritimi, Rygos apskritimi, Bauskės apskritimi, trumpai su Liepojos apskritimi, bei su Lietuva. Stambesnės gyvenvietės: Jelgava, Duobelė, Aucė, Bėnė, Eleja ir Ruba.
Breilos apskritis
Breilos apskritis  – apskritis rytų Rumunijoje, Muntenijos regione. Tai 32-a pagal plotą ir 30-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Breila.
Geografija
Apskrities paviršius lygus, čia driekiasi derlinga Beregano lyguma. Rytiniu pakraščiu teka Dunojus, suformuodamas Didžiąją Breilos salą. Iš šiaurės atiteka Siretas, o iš vakarų – Buzeu.
Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 1 savivaldybę, 3 miestelius ir 40 bendruomenių.
Žalgirio mūšis
Žalgirio mūšis – 1410 m. liepos 15 d. netoli Tanenbergo ir Griunvaldo (Žalgirio) vykęs mūšis tarp jungtinių Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos Karalystės pajėgų ir Kryžiuočių ordino.
Šis mūšis buvo ilgo karinio konflikto tarp Kryžiuočių ordino ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, taip pat latentinės Ordino ir Lenkijos Karalystės priešpriešos, kulminacija. Mūšio metu sutriuškinus Ordino pajėgas prasidėjo Ordino valdžios Prūsijoje silpnėjimas, o Lietuvos ir Lenkijos valstybės tapo Europos didžiosiomis valstybėmis.
Žalgirio mūšis buvo vienas didžiausių Viduramžių riterių kariuomenių mūšių ir nuo XIX a. tapo Lenkijos ir Lietuvos nacionaliniu mitu. Įvairūs šaltiniai vertina, kad pusantros paros trukusiame mūšyje dalyvavo 25 000–85 000 žmonių, o žuvo – 15 000–50 000. Lietuvių-lenkų pusėje dalyvavo samdytos totorių, moldavų, čekų pajėgos, kryžiuočius parėmė riteriai iš įvairių Vakarų Europos šalių.
Mūšis įvyko lauke tuometinėje ordino teritorijoje, į pietvakarius nuo Olštyno, tarp Griunfeldo, Tanenbergo (dab. Stembarkas) ir Liudviksdorfo (dab. Lodvigovas) kaimelių (tuo metu − Prūsijoje, dabar − Lenkijos teritorijoje). Lenkų istoriografijoje šis mūšis minimas kaip Griunvaldo mūšis, lietuvių – Žalgirio mūšis ( „žalias“ + „miškas, giria“), Vokietijoje ir Vakarų šalyse – Tanenbergo mūšis (Tanenbergas – vietovė šalia Griunvaldo).
Mūšis buvo vienas iš didžiausių viduramžių Europoje ir yra laikomas svarbiausia pergale visame LDK gyvavimo laikotarpyje. Mūšiu, kaip įkvėpimu, remtasi kuriant romantines legendas, jis yra laikomas nacionaliniu pasididžiavimu, ilgainiui tapo reikšmingas simbolis kovai prieš įsibrovėlius.
Mūšio priešistorė
Tiesioginė konflikto priežastis buvo nuo 1410 m. Vokiečių Ordino ir Lenkijos ginčijamos Pomerelijos, taip pat Žemaitijos priklausomybės klausimas. 1402 m. Vokiečių ordinui atiteko į rytus nuo Odros esantis Noimarkas, į kurį pretendavo ir Lenkija. Šalių tarpusavio santykiai dar paaštrėjo.
1397 m. spalio 12 d. sudaryta Salyno sutartimi Vytautas pažadėjo Vokiečių Ordinui Žemaitiją. Nepaisant to Vytautas palaikė prieš Ordiną nusiteikusius žemaičius. 1408 m. žemaičiai sukilo prieš Ordiną, o juos aktyviai parėmė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas. Į konfliktą įsitraukė ir Lenkija. Didysis Ordino magistras Ulrichas fon Jungingenas buvo priverstas paskelbti Lenkijai ir Lietuvai karą. 1409 m. rudenį Ordino samdiniai užėmė Dobrynės žemę, o lengvai ginkluota kavalerija užpuolė Kujaviją ir apgulė Brombergą. Lenkai surengė kontrataką ir atsiėmė Brombergą. Žemaičiai užpuolė Klaipėdą, tačiau nei viena pusė nebuvo pasiruošusi didelio masto karui.
Spalio 8 d. buvo sudarytos paliaubos iki šv. Jono, t. y. kitų metų birželio 21 d. Sausio mėnesį paskutinį kartą buvo pabandyta pasiekti susitarimą. Tarpininkaujantis imperatorius Vencelis 1410 m. vasario 15 d. remdamasis Salyno sutartimi pripažino Žemaitiją Ordinui. Šio sprendimo Lenkijos didikai bei Vytautas nepripažino. Lenkija ir Lietuva ėmė ruoštis karui vasarą.
1410 m. vasaros žygio eiga
thumb|180px|Paminklas Žalgirio mūšiui Krokuvoje Abi pusės buvo tvirtai nusiteikusios pasiekti galutinį sprendimą 1410 m. vasaros žygio metu. 1409–1410 m. žiemą pasitarimo Lietuvos Brastoje metu buvo pasiūlytas žygio planas. Lietuvos ir Lenkijos pajėgos turėjo veikti koordinuotai. Pagal planą bendros Lietuvos ir Lenkijos pajėgos turėjo žygiuoti į Marienburgą, užimti Ordino sostinę ir taip pasiekti pergalę prieš Ordiną.
1410 m. pavasarį abi pusės ėmė rinkti pajėgas. Vokiečių Ordinas mobilizavo visų komtūrijų kariuomenę, taip pat nurodė karius surinkti miestams ir didikams. Livonijos magistras Conrad von Vytinghove atsisakė dalyvauti žygyje remdamasis su Vytautu sudarytomis paliaubomis. Visos ordino šakos nedalyvavimas paveikė jėgų balansą Vokiečių ordino nenaudai. Nežinodamas priešininko planų Ulrichas fon Jungingenas laukė puolimo iš Brombergo apylinkių arba iš Lietuvos.
1410 m. gegužės mėn. Vytautas per Jogailą už 20 tūkst. kapų grašių pasamdė čekų karių, o savo kariuomenės maitinimui surengė medžioklę Baltvyžio girioje ir prisūdė statines mėsos. Lenkijos karalius vėlyvą pavasarį lauko stovykloje į pietryčius nuo Lodzės laukė susirenkant iš visos Lenkijos sušauktos kariuomenės. Birželio 26 d. Lenkijos pagrindinė kariuomenė pradėjo žygį į šiaurę. 1410 m. birželio pabaigoje LDK kariuomenė prie Vyslos susijungė su Lenkijos kariuomene. Dalis Lenkijos kariuomenės susirinko prie Brombergo ir turėjo pulti Noimarką. Nukreipdami dėmesį žemaičiai turėjo puldinėti Ordino pilis.
Bendras žygis prasidėjo birželio 30 d., kai jungtinė Lenkijos ir Lietuvos kariuomenė persikėlė per Vyslą. Šalia Ordino sienos buvo įrengta įtvirtinta stovykla. Tik tuo metu Ordinas tiksliai sužinojo pagrindinių priešininko pajėgų susirinkimo vietą. Liepos 2 d. pagrindinė Ordino kariuomenė patraukė link Zoldau, netoli kurio jau buvo Ordino maršalo Frydricho fon Valenrodo dalinys. Į Ordino gilumą žygiuojanti Lenkijos ir Lietuvos kariuomenė vengė taktiškai nepalankios konfrontacijos su Ordino kariuomene. Sąjungininkai pabandė Ordino kariuomenę apeiti iš rytų, o liepos 8 d. puolė Zoldau ir Neidenburgą.
Armijų išsidėstymas prieš mūšį
Nors lietuvių-lenkų jungtinė kariuomenė turėjo daugiau karių (50 lenkų ir 40 lietuvių vėliavų, daugiau kaip 50 000 karių, prieš 32 000 kryžiuočių – 52 vėliavas), kryžiuočiai savo ginkluote ir šarvais turėjo pranašumą. Kryžiuočiai turėjo apie 100 patrankų, lietuviai ir lenkai – 17.
Žąsinai
Žąsinais vadinami kaimai:
Žalgirio mūšis
Kryžiuočiai
Kryžiuočiai įsirengė savo būstinę šalia Griunvaldo gyvenvietės. Kryžiuočiai tą dieną turėjo 21 000 puikiai ginkluotų kavaleristų, 6 000 sunkiai ginkluotų pėstininkų ir 5 000 mūšyje treniruotų tarnų, kurie buvo ginkluoti geriau nei daugelis lietuvių-lenkų pėstininkų. Iš viso apie 32 000 žmonių. Į pagalbą Teutonų ordinui buvo susirinkę riteriai iš visos Vakarų Europos. Tai – anglai, prancūzai, vengrai, austrai, bavarai, tiuringiečiai, čekai, liuksemburgiečiai, flamandai, olandai.
Vokiečiams vadovavo magistras Ulrichas fon Jungingenas, didysis maršalas Frydrichas fon Valenrodas, didysis vadas Kunas fon Lichtenšteinas ir aprūpinimo pajėgų maršalas Albrechtas fon Švarcenbergas.
Lenkai ir lietuviai
Už kelių kilometrų nuo kryžiuočių, šalia mažos gyvenvietės Tanenbergo, buvo įrengta lietuvių-lenkų būstinė. Lenkų armiją sudarė 18 000 riterių, 11 000 vasalų ir 4000 pėstininkų. Prie jų prisidėjo 11 000 Lietuvos riterių ir pėstininkų, 1100 totorių, ir apie 6000 čekų, rusų, moravų ir moldavų. Iš viso apie 51 000 žmonių. Brangios, sunkiosios kavalerijos buvo nedaug. Dauguma lietuvių ir lenkų pėstininkų buvo ginkluoti vėzdais, jų šarvai buvo gerokai prastesni nei kryžiuočių.
Politinis armijos vadovas buvo Lenkijos karalius Jogaila, kuriam tuo metu buvo apie 60 metų, mūšio lauke kariuomenei vadovavo panašaus amžiaus Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas.
Mūšis
thumb|200px|Anoniminis laiškas, perspėjantis didįjį Magistrą saugotis priešų apgaulingo atsitraukimo manevro panaudoto Didžiajame mūšyje (apie 1411-1413 m.) thumb|200px|Mūšio pradžia thumb|200px|Mūšio pabaiga
Manoma, kad Jogaila delsė norėdamas sulaukti derybų ir išvengti mūšio: jis tempė laiką, klausydamasis mišių ir šventindamas riterius. Pagal Jano Dlugošo kronikas, prieš mūšį riteriai giedojo garsiąją „Dievo motiną“ giesmę, paties istoriko įvardytą kaip „Karmen patrium“ – „Tėvynės giesmę“.
Kita vertus, diena buvo karšta ir riteriai saulėje laukdami mūšio pradžios nuvargo. Vytautui atrodė, kad žymiai svarbiau įveikti priešus kovoje, todėl jis, nesulaukęs Jogailos žodžio, rizikavo ir metė pirmyn LDK pajėgas, užpuldamas ir išblaškydamas kryžiuočių artileriją. Tai galėjo būti ir išankstinis susitarimas. Nors galiausiai ordino kariuomenė pralaimėjo, maždaug kas antras lietuvių karys nebegrįžo namo.
Lietuvių kariuomenei pradėjus puolimą, vokiečiai metė didžiąją dalį savo pajėgų kovai su lietuviais – apie 24 vėliavos kairiajame sparne pasitiko lietuvius, o tik 12 palikta dešiniajame sparne priešais lenkus. Lietuvių lengvoji kavalerija staigiu išpuoliu nusiaubė kryžiuočių artilerijos pozicijas. Po maždaug valandos, didelių nuostolių patyrę lietuviai ėmė trauktis, ir tik trys Smolensko vėliavos, vadovaujamos Jogailos brolio Lengvenio Algirdaičio, pasiliko pridengti įsitraukusių į kovą lenkų šoną.
Pasak daugelio istorikų, rašytiniai šaltiniai rodo, kad lietuvių atsitraukimas buvo iš anksto suplanuotas Vytauto manevras. Naudojant apgaulingą, ankstesniuose mūšiuose išmoktą bėgimo iš lauko taktiką, išblaškyta besivejanti ordino kariuomenės dalis.
1963 m. Ordino archyve Gėtingene, švedų mokslininko prof. Sveno Ekdalio surastame Vokiečių ordino didžiajam magistrui adresuotame anonimo laiške, parašytame jau po Žalgirio mūšio, rašoma:
''„Mielas pone magistre… Ir įsakykite savo vadams, kad jie paklustų ir pasiliktų tose pozicijose, į kurias yra pasiųsti. Gali atsitikti taip, kad jūsų priešai mėgins apsimesti, jog viena arba dvi vėliavos bėga, bet tai yra planas, kuriuo jie nori suardyti jūsų eiles, nes žmonės labai mėgsta vytis, kaip tai ir atsitiko didžiajame mūšyje. Taigi įsakykite griežčiausiai, kad jie elgtųsi taip: jūsų žmonės privalo pasilikti savo eilėse. Jeigu vėliava arba eilė supras tą mintį, tai žmonės taip greitai nežus…“''
Laiško stilius toks, lyg autorius norėtų pasakyti, kad iš tikrųjų tokios pastabos net nebūtinos, tačiau, kadangi klaida jau kartą mūšyje ties Žalgiriu (in dem grossen streythe) padaryta, ji jokiu būdu neturėtų būti pakartota. Šią nuomonę patvirtina ir faktas, kad Vytautas dar gegužės mėnesį už 20 tūkst. kapų grašių per Jogailą pasamdė čekų karių, tarp kurių buvo ir Janas Žižka. Mūšio pradžioje čekai, stovėję už lietuvių vėliavų, pasitraukė į miškelį, o Vytautui po atsitraukimo manevro smogus į kryžiuočių užnugarį, atakavo iš kitos pusės. Tai atitinka išankstinį gudrų priešo gretų išblaškymo ir sinchroniškos baigiamosios atakos iš dviejų pusių planą. Įsitraukus lenkams, ordinas dar metė į kovą rezervines 16 vėliavų, tačiau rezervu pasinaudojo ir lenkai, tad jungtinė kariuomenė įgavo persvarą, kuri buvo išlaikyta iki mūšio galo.
Mūšyje žuvo ordino magistras, virš 200 riterių.
Mūšio pasekmės
Po mūšio Lenkijos ir Lietuvos kariuomenė užėmė daugelį Prūsijos pilių ir pradėjo Marienburgo apgultį. Po dviejų mėnesių apgulties, Marienburgo paimti nepavykus, teko atsitraukti. Netrukus buvo prarastos ir prieš tai užimtos pilys. Gruodžio 9 d. abi pusės paskelbė paliaubas. 1411 m. vasario 1 d. tarp konflikto dalyvių buvo pasirašyta Torūnės taika, pagal kurią Žemaitija iki gyvos galvos užleista Vytautui, Lenkijai atiteko Dobrynė, Kryžiuočių ordinas Lenkijai ir Lietuvai sumokėjo šešių milijonų grašių kontribuciją.
Pavadinimai
Mūšis vyko lauke tarp trijų kaimų: Griunvaldo vakaruose, Tanenbergo šiaurės rytuose ir Liudviksdorfo pietuose. Lenkijos karalius Jogaila įvardino kaip in loco conflictus nostri, quem cum Cruciferis de Prusia habuimus, dicto Grunenvelt. Vėliau lenkų metraštininkai interpretavo žodį „Grunenvelt“ kaip „Grünwald“, žalias miškas (vok.). Jų pavyzdžiu pasekė lietuviai, išversdami pavadinimą į „Žalgiris“. Vokiečiai mūšį pavadino Tanenbergo („eglės kalva“ arba „pušies kalva“ vok.) vardu. Dėl to mūšis yra vadinamas trimis vardais: Žalgirio, Griunvaldo ir Tanenbergo.
Kazimieras Liaudis
Kazimieras Liaudis (1901 m. sausio 10 d. Baisogaloje, Kauno gubernija – 1989 m. gegužės 25 d. Vilniuje) – Lietuvos sovietinis veikėjas, KGB generolas majoras.
Biografija
1944 m. grįžo į Lietuvą, LKP(b) Biržų apskrities komiteto sekretorius. 1944–1945 m. LKP(b) CK sekretorius, atsakingas už žemės ūkį, 1945–1947 m. LKP(b) CK 3-asis sekretorius. 1947–1950 m. LSSR žemės ūkio ministras ir Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas. Vadovavo prievartinei valstiečių ūkių kolektyvizacijai ir trėmimams. 1948–1950 m. LSSR Ministrų tarybos ir LKP CK įgaliotinis trėmimams Zarasų, Rokiškio, Utenos, Anykščių, Ukmergės apskrityse, 1950–1953 m. Klaipėdos srityje. 1950–1953 m. LKP Klaipėdos srities komiteto I sekretorius, 1953–1954 m. LKP CK II sekretorius. 1954 m. LSSR vidaus reikalų ministras, 1954–1959 m. LSSR KGB pirmininkas, 1956 m. KGB generolas majoras. Plėtė KGB agentūrą Vilniuje ir Kaune, didino padalinius rajonuose, bet nesugebėjo sulaikyti Lietuvoje stiprėjančių lietuvių patriotizmo, tautinio atgimimo tendencijų. 1960 m. iš LSSR KGB pirmininko pareigų atleistas.
1944–1959 m. LKP CK ir CK biuro narys, 1960–1986 m. LKP Revizijos komisijos pirmininkas. 1946–1954 m. SSRS AT, 1951–1959 m. ir 1963–1989 m. LSSR AT deputatas. 1976 m. Socialistinio darbo didvyris.
Ispanijos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Ispanijos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Progreso mitas
Progreso mitas - idėja, neigianti plačiai priimtą koncepciją, kad visa ar dalis žmonijos išgyveno pozityvią evoliuciją ir toliau evoliucionuoja bei evoliucionuos pozityvia linkme.
Progreso mitas studijuojamas įvairiomis plotmėmis: psichologine, teologine, moksline. Britų psichoanalitiko Montague David Eder teigimu civilizacijos progresas veda prie vis didesnio žmonių nelaimingumo, prarastos aplinkos kontrolės. Progresą, kaip mitą, skelbia anarchoprimityvizmo, neoludizmo, kitų antimodernistinių judėjimų atstovai.
Zahlė
Zahlė arba Zachla  – Libano miestas, Bekos muchafazos sostinė ir jos didžiausias miestas. Turėdamas maždaug 50 000 gyventojų, Zahlė yra trečias pagal dydį miestas Libane, po Beiruto ir Tripolio. Miestas yra 55 km atstumu nuo sostinės, šalia Beiruto-Damaskuso kelio, Libano klanų ir Bekos plynaukštės sandūroje, 1 000 m aukštyje. Zahlė žinoma kaip „Bekos nuotaka” ir „Džordžo kaimynas” dėl geografinės padėties ir patrauklumo bei vyno ir poezijos. Taip pat miestas žymus savo regione dėl patrauklaus klimato, nesuskaičiuojamų paupio restoranų ir kokybiško arako. Gyventojai daugiausia graikų katalikai ir vadinami zahlaviais.
Pavadinimo kilmė
Pavadinimas Zahlė kilo iš arabiško veiksmažodžio زحلة zahhala, kuris reiškė čiuožti, išstumti. Atsitiktinės nuošliaužos, kurios susidarė aplink miestą esančiuose iškirstuose miškuose ir yra šio pavadinimo kilmė.
Palaukių šv. Pranciškaus koplyčia
'''Palaukių šv. Pranciškaus koplyčia''' – veikianti koplyčia Palaukių kaime, Karsakiškio seniūnijoje, Panevėžio rajone. Medinė koplyčia stovi kaimo kapinėse, šalia kelio. Kapinės dar veikiančios, bet čia dabar laidojama tik senosiose kapavietėse. Priklauso Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus parapijai. Koplyčiai suteiktas Šv. Pranciškaus vardas. Ji garsėja šv. Pranciškaus Asyžiečio atlaidais, į kuriuos renkasi tikintieji iš aplinkinių kaimų, Panevėžio bei kitų vietovių, dalyvauja kaimyninės bažnyčios choras. Prie koplyčios auga didelė, išskirtinė pušis su rūpintojėliu šakose, kuri, spėjama, prieš šimtus metų sodinta ant maro aukų kapo.
Istorija
Palaukių kaimas minimas istorijos šaltiniuose nuo 1556 m., vykdant valakų reformą Upytės valsčiuje. Koplyčia pastatyta 1772 m.
II pasaulinio karo metais ties koplyčia, manoma, sprogo mina, kurios skeveldros susmigo į šalia buvusį pastatą. Išorės sienų rąstus vėliau paslėpė naujos lentos, uždengusios koplyčios fasadą. Tačiau per langus skridusių skeveldrų pėdsakai matomi iki šių dienų. Likusios jais tankiai nusėtos vidaus sienos ir lubos. Pagal vietinių žmonių prisiminimus, pokaryje į koplyčios langus galėjo nusitaikyti ir paleisti seriją kulkų šiose apylinkėse siautę stribai, įtarę ten slepiantis partizanus. Kulkų žymių daugiau matyti choristų balkone. Kulkomis apšaudytas ir kapinėse stovintis akmeninis paminklas. Tai iš gretimo Vepų kaimo pakelės atgabentas pavasarininkų pastatytas paminklas. Po 1970 m. vietos kolūkio pirmininko prašymu paminklas buvo kranu nukeltas ir pastatytas Palaukių kapinėse šalia kitų kapų. Šį savo darbą prisiminė tuometis krano vairuotojas iš Tiltagalių.
2021 m. Palaukių koplyčia Karsakiškio parapijos klebono rūpesčiu buvo suremontuota: perdažytas pastatas, sutvarkytas stogas, pakeista elektros instaliacija. Dar tvirtos koplyčios lubos, taip pat sienos paliktos tokios pačios, su apšaudymų žymėmis, nuo apylinkėse praūžusio paskutinio karo laikų. Remonto darbams pinigų paaukojo viena Karsakiškio seniūnijos giminė, minėjusi artimojo mirties metines.
Architektūra
Koplyčios pastatas yra 12x7 m dydžio, stačiakampio plano, su apside, priekiniu fasadu atgręžtas į plentą (pietų pusę). Dvišlaičio stogo priekyje iškilęs varpinės bokštelis su varpeliu. Smailę vainikuoja geležinis kryžius su spinduliais. Apsidę dengia trišlaitis stogas. Dešinėje pusėje nuo altoriaus pristatyta zakristija. Sienos ir trikampis frontonas iki remonto buvo apkalti statmenai su lentelėmis. Pagrindinės durys dvivėrės, puoštos dekoratyviniais rombais. Vienanavė koplyčia užsibaigia trisiene presbiterija. Viduje yra balkonas chorui su medinės arkados tvorele.
Dubriškis (Anykščiai)
Dubriškis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Troškūnų.
Eleftheria Eleftheriou
Eleftheria „Elle“ Eleftheriou (g. 1989 m. gegužės 12 d.) – Kipro-Graikijos dainininkė ir aktorė, kuri išgarsėjo Graikijoje ir Kipre po dalyvavimo Graikijos „X Factor“ antrajame sezone.
Eleftheria anksčiau dalyvavo Kipro nacionaliniame finale į 2006 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą su daina „Play That Melody To Me“, kurią atliko kartu su Maria Zorli ir užėmusios septintą vietą. Eleftheria atstovavo Graikijai 2012 m. Eurovizijoje su daina „Aphrodisiac“, ji finale užėmė 17 vietą (žiūrovų balsavimu užėmė 9 vietą).
Pronckai
Pronckai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 16 km į pietus nuo Seinų ir 97 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Mažoji šimtūnė
Mažoji šimtūnė (Centunculus minimus) – raktažolinių (Primulaceae) šeimos monotipinės šimtūnės (Centunculus) genties augalų rūšis. Genties pavadinimas kilęs iš lotyniškaI centunculus – kažkosios šliaužiančios dirvinės žolės vardas, minimas Plinijaus raštuose; lotyniškai centunculus – skudurėlis, mažybinė forma žodžio cento – skarmalas (bet ne centum – šimtas), todėl vardas šimtūnė neatitinka prasmės. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Biologija
thumb|left|190px| Tai vienmetis, 2–8 cm aukščio plikas augalas. Stiebas status, kartais šakotas. Lapai kiaušiniški, lygiakraščiai, trumpakočiai, 3–6 mm ilgio.
Žiedai pavieniai, smulkūs ir neišvaizdūs, bekočiai arba trumpais koteliais. Jie išsiskleidžia tik vidurdienį. Taurėlapiai linijiški arba lancetiški, smailiomis viršūnėmis, iki 3 mm ilgio. Vainikėlis baltas arba rausvas, trumpesnis už taurelę. Kuokeliai trumpakočiai.
Žydi nuo gegužės iki rugsėjo mėnesio. Vaisius – dėžutė, rutuliška, gelsva, su lygia sienele. Sėklos apie 0,5 mm ilgio, elipsiškos arba kiaušiniškos, tribriaunės, smulkiai karpotos.
Paplitimas ir augavietės
Paplitusi Europoje, Šiaurės Afrikoje, Amerikoje, Mažojoje Azijoje. Lietuvoje reta, tačiau dėl smulkumo gali būti nepastebima ir taip labiau išplitusi.
Žasliai (reikšmės)
Žasliais vadinama:
Livingston FC
Livingstono FC – Škotijos futbolo klubas iš Livingstono.
Istorija
Klubas įkurtas 1943 m. Edinburge ir tuo metu vadinosi Ferranti Thistle FC.
1974 m. pakito pavadinimas ir klubas pasivadino Meadowbank Thistle FC.
Agluonėnų apylinkė
Agluonėnų apylinkė (iki 1971 m. Aglonėnų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Priekulės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Priekulės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Priekulės apylinkės ir dalis Pėžaičių apylinkės, 1963 m. – visa Pėžaičių apylinkė ir dalis Grobštų apylinkės, o Agluonėnų apylinkės dalis perduota Priekulės apylinkei. 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas.
Eurotunelis
right thumb|200px Eurotunelis, tunelis per Lamanšą ( arba Euro Tunnel, ) – geležinkelio tunelis, jungiantis kontinentinę Europą su Britanijos sala, nutiestas per Lamanšo sąsiaurį. Vienas iš žymiausių XX a. statinių. Ilgą laiką buvo ilgiausias pasaulio tunelis (dabar Seikan Tunnel, Japonija).
Tunelio ilgis apie 50,5 km. 37,9 km yra po vandeniu (didžiausias rodiklis).
Lukna (Anykščiai)
Lukna – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Skiemonių.
Eurotunelis
Statybos pabaiga – 1994.
Ankstesni tunelio projektai
thumb|200px|Tunelio brėžinys ([[XIX amžius|XIX a.).]] Idėja sujungti kontinentinę Europą su Britanija nebuvo nauja.
1802 m. prancūzų inžinierius Albert Mathieu-Favier pasiūlė tunelio projektą. Juo turėjo važinėti arklių traukiami ekipažai. Numatyta tunelį apšviesti aliejaus lempomis. Kas tam tikrą atstumą buvo numatyti kaminai ventiliacijai, kurie turėjo išlįsti virš vandens. Tunelio samata siekė 1 mln. svarų sterlingų. Šį projektą Napoleonas pasiūlė Anglijai, tačiau vėliau nebuvo tariamasi.
1875 m. vienas pirmųjų metro (Londonas) statytojų Peter William Barlow pasiūlė nutiesti metalinio cilindro formos tunelį Lamanšo dugnu, kuriuo judėtų traukiniai, tačiau projektas buvo atmestas.
1876 m. pagal Prancūzijos ir Anglijos susitarimą vyko geologiniai tyrimai. Gruodžio 21 d. prancūzai pradėjo kasti tunelį netoli Sangat miestelio. 1883 m. kovo 18 darbus teko nutraukti, nes anglai išsigando, jog tai bus lengvas ir paprastas kelias užpulti šalį. Tuo metu tunelio jau buvo iškasta 2026 m anglų ir 1829 m prancūzų pusėse.
1922 m. darbai buvo pradėti iš naujo šalia Folkestone miestelio Anglijoje. Tačiau, iškasus 128 m, tunelio darbai buvo vėl sustabdyti dėl politinių motyvų.
Tunelio statyba
thumb|200px|Tunelio terminalas [[Folkestone (Jungtinė Karalystė).]]
Projektas
1984 m. Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės valdžia suprato, jog nesugebės iškasti tunelio, nepritraukusios privačių investicijų. Pasirinkus vieną iš artimiausių 1973 m. idėjai projektų, abi vyriausybės 1987 m. vasario 12 d. ratifikavo tunelio statybos sutartį.
Tunelis turėjo sujungti Kalė (Prancūzija) ir Folkestone (Anglija) miestus. Įdomu tai, kad šis kelias yra ilgiausias iš tuomet keturių siūlytų. Buvo numatyta tunelį kloti lengvesniame kasti geologiniame kreidos sluoksnyje.
Statyba
Pagrindiniu tunelio rangovu tapo anglų ir prancūzų konsorciumas TransManche Link. Jį sudarė 10 statybos kompanijų ir 5 investiciniai bankai.
Tunelio kasimo darbams buvo suprojektuotos ir pagaminta 11 specialių kasimo mašinų. Jos veikė besisukančio cilindro frezavimo principu ir per 1 sekundę apsisukdavo 2-3 kartus apie savo ašį. Mašinos veikimo metu sienos buvo tvirtinamos specialiais betoniniais segmentais, iš kurių susiformuodavo išorinis tunelio apvalkalas. Apskaičiuota, jog vienos iš betoninių segmentų dalies atkarpa buvo sumontuojama per ~50 min. Taip pat žinoma, jog kasantieji iš Anglijos pusės nutiesdavo apie 150 m per savaitę. Tuo tarpu „prancūziškoji“ pusė – 110 m. Tai lėmė skirtingas gruntas ir mašinų ypatybės. Pasibaigus darbams šias mašinas prancūzai išvežė, o britai su jomis iškasė papildomas atšakas į šonus ir ten paliko.
Tam, kad iš abiejų pusių kasamas tunelis susijungtų tiksliai, buvo naudojama lazerinė pozicionavimo sistema. Padedant šiai sistemai abi pusės susitiko numatytame taške 1990 m. gruodžio 1 d. apie 40 m žemiau sąsiaurio dugno. Nukrypimas buvo palyginus mažas: 358 mm pagal horizontalę ir 58 mm pagal vertikalę. Anglų pusė buvo iškasusi 84 km, o prancūzų – 69 km. Sujungus tunelį, paskutinius metrus anglų ir prancūzų darbininkai prakasė su kirtikliais ir kastuvais.
Tunelio kasimo metu buvo iškasta apie 80 mln. tonų iškasenų. Prancūzai jas išpylė į sąsiaurį, o anglai supylė dirbtinį 360 000 m² pločio Šekspyro vardo iškyšulį, kuriame įrengė parką.
Projektas buvo įgyvendintas per 7 metus. Iš viso jame dalyvavo 13 tūkstančių žmonių.
1994 m. gegužės 6 d. tunelis iškilmingai atidarytas. Juostelę perkirpo Didžiosios Britanijos karalienė Elžbieta II ir Prancūzijos prezidentas Fransua Miteranas.
Saugumas
thumb|200px|Tunelio pjūvis. A – pagrindiniai tuneliai, B – aptarnavimo tunelis, C – avariniai praėjimai, D – ventiliacinė sistema. Eurotunelis susideda iš trijų tunelių – du pagrindiniai išorėje ir vienas tarnybinis per vidurį. Visi trys tuneliai kas 375 metrus yra sujungti praėjimais, kurie skirti tunelį prižiūrintiems darbininkams. Avarijos metu jais numatyta evakuoti keleivius. Du pagrindiniai tuneliai kas 250 metrų sujungti specialia ventiliacijos sistema.
1996 m. lapkričio 18 d. pirmosios avarijos metu vežančiame krovininius automobilius traukinyje įvyko gaisras. 34 keleiviai buvo evakuoti į gretimą tunelį, kuriuo juos išvežė prancūzų gelbėjimo komanda. Gaisrininkų komanda gaisrą gesino kelias valandas. Stipriai pažeista apie 200 m tunelio, dar 200 m – dalinai. Tunelio konstrukcijos ir gelbėjimo tarnybų darbo dėka aukų nebuvo.
Antrosios avarijos metu (2001 m. spalio 10 d.) tunelio viduryje dėl techninio gedimo sustojo keleivinis traukinys. Žmonės tunelyje praleido apie 5 valandas ir buvo evakuoti kitu tuneliu.
Transporto sistema
thumb|200px|Eurotunnel Shuttle vagono interjeras Tuneliu kursuoja traukiniai. Jie gabena keleivius, krovinius. Didžiausias greitis tunelyje sieka apie 350 km/h. Dėl tokio greičio bėgiai įkaista, kuriuos atvėsina speciali šaldymo sistema. Traukiniai yra varomi elektra. Nuo Paryžiaus iki Londono kelionė užtrunka apie 2:35 valandos. Eurostar traukinys patį tunelį pravažiuoja per 20 min., Shuttle traukinys – per 35 min.
Tuneliu kursuoja 4 tipų traukiniai:
Paprastosios nernės
Paprastosios nernės (Pomadasys) - ešerių kriuksių (Haemulidae) šeimos žuvų gentis.
Eurotunelis
Transporto sistema
Greitaeigių traukinių greitis tunelyje sumažinamas iki 160 km/h, nors tokių traukinių kreiserinis greitis yra 300 km/h.
2004 metais Eurotuneliu buvo pervežti 2 276 675 keleiviai, 2 101 323 automobiliai, 1 281 207 sunkvežimiai su priekabomis, 63 467 autobusai.
Finansavimas
Finansavimas – viena iš opiausių Eurotunelio problemų. Tunelio statyba kainavo apie 10 milijardų svarų sterlingų. Nors juo pervežama apie 66 % visų geležinkeliais vežamų krovinių iš Europos į Britaniją, tunelis yra nuostolingas.