cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tibeto kalnynas
Tibeto kalnynas arba Tibeto plynaukštė, Tibeto–Činghajaus kalnynas,  – kalnų sistema Centrinėje Azijoje, Kinijoje (Tibeto AR, Činghajaus prov.), ir Indijoje (dalis Džamu ir Kašmyro provincijos), beveik sutampanti su istoriniu Tibetu. Aukščiausia ir viena didžiausių kalnų sistemų (plynaukščių) pasaulyje, dažnai vadinama „pasaulio stogu“.
Plotas ~2 mln. km². Pietuose riboja Himalajai, šiaurėje – Kunlunas, vakaruose – Karakorumas, rytuose – Sino Tibeto kalnai. Vyrauja plokščios ir nedaug kalvotos aukštikalnių lygumos, iškilusios į 4000-5000 m aukštį, su kalnagūbriais, siekiančiais 6000-7000 m aukštį. Lygumas sudaro smiltainis, skalūnai, kalkakmenis, o kalnus – daugiausia gneisai ir granitas. Pietuose, palei Himalajus, Tibeto kalnynas leidžiasi į tektoninį lūžį – Transhimalajus.
Klimatas ryškiai kontinentinis, rūstus. Kritulių nuo 500–700 mm per metus pietuose, iki 100–200 mm šiaurėje. Žiemą sniego beveik nebūna. Sniego linija yra 5000-6000 m aukštyje (aukščiausia pasaulyje). Tangalo, Kailašo ir kituose kalnagūbriuose – ledynai. Daug ežerų (Namco, Selingas, Dangrajumas ir kt.). Tibeto kalnyne ištakas gauna daug didžiųjų Azijos upių: Indas, Brahmaputra, Salvinas, Mekongas, Jangdzė, Chvangchė. Vyrauja šaltosios kalnų pusdykumės ir dykumos, slėniuose – skurdūs krūmynai.
Braido ruožuotis
Braido ruožuotis (Balaenoptera brydei) – raukšlėtųjų banginių (Balaenopteridae) šeimos žinduolis, kuris labai panašus į kiek mažesnį savo gentainį – Braido nykštukinį ruožuotį.
Gyvūnui būdinga mėlynai pilka spalva, kuri kūno apačioje šviesesnė. Ant gerklės yra 40-70 raukšlių, ūsai su šiurkščiais šeriais. Ant nugaros yra mažas, pusmėnulio formos pelekas. Vandenyje paniręs išbūna iki 20 minučių.
Albinas Druktenis
Albinas Druktenis (g. 1951 m. lapkričio 24 d. Ivoniškiai, Šilalės raj.) – Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1969 m. baigė Laukuvos vidurinę mokyklą. 1975 m. baigė Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetus, 1986 m. filologijos mokslų kandidatas. Disertacija – „Objektiniai santykiai ir jų reiškimas dabartinėje lietuvių kalboje“.
1977–1980 m. ir nuo 1983 m. Klaipėdos fakultetų (nuo 1991 m. Klaipėdos universitetas) dėstytojas, nuo 1989 m. Lietuvių kalbos ir literatūros, nuo 1991 m. Lietuvių kalbos katedros vedėjas, nuo 1988 m. docentas.
Funkcinis socializmas
Funkcinis socializmas – socializmas, kuris gali susiformuoti kapitalizmui evoliucionuojant į socializmą keičiant ne nuosavybės santykius, o funkcijas. Hipotezė apie tokią galimybę pateikta švedų socialdemokratų teoretiko G. Adler-Karlsono 1967 m. išleistoje knygoje „Funkcinis socializmas. Švedų demokratinės socializacijos teorija“ (anglų k. 1968 m.).
Tai buvo trečiojo kelio tarp kraštutinių kairiųjų ir dešiniųjų politinių ir ekonominių pažiūrų paieška. Šios teorijos esmė telpa į keturias taisykles: Nuosavybė, ir socializuota, ir privataus kapitalo, ir mišri kapitalistinė, ir mišri socializuota, suprantama kaip funkcijų visuma. Bet kurios nuosavybės funkcija - gamybinė, valdymo, kontrolės, skirstymo, gali keistis.
Pavyzdžiui, kapitalistinės įmonės veikla gali būti pajungta visuomenės labui net nekeičiant nuosavybės formos – per valstybės reguliavimo ir ekonomikos programavimo sistemą. Tokiu būdu kapitalistas išsaugo formalią teisę į nuosavybę, bet visuomenė neleidžia jam jos panaudoti ne visuomenės interesams.
Funkcinio socializmo įrankiai yra mokesčių politika, valstybinis užimtumo reguliavimas, kainodaros ir atlyginimų reguliavimas ir kontrolė bei konsensuso tarp socialinių partnerių paieška.
Pavyzdžiui, namo savininkas gali pats gyventi name, išnuomoti jį ir pasinaudoti iš to gaunamomis pajamomis savo nuožiūra, nutraukti nuomos sutartį, jai pasibaigus, nugriauti ar perstatyti namą, parduoti jį ir gautus pinigus investuoti užsienyje, kad gautų didesnį pelną, tačiau jis negali namo išnuomoti didesne, negu valstybės nustatytas nuomos mokesčio didžiausias dydis, kaina, dalį gautų pajamų turi skirti mokesčiams, kurie būtini švietimo ar sveikatos apsaugos programoms finansuoti, negali nugriauti ar perstatyti namo taip, kaip pats sumąstė, jeigu tai prieštarauja visuomenės interesams, nesiderina prie greta esančių pastatų architektūros arba jeigu namas turi kultūros paveldo reikšmę. Taip pat jis negali išvyti nuomininko net pasibaigus nuomos sutarčiai, jeigu nuomininkas neturi kur gyventi.
Los Rioso provincija
Los Rioso provincija  – provincija vidurio vakarinėje Ekvadoro dalyje. Administracinis centras – Babahojas.
Geografija
Beveik visa provincijos teritorija išsidėsčiusi vakariniuose Andų kalnuose, apaugusiuose rūko miškais ir dažnai merkiamuose lietaus. Svarbiausios upės: Čipė, Babahojas, Kalopė, Kalavi, Umbė, La Lorena. Dažni smarkūs potvyniai.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 13 kantonų:
Podokarpų nacionalinis parkas
Podokarpų nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija pietų Ekvadore, Lochos (15 %) ir Samoros-Činčipės (85 %) provincijose. Plotas 146 280 km².
Parkas apima rytinius Andų kalnų šlaitus iki Nangaricos, Numbalos ir Lojolos upių baseinų. Nacionalinis parkas įsteigtas apsaugoti vienintelę šalyje podokarpų augavietę. Podokarpai yra vieninteliai spygliuočiai medžiai šalyje, čia jų auga 3 rūšys: Podocarpus glomeratus, alyvmedinis podokarpas (Podocarpus oleifolius) ir Podocarpus rospigliosi. Iš viso, parko kalnų rūko miškuose ir lygumų drėgnuosiuose miškuose auga apie 4000 augalų rūšių. Dažnas Ekvadoro nacionalinis medis kvapusis krotonmedis (Croton eluteria). Gausu įvairių orchidėjų.
Didelė gyvūnų įvairovė, daug retų, endeminių rūšių. Kalnuose sutinkamas akiniuotasis lokys, taip pat yra tapyrų, dėmėtųjų kačių, baltauodegių elnių, jaguarų, pumų, pudu, andinių akmengaidžių, kraksų ir kt.
Aukštikalnėse telkšo apie 100 ežerėlių, vadinamų Kompadrės lagūnomis. Nuo kalnų tekėdamos upės sudaro vaizdingus slenksčius ir krioklius. Svarbiausios parko upės yra Bombuskaras ir Chamboė.
Melniko Viešpaties Atsimainymo parapija
Melniko Viešpaties Atsimainymo parapija - parapija įkurta 1420 metais. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Semiatičės dekanatui.
Zanklevas
Zanklevas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Viznos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Viznos, apie 24 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 54 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Žilvinas Skačkauskas
Žilvinas Skačkauskas (g. 1951 m. rugsėjo 21 d. Suchorečjės kaime, Dunino apylinkė, Tugano rajonas, Tomsko sritis, Rusija) – Lietuvos rašytojas humoristas, vertėjas.
Biografija
Gimė tremtinių šeimoje, 1957 m. su šeima grįžo į Lietuvą. 1958-1969 m. mokėsi Radviliškio 2-oje vidurinėje mokykloje. 1975 m. baigė Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Istorijos fakultetą, įgijo vidurinės mokyklos istorijos ir visuomenės mokslų mokytojo kvalifikaciją. 1977–1979 m. stažavosi SSRS Mokslų akademijos Socialinių ir ekonomikos problemų institute Leningrade.
1980–1982 m. Šiaulių televizorių gamyklos sociologas. 1983–1992 m. dirbo laisvai samdomu statybininku Lietuvos kolūkiuose. 1993–1997 m. bendros Lietuvos ir Rusijos UAB „Akmena“ mūrininkas. 1998–2005 m. laisvai samdomas statybininkas Danijoje ir Norvegijoje. Nuo 2005 m. lapkričio mėn. UAB „Man įdomu“, leidžiančios žurnalą „Man įdomu“, direktorius.
1988 m. aktyvus Šiaulių sąjūdžio veikėjas, nuo 1991 m. LSDP Šiaulių skyriaus, nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų sąjungos narys.
Kūryba
Humoreskas rašo nuo 1980 m., jas spausdino leidiniai „Šluota“, „Nemunas“, „Komjaunimo tiesa“, „Švyturys“, „Gimtasis kraštas“, „Šiaulių naujienos“ ir kiti. Rašė scenarijus TV laidai „Šou bulvaras“ ir TV serialui „Kaimynai“. Literatų klubo „Verdenė” narys.
Liaudies partija
Liaudies partija  – XX a. pabaigos vokiečių socialdemokratų koncepcija, kad nuolat mažėjant tradicinių darbininkų skaičiui socialdemokratija nebegali atspindėti samdomojo darbo interesų, todėl socialdemokratų partijos nebeturi laikyti savęs vien tik darbininkų judėjimo dalimi ir privalo atspindėti visos liaudies interesus. Vėliau, buržuazinėms partijoms panaudojus šį terminą savo pavadinimuose, imtas vartoti kairiosios liaudies partijos terminas.
Flagmanas (laivas)
miniatiūra|Flagmanas „Viktorija“ Flagmanas, flagmano laivas – laivas, iš kurio vadovauja laivų junginio vadas, irgi vadinamas flagmanu, kuriame veikia jo štabas ir flagmano vadavietė. Flagmano laivas paprastai turi tam skirtas patalpas, ryšių ir valdymo įrangą.
Flagmano vadavietėje veikia štabo postai, joje būna ryšių karininkai iš sąveikaujančių laivyno, armijos ir aviacijos junginių ir dalinių.
Flagmano laivas paprastai turi iškėlęs junginio vado (flagmano) vėliavą. Flagmanas savo vadavietei paprastai pasirenka galingiausią, stambiausią, labiausiai prestižinį laivą.
Rokų šv. Antano Paduviečio bažnyčia
Bažnyčioje yra medinis altorius, sakykla, „Šventosios Šeimos" skulptūros, kryžius, balto gipso „Kryžiaus kelio“ stotys, iš dailės kūrinių – paveikslas „Šv. Antanas", du angelai iš gobeleno.
Rokų šv. Antano Paduviečio parapija įkurta 2005 m. rugsėjo 13 d. vyskupo Rimanto Norvilos dekretu. Prieš tai buvusiuose „Rokų keramikos“ kultūros namuose 1999 m. įkurta šv. Šeimos koplyčia.
Istorija
Rokų ir aplinkinių kaimų gyventojai dažniausiai eidavo melstis į Aukštosios Panemunės bažnyčią arba susirinkdavo per gegužines ir birželines pamaldas parapijiečių namuose giedoti giesmių ir litanijų.
1933 m. už suaukotus Rokų gyventojų pinigus buvo pastatytas kryžius šalia Kauno-Prienų kelio. Prie Rokų kaimo kryžiaus per Šeštines rokiečiai švęsdavo „kryžiavos" dienas. Sovietiniais metais kryžius buvo nuimtas nuo postamento. 1989 m. Rokų kryžius buvo atstatytas, atgimė tradicija giedoti „kryžiavos" dienas.
1998 m. rudenį Rokų gyventojai pradėjo rinkti parašus, kad Rokuose būtų įsteigta koplyčia. Tuščiuose AB „Rokų keramika" kabinetuose buvo įkurtas Kauno apskrities šeimos dvasinio ugdymo centras „Šeimyna". Nuo 1999 m. gegužės 1 d. rokiečiai „Šeimynoje" įrengė mažą altorėlį ir čia rinkosi melstis, giedoti. Tais pačiais metais vyskupas Juozas Žemaitis MIC palaimino koplyčios steigimą Rokuose. Koplyčioje buvo sukurti liturginiai baldai, kryžius (aut. Henrikas Ratautas), suburtas bažnytinis choras. 1999 m. spalio 31 d. koplyčia buvo pašventinta, jai suteiktas Šventosios Šeimos titulas.
2004 m. aktyvių parapijiečių iniciatyva vyskupui buvo įteiktas prašymas dėl parapijos steigimo. Parapija buvo įkurta 2005 m.
Grineliai
Grineliai – buvęs kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Pernaravos, prie Mėlupio upelio.
Istorija
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Preikapės.
Tungusų-mandžiūrų kalbos
Tungūzų-mandžiūrų kalbomis kalbama Rytų Sibire ir Šiaurės Rytų Kinijoje (Mandžiūrijoje). Paprastai jos priskiriamos Altajaus kalboms.
Chameleonas
Chameleonas gali reikšti:
Bhubanešvaras
Bhubanešvaras  – miestas Indijos rytuose, pakrantės lygumoje, 40 km nuo Bengalijos įlankos, Mahanadi upės deltoje; Orisos valstijos sostinė ir didžiausias miestas (aglomeracijoje – 1,46 mln. gyventojų).
Yra oro uostas, stotis prie Kolkatos-Čenajaus geležinkelio, plentų mazgas. Vystoma popieriaus pramonė. Prekyba ryžiais, džiutu. Vystomas turizmas. Bhubanešvare veikia 1943 m. įkurtas universitetas, Orisos žemės ūkio ir technologijų universitetas, fizikos institutas, Orisos muziejus.
Paveldas
Bhubanešvaras yra vienas svarbiausių Rytų Indijos religinių centrų; jame gausu sakraliosios architektūros paminklų (būdingas Kalingos stilius), kurie įsikūrę senojoje miesto dalyje. Mieste buvę ~7000 šventyklų, juosusių šventąjį tvenkinį, bet dabar išlikę 150: XI a. Lingaradžos šventykla (aukštis 55 m), VIII a. Parašuramešvaras, 950 m. Muktešvaros šventykla ir kt., daugiausia su Šivos kultu susijusios šventyklos. Jos monumentalios, bokštų pavidalo, gausiai dekoruotos skulptūriniais bareljefais. Naujojoje miesto dalyje yra M. K. Gandhi memorialinis parkas.
Jonas Macijauskas (1941)
Jonas Macijauskas (1941 m. kovo 2 d. Kretinga – 1997 m. ten pat) – Lietuvos muzikas, Kretingos raj. politinis ir visuomenės veikėjas, fotografas, kolekcininkas.
Biografija
Baigęs Kretingos vidurinę mokyklą, studijavo Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje. Dirbo Kretingos raj. kultūros skyriaus inspektoriumi, vėliau – Rūdaičių ir Darbėnų kultūros namuose, Kretingos muzikos mokykloje, technikume, vadovavo „Laisvės“ vilnos audinių fabriko meno saviveiklos kolektyvui, daug metų grojo Klaipėdos ir Palangos restoranuose. Paskutine jo darboviete tapo Kretingos kultūros rūmai. Atgimimo metais aktyviai įsijungė į visuomeninę veiklą, 1990–1995 m. Kretingos miesto tarybos deputatas.
1976 m. susidomėjo menine fotografija, dalyvavo parodose. Rinko senas knygas, dokumentinius kino filmus, virdulius, lygintuvus, plokšteles, patefonus ir radijo imtuvus, kuriuos pats taisė. Surinktą plokštelių, patefonų, radijo imtuvų kolekciją testamentu dovanojo Kretingos muziejui. Tarp jų – XX a. pirmoje pusėje pagaminti „His Master‘s Voice“ ir „Viva tonal Columbia Gramophone“ firmų patefonai, radijo imtuvas „Blaupunkt“, pagamintas Vokietijoje.
Tiurkų kalbos
Paplitimas
Tiurkų kalbos vartojamos Turkijoje (46,27 mln.), Azerbaidžane (6,06 mln.), Kazachstane (5,29 mln.), Kirgizijoje (2,44 mln.), Turkmėnijoje (3,43 mln.), Uzbekijoje (16,5 mln.), Rusijoje (Baškirijoje, Kalmukijoje, Tatarstane, Tuvoje, Čiuvašijoje, Jakutijoje, Kalnų Altajuje, Chakasijoje), Irane (pietų azerų, ~23,5 mln. gyv.), Afganistane (pietų uzbekų 1,4 mln. gyv., turkmėnų 500 tūkst gyv., kirgizų, pietų azerų, uigūrų), Mongolijoje (kazachų, uigūrų), Kinijoje, Bulgarijoje, Rumunijoje, buv. Jugoslavijoje, Albanijoje, Lietuvoje (totorių 464 gyv., azerų 420 gyv., karaimų 118 gyv.), Moldavijoje (gagaūzų 130 tūkst. gyv.), Šiaurinėje Kipro dalyje, Uigūrų autonominėje srityje Kinijoje (uigūrų 7,21 mln. gyv.), Irake (pietų azerų, 300–900 tūkst. gyv.), Sirijoje (pietų azerų ~ 30 tūkst. gyv.), Vokietijoje (turkų 2,1 mln. gyv.) bei kitose valstybėse.
Klasifikacija
Kadangi tiurkų gentys ir jų kalbos per amžius maišėsi viena su kita, tiurkų kalbų klasifikacija yra sudėtinga. Žemiau pateikiamas supaprastintas variantas:
Saulius Barauskis
Saulius Barauskis (g. 1965 m. rugpjūčio 5 d. Pavyduose, Kelmės rajonas) – Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
Partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Kelmės rajono skyriaus narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Daiva, vaikai Rūta, Arnoldas.
Aforizmas
Pavyzdžiai
Aforizmo sąvoką pirmą kartą panaudojo Hipokratas.
Aforizmo nederėtų painioti su aksioma, kuri yra teiginys, kurio teisingumas matomas be įrodymo.
Aforizmai lietuvių literatūroje
Jau Jono Bretkūno kūrinyje „Postilė“, Konstantino Sirvydo žodyne, Adomo Fridriko Šimelpenigio jaunesniojo redaguotoje 1755 m. „Biblijos“ prakalboje yra randama aforizmų pėdsakų. Savarankiškais kūriniais aforizmai buvo pradėti vartoti XIX a. pradžioje. Apie 1813 m. buvo sudarytas anoniminis rankraštis „Prižodei, arba Trumpas o tikras pamokslas dėl apsiėjimo ant svieto pagal reikalų dvasiškų ir svietiškų“. Šiame rankraštyje tarp liaudies patarlių ir priežodžių yra pateikiama ir aforizmų.
Nuo XIX a. vidurio aforizmai buvo pradėti spausdinti kalendoriuose, periodinėje spaudoje. Juos spausdino Laurynas Ivinskis, Serafinas Laurynas Kušeliauskas ir kiti. Pirmieji aforizmai lietuvių literatūroje buvo anoniminiai.
Pirmasis literatūrinis aforizmų rinkinys buvo išleista 1900 m. „Epikteto aforizmams“, parengė Petras Vileišis.
Kiti lietuviškų aforizmų rinkiniai:
Aforizmus rašė Vladas Jonas Gurnevičius, Leonas Bušma, Irena Jašinskaitė, Jeronimas Laucius, Bronius Jauniškis, Johana Blinstrubaitė ir kiti autoriai.
1938 m. Nobelio premijos laureatai
1938 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Trasa Montjuic Park
Trasa Montjuich (Circuit de Montjuic, tariama „Monžuík“) – trasa Barselonoje, Katalonijoje, Ispanijoje, kurioje vyko Formulės 1 Ispanijos Grand Prix.
KrAZ-214
KrAZ-214 – padidinto pravažumo krovininis automobilis, 6 varomaisiais ratais. Skirtas pervežti kroviniams ir priekabų nuo 15 iki 50 tonų, priklausomai nuo kelio sąlygų, vilkimui.
Trasa Montjuic Park
Istorija
Jau 1932 lenktynės buvo rengiamos Montjuic parke. 1968 trasa pasirenkama, kaip Ispanijos Grand Prix pravedimo vieta, kurioje 1969 ir įvyko lenktynės. Trasa pasižymėjo labai lėtais ir labai greitais posūkiais. Taip pat joje buvo važiuojama prieš laikrodžio rodyklę. 1975 įvyko tragedija, kai pilotui Rolf Stommelen išslydus iš trasos žuvo penki žiūrovai. Po incidento trasoje nebebuvo rengiamos F1 GP lenktynės.
Adresas
Montjuich Park
KrAZ-214
Istorija
Sunkvežimis buvo sukurtas 1951 m. Jaroslavlio automobilių gamykloje, kur ir buvo gaminamas nuo 1956 iki 1959 m. (to meto pavadinimas buvo JaAZ-214). Po to gamyba buvo perkelta į Kremenčiuko automobilių gamyklą, kurioje KrAZ-214 buvo gaminamas iki 1963 m., kai jį pakeitė modernesnis KrAZ-214B, kuris skyrėsi 24 voltų įtampos elektros sistema ir patobulinta važiuokle. Pastaroji modifikacija buvo gaminama iki 1967 m. Automobilį pakeitė KrAZ-255B modelis thumb|left|PMP ant KrAZ-214B važiuoklės, Yad la-Shiryon muziejuje, [[Izraelis|Izraelyje]]
Panaudojimas
Ant KrAZ/JAZ 214 važiuoklės sukurtos mašinos:
Trasa Montjuic Park
Adresas
Catalonia
KrAZ-214
Literatūra
http://rusarms.vif2.ru/auto/kraz/kraz-214/
Trasa Montjuic Park
Adresas
Spain
Lipovka (Gutavučiai)
Lipovka (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalužskojės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas, 1938 m. prijungtas prie Žakų. 1910 m. buvo 51 gyventojas. 1947–2008 m. Kalinovkos apylinkės kaimas.
Žemės branduolys
Žemės branduolys – centrinė Žemės planetos dalis, sudaryta iš geležies-nikelio lydinio. Branduolį sudaro dvi dalys: išorinis skystas branduolys ir vidinis kietas branduolys. Išorinis branduolys slūgso apie 4000 km, o vidinis apie 6000 km gylyje. Išoriniame branduolyje vyksta aktyvus konvekcinis masių judėjimas, dėl kurio (pagal kai kurias teorijas) atsiranda intensyvus magnetinis laukas. Magnetinis laukas apsaugo žemę nuo radioaktyvių kosminių spindulių.
US Rīga
Atstovavo Rygos universitetui.
Mykolas Morkūnas
Biografija
1938–1940 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, 1940–1944 m. Vilniaus universitete, 1945–1947 m. Insbruko universitete studijavo ekonomiką. 1947 m. ekonomikos daktaras.
1944 m. Vilniuje savo spaustuvėje spausdino antinacinio pogrindžio laikraštį „Laisvas žodis“. 1948–1949 m. lankė Freiburgo meno mokyklą, vėliau persikėlė į JAV. 1951–1992 m. Čikagoje turėjo spaustuvę, kurioje spausdino lietuviškas knygas, leidinius „Akiračiai“, „Lituanus“, „Medicina“, „Metmenys“, „Technikos žodis“, taip pat latvių leidinius, plakatus, kitus spaudinius. 1993 m. spaustuvės įrangą perkėlė į Kauną, su kitais įkūrė spaustuvę „Morkūnas ir Ko“.
Pelė (reikšmės)
Pelė gali reikšti:
Muis (dubbelsinnig) Maus Muis
Mažeikių Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė
Mažeikių Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė stovi Mažeikiuose. Priklauso Mažeikių Dievo Motinos Dangun ėmimo parapijai.
Istorija
Pirmoji medinė cerkvė Mažeikiuose pastatyta 1894 m. ir pašventinta Šv. Dvasios Apsireiškimo Apaštalams garbei. Ji pastatyta prie geležinkelio stoties Kronštato pirklio I. Kozlovskio lėšomis (5000 rublių).
Po I pasaulinio karo pastatas perduotas komendantūrai, vėliau – mokyklai. Ilgą laiką cerkvė buvo apleista, kadangi jai reikėjo kapitalinio remonto. Apie 300 miesto stačiatikių melsdavosi liuteronų maldos namuose ir nuosavuose namuose. 1928 m. cerkvė performuota į bažnyčią mokymo reikmėms.
1933 m. tikintiesiems vis tik pavyko pastatyti naują medinę cerkvę, kuriai vyriausybė skyrė 5000 litų ir medienos už 5000 litų. Projektą parengė architektas Vsevolodas Kopylovas. Religinių reikmenų iš senosios cerkvės atsiimti nepavyko. 1937 m. parapijoje buvo 379 tikintieji. 1947 m. sovietų valdžia parapiją įregistravo. Tuo metu cerkvėje šventiko nebuvo, jis atvykdavo iš Viekšnių ir Telšių.
Viduklė
Viduklė – miestelis Raseinių rajono savivaldybėje, prie Žemaičių plento, 3 km šiauriau magistralės. Seniūnijos centras, 3 seniūnaitijos (Ataugos, Centro ir Žemaičio). Stovi medinė Viduklės Šv. Kryžiaus bažnyčia (pastatyta 1806 m.; daug vertingų dailės kūrinių nuo XVII a.), šventoriaus vartai (architektūros paminklas), varpinė, Viduklės Jėzaus Nazariečio koplyčia, prie bažnyčios stovi paminklas Brėmeno muzikantams. Išlikusi senoji klebonija (XIX a. pabaiga; kultūros vertybė, u. k. ). Veikia S. Stanevičiaus gimnazija, Raseinių meno mokyklos skyrius, biblioteka, mokykla-darželis, paštas (LT-60037). Yra kapinės.
thumb|left|Paminklas Brėmeno muzikantams
Geografija
left|thumb|Viduklės senoji klebonija miniatiūra|left|Rutuliniai fontanai
Pro miestelį teka Apusinas. Kiek toliau nuo miestelio yra Viduklės gel. stoties gyvenvietė, smėlio telkinys.
Istorija
Vietovė istoriniuose šaltiniuose minima 1253 m. Kryžiuočių karo kelių aprašymuose XIV a. minima kaip Wedükkelen.
Lenkų istorikas Janas Dlugošas savo kronikoje „Garbingos Lenkijos karalystės metraščiai arba kronikos“ (Annales seu cronicae incliti Regni Poloniae 1455–1480) mini Prūsijos magistro Teodoro iš Altenburgo 1307 m. žygį pulti Veliuonos pilį, po kurio jis pasiuntė į naują žygį Prūsijos maršalą Henriką, kuris nusiaubė ir apiplėšė Viduklės (Wyedukki) pavietą ir su grobiu grįžo atgal į Prūsiją (Joannis Dlugossii Senioris Canonici Cracoviensis Opera omnia = Jana Długosza kanonika krakowskiego dzieła wszystkie. T. 12, Historiae Polonicae libri XII. T. 3 p.37, Krokuva 1876)
1416 m. pastatyta pirmoji Viduklės bažnyčia (viena pirmųjų Žemaitijoje). XVI a. Viduklės klebonas buvo Žemaičių vyskupas. Apie 1520 m. miestelį aplankė imperatoriaus Maksimilijono I diplomatas Z. Herberšteinas, aprašęs buitį taip:
1526 m. pradedamas minėti miestelis, priklausęs Medininkų (Varnių) vyskupams. Viduklė smarkiai nukentėjo per XVII a. vidurio karus ir marą. 1667 m. minimas Viduklės pavietas. XIX a. miestelis buvo valsčiaus centras, priklausė Raseinių apskričiai.
Pokario metais apylinkėse veikė Kęstučio apygardos Birutės partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.
Sovietmečiu buvo paukštininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
2003 m. patvirtintas Viduklės herbas.
Šnekta
Viduklės ir Nemakščių šnektą, priklausančią žemaičių raseiniškių tarmei, aprašė V. Vitkauskas („Baltistica“, t. VII(1), 33–35 p.).
Keane diskografija
thumb|right|270px|[[Keane - festivalyje „Rock im Park“ 2006 m.]]
Keane – britų roko grupė, susikūrusi 1997 m. Anglijoje ir išleidusi 4 studijinius albumus, 1 rinktinį bei 1 mini albumą, kurie visi pasiekė Did. Britanijos albumų topo 1–ą vietą, 3 koncertinius albumus, 18 singlų ir 2 koncertinius DVD. Viso pasaulyje parduota virš 11 mln. grupės įrašų.
Singlai
thumb|right|225px|[[Keane koncertinio albumo „Live Recordings 2004“ viršelis]]
Papildomos dainos
Singlų b-pusių arba bonus dainos.
Demo versijos
Gyvai atliktos arba oficialiai neišleistos Keane dainų demo versijos.
Semiatyčių Šv. Andžejaus Bobolo parapija
'''Semiatyčių Šv. Andžejaus Bobolo parapija''' - parapija įkurta 1988 m. rugpjūčio 11 dieną. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Semiatyčių dekanatui. 1991-1992 m. pastatyta parapijos klebonija. 1993-2000 m. pastatyta mūrinė Semiatyčių Šv. Andžejaus Bobolo bažnyčia.
S&P Global Ratings
„Standard & Poor’s“ (S&P) – JAV finansinių paslaugų bendrovė. Bendrovė yra „McGraw-Hill“ įmonių padalinys, kuri publikuoja akcijų ir obligacijų tyrimų analizes.
Bendrovė yra gerai žinoma dėl savo akcijų indeksų: JAV „S&P 500“, Australijos „S&P/ASX 200“, Kanados „S&P/TSX“, Italijos „S&P/MIB“ bei Indijos „S&P CNX Nifty“. „Standard & Poor’s“ bendrovė taip pat priklauso įtakingų kredito reitingo agentūrų būriui, kurį sudaro „Standard & Poor's“, „Moody's Investor Service“ ir „Fitch Ratings“. Kredito reitingams išreikšti jos vartoja tam tikrą klasifikaciją ir simbolius. Šios reikšmės yra visuotinai pripažįstamos ir naudojamos kaip standartas. Visos šios paminėtos bendrovės nustato kredito vertę besiskolinančioms valstybėms ir bendrovėms naudodama standartizuotus kredito reitingus.
Vidinė terpė
Vidinė organizmo terpė - organizmo vidinė aplinka, kurią tokiuose gyvūnuose su uždara kraujotakos sistema kaip stuburiniai sudaro audinių skystis, kraujas, smegenų skystis ir limfa. Šių skysčių fizinių savybių ir cheminės sudėties palaikymas yra svarbiausia sąlyga, kad atskiros ląstelės ir visas organizmas galėtų normaliai funkcionuoti. Kitaip tariant, jie labai svarbūs homeostazei.
Organizme nuolat vyksta įvairūs medžiagų mainai, medžiagų skilimas ir naujų susidarymas, homeostazę palaikyti gana sunku. Homeostazės palaikyme labai svarbus kraujas, kuris:
Organizmo vidinės terpės pagrindą sudaro vanduo. Dauguma medžiagų patenka į organizmą kaip vandeniniai tirpalai, ir šalinami iš jo taip pat vandeninių tirpalų pavidalu. Vanduo pasiskirstęs į ląstelinį (intersticinį) ir neląstelinį (ekstracelinį). Pastarąjį sudaro kraujo plazmos vanduo ir tarpląstelinis vanduo.
Vidinė terpė užtikrina medžiagų pernašą organizmo viduje, iš vienos ląstelės į kitą. Ji perneša maisto medžiagas, deguonį ir anglies dioksidą, hormonus ir kitas signalines medžiagas, šalintinas medžiagas ir kt. Vidinėje terpėje keliauja makrofagai.
Vidinėje terpėje vyksta nuolatiniai mainai - vanduo ir įvairios smulkiamolekulės medžiagos kapiliaruose iš kraujo pereina į audinių skystį ir atgal. Limfiniuose kapiliaruose surenkamas audinių skysčio perteklius virsta limfa, kuri limfagyslėmis nuteka ir susimaišo su krauju.
Gyvenimas yra gražus
Gyvenimas yra gražus (it. La vita è bella) – 1997 m. itališkas filmas, sukurtas Roberto Benigni (kuris pats jame ir vadino). Jame vaizduojamas Italijos žydo Gvido Orefičio gyvenimas.
Apdovanojimai
Filmas laimėjo net 3 Oskarus: už geriausią muziką, kaip geriausias užsienio kalbos filmas ir Roberto Benigni kaip geriausias aktorius. Taip pat laimėjo apdovanojimus Kanų kino festivalyje, Cezario apdovanojimą.
Siužetas
Pirmoji filmo dalis – romantinė komedija. Jaunas Italijos žydas Gvidas iš kaimo atvažiuoja gyventi į didelį miestą. Gvidas – charizmatiška, linksma, energinga asmenybė. Jis dirba pas dėdę restorane padavėju, taip pat svajoja apie nedidelį nuosavą knygyną,. Pagrindinė pirmos dalies tema – Gvido ir italės Doros meilė. Gvidas ją pavagia per pokylį tiesiai iš jos sužadėtinio panosės.
Antroji filmo dalis prasideda jau prabėgus keleriems metams. Gvidas su Dora turi sūnų Jošua. Tačiau Jošua gimtadienio dieną, jis, Gvidas ir dėdė Elizėjus išvežami į koncentracijos stovyklą. Dora, nenorėdama palikti šeimos taip pat įsiprašo į traukinį. Gvidas vaikui visą koncentracijos stovyklos siaubą perteikia kaip žaidimą. Neva jie turį surinkti 1000 taškų ir laimėsią tikrą tanką. Net ir varginamas sunkių darbų, Gvidas nepraranda nuotaikos ir jokiu būdu neparodo sūnui situacijos beviltiškumo. Vienas įsimintiniausių filmo epizodų – Gvido vertėjavimas. Filmo pabaigoje į stovyklą įsiveržia JAV kariai. Gvidas žūsta gelbėdamas Dorą nuo dujų kameros. O Jošua galiausiai išvysta tikrą tanką…
Kritika
Filmą neigiamai įvertino žydų atstovai. Jie teigia, kad filmas iškraipo Holokausto baisybes ir paverčia jas lengvabūdišku žaidimu.
Bullets in the Gun
Bullets in the Gun – keturioliktasis studijinis amerikiečių kantri atlikėjo Toby Keith albumas, išleistas 2010 m. spalio 5 d. Buvo išleisti trys singlai: „Trailerhood“ (19 vieta „Billboard“ kantri singlų reitinge), „Bullets in the Gun“ (12 vieta) ir „Somewhere Else“ (12 vieta). Tai – pirmasis Keith albumas, kurio nei vienas singlas nepateko į dešimtuką. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 71 tūkstantį kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Tai – ketvirtasis Keith įrašas, pasiekęs šią viršūnę.
Municipalinis socializmas
Municipalinis socializmas – „Socializmo židinių“ kapitalistinėje visuomenėje sukūrimo koncepcija, socialdemokratams aktyviai veikiant savivaldybėse. Sukurta fabijoniečių ir populiari tiek prieš I pasaulinį karą, tiek po jo.
Praktikoje panaudojo Austrijos socialdemokratai, 1919–1933 turėję daugumą Vienos municipalitetuose. Komunalinio ūkio plėtra buvo laikoma neatsiejama socializmo kūrimo prielaida.
Kaip teorija plačiai naudojama ekosocializmo šalininkų ir šiais laikais.
Perniko sritis
Demografija
2012 m. duomenimis, srityje gyveno 130 230 gyventojų.
Tautinė sudėtis
Iš 133 530 srities gyventojų (2011 m. duomenys), 125 422 žmonės identifikavo save kaip:
Cefėjo Beta tipo žvaigždės
Cefėjo Beta (Cephei β) tipo žvaigždės – B0–B3 spektrinių klasių milžinės arba submilžinės. Pulsuojančios kintamosios žvaigždės, kurių spindesio kitimo periodas 2,5–14 val., amplitudė iki 0.3 mag. Pavadintos paga1 Cefėjo β (Alfirką), kuri yra spektrinė dvinarė žvaigždė. Šviesesnysis narys yra B1 spektrinės klasės submilžinė, kurios ryškis 4,56 val. periodu kinta nuo 3,16 iki 3,27; trečias narys yra 7,8 ryškio A3 spektrinės klasės žvaigždė, esanti 13″ atstume. Cefėjo β nuotolis nuo Saulės ~600 šviesmečių. Cefėjo β tipo žvaigždės kartais vadinamos Šuns β tipo žvaigždėmis.
Rotautai
Rotautai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės vakaruose, 5 km į pietryčius nuo Panoterių. Seniūnaitijos centras.
Stasys Povilaitis (1947)
Stasys Povilaitis (1947 m. sausio 15 d. Kaune – 2015 m. spalio 6 d. Palangoje) – Lietuvos estradinių dainų atlikėjas ir dainų tekstų autorius.
Biografija
1954–1961 m. mokėsi Kauno 4-ojoje vidurinėje mokykloje bei specialiojoje muzikos mokykloje, kurioje lankė smuiko ir obojaus pamokas, dainavo Kauno radiofono berniukų chore. 1961 m. išvyko į Palangą, baigė aštuonmetę mokyklą. Mokslus tęsė vakarinėje mokykloje. Su bendraminčiais buvo subūręs jaunimo estrados ansamblį. 1962–1965 m. Palangos statybos valdybos darbininkas. 1965–1976 m. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką. Prieš pat studijas jį pastebėjo kompozitorius Mikas Vaitkevičius ir pakvietė dainuoti ansamblyje „Ritmas“, kuris koncertavo naktiniame bare „Dainava“.
1970 m. tapo LTSR filharmonijos ansamblio „Nemuno žiburiai“ solistu. Su šiuo ansambliu dainininkas apkeliavo visą Tarybų Sąjungą. 1973 m. iširus „Nemuno žiburiams“ prisijungė prie ansamblio „Nerija“ ir netrukus sulaukė milžiniško populiarumo. 1976 m. vienerius metus koncertavo su Miko Suraučiaus ansambliu. 1984–1987 m. Vilniaus estradinių ansamblių ir orkestrų susivienijimo artistas, dalyvavo viešbučio „Lietuva“ varjetė programose. Nuo 1987 m. koncertinės organizacijos „Tonas“ estrados artistas, rengė autorines programas, koncertavo Lietuvoje bei užsienyje.
2012 m. patyrė pirmąsias rimtesnes sveikatos problemas. Paskutinius trejus metus praleido daugiausia atsiribojęs nuo scenos. Paskutinis S. Povilaičio viešas pasirodymas – 2015 m. liepos 6 d., kai jis drauge su Algirdu Kaušpėdu bei kitais atliko tautišką giesmę ant Palangos tilto akcijoje „Tautiška giesmė aplink pasaulį“.
Drungeliškės Švč. Jėzaus Širdies koplyčia
miniatiūra|250px|right|Koplyčios papėdėje – šaltinėlis
Stasys Povilaitis (1947)
Biografija
Mirė 2015 m. spalio 6-osios ryte, vėliau buvo patvirtinta, kad mirties priežastis – plaučių vėžys, kuriuo dainininkas, įtariama, sirgo trejus metus. S. Povilaičio valia, urna su kremuotais palaikais palaidota Palangos miesto kapinėse.
Drungeliškės Švč. Jėzaus Širdies koplyčia
'''Drungeliškės Švč. Jėzaus Širdies koplyčia, arba Gvaldų koplyčia''' – medinė koplyčia, esanti Šilalės dekanato Kvėdarnos parapijoje, Gvaldų kaimo šiauriniame pakraštyje, miške, 400m į vakarus nuo Jūros ir Aitros santakos. Kelyje, pusiaukelėje tarp Judrėnų ir Pajūralio, pastatyta nuoroda „Drungeliškės koplyčia 4 km“. Paskutinė atkarpa (apie 1,5 km miško kelio) – sezoninė, pravažiuojama šiltuoju metų laiku. 300 m žemiau upių santakos, virš upės įrengtas kabantysis lieptas, kad į Grimzdus atvykę maldininkai galėtų pasiekti dešiniajame Jūros krante stovinčią koplyčią. Nuo liepto iki jos – apie 300 m miško taku.
Stasys Povilaitis (1947)
Kūryba
thumb|Stasio Povilaičio delno spaudas [[Nida|Nidoje]] miniatiūra|Kapas Palangos kapinėse Soliniai albumai:
Drungeliškės Švč. Jėzaus Širdies koplyčia
Dvi medinės viena kitoje stovinčios koplyčios vadinamos mediniais dievnamiais. Jos atspindi tradicinę liaudies architektūrą, yra unikalios savo struktūra – „koplyčia koplyčioje“. Viduje yra senoji, pirminė koplyčia, virš kurios buvo pastatyta dabartinė.
Netoliese stovėjo keturios Gvaldų kaimo sodybos. Iš vienos jų šeimininko – Drungilo – pavardės ir kilo vietovės bei koplyčios pavadinimas. 2013 m. ji suremontuota, sutvarkyta aplinka.
Vieta garsėja stebuklinga Jėzaus Nazariečio statula, apsireiškusia ant švento akmens (manoma, jog ant to akmens pastatyta ir pati koplyčia). Žmonės čia pasimeldę, patiria dvasinių malonių, gerų permainų asmeniniame gyvenime. Kasmet paskutinįjį birželio sekmadienį pagal iš Vatikano gautą dekretą šioje Švč. Jėzaus Širdies koplyčioje vieną kartą per metus yra aukojamos šv. Mišios, Gvaldų–Drungeliškės Švč. Jėzaus Širdies atlaidai.
Koplyčia ir šiandien laikoma stebuklinga. Tikima, jog čia galima pasveikti nuo įvairiausių negalavimų. Pavyzdžiui, skaudamą vietą reikia apsirišti kaspinėliu ir meldžiantis eiti apie koplytėlę keliais, tada pagysi. Po to kaspinėlis paliekamas koplytėlėje. Dar prieš porą dešimtmečių stebino ir galybė į koplyčią žmonių suneštų veidrodžių, jų šukių. Tai aukos, meldžiant pagerinti regėjimą. Nuo galvos skausmo gelbėtasi užsidedant medinį Jėzaus Nazariečio vainiką. Matyt, suabejojus, ar veidrodžiai bei kaspinėliai atitinka Katalikų Bažnyčios kanonus, jie vieną dieną iš šventovės pašalinti, tačiau koplyčioje yra nemažai žmonių paliktų įvairios paskirties ir vertės šventųjų skulptūrėlių bei paveikslėlių.
Stebuklingu laikomas lomoje šalia koplyčios srovenantis šaltinėlis. Į jį susirinkęs vanduo tebenaudojamas gydymui. Archaiškos apeigos, pasakojimuose minimas anksčiau čia buvęs akmuo, leidžia spėti, kad ši vieta laikyta šventa dar pagonybės laikais.
Istorija
miniatiūra|180px|left|Koplyčia koplyčioje
Dabartinio statinio atsiradimą lydi legenda. Jo vietoje kadaise buvo nemažas akmuo. Devynioliktame šimtmetyje vienas žmogus ant to akmens rado Jėzaus Nazariečio statulėlę. Jis nunešė ją į Kvėdarnos bažnyčią. Po kurio laiko, jo nuostabai, toji statulėlė ir vėl atsirado ant to paties akmens. Kai net trečią kartą tai pasikartojo, dievobaimingas žmogelis toje vietoje pastatė koplytėlę ir patalpino joje tą jam tris kartus apsireiškusią Kristaus Nazariečio statulėlę, taip norėdamas „pašventinti“ miškus, apsaugoti juos nuo niekaip nepagaunamų miško vagių. Šitaip padaryti jam pataręs Rietavo kunigaikštis Irenėjus Oginskis.
Žinoma, kad apie 1840 m. koplytėlė su Jėzaus Nazariečio statulėle jau stovėjo. Dar yra pasakojama, kad apie 1930 m. vietos gyventojui Kazimierui Stankevičiui (Stankui) sapne pasirodęs Kristus, kuris apsukęs su lazda nemažą ratą, paprašęs pastatyti tokio didumo koplyčią, kokio buvo ratas. Prisisapnavusio Kristaus nurodymo nevalia neįvykdyti, todėl K. Stankevičius didžiai susirūpinęs ėjo per žmones, pasakodamas šį sapną, ir rinko pinigus. Kadangi tai buvo paties Kristaus nurodymas, neturtingi to meto žmoneliai aukų koplyčios pastatymui nepagailėjo. Sukaupus reikiamą sumą lėšų, maždaug apie 1937 m., virš minėtos mažosios koplytėlės buvo suręsta dar viena – didesnė.
Mitra Kukar FC
„Mitra Kukar Football Club“ – Indonezijos futbolo klubas iš Tengarongo, Rytų Kalimantane.
Namų rungtynes žaidžia „Aji Imbut“ (kitaip „Perjiwa“) stadione.
Istorija
Klubas įkurtas 1979 m.
Sezonai
Šaltinis:
Arvas
Arvas  – upė Prancūzijoje ir Šveicarijoje; Ronos kairysis intakas. Prasideda Grajaus Alpėse, Monblano masyvo šiaurėje, prie Balme perėjos. Teka per Savojos Alpes, Šamoni slėniu. Įteka į Roną Ženevoje. Maitinama ledynų ir sniegynų tirpsmo vandens. Ant Arvo įrengta keletas hidroelektrinių. Didžiausi miestai prie upės: Šamoni, Klusas, Ženeva.
Semiatyčių Marijos Dangun Žengimo parapija
Semiatyčių Marijos Dangun Žengimo parapija - parapija įkurta 1456 m. vasario 6 dieną. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Semiatyčių dekanatui. Mūrinė Semiatyčių Marijos Dangun Žengimo bažnyčia pastatyta 1626-1637 metais.
LJS Rīga
Rygos LJS – buvęs tarpukario Latvijos futbolo klubas iš Rygos.
Ivan Cankar
Ivanas Cankaras (slovėn. Ivan Cankar, 1876 m. gegužės 10 d. Vrchnika, Slovėnija – 1918 m. gruodžio 11 d. Liubliana) – slovėnų rašytojas, dramaturgas ir poetas.
Biografija
Gimęs Vrchnikos miestelyje prie Liublianos, jis buvo jau aštuntas vaikas neturtingų amatininkų šeimoje. Būsimo rašytojo tėvas duonai užsidirbdavo užsiimdamas siuvėjo amatu, tačiau ilgai neišsilaikęs, buvo priverstas veiklą nutraukti ir, palikęs šeimą, išvykti dirbti į Bosniją. Būsimo rašytojo motina vos galėjo išlaikyti gausią šeimą, tačiau vėliau jai pavyko gauti Vrchnikos dvarininkų paramą. 1882 metais Cankaras buvo priimtas į pradinę mokyklą, kurią sėkmingai baigė ir 1888 metais, padedant Vrchnikos aristokratijai, įstojo į Vidurinę Technikos mokyklą Liublianoje (Ljubljanska realka) bei apsistojo pas tėvo pusbrolį Šimną, bet vėliau, pritrūkus pinigų, išsikėlė ir pasiieškojo pigesnio būsto. Bet net ir badaudamas, kartais leisdavo sau išvykti atostogų į Pulos miestą Kroatijoje, kur gyveno jo giminaičiai.
1896 metais baigęs mokyklą, išvyko į Vieną studijuoti architektūros, tačiau netrukos persigalvojo ir perstojo į slavistiką, šitaip prarasdamas finansinę Kranjo draugijos paramą. Po metų, mirus būsimojo rašytojo motinai, jis persikėlė į Pulą, bet po kiek laiko ir vėl sugrįžo į Vieną, kurioje gyveno iki 1909 metų, vėliau apsistojo Sarajeve pas brolį kunigą, galiausiai apsigyveno Liublianoje.
1913 metų gegužės 12 dieną Liublianos rotušėje skaitė garsiąją paskaitą „Slovėnai ir jugoslavai“, po kurios buvo sulaikytas dėl teiginių, palaikančių politinę Jugoslavijos sąjungą. Po metų buvo ir vėl sulaikytas, tąkart Vrchnikoje, dėl įtariamų simpatijų serbams. Bylos net neištyrus, buvo uždarytas Liublianos pilyje, iš kurios išėjo tik spalio 9 dieną. Tuo tarpu rugpjūčio mėnesį mirė rašytojo tėvas. Po metų Cankaras išėjo į kariuomenę Judenburge, Viršutinėje Štirijoje, tačiau po mėnesio buvo paleistas dėl ligos.
1918 metų vasarą kurį laiką praleido Blede, o spalio mėnesį sunkiai susižeidė, nukrisdamas nuo laiptų ir, neilgai trukus, mirė. Jo mirties vieta laikoma Cukrarna Liublianoje. Rašytojas palaidotas Liublianos kapinėse Žale, kuriose taip pat ilsisi tokie rašytojai kaip Josipas Murnas, Dragotinas Kette ir Osipas Župančičius.
Kūryba
Ivanas Cankaras laikomas vienu iš keturių svarbiausių slovėnų modernizmo atstovų (kiti trys: Murnas, Kette ir Župančičius). Rašyti pradėjo dar besimokydamas mokykloje, eilėraščius publikavo „Sodelyje“ („Vrtec“) ir Liublianos varpe („Ljubljanski zvon“). Begyvendamas Vienoje, kartu su Otonu Župančičiumi, Franu Govekaru ir Franu Elleru, buvo Slovėnijos studentų literatūrinio ratelio narys.
Iš pradžių Cankaro kūryboje reiškėsi realizmo bruožai, vėliau jo kūryboje išryškėjo neoromantinės kryptys, ypač simbolizmas ir (pradžioje) dekadentizmas. 1899 metais pasirodė eilėraščių rinkinys „Erotika“ bei trumposios prozos rinkinys „Vinjetės“ („Vinjete“), pastarosios knygos epiloge rašytojas dar kartą patvirtino savo nusigręžimą nuo realizmo:
„Velniop visas teorijas! Mano akys nėra tik numiręs aparatas; mano akys yra paklusnus mano sielos organas, – mano sielos, ir jos grožio, jos gailesčio, jos meilės, ir jos neapykantos…“
1899 metai laikomi slovėnų modernizmo pradžia, nes būtent šiais metais pasirodė Cankaro „Erotika“ ir Župančičiaus „Svaigulio taurės“ („Čaše opojnosti“). Župančičiaus rinkinys priskiriamas simbolizmui, o Cankaro rinkinys atvirai dekadentiško pavadinimo dėka suerzino Slovėnijos visuomenę, ir tuometinis Liublianos arkivyskupas Antonas Bonaventura Jegličius įsakė išpirkti bei sudeginti visas „Erotikos“ kopijas. Taip ir buvo padaryta, tačiau šis veiksmas neturėjo didesnių pasekmių, nes jau 1902 metais buvo atspausdintas ir išleistas naujas knygos leidimas. Tačiau neilgai trukus, Cankaras visiškai nusigręžė nuo poezijos ir atsidavė prozai.
Darbuose „Ponia Judit“ („Gospa Judit“) ir „Marijos Globėjos namai“ („Hiša Marije Pomočnice“) Cankaras atsisveikino su paskutinėmis dekadencinio sensualizmo ir natūralizmo idėjomis, o 1907 kandidatuodamas į Jugoslavijos socialdemokratų partiją vietoj rinkiminės programos parašė žymiausią savo pasakojimą „Samdinys Jarnėjus ir jo teisybė“ („Hlapec Jarnej in njegova pravica“), simboliškai pristatantį prispaustos visuomenės kovą su ją siekiančia išnaudoti diduomene. Nepaisant rinkiminės nesėkmės, politinius įsitikinimus rašytojas reiškė debatuose ir skaitydamas paskaitas – 1913 metais Liublianoje jis skaitė žymiausią savo paskaitą, pavadintą „Slovėnai ir jugoslavai“, jos metu gynė bendros pietų slavų valstybės idėją. Kitais metais Cankaras pradėjo publikuoti miniatiūras, paremtas jaunystės prisiminimais. 1920 metais, jau po rašytojo mirties, jos buvo išspausdintos rinkinyje „Mano jaunystė“ („Moja mladost“).
Paskutiniam Cankaro, kaip ir daugumos kitų rašytojų, kūrybos laikotarpiui didelę įtaką darė Pirmasis pasaulinis karas. „Sapnų atvaizduose“ („Podobe iz sanj“), paskutiniame Cankaro miniatiūrų rinkinyje, kuris kaip ir „Mano jaunystė“, buvo išleistas jau po rašytojo mirties, jaučiamas atsigręžimas į simbolistinį ekspresionizmą.
Ivanas Cankaras yra laikomas vienu iš pačių svarbiausių slovėnų prozininkų, kartu su Slavko Grumu jis neabejotinai yra ir vienas ryškiausių slovėnų dramaturgų. Vienokiu ar kitokiu būdu Cankaras neabejotinai padarė įtaką visai vėlesnei slovėnų literatūros raidai, galbūt išskyrus šeštojo dešimtmečio moderniąją literatūrą. Socialistinio realizmo atstovai (ypač Prežikovas Vorancas) labai žavėjosi Cankaro motinos paveikslu, sukurtu romane „Ant šlaito“ („Na klancu“) bei miniatiūrų rinkiniu „Mano gyvenimas“ („Moje življenje“). Rašytojo politinės idėjos irgi žavėjo daugelį vėlesnių kūrėjų, jomis ypač sekė Srečko Kosovelis. 1918 metai, kai mirė Ivanas Cankaras, laikomi slovėnų modernios literatūros pabaiga.
Cankaro vardu pavadinti kultūros centrai Liublianoje ir Vrchnikoje bei gatvės įvairiuose Slovėnijos miestuose, jo vardas suteiktas vienai iš Liublianos kalvų.
Neosocializmas
Neosocializmas – Belgijos darbo partijos teoretiko Anri le Mano (1885–1953) suformuluota teorija, pagrindiniu socialdemokratinės politikos principu skelbianti pragmatizmą. Kai kurie jos teiginiai tapo 1933 priimto „Darbo plano“ dalimi.
Ivan Cankar
Pseudonimai
Ivanas Cankaras vartojo nemažai pseudonimų bei simbolių, ypač daug jų aptinkama ankstyvajame rašytojo kūrybos laikotarpyje, kai jis dar brendo kaip menininkas. Cankaro brolio Karlo teigimu, išgalvotus literatūrinius vardus rašytojas ganėtinai dažnai vartojo publikuodamas straipsnius laikraštyje „Slovėnas“ („Slovenec“), nes nenorėjo, kad žmonės žinotų, jog jis, studentas ateistas, bendradarbiauja leidžiant katalikišką spaudą, ir daugumą slapyvardžių jis naudojo tik po vieną kartą:
Neosocializmas
Neosocializmas siekia stiprinti valstybinę valdžią, tačiau ši turi būti neutrali tiek darbo, tiek kapitalo atžvilgiu. Pripažįstama socialinė taika, mišri ekonomika, tačiau keliami ir darbo laiko trumpinimo, minimalaus darbo užmokesčio nustatymo, socialinio draudimo sistemos, gyvenamosios statybos reikalavimai. Buvo siūloma sukurti antiimperialistinį frontą, jungiantį visas kapitalizmu nepatenkintas jėgas.
Ivan Cankar
Bibliografija
Poezija :
Proza:
Eseistika:
LKL 2003–2004 m. sezonas
LKL 2003–2004 metų sezonas – 11–as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 10 klubų. Pirmenybėse nugalėjo Kauno „Žalgiris“, finale 4:0 sutriuškinęs „Lietuvos rytą“.
Transliacijos
Šiame sezone LKL kovas transliavo TV4 televizija. Po šio sezono LKL vadovai paskelbė, kad LKL kovos vėl grįžta į LRT televizijos eterį. TV4 transliacijų laikas – šeštadieniais, 18 val.
Čigasakis
Čigasakis – miestas Japonijoje, centrinėje Kanagavos prefektūros dalyje. Gyventojų 236 tūkst. (2012 m.). Miestas įsikūręs ant rytinio Sagamio upės kranto, priešais Sagamio įlanką.
Istorija
Teritorija buvo apgyvendinta jau priešistoriniais laikais. Edo laikotarpiu didžiojoje teritorijos dalyje žemė buvo išdirbta, buvo auginami galvijai. Prekybos maršrutas Tōkaidō ėjo pro šia teritoriją. Dalinai priklausė Sagamio žemei, kurią valdė Tokugavos šiogūnatas.
Prasidėjus Meidži restauracijai, 1898 m. buvo nutiesta Tokaido geležinkelio linija, sujungusi Čigasakį su Tokiju ir Osaka, tai paspartino teritorijos plėtrą. 1908 m. buvo suteiktos miestelio teisės. 1921 m. buvo nutiesta Sagamio geležinkelio linija, Čigasakį sujungusi su šiaurėje įsikūrusia Sagamihara. 1947 m. spalio 1 m. Čigasakiui buvo suteiktas miesto statusas.
2003 m. balandžio 1 d. miesto gyventojų sk. viršijus 200 tūkst., jis įgavo specialaus miesto statusą ir didesnę autonomiją.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė yra rododendras, medis – akacija, paukštis – didžioji zylė.
Paprastoji aktinija
Paprastoji aktinija (Actinia equina) – aktinijų (lot. Actiniidae) šeimos gyvūnas. Labiau panaši į augalus nei į gyvūnus. Užauga iki 7 cm aukščio. Gyvena prisisiurbusi prie akmenų ar kito kieto paviršiaus, nors kartais pasitaiko gyvenančių smėlyje. Minta vėžiagyviais, smulkiomis žuvimis. Čiuptuvais pripildžiusi visas savo kūno ertmes vandeniu, ji pakankamai ilgai gali išgyventi ore neišdžiūdama. Paplitusi Atlanto vandenyne, Viduržemio jūroje.
Fitch
Fitch Grupė (Fitch Inc.) finansinių paslaugų bendrovė, apimanti Fitch sprendimų ir finansinių patarimų įmonės padalinius. Fitch Ratings bendrovė taip pat priklauso įtakingų kredito reitingo agentūrų grupei (Standard & Poor's, Moody's Investor Service ir Fitch Ratings).
Kredito reitingams išreikšti jos vartoja tam tikrą klasifikaciją ir simbolius. Šios reikšmės yra visuotinai pripažįstamos ir naudojamos kaip standartas. Visos šios paminėtos bendrovės nustato kredito vertę besiskolinančioms valstybėms ir bendrovėms naudodama standartizuotus kredito reitingus.
Adomas Pranas Druktenis
Adomas Pranas Druktenis (1931 m. vasario 13 d. Raseiniai – 2019 m. birželio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos kalbininkas, vertėjas.