cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kombinatorika
Kombinatorika labai dažnai taikoma praktinių uždavinių sprendimui. Jos metodai taikomi sprendžiant tikimybių teorijos, valdymo sistemų, kompiuterijos uždavinius.
Kombinatorinius uždavinius sprendė dar senovės graikų matematikai, tačiau šios matematikos šakos pagrindai sukurti XVII ir XVIII a. matematikų: Paskalio (1623-1662), Leibnico (1646-1716) ir Bernulio (1654-1705).
Pagrindiniai kombinatorikos metodai yra kombinatorinė sudėties ir kombinatorinė daugybos taisyklės junginių skaičiui rasti.
Junginiai pagal jų sudarymo principus skirstomi į gretinius ir derinius.
Pavyzdys
Kombinatorika sprendžia ir lošimo uždavinius. Pavyzdžiui, Keno loto 20 skaičių iš 60-ties galima pasirinkti
O spėjant 10 skaičių, variantų atspėti visus yra
Taigi šansas atspėti visus 10 skaičių yra 1 iš 408 073,5.
Paleikiai
Paleikiai arba Nilovas (, nuo 1907 m. Polleyken, nuo 1938 m. Polleiken, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Нилово) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės. 1386 m. minimi Poleike. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Girdavos apskrities, nuo 1874 m. Obelynų valsčiaus kaimas. Priklausė Karpavos parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nekrasovo apylinkės kaimas.
Pardo
Pardo (iš 'rudas') – rasinė kategorija, naudojama Brazilijoje. Ja apibūdinami mišrios rasinės kilmės žmonės, nepatenkantys į kitas rasines kategorijas – branco (baltieji), preto (juodaodžiai), amarelo (geltonieji, t. y. mongolidai) ir indígena (indėnai). Pardo grupei priskiriama beveik 80 mln. brazilų, tai sudaro 42,6 % šalies gyventojų.
Šnekamojoje kalboje Brazilijoje dažniau vartojamas terminas 'tamsiaplaukis, tamsaus gymio'.
Søren Kierkegaard
Søren Aabye Kierkegaard (Siorenas Kirkegoras arba Kierkegoras; 1813 m. gegužės 5 d. – 1855 m. lapkričio 11 d.) – danų filosofas ir teologas, vienas egzistencializmo pirmtakų.
Detmoldas
Detmoldas – miestas šiaurės vakarinėje Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. 73,9 tūkst. gyventojų (2004). Vasaros kurortas. Pasižymi baldų pramone. Yra XVI a. bažnyčia (dabar – muziejus). Miestas yra šiaurinėje Teutoburgo miško pašlaitėje. Netoliese pastatytas (9 mūsų eros metais) didelis paminklas germanų karvedžiui Arminijui (Hermannsdenkmal).
Søren Kierkegaard
Filosofinės idėjos
Anot S. Kirkegoro, žmogaus raidą galima suskirstyti į 3 egzistencinės raidos pakopas:
Detmoldas
Žymūs žmonės
Detmolde 1946–1953 m. gyveno ir mirė garsus lietuvių kultūros veikėjas Vydūnas.
Saulius Sondeckis (1928)
Saulius Sondeckis (1928 m. spalio 11 d. Šiauliuose – 2016 m. vasario 3 d. Vilniuje) – Lietuvos dirigentas, smuikininkas, orkestrų vadovas, profesorius.
Biografija
Lietuvos politinio veikėjo Jackaus Sondeckio-Sondos ir Šiaulių berniukų gimnazijos mokytojos Rozalijos Sondeckienės sūnus. Žurnalisto Sauliaus, smuikininko Pauliaus ir violončelisto Vytauto Sondeckio tėvas.
1935–1944 m. mokėsi Šiaulių gimnazijoje, 1946–1947 m. Vilniaus vidurinėje mokykloje. 1947–1952 m. studijavo LSSR konservatorijos Aleksandro Livonto smuiko klasėje. 1952–1959 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorija, nuo 1955 m. M. K. Čiurlionio meno mokyklos dėstytojas, nuo 1957 m. LSSR konservatorijos dėstytojas. 1957–1960 m. mokėsi Maskvos konservatorijos neakivaizdinėje aspirantūroje. 1959–1987 m. LSSR konservatorijos styginių instrumentų katedros vedėjas, 1977 m. profesorius.
Nuo 1955 m. vadovavo M. K. Čiurlionio meno mokyklos moksleivių orkestrui, su juo 1976 m. Berlyno Herberto fon Karajano jaunimo orkestrų konkurse laimėjo I-ą vietą. 1960 m. balandžio 23 d. subūrė Lietuvos kamerinį orkestrą, su kuriuo koncertavo daugelyje pasaulio šalių ir vadovavo iki orkestro likvidavimo (2004 m.). Nuo 1989 m. Leningrado (dab. Sankt Peterburgas) valstybinio Ermitažo orkestro „Camerata Sankt Peterburg“ vadovas. Nuo 2004 m. kamerinio orkestro „Maskvos virtuozai“ kviestinis dirigentas. 2005 m. Lietuvos Baltijos kamerinio orkestro vadovas.
Dirigavo užsienio orkestrams, tarptautinių konkursų žiuri narys. Nuo 1966 m. Naujamečių koncertų Lietuvoje, „Nakties serenadų“ Palangos Tiškevičiaus rūmų rozarijuje, kamerinės muzikos festivalio Vilniuje, S. Sondeckio festivalio Šiauliuose iniciatorius ir vadovas.
Nuo 2004 m. LSDS narys.
2010 m jo vardu pavadinta Šiaulių konservatorija.
Fiat 4
thumb|Fiat 4
Fiat 4 (Fiat 30-45 HP) – lengvasis automobilis, leistas „Fiat“ kompanijos nuo 1910 iki 1918 metų.
Automobilyje buvo įrengtas keturių cilindrų, 5699 kub. cm apimties, 45 a.j. galingumo variklis ir keturių greičių pavarų dėže su atbuliniu greičiu. Didžiausias greitis automobilio sudarė 95 km/val.
Nuo 1915 metų elektrinė automobilio sistema buvo pervesta į 12 voltų įtampą, kas buvo retenybė tuo metu.
Italijos karaliui Viktorui Emanueliui III kelionėms į frontą buvo pagamintas specialus egzempliorius – Saetta del Re ('Karaliaus žaibas').
Iš viso išleista 684 automobiliai.
Mėlynuodegės
Mėlynuodegės (Tarsiger) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis.
Gentyje 5 rūšys:
Palenkės Januvas
Palénkės Jãnuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Palenkės Januvo valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 20 km į šiaurę nuo Palenkės Bialos ir apie 115 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. 2 km nuo kaimo esančiame Vigodos kaime yra vienas seniausių Lenkijos žirgynų, įkurtas 1817 m., kuriame auginami ir veisiami Arabų arkliai ir angloarabų arkliai. Kaimas yra Palenkės Januvo dekanato centras.
Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1423 m., kai Ldk Vytautas Didysis padovanojo tuo metu čia buvusį Porchuvo kaimą Lucko vyskupui. 1428 m. įkurta Palenkės Januvo Šv. Trejybės parapija. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1465 m. kaimas gavo Kulmo miesto teises ir dėl tuometinio savininko Lucko vyskupo Jano Losovičiaus buvo pervadintas Janów Biskupi (priedėlis Podlaski išpopuliarėjo tik nuo XIX amžiaus). Dėl ypatingų sąsajų su religija ir kaimo herbe vaizduojami dvasininkų ženklai – ostija ir kielikas.
1519 m. sausio 3 d. mieste lankėsi karalius Žygimantas Senasis. Miestas buvo įsikūręs šalia kelio Vilnius–Krokuva, todėl sparčiai vystėsi. XVI a. mieste buvo pastatyta Lucko vyskupo rezidencija, kuri turėjo keturis gynybinius bastijonus. 1570 m. mieste buvo apie 500 namų ir apie 5000 gyventojų. 1656 m. švedų tvano metu buvo sugriautos miesto bažnyčios ir vyskupo rezidencija. 1685 m. atidaryta kunigų seminarija, kuri veikė iki 1939 metų.
1818-1867 m. miestas buvo Palenkės Januvo vyskupijos centras. 1867–1932 m. miestas buvo Januvo apskrities centras. 1870 m. iš gyvenvietės atimtos miesto teisės, kurios buvo sugrąžintos 1918 m., bet vėl prarastos 1940 metais. 1928 m. centrinėje miesto aikštėje buvo pastatyta benzino kolonėle, kuri yra viena iš seniausių Lenkijoje. Iki II pasaulinio karo kaime veikė Palenkės Januvo žydų kapinės. Per karą miestas neteko apie pusės gyventojų, 1944 m. kaime gyveno tik apie 2000 žmonių.
Ipohas
Ipohas (MS Ipoh) – Malaizijos miestas, Perako valstijos sostinė. Jis yra apie 200 kilometrų į šiaurę nuo Kvala Lumpūro. 70 procentų miesto populiacijos sudaro kinai. Dabartiniais laikais Ipohas labiausiai žinomas dėl prabangių restoranų, įspūdingų olų bei šventyklų.
Etimologija
Miesto pavadinimas kildinamas nuo medžio rūšies pavadinimo – pohon epu. Miesto pavadinimas kai kada Kinijoje tariamas Paloh kuris tapatinimas su alavo kasyklomis kurios buvo pastatytos po miesto įkūrimo.
Istorija
Pirma kartą miesto pavadinimas buvo paminėtas 1920 metais. Šiuolaikiškas miestas buvo pradėtas statyti 1890 metais, o kai kurie pastatai išliko iki šiol. Nuo XIX amžiaus kada Britų alavo kasimo kompanijos čia pastatė savo kasyklas ir įrengė biurus, miestas įgavo daugiau reikšmės. Miestas pradėjo ypač sparčiai augti nuo 1920 metų. 1941 metais miestas buvo užimtas Japonų kariuomenės. Per Antrąjį pasaulinį karą šis miestas tapo Perako valstijos sostine. 1950–1960 metais mieste buvo pastatyta nemažai pastatų kaip kinoteatrai, parkai, kabaretai. Su alavo kainų kritimų 1970 metais, buvo pradėtos uždarinėti visos šio metalo kasyklos. Nuo to laiko Ipohas tapo žinomas kaip „miręs“ miestas ir įgavo reputacijos tarp pagyvenusių žmonių, kaip puiki vieta į pensiją išėjusiems žmonėms.
Populiacija
thumb|250px|Ipoho senamiestis Nors ir pergyvenęs krizes, Ipohas lieka vienas didžiausių Malaizijos miestų.
Jis ne tau (filmas)
Jis ne tau  – 2009 m. JAV romantinė komedija apie vyrų ir moterių santykius, apie skirtumus tarp jų ir nesusipratimus, kurie sukuria komiškas situacijas, apie nutylėjimus, moteriškas svajones ir vyrišką meilės supratimą.
Šilutės rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Veikla
Rajono meru išrinktas Šarūnas Laužikas, jo pavaduotoja Vincenta Bubilienė. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Edmundas Vičius.
Jis ne tau (filmas)
Filmo premjera įvyko 2009 m. vasario 5 d. Izraelyje.
Siužetas
Baltimorėje vienas su kitu nesusiję žmones turi reikalų su…meile. Jiems tenka ne tik džiaugtis nuostabiu jausmu, bet ir patirti visus iššūkius, susijusius su kitos lyties elgesiu ar neteisingu to elgesio supratimu…
Džidži trokšta vyriškio, kuris sakė, kad paskambins, bet nepaskambino. Kol Aleks ją ragina liautis laukti prie telefono, Betė mąsto, ar vertėtų nutraukti metus trukusius sužadėtuves su Neilu, kuris kratosi vedybinio gyvenimo.
Dženinė įstrigusi pabodusioje santuokoje, kurią nuolat apgaudinėja kadaise mylimas vyras Benas, kuris negali pasitikėti savimi būdamas šalia Anos.
Merė susipainiojusi tarp pasimatymų, todėl šiuo metu yra labiau susidomėjusi technologine meile, nei natūraliais žmogiškais ryšiais…
Aktoriai
ir kt.
Laibaliemenės beždžionės
Laibaliemenės beždžionės (Colobinae) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatų pošeimis. Tai vidutinio dydžio primatai su ilgomis uodegomis. Minta daugiausia lapais, todėl jų skrandis sudėtingesnis ir beveik nėra skruostų maišų. Kailis gali būti įvairių spalvų. Jaunesnių individų kailio spalva paprastai skiriasi nuo senesnių.
Gyvena daugiausia medžiuose, tačiau visos rūšys gana dažnai nulipa ant žemės. Gyvena įvairiose sąlygose ir skirtingose klimato zonose (pvz., drėgnuosiuose tropikų miškuose, mangrovių miškuose, kalnų miškuose ir savanose), tačiau nesutinkamos dykuminėse ar kitose sausose zonose.
Paplitusios vakarų ir centrinėje Afrikoje (gverecos) ir pietinėje, pietryčių Azijoje bei pietų Kinijoje (langūrai).
Pošeimyje 10 genčių ir 53 rūšys.
Apionai
Apionai arba dobiliniai straubliukai (Apion) – straublikinių (Curculionoidea) antšeimio vabalų šeima. Lietuvoje aptinkama ~60 rūšių. Kūno ilgis 1,5–4 mm, forma kriaušiška, o straublelis cilindriškas. Minta dobilais. Suaugę vabzdžiai randami ant žiedų, vaisių, sėklų, pumpurų, stiebų, šaknų.
Žalingiausios rūšys:
Žalgiris Panevėžys
Panevėžio „Žalgiris“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Panevėžio.
Istorija
1947 m. visoje Lietuvoje būrėsi komandos vienijamos respublikinės „Žalgirio“ sporto draugijos.
Panevėžiečiai subūrė savo futbolo komandą žinomą „Žalgirio“ pavadinimu. Į naujadarą perėjo buvę Lokomotyvas Panevėžys ir MSK Panevėžys žaidėjai.
Tais pačiais metais komandai paskirta vieta aukščiausioje lygoje. Joje žalgiriečiai kovojo šešis sezonus, o vėliau iškrito iš lygos.
Pasibaigus „Žalgirio“ vajui, komanda buvo išformuota.
Fiat 502
thumb|Fiat 502
Fiat 502 – lengvasis automobilis, leistas „Fiat“ kompanijos nuo 1923 iki 1926 metų.
502 modelis buvo 501 modelio didesnių matmenų ir prabangesnis variantas.
Iš viso pagaminta 20 026 automobiliai.
Juodlieknis
Juodlieknis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Piniavos, prie Juodlieknio miško. Kolektyviniai sodai.
Alfonsas Sklėrius
Alfonsas Sklėrius-Šklėrys (1890 m. birželio 17 d. Kunigiškiuose, dab. Svėdasų seniūnija, Anykščių raj. – 1943 m. Lama, TSRS) – Lietuvos karinis ir visuomenės veikėjas, artilerijos pulkininkas, dailininkas.
Biografija
Tėvai valstiečiai Ciprijonas Sklėrius ir Barbora Girgždytė-Sklėrienė, šeimoje augino 14 vaikų. Broliai dailininkas tapytojas Kajetonas Sklėrius (1876–1932), mokslininkas inžinierius melioratorius Povilas Sklėrius (1898–1979), sesuo Emilija Sklėriūtė-Nakienė.
1912 m. baigė Liepojos (Latvija) komercinę mokyklą. 1912–1914 m. Maskvoje (Rusija) studijavo žemės tvarkymo ir matavimo institute. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas, 1914–1915 m. Maskvoje baigė Michailo karo artilerijos mokyklą. Pirmajame pasauliniame kare kovojo kaip Rusijos imperijos kariuomenės artilerijos karininkas.
1918 m. grįžo į Lietuvą, besikuriančios Lietuvos kariuomenės savanoris, tarnavo artilerijos daliniuose. Nuo 1920 m. 7-osios baterijos vadas, kartu su Penktuoju pėstininkų pulku dalyvavo Nepriklausomybės kovose. Pasižymėjo kovose su bermontininkais ties Radviliškiu ir Šiauliais, laimėjo mūšį ties Beržininkais prie Joniškio.
Pasibaigus kovoms gyveno Kaune, tarnavo ten dislokuotuose daliniuose. 1927–1929 m. lankė Kauno meno mokyklą. Suruošė keletą savo tapybos parodų Kaune, Kėdainiuose, Panevėžyje, dalyvavo fotoparodose.
1929–1935 m. Antrojo artilerijos pulko vado padėjėjas Kėdainiuose, leitenantas. 1935–1940 m. artilerijos pulko vadas Panevėžyje, pulkininkas. Nuo 1935 m. vadovavo ir Panevėžio skautams – vyčiams. Išrado fiktyvaus šaudymo aparatą, už kurį gavo vyriausybės piniginę premiją.
TSRS okupavus Lietuvą, 1940–1941 m. Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso 184-osios šaulių divizijos 617-ojo haubicų pulko vadas. 1941 m. birželio 10 d. su kitais Lietuvos karininkais išsiųstas į Rusiją, o birželio 28 d. Maskvoje areštuotas ir ištremtas į Sibirą, Lamos lagerį Užpoliarėje, netoli Norilsko. Mirė 1943 m. birželio viduryje Lamos lageryje nuo bado ir šalčio. Buvo palaidotas lagerio kapinėse tarp 42 ten mirusių Baltijos šalių karininkų. Apie 1990 m. tose kapinėse „Tremtinio“ klubo ir Lietuvos atsargos karininkų sąjungos iniciatyva pastatytas koplytstulpis, o jo palaikai atgabenti į Lietuvą ir palaidoti Kauno Petrašiūnų kapinėse šalia brolio dailininko K. Sklėriaus.
Santa Elenos provincija
Santa Elenos provincija  – provincija vakarinėje Ekvadoro dalyje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Santa Elena.
Arthur Schopenhauer
Artūras Šopenhaueris (1788 m. vasario 22 d. Dancige (dab. Gdanskas), Lenkija – 1860 m. rugsėjo 21 d.) – gyvenimo filosofijos atstovas, vienas svarbiausių XIX a. filosofų, išgarsėjęs savo darbu „Die Welt als Wille und Vorstellung“ (vertimas į lietuvių kalbą: „Pasaulis kaip valia ir vaizdinys“, 1995).
Santa Elenos provincija
Provincija sudaryta 2007 m. atskyrus dalį Guajaso provincijos.
Arthur Schopenhauer
Biografija
A. Šopenhaueris gimė turtingo prekybininko Heinrich Floris Schopenhauer ir Johanna Troisner šeimoje. Devynerių metų A. Šopenhaueris buvo išsiųstas į Prancūziją, kur įgijo gerų prancūzų kalbos žinių. Kai sukako septyniolika metų, jis pradėjo lankyti verslo mokyklą Hamburge, kad galėtų perimti šeimos verslą. Po tėvo mirties 1805 m. A. Šopenhauerio motina tapo žymia noveliste. Jos dėka filosofas susižavėjo J. V. Goethe, Schlegel ir broliais Grimais.
1809 m. A. Šopenhaueris įstojo į Getingeno universitetą studijuoti mediciną, tačiau 1811 m. Jėnos universitete ėmėsi filosofijos studijų ir 1813 m. įgijo filosofijos daktaro laipsnį.
Santa Elenos provincija
Geografija
Provincijos paviršius daug kur kalnuotas, ypač pietuose ir šiaurės rytuose. Vakaruose į vandenyną smarkiai išsišauna Šv. Elenos kyšulys. Klimatas sausringas, daug kur plyti pusdykumės, sausieji miškai. Tik rytuose ir šiaurėje yra drėgnųjų miškų plotų. Vandenyno pakrantės garsėja savo paplūdimiais.
Arthur Schopenhauer
Biografija
Domėjosi I. Kanto, Dž. Loko, B. Paskalio, M. Montenio, Jėnos universiteto romantikų, F. Šelingo idėjomis. A. Šopenhaueris laikė save Imanuelio Kanto pasekėju, kritiškai žiūrėjo į savo meto Europos filosofiją, J. G. Fichte‘s ir G. V. Hėgelio sistemas vertino su pašaipa. A. Šopenhaueris buvo artimas romantizmo, o ne formalistiniam, matematiniam Herberto mąstymui, dėl potraukio į intuiciją, analogiją ir genialumą.
Filosofinės idėjos
Didžiausią įtaką jam turėjo upanišadų filosofija ir budizmas. Iš budizmo pasiėmė pasaulio pesimizmą, nirvaną, „aš ne aš“, mintis apie žmogiškos būties nemateriškumą. Dėl rytietiškos įtakos jo pažiūros yra etinės, estetinės ir ontologinės. Prioritetas teikiamas žmogaus vidiniams prioritetams, o išorinis pasaulis yra kančių buveinė. Filosofijos išeities taškas yra valia ir su ja susijusi kančia. Žmogui pasaulis duotas kaip vaizdinys, objektai – kaip juos sąlygoja subjektai. Pasaulio vidinė esmė atsiskleidžia subjekto savęs patyrime. Save patiriame ir kaip vaizdinį, ir kaip valią. Kūno veiksmai yra tik objektyvuoti valios aktai, taigi, giliausia esmė yra iracionalizuota valia. Valia yra nepažini realybė, pirminis pasaulio pradas, proto ir tvarkos priešingybė. Pasaulis yra vientisas, bet turi dvi puses ir mąstančiam žmogui jas atveria: regimąją ir neregimąją. Regima puse yra vaizdinys, o neregima – valia. Tai, ką mes vadiname tikrove yra regimybė, nes egzistuoja tik mūsų vaizdinyje. Anot A. Šopenhauerio, tikras pasaulis yra valios pasaulis.
Santa Elenos provincija
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 3 kantonus:
Arthur Schopenhauer
Filosofinės idėjos
A. Šopenhaueriui, kaip ir kitiems neklasikinės filosofijos pradininkams – Sorenui, S. Kierkegaard‘ui ir Friedrichui Nietzsch‘ei – būdinga pabrėžti vienatvės svarbą. Ši neklasikinės filosofijos nuostata glaudžiai siejasi su tragiškajam romantizmo sparnui būdingu vienatvės, melancholijos aukštinimu ir poetizavimu. A. Šopenhaueris, stipriai paveiktas romantikų pasaulėjautos, teigia, kad žmogus esti visiškai savimi tik tol, kol jis vienas, taigi, kas nemėgsta vienatvės, tas nemėgsta ir laisvės, nes tik būdamas vienas žmogus yra laisvas. Anot A. Šopenhauerio vienatvėje menkystos jaučia visą savo menkumą, o didis protas – visą savo didybę <…> kiekvienas regi save tokį, koks iš tikrųjų yra <..> juo tobulesnis gamtos kūrinys, tuo jis atskiresnis.
Pasak A. Šopenhauerio, „svarbi gyvenimo išminties sudedamoji dalis yra teisingas dėmesio skirstymas dabarčiai ir ateičiai, kad viena dalis nenustelbtų kitos. Daugelis gyvena perdėm dabartimi: tai lengvabūdžiai, kiti – perdėm ateitimi: tai aikštingieji ir nekantrieji. Jie apgauna save paneigdami pačią savo būties esmė ir gyvena tik „ad interim“. Retas išlaiko deramą pusiausvyrą, taigi nors žmogaus orientacija į ateitį yra perspektyvesnis dalykas karjeros siekiančio asmens praktikoje, padeda planuoti ir realizuoti save ilgalaikėje perspektyvoje, ateities laiko, kaip sėkmės veiksnio panaudojimas, neatsiejamas nuo dabarties ir praeities, tokios kokia ji yra ar buvo, pripažinimu: „kas nesusimąsto dėl savo praeities, tas paprasčiausiai netenka sveikos nuovokos“.
Siekė įrodyti, jog žmogaus vidiniai išgyvenimai yra daug svarbesni negu juos sukeliantys realūs įvykiai. Anot jo, tik tokia filosofija yra teisinga, kuri nukreipta į žmogaus būties, jo vidinio pasaulio problemas. A. Šopenhaueris pabrėžia vienatvės ir asmenybės sąmoningo atsiribojimo nuo išorinių būties formų reikšmingumą. Teigia, kad kas tikrai pasaulyje vertinga, žmonės nevertina, o tai, ką jie vertina, nėra vertinga. – tai rodo uždaras didelių ir žymių žmonių gyvenimo būdas. Taigi, vienatvė A. Šopenhauerio filosofijoje poetizuojama ir traktuojama kaip neišvengiamas visų didelių žmonių likimas, kaip mažesnės blogybės iš dviejų pasirinkimas. Jis teigia, jog turtingos dvasios žmogus pirmiausia kratosi rūpesčių ir nemalonumų, norėdamas turėti ramybę ir laisvo laiko; jis ieško tylaus ir kuklaus gyvenimo ir pasižmonėjęs visuomenėje renkasi uždarą gyvenimo būdą, o jeigu jis tikras intelektualas – net vienatvę. Kuo turtingesnis dvasinis žmogaus pasaulis, tuo mažiau jam reikia iš išorės. Todėl intelektualumas daro žmogų užsidariusį ir nekalbų.
Savo filosofijos pagrindu A. Šopenhaueris laikė valią. Kanto „daiktą savaime“ jis sutapatina su valia. Valia jam – daikto savaime esmė. „Pasaulinė valia“ – pagrindinis impulsas, veikiantis visame pasaulyje – ne tik žmoguje, bet ir gyvūnuose, augaluose, gamtos jėgose. Visa tai yra tik pasaulinės valios objektyvacija. Visi reiškiniai, procesai, įvykiai yra valios rezultatas. Valia – tai siekimas be tikslo ir pabaigos. Todėl pasitenkinimas yra normali valios būsena.
Žmogaus gyvenimas – valios objektyvas. Tačiau objektyviausia valia iškyla kaip kančia. Valia žmogui teikia daugybę nemalonių, nes gyventi – reiškia norėti, o norėti – kentėti. Bet koks siekimas kyla iš stokos, todėl, kol yra nepasitenkinimas, yra kančia. A. Šopenhaueris daro paradoksalią išvadą, kad „skausmas“, kentėjimas, kuriam priklauso bet koks trūkumas, stoka, kiekvienas noras, yra tai, kas pozityvu, betarpiška, pajausta. Kentėjimo šaltinis gali būti bet kas – lytinis potraukis, meilė, pavydas, neapykanta, baimė, liga. Jeigu viso to nėra, kyla nuobodulys, kuris taip pat kankinantis.
Optimizmą A. Šopenhaueris laiko ne tik „absurdiška“, bet ir „niekšiška mąstysena, žiauriu pasityčiojimu iš nenusakomų žmonijos kančių“. Tarp žmonių vyksta nuožmi kova dėl vietos po saule – žmogus žmogui yra vilkas. Akla valia daugelį žmonių verčia visą gyvenimą kovoti už savo egzistenciją, rūpintis kaip išgyventi, iš anksto žinant, kad bus pralaimėta. Mirties atžvilgiu visą gyvenimą galima laikyti nuolatiniu mirimo procesu. Žmogus mirčiai priklauso nuo pat gimimo, ji visą laiką žaidžia su žmogumi kaip su savo grobiu. Valia – troškimas gyventi, taigi mirtis – nebūties priešingybė, tačiau žmogus turi nuolat gyventi su mirtimi. Anot A. Šopenhauerio, kančių pilną žmogaus kasdienybę padeda ištverti tik mirties baimė, o ne gyvenimo meilė. A. Šopenhaueris rašo: „Tikriausiai niekada nei vienas žmogus savo gyvenimo pabaigoje, jei tik jis protingas ir nuoširdus, nepanorės gyventi dar sykį; daug mieliau jis pasirinks visišką nebūtį“. Tačiau tai nereiškia, kad filosofas siūlo anksčiau laiko pasirinkti nebūtį. Jis yra už natūralią gyvenimo pabaigą: „didžiausias gėris, įmanomas amžiaus pabaigoje, yra eutanazija – nepaprastai lengva, jokios ligos nesukelta, jokių traukulių nelydima ir visai nejaučiama mirtis“. Savižudybė A. Šopenhaueriui yra tik pavienio valios reiškinio sunaikinimas. Ji yra valios teigimas. Savižudis nori gyventi, jis nepatenkintas ne gyvenimu apskritai, o tokiu gyvenimu, kurį jam teko gyventi.
Pati svarbiausia A. Šopenhauerio filosofijos išminties taisyklė – siekti ne malonumų, o stengtis išvengti skausmo. A. Šopenhauerio filosofija atstovauja etiniam irracionalizmui. Vakarų filosofijos istorijoje A. Šopenhaueris yra pirmasis mąstytojas, nuvainikavęs du tradicinius šios filosofijos stabus – Protą ir Dievą, ir kartu suabejojęs dviejų pamatinių žmogaus dvasios galių – tikėjimo ir pažinimo – neprilygstama verte. A. Šopenhaueris fiksuoja paprastą mintį – yra tik vienas absoliutas ir viena absoliuti realybė. Tai pasaulis, savaime vientisas, bet mąstančiam žmogui atveriantis dvi puses – regimąją ir neregimąją. Regimoji pasaulio pusė vadinama vaizdiniu, o neregimoji – valia. Jei esama Dievo, kaip „antipasauliškos“, tačiau pasaulio vyksme dalyvaujančios būtybės, pats pasaulis, istorija ir žmogaus gyvenimas turi galutinę ir aukščiausią prasmę bei tikslą. Jei Dievo nėra, jokios aukštesnės prasmės pasaulis ir žmogus neturi, o istorija betikslė. Visi egzistenciniai orientyrai turi tilpti pačiame pasaulyje, o gyvenimo tikslas sutapti su pačiu gyvenimu. Dar svarbiau tai, kad pašalinus Dievą išnyksta pamatinis Vakarų žmogaus tikėjimas – tikėjimas pasaulio ir istorijos protingumu, tam tikra dieviško kūrimo aktu į pasaulį įdiegta tvarka, kurią žmogus gali pažinti savo protu, nes ir protas yra ne kas kita, kaip šios tvarkos atitikmuo pačiame žmoguje. A. Šopenhaueris atmeta pasaulio sakralumą ir protingumą.
Bibliografija
Lietuviškai:
Kitomis kalbomis:
Juodonys
Juodonimis vadinami kaimai:
Tinklasparniai
Tinklasparniai (Neuroptera) – vabzdžių (Insecta) būrys. Negausi ir nepakankamai Lietuvoje ištirta grupė, kuriai priklauso stambūs ir vidurinio dydžio vabzdžiai, turintys graužiamuosius burnos organus ir dvi poras plėviškų, tankiai gyslotų sparnų. Lervos verpstiškos formos su krūtinės kojomis, gana judrios. Lėliukė laisvoji. Vabzdžiai grobuoniški, naudingi.
Lietuvoje labai dažnos auksaakės (Chrysopa), kurios yra blyškiai žalios spalvos gležnais sparnais ir auksinėmis akimis. Rudenį jų nemažai prisirenka butuose žiemojimui, todėl galima aptikti tarp knygų, įvairiuose plyšiuose. Auksaakių lervos grobuoniškos, naikina amarus.
Kita Lietuvoje labai įdomi yra skruzdžių liūtų (Myrmeleon) gentis. Šie vabzdžiai stambūs, šiek tiek panašūs į žirgelius. Dienomis jie tingūs, naktimis veiklūs. Lervos gyvena smėlyje, išraustų duobučių dugne. Minta įkritusiais į duobutes vabzdžiais, ypač skruzdėlėmis. Skruzdžių liūtų daug yra pajūrio kopose.
Fiat 5
thumb|Fiat 5
Fiat 5 (Fiat 50-60 HP) – lengvasis automobilis, leistas „Fiat“ kompanijos nuo 1910 iki 1916 metų.
Automobilyje buvo įrengtas 9017 kub. cm apimties ir 75 a.j. galingumo variklis, kuris galėjo išvystyti iki 100 km/val. greitį. Galiniai varantys ratai buvo sujungti sraigtiniu velenu. Apšvietimas buvo tiekiamas magnetos pagalba.
„Tipo 5“ modelis pakeitė Fiat 50 HP modelį ir buvo vienas iš prabangiausių automobilių tuo metu. 1921 metais jį pakeitė Fiat 520 „Superfiat“.
1914 metais buvo pirmą kartą įrengtas lenktas priekinis ir galinis stiklai, o nuo 1915 metų apšvietimo sistema buvo pervesta į 12 voltų.
Arminijus
thumb|Arminijus thumb|left|200px|Arminijaus statula
Arminijus (, šiuolaikinėje vokiečių kalboje Hermann; gimė 16 m. pr. m. e. – mirė 21 m.) – germanų karvedys ir didvyris, 9 mūsų eros metais netoli Detmoldo, Teutoburgo miške, nugalėjęs tris romėnų legionus ir išlaisvinęs germanus (tuometinę cheruskų gentį) nuo romėnų valdžios.
Turėjo romėnišką karybos išsilavinimą ir pilietybę.
Filonas Aleksandrietis
thumb|right|Filonas Aleksandrietis Filonas Aleksandrietis arba Filonas Judėjas (28 ar 21 m. pr. m. e. Aleksandrijoje – apie 41 ar 49 m. e. m.) – žydų ir graikų filosofas.
Jo filosofinė sistema sukurta iš žydų religinių idėjų bei graikų (stoikų, Platono, pitagoriečių) filosofinių sąvokų. Šios filosofinės sistemos dėmesio centre – Dievas, kurio sąvokoje jungtos graikų abstrakčios būties ir žydų vienintelio Dievo idėjos.
Materija (beformė, bedvasė potencija) esanti Dievui priešingas pasaulio polius. Dievas, Filono teigimu, nesukūręs materialaus pasaulio ir esąs jame tik per tarpininką – suasmenintą logosą (angelą, Dievo sūnų). Dievu jis laikė gryną, nesuteptą visatos protą, transcendentinę dorybę, transcendentinį žinojimą, transcendentinį gėrį patį savaime. Yra trys pasaulio pakopos – Dievas, logosas ir materija. Žmogus turįs sielą, kuri esanti dieviškumo ir materialumo sąlyčio forma. Siela žmogus pažįstąs Dievą. Tai padaryti galima kontempliacijos, ekstazės būdu susiliejant su Dievu. Biblija – vienintelis tikras tiesos pažinimo šaltinis.
Filono filosofija turėjo įtakos gnostizimui, neoplatonizmui, krikščionybei.
Filonas Aleksandrietis parašė darbų iš Izraelio istorijos, Penkiaknygės komentarus.
Sungario flotilė
Sungario flotilė - karinių upių laivų flotilė, besibazuojanti Amūro upės intake Sungaryje.
Sungaryje yra veikusios Kinijos ir Japonijos flotilės.
Kinijos Sungario flotilija 1929 m.
1929 m. vyko lokalus karas tarp Kinijos ir TSRS - vadinamasis Kinijos-Tolimųjų Rytų geležinkelio konfliktas. Jo metu vyko kovos veiksmai tarp Kinijos Sungario flotilės ir TSRS Amūro flotilės.
1929 m. Kinijos Sungario flotilę sudarė 11 karo laivų:
Circus
Circus – 4-as studijinis Lenny Kravitz albumas, išleistas 1995 m. rugsėjo 12 d. Billboard 200 albumų tope jis pasiekė 5 vietą. Šis albumas tapo pirmuoju atlikėjo albumu, pasiekusiu JAV tope pirmąjį 10-ką.
Vakarų Sacharos demografija
thumb|500px|Vakarų Sacharos gyventojų skaičius (tūkst.), 2005 m. Šiame straipsnyje yra pateikiami įvairūs statistiniai duomenys apie Vakarų Sacharos demografiją.
Gyventojų skaičius: 554 795 (2013 m. apsk.)
Struktūra pagal amžių:
Gyventojų amžiaus mediana:
Metinis populiacijos prieaugis: 2,89 % (2014 m. apsk.)
Gimstamumas: 30,71 gimimų/1000 gyv. per metus (2014 m. apsk.)
Mirtingumas: 8,49 mirčių/1000 gyv. per metus (2014 m. apsk.)
Urbanizacija:
Lyčių santykis:
Kūdikių mirtingumas:
Vidutinė gyvenimo trukmė:
Suminis gimstamumo rodiklis: 4,07 gimimų vienai moteriai (2014 m. apsk.)
Karrar Jassim Mohammed
Džasimas Mohamedas Kararas (g. 1987 m. kovo 3 d.) – Irako futbolininkas. Nacionalinės rinktinės ir Irano Tractor Sazi FC klubo saugas.
Juodauodegės
Juodauodegės (Cercomela) – musinukinių (Muscicapidae) šeimos paukščių gentis.
Gentyje 9 rūšys.
thumb|left|210px|Cercomela melanura
Cercomela
Elmininkų tvenkinys
Elmininkų tvenkinys – tvenkinys Anykščių rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Anykščių, Elmininkų kaimo pietvakariniame pakraštyje. Susidaręs patvenkus Elmės upę (Šventosios intakas) 10,4 km nuo jos žiočių. Ilgis iš pietų į šiaurę 1,15 km, plotis iki 0,15 km. Altitudė 115,5 m. Pietinės tvenkinio dalies krantai aukštoki, šlaitai apaugę medžiais ir krūmynais. Vakarinėje ir pietinėje pakrantėse plyti dirbami laukai.
Debitas:
Užtvanka 100 m ilgio, 8 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1975 m.
Friedrich Wilhelm Joseph Schelling
Frydrichas Vilhelmas Jozefas fon Šelingas (1775 m. sausio 27 d. – 1854 m. rugpjūčio 20 d.) – vokiečių filosofas.
Gyvenimas
Friedrichas Wilhelmas Josephas Schellingas buvo labai anksti subrendusio proto mąstytojas: būdamas septyniolikos metų jaunuolis įgijo magistro laipsnį, o dvidešimties buvo pakviestas užimti katedrą Jenoje; jau tada jis buvo vertinamas kaip daugelio darbų autorius, jį rėmė Fichte ir Goethe. Kaip tik tuo metu Jenoje gimė „romantinė mokykla“, kuriai, be kitų, priklausė Schlegeliai, Novalis, Tieckas ir kurios filosofu tapo Schellingas. Jau tada jis nutolo nuo Fichte‘s, kuris pirmasis jį patraukė į filosofiją, ir nuo Hegelio, su kuriuo buvo kolegos ir kartu dirbo universitete. Viurcburge, kur nuo 1803 metų ėmė vadovauti katedrai, jo pažiūros toliau kito, domėjimasis religija, ypač estetika. Meną dabar jis laikė aukščiausiąja žmogaus kūryba, tad nieko nuostabaus, jog metė universitetą, kad užimtų sekretoriaus vietą Dailiųjų menų akademijoje Miunchene (1806–1820). Vis dėlto vėliau grįžo į darbą universitete, pirmiausia Erlangene, o nuo 1827 metų Miunchene. Tai buvo Hegelio triumfo laikai, Schellingas buvo beveik visiškai užmirštas. Tačiau jį prisiminė Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas IV, kuris vis dar simpatizavo tuomet jau atgyvenusioms romantinėms pažiūroms, ir 1841 m. Pakvietė seną mąstytoją į Berlyną su ta ypatinga intencija, kad šis sudarytų priešpriešą ateistiniams hegelininkų polinkiams. Schellingą karštai sveikino Berlyne; puiki, daug žadanti pradžia jaunystėje, o vėliau ilga tyla žadino smalsumą. Tačiau jis vilčių nepateisino ir trumpai padirbęs nusišalino nuo universiteto veiklos. Ankstyva branda, ilgas gyvenimas, darbas penkiuose universitetuose ir poroje akademijų–tokia buvo Schellingo dalia. Įžvalgus ir sumanus, bet perdėm stokojantis tikslumo, neturintis mokslinio metodo, jis buvo pusiau filosofas, pusiau poetas. Ir pats filosofiją laikė greičiau įkvėpimo ir genialumo nei tyrinėjimo dalyku; tai buvo tipiškas romantizmo požiūris, ir Schellingas labiau nei kas kitas nusipelno romantinio filosofo vardo.
Filosofinės idėjos
Veikaluose „Apie pasaulinę dvasią“ ir „Natūrfilosofijos sistema“ F. W.J. Schellingas grąžino gamtai tą ontologinį turtą, kurį iš jos buvo atėmęs J. G. Fichte. Sekdamas G. W. Leibnizu, jis suteikia gamtai dinamišką pradą. Remdamasis J. G.Fichte‘s idėja, kad bet kurį veiksmą sukelia priešinimasis, gamtoje jis įžvelgė dinamiškąjį pradą. Joje esančias priešingas jėgas gamta priverčia sąveikauti vienybės principas būdingas cheminiams procesams (jų metu vyksta oksidacija ir regeneracija, taip pat deguonies aplinkoje), optiniam spinduliavimui, šiluminei energijai, elektrai ir magnetizmui; Schellingo sistemą Novalis pavadino „universalia oksidacija“. Šiandien „Natūrfilosofijos sistema“ atrodo ypač įžvalgi, lyginant su vėliau sekusiu gamtos mokslo nuosmūkiu ir susmulkėjimu. Tačiau natūrfilosofija mokslo laimėjimų neaiškina paprastai: tai sugrįžimas prie J. G. Fichte‘s schemų, kuriose Aš ir Ne-Aš pakeičiami priešpriešinėmis gamtoje veikiančiomis jėgomis. Pavyzdžiui, ta gyva jėga, nesąmoningu dvasiniu pradu Schellingas aiškina traukos ir stūmos sąveiką, kurią Immanuelis Kantas, sekdamas Isaacu Newtonu, laikė jėgomis: F. W.J. Schellingo manymu, šios priešingų krypčių jėgos ir yra tas dvasinis pradas, kurio veikimas sukuria bet kurį gamtos kūną.
F. W.J. Schellingas, remdamasis sąvaja tapatumo filosofija, kurią plėtojo Spinozos veikale „Etika“ pateiktu metodu, veikale „Mano filosofijos sistemos išdėstymas“ naujai išdėstė savo mokymą. Gamta– tai emanacija Absoliuto, kuriame susilieja visos priešingybės: dvasia–gamta, begalybė–baigtinumas, būtis–pažinimas, subjektas–objektas, idealu–materialu. Už šio Absoliutaus Proto ribų iš tikro niekas neegzistuoja; egzistuoja tik vienas vienintelis pradas, Būtis, Absoliuti tapatybė, iš kurios pasaulis neatsiranda, nes ji pati ir yra pasaulis (štai kodėl gamta nėra negyva materija, priešingai, ji gyva, dieviška kaip pats Absoliutas), atsirandantis iš Absoliuto laipsniško judėjimo. Taigi F. W.J. Schellingas ne racionaliu būdu, o intuityviai priartėja prie Spinozos monizmo: Absoliutas– tai pirminis Dievo pavidalas, kurio antrinė reiškimosi forma–gamta, trikdanti realybės ir idealo pusiausvyrą; šios priešingybės analogiškos Aristotelio dualizmui: galimybė–realizacija; potencija–veiksmas; svoris–materija; šviesa–judėjimas; organizmas–gyvybė; tiesa–mokslas; gėris–religija; grožis–menas.
Žmogus (mikrokosmas) ir jo istorija yra visatos atspindžiai. Remdamasis šiomis idėjomis ir ne kiekvienam lengvai suvokiamomis genialiomis analogijomis, dialoge „Bruno‘as, arba apie daiktų dieviškąjį ir gamtinį pradus“ F. W.J. Schellingas išdėstė savąją dorybės filosofiją–panašiai kaip Spinoza pagrindiniame savo kūrinyje „Etika“, siedamas ją su būtinybe.
Šios idėjos plėtojamos jo meno filosofijoje: menininkas, kurio kūrybinės jėgos veikia panašiai kaip gamtinės, savo meninėje kūryboje gali pasiekti begalybę, įveikdamas teorinę ir dorovinę-praktinę priešpriešą, užfiksavęs ją baigtiniame meninės kūrybos procese; o mitologija–tai simbolinių konstrukcijų visuma, kur dievų poveikis vaizduotei toks pat kaip sąvokų minčiai.
Raida ir veikalai
Schellingo proto savybės leidžia paaiškinti, kodėl jis nepajėgė sukurti užsimotos sistemos, kodėl jo užmojai baigdavosi paraiškomis ir metmenimis. Tai vienas originaliausių mąstytojų, ir šis gebėjimas nuolat pradėti iš naujo daro jį vienu iškiliausių mąstytojų. Proto gyvumas ir nepastovumas, polinkis pasiduoti svetimoms įtakoms, susižavėti naujomis idėjomis padarė tai, kad jo pažūros perėjo daugybę etapų, kad kone kiekvienas naujas rašinys būdavo naujo požiūrio įžanga; šiuo atžvilgiu jis buvo unikumas filosofijos istorijoje.
Schellingo filosofijos esmė
Metafizikai, nutraukusiai ryšius su natūralizmu, atsivėrė du keliai: arba ji galėjo būtį suprasti kaip Aš – taip padarė Fichte; arba kaip absoliutą, esantį virš Aš ir gamtos priešstatos – tuo keliu nuėjo Schellingas. Absoliutą jis suprato kaip organišką ir evoliucionuojantį ir ieško jame iracionalių veiksnių, kuriuos meninė intuicija ir religinis tikėjimas suvoktų lengviau nei loginė dedukcija.
Veikalai
"Bruno‘as, arba apie daiktų dieviškąjį ir gamtinį pradus" (Bruno, oder über das natürliche und göttliche Prinzip der Dinge, 1802) Vertimai į lietuvių kalbą
Bakaniukas
Bakaniukas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Račkų valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės rytus nuo Račkų, apie 8 km į pietvakarius nuo Suvalkų ir 104 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Nusratas Fate Ali Chanas
miniatiūra|Ali Chanas 1987 m. Nusratas Fate Ali Chanas (g. 1948 m. spalio 13 d. – m. 1997 m. rugpjūčio 16 d.) – pasaulinio garso muzikantas iš Pakistano, sufijų sakralinės muzikos kavali (Qawwali) atlikėjas. Laikomas vienu geriausių dainininkų pasaulyje – jo balsas apėmė 6 oktavas, Ali Chanas galėjo dideliu intensyvumu dainuoti keletą valandų be pertraukos. Nusratas Fate Ali Chanas ženkliai prisėjo prie sufijų muzikos populiarinimo pasaulyje.
Biografija
Nusratas Fate Ali Chanas gimė Faisalabade, buvo penktasis vaikas ir pirmasis sūnus kavali atlikėjo, muzikologo Fate Ali Chano šeimoje. Chanų giminė kavali muziką atlikinėjo jau 600 metų. Nusratas Fate taip pat nuo pat jaunystės pradėjo lavintis muzikoje – grojo tabla, lankė klasikinio dainavimo (chajal) pamokas. 1964 m. Nusrato tėvas mirė, todėl jo mokymu apsiėmė jo dėdės – Salamatas ir Mubarakas Ali Chanai.
1971 m. Nusratas Fate Ali Chanas tapo giminės kavali grupės lyderiu. Grupė pavadinta Nusrat Fateh Ali Khan, Mujahid Mubarak Ali Khan & Party. Debiutavo Pakistano radijo festivalyje, vėliau sukūrė hitu tapusią dainą Haq Ali Ali. Pasirašė kontraktą su britų įrašų kompanija „Oriental Star Agencies“, dalyvavo koncertuose Jungtinėje Karalystėje.
Dainininkas susipažino su žymiu britų muzikantu Pyteriu Gabrieliu ir 1985 m. prisidėjo kuriant jo albumą Passion: Music for The Last Temptation of Christ. Su kanadiečių prodiuseriu Maiklu Bruku įrašė albumus Mustt Mustt (1990 m.) ir Night Song (1996 m.), prisidėjo įrašant muziką filmams Dead Man Walking, Natural Born Killers, Bandit Queen, įvairiems indų, pakistaniečių filmams. Pyterio Gabrielio įrašų kompanija „Real World Records“ padėjo Nusratui Fate Ali Chanui išleisti solinius albumus.
1997 m. Nusratas Fate Ali Chanas dėl inkstų veiklos sutrikimo paguldytas į Londono ligoninę, kur po kelių dienų mirė nuo širdies smūgio. Jo kūnas palaidotas Faisalabade.
Nusratas Fate Ali Chanas per savo karjerą išleido 125 albumus, jis laikomas žymiausiu visų laikų kavali atlikėjų. 1987 m. apdovanotas Pakistano prezidento „atlikėjo apdovanojimu“, 1995 m. gavo UNESCO muzikos apdovanojimą, 1996 m. apdovanotas Monrealio filmų festivalyje. Po mirties įtrauktas į geriausių Azijos atlikėjų sąrašą, „National Public Radio“ Chaną įtraukė į geriausio pasaulyje balso savininkų sąrašą, CNN įtraukė į geriausių paskutinio penkiasdešimtmečio muzikos ikonų dvyliktuką.
Apie dainininką sukurti 5 dokumentiniai filmai, įrašyta keliasdešimt koncertinių filmų.
Čiornaja Padina
Čiornaja Padina, vietos lietuviai vadina Černapadinė – kaimas Rusijoje, Saratovo sritis, Jeršovo rajonas, apie 50 km į pietus nuo Jeršovo, prie Malaja Uzenės upelio, apylinkės ir kolūkio centras.
Istorija
Kaimą įkūrė 1863 m. sukilimo dalyvių tremtinių šeimos, iš įvairių Lietuvos vietų (Utena, Užpaliai, Dusetos, mažiau: Baisogala, Švenčionys, Vilkaviškis ir jų apylinkės) etapu atvarytos ir įkurdintos vadinamojoje Kazachų stepėje. Iš pradžių tremtiniai gyveno žeminėse, vėliau iš molingos žemės pasistatė trobesius, miško medžiagą ir geležį pirkdavo iš Pavolgio vokiečių. Didesnioji tremtinių dalis įsikūrė Čiorna Padinoje, iki Pirmojo pasaulinio karo čia buvo daugiau, kaip 100 lietuvių ūkių. Kiti įkurdinti 30 km nuo Čiorna Padinos, Talovkoje (apie 60 ūkių). Netrukus Čiorna Padinos lietuviai už 12 km įkūrė trečią kaimą – Litovką (25 ūkiai).
Derlingos žemės tremtiniams leista imti tiek, kiek sugebės apdirbti, todėl lietuviai čia įkūrė nemažai didelių ūkių, po 80-200 ha, daugelis darbams samdė vietinius rusus. 1870–1938 m. veikė lietuviška mokykla, dab. pagrindinė mokykla. Pirmieji mokytojai Pranciškus Varnas, nuo 1910 m. – Petras Kriščiukaitis, nuo 1915 m. – Ona Baukytė, nuo 1922 m. – Petras Šutas. Po 1917 m. spalio perversmo dalis Čiorna Padinos lietuvių žuvo Rusijos pilietiniame kare. 1920–1921 m. – 1/4 šeimų grįžo į Lietuvą; grįžti ragino iš Lietuvos nuvykusi delegacija. Per 1929–1930 m. prasidėjusią kolektyvizaciją apie 1/3 likusių lietuvių buvo ištremta arba sunaikinta kaip buožės, į jų vietą atkelta rusų ir kitų tautybių žmonių.
XIX a.-XX a. sandūroje pastatyta medinė katalikų bažnyčia, jai JAV lietuviai dovanojo vargonus. Joje kunigavo Valiulis, Jonas Strikas, Jeronimas Skirgaila.1934 m. bažnyčia paversta grūdų sandėliu, apie 1965 m. nugriauta.
1963 m. į Čiorna Padiną atvyko pirmoji lietuvių lingvistinė tautosakinė ekspedicija (Norbertas Vėlius tyrė vietos lietuvių tautosaką, Aloyzas Vidugiris – kalbą). 1988 m., 1989 m., 1990 m., 1991 m., 1994 m. ir 1997 m. vyko Lietuvos mokslo ir kultūros darbuotojų ekspedicijos.
1963 m. kaime gyveno 40 lietuvių šeimų, apie 100 žmonių, 1994 m. buvo 24 lietuvių sodybos.
2004 m. J. Kazicko lėšomis kaime pastatyta koplyčia.
Žymūs žmonės
Čiornaja Padinoje gimė verslininkas Juozas Kazickas.
Eugenijus Spontis
Eugenijus Spontis (, 1866 m. gruodžio 13 d. Sankt Peterburge – 1931 m. kovo 17 d. Minske) – italų kilmės Rusijos ir Lietuvos politinis veikėjas.
Biografija
1887 m. baigė Petrapilio karo mokyklą. 1887–1889 m. tarnavo jaunesniuoju karininku Vilniuje, Troicko pulke, priklausė narodovolcų būreliui. 1889 m. išėjo iš karo tarnybos.
1892–1893 m. organizavo socialdemokratų grupę, kuri vėliau įsiliejo į Lietuvos socialdemokratų partiją ir Lietuvos darbininkų sąjungą. Prasidėjus areštams, išvyko į Maskvą.
1893–1894 m. Maskvoje priklausė marksistinei Darbo išvadavimo sąjungos grupei. 1894–1895 m. dirbo Maskvos darbininkų sąjungoje. 1895 m. išvyko į užsienį, bendradarbiavo su Lenkijos socialdemokratais. 1895 m. pabaigoje Varšuvoje suimtas, iki 1899 m. gyveno tremtyje Archangelske. 1905–1907 m. revoliucijos dalyvis, vėliau iš politinės veiklos pasitraukė.
Šilalės herbas
Šilalės herbas – Šilalės miesto heraldinis simbolis.
Aprašas
Perkirsto herbinio skydo viršutiniame sidabriniame lauke vaizduojamas raudonas, o apatiniame raudoname – apverstas sidabrinis ąžuolas.
Istorija
Šilalės miestas, gausiai aplink apsuptas miškų, miesto teises gavo tik 1952 m. Istorinio herbo neturėjo. 1968 m. Lietuvos heraldikos komisija nutarė herbui panaudoti ąžuolą, kaip tvirtybės ir šilališkių atkaklumo kovoje dėl laisvės simbolį. Tuometinį herbą sukūrė dail. Arūnas Tarabilda. Vėliau herbas buvo panaikintas (1970 m.).
Dabartinį herbą, pagal 1968 m. piešinį, Lietuvos heraldikos komisija patvirtino 1992 m. balandžio 19 d., nors Prezidento dekretu jis patvirtintas tik 2001 m. lapkričio 5 d.
Palenkės Januvo Šv. Trejybės parapija
'''Palenkės Januvo Šv. Trejybės parapija''' - parapija įkurta 1428 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Palenkės Januvo dekanatui. Parapijai priklausantis Palenkės Januvo Šv. Trejybės kolegiatas pastatytas 1714-1735 metais.
Grafų teorija
Grafų teorija – matematikos sritis, nagrinėjanti grafus. Grafas yra sudarytas iš lankais (briaunomis) sujungtų viršūnių.
thumb|120px|right|Bekryptis grafas Jei grafo briaunos turi kryptį, tai orientuotas grafas. Jei grafas turi tik vieną viršūnę ir nei vienos briaunos, tai trivialus grafas. Grafas be briaunų – tuščias grafas, o be viršūnių ir be briaunų – nulinis grafas.
Specialūs grafų atvejai
Yra kelios rūšys specifinių grafų, pasižyminčių savitomis savybėmis:
Uždaviniai bei problemos
Populiariausi uždaviniai bei problemos, sprendžiamos grafų teorijos:
Literatūra internete
K. Matuliauskas - Grafų teorija
UEFA čempionų taurė 1969–1970 m.
UEFA čempionų taurė 1969–1970 m. – 15-asis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1969 m. rudenį. Jį pirmąkar laimėjo klubas, 1970 m. gegužės 6 d. finale laimėjęs prieš.
Siauranosės beždžionės
Siauranosės beždžionės – primatų grupė. Paplitusios tik Afrikoje ir pietinėje Azijoje. Dantų formulė: 2.1.2.3|2.1.2.3 (32). Turi po 2 prieškūminius dantis, kaip ir žmogus. Kremzlinė nosies pertvara siaura, todėl šnervės arti viena kitos, pakrypusios į apačią. Uodega nekabi, kartais ji redukuota. Skirstoma į du antšeimius ir 3 šeimas:
'''Antšeimis. Cercopithecoidea''' Antšeimis Žmogbeždžionės (Hominoidea)
Juodonys (Rokiškis)
Juodonys – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Kamajų. Stūkso Juodonių piliakalnis.
Gyventojai
thumb|200 px|left|Juodonių kaimas (Rokiškio raj.)
Baltic Chain Tour
thumb|350px|Baltic Chain Tour 2012 - prizininkai (viduryje nugalėtojas [[Gediminas Bagdonas).]] Baltic Chain Tour – kasmetinės daugiadienės dviračių plento varžybos per Baltijos šalis. varžybos skirtos Baltijos keliui atminti. 2.2 klasės Europos turo etapas. Vienintelės tarptautinės dviračių plento varžybos Lietuvoje įtrauktos į UCI tarptautinį kalendorių.
Mauzoliejus
thumb|Paramore šeimos mauzoliejus, [[JAV]]
Mauzoliejus (🇬🇷) – monumentalus antkapinis statinys, žymintis palaidojimo vietą ir įamžinantis mirusiojo atminimą. Dažniausiai įrengiami stačiakampio arba apvalios formos, su patalpomis urnai, sarkofagui arba karstui. Puošiamas architektūriniais ir skulptūriniais elementais. Vienas iš seniausių žinomų mauzoliejų - Halikarnaso mauzoliejus.
Istorija
Pavadinimas kilo iš Karijos karaliaus Mausolo vardo, kurio žmona Artemisija pastatė vieną iš septynių pasaulio stebuklų – Halikarnaso mauzoliejų. Kaip statinio tipas paplito senovės graikų ir senovės Romos architektūroje. Statybos tradicija išliko ir viduramžių Europoje. XIV – XVI a. plačiai statyti Azijos valstybėse. Vienas žymiausių visame pasaulyje – Tadžmahalo mauzoliejus. XX a. mauzoliejai dažniausiai statyti totalitarinių valstybių vadovams pagerbti.
Lietuva
Lietuvoje mauzoliejai buvo įrengiami bažnyčiose. Vienas reikšmingiausių mauzoliejų Lietuvoje – Radvilų mauzoliejus, įrengtas XVII a. Kėdainių evangelikų reformatų bažnyčioje.
Ernsthofas
Ernsthofas arba Ogorodnojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Огородное) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės kaimas.