cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brantas
Brantai dauginasi sėklomis ir stiebų dalimis, patekusiomis ant augalo maitintojo. Iš sėklos išdygęs augalas daro nutacinius judėsius kol jo viršūnė paliečia ir užsikabina už augalo maitintojo. Netrukus išauga siurbtukai, kuriais įsiskverbia į augalo maitintojo vidų ir pasiekia apytakos audinius. Panašiai plinta ir brantai stiebo dalimis. Brantų stiebai nuo vieno augalo maitintojo pereina ant kito. Šitaip jie gali pernešti ir augalų virusines ligas.
Rūšys
Lietuvoje žinomos 6 brantų rūšys:
Takajuki Čano
(g. 1976 m. lapkričio 23 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Tutmozis IV
Tutmozis IV (m. apie 1391 m. pr. m. e.) – aštuntasis aštuonioliktosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė apie 1401−1391 m. pr. m. e. Jo valdymą aprašė egiptiečių istorikas Manetonas, kuris rašė, kad Tutmozis IV valdė 9 metus ir 8 mėnesius. 8 valdymo metus patvirtina rasti įrašai, kuriuose minimas sukilimas Nubijoje.
Tutmozis IV buvo Amenchotepo II ir Tii sūnus. Numalšino sukilimą Nubijoje savo 8-tais valdymo metais apie 1392 m. pr. m. e. Palaikė gerus santykius su Mitanijos karalyste, vedė mitaniečių princesę.
Kaip ir visi Tutmoziai, Tutmozis IV pasižymėjo didelio masto statybomis. Pabaigė statyti Tutmozio III obeliską Karnako šventykloje, kuris tapo aukščiausiu pastatytu Egipto obelisku visoje istorijoje. Restauravo garsųjį Gizos Sfinksą, todėl buvo labai šlovintas Svajonių steloje. Joje aprašyta istorija, kad dievas Horemachetas sapne Tutmoziui IV pažadėjo, kad jis taps faraonu, jei nuvalys smėlį nuo Sfinkso, gali rodyti, kad Tutmozis IV įžengė į sostą aršioje konkurencijoje su kitais broliais. Jis pastatė sieną aplink Sfinksą, kad daugiau prie jo nebesirinktų smėlis. Jo valdymo metu faraono asmuo pradėtas glaudžiai sieti su saulės dievo aspektais, kas vėliau persikėlė į Amenchotepo III ir Echnatono valdymą.
Tutmozis IV palaidotas Karalių slėnyje, KV43 kapavietėje, tačiau jo mumija buvo vėliau perkelta į KV35, kur ją 1898 m. surado Victor Loret. Ištyrus jo palaikus nustatyta, kad faraonas paskutinius gyvenimo mėnesius sunkiai sirgo.
Lenkobudai
Lenkobudai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasionuvkos valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 18 km į rytus nuo Monkų ir 28 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Skroblaus rezervatas
Skroblaus gamtinis rezervatas – saugoma gamtos teritorija pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, 8 km į pietryčius nuo Merkinės. Apima Skroblaus upelio vidurupį ir žemupį tarp Kapiniškių ir Dubininko kaimų. Į rezervato teritoriją patenka Rudnios kaimas.
Įsteigtas 1983 m. kaip Skroblaus hidrologinis draustinis, 1997 m. pertvarkytas į rezervatą.
Rezervate saugomas Skroblaus baseinas – natūralaus hidrologinio režimo etalonas Baltijos aukštumose. Išlikusios kylančios versmės, savitas tarpmoreninių vandeningųjų horizontų drenažas. Saugomi geomorfologiniai kraštovaizdžio pavidalai, upėtakių nerštavietės. Rezervatas patenka į Ratnyčios–Randamonių kopų masyvą, kuris ypač ryškus į vakarus nuo Skroblaus. Tarp kopų yra termokarstinių duburių – viename jų slūgso Kubilnyčios pelkė. Rezervato teritorijoje Skroblus sudaro pralaužtinį slėnį, o į upelį srūva daug šaltinių (tarp jų – didžiausias Skroblaus intakas Duburių upelis). Skroblaus rezervate saugomas Rudnios sufozinis cirkas, Rudnios pietinis ir šiaurinis kalvaragiai.
Tarp Kapiniškių ir Rudnios kaimų išliko senovinės geležies liejyklos pėdsakai, ties Aukštagirio vienkiemiu yra unikali saugomų augalų rūšių radimvietė, kur nedideliame plote kartu auga raudonasis garbenis, didžiažiedė juodgalvė, tamsialapis skiautalūpis, žalsvoji naktižiedė. Rezervato teritorijoje užfiksuotos 33 žinduolių rūšys – tarp jų kirstukas nykštukas, pelėnas dvynys, beržinė sicista. Pasitaiko bebrų, miškinių kiaunių, kanadinių audinių. Kubilnyčios pelkėje auga kitur Dzūkijos šiluose retos grybų rūšys – žvynuotoji plaušabudė, nendrinis mažūnis, alksnyninė alksniabudė. Brandžiuose pušynuose auga kopūstgalvis raukšlius, aksominė antrodija, senuose eglynuose – minkštoji sunkiapintė, lapuotynuose – baltoji skydabudė, žievinė klevapintė. Miško paklotės paviršiuje auga tuščiaviduris žvaigždinas ir rudasis žvaigždinas. Iš retų drugių rūšių rezervate stebimos estinė cidarija, pilkažalis žvilgūnas, didysis auksinukas.
Kazimieras Adrijonas Masalskis
Kazimieras Adrijonas Masalskis (, 1724 m. – 1777 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karo veikėjas.
Biografija
Kilęs iš rusų kilmės Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Masalskių giminės. Tėvas Mykolas Juozapas Masalskis, motina – Pranciška Oginskaitė. Broliai – Juozapas Adrijonas Masalskis, Ignotas Jokūbas Masalskis, Jonas Mikalojus Masalskis, seserys – Kotryna Niesiolovskienė, Marijona ir Teresė Masalskaitės.
Valstybės tarnyba
Valkavisko seniūnas, nuo 1750 m. Lietuvos didysis stovyklininkas, 1752–1756 m. – Lietuvos pataurininkis.
Pleškučiai
Pleškučiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, į pietvakarius nuo Priekulės.
Istorija
1891 m. į Kaliningrado muziejų pateko senovės Romos apskrita bronzinė pasidabruota su atauga plokštelė, puošta raudonos emalės juosta, kuri rasta ardomame Pleškučių kapinyne. Per II pasaulinį karą radinys dingo.
Metalurgija
thumb|right|Auksinė kaktos juosta iš kapo Tebuose (750-700 m.p.m.e) (saugoma Kopenhagos muziejuje) Metalurgija – medžiagotyros dalis, tirianti cheminių elementų metalų fizikines ir chemines savybes, jų tarpusavio junginius ir junginius su kitais elementais, vadinamus lydiniais. Kartu metalurgija yra technologija, užsiimanti metalų su reikiamomis savybėmis gamyba.
Istorija
Manoma, kad pirmasis metalas, kurį ėmė apdoroti žmonės, buvo auksas, kuris būna randamas laisvas, grynuoliuose. Paleolito laikais (prieš 40 000 m.) gyventuose urvuose Ispanijoje aptikti nedideli natūralaus grynuolių kilmės aukso.
Senosios tautos naudojo ir kitus metalus, randamus grynuoliuose (sidabras, varis, alavas), ir meteoritų geležį. Egiptiečių ginklai iš meteoritų geležies (gaminti apie 3000 m. p.m.e) buvo labai vertinami ir vadinami „durklais iš dangaus“.
Tikroji metalurgija prasidėjo, kai buvo išmokta išlydyti varį ir alavą iš uolienų, o vėliau gaminti jų lydinį bronzą. Tai buvo bronzos amžiaus pradžia (~3500 m. pr. m. e.).
Geležies išgavimas iš jos rūdos yra sunkesnis už vario ir bronzos lydymą. Manoma, kad geležies metalurgiją išrado hetitai apie 1200 m. p.m.e (geležies amžiaus pradžia).
Išgaunamoji metalurgija
Tai metalų išgavimas iš rūdos ir išgauto metalo gryninimas, gaunant švaresnį metalą. Tam, kad metalo oksidą ar sulfidą paversti grynu metalu, rūdą tenka fiziškai, chemiškai ar elektroliziškai redukuoti.
Iškasta rūda yra malama į tokio dydžio daleles, kad jos būtų sudarytos arba iš uolienos su metalu, arba iš kitų uolienų, kurios metalo neturi. Tolesnė operacija būna sodrinimas, kada metalingosios dalelės atskiriamos nuo bergždųjų. Taip gaunamas rūdos koncentratas.
Kartais naudojamas išplovimas – skalaujant rūdos tirpsta ir gaunami reikiamo metalo junginių turtingi tirpalai. Iš šių tirpalų išgaunamas grynas metalas.
Neretai rūdoje yra daugiau kaip vienas metalas. Išskyrus pirmąjį metalą gautose atliekose būna likę antrojo (o kartais ir trečiojo) metalo. Todėl jos tampa antrojo metalo išskyrimo žaliava. Kartais koncentratai būna praturtinti išsyk keliais metalais.
Pagrindiniai metalurgijos metalai
Technikoje dažnai naudojami metalai yra aliuminis, chromas, varis, geležis, magnis, nikelis, titanas ir cinkas. Jie dažnai naudojami lydiniuose.
Plačiai naudojami geležies ir anglies lydiniai (plienai, ketus). Paprasti anglies plienai naudojami, kai reikia pigaus, tvirto metalo, kur masė ir korozija netrukdo. Nerūdyjantys plienai ir galvanizuoti plienai naudojami, kur svarbus atsparumas korozijai.
Aliuminio lydiniai ir magnio lydiniai naudojami, kur svarbūs tvirtumas ir lengvumas. Vario – nikelio lydiniai (pvz., monelmetalas) naudojami labai korozinėje aplinkoje ar ten, kur reikia nemagnetinio metalo. Nikelio lydiniai (pvz., inconelis) naudojami ten, kur vyrauja aukšta temperatūra (pvz., šilumokaičiuose, slėginiuose induose).
Pandhé
M-1 plius
M-1 Plius – nacionalinė radijo programa, transliuojama iš Vilniaus nuo 1996 m. gruodžio 5 d. FM bangų ruože visoje Lietuvoje ir internetu.
Muzika
Grojama įvairi užsienio šalių pop muzika, rokas, džiazas ir kt.
Geriausi iš geriausių
Kiekvieną sekmadienį nuo 20.00 valandos transliuojama laida, kurios metu grojama 10 muzikinių kūrinių, praėjusią savaitę surinkusių daugiausią pliusų. Pliusai renkami internetiniame „M-1 plius“ puslapyje.
Renginiai ir konkursai
„M-1 Plius“ rengia įvairius renginius ir konkursus. Tarp jų „Geriausio metų boso rinkimai“, „Femme Fatale“, M-1 Plius gimtadienio fiesta „Starfest“. Keletą kartų „M-1 Plius“ buvo paminėta Lietuvos rekordų knygoje.
Taip pat rengiami įvairūs konkursai laimėti bilietams į koncertus tiesioginio eterio metu ir internete.
Rietavas
Rietavas – miestas Žemaitijoje, Telšių apskrityje, 25 km į pietus nuo Plungės. Išsidėstęs Žemaičių aukštumos rytuose ir Endriejavo kalvagūbrio vakaruose. Rietavo savivaldybės centras, Rietavo miesto seniūnija, apylinkių seniūnijos centras. Stovi Rietavo Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (pastatyta 1873 m.), Oginskių dvaras, Oginskių koplyčia. Veikia Oginskių kultūros istorijos muziejus, ligoninė, kultūros centras, paštas (LT-90018). Aplink miestą plyti Rietavo miškai, už 9 km į šiaurės vakarus nuo Rietavo išteka Jūra (upė).
Etimologija
Vietovardžio kilmė neaiški. Kazimieras Būga iškėlė hipotezę, kad Rietavas – tai sulenkinta (Retowo) žemaitiško pavadinimo Rietuva lytis (esą sulenkinta dėl Oginskių įtakos). Rietuva, savo ruožtu, galėtų būti kildinama iš bendrinio žodžio rietuvė – „ko nors (paprastai malkų) tvarkingai sukrauta krūva; taisyklinga forma sudėta statybinė medžiaga, štabelis“. Tačiau pastarasis žodis yra aptinkamas rytų Lietuvoje, o ne Žemaitijoje – šiose vietose tam vartojamas žodis rieklė, nors ir esama žodžio rieti – „dėti malkas į riekeles, dailiai, tvarkingai krauti“. Tačiau 1253 m. minint Retowe yra mažai tikėtina, kad lietuviai gaminosi medžio kuro atsargas tokiu būdu. Apskritai, K. Būgos versijai labai stinga svarių argumentų.
Gali būti, kad tai besąs senoviškas baltiškas pavadinimas, nors priesaga ir atrodo kaip slaviška. Tokiu atveju šaknis riet- galėtų būti siejama su jau minėtu rieti, rietuoti – „šleivoti, eiti“, rietėti – „riedėti, ristis“, rietas – „šlaunis, kulšis, staibis; koja“.
Istorija
thumb|Rietavas XIX a.
Cezalpinija
Cezalpinija (Caesalpinia) – pupinių (Fabaceae) šeimai priklausanti medingų augalų gentis, auganti pasaulio tropikuose ir subtropikuose. Pavadinta italų botaniko Andrea Cesalpino garbei.
Rūšys
Gentyje yra 70-165 rūšys, priklausomai ar priskiriami kai kurių botanikų į Hoffmanseggia gentį grupuojami augalai.
Rietavas
Istorija
XIX a. Rietavas buvo svarbus švietimo centras, kadangi 1812–1909 m. jis priklausė Oginskiams, puoselėjusiems kultūra ir švietimą. Irenijus Oginskis pasistatė rezidenciją, iškilo dvaro rūmai, Rietavo bažnyčia, I. Oginskis palaikė 1831 m. sukilimo idėjas, Rietave veikė sukilėlių amunicijos ir ginklų fabrikas. Sukilimui pralaimėjus, 1835 m. I. Oginskis reformavo baudžiavinį valstiečių valdymą ir įvedė savivaldą. Vakarų Europos pavyzdžiu jis stengėsi plėtoti pramonę – čia įkurta geležies liejykla, žemės ūkio padargų fabrikas, lentpjūvė. Amžiaus viduryje didikai įkūrė žemės ūkio mokyklą, kuri veikė 1859–1863 m.
Rietavas XIX a. pabaigoje tapo pažangių to meto technologijų diegimo pirmūnu. 1882 m. į Plungę (dar vienus Oginskių rūmus) nutiestas pirmoji Lietuvoje telefono linija. 1892 m. čia pradėjo veikti pirmoji elektrinė Lietuvoje, 1892 m. balandžio 17 d. per Velykas Rietavo dvare, parke ir bažnyčioje įžiebtos pirmosios Lietuvoje elektros lemputės. XIX a. miestelis priklausė Raseinių apskrities Labardžių valsčiui.
1874–1903 m. Rietave veikė muzikos mokykla. 1883 m. organizuotas 60 žmonių simfoninis orkestras. Oginskių galybė išblėso, kai 1909 m. mirė Bogdanas Oginskis. Po to rūmuose įvykęs didelis gaisras sunaikino per ilgus metus kauptus meno kūrinius ir vertingą biblioteką. Pokario metais apylinkėse veikė Žemaičių apygardos, Šatrijos partizanų rinktinės partizanai.
Sovietmečiu veikė tarybinis ūkis-technikumas, įkurtas Rietavo dvaro pastatuose (likę tik fragmentai), prie technikumo pastatytas mokymo kompleksas.
1996 m. patvirtintas dabartinis Rietavo herbas.
Švietimo ir ugdymo įstaigos
thumb|[[Rietavo Oginskių kultūros istorijos muziejus]]
Miestų partnerystė
Šiame Vokietijos mieste veikia Partnerystės su Rietavu sąjunga
Susisiekimas
Per miestą eina, o į pietus nuo Rietavo susikerta su , prasideda rajoniniai keliai ir.
Sitka
Sitka  – gyvenvietė JAV, pietų Aliaskoje, Aleksandro salynui priklausančioje Baranovo saloje. Beveik 9000 gyventojų (2005 m.). Yra jūrų uostas, Rocky Gutierrez oro uostas (gretimoje Japonų saloje), Arkangelo Mykolo soboras.
Gyvenvietės pavadinimas kilęs iš vietinių indėnų tlinkitų kalbos žodžio Sheet’ká, reikšiančio „žmonės iš už Ši“ (Baranovo salos).
Istorija
Vietovė nuo seno buvo gyvenama indėnų tlinkitų. 1799 m. rusų gubernatorius Aleksandras Baranovas čia įkūrė gyvenvietę. 1802 m. indėnai surengė sukilimą, sugriovė miestą ir išžudė kolonizatorius. 1804 m. čia vėl grįžo Baranovas ir užpuolė tlinkitų fortą bei sėkmingai atkūrė gyvenvietę, kurią pavadino Novoarchangelsku. 1808 m. gyvenvietė tapo Rusijos valdų Amerikoje administraciniu centru. 1848 m. pastatytas soboras, kuriame rezidavo Aliaskos, Kamčiatkos, Kurilų ir Aleutų salų vyskupas. 1840 m. švedai ir suomiai Sitkoje pastatė liuteronų bažnyčią. Gyventojai vertėsi daugiausia prekyba jūrinių ūdrų kailiais. 1867 m. Sitka kartu su kitomis Rusijos kolonijomis parduota JAV.
Kopalis (augalas)
Gentį sudaro 15–35 m aukščio visžaliai, gausiai šakoti medžiai. Lapai sudėtiniai, poromis plunksniški. Žiedai balti arba balsvi, ūglių viršūnėse susitelkę į gausiažiedes kekes. Vaisius – ankštis, turinti 2–4 sėklas.
Rūšys
Gentį sudaro 35 rūšys. Žinomesnės:
Gladijus
thumb|Pompėjos tipo gladijus Gladijus ( 'kardas') – trumpas plačiaašmenis duriamasis Senovės Romos kalavijas.
Ankstyvieji Senovės Romos kalavijai buvo panašūs į graikų. Nuo III a. pr. m. e. romėnai pradėjo naudoti kalavijus, panašius į naudotus keltiberų ir kitų tautų per Ispanijos užkariavimą. Toks kardo tipas vadinosi Gladius Hispaniensis 'ispaniškas kardas'. Iš pradžių buvo manyta, kad jie panašūs į vėlyvuosius Mainz tipo kardus, bet įrodymai prielaidą paneigė. Šie ankstyvieji kalavijai buvo kitokio pavidalo, ilgesni ir siauresni, ir tikriausiai buvo tie, kuriuos Polibijus laikė tinkamais kirsti ir durti.
Vėliau atsirado Mainz, Fulhamo ir Pompėjos tipo gladijai. Vėliau Publijus Flavijus Vegecijus Renatas mini kardus, vadinamus semispatomis (ar semispacijomis) ir spatomis, bei manė, kad juos galima laikyti gladijais.
Visiškai apsiginklavęs romėnų kareivis turėjo skydą (scutum), kelias ietis (pila), kalaviją (gladius), tikriausiai durklą (pugio) ir galbūt keletą sunkių smigių (plumbata). Tradiciškai pirma į priešą metamos ietys, po to išsitraukiamas kalavijas. Karys puldavo su priešais atstatytu skydu ir durdavo kalaviju. Priešingai paplitusiai nuomonei, su visais gladijais būdavo galima ne tik durti, bet ir kirsti.
Apibūdinimas
Gladijai buvo dviašmeniai kirtimui ir turėjo lygiašonio trikampio smaigalį dūrimui. Jį buvo lengva suimti dėl išsikišusios rankenos, tikriausiai su rievėm pirštams. Geležtėje dažnai įspaustas ar išgraviruotas savininko vardas.
Dūrimas buvo labai efektyvi technika, nes žaizdos, ypač pilve, beveik visada būdavo mirtinos. Bet kai kuriomis aplinkybėmis gladijus tiko kapojimui. Titas Livijus Makedonijos karų aprašyme tvirtina, kad makedoniečių kariai buvo sukrėsti pamatę sukapotus kūnus.
Gladijus buvo nešiojamas makštyje prie diržo ar prie juostos, užmestos ant peties. Centurionai nešiojo gladijų kitoj pusėj nei kariai, pabrėždami savo išskirtinę padėtį.
II m. e. a. pabaigoje romėnų legionuose gladijų pakeitė spata.
Rudijus
Rudijus – simbolinis medinis trumpas plačiaašmenis duriamasis kalavijas, įteikiamas gladiatoriui suteikiant laisvę.
Makštys
Gladijų makštys būdavo medinės, aptraukto oda ir su geležiniu ar žalvariniu rėmu. Lotyniškai makštis yra vagina ir kai kurie ginklų ekspertai ir entuziastai taip ir dabar vadina gladijaus makštis. Tas žodis gavo dabartinę reikšmę dėl metaforos. Romėnai iš esmės nenaudojo jo anatomine prasme, bet jis pasirodo Plauto Pseudole 4.7.85: „Ar kareivio kardas gerai tilpo į tavo makštis?“
Palenkės Sokoluvo mūšis
Palenkės Sokoluvo mūšis  – mūšis įvyko Palenkės Sokoluvo mieste, 1831 m. balandžio 21 dieną tarp sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės.
Mūšio metu pirmasis sukilėlių eskadronas vadovaujamas majoro Sulejovskio nugalėjo rusijos imperijos kareivius. Mūšio metu žuvo 40 rusų kareivių ir 2 karininkai. Taip pat 173 kareiviai paimti į nelaisvę ir paimta 100 arklių. Sukilėlių pusėje žuvo vienas ir trys sužeisti. Mūšis neturėjo didelės reikšmės, tačiau eiliniai sukilėlių kareiviai parodė didelį meistriškumą ir norą kautis.
Bronislavas Halickis
thumb|Bronislavas Halickis Bronislavas Halickis (1902 m. sausio 16 d. Maskvoje – 1962 m. kovo 26 d. Varšuvoje) – lenkų geologas, keliautojas, Vilniaus ir Varšuvos universitetų profesorius.
Biografija
1926 m. baigė Jogailos universitetą Krokuvoje, kur mokėsi geologijos ir fizinės geografijos tais pat metais ten apgynė daktaro disertaciją ir 1936 m. tapo docentu. Dirbo Geologijos Institute Varšuvoje (1929–1932 m.). Tobulinosi Prancūzijoje, Norvegijoje ir Švedijoje.
Nuo 1933 m. buvo Tarptautinio Europos kvartero žemėlapio redakcijos narys. 1945 m. Žemės muziejaus Varšuvoje buvo kvartero geologijos ir geomorfologijos skyriaus vedėjas. Nuo 1953 m. Varšuvos universiteto regioninės geologijos profesorius. Europoje gausiai keliavo. Geologinių kongresų dalyvis. Paskelbė apie šimtą mokslo darbų. Organizavo plačius Lenkijos pleistoceno tyrimus.
Vilniuje
Jo veikloje svarbią vietą užėmė mokslinis ir pedagoginis darbas. Paskaitas skaitė farmacininkams ir žemės ūkio specialybės studentams. Sekmadieniais dažnai rengdavo lauko ekskursijas gamtininkams ir geografams Vilniaus apylinkėse, skirtas geomorfologinėms problemoms. Tai padėjo studentams gilinti universitetines studijas. Dalyvavo glaciologinėse ekspedicijose į Špicbergeną.
Moksliniai darbai
Persikėlęs į Vilnių pirmiausia tęsė savo mokslinius tyrimus pradėtus dar Krokuvoje.
Vėliau domėjosi prekvartero sluoksniais Vilniaus krašte. Tyrė riedulius, pagal kuriuos spręsdavo apie prekvartero paviršių. 1938 m. B. Halickis paskelbė straipsnį apie Vilniaus miesto geologinį pagrindą, apibendrinęs 350 smulkių (6–20 m) ir 60 giliųjų gręžinių medžiagą.
Pirmasis (kartu su B. Rydzevskiu) aprašė gilųjį gręžinį Druskininkuose. Šis 1930 metų gręžinys buvo didelis įvykis krašto geologijoje, nes pirmą kartą pragręžė visą Lietuvos nuosėdinę uolienų storymę ir pasiekė prekambro granitus (kristalinį pamatą).
B. Halickis palaikė plačius ryšių su visuomene. Darė geologinius užsakomuosius darbus, kurių tikslas buvo aprūpinti vandeniu geležinkelio stočių, pieninių ir savivaldybių objektus. 1940–1941 m. tyrė geologines sąlygas planuotos elektrinės vietoje Turniškėse ir Antakalnyje.
B. Halickis, dirbdamas Geologijos katedroje ir vėliau, karo metais, Lietuvos geologijos tarnyboje, sukaupė daug geologinės medžiagos apie Lietuvą, tačiau nesuskubo jos paskelbti; dalį paskelbė po karo sugrįžęs į Varšuvą, kita dalis liko palaiduose rankraščiuose.
Gilvydžiai
Gilvydžiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Viešintų, prie kelio.
Volstedo įstatymas
miniatiūra|200px|right|Volstedo akto dokumentas, 1919 m. spalio 28 d. Volstedo įstatymas  – tai nacionalinis prohibicijos aktas, neformaliai vadinamas Volstedo aktu, priimtas įgyvendinti 18-osios JAV Konstitucijos pataisos nuostatoms. Įstatymas, kurio projektą sumanė ir pateikė Antirestoranų lygos (Anti-Saloon League) vedlys Wayne Wheeler, pavadintas Atstovų rūmų Teismų komiteto pirmininko Andrew Volstead vardu.
Procedūra
Nors Aštuonioliktoji pataisa uždraudė „svaigiųjų skysčių“ gamybą, prekybą ir transportavimą, bet ji neapibrėžė pačių „svaigiųjų skysčių“ ar nuobaudų. Tai buvo federalinės ir valstijų vyriausybių galioje įvesti draudimus atitinkamais įstatymais. Įstatymo projektas buvo pateiktas Kongresui 1919 m. Jį vetavo Prezidentas Vudrou Vilsonas, daugiausiai dėl techninių priežasčių, kadangi buvo įtraukiama ir karo laikmečio prohibicija, bet šį veto Atstovų rūmai anuliavo tą pačią dieną, spalio 28 d., o kitą dieną ir Senatas.
Įstatymas apibrėžė tris pagrindinius tikslus: Įstatymas svaigiuoju skysčiu laikė bet kurį gėrimą, turintį virš 0,5 % alkoholio.
Pasekmės
miniatiūra|right|250px|A. B. Frosto 1921 m. karikatūroje: Savo pagamintą naminę išbandė ant šuns Volstedo įstatymą protegavo religiniai fanatikai, blaivybės sąjūdžio aktyvistai, tačiau jam įsigaliojus atsirado daug nenumatytų pasekmių: kadaise buvusį klestintį legalų svaigalų verslą perėmė priešiškos organizuotų nusikaltėlių grupuotės, kurios aštriai konkuravo tarpusavyje dėl nelegalaus alkoholio rinkų, nebodamos prievartos ir žmogžudysčių. Įtakingiausi gangsteriai – Tom Dennison iš Omahos ir čikagietis Al Kaponė – susikrovė turtus, jais buvo sužavėta vietos ir šalies visuomenė. Pagrindiniai kontrabandinio alkoholio keliai ėjo per Čikagą ir Detroitą. Teisėsaugai mafijos bosus paimti buvo sudėtinga, nes dideliais pinigais buvo paperkami mažas algas gaunantys valdžios pareigūnai, samdomi brangiausi advokatai. Dauguma žmonių simpatizavo butlegeriams, o garbius piliečius viliojo nelegalių spykyzy užeigų romantika. Norinčius padėti valdžiai gaujos baugindavo ir net žudydavo. Jos turėjo įtaką ir pačios valdžios sluoksniuose – vieno policijos reido metu Detroite buvo demaskuoti meras, šerifas, vietos kongreso narys. Anot Čikagos policijos šefo, prohibicijos laikotarpio pradžioje 60 % jam pavaldžių policininkų buvo įsitraukę į butlegerių verslą.
Įstatymo 29 punkte buvo nustatytas leidžiamas 200 galonų (apie 1000 vnt. 750 ml talpos butelių) namų gamybos „nesvaigaus sidro ir vaisių sulčių“ kasmetinis limitas. Pradžioje „svaigumas“ reiškė bet kokį skystį, kurio stiprumas viršijo 0,5 %, tačiau Vidaus įplaukų biuras netrukus šią ribą panaikino, taip legalizuodamas namudinio vyno gamybą. Tuo tarpu alui 0,5 % riba išliko iki 1933 m. Vynuogynai ėmė pardavinėti savo derlių vynui gaminti namuose. Plėtėsi atsparių ilgesniam transportavimui (link Rytų Pakrantės) rūšių vynuogynų veisimas. Įstatyme buvo numatyta kitų išimčių, kuriomis buvo pasinaudojama apeiti taisykles. Pvz., įstatymas leido gydytojui išrašyti viskio paciento gydymui, nors ribojo jo kiekį.
1933 m. visuomenės priešiškas požiūris į prohibiciją buvo didžiulis. Kovo mėn. Kongresas legalizavo 3,2 % stiprumo alų ir vyną (vietoje buvusio 0,5 %). 1933 m. gruodžio 5 d. buvo ratifikuota 21-oji JAV Konstitucijos pataisa, panaikinusi Aštuonioliktąją pataisą. Taip alkoholio kontrolė buvo perduota valstijų vyriausybių žinion. 1935 m. sukurta Federalinė alkoholio administracija apibrėžė centrinės valdžios vaidmenį ir jos pagarbą alkoholiui ir iš jo surenkamiems mokesčiams.
Bronius Kelbauskas
Bronius Kelbauskas (1904 m. gruodžio 25 d. Liepojoje, Latvija – 1975 m. birželio 9 d. Vilniuje) – pirmasis profesionalus lietuvių baleto artistas ir baletmeisteris.
Biografija
1919–1922 m. lankė baleto studiją Charkove, 1922–1925 m. Olgos Dubeneckienės baleto studiją Kaune. Stažavo baleto studijose: 1934 m. Paryžiuje pas Matildą Kšesinskają ir 1935 m. Londone pas Nikolajų Legatą. 1922–1925 m. šoko Valstybės operos spektakliuose, 1925–1944 m. Valstybės teatro, 1944–1975 m. LSSR operos ir baleto teatro baleto trupės solistas ir baletmeisteris. 1935 m. su lietuvių baleto trupe gastroliavo Monte Karle ir Londone. Po gastrolių Londone 1935 m. šoko Renė Blumo trupėje „Ballet russe“, su ja lankėsi Vakarų Europos ir Afrikos miestuose. 1937–1940 m. Valstybės teatro baleto studijos pedagogas ir vadovas. Nuo 1969 m. Respublikinių profsąjungų rūmų žydų liaudies šokių kolektyvo baletmeisteris konsultantas.
Jo sukurtiems vaidmenims būdinga klasikinė šokio forma, elegancija, temperamentas, šokio plastika. Choreografo talentas atsiskleidė kuriant siužetinius baletus. Sukūrė kompozicijų lietuvių cirko pasirodymams.
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Billion Dollar Babies
Albumas pasiekė Billboard Pop Albums Chart 1-ąją poziciją, o iš jo buvo išleisti keturi singlai. Pirmąją albumo dainą “Hello, Hooray“ 1968 metais parašė Kanados atlikėjas Rolfas Kempfas. “Elected“ yra Alice Cooper debiutinio albumo dainos “Reflected“ perdirbinys, kuris nuo originalo skiriasi muzika, tačiau tekstai yra panašūs. Daugelis albumo dainų iki šiol yra grojama koncertuose, pavyzdžiui, “Elected“ paprastai užbaigia pasirodymus.
“Billion Dollar Babies“ taip pat vadinosi grupė, kurią, išsiskirsčius Alice Cooper, subūrė buvę jos nariai Michael Bruce, Dennis Dunaway ir Neal Smith, tačiau projektas nebuvo sėkmingas ir, išleidus vieną albumą, iširo.
Martinkai (Pilkalnio apskritis)
Martinkai arba Žarovas (, nuo 1938 m. birželio 6 d. Martingen, 1945–1946 m., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – buvęs kaimas Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 15 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 14 km į pietryčius nuo Lazdynų.
Istorija
dešinėje|miniatiūra|260px|Martinkų kaimo bendruomenė 1936 m. Minimi nuo 1580 m. kaip Mažieji Ežerninkai (Klein Aesernick), 1643 m. ir vėliau – kaip Martinkaičiai (Martinkeiten), Martinkai. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 7 ugniakurais, 1822 m. – valstiečių kaimas su 40 gyventojų. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Girėliškių valsčiui. Tikintieji priklausė Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. 1901 m. per kaimą nutiesta siaurojo geležinkelio linija, įrengta Žardelių stotelė. Po Antrojo pasaulinio karo kartu su Žardelių dvaru pavadinti Žarovu. Sovietmečiu kaimas išnyko.
Glivicės
Glivicės – miestas pietų Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje. Įsikūręs prie Klodnicos upės, maždaug 20 km į vakarus nuo Katovicų. Akmens anglies gavyba, juodoji metalurgija, mašinų, chemijos, maisto pramonė. Mieste yra įsikūrusios įmonės BUMAR-Labedy CA gamykla (tankai ir kita karinė įranga), „Opel“ automobilių gamykla (nuo 2007 m. čia gaminama Opel Agila ir Opel Astra).
Istorija
Viduramžiais buvo aludarystės centras, po XVII a. – geležies rūdos gavybos centras. Iki 1945 m. priklausė Vokietijai. Antrojo pasaulinio karo metais miestas tapo žinomas po Gleivico incidento – Gleivico radijo stoties užpuolimo.
Vartiklis (leidinys)
Pavadinimo kilmė
Pavadinimas siejamas su dviem dalykais – iš dalies su nesėkmingu bandymu modemą vadinti vartikliu bei palyginamąja balandžio vartiklio metafora: abu (tiek modemas, tiek ir balandis) naudojami ryšiams palaikyti. Be to, balandis yra sielos, dvasinės (kokio nors reiškinio ar dalyko) prigimties simbolis. Leidiniui nesvetimos tiek technologijų, tiek ir dvasingumo platinimo idėjos. Todėl žurnalo leidėjas siekė kiek įmanoma glaudžiau sujungti šias idėjas ir taip integruoti jų simbiozę bendru – Vartiklio – pavadinimu.
Istorija
"Vartiklis" – vienas pirmųjų elektroninių leidinių Lietuvoje. Pirmasis numeris pasirodė 1996 m. vasario 23 d. Jo autorius bei leidėjas – Jonas Skendelis.
Iš pradžių žurnalas buvo platinamas tekstiniu formatu BBS tinkle ir el. laiškais.
1996 m. gegužės 9 d. pradėtas leisti ir elektroninis variantas (HTML formatu). Tuo metu buvo populiariausių elektroninių laikraščių Lietuvoje. Spausdintinis „Vartiklio“ variantas buvo leidžiamas iki 1998 m. liepos 6 d. (Nr.25).
Lapgaudžiai
Lapgaudžiai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Kartenos ir 2 km į pietryčius nuo Kūlupėnų, Minijos kairiajame krante.
Vartiklis (leidinys)
Dabartis
Šiuo metu žurnalas išliko kaip interneto svetainė.
Lapgaudžiai
Istorija
Kaimas atsirado XIX a. kaip Grabšyčių dvaro žemių užusienis.
Pasakojama, kad kaime gyvenęs apykvailis žmogelis, kuris nieko daugiau nedaręs, o tik gaudęs lapes. Žmonės jį praminė Lapgaudžiu, o laikui bėgant šis vardas prigijęs visam kaimui. Šis pasakojimas liudija, kad pirmieji jo gyventojai vertėsi lapių gaudymo verslu, kuris senais laikais buvo pelningas. Lapių šioje Minijos vingio pakrantėje niekados netruko. Dėl gausybės jų urvų tarp Lapgaudžių ir Sakuočių esantis miškas buvo pavadintas Lapurviais.
1919 m. savanoriu į Lietuvos kariuomenę įstojo Petras Joneckis, dalyvavęs Lietuvos nepriklausomybės kovose su lenkais ir bermontininkais, pabuvojęs lenkų nelaisvėje.
1923 m. kaime buvo 3 ūkiai. Apie 40 ha valdė stambūs ūkininkai Kubilius ir Šiaulys. Ūkininkų valdos buvo išskirstytos rėžiais, o Lietuvos žemės reforma kaimą aplenkė.
1944 m. spalio mėn. plėšikaujantys sovietų kareiviai apiplėšė Jonkų namus, nušovė Barborą Joneckienę.
1948 m. Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės partizanu tapo Petras Joneckis–Riteris (1924-1991). Rudenį jis buvo išduotas, suimtas ir išvežtas į Kazachstano lagerius. Į Lietuvą grįžo 1961 m., gyveno Kretingoje, o 2002 m. Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimų centro Rezistentų teisių komisija pripažino jam po mirties kario savanorio statusą.
2002 m. sausio 1 d. kaime buvo 1 sodyba.
Palemoniniai
Palemoniniai (Polemoniaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima. Augalai vienmečiai, dvimečiai ar daugiamečiai. Jų lapai neporomis plunksniški, išsidėstę pražangiai arba priešiškai. Žiedai susitelkę šluotelės pavidalo žiedynuose. Vaisius – trilizdė dėžutė.
Paplitę šiauriniame pusrutulyje ir Pietų Amerikoje, o didžiausia įvairovė yra Šiaurės Amerikos vakaruose, ypač Kalifornijoje.
Lietuvoje savaime auga ir kultivuojamos šios gentys:
Automobilio kėbulas
250px|thumb|2002 m. [[Chevrolet Impala sedanas]] Automobiliai gali būti įvairių kėbulo tipų, kėbulo tipas nepriklauso nuo automobilio klasifikacijos ar kainos, to paties modelio automobiliai gali turėti kelis skirtingus kėbulus. Kai kurie iš jų yra gaminami šiais laikais, tačiau yra tokių kėbulo tipų, kurių jokie gamintojai jau nebegamina daugelį metų.
Slovakijos futbolo taurė
Slovakijos futbolo taurė – pagrindinis Slovakijos futbolo taurės turnyras. Vyksta nuo 1960 metų. Iki 1993 m. taurės laimėtojai žaisdavo prieš laimėtojus dėl.
Takuja Jamada
(g. 1974 m. rugpjūčio 24 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2003–2004 m., su ja dalyvavo 2004 m. AFC Azijos taurės turnyre.
Traumatologija
thumb|right|282px|
Traumatologija (, kilm. τραῦματος – žaizda, pažeidimas + λόγος – mokslas) – chirurgijos šaka, tirianti ir gydanti judamojo aparato (kaulų ir raumenų), odos ir gleivinės pažeidimus, po jų atsirandančius organizmo pakitimus ir būdus, padedančius tų pažeidimų išvengti.
Daugelį traumatologijos klausimų tiria ir kitos medicinos šakos (pvz., akių traumas – oftalmologija, pilvo ertmės organų pažeidimus – abdominalinė chirurgija, krūtinės ląstos – torakalinė chirurgija).
Gimbetiškė
Gimbetiškė – kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Kairiškių, prie kelio. Į vakarus nuo kaimo teka Virvytė, rytų pusėje auga Gimbetiškės miškas.
Pangesai
Pangesai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1,5 km į pietvakarius nuo Priekulės, šalia kelio. Kaime veikia vyno gamykla, kurioje gaminamas tradicinis Klaipėdos krašto vynas „Memel wine“. Išlikusios dvejos liuteronų kapinės.
Milevskiai
Milevskiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jasionuvkos valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Jasionuvkos 15 km į rytus nuo Monkų ir 30 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas apie 1556 metus. Iš pradžių kaimas vadinosi Czarna.
Sumedėjęs augalas
thumb|230px|Sumedėję [[vaistinė levanda|vaistinės levandos stiebai]]
Sumedėjęs augalas – induotis augalas, turintis daugiametį stiebą, kuris yra padengtas tvirta žieve. Sumedėję augalai yra prisitaikę išgyventi daugiau nei metus, kadangi jų stiebai nenunyksta, o kasmet paauga. Sumedėjusių augalų stiebai turi medienos, sudarytos daugiausia iš celiuliozės ir lignino.
Sumedėję augalai paprastai yra medžiai, krūmai, lianos. Kai kurių vienmečių augalų stiebai taip pat gali būti sumedėję, tačiau kadangi jie nunyksta, žiauberis ant jų nesusidaro.
FC Magdeburg
Magdeburgo FC – Vokietijos futbolo klubas iš Magdeburgo.
Istorija
Klubo ištakos 1945 m. Pastaraisiais metais žaidė ketvirtos pakopos pirmenybėse, Regioninėje Nordost lygoje. Pateko į Trečią lygą, o 2018–2019 m. sezone žaidė 2. Bundesliga. Po sezono iškrito į trečią lygą, kurioje rungtyniavo keletą metų.
2021–2022 m. rungtyniavo Trečioje lygoje ir tapo šios lygos nugalėtojais.
Navy Sea Hawks FC
Navy Sea Hawks FC, o ankstesniais metais (iki 2018 m.) žinomas „Sri Lanka Navy Sports Club“  pavadinimu– Šri Lankos futbolo klubas iš Velisaros.
Istorija
Klubo ištakos siekia ? m.
Pasiekimai
Premjer lyga
Božolė (regionas)
thumb|Božolė regionas žemėlapyje Božolė (, arp. Biôjolês) – vyndarystės regionas Prancūzijoje, į šiaurę nuo Liono, apimantis Ronos departamento šiaurę ir Sonos ir Luaros departamento pietus. Regiono pavadinimas kilęs iš istorinės jo sostinės, Beaujeu (Božo), pavadinimo. Božolė regionas priskiriamas Burgundijos vyndarystės regionui
Nors Božolė regionas turi gilias vyndarystės tradicijas, XX a. pabaigoje jis tapo geriausiai žinomas vyno vartotojams dėl itin populiaraus Beaujolais nouveau (jauno božolė vyno).
Beaujolais
Fresh Market
„Fresh Market“ – prekybos tinklas, veikęs 2013–2015 metais Lietuvoje
Parduotuvės veikė Vilniaus, Kauno, Panevėžio, Šiaulių, Alytaus miestuose, Kauno rajone bei Lentvaryje.
Pirmoji parduotuvė Lietuvoje
miniatiūra|left|Taip atrodė „Fresh Market“ tinklo parduotuvė Vilniuje Pirmasis „Fresh Market“ prekybos centras atidarytas 2013 m. birželio mėnesį Vilniuje, Žvėryno mikrorajone.
Samsono parduotuvių perėmimas
„Fresh Market“ tinklas pasirašė sutartį dėl septynių „Samsono“ parduotuvių perėmimo 2013 m. ir jas perėmė. „Samsono“ parduotuvių rekonstrukcijai buvo skirta dalis iš 10 mln. eurų (34,5 mln. Lt), numatytų „Fresh Market“ tinklo plėtros pirmajam etapui. Pagal šį plėtros planą, 2013 m. ir 2014 metų pradžioje „Fresh Market“ atidarė dar tris 1000 m² ploto parduotuves Panevėžyje, taip pat dvi parduotuves Alytuje, po to parduotuvę Varėnoje, Telšiuose ir Marijampolėje. Dėl „Samsono“ parduotuvių perėmimo šio tinklo parduotuvių skaičius sparčiai išaugo ir tinkle buvo 27 parduotuvės.
Elektroninė parduotuvė
miniatiūra|Taip atrodė „Fresh Market“ elektroninė parduotuvė 2014 m. spalio 14 d., mažmeninės prekybos tinklas atidarė savo parduotuvę internete su prekės ženklu „Fresh market“. Specialiai jai buvo priimta 60 naujų darbuotojų, įrengtas naujas sandėlis Vilniuje, taip pat nupirkti automobiliai prekėms pristatyti.
Bankrotas
2015 m. liepos pabaigoje prekybos tinklas paskelbė nutraukiantis elektroninę prekybą, tačiau tikino, kad parduotuvės toliau veiks be trukdžių. Po kiek daugiau nei savaitės tiekėjai prabilo apie tai, kad bendrovė ruošiasi uždaryti visus prekybos taškus. Parduotuvės nustojo veikti iki rugpjūčio 8-osios, o rugpjūčio 7 d. įmonės direktorius Saulius Urbonas kreipėsi į teismą dėl bankroto bylos iškėlimo.
Rinkos ekspertų vertinimu, „Fresh Market“ žlugimo priežastimi tapo neapgalvota plėtra ir nuostolingas elektroninės prekybos projektas.
Aukštelkė (Bubiai)
Aukštelkė – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, greta Šiaulių kaimiškajai seniūnijai priskirtos Aukštelkės, kelių Šiauliai–Tilžė ir Aukštelkė–Kuršėnai sankryžoje.
Vytautas Basys
Vytautas Basys (g. 1944 m. lapkričio 2 d. Akmenėje) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
Mama mirė anksti, tėtis – tremtyje Vorkutos lageriuose. Baigė Akmenės vakarinę mokyklą, dirbdamas ligoninės registratūroje. 1961–1967 m. studijavo Kauno medicinos institute. 1989 m. medicinos mokslų daktaras.
1998–1999 m. Sveikatos apsaugos viceministras. 2002–2004 m. Valstybinės vaistų kontrolės tarnybos viršininkas. Nuo 2004 m. privataus medicinos centro „Northway medicinos centrai“ generalinis direktorius. Lietuvos „Saulės spindulio“ fondo įkūrėjas.
Mokslinė veikla
Tiria paveldimų ligų ankstyvąją diagnostiką, jų paplitimą lietuvių populiacijoje, naujagimių medžiagų apykaitos sutrikimus, perinatalinės hipoksijos reabilitaciją.
Slomianka (Monkų apskritis)
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Saula riduolėla
Saula riduolėla – trečiasis studijinis Lietuvos folkroko ir neofolkloro grupės „Atalyja“ albumas. Išleistas 2009 m. įrašų kompanijos „Dangus“. Albumo išleidimą parėmė Lietuvos tūkstantmečio fondas.
Albumui būdingas gaivus, saulėtas skambesys. Dvi dainos atliktos žemaičių kalba – Žemaitiu ruoks ir Cėdabrėnē vėrbalelē. Dainoje Saula riduolėla aranžuota archajinė sutartinė, o Žemaitiu ruoks pasakoja apie archajines vogtines vestuves. Lyrinis albumo centras – mitologinė daina „Saulės ašara“ (tekstas iš latvių dainų apie Saulės dukrų ir Dievo sūnų vestuves). Kūrinyje Dobilutėlis tradicinė sutartinė pateikiama kaip išplėtota instrumentinė simforoko kompozicija, o kitas instrumentinis kūrinys Rasa krito atliekamas bosine gitara ir dviem dambreliais. Daina Eglės užkeikimas remiasi užkeikimo motyvu iš lietuvių pasakos Eglė žalčių karalienė. Albumą užbaigia lyrinė kompozicija rugiapjūtės dainos „Rūta žalioj“ motyvais; čia lietuviška postfolkloro improvizacija jungiama su klasikinės indų muzikos priemonėmis.
FC Kupsc Šiauliai
FC „Kupsc“ – Šiaulių miesto mėgėjų futbolo komanda. Registruota kaip VšĮ Futbolo mėgėjų klubas "Kupstas".
Pagrindinė klubo veikla yra skirta ir orientuota į Šiaulių regiono futbolo mėgėjus, o pagrindinė klubo užduotis - sudaryti sąlygas visiems norintiems futbolo mėgėjams sportuoti futbolą ir dalyvauti oficialiose LFF organizuojamose pirmenybėse. Klubo nariai taip pat aktyviai dalyvauja ir kituose socialiniuose projektuose bei prisideda prie iniciatyvų, susijusių su futbolu bei sveika gyvensena. Klubas bendradarbiauja ir su kitais futbolo klubais bei pelno nesiekiančiomis organizacijomis. Klubo veikla finansuojama iš klubo narių metinių įnašų ir paramos, skiriamos iš 2 proc. gyventojų pajamų mokesčio. alt=FC Kupsc komanda 2008 m. mažojo futbolo pirmenybėse|kairėje|miniatiūra|FC Kupsc 2008 m. alt=FC Kupsc komanda 2012 m. LFF III lygos Šiaulių apskrities pirmenybių čempionai|kairėje|miniatiūra|FC Kupsc 2012 m. alt=Kruoja-Kupsc komanda 2016 m. sezono pabaigoje|kairėje|miniatiūra|Kruoja-Kupsc 2016 m. kairėje|miniatiūra|Kruoja-Kupsc 2020 m.|link=Special:FilePath/FC_Kupsc_2020_m..jpg
Istorija
Komanda įsikūrimas skaičiuojamas nuo 2004 m. Tuometinė komanda, sudarytą iš Šiaulių miesto pietinio mikrorajono jaunų futbolo entuziastų, pradėjo rengti bendras treniruotes ir pareiškė norą dalyvauti Šiaulių apskrities mažojo futbolo čempionate, kuris žiemos laikotarpiu buvo vykdomas Šiaulių lengvosios atletikos manieže. Komandos pavadinimas kilo iš tarmiško žodžio "kupstas" formos, kuria norėta atkreipti dėmesį į labai prastą stadionų būklę Lietuvoje. Praėjus daugiau nei dešimt metų po komandos atsiradimo, pavadinimas vis dar išlieka aktualus, nes žaidimo aikštelės ne tik Šiauliuose, bet ir Lietuvoje iš esmės nelabai ir pasikeitė. Oficialiose LFF III lygos pirmenybėse komanda dalyvauja nuo 2007 m., o LFF taurės turnyre nuo 2008 m. 2010 m. komandos istorijoje atverstas naujas puslapis. Lapkričio mėnesį įvyko steigiamasis susirinkimas ir buvo įregistruota viešoji įstaiga Futbolo mėgėjų klubas "KUPSTAS" ir komanda įgavo juridinio asmens - klubo statusą. Išrinkta klubo valdyba, o pirmuoju klubo vadovu išrinktas Andrius Bonkas. 2012 m. Komandai buvo ypač sėkmingi. LFF III lygos Šiaulių apskrities pirmenybėse, užimta I vieta. Nuo 2015 m. klubo vadovu išrinktas Mantas Tarabilda. 2016 m. klubas tapo Šiaulių apskrities futbolo federaciją nariu. Tais pačiais metais komanda pasirašė bendradarbiavimo susitarimą su Pakruojo FK Kruoja ir LFF III lygos Šiaulių apskrities pirmenybėse dalyvavo kaip jungtinė "Kruoja-Kupsc" komanda. 2022 m. FK Kruoja atsiskyrė nuo FC Kupsc ir susijungė su Pakruojo SC, o FC Kupsc žaidė atskirai. Namų rungtynės vyksta Šiaulių m. Gytarių d.d. stadione.
Komandos sudėtys (2008-2022)
* Pastaba: į lentelę įtraukti tik oficialioms rungtynėms registruoti žaidėjai
Lupanė
Lupanė  – miestelis vakarų Zimbabvėje, prie Bubio upės; Šiaurės Matabelelando administracinis centras. Praeina Bulavajo–Hvangės–Viktorija Folso plentas ir geležinkelis. Yra hidroelektrinė, vandens valymo įrenginiai, ligoninė. Auginami kukurūzai, medvilnė. Netoliese atrasti dideli metano telkiniai.
Gintaras Patackas
Gintaras Patackas (g. 1951 m. liepos 18 d. Kaune) – Lietuvos poetas, vertėjas, prozininkas, dramaturgas.
Biografija
1968 m. baigė Kauno 14-tą vidurinę mokyklą, 1973 m. Kauno politechnikos instituto Statybos fakultetą. 1973–1977 m. dirbo Žemės ūkio statybos projektavimo institute inžinieriumi, buvo korespondentas, žurnalo „Keturi vėjai“ ir „LitPoliinter“ redaktorius. Nuo 1987 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Tarptautinio P.E.N. centro Lietuvoje narys.
Eilėraščius pradėjo skelbti 1972 m., pirmasis rinkinys „Atleisk už audrą“ pasirodė 1975 metais. Ankstyvieji G. Patacko eilėraščių rinkiniai priskirtini miesto poezijai. Juose jungiami ekspresyvūs, ironiški, dažnai siurrealistiški vaizdai, pasakojamos neįtikėtinos istorijos, kurios turi šokiruoti skaitytoją, išreikšti šiuolaikinio pasaulio trapumą, jo priešiškumą žmogui. Vėlesnių rinkinių kūriniai groteskiški, ironiški. Iš rusų kalbos išvertė Josifo Brodskio, Nikolajaus Gumiliovo, Vladimiro Vysockio ir kt. eilėraščių.
Šeima
Tėvas Antanas Patackas (1911–1999) tarpukariu dirbo Mykolo Romerio asistentu VDU Konstitucinės teisės katedroje, sovietmečiu – matematikos dėstytojas, disidentas. Motina Marija Sabaliauskaitė-Patackienė (1913–2006), lituanistė, visuomenės veikėja, nusipelnusi mokytoja. Broliai Algirdas Vaclovas Patackas (1943-2015), Kovo 11-osios Akto signataras, disidentas, politikas; Saulius Antanas Patackas (g. 1945 m.), medikas, pedagogas, visuomenės veikėjas. Žmona Tautvyda Marcinkevičiūtė (g. 1955 m.), poetė, vertėja.
COBALT
COBALT – viena didesnių advokatų kontorų grupė Baltijos šalių regione. Veikia Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje ir Baltarusijoje. COBALT vienija 229 darbuotojus, 182 iš jų yra teisininkai. Lietuvoje kontora veikia nuo 2001 m., Latvijoje – nuo 1994 m., Estijoje – nuo 1993 m., Baltarusijoje – nuo 2007 m. Kontoros teikia kompleksines paslaugas šalies, regiono ir tarptautinėms įmonėms, tarp kurių – tarptautinės korporacijos, bankai ir finansinės institucijos. „COBALT“ veikia įmonių susijungimų ir įsigijimų, finansų ir vertybinių popierių, Europos Sąjungos ir konkurencijos, ginčų sprendimo ir arbitražo, mokesčių, bankroto ir restruktūrizavimo, nekilnojamojo turto ir infrastruktūros, energetikos, aplinkosaugos, intelektinės nuosavybės ir informacinių technologijų, darbo ir kt. teisės srityse.
„COBALT“ anksčiau bendradarbiavo su „Roschier“ – viena didžiausių teisines paslaugas teikiančių įmonių Skandinavijos šalyse. Advokato Irmanto Norkaus ir partnerių kontoros „COBALT“ vadovaujantis partneris Lietuvoje yra Irmantas Norkus.
Dauguma tarptautinių teisės klientų gidų, tarp kurių – „Chambers & Partners“, Legal 500, „IFLR1000“ ir kiti – kontorai skyrė aukščiausią (Tier 1) įvertinimą. Pirmaujantys įmonių susijungimų ir įsigijimų žinynai „Mergermarket“, „Bloomberg“ ir „Thomson Reuters“ taip pat suteikė aukštus įvertinimus.
Istorija
2001 m. advokatas Irmantas Norkus įkūrė advokatų kontorą „Norcous & Partners“.
2008 m. advokatų kontoros „Norcous & Partners“, „Lejins, Torgans & Partners“ ir „Raidla & Partners“ konsolidavo veiklą Baltijos šalyse ir pasivadino vienu vardu „Raidla Lejins & Norcous“.
2009 m. įmonių susijungimų ir įsigijimų, konkurencijos, bankininkystės ir finansų teisės ekspertas Elijus Burgis prisijungė prie kontoros kartu su trijų profesionalų komanda ir tarpo kontoros partneriu.
2012 m. dr. Rimantas Simaitis tapo kontoros partneriu ir toliau vadovauja kontoros Ginčų sprendimo praktikos grupei. „Raidla Lejins & Norcous“ atidarė kontorą Minske, Baltarusijoje.
2015 m. advokatų kontoroms „Cobalt“ ir „Borenius“ susijungus, „Cobalt“ pagal teisininkų skaičių tapo didžiausia advokatų kontora Baltijos šalyse ir trečia–ketvirta pagal dydį Lietuvoje po kontorų „Ellex“ ir „Sorainen“. Advokato Irmanto Norkaus ir partnerių kontora „Raidla Lejins & Norcous“ pakeistas pavadinimas į Advokato Irmanto Norkaus ir partnerių kontora „COBALT“.
Visuomeninė veikla
„Raidla Lejins & Norcous“ yra Nacionalinės pažangos premijos rėmėjai ir patarėjai teisiniais klausimais.
Kontora įkūrė „Norcous Academia” – teisinį informacinį portalą, skirtą būsimiems ir esamiems jauniesiems teisininkams, ieškantiems informacijos bei planuojantiems savo karjerą. „Raidla Lejins & Norcous" teikia paramą teisiniams ir kitiems akademiniams renginiams („Teisininkų Dienos“ (TeDi), VU Karjeros Dienos etc.).
Nekaltybė
Nekaltybė (dar vadinama skaistumu) – gyvenimas be lytinių santykių. Dažniausiai prarandama lytiškai subrendus (defloracija). Terminas dažniau vartojamas merginoms ir moterims, tačiau kartais pasitaiko ir kalbant apie vaikinus ar vyrus.
Įvairiose kultūrose nekaltybė suvokiama skirtingai, pradedant nuo ne tik fizinio, bet ir dvasinio bei minčių skaistumo, ir baigiant grynai vaginaline nekaltybe, kuomet analinis seksas nelaikomas nekaltybės praradimu. Daugelyje religijų (krikščionybėje, islame, judaizme) skaistybė laikoma svarbiausia dorybe, o moteris, praradusi nekaltybę iki vedybų laikoma gėdinga.
Nekaltybė siejama su tyrumu, dvasios švara, atsakingu požiūriu į santykius, dorovingumu. Kultūros antropologai nustatė, kad romantinė meilė ir seksualinis pavyduliavimas yra universalūs žmonių santykių bruožai. Socialinės vertybės, susijusios su nekaltybe atspindi tiek seksualinį pavyduliavimą, tiek romantiškos meilės idealus ir yra giliai įsitvirtinusios į žmogaus būdą. Tyrimų JAV duomenimis, moterys, iki santuokos praradusios nekaltybę susidūrė su daug didesniu santuokos iširimo pavojumi, nei moterys, kurios iki vedybų buvo nekaltos.