cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šilumos šaltinis
thumb|Vandens šildymo katilai thumb|Garo katilas Šilumos šaltinis – įrenginys arba įrenginių kompleksas, kuriame akmens anglys, dujos, mazutas, biokuras arba kita energijos rūšis, pvz., saulės transformuojama į šiluminę energiją.
Tokačio subprefektūra
Tokačio subprefektūra  – subprefektūra, priklausanti Hokaido prefektūrai Japonijoje. Sostinė – Obihiras.
Gyvenvietės
Subprefektūros vienintelis miestas: Kitos gyvenvietės pagal apskritis.
Aromaterapija
thumb|250px|Aromatinė žvakė ir magnolijų eterinis aliejus
Aromaterapija – alternatyviosios medicinos kryptis, kuomet gydoma eteriniais aliejais ir kitomis aromatinėmis medžiagomis.
Teigiama, kad aromate esančios cheminės medžiagos veikia žmogaus nervų sistemą, mažina stresą, įtampą, depresiją (nors tik dalyje aromatinių medžiagų nustatytas potencialus teigiamas poveikis sveikatai ). Aromaterapija taip pat dažnai naudojama fiziškai ir psichologiškai atsipalaiduoti, estetiškam aplinkos kvapui sukurti, kaip afrodiziakas.
Aromaterpijai naudojami eteriniai aliejai, absoliutai, fitoncidai, infuzijos. Aromatinės medžiagos dažniausiai skleidžiamos ore (smilkalai, aromatinės žvakės, kvepalai) arba aromatinių vonių, masažo metu, kompresais. Kartais naudojamos tiesioginės inhaliacijos ar aromatiniai gėrimai.
Bananas
thumb|255px|Bananų vaisiai Bananas  – valgoma pailgos formos bananų (Musa) žydinčių žolinių augalų genties vaisius (botaniniu požiūriu uoga). Kai kuriose šalyse šio vaisiaus pavadinimas skiriasi, priklausomai nuo to, ar ši naudojama kaip užkandis ir desertas (bananas), ar yra naudojami patiekaluose kaip ingredientai (platanas).
Beveik visi dabartinių laikų besėkliai (išvesti su partenokarpija) bananai yra kilę iš dviejų laukinių rūšių – Musa acuminata ir Musa balbisiana. Tarp auginamų bananų labiausiai paplitusių rūšių moksliniai pavadinimai – mažasis bananas (Musa acuminata), Musa balbisiana ir tikrasis bananas (Musa paradisiaca) – Musa acuminata ir M. balbisiana hibridas. Senas mokslinis pastarojo hibrido pavadinimas, Musa sapientum, yra nebevartojamas. Kaip pluoštiniai bananai paplitę pluoštinis bananas (Musa textilis) ir japoninis bananas (Musa basjoo), taip pat kitos rūšys.
thumb|left|250px|Banano vaisiai ant augalo
Maistingumas
Vaisiaus minkštime yra apie 75 proc. vandens, 15–20 proc. cukrų, apie 7 proc. krakmolo, 1,3 proc. baltymų, 0,3–0,6 proc. riebalų. Vaisiuje dideli kiekiai kalio, vitamino B6, vitamino C, mangano ir maistinių skaidulų.
Maistui
Priklausomai nuo bananų rūšies, šie gali būti naudojami kaip desertas arba iš jų gaminami patiekalai termiškai apdorojant, džiovinant bananų vaisius ar kitas bananų dalis (pvz., žiedus). Bananui tipišką kvapą suteikia izoamilo acetatas (dar vadinamas bananų aliejumi), taip pat kiti esteriai – butilo acetatas ir izobutilo acetatas.
Pluoštui
Tekstilė iš banano pluošto Azijoje naudojama bent nuo XIII a. Japonijoje subtiliausia pluošto dalis būdavo naudojama tradiciniam apdarui kimono ir kamišimo.
Kultūroje
Banano augalas japoniškai yra „bashō“. Vienas garsiausių japonų poetų Macuo Bašio pavadintas tokiu pseudonimu, kadangi vienas dėkingas Bašio mokinys pasėjęs mokytojo sode bananą, o šis tapęs poeto gyvenimo ir namų simboliu ir įkvėpimo šaltiniu poezijai.
Banano vaisius gali būti naudojamas simboliniuose veiksmuose, kurstant rasinę neapykantą. Rasistiškai nusiteikę europiečiai sirgaliai ne kartą mėtė bananus į juodaodžius futbolo žaidėjus rungtynių metu, siekdami įžeisti. Vienas žymesnių tokių incidentų įvyko 2014 m. Villarreal komandos stadione, kai į Dani Alves Villareal sirgaliaus buvo mestas bananas.
Produkcija
Bananai milijonams žmonių besivystančiose šalyse yra itin reikšmingi, nes naudojami kaip vienas pagrindinių maisto produktų. Daugelyje tropinių šalių neprinokę bananai verdami ar kitaip naudojami maisto gamyboje. Dauguma bananų augintojų – smulkūs ūkininkai, produkciją suvartojantys vietoje ar ją parduodantys vietiniuose turguose. Bananai augina vaisius ištisus metus, tad yra itin svarbūs tarpiniam sezonui tarp derliaus. Tokiu atveju bananai gali užtikrinti aprūpinimo maistu saugumą.
Povilas Gaidys
Povilas Gaidys (1937 m. gegužės 24 d. Subačiuje, Panevėžio apskrityje – 2021 m. liepos 11 d. Klaipėdoje ) – Lietuvos teatro režisierius, teatro ir kino aktorius.
Pietų Amerikos šonakakliai vėžliai
Pietų Amerikos šonakakliai vėžliai (Acanthochelys) – vėžlių gentis, priklausanti žalčiakaklių vėžlių (Chelidae) šeimai. Paplitę Pietų Amerikoje, daugiausia Pantanalio, Gran Čiako pelkėse.
Povilas Gaidys
Biografija
Žmona Elena Gaigalaitė. 1954 m. baigė Vilniaus 7-ają vidurinę mokyklą, 1958 m. LSSR konservatoriją, 1963 m. Lunačiarskio teatro meno instituto Režisūros fakultetą Maskvoje.
Nuo 1963 m. Klaipėdos dramos teatro režisierius (iki 1998 m. vyr. režisierius) ir aktorius, 1998–2001 m. teatro vadovas, nuo 2001 m. teatro meno vadovas. Nuo 1969 m. vaidino ir kine. Nuo 1971 m. Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų (dab. Klaipėdos universitetas) Menų fakulteto dėstytojas; nuo 1995 m. docentas. Jo mokiniai: Nelė Savičenko, Valentinas Klimas, Liubomiras Laucevičius ir kt.
AFC Ajax
Amsterdamo „Ajax“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Amsterdamo, turintis vieną stipriausių Nyderlandų futbolo komandų.
Povilas Gaidys
Biografija
Pastatė daugiau kaip 70 spektaklių. Režisūroje derino komizmą ir dramatizmą, naudojo įvairias raiškos priemones – šokį, dainą, improvizacinius etiudus.
AFC Ajax
Istorija
thumb|right|200px|Ajax – Panathīnaïkós, UEFA čempionų taurė 1970–1971 m. finalas Klubas įkurtas 1900 m. kovo 18 d.
Povilas Gaidys
Vaidmenys
Teatre:
Kino ir TV filmuose:
AFC Ajax
Istorija
1911 m. pirmą kartą pateko į aukščiausią Nyderlandų lygą. 1938 m. viešėjo Lietuvoje, kur birželio 22 d. su Kauno rinktine sužaidė 2:2, o birželio 23 d. Klaipėdos rinktinei pralaimėjo 1:4. 1938 m. rugpjūčio pradžioje jau Olandijoje „Ajax“ atsirevanšavo 2:1.
XX a. aštuntojo dešimtmečio pradžioje tris kartus iš eilės laimėjo Europos Čempionų taurę (1971–1973 m.).
1995 metais laimėjo UEFA Čempionų lygą.
2021–2022 m. sezone rungtyniavo Eredivisie. Tapo šalies čempionais.
Statybininko žodis
Statybininko žodis – Klaipėdos statybos montavimo organizacijos savaitraštis, leistas 1974–1994 m. Klaipėdoje.
AFC Ajax
Dubleriai
2002 m. „Ajax“ dubleriai pasiekė didžiausią laimėjimą tarp Nyderlandų dublerių komandų – pateko į s pusfinalį.
Sniegena
thumb|240px|Juodagalvė sniegena
Kupstis (Telšių r.)
Kupstis – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 7 km į pietvakarius nuo Gadūnavo. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,16 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 166,3 m. Krantai žemi, užpelkėję. Ežerą supa Kalnėnų miškas. Pietuose išteka upelis link Gelžinupio upelio (Germanto ežero intakas).
Vėžaičių pagrindinė mokykla
Klaipėdos rajono Vėžaičių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdos raj. Vėžaičiuose, Gargždų g. 28, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191793430. Steigėjas Klaipėdos rajono savivaldybės taryba. Filialas: Vėžaičių pagrindinės mokyklos Girininkų skyrius.
Istorija
Artimiausia parapijinė mokykla 1804 m. įsteigta Gargžduose, už 5 km. nuo Vėžaičių. 1919 m. Vėžaičiuose, grafo V. Volmerio kumetyne pradėjo veikti pradinė mokykla (Vėžaičių pradedamoji mokykla). Veikė 3 skyriai, mokėsi 70 mokinių, dirbo trys mokytojai. 1935 m. Vėžaičiuose pastatytas 2 aukštų medinis pradinės mokyklos pastatas. Jame veikė 4 skyriai, čia gyveno ir dirbo du mokytojai.
Tarybiniais metais pradinės mokyklos bazėje išaugo septynmetė, o nuo 1959 m.- aštuonmetė mokykla. 1964 m. pastatytas mūrinis 11 klasių priestatas. Dirbo 17 mokytojų. 1979 m. pastatytas naujas mūrinis priestatas, veikė 15 klasių, dirbo 26 mokytojai. 1984 m. liepos 31 d. Lietuvos TSR Švietimo ministerijos įsakymu Nr.1289 Vėžaičių aštuonmetė mokykla pertvarkyta į vidurinę mokyklą. Mokykloje dirbo 27 pedagogai, iš jų 22 - dalykinėje sistemoje. 1984 m. rugsėjo 1 d. į mokyklą susirinko 363 mokiniai. 2003 m. mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą, atlikta mokyklos renovacija.
Šilumnešis
Šilumnešis – skystis arba dujos, naudojamas šilumai pernešti iš karštesnės vietos į šaltesnę. Pernešimo metu kai kurie skysti šilumnešiai gali keisti agregatinę būseną (skysčiai virsti dujomis ir atvirkščiai).
Biržos tiltas
Biržos tiltas – plieninis varstomasis tiltas per Danės upę Klaipėdoje, tarp Herkaus Manto ir Tiltų gatvių. Pakeliamas 50 laipsnių kampu iš abiejų pusių. Įtrauktas į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą.
Šilumnešis
Šilumnešiai naudojami:
Šilumnešiai būna:
Biržos tiltas
Istorija
thumb|left|250px|Biržos tiltas XX a. pradžioje thumb|left|250px|2010 metais laivų parado metu pakeltas Biržos tiltas ir išplukdytas burlaivis [[Meridianas (laivas)|„Meridianas“]]
Iki XVIII a. antrosios pusės medinis Biržos tiltas turėjo strateginę reikšmę: dešiniajame upės krante jį saugojo supiltas ravelinas. Tiltas miestui duodavo nemažų pajamų: kiekvienas praplaukiantis laivas privalėjo mokėti tilto pakėlimo mokestį – tilto viduryje būdavo atidaroma nedidelė anga, kad pralįstų burlaivių stiebai. Iki XIX a. vidurio tai buvo vienintelis tranzitinis tiltas. Jam buvo skiriama daug dėmesio – tiltas buvo daug sykių rekonstruotas, perstatytas.
1877 m. pagal vietinio architekto Mejerio projektą pradėtas statyti naujas varstomas metalinis tiltas ant mūrinių atramų. Metalinė dalis suprojektuota inžinieriaus Bernšteino iš Vysbadeno. Tiltą statė Gdansko firma. Atidarytas 1879 m.
II pasaulinio karo metu sugriautas. Atstatytas 1948 m., rekonstruotas 2006–2007 m.
Tinklinis 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
'''Tinklinis 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse''' vyko 14-ą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.
Boniškiai
Boniškiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Vandžiogalos. Eina kelias.
Flešė
Flešė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Grajevo ir apie 79 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
François-André Danican Philidor
Fransua-Andre Filidoras (1726 m. rugsėjo 7 d. Dre, Ero ir Luaros departamentas – 1795 m. rugpjūčio 31 d. Londone) – muzikas, vienas iš Prancūzijos komiškosios operos kūrėjų, parašęs daugiau kaip 20 operų ir šachmatininkas: vienas iš stipriausiųjų XVIII amžiaus antrosios pusės Europos ir pasaulio žaidėjų. Šachmatų teoretikas. Išleido knygą „Šachmatų analizės pagrindai“, kuri turėjo pasisekimą: buvo išversta į daugelį Europos kalbų bei pakartotinai išleista 100 kartų.
Protėviai
F. Filidoras priklausė giminei, kurios atstovai jau kelios kartos buvo Prancūzijos karalių rūmų muzikantais. Karalius Liudvikas XIII jo senelio brolį Mišelį Danikaną (Michel Danican), grojusį obojumi, sužavėtas jo grojimu ir prisiminęs anksčiau jam labai patikusį italų obojininką Filidori, pavadino Filidoru. Šią pravardę vėliau prie vardo prisidėjo ir Mišelio brolis Žanas Danikanas (Jean Danican), kurio sūnus Andre Danikanas Filidoras (Andre Danican Philidor; 1652–1730) buvo irgi kompozitorius, taip pat, ir Fransua – Andre Danikano Filidoro tėvas.
Tėvai
Fransua Filidoras gimė 1726 m. rugsėjo 7 d. Dre miestelyje. Kai jis gimė, jo tėvui Andre Danikanui Filidorui (Andre Danican Philidor), buvusiam karaliaus Liudviko XIV rūmų muzikantui (fagotas), buvo 79 m., o motina, trečioji (antroji ) tėvo žmona Elizabeth Le Roy – 48 metais jaunesnė. Fransua turėjo iš viso 20 brolių ir seserų. Jo brolis iš ankstesnės tėvo santuokos Anas Danikanas Filidoras (Anne Danican Philidor), fleitistas ir kompozitorius, buvo už jį 45 metais vyresnis. Kai Fransua buvo 4 metai, tėvas mirė ir jis liko našlaičiu.
Rūmų kapelos muzikantas
Dveji metai po tėvo mirties, kai Fransua Filidorui buvo šešeri metukai, jis buvo priimtas pažu į Versalio rūmų kapelą. Dėka muzikinių gabumų ir gero pasiruošimo jį priėmė 4-iais metais jaunesnį, nei numatė priėmimo taisyklės. Jis iškart pateko į griežtą pažų mokytojo ir kompozitoriaus Andre Kampra globą. 1737 m. kai Fransua buvo 11 metų, jam leido pasirodyti su savo pirmuoju kūriniu karaliui Liudvikui XV. Karalius jaunojo atlikėjo pasirodymu liko patenkintas ir apdovanojo jį 5 luidorais. Berniukas ir toliau kūrė motetus iki pat 1740 m., kai jam dėl balso mutacijos, teko atsisveikinti su kapelos choru.
Šachmatai kapeloje
Per praleistus kapeloje metus, jis sužinojo ir apie žaidimą, kuris pakeitė likusį jo gyvenimą. Kiekvieną rytą Prancūzijos karalius išklausydavo koplyčioje aukojamas Mišias ir joms pritariantį chorą. Dažnai muzikantams tekdavo palaukti atvykstančio monarcho, tad buvo nusistovėjusi praktika, kad, kai kurie iš jų, „degindavo“ laisvą laiką, žaisdami šachmatais ant šalia šventovės pastatytų stalų, nes kortomis šventovėje nebuvo leidžiama žaisti. Būtent ten, Fransua Filidoras ir susipažino su šiuo žaidimu. Kai jam buvo 10 metų, jis pats pasisiūlė vyresniam muzikantui, kurio partnerio tą dieną nebuvo, sužaisti šachmatų partiją. Vyro nuostabai, jis patyrė prieš vaiką pralaimėjimą. Tai neliko nepastebėta ir jau sekantį rytą jo laukė eilutė saugusiųjų, norinčių išbandyti jėgas su mažuoju talentu.
Paryžiaus kavinėse
Kai būnant 14-kos F. Filidorui pasikeitė jo vaikiškas balsas ir jam teko palikti rūmų kapelą, orkestre jis jau buvo stipriausiu šachmatininku ir pradėjo lankytis Paryžiaus kavinėse, kur savo žaidimo meistriškumu stebino visus. Pragyvenimui užsidirbdavo mokydamas muzikos, dainuodamas bei perrašinėdamas natas. 1741 m. F. Filidoras aptiko kavinę „Režans“, kur pradėjo lankytis ir laimėjo mačus prieš to meto prancūzų intelektualus Volterą ir Ruso. Ten jis sutiko ir Prancūzijos šachmatų čempioną, kuris netrukus tapo jo mokytoju – Legalį. Šiam tuo metu buvo 40 metų ir jis Paryžiuje neturėjo varžovų. Būtent Legalis paskatino F. Filidorą pradėti žaisti nežiūrint į lentą. F. Filidorui tai nebuvo sunku, nes jis buvo įpratęs naktimis, gulėdamas lovoje, skaičiuoti variantus. Kai jis pastebėjo, kad šis žaidimo būdas nesunkiai sekasi, pradėjo žaisti vienu metu su dviem varžovais. Kai 1744 m. vienas toks atvejis sukėlė didžiulę sensaciją, F. Filidoras buvo įtrauktas į prancūzų rašytojo ir filosofo D. Didro redaguojamą Enciklopediją.
Olandija
Susižavėjęs šachmatais Paryžiuje, mažai beskirdamas laiko muzikos mokiniams, juos prarado, nors muzika niekados jo sąmonėje nebuvo dingusi. 1745 m. jam pasiūlė organizuoti Roterdame talentingos 13-kametės klavesino muzikantės koncertus. Jis sutiko, bet nuvykęs į Olandiją, sužinojo, kad koncertai dėl staigios muzikantės mirties atšaukiami ir atsidūrė keblioje padėtyje: be lėšų grįžimui ir gyvenimui. Tad ėmėsi uždarbiauti mokydamas ir žaisdamas tarptautinėmis šaškėmis, ar šachmatais, dažniausiai su Anglijos kariuomenės karininkais Hagoje. Žinia apie stiprų jauną šachmatininką pasiekė anglų-olandų armijos vyriausiąjį vadą, kuris buvo šachmatų gerbėjas. Šis pasirūpino, kad F. Filidoras galėtų vykti į Angliją.
Anglija
Anglijoje jaunąjį šachmatininką sutiko gerai ir greitai jis pateko į geriausių Anglijos žaidėjų kompaniją. Seras Abrahamas Jansenas ir Filypas Stama buvo puikūs prancūzų kompozitoriaus varžovais, nors jis abu juos Londono Slauterio kavinėje įveikė. Su F. Stama buvo žaidžiamas neįprastas 10 partijų mačas, kuriame lygiosios buvo užskaitomos, kaip Stamos laimėjimas. Net ir tokiomis taisyklėmis F. Filidoras laimėjo (+8, -1, =1, oficialus rezultatas 8:2). Nuo to laiko jis buvo laikomas stipriausiu pasaulyje.
Vokietija
1751 m. sužinojęs, kad Prūsijos karalius Fridrichas II mėgsta šachmatus, F. Filidoras išvyko į Berlyną. Lankėsi Potsdame, kur buvo Fridricho Didžiojo rūmai. Čia jo varžovais, kuriems F. Filidoras duodavo lengvatų žirgą, buvo karaliaus rūmų žaidėjai, su kai kuriais iš jų, karalius žaisdavo šachmatų partijas. Karalius stebėjo jo žaidimą, bet su juo nežaidė. Berlyne jis dar žaidė, nežiūrėdamas į lentą, simultaną su trimis žaidėjais, kurį laimėjo. Lankydamasis Berlyne, jis ne tik žaidė šachmatais, bet ir gilino savo žinias muzikoje ir kompozicijoje. Sekančių metų viduryje jis paliko Prūsijos sostinę ir vyksta pas Valdeko princą, kur 8 mėnesius naudojosi jo svetingumu. Dar tris savaites paviešėjęs Heseno-Kaselio landgrafo rūmuose, F. Filidoras grįžo į Angliją.
Sugrįžimas į Paryžių ir komiškoji opera
thumb|right|180px|F. Filidoro biustas ant Paryžiaus operos teatro sienos Po 9 metų, 1754 m., turėdamas 28 metus, F. Filidoras grįžo į Paryžių. Čia jis savo veiklą pašventė muzikai ir šachmatams. 1755 m. kavinėje „Režans" jis laimėjo mačą prieš Legalį, tačiau muzika jo sąmonėje vis dar liko pirmąja. Jo muzikiniam stiliui kelionės turėjo įtakos – jis pagerėjo, tačiau jo kaip kompozitoriaus sėkmė nebuvo garantuota. Praėjus 9 metams po jo išvykimo iš Paryžiaus daug kas jį buvo pamiršę kaip muzikantą. Jo pateiktas sakralinės muzikos kūrinys, siekiant karaliaus rūmų kapelmeisterio posto, buvo įvertintas „kaip per daug itališkas“ ir pareigų jis negavo. Tai pastūmėjo F. Filidorą nuo sakralinės muzikos pereiti į komiškąją operą. 1759 m. jis parašė pirmąją operą „Batsiūvys Blezas“, kuri susilaukė žiūrovų dėmesio.
1760 m. vasario 13 d., būdamas 34-erių, F. Filidoras vedė Angelique-Henriette-Elisabeth Richer, muzikantę ir kompozitoriaus dukterį. Jų vedybos buvo sėkmingos: jiems gimė 7 vaikai (penki sūnūs ir dvi dukterys). Šeimyninis gyvenimas nesulėtino F. Filidoro veiklos.
F. Filidoras pradėjo kurti operas, kartais po dvi per metus: „Sodininkas ir jo ponas“, „Kalvis“ (1761 m.), „Sanča Panša savo saloje“ (1762 m.), „Medkirtys, arba trys norai“ (1763 m.). 1764 m. sukūrė muziką operai „Burtininkas“, kurios premjera buvo sutikta ovacijomis. 1765 m. pagal H. Fildingo romaną „Tomas Džonsas, rastinukas“ sukūrė operą „Tomas Džonsas“. 1766 m. parašė, susilaukusią didelės sėkmės, pirmąją savo tragedinio žanro operą „Ernelindą“, kuri buvo rodoma 8 vakarus iš eilės, bei susilaukė karaliaus pagyrimo. Iš viso F. Filidoras parašė muziką 20 operų. Jis buvo giriamas dėl harmonijos, originalumo ir melodijos.
Vėlesni metai Londone ir Paryžiuje
1772 m., kai F. Filidorui buvo 46-eri, jis išvyko į Londoną. Nuo 1775 m. daugiau dėmesio skyrė šachmatams. Pakvietus Sent Džeimso šachmatų klubui kasmet, žiemą vyko į Londoną, kur klubo nariams vedė šachmatų užsiėmimus, o pas šeimą į Paryžių grįždavo vasarą. Tai truko apie 20 metų. Jo žaidimai, nežiūrint į lentą (su keturiais varžovais), tapdavo spektakliais, pritraukiančiais į klubą jo rėmėjus. Didelį F. Filidoro populiarumą parodė ir 1781 m. amerikiečio išradėjo, mokslininko ir diplomato Bendžamino Franklino, kuris buvo ir šachmatų mėgėjas, apsilankymas „Režans“ kavinėje, norint gauti F. Filidoro autografą ant knygos „Šachmatų analizės pagrindai“. Kai B. Franklinas paliko kavinę, jos savininkas pasakė: „Fransua, Jūs ką tik ant savo knygos padėjot autografą Amerikos ambasadoriui“! Vis tik, F. Filidoras niekados nebuvo palikęs muzikos, paskutinis jo muzikinis kūrinys sukurtas 1795 m.
Soccer City
„Soccer City“  – futbolo stadionas, esantis Johanesburge, Pietų Afrikos Respublikoje. Jis talpina 91 141 žiūrovą. Šis stadionas yra didžiausias visoje šalyje. Prieš 2010 m. pasaulio futbolo čempionatą stadionas buvo smarkiai patobulintas ir pagražintas.
Vulverhamptonas
Vulverhamptonas – miestas vidurio vakarų Anglijoje, į šiaurės vakarus nuo Birmingamo. Tekstilės, automobilių, elektronikos, įrengimų, metalo apdirbimo pramonė.
Miroslavas
Miroslavas – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, Sūduvos aukštumoje, 2 km į vakarus nuo kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Išlikusi senoji trikampė miestelio aikštė, kurioje vykdavo turgūs ir prekymečiai. Stovi Miroslavo Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1847 m.), veikia Miroslavo gimnazija, ikimokyklinio ugdymo skyrius, paštas (LT-64025), vaikų darželis, senelių globos namai, kultūros namai, biblioteka (įsteigta 1941 m.). Ant Olakalnio išliko karų ir okupacijų nesunaikinta XX a. koplyčia (ji pavaizduota gyvenvietės herbe). Veikia Miroslavo Šv. Vincento Pauliečio seserų-meilės tarnaičių kongregacijos vienuolynas, įsikūręs 2008 m.
Kaimas įsikūręs Sūduvos aukštumoje. Apylinkėse stūkso kalva Olakalnis.
miniatiūra|250px|left|Kultūros namai
Etimologija
miniatiūra|250px|left|Miroslavo ženklas
Vietovė Slabados vardu minima nuo XVII a. pabaigos. Tai galėjo reikšti laisvę nuo mokesčių, kuria naudojosi senovėje čia įsikūrę naujakuriai ( – „laisvė“). 1744 m. gyvenvietė pavadinta Miroslavu pagal savininkų Miroslavskių pavardę (dvarininkinis vietovardis). Tai be darybos priemonių sudarytas vietovardis iš lenkiško asmenvardžio Mirosław, Mirosława, Mirosławski.
Liaudies etimologija mena, kad gretimame Bendrių dvare gyveno žiaurus dvarponis Sloboda ir turėjo sūnų vardu Miroslavas; jo vardu ir miestelį pavadinęs. Ši versija neatmestina, kadangi dvarininkų pavardė galėjusi kilti nuo gyvenvietės vardo, o ne atvirkščiai.
Istorija
miniatiūra|250px|left|[[Olakalnio koplyčia]]
Vulverhamptonas
Istorija
Vulverhamptono įkūrimo data laikomi 994 m., kuomet pastatytas vienuolynas. 1425 m. pastatyta Šv. Petro bažnyčia. XIII a. tapo prekybiniu miestu bei vilnos pramonės centru. Pramonės perversmo metu išvystyta metalurgijos pramonė, smarkiai pagausėjo gyventojų.
Miroslavas
Istorija
Vietovė minima nuo XVII a. pabaigos. Priklausė Alytaus karaliaus stalo ekonomijos Bendrių dvarui. 1710 m. gavo turgų ir kelių prekymečių privilegiją. 1719 m. pastatyta medinė Miroslavo bažnyčia ir įkurta parapija. Miestelis neturėjo savivaldos, bet gyventojai buvo laisvi nuo lažo. 1744 m. pastatyta nauja bažnyčia, 1763 m. perstatyta, 1847 m. pastatyta mūrinė ir įkurtas marijonų vienuolynas. Vienuoliai čia įsikūrė 1781 m. ir buvo iki 1864 m.
François-André Danican Philidor
Žaidimo stilius
Didelę reikšmę F. Filidoras skyrė pėstininkams „Jie yra partijos siela“ rašė jis savo knygoje „Šachmatų žaidimo analizė“. Pagal F. Filidorą pėstininkai turi būti išdėstyti nenutrūkstama grandine. Figūroms skiriamas pagalbinis vaidmuo: jos turi padėti pėstininkams veržtis į priekį, trukdyti varžovo kontržaidimui ir į kovą įsijungti baigiamajame etape.
Miroslavas
Istorija
1923 m. buvo 93 namai, 15 parduotuvių, 13 jų – žydų. XX a. trečiame-ketvirtame dešimtmetyje veikė kooperatyvas „Artojas“, pieninė, javų valymo punktas. Per SSRS-Vokietijos karą 1941 m. birželio mėn. pražygiuojanti Vokietijos kariuomenė nužudė 42 valsčiaus gyventojus. 1941 m. rugpjūčio 8 d. nacių okupacinės valdžios įsakymu Alytuje nužudyti Miroslavo žydai. 1944 m. per SSRS ir Vokietijos kariuomenių kovas miestelis apgriautas. 1945 m. vasario 12 d. Kušlio lietuvių partizanų grupė užėmė Miroslavą ir aikštėje prieš bažnyčią sušaudė 17 vietos stribų ir aktyvistų, vėliau pastatytas paminklinis akmuo jų atminimui.
1940–1941 m. ir 1944–1953 m. sovietinė valdžia ištrėmė 29 Miroslavo gyventojus. 1950–1971 m. buvo Miroslavo, 1971–1992 m. „Obelijos“ kolūkio centrinė gyvenvietė. XX a. septintame-aštuntame dešimtmetyje įkurtas parkas „Dainavos legenda“ su L. Užkurnio skulptūromis.
François-André Danican Philidor
Žaidimo stilius
F. Filidoras pasiūlė žaidimo techniką, padedančią pėstininkų grandinei veržtis į priekį, taip pat trukdančią varžovo pėstininkų veržimąsi. Jisai pripažino pėstininkų centro reikšmę, nurodė jo stiprybės ir silpnumo požymius.
F. Filidoras yra pateikęs ir kitų idėjų, kurios nėrą praradusios savo reikšmės ir šiais laikais.
Miroslavas
Istorija
2004 m. patvirtintas Miroslavo herbas.
François-André Danican Philidor
Žaidimo stilius
Savo šachmatų idėjas jis neretai pagrįsdavo bendro pobūdžio samprotavimais, nepasitelkdamas į pagalbą konkrečių variantų, o tai jau buvo jau naujoviškas padėties vertinimo būdas. Didelę reikšmę teikdavo figūrų tarpusavio sąveikai: „Tikros atakos vykdomos, naudojant daug figūrų ir retai atakuojama viena, ar dviem“, – sakė jis.
Miroslavas
Sportas
Kaime žaidžia FK Miroslavas futbolo komanda.
François-André Danican Philidor
Vertinimai
Kaip sakė R. Reti, jis buvo „jis buvo didžiausiu šachmatų mąstytojų tarp visų iki tol gyvenusių“.
G. Kasparovas knygoje „Mano įžymieji pirmtakai“ rašo:
Knygos
1748 m. F. Filidoras grįžo į Olandiją, kur parašė traktatą „Šachmatų žaidimo analizė“. Jame buvo pateikiamos sugalvotos partijos, kuriose buvo rodoma, kaip prie šachmatų lentos reiktų strategiškai teisingai organizuoti kovą. Šioje knygoje jis pateikė savo legendinį teiginį, kad „pėstininkai yra šachmatų siela“. Taip jis norėjo parodyti mobilios, paremtos pėstininkų grandinės svarbą, vykdant sėkmingas atakas. Knyga turėjo didelį pasisekimą: britų generolas Kumberlando hercogas užsisakė 50 egzempliorių, lordas Sandvičius – 10, anglų armijos karininkai – 119. Iš viso 1749 m. buvo nupirkta 433 egzemplioriai. Netrukus knyga buvo išversta į anglų ir vokiečių kalbas.
Partijų pradžios
Partijos pradžioje jis stengėsi susieti atskirus ėjimus su būsimu žaidimo planu, bet variantų detaliam nagrinėjimui neskyrė ypatingo dėmesio.
F. Filidoras analizavo ir sėkmingai juodaisiais žaisdavo gynybą: 1.e4 e5 2.Žf3 d6, kuri vėliau buvo pavadinta Filidoro gynyba.
Baigmės
F. Filidoras neatsisakydavo keitimų ir padėties supaprastinimo, jei tai vesdavo į naudingą jam baigmę.
F. Filidoro baigmių analizai: „bokštas ir rikis prieš bokštą“, „bokštas ir pėstininkas prieš bokštą“, „valdovė prieš bokštą“ (prieš bokštą su pėstininku) ir kt. tebėra svarbūs ir šiuolaikinėje šachmatų baigmių teorijoje.
„Filidoro padėties“ žinojimas ir šiandien tebėra naudingas visiems šachmatininkams.
Žinoma ir „Filidoro taisyklė“ suformuluota „Šachmatų žaidimo analizės“ knygoje:
Virginijus Ražukas
Virginijus Ražukas (g. 1964 m. kovo 17 d. Šapuruose, Lazdijų raj.) – agronomas, Lietuvos ir Lazdijų rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Biografija
1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, agronomas. 1986–1988 m. Lazdijų rajono K. Požėlos kolūkio agronomas. 1988–1993 m. ir 1997–1998 m. Lazdijų rajono Kučiūnų devynmetės mokyklos mokytojas. 1990–1995 m. Lazdijų rajono Tarybos deputatas.
1993–1996 m. Seimo narys. 1998–2004 m. Valstybės sienos apsaugos tarnybos prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Lazdijų rinktinės juridinės grupės specialistas. 2004–2008 m. Vyriausybės atstovas Marijampolės apskrityje. 2008–2017 m. advokato Audriaus Bandzaičio padėjėjas. Nuo 2017 m. advokato padėjėjas advokatų kontoroje „Erikas Rugienius ir Partneriai“.
1989 m. Lietuvos Demokratinės darbo partijos narys. Žmona Jolanta, dukros Gabrielė ir Evelina.
Sasinų Viešpaties Apsireiškimo parapija
Sasinų Viešpaties Apsireiškimo parapija - viena iš Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijų, Sasinų kaime. Parapija įkurta apie 1613 metus. Parapijoje yra 1954 m. pastatyta Sasinų Viešpaties Apsireiškimo cerkvė ir 1672 m. pastatyta Sobiatino Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė.
Gackiai
Gackiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grajevo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietus nuo Grajevo ir apie 66 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Agluonėnų pagrindinė mokykla
Klaipėdos rajono Agluonėnų mokykla-darželis – bendrojo ugdymo mokykla Agluonėnuose (Klaipėdos raj.), Mokyklos g. 3, vykdanti ikimokyklinio, priešmokyklinio, pradinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191787872. Steigėjas Klaipėdos rajono savivaldybė.
Mokyklą remia Almos Adamkienės labdaros ir paramos fondas.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Prie mokyklos – paminklinis akmuo rašytojai [[Ieva Simonaitytė|Ievai Simonaitytei]] Agluonėnų pirmoji mokykla buvo įkurdinta ilgame pastate iš molio, 1846 m. perstatyta iš rąstų. 1913 m. kilo gaisras ir mokykla sudegė. Po gaisro mokyklą įkurdino Kantvainiuose. Klasės buvo labai ankštos, reikėjo naujos mokyklos. Naujos mokyklos Agluonėnai susilaukė negreit. Statybai sutrukdė prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas. 1920 m., iš apylinkės išsikrausčius pasienio muitinės tarnautojams, jų gyvenamasis namas Poškose buvo paskirtas mokyklai. Mokyklos reikalai išsisprendė 1923 m. Klaipėdos kraštą prijungus prie Lietuvos. 1925 m. spalio 15 d. iškilmingai įvyko naujos mokyklos atidarymas. 1980 m. vasarą pastatyta dabartinė mokykla.
Aruvimis
Aruvimis  – upė Kongo DR šiaurės rytuose; Kongo upės dešinysis intakas. Prie santakos įsikūręs Basoko miestas. Prasideda Ituri vardu Mėlynuosiuose kalnuose, teka plynaukšte per savanas. Susiliejusi su Šari upe pasuka į vakarus ir teka Ituri mišku. Nuo Bomoli gyvenvietės įgauna Aruvimio pavadinimą. Teko Kongo baseinu, miškingais plotais. Upės plotis ties santaka su Kongu 1,5 km. Aukštupyje ir vidurupyje yra krioklių bei slenksčių. Patvinsta kovo–spalio mėnesiais. Aruvimis laivuojamas 60 km nuo žiočių.
Upė ištyrinėta 1887 m. Henrio M. Stenlio ekspedicijos metu.
Jan Jones
Jan Jones – buvusi programuotoja ir programinės įrangos architektė, dabar meilės romanų ir apsakymų rašytoja. Jos debiutinis romanas „Stage by Stage“ buvo išleistas 2005 metų liepą.
Biografija
Jan Jones gimė 1955 m. Londone. Savo ankstesnėje karjeroje ji tapo žinoma kaip SuperBASIC programavimo kalbos Sinclair QL kompiuteriams architektė. Prieš darbą Sinclair Research kompanijoje ji taip pat dirbo „British Gas“ kompanijoje ir „Royal School of Mines“ mokymo įstaigoje, užimdama programuotojos ir dėstytojos pareigas.
Geldapės ežeras
Geldapės ežeras arba Raudonasis ežeras  – ežeras Rusijoje (Kaliningrado sritis, Nesterovo rajonas) ir Lenkijoje (Varmijos Mozūrų vaivadija).
Telkšo Romintos girioje, netoli Geldapės miesto, 150 m aukštyje virš jūros lygio. Didesnioji ežero dalis priklauso Lenkijai. Forma pratisa, driekiasi šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi. Ilgis 2,93 km, plotis 0,88 km. Įteka Jaros upė, išteka Geldapės upė (Angrapės intakas).
Skerdupis (reikšmės)
Skerdupiu vadinami:
Salantų specialioji mokykla
Kretingos rajono Salantų specialioji mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo internatinė mokykla Kretingos raj. Salantuose, Dariaus ir Girėno g. 20, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190985591. Steigėjas Klaipėdos apskrities viršininko administracija.
Istorija
Naujas mokyklos pastatas iškilo buvusio Salantų dvaro teritorijoje (pradėtas statyti 1965 m.).
2010 m. mokykla uždaryta.
Kažemėkai (reikšmės)
Kažemėkais vadinamos gyvenvietės:
Šilumos tiekimo sistema
Šilumos tiekimo sistema – šilumos šaltinių, tiekimo ir vartojimo įrenginių, sujungtų bendru šilumos tinklu, visuma. Jų tipai yra:
Valdeikiai
Valdeikiais vadinami kaimai:
Voliuta
thumb|Jonėninio stiliaus kolonos [[kapitelis su voliutomis]] Voliuta ( – užraitas) – architektūroje dekoratyvinis spiralės ar vijos pavidalo ornamentas su apskritimu, vadinamu akute, centre.
Vienas svarbiausių jonėninio stiliaus elementų.
Brahmanizmas
Brahmanizmas – ankstyvosios vergovinės visuomenės religija, atsiradusi I tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje Indijoje ir pakeitusi senąją indų religiją vedizmą. Brahmanizmo pavadinimas kilo iš ritualinių tekstų – brahmanų – rinkinio. Brahmanizmas rėmėsi tomis pačiomis Vedų knygomis, kaip ir vedizmas, tik kitaip jas traktavo. Vyriausieji dievai brahmanizme sudarė trejetą.
Vyriausiųjų dievų trejetas:
Be jų buvo daug vietinių genčių dievybių.
Brahmanizmo pagrindas buvo pažiūra, kad gamta esanti dvasinga ir visos gyvos būtybės atsinaujinančios. Brahmanizmas skelbė, kad mirštančio žmogaus siela persikelianti į kitą, gimstantį organizmą (reinkarnacija). Tai, į ką žmogus persikūnija, nulemia karma. Periodiškai pereidama į aukštesnę visuomeninę padėtį užimantį žmogų, siela tobulėjanti. Tapusi visiškai tobula, ji išsivaduojanti iš samsaros (tolesnių sielos persikėlimų) ir susiliejanti su visuotine dvasia. Tam, kad siela tobulėtų, reikia griežtai vykdyti savo luomui nustatytą pareigą darma. Jei žmogus nesilaiko darmos, jo siela pagal karmos, pomirtinio atpildo dėsnį persikelianti į žemesnį socialinį statusą turintį asmenį. Brahmanizmas įteisino socialinę nelygybę, skelbė, kad visuomenės susiskirstymas į varnas (luomines) grupes ir kastas esąs nustatytas dievų. I tūkstantmečio pr. m. e. viduryje brahmanizmą nustelbė budizmas ir džainizmas.
Kilmė:
Šaltiniai
Brahmanism Brahmanismo Brahmaanid Brahmanisme バラモン教 Brahmanisme Braminizm Bramanismo Брахманизм 婆罗门教
Šekštis
Šekštis – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 7 km į pietvakarius nuo Gadūnavo. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,31 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 166 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – plyti Šekščio pelkė. Ežerą supa Pagermantės miškas. Rytuose išteka Gelžinupis link Germanto ežero. Pietinėje pakrantėje įsikūrusi Pagermančio kaimo sodyba.
Ginučių piliakalnis
Ginučių piliakalnis – dviejų piliakalnių kompleksas Ignalinos rajone, ~2 km nuo Ginučių, tarp Linkmeno ir Ūkojo ežerų, netoli Ladakalnio. Archeologinis paminklas. Rytiniai ir vakariniai šlaitai statūs, pietiniai ir šiauriniai – nuožulnūs. Piliakalnius skiria loma. Ginučių piliakalniai tankiai apaugę mišku.
Istorija
thumb|left|180px|Laiptai į Ginučių piliakalnį Piliakalnyje rasta lipdytinės keramikos liekanų, taip pat ir IX–X a. arabų monetos. Manoma, kad IX–XII a. čia stovėjo medinė Linkmenų pilis, minima Hermano Vartbergės kronikoje 1373 m. Tų pačių metų vasario 14–21 d., Livonijos ordino žygio į Šiaurės Rytų Lietuvą metu, pilis buvo nuniokota. Spėjama, kad XIII a. viduryje pilį valdė Mindaugo seserėnas kunigaikštis Linkmenas kronikose minimas kaip Lengvenis. Vytautui visiškai sunaikinus Daugpilio pilį ir miestą, Vilniaus gynybinių pilių ruožas prarado buvusią reikšmę ir liko mažai ginamas. Menkai tegintą pilį 1433 m. sudegino Livonijos ordinas.
Ant piliakalnio mėgdavo lankytis Antanas Smetona, atvykdavęs pas buvusį Mintaujos gimnazijos klasioką Juozą Breivą Kirdeikių kleboną. Vieno iš piliakalnių viršūnėje seniau buvo prezidento A. Smetonos 1934 m. savo 60-mečio proga pasodintas ąžuolas, 1937 m. greta pastatytas paminklinis akmuo (pastatė pasienio policininkai). 1956 m. ąžuolas nukirstas, o akmuo 1962 m. nuridentas į Linkmeną. 1989 m. Vilniaus žygeivių klubo nariai surado akmenį ir užritino ant piliakalnio. 1997 m. atstatyta paminklinė lenta apie A. Smetonos viešnagę šioje vietoje. Atsodinti nudžiūvusį A. Smetonos ąžuoliuką ant Ginučių piliakalnio neleista, nes šis yra kultūros paveldo dalis, kasinėjimai ant piliakalnio negalimi. Du ąžuoliukus Ladakalnio šlaite 1997 m. spalio 4 d. pasodino prezidentas Algirdas Brazauskas – vieną A. Smetonai, kitą – sau.
Kaoma (miestas)
Kaoma – miestas Zambijoje, Vakarų Provincijoje.
Istorija
Kaoma miestas taip pat žinomas pagal kitus pavadinimus: Nkoya, Mankoya, Mankoye, Nankoya, Nunkoya. Oficialiai miesto pavadinimas pakeistas į Kaoma 1964 m. Pavadinimas Nkoya kilo iš pirmosios Zambijos etninės grupės, įsikūrusios aplink teritoriją – VI a.
Gavaičiai
Gavaičiai arba Gavrilovas (, nuo 1938 m. liepos 17 d. Herzogsrode, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gavrilovo kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Geldapės apskrities kaimas, valsčiaus centras. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Gavrilovo apylinkės (Гавриловский cовет) centras.
Apylinkė
Gavaičių apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:
Vytauto Didžiojo universiteto Ekonomikos ir vadybos fakultetas
Vytauto Didžiojo universiteto Ekonomikos ir vadybos fakultetas (VDU EVF) – VDU struktūrinis padalinys, turintis fakulteto statusą. Fakultetas įsikūręs Kaune, S. Daukanto g. 28. Fakulteto dekanė – doc. dr. Rita Bendaravičienė, prodekanai dr. Mantautas Račkauskas ir dr. Justinas Kisieliauskas.
Studijų programos
Bakalauro studijų programos: *priėmimas vykdomas Kaune ir Vilniuje
Magistrantūros studijų programos (Dieninės): *Galimybė studijuoti pagal Dvigubo diplomo programą
Magistrantūros studijų programos (Podiplominės):
Marketingas ir pardavimai*
Verslas ir entreprenerystė*
*Studijos orientuotos į dirbančius ir užsiimančius kita papildoma veikla.
Struktūra
Mokslo ir studijų padaliniai:
Gurtas (reikšmės)
Gurtas ( diržas, juosta) gali būti:
Kazimieras Kristupas Daumantas Siesickis
Kazimieras Kristupas Daumantas Siesickis (m. 1691 m. gegužės 26 d.) – Lietuvo tribunolo maršalka 1676 metais, Lietuvos didysis prievaizas 1667-1687, Vilkmergės vėliavininkas nuo 1659, Vilkmergės pastalininkas nuo 1650.
Kaip pasiuntinys į seimą 1659 metais buvo Lietuvos Iždo tribunolo deputatas. Jono Sobieskio elektorius nuo Vilkmergės pavieto 1674 metais.
Tionė (palydovas)
Tionė arba Jupiteris XXIX – Jupiterio palydovas, kurį 2001 m. atrado Havajų universiteto astronomų grupė, vadovaujama Scott S. Sheppard (David C. Jewitt, Jan Kleyna). Iškart po atradimo palydovui buvo suteiktas pavadinimas S/2001 J 2. Vėliau pavadintas Tionės (plačiau žinomos Semelės) vardu (žr. Semelė).
Priklauso Anankės palydovų grupei.
Pavadinimas
Vėliau pavadintas Tionės (plačiau žinomos Semelės) vardu (žr. Semelė). Heros įkalbėta Tionė paprašė savo mylimojo Dzeuso pasirodyti jai visa savo didybe, apgaubtam žaibų. Tačiau nuo to reginio Tionė mirė iš siaubo. Dzeusas įsisiuvo jos vaisių į šlaunį ir baigė nešioti pats, išaugindamas Dionizą.
Lukonių šv. Teresės koplyčia
'''Lukonių šv. Teresės koplyčia''' – veikianti kapinių koplyčia Lukonių kaime, Subačiaus seniūnijoje, Kupiškio rajone. Koplyčia stovi 4 km į šiaurę nuo Subačiaus, pasiekiama iš kelio.
Koplyčia priklauso Subačiaus šv. Pranciškaus Asyžiečio parapijai. Pastatyta 1939 m. Koplyčia prižiūrima, joje iškilmingai švenčiami Šv. Teresės atlaidai.
Moses Mabhida stadionas
Moses Mabhida stadionas – futbolo stadionas Durbano mieste PAR. Futbolo runtynių metu jis gali talpinti apie 70 000 žiūrovų. Stadionas buvo statomas nuo 2006 iki 2009 m. specialiai 2010 m. pasaulio futbolo čempionatui.
Stadiono statybas sudarė 7 fazės – nuo 2006 m. liepos 8 iki 2009 m. lapkričio 28 d. atidarymo.
Skerdupis (Jiesia)
VDU stovykla prie Skerdupio
Antrojo pasaulinio karo metais Skerdupio apylinkėse buvo organizuota Vytauto Didžiojo universiteto studentų ir dėstytojų talka malkoms ruošti. Poreikį apsirūpinti kuru paskelbė šios aukštosios mokyklos vadovybė, nepaisant Universiteto uždarymo 1943 m. kovo 17 d.
Atabaska
Indėnų kri kalba Atabaska (ãthapãskãw) reiškia „žolių kuokštai“.
Nuorodos
thumb|left|240px|[[Atabaskos krioklys]]
Luknis
Luknis – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 7 km į pietvakarius nuo Gadūnavo. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,23 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 165,9 m. Šiaurrytinis krantas aukštas, kiti krantai žemi, užpelkėję. Ežerą supa Kalnėnų miškas. Per ežerą iš pietų į vakarus prateka Rukis (Sruojos intakas, Ventos upės baseinas).
Tabaristanas
Tabaristanas (, mazandaranų kalba: تبرستون) – regionas Artimuosiuose Rytuose, Irano teritorijoje, apgyvendintas gilanų, mazandaranų, turkmėnų ir kitų etninių grupių. Jis apima tris dabartinio Irano provincijas: Gilaną, Mazandaraną, ir Golestaną, taip pat dalį pietvakarinės Turkmėnijos.
Geografija
thumb|left|350px|Tabaristano subregionai Tabaristanas yra geografiškai labiausiai izoliuotas Didžiojo Irano regionas. Šiaurėje jis prisišlieja prie Kaspijos jūros, o iš pietų jį riboja Elburso kalnai, kurie skiria nuo Istorinio Azerbaidžano (vakaruose), Persijos Irako (pietvakariuose), Dešte Keviro dykumos (pietryčiuose) ir Chorasano (rytuose). Šiaurės rytuose regionas pereina į Turkmėnijos stepes.
Tabaristanas – vienas nedaugelio lygumose esančių Didžiojo Irano regionų. Jį sudaro derlinga siaura ir ilga lyguma, drėkinama gausių, trumpų upių, tekančių iš Elburso į Kaspiją.
Ši siaura pakrantės juosta nėra vienalytė nei geografiškai, nei lingvistiškai, ir yra dalinama į smulkesnius regionus:
Istorija
thumb|left|Alavidų valstybė Dėl savo geografinio atskirumo regionas gana anksti gavo de facto nepriklausomybę nuo Kalifato, čia ėmė formuotis vietinės valstybės ir dinastijos. Jau VIII a. iškilo Bavandidai ir Karenidai. Pirmoji dinastija suvienijusi regioną buvo Alavidai, valdę IX–X a. 928 m. juos sutriuškino Samanidai, ir nuo tada krašte įsitvirtino Zijaridai (vakarinėse teritorijose vėliau atskilo Gilitai, Alidai, Džustanidai ir kt.). Iš šio krašto kilo didikų giminė Bujidai, kurie nors nevaldė paties Tabaristano, sukūrė milžinišką dinastinių valdų konfederaciją Irano kalnyne ir Mesopotamijoje. Po šio valstybingumo periodo nuo XI a. regione viešpatavo Gaznevidai, Seldžiukai. Laikotarpiu po Seldžiukų regionas vėl atgavo nepriklausomybę, ir vietinės feodalinės kunigaikštystės valdė nepriklausomos ar pusiau priklausomos nuo Chorezmidų, Ilchanidų, Muzafaridų ir Timūridų.
1596 m. Tabaristaną nukariavo Irano Abasas I, kuris panaikino feodalines kunigaikštystes ir inkorporavo jį į provincijų sistemą. Dėl persų tautinės politikos į kraštą buvo keliama daug kitų tautinių mažumų, tarp kurių gruzinai, šiuo metu beveik asimiliuoti. Po Rusijos-Persijos karo 1723 m. Tabaristanas atiteko Rusijos imperijai, bet 1735 m. vėl grįžo Iranui.
Valerava
Valerava – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Vandžiogalos, šalia Didžiųjų Ibėnų, kurie yra 1 km į šiaurės vakarus nuo Valeravos. Kaimas išsidėstęs Gynios dešiniajame krante.
Levikainiai
Levikainiais vadinami du kaimai Radviliškio rajone:
Grūšlaukės mokykla-daugiafunkcis centras
Kretingos rajono Grūšlaukės mokykla-daugiafunkcis centras – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kretingos raj. Grūšlaukėje, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190281039. Steigėjas Kretingos rajono savivaldybės taryba. miniatiūra|220px|left|Grūšlaukės mokykla-daugiafunkcis centras
Istorija
Žinoma, kad Grūšlaukės pagrindinė mokykla veikė jau vyskupo Motiejaus Valančiaus gyvenimo metais. 1853 metais mokykloje mokėsi 45 mokiniai.
Praja da Vitorija
Praja da Vitorija  – miestas Portugalijoje, Azoruose, antras pagal dydį Terseiros saloje. Įsikūręs salos rytinėje dalyje. Yra jūrų uostas, aerodromas. Verčiamasi žemės ūkiu, žvejyba, turizmu. Yra keletas barokinės architektūros pastatų (bažnyčia, savivaldybė ir kt.).
Istorija
Gyvenvietė įkurta XV a. pr., o savivaldybe tapo 1480 m.
Mažesniųjų brolių observantų šeima
Mažesniųjų brolių observantų šeima (lot. Ordo Fratrum Minorum, OFM) - vienuolių ordinas, pranciškonų atšaka.
Vilniuje Bernardinų bažnyčioje mažesnieji broliai tuokia poras ir krikštija vaikus.
Bečejus
Bečejus – miestas šiaurės Serbijoje. Dauguma gyventojų vengrai ir serbai.
Istorija
Minimas nuo 1091 m.
Ribolų Šv. Kosmio ir Damjano parapija
'''Ribolų Šv. Kosmio ir Damjano parapija''' - viena iš Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijų, Ribolų kaime. Parapija įkurta apie 1753 metus. Parapijoje yra 1874 m. pastatyta Ribolų Šv. Jurgio cerkvė, 1824 m. pastatyta Pavlų Šv. Jono Teologo cerkvė, 1998 m. pastatyta Kaniukų Šv. Elijašo koplyčia ir 1865 m. pastatyta Vojškų Šv. Archangelo Mykolo koplyčia.
Chalcedonas
thumb|200|right|Chalcedonas
Kietumas – 6,5-7 pagal Moso skalę.
Naudojamas juvelyrikoje. Pavadinimas kilęs iš senovės graikų miesto Chalkedono.
Vamzdynas
thumb|Vamzdynas
Taip pat vamzdynais vadina ir nuotekų surinkimo ir nukreipimo vamzdžių sistemas, kurios paprastai nebūna slėginės.
Vamzdynų tipai:
Maskvos metropolitenas
Metro aprašymas
Iš viso Maskvos metropoliteną sudaro 298,2 km geležinkelių, 12 linijų ir 182 stotis; įprastinę darbo dieną metro pervežama 8,2 mln. keleivių. Keleivių ženkliai sumažėja savaitgaliais ir vidutinis pervežamų keleivių per dieną skaičius savaitgaliais sumažėja iki 7,1 mln. Maskvos metropolitenas yra valstybinė įmonė.
Kiekviena linija turi savo numerį, pavadinimą ir spalvą. Balsiniai pranešimai linijas vadina pavadinimais, o šnekamojoje kalboje linijos paprastai vadinamos pagal spalvą. Daugelis linijų išsidėsčiusios radiališkai, išskyrus Žiedinę liniją (5 numeris), kuri yra 20 km ilgio žiedas, sujungiantis visas radialines linijas ir keletą mažesnių išorinių linijų.
Perspektyvos
Prieš porą metų Maskvos metro buvo tik rekonstruojamas, mažai plečiamas - didžiausia plėtra buvo kosmetinis perėjų rekonstravimas ir stočių perdažymai. Miesto valdžia patvirtino metropoliteno plėtros planą 2008–2010 metams. Jame numatyta naujų dvidešimties stočių statyba bei rekonstrukcija, naujų linijų tiesimas.
Po Tarybų sąjungos žlugimo Maskvos metro buvo perduotas miesto valdžios išlaikymui su valstybės dotacija. Dėl sunkios šalies padėties ir užsitęsusios ekonominės suirutės, metro išlaikymui gaudavo 3-20 procentų reikalingų eksploatacijai sumų. Dėl to metro plėtra buvo sustojusi. Naujos metro stotys, kaip ir senosios, išsiskiria puošnumu bei pompastika, skirtumas - moderniu stiliumi suprojektuotas interjeras. Stočių projektavimo užsakymus gavo tokie architektai, kaip A. M. Šutovas, A. L. Kurenbajevas, A. J. Orlovas ir kiti.
Iki 2033 m. numatyta Maskvos metro linijų plėtra. Suplanuoti nauji 150 km ir 200 km ilgio žiedai aplink miestą, priemiestinių rajonų prijungimas.
Maskvos metropolitenas per dieną perveža apie 9 mln. keleivių, ir jo galimybės jau dabar viršytos.
Rusijos ekonomikai išgyvenant pakilimą dėl naftos kainų augimo, prioritetinis dėmesys susisiekimo gerinimu sostinėje liudija rusų supratimą apie visuomeninio transporto padėtį miesto gyvenime.
S/2003 J 19
S/2003 J 19 (arba Jupiteris LXI) – natūralus Jupiterio palydovas. Atrastas 2003 m. astronomų komandos, kuriai vadovavo Brett J. Gladman (Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna, John J. Kavelaars, Jean-Marc Petit, Lynne Allen).
Priklauso Karmės palydovų grupei.
Akmenų kalnelis
Akmenų kalnelis – objektas Šiaulių raj. savivaldybėje, Bubių sen., Pašvinių k. Administruoja Šiaulių raj. savivaldybė ir Kurtuvėnų regioninio parko direkcija. Kalnelis su dideliais akmenimis vadinamas dar „Aukuru“. Įrengtas stendas ir dviračių stovas. Šalia stovyklavietė ir Pašvinės ežeras. Apaugęs medžiais. miniatiūra|Aikštelė ant Akmenų kalnelio miniatiūra|dešinėje|Akmenų kalnelis
Istorija
Šie gūbriai susiformavo „negyvo“ ledo plyšiuose, kai tirpsmo vanduo suplukdė smulkų smėlį bei žvirgždą. Plyšių būta pačiame ledo paviršiuje, apie tai byloja gausybė riedulių Akmenų kalnelio viršūnėje. Kai kurie akmenys gana stambūs – pusantro metro ilgio ir metro pločio.