cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antanina Šiaudinienė
Biografija ir veikla
Kartais iškrėsdavo įvairių prieš sovietų valdžios simbolius nukreiptų pokštų (pvz., apšlakstė Lenino paminklą valerijonu, kad prie jo rinktųsi katės, į ištiestą Lenino ranką įdėjo duonos, kitąkart – apelsiną), jaukdavo Spalio revoliucijos ir Gegužės pirmosios demonstracijų oficialią tvarką. Kartą vienos demonstracijos metu, kai buvo tik ką pastatytas Dramos teatras ir prie jo įrengta tribūna miesto valdžiai, saugumiečiams ir sovietų kariškiams, Šiaudinienė išėjo į kolonos priekį nešina kryžiumi ir besižegnodama žygiavo link tribūnos. Prie tribūnos stabtelėjo, plačiu mostu peržegnojo joje stovinčiuosius, nusilenkė ir nuėjo tolyn. Po šio incidento milicijai buvo įsakyta prieš demonstracijas Šiaudinienę išvežti iš miesto (nuveždavo pas dukterį į Šiaulius).
Pasakojama, kad valdžiai besirengiant uždaryti Švč. Trejybės bažnyčią ir nupjauti nuo jos bokšto kryžių, Šiaudinienė užsiropštė pastoliais iki bokšto smaigalio, apsikabino kryžių ir pradėjo šaukti neprileisianti komunistų. Jai nukelti iškviesti ugniagesiai. Kitą kartą ėjusi Lenino (dabar Laisvės) aikšte, plėšiusi iš maldaknygės lapus ir mėčiusi, tikėdamasi, kad pakėlusieji juos ir perskaitys.
CD Maxaquene
Clube de Desportos do Maxaquene arba žinomas kaip CD Maxaquene – profesionalus Mozambiko futbolo klubas, įsikūręs Maputu. Klubas turi ne tik futbolo komandą, bet ir krepšinio bei rankinio ekipas. Klubo spalvinė gama – mėlyna ir raudona. Savo laiku klubo futbolo komandos garbę gynė legendinis Eusébio.
Namų rungtynes žaidžia „Maksakvenės“ stadione, esančiame Maputu mieste, talpinančiame 15 tūkst. žiūrovų.
Istorija
Klubas buvo suformuotas 1920 m. gegužės 20 d.
Šio klubo futbolininkai penkis kartus tapo šalies čempionais. Devynis kartus iškovojo šalies futbolo taurę.
2019 m. rungtyniavo aukščiausioje lygoje ir užėmė dvyliktą vietą. Buvo perkelti į žemesnį divizioną.
2020 m. Mozambike futbolo čempionatas nevyko dėl pandemijos.
Vieversynė (Panemunėlis)
Vieversynė – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Tindžiulių.
Kęstutis Urba (reikšmės)
Kęstutis Urba gali reikšti:
Žmonės (apdovanojimai)
„Žmonės“ apdovanojimai – žurnalo „Žmonės“ apdovanojimai, teikti 2017 m. sausio 22 d. muzikos, kino, televizijos, socialinių tinklų ir stilingiausių srityse žvaigždėms. Geriausi debiutantai renkami balsavimo internete būdu.
2017 metai
Apdovanojimai įvyko 2017 m. sausio 22 d. Vilniaus koncertų salėje „Compensa“.
Apdovanojimus vedė Mantas Stonkus, bei Asta Valentaitė, Agnė Jagelavičiūtė, Agnė Grudytė, Rūta Ščiogolevaitė, Natalija Bunkė, Oksana Pikul-Jasaitienė ir Katažina Zvonkuvienė. Susirinkusias įžymybes kalbino Astos Stašaitytės-Masalskienės bei Livijos Gradauskienės duetas.
2018 metai
Apdovanojimai įvyko 2018 m. sausio 21 d., juos vedė Inga Jankauskaitė.
2019 metai
Apdovanojimai įvyko 2019 m. sausio 18 d., juos vedė Jurgita Jurkutė ir Edmundas Jakilaitis.
Gorochovecas
Gorochovecas – senovinis rusų miestas, išlaikęs tradicinę architektūrą. Yra XVII a. Šv. Mikalojaus, Šv. Viešpaties Sutikimo, Šv. Dievo Motinos Ženklo ikonos vienuolynai, Gerosios Naujienos soboras, XVII–XX a. pr. pasaulietinė architektūra (pirklių, dvarininkų namai, visuomeniniai pastatai).
Istorija
VI a. dabartinio miesto vietoje būta finougrų, o nuo X–XI a. – slavų gyvenvietės. Greičiausiai, miestą 1168 m. įkūrė Andrejus Bogoliubskis kaip karinę tvirtovę žygiams į Volgos Bulgariją. Gorochovecas šaltiniuose minimas nuo 1239 m. , kai jį sugriovė mongolai-totoriai. XIV a. pab. – XV a. pr. priklausė Maskvos kunigaikštystei. 1539 m. miestą vėl nusiaubė totoriai, o 1619 m. – kazokai. XVII–XVIII a. pradėti statyti vienuolynai, suklestėjo amatai (ypač odų apdirbimas), spirito varymas. XIX a. pab. įsteigta laivų statykla.
Haičio herbas
thumb|200px|Haičio herbas
Jame vaizduojamos šešios puoštos šalies vėliavos, pastatytos po tris palmei iš dešinės ir kairės pusėse. Ant pievelės padėti būgnai, ilgi ginklai ir laivų inkarai. Virš palmės yra Frigų kepurė, ji simbolizuoja laisvę.
Bžozove Blotas
Bžozove Blotas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietus nuo Januvo, apie 18 km į vakarus nuo Sokulkos ir 32 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Eesti Rahvusringhääling
Eesti Rahvusringhääling, ERR – viešai finansuojama Estijos radijo ir televizijos organizacija. Įkurta 2007 m. birželio 1 d. siekiant centralizuoti Estijos radijo (Eesti Raadio, ER) bei Estijos televizijos (Eesti Televisioon, ETV) teikiamas paslaugas vadovaujantis priimtu Estijos nacionalinio transliuotojo aktu. Pirmuoju ERR pirmininku paskirtas buvęs Estijos radijo vadovas Margusas Alikma (Margus Allikmaa), o generaliniu direktoriumi – Erikas Roza (Erik Roose). ERR teikiamos paslaugos prieinamos visame pasaulyje apsilankius internetinėje svetainėje arba parsisiuntus programėlę.
Istorija
2007 m. sausio 18 d. Estijos parlamentas priėmė įstatymą, pagal kurį buvo įkurta Estijos transliavimo taryba (est. Eesti Ringhäälingunõukogu, RHN). Šiuo sprendimu siekiama centralizuoti penkis turimus ERR nacionalinio radijo kanalus bei televizijos stotį.
Estijoje radijas nuolatos pradėjo dirbti nuo 1926 m. gruodžio 18 d., o televizija – nuo 1955 m. liepos 19 d. ERR gauna valstybės dotaciją savo penkių nacionalinių radijo kanalų ir dviejų televizijos kanalų veiklai finansuoti. ERR dalyvauja įvairiuose Europos transliuotojų sąjungoje rengiamuose projektuose ir yra šios organizacijos visateisė narė. ERR radijo dramos skyrius pelnė tarptautinį pripažinimą EBU organizuojamuose renginiuose.
2014 m. rugsėjo 19 d. Estijos valdžia pritarė tam, kad ERR būtų sukurtas specialus televizijos kanalas rusų kalba. Kanalas ETV+ savo veiklą pradėjo 2015 m. rugsėjo mėn.
2019 m. balandį Estijos nacionalinė transliavimo kompanija paskelbė, kad „Kadarik Tüür Arhitektid“ laimėjo naujos televizijos būstinės projektavimo konkursą – jos statymo darbus planuojama užbaigti 2023 m. Estijos nacionalinis transliuotojas dėl prastos būklės planuoja parduoti senuosius televizijos pastatus.
Kuršėnų didysis tvenkinys
Kuršėnų didysis tvenkinys – karjero tvenkinys Lietuvoje, Šiaulių rajone, Kuršėnų rytiniame pakraštyje. Sudarytas išeksploatavus molio išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis – 0,93 km, plotis – iki 0,86 km. Vandens perteklius nuteka į rytiniu pakraščiu tekantį upelį, įtekantį į šiaurėje esantį Gergždelių didijį tvenkinį. Rytiniame krante plyti dirbami laukai, vakariniame – Kuršėnų kolektyviniai sodai. Šiaurrytiniu krantu eina kelias, pietiniu –.
Pašiliai I
Pašiliai I – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 18 km nuo Velžio.
Šaltakraujiškai žudantis žvėris
Šaltakraujiškai žudantis žvėris – 1971 m. Italijoje sukurtas siaubo trileris, priskiriamas „slasher“ žanrui.
Turinys
Filmo veiksmo vieta – daktaro Kelerio vadovaujama atoki sanatorija, kurioje gydomos pasiturinčios moterys, turinčios psichologinių ar psichikos problemų. Šioje įstaigoje pasirodo kirviu ginkluotas žudikas maniakas, pradedantis čia esančių moterų medžioklę.
Hirskė
Hirskė  – miestas rytų Ukrainoje, Luhansko srityje, ~70 km į vakarus nuo Luhansko. Netoliese – geležinkelio stotis (Šypylovė). Praeina plentas Pervomaiskas–Lysyčanskas. Kasamos akmens anglys.
Istorija
Hirskė (arba Gorskojė, ) įkurta 1898 m. Miesto tapo 1939 m. Hirskė 2014–2015 m. buvo užimta Luhansko Liaudies Respublikos sukilėlių.
Gelgaudiškio IV ąžuolas
Duomenys
Paskelbtas saugomu Šakių rajono savivaldybės tarybos 2004 m. sausio 29 d. sprendimu Nr. T-12. Saugomų teritorijų valstybės kadastre nurodoma medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.), medžio aukštis – 26 m. Paskelbtas sunykusiu.
Dūdiškiai (Rokiškis)
Dūdiškiai – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Čedasų.
Pašiliai (Šakiai)
Pašiliai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Plokščių.
1989 m. kovo 20 d. G/S „Azotas“ avarija
'''1989 m. kovo 20 d. G/S „Azotas“ avarija''' – didžiausia Lietuvoje buvusi pramoninė avarija ir ekologinė katastrofa, viena didžiausių tokio pobūdžio technologinių avarijų visoje TSRS, dėl ko žuvo 7 žmonės ir nukentėjo tūkstančiai žmonių Jonavos, Kėdainių, Ukmergės bei Širvintų rajonuose.
Dėl avarijos 1989 m. iškelta baudžiamoji byla netrukus (1990 m. gegužės mėn.) buvo nutraukta, nenustačius kaltų asmenų. Konstatuota, jog avarija įvyko dėl izoterminės saugyklos konstrukcijos trūkumų.
2003 m. – praėjus keliolikai metų nuo avarijos – beveik šimtas buvusios įmonės „Azotas“ darbininkų kreipėsi į Lietuvos prezidentą, ministrą pirmininką bei sveikatos apsaugos ministrą, prašydami įvertinti nelaimės pasekmes bei įvertinti ją likvidavusių žmonių sveikatos būklę, kadangi buvo delsiama nustatyti, kad nelaimę likvidavusių asmenų susirgimai – profesiniai, susiję su apsinuodijimu avarijos likvidavimo dienomis. Be to, nebuvo atlikti išsamūs vandens, žemės, atmosferos tyrimai, taip pat tyrimai dėl gyventojų sergamumo, mirtingumo, apsigimimų ir pan.
Istorija
1989 m. kovo 20 d., 11:20 valandą gamybinio susivienijimo „Azotas“ (dabar AB „Achema“) izoterminės saugyklos rezervuare įvyko sprogimas. Iš rezervuaro išsiliejo apie 7500 tonų skysto gryno (100 %) amoniako. Jis garavo, o vėliau užsidegė ir pasiekė nitrofoskos cechą. Šis užsidegė. Vėliau užsiliepsnojo ir trąšų sandėlis. Dėl aukštos temperatūros prasidėjo nitrofoskos cheminės skilimo reakcijos. Į atmosferą išsiskyrė nuodingi azoto oksidas, chloro dujos. Jų debesys pasiekė Jonavos rajono kaimus, taip pat Veprius, Deltuvą, Ukmergę, Širvintas, Kėdainius. Upninkuose (esančiuose už 10 km nuo gamyklos) amoniako garų koncentracija 150 kartų viršijo leistiną normą. Po paros nuo avarijos link Kėdainių nusidriekė nuodingas 50 kilometrų ilgio ir 7 kilometrų pločio šleifas.
Žuvusieji
G/S AZOTAS Nitrofoskos cecho darbininkai:
„Sojuzpromontaž“ darbuotojai:
Lotynų bažnyčia (organizacija)
miniatiūra|250px|right|[[Romos kurija]] Lotynų bažnyčia – Romos Katalikų Bažnyčios (Katalikų Bažnyčios) dalis. Ji apibūdinama kaip savarankiška dalinė bažnyčia. Daline bažnyčia, tai yra vyskupija (ar eparchija) laikoma krikščionių bendruomenė, tikėjimu ir sakramentais suvienyta su konsekruotu apaštalų įpėdiniu – savo vyskupu. Yra įvairios kitos katalikiškos dalinės bažnyčios, pvz. Ukrainos graikų apeigų katalikų bažnyčia, Sirų–Malabaro bažnyčia. Viena nuo kitos jos skiriasi savo liturgija (ceremonijos, drabužiai, giesmės, kalba), atsidavimo tikėjimui tradicijomis, teologija, kanonų teise, dvasininkais, tačiau visos jos išpažįsta tą patį katalikų tikėjimą ir vienybę su Romos vyskupu, popiežiumi.
Vakarų ir Rytų katalikų bažnyčios
Lotynų bažnyčia iš jų yra didžiausia, pagal tikinčiųjų skaičių didesnė už visas kitas kartu sudėjus. Jos ištakos – Vakarų Europoje ir Šiaurės Afrikoje, t. y. teritorijoje, kurioje kadaise išsilavinę žmonės suprato lotynų kalbą ir ją vartojo. Dar ši bažnyčia pavadinama Vakarų bažnyčia. Visos kitos autonominės dalinės bažnyčios, kurių iš viso yra 23, kūrėsi toliau į rytus, todėl žinomos bendru pavadinimu – Rytų katalikų bažnyčios. Kadangi dabar žmonės lengvai keliauja ir įsikuria įvairiose šalyse, tai ir šios bažnyčios iš Rytų yra pasklidę po pasaulį. Visuotinę Katalikų bažnyčią sudaro lotynų apeigų bažnyčios ir Rytų katalikų bažnyčios, išpažįstančios rytų liturgines apeigas. Praktikoje tai pasireiškia taip, kad tos bažnyčios, bendradarbiaudamos su popiežiumi ir visiškai priimdamos katalikiškąją doktriną, turi savąją hierarchinę struktūrą ir savą kanoninę teisę.
Plačiausiai paplitusios lotynų bažnyčioje apeigų formos: Romos, Ambraziejaus (Milano), mosarabų (ispanų), Bragos (portugalų), kartuzianų, karmelitų, dominikonų (vienuolių ordinų) ir kt. Rytų katalikų bažnyčiose praktikuojamos Aleksandrijos, Antiochijos (arba Vakarų Sirijos), Armėnijos, Bizantijos ir chaldėjų (arba Rytų Sirijos) apeigos.
Lotynų bažnyčios kunigams privalomas celibatas, tuo tarpu Rytų bažnyčiose kunigu gali būti įšventintas vedęs vyras. Lotynų bažnyčios vyskupus tvirtina popiežius Romos kurijos teikimu, o Rytų bažnyčiose sinodai išsirenka vyskupus savo teritorijoje, o popiežius tik formaliai patvirtina atsiųsdamas pritarimo laišką. Popiežius gali ir vetuoti tokius sprendimus, bet taip nutinka labai retai. Mažesnių Rytų bažnyčių vyskupai patvirtinami popiežiaus kaip ir lotynų bažnyčiose, tik Romos kurijos Rytų bažnyčių kongregacijos siūlymu.
Florigenas
Florigenas (arba „žydėjimo hormonas“) - į hormoną panaši molekulė, atsakinga už augalų žydėjimo kontrolę ir suaktyvinimą.
Florigenas gaminamas lapuose ir veikia viršūninėje meristemoje bei pumpuruose. Yra žinoma, kad jis gali būti perduodamas transplantatui ir net veikti skirtingose rūšyse. Nustatyta, kad florigenas yra identiškas transkripcijos faktoriui FLOWERING LOCUS T (FT).
Atsakas į fotoperiodizmą
Kad augalas pradėtų žydėti, jo viršūninėje meristemoje turi įvykti pokyčiai. Tačiau yra daug aplinkos veiksnių, turinčių įtakos augalui dar prieš jam pradedant šį procesą – ypač šviesa. Būtent dėl „vidinės ir išorinės kontrolės sistemų raidos augalai gali tiksliai reguliuoti žydėjimą, kad jis įvyktų sėkmingai reprodukcijai optimaliu laiku Augalas šį optimalų laiką nustato pagal dienos ir nakties laikotarpio kaitą, naudodamasis fotoperiodizmu. Nors iš pradžių buvo manoma, kad fotosintezės produktų kaupimasis kontroliuoja augalų žydėjimą, pora mokslininkų, vardu Wightman Garner ir Henry Allard, įrodė, kad taip nėra. Jie nustatė, kad dienos trukmė, o ne produktų kaupimasis augaluose turėjo įtakos jų žydėjimui.
Šie žydinčių augalų tipai skiriasi pagal tai, ar diena viršijo tam tikrą trukmę – paprastai skaičiuojama 24 valandų ciklais – vadinamą kritine dienos trukme. Taip pat svarbu pažymėti, kad nėra absoliučios minimalios dienos trukmės vertės, nes ji labai skiriasi priklausomai nuo rūšies. Kol nepasiekiamas tinkamas dienos ilgis, augalai blokuoja žydėjimo procesus. Tai pasiekiama adaptacijomis, pvz., neleidžiant nesubrendusiems augalams reaguoti į netinkamą dienos trukmę. Augalai taip pat prisitaikę blokuoti atsaką į fotoperiodinį stimulą, kol pasiekiama tam tikra temperatūra. Tokios rūšys kaip žieminiai kviečiai kliaujasi vien šiais mechanizmais. Kviečiams reikalingas šaltas laikotarpis, kad jie galėtų reaguoti į fotoperiodą. Tai vadinama vernalizacija arba žiemojimu.
Šią augalų žydėjimo dinamiką iš esmės valdo vidinis laikrodis, vadinamas „endogeniniu osciliatoriumi“. Manoma, kad šiuos vidinius ritmo reguliatorius „valdo keturių genų rinkinių, ekspresuojamų auštant, ryte, po pietų, ir vakaro valandomis, sąveika, [ir kad] šviesa gali padidinti svyravimų amplitudę aktyvuodama ryto ir vakaro genus." Šių skirtingų genų ritmai sukuriami augalų viduje, prasideda nuo lapų, bet reikalauja aplinkos dirgiklio, pvz., šviesos. Šviesa iš esmės skatina žydėjimo stimulo (florigeno) perdavimą ūglio viršūnei, kai suvokiamas tinkamas dienos ilgis . Šis procesas žinomas kaip fotoperiodinė indukcija ir yra fotoperiodinis procesas, kuris taip pat priklauso nuo endogeninio osciliatorius.
Pagal dabartinį modelį, žydėjimo reguliavime dalyvauja keli skirtingi veiksniai. Florigeno tyrimai daugiausia orientuoti į modelinį organizmą ir ilgos dienos augalą Arabidopsis thaliana. Nors dauguma su florigenu susijusių reguliavimo mechanizmų konservatyvūs ir kitose tirtose rūšyse, yra ir skirtumų. Mechanizmas gali būti suskirstytas į tris etapus: fotoperiodu reguliuojama iniciacija, signalo translokacija per floemą ir žydėjimo indukcija ūglio viršūninėje meristemoje.
Iniciacija
Arabidopsis thaliana organizme signalas inicijuojamas informacinės RNR (mRNR), koduojančios transkripcijos faktorių, vadinamą CONSTANS (CO), produkcijos. CO mRNR gaminama maždaug 12 valandų po aušros pagal ciklą, reguliuojamą augalo cirkadinio ritmo, ir tada transliuojama į CO baltymą. Tačiau CO baltymas yra stabilus tik šviesoje, todėl jo kiekis išlieka žemas trumpomis dienomis, ir ilgomis dienomis gali pasiekti piką tik prietemoje, kai vis dar yra šiek tiek šviesos. CO baltymas skatina kito geno, vadinamo Flowering Locus T (FT), transkripciją. Pagal šį mechanizmą, CO baltymas gali pasiekti FT transkripciją skatinantį lygį tik esant ilgomis dienomis. Taigi, florigeno perdavimas ir kartu žydėjimo sužadinimas priklauso nuo palyginimo tarp augalo dienos/nakties suvokimo ir vidinio biologinio laikrodžio rodmenų.
Translokacija
FT baltymas, pagamintas veikiant CO transkripcijos faktoriui, per floemą transportuojamas į ūglio viršūninę meristemą.
Žydėjimo indukcija
Florigenas yra sistemiškai mobilus signalas, sintetinamas lapuose ir per floemą nunešamas į ūglio viršūninę meristemą (SAM), kurioje inicijuoja žydėjimą. Arabidopsis organizme žydėjimo hormoną koduoja FLOWERING LOCUS T (FT) genai, o ryžiuose šį hormoną koduoja Hd3a genai, todėl šie genai yra ortologai. Naudojant transgeninius augalus buvo nustatyta, kad ryžiuose esantis Hd3a promotorius yra lokalizuotas lapo floemoje kartu su Hd3a mRNR. Tačiau Hd3a baltymas nerandamas nė vienoje iš šių vietų, bet kaupiasi SAM, ir tai rodo, kad Hd3a baltymas pirmiausia transliuojamas lapuose, o po to per floemą pernešamas į SAM, kur inicijuojama tranzicija į žydėjimo režimą; tokie patys rezultatai buvo gauti ir tiriant Arabidopsis. Šie rezultatai siūlo išvadą, kad FT/Hd3a yra florigeno signalas, skatinantis žydėjimo tranziciją.
Padarius šią išvadą, tapo svarbu suprasti procesą, kuriuo FT baltymas sukelia žydėjimo tranziciją, kai pasiekia SAM. Pirmoji užuomina gauta pažvelgus į „Arabidposis“ modelius, kurie parodė, kad bZIP domenas, turintis transkripcijos faktorių FD, kažkaip sąveikauja su FT ir sudaro transkripcijos kompleksą, kuris aktyvuoja žydėjimo genus. Tyrimai su ryžiais parodė, kad yra sąveika tarp Hd3a ir OsFD1 (FT ir FD homologų), kurią reguliuoja 14-3-3 baltymas GF14c. 14-3-3 baltymas veikia kaip tarpląstelinis florigeno receptorius, kuris tiesiogiai sąveikauja su Hd3a ir OsFD1, sudarydamas trijų baltymų kompleksą, vadinamą florigeno aktyvinimo kompleksu (FAC), kuris yra būtinas florigenų funkcijai. FAC veikia suaktyvindamas genus, reikalingus žydėjimui inicijuoti viršūninėje meristemoje. Arabidopsis žydėjimo genai apima AP1, SOC1 ir kelis SPL genus, o ryžiuose žydėjimo genas yra OsMADS15 (AP1 homologas '').
Genų transkripcijos aktyvacija
Yra trys genai, dalyvaujantys vidinio laikrodžio valdomoje žydėjimo indukcijoje: GIGANTEA (GI), CONSTANS (CO) ir FLOWERING LOCUS T (FT). Nuolatinė per didelė GI ekspresija iš Žiedinių kopūstų mozaikos viruso 35S promotoriaus sukelia ankstyvą žydėjimą trumpomis dienomis, todėl GI mRNR ekspresijos padidėjimas skatina žydėjimą. Be to, GI padidina FT ir CO mRNR ekspresiją, o FT ir CO mutantų žydėjimo laikas buvo vėlesnis nei GI mutantų. Kitaip tariant, tam, kad augalai galėtų žydėti esant trumpoms dienoms, reikalingi funkciniai FT ir CO genai. Be to, šių žydėjimo genų produktai kaupiasi šviesioje fazėje ir jų koncentracija mažėja tamsioje fazėje, kaip rodo matavimai pasitelkiant žaliai fluorescencuojantį baltymą. Taigi, žydėjimo genų ekspresija svyruoja per 24 valandų šviesos-tamsos ciklą. Apibendrinant galima pasakyti, kad vien GI mRNR arba GI, FT ir CO mRNR kaupimasis skatina Arabidopsis thaliana žydėjimą ir šie genai yra ekspresuojami laiko seka GI-CO-FT.
Veikimo potencialas sukelia kalcio srautą į gyvūnų neuronus arba augalų šaknų viršūnines ląsteles. Tarpląsteliniai kalcio signalai yra atsakingi už daugelio biologinių organizmų funkcijų reguliavimą. Pavyzdžiui, Ca2+ prisijungimas prie kalmodulino, Ca2+ jungiančio baltymo gyvūnuose ir augaluose, kontroliuoja genų transkripciją.
Antiflorigenas
Florigeną reguliuoja antiflorigeno veikimas. Antiflorigenai yra hormonai, koduojami tų pačių florigeno genų, kurie slopinana florigenų funkciją. Antiflorigenas Arabidopsis organizme yra TERMINAL FLOWER1 (TFL1) baltymas, o pomidoruose tai yra SELF PRUNING (SP) baltymas.
Žydėjimo iniciacijos modelis
Remiantis aukščiau pateikta informacija, siūlomas biologinis žydėjimo mechanizmas. Šviesa yra Arabidopsis thaliana žydėjimo signalas. Šviesa aktyvuoja fotoreceptorius ir suaktyvina signalines kaskadas augalų viršūninių arba šoninių meristemų ląstelėse. Veikimo potencialas per floemą pasklinda į šaknį, o išilgai stiebo atsiveria daugiau nuo įtampos priklausomų kalcio kanalų. Tai sukelia kalcio jonų antplūdį augale. Šie jonai jungiasi prie kalmodulino ir Ca2+/CaM signalinė sistema suaktyvina GI mRNR arba FT ir CO mRNR raišką. GI mRNR arba GI-CO-FT mRNR kaupimasis per dieną sukelia augalo žydėjimo indukciją.
Lazūnai (kaimas)
Lazūnai  – gatvinis kaimas Baltarusijos vakaruose: Gardino srities Vijos rajono Lazūnų apylinkėje. Norint atskirti nuo šalia išsidėsčiusio to paties pavadinimo Lazūnų miestelio, šiais laikais kaimas vadinamas Antraisiais Laz(d)ūnais.
Pavadinimo kilmė
Kaimo pavadinimas slavų ir lietuvių kalbose skiriasi. Nors panašu, kad šis pavadinimas galėjo kilti nuo žodžių lazda ar lazdynai, garsus kalbininkas Jonas Jablonskis dar 1906 m. pažymėjo vartotiną formą – Lazūnai. Taip gyvenvietę vadino vietos lietuviai, XV a. rašytiniuose šaltiniuose taip pat minima Lossuna (žr. Codex diplomaticus I, Kraków, 1848 p.231).
Geografija
Lazūnai išsidėstę dviejų upių – Čiapūnės ir Veremos – pelkėtoje santakoje. Tarpukaryje gyvenvietėje kryžiavosi dveji keliai: Lazūnų dvaras–Lūgamėnai ir Daniūnai–Ležniūnai. Šiaurės vakaruose kaimo teritoriją ribojo upelis Sima (Čiapūnės intakas). Pastatai buvo išsidėstę dviem juostom: prie pagrindinės gatvės pagrindinės trobos ir už jų, prie antraeilio užkloninio kelio, – ūkiniai pastatai. Rytinės dalies gale stovėjo medinė koplyčia. Pailgos formos gyvenvietė tęsėsi apie du kilometrus, prieš Antrąjį pasaulinį karą joje buvo 142 sodybos. 1928 m. vietos klebonas Jonas Karvelis suskaičiavo kaimiečius – jų tuo metu buvo 777 žm.
Istorija
Lazūnų kaimo istorija tampriai susijusi su Lūgamėnų dvaru, vėliau – su dvaru ir bažnyčia Lazūnų miestelyje. Paskutiniai Lazūnų dvaro valdytojai buvo Korvin–Milevskiai, dar ir XX a. pradžioje lazūniškiai valstiečiai eidavo pas juos uždarbiauti, nes pragyventi iš savos žemės buvo sunku. Nemažai emigravo į JAV ir Prancūziją, kai kurie jų vėliau grįžo parsivežę pinigų. Vasaromis jaunimas vykdavo sezoniniams darbams į Latviją. Kaimo vaikai lankė Lūgumėnų pradinę mokyklą, o 1919 m. Lazūnuose įkurta lenkiška dviklasė mokykla. 1928 m. klebonas Jonas Karvelis įkūrė Vilniaus Šv. Kazimiero draugijos skyrių, po metų – lietuvišką vaikų darželį, po to siuvyklą. 1931 m. darželis buvo likviduotas, kiek vėliau sunyko ir siuvykla. Nesėkmingai bandyta atidaryti lietuviškos spaudos skaityklą, keli gyventojai prenumeravo lietuvišką Vilniaus spaudą individualiai.
Lazūniškiai vertėsi laukininkyste ir gyvulininkyste. Kai kurie jų turėjo po 15 ha dirbamos žemės ir pievų, todėl buvo vadinami pilnagrunčiais, dalis ūkininkų – po 7 ha (vad. pusiniais) bei mažažemiais. Pastarieji gyveno varganai ir naujojo derliaus dažnai sulaukdavo prasiskolinę. Vietiniai buvo įpratę gyvenvietę skirstyti į rajonus: rytuose Bajorai (baudžiavos laikais ten gyvenantys turėjo kai kurių privelegijų), toliau Žukai, Bukotos, Basiorai (neturtingiausia dalis), Žmuidžiai ir Guragaliai. Trobos stovėjo galu į pietų pusę, tuo pačiu ir į gatvę. Pastatai buvo arti vienas kito, šiaurinėje pusėje už jų išsidėstę 40–50 m pločio ilgi sodybiniai sklypai. 1933–1935 m. lazūnškiai buvo išskirstyti po vienkiemius.
Lazūnų kaimo ir apylinkės žmonės kalbėjo išskirtine lietuvių kalbos tarme. Ją tyrė įvairių šalių mokslininkai: Eduardas Volteris, Jonas Jablonskis, Kazimieras Būga, Jurgis Šlapelis, Viktoras Požezinskis, Peteris Aruma, Jurgis Gerulis, Christianas Stangas, Olgerdas Chominskis, Juozas Senkus, Juozas Balčikonis, Elena Grinaveckienė, Zigmas Zinkevičius, Jurgis Dovydaitis, Aloyzas Vidugiris, Viačeslavas Ivanovas, Vladimiras Toporovas, Tamara Sudnik ir kt. Po Antrojo pasaulinio karo lazūniškių tarmė sunyko.
Administraciškai kaimas tarpukaryje priklausė Lenkijos Naugarduko vaivadijos Valažino apskrities Lūgamėnų valsčiui, vėliau įėjo į Baltarusijos TSR Jurotiškių rajono Lazūnų apylinkę. Nuo 1960 m. – Vijos rajone.
Ledi Frankenštein
Ledi Frankenštein – 1971 m. Italijoje sukurtas siaubo filmas.
Turinys
Baronas Frankenšteinas kartu su pagalbininku daktaru Čarlzu Maršalu, anksčiau eksperimentavę su gyvūnų kūnais bei organų transplantavimu, nusprendžia, kad atėjo laikas eksperimentui ir su žmogaus kūnu. Barono duktė Tania, baigusi medicinos studijas, atvyksta į tėvo rūmus ir tampa naujojo eksperimento liudininke. Baronas su Maršalu pasinaudoja nusikaltėlio, kuriam išvakarėse įvykdoma mirties bausmė, kūnu, tačiau naujai prikeltas padaras nužudo baroną ir pasišalina iš rūmų. Netrukus apylinkėse pasklinda gandas apie didžiule jėga pasižymintį monstrą, žudantį kiekvieną, kuris pasitaiko jo kelyje. Tania ir Maršalas nori jį sustabdyti ir tam nusprendžia sukurti dar vieną monstrą, kuri būtų ne tik stiprus, bet ir sumanus. Tam, jų nuomone, idealiai tiktų fiziškai stipraus, tačiau protiškai atsilikusio tarno Tomo kūnas ir paties Maršalo smegenys...
Chorožicha
Chorožicha – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 1 km į pietryčius nuo Januvo, apie 20 km į vakarus nuo Sokulkos ir 39 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Jānis Strēlnieks
Janis Strelniekas (Jānis Strēlnieks, g. 1989 m. rugsėjo 1 d.) – Latvijos krepšininkas, rungtyniaujantis atakuojančiojo gynėjo arba įžaidėjo pozicijoje.
Janis Strelniekas su Latvijos jaunimo iki 18 metų rinktine laimėjo bronzos medalį 2018 m. Europos čempionate. Su Latvijos nacionaline rinktine dalyvavo 2011, 2013, 2015, 2017 m. Europos čempionatuose.
3 Doors Down
3 Doors Down – amerikiečių roko grupė, susikūrusi 1996 m. Misisipėje. Žinomumo sulaukė išleidusi pirmąjį singlą „Kryptonite“, kuriam pavyko įžengti į „Billboard Hot 100“ top trejetuką. Paskui pasirašė kontraktą su leidybine kompanija „Republic Records“ ir 2000 m. buvo išleistas debiutinis albumas „The Better Life“, kurio pardavimų rezultatai irgi buvo džiuginantys – galop tapo septyniskart platininiu JAV rinkoje.
Grupei būdingi alternatyviojo roko ir postgrandžo žanrai, nors jų kūryba neretai nusidriekia iki sunkiojo bei pietietiško roko. Savo kūriniuose dainuoja apie pasipriešinimą, pyktį, kerštą, troškimus ir emocinę atskirtį.
Želmenai (Rokiškis)
Želmenai – buvęs kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Salų.
Silvijus (mitologija)
Silvijus – romėnų mitologijos personažas, Alba Longos karalius.
Silvijaus motina – Lavinija. Pasakojama, kad Silvijumi pavadintas dėl to, jog gimęs miške (lot. silva – „miškas“, „giria“). Anot kitos mito versijos, Silvijaus tėvas buvęs Askanijas. Kiekvieno iš paskesnių Alba Longos valdovų cognomen buvęs Silvijus. Anot Livijaus, Silvijus susilaukęs sūnaus Enėjo Silvijaus.
Pašiliai (Vilkaviškis)
Pašiliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Vilkaviškio.
Lietuvos ir Norvegijos santykiai
Lietuvos ir Norvegijos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos Respublikos ir Norvegijos. Oficialių santykių pradžia laikoma 1919 m. rugpjūčio 20 d., Norvegijai pripažinus Lietuvą de facto, tačiau pirmieji kontaktai siekia bent LDK laikus. Norvegija Lietuvą de jure pripažino 1921 m. rugsėjo 4 d., o diplomatiniai santykiai buvo užmegzti 1926 m. Nepriklausomybę pripažino 1991 m. rugpjūčio 24 d. Diplomatiniai santykiai atkurti 1991 m. rugpjūčio 27 d.
Abi valstybės yra JTO, NATO, Europos Tarybos, EBPO, kitų tarptautinių organizacijų narės. Šalys taip pat bendradarbiauja NB8 formatu.
Lietuva savo šalies ambasadą turi įsteigusi Osle (dabartinis ambasadorius – Jonas Mažeika), tuo tarpu Norvegija turi ambasadą Vilniuje (dabartinis ambasadorius – Ole Terje Horpestad). Kaune ir Klaipėdoje įkurtas Norvegijos garbės konsulatas, tuo tarpu Lietuvos garbės konsulatai įkurti Telemarke, Bergene, Trondheime, Kristiansande ir Stavangeryje. Osle reziduoja Kosta Rikos akredituoti užsienio diplomatai Lietuvai.
Tverų Švč. Mergelės Marijos koplyčia
'''Tverų Švč. Mergelės Marijos koplyčia-oratorija''' – koplyčia, esanti Rietavo savivaldybėje, Tverų miestelio veikiančiose kapinėse Žarėnų gatvėje (prie kelio ), 150 m į šiaurę nuo Tverų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčios. Koplyčia stūkso kapinių kalnelyje, veikianti.
2017 m. minint 120 metų nuo trečiosios bažnyčios pastatymo Tveruose koplyčia buvo suremontuota. Garbingos sukakties proga visas pastatų ansamblis – bažnyčia, klebonija ir koplyčia kapinėse – nušvito nauja vienoda spalva.
Lietuvos ir Norvegijos santykiai
2022 m. Norvegijoje gyveno 48 564 Lietuvos piliečiai, veikia Norvegijos lietuvių bendruomenė. Tuo tarpu Lietuvoje 2022 m. pradžioje gyveno 148 Norvegijos piliečiai.
Tverų Švč. Mergelės Marijos koplyčia
Priešais koplyčią yra palaidota kunigų, tarp jų bažnyčios statytojas kanauninkas Juozapas Niūniava (–1918), lietuvybės platintojas altarista Juozapas Orda (1834–1921).
Lietuvos ir Norvegijos santykiai
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Šiaurės Europos šalimis (Danijos Karalyste, Islandijos Respublika, Norvegijos Karalyste, Suomijos Respublika, Švedijos Karalyste) grupė (dabartinis pirmininkas Giedrius Surplys).
Tverų Švč. Mergelės Marijos koplyčia
Istorija
XVIII a. pabaigoje, kaip ir daugumoje Žemaitijos parapijų, Tveruose bažnyčios šventoriuje laidoti jau nebuvo galima, kapinės buvo iškeltos. Greičiausiai tuo metu atokiau įrengtose kapinėse pastatyta ir kapinių koplyčia. Vietos mirčių metrikų knygose pažymėta, kad naujose kapinėse pradėta laidoti 1795 m. [Tverų BA, 1766-1799 m. mirimo metrikų kn., 1. I15v]. Naujose kapinėse stovinti koplyčia pirmą kartą minima 1806 m.
Dabartinė kapinėse stovinti Marijos medinė koplyčia – oratorija, pastatyta 1814 m. kunigo Steckio.
Lietuvos ir Norvegijos santykiai
Pirmieji kontaktai iki 1918 m.
ATR laikais santykiai daugiausiai būdavo palaikomi per Švediją, kurios dalimi Norvegija buvo iki 1814 m.
Santykiai 1918-1940 m.
Tik atkūrus nepriklausomybę šiaurinės šalys, įskaitant Norvegiją, buvo priskiriamos prie prioritetinių. 1919 m. Lietuvos Valstybės Tarybos pirmininkas Antanas Smetona lankėsi Kristianijoje su Lietuvos oficialiu atstovu Kopenhagoje Jurgiu Savickiu, o vizito tikslas buvo glaudesnių prekybos ir kultūrinių ryšių tarp Lietuvos ir Norvegijos užmezgimo galimybės.
Norvegija buvo viena Viena iš pirmųjų valstybių, pripažinusių Lietuvą de facto dar 1919 m. rugpjūčio 20 d. Žymus norvegų keliautojas ir būsimas Nobelio taikos premijos laureatas Fridtjofas Nansenas rėmė Lietuvos narystę Tautų Sąjungoje.
1923 m. balandį Norvegijoje lankėsi lietuvių delegacija dėl prekybinių ryšių užmezgimo, o tų pačių metų gruodžio 21 d. Kristianijoje buvo pasirašyta pirmoji Norvegijos prekybos ir laivybos sutartis su Baltijos šalimis.
Kaune Tarpukariu nuo 1924 m. veikė Norvegijos garbės konsulatas. Garbės konsulato vieta 1924-1940 m. laikotarpiu keitėsi tris kartus. Taip pat 1925-1939 m. Klaipėdoje veikė Norvegijos garbės vicekonsulatas.
Norvegiją okupavus Vokietijai Lietuva atšaukė savo diplomatinį atstovą Norvegijoje, o konsulatai buvo subordinuoti pasiuntinybei Stokholme.
Santykiai Lietuvos okupacijos metais
Antrojo pasaulinio karo metu Norvegiją okupavus Nacių Vokietijai garbės konsulatų uždarymas pradėtas 1940 m. rugpjūčio 9 d., praėjus kelioms dienoms po Lietuvos įjungimo į SSRS. Marionetinė Vidkuno Kvislingo vyriausybė pripažino Lietuvos aneksiją. Tuo tarpu garbės konsulas Osle Hilmaras Marinius Hansenas net okupuotoje Norvegijoje palaikė ryšius su Lietuvos diplomatine tarnyba bei globojo lietuvių pabėgėlius. 1944 m. į Norvegiją pasitraukė apie 500 Lietuvos pabėgėlių.
Santykiai po 1991 m.
1991 m. rugpjūčio 24 d. Norvegija pripažino atkūrusią nepriklausomybę Lietuvą de jure, o po trijų dienų atkurti valstybių diplomatiniai santykiai.
Po diplomatinių santykių atkūrimo tarp šalių pasirašyta šios dvišalės sutartys: sutartis dėl investicijų skatinimo ir jų abipusės apsaugos (1992 m.), Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Norvegijos Karalystės Vyriausybės susitarimas dėl bevizinio važiavimo (1993 m.), Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Norvegijos Karalystės Vyriausybės susitarimas dėl tarptautinių vežiojimų keliais (1993 m.), sutartis dėl pajamų ir kapitalo dvigubo apmokestinimo ir fiskalinių pažeidimų išvengimo (1993 m.), Oro susisiekimo sutartis tarp Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Norvegijos Karalystės Vyriausybės (1993 m.), protokolas tarp Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Norvegijos Karalystės Vyriausybės dėl sutarčių, reguliuojančių dvišalius Lietuvos ir Norvegijos santykius (1994 m.), susitarimas dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos (1995 m.), Sutartis tarp Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Norvegijos Karalystės Vyriausybės dėl operatyvaus informavimo apie branduolines avarijas ir pasikeitimo informacija apie branduolinius objektus (1995 m.), Lietuvos Respublikos ir Norvegijos Karalystės susitarimo memorandumas dėl 2004–2009 metų Norvegijos finansinio mechanizmo, nustatyto pagal 2003m. spalio 14 d. Norvegijos Karalystės ir Europos Bendrijos susitarimą dėl 2004–2009 metų Norvegijos finansinio mechanizmo, įgyvendinimo (2005 m.), Lietuvos Respublikos ir Norvegijos Karalystės susitarimo memorandumas dėl 2009–2014 metų Norvegijos finansinio mechanizmo įgyvendinimo (2011 m.), susitarimas dėl įslaptintos informacijos abipusės apsaugos (2011 m.), susitarimas dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose, kuriais paskirtos laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės, pripažinimo ir vykdymo (2011 m.), susitarimo memorandumas dėl 2014–2021 m. Norvegijos finansinio mechanizmo įgyvendinimo (2018 m.)
Lietuvoje yra lankęsi Norvegijos karališkosios giminės atstovai ir ne kartą – premjerai, Norvegijoje – Lietuvos prezidentai ir premjerai. 2000 m. Norvegijoje lankėsi ir su karaliumi Haraldu V ir aukštais šalies pareigūnais susitiko Lietuvos Respublikos prezidentas Valdas Adamkus, o 2011 ir 2013 m. – prezidentė Dalia Grybauskaitė. 1998 ir 2009 m. Lietuvoje lankėsi Norvegijos karalius Haraldas V, 2018 m. – princas Haakonas su žmona kronprincese Mette-Marit.
Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
Vilniaus universitete yra skandinavistikos specialybė, kurioje mokoma norvegų kalbos. Taip pat yra galimybė mokytis A1-B2 lygių norvegų kalbos Vytauto Didžiojo Universitete. Vyksta akademinių mainų tarp Norvegijos ir Lietuvos universitetų. Norvegijoje gyvenantys lietuvių vaikai kai kuriose savivaldybėse gali būti mokomi lietuvių kalbos norvegiškose mokyklose.
Į lietuvių kalbą yra išversta norvegiškos literatūros – Knuto Hamsuno, Henriko Ibseno (populiarus Peras Giuntas), Herbjørg Wassmo ir Pero Petersono knygos.
Ekonominiai santykiai
2020 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Norvegijos siekė 1,24 mlrd. eurų, o Norvegija buvo šešiolikta pagal dydį Lietuvos prekybos partnerė.
Prekybos balanse vyrauja eksportas iš Lietuvos į Norvegiją. Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Norvegija yra 11-a (investicijos siekia 638,06 mln. eurų). Savo ruožtu Lietuvos tiesioginių investicijų užsienyje dydis Norvegijoje yra kuklesnis – 28-as pagal dydį (investicijos siekia 5,97 mln. eurų).
2014 m. Osle atidaryti Lietuvos–Norvegijos verslo rūmai.
Nuo 1991 m.
Sąrašas nėra baigtinis
Tarpukariu
Tarpukariu Lietuvą Norvegijoje atstovavo garbės konsulai.
Antonella Salvucci
Antonela Salvuči (g. 1975 m. gruodžio 18 d. Čivitavekijoje) – italų aktorė ir laidų vedėja. right|thumb|170px
Lietuvos ir Norvegijos santykiai
Lietuviškų ordinų kavalieriai
Už nuopelnus Lietuvai iki 2021 m. įteikti 94 apdovanojimai 91 Norvegijos piliečiui. Tai didžiausias skaičius tarp Šiaurės Europos šalių.
Pašiliečiai
Pašiliečiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Pumpėnų.
Antonella Salvucci
Biografija
Pirmosios sėkmės Antonela sulaukė vaidmenimis TV serialuose „Carabinieri“, „Il maresciallo Rocca“, „Moana“, „Distretto di Polizia“ ir kt. Kine ji atliko tiek antraeilius, tiek pagrindinius vaidmenis vietinių režisierių Aurelio Grimaldi („L'educazione sentimentale di Eugénie“, 2005 m.), Lamberto Bava („The torturer“, 2005 m.) ir Paolo Sorrentino („L'amico di famiglia“, 2006 m.) filmuose. Taip pat fimavosi keliuose užsienio režisierių filmuose, kurie buvo sukurti Italijoje („The Music Box“, „Mission Possible“, „The Beginning:Feel the Dead“).
Antonela taip pat aktyvi laidų vedėja: jau eilę metų ji turi savo laidą „Ciak si gira“ interneto televizijoje „Primo Italia TV“. Taip pat yra „Fantafestival“ bei Romos kino festivalio vedėja, dirba kanale RAI 2.
2000 m. išmėgino jėgas kaip dainininkė (įrašė sainglą „Fever“ ). 2004 m. pasirodė teatro scenoje, komedijoje „Vampiri“, o 2008 m. miuzikle „Pulcinella“ suvaidino Laros Croft personažą.
Cešniskų Malai
Cešniskų Malai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės rytus nuo Januvo, apie 19 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 45 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Čitralis
Čitralis  – miestas šiaurės Pakistane, Chaiber Pachtunchvoje, slėnyje prie Čitralio upės, Tirič Miro kalno papėdėje. Rajono centras. Yra oro uostas. Keliai į Afganistaną ir Pešavarą (per Lovaro perėją). Dauguma miesto gyventojų – khojai. Yra burušų, šinų, pašajų, tadžikų, puštūnų ir kt. Veikia universitetas.
Istorija
Iki 1895 m. Čitralis buvo karalystės sostinė, valdoma Katūrų dinastijos. Vėliau Čitralio karalystė tapo pavaldi Britų Indijai, o 1969 m. įtraukta į Pakistano sudėtį.
RFC Seraing (1922)
Karališkasis Sereno futbolo klubas, o angliškuose šaltiniuose Royal Football Club Seraing – Belgijos futbolo klubas iš Sereno.
Istorija
Šis klubas įkurtas 1922 m. RFC Bressoux pavadinimu.
1992 m. po susijungimo pakito klubo pavadinimas – Royale Union Liégeoise arba RUL.
1996 m. klubas vėl persivadino į Seraing RUL ir pradėjo žaisti Stade du Pairay stadione. Tai buvo visiškai kitoks klubas ir skyrėsi nuo buvusio RFC Seraing. Seraing RUL žaisdė ketvirtame Belgijos futbolo lygyje.
2006 m. šis klubas pakeitė pavadinimą į RFC Seraing, siekdamas susigrąžinti klubo praeitį, tačiau nukrito į penktą pakopą 2014 m. Klubo vadovai įsigijo kito klubo teises ir vietą. Su Boussu Dour Borinage klubu apsikeitė vietomis ir iškart peršoko tris lygius.
2014–2015 m. sezoną pradėjo Belgijos antrajame divizione. Šį kartą pasinaudojo nauju pavadinimu ir tapo Seraing United, bet po sezono vėl tapo RFC Seraing.
Sudėtis
Atnaujinta: 2019 m. lapkričio 2 d. ''
Žymūs žaidėjai
<...>
Treneriai
<..>
Vampyrų medžiotojas D
Vampyrų medžiotojas D (, Vanpaia Hantā Dī) – japonų rašytojo Hidejuki Kikuči knygų serija apie paslaptingą, neaiškios kilmės vampyrų medžiotoją, žinomą tik kaip D (tariama dy). Jis pats yra pusiau žmogus, pusiau vampyras – knygų pasaulyje tokie hibdridai vadinami danpylais (į anglų kalbą transkribuota kaip ), žodis kilęs iš balkanų folkloro dhampir, kur reiškia tą patį. Veiksmas vyksta labai tolimoje postapokaliptinėje ateityje, Žemė nuniokota pasaulinio branduolinio karo, po kurio civilizaciją atkūrė ir ilgą laiką žmoniją valdė vampyrai, pagarbiau vadinami aristokratais. „Vampyrų medžiotojo D“ veiksmo metu vampyrų valdžia ir jų sukurta socialinė santvarka taip pat beveik visur žlugusi, pasaulis anarchijoje.
Kūriniai aprėpia daug įvairių žanrų – postapokaliptinę fantastiką, vampyrų fantastiką, vesterną, siaubo ir kosminio siaubo žanrus, maginę fantastiką ir kitus. Pirmoji knyga buvo išleista 1983 m., o viso iki 2020 m. Kikuči išleido 44 knygas (31 atskirą istoriją, tačiau kai kurios yra kelių tomų). Istorijos parašytos Japonijoje populiariu „lengvo romano“ (,, raito noberu) stiliumi.
Vakaruose anglų kalba buvo išleistos pirmos šešiolika knygų.
Adaptacijos
thumb|250px|right|„Vampyrų medžiotojas D“ mangos 2008 m. „Obuolio“ leidyklos lietuviško leidimo viršelis
Anime
1985 m. buvo išleistas anime filmas „Vampyrų medžiotojas D“, kurio siužetas paremtas pirmąją serijos knyga tokiu pačiu pavadinimu „Vampyrų medžiotojas D“. Prie veikėjų piešimo prisidėjo ir Jošitaka Amano, iliustravęs Kikuči knygas. 1992 m. vakaruose buvo išleista ir angliškai įgarsinta filmo versija.
Žaidimai
1999 m. PlayStation platformai buvo išleistas išlikimo siaubo žanro kompiuterinis žaidimas, pavadintas tiesiog Vampire Hunter D. Žaidimo siužetas šiek tiek paremtas filmu „Vampire Hunter D: Bloodlust“, žmogus vardu Elbourne pasamdo D rasti ir išgelbėti jo dukrą Šarlotę, tikriausiai pagrobtą vampyro. Pagrindinis skirtumas, kad žaidimo siužetas daugiausia vyksta pily, kuri filme ir knygoje buvo tik pačioje pabaigoje. Žaidėjas valdo personažą D, pily ieško reikalingų daiktų, sprendžia galvosūkius, kaunasi su priešais.
Manga
Manga adaptacija buvo išleista 2007 m. pavadinimu „Hidejuki Kikučio Vampyrų medžiotojas D“, tačiau dažnai vadinama taip pat tiesiog „Vampyrų medžiotojas D“. Iš viso išėjo aštuonios dalys, kurių siužetai maždaug atitinka pirmas aštuonias knygas. Septinta istorija, „Paslaptinga kelionė prie Šiaurės jūros“ buvo išleista dviem dalim, dviem atskirom knygom, ir manga septinta bei aštunta dalys taip pat atitinka šios istorijos pirmą ir antrą knygas.
Radijo dramos
Asaši Sonorama pagal tris knygas sukūrė penkių dalių radijo dramą, išleistą magnetofono kasetėse. Pirmoji dalis išėjo 1988 m., paskutinė – 1990 m. Vėliau buvo perleista kompaktiniuose diskuose.
Vėdarai (Šakiai)
Vėdarai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Barzdų.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2012–2013 m.
Lichtenšteino futbolo varžybos 2012–2013 m.
Alessia Scriboni
Alesija Skriboni (g. 1996 m. kovo 20 d. Romoje) – italų aktorė.
Biografija
Alesija 10 metų šoko baletą, taip pat šiuolaikinius šokius. Vėliau susidomėjo aktoryste, 2015 m. dalyvavo Giancarlo Giannini vadovaujamose kino dirbtuvėse, lankė „Teatro Azione“ ir „HT Studio“ kino mokyklas. Tada išbandė modelio darbą, filmavosi TV reklamose.
2018 m. debiutavo TV seriale „Immaturi“, o po metų – ir kine, Matteo Gentiloni juostoje „Mollami“.
Saidu Šarifas
Saidu Šarifas  – miestas šiaurės Pakistane, Chaiber Pachtunchvoje, Svato slėnyje, 150 km nuo Pešavaro; Svato rajono centras. Yra ligoninė, kolegija, archeologijos muziejus. Yra II a. pr. m. e. budistinės stūpos liekanos, XIX a. sufijų šventojo Akhundo Abdulo Ghafuro kapavietė.
Istorija
Senasis miesto pavadinimas yra Baligramas, bet nuo XIX a. prigijo Saidu Šarifo pavadinimas – jis atsirado nuo čia gyvenusio sufijų šventojo Akhundo Abdulo Ghafuro kreipinio Saidu Baba.
thumb|left|240px|Budistų [[stūpa|stūpos liekanos]] thumb|left|240px|Saidu Babos mauzoliejus
Veremka
Priklauso Nemuno baseino upynui, ištakos – prie Vijos rajono Gurščinos kaimo. Upė teka iš šiaurės pietryčių kryptimi ir ties to paties rajono Ležnėnų kaimu įteka į Čepūnę. Ilgis 16,8 km; baseino plotas – 75 km². Vandenis neša lėtai, nuotakumas siekia vos 1 ‰.
XX a. antrojoje pusėje Veremkos upė per visą savo ilgį buvo kanalizuota.
Gataka
Siužetas
Sveiki atvykę į Gataką – tobulą ateities pasaulį. Čia kiekvienas yra genetiškai užprogramuotas ir liūdna ateitis laukia tų, kurie gimė iš meilės, o ne laboratorijoje. Toks jaunojo Vincento likimas, kuris gimė su „netinkamas“ etikete.
Vincentas turi svarių trūkumų: jis pasiduoda emocijoms, jis aistringas, ir jis tiki tuo, kad jo svajonės išsipildys. Štai todėl jis perka kito žmogaus asmenybę, taip bandydamas apgauti valdžią ir tapti Korporacijos Gatakos Ateitis gerbiamu nariu.
Ir kai jis jau beveik pasiekia savo tikslą, įvykdytos žmogžudystės tyrimas gali atskleisti jo tikrąją prigimtį. Nepaisant to, kad jis nekaltas, Vincentas turi ką slėpti ir ką prarasti. Ir kaip yra sunku likti gyvu, kai tavyje gyvena du žmonės...
Aktoriai
ir kt.
Trys broliai
Trys broliai – 1981 m. sukurtas filmas, nominuotas Oskarui geriausio užsienio filmo kategorijoje ir dalyvavęs Kanų kino festivalio konkursinėje programoje. Juostos pagrindas yra rusų rašytojo Andrejaus Platonovo apsakymas „Trečiasis sūnus“, tik veiksmo vieta iš Rusijos kaimo perkelta į 7-ojo dešimtmečio Italiją.
Turinys
Nedideliame Pietų Italijos miestelyje miršta pagyvenusi moteris ir šios vyras išsiunčia apie tai žinią vaikams. Netrukus atvyksta visi trys broliai – teisėjas, mokytojas ir darbininkas, - senokai nebuvę namuose ir nesimatę vienas su kitu. Kiekvienas jų turi savų rūpesčių ir gyvena savo pasaulyje, dažnai neturėdami laiko stabtelėti, apsidairyti ir įvertinti, kad iš tiesų žmogui svarbiausia ne jo pasiekimai ir užimama padėtis, o šeima, artimieji ir gimtieji namai...
Pašilis (Alytus)
Pašilis – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Pivašiūnų.
Didvyžiai (Šakiai)
Didvyžiai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Griškabūdžio.
Cešniskų Velkiai
Cešniskų Velkiai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Januvo valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurės rytus nuo Januvo, apie 22 km į šiaurės vakarus nuo Sokulkos ir 47 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.
Selemon Barega
Selemonas Barega Širtaga (, g. 2000 m. sausio 2 d.) – Etiopijos lengvaatletis, kuris specializuojasi ilgų nuotolių bėgime. 2020 m. olimpiados čempionas.
Biografija
2016 m. pasaulio jaunimo iki 20 metų amžiaus čempionate iškovojo aukso medalį vaikinų 5000 m bėgimo varžybose. 2017 m. debiutavo pasaulio suaugusiųjų čempionate. Barega pateko į 5000 m bėgimo finalą, kuriame užėmė 7-ą vietą.
2018 m. pasaulio uždarų patalpų čempionato 3000 m bėgimo rungtyje Barega iškovojo sidabrą. 2019 m. pasaulio čempionato sidabro medalininkas.
Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių vyrų 10000 m bėgimo rungtyje Barega tapo olimpiniu čempionu.