cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Didieji Žemaičių Kalvarijos atlaidai
Ž. Kalvarijos kryžiaus kelias
Žemaičių Kalvarijos Kryžiaus kelią įkūrė vysk. Jurgis Tiškevičius 1637 m. Jis pats parinko vietas ir žingsniais atmatavo, kad viskas atitiktų Kristaus kančios kelią Jeruzalėje. Naujuosius Žemaičių Kalvarijos kalnus sudaro 20 stočių, kurių 2 („Pas Kajafą“ ir „Kalėjime“) yra vienoje koplyčioje. Kelio ilgis apie 7 km. Didžiausia yra 18-a nukryžiavimo koplyčia, kurią nutapė K. Varnelis. thumb|240px|18-oji stotis – „Jėzus kenčia ir miršta ant kryžiaus“
Moliakalnis
Moliakalniu vadinama:
Kaulo lūžis
thumb|240px|Rankos kaulo lūžis ir gydymas Kaulo lūžis ( 'lūžis') - kaulo vientisumo suardymas dėl fizinės jėgos poveikio. Taip pat kaulas gali lūžti dėl ligos, tokios kaip osteoporozė arba dėl tam tikros vėžio formos.
Lūžių klasifikacija
Pagal ortopedijos mediciną kaulų lūžiai klasifikuojami į atvirus arba uždarus ir paprastus arba lūžius keliose vietose:
Taip pat kaulų lūžiai klasifikuojami pagal kaulų pavadinimus.
Požymiai
Lūžus kaului jaučiamas stiprus skausmas, pažeista sritis (galūnė) yra deformuota, nenatūrali jos padėtis, pakitęs ilgis. Taip pat lūžio vietoje būna patinimas, jaučiamas ar girdimas traškėjimas. Jeigu lūžis atvirasis, lūžio vietoje matoma žaizda, kraujavimas.
Gydymas
Kaulų lūžiai gydomi imobilizuojant lūžusio kaulo dalis visam gijimo laikotarpiui. Suaugusiems žmonėms gijimas trunka apie 6 savaites, vaikams trumpiau.
Gijimo metu reikia valgyti maistą, kuriame yra daug kalcio, arba vartoti specialius vitaminus su kalciu.
Po imobilizacijos dėl nejudrumo gali atrofuotis raumenys, o sąnariai tampa nejudrūs, todėl reikia atlikti fizioterapiją, kad atsistatytų kūno vietos, kurios buvo nejudinamos. Kad sąstingis praeitų greičiau, įpusėjus imobilizacijos periodui reikia pakeisti imobilizuotos kūno vietos padėtį taip, kad ji būtų panašesnė į natūralią.
Juodšilių Šilo gimnazija
Istorija
miniatiūra|250px|left|Vienas iš gimnazijos statinių Juodšilių lietuviška vidurinė mokykla įsteigta 1991 m. rugpjūčio 1 d. buvusios nepilnamečių kolonijos vietoje, atskyrus Juodšilių vidurinės mokyklos lietuviškas klases. 2005 m. vasarą baigta naujojo mokyklos bloko rekonstrukcija, o 2006–2008 m. baigta senojo pastato rekonstrukcija.
Graužai (Telšiai)
Graužai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Varnių, šiaurinėje Lūksto ežero pakrantėje. Nuo 1993 metų čia kiekvieną vasarą vyksta festivalis „Bliuzo naktys“.
Vaiguvos seniūnija
Vaiguvos seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kelmės rajono savivaldybės vakaruose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T-389 (2008 m. lapkričio 26 d.) įsteigtos 3 seniūnaitijos:
Rifešeriai
Gentys
thumb|left|Lutjanus gibbus
Moliakalnis (Kurkliai)
Moliakalnis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kurklių.
Pietų Afrikos Respublikos herbas
right|200px
Žmogus tyrlaukiuose
Žmogus tyrlaukiuose – 1971 m. JAV sukurtas filmas.
Turinys
1820-ieji metai. Grupė pionierių keliauja per prerijas, norėdami pasiekti Misisipę, kad galėtų ja plaukti toliau, į neištirtas žemes. Grupės vedlį Basą užpuola ir sunkiai sužaloja lokys. Manydamas, kad jis neišgyvens, ekspedicijai vadovaujantis kapitonas Henris nusprendžia su Basu palikti du vyrus, kurie, kai šis mirs, jį palaidotų, ir keliauti toliau. Kitą dieną netoliese pasirodo indėnai ir išsigandę vyrai pabėga, palikę Basą. Šį netrukus randa indėnai, tačiau taip pat neliečia. Praeina kelios dienos, tačiau Basas nemiršta. Jis pradeda po truputį judėti, randa maisto ir, gyjant žaizdoms, judėti paskui nukeliavusius pionierius.
Pietų Afrikos Respublikos herbas
Apačioje esantis devizas yra parašytas kosų kalba ir pažodžiui verčiamas „skirtingų žmonių sąjunga“.
Žmogus tyrlaukiuose
Turinys
Ekspedicija pasiekia Misisipę, tačiau upė nusekusi ir jie įstringa. Basas pasiekia juos kaip tik tada, kai prasideda indėnų puolimas...
Pistojos provincija
Pistojos provincija – Italijos provincija Toskanoje. Provincijos sostinė – Pistoja.
Pistojos provincijos plotas 965 km², gyvena 292478 žmonės (2010 m.), yra 22 savivaldybės. Didžiausios iš jų:
Novogrudo miesto herbas
200px|right|thumb|Novogrudo miesto herbas
Novogrudo miesto herbas  – Novogrudo miesto heraldinis simbolis, pradėtas naudoti XV a. amžiuje.
Aprašas
Žydrame skydo lauke balta mūrinė miesto gynybinė siena su atvirais vartais auksinėmis sąvaromis, virš vartų bokštas žaliu aukštu stogu, šonuose du bokštai be stogų, su gynybiniais dantimis viršuje.
Mažasis Zabrostas
Mažasis Zabrostas, Užbradai arba Vladimirovka (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Zōgibrasts prūsiškos kilmės. 1419 m. minimas Sogebrast. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Beiniūnų valsčiaus kaimas. Priklausė Dombrovkos parapijai. 1928 m. sujungtas su Ožiagiriais. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947– 1993 m. Novostrojevo apylinkės kaimas.
Moliai (Varėna)
Istorija
Seniau minimi kaip Moliukai. XIX a. pabaigoje pateko į Trakų apskrities Varėnos valsčių, buvo Varėnos dvaro valda. 1920 m. Molių apylinkėse vyko Lenkijos ir Lietuvos kariuomenių susirėmimai. 1932 m. Vilniuje už šnipinėjimą Lietuvai sušaudytas Lenkijos armijoje tarnavęs puskarininkis iš Molių Jonas Bakanauskas.
Valentinas Korabelnikovas
Valentinas Vladimirovičius Korabelnikovas (Корабельников, Валентин Владимирович, g. 1946 m. sausio 4 d.) – rusų karininkas, Rusijos Federacijos Armijos generalinio štabo viršininko pavaduotojas, buvęs RF GRU viršininkas, armijos generolas.
Biografija
Gimė 1946 m. sausio 4 d. Tambovo srityje. 1969 m. baigė Minsko aukštąją inžinerinę zenitinių raketų mokyklą, 1974 m. – Frunzės vardo akademiją, 1988 m. – TSRS Generalinio štabo Akademiją.
Daugiau nei 20 m. dirbo GRU padaliniuose. 1992 m. paskirtas pirmuoju GRU viršininko pavaduotoju. Karinių veiksmų Čečėnijoje metu vyko į karo veiksmo zoną. 1999 m. gavo Rusijos prezidento B. Jelcino padėką „už indėlį sureguliuojant konfliktą Kosove“.
1997 m. gegužės mėn. ėjo GRU vadovo pareigas (pavaduodamas nuo pareigų nušalintą pirmtaką gen. plk. Fiodorą Ladyginą), tą patį mėnesį paskirtas GRU viršininku.
1997 m. rugpjūčio 20 d. paskirtas Koordinacinės tarpžinybinės RF karinio techninio bendradarbiavimo su užsienio valstybėmis klausimais tarybos nariu.
2003 m. birželio 11 d. V. Korabelnikovui suteiktas armijos generolo laipsnis.
2009 m. balandžio 14 d. atleistas iš GRU viršininko pareigų ir paleistas į atsargą. Kartu apdovanotas 3-iojo laipsnio ordinu „Už nuopelnus Tėvynei“.
Informacinės paramos priimant karinius ir karinius – politinius sprendimus sistemų specialistas. Turi spausdintų mokslinių darbų. Rusijos raketinių ir artilerijos mokslų akademijos narys korespondentas (skyrius „Techninės žvalgybos ir taikinių nurodymo priemonės“).
Šarūnas Šimulynas
Šarūnas Šimulynas (1939 m. rugsėjo 18 d. Veliuonoje – 1999 m. vasario 2 d. Vilniuje) – lietuvių skulptorius, tapytojas, poetas, prozininkas.
Biografija
Lietuvos TSR į oficialias sales buvo įleistas 1981 m. Nuo to laiko aktyviai dalyvavo visuose renginiuose. Parodų rūmuose, (dabar – Šiuolaikinio meno centras) galimybė suruošti personalinę parodą buvo suteikta tiktai 1981 m. Iširus Sovietų Sąjungai menininkui plačiau atsivėrė galerijų durys. Nuo 1989 m. iki dabar surengta dvidešimt menininko personalinių parodų.
Pradedant pirmąją estampo paroda, kuri įvyko 1961 m., jo tapybos, piešinių ir skulptūrų parodos surengtos Vilniuje, Rygoje, Kaune, Sidnėjuje (Australija), Tel Avive (Izraelis). Po mirties dar surengtos trylika autoriaus personalinių parodų Rygos, Sankt Peterburgo ir Vilniaus galerijų kvietimu, tarptautinėse meno mugėse „AetVilnius“.
Menininkas dalyvavo grupinėse parodose Vilniuje, Niujorke (JAV), Marburge (Vokietija), Maskvoje (Rusija), Varšuvoje (Lenkija), Krokuvoje (Lenkija), Libereceuose ir Brno (Čekija), Budapešte (Vengrija). Į grupines parodas pradėtas kviesti tik ėmus klibėti sovietinės santvarkos pamatams.
1986 m. „Vaga“ išleido dailininko eilėraščių knygą „Ledynų motina“. Rašytojų sąjunga 1998 m. išleido pirmąją novelių knygą „Tėvonija“, o 1999 m. , po autoriaus mirties, išleista antroji novelių knyga „Rugiuose po obelim“, pažymėta P. Cvirkos premija už geriausią novelių knygą kaimo tematika. „KILAB“ studija 2020 m. išleido autoriaus poezijos knygą „Veliuona. Veliuonos žvaigždė“, 2021 m. „Australija“ 2021 m. Šv. Jono gatvės galerija 2009 m. išleido išsamų autoriaus kūrybos albumą „Kelionė per gyvenimą“.
1995 m. Šarūnui Šimulynui buvo paskirta Soroso šiuolaikinio meno centro stipendija, o 1996–1997 m. – Pollock-Krasner fondo (JAV) stipendija.
Šarūno Šimulyno tapybos, skulptūros darbai yra Lietuvos dailės muziejuje (16 darbų), MO muziejuje (trys darbai), privačiose kolekcijose JAV, Kanadoje, Izraelyje. Vilniuje yra trys nemažos autoriaus kūrinių kolekcijos pas privačius kolekcininkus. Menininko darbai puošia uždaras ir atviras erdves viešose vietose Vilniuje, Panevėžyje, Klaipėdoje, Alytuje, Druskininkuose, Veliuonoje.
Palaidotas Vilniaus Jeruzalės kapinėse.
Kūryba
Kaip ir jo bendramoksliai P. Repšys, R. Gibavičius, R. Dichavičius, Š. Šimulynas baigęs studijas neapsiribojo veikla pagal diplome nurodytą specialybę. Jo meninių interesų sfera apima kelias skirtingas kūrybos sritis. Jis tapė paveikslus, yra sukūręs dekoratyvinės plastikos interjerams, keletą freskų, vitražų.
Kelionė per gyvenimą
2009 m. Šv. Jono gatvės galerija išleido meno albumą „Šarūnas Šimulynas. Kelionė per gyvenimą“. Albumą sudaro dvi dalys: biografinė ir menotyrinė. Biografinę dalį „Kelionė per gyvenimą“ sudarė menininko žmona R. Šimulynienė. Čia jo gyvenimo istorija pateikiama pasitelkiant Šimulyno laiškus rašytus artimiesiems. Įterpiami bičiulių prisiminimai (J. Janavičius, S. Geda, L. Gutauskas). Tekstas iliustruojamas nuotraukomis iš menininko kelionių albumų bei draugų darytų nuotraukų (fotografai R. Dichavičius, V. Janulis).
Antroji dalis „Šarūno Šimulyno tiesa ir tyla“. Tekstas menotyrininkės Jurgitos Ludavičienės. Pristatomas menininko kūrybinis kelias, suskirstant į: abstrakciją, gamtą, žmogų, formą, medžiagą. Kiekvienos dalies pradžią iliustruoja Š. Šimulyno eilėraštis, atspindintis tą dalį. Nuotraukas parengė fotografas Kęstutis Stoškus. Knygos dizainas Ulos Šimulynaitės.
Moliakalnis (Svėdasai)
Moliakalnis – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Svėdasų.
Dra
Dra  – ilgiausia Maroko upė, teka šalies pietvakariuose. Prasideda Aukštajame Atlase, susiliejus Dadeso ir Imini upėms ties Uarzazatu. Pradžioje teka kalnų slėniu į pietryčius, už Mhamido pasuka į vakarus pusdykumėmis. Įteka į Atlanto vandenyną į šiaurę nuo Tantano.
thumb|left|250px|Dra baseinas
Dra vandenys vandenyną pasiekia tik po gausių liūčių ar tirpstant sniegui kalnuose. Pastoviai vandenininga tik kalnuose (~200 km). Upės vanduo labai intensyviai naudojamas drėkinimui. Upės slėnyje klesti žemės ūkis, įsikūrę nemažai oazių ir kasabų (tvirtovių). Prie Dra aukštupio įsikūrę Zagoros, Agdzo, Mhamido miestai, o dykumų vadžio apylinkės negyvenamos.
Dra upė turi labai svarbią istorinę reikšmę. Dar priešistoriniais laikais jos slėnis buvo gyvenamas pirmykščių žmonių bendruomenių (tai liudija gausūs radiniai). Dra upė dažnai būdavo laikoma Sacharos dykumos šiaurine riba.
Šaltiniai
thumb|left|240px|Oazė prie Dra aukštupio
Moliakalnis (Dūkštas)
Moliakalnis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Dūkštelių.
Novogrudo geležinkelio stotis
Novogrudo geležinkelio stotis  – nebenaudojama geležinkelio stotis Novogrudo mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje. Stotis atidaryta 1915 m. balandžio 1 dieną. Tai nebenaudojama stotis per kurią ėjo Dembų-Lomžos geležinkelio linija. Nuo stoties iki Morgovnikų geležinkelio stotelės yra 2,6 km ir iki Montvicos geležinkelio stotelės 3,4 km.
Stulgys
Stulgys, sin. dubeltas (, vok. Doppelschnepfe) – tilvikinių (Scolopacidae) šeimos paukštis, kuris pagal išvaizdą labai panašus į perkūno oželį, tik apatinė kūno dalis išmarginta daugiau. Kūnas iki 28 cm ilgio, svoris – 62-74 g. Krūtinės šonai ir pilvas su skersinėmis dėmelėmis, uodegos šonai balti. Snapas platus ir trumpas.
Lietuvoje reta rūšis. Gyvena pelkėse. Lizdą suka ant žemės. Deda 4 pilkus ar gelsvus kiaušinius, išmargintus tamsiomis dėmėmis. Peri 22-24 dienas. Minta vabzdžių lervomis, kirmėlėmis.
Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Girlicious
„Girlicious“ – amerikiečių merginų pop muzikos grupė, kurios narės yra Natalie Mejia, Nichole Cordova, Chrystina Sayers. 2009 m. birželį Tiffanie Anderson paliko grupę.
2008: „Girlicious“ (albumas)
„Girlicious“ debiutinį albumą „Girlicious“ išleido 2008 m. rugpjūčio 12 d., o Jungtinėse Amerikos Valstijose – rugsėjo 29. Pirmuosius singlus „Like Me“ ir „Stupid Shit“ kartu su klipais galima įsigyti per iTunes. Debiutinis singlas „Like Me“ kartu su prodiuseriu Jazze Pha pasiekė #1 vietą iTunes tope. Trečiasis singlas iš albumo buvo „Baby Doll“. „Girlicious“ yra merginų pop grupė, kurią sukūrė Robin Antin per TV realybės šou „Pussycat Dolls Present: Girlicious“. Prieš šou premjerą televizijoje, „Girlicious“ pradėjo įrašinėti debiutinį albumą ir pradėjo filmuotis vaizdo klipuose dar 2007 metų vasarą. Iš pradžių grupė turėjo būti trio, tačiau kūrėja Robin Antin per šou finalą nusprendė sukurti kvartetą. Grupė sulaukė daugiau susidomėjimo Kanadoje ir Brazilijoje, negu gimtoje JAV. 2008 m. „Girlicious“ „Teen Choice Awards“ apdovanojimuose buvo nominuota kaip „Geriausia debiutavusi grupė“ ir „Realybės šou: muzikos konkursas (Breakout Group, Reality: Music Competition) kategorijose, tačiau nelaimėjo nei vienoje kategorijoje.
2009–dabar: Tiffanie Anderson išėjimas ir nauja kryptis
Nuo 2009 metų grupė jau nepriklauso kompanijai „Geffen“, o pasirašė kontraktą su „Interscope Records“. Taip pat 2009 m. jos pradėjo reklamuoti naują gaminį „Sexy Hair“.
2009 m. birželį pasklido gandai, jog Tiffanie Anderson paliko grupę. Kadangi, grupės „MySpace“ tinklalapyje nebebuvo Anderson nuotraukų, bei pavadinime nebebuvo jos vardo. Paskui, Robin Antin „Twitter“ puslapyje pranešdama apie būsimo singlo įrašymą paminėjo visas grupes nares išskyrus Tiffanie.
Anderson 2009 m. birželio 11 d. savo oficialiame „YouTube“ kanale įdėjo video, kuriame ji pati praneša, jog išėjo iš grupės. Videoklipe Anderson taip pat pasakė, jog grupė keičia kryptį ir daugiau nebebus urban stiliaus, taip pat ji atskleidė, jog buvo nesutarimų tarp grupės narių. Kol kas nei įrašų kompanija, nei Robin nepateikė jokių oficialių pareiškimų. 2009 m. birželio 21 d. „Girlicious“ pasirodė „2009 MuchMusic Video Awards“ apdovanojimuose Toronte, kaip apdovanojimų teikėjos bei nominantės. Grupė laimėjo apdovanojimą kategorijoje „Žiūrimiausias vaizdo klipas“ už klipą „Like Me“, ir jos nugalėjo varžovus Lady Gaga ir Lil Wayne. Robin Antin oficialiai per „MuchMusic Video Awards“ apdovanojimų ceremoniją paskelbė, jog Anderson jau nepriklauso grupei.
Lietaus žmonės
Lietaus žmonės – 1969 m. režisieriaus Francis Ford Coppola sukurta drama, apdovanota pagrindiniu San Sebastiano kino festivalio prizu.
Girlicious
Turai
„Girlicious“ buvo „atidarymo grupė“ Britney Spears koncertiniame ture „The Circus Starring: Britney Spears“, vykusiame gegužės 5 d. Montrealyje, Kanadoje. 2009 m. rugpjūčio 14 d. buvo paskelbta, jog „Girlicious“ vėl atidarys Britney Spears koncertinė turą Kanadoje.
Lietaus žmonės
Turinys
Sužinojusi, kad laukiasi, Natali nusprendžia, kad jai reikia atokvėpio nuo šeimos ir automobiliu išvyksta į kitą šalies pusę. Pakeliui ji paima keistoką pakeleivį Džimį, pravarde Žudikas – buvusį futbolininką, patyrusį galvos traumą. Keliaudama su juo, Natali sprendžia dilemą: likti su Džimiu ar grįžti namo, pas vyrą. Situacija dar labiau komplikuojasi, kai ji susipažįsta ir susidomi kelių patruliu Gordonu...
Girlicious
Turai
2008 m. spalio 15 d. „Girlicious“ pradėjo grupės koncertinį turą po Kanadą, kuris baigėsi 2009 m. rugpjūčio 2 d.
Ežiuolė
Ežiuolė (Echinacea) – astrinių (Asteraceae) šeimai priklausanti augalų gentis.
Genties pavadinimas kilęs iš graikiško žodžio echino – ežys, nes žiedo vidurys atrodo spygliuotas. Tai žoliniai, atsparūs sausrai daugiamečiai augalai. Lapai lancetiški arba elipsės formos, 10-20 cm ilgio ir 1,5-10 cm pločio. Žiedai sudėtiniai, kaip ir visų astrinių, žiedlapiai dažniausiai purpuriniai, rečiau balti ar geltoni.
Genčiai priklauso 9 rūšys:
Montvicos geležinkelio stotelė
Montvicos geležinkelio stotelė  – nebenaudojama geležinkelio stotelė Montvicos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Novogrudo valsčiuje. Stotis atidaryta 1922 m. sausio 1 dieną. Tai nebenaudojama stotis, per kurią ėjo Dembų-Lomžos geležinkelio linija. Nuo stoties iki Novogrudo geležinkelio stoties yra 3,4 km ir iki Boženicos geležinkelio stotelės 4,7 km.
Skriaudžių pagrindinė mokykla
Prienų rajono Skriaudžių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Prienų raj. Skriaudžiuose, Jaunimo g. 5A, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190197819. Steigėjas Prienų rajono savivaldybės taryba. Filialas: Prienų rajono Skriaudžių pagrindinės mokyklos pagrindinio ugdymo skyrius.
Istorija
miniatiūra|250px|right Skriaudžiuose 1890 m. įkurta daraktorinė mokykla. Pirmasis daraktorius buvo Vincas Žukauskas. Mokiniai rašė lentelėse. Pamokų laikas buvo nenormuotas. Su kiekvienu mokiniu daraktorius dirbdavo individualiai. Jo mokymo tikslas buvo išmokyti rašyti ir skaityti lietuviškai bei rusiškai. Daraktorinė mokykla veikė iki 1908 m.
1912 m. Skriaudžiuose įsikūrė pradinė mokykla. Mokyklos patalpos buvo parapijos name prie bažnyčios, špitolėje. 1913 m. mokykla perkelta į Litvinsko, dabartinę Kudirkienės sodybą. 1915 m. mokykla buvo perkelta į Lekecko namą. Prieš pirmąjį pasaulinį karą pradėtas statyti naujas didelis medinis namas, bet praėjus frontui, atgal sugrįžę gyventojai mokyklos neberado, ji buvo sugriauta. Pirmas mokytojas Skriaudžių mokykloje buvo Vyšniauskas. Čia jis pradėjo dirbti baigęs Veiverių mokytojų seminariją. Jis dirbo trejus metus, po jo dirbo Kaunas, Blažaitis, Tamulis.
1941–1944 m. vokiečių okupacijos metais Skriaudžiuose dirbo mokytojai Šalnai, dviejuose komplektuose mokėsi po 20 mokinių, daugiausia valstiečių vaikai. 1946 m. atidarytas trečias komplektas, klasė įsikūrė buvusioje šaulių salėje. 1948 m. atidarytas ketvirtas komplektas. Trūko patalpų, todėl antra klasė mokėsi antroje pamainoje.
1949–1950 m., įvedus privalomą septynmetį mokymą, Skriaudžių pradinė mokykla reorganizuota į septynmetę mokyklą, mokyklai atiduotos klebonijos patalpos. 1952 m. šaulių salėje įsikūrė mokyklos bendrabučio valgykla ir mokomosios dirbtuvės. 1960 m. įvestas privalomas aštuonmetis mokymas. 1964 m. Skriaudžiuose pradėtas statyti mokyklos priestatas. Skriaudžių pagrindinės mokyklos ikimokyklinio ugdymo skyrius (1981–2005 m. Skriaudžių vaikų darželis) – vienintelis Veiverių seniūnijoje.
Mokiniai
Mokykla išleido 22 laidas.
Vaclovas Blėdis
Vaclovas Blėdis (1920 m. gegužės 27 d. Kubiliūnai, Radviliškio valsčius – 1999 m. rugsėjo 8 d. Panevėžys. Palaidotas Panevėžio Ramygalos gatvės kapinėse) – Lietuvos teatro ir kino aktorius, teatro režisierius.
Biografija
Sesuo Julija Blėdytė. 1937-1940 m. mokėsi keramikos amatų mokykloje Kaune. 1938-1940 m. Kaune lankė Darbo rūmų vaidybos studiją (vadovas Juozas Miltinis). 1958 m. stažavosi Maskvos I. Vachtangovo teatre ir Maskvos kino studijoje.
Nuo 1940 m. Panevėžio dramos teatro aktorius, nuo 1946 m. ir režisierius, 1956-1959 m. vyr. režisierius. Nuo 1946 m. su J. Miltiniu dirbo Panevėžio dramos teatro vaidybos studijoje. Nuo 1959 m. vaidino kine. Sukūrė apie 90 vaidmenų teatre. Režisavo apie 70 spektaklių.
Žičkai (siūlai)
thumb|200px|Raudonais žičkais išaustas rankšluostis
Žičkai – lininių audinių papuošimui specialūs neblunkantys siūlai. Lietuvių liaudies audiniuose žičkai naudojami jau seniai, žičkų raštai beveik visur geometriniai. Jais puošiami lovos skalbiniai, rankšluosčiai, staltiesės, marškiniai, sijonai, nuometai, prijuostės, skaros.
Piotras Ivašutinas
Piotras Ivanovičius Ivašutinas (, 1909 m. rugsėjo 6 d. Brest-Litovskas – 2002 m. birželio 4 d. Maskvoje) – rusų karinis žvalgybininkas bei kontržvalgybininkas, lakūnas, ilgametis GRU vadovas, armijos generolas (1971 m.), Tarybų Sąjungos Didvyris (1985 m.).
Išilavinimas, karjeros pradžia
1926–1931 m. Piotras Ivašutinas dirbo geležinkelio srityje, mechanikos gamykloje (Ivanovo-Voznesenskas). 1930 m. įstojo į Komunistų partiją. 1933 m. baigė Stalingrado karinę aviacijos lakūnų mokyklą. 1933–1936 m. buvo lakūnas instruktorius 107-oje Maskvos karinės apygardos aviacinėje brigadoje. 1937 m. sunkiojo bombardavimo (ТБ-3) vadas. 1937–1939 m. mokėsi N. E. Žukovo karinių oro pajėgų mokykloje.
Karjera
1939 m. Piotras Ivašutinas pradėjo tarnauti kontražvalgybos pajėgose (РККА). Dalyvavo SSRS-Suomijos karo metu, ėjo Šaulių korpuso Ypatingojo skyriaus viršininko pareigas. 1941–1943 m. Antrojo Pasaulinio karo metu ėjo Krymo bei Šiaurės Kaukazo fronto, Juodosios jūros grupės, Užkaukazės karinės apygardos NKVD ypatingųjų skyrių viršininko pavaduotojo pareigas. Черноморской группы. 1943–1947 m. Pietvakarių bei Trečiojo Ukrainos frontų (nuo 1945 m. – ir Pietinių armijų grupės) SMERŠ kontražvalgybos valdybos viršininkas. 1947–49 m. Leningrado karinės apygardos MGB kontražvalgybos viršininkas. 1950–1954 m. ir nuo 1966 m. SSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas. 1951–1952 m. SSRS MGB Trečiosios vyriausiosios valdybos (karinė žvalgyba) viršininko pavaduotojas. 1952–1953 Ukrainos valstybės saugumo ministras. 1954 KGB pirmininko prie SSRS Ministrų Tarybos pavaduotojas. 1963–1986 m. Piotras Ivašutinas ėjo GRU viršininko pareigas. 1987–1992 m. SSRS Gynybos ministerijos Generalinių inspektorių grupės narys. 1992 m. Piotras Ivašutinas pasitraukė į atsargą. 2002 birželio 4 d. mirė Maskvoje; palaidotas Trojekurovo kapinėse.
Vokų klijai
300px|miniatiūra|dešinėje|Korėjietės akys su „viengubais vokais“ ir su „dvigubais vokais“ Vokų klijai  – akių kosmetinė priemonė, naudojama Rytų Azijoje viršutinio voko formai keisti, t. y. iš „viengubų vokų“ išgauti „dvigubus vokus“. Tai vandenyje tirpūs klijai, kurie lengvai pašalinami nuo odos.
Istorija
Japonijoje vokų klijai pasirodė XX a. 8-ojo dešimtmečio pabaigoje.
Panaudojimas
„Dvigubi vokai“ Rytų Azijoje laikomi moteriško grožio požymiu. Kai kurios moterys tokią vokų formą sukuria naudodamos vokų klijus. Klijai užtepami ant viršutinio voko, o po to jis plastikine šakute pakeliamas aukštyn ir laikomas (apie minutę) kol klijai sustingsta.
Tokiu būdu sukuriama ar paryškinama viršutinio voko klostė (t. y., suformuojami „dvigubi vokai“), dėl ko išryškėja blakstienos.
Vokų klijus naudoja ir kai kurie vyrai.
Vokų klijai laiko neilgai, tad po kelių valandų juos reikia užtepti iš naujo. Klijai gali sukelti suerzinimus.
Variantai
Klijus galima pakeisti vokų lipniąja juostele. Tai elastiška juostelė, iš kurios būna iškirptos vokų formos skiautelės, kurios prilipinamos prie viršutinio voko. Tinkamai tai padarius suformuojama viršutinio voko raukšlė. Tokios juostelės turi būti pakeičiamos po kelių valandų, nes irgi neilgai laiko.
Moliakalnis (Daugėliškis)
Moliakalnis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Naujojo Daugėliškio.
Žymūs žmonės
thumb|left|245px|Kryželis prie Moliakalnio
Egidijus Skarbalius
Egidijus Skarbalius (g. 1967 m. balandžio 29 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ir Klaipėdos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, socialinių mokslų daktaras.
Biografija
1985 m. baigė Klaipėdos 21-ąją vidurinę mokyklą. Dešimt metų dainavo berniukų ir vyrų chore „Gintarėlis“. 1990 m. baigė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetą ir įgijo kultūros ir švietimo darbo organizatoriaus specialybę.
1993 m. uždarosios akcinės bendrovės „Labagera“ direktoriaus pavaduotojas, uždarosios akcinės bendrovės „Apuoli“ prezidentas. Vienas iš Klaipėdos radijo stoties „Bumsas“ steigėjų. 2000–2004 m. Seimo narys. 2016 m. Klaipėdos universitete apgynė edukologijos mokslo krypties disertaciją "Pradinės mokyklos mokytojo asmenybės tautinio kryptingumo įtaka mokinių tautiniam tapatumui".
1989–1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Tarybos narys. Nuo 1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys. Buvo šios sąjungos Klaipėdos skyriaus tarybos narys, Klaipėdos regiono liberalų koordinatorius. Nuo 2010 m. Žemaičių partijos narys.
2003 m. buvo išrinktas Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos nariu. 2011-2018 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys.
VO „Žemaitija mano“ pirmininkas, rankinio klubo „Žemaitijos dragūnas“ prezidentas, Žemaičių kultūros draugijos narys.
Šeima
Žmona Aelita, vaikai Vismuntas, Vilius, Saulė.
Dominykas Butvilas
Dominykas Butvilas (g. 1989 m. sausio 31 d. Vilniuje) − Lietuvos ralio pilotas.
Sportinę karjerą pradėjo 1999 m., būdamas 10 metų. Lenktyniauti pradėjo automobilių slalomo, kalnų lenktynėse.
2004 m., 2009 m. ir 2014 m. startavo 1000 kilometrų lenktynėse.
Dominykas Butvilas, 2012 ir 2013 metais iškovojęs Lietuvos ralio čempiono titulus, 2014 metais tapo pirmuoju nepriklausomos Lietuvos istorijoje lenktynininku, pasirašiusiu sutartį su profesionalia užsienio komanda. D.Butvilas kartu su „Subaru Poland Rally Team“ 2014 metais iškovojo Lenkijos vicečempiono titulą, o 2015 metais pirmą kartą startavo Europos ralio čempionate, kuriame ERC2 klasėje užima 3-ąją čempionato vietą ir 7-ąją vietą bendroje ERC įskaitoje.
Ralis
Ralyje pradėjo važiuoti 2005 m., sportiniu automobiliu Subaru Impreza WRX STi, kartu su tėčiu Valdu Butvilu. Dominykas patirties sėmėsi iš tokių garsų lenktynininkų kaip John Haugland, Jakke Honkanen, Luca Rosseti, Michal Kosciuszko. Pagrindinis Dominyko treneris yra Jonas Dereškevičius.
2010–2015 m. važiavo Mitsubishi Lancer Evo X automobiliu kartu su patyrusiu šturmanu Renatu Vaitkevičiumi.
2011 m. LARČ užėmė antrą vietą
2013 m. antrą kartą iš eilės tapo Lietuvos ralio čempionu.
2014 metų sezoną lietuvis pakviestas tapti pagrindiniu vienos pajėgiausių Lenkijos komandos „Subaru Poland“ lenktynininku ir varžytis Lenkijos čempionate. Tai pirmasis Lietuvos ralio lenktynininkas, pasirašęs sutartį su profesionalia užsienio komanda.
2015 m. sezone Dominykas Butvilas startavo Europos ralio čempionate (ERC). Kartu su „Subaru Poland Rally Team“ iškovojo prizinę 3 vietą ERC2 klasėje, o absoliučioje čempionato įskaitoje buvo 7-tas. Iš viso 2015 m. sezone D. Butvilas startavo 12-oje ralio varžybų, 9-ose Europos šalyse su trimis skirtingais šturmanais: Renatu Vaitkevičiumi, K. Heller ir P. Mazur.
Nuo 2016 m. važiuoja Škoda Fabia R5 automobiliu.
Laimėjęs penkis iš šešių etapų tapo 2022 m. Lietuvos automobilių ralio čempionato nugalėtoju.
Europos ralio čempionatas (ERC)
2015 m. sezone Dominykas Butvilas startavo Europos ralio čempionate (ERC) kartu su šturmanu iš Lenkijos Kamil Heller.
Lenkijos „Subaru Poland Rally Team“ sudėtyje D. Butvilas buvo vienintėlis pilotas 2014–2015 m. sezonuose. Komanda startavo šešiuose iš dešimties „ERC“ čempionato etapų:
Liepojos–Venstpilio ralyje D. Butvilas/ K. Heller finišavo 3-ioje vietoje bendroje įskaitoje.
Pergalė Azaorų salų ralio ERC2 klasėje yra vienas didžiausių pasiekimų Lietuvos ralio istorijoje.
ERC 2015 rezultatai
ERC bendroje įskaitoje per 6 etapus D. Butvilas surinko 45 taškus ir iškovojo 7-ąją vietą.
Papilio evangelikų reformatų bažnyčia
miniatiūra|250pf|right|2014 m. lapkritis
Papilio evangelikų reformatų bažnyčia – veikianti evangelikų reformatų bažnyčia Papilyje, Biržų rajone. Papilio parapija - viena seniausių Lietuvos evangelikų reformatų parapijų, istoriniuose šaltiniuose minima nuo 1593 m. Buvo viena iš svarbių Biržų - Dubingių kunigaikščių Radvilų tėvonijos žemių. Dabartinė bažnyčia pastatyta 1785 m.
Istorija
Kristupas Radvila Perkūnas perstatė Papilio dvarą, rūpinosi reformatų bažnyčios statybomis. 1595 m. jis suteikė savarankiškas fundacijas Papilio reformatų bažnyčiai ir prie jos įkurtai parapinei mokyklai. Dėkingi papiliečiai 2009 m. ant reformatų bažnyčios sienos prieš Petrines (dabartinė Papilio bažnyčia pašventinta 1785 m. birželio 29 d.) atidengė paminklinę lentą Kristupui Radvilai Perkūnui.
Papilio evangelikų reformatų parapija buvo antra pagal tikinčiųjų skaičių ne tik Biržų krašte, bet ir visoje nepriklausomos Lietuvos reformatų bendruomenėje. Nuo 1924 m. Papilyje veikė sekmadieninė mokykla, pastatyta medinė klebonija, atstatyta bažnyčia. Nuo 1925 m. Papilyje įsteigtas parapijos knygynas (tuo metu taip vadinta biblioteka). Vėliau parapijoje dirbo biblioteka, kuri turėjo 1000 knygų. Veikė Lietuvos evangelikų moterų sąjungos ir evangelikų reformatų jaunimo draugijos „Radvila“ skyriai.
Antrojo pasaulinio karo metu apšaudoma vokiečių artilerijos buvo labai apgriauta: buvo suniokotas jos stogas, nukentėjo bokštas. Evangelikų reformatų parapijos kunigo Mykolo Franko dėka 1947 m. atstatyta. Bažnyčia buvo uždengta lentelėmis, o 1959 m. jas pakeitė cinkuota skarda. 1960 m. pastatas nutinkuotas, išdažyta jo išorė ir vidus. Darbus atliko mokslinės gamybinės restauravimo dirbtuvės.
Architektūra
Bažnyčia vienanavė, stačiakampio plano. Pastato vakariniame gale kyla aukštas, masyvus kvadratinio plano bokštas, užbaigtas aštuonkampe piramidine smaile. Lygių jo sienų ašyse palikti maži langeliai. Apačia akcentuota santūrių renesansinių formų portalu, kuris įkomponuotas bažnyčios centrinėje ašyje. Portalą sudaro dvi dalys: durų angą su šiek tiek išlenktu viršumi juosia tiesios mentės, užbaigtos nesudėtingo profilio karnizu. Greta – lipdytinės grakštesnės mentės su suplotomis elipsėmis ir viduryje nutrauktu sandriku. Presbiterijos bei apsidės kampuose stiepiasi du liekni, aklini kvadratinio plano bokšteliai su grakščiais pleištiniais šalmais ir kaltinėmis saulutėmis.
Interjeras kaip ir fasadai lakoniškas. Lygių baltintų sienų fone išsiskiria originali, triumfo arką primenanti altoriaus pertvara – trys arkos, atremtos į suporintas kolonėles, ir karūna apvainikuota išlanka viršuje. Pertvaroje nutapyti Šventraščio tekstai, augaliniai motyvai, girliandos. Kairėje navos pusėje yra taurės formos medinė sakykla su ažūriniu stogeliu.
Petronas
Petronas – Malaizijos naftos ir gamtinių dujų bendrovė, įkurta 1974 m. rugpjūčio 17 d. Bendrovę visiškai valdo šalies vyriausybė. Žurnalo Fortune duomenimis 2013 m. Petronas buvo 75-ta tarp didžiausių pasaulio kompanijų. Taip pat tuomet ji buvo pelningiausia įmonė Azijoje.
Kompanijos būstinė yra bokštuose Petronas Twin Towers nuo pat jų pastatymo 1998 m.
Molijos
Molijos – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Vilūnų.
Puikvaliai
Puikvaliai arba Timofejevka (, nuo 1938 m. birželio 3 d. Schönwall, 1945–1946 m., nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnojarskojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Gudvalių valsčiaus kaimas. Priklausė Darkiemio parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono, 1947– 1993 m. Lvovskojės apylinkės kaimas.
Michailas Jefremovas
Michailas Olegovičius Jefremovas (Михаи́л Оле́гович Ефре́мов; g. 1963 m. lapkričio 10 d. Maskvoje) – sovietinis ir Rusijos kino ir teatro aktorius.
Biografija
Gimė teatro aktorių šeimoje. Tėvas – Olegas Jefremovas, motina – aktorė Ala Pokrovskaja, senelis (iš motinos pusės) – operos režisierius Borisas Pokrovskis.
1982–1984 m. tarnavo sovietų armijoje.
1995 m. tapo Nusipelniusiu Rusijos artistu.
2009 m. vedė Rusijos Pirmojo kanalo televizijos laidą „Жди меня“.
2020 m. birželio 8 d. vairuodamas neblaivus Maskvos centre sukėlė avariją, per kurią kito automobilio vairuotojas. Už tai nubaustas 8 m. laisvės atėmimu.
Aparados da Seros nacionalinis parkas
Aparados da Seros nacionalinis parkas  – saugoma gamtos teritorija pietų Brazilijoje, Pietų Rio Grandės ir Santa Katarinos valstijose. Įkurtas 1959 m. (vienas seniausių šalyje) ir apima 130,4 km² teritoriją.
Nacionalinis parkas apima vaizdingą Sera Žeralo kalnų dalį su Itaimbezinijo kanjonu. Būdingi drėgnieji subtropiniai araukarijų miškai, pakrančių miškai bei pievos. Čia saugomi reti gyvūnai: puošnioji amazonė, jaguaras, karčiuotasis vilkas, ilgauodegė ūdra, ocelotas, rudasis staugūnas.
Nokatas
Istorija
Tarybiniais metais gyvenvietė buvo vadinama Iski Naukatu (Иски-Наукат). Miesto statusą gavo 2003 m. ir pervadinta į Nokatą.
Januliškis
Januliškis – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, penkių kelių kryžkelėje, Labanoro regioniniame parke, pačiame Labanoro girios centre, įsikūręs ant Peršokšnos upės kranto. Seniūnaitijos centras. Nors tai nedidelis kaimas (jame tik 10 sodybų) – jis vis dėlto yra šių apylinkių centras.
miniatiūra|220px|left|Informacinis stendas miniatiūra|220px|left|Januliškio girininkija miniatiūra|220px|left|Prūdiškės girininkija Januliškyje. Anksčiau čia buvo įsikūręs [[Januliškio dvaras]] miniatiūra|220px|left|Riboženklis
Saugomos teritorijos
Januliškio kaimas yra Labanoro regioniniame parke, patenka į šio parko Peršokšnos kraštovaizdžio draustinį ir valstybinį Žeimenos ichtiologinį draustinį. Januliškyje yra saugomi gamtos paveldo objektai: Juodalksnis Gumbulis, Januliškio maumedžiai. Iš kaimo pasiekiami gretimi objektai (yra rodyklės): Peršokšnos piramidinė eglė, Gaigalinio kadagys, Lūšnios pušis, Argirdiškės pušis.
Januliškio apylinkės priklauso šioms tarptautinėms saugomoms teritorijoms:
Prie Januliškio kaimo prisišliejęs Girutiškio gamtinis rezervatas yra Ramsaro konvencijos teritorija.
Geografija
Januliškyje susikerta šie keliai:
Antaviešė – 1 km, Lūšnia – 1 km, Palūšnė – 1 km, Padūmė – 1 km, Paperšokšnė – 2 km, Raisciukai – 2 km, Mozūriškė – 3 km, Baranava – 3 km, Juodėniškis – 4 km, Tetervinė – 4 km, Vilkaslastis – 4 km, Žemaitiškis – 4 km, Pastoviškis – 4 km, Argirdiškė – 5 km, Pasiaurė – 5 km, Prūdiškė – 5 km, Prūdiškėlė – 6 km, Lamanina – 7 km, Toliejai – 7 km, Pagudūniškis – 7 km, Juodapurvis – 7 km, Zablotė – 8 km, Žukaučizna – 8 km, Unkštys – 8 km, Pašiekštis – 8 km, Garniai – 8 km, Imuliškis – 8 km, Baltagalis – 9 km, Aukštagiris – 9 km, Petkevičiai – 9 km, Aukštasalė – 9 km, Paaldikis – 9 km, Lakaja – 10 km, Šiliškis – 10 km, Intyklė – 10 km, Kumelynė – 10 km, Maldžiūnai – 11 km, Santaka – 11 km, Šlapimas – 11 km, Paluknis – 11 km, Juodinėlis – 11 km.
Įstaigos
miniatiūra|220px|right|Sodyba prie Januliškio girininkijos miniatiūra|220px|right|Kapinės
Šiuo metu Januliškio kaime veikia šios viešos įstaigos:
Žemėnauda
Januliškio apylinkių miškai priklauso Švenčionėlių miškų urėdijos Januliškio girininkijai. Miškų naudojimo režimas įvairus – nuo rezervatinio iki ūkinio.
Kara Su
Kara Su  – miestas Kirgizijoje, Ošo srityje, 24 km į šiaurę nuo Ošo, Uzbekistano pasienyje, priešais Karasu miestą. Rajono centras. Pro miestą eina Biškeko–Ošo plentas, yra geležinkelių mazgas (į Ošą, Džalal Abadą, Andižaną). Medvilnės valymas, aliejaus spaudimas, kepama duona, remontuojama žemės ūkio technika.
Istorija
Kara Su miesto statusą gavo 1960 m.
Idealusis matas
Idealusis matas – tai taisyklingasis matas, kai matuojančios pusės figūros, įskaitant karalių ir pėstininkus, kontroliuoja, o kiekviena besiginančios pusės figūra blokuoja laukelius šalia atakuojamo karaliaus.
Aleksejus Lebedis
Aleksejus Lebedis (, 1955 m. balandžio 15 d. Novočerkaskas – 2019 m. balandžio 27 d. Maskva ) – Rusijos karininkas, pulkininkas, politinis veikėjas, Chakasijos Respublikos vyriausybės pirmininkas.
Idealusis matas
Tai matas, kurį skelbiant, dalyvauja visos baltųjų ir juodųjų figūros.
Aleksejus Lebedis
Biografija
1976–1979 m. tarnavo Baltarusijoje, Leningrado ir Sibiro karinėse apygardose. 1979–1982 m. Afganistane, Jerevane ir Baku. Nuo 1991 m. parašiutinio desanto pulko Nr.300, dislokuoto Kišiniove, vadas. 1992 m. jo pulkas perdislokuotas į Chakasijos Respubliką.
1995 m. išrinktas Rusijos Valstybės Dūmos deputatu Chakasijos vienmandatėje apygardoje. 1996 m. gruodžio 22 d. išrinktas Chakasijos Respublikos Vyriausybės pirmininku. 2000 m. gruodžio 24 d. gavęs 70 % balsų perrinktas į šį postą. Dar kartą perrinktas 2004 m. gruodžio 24 d.
Idealusis matas
Praktinėse šachmatų partijose pasitaiko retai, išskyrus pabaigas, kai lieka mažai figūrų.
Aleksejus Lebedis
Biografija
2002 m. balandžio 28 d. aviakatastrofoje žuvus broliui, paskelbė apie siekį vietoje jo dalyvauti rinkimuose į Krasnojarsko krašto gubernatoriaus postą, tačiau dėl spaudimo iš Maskvos dieną prieš kandidatų registracijos pabaigą atsisakė dalyvauti rinkimuose.
Idealusis matas
Karaliaus ir bokšto prieš vienišą karalių elementarieji matai visada yra idealūs, tačiau tik dalis matų su kitomis figūromis: karaliaus su valdove, ar dviem rikiais, žirgu ir rikiu  prieš vienišą karalių yra idealieji, o likę - tik taupieji.
Idealusis matas sutinkamas: pasakiškuose , atvirkščio mato , sutarto mato, trijų bei dviejų ėjimų tiesioginiuose uždaviniuose ir šachmatų etiuduose.
Istorija
Kuriame šachmatų plėtros laikotarpyje idealusis matas atsirado, sudėtinga įvardyti, nes jis kartais buvo tapatinamas su taisyklinguoju matu, sutinkamas tuose pačiuose šaltiniuose, kaip ir taisyklingasis matas. Italijoje esančiuose nacionalinės bibliotekos Florencijoje rankraščiuose Bonus Civis ir Civis Bonius randama idealaus mato pavyzdžių. Jų yra ispano Lucenos knygoje, Ph. Stamos kūryboje.
1873 m. Anonimas paskelbė sutarto mato uždavinį, kurio sprendinys baigėsi idealiuoju matu. Tokių pabaigų randama: V. Šinkmano, M. Neimano, J. Perio, H. Fosbergo, P. Knysto, F. Hansono ir kitų šachmatų kompozitorių kūriniuose.
XX a. antrojoje pusėje susidomėjimas idealiuoju matu dėka amerikiečių šachmatų kompozitoriaus Eugenijaus Alberto (gim. 1930 m. Eugene Albert) išaugo. 1963 m. žurnale Feenschach –Aufsatz buvo paskelbtas jo straipsnis su 102 jo originaliais idealaus mato šachmatų uždaviniais. Jame jis pristatė dar griežtesnę idealaus mato taupumo koncepciją. E. Alberto darbas Ideal –Mate chess problems pasirodė 1966 m. Jame buvo patalpintos 556 sutarto mato kompozicijos su idealiuoju matu.
1983 m. E. Albertas pradėjo leisti žurnalą Ideal-Mate Review, skirtą uždaviniams su idealaus mato pozicijomis. Jis taip pat rinko visus uždavinius, kurie baigdavosi idealiu matu. Jo kolekcija sparčiai didėjo ir 2000 m. sudarė apie 20000 uždavinių.
1999 m. išleidžia pirmąjį idealaus mato enciklopedijos tomą – Ideal Mate Enciclopedia. Jis skirtas vieno sprendinio kompozicijoms su idealiais matais. 2000 m. pasirodė E. Alberto enciklopedijos antrasis tomas. Jame patalpintos kompozicijos, turinčios du ir daugiau sprendinių. Abiejuose leidiniuose visos kompozicijose įgyvendintos idėjos užbaigiamos idealaus mato pozicijomis.
Uždavinių pavyzdžiai
Australijos šachmatų kompozitoriaus  Luiso A. Goldsmito ( Louis A. Goldsmith; 1846 – 1911 m.) trijų ėjimų miniatiūra baigiasi idealiuoju matu, kuriame dalyvauja visos figūros.
Idealus matas neretai sutinkamas ir atvirkščio mato uždaviniuose. Vokiečių šachmatų kompozitoriaus Rolfo Richterio (Rolf Richter; 1941-1988) atvirkščiojo mato uždavinys baigiasi idealiuoju matu, nes besiginančiosios pusės (baltųjų) visos figūros blokuoja pasitraukimo laukelius šalia savo karaliaus, o matuojančios pusės (juodųjų) visos figūros dalyvauja, matuojant baltųjų karalių.
Urugvajaus šachmatų kompozitoriaus Pedro Santošo Isaino (Pedro Santos Isaín; 1902-1970)  6-ių ėjimų serijiniame sutarto mato uždavinyje  laikomasi idealaus mato nuostatų: skelbiant matą varžovo karaliui  dalyvauja,  visos matuojančiosios pusės figūros, o besiginančios  pusės  -  blokuoja šalia savo karaliaus esančius laukelius. {|
Nuorodos
Idealiojo mato šachmatų uždaviniai
[https://web.archive.org/web/20200814081839/http://sachmatija.puslapiai.lt/sites/default/files/Idealiu%20matui%20idilija.pdf Mečislovas Rimkus. Idealiųjų matų idilija]
Michael Nassatisin
Michaelis Nasatisinas (1876 m. spalio 10 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1931 m. rugpjūčio 9 d. Bad Kisingene, Veimaro respublika) – Lietuvos žydų kilmės verslininkas, filantropas.
Biografija
Gimė 1876 m. spalio 10 d. Šiauliuose. Jaunystėje dirbo džiuto ir drobių prekeiviu Viatkoje. Augant prekybos apimtims, pradėjo eksportuoti produkciją į Vokietijos imperiją, Prancūziją, JK ir JAV. Bendravo su Aleksandru Kerenskiu ir rėmė revoliucionierius. Po bolševikinės revoliucijos pasitraukė į Londoną, kur įkūrė įmonę Nassatisin Limited ir toliau prekiavo su senais partneriais. Aktyviai dalyvavo pasaulinėje sionistų organizacijoje, investavo į Palestinoje veikusius žydų verslus. Susirgęs išvyko gydytis į Vokietijos Bad Kisingeno kurortą, kur ir mirė 1931 m. rugpjūčio 9 dieną.
Užuguosčio pagrindinė mokykla
Prienų rajono Užuguosčio pagrindinė mokykla – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Užuguostyje (Prienų raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190192658. Steigėjas Prienų rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Iki 2004 m. veikė Užuguosčio vidurinė mokykla, 2004–2008 m. – Užuguosčio pagrindinė mokykla. 2008 m. uždaryta.
Julija Blėdytė
Biografija
Brolis Vaclovas Blėdis. 1946–1948 m. lankė Panevėžio dramos teatro studiją. 1970 m. stažavo Maskvos Sergejaus Obrazcovo ir 1986 m. Rygos lėlių teatruose.
1948–1983 m. Panevėžio dramos teatro aktorė. Sukūrė apie 70 vaidmenų. 1966 m. su vyru dailininku A. Stepanka įkūrė lėlių teatrą (nuo 1996 m. Panevėžio savivaldybės „Vaikų kaukių teatras“); jo režisierė. Režisavo daugiau, kaip 50 lėlių teatro spektaklių, su jais gastroliavo Čekijoje, Estijoje, Švedijoje, Šiaurės Korėjoje, Rusijoje.
Liolių seniūnija
Liolių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kelmės rajono savivaldybės pietuose.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T-383 (2008 m. lapkričio 26 d.) įsteigtos 4 seniūnaitijos:
Molykai
Molykai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 11 km nuo Ceikinių.
Aina Blinkena
Aina Blinkena (g. 1929 m. rugsėjo 5 d. Limbažiai) – latvių kalbininkė, habilituota daktarė.
Biografija
1953 m. baigė Latvijos universitetą. 1971 m. habilituota filologijos daktarė. 1992 m. Latvijos mokslų akademijos narė.
1953–1992 m. dirbo Latvių kalbos institute; 1982–1992 m. direktoriaus pavaduotoja; nuo 1985 m. profesorė. 1976–1998 m. Latvijos mokslų akademijos Terminologijos komisijos pirmininkė. 1992–2001 m. „Alias linguarum Europas“ Baltų kalbų skyriaus direktorė.
Mokslinė veikla
Tiria kalbos istoriją ir dabartinę latvių kalbą. Dabartinės literatūrinės latvių kalbos gramatikos (Mūsdienu latviešu literoms valodas gramatika 2 t. 1959–1962 m.) viena autorių.
Pietų Afrikos Respublikos himnas
Pietų Afrikos Respublikos himnas yra hibridas buvusių valstybės himnų ištraukų („Nkosi Sikelel' iAfrika“ ir „Die Stem van Suid-Afrika“) ir naujų angliškų žodžių. Tai vienintelis himnas pasaulyje, kuris prasideda viena tonacija, o baigiasi kita. Žodžiuose pavartotos penkios iš vienuolikos Pietų Afrikos Respublikos oficialių kalbų. Pirmo posmo pirmos dvi eilutės parašytos kosų kalba, likusios dvi – zulų kalba, sesuto – antras posmas, afrikanso – trečias ir paskutinis posmas – anglų kalba.
Nkosi Sekelel' iAfrika buvo sukurtas Enocho Sontogos 1897. Jis buvo mokyklos mokytojas. Pirmiausia ši daina buvo bažnytinis himnas, tačiau vėliau tapo nepaklusnumo politikos aktas prieš apartheidą. Die Stem van Suid-Afrika parašytas C. J. Langenhoven 1918. Nuo 1936 iki 1957 buvo šalies himnas kartu su God Save the Queen (Dieve, išgelbėk karalienę), vėliau, iki 1995, tapo vienintelis himnas. 1995 Nelsono Mandelos vyriausybė paskelbė abu šiuos himnus nacionaliniais, 1997 juos sujungė į dabartinį variantą.
Eilės
iš „Nkosi Sikelel' iAfrika“
Kosų ir zulų kalbų dalies vertimas
Viešpaties palaiminta Afrika
Tegu jos šlovė iškila aukštai
Išgirsk mūsų prašymus
Viešpatie, palaimink mus, tavo vaikus
Sesuto kalbos dalies vertimas
Viešpatie, mes prašome tave apsaugoti mūsų tautą
Įsiterpk ir sustabdyk visus konfliktus
Apsaugok mus, apsaugok mūsų tautą
Apsaugok Pietų Afriką, Pietų Afriką
Afrikanso kalbos dalies vertimas
Iš mūsų mėlyno dangaus
Iš mūsų jūrų gelmių
Per amžinai besitęsiančius mūsų kalnus
Kur skardus uolų garsas aidi
Anglų kalbos dalies vertimas
Garsai kviečia susirinkti kartu,
Ir susijungę mes apsiginsim,
Leisim mums gyventi ir siekti laisvės,
Pietų Afrikoje, mūsų žemėje.
Cirkliškis
Cirkliškis – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, prie plento, 3 km į pietvakarius nuo Švenčionių. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos, biblioteka.