cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mieloma
Patogenezė
miniatiūra|Mielominė liga atsiranda iš subrendusios B ląstelės, esančios paskutinėje vystymosi stadijoje B limfocitai bręsdami palieka kaulų čiulpus ir patenka į limfinius mazgus, kur toliau vystosi ir yra aktyvinami įvairių antigenų, tampa plazminėmis ląstelėmis (plazmocitais). Normalūs plazmocitai sintetina antikūnus (imunoglobulinus). Mielominė liga išsivysto iš nepilnai subrendusių plazminių ląstelių, dėl nenormalių genetinių pakitimų – chromosomų translokacijų, imunoglobulinų genų persitvarkymo. Kaulų čiulpuose mutacijas įgavusios plazminės ląstelės ima nekontroliuojamai daugintis ir išstumia normalią kraujodarą. Plazminių ląstelių išskiriami citokinai, ypač interleukinas-6 ardo kaulinį audinį, skatina osteoporozės išsivystymą ir sukelia kaulo destrukcijos židinius – osteolizes. Kaulų čiulpų ląstelėse padidėja molekulės, vadinamos RANK ligandu, ekspresija, šis receptorius ląstelės paviršiuje aktyvina osteoklastus, kurie ardo kaulo audinį. Išskiriami dideli nenormalaus baltymo (paraproteino) kiekiai kaupiasi įvairiuose organuose ir palaipsniui sutrikdo jų funkciją.
Pagal paraproteino tipą
Plazminės ląstelės dažniausiai išskiria nenormalų vieno tipo imunoglobuliną, rečiau – pavienes jo grandines. Mielominės ligos skirstymas pagal paraproteiną :
Hiperdiploidinė mieloma
Jai būdingos trisomijos ar kitokios chromosomų aberacijos, aptikta daug genetinių pokyčių: pvz., 13 ir 17 chromosomų delecijos bei 1 chromosomos pokyčiai – 1p (trumpojo peties) delecija ir 1q (ilgojo peties) amplifikacija.
Nehiperdiploidinė mieloma
Pastaroji pasižymi IgH translokacijomis, dažniausiai agresyvesne eiga ir trumpesniu išgyvenamumu. Trys pagrindinės mielomos IgH translokacijos yra:
Simptomai
miniatiūra|Kaulų pažeidimas dėl supiktybėjusių plazminių ląstelių poveikio yra vienas būdingiausių mielominės ligos simptomų Maždaug 25% ligonių diagnozės metu neturi ryškių simptomų. Simptomai nėra specifiniai, todėl liga dažniausiai diagnozuojama tik po mėnesių ar keleto metų nuo jos pradžios:
Diagnostika
Mielominės ligos diagnostikai būtina nustatyti tris pagrindinius kriterijus: Mielominė liga diagnozuojama, kai: Diagnozei greta pirmųjų dviejų kriterijų reikalingas bent vienas iš organų pažeidimo kriterijų (CRAB). Jei kaulų čiulpuose randamas plazminių ląstelių skaičiaus padidėjimas >10%, o kraujyje nustatomas paraproteinas (>30 g/l), tačiau nėra organų pažeidimo simptomų (CRAB neigiami), ligos pavadinimas yra rusenanti mieloma. Jei nenustatomas paraproteinas nei kraujyje, nei šlapime, mielominė liga gali būti diagnozuojama esant >30% plazminių ląstelių kaulų čiulpuose (asekretorinė mieloma). Jei yra akivaizdūs kitų organų ar audinių pažeidimo požymiai dėl mielominės ligos, juos galima panaudoti diagbnostikai ir nesant CRAB kriterijų. Tai gali būti AL amiloidozė, hiperviskozinis sindromas, dažnos bakterinės infekcijos (>2 kartus per 12 mėnesių).
Stadija pagal Durie-Salmon
I Stadija (reikalingi visi kriterijai):
II stadija:
III stadija (pakanka bent 1 kriterijaus):
Papildomai nurodomas kriterijus A arba B, pagal inkstų funkcijos sutrikimą, kuris nustatomas pagal kreatinino koncentraciją (<2 mg/dL – A, >2 mg/dL – B).
Pagrindiniai šios klasifikacijos trūkumai yra sudėtingumas, kadangi reikalinga daug parametrų, ir subjektyvumas nustatant kaulų pažeidimą, kadangi jam atrasti gali būti taikomi įvairūs tyrimų metodai.
Stadija pagal ISS
2005 metais Tarptautinė mielomos darbo grupė paskelbė naują mielominės ligos klasifikacijos pasiūlymą pagal 2 kraujyje nustatomus parametrus: albuminą ir beta-2 mikroglobuliną. Mielominės ligos stadijos pagal ISS:
Gydymas
Svarbu gydyti ne tik pačią mielominę ligą, bet ir jos sukeliamus organų pažeidimo simptomus ir pasekmes. Todėl gydant mielominę ligą skiriami vaistai, sumažinantys kaulų pažeidimą, kalcio kiekį kraujyje, užkertantys kelią inkstų funkcijos blogėjimui. Gydymo tikslas yra pasiekti kuo ilgiau trunkančią ligos remisiją ir kontroliuoti jos simptomus, išvengti organų pažeidimo komplikacijų. Jei paciento būklė bloga, pačios mielominės ligos gydymas gali ir nebebūti skiriamas, tokiais atvejais taikomas paliatyvus gydymas slopinant ligos simptomus.
Mielominės ligos gydymas
Gydymas skiriamas tik esant simptominei mielominei ligai, rusenanti mieloma neturėtų būti gydoma, tokie ligoniai stebimi. Gydymas paprastai pradedamas esant bent vienam iš CRAB kriterijų. Gydymo pagrindas yra priešvėžiniai vaistai, kombinuojant chemoterapiją su naujais taikinių preparatais. Gydymo standartas yra aukštų dozių chemoterapija ir autologinė kamieninių kraujo ląstelių transplantacija. Viena sunkiausių užduočių yra surasti aukso vidurį tarp efektyvios ligos kontrolės ir vaistų nepageidaujamų poveikių bei toksiškumo. Dėl šios priežasties nerekomenduojama skirti kombinacijų daugiau nei trim vaistais - tyrimų duomenimis daugiau medikamentų nepagerina gydymo efektyvumo, tačiau padidina toksiškumą.
Kamieninių kraujo ląstelių transplantacija
Pacientai pagal amžių, ligas ir būklę skirstomi į tinkamus transplantacijai ir tuos, kuriems šis gydymas negali būti taikomas. Autologinė transplantacija yra efektyviausias gydymo metodas, kuriuo pasiekiamas ilgiausias laikas iki vėlesnio ligos progresavimo ir ilgiausiai trunkanti remisija. Amžiaus ribos transplantacijai nėra, ligoniai turi būti atrenkami pagal jų biologinį amžių ir būklę. Prieš transplantaciją skiriamas gydymas priešvėžiniais vaistais – chemoterapija ir taikinių preparatais, siekiant pasiekti ligos remisiją, o pati transplantacija atliekama po to. Prieš transplantaciją skiriama chempoterapija kombinacijoje su bortezomibu, talidomidu, lenalidomidu – šitaip pasiekiami geresni rezultatai nei gydant vien chemoterapija. Planuojant transplantaciją ligoniams nereikėtų skirti melfalano, kadangi šis vaistas vėliau apsunkina kamieninių ląstelių rinkimą transplantacijai. Taip pat reikia prieš transplantaciją laiku nutraukti skirti lenalidomidą arba talidomidą. Reikia atsižvelgti į genetinius mielominės ligos ypatumus, pavyzdžiui mieloma su t(4;14) translokacija turėtų būti gydoma bortezomibu. Taip pat turi būti įvertinamos konkretaus paciento ligos, pavyzdžiui esant polineuropatijai neturėtų būti skiriamas talidomidas ar bortezomibas, esant širdies nepakankamumui reikia vengti antraciklinų.
Gydymas pradedamas chemoterapija su bortezomibu ar kitais taikinių preparatais. Pasiekus ligos atsaką į gydymą renkamos kamieninės kraujo ląstelės, paprastai tai daroma po 2-4 gydymo kursų. Po to skiriama intensyvi chemoterapija ir atliekama autologinė kamieninių kraujo ląstelių transplantacija. Kai kuriais atvejais gali būti atliekamos dvi autologinės transplantacijos, toks gydymas vadinamas tandemine transplantacija. Patikimų duomenų, kad tandeminė autologinė transplantacija pagerina gydymo rezultatus, nepakanka.
Alogeninė kamieninių kraujo ląstelių transplantacija yra vienintelis būdas visiškai išgydyti ligą, tačiau šis gydymas turėtų būti taikomas individualiai, tik jaunesnio amžiaus ir geros būklės ligoniams, kai yra blogos prognozės genetiniai žymenys (pavyzdžiui, 17p delecija), ankstyvas ligos recidyvas po autologinės transplantacijos.
Pirmos eilės gydymas: transplantuotini ligoniai
Transplantacijai tinkami ligoniai (nėra sunkių gretutinių ligų, biologinis amžius <70 metų) turėtų būti gydomi vaistais kombinacijoje su bortezomibu. Bortezomibas skiriamas 3-6 ciklus su deksametazonu ir arba talidomidu, arba ciklofosfamidu, arba doksorubicinu. Po trečiojo arba ketvirtojo ciklo paprastai renkamos ląstelės transplantacijai. Paprastai stengiamasi surinkti ląstelių kiekį, kurio pakaktų keletui transplantacijų, kurios po to atliekamos vėliau, ligai pakartotinai atsinaujinus. Po to skiriamas melfalanas aukštomis dozėmis ir gydymas pabaigiamas autologine kamieninių kraujo ląstelių transplantacija.
Netransplantuotini pacientai
Ligonių, kuriems dėl amžiaus, blogos būklės ar gretutinių ligų negali būti atliekama kamieninių kraujo ląstelių transplantacija, gydymo principai yra tie patys. Jiems skiriama chemoterapija (antraciklinai, ciklofosfamidas, melfalanas) su taikinių preparatais (bortezomibas, lenalidomidas, talidomidas), konkrečius vaistus parenkant pagal ligonio būklę ir ligas. Kadangi transplantacija neplanuojama, šiems pacientams gali būti skiriama chemoterapija melfalanu. Šioje vietoje svarbu atskirti ligonius, kurių būklė bloga dėl mielominės ligos, ir kurie po atitinkamo efektyvaus gydymo galėtų tapti kandidatais transplantacijai.
2014 metais publikuoto tyrimo rezultatai rodo, kad lenalidomidas kombinacijoje su deksametazonu skiriant pirmos eilės gydymui nenusileidžia melfalano - prednizolono - talidomido kombinacijai ir galimai dar ženkliau prailgina ligonų išgyvenamumą.
Palaikomasis gydymas
Tyrimų duomenys rodo, kad pabaigus pradinį gydymo kursą (su transplantacija arba be jos) ir pasiekus ligos atsaką efektyvus yra palaikomasis gydymas bortezomibu arba lenalidomidu juos skiriant toliau. Šie preparatai prailgina laiką iki ligos atsinaujinimo (recidyvo), patikimo bendro išgyvenamumo prailgėjimo nenustatyta.
Recidyvo ir atsparios ligos gydymas
Atsinaujinusi arba progresuojanti gydymo fone mielominė liga gali būti efektyviai gydoma lenalidomidu, bortezomibu, liposominiu doksorubicinu ir jų kombinacijomis, priklausomai nuo ligonio jau gauto gydymo. 2013 metų rugsėjo mėnesį paskelbti tyrimo duomenys parodė, kad pomalidomidas efektyvus ligoniams, kurie jau gavo gydyma bortezomibu ir lenalidomidu. . Kiti 2 tyrimai, kurių rezultatai paskelbti 2013 metais, parodė dar geresnį pomalidomido efektyvumą kombinuojant jį su antibiotiku klaritromicinu ir su karfilzomibu. Kaip alternatyva gali būti skiriamas bendamustinas su prednizolonu, šis gydymas gali būti taikomas ir esant sutrikusiai inkstų funkcijai.
Komplikacijų ir simptomų gydymas
Daugeliui pacientų nustatomas kaulų pažeidimas, neretai ir lūžiai dėl mielominės ligos. Dažnas simptomas yra kaulų, ypač nugaros skausmai. Pagrindiniai efektyvūs preparatai, skiriami sumažinti kaulų pažeidimui, yra bisfosfonatai. Jie sumažina skausmą, kaulų lūžių riziką. Taip pat šie vaistai plačiai taikomi gydant padidėjusį kalcio kiekį kraujyje (hiperkalcemiją).
Labai svarbus yra skausmo gydymas, kadangi šis simptomas dažnai vargina mielomine liga sergančius ligonius. Skausmas gydomas priešuždegiminiais vaistais ir opioidais pagal PSO rekomendacijas.
Mielominė liga yra jautri radioterapijai, tačiau dėl viso organizmo pažeidimo šis gydymo metodas netaikomas. Kai kuriais atvejais spindulinis gydymas taikomas ir yra efektyvus esant labai išreikštam lokaliam kaulų pažeidimui, skausmui.
Prognozė
Naujai nustačius ligą prognozės įvertinimas yra viena pagrindinių užduočių. Moderniais diagnostikos metodais nustatomi pagrindiniai prognozę lemiantys rodikliai: LDH, albumino koncentracija, beta-2-mikroglobulinas, taip pat paraproteino koncetracija šlapime. Vis didėja citogenetinių žymenų prognostinė reikšmė. Neigiami citogenetiniai rizikos faktoriai yra: Didžioji dalis kitų rečiau pasitaikančių translokacijų taip pat turi neigiamą įtaką prognozei.
Tyrimų duomenimis, ligoniai su 17p delecija arba 4;14 translokacija išgyvena ilgiau gydomi bortezomibu ir autologine kamieninių kraujo ląstelių transplantacija. Pasiekta dalinė ligos remisija iki transplantacijos arba visiška remisija po transplantacijos yra geros prognozės žymenys. Taip pat gerą prognozę lemia ilgiau trunkanti remisija.
Klevinis
left|120px
Klevinis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 9,5 km į pietvakarius nuo Zarasų, Gražutės miške. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,24 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 156,7 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Babrinės upelio baseinui (Nikajaus upės baseinas).
Stasys Putvinskis
Stasys Pūtvis (iki 1938 m. Putvinskis, 1898 m. rugpjūčio 25 d. Šilo Pavėžupyje, Kelmės raj. – 1942 m. balandžio 4 d. Gorkio kalėjime, Rusija) – agronomas, žemės ūkio ministras, šaulys.
Biografija
Gimė Šilo Pavėžupio dvare, Šaukėnų valsčiuje, Šiaulių apskrityje, Emilijos Gruzdytės ir Vlado Putvinskio šeimoje. Pasimokęs namuose, 1914 m. įstojo į Liepojos komercinę mokyklą, o 1915 m. – į Vilniaus lietuvių gimnaziją, kurią baigęs 1919 m. įstojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. 1919 m. baigė antrąją Kauno karo mokyklos laidą ir su raitelių daliniu paskirtas Vilniaus karo komendanto Vlado Kurkausko žinion. Už žvalgybos žygius lenkų užfrontėje apdovanotas Vyčio Kryžiumi.
1922–1925 m. studijavo Halės universitete, įgijo agronomo specialybę. 1923 m. vedė Tatjanos ir Dmitrijaus Zubovų dukterį Dariją Zubovaitę. Nuo 1925 m. abu ūkininkavo Šilo Pavėžupio, vėliau – Bubių dvaruose, stengėsi šviesti savo apylinkės ūkininkus ir darbininkus, ruošė jiems ūkio šventes. Susilaukė dukterų Julijos ir Aleksandros bei sūnaus Rimanto.
Nuo 1935 m. rugsėjo 7 d. iki 1938 m. kovo 26 d. Juozo Tūbelio vyriausybėje dirbo Žemės ūkio ministru. Parengė miškų želdinimo planą, o 1937 m. sudarė miškų želdinimo fondą. 1936–1940 m. Seimo narys.
Tėvas Vladas Putvinskis buvo 1919 m. įsteigtos Šaulių sąjungos pirmininkas, vėliau garbės pirmininkas. Motina Emilija Putvinskienė-Pūtvienė Moterų šaulių garbės vadė. 1937 m. S. Putvinskis išrinktas Šaulių sąjungos centro valdybos nariu, priešinosi tiems, kurie norėjo šauliais padaryti visus valstybės tarnautojus, taip pat buvo prieš visas privilegijas, numatančias išplėsti šaulio, kaip valstybės piliečio, teises.
1940 m. liepos 12 d. bolševikai suėmė Stasį Putvinskį-Pūtvį ir įkalino Šiaulių kalėjime. Nuteistas 1941 m. gegužės 25 d. SSRS NKVD Ypatingojo pasitarimo 8-niems metams. Nuo 1941 m. liepos 3 d. kalėjo Gorkio kalėjime, kur 1942 m. balandžio 4 d. ir žuvo Gorkio kalėjime.
Žmoną Dariją Pūtvienę su dukterimis Julija, Aleksandra ir sūnumi Rimantu bolševikai suėmė 1941 m. birželio 14 d. ir išvežė į Altajaus kraštą, o 1942 m. ištrėmė į Lenos žiočių salą – Mostachą. 1947 m. šeimai leido persikelti į Jakutską. Tik 1957 m. Darija Pūtvienė ir jos vaikai po tremties grįžo į Lietuvą.
Darija Zubovaitė-Pūtvienė mirė 1998 m. sausio 22 d., sulaukusi 96 metų amžiaus. Duktė Julija Pūtvytė-Daniliauskienė (tautodailininkė) 1926–2009. Kita duktė Aleksandra Pūtvytė-Kulnienė 1924–2010, sūnus Rimantas Pūtvis gyvena Kaune.
Apdovanojimai
1920m. Vyčio Kryžiaus 5-jo laipsnio ordinas
1928m. Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino 4-jo laipsnio ordinas
1928m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
1929m. Latvijos išsivadavimo 10-mečio medalis
1935m. Šaulių Žvaigždės ordinas
1937m. Estijos Baltosios Žvaigždės 1-jo laipsnio ordinas
Šaltiniai
<references group="Šaltiniai" responsive="" />
Arteriolė
Arteriolės – pačios smulkiausios arterijų šakos, kurių spindžio skersmuo siekia iki 100 μm. Joms toliau šakojantis spindis siaurėja, sienelė plonėja ir jos pereina į kapiliarus. Arteriolių sienelės storiausiame viduriniame sluoksnyje vyrauja lygiųjų raumenų skaidulos, kurių tonusą valdo vegetacinė (simpatinė ir parasimpatinė) nervų sistema. Arteriolėse labai sumažėja kraujo tėkmės greitis ir padidėja spaudimas.
Janisjarvis
Janisjarvis  – ežeras Rusijoje, pietvakarių Karelijoje, į šiaurę nuo Ladogos ežero, netoli Suomijos sienos. Ilgis 18,2 km, plotis iki 15 km. Kranto linija labai vingiuota, krantai akmeningi, apaugę miškais. Yra 43 salos, kurių bendras plotas 1,5 km². Į ežerą suteka daug upių, o išteka Janisjokis, savo vandenis nešantis į Ladogą.
Klaipėdos oro uostas
thumb|right|250px|1924 m. skrydžių dvarkaraštyje nurodyta, kad maršrutu 809 Karaliaučius–Klaipėda–Ryga–Talinas–Helsinkis skraidino oro bendrovė „Junkers-Werke in Berlin“. Šiuolaikinių istorikų nuomone, vietoj jos šią liniją, gal būt, aptarnavo „Junkers-Werke“ sukurto konsorciumo „Nord–Europa–Union“ narės „[[Latvijas Gaisa Satiksmes“ ir estų „Aeronaut“. ]] Tarptautinis Klaipėdos oro uostas – istorinis oro uostas Klaipėdoje, veikęs 1921–1927 metais, septynis kilometrus į rytus nutolęs nuo Klaipėdos, šalia Magistralinio kelio A1.
Šiuo metu veikia kaip privatus aerodromas. Yra du pakilimo takai: gruntinis 600x40 m ir asfaltbetoninis 500x21 m.
Istorija
1921–1922 m. Klaipėdos miesto magistratas Rumpiškėje, netoli Smeltės žvejų kaimelio, įrengė aerodromą.
Nuo 1921 m. balandžio 1 d. aviacijos bendrovė „Danziger Luft-Reederei“ pradėjo skraidinti paštą iš Gdansko (Danzigo), per Karaliaučių į Klaipėdą. Nuo liepos 29 d. linija pratęsta iki Rygos, o nuo rugsėjo 20 d. – iki Talino. Iki 1923 m. šią trasą aptarnavo „Danziger Luft-Reederei“ ir „Deutsche Luft-reederei“ oro bendrovės (1923 m. vasarį pastaroji įmonė bankrutavo).
Išlikę oro paštu siųsti laiškai byloja, kad 1924 m. gegužės 22 d. buvo skrendama maršrutu Klaipėda (Memel) – Karaliaučius (Koenigsberg) – Berlynas. Po metų jau vykdavo kasdieniai skrydžiai į Kauną, Rygą, Taliną, Helsinkį, Gdanską (Dancigą), Karaliaučių.
1921-1925 m. reisus lėktuvais Junkers F.13 aptarnavo „Latvijas Gaisa Satiksmes“ oro linijų akcinė bendrovė.
1922-1926 m. reisus lėktuvais Junkers F.13 ir Sablatnig P.III aptarnavo Estijos „Aeronaut“ oro linijų akcinė bendrovė
Kelionės lėktuvu Klaipėdoje tuo metu nebuvo itin populiarios. Taip į Rygą per visus 1925 metus skrido vos 26, į Karaliaučių 1925 m. – 164, o 1926 m. – tik 142 keleiviai. 1926 m. buvo nutraukti skrydžiai į Rygą, o po metų nutrūko oro susisiekimas su Karaliaučiumi. Buvo bandoma organizuoti reisus į Tilžę, bet ir jie susidomėjimo nesukėlė (per visus 1926 m. šia paslauga pasinaudojo vos 49 keleiviai), todėl 1926 m. linija buvo uždaryta.
Nuo 1926 m. balandžio 19 d. į Klaipėdą ir atgal per Gdanską, Karaliaučių, Tilžę iš Berlyno skraidino „Deutsche Lufthansa“ 1927 m. balandžio 18 d. dar buvo bandoma paleisti oro pašto liniją Berlynas–Gdanskas–Karaliaučius–Tilžė–Klaipėda, bet ir ji nebuvo pelninga.
1924–1926 m. oro uostas buvo tarpinis aerodromas Švedijos oro kompanijai „AB Aerotransport“, skraidinusiai keleivius maršrutu Stokholmas–Helsinkis–Talinas–Ryga–Klaipėda–Karaliaučius. Švedų bendrovė nurodytu maršrutu konkuravo su Estijos oro transporto įmone „Aeronaut“.
Po ilgokų kelių metų bandymų galutinai paaiškėjo, kad Klaipėdos oro uosto veikla nebus rentabili, tad 1927 m. gegužės 25 d. oro uostas buvo uždarytas. Vienintelis Lietuvos uostamiestis ilgam laikui liko be oro transporto.
1977 metais į Klaipėdos aerouostą po ilgos pertraukos nusileido pirmieji lėktuvai. Tais pačiais metais buvo įkurta Klaipėdos aviacijos eskadrilė, kurios veikla susidėjo iš sanitarinių, gelbėjimo ir specialiųjų aviacijos darbų žemės ir miškų ūkyje. Šiuo metu eksploatuojami lėktuvai An-2, Cessna 172, Cessna 182.
Skirgaila (reikšmės)
Reikšmė: skir- (skirti„teikti, nustatyti, lemti) + gail- (galia, gailas „stiprus“, jėga).
Žymiausi žmonės: Vėliau atsirado lietuviška pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Skirgailienė] (ištekėjusi moteris) ir Skirgailaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Rudoji meškutė
Rudoji meškutė (Phragmatobia fuliginosa) – meškučių (Arctiidae) šeimos drugys. Skraido gegužės – rugpjūčio mėn. (dvi generacijos) pamiškėse, pakrūmėse, sausose ir apysausėse pievose. Vikšrai minta įvairių augalų lapais. Lietuvoje nereta rūšis.
thumb|left|210px|Vikšras rudas, apaugęs rudais plaukais
Saori Yoshida
Saori Yoshida (g. 1982 m. spalio 5 d.) – Japonijos imtynininkė. Tris kart olimpinė ir trylika kartų pasaulio čempionė.
2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse buvo Japonijos vėliavnešė atidarymo ceremonijoje. 2012 m. laimėjusi savo dešimtąjį pasaulio čempionės titulą, tapo geriausia visų laikų imtynininke.
Trakininkai (Pagėgiai)
Trakininkai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Pagėgių.
MIME
MIME – (Multi-Purpose Internet Mail Extensions – Universalus Interneto pašto papildymas). Tai protokolo TCP/IP papildymas, naudojamas siųsti internetu ne atvirą tekstą. Apima AK 8 bitų sistemos konvertavimą į senesnio tipo kompiuterių 7 bitų sistemą. Perduoda MIME antraštėje būtiną informaciją apie failo tipą.
Niangos provincija
Niangos provincija – viena iš devynių Gabono provincijų. Sostinė – Čibanga. Provincija užima 21 285 km² plotą. Niangos provincija ribojasi su Pajūrio Ogovės provincija šiaurės vakaruose, Ngunio provincija šiaurėje.
Departamentai
Provincija padalinta į 4 departamentus:
Lietuvių literatūros draugijos biblioteka
Lietuvių literatūros draugijos biblioteka – biblioteka, veikusi 1879–1923 m. Tilžėje, priklausė Lietuvių literatūros draugijai.
Fondai
Pradžioje fondą sudarė knygos, kurias dovanojo Vokietijos ir kitų šalių mokslininkai, lituanistai, lietuvių kultūros veikėjai: Jonas Basanavičius, Jonas Juška, Eduardas Volteris ir kiti. Fondas buvo papildomas Lietuvių literatūros draugijos leidiniais rengiant mainus, perkant retus lituanistinius spaudinius, prenumeruojant periodiką. 1885 m. biblioteka turėjo – 400, 1893 m. – 980, 1923 m. – 1200 pavadinimų 2000 tomų knygų, šiek tiek rankraščių. Daugiausia buvo lingvistinės (25 %), istorinės (21 %) ir etnografinės (16 %), pagal kalbas – vokiečių (54 %) ir lietuvių (26 %) literatūros. Lietuviškos spaudos fondą sudarė – 300 pavadinimų knygos ir 24 pavadinimų periodiniai leidiniai, tarp jų retesnės: D. Kleino gramatikos santrauka vokiečių kalba (Compendium Litvanico-Germanicum, išleista 1654 m. Karaliaučiuje), F. V. Hako Lietuvių – vokiečių ir vokiečių – lietuvių kalbų žodynas (Vocabvlarivm Litthvanico-Germanicvm, et Germanico-Litthvanicvm, išleistas 1730 m. Halėje), K. G. Milkaus poema „Pilkainis“ (manoma, išspausdinta 1810–1818 m. Karaliaučiuje).
1925 m. Lietuvių literatūros draugiją uždarius, biblioteką perėmė Karaliaučiaus universitetas. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje rinkinys evakuotas į Poznanę, jį saugo Poznanės Adomo Mickevičiaus universitetas.
UEFA taurių taurė 1984–1985 m.
UEFA taurių taurė 1984–1985 m. – 25-asis UEFA taurių taurės turnyras. Prasidėjo 1984 m. rudenį. Taurę laimėjo klubas, finale laimėjęs prieš  klubą.
Purpurinis kėnis
Parl.
natūralaus savaiminio paplitimo arealo interaktyvus žemėlapis (alternatyvų variantą žiūrėti čia)
Purpurinis kėnis (Abies amabilis) – pušinių (Pinaceae) šeimos, kėnių (Abies) genties visžalių spygliuočių medžių rūšis.
Olbanis
Olbanis  – miestas JAV, yra Niujorko valstijos sostinė ir ketvirtas seniausias JAV miestas. Tai taip pat antra seniausia šalies sostinė. 2000 metais mieste gyvena 95 658 žmonių. Angliškas vardas kilęs iš škotų kalbos – Alba – Škotijos vardas.
Purpurinis kėnis
thumb|left|200px|Purpurinio kėnio viršūnė thumb|left|200px|[[Spyglys|Spygliukų šakelė iš viršaus]] thumb|left|200px|Spygliukų šakelė iš apačios thumb|left|200px|Spygliukai ir jų pagrindas iš arčiau thumb|left|200px|[[Kankorėžis ir sėklytės. Iliustracija iš Forbes J., „Pinetum woburnense“ pušūnų katalogo]] thumb|left|200px|[[Kamienas|Kamieno žievė]] thumb|left|200px|Ant ankstyvo [[Sniegas|sniego iškrytę sėklos ir kankorėžio žvyneliai]] thumb|left|200px|Po katastrofinio [[Šv. Elenos kalnas|Šv. Elenos kalne ugnikalnio išsiveržimo 1980 metais, išlikęs jaunas purpurinio kėnio medelis, kuris išsiveržimo metu išliko dėl jį apgaubusios sniego dangos]] thumb|left|200px|Kamieno skersinis pjūvis thumb|left|200px|[[Duglaso voverė|Duglaso voveraitė (Tamiasciurus douglasii) - mėgėja palukštenti purpurinių kėnių kankorėžius]]
Olbanis
Istorija
Olbanis buvo įkurtas 1614 m. 1629 m. Olandų Vest Indijos kompanija įkūrė prekybos postą. 1686 m. liepos 22 d. Olbaniui buvo suteiktas miesto statusas. 1797 m. nuspręsta Olbanyje įkurti Niujorko valstijos sostinę.
Purpurinis kėnis
Paplitimas ir augavietės
Savaime paplitęs Šiaurės Amerikos žemyno vakaruose esančiuose kalnų regionuose, o pagrindinės jo populiacijų augavietės yra tarp 43° ir 55° šiaurės patumos. JAV paplitę Aliaskos pietrytiniame pakraštyje, Vašingtono, Oregono valstijų vakaruose esančiuose kalnų grandinėse bei Kalifornijos šiaurės vakarų dalies kelete vietovių. Taip pat plačiai išplitęs Kanados Britų Kolumbijos provincijos pietvakariniuose kanuotuose regionuose palei Ramųjį vandenyną.
Didžiaakiai žalčiai
Didžiaakiai žalčiai, arba Indijos žiurkinės gyvatės (Ptyas) – žaltinių (Colubridae) šeimos roplių gentis.
Purpurinis kėnis
Paplitimas ir augavietės
Augti mėgsta giliame, gerai pratakiame dirvožemyje, vėsaus, drėgno klimato, tvyrančio rūko sąlygomis Šiaurės Amerikos vakarinių pakrančių miškuose. Reljefo aukštis jų augimo natūraliame areale yra, Vankuverio saloje susilyginantys su jūros paviršiumi, toliau nuo jos į šiaurę žemyninėje dalyje įprastai virš 1000 m, Oregone ir piečiau nuo jo, įskaitant Kalifornijos šiaurės rytų pakraštyje iki 2300 m aukštyje.
Didžiaakiai žalčiai
Paplitę Irane, Centrinėje Azijoje, Indijos pusiasalyje, Kinijoje ir Pietryčių Azijoje.
Gentyje yra 8 rūšys.
Purpurinis kėnis
Paplitimas ir augavietės
Gryni purpurinių kėnių miškai nėra retenybė, o priežastis tai kad vieni labiausiai toleruojančių paunksmę rūšių. Esant tankiam medžių lajos skliautui ir pro jas nedaug prasiskverbiančiai šviesai, sunku po jais pilnai išaugti ir kitiems augalams, įskaitant net pačius purpurinių kėnių medelius. Tad net jų medeliai kartais būna paaugę tik iki dviejų metrų aukščio, nors būna sulaukę daugiau kaip šimto metų ir dar dažnai tenka jiems pralaukti keletą šimtmečių, kol pasiekia medžių viršutinį ardą praretėjus ir susenėjus aplinkiniams medžiams.
Purpuriniai kėniai kurie auga mažomis medžių grupėmis ar aukštikalnių (Alpinės zonos) zonose netoli medžių augimo ribos, šalia jų paprastai pasitaiko nemažai kitų pušūnų rūšių, tai visų pirma subalpiniai kėniai (Abies lasiocarpa), didingieji kėniai (Abies magnifica), kvapieji kėniai (Abies procera), kaliforniniai kėniai (Abies grandis), sitkinės eglės (Picea sitchensis), didžiosios pocūgės (Pseudotsuga menziesii), kaliforninės cūgos (Tsuga heterophylla), juodosios cūgos (Tsuga mertensiana) ir Callitropsis nootkatensis. Apatiniame arde dažniausiai pasitaiko Vaccinium ovalifolium krūmas, su kuriuo sudaro savitą augalijos tipą, kuris plačiai paplitęs Kaskadiniuose ir Olimpo (Olympic Mountains) kalnuose.
Klimatas
Purpurinio kėnio savaiminio augimo areale jūrinis klimatas su ilgomis, sniegingomis žiemomis. Vasaros vėsokos su vidutine paros temperatūra +13 °C +16 °C, o žiemomis čia retai kada nukrenta žemiau kaip -9 °C. Be šalnų į metus būna apie 40 dienų zonose arti medžių augimo ribos, arba nepasitaiko daugiau kaip 250 dienų (į metus) šalnų žemose altitudėse. Šių medžių vegetacijos periodas jų augimo vietovėse taip pat priklauso nuo geografinės padėties, reljefo bei kritulių kiekio. Pavyzdžiui, kritulių kiekis į metus svyruoja nuo 6650 mm vakarinėje Vankuverio salos dalyje iki 965 mm į metus tos pačios nedidelės salos rytinėje dalyje. Metinis kritulių kiekis Kaskadiniuose kalnuose 1500 mm, o žiemomis susidaro storas sniego dangos sluoksnis, kartais vietomis iki 7,6 m storio. Nors jo augimas vegetacijos periodu ir priklauso nuo pakankamo drėgmės kiekio dirvožemyje, bet vasaromis sausas sezonas yra tipiškas šioms vietoms. Gausiausiai auga tose vietovėse, kur mažiausiai pasitaikantis vasaromis sausrų kiekis ar jų trukmė - gausus lietus ar vietose kur ilgiau užsitesiantis po žiemos sniego tirpimas.
Kitos augimo ypatybės
Netoleruoja stipresnio vėjo bei oro užterštumo, gali atlaikyti iki -28° C šalčio temperatūrą. Vieni tarp labiausiai paunksmę toleruojančių pušūnų skyriaus medžių, kadangi dėl viršutiniame arde esamų tankios lajos, apatiniame arde esant mažam šviesos kiekiui, laukdami tinkamų augimui sąlygų gali vegetuoti ištisus šimtmečius kol išaugą iki įprastų matmenų. O miškų gaisrai jo natūraliam augimo areale reti, pasitaiko intervalais kas šimtmetį, bet esant gaisrui, jam labai neatsparūs.
Paplitimas kitose Žemės vietovėse
Purpuriniai kėniai introdukuoti ir kitose Žemės vietovėse, bet retai kur auga taip gerai, kaip savaiminiam išplitimo areale, išskyrus vakarų Škotiją, Naujosios Zelandijos pietinius regionus ir dar keletą panašių vietovių.
Požymiai
Tai vienanamis augalas - turintis atskirus vyriškus ir moteriškus žiedus, išaugančius ant to paties medžio, kuriuos apdulkina vėjas. Kamienas tiesus, laja kūginė smailėjanti, bet medžiui senstant, viršutinė jos dalis vis labiau plokštėja ir įgauna cilindrinę formą. Bet jeigu medžiai dar neseni, augantys, pasitaiko ir priešingai, kada iš cilindrinės lajos su plokščia viršūne formos, įgauna smailėjančią lajos formą tokiems medžiams prasiskverbus pro aukštesnių, brandesnių medžių viršutinį skliautą ar aplink jį savaime (dėl kirtimų ar ar savaime dėl amžiaus ir vėjo išvirtusių)' praretėjus kitiems medžiams. Purpurinių kėnių žievė šviesiai pilka, lygi su sakų horizontaliais gumbeliais, o medžiui senstant, tampa rausvai pilka ir sutrukinėjusi it į dribsnius. Pumpurai maži, rudi su violetinės spalvos vašku 6-9 mm skersmens. Spygliukai 0,7 (1) – 2,5 (4) cm ilgio ir 1-3 mm pločio ant šakelės išsidėstę dviem eilutėmis ir ant kurios laikosi šakelės, pakripę truputį į jos priekį bei išsilenkę į viršų (didesnės šviesos pusėn). Spygliukų viršutinė dalis tamsiai žalia, blizganti. Vyriški kankorėžiai apdulkinimo metu raudoni, vėliau tampantys rausvai gelsvo atspalvio. Moteriški kankorėžiai auga stačiai, kiaušiniškai cilindriškos formos, sakingi, purpuriškai pikšvi vėliau tampantys rudais 8-10 (iki 18) cm ilgio ir 3,5-5 (iki 7) cm skersmens ir prie pagrindo be kotelių, o jų viršus suapvalėjęs ar kiek spenelio formos. Kankorėžių žvyneliai 2 cm ilgio bei tiek pat pločio. Sėklytės balsvos spalvos, 10-12 mm ilgio ir 4 mm pločio su sparneliu (rožinės arba balsvos spalvos), kurio ilgis maždaug toks kaip pati sėklytė. Sėklytės subręsta spalį.
Matmenys
Įprastai užauga iki 24-46 m aukščio ir iki 60-120 cm skersmens kamienu, rekordiniai - iki 75 m aukščio, bei iki 2,60 cm skersmens kamienu. Medžiai 55-61 m aukščio bei daugiau kaip 60 cm skersmens kamienais dažni sengirėse, nepaliestose žmonių ūkinės veiklos vietovėse.
Augimas
Nuo sėklos išdygimo augimas labai lėtas, 9 ar daugiau metų prireikia, kol pasiekia žmogaus krūtinės aukštį (vidutinio ūgio žmogaus). Jauni medeliai į metus paauga apie 10-40 cm, priklausomai nuo vegetacijos augimo sezono vienoje ar kitoje jo išplitimo arealo vietovėje. Nuo pasodinimo pradžios sėjinukai apie keletą metų taip pat auga labai lėtai, maždaug 3-15 cm aukščio per sezoną. Medeliai augantys palankiausiose jiems vietovėse, ypač žemose altitudėse ir kurie jau yra žmogaus krūtinės aukščio ar kuriems apie 30 metų, paauga kur kas greičiau - apie 90 cm aukščio į metus. Taip pat neaukštų matmenų medelių augimas pagreitėja apie 50 cm į metus vietovėse, kur seni medžiai iškertami, ar po pasitaikiusių vėjavartų, sniego lavinų pasitaiko išvirtę medžiai.
Amžius
Įprastas jų amžius apie 500-550 metų. Seniausias užregistruotas turėjo 725 metus, kuri pastebėjo Ken Lertzman Britų Kolumbijoje esančiame Kiparisų provinciniame parke (Cypress Provincial Park) (remiantis Van Pelt, 1996). Jan Henderson yra pranešęs, kad ant kelmo yra suskaičiavęs > 800 medžio rievių Baker-Snoqualmie valstybiniame miške (Baker-Snoqualmie National Forest), esančiame Vašingtono valstijoje (pranešta 1990 metais, bendraujant).
Panaudojimas
Mediena minkšta ir nelabai stipri, dažniausiai naudojama popieriaus gamybai, pakuotės dėžėms ar kitiems pigiems darbams statyboje. Jų spygliai turi malonų kvapą, tad kartais medeliai ar jų šakelės naudojamos kaip Kalėdų papuošimai. Purpuriniai kėniai sodinami ir dideliuose parkuose kaip dekoratyviniai medžiai.
Medžių dervą senovėje kramtydavo indėnų gentys, kaip kad šiais laikais kramtomąją gumą. Medžių šakeles naudojo kaip grindinio dangą ir kaip patalynei, o trapią ir minkštą medieną naudodavo kaip malkas (pagal Pojar and Mackinnon 1994 m.).
Pavadinimas ir istorija
Šią rūšį atrado ir suteikė jai pavadinimą škotų botanikas David Douglas, gyvenęs 1799-1834 metais.
Serebrianyj Boras
Serebrianyj Boras  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, pietų Jakutijoje, Neriungrio uluse, 6 km į rytus nuo Neriungrio. Veikia Neriungrio šiluminė jėgainė, statybinių medžiagų kombinatas, vystoma maisto pramonė. Yra vidurinė mokykla, kultūros namai, ligoninė, cerkvė.
Istorija
Įkurtas 1978 m., statant elektrinę. Tais pačiais metais suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
Kebiškė
Kebiškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Naujo Strūnaičio.
Rimantas Kaukėnas
Karjera
R. Kaukėnas karjerą pradėjo Siton Hallo universitete NCAA lygoje, kurioje praleido ketverius metus. 2000 m. baigęs mokslus krepšininkas grįžo į Europą ir tapo Galil Eliono „Hapoel“ komandos lyderiu. Šioje ekipoje praleidęs vieną sezoną R. Kaukėnas atvyko į Lietuvą ir tapo Vilniaus „Lietuvos ryto“ komandos nariu. Krepšininkas šioje komandoje buvo vienas naudingiausių žaidėjų ir padėjo jai laimėti LKL ir NEBL čempionatus.
2002 m. krepšininkas išvyko į Belgiją ir tapo Ostendės „Telindus“ klubo nariu. Šiam klubui krepšininkas Belgijos lygoje pelnė po 15,5 taško, o ULEB taurėje jo statistika buvo kiek prastesnė – vidutiniškai po 12,9 taško.
2003–2004 m. lietuvis tapo Bonos „Telekom“ nariu ir didžiausiu sezono atradimu. Nors lietuviui buvo numatomas tik pagrindinio atsarginio vaidmuo jis netikėtai tapo komandos lyderiu, o jo taškų vidurkis siekė 18.
Po tokio sėkmingo sezono R. Kaukėnas išvyko į Italiją. Iš pradžių žaidė Kantu „Vertical Vision“ komandoje, kurioje, kaip ir „Telekom“ komandoje, buvo lyderis, o nuo 2005 m. lietuvis jau rungtyniavo Sienos „Montepaschi“ komandoje. 2009 m. liepos 21 d. pasirašė vienerių metų kontraktą su galimybę pratęsti jį dar sezonui su Madrido „Real“ komanda. 2010 m. liepos 28 d. sugrįžo į Sienos klubą ir pasirašė trejų metų sutartį.
2013 m. spalio 24 d. pasirašė vieno mėnesio sutartį su Vitorijos „Laboral Kutxa“ klubu. Nuo 2013 m. lapkričio mėnesio rungtyniauja Emilijos Redžo „Grissin Bon“ klube. 2016 m. liepos pradžioje baigė profesionalo karjerą.
2017 m. sausio 7 d. oficialiai pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Emilijos Redžo „Grissin Bon“ klubu. 2018 m. rugsėjo mėnesį paskelbė baigiantis profesionalo karjerą.
Lekso ežeras
Lekso ežeras, dar vadinamas Lekša, Rebolos ežeru – ežeras Rusijoje, vakarų Karelijos Respublikoje, Vakarų Karelijos aukštumoje (174 m aukštyje). Ilgis iš šiaurės į pietus 27 km, plotis iki 11 km. Kranto linija labai vingiuota, gausu įlankų, užutėkių. Ežere daug salų, iš kurių didžiausia – Kivatsaras (2,47 km²). Metinis vandens lygio svyravimas – 157 cm. Būna užšalęs nuo lapkričio iki gegužės. Į Lekso ežerą suteka keletas upių, o išteka Sula (Lenderkos baseinas).
Skroblas (reikšmės)
Žodis skroblas reiškia:
Viešvilės herbas
Viešvilės herbas – Viešvilės miestelio ir seniūnijos (Jurbarko rajonas) heraldinis atributas.
Skroblas (reikšmės)
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Skroblienė (ištekėjusi moteris) ir Skroblaitė (mergautinė pavardė).
Viešvilės herbas
Aprašas
Sidabriniame lauke raudona fantastinė būtybė su žirgo priekine dalimi plevėsuojančiais karčiais ir žuvies užpakaline, uodega palenkta žemyn.
Skroblas (reikšmės)
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Klaipėdos baldai
Istorija
1954 m. įsteigtas Klaipėdos baldų fabrikas, pradėjęs gaminti pirmuosius baldus. Buvo numatyta gaminti vieno modelio paprastos konstrukcijos drabužių spintas, tačiau be spintų gamybos (91 % produkcijos) fabrikas taip pat tiekė pjautinę medieną, įvairius plataus vartojimo reikmenis (avalynės dėžes, veidrodžių rėmus, tualetinius stalelius, karnizus).
Viešvilės herbas
Simbolika
Svarstant galimus Viešvilės herbo motyvus nekilo abejonių, kad herbo simbolis turėtų būti susijęs su gamta. Viešviliečių bendruomenės atstovai, remdamiesi Viešvilėje atliktos apklausos rezultatais, nusprendė, kad tai turėtų būti gyvūnas. Iš septynių dailininko Rolando Rimkūno Lietuvos heraldikos komisijai pateiktų Viešvilės herbo variantų buvo pasirinkti du: ūdra su žuvimi nasruose ir fantastinė būtybė – žirgo ir žuvies junginys. Po diskusijų nutarta herbe vaizduoti būtent pastarąją, nes ji geriausiai atspindi miestelio istoriją ir dabartį, vietą prie sausumos ir vandens kelių.
Klaipėdos baldai
Istorija
1974 m. baldų fabrikas buvo sujungtas su Rietavo medžio apdirbimo kombinatu į baldų gamybinį susivienijimą „Klaipėda“.
Viešvilės herbas
Istorija
Viešvilės herbo etaloną sukūrė dailininkas Rolandas Rimkūnas. Jį Lietuvos heraldikos komisija aprobavo 2011 m. kovo 17 d., Komisijos posėdžio protokolas Nr. 6K–4 (420). 2011 m. kovo 29 d. herbas patvirtintas Lietuvos Respublikos Prezidentės dekretu Nr. 1K-646.
Klaipėdos baldai
Istorija
1993 m. kovo 3 d. Įmonė buvo privatizuota. Naujai įregistruota bendrovė - AB „Klaipėdos baldai“. Pagrindinis jos akcininkas – UAB "SBA Furniture Group" (72,35%).
Kundročių akmuo
miniatiūra|250px|right|Akmuo slūgso eglyne
Staniūnai
Staniūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, prie kelio, tarp Nevėžio ir Žagienio upių. Seniūnaitijos centras. Iš rytų prieina Staniūnų miškas. Kaimo vardu pavadintas Staniūnų tvenkinys telkšo už 2 km į pietus.
Kundročių akmuo
Kundročių akmuo – masyvus riedulys, valstybės saugomas gamtos paminklas, esantis Pakruojo miškų urėdijos Pakruojo girininkijos (345 kv., 2 skl.) teritorijoje, Kundročių kaime, apie 3 km į pietvakarius nuo Pakruojo.
Riedulys kelio nuorodomis nepažymėtas, pasiekiamas iš kelio pasukus per Kundročių gyvenvietę, dar pavažiavus apie 1 km pietų kryptimi atviru lauku einančiu grunto keliu ir praėjus apie 0,3 km į rytus per dirbamą lauką link miško. Orientyras – priešais akmenį, tik lauke, šalia miško, stovintis nedidelis medžiotojų bokštelis.
Didžioji akmens dalis, akivaizdu, dengiama žemės. Riedulio apimtys: 4,9x4,9x1,5 m.
Objekto paskelbimo saugomu teisės aktas: Lietuvos TSR Valstybinio gamtos apsaugos komiteto 1987 m. kovo 3 d. įsakymas Nr. 22.
Gloguvo kunigaikštystė
Gloguvo kunigaikštystė, Glogau hercogystė  – viena iš Silezijos kunigaikštysčių, valdoma Silezijos Piastų, su sostine Gloguve.
1177 m., valdant Konradui Laibakojui, jauniausiam didžiojo kunigaikščio Vladislavo II Tremtinio sūnui, Gloguvas tapo kunigaikštystės sostine. Konradui mirus tarp 1180–1190 m. žemes paveldėjo jo vyresnysis brolis Boleslavas I Aukštasis, Vroclavo kunigaikštis. Boleslavo I anūkui kunigaikščiui Henrikui II Pamaldžiajam žuvus Legnicos mūšyje, šio sūnūs pasidalijo Vroclavo kunigaikštystę. Konradas I, kuris tėvo žuvimo metu buvo dar vaikas, vėliau irgi pareiškė savo teises, ir 1251 m. jis gavo Gloguvą iš savo brolio Boleslavo II Raguotojo, kuris buvo Legnicos kunigaikštis. Valdant Konrado sūnui Henrikui III kunigaikštystė sumažėjo, nes žemes toliau dalino, buvo sudaromos dar mažesnės kunigaikštystės, tokios kaip Scinavos (Ścinawa) ir Žagano (Żagań) kunigaikštystės 1273 m., o 1312 – Olesnicos (Oleśnica) ir Voluvo (Wołów) kunigaikštystės.
1331 m. mirus Pžemkui II (Przemko II) kunigaikštystė pasidarė Bohemijos karaliaus Jono Liuksemburgiečio ir Šventosios Romos imperijos vasalu. 1368 m. Bohemijos karalius ir Šventosios Romos imperatorius Karolis IV Liuksemburgietis prisijungė pusė Gloguvo kunigaikštystės, o kitą pusę atidavė Žagano kunigaikščiui Henrikui V Geležiniam.
Bohemijos ir Vengrijos karalius Vladislavas II 1491 m. padovanoja Gloguvo valdas savo broliui Jonui Albrechtui, o 1499 m. – Žygimantui Senajam, kurie abu vėliau tapo Lenkijos karaliais. Kai 1526 m. Vladislavo sūnus Liudvikas II Jogailaitis mirė, Bohemijos karūnos žemes kartu su Gloguvu paveldėjo imperatorius Ferdinandas I Habsburgas.
Gloguvas liko dalimi Bohemijos karalystės žemių kaip provincija Silezijoje iki Pirmojo Silezijos karo pabaigos 1742 m., Gloguvo žemės kaip ir didžiuma Silezijos tapo Prūsijos karaliaus Frydricho Didžiojo žemėmis. Lenkija šios žemės tapo tik po Antrojo pasaulinio karo.
Kipro futbolo varžybos 1966–1967 m.
Kipro futbolo varžybos 1966–1967 m.
Dreluvo valsčiaus herbas
150px|right|thumb|Dreluvo valsčiaus herbas Dreluvo valsčiaus herbas  – Dreluvo valsčiaus heraldinis simbolis, kuriame raudonoje užsklandoje ant žalios kalvos vaizduojamas baltas malūnas, iš kurio šonų vaizduojami: lotyniškas, maltos ir unitų kryžiai.
JPEG
thumb|350px|JPG formatui specifiniai iškraipymai (kairėje), atsiradę nustatant itin didelį suspaudimo laipsnį. Parinkus optimalesnį suspaudimo laipsnį, šie iškraipymai būtų iš esmės visiškai nepastebimi (plg. su [[GIF).]] JPG (arba JPEG, ) – fotografinių vaizdų išsaugojimo formatas (ir jų suspaudimo algoritmas).
JPG labai efektyviai suspaudžia fotografinius vaizdus. Nors dalis informacijos esant didesniam suspaudimo laipsniui prarandama, formato ypatybės tokios, jog šie praradimai yra labai sunkiai pastebimi. Prarasta informacija daug labiau matoma įvairiose schemose bei diagramose, kur daug plonų linijų bei vienaspalvių plotų. Vaizdo kokybę galima žymiai padidinti parenkant mažesnį suspaudimo laipsnį, bet tuomet didėja failo apimtis. Todėl schemoms bei diagramoms paprastai naudojami kiti formatai (GIF ir PNG). Nuotraukoms tinka ir PNG, tačiau šiuo formatu sukuriami nuotraukų failai būna gerokai didesni.
JPG glaudinimo metodai
Išskiriami keturi dvimačių vaizdų glaudinimo metodai:
JPEG formato patentai
2002 metais Forgent Networks bandė ginčytis, jog vienas Amerikoje registruotų jų patentų (4,698,672) naudojamas išsaugant vaizdus JPEG formatu. Formatus pasiūlęs JPEG komitetas šias pretenzijas išnagrinėjo ir laikosi nuomonės, jog minėtas patentas jų algoritme nenaudojamas. Dėl šio patento su Forgent Networks bylinėjosi ir Microsoft. 2005 m. liepos mėnesį galutinis teismo sprendimas vis dar nebuvo žinomas. Nepaisant to, Forgent Networks pavyko surinkti apie $90 milijonų dolerių už apie 30 kompanijų oficialiai suteiktus leidimus naudoti šį patentą. 2006 metais šio patento galiojimo laikas baigiasi.
Vienas aiškiai deklaruojamų tiesioginių JPEG formato autorių (Joint Photographic Experts Group) tikslų yra sukurti formatą, už kurio naudojimą nereikėtų mokėti jokių licencijos mokesčių.
Ilžikis
left|120px
Ilžikis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 9,5 km į pietvakarius nuo Zarasų, Gražutės miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,67 km, plotis – iki 0,3 km. Altitudė 150,6 m. Krantai aukšti, tik rytinis krantas žemas – išteka upeliukas link Samavo ežero (Šventosios baseinas). Krantai ištisai apaugę medžiais. Rytinėje pakrantėje yra įrengta poilsiavietė.
Skučas
Skučas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Skučienė (ištekėjusi moteris) ir Skučaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Simno rajonas
Simno rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietvakariuose, į vakarus nuo Alytaus. Centras – Simnas.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš Alytaus apskrities 16 apylinkių, Kalvarijos apskrities 7 apylinkių ir Marijampolės apskrities 6 apylinkių. Iki 1953 m. įėjo į Kauno sritį. 1955, 1956 ir 1958 m. šiek tiek keitėsi rajono ribos. 1959 m. sausio 23 d. rajonas panaikintas, jo teritorija perduota:
Krakeniškiai
Krakeniškiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Pagėgių, į pietus nuo Malūnkalnio upelio. Būta Krakeniškių dvaro (likę vilos griuvėsiai).
Simno rajonas
Istorija
Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Kelias į komunizmą“.
Lietuvos futbolo varžybos 1990 m.
Lietuvos futbolo varžybos 1990 m.
Tai buvo pirmasis čempionatas po Nepriklausomybės atgavimo. Jis vyko 4 lygose: Aukščiausiojoje, I, II ir III. Be to, kovoje dėl čempionato apdovanojimų žaidė ir geriausi Baltijos lygoje pasirodę Lietuvos klubai.
Lemiamos varžybos
Dėl medalių kovojo 4 geriausios Aukščiausiosios lygos komandos ir 4 geriausiai Baltijos lygoje pasirodžiusios Lietuvos komandos.
Baltijos lyga
ASK Fosforiit Tallinn pasitraukė iš turnyro po 14 turų.
Aukštaitijos zona
Finalinė grupė:
Kitos vietos:
Vilniaus zona
Kitos vietos:
Woolf Wess
Vulfas Vesas (1861 m. Ukmergėje, Rusijos imperija – 1946 m. gegužės 23 d. Londone, Jungtinė Karalystė) – Lietuvos žydų kilmės Jungtinės Karalystės anarchistas, profsąjungų organizatorius, redaktorius.
Biografija
Gimė 1861 m. Ukmergėje kepėjo šeimoje. Dvylikos metų pradėjo dirbti batsiuviu, vėliau dirbo mašinistu gamykloje Daugpilyje. 1881 m. emigravo į Angliją norėdamas išvengti tarnybos Rusijos imperijos kariuomenėje. Atvykęs į Londoną įstojo į socialistų organizaciją, buvo vienas iš tarptautinio dirbančiųjų edukacijos klubo įkūrėjų. Aktyviai dalyvavo profsąjungų veikloje, buvo vienas iš svarbiausių Anglijos žydų profsąjungų veikėjų. Buvo 1889 m. rugpjūčio 27 d. - spalio 2 d. Rytų Londone vykusio siuvėjų streiko komiteto sekretorius. 1890 m. tapo tarptautinės siuvėjų, mašinistų, laikraščių spaudėjų profsąjungos sekretoriumi. 1891 m. tapo anarchistinio laikraščio Freedom Press vadovu. 1904 m. pradėjo dirbti buhalteriu tabako gamykloje. Ispanijos pilietinio karo metu kartu su Ema Goldman įvairiu visuomeniniu darbu prisidėjo prie respublikos rėmėjų. Mirė 1946 m. gegužės 23 d. Londone.
Niukas
Niukas  – ežeras Rusijoje, Karelijos Respublikos centrinėje dalyje, Vakarų Karelijos aukštumos šiaurėje (134 m aukštyje). Kranto linija labai vingiuota. Krantai statūs, akmeningi. Gausu salų, didžiausios: Toraisaris (1,13 km²), Vezansaris, Kurčunsaris, Papinsaris, Keurunsaris, Cherensaris. Metinė vandens lygio svyravimo amplitudė – 70 m. Nuo spalio pabaigos iki balandžio pabaigos ežerą dengia ledas.
Į Niuką įteka Nogujoskis, išteka Čirka Kemės intakai Rastasas ir Chiamė. Prie ežero yra Pizmagubos gyvenvietė.
Stankiškiai
Stankiškiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Kintų, derlingoje lygumoje tarp Kuršių marių ir Minijos. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias, jungiantis vieškelius ir. Verčiamasi daugiausia pienine gyvulininkyste.
Kedėbliškiai
Kedėbliškiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Plokščių.
Baranuvas (Losicės apskritis)
Baranuvas – kaimas Lenkijos rytuose, Plateruvo valsčiuje, Losicės apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Gelsvoji meškutė
Taškuotoji meškutė (Spilosoma lubricipeda) – meškučių (Arctiidae) šeimos drugys. Skraido gegužės – liepos mėn. pamiškėse, pievose, ganyklose, daržuose, soduose. Vikšras geslvai rudas, apaugęs rudais šereliais, su tamsia nugarine juosta ir baltomis šoninėmis linijomis. Minta dilgėlių, gervuogių, gysločių, kiaulpienių ir kt. augalų lapais. Lietuvoje dažna rūšis.
thumb|left|210px|Vikšras thumb|left|210px|Taškuotoji meškutė
Košelė
Košelė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Orlios valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietus nuo Bielsko ir apie 48 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Miškastepė
thumb|260px|Miškastepės kraštovaizdis 1878 m. [[Ivanas Šiškinas|Ivano Šiškino paveiksle „Rugiai“]]