cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vepsų kalba
Prieveiksmis
Beveik visi vepsų kalbos prieveiksmiai, kaip ir polinksniai, susidarė iš įvairių daiktavardžio linksnių formų. Todėl dauguma prieveiksmių gali nesiskirti nuo polinksnių (prielinksnių). Dauguma prieveiksmių pasižymi linksnių priesagomis, o kartais – net jau išnykusių linksnių. Pavyzdžiai: prieveiksmis rindal 'šalia, prie' yra sustingęs adesyvo linksnyje; ühtes 'kartu' – inesyvo; ülähäks 'aukštyn' – transliatyvo; vastha 'priešais' – iliatyvo; kaiktäna 'visur' – senojo liatyvo (judėjimo reikšmės) linksnyje. Prieveiksmiai ir prieveiksminės konstrukcijos paprastai sakinyje eina po su jais susijusio veiksmažodžio: Eci tarkošti, aigoin löudad! 'Ieškok kruopščiai, gal surasi!', kur eci – veiksmažodžio 'ieškoti' liepiamoji nuosaka, o tarkošti – prieveiksmis 'kruopščiai'. Laiko prieveiksmiai gali eiti prieš veiksmažodį: Ala voika, sinun mam pigai tuleb 'Neverk, tavo mama greitai pareis', kur pigai – prieveiksmis 'greitai', o tuleb – veiksmažodžio 'pareiti, ateiti' esamojo-būsimojo laiko vns. III asmuo.
Vepsų kalboje prieveiksmiai gali reikški ne visą kokybę (jie kilę iš ne visos kokybės būdvardžių): aigahk 'ankstokas' – aigahko 'ankstokai'.
Dažnai netiesioginis prieveiksmio rodiklis yra priesaga -i: čomašti, nelläšti, alahali, erasti ir pan.
Sintaksė
Vepsų kalbos sintaksė mažai skiriasi nuo kitų Baltijos finų kalbų sintaksės, nors joje išlaikyta ne viena archajiška ypatybė. Drauge rašytinėje vepsų kalboje daugybė sintaksės konstrukcijų yra atitinkamų rusiškų konstrukcijų vertiniai, šis reiškinys nuodugniai nagrinėjamas M. Kuznecovo knygoje „Rusiški vepsų kalbos sintaksės bruožai“.
Konstatuojamasis sakinys
Vepsų kalboje, kaip ir kitose Baltijos finų kalbose, centrinė sakinio dalis yra tarinys, todėl jis turi būti visada, o veiksnys neretai praleidžiamas: Olen kirjutai 'Esu rašytojas' vietoj Minä olen kirjutai 'Aš esu rašytojas'.
Vartojant liepiamosios nuosakos neigiamąją (draudžiamąją) formą asmeniniai įvardžiai turi būti tarp draudžiamojo ir pagrindinio veiksmažodžių: Algha hän tule 'Tegul jis/ji neateina'.
Klausiamasis sakinys
Jei klausimas pateikiamas su klausiamąja dalelyte 'ar' (-ik), tai į priekį iškeliamas prasminis veiksmažodis: ''Mäned-ik sinä laukha? Ar tu eisi į parduotuvę?', Ed-ik mäne laukha? 'Ar''' tu neisi į parduotuvę?'.
Žodžių daryba
Vepsų kalbos daiktavardžiai išvedami su priesagomis arba sudaromi žodžių sudūrimo būdu.
Dauguma daiktavardžių sudaryti su kokia nors darybos priesaga, pavyzdžiui: kodiine (< kodi), čomuz (< čoma), koivišt (< koiv), kädut (< käzi), kolkotez (< kolkotada) ir t. t.
Vepsų kalboje labai daug dūrinių – daug daugiau negu rusų ar lietuvių kalbose. Paprastai tada, kai lietuvių kalboje būtų vartojami daiktavardiniai būdvardžiai arba kilmininkas, vepsų kalboje vartojamas dūrinys: jogi 'upė' + rand 'krantas' = jogirand 'upės krantas' ir t. t.
Vepsų kalboje yra dvi deminutyvinės (mažybinės-malonybinės) priesagos:
Vepsų kalboje yra dvi kuopinės priesagos:
Priesaga -nd, sudarant daiktavardžius iš daiktavardžių, taip pat gali reikšti žmonių pavadinimus (konkretina reikšmę), pavyzdžiui, ižand 'šeimininkas, ponas' < iža 'patinas', emänd 'šeimininkė, ponia' < emä 'patelė'; sudaryti daiktavardžiai – vienkamieniai su balsiniu kamienu, besibaigiančiu -а: ižanda- (ižand).
Vartojama viena kokybės pavadinimą reiškianti priesaga:
Kartais šnekamojoje kalboje tokių žodžių galinis z gali minkštėti. Sankt Peterburgo Vepsų draugijos Terminų ir ortografijos grupė nusprendė šio minkštėjimo rašte nežymėti. Minkštinimo (palatalizacijos) niekada nepatiria daiktavardžiai, sudaryti iš priesaga -ine besibaigiančių būdvardžių (naujadarai): aktivižuz, posessivižuz ir kt.
Veiksmo pavadinimus reiškiančios priesagos gali būti suskirstytos į 5 grupes:
Vepsų kalboje yra viena veiksmo įrankius reiškianti priesaga:
Dvi priesagos išreiškia savybę, su jomis sudaromi būdvardžiai: -(a/e)v ir -kaz, pavyzdžiui, maht 'mokėjimas' – mahtav 'sumanus', vägi 'jėga' – vägev 'stiprus', mel'  'protas' – melekaz 'protingas'. Kartais su priesaga -kaz būdvardžiai sudaromi iš daugiskaitos kamieno, turinčio daugiskaitos rodiklį -i-: kärpiškoikaz 'raukšlėtas' iš kärpišk 'raukšlė'.
Yra viena nebuvimą, neturėjimą reiškianti priesaga -toi: mel'  'protas' – meletoi 'beprotiškas', arv 'kaina' – arvotoi 'mažavertis, nevertas', tundištada 'sužinoti' – tundmatoi 'nežinomas'. Taip pat vartojamos trys priesagos, su kuriomis sudaromi ne visą kokybę reiškiantys būdvardžiai: -hk, -tab ir -laz, pavyzdžiui, kuiv 'sausas' – kuivahk 'sausokas', pit’k 'ilgas' – pit’kätab 'ilgokas', karged 'kartus' – karktalaz 'kartokas'. Dažniausiai vartojami ne visos kokybės būdvardžiai su priesaga -hk. Ne visos kokybės būdvardžiai taip pat sudaromi su kilmininku ir polinksniu pol’he: pit’kän pol’he 'ilgokas' ir t. t.
Vepsų kalboje taip pat vartojamos „kompleksinės“, t. y. sudurtinės, priesagos, sudarytos iš dviejų dalių, pavyzdžiui, su priesaga -ine/-iže, kuri atlieka pagrindinį vaidmenį sudarant būdvardžius, o antroji dalis suteikia apibrėžiamąją reikšmę; sudurtinės priesagos -sine ir -hine sudaro būdvardžius, reiškiančius kilmę iš kokios nors vietovės arba susidarymą iš kokios nors medžiagos: külähine 'kaimiškas, kaimo' – iš külä 'kaimas', kivesine 'akmeninis' – iš kivi 'akmuo'. Priesagos gali būti pakeistos dūriniais: savesine pada 'molinis puodas' – savipada (pažodžiui – 'moliapuodis'). Su -line tipo priesagomis sudaromi laiko reikšmę turintys būdvardžiai: eht 'vakaras' – ehtaline 'vakarinis'.
Veldiniai
Vepsų kalbos žodyno daugumą sudaro veldiniai (žodžiai, paveldėti iš Uralo, finougrų, Baltijos finų kalbų bendrystės laikotarpių; savo ruožtu kai kurie šių epochų žodžiai pasiskolinti iš kitų kalbų, daugiausia indoeuropiečių). Finougrų prokalbės laikotarpiui priklauso dauguma kūno dalių pavadinimų (kel’ 'liežuvis', käzi 'ranka', pä 'galva', sil’m 'akis', veri 'kraujas'), veiksmažodžiai (eläda 'gyventi', kol’da 'mirti', olda 'būti', kulda 'girdėti', nähta 'matyti', leta 'skristi', joda 'gerti', söda 'valgyti', antta 'duoti'), įvardžiai (minä 'aš', sinä 'tu', hän 'jis, ji', ken 'kas (su gyva)', mi 'kas (su negyva)'), būdvardžiai (must 'juodas', oiged 'dešinys, teisingas', nor’ 'jaunas', vanh 'senas', uz’ 'naujas'), skaitvardžiai (üks’ 'vienas', kaks’ 'du', koume 'trys', nell’ 'keturi', viž 'penki', kuz’ 'šeši', kümne 'dešimt'), gyvūnų ir augalų pavadinimai (bol 'bruknė', murikaine 'tekšė', pedai 'pušis', sen’ 'grybas', kala 'žuvis', lind 'paukštis', sorz 'antis', juucen 'gulbė', il’bez 'lūšis', reboi 'lapė' (iš indoiranėnų k., plg. ), orou 'voverė'), gamtos reiškiniai (järv 'ežeras' (iš baltų k., plg. 'klampynė'), so 'pelkė', lumi 'sniegas', pil’v 'debesis', vihm 'lietus', kor’b 'giria').
Finougrų prokalbės laikotarpiui taip pat priklauso daugybė žodžių, susijusių su materialine ir dvasine kultūra – tai statinių ir buities terminai (kodi 'namas' (klajojantis (neaiškios kilmės) žodis, žinomas įvairioms Eurazijos kalboms), paja 'kalvė', uks’ 'durys' (iš baltų k., plg ), pada 'puodas' (tikriausiai indoeuropiečių kilmės žodis, plg. ) ), aprangos pavadinimai (soba 'apranga', vö 'juosta', hattar 'autas'), metalai (hobed 'sidabras' (perdirbinys iš germanų prokalbės *samftijaz), vas’k 'varis' (tikriausiai indoeuropiečių kilmės žodis, plg. tocharų prokalbės *wi̯äsā < 'auksas') ), amatų terminologija (kezrata 'verpti', kudoda 'austi, megzti' (indoeuropiečių kilmės, plg. 'pinti'), püuväz 'linai', käbu 'adata tinklams megzti', sep 'kalvis'), transportas ir su juo susijusios sąvokos (suks’ 'slidė', veneh 'valtis', lad 'slidžių vėžės', te 'kelias'), medžioklės, žvejybos ir žemdirbystės terminai (ampta 'šauti', parata 'statyti žabangas', jouhta 'malti', küntta 'arti', nagriž 'ropė' (junginys -gr- < -kr- rodo, kad žodis tikriausiai yra skolinys), nižu 'kvietys', lehm 'karvė', siga 'kiaulė'), laiko sąvokos (aig 'laikas', eht 'vakaras', ö 'naktis', keväz’ 'pavasaris', sügüz 'ruduo', tal’v 'žiema', voz 'metai', ku 'mėnuo'), žodžiai, susiję su saikais ir prekyba (lukt’a 'skaičiuoti', maksta 'mokėti', möda 'parduoti', ostta 'pirkti', kahmal 'žiupsnelis', süli 'sieksnis'), giminystės ryšių pavadinimai (kanz 'šeima' (iš germanų prokalbės *hansō 'minia'), ak 'žmona, moteris' (klajojantis (neaiškios kilmės) žodis, žinomas taip pat ir kai kurioms indoeuropiečių, čiuvašų kalboms), anup’ 'uošvienė, anyta', küdu 'dieveris', nado 'moša (vyro sesuo)'), su religija ir mitologija susijusios sąvokos (jumal 'Dievas' (tikriausiai indoeuropiečių kilmės, plg. indoeiranėnų *dyūman- 'švytintis, dieviškas'), noid 'burtininkas', loičta (piet.) 'melstis').
Skoliniai
Baltijos finų prokalbėje būta nemaža baltiškų, germaniškų ir slaviškų skolinių. Dauguma šių žodžių išlaikyta vepsų kalboje.
Baltizmams priklauso ahtaz 'ankštas', aiž 'iena', bapshaine 'vapsva', bir’b 'dervasiūlis', el’geta 'suprasti', hambaz 'dantis', hahn 'žąsis', hein 'šienas', herneh 'žirnis', hiim 'artimieji, giminaitis', härg 'jautis', karzin 'pogrindis, rūsys', kindaz 'įnaras', kirvez 'kirvis', meri 'jūra, marios', murzei 'jaunamartė, žmona', n’aba 'bamba', paimen 'piemuo', resk 'prėskas', riiže 'rietas', sebr 'bendras darbas', siibäz 'stulpas', taba 'prigimtis, būdas', tagl 'kempė', tuha 'tūkstantis', taivaz 'dangus', vago 'vaga', vaha 'vaškas', vill 'vilna', ägez 'akėčios'.
Iš Baltijos finų prokalbės paveldėti germanizmai: aganod 'atsijos', arb 'būrimas', habuk 'vanagas', hibj 'kūnas, oda', hob 'veltinys', hodr 'makštis', humal 'apynys', jo 'jau', kagr 'aviža', kana 'višta', kell 'varpas', kerita 'kirpti', kihl 'užstatas', kiijaz 'iešmas', kurk 'gerklė', kuud 'auksas', lambaz 'avis', liib 'duona', murgin 'pusryčiai', negl 'adata', not 'tinklas', paid 'marškiniai', pino 'rietuvė', pougiž 'dumplės', püud 'laukas', raiže 'vėžė', rand 'krantas', rehtil 'keptuvė', roste 'rūdys', roud 'geležis', rugiž 'rugys', sadul 'balnas', sat 'kaugė', segl 'sietas', sim 'valas', tar’biž 'reikia', tin 'alavas', voud 'valia, valdžia'.
Naujesnį slavizmų sluoksnį sudaro skoliniai iš rusų kalbos (tiek iš bendrinės, tiek iš tarmių): bajar’ 'bajoras', balafon 'apsiaustas', bohat 'turtingas', buč 'statinė', goll' 'vargingas', läžuda 'sirgti', kazak 'samdinys', mam 'mama', mokita 'kankinti', rassal 'sūrymas', roža 'veidas', tat 'tėtis', udat’ 'sumanumas, sėkmė', zamk 'spyna', žir 'aũkštas', ärmäk 'rudinė'.
Esama šiek tiek skolinių iš samių kalbų: ližm 'dumblinas', čapta 'pjauti', čoga 'kertė (pastato viduje)'.
Nuorodos
„Yesterday“ (vep. „Čoma eht“ – „Gražus vakaras“)
Donis
Donis – Lietuvos ambientinės muzikos projektas, sukurtas instrumentalisto Donato Bielkausko. Donis muzikoje daug folklorinės, eksperimentinės muzikos elementų. Pavadinimas prūsiškai reiškia „duoklė“.
Dauguma kūrinių remiasi baltiškuoju folkloru, mitologija, tačiau albume Alexandreia vyrauja senovės Graikijos tematika. „Donis“ naudoja autentiškus ir modifikuotus lietuvių liaudies ir elektroninius instrumentus. Ypatingas dėmesys kūryboje skiriamas autentiškam folklorui, kurį menininkas jungia su modernios muzikos skambesiu ir baltiškais akcentais.
Projekto „Donis“ užuomazgos – pirmasis Donato Bielkausko ir Dariaus Gerulaičio projektas „Wejdas“. Donatas Bielkauskas taip pat dalyvavo muzikiniuose projektuose „Eirimė“, „Notanga“, „Ha Lela“, „Esatis“. Labiau eksperimentinė Donato Bielkausko muzika atskleidžiama projekte „d. n. s.“ Be to, su romuvių grupe „Kūlgrinda“ Donis įrašė advento dainų rinktinę Sotvaras.
Diskografija
Taip pat:
Meklenburgas
Meklenburgas (, vokiečių žemaičių tarmė: Mekelnborg) – Šiaurės Vokietijos regionas, vakarinė ir didesnioji Vokietijos federalinės žemės (Meklenburgas-Priešakinė Pomeranija) dalis. Didžiausi miestai – Rostokas, Šverinas, Noibrandenburgas ir Vismaras.
Teritorija – 15 721 km²; 1939 m. gegužės mėn. gyveno 910 826 gyv.
Etimologija
thumb|200px|left|7 dalių herbas simbolizuoja 7 teritorijas (Meklenburgo hercogystė, dvi – Šverino ir Ratceburgo – kunigaikštystės (buvusios vyskupijos), Šverino grafystė bei Rostoko, Verlės ir Stargardo „sinjorijos“, ) thumb|left|Valstybės Meklenburge 1815–1934 m. Senąja saksų kalba mikil reikšė „didelis“, X–XI a. naudotas žodis Mikilinborg („didelė pilis“; turėta omenyje Meklenburgo pilis. Viduramžiais vidurio vokiečių žemaičių naudota Mekelenborch, vėliau – Meklenburg.
Lesotas
Lesoto Karalystė (Lesotas) – valstybė Pietų Afrikoje, iš visų pusių apsupta Pietų Afrikos Respublikos. Valstybės pavadinimas verčiamas kaip „šalis, kurioje kalbama sesoto kalba“. Lesotas, kaip buvusi Jungtinės Karalystės kolonija, priklauso Tautų Sandraugai.
Austrija 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
Austrijos sportininkai dalyvavo 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Vankuveryje, Kanada.
Lesotas
Istorija
Lesoto valstybingumo istorija prasidėjo XIX a. pradžioje, kai karalius Mošoešoe I konsolidavo basoto tautos gyvenamas teritorijas, apėmusias taip pat ir dalį dabartinės Pietų Afrikos Respublikos. Ši konsolidacija vyko į pietus gyvenusių bantų genčių - zulų, chosų ir kitų - ekspansijos akivaizdoje. Ši ekspansija buvo įvardijama kaip mfekanė ir skatino vienytis.
Austrija 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
20px Kalnų slidinėjimas
Stefanie Köhle, Mario Matt ir Hannes Reichelt pasitraukė iš rinktinės iki atidarymo ceremonijos.
Lesotas
Istorija
Mfekanės metu basoto valstybė buvo nusiaubta, o XIX a. viduryje basotai ėmė kariauti su nauju priešu - būrais, kurie masiškai kolonizavo kraštą. Pastarųjų ekspansijos metu basoto valstybė neteko didesniosios dalies teritorijos (dabar ji sudaro Pietų Afrikos Fristeito valstiją), kur įsikūrė Laisvoji Oranžijos Valstybė, išlaikydama tik teritoriją kalnuose. 1868 m. basoto karalius paprašė Britų Imperijos pagalbos, dėl ko valstybė tapo britų protektoratu.
Austrija 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse
20px Šuoliai su slidėmis
Visi šalies sportininkai normalaus kalno varžybose gavo automatinius kvalifikacinius kelialapius. Antrąją žaidynių dieną Gregor Schlierenzauer laimėjo bronzos medalį. A – sportininkai automatiškai pateko į finalą ir kvalifikacinėse varžybose nebuvo vertinami komisijos.
Lesotas
Istorija
Po nesėkmingo britų mėginimo aneksuoti kraštą prijungiant prie Kapo kolonijos, basoto išsaugojo nepriklausomybę. 1886 m. jų valstybė tapo atskira kolonija - Basutolandu. Netgi tada, kai šią koloniją apsupo kitos britų kolonijos, kurios 1910 m. sujungtos į Pietų Afrikos Sąjungą, Basutolandas atsisakė prisijungti. Tai garantavo Lesotui labai neįprastą padėtį iki pat šių dienų. Lesotas nepriklausomybę nuo Didžiosios Britanijos išsikovojo 1966 m. spalio 4 d. kaip karalystė, mat buvo išsaugojęs senąją karalių dinastiją. Iki 1986 m. šalyje įvyko daug politinių krizių, konfliktų su Pietų Afrika, kas sukėlė karinį perversmą. 1992 m. Lesoto karalius neteko valdžios, tapdamas tik valstybės simboliu.
Politinė sistema
Lesote vyrauja konstitucinė monarchija. Dabartinis karalius - Letsie III. Karaliaus valdžia šiuo metu yra daugiau simbolinė, jis beveik nedalyvauja politiniame gyvenime. Šalies Vyriausybės vadovas yra ministras pirmininkas Tom Thabane, kuris turi didžiausias politines galias Lesote.
Lesoto Demokratijos Kongreso partija Nacionalinėje Lesoto asamblėjoje (žemesniajame parlamento lygyje) turi daugumą su 62 nariais. Visų Basutų konvencijos partija, kurią sudarė buvęs užsienio reikalų ministras Tom Tabane, yra didžiausia opozicijos partija. Visoje 120 vietų Asamblėjoje yra net 12 partijų nariai. Visų narių kadencija trunka 5 metus.
Aukštesnis parlamento lygmuo yra Lesoto Senatas, kurį sudaro 22 vietos, o prie jų dar 11 karaliaus paskirtų ministro pirmininko patarėjų.
Administracinis suskirstymas
thumb|right|Lesoto provincijos
Geografija
thumb|left|250px|Lesoto palydovinė nuotrauka
Lesotas yra kalnuota šalis Afrikos pietuose. Čia stūkso Drakeno kalnai. Šalį iš visų pusių supa PAR, pagrindinė kalba – sesoto.
Lesoto reljefas labai kalnuotas, todėl šalis kartais vadinama „karalyste danguje“, kadangi visa šalies teritorija yra aukščiau 1400 metrų virš jūros lygio. Aukščiausias taškas yra Thabana Ntlenyana (3482 m).
Klimatas
Dėl savo aukščio, Lesoto klimatas yra vėsesnis, negu kitų šalių toje pačioje platumoje. Žemumų dalyje temperatūra vasarą dažnai siekia 30 °C. Lietaus sezonas prasideda spalį ir tęsiasi iki balandžio mėn.
Žiema Lesote tęsiasi nuo birželio iki rugpjūčio, temperatūrai nukrentant iki 0 °C. Sniegas kalnuose iškrenta tarp gegužės ir rugsėjo; kalnų viršūnėse snigti gali ištisus metus. Šalčiausios žiemos žemumose būna -7 °C, o aukštumose 18 °C.
Ekonomika
right|thumb|10 maloti Lesotas yra viena iš skurdžiausių pasaulio šalių. Šalis yra smarkiai priklausoma nuo kitų Afrikos šalių darbo jėgos, kuri daugiausia dirba kasyklose, iš viso kasyklose dirba 60 000 žmonių. Lesotas pradėjo eksploatuoti savo upes pardavinėdamas jų vandenį. Tik viena dešimtoji Lesoto žemių yra naudojama žemdirbystei. Beveik 50 % gyventojų pagrindinės pajamos yra derliaus auginimas ir gyvulininkystė. Daug pagrindinių produktų turi būti importuoti iš Pietų Afrikos, kuri yra pagrindinis šalies mainų partneris.
Avys auginamos dėl vilnos, taip pat auginami galvijai, bei Angoros ožkos. Šalis turi lengvosios pramonės, tokios kaip maisto produktai, bei alkoholiniai gėrimai, tekstilė, drabužiai. Turizmas yra svarbus šaliai. Turistai atvyksta į nacionalinius parkus, kurie yra netoli Drakeno kalnų. Žmonės neturtingi, manoma, kad 49 proc. gyvena žemiau skurdo ribos.
Lesotas yra Pietų Afrikos Muitinių sąjungos (SACU) narys, šioje sąjungoje panaikinti prekių tarifai tarp jos narių: Botsvanos, Namibijos, PAR, Svazilando ir Lesoto. Lesotas gavo ekonominę pagalbą iš JAV, Pasaulio banko, Airijos, Jungtinės Karalystės, Europos Sąjungos, ir Vokietijos.
Oficiali Lesoto valiuta yra loti (daugiskaita: maloti), tačiau taip pat naudojamas PAR randas. Lesotas, Svazilandas, Namibija, ir Pietų Afrika yra Bendros valiutos zonos narės, todėl visose šiose šalyse galioja PAR randas. Šiuo metu 1 Lesoto loti atitinka lygiai vieną 1 PAR randą
Lesoto aukštumų vandens projektas (LHWP)
LHWP projektas yra sukurtas 1986 m, kad sukauptų ir tiektų vandenį iš Oranžinės upės į Pietų Afrikos Laisvąją valstiją ir Johanesburgą, kuriame yra didelė Pietų Afrikos pramonės, gyventojų, ir žemės ūkio koncentracija.
Projektas, taip pat padarė Lesotą beveik visiškai nepriklausomą elektros srityje, o pelnas iš vandens ir elektros tiekimo PAR siekia $24 milijonus kasmet. Projektą finansavo Pasaulio bankas, Afrikos Išsivystymo Bankas, Europos Investicinis bankas, ir daug kitų dvišalių partnerių.
Demografija
thumb|right|Jaunas [[basotai|basotas]] Pasak 2009 m. apskaičiavimų, šalyje gyvena 2 130 819 žmonių. 25 % gyventojų gyvena miestuose, kita dalis - kaimo vietovėse. Žmonių tankumas šalies kalvotose vietose yra žymiai mažesnis nei vakarų lygumose. Pagrindinė šalies gyventojų dalis (60,2%) yra tarp 15 ir 64 m. amžiaus. Keturiolikmečiai ir jaunesni žmonės sudaro 34,8% populiacijos.
Pagrindinė tauta gyvenanti Lesote yra basotai, kurie sudaro net 99,7% visų gyventojų. Basotai kalba sesoto kalba, kuri yra vyraujanti visoje šalyje ir yra pirmoji šalies oficiali kalba. Kita oficiali kalba yra anglų.
2003 m. duomenimis, beveik 85 % vyresnių nei 15 m. šalies gyventojų laikomi raštingais. Pagal tai Lesotas yra viena raštingiausių Afrikos šalių. Priešingai nei daugelyje valstybių, Lesote moterų raštingumas (94,5%) yra didesnis nei vyrų (74,5%). Nors mokslas Lesote nėra privalomas, valstybė vis plačiau vykdo nemokamo pradinio išsilavinimo programą.
Religija
Apie 90 % gyventojų yra krikščionys. Iš jų, daugiausiai yra Romos katalikų (45 % visos populiacijos) ir evangelikų (26 %). Anglikonai ir kiti krikščionys sudaro 19 % visų šalies gyventojų. Likę 10 % tenka musulmonams, hinduistams, budistams, bahajams ir vietinių, tradicinių religijų atstovams. Lesotas neturi jokios valstybinės religijos ir nėra jokių požymių, kad valdžia būtų kuriai nors religijai palankesnė negu kitoms. Religinės grupės Lesote paprastai nėra remiamos iš valstybės lėšų. Religinė diskriminacija tarp žmonių šalyje nėra paplitusi.
ŽIV/AIDS
Lesote yra smarkiai paplitusi ŽIV/AIDS. Pagal neseniai atliktus skaičiavimus, net 23,2 % gyventojų serga šiomis ligomis - tai yra vienas aukščiausių rodiklių pasaulyje.
Lesoto statistikos departamento duomenimis 2001 m. vidutinė vyrų gyvenimo trukmė buvo 48 metų, o moterų 56 metai. Dabartiniais duomenimis vidutinė gyvenimo trukmė 37 metai. Pagal CŽV faktų knygą vyrų gyvenimo trukmė - 41.18, o moterų 39.54. Dėl šios priežasties daugybė vaikų gyvena be tėvų.
Iš pradžių vyriausybė neskubėjo pripažinti krizės masto, o jos pastangos kovoti su ligos plitimu buvo bevaisės. Tačiau 1999 m. ji pradėjo įgyvendinti ŽIV/AIDS strateginį planą, kuriuo skatinamas mokslo lygis, medicinos paslaugos ir socialinė parama. 2003 m. vyriausybė sustiprino programą, todėl padaugėjo pagalbos iš privataus sektoriaus.
Henoch Leibowitz
Henochas Leibovičius (1918 m. Šalčininkuose, Vokietijos imperija – 2008 m. balandžio 15 d. Niujorke, JAV) – rabinas, mokytojas.
Lesotas
ŽIV/AIDS
2005 metais pradėta įgyvendinti programa, pagal kurią buvo platinami antiretrovirusiniai medicininiai preparatai. Tačiau šiai programai trūksta lėšų ir joje dalyvauja palyginti nedaug žmonių.
Henoch Leibowitz
Biografija
Gimė 1918 m. Šalčininkuose, rabino Dovid Leibowitz šeimoje. 1926 m. kartu su tėvais išvyko į JAV. Jo tėvas 1933 m. įkūrė Yeshivas Rabbeinu Yisrael Meir HaKohen ješivą, tačiau jam mirus 1941 m. ješivos valdytoju tapo H. Leibovičius. Jis visą gyvenime dirbo šioje ješivoje, jo pastangomis ješiva įsitvirtino žydų ortodoksų bendrijoje ir išsiplėtė į kitus JAV, Kanados ir Izraelio miestus.
Lesotas
ŽIV/AIDS
Vyriausybė taip pat pradėjo programą, pavadintą „Žinok savo statusą”, pagal kurią kiekvienas šalies gyventojas, jei nori, gali būti patikrintas, ar dėl ŽIV. Programa yra finansuojama Klintono fondo ir buvo pradėta įgyvendinti 2006 metų birželį. Bilas Klintonas ir Microsoft pirmininkas Bilas Geitsas lankėsi Lesote 2006 metų liepos mėnesį, norėdami įvertinti šalies pastangas kovoje prieš AIDS.
Tarptautiniai santykiai
Dėl Lesoto geografinės padėties, šalis politiškai ir ekonomiškai, smarkiai priklausoma nuo PAR.
Lesotas yra regioninių ekonominių organizacijų, Pietų Afrikos Išvystymo bendruomenės (SADC),, Pietų Afrikos muitinių sąjungos (SACU), Jungtinių Tautų (UN), Afrikos sąjungos ir Tautų Sandraugos narys.
Lesotas palaiko glaudžius santykius su Airija, taip pat aktyviai bendradarbiauja su Jungtine Karalyste (Ypač Velsu), Vokietija, JAV ir kitomis vakarų šalimis.
1990 m. Lesotas nutraukė ryšius su Kinija ir atstatė su Taivanu. Tačiau vėliau santykiai su Kinija buvo atkurti.
Lesotas pripažįsta Palestinos valstybę.
Praeityje Lesotas buvo aktyvus apartheido priešininkas ir priglaudė daug PAR pabėgėlių.
Kultūra
thumb|right|200px|Berniukas apsigaubęs [[Basotai|basotų kilimu]] Išliko piešinių uolose, kuriuos manoma sukūrė bušmėnai.
Vietiniai Lesoto muzikos instrumentai yra lekolulo - fleita, naudojama šalies berniukų, setolo-tolo - pučiamasis instrumentas, naudojama vyrų, ir tomo - instrumentas, kuriuo groja šalies moterys.
Tradicinis Lesoto namų stilius yra rondavelė.
Liaudies dailėje paplitusi medžio drožyba. Namų apyvokos daiktai puošiami drožinėtais ornamentais. Drožiamos primityvios medinės statulėlės, daromi keramikos dirbiniai, biserio karoliai.
Šalyje labai populiarūs Basotų kilimai, dažniausiai gaminami iš vilnos. Šie kilimai nešiojami ištisus metus.
Morijos festivalis yra garsiausias šalies renginys, kuris vyksta istoriniame Morijo miestelyje, į kurį 1833 m. atvyko pirmieji misionieriai.
Čižiškiai (Pasvalys)
Čižiškiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Pasvalio.
Afrikinės šokliavarlės
Afrikinės šokliavarlės (Leptopelis) – šokliavarlinių (Hyperoliidae) gentis, kuriai priklauso vidutinio dydžio, pusiau medžiuose gyvenančios varlės. Spalva gana įvairi, akys didelės. Jaunikliai dažniausiai ryškiai žali, bet augant tampa rudi.
Paplitusios Afrikoje.
Gentyje yra 48 rūšys, tačiau sistematika dar nėra nusistovėjusi.
Pajūriškiai
Pajūriškiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje prie Jūros upės, 1 km į rytus nuo Bikavėnų, prie kelio. Yra Pajūriškių Šv. Roko koplyčia, Pajūriškių kapinės (koplyčia ir kapinių vartai yra architektūros paminklai). Šiaurinė kaimo dalis yra Šilalės rajone.
Atviras lapas
Rusijos imperijoje atvirus lapus 1889 m. įvedė Imperatoriškoji archeologijos komisija. Lietuvoje pradėtas naudoti XX a. pradžioje, jį gavę kasinėjo Liudvikas Kšivickis, Jonas Basanavičius, Juozapas Radziukynas ir kiti.
1918–1940 m. specialaus leidimo archeologiniams kasinėjimams nebuvo. Atviras lapas vėl naudotas 1948–1993 m., nuo 1994 m. vadinamas leidimu.
Atviras lapas galioja vienerius metus ir suteikia teisę žvalgyti arba tyrinėti archeologinį paminklą ar jų grupę. 1948–1996 m. atviruosius lapus (leidimus) išduodavo Lietuvos istorijos institutas, nuo 1996 m. leidimus išduoda Kultūros vertybių apsaugos departamentas Mokslinei archeologinei komisijai pritarus. Leidimo gavėjas įsipareigoja pateikti mokslinę ataskaitą. Lietuvoje išduota apie 4000 tokių leidimų.
Italijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Italijos futbolo varžybos 1983–1984 m.
Automagistralė M10 (Ukraina)
Bendras ilgis - 65,1 km.
Prasideda Lvove, kerta Ivano Frankovę, Javorivą ir pasibaigia sienos kirtimo punkte su Lenkija „Krakovecas“ (visi Lvovo srityje).
Neregėta Lietuva
thumb|right|[[Marius Jovaiša|Mariaus Jovaišos „Neregėta Lietuva“]] „Neregėta Lietuva“ – menininko, verslininko Mariaus Jovaišos padarytų nuotraukų albumas, kuriame pavaizduotas Lietuvos kraštovaizdis iš oro. Fotoalbume po nuotraukomis pateikiami vietovių aprašymai.
Albumu siekiama parodyti, jog Lietuva yra tokia pat graži, kaip ir kitos, egzotiškos šalys. „Neregėtos Lietuvos“ nuotraukose – ne tik garsios, bet ir mažiau lankomos, užmirštos Lietuvos vietos.
M. Jovaiša atliko 51 skrydį, ore praleido 88 valandas ir padarė beveik 20 000 nuotraukų, iš kurių į „Neregėtą Lietuvą“ įdėjo beveik 300.
Nuotraukų albumas „Neregėta Lietuva“ buvo kuriamas 2006–2007 m. Visos fotoalbumo nuotraukos buvo daromos iš oro (baliono, malūnsparnio ir kt.), išskyrus naktines Trakų nuotraukas. Marius Jovaiša daugiausia nuotraukų padarė anksti ryte arba saulėlydžio metu.
Bendradarbiaujant su Andriumi Mamontovu, kartu su knyga pristatytas dainos „Marso Kanjonai“ vaizdo klipas, sukurtas iš skaitmeniniu būdu apdorotų judančių vaizdų.
Kartusis musmedis
Kartusis musmedis (Quassia amara) - simarubinių šeimos dekoratyvinis, prieskoninis, vaistinis augalas, paplitęs Pietų Amerikoje. Iš jo gaminami maisto priedai (kvėpikliai).
Ronald Wayne
Ronaldas Veinas (, g. 1934 m. gegužės 17 d. Klivlende, JAV)  – amerikiečių inžinierius informatikas, kartu su Stivu Džobsu ir Stivu Vozniaku įkūręs „Apple“ kompaniją. Neilgai trukus jis atsisakė kompanijoje savo 2300 JAV dol. vertės dalies.
R. Veinas kartu su S. Džobsu dirbo „Atari“ kompanijoje dar iki tol, kol S. Džobsas ir S. Vozniakas 1976 m. balandžio 1 d. įsteigė „Apple Computer“. R. Veinas sukūrė pirmąjį „Apple“ logotipą, parašė kompanijos steigėjų trišalę partnerystės sutartį, taip pat – pirmąjį naudojimosi „Apple“ vadovą.
2011 m. išleido memuarus „Adventures of an Apple Founder“ (liet. Apple įkūrėjo nuotykiai), socialinį–ekonominį traktatą „Insolence of Office“. Taip pat sukurtas dokumentinis filmas „Welcome to Macintosh“, kuriame R. Veinas dalijasi darbo su S. Džobsu, S. Vozniaku ir „Apple Computer“ patirtimi.
Asmeninis gyvenimas
S. Džobso biografijoje Walter Isaacson rašo, kad R. Veinas atskleidė savo seksualinę orientaciją, prisipažindamas S. Džobsui esąs gėjus iš karto po 1974 m. vasario mėn., kai abu vyrai tapo „Atari“ kompanijos bendradarbiais. Vėliau S. Džobsas pasakė savo biografui: „Tai buvo mano pirmasis susitikimas su kuo nors, kurį aš žinojau esant gėjumi“. Vėliau R. Veinas prisiminė: „''Niekas to iš „Atari“ darbuotojų nežinojo, ir aš galėjau ant rankos pirštų suskaičiuoti visus tuos, kam esu prasitaręs per visą savo gyvenimą. Manau, teisingai nusprendžiau apie tai pasakyti jam, tikėdamas, kad jis supras, ir tai neturėjo jokios įtakos mūsų santykiams''“.
Ičkerijos čečėnų respublika
Ičkerijos Čečėnų Respublika (čeč. lot. Noxçiyn Pachhalkh Noxçiyçö; čeč. krlc. Нохчийн Пачхьалкх Нохчийчоь; ) – de facto likviduota nepriklausomybės nuo Rusijos siekusi valstybė.
Radvilos
Radvilos (lenkiškai paprastai save vadindavo Radziwiłłowie) – LDK didikų giminė, iškilusi XV a. ir išlikusi viena įtakingiausių iki LDK gyvavimo pabaigos XVIII a. pabaigoje. Radvilos buvo viena turtingiausių Europos giminių, jie valdė 23 pilis, 426 miestus ir miestelius, 2032 dvarus, 10 053 kaimus. Nuo 1547 m. Radvilos, vieninteliai iš Lietuvos didikų giminių turėjo Šventosios Romos imperijos kunigaikščių titulą.
Ičkerijos čečėnų respublika
Po pirmojo Čečėnijos karo, kurį Rusijos federalinės pajėgos pralaimėjo, nuo 1996 iki 1999 m. valstybė buvo nepriklausoma, bet nepripažinta. Po Antrojo Čečėnijos karo respublika buvo galutinai likviduota.
Žmogaus teisių pažeidimai
Kai Čečėnija buvo de facto nepriklausoma valstybė, joje vyko daugybiniai žmogaus teisių pažeidimai. Žudynės, grobimai ir prekyba žmonėmis tapo įprastu reiškiniu. Per savaitę įvykdavo 60-70 nusikaltimų, iš kurių 8-10 žmogžudysčių. Respublikos vadovybė ir karinis režimas buvo susiję su šiais nusikaltimais. Vėliau paaiškėjo, kad tuo užsiimdavo Rusijos specialiųjų tarnybų agentai. Didžiausi nusikaltėliai prasidėjus antrajam Čečėnijos karui iš karto perėjo į Rusijos pusę ir gavo aukštus postus.
Radvilos
thumb|200px|left|Herbas, 1547 m. Radviloms dovanotas [[Šventoji Romos imperija|Romos imperatoriaus]] thumb|200px|Evangelikų reformatų bažnyčios, kuri turėjo tapti giminės mauzoliejumi, liekanos [[Dubingiai|Dubingiuose]] thumb|200px|Radvilų pilis Biržuose thumb|200px| Nesvyžiaus miesto vartai thumb|200px|Radvilų pilis Nesvyžiuje thumb|200px|Radvilų pilis Nesvyžiuje thumb|200px|Radvilų pilies bokštas ir bažnyčia Nesvyžiuje thumb|200px|Radvilų rūmų Nieborove salė thumb|200px|Radvilų dvaro Arkadijoje akvedukas thumb|200px|Radvilų rūmai Varšuvoje, dabar Lenkijos prezidento rūmai thumb|200px|Rotušė [[Šydlovecas|Šidlavoje]] thumb|200px|[[Palenkės Bialos Radvilų pilis]] thumb|200px|[[Olykos pilis Olykoje]] thumb|200px|[[Staraviešo rūmai Staravieše]]
Ičkerijos čečėnų respublika
Žmogaus teisių pažeidimai
Vykstant karo veiksmams žmogaus teisių pažeidimai tęsėsi. Juos vykdė abi konflikto pusės – Rusija ir Čečėnija.
Radvilos
Radvilos net 166 metus užėmė vieną svarbiausių, Vilniaus vaivados postą. Iš giminės iškilo 37 vaivados, 22 ministrai (kancleriai, maršalkos, etmonai, iždininkai), 3 vyskupai, 1 kardinolas, 1 karalienė ir daugybė kitų žemesnių pareigūnų. Radvilos herbą „Trimitai“ gavo 1413 metais Horodlėje, kaip ir 46 kitos lietuvių didikų šeimos, pagal Horodlės susitarimus.
Ičkerijos čečėnų respublika
Tarptautiniai santykiai
Laikotarpiu nuo nepriklausomybės paskelbimo 1991 m. iki pat 2000 m. Čečėnija priklausė Pasaulinei valstybingumo siekiančių tautų organizacijai, tačiau egzistavimo laikotarpiu buvo de jure pripažinta vos dviejų valstybių. 1993 m. Čečėnijos nepriklausomybę pripažino Gruzija. Vykstant Antrajam Čečėnijos karui valstybę pripažino ir Talibano valdomas Afganistanas.
Radvilos
Atšakos
Trys Mikalojaus Radvilaičio sūnūs XVI a. pradėjo atskiras giminės šakas:
Ičkerijos čečėnų respublika
Tarptautiniai santykiai
Čečėnijos kova už nepriklausomybę sulaukė nemažai palaikymo Baltijos šalyse ir Lenkijoje, tačiau pati Ičkerijos čečėnų respublika niekuomet nebuvo oficialiai pripažinta nė vienos valstybių. Lietuvoje atidarytas ir veikia Čečėnijos informacijos centras. Vienintelis Estijos parlamentas buvo nubalsavęs už šalies nepriklausomybės pripažinimą, tačiau spaudžiant Rusijai ir Rusijai draugingų ES valstybių savo pripažinimo neįvykdė.
Radvilos
Biržų-Dubingių linija
Mikalojus Radvila Rudasis (Mikołaj Radziwiłł Rudy, 1512–1584 m.) – Lietuvos didysis kancleris, Lietuvos didysis etmonas, Vilniaus vaivada. Žmona Kotryna Ivinskaitė iš Tomičių giminės Katarzyna Iwińska z Tomic
Olykos-Nesvyžiaus linija
Mikalojus Radvila Juodasis (Mikołaj Radziwiłł Czarny, 1515–1565 m.) – Lietuvos didysis maršalka, Lietuvos didysis kancleris, Vilniaus vaivada. Žmona Elžbieta Šidlavietė (Elżbieta Szydłowiecka)
Datongas (rajonas)
Datongas  – vienas iš Taipėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane. Gyventojų 130 tūkst. (2014 m. duomenys). Išsidėstęs prie Tamsujaus upės. Išsiskiria Japonijos kolonijinių laikų ir Čingų dinastijos architektūra, ypač Dihua gatvėje (迪化街). Taip pat žymus Dihua (Tihua) gatvės muge, vykstančia per Kinų naujuosius metus.
Istorija
thumb|left|175px Valdant Čingų dinastijai, vietovė vadinta Balanbongu, 1844 m. buvo pervadinta į Dalongtongą. Po Antrojo Opiumo karo čia buvo atidarytas uostas tarptautinei prekybai, dėl kurios vietovės ekonomika išaugo. 1946 m. pavadinimas buvo dar kartą pakeistas, šįkart į Datongą. 1990 m. sujungus Dziančengo ir Janpingo rajonus, buvo suformuotas Datongo rajonas.
Andre Emmett
A. Emeto profesionalo karjera prasidėjo 2004 m., kai NBA naujokų biržoje jį 35 numeriu pakvietė Sietlo „Super Sonics“ klubas. Vėliau krepšininkas rungtyniavo Majamio „Heat“ bei Memfio „Grizzlies“ komandose, taip pat rungtyniavo NBDL lygos Austino „Toros“ klube.
Nuo 2006 metų sezono pradžios rungtyniavo Vilniaus „Lietuvos ryto“ komandoje, tačiau pasikeitus komandos treneriui, 2006 m. gruodžio 19 d. buvo atleistas.
Išvykęs iš Lietuvos krepšininkas be klubo išbuvo tik mėnesį ir jau sausio 19 d. pasirašė kontraktą su NBDL lygos komanda iš Los Andželo – „D-Fenders“. Debiutinėse rungtynėse krepšininkas žaidė 14 min. ir pelnė 2 taškus.
2019 m. Dalase nušautas.
Doloresa Kazragytė
Doloresa Kazragytė (g. 1942 m. rugsėjo 27 d. Gariuose, Jaroslavlio sritis, Rusija) – aktorė, rašytoja.
Biografija
Vaikystėje daug dienų prabėgo mamos gimtinėje Mosėdyje. Gyveno Telšiuose. 1960–1964 m. mokėsi J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje. 1963–1967 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje. Diplomą apsigynė 1991 m.
1967–1969 m. Nacionalinio dramos teatro aktorė. Nuo 1969 m. Kauno dramos teatro aktorė.
Apdovanojimai
Prizai festivaliuose:
Laugiriškiai
Laugiriškiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Vaiguvos.
Dirmeitų apylinkė
Dirmeitų apylinkė (arba Dermeitų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Degsnės apylinkės, Sidabrių apylinkės, dalies Dvailinių apylinkės ir dalies Sužionių apylinkės. 1960 m. gegužės 19 d. prijungta prie Dubingių apylinkės, Visalaukės apylinkės ir Sužionių apylinkės.
Ultimate Fighting Championship
thumb|Logotipas|230x230pxUltimate Fighting Championship (UFC) – JAV mišrių kovos menų organizacija. UFC yra įsikūrusi Las Vegase, Nevados valstijoje bei priklauso Zuffa, LLC.
UFC kovos transliuojamos per JAV Spike TV, bei matomos 35 šalyse per palydovines transliacijas.thumb|Ringas
Vertinimas
UFC galioja 10 taškų sistema, pagal kurią kiekvieną kovos raundą vertina 3 teisėjai. Raundo laimėtojui skiriama 10 taškų, o pralaimėjusiam 9 arba mažiau.
Nusižengimai
Nevados valstijos atletikos komisija pateikia tokį nusižengimų sąrašą, už kuriuos baudžiama atimant taškus:
Kai prasižengiama, ringo teisėjas atima 1 ar daugiau taškų. Jei bauda nepaveikia kovotoją, kova nutraukiama diskvalifikavus dėl sąmoningų nusižengimų ar nesąmoningos kovos nebuvimo. Jei dėl prasižengimo kovotojas negali toliau tęsti kovos, ji baigiasi techniniu sprendimu, laimi sužeistas kovotojas, jei kovotojas yra tašku priekyje, kitu atveju skelbiamos techninės lygiosios.
Diena po rytojaus
Diena po rytojaus  – 2004 m. amerikiečių mokslinės fantastikos filmas. Filmas pasakoja apie katastrofišką Žemės klimato pasikeitimą. Leidėjas – „20th Century Fox“. Visame pasaulyje filmas uždirbo 528 mln. JAV dolerių.
Lytinės lūpos
Lytinės lūpos  – tai odos raukšlės, ribojančios iš šonų lytinį plyšį ir makšties prieangį. Jos priklauso išoriniams moters lytiniams organams. Skiriamos didžiosios ir mažosios lytinės lūpos.
Didžiosios lytinės lūpos yra dvi susiliečiančios odos raukšlės, ribojančios iš šonų lytinį plyšį. Jas sudaro riebalų prisotintos ląstelės. Jose taip pat yra daug riebalinių liaukų, prakaito liaukų, jos lytinės brandos metu apauga plaukeliais. Prie didžiųjų lytinių lūpų yra Bartolino liaukos, kurios lytiškai susijaudinus bei sueities metu išskiria tam tikrą skystį, panašų į gleives. Vyriškas atitikmuo vaisiaus vystymosi stadijoje yra sėklidžių kapšelis.
Tarp didžiųjų yra mažosios lytinės lūpos  – dvi rožinės spalvos, plonos švelnios odos klostės, apribojančios makšties prieangį. Jose riebalinio audinio nėra, tačiau yra riebalinių liaukučių, kraujagyslių ir nervinių galūnėlių, tad jos yra labai jautri erogeninė zona. Lytinio susijaudinimo metu mažosios lytinės lūpos prisipildo kraujo ir sustangrėja, šitaip susiaurindamos įėjimą į makštį. Tai padidina varpos trintį ir vyro lytinį susijaudinimą, kadangi jos glaudžiai suspaudžia varpą.
Lytinis susijaudinimas ir reakcija
Lytinės lūpos yra viena iš moters erogeninių zonų. Nors didžiosios lytinės lūpos yra įprastai jautrios lytiniam dirginimui, pastarųjų jautrumas kiekvienos moters atveju individualus: vienais atvejais jos gali būti tokios jautrios, jog bet koks prisilietimas gali būti nemalonus, o kitais atvejais net sąmoninga stimuliacija nesukelia lytinės reakcijos. Lytinės lūpos gali būti stimuliuojamos masturbacijos arba lytinio santykiavimo su sekso partneriu metu, užsiimant fingeringu ar oraliniu seksu. Mažųjų lūpų dirginimas taip pat kartu gali stimuliuoti ir itin jautrią varputę.
Lytinio susijaudinimo metu didžiosios lytinės lūpos dėl padidėjusio kraujo tekėjimo išbrinksta ir kiek susitraukia, kas palengvina prieigą prie vulvos. Tuo tarpu mažosios lūpos irgi prisipildo krauju: dėl šios priežasties šios skersmuo padidėja 2–3 kartus, ji parausta. Kadangi nėštumas ir gimdymas padidina lytinių organų kraujagyslingumą, moterų su vaikais lytinės lūpos krauju prisisotina greičiau.
Lytinės stimuliacijos metu, maždaug 3 minučių ir 30 sekundžių laikotarpyje iki orgazmo, į didžiąsias lytines lūpas priteka vis daugiau kraujo ir šios dar labiau parausta. Moterų, kurios yra turėjusios vaikų, atveju, šiuo metu didžiosios lytinės lūpos itin išbrinksta ir tampa tamsiai raudonos. Pakartotina stimuliacija gali baigtis orgazmu: orgazminiai susitraukimai padeda pašalinti kraują, esantį išorinėse bei vidinėse lytinėse lūpose, varputėje ir kitose vulvos dalyse, kas moteriai sukelia itin malonius orgazminius pojūčius.
Po orgazmo arba praėjus lytiniam moters susijaudinimui, lytinės lūpos pamažu sugrįžta į savo pradinę būseną. Mažosios lytinės lūpos susigrąžina sau įprastą spalvą per 2 minutes, o išbrinkimas dingsta per 5–10 minučių. Tuo tarpu didžiosios lytinės lūpos į savo pradinę būseną sugrįžta per 1 valandą.
Šv. Jurgis
Šventasis Jurgis (g. apie 275 arba 281 m. – m. 303 m. balandžio 23 d.) – katalikų šventasis. Šventasis Jurgis yra Anglijos, Katalonijos, Etiopijos, Portugalijos, Gruzijos, Serbijos, Juodkalnijos, Maskvos, Breisgau Freiburgo, Genujos, Beiruto, ūkininkų, karių ir skautų šventasis globėjas. Lietuvoje Šv. Jurgis laikomas antruoju globėju po Šv. Kazimiero.
Tušinas (Nečiūnai)
Tušinas (,, nuo 1938 m. birželio 6 d. Dammfelde, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 11 km į rytus nuo Ragainės, prie kelio R 508, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nemano miesto gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. 1935 m. rugsėjo 5 d. prijunti Dirvonupiai. 1946–2008 m. Bolšoje Selo apylinkės gyvenvietė, 1988 m. prijungti Luobeliai.
Edvardo ežeras
Edvardo ežeras  – ežeras Rytų Afrikoje, Nilo baseine, Ugandos ir Kongo Demokratinės Respublikos teritorijose. Telkšo Didžiajame rifiniame slėnyje ir yra mažiausias iš Afrikos Didžiųjų ežerų. Ilgis šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 77 km, plotis iki 40 km. Didžiausias gylis siekia 112 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, o vakarinis status, skardingas.
Į ežerą suteka daug nedidelių upių (Njamugasanis, Išaša, Rutšuru ir kt.), o išteka Semlikio upė, tekanti į Alberto ežerą. Natūraliu Kazingos kanalu Edvardo ežeras jungiasi su šiaurės rytuose esančiu Džordžo ežeru.
Edvardo ežere gausu žuvų (žvejyba yra svarbus vietinių gyventojų verslas), pakrantėse lankosi hipopotamai, krokodilai, drambliai ir kt. Kongo DR priklausanti ežero pusė įeina į Virungos nacionalinį parką (UNESCO objektas), o Ugandos pusė – į Karalienės Elžbietos nacionalinį parką.
Ežerą Edvardo vardu pavadino keliautojas Henris Mortonas Stenlis. Šį vardą jis suteikė tuometinio Velso princo (vėliau Britanijos karaliaus) Eduardo VII garbei.
Afrikos didieji ežerai
thumb|220px|Afrikos didieji ežerai
Afrikos didieji ežerai – grupė didelių, tektoninės kilmės ežerų Rytų Afrikoje. Tekšo Didžiajame riftiniame slėnyje, dauguma ežerų yra gilūs. Šiaurinė dalis priklauso Nilo baseinui, pietinė – Kongo ir Zambezės baseinams, o Turkanos ežeras – nenuotakiam baseinui.
Pagrindiniai Afrikos didieji ežerai yra šie:
Kiogos ežeras priklauso Didžiųjų ežerų sistemai, bet į sąrašą retai įtraukiamas dėl savo mažo ploto. Tuo tarpu Rukvos ir Mveru ežerai yra didesni už Edvardo ir Kivu ežerus, bet yra atokiau nuo Didžiųjų ežerų sistemos.
Čižiškiai (Pilviškiai)
Čižiškiai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Stirnėnų.
Karaokė
thumb|Karaokė baras
Karaokė (, kara 'tuščias', ōkesutora 'orkestras') yra interaktyvi pramoga, kai mėgėjai dainininkai dainuoja pagal melodiją (ir/arba muzikinį vaizdo įrašą), naudodami mikrofoną ir kitą reikiamą įrangą. Paprastai karaokei pasirenkama žinoma pop daina be pagrindinio vokalo. Dainos žodžiai dažniausiai rodomi vaizdo ekrane – judantys simboliai, besikeičiančios spalvos ir vaizdai padeda dainininkui.
Istorija
thumb|Vienas iš ankstyvųjų karaokės automatų Muzikinių įrašų be pagrindinio vokalo sukūrimo idėja vystėsi nuo pačių įrašų atsiradimo. Mėgėjai ir profesionalūs atlikėjai naudodavo „karaokė“ įrašus, nes įrašyti orkestrą ar grupę neapsimokėjo techniškai ir finansiškai.
Nuo 1961–1966 metų amerikiečių televizijos kanalas NBC transliavo karaoke principu parengtas laidas „Dainuok su Miču“ (Sing along with Mitch). Jų metu choro atliekamų dainų žodžiai žiūrovams buvo rodomi televizoriaus ekrano apačioje.
1971: vystymasis Japonijoje
Vis dar ginčijamasi, kas išrado žodį karaokė. Manoma, kad 1971 metais karaokės tipo įrangą sukūrė japonų muzikantas Daisuke Inoue Japonijos mieste Kobėje. XX a. 9-ame dešimtmetyje išpopuliarėjusi Japonijoje karaokė pasklido po Rytų ir Pietryčių Aziją.
Muzikinės pramogos buvo įprastas dalykas japonų vakarienėse ir vakarėliuose. Japonų būgnininkas D. Inoue iš savo nuolatinių klausytojų gavo prašymą įrašyti jiems savo pasirodymus, kad šie galėtų dainuoti komandiruotėse. Pastebėjęs potencialią verslo idėją, D. Inoue pagamino garso įrašymo aparatą, kuris grojo dainą už 100-o jenų monetą (~ 2,5 lito).
Užuot atidavęs savo karaokė mašinas, D. Inoue jas nuomojo, kad parduotuvės neturėtų pirkti naujų dainų. Kadangi įrašams trūko tikram pasirodymui būdingos gyvos atmosferos ir 1980-aisiais dveji priešpiečiai paprastai kainuodavo 500 jenų (12,5 lito), ši pramoga buvo pripažinta madinga, bet brangia užgaida. Pradžioje karaokė aparatai buvo statomi restoranuose ir viešbučių kambariuose, vėliau išpopuliarėjo specialūs kambariukai su karaokė įranga. 2004 metais D. Inoue buvo apdovanotas „Ig Nobelio“ (tai tikrosios Nobelio premijos parodija) premija „už karaokė išradimą, kuriuo žmonėms pasiūlytas visiškai naujas būdas, kaip išmokti toleruoti vienas kitą“.
1980–1990: karaokė patentavimas
D. Inoue niekada nesivargino patentuoti savo išradimo, prarasdamas progą tapti vienu turtingiausių Japonijos žmogumi. Filipinietis Roberto del Rosario, kuris išvystė „dainavimo kartu“ sistemą 1975 metais ir patentavo ją 9-tame dešimtmetyje, pavadinęs ją „Minus-Vienas“ („Minus-One“). Taigi jam priklauso karaokė aparato patentas. Filipiniečiai platino „Minus-Vienas“ muziką visur, kur tik patys vyko, keletas iš jų net nuvyko linksminti japonų. Japonų kompaniją teigė išradusi šią sistemą, todėl R. Del Rosario patentas buvo svarstomas teisme 1983 ir 1986 m., dešimtmetį po to, kai manoma, jog aparatas buvo išrastas.
1990–2000
Karaokė greitai išplito po likusią Azijos dalį, taip pat Jungtines Amerikos Valstijas (JAV), Kanadą, Australiją ir kitas Vakarų šalis. Netrukus išplito namų karaokė aparatai, bet jie nebuvo tokie populiarūs JAV ir Kanados rinkose. Kūrėjams ėmus nuogąstauti dėl šios problemos, karaokė aparatai imti pardavinėti ne vien kaip karaokė įrenginiai, bet kaip namų kino teatro sistemos, pakeliančios televizijos žiūrėjimo kokybę iki kino teatro lygio. Namų kino sistema suklestėjo, praplėsdama karaokė suvokimą ir funkcijas.
Kadangi atsirado daugiau muzikos, skirtos karaokė aparatams, daugiau verslininkų įžvelgė galimą karaokė naudą ištaigingiems barams ir naktiniams klubams. Tapo įprasta kiekvieną savaitės dieną baruose rengti karaokė pasirodymus naudojantis aukštos klasės garso įranga, šviesos efektais specialiai įrengtos šokių aikštelėse. Dainų tekstai rodomi televizorių ekranuose.
Technika
Pagrindinės karaokė aparato dalys yra muzikos grotuvas, mikrofonui skirtas įvesties įrenginys, priemonės, pritaikytos reguliuoti grojamos muzikos toną ir garsą, ir duomenų (garso) išvesties įrenginys. Kai kurie prastos kokybės aparatai turi balso slopinimo funkciją, kuri suteikia galimybę pritildyti atlikėjo balsą dainoje, bet dažniausiai tai nėra efektyvu. Dažniausiai naudojami CD+G, Laser Disc, VCD ar DVD grotuvai su mikrofono įvesties įrenginiu ir garso įrašymo technika.
Dauguma karaokė mašinų turi techniką, kuri reguliuoja muziką, kad mėgėjas dainininkas, pasirinkęs tonaciją, galėtų dainuoti pagal kiekvieną muzikos šaltinį, išlaikydamas originalų dainos tempą.
Žaidžiant karaokė žaidimą atsitiktine tvarka išsirenkamas numeris, kuriam priskirta daina, kurią dalyviai stengiasi kaip galėdami geriau padainuoti. Kai kuriuose aparatuose šis žaidimas gali būti užprogramuotas, leidžiant rinktis tik tam tikrus muzikos žanrus, kad dalyviai neišsirinktų nesuprantamų nacionalinių himnų, kurių nė vienas negali padainuoti. Šis žaidimas kai kuriose JAV ir Kanados vietose yra vadinamas „Kamikadzė Karaokė“ („Kamikaze Karaoke“) arba „Karaokė Ruletė“ („Karaoke Roulette“).