cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Obelyno apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Upynos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Kiaukų apylinkės ir dalis Tūbinių apylinkės, o dalis Obelyno apylinkės prijungta prie Vytogalos apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras. 1977 m. balandžio 4 d. apylinkė prijungta prie Upynos apylinkės.
Vidiniai Hebridai
thumb|right|Vidiniai Hebridai pažymėti mėlynai. thumb|Eilyn Donan pilis Vidiniai Hebridai (, „vidinės salos“) – salynas į vakarus nuo Škotijos, į pietryčius nuo Išorinių Hebridų. Kartu šios salos sudaro Hebridus, kur vyrauja švelnus jūrinis klimatas. Salyną sudaro 36 gyvenamos ir 43 negyvenamos salos, didesnės nei 30 hektarų. Pagrindiniai pajamų šaltiniai yra turizmas, žemės ūkis, žvejyba ir viskio distiliavimas. Šiais laikais Vidiniai Hebridai priklauso dviem vietinėm valdžiom: viena pietuose, kita šiaurėje. Bendras salų plotas yra apie 412 850 hektarų, o jose gyvena 18 257 žmonės (2001 m.). Vidutinis gyventojų tankumas yra truputį didesnis nei 4 žm./km².
Jonas Grybauskas
Jonas Grybauskas:
Vidiniai Hebridai
Salose yra daug priešistorinių struktūrų. Daug jų atsirado prieš salas paminint romėnų ir graikų rašytojams. Seniausi žinomi salų gyventojai buvo piktai šiaurėje ir gėlai iš Dál Riata karalystės pietuose. Vidinius Hebridus 400 metų valdė vikingai, kol jie atiteko Škotijai Perto sutartimi 1266 m. Po to salas valdė įvairūs škotų klanai, kurių svarbiausi yra Maklynai, Maklaudai ir Makdonaldai. Prievartinis žmonių išvarymas Škotijos kalnyne XIX a. smarkiai atsiliepė gyventojų skaičiui salose ir tik dabar jis nustojo mažėti.
Susisiekimas iš esmės vyksta tik jūra, daug kur kursuoja keltai. Škotų gėlų kalba vis dar labai paplitusi salose.
Čekijos futbolo varžybos 2009–2010 m.
Čekijos futbolo varžybos 2009–2010 m.
Kiaulakiai (Kelmė)
Kiaulakiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kiaunorių.
Tritonas
Tritonas gali reikšti:
Jonušas Alšėniškis
Jonušas Alšėniškis (, m. po 1505 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš XIII a.-XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės. Tėvas Aleksandras Alšėniškis, motina Sofija Sudimantaitė, (Zofia Sudymuntowiczówna) broliai Jurgis Alšėniškis, Povilas Alšėniškis.
1488 m. studijavo Krokuvos universitete. 1501-1504 m. Slanimo seniūnas, nuo 1511 m. Valkavisko vietininkas.
Škotijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Škotijos futbolo varžybos 1994–1995 m.
Finalo rungtynės
-
--
Tudhalijas I
Tudhalijas I (kituose šaltiniuose vadinamas Tudhalijas II arba Tudhalijas I/II) – hetitų karalius, valdė nuo 1450 – 1420 m. pr. m. e..
Hetitų karalių Tudhalijų eiliškumas yra problematiškas. Šiame hetitų valdymo laikotarpyje šiuo vardu egzistuoja daug įrašų ir gali būti, kad kai kurie iš jų nebuvo karaliais.
Tudhalijas tikriausiai buvo Huzijaus II anūkas. Į valdžią atėjo nuvertęs Muvatalį I. Jis hetitams sugrąžino Mažosios Azijos pietvakariuose esančią Assuvą, į kurios konfederaciją įėjo: Arcavą, Lukką ir Mysiją. Palaikė draugiškus santykius su Vilusija ( Troja).
Šiaurėje kariavo su kaškų gentinis, o pietryčiuose užėmė Kicuvatą ir iš Egipto kontrolės perėmė miestus–valstybes: Alalahą 36.23768°N, 36.38484°W ir Jamchado karalystės sostinę Halabą. Kada Jamchado karalius pradėjo derybas su Mitanija, Tudhalijas puolė Siriją ir užėmė šiaurės Siriją.
Saratovo sritis
Saratovo sritis  – federacinė sritis Rusijoje, Pavolgio federalinėje apygardoje. Ribojasi su Penzos, Uljanovsko ir Samaros sritimis šiaurėje, su Kazachstanu rytuose, su Volgogrado sritimi pietuose, su Voronežo ir Tambovo sritimis vakaruose. Administracinis centras – Saratovas.
Geografija
Sritis yra Rytų Europos lygumos pietryčiuose. Palei Volgos vakarinį krantą iškilusi Pavolgio aukštuma, kurioje yra aukščiausia srities vieta (331 m). Volga sritį dalina į du regionus: Pavolgę vakaruose ir Užvolgę rytuose. Pietryčiuose siekia Pakaspijo žemumą. Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -12 °C, liepos mėnesio +22 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 250–450 mm. Pagrindinė upė – Volga. Iš rytų į ją teka Didysis Irgizas. Pietryčiuose teka Didysis ir Mažasis Uzeniai. Saratovo srities rytai priklauso Dono baseinui (Medvedica, Chopioras). Vyrauja stepės ir miškastepės.
Botomoju
Botomoju  – upė Rusijoje, Jakutijoje (Suntaro ulusas); Viliujaus dešinysis intakas. Prasideda Lenos plynaukštėje. Teka į šiaurės vakarus, įteka į Viliujų į pietvakarius nuo Niurbos.
Didžiausi intakai: Atyjachas, Bes Jurjachas (dešinieji), Tetė (kairysis).
Upė būna užšalusi nuo spalio iki gegužės.
Klydžionys
Klydžionys – kaimas Alytaus rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 2 km į pietryčius nuo Butrimonių. Per kaimą teka Plasaupės upelis.
Hipertonija
Hipertonija ( - virš, aukščiau, anapus + - įtempimas) - viršutinių motorinių neuronų disfunkcijos sukeltas padidėjęs raumenų sutraukimas, dėl ko raumenys sunkiau išsitempia. Hipertonija paprastai siejama su tam tikrų raumenų polinkiu į mėšlungį. Būdinga cerebraliniam paralyžiui. Su raumenų mėšlungiu nesusijusi hipertonijos forma, būdinga demencijai, vadinama paratonija. Arterijų hipertonija nulemia hipertenziją.
Priešinga hipertonijai yra hipotonija, kuri pasireiškia susilpnėjusia raumenų jėga.
Antrasis Jono laiškas
Antrasis Jono laiškas – viena iš Naujojo Testamento knygų. Tradiciškai manoma, kad šį laišką parašė apaštalas Jonas I a. pabaigoje. Laiškas adresuotas „išrinktajai poniai ir jos vaikams“, t. y. Bažnyčiai ir jos nariams. Šiame laiške iškeliama meilė ir tas pats klaidingas mokymas kaip ir Pirmajame Jono laiške.
Turinys
Laiško autorius ragina mylėti vieni kitus, teigia, kad po pasaulį pasklido daug suvedžiotojų, nepripažįstančių, jog Jėzus Kristus yra atėjęs kūne. Tokie žmonės laiške vadinami apgavikais ir antikristais. Taip pat Antrajame Jono laiške rašoma, kad tie, kurie peržengia ribą ir nesilaiko Kristaus mokslo, neturi Dievo, o tie, kurie laikosi – turi ir Tėvą, ir Sūnų. Tų, kurie šitaip nemoko, laiško autorius siūlo nepriimti į namus ir nesveikinti, nes, anot jo, tie, kurie sveikina klaidingo mokymo skleidėjus, dalyvauja jų piktuose darbuose.
Kazanės sraigtasparnių gamykla
Kazanės sraigtasparnių gamykla (Казанский вертолётный завод) – aviacijos pramonės gamykla Kazanėje (Totorija, Rusija).
Istorija
Gamykla buvo įkurta 1933 m., tuomet tai buvo medienos apdirbimo įmonė.
1941 m. ėmė gaminti biplanus Po-2. Gamykla karo metais pagamino >10 000 šių lėktuvų (tai >10 % visų lėktuvų, kuriuos TSRS pagamino per Antrąjį pasaulinį karą (1941–1945 m.).
1951 m. gamykla ėmė gaminti sraigtasparnius Mi-1. 1956 m. šiuos sraigtasparnius ėmė tiekti eksportui.
1956 m. ėmė gaminti Mi-8 – gausiausiai pasaulyje gamintą sraigtasparnį.
1993 m. gamykla buvo privatizuota, ji ėmė vadintis AB Kazanės sraigtasparnių gamykla.
Gamykla iš viso pagamino virš 10 000 sraigtasparnių Mi-4, Mi-8, Mi-14, Mi-17 ir jų modifikacijų, kurie buvo tiekiami daugiau kaip 60 pasaulio šalių.
2006 m. gamykla pagamino 35 sraigtasparnius.
Produkcija
Mi-8 modifikacijos:
Savos konstrukcijos sraigtasparniai:
Remontuoja ir modernizuoja sraigtasparnius Mi-8.
Realio Kordiljera
thumb|250px|Realio Kordilera žvelgiant nuo [[Altiplanas|Altiplano]] Realio Kordiljera  – kalnagūbris Anduose, Rytų Kordiljeroje, Bolivijoje, į rytus nuo La Paso ir Titikakos ežero. Grandinės ilgis 125 km, plotis 20 km. Šešios viršukalnės viršija 6000 m aukštį:
Būdingas alpinis reljefas. Sudaryta iš kristalinių uolienų. Viršūnes dengia ledynai. Kalnagūbrį giliai raižo Benio baseinui priklausančios upės. Šiauriniuose ir pietiniuose šlaituose – ledynai.
Rytiniuose šlaituose – drėgnieji atogrąžų miškai, vakariniuose – pusdykumės.
Albertas Jusas
Albertas Jusas (g. 1956 m. balandžio 21 d. Alytaus raj.) – Lietuvos ir Alytaus rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Trečiasis Jono laiškas
Trečiasis Jono laiškas – viena iš Naujojo Testamento knygų. Tradiciškai manoma, kad ją I a. pabaigoje parašė apaštalas Jonas. Laiškas adresuotas bažnyčios vadovui Gajui, kuris giriamas ir įspėjamas dėl smulkaus vietinio diktatoriaus.
Albertas Jusas
Biografija
1975 m. Punios kolūkio zootechnikas. Nuo 1989 m. ūkininkauja Punios kaime. 2000–2003 m. Alytaus rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2003–2004 m. meras.
Trečiasis Jono laiškas
Turinys
Autorius džiaugiasi, kad Gajus ištikimai elgiasi, pagelbėdamas broliams, ypač atvykstantiems iš svetur. Taip pat autorius rašo, kad jei atvyks, primins Diotrefo darbus, kuriuos šis daro, skleisdamas apie krikščionis piktas kalbas; nesitenkindamas tuo, nei pats nepriimąs brolių, nei kitiems, kurie norėtų priimti, neleidžiąs ir netgi išmetąs juos iš bendruomenės. Laiške giriamas Demetrijas. Autorius žada greitai atvykti.
Albertas Jusas
Biografija
1995 m. Lietuvos valstiečių partijos narys, 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, nuo 2006 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos ūkininkų sąjungos skyriaus „Dzūkijos ūkininkas“ pirmininkas. Žmona Laima, vaikai Aurelija, Sigita, Gintaras.
Nausodžio seniūnija
Nausodžio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Plungės rajono savivaldybės pietvakariuose.
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 8 seniūnaitijos:
Abaširis
Abaširis – miestas Japonijoje, Hokaido saloje, rytinėje Ochotsko subprefektūros dalyje, apie 50 km į rytus nuo Kitamio. Subprefektūros administracinis centras. 2011 m. duomenimis, mieste gyveno 38 tūkst. gyventojų. Tai svarbus regiono uostas.
Miestą supa kalvos, teka Abaširio upė, telkšo trys ežerai (Abaširis, Notoris ir Tofucu). Mieste yra žymus Abaširio kalėjimas, kuriame Meidži eros metu kalinti politiniai kaliniai. Žiemą turistai traukia stebėti miesto pakrantėje dreifuojančių ledų. Netoliese esančiame Odzoros miestelyje įsikūręs Memanbecu oro uostas.
Istorija
Kaimas įkurtas 1872 m. ir pavadintas pagal Abaširio apskritį Kitamio žemėje. 1902 m. Abaširis buvo sujungtas su Kitamio, Isanio ir Nikuribakės kaimais, tokiu būdu suformuojant Abaširio miestelį. 1947 m. vasario 11 d. suteiktas miesto statusas.
Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė yra daūrinis rododendras (Rhododendron dauricum), medis – puošmedis.
Varkaliai (reikšmės)
Varkaliai – kelios gyvenvietės Lietuvoje:
Juodieji meškeriotojai
Juodieji meškeriotojai (Melanocetidae) – velniažuvių (Lophiiformes) šeima, kurioje 1 gentis ir 5 rūšys. Paplitę vandenynų tropikinėse srityse.
thumb|left|210px|[[Atlantinis juodasis meškeriotojas (Melanocetus murrayi)]]
Lancetinis dumblialaiškis
Lancetinis dumblialaiškis (Alisma lanceolatum) – dumblialaiškinių (Alismataceae) šeimos dumblialaiškių (Alisma) genties augalų rūšis.
Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Aleksandrijos biblioteka
thumb|250px|Aleksandrijos biblioteka thumb|250px|2002 m. jos vietoje iškilo nauja biblioteka.
Aleksandrijos biblioteka – buvusi biblioteka Egipte.
III a. pr. m. e. Aleksandras Makedonietis užkariavo Egiptą. Nilo deltoje įkūrė miestą – Aleksandriją. Viena didžiausių šio miesto įžymybių buvo biblioteka, įkurta karaliaus rūmuose Bruchijuje (didžioji) ir Serapio šventykloje (mažoji). Erdviose didžiosios bibliotekos salėse stovėjo įžymių rašytojų bei mokslininkų statulos.
Ištisus šimtmečius Aleksandrijos bibliotekoje buvo kaupiami turtai. Joje buvo apie 700 000 rankraštinių knygų ir tekstų, tarp jų – didžiųjų graikų dramaturgų Eschilo, Sofoklio, Euripido, Aristofano, filosofų Platono, Aristotelio veikalų. Joje lankėsi žymiausi rašytojai bei mokslininkai, nes tokio didžiulio masto biblioteka buvo pasaulio kultūros centras.
Iš didžiulės antikinio pasaulio bibliotekos neišliko nė vieno originalaus papirusų ar pergamento ritinio, net rankraščio skiautės. Tačiau nemažai bibliotekos išplatintų tekstų kopijų išliko iki šių dienų.
2002 m. jos vietoje iškilo nauja biblioteka.
Baisogalos gimnazija
miniatiūra|265px|right|2015 m.
Radviliškio rajono Baisogalos gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Radviliškio raj., Baisogaloje, Mokyklos g. 25, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190672543. Filialas Radviliškio rajono Baisogalos vidurinės mokyklos Skėmių skyrius.
Istorija
Pirmoji mokykla istoriniuose raštuose minima 1677 m. 1791 m. Baisogalai suteiktos Magdeburgo teisės ir miesto herbas. 1824 m. Baisogalos pradžios mokyklą baigė 6 mokiniai. Kiek vėliau joje mokėsi 30 mokinių. Kauno gubernatoriaus įsakymu 1862 m. mokykla uždaryta, bet 1867 m. caro valdžios iniciatyva atidaryta vienklasė pradinė mokykla, kurioje mokoma rusų kalba. 1867 m. mokykloje mokėsi 32 berniukai ir 21 mergaitė, mokykla veikė iki 1915 m. 1919 m. Baisogaloje suformuota keturių klasių pradinė mokykla. Joje dirbo mokytojai Kulpavičiai. 1927 m. vedėja dirba P. Lašaitė (Juozaitienė). 1935 m. pastatyta nauja medinė mokykla. 1938 m. mokykla perorganizuota į pagrindinę Lietuvos mokyklą. Šiai mokyklai vadovavo S. Každailis.
Eurolygos 2009–2010 m. sezonas
2009-2010 metų Eurolygos sezonas – 53-asis pajėgiausio tarptautinio Europos krepšinio klubų turnyro sezonas.
Baisogalos gimnazija
Istorija
Sovietmečiu mokykla vadinta V. Niunkos vardu. 1973 m. baigtas statyti priestatas, pereinama prie kabinetinės sistemos, įrengti lingofoniniai kabinetai, veikė vakarinė mokykla. 1966 m. darbą pradėjo muzikos mokyklos, 1972 m. sporto mokyklos, 1988 m. - dailės mokyklos filialai. Dėstomos 3 užsienio kalbos: vokiečių, rusų, anglų. Vyresnėse klasėse yra profiliuotos humanitarinės ir tiksliųjų mokslų klasės.
Eurolygos 2009–2010 m. sezonas
Pirmosios sezono atidarymo rungtynės įvyko 2009 m. spalio 15 dieną, o čempionato pabaiga - gegužės 9 d., pasibaigus Finalinio ketverto varžybomis Paryžiuje.
Baisogalos gimnazija
Žymiausi mokiniai
Per 50 metų Baisogalos vidurinė mokykla mokyklos baigimo pažymėjimus įteikė 1923 abiturientams (1212 meginų ir 711 vaikinų). Baisogalos vidurinės mokyklos auklėtiniai:
Eurolygos 2009–2010 m. sezonas
Dalyvaujančios komandos
* Atkrintamojo turnyro laimėtojai
** Dalyvavo atkrintamajame etape
Formatas
Pagal priimtą naują 2009-12 m. Eurolygos strateginį planą, šį sezoną atsirado kvalifikaciniai etapai.
Reguliarusis sezonas
Pirmoji Eurolygos dalis yra reguliarusis sezonas, kuriame susitinka 24 komandos padalintos į 4 grupes po 6 komandas. Kiekviena komanda žaidžia po dvejas rungtynes tarpusavyje išvykoje ir namuose, tad kiekvienai komandai komandai reguliariajame sezone reikia sužaisti po 10 rungtynių. Geriausiai pasirodžiusios keturios kiekvienos grupės komandos patenka į Top-16. Rungtynės reguliariajame sezone vyko nuo 2009 spalio 15 iki 2010 sausio 14.
Top 16
Reguliariajame sezone išlikusios komandos padalinamos vėl į 4 grupes, bet šįkart kiekvienoje bus po 4 komandas, kurios tarpusavyje sužais po dvejas rungtynes namuose ir išvykoje, tad susidarys po 6 rungtynes kiekvienai komandai atskirai. Į ketvirtfinalius patenka po dvi geriausias kiekvienos grupės komandas. Rungtynės vyks nuo sausio 29 iki kovo 13.
Ketvirtfinaliai
Į ketvirtfinalius patekusios komandos yra atitinkama tvarka suporuojamos ir turi žaisti tarpusavyje tiek rungtynių kol viena iš komandų turės bent 3 pergales, tad kiekviena ketvirtfinalio pora gali susitikti nuo 3 iki 5 kartų. Ketvirtfinalių rungtynės bus žaidžiamos nuo kovo 23 iki balandžio 7.
Finalinis Ketvertas
Tai paskutinis Eurolygos etapas, kuriame 4 likusios komandos padalinamos į 2 poras, kurios sužaidžia po vienerias rungtynes ir jų laimėtojai susitinka finale, o pralaimėjusios komandos kovoja dėl 3 vietos. Finalinės kovos laimėtojas tampa Eurolygos čempionu. Finalinio ketverto rungtynės vyko nuo gegužės 7 iki gegužės 9 d.
Atkrintamieji etapai
Pirmosios rungtynės
Antrosios rungtynės
Reguliarusis sezonas
Reguliarusis sezonas prasidėjo 2009 spalio 15 dieną ir vyko iki 2010 Sausio 14 dienos.
Top 16
Top 16 etapas prasidėjo 2010 sausio 18 dieną ir baigėsi kovo 11 d.
Ketvirtfinaliai
Ketvirtfinalių etapas prasidėjo 2010 kovo 23 d., o baigėsi balandžio 7 d.
Finalinis ketvertas
Finalinio ketverto (pusfinalių, finalo, rungtynių dėl 3-čiosios vietos) etapas prasidėjo 2010 gegužės 7 dieną, o baigėsi gegužės 9 d.
Galšia
Galšià (arba Alšė́nai,, ) – agromiestelis Baltarusijoje, prie kelio Vilnius–Ašmena–Voložinas, 20 km į pietus nuo Ašmenos, netoli Lietuvos sienos, prie Galšios (Alšios) upės. Apylinkės centras. Miestelyje yra vidurinė mokykla, ligoninė, paštas.
thumb|left|Alšėnų pilies griuvėsiai
Istorija
1,5 km į šiaurės rytus nuo Alšėnų yra XII a. – XIV a. baltų piliakalnis, kuriame, pasak legendos, kurią pateikia Bychovco kronika, Lietuvos kunigaikščio Romunto (Romano) sūnus ir Narimanto, Daumanto, Giedriaus ir Traidenio brolis Alšis (Holsza) prie Karobio upės, įkūrė miestą; atsikėlė iš ten, ėmė viešpatauti ir pasivadino Alšėnų kunigaikščiu.
Nuo XIII a. Alšėnai buvo LDK Alšios (Galšios) dalinės kunigaikštystės centras. Nuo XIV a. pabaigos Alšėnus valdė Alšėnų kunigaikščių giminė. Jos pradininkas Jonas Alšėniškis apie 1390 m. savo valdose pastatė pilį, prie pilies įsikūrė miestelis. XV a. pradžioje pastatyta pirmoji bažnyčia. XVI a. antroji pusėje Bogdanas Sapiega ją atidavė reformatams, vėliau grąžinta katalikams.
Kempendiajus
Kempendiajus  – upė Rusijoje, Jakutijoje (Suntaro ulusas); Viliujaus dešinysis intakas. Prasideda Lenos plynaukštėje, ja teka į vakarus. Įteka į Viliujų 737 km nuo jo žiočių, šalia Suntaro.
Galšia
Istorija
1533 m. Povilas Alšėniškis, siekdamas Vilniaus vyskupo vietos, miestelį perleido karalienei Bonai Sforcai, o ši savo favoritei Elenai Dubovickai, kurios vyras buvo Naugarduko vaivada Povilas Sapiega. Jų įpėdinis Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos vicekancleris Povilas Steponas Sapiega 1610 m. ant Olšankos upelio kranto pastatė vienus gražiausių Vilniaus krašte barokinius Alšėnų rezidencinės pilies rūmus, 1618 m. trinavę barokinę pranciškonų bažnyčią (perstatyta XVIII a. viduryje). Pilis turėjo šildymo sistemą, vandentiekį ir kanalizaciją, pilies menės buvo puoštos italų meistrų freskomis, grindys dengtos terakota. Prie pilies buvo iškasti trys ežerai, kurių dugnas išklotas plytelėmis. Sapiegų rezidencijoje buvo turtinga biblioteka ir paveikslų galerija.
Vėliau pilis buvo kelis kartus perstatyta, tačiau Švedų tvano metu ji buvo apiplėšta ir padegta. Pilies dalis nebebuvo atstatoma. XIX a. ji atiteko Žabų giminei, o 1880 m. paskutinis pilies savininkas Gorbanovas išardė dalį sienų karčiamos statybai.
Kempendiajus
Didžiausias intakas: Ulachan Charijalachas (dešinysis).
Upė būna užšalusi nuo spalio antros pusės iki gegužės antros pusės. Kempendiajaus baseine yra akmens druskos telkinių ir mineralinių versmių. Prie upės yra gyvenvietė Kempendiajus.
Galšia
Istorija
Iki 1795 m. Alšėnai priklausė LDK, 1795–1915 m. valdė Rusijos imperija. XIX a. buvo miestelis, Ašmenos apskrities Galšios valsčiaus centras. 1920 m. nustačius Lietuvos valstybinę sieną su Rusija, Alšėnai priskirti Lietuvos Respublikai. 1920–1939 m. valdė Lenkija. Nuo 1939 m. Alšėnai priklauso Baltarusijai. 1942–1944 m. nacių okupacinė administracija Alšėnų valsčių buvo priskyrusi Lietuvos generalinei sričiai.
Lietuviai
Miestelis yra lietuviškų vietovardžių areale. Maždaug iki XVIII a. pradžios (iki maro) Alšėnų apylinkių gyventojų daugumą sudarė lietuviai, išskyrus baltarusių pleištą palei Gaišią į pietryčius nuo Alšėnų. Per XVII a. šeštojo dešimtmečio ir XVIII a. pradžioje karus, badą ir marą daug apylinkių gyventojų išmirė, į jų vietą dvarininkai atkėlė daugiausia baltarusių. Slavėjimą stiprino ir vienuoliai pranciškonai. XIX a. viduryje tik apie 1/5 parapijos, daugiausia jos vakarinės dalies gyventojų kalbėjo lietuviškai.
Alšėnų apylinkių gyventojų absoliuti dauguma ir XIX a. antroje pusėje – XX a. kalbėjo (ir tebekalba) baltarusiškai, tačiau XIX a. jie save vadino litvinais. Tikintieji daugiausia katalikai; jie visą laiką vyravo, pvz., 1919 m. jų buvo 75,4%, stačiatikių – 18,9%, judėjų – 5,7%, o minėtame slaviškų vietovardžių pleište – katalikai ir stačiatikiai. Lietuvių kalbininkų duomenimis, Gaišios valsčiaus lietuviškus pavadinimus turinčios gyvenvietės 1939–1940 m. sudarė 51,6%.
FK Bokelj Kotor
FK Bokelj – Juodkalnijos futbolo klubas iš Kotoro miesto.
Ninetdžeras
Nitnetdžeras (Ninečeras) – trečiasis antrosios Egipto dinastijos faraonas. Vardas reiškia „dieviškas“ arba „priklausantis dievui“, dieviškumas siejamas su saulės dievu Ra. Manoma, kad Egiptą valdė 40−50 metų. Pagal Palermo akmens įrašus, tikėtini 35 jo valdymo metai. Valdė apie 2850–2750 m. pr. m. e. laikotarpyje.
FK Bokelj Kotor
Istorija
Klubo ištakos siekia 1926 m. Kitados rungtyniavo Pirmoje lygoje (aukščiausioji lyga), bet joje ilgam įsitvirtinti nepavyko.
Nuo 2017–2018 m. sezono kovojo Antroje lygoje (II pakopa).
Ninetdžeras
Apie Ninetdžerą žinoma daugiausiai iš antrosios dinastijos faraonų. Rasti trys kapai su Nitnetdžero antspaudais Sakaros šiaurinėje dalyje, vienas Heluane bei rastas paties Nitnetdžero kapas Sakaroje, apie 130 metrų atstumu nuo spėjamo Hotepsechemvio (ir Nebros?) kapo. Didelėje mastaboje Gizoje rasti penkių skirtingų Ninetdžero antspaudų įspaudai vazose. Daugiausiai apie Ninetžero valdymą žinoma iš Palermo akmens įrašų. Minimi karaliaus ritualiniai pasirodymai ir vedamos šventės. Išskyrus 19-aisiais metais paminėtą šventę Nekhbet garbei, kiti įvykiai susiję su Memfiu ir jo apylinkėmis.
FK Bokelj Kotor
Sezonai
Šaltiniai:
Ninetdžeras
Palermo akmens įrašai nutrūksta 19-aisiais valdymo metais ir tai, kad Ninetdžero vardo įrašai rasti išskirtinai apie Memfį, daro tikėtiną versiją, kad karalius tikriausiai kontroliavo tik Žemutinį Egiptą ir valstybėje buvo prasidėję maištai, apie ką galbūt minima Palermo akmens eilutėje, skirtoje 13-iems Ninetdžero valdymo metams. Iš rastų vazų įrašų tikriausiai patvirtinami 24-ieji ir 34-ieji Ninetdžero valdymo metai. Jei taip, tai karalius turėjo vesti Sed šventę trisdešimtaisiais metais, bet apie tai nėra jokių žinių. Tikėtina, kad didelis kiekis indų su gėrybėmis, rastas po Džoserio piramide, buvo skirtas šiai šventei, kuri neįvyko dėl šalį apėmusių maištų. Išliko Ninetdžero alebastrinė statulėlė, vaizduojanti jį su Sed švente siejamu drabužiu. Ši statulėlė yra anksčiausias žinomas pilnas trijų matmenų karališkasis vaizdinys Egipto istorijoje. Kita statulėlė, skirta žyniui Hotepdjefui, nurodo valdžios tęstinumą tarp pirmųjų trijų antrosios dinastijos karalių, nes Hotepdjefas aptarnavo visų jų trijų pomirtinius kultus.
KK136
KK136 – krašto kelias, jungiantis Vinčus ir Vilkaviškį. Kelio ilgis – 30,56 kilometro.
Maršrutas
Kelias prasideda Vinčų kaime, trišalėje sankryžoje su. Eina per Marijampolės ir Vilkaviškio rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Gavaltuva, Antanavas, Pilviškiai, Opšrūtai. Baigiasi Vilkaviškyje, Pilviškių gatvėje, trišalėje sankryžoje su S. Neries gatve. Vinčuose kelią kerta geležinkelis Marijampolė – Kazlų Rūda, Pilviškiuose kelias kerta Šešupę, prieš tai – apie 20 kilometrų kelias eina dešiniuoju upės krantu.
Hermanis Margeris Majevskis
Hermanis Margeris Majevskis (, tikroji pavardė Marģeris Kukainis, 1951 m. balandžio 25 d. Ryga – 2001 m. spalio 6 d. ten pat) – latvių poetas, vertėjas, eseistas.
Biografija
Gimė mokytojos Helenos ir inžinieriaus Gusto Kukainių šeimoje. Kaip ir daugelis latvių buvo liuteronų tikėjimo. Inteligentiška šeima ir miestietiška aplinka skatino ankstyvą jaunuolio susidomėjimą literatūra. Dar mokykloje buvo perskaitęs visą latvių klasiką, dažnai lankėsi Rygos teatruose. 1977 m. baigė teatrologiją A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje.
1969–1972 m. dirbo Latvijos televizijoje, 1972–1973 m. – Janio Rainio literatūros ir meno istorijos muziejuje, 1974–1975 m. – Latvijos radijo literatūrinių laidų redaktorius. 1981–1995 m. gyveno Vilniuje.
Kūryba
Poezijai būdinga Europos metafizinio etoso, postmodernių formų paieška, muzikalumas, savita punktuacija, polifoninė eilėraščio sandara. Rašė esė, recenzijas apie latvių, lietuvių, lenkų, anglų ir kitas literatūras, su K. Skujenieku latvių kalba rengė ir skaitė pranešimus apie lietuvių ir latvių kultūros naujienas Laisvosios Europos radijui.
Su kitais latvių poetais vertė jaunųjų lietuvių poetų rinktinę „Aušroje gimusi širdis“ (Ausma dzimusi sirds 1984 m.). Tarp jo verstų lietuvių poetų Sigitas Geda, Jonas Juškaitis, Aidas Marčėnas, Alfonsas Nyka-Niliūnas, Judita Vaičiūnaitė jų eilėraščių vertimų įdėta ir į paskutinį po jo mirties išleistą poezijos rinkinį „Tamsoje dunksėdamas ledas“. 2002 m. išleista jo versta J. Vaičiūnaitės poezijos rinktinė „Žemės prisilietus“ (Zemei pieskaroties). Jo eilėraščius į lietuvių kalbą vertė Vaidotas Daunys, Erika Drungytė, Almis Grybauskas, Judita Vaičiūnaitė.
Kiaulakiai (Klaipėda)
Kiaulakiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Antkopčio.
Māris Štrombergs
Māris Štrombergs (g. 1987 m. kovo 12 d. Valmieroje, Latvija) – profesionalus vyrų BMX dviratininkas. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo pirmuoju vyrų BMX rungties laimėtoju, olimpiniu čempionu ir aukso medalio laimėtoju. Anksčiau jis laimėjo 2008 m. UCI BMX pasaulio čempionatą.
Dabartinis sportininko treneris yra Ivo Lakučs. Pirmasis treneris buvo Raimonds Ciesnieks.
Po Mario Štrombergo pasisekimo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, latvių DJs grupė „Everybody B“ „sumiksavo“ Steve Mac dainą „Paddy’s Revenge“ kartu su Latvijos televizijos komentarais apie Māris Štrombergs finalinę rungtį pavadinimu „Strombergs Revenge“.
Māris Štrombergs olimpinėse žaidynėse BMX rungtį įveikė per 36 sekundes.
Ipakarajaus ežeras
Ipakarajaus ežeras  – didžiausias natūralus Paragvajaus ežeras, telkšantis Centriniame departamente. Ilgis 24 km, plotis 5-6 km. Ežerą supa aukštumos, kuriose įsikūrę Aregvos, Ipakarajaus ir San Bernardino miestai. Išteka Salado upė, įteka nedideli Jagua Resau, Jukuyry, Puente Estrelja ir Pirayu upeliai. Klimatas šiltas, daug saulėtų dienų. Oro temperatūros vasarą svyruoja tarp 26 – 41 °C, žiemą – tarp 3 – 25 °C. Ipakarajaus ežeras – svarbi poilsinė ir turistinė šalies zona. Kadangi Paragvajus neturi jūros, ežeras yra didžiausias vandens telkinys, be to, įsikūręs tik 34 km nuo Asunsjono.
Ežero pavadinimas kilo iš gvaranių kalbos žodžių ypa – „ežeras“ ir karai – „ponas“. Ikikolonijiniu laikotarpiu vadintas Tapikuja (Tapykua).
Čalomfrakiato Taipračano nacionalinis parkas
Čalomfrakiato Taipračano nacionalinis parkas  – nacionalinis parkas Tailando centre, Ratčaburio provincijoje. Parkas įkurtas 2003 m. gegužės 26 d.
Flora ir fauna
Čalomfrakiato Taipračano parke vyrauja mišrūs lapuočių ir drėgni visžaliai miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: stambiavaisis koralmedis, kietavaisė ksilija, krausva Lagerstroemia calyculata ir daug bambukų rūšių.
Parke gyvena: Indijos muntjakas, gaūras, šernas, Indinis zambaras, Himalajinis lokys, Javinis elniukas, laibaliemenės beždžionės, Malajinė civeta, Birminis kiškis, dygliatriušis ir kt.
Albertas I (Belgija)
thumb|left|80px|Alberto I Belgo monograma Albertas I (, 1875 m. balandžio 8 d. Briuselis – 1934 m. vasario 17 d. Marš le Dames prie Namuro) – 1909–1934 m. trečiasis Belgijos karalius.
Biografija
thumb|left|150px|Alberto I žmona Elžbieta Bavarė Kilęs iš Saksų-Koburgų dinastijos Vetinų atšakos. Tėvas Flandrijos kunigaikštis princas Pilypas, motina Marija Hohencolern-Zigmaringen.
Šeima
Žmona Elžbieta Bavarė. Vaikai:
Valdymas
1913 m. Alberto I iniciatyva priimtas visuotinės karinės prievolės įstatymas. Per Pirmąjį pasaulinį karą Belgijos kariuomenės vyriausiasis vadas. 1918 m. iškėlė visapusio šalies pertvarkymo programą, prižiūrėjo jos vykdymą. 1930 m. pritarė Belgijos padalijimui nuo 1932 m. į dvi kalbines sritis: šiaurinę, flamandų ir pietinę, valonų provincijas, kurių valstybinėse įstaigose vartojama atitinkamai flamandų ir prancūzų kalba.
Armališkės (Utena)
Armališkės – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Sudeikių.
Pikuškės
Pikuškės – kaimas Alytaus rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 3 km į pietryčius nuo Butrimonių.
Kita svajonių komanda
Filmas sulaukė didelio teigiamo dėmesio ir Lietuvoje, ir JAV, kur buvo pristatytas ne viename festivalyje. Filmo reklamai JAV panaudotas „dedantis į krepšį skeletas (skulmanas)“
Tai filmas apie Lietuvos kelią į nepriklausomybės atgavimą ir krepšinį, kaip šio reiškinio dalį. Pasakojama apie rinktinės kelią į 1992 m. olimpines žaidynes Barselonoje, kur rinktinė pirmą kartą žaidė už nepriklausomą Lietuvą. Barselonoje pasaulis išvydo, kad ne tik JAV turi savo svajonių komandą. Buvo ir kita, apie kurią lietuviai svajojo 50 okupacijos metų. Lietuva, dalyvavusi jau kaip nepriklausoma valstybė, mažajame finale pranoko Sovietų Sąjungos krepšininkus. Filme pasakojama ne tik apie sportą, jame netrūksta ir politinių motyvų – kalbama, kokios svarbios lietuviams buvo olimpinės žaidynės, simbolizavusios išsilaisvinimą iš okupacijos.
Siužetas
Filme ne tik atskleidžiama dramatiška legendinės 1992 m. rinktinės kelionė į šlovės viršūnę, bet ir pasakojama, kaip šis žaidimas padėjo išlikti Lietuvos tremtiniams Sibire, kaip Lietuvos geriausi sportininkai turėjo tenkinti komunistinės valdžios užgaidas, kaip juos sekdavo KGB ir kt. Paliečiamas ir rinktinės ryšys su nebeegzistuojančia Amerikos roko grupe „Grateful Dead“, kurios dėka atsirado legendiniai ryškių spalvų marškinėliai su skeleto atvaizdu.
Lemiamos rungtynės dėl olimpinės bronzos prikaustė ne tik Lietuvos, bet ir viso pasaulio dėmesį. Krepšinio aikštelėje tąkart Lietuva grūmėsi su buvusia Sovietų Sąjunga – šalies engėja nuo 1940 metų. Biblinei Dovydo kovai su Galijotu prilygstančios rungtynės krepšinį pakylėjo į aukštesnį lygmenį – tai buvo ne tik žaidimas, bet ir mažos šalies politinio bei kultūrinio identiteto išraiška.
Junge Roemer
Junge Roemer yra antrasis austrų dainininko Falco albumas, išleistas 1984 m., kuris pakilo iki 1-os Austrijos albumų topo vietos.
Priešistorė
Po milžiniškos debiutinio albumo, o ypač singlo „Der Kommissar“ sėkmės, kuris puikavosi pirmose topų pozicijose daugybėje pasaulio šalių, nieko nelaukęs Falco kartu su prodiuseriu Robertu Pongeriu, su kuriuo dainininkas bendradarbiavo kuriant ir jo debiutinį albumą „Einzelhaft“, nusprendė kurti savo sekantį albumą. Šis darbas, smarkiai įtakotas funk muzikos stiliaus, muzikos kritikų buvo puikiai įvertintas. Recenzijose jie gyrė jo rafinuotumą bei prasmingus tekstus ir netgi rašė, kad „Falco išdrožtas iš visai iš kitokio medžio nei kiti muzikantai“.
Singlai
Išleisti singlai - titulinė, poliglotiškoji „Junge Roemer“, kurioje persipina tiek vokiški, tiek itališki, tiek angliški žodžiai, „Nur Mit Dir“ bei „Kann Es Liebe Sein?“ (pastarasis - specialiai singlui įrašytas duetas kartu su aktore Desiree Nosbusch).
Kiti faktai
Nors albumas ir pakilo į 1 Austrijos topo vietą, tačiau likusiose pasaulio šalyse didelio populiarumo nesusilaukė. Vėliau Falco išsireiškė, kad vietoj šio albumo verčiau būtų išleidęs knygą (turėta omeny, kad aukštos kokybės dainų tekstai yra verti atskiro dėmesio).
Šio albumo dainos „Hoch Wie Nie“ pavadinimu 1998 m. Rudi Dolezal ir Hannes Rossacher išleido biografinę knygą „Falco - Hoch wie nie“, taip pat 2007 m. pasirodė geriausių Falco dainų CD ir DVD „Hoch Wie Nie“.
Trongsa
Trongsa Džong
Chökhor Raptentse Dzong yra tvirtovė, pastatyta 1644 m. Vangčukų dinastijos. Aukščiau yra apžvalginis gynybinis bokštas, vadinamas "Ta Džong".
Atlaso kalnai
Atlaso kalnai  – kalnų sistema šiaurės vakarų Afrikoje, Maroko, Alžyro ir Tuniso teritorijose. Nusidriekę šiaurės rytų kryptimi ~2000 km. Aukščiausiai iškyla Maroke, kur sudaryti iš paralelinių kalnagūbrių (Rifo, Vidurinio Atlaso, Aukštojo Atlaso ir Antiatlaso) bei vidinių plynaukščių (Aukštosios plynaukštės, Maroko Mesetos), taip pat denudavusių ir akumuliacinių lygumų. Vidutinis kalnagūbrių aukštis 2000–2500 m, aukščiausia vieta yra Aukštajame Atlase – 4167 m (Tubkalio k.). Aukščiausi kalnagūbriai turi alpines reljefo formas. Einant į rytus kalnagūbriai žemėja, kol Tunise galiausiai pereina į neaukštus kalnus ir kalvas (Tuniso Atlasas).
Atlaso kalnai išsidriekę tarp subtropinės ir tropinės klimato juostos. Vakariniuose ir šiauriniuose šlaituose iškrenta 1000–1800 mm kritulių per metus, centrinėje dalyje – 400–600 mm, pietinėje dalyje – mažiau nei 300 mm. Atlaso ledynuose ištakas gauna Um ar-Rbijos, Šelifo upės. 800–1200 m aukštyje auga visažalių krūmų ir medžių sąžalynai, akmeninių ir kamštinių ąžuolų giraitės, iki 1700 m – mišrieji miškai (ąžuolai, klevai, Atlaso kedrai), iki 2200 m – spygliuočių miškai. Sausuose centriniuose ir pietiniuose rajonuose būdinga krūminė kietalapė augalija, žolynai (liucerna, kietis, kupranugarinė žolė ir kt.).
thumb|left|240px|[[Dadeso tarpeklis]] thumb|right|350px|Atlaso kalnyno padėtis žemėlapyje
Peteris Martinsonas
Peteris Martinsonas (1931 m. sausio 28 d. Daugpilis – 2013 m. rugpjūčio 2 d. Rygoje) – latvių keramikas.
Biografija
1957 m. baigė architektūrą Latvijos universitete. 1968–2000 m. Latvijos dailės akademijos dėstytojas, profesorius.
Kūryba
Sukūrė dekoratyvinių teminių ir skulptūrinių kompozicijų („Tėkmė“ 970 m., „Prisilietimai prie Poltavos“ 1976 m., „Antis“ 1995 m., „Kalno burės“ 1997 m., serija „Bokštai“ 1998 m.). Naudoja molį, akmens masę, porcelianą, šamotą, raku. Kūriniai lakoniškų, subtiliai modeliuotų formų, architektoniški, stilizuoti. Nuo 1969 m. dalyvauja parodose, tarptautiniuose keramikos ir porceliano simpoziumuose (Estija, Japonija, Italija, Lietuva, Lenkija ir kt.).
Močidli Pščulkai
Močidli Pščulkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Perlejevo valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1921 m. kaime buvo 12 namų ir 63 gyventojai.
Suna (upė)
Suna  – upė Rusijoje, Karelijoje. Išteka iš Kivijarvio ežero Vakarų Karelijos aukštumoje. Teka į pietryčius, prateka eilę ežerų (Gimolio, Porso, Lindo, Pialo). Įteka į Onegos ežerą netoli Kondopogos.
Sunos vagoje gausu (>50) slenksčių ir krioklių, tarp jų antras pagal aukštį Europos lygumų krioklys Kivačas (11 m). Žemiau šio krioklio (27 km nuo žiočių) upė laivuojama. Įrengta hidroelektrinių kaskada, dalis Sunos vandens kanalu nukreipta į Kondopogos tvenkinį.
Guvėnai
Guvėnai arba Riazanskojė (, 1945–1946 m., nuo 1946 m. Рязанское) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Bagrationovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gvardeiskojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Notangos žemės kaimo pavadinimas Guveinē prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Frydlando apskrities kaimas, nuo 1874 m. Galbų valsčiaus kaimas. 1946 m. sujungtas su Galbais ir Ranklaukiu. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono, vėliau Bagrationovsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nadeždino apylinkės teritorija.
Vėžinė ląstelė
right|thumb|Limfocito elektroninio mikroskopo nuotrauka.
right|thumb|Diagrama, iliustruojanti skirtumą tarp kamieninių ląstelių vėžio terapijos ir tradicinių vėžio gydymo metodų. Vėžio ląstelės yra nekontroliuojamai ir greitai besidalijančios ląstelės. Nors šios ląstelės reguliariai susidaro organizme, vėžiu susergama tik tada, kai imuninės ląstelės (vadinamos natūraliais kileriais) nesugeba jų atpažinti ir sunaikinti. Praeityje buvo manoma, kad vėžys organizme neatpažįstamas ir nesunaikinamas, dėl silpnos imuninės sistemos. Bet naujausi tyrimai parodė, kad šių ląstelių nematomumas yra sąlygotas specifinių kostimuliantų molekulių, kurios dalyvauja antigenų sąveikoje su limfocitais.
Tichė
Graikų mitologijoje, Tichė (sėkmė) Hermio ir Afroditės duktė.
Suntaras
Istorija
Suntaro įkūrimo data laikoma 1764 m., kai pastatyta cerkvė, nors jakutai čia apsigyveno dar XVII a. Dabartinė gyvenvietė pradėjo vystytis 1898 m.
Tichė
Tichė buvo globojanti dievybė, kuri valdė fortūną, miestų gerovę ir jų likimą. Helenistiniu periodu dauguma miestų turėjo savitą Tichės ikoninę versiją, dėvinčią karūną, kuri primena sienas supančias miestą.
Vėžinė ląstelė
Telomerazės
Kai kurie tyrėjai teigia, kad vėžinės ląstelės turi unikalių bruožų, kurie padaro jas nemirtingas. Fermentas telomerazė naudojamas išplėsti vėžinės ląstelės gyvavimo ciklą. Telomeros po kiekvieno ląstelės dalijimosi sutrumpėja, o telomerazė šias struktūras prailgina. Tai pagrindinė priežastis, dėl kurios audiniuose susiformuoja augliai.
Tichė
Pagal kitus šaltinius minima, kad ji buvo viena iš okeanidžių Okeano ir Tetijos dukterų. Ji buvo siejama su Nemezide ir Agatos Daimonu („geroji dvasia“, žr. Agatodemonas).
Vėžinė ląstelė
Kamieninės vėžinės ląstelės ir atsparumas vaistams
Mokslininkai atrado medžiagą, esančią ant vėžinių ląstelių paviršiaus, kuri suteikia joms atsparumą vaistams, paversdama vėžines ląsteles pseudokamieninėmis. Jei vėžines ląsteles ima veikti vaistai, patogeniškos ląstelės savarankiškai virsta pseudokamieninėmis. Pasirodo, jog gydymas vaistais tik skatino vėžinių ląstelių vystymąsi. Laimei, yra vaistų, kurie gali sutrikdyti vėžinių ląstelių virtimą kamieninėmis, tuomet jau galimi taikyti tradiciniai gydymo metodai.
Tichė
Romėnų mitologijoje Tichės atitikmuo – Fortūna.
Vincentas Matusevičius
Vincentas Matusevičius (1801 m. balandžio 5 d. Ausieniškėse, Trakų valsčius – 1862 m. ten pat) – Lietuvos 1830-1831 m. sukilimo veikėjas, Trakų apskrities sukilėlių būrio vadas.
Biografija
Baigė Vilniaus universitetą. Buvo Trakų pilies teismo pirmininkas.
Suna (reikšmės)
Suna gali reikšti:
6 (skaičius)
6 (šeši, šešetas) – skaitmuo, šešių objektų skaičių atvaizduojantis simbolis. Tai natūralusis skaičius, einantis tarp 5 ir 7.
Arabiško skaičiaus raida
Vaizdas:Evolution6glyph.png
Palyginti su kitais skaitmenimis, 6 skaitmens raida atsekama nesunkiai – iki pat indiškųjų Brahmi skaitmenų, kurie ankstyviausiai paliudyti Ašokos ediktuose maždaug 250 pr. m. e.
Matematikoje
Šeši yra mažiausias teigiamas sveikasis skaičius, kuris nėra nei kito skaičiaus kvadratas, nei pirminis skaičius. 6 yra tobulasis skaičius, jis gaunamas tiek sudėjus (1 + 2 + 3), tiek sudauginus pirmuosius tris skaičius. Pagal eiliškumą tai pirmas tobulasis skaičius (kitas – 28).
Chemijoje
6 yra anglies atominis skaičius.
Unikodas
Be arabiško simbolio 6, Unikodas numato ir kitus specialius ženklus (Ⅵ, ⅵ) šiam skaičiui žymėti. Į HTML dokumentus jie įterpiami sekomis    6 bei 6.
Religijoje
Biblijoje minima, kad Dievas kūręs pasaulį šešias dienas, o septintąją ilsėjęsis.
Pilypas II Habsburgas
thumb|Pilypo II herbas
Pilypas II Habsburgas ( 1527 gegužės 21 d., Valjadolidas – mirė 1598, Eskorialas) – kaip vyriausias ir vienintelis imperatoriaus Karolio V ir Portugalijos princesės Izabelės sūnus paveldėjo Ispanijos karalystę, jos kolonijas Amerikoje, Nyderlandus, Burgundiją, Sicilijos karalystę ir Lombardijos kunigaikštystę. 1580 m. tapo ir Portugalijos karaliumi, kur valdė kaip Pilypas I.
Pilypo II vaikystė
1535 m. Pilypui buvo sudarytas asmeninis dvaras, susidėjęs iš 50 kilmingų vaikų. Jį auklėjo du garsūs to meto Ispanijos mokytojai – Sileso ir de Estrela. Pilypas II tapo išsilavinusiu žmogumi, nors kalbos jam sekėsi sunkiai – prancūziškai ir vokiškai jis beveik nemokėjo. Ilgainiui jis tampa menų globėju, o prieš mirtį Pilypo asmeninę biblioteką sudarė daugiau nei 13 500 tomų. Jau vaikystėje galima buvo pastebėti būsimojo valdovo kruopštumą, uždarumą ir aštrų protą. Dirbti ir mokytis jis galėjo ištisas dienas, pasižymėjo neeiline atmintimi, bet ryžtingumo ir aiškios minties dovanos jis neturėjo. Dažnai keisdavo nuomonę, blaškydavosi, tai trikdydavo ir lėtindavo svarbių valstybinių reikalų naudingų sprendimų priėmimą.
Portugalija
Pirmoji žmona 1543 m. buvo Portugalijos kunigaikštytė Marija, pagimdžiusi sūnų Don Karlosą, mirė 1545 m. Ši santuoka Portugaliją nuo 1580 m. iki 1640 m. suvienijo su Ispanija.
Anglija
Antroji žmona – Marija Tiudor (1554–1558), įpėdinių nepaliko. Laikinai net pats Pilypas gyveno Anglijoje, tačiau ten jam nepatiko ir jau 1555 m. jis grįžo į Ispaniją. Trečioji žmona Prancūzijos kunigaikštytė Elžbieta Valua. Su ja yra susijusi viena didžiausių Pilypo valdymo meto paslapčių. Mat jau anksčiau Elžbieta buvo pažadėta Karlosui. Daili, nepaprasto grožio princesė vietoj sužadėtinės tapo pamote. Karlosas buvo labai išdidus ir nervingas (vaikystėje patyrė sunkią galvos traumą), bet kartu nuoširdus ir gailestingas vargšams. Šiaip kritiškas moterų atžvilgiu, princas su Elžbieta būdavo visai kitoks. Savo geriausiu draugu vadino Chuaną Austrijietį, kurio karinės šlovės prisibijojo Pilypas (nors minėtasis ir buvo karaliaus pusbrolis). Karlosas kartais atvirai priekaištaudavo, kad tėvas pavogęs iš jo meilę ir net laikė savo priešu. Deja, išdidumas, nepakantumas priešiškai mąstantiems bei įtarumas buvo vieni pagrindinių Pilypo II bruožų. Tatai lėmė Karloso įkalinimą ir paslaptingą mirtį – po trijų mėnesių mirė ir Elžbieta. Sveikas protas nugalėjo jausmus ir Pilypas vedė paskutinį kartą – dėdės Maksimilijono dukterį Oną Austrijietę, kuri paliko sosto įpėdinį, būsimąjį Pilypą III. Sakoma, kad šią žmoną karalius mylėjęs labiausiai ir po jos mirties per vieną naktį sunykęs ir pražilęs.
Vidaus politika
Pilypas II paveldėjo daug garbingų karaliaus, hercogo ir kt. vardų, tai rodė, kad valdos nevieningos. Karalius buvo griežto absoliutizmo atstovas ir vykdė centralizacijos procesus. Sustiprino ir naudojo politiniams tikslams inkviziciją. Kietai laikėsi savo sprendimų ir nerodė gailesčio priešams. Nors Pilypas ir nebuvo itin sėslus biurokratas kaip jį dažnai vaizduoja, bet savo valdas pažinojo iki smulkmenų ir visada meistriškai manevravo, derindamas katalikiškus principus bei tėvonijos tikslus. Pilypas siekė centralizuoti šalį, tam tikslui paskelbė 1561 m. sostine Madridą. Buvo pradėta ilga ir atkakli kova prieš kitatikius, kitataučius. Ypač kentėjo Ispanijos maurų palikuoniai – moriskai, valdę smulkųjį verslą pusiasalio pietuose ir beveik nedirbę žemės. Juos kaltino žydų ir arabų dangstymu. 1568 – 1571 m. vyko ginkluota kova tarp valdžios ir padėtimi nepatenkintų moriskų. Konfliktas baigėsi tik tada, kai Pilypas II galutinai palaužė moriskų pasipriešinimą. Tačiau tokie radikalūs būdai siekiant įtvirtinti valdžią brangiai kainavo šalies ekonomikai. Ispanija rėmėsi žemės ūkiu, gamyba ir prekyba, tačiau imperijos politika buvo pernelyg aktyvi ir net keturiskart – 1557, 1560, 1575, 1596 metais – Pilypas II buvo priverstas paskelbti apie valstybės nemokumą. Ir jei ne iš Amerikos kolonijų atplukdyti taurieji metalai, tokie karaliaus politiniai pasiekimai, kokių jis pasiekė, nebūtų įsivaizduojami.
Užsienio politika
Išskyrus trumpą karą su Prancūzija, kai 1557 m. prie Sen – Kventino ispanai laimėjo triuškinančią pergalę ir iškovojo hegemoniją Europoje. Pilypas II su kaimynais nekariavo apie 10 metų. Amerikoje aštri krikščioniška politika ir toliau sėjo katalikybę Naujajame Pasaulyje. 1571 m. ispanų laivynas kartu su Šventąja lyga nugalėjo turkus Lepanto mūšyje, kuris pagarsėjo visoje Europoje. Ispanijos karalius galutinai apsivilko krikščionių gynėjo rūbą. Tačiau 1566 m. prasidėjo Nyderlandų sukilimas, kuris ilgam įklampino Pilypo II imperiją į karą. Nors žiaurusis hercogas Alba 1567 m. į Briuselį atvyko su dešimttūkstantine armija, tačiau nei jis, nei kiti vadai nesutramdė vietinių žmonių. Galų gale Anglijos ir Prancūzijos pagalba Nyderlandų provincijų sukilėliams vis augo ir iki 1580 m. Pilypas II jau pradėjo puoselėti planus intervencijai į Prancūziją arba Angliją. Tiesa, dar prieš tai, išmirus Portugalijos karališkajai dinastijai, Pilypas II iškėlė savo kandidatūrą ir iš dalies teisėtai, iš dalies remdamasis karine jėga, personaline unija 1580 m. šešiasdešimčiai metų suvienijo visą Pirėnų pusiasalį.
Pilypo II valdymo pabaiga
Reikia pridurti, kad Habsburgų ambicijos labai išsekino šalies biudžetą. Pilypo II valdymo pabaigoje prekybos balansas buvo neigiamas, mokesčių sistema griuvo. O pats karalius sprendė pernelyg daug skirtingų šalies problemų, kurios nepaprastai sekino. Daugiau nei keturiasdešimt metų Pilypas II valdė galingiausią to meto metropoliją.
Viktor Frankl
thumb|Viktor Frankl Viktoras Franklis (1905 m. kovo 26 d. – 1997 m. rugsėjo 2 d.) – Vienos universiteto Austrijoje neurologijos ir psichiatrijos profesorius, psichoterapeutas, pasaulinio garso mąstytojas, humanistas. Dar vadinamas Trečiosios Vienos Mokyklos įkūrėju, psichoterapinio metodo – logoterapija, autorius.
Biografija
Viktoras Franklis gimė Vienoje, žydų tarnautojų šeimoje. Dar jaunystėje susidomėjo psichoanalize, S. Freudo ir Alfredo Adlerio idėjomis. Mokydamasis gimnazijoje, savo diplominio darbo tema pasirinko filosofinio mąstymo psichologiją. Baigęs gimnaziją, 1923 m. Vienos universitete pradėjo studijuoti mediciną ir vėliau, kaip specializaciją, pasirinko neurologijos ir psichiatrijos studijas. Ypač domėjosi depresijos ir savižudybių psichologija.
Kalinys, psichoterapeutas
1942 m. rugsėjo 25 d. Franklis, jo žmona ir tėvai buvo ištremti į koncentracijos stovyklą. Pradžioje ten dirbo gydytoju, bet paaiškėjus apie jo žinias ir patirtį psichiatrijoje, jam buvo pasiūlyta įkurti specializuotą skyrių darbui su kaliniais naujokais. Skyriaus užduotis buvo padėti naujokams įveikti pirminį šoką ir teikti paramą pradiniame prisitaikymo etape.
Vėliau, Franklis taip pat įkūrė kitą skyrių, kurio tikslas buvo užkirsti kelią savižudybėms, padėti žmonėms išsaugoti savo orumą ir sveiką protą, viltį, net ir sunkiausiomis koncentracijos stovyklos sąlygomis.
1945 m. balandžio 27 d. amerikiečių kariai išlaisvino Viktorą iš įkalinimo. Jo žmona, motina bei tėvas žuvo lageryje, išgyveno tik sesuo, kuri vėliau emigravo į Australiją.
Franklis tikėjo, kad net ir sunkiausiomis gyvenimo akimirkomis kančia turi prasmę. Šis įsitikinimas tapo pagrindu kuriant logoterapijos metodą. Įgyta lagerio patirtis vėliau pasitarnavo rašant knygą "Žmogus ieško prasmės".
Knygos
Kaip nurodoma įvairiuose šaltiniuose Franklis išleido virš 32 knygų, kurios buvo plačiai išverstos įvairiomis kalbomis.
Lietuvių kalba išleista:
Ispanijos administracinis suskirstymas
Ispanijos administracinis suskirstymas – grindžiamas Ispanijos konstitucijos aštuntuoju straipsniu, sudarytu 1978 m., kuriame šalis, administraciniais tikslais yra skirstoma į savivaldybes, provincijas bei autonominius regionus. Pirmoji grupė sudaro antrojo padalinius, o antra grupė sudaro paskutiniojo padalinius. Autonominiai regionai buvo įsteigti pasinaudojus autonomijos ir savivaldos teise.
Autonominiai regionai ir autonominiai miestai
Autonominiai regionai (isp. ir, bei 🇪🇺) sudaro pirmojo (aukščiausiojo) lygmens Ispanijos teritorinius padalinius.