cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mattias Falck
Biografija
2012 m. laimėjo savo pirmąjį medalį Europos čempionate - sidabrą vyrų dvejetų rungtyje poroje su Kristian Karlsson. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dalyvavo komandinėje rungtyje. Kartu su Švedijos nacionaline rinktine sportininkas pateko į ketvirtfinalį, kuriame rezultatu 1-3 pralaimėta Pietų Korėjos rinktinei. 2018 m. pasaulio čempionate pelnytas bronzos medalis vyrų komandinėse varžybose. 2019 m. pasaulio čempionatų vienetų varžybų finale švedas 1-4 nusileido Kinijos atstovui Ma Long ir pelnė sidabro medalį.
Čitagongo kalvos
Čitagongo kalvos  – Indijos subkontinento istorinis kultūrinis regionas, esantis dabartinio Bangladešo rytinėje dalyje. Šiuo metu administruojamas kaip 3 administraciniai vienetai: Khagračario rajonas, Bandarbano rajonas ir Rangamati kalvų rajonas. Užima apie 13 295 km², kas sudaro apie 1/10 Bangladešo teritorijos.
Geografija
Regiono pavadinimas yra egzonimas, kuriuo jį pavadino lygumose į vakarus gyvenančios tautos. Mogolų imperijoje jis buvo vadinamas tokiais terminais kaip Jum Bungoo, Jum mahal („kraštas tų, kurie verčiasi lydimine žemdirbyste“) ar Kapas mahal („Medvilnės kraštas“). Dabartinis pavadinimas yra duotas britų kolonistų ir kildinamas iš Čitagongo miesto, kuris yra artimiausias didmiestis prie šių kalvų, ir iš kurio buvo vykstama į šį regioną.
Šis rytinis Bangladešo pakraštys yra vienintelė Bangladeše aukštumų vietovė. Užima dalį Arakano kalnagūbrio vakarinių pašlaičių. Iš rytų jis yra uždarytas kalnagūbrio (Mizoramas), o vakaruose leidžiasi į Bengalijos lygumą (istorinę Bengaliją). Šiaurėje ribojasi su Tripura, o pietuose susisiekia su Arakano krantu.
Regionas išvagotas gausių kalvų grandinių, kurios eina lygiagrečiai Arakano kalnagūbriui. Tarp jų išsidėstę derlingi slėniai, upės, ežerai. Šalyje klimatas tropinis, čia būdingi musonai.
Demografija
thumb|left|Bangladešo kalbos Etniškai regionas ilgą laiką buvo apgyvendintas tibetiečių-birmiečių kilmės tautelių, kurias lygumų gyventojai bengalai vadina apibendrinančiu žodžiu pahari („kalniečiai“) arba jumma (, „tie, kurie verčiasi lydimine žemdirbyste“). Svarbiausios vietinės gentinės grupės yra čakmai, marmai, keotai, tančangjai, mro, murangai, bomai, čakai, pankhai, lušėjai, khangai ir kiti etnosai.
2011 m. duomenimis regione gyveno 1 598 000 gyventojų, o gyventojų tankumas – 120 žm/km2. Iš viso apie 54,5 % yra vietinės gentys, o 45,5 % – bengalai, kurie migravo į kraštą per pastaruosius dešimtmečius, ir kurių proporcija yra auganti. Vietos gentys daugiausiai išpažįsta Theravados budizmą (44 %), tripuriai (~6,5 %) daugiausia yra induistai, o bengalai išpažįsta islamą (42 %) ir hinduizmą (3,5 %). Yra apie 3 % krikščionių, kurie daugiausia koncentruojasi Bandarbano mieste.
Istorija
Per savo istoriją regionas buvo buferinė zona tarp Tripuros (šiaurėje) ir Arakano (pietuose) karalysčių, dėl ko čia migravo įvairios kilmės etnosai, radę čia savo tėvynę. Dėl to regionui būdingas didelis mišrumas. Svarbiausi etnosai čia yra čakmai, turėję savo gentinę karalystę ir arakaniečiai, čia vadinami marmais. Indiją ir Bengaliją valdžiusioms imperijoms šis tolimas rytų kraštas buvo mažai kontroliuojamas. Mogolų imperija iš vietos genčių rinko duoklę, tačiau tiesioginės kontrolės neįvedė.
1860 m. Čitagongo pakrantę užėmusi Britų imperija pradėjo plėsti savo kontrolę ir į krašto gilumoje esančias aukštumas. Taip regionas buvo formaliai prijungtas prie Britų Indijos Tiesa, britai neskyrė šiuose kraštuose savo vietininkų, o suformavo tris gentines valstybes, kuriose patikėjo valdžią vietos monarchams. Tai buvo Čakmų, Bohmongo ir Mongo valdos.
1901 m. šiame krašte atliekant gyventojų surašymą, nebuvo užfiksuoti jokie miestai. Iš visų gyvenviečių 211 turėjo mažiau nei 500 gyventojų, ir tik vienas – daugiau nei 2000. Tuometinis gyventojų tankumas buvo 33 žm/km². Iš 124 762 tuometinių gyventojų 83 tūkst. buvo budistai, 36 tūkst. – hinduistai ir 5 tūkst. – musulmonai
1947 m. buvo sprendžiamas Indijos ir Pakistano padalinimo klausimas, atskiriant regionus pagal religiją. Tai užfiksavo vadinamoji Redklifo linija. Kadangi dabartinio Bangladešo teritorijoje vyravo musulmonai, jis buvo priskirtas Pakistanui. Čitagongo kalvų regione tuo metu 97 % gyventojų buvo ne musulmonai, todėl buvo tikimasi, kad regionas bus priskirtas Indijai, kaip tai atsitiko Tripuros ir Mizoramo atveju. Tačiau, nelauktai patiems gyventojams, galutinis sprendimas buvo priskirti Čitagongo kalvas Pakistanui. Tai buvo padaryta baiminantis, kad Čitagongo kalvų priskyrimas Indijai atkirs regioną nuo pasaulio. Tokiu būdu budistinis regionas atsidūrė musulmoniškos valstybės sudėtyje. thumb|Čitagongo kalvų jungtinės tautų partijos vėliava Nesutarimai su centrine vyriausybe prasidėjo jau 1962 m., kuomet Čitagongo kalvose buvo sukurta Kaptajaus užtvanka, suformuojant dirbtinį ežerą. Dėl to apie 100 tūkst. vietos gyventojų neteko (daugiausia čakmai) savo namų ir žemės, o valstybė juos išvarė be jokios kompensacijos. Tūkstančiai žmonių migravo per sieną į Indiją. 1971 m. Bangladešui atsiskyrus nuo Pakistano, čia pradėta bengalizacijos politika. Intensyvėjo etninių bengalų kėlimasis į kalvų regioną, bengalų kalbos ir kultūros sklaida. Siekiant apginti vietos gyventojų teises susikūrė Čitagongo kalvų jungtinė tautų partija.
Auganti įtampa 1977 m. prasiveržė kaip Čitagongo kalvų konfliktas. Tai buvo partizaninis karas nukreiptas prieš etninius bengalus. Prieš šiuos veiksmus Bangladešo vyriausybė ėmėsi persekiojimų, įkalinimų. Taip pat buvo skatinamas bengalų kėlimasis į kalvas. 1974 m. bengalai sudarė tik 11,6 % regiono gyventojų, o iki 1991 proporcija padidėjo iki 48.5%. 1991 m. Bangladeše prasidėjus demokratizacijos procesams, pradėtos derybos su Čitagonko kalvų partizanais. 1997 m. konfliktas oficialiai pabaigtas.
Tiesa, regionas nepasiekė norėtos autonomijos. Jis tapo Pasaulinės valstybingumo siekiančių tautų organizacijos nariu. Dar 2002 m. regione buvo aptinkami sukilėliai.
Vakarų Aukštutinis Nilas
Vakarų Aukštutinis Nilas arba Vienybės vilajetas  – vilajetas Pietų Sudane, šalies šiaurinėje dalyje. Administracinis centras – Bentiju.
Geografija
Vakarų Aukštutinis Nilas yra didesnio Aukštutinio Nilo regiono dalis. Vilajeto teritorija teka Baltojo Nilo upė ir jo baseinui priklausančios Bahr al Gazalio bei Bahr al Arabo upės.
Svarbiausi miestai: Bentiju, Rubkona, Majomas, Lyras, Adokas, Nijalas, Pariangas.
Gyventojai
Gyventojų daugumą sudaro nuerai ir dinkai.
Suskirstymas
Vilajetas padalintas į 9 apskritis:
Mārtiņš Rubenis
Biografija
1998 m. Rubenis tapo pasaulio jaunimo čempionu. Tais pačiais metais sportininkas pirmą kartą dalyvavo 1998 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kuriose užėmė 14-ą vietą. 2002 m. žiemos olimpinėse žaidynėse trasoje patyrė avariją ir galutinės vietos neužfiksavo. 2003 m. pasaulio čempionate pelnė sidabro medalį vienetų varžybose, o po metų dar ir bronzą toje pačioje rungtyje. 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse iškovojo bronzą ir tapo pirmuoju Latvijos medalininku žiemos olimpinėse žaidynėse. 2008 m. ir 2010 m. mišrios komandos estafetės rungtyje kartu su Latvijos rinktine tapo Europos čempionu. 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse liko 11-as. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse pelnė bronzą mišrios estafetės rungtyje.
Elīza Cauce
Elīza Tīruma (g. 1990 m. rugpjūčio 21 d. Siguldoje) – Latvijos rogučių sportininkė. Olimpinė medalininkė. Pirmoji Latvijos moteris, kuri pelnė medalį žiemos olimpiadoje.
Biografija
Sportuoja nuo 2006 m., nacionalinėje komandoje nuo 2006 m.
2013 m. pasaulio čempionate su Latvijos rinktine pelnė bronzos medalius mišrios estafetės rungtyje.. Savo debiutinėse 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Tīruma individualioje rungtyje užėmė 12-ą vietą, o mišrioje estafetėje su Latvijos rinktine pelnė bronzos medalius ir tapo pirmąją moterimi šalyje, kuri pelnė medalį žiemos olimpinėse žaidynėse.
Indukcinė ritė
thumb|Indukcinių ričių pavyzdžiai Indukcinė ritė arba induktyvinė ritė (iš lotynų k. inductio – sužadinimas) – pasyvus iš dviejų galų sudaryta elektroninis komponentas, kuris geba kaupti energiją magnetiniame lauke, per jį tekant elektros srovei. Indukcinę ritę paprastai sudaro į ritę suvyniota izoliuota viela. Žymimas elektroniniu simboliu 60px.
Indukcinės ritės plačiai naudojami elektroninėje įrangoje su kintamąja elektros srove (AC), ypač radijo įrangoje. Ritės paskirtis – blokuoti kintamąją srovę, tuo pačiu leidžiant tekėti nuolatinei elektros srovei praeiti; šiam tikslui sukurtos indukcinės ritės vadinamos droseliais. Jos taip pat naudojamos elektroniniuose filtruose skirtingo dažnio signalams atskirti, o kartu su kondensatoriais naudojamos grandinėms suderinti. Dėl to ritės naudojamos radijo imtuvams ir televizoriams sureguliuoti.
Pirmas indukcinę ritę 1831 m. išrado Maiklas Faradėjus.
Kusongas
Kusongas – miestas Šiaurės Korėjoje, Šiaurės Pchenjano provincijoje. 2008 m. mieste gyveno 196 515 gyventojų.
Pramonė
Kusonge įsikūrusi didžioji dalis Šiaurės Korėjos karinės pramonės – čia veikia šaudmenų gamyklos ir urano kasyklos. Kusonge taip pat yra didelė gamykla, kurioje gaminamos vikšrinės transporto priemonės ir tankai. 2016 m. ir 2020 m. ši gamykla buvo kelis kartus išplėsta.
Baltoji sinagoga
thumb|260px|Baltosios ir Raudonosios sinagogos (antrame plane) kompleksas Joniškyje
Baltoji sinagoga − sinagoga Joniškyje, Miesto a. 4A, statyta 1823 m. Sinagogos išorės formose persipynė vėlyvojo klasicizmo ir romantizmo stilių bruožai.
Baltoji sinagoga stovi į pietus nuo Raudonosios. Ji buvo vadinama „šule“ ir buvo skirta iškilmingoms progoms. Į ją atvykdavo kantoriai, chazanai.
Joniškio baltoji sinagoga yra stačiakampio plano, vientiso tūrio, dengta aukštu dvišlaičiu stogu. Fasadus vertikaliai skaido piliastrai ir aukšti pusapvalių arkų langai, o horizontaliai juosia karnizas su smulkiais dantukais. Iš visų keturių pusių stogo šlaitus pridengia frontonai, kuriuos, kaip ir sienas, simetriškai skaido piliastrai ir pusapskričių arkų langai. Sinagogos eksterjeras artimas pasaulietinės architektūros statiniams, jame nerasime aiškių judaizmo simbolių, tik galinių fasadų frontonuose suporuoti maži pusapvalių arkų langeliai yra užuomina į Dekalogo lenteles.
Deveikiškis
Deveikiškis – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Ėriškių.
Baltoji sinagoga
Po II pasaulinio karo pastate įrengtas sandėlis, vėliau − sporto salė. 1964 m. pastatytas priestatas. Pastato suplanavimas pakeistas, interjeras sunaikintas. Šiuo metu sinagogos pastatas restauruojamas.
Istorija
Didesniuose Lietuvos miestuose stovėjo dvi, skirtingu laiku statytos, sinagogos. Iki šių dienų Lietuvoje išliko vos keletas dviejų sinagogų kompleksų - Kėdainiuose, Kalvarijoje ir Joniškyje.
Joniškyje žydai įsikūrė apie XVIII a. vidurį, suteikus privilegiją Joniškiui ir Šiauliams. Žydų bendruomenės gyvenimo būdas buvo glaudžiai susijęs su religija ir kulto pastatais. 1797 m. Joniškio žydai gavo leidimą sinagogos statybai ir sklypą kapinėms. Pirmoji sinagoga minima 1823 m. Pagal 1825−1826 m. Šiaulių ekonomijos inventorių Joniškyje buvo 49 žydų šeimos. XIX a. viduryje mieste gyveno 1042 žydai. 1865 m. minima ir antroji sinagoga, o 1866 m. jau paminėtos trys sinagogos ir žydų prieglauda. 1897 m. Joniškio žydų bendruomenę sudarė 2277 asmenys. Trečioji sinagoga, stovėjusi Vilniaus gatvėje 8, buvo rekonstruota į parduotuvę ir gyvenamąjį namą1965−1966 m.
Joniškio sinagogų kompleksas įkurtas centrinės miesto aikštės rytų pusėje. Kompleksą sudaro du mūriniai, lygiagrečiai stovintys pastatai: „Baltoji“ ir „Raudonoji“ sinagogos. Abu pastatai nevienalaikiai, jų tūriai ir architektūra skiriasi. Tipiška tik šių statinių situacija − sinagogos pastatytos prie centrinės miesto aikštės, kvartalo gilumoje. Jos yra gerai matomos iš šalutinių gatvelių. Nuo pagrindinės gatvės pusės jas užstoja kiti pastatai. Abi sinagogos apstatytos žemesniais vienaukščiais ir dviaukščiais pastatais.
Dirvonai (Upytė)
Dirvonai – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Ėriškių.
Luangprabangas
Luangprabangas (, Xieng Dong Xieng Thong) – miestas, esantis Laoso centre, prie Mekongo upės, apie 425 km į šiaurę nuo Vientiano. Luangbrabango provincijos sostinė.
Miestas anksčiau buvo to paties pavadinimo karalystės sostinė. Iki 1975 m. komunistams perimant valdžią Luangprabange buvo įsikūrusi Laoso karalystės vyriausybė. Miestas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Džonglėjus
Džonglėjus  – vilajetas Pietų Sudane, rytinėje dalyje, Etiopijos pasienyje. Administracinis centras – Boras.
Lilia Brik
Lilia Brik (, 1891 m. lapkričio 11 d. – 1978 m. rugpjūčio 4 d.) – rusų prozininkė, vertėja, memuaristė. Labiausiai žinoma kaip žymaus rusų poeto Vladimiro Majakovskio mūza, kuri suvaidino reikšmingą vaidmenį jo gyvenime ir kuriai jis skyrė daugelį eilėraščių, iš kurių žinomiausias yra „Lilička!“. Be Majakovskio, taip pat bendravo su Osipu Briku, Vitaliju Primakovu, Vasiliju Katajanu, Sergejumi Paradžanovu ir daugeliu kitų vyrų.
Luangprabangas
miniatiūra|kairėje|240px|Senovinė [[pagoda]]
Džonglėjus
Geografija
Džonglėjus yra didesnio Aukštutinio Nilo regiono dalis. Vilajeto vakariniu pakraščiu teka Baltojo Nilo upė. Įsteigtas Bomos nacionalinis parkas.
Lilia Brik
Biografija
Lilia Brik (iki vedybų – Kagan) gimė 1891 m. lapkričio 11 d. Maskvoje, Rusijos imperijoje. Tėvas – Urijus Kaganas – juristas, motina – Jelena Kagan – mokėsi Maskvos konservatorijoje, tačiau buvo bedarbė, abu buvo žydiškos kilmės.
Džonglėjus
Geografija
Svarbiausi miestai: Boras, Akobas, Ajodas, Fangakas, Pabakas, Piboras, Počala, Vatas.
Lilia Brik
Biografija
Mokykloje mokytojai pabrėždavo jos gebėjimus, ypač matematikos srityje. Po mokyklos mokėsi matematikos fakultete. Su Majakovskiu susipažino 1915 m. liepos mėn. Vėliau V. Majakovskis tą dieną apibūdino kaip „laimingiausią jo gyvenime“. Gan greit Majakovskis ją pamilo.
Džonglėjus
Gyventojai
Gyventojų daugumą sudaro nuerai ir dinkai. Taip pat yra murlių, anuakų.
Suskirstymas
Vilajetas padalintas į 13 apskričių:
Carina Vogt
Carina Vogt (g. 1992 m. vasario 5 d. Švabijos Gmiunde) – Vokietijos šuolininkė su slidėmis. Pirmoji olimpinė čempionė moteris šuoliuose su slidėmis.
Biografija
2007 m. pasaulio jaunimo čempionate Vogt liko ketvirta, 2010 m. buvo penkta, 2011 m. – vienuolikta, 2012 m. pelnė bronzos medalį. 2012 m. Vogt debiutavo pasaulio taurėje. 2013 m. pasaulio čempionate asmeninėje rungtyje sportininkė liko penkta, o mišrios komandos įskaitoje pelnė bronzos medalį. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse pirmą kartą šuoliuose su slidėmis leista varžytis ir moterims. Vogt vienintelėje vidutinio kalno rungtyje po pirmojo etapo iškarto pakilo į pirmąją vietą (103 m, 126,8 taškai), bet finaliniame etape ji liko penkta (97,5 m, 120,6 taškai), bet vis dėl to susumavus abu šuolius Vogt paskelbta nugalėtoja.
Dirvonai (Velžys)
Dirvonai – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Maženių, prie magistralės.
NCSoft
NCSoft – Pietų Korėjos įmonė, kurianti interneto kompiuterinius žaidimus. Labiausiai žinoma savo sukurtais daugelio žaidėjų interneto žaidimais vaidmenimis, tokiais kaip „Lineage“, „Lineage II“, „Guild Wars“ serija ir „Aion“.
Istorija
1997 m. kovo 11 d. Tack Jin Kimas, įvairių programų kūrėjas ir korėjiečių rašto Word pavadinimu Hangul autorius, įkūrė „NCsoft“. Vienas pirmųjų kompanijos produktų buvo NC HTML Editor.
1998 m. rugsėjo mėn. „NCsoft“ išleido savo pirmąjį ir sėkmingiausią žaidimą „Lineage“. „Lineage“ buvo pirmasis MMORPG žanro žaidimas, kurio abonentų skaičius Korėjoje viršijo 100 000 (2000 m. gruodžio mėn.). Neeilinė žaidimo sėkmė padėjo įkurti filialus Taivane, Kinijoje, JAV ir Europoje.
2004 m. balandžio 28 d. (tą pačią dieną) „NCsoft“ Š. Amerikoje išleido du MMORPG, „Lineage II“ ir „City of Heroes“. Iki šiol „NCsoft“ yra vienintelė du MMORPG žanro žaidimus per vieną dieną išleidusi kompanija.
2004 m. liepos mėn. Braitone, Anglijoje, „NCsoft“ įkūrė filialą pavadinimu „NCsoft Europe“. 2005 m. vasario 4 d. jie išplatino „City of Heroes“ keliose Europos šalyse bei taip pat įsteigė „Lineage II“ globalius serverius skirtus Europos žaidėjams.
2005 m. balandžio 28 d. kompanija išleido „Guild Wars Prophecies“, MMORPG žanro žaidimą, be jokio mėnesinio mokesčio. Vėliau sekė papildymai: „Guild Wars Factions“ (2006-04-28), „Guild Wars Nightfall“ (2006-10-27) ir „Guild Wars Eye of the North“ (2007-08-31). 2009 m. balandžio 24 d. „NCsoft“ pranešė, kad išviso buvo parduota daugiau nei šeši milijonai „Guild Wars“ vnt.
2007 m. „E3“ parodoje „NCsoft“ pranešė, kad sudarė sutartį su „Sony“ ir kurs žaidimus, skirtus PlayStation platformai.
2007 m. balandžio 27 d. Seulo policija pranešė, kad septyni buvę „NCsoft“ darbuotojai yra įtariami „Lineage III“ išeinamojo kodo pardavimu vienai didžiausių Japonijos kompiuterinių žaidimų kompanijai. Pasak „NCsoft“ nuostolis gali viršyti 1 milijardą JAV dolerių.
2008 m. rugsėjo 10 d. „NCsoft“ pranešė, kad įsitvirtino vakarų rinkoje. Būstinė – Sietlas, Vašingtonas.
2008 m. lapkričio 25 d. pasirodė pelningiausias produktas – „Aion: The Tower of Eternity“, pralenkęs „Lineage“.
2009 m. gegužės 20 d. „Aion“ turėjo 3,5 mln. abonentų Azijoje. Žaidimas pelnė daug apdovanojimų, sumušė pardavimo ir lankomumo rekordus visoje Azijos rinkoje. Žaidimas uždirbo 40,6 mlrd. vonų ($32,7 mln.). Kinijoje per pirmąsias keturias dienas po žaidimo pasirodymo jau buvo prisijungę per 1 mln. žaidėjų.
Žaidimai
„NCsoft“ tai pat kuria ir palaiko įvairius asmeniniam kompiuteriui pritaikytus stalo žaidimus.
Manpas
Manpas  – miestas Šiaurės Korėjoje, Čagango provincijoje. 2008 m. mieste gyveno 116 760 gyventojų.
Istorija
Manpas pirmą kartą paminėtas 1424 m. Džiosono dinastijos laikais šioje vietovėje buvo statomos tvirtovės ir stovyklos, nuo kurių dabar miestas ir pavadintas.
Geografija
Didžioji Manpo savivaldybės dalis yra mažesniame aukštyje nei likusi Čagango provincijos dalis, nors šiaurės rytuose ir rytuose yra aukštesnių vietovių, kurios palaipsniui leidžiasi žemyn ir pereina į daug žemesnes vietoves palei Jaludziango upės krantus. Apie 75,6 % savivaldybės teritorijos užima miškai.
Gagatas
thumb|240px|Gagatas
Gagatas – amorfinė iškastinė derva, rusvosios anglies (lignito) atmaina. Pavadintas pagal Pietvakarių Turkijos Gageso upės pavadinimą. Terminą vartojo Plinijus Vyresnysis. Juodas, tamsiai rudas, dervos ar vaško blizgesio. Kietumas 2,5–4, tankis 1300–1350 kg/m³, neskalus, kriauklėtas lūžis, trinamas įsielektrina. Randamas smėlingose, molingose ar mergelingose uolienose, rečiau – akmens aglies kloduose gniutulų pavidalu. Susidarė iš spygliuočių augalų (dažniausiai araukarijų) liekanų, kurios fosilizavosi redukcinės aplinkos anaerobinėmis sąlygomis.
Dauguma gagato telkinių yra apatinės ir viršutinės juros sluoksniuose. Randamas Gruzijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje, Ukrainoje, Rusijoje ir kt. Dėl gražaus aksominio blizgesio ir lengvo mechaninio apdorojimo naudojamas papuošalams ir dekoratyviniams dirbiniams.
Kostas Šilgalis
Kostas Šilgalis (1923 m. birželio 1 d. Kašučiuose – 1994 m. birželio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos operos solistas, redaktorius.
Biografija
1944 m. Kretingos apskrities partizanų sovietinio būrio „Pirmyn“ dalyvis. 1949 m. baigė Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikumą.
1949–1976 m. Lietuvos valstybinio operos ir baleto teatro solistas. 1976–1988 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto vyriausiasis muzikos redaktorius. 1991 m. Lietuvos radijo ir televizijos redaktorius.
Antanas Perkumas
Antanas Perkumas (1909 m. kovo 27 d. Kadagynų k., Kretingos r. – 1986 m. sausio 31 d. Karakase, Venesueloje)  – kunigas, salezietis, misionierius Kinijoje, Venesueloje.
Biografija
Gimė Antano Perkumo (iš Kadagynų k.) ir Barboros Ruzgailaitės (iš Vaineikių k.) šeimoje, kurioje augo devyni vaikai. Jauniausias brolis Petras vėliau taip pat tapo vienuoliu saleziečiu. Šeima buvo Kadagynų kaimo kultūros, tikėjimo ir lietuvybės židinys – čia vykdavo susirinkimai, lietuviškos maldos ir pamokos. Tėvas Antanas Perkumas – kaimo šviesuolis – gerai kalbėjo ir rašė lietuvių ir rusų kalbomis. Jo veikla neįtiko nei rusų, nei vokiečių valdžioms. Pastarosios buvo pusę metų kalintas. Nežiūrint skurdo, abu sūnus leido mokytis į gimnaziją.
1932 m. baigė mokslus lietuvių saleziečių gimnazijoje Italijoje. Sugrįžo į Lietuvą atsisveikinti su tėvais, nuvyko į Perosa Argentina (Šiaurės Italija) aplankyti pas saleziečius besimokantį savo jaunėlį brolį Petrą ir, klieriko Petro Urbaičio pakviestas, nemokėdamas nei anglų, nei kinų kalbos, išvyko misijoms į Honkongą Kinijoje.
Misijos Kinijoje
1936 m. baigė filosofijos studijas tarptautinėje saleziečių seminarijoje Honkonge ir iki 1941 m. studijavo teologiją Šanchajaus universitete.
1941 m. rugsėjo 20 d. Honkonge įšventintas į kunigus. Trys jauni kunigai – ispanas, jugoslavas ir lietuvis – buvo išsiųsti į Pietų Azijos gilumą į Kven-Miną. Misijas pradėjo tuščioje vietoje, tačiau turėjo viziją – pastatyti vaikų namus našlaičiams. Po metų šiuose namuose gyveno 300 vaikų.
Po karo anglų valdžia už narsumą gelbėjant našlaičius, norėjo A. Perkumą apdovanoti garbės diplomu. Nuo apdovanojimo atsisakė, bet prašė, kad valdžia padėtų pastatyti vaikams našlaičiams namus – mokyklą. Prašymas buvo patenkintas – Kantono srityje pastatyta mokykla buvo aprūpinta pačiais moderniausiais įrengimais, joje tilpo 1500 mokinių.
1945–1952 m. A. Perkumas vadovavo karo našlaičių institutui, daugelį metų vadovavo skautų būreliui, saleziečių mokykloje buvo įsteigęs skautų draugovę. Talkininkavo įvairioms labdaros organizacijoms. Tačiau sveikata prastėjo, kojos žaizda negijo, todėl 1952 m. A. Perkumas paliko Kiniją ir išvyko į Europą.
Misijos Venesueloje
Sustiprėjęs ir apgydęs koją, 1952 m. gruodžio 7 d. atvyko į Karakasą Venesueloje. Profesoriavo saleziečių seminarijoje, platino lietuvišką spaudą. 1952–1956 m. leido ir redagavo neperiodinį leidinį „Tėvų kelias“. Lankė Venesuelos lietuvių kolonijas, rengė vaikų vasaros stovyklas. 1955 m. atnaujinus skautų akademikų sambūrį, A. Perkumas paskirtas jų dvasios vadu.
1956 m. popiežiaus Pijaus XII oficialiai paskirtas Venesuelos lietuvių emigrantų misijos direktoriumi, kuris, kadangi nebuvo konsulo, padėjo tautiečiams ir oficialiuose reikaluose. Mokėdamas nemažai užsienio kalbų, padėdavo ir užsieniečiams.
1963 m. „Voz de la Patria“ radijo stotyje išrūpino lietuvišką radijo valandėlę, kuriai ketverius metus pats vadovavo, vieną kartą savaitėje po pusę valandos. Tokiu būdu Venesueloje skambėjo lietuviška kalba ir muzika.
Karakaso Lavegoje statė „San Casimiro“ lietuvių namus. Rinkdamas aukas statyboms net kelius kartus buvo nuvykęs į Šiaurės Ameriką. Šiuose namuose telkėsi lietuviškos bendruomenės veikla, būrėsi lietuvių jaunimas.
Įvertinimas
1977 m. spauda rašė, kad „''Venesuelos lietuvių kapelionas kun. A. Perkumas artimos ateities planuose yra numatęs išleisti Venesuelos Lietuvių Katalikų Misijos metraštį. Jame būtų įamžinta Venesuelos lietuvių veikla. Taip pat jis pasiryžęs ispanų kalba išleisti knygutę apie Šv. Kazimiero gyvenimą. Ją parašė dr. V. Dambrava. Sunku net būtų patikėti, tačiau Venesueloje yra Šv. Kazimiero vardo miestelis su gražia, erdvia bažnyčia. Tik žmonės apie lietuvišką Šv. Kazimiero kilmę nieko nežino. Laiko jį lenkų karalaičiu''“.
1966 m. kunigas Antanas Perkumas atšventė savo 25 metų kunigystės šventinimų sukaktį. Sveikinimai ir telegramos plaukė iš viso pasaulio, net iš Kinijos. Popiežius Paulius VI atsiuntė sveikinimo telegramą.
1972 m. (kitur minimi 1976 m.) A. Perkumas aplankė savo tėviškę Lietuvoje ištesėdamas motinai duotą pažadą pasimelsti prie jos kapo. Tėviškės pastatų neberado, tik vienišą obelį. Svečiavosi sesers Barboros Jonušienės ir jos dukros Jadvygos Garolienės šeimose. Darbėnų bažnyčioje aukojo Šventas Mišias.
1980 m. išleistas Venesuelos lietuvių katalikų veiklos metraštis „Rožės ir spygliai“. Beveik visas 96 puslapių Metraštis skirtas kun. A. Perkumui SDB 70-ojo gimtadienio proga.
1986 m. sausio 31 d. JAV lietuvių laikraštis „Darbininkas“ publikavo žinutę, kad tą pačią dieną „Karakase mirė kunigas Antanas Perkumas, ilgametis Venesuelos lietuvių kapelionas, salezietis, dirbęs Kinijos misijose“.
Buhairatas
Buhairatas ( – „Ežerų vilajetas“) – vilajetas Pietų Sudane, šalies centrinėje dalyje. Administracinis centras – Rumbekas.
Geografija
Buhairatas yra didesnio Bahr al Gazalio regiono dalis. Įsikūręs Baltojo Nilo ir Bahr al Gazalio tarpupyje.
Svarbiausi miestai: Rumbekas, Jirolis, Averialis, Kueibetas, Mapuorditas, Mvolas.
Gyventojai
Gyventojų daugumą sudaro dinkai.
Suskirstymas
Vilajetas padalintas į 8 apskritis:
Drulupis
Drulupis – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Linkaučių.
Sturla Holm Lægreid
Sturla Holmas Legreidas (Sturla Holm Lægreid, g. 1997 m. vasario 20 d. Berume, Norvegijoje) – norvegų biatlonininkas, olimpinis čempionas estafetėje, daugkartinis pasaulio čempionas.
Karjera
Biatlonu užsiima nuo 2007 m. 2018 m. pateko į Norvegijos rinktinę, dalyvavo jaunimo pasaulio čempionate Otepėje, buvo antras asmeninėse lenktynėse ir vyrų estafetėje. 2019–2020 m. sezone dalyvavo IBU taurėje, Europos čempionate. 2020 m. Nove Meste debiutavo pasaulio taurės varžybose, užėmė 13 vietą sprinte. 2020–2021 m. sezono pirmose varžybose iškovojo savo pirmąją pergalę – asmeninėse lenktynėse Kontiolahtyje. Sezono metu pasižymėjo dideliu taiklumu, iškovojo 7 pergales asmeninėse rungtyse ir 3 pergales estafetėse, bendroje įskaitoje užėmė antrą vietą, nusileisdamas tik 13 taškų savo tautiečiui Johanesui Tinesui Bjo. 2021 m. debiutavo biatlono pasaulio čempionate, tapo čempionu mišrioje estafetėje, asmeninėse lenktynėse, vyrų estafetėje ir masinio starto lenktynėse. 2022 m. debiutavo Pekino olimpinėse žaidynėse, tapo čempionu estafetėje. 2021–2022 ir 2022–2023 m. pasaulio taurės bendroje įskaitoje vėl iškovojo antrą vietą.
Pasiekimai
Lentelės sudarytos pagal Tarptautinės biatlono sąjungos statistinius duomenis.
Pasaulio taurė
*nuo 2022–2023 sezono pasikeitė taškų skaičiavimo sistema
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kęstučio pėstininkų batalionas
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kęstučio motorizuotasis pėstininkų batalionas (LDK KMPB) – Lietuvos ginkluotųjų pajėgų karinis dalinys, esantis Motorizuotosios pėstininkų brigados „Žemaitija“ sudėtyje.
Bataliono pagrindinė funkcija – išlaikyti aukštą savo padalinių parengtį dalyvaujant operacijose už Lietuvos ribų ir vykdant savo šalies gynybą.
Istorija
1991 m. rugsėjo 1 d. Mokomojo junginio vado Česlovo Jezersko įsakymu (įsakymas neišliko) Jurbarke buvo įkurtas greitojo reagavimo būrys, kuriam vadovavo Česlovas Šlėgaitis. Pirmoji kovinė Jurbarko greitojo reagavimo būrio užduotis - tuometinių KGB rūmų apsauga Vilniuje. 1991 m. spalio 24 d. prie Jurbarko greitojo reagavimo būrio buvo prijungtas Atskiras Raseinių greitojo reagavimo būrys ir suformuota Jurbarko greitojo reagavimo kuopa, kurios vadu paskirtas Č. Šlėgaitis. Kuopos dislokacijos vieta - Jurbarko komendantūra. 1992 m. sausio 16 d. prie Jurbarko kuopos buvo prijungta Raseinių kuopa (vadas A. Bertulis) ir suformuoti būsimo Tauragės motodesantinio bataliono pagrindai. 1992 m. vasario 20 d. siekiant išsaugoti nuo grobstymo bei išvežimo iš Lietuvos respublikos materialines vertybes, iš savanoriškosios krašto apsaugos tarnybos perimama išorinė Rusijos kariuomenės karinio dalinio, dislokuoto Sakalinėje (Tauragės raj.), apsauga. Tą pačią dieną Rusijos kariuomenei paliekant Lietuvą, perimama dalinio teritorija ir joje esantis Lietuvos respublikos turtas. I-a kuopa, vadovaujama j. ltn. A. Šidlausko iš Jurbarko komendantūros iškeliama į lauko stovyklą Palėkių kaime (Jurbarko raj.), II-a kuopa, vadovaujama vrš. R Stanevičiaus - į Sakalinę. Iki 1992 m. pavasario batalionas buvo komplektuojamas tik iš karininkų ir liktinės tarnybos karių. 1992 m. balandžio 27 d. batalione pradėjo tarnauti pirmieji šauktiniai kariai. Birželio 6 d. pirmieji bataliono kariai iškilmingai prisiekė Lietuvos respublikai Vilniuje, Katedros aikštėje. LR Krašto apsaugos ministerijos 1992 m. liepos 20 d. įsakymu "Dėl vardų suteikimo "Geležinio vilko " I-os LKB padaliniams" Tauragės motodesantinis batalionas pavadintas " Geležinio Vilko" I-os Lauko kariuomenės brigados Tauragės motodesantiniu batalionu. Liepos 23 d. bataliono vadu paskiriamas plk. ltn. Stasys Levulis.
1994 m. birželio 2 d. batalionas priskirtas 1-ajai Lauko kariuomenės brigadai „Geležinis vilkas“. 1996 m. vasario 9 d. batalionas pavadintas Tauragės „Geležinio Vilko“ motorizuotuoju pėstininkų motorizuotu pėstininkų batalionu. 1999 m. gruodžio 1 d. batalionas iš brigados "Geležinis vilkas" pervesti į Vakarų motorizuotosios pėstininkų brigados  tiesioginį pavaldumą. priskirtas 2-ajai motorizuotajai pėstininkų brigadai „Žemaitija". 2000 m. vasario 22 d. batalionas buvo pervadintas į Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kęstučio motorizuotuojį pėstininkų batalioną. 2014 m. batalionas pradėjo vykdyti pasirengimą vienerių metų budėjimui NATO greitojo reagavimo pajėgose, kuris prasidėjo 2015 m. Nuo 2016 m. sausio 1 d., performavus Lietuvos Sausumos pajėgų struktūrą, batalionas priskirtas Lietuvos kariuomenės Motorizuotajai pėstininkų brigadai „Žemaitija“.
Kovinis rengimas
2016 m. birželio 21 d. Kęstučio mechanizuotasis pėstininkų batalionas išleido į atsargą beveik keturis šimtus tarnybą baigusių šauktinių. Tai pirmoji bataliono karių laida, 2015 m. pavasarį atnaujinus privalomąją karinę tarnybą.
Batalione tarnaujantys šauktiniai privalo baigti 9 mėnesių bazinį kario rengimo kursą. Jo pabaigoje vykdomos vertinamosios lauko taktikos pratybos. 2019 m. rudenį atidaryta specialiai Sakalinės miške įrengta 3 km ilgio trasa su kliūtimis kuri pavadinta Kęstutėnų šlovės taku. Ją įveikę šauktiniai gauna karinę beretę.
Tarptautinis bendradarbiavimas
miniatiūra|dešinėje|LR Prezidentės Dalios Grybauskaitės vizitas Afganistano Goro provincijoje Motorizuotasis pėstininkų batalionas taikos palaikymo misijose pradėjo dalyvauti nuo 1995 m. Nuo 1995 m. iki 2010 m. bataliono kariai dalyvavo taikos palaikymo misijose Kroatijoje, Bosnijoje ir Hercegovinoje. Nuo 2005 m. bataliono kariai vyko į misijas Irake, nuo 2007 m. – dalyvavo tarptautinėje operacijoje Afganistane. Batalione buvo suformuoti PAG-5 ir PAG-11 kariniai kontingentai Lietuvos vadovaujamoje bendroje civilių ir karių misijoje Afganistano Goro provincijos atkūrimo grupėje NATO Tarptautinių saugumo paramos pajėgų sudėtyje.
Bataliono kariai dalyvauja JAV vadovaujamoje daugianacionalinėje Ukrainos karių mokymo programoje ir įvairiose tarptautinėse karinėse pratybose.
Aviacijos korpusas
Aviacijos korpusas - valstybės ginkluotųjų pajėgų karo aviacijos junginys, skirtas vykdyti specializuotas užduotis.
Aviacijos korpusą sudaro kelios aviacijos eskadros, į jų sudėtį gali įeiti ir nepriklausomos eskadrilės bei kovos grupės.
Pavadinimo atitikmenys
Aviacijos korpusas JAV kariuomenėje vadinamas Sparnu (Wing), Vokietijoje - Fliegerkorps.
Vadovybė
Aviacijos korpusui arba jį atitinkančiam daliniui vadovauja vienos žvaigždutės generolas (brigados generolas, NATO klasifikacija OF-6) arba dvejų žvaigždučių generolas (generolas majoras, NATO klasifikacija OF-7)
Dubuliai
Dubuliai – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Ėriškių.
Vietnamo lietuvių bendruomenė
Vietnamo lietuvių bendruomenė − Vietname gyvenančius lietuvius vienijanti organizacija, Pasaulio lietuvių bendruomenės narė.
Įkurta 2021 m. balandžio 4 d., Vietnamo lietuviams švenčiant Velykas. Steigiamajame susirinkime dalyvavo 11 žmonių. Bendruomenės pirmininke išrinkta Aurelija Jankauskienė.
2022 m. bendruomenės nariai dalyvavo Vietname organizuotame paramos renginyje-mugėje, taip reikšdami savo solidarumą bei palaikymą Ukrainos tautai.
Bendruomenės tikslas - vienyti Vietname gyvenančius lietuvius bendriems tikslams, išlaikyti lietuviškus papročius, tradicijas ir skleisti Lietuvos kultūrą Vietname.
Lietuvos šaudymo iš lanko čempionatas
Lietuvos šaudymo iš lanko čempionatas – kasmetinis geriausių šaudymo iš lanko sportininkų turnyras Lietuvoje, kurį organizuoja Lietuvos lankininkų federacija. Pirmasis čempionatas surengtas 1961 m. Šiauliuose.
Pietų Sudano olimpinis komitetas
Pietų Sudano olimpinis komitetas – nevyriausybinė sporto organizacija, skatinanti sportinę veiklą Pietų Sudane ir atstovaujanti šaliai tarptautiniame olimpiniame komitete.
Istorija
2011 m. Pietų Sudanas paskelbė nepriklausomybę nuo Sudano valstybės. 2012 m. Londone vykusiose 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pietų Sudanas dar negalėjo dalyvauti kaip atskira valstybė, nes neturėjo tarptautinio olimpinio komiteto pripažinto nacionalinio olimpinio komiteto. Galiausiai iš Pietų Sudano kilusiam maratonininkui Guor Marial buvo leista dalyvauti olimpinėse žaidynėse po olimpine vėliava. Tokiomis pat sąlygomis Pietų Sudano lengvaatlečiai turėjo dalyvauti ir 2014 m. jaunimo olimpinėse žaidynėse. 2015 m. rugpjūčio 2 d. Malaizijoje vykusiame tarptautinio olimpinio komiteto posėdyje Pietų Sudanas tapo 206-ąja pilnateise TOK nare.
FK Molėtai
Molėtų „Molėtai“ – Lietuvos futbolo klubas iš Molėtų.
Istorija
Futbolo ištakos Molėtuose siekia 1931 m. Minima kad tais metais Molėtų 28-ojo būrio šauliai žaidė su „Makabi Utena“. 1941 m. buvo minima „Makabi Molėtai“ komanda. Sovietmečiu prie tarpkolūkinės statybų organizacijos (TSO) veikė futbolo komanda. Atgavus Nepriklausomybę, futbolo komanda iširo.
Dabartinis klubas buvo suburtas 2016 m., ir oficialiai įregistruotas 2017 m. Debiutavo UAFF (Utenos apskrities) III lygoje, o nuo sekančio sezono žaidžia Vilniaus SFL.
Klubas taip pat turi veteranų komandą, kurioje žaidžia Benjaminas Zelkevičius.
Dar viena įmonė, registruota tuo pačiu adresu yra VšĮ MFK. Taip pat su klubu bendradarbiauja Sporto klubas „Molėtai“.
Apranga
Klubas žaidžia mėlynais marškinėliais, mėlynais šortais ir mėlynomis kojinėmis.
Ventifaktas
Ventifaktai gali būti nudilinti taip, kad tampa akį traukiančiomis skulptūromis. Palyginus aukšti, izoliuoti uoliniai kyšuliai, kuriuos nuolat dilina vėjo šokdinamos (saltacija) smiltys, palaipsniui tampa grybo formos figūromis. Jos formuojasi todėl, kad ir stiprus vėjas negali sunkių smėlio dalelių išlaikyti ore, ir jos šokinėja žemės paviršiumi, retai pašokdamnos aukščiau kaip metras. Taip apatinė dalis nudilinama, o aukščiau esanti ir mažiau dilinama dalis tampa „grybo“ „kepure“.
Pavieniai akmenys, pavyzdžiui, sudarantys dykumos grindinį, dažnai turi griovėtą, nuėsdintą ar nuglotnintą paviršių, kur vėjo genamos dalelės lėta dilina uolieną.
Jei senoviniai ventifackai išliko toje vietoje, kur susidarė, jie rodo senovinių vėjų vyraujančią kryptį. To meto vyraujanti vėjo kryptis būna lygiagreti grioveliams akmenyse.
Kazachijos TSR herbas
thumb|300px Kazachijos TSR herbas buvo patvirtintas Kazachijos TSR vyriausybės 1937 m. kovo 27 d., remiantis Sovietų Sąjungos herbu. Pats herbas gyvavo iki 1991 m. gruodžio 16 d., kai Kazachstanas tapo nepriklausomas.
Aprašymas
Herbe vaizduojamos javų varpos – reiškusios klestėjimą, naujos socialistinės valstybės gyvybingumą ir turtingumą. Ant javų varpų užrašas kazachų ir rusų kalbomis: „Visų šalių proletarai, vienykitės!“, kūjis ir pjautuvas herbo centre – darbininkų ir valstiečių klasių vienybę. Raudona penkiakampė žvaigždė reiškė komunizmo idėją, o tekanti saulė – šviesią ateitį, komunizmo suklestėjimą. Apatinėje herbo dalyje yra raidės: „KCCP“, reiškiančios valstybės pavadinimą.
"KSSR" užrašyta rusų ir kazachų abėcėlėmis.
Dusmenos tvenkinys
Dusmenos tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Alytaus rajone, 8 km į šiaurės rytus nuo Daugų miesto. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Dusmenos intakas, Varėnės baseinas) 1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,41 km, plotis – 0,13 km. Altitudė 129,8 m. Į šiaurę stūkso Dusmenų miškas, į vakarus ir pietus telkšo žuvininkystės ūkio tvenkiniai. Šalia įsikūręs Skabeikių kaimas.
Norvegijos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Norvegijos futbolo varžybos 2023–2024 m.
Galutinė komandų rikiuotė
...
Pereinamosios rungtynės
Dėl išlikimo elito divizione kovojo ...
Atkrintamosios rungtynės
...
Dvareliškiai (Panevėžys)
Dvareliškiai – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Paįstrio.
UEFA Europos lyga 2023–2024 m.
Pagrindinio veiksmo pradžia – grupių etapas, kuriame dalyvauja 10 iš UEFA čempionų lygos iškritusių komandų, 10 UEFA Europos lygos atranką praėjusių komandų, 11 iš stipriausių Europos lygų iškart kvalifikavusių komadų, bei praėjusio sezono UEFA konferencijų lygos nugalėtojas – West Ham United FC. Turnyras prasidėjo nuo 3Q etapo, ir baigsis finalo rungtynėmis
Šiuo formatu šis sezonas bus paskutinis, nuo sekančio sezono grupių etapą pakeis lygos etapas.
Tvarkaraštis ir dalyviai
Dėl Rusijos invazija į Ukrainą, Rusijos futbolo klubai šiame varžybų sezone lieka vėl suspenduoti.
Dalis iškritusių iš UEFA Europos lygos komandų toliau tęs kovą UEFA konferencijų lygoje. Tam kad suvienodinti visų Europos lygų etapų svarbą, varžybos Europos lygoje prasideda nuo trečiojo atrankos etapo. Pagrindinio veiksmo pradžia yra laikomas grupių etapas, jame varžosi 32 komandos, paskirstytos į 8 grupes po 4 komandas.
Ira Von Furstenberg
Ira of Fürstenberg (pilnas vardas  Virginia Carolina Theresa Pancrazia Galdina Prinzessin zu Fürstenberg ; g. 1940 m. balandžio 18 d. Roma) – visuomenės veikėja, aktorė ir papuošalų dizainerė. Pagal kilmę ji priklauso Furstenbergų giminei, kilusiai iš Švabijos, o pirmosios santuokos metu – ir Hohenlohe-Langenburg giminei.
UEFA Europos lyga 2023–2024 m.
Tvarkaraštis ir dalyviai
Lietuvos klubai nepateko į pradinį dalyvių sąrašą; į lygą gali pakliūti iš UEFA čempionų lygos iškritęs Lietuvos čempionas FK Žalgiris.
Ira Von Furstenberg
Biografija
Ira gimė Romoje, princo Tassilo zu Fürstenberg ir jo žmonos Claros Antonelli šeimoje ir turi 2 jaunesnius brolius princus Egoną ir Sebastianą.
UEFA Europos lyga 2023–2024 m.
Trečiasis atrankos etapas
Šiame etape dalyvauja 14 komandų: 2 šalių taurių nugalėtojai, pagal UEFA koeficientus esantys 15-16 vietose bei 12 komandų iškritusių iš Čempionų lygos antrojo atrankos etapo. Burtai buvo ištraukti 2023 m. liepos 24 d., pirmosios rungtynės vyks 2023 m. rugpjūčio mėn. 10, atsakomosios rugpjūčio mėn. 17 d. Nugalėtojai pateks į sekantį, PO etapą, o pralaimėjusios komandos – į UEFA Europos lygos PO etapą. Pirmosios 5 – čempionų keliu suformuotos poros, likusios 2 – pagrindiniu keliu.
Ira Von Furstenberg
Biografija
1955 m., būdama 15, ji ištekėjo už 16 metų vyresnio princo Alfonso iš Hohenlohe-Langenburg šeimos. Jų santuoka truko iki 1960 m., o 1969 m. oficialiai anuliuota. Jie susilaukė 2 vaikų: Christopho Victorio Egon Humberto (1956–2006) ir Hubertuso (g. 1959 m.) Christophas mirė 2006 m. nuo sužeidimų Bankoko kalėjime vos po keleto dienų nuo suėmimo apkaltinus neteisėtai įgyta viza. Hubertus nuo 1984 m. dalyvavo 6 Olimpinėse žaidynėse slidinėjimo rungtyje atstovaudamas Meksiką.
UEFA Europos lyga 2023–2024 m.
Atrankos atkrintamasis etapas
Šiame etape dalyvauja 20 komandų: 7 3Q nugalėtojai, 7 šalių taurių nugalėtojai, pagal UEFA koeficientus esantys 7-14 vietose, bei 6 komandos iškritusios iš Čempionų lygos 3Q etapo čempionų keliu. Burtai buvo ištraukti 2023 m. rugpjūčio 7 d., pirmosios rungtynės vyks 2023 m. rugpjūčio mėn. 24 d., atsakomosios rugpjūčio mėn. 31 d. Nugalėtojai pateks į grupių etapą, o pralaimėjusios komandos – į UEFA Europos konferencijų lygos grupių etapą. Šiame etape klubai iš tos pačios šalies galėjo būti ištraukti į poras. Klubai iš Ukrainos ir Baltarusijos negalėjo būti ištraukti į poras.
Grupių etapas
Burtai bus traukiami 2023 m. rugsėjo 1 d.
Ira Von Furstenberg
Biografija
1961– 1964 m. Ira buvo ištekėjusi už 24 metais vyresnio brazilo pramonininko Francisco Pignatari.
Be visuomeninės veiklos, ji išmėgino ir aktorės karjerą – nuo 1962 m. iki 1982 m. nusifilmavo 30-yje filmų, daugiausia giallo ir B kategorijos juostose.
1975 m. pelnė apdovanojimą Taorminos kino festivalyje.
Kaustobiolitai
Kaustobiolitai (iš 🇬🇷 „degus“, βίος „gyvybė“, λίθος „akmuo“) – organinės kilmės degiosios uolienos, susidariusios iš Žemės gelmėse pakitusių augalijos, rečiau gyvūnijos liekanų. Visi kaustobiolitai pagal susidarymo sąlygas skiriami į akmens anglies eilės (durpės, rusvoji ir juodoji anglis, antracitas, degusis skalūnas) ir į naftos bei naftoidų eilės (nafta, asfaltas, ozokeritas, degiosios dujos) kaustobiolitus.
Dukinė
Dukinė – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Ėriškių.
2019 m. pasaulio tekvondo čempionatas
2019 m. pasaulio tekvondo čempionatas – 24-ais pasaulio tekvondo čempionatas, kuris vyko Mančesteryje, Anglijoje.
FK Rosa Klaipėda
Klaipėdos futbolo klubas „Rosa“, o trumpai Klaipėdos „Rosa“ bei FK „Rosa“ – Lietuvos futbolo klubas iš Klaipėdos. Žaidžia Trečioje lygoje (KLFFF), ketvirtoje pakopoje.
Istorija
Klubas buvo įkurtas 2014 m., dalyvavo 2014 ir 2015 m. Trečios lygos, Klaipėdos apskrities pirmenybėse.
Veikla nuo 2020 m.
Klubas atnaujino savo veiklą 2020 m. vasario mėn. Sėkmingai licencijavosi ir pateko į Antrą lygą (trečia pakopa). Klubo savininkas pasikvietė legendinį Šenderį Giršovičių, kuris tapo klubo vadovu. Pagrindinė ekipa žaidė Antroje lygoje, o ROSA B ekipa Trečioje lygoje (KLFF) pirmenybėse. Antroje lygoje komandai sekėsi prastai, iš dvylikos dalyvių liko vienuoliktoje vietoje, o rungtynes pralaimėdavo nepadoriais skirtumais.
2021 m. pradžioje Šenderis Giršovičius užsiminė, kad dėl COVID-19 pandemijos klubas gali nedalyvauti Lietuvos futbolo čempionate, tačiau klubo komanda žaidė Trečioje lygoje (KLFF), o Rosa B ekipos nebeliko. 2021 m. gegužės 30 d. rungtynėse prieš Palangos „Gintarą“ pralaimėjo net 2:10. Šiose rungtynėse buvęs Lietuvos nacionalinės rinktinės žaidėjas Tadas Labukas, atstovaujantis Palangos „Gintaro“ klubui, pelnė tris įvarčius.
Klubo simbolika
Pasak Šenderio Giršovičiau, klubo pavadinimas neturi jokios reikšmės.
Logotipas yra apskritimo formos. Centre yra stilizuota R raidė, 2014 m. data bei užrašas FK.ROSA.
Sudėtis
Atnaujinta:
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Dubleriai
FK Rosa B žaidė Klaipėdos apskrities pirmenybėse.
Markgrafo operos teatras
Markgrafo operos teatras – XVIII a. operos teatras Bairoito mieste Frankonijoje, Bavarijos žemėje, Vokietijoje. Labai gerai išsilaikiusi meninė teatro puošyba daro šį teatrą, kartu su Olimpiko teatru Italijoje, vienu iš svarbiausių teatrų, pastatytų iki Didžiosios Prancūzijos revoliucijos. 2012 m. birželio 30 d. teatras įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Atlanto miškai
thumb|300px|right|Atlanto miškų regiono ribos (pagal [[Pasaulio gamtos fondas|Pasaulio gamtos fondą).]] thumb|300px|right|[[Igvasu (upė)|Igvasu upė ir šalimais besidriekiantys miškai, UNESCO pasaulio paveldo priskirtame Igvasu nacionalinis parke]] Atlanto miškai  – tropinių ir subtropinių miškų, mangrovių bei savanų ekoregionas Pietų Amerikos rytuose, Atlanto vandenyno pakrantėje. Driekiasi pagal Brazilijos Šiaurės Rio Grandės ir Pietų Rio Grandės valstijų pakrantę, einant gilyn į žemyną siekia Argentinos Misioneso provinciją bei rytų Paragvajų (Paranenją).
Markgrafo operos teatras
Bairoite pastatas yra tiesiog vadinamas „Operos teatru“, o Richard Wagner įkurtas teatras vadinasi „Festivalio namais“. 1810 m. Bairoito markgrafystė buvo parduota Bavarijos karalystei ir teatras įgijo „Karališkojo teatro“ pavadinimą.
Atlanto miškai
Geografija
Atlanto miškai aptinkami trylikoje Brazilijos valstijų, Argentinoje ir Paragvajuje. Nuo pakrantės miškai nutolę nuo keliasdešimties iki kelių šimtų kilometrų. Šiaurėje siekia 24° platumą dėl pasatų vėjų nešamų drėgnųjų oro masių. Atlanto miško vietoje įsikūrę du didžiausi Brazilijos miestai: San Paulas ir Rio de Žaneiras.
Tipai
Atlanto miškų ekoregionas sudarytas iš keleto smulkesnių bioregionų:
Apsauga
Šiuo metu į saugomas teritorijas patenka apie 23 800 km² arba beveik ketvirtadalis esamų Atlanto miškų, vykdomas atželdinimas. Dėl savo išskirtinės biologinės įvairovės 1999 m. Brazilijos Bahijos ir Espirito Santo valstijose esančios septynios Atlanto miškų saugomos teritorijos (iš viso 112 000 ha) bei 25 teritorijos San Paulo ir Parano valstijose (Sera do Maro regionas, 470 000 ha) buvo įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Aviacijos korpusas (Lietuvos kariuomenė)
miniatiūra|1919-1920 m. naudotas Lietuvos karinių oro pajėgų – Aviacijos korpuso – ženklas.
Aviacijos korpusas – 1920 m. rugsėjo 1 d. – 1920 m. rugsėjo 21 d. naudotas oficialus Lietuvos kariuomenės aviacijos pajėgų pavadinimas.
Struktūra
Aviacijos korpusas administraciniu ir operatyviniu atžvilgiu buvo pavaldus Generalinio štabo viršininkui, techniniu – Generalinio štabo Inžinerijos skyriaus viršininkui.
Personalas
Lietuvos kariuomenės Aviacijos korpusui vadovavo generolas leitenantas Juozas Kraucevičius (1879.03.31., Sprakšių k., Linkuvos vls., Šiaulių aps. – 1964.03.04., Kaune).
Reorganizacija
Lietuvos kariuomenės aviacija iki 1920 m. rugpjūčio 31 d. buvo vadinama Aviacijos dalimi.
1920 m. rugsėjo 22 d. Lietuvos kariuomenės Aviacijos korpusas buvo pervadintas Oro laivynu.
2021 m. Lietuvos šaudymo iš lanko čempionatas
2021 m. Lietuvos šaudymo iš lanko čempionatas – Lietuvos lankininkų federacijos organizuotas pajėgiausių šalies sportininkų šaudymo iš lanko čempionatas. Varžybos vyko liepos 24 - 25 dienomis Alytuje.
Varabas
Varabas  – vilajetas Pietų Sudane, šalies centrinėje dalyje. Administracinis centras – Varabas.
Geografija
Varabas yra didesnio Bahr al Gazalio regiono dalis. Pro vilajetą teka Bahr al Gazalio upė.
Eglaičiai
Eglaičiai – buvęs viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Raguvos.
Varabas
Geografija
Svarbiausi miestai: Kvadžokas, Varabas, Tondžas, Gogrialas, Turalėjus, Marial Lu.
Karnalis
Karnalis  – miestas Indijoje, Harjanos valstijoje, 120 km į šiaurę nuo Delio, netoli Jamunos upės. Rajono centras. Plentai ir geležinkeliai į Delį, Amritsarą. Vystoma žemės ūkio mašinų, avalynės, kosmetikos gamyba, tekstilės, maisto (aliejaus) pramonė. Prekyba medvilne, druska, kviečiais, metalo dirbiniais. Vyksta kasmetinė arklių mugė. Pienininkystės institutas.
Varabas
Gyventojai
Gyventojų daugumą sudaro dinkai.
Suskirstymas
Vilajetas padalintas į 6 apskritis:
Karnalis
Istorija
Pasak legendos, miestas įkurtas „Mahabharatoje“ minimo karžygio Karnos. Jo garbei ir pavadintas.