cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gausantiškių Antano Valaičio pagrindinė mokykla
Istorija
Švietimo reikalais Tamošių ir aplinkiniuose kaimuose pradėta rūpintis atkūrus Lietuvos Respublikos nepriklausomybę. 1918–1920 m. įkurtos Želmenų, Gausantiškių, Šiaulių, Liucinavos pradinės mokyklos. 1920 m. rudenį Kazio Masaičio name Kelmickų kaime įkurta mokyklą. Namo savininkas sau pasiliko tik vieną kambarėlį, visą namą atidavė mokyklai. Žmonės, iš kurių šeimų ėjo daugiau vaikų, pradėjo įrengti mokyklą. Pirmasis mokytojas Vincas Kačiulis atvyko iš Užnemunės. Mokiniai už mokslą nemokėjo, tik reikėjo patiems pirktis mokymo priemones, sąsiuvinius, knygas. Mokytojui atlyginimą mokėjo valstybė. 1934 m. mokykla perkelta į Gausantiškių kaimą. Ją savo namuose įkūrė Pranas Masaitis. Išvykus mokytojai Julijai Radzevičiūtei, atvyko dirbti mokytojas Abraitis. Mokykloje buvo 4 skyriai. Baigdami mokyklą mokiniai laikydavo egzaminus. Apie 1939 m. mokykla vėl persikėlė į Kelmickų kaimą pas Kazį Masaitį. Mokoma aritmetikos, lietuvių kalbos, gamtos pažinimo, geografijos, darbų, tikybos.
1940 m. rusams okupavus Lietuvą, mokykla liko Kelmickų kaime. Rusų įsakymu buvo įvesti rusų kalbos kursai. Rusų kalbos mokė Jonas Masaitis, Kelmickų kaimo gyventojas, trejus metus tarnavęs caro kariuomenėje ir mokėjęs rusų kalbą. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui ir vokiečiams okupavus Lietuvą, mokykla išliko pas Kazį Masaitį. Vokiečių kalbos mokyti nebuvo pradėta, vokiečiai mokyklai netrukdė.
Po karo išliko Gausantiškių pradinė mokykla Kelmickų kaime, bet netrukus ji buvo padalinta. Dalis mokinių liko Gausantiškių pradinėje mokykloje, kiti iškelti į Burbinės kaimą pas Jeronimą Mickūną. Burbinės pradinėje mokykloje dirbo mokytojas Visialga, vėliau Žvirblytė, Monika Matulytė. Gausantiškių pradinėje mokykloje dirbo mokytojas Zigmas Mačiulis, kuris pokario metais dalyvavo partizaniniame judėjime. 1949 m. nutarta atidaryti septynmetę mokyklą Minelgų kaime, tuometiniame Vilkijos rajone, mokykla įkurta 1950 m.
Vykdant švietimo reformą 1961 m. mokykla perorganizuota į aštuonmetę. Padaugėjo mokinių, Marcinkynėje jie netilpo, todėl įrengtos dvi klasės pas Zigmą Pečiulį, čia persikėlė pradinukai. 1964 m. Tamošių kaime pastatytas naujas mokyklos pastatas. Į jį buvo perkelta septynmetė mokykla iš Minelgų kaimo. Mokykla vadinosi Gausantiškių aštuonmetė mokykla. Naujoje mokykloje buvo daug geresnės mokymo sąlygos. Mokykloje dirbo mokytojai: Romas Zumeris, Vincas Rezgys, Irena Jankauskaitė, Jadvyga Rapolskienė, O. Gaidytė, Valerija Čepienė, T. Beliešytė, Ona Gvergždytė–Masaitienė.
1986 m. pradedamas šešiamečių mokymas, mokykla tampa devynmete. 1989 m. vasario 16 d. mokykla organizavo pirmąjį po karo Nepriklausomybės dienos minėjimą. 1993 m. mokyklai perduotas buvusio darželio patalpos, kur įsikūrė pradinės klasės, valgykla. Direktoriaus pavaduotoja ugdymui Marytė Stankaitytė sukūrė mokyklos vėliavą ir herbą.
1995 m. birželio 3 d. įkurtas mokyklos muziejus. Muziejuje sukaupta per 3125 eksponatų, iš jų popierinių pinigų–212, monetų–52, spaudos leidinių–412, knygų–250, buitinių prietaisų–2467, nuotraukų–97,mokyklinių vadovėlių–47.
Įamžinant šio krašto švietėjo Antano Valaičio atminimą, rajono tarybos sprendimu 2000 m. gegužės 17 d. mokyklai suteiktas jo vardas. Mokyklos 80–ies metų jubiliejui sukurtas himnas (žodžiai mokytojos Albinos Masaitienės, muzika mokytojo Rimanto Šveikio).
Direktoriai
Vladas Totilas
Ona Marcinkevičienė
Mokytojai
1939 m. Kazys Inčiūra.
Mokiniai
2007–2008 m. mokyklą baigė 247 mokiniai.
Anduud City Club
„Anduud City Club“ – Mongolijos futbolo klubas iš Ulan Batoro miesto.
Namų rungtynes žaidžia MFF futbolo centro stadione.
Istorija
Klubas įkurtas 2015 m. Tuo metu vadinosi Goyo FC.
Žaidžia elito lygoje nuo 2017 m. Debiutiniame sezone iškovojo septintą vietą.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Gharbo–Šrardos–Beni Chseno regionas
Gharbo–Šrardos–Beni Chseno regionas  – regionas šiaurės Maroke, užima 8 805 km² plotą. Čia gyvena 1 859 540 (2004 m. surašymas) žmonių. Sostinė – Kenitra.
Regionui vadovauja Abdelatifas Benšrifas (Abdellatif Benchrifa).
Regionui priklauso šios provincijos:
Geografija
Garb-Šrarda-Beni Chseno regionas yra Atlanto vandenynu pakrantėje ir ribojasi su regionais: Tanžero-Tetuano šiaurėje, Tazo-Alhoseimo-Taunato ir Feso-Bulmano rytuose, Rabato-Sale-Zamuro-Zearo pietuose.
Demografijos raida
Šaltiniai :
Nuorodos
Garb-Šrarda-Beni Chseno regionas
Gamtiniai ištekliai
Gamtiniai ištekliai – natūralūs žmogaus aplinkos komponentai, kuriuos jis naudoja savo poreikių patenkinimui. Jiems priskiriama vertė susijusi su medžiagos/energijos paplitimu ir jos paklausa. Pvz., šiems ištekliams priskiriama saulės energija, oras, vanduo, dirvožemis, miškai, naudingosios iškasenos (pvz., nafta, metalų rūdos, durpės), kraštovaizdis, kt.
Gamtiniai ištekliai gali būti atsinaujinantys ir neatsinaujinantys.
Žemės gelmėse aptinkamos iškasenos ir kiti gamtiniai ištekliai dažnai lemia šalies vietą pasaulio ekonomikoje. Kai nesirūpinama alternatyvomis bei išteklių apsauga ir racionaliu naudojimu, ištekliai gali išsekti, o tai gali būti skurdo, neramumų ir karinių konfliktų priežastis.
Pastaraisiais metais dėl gamtinio kapitalo nykimo vis daugiau kalbama apie tvarios plėtros svarbą. Pvz., nepaliesti atogrąžų miškai pasižymi nepaprastai didele bioįvairove ir jų naikinimas reiškia nesugrąžinamus pasaulio genetinio gamtinio kapitalo nuostolius.
Svarba
Ankstyvuoju žmonijos veiklos laikotarpiu gamtos ištekliai buvo svarbiausi. Šiais laikais jų reikšmė išlieka taip pat labai svarbi. Gausių gamtos išteklių turinčios šalys: (Japonija, Pietų Korėja) sukūrė ekonomiškai stiprias valstybės. Visgi kai kurios atsiliekančios šalys, kuriose gausu gamtos gėrybių, skendi skolose. Gamtos ištekliai kartu su žmonių sukurtais ištekliais daro įtaka dabartiniam pasaulio ūkiui ir jo geografijai.
Skirstymas
Gamtos ištekliai gali būti grupuojami pagal įvairius požymius, tačiau labiausiai paplitusi yra gamtinė klasifikacija. Pagal ją gamtos ištekliai skirstomi į mineralinius, žemės, sausumos, vandenų, Pasaulio vandenynų, biologinius, klimato.
Gamtiniai ištekliai Lietuvoje
Pagrindiniai gamtiniai ištekliai – smėlis, molis, žvyras, taip pat yra apie 1,6 milijonų m³ naftos, pietrytiniuose rajonuose – geležies rūda ir granitas.
Gečionys (Troškūnai)
Gečionys – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Troškūnų.
Ląstūnė
Ląstūnė (Campsis) – bignonijinių (Bignoniaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso augalai su dideliais žiedais.
Gentyje yra 2 rūšys:
Nuorodos
thumb|left|210px|[[Stambiažiedė ląstūnė (Campsis grandiflora)]]
Mariana Dyrzu
Mariana Dyrzu (1970 m. balandžio 20 d. Alytuje, Lietuvos TSR) – Rusijos teatro ir kino aktorė.
Biografija
Gimė 1970 m. balandžio 20 d. Alytuje. Jaunystę praleido ir mokslus baigė Kolomnos mieste. Jaunystėje lankė šokių būrelius, grojo pianinu, o būdama 13 metų pradėjo lankyti Kolomnos liaudies teatro dramos mokyklėlę. 1995-1996 m. mokėsi muzikos ir dramos teatro akademijoje. 1996-2001 m. dirbo Maskvos Viačeslavo Spesivcevo jaunimo teatre ir tuo pačiu mokėsi Rusijos Teatro Akademijoje. 2002-2007 m. dirbo Šiuolaikinių pjesių mokyklos (Школа Современной Пьесы) teatre. 2007 m. pradėjo dirbi teatre N Miestas (Город Н).
Luda Kamčija
Luda Kamčija  – upė rytų Bulgarijoje; viena Kamčijos upės ištakų. Prasideda Stara Planinos kalnuose, prie Vratnicos perėjos, į šiaurę nuo Sliveno. Teka į rytus kalnuotomis vietovėmis (šalia Karnobato, Emos ir Kamčijos kalnagūbrių). Žemupyje teka Juodosios jūros žemuma. Ten susilieja su Golemo Kamčija ir sudaro Kamčiją, kuri įteka į Juodąją jūrą.
Belgija Eurovizijoje
thumb||right|200px||[[Fud Leclerc 1958 m.]] thumb||right|200px||[[Lize Marke 1965 m.]] thumb||right|200px||[[Jean Vallée 1970 m.]] thumb||right|200px||[[Pierre Rapsat 1976 m.]] thumb||right|200px||[[Telex 1980 m.]] thumb||right|200px||[[Sandra Kim - 1986 m. Eurovizijos nugalėtoja]] thumb||right|200px||Xandee 2004 m. thumb||right|200px||[[KMG 2007 m.]] thumb||right|200px|[[Ishtar 2008 m.]] thumb||right|200px|[[Tom Dice 2010]] thumb||right|200px|[[Iris (dainininkė)|Iris 2012 m.]] thumb||right|200px|[[Roberto Bellarosa 2013 m.]]
Belgija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 63 kartus, iš jų 53 kartus pasirodė konkurso finale. Debiutavo 1956 m. ir laimėjo tik kartą.
Istorija
Belgija turi du nacionalinius konkurso transliuotojus – Valonijos Vlaamse Radio- en Televisieomroep (VRT) ir Flandrijos Radio télévision belge de la communauté française (RTBF). Šie transliuotojai transliuoja Eurovizijos atrankas kiekvienais metais.
Belgija laimėjo konkursą vieną kartą – 1986 metais Bergene, Norvegijoje, kai Sandra Kim laimėjo su daina „J’aime la vie“. Nors ji teigė, kai jai buvo 15 metų, iš tikrųjų jai buvo tik 13, bet buvo leista turėti savo pergalę. Šiuo metu minimalus dalyvių amžius yra 16 metų.
2009 m. Eurovizijos dainų konkurse Belgija dalyvavo pirmajame pusfinalyje, tačiau šalis gavo tik vieną tašką, kuris buvo iš Armėnijos ir užėmė priešpaskutinę vietą.
2010 metais Belgijai atstovavo Tom Dice. Šis atlikėjas uždaru būdu buvo pasirinktas 2009 m. lapkričio 25 d. Tom Dice pusfinalyje užėmė 1-ąją vietą ir pateko į finalą, kur užėmė 6 vietą. Tai Belgijos geriausias rezultatas nuo 2003 m.
Žiedų valdovas
250px|thumb|right|Trijų „Žiedų valdovo“ dalių viršeliai Žiedų valdovas  – Džono Ronaldo Ruelio Tolkino kūrinys, apibūdinamas kaip epinė fantasy istorija. Išleistas trimis tomais 1954–1955 m. „Žiedų valdovas“ buvo rašomas kaip knygos „Hobitas“ tęsinys.
Belgija Eurovizijoje
Istorija
2012 metais The Voice Belgique laimėtojas Roberto Bellarosa buvo pasirinktas atstovauti Belgijai 2013 m. Eurovizijos konkurse gegužės mėnesį Švedijoje. Bellarosa patekęs į finalą užėmė 12 vietą.
Dalyvavimų istorija
PASTABA: pirmojo konkurso 1956 m. rezultatai yra nežinomi, žinomas tik nugalėtojas. Oficialios Eurovizijos svetainės sąraše visos kitos dainos buvo užėmusios antrą vietą.
Žiedų valdovas
Veiksmas vyksta Tolkino sugalvoto pasaulio Ardos dalyje, vadinamoje Viduržeme (Middle-earth). Knygos pavadinimas gali būti interpretuojamas įvairiai. Paprastai sakoma, kad Žiedų valdovas – tai Sauronas, pagrindinis blogio atstovas kūrinyje. Tačiau valdovu gali būti pavadintas ir kitas ne mažiau svarbus knygos veikėjas – pats Žiedas.
Dalys
„Žiedų valdovas“ yra vientisas kūrinys. Pasakojimas natūraliai dalijamas į šešias knygas, tačiau leidėjai komerciniais sumetimais patarė Tolkinui sugrupuoti knygas po dvi ir išleisti „Žiedų valdovą“ trimis tomais. Taip atsirado šis „Žiedų valdovo“ sudalinimas:
„Žiedų valdovas“ prasideda prologu, pasibaigia šešiais priedais (dabartiniame lietuviškame leidime prologas ir dalis priedų praleista).
Parašymas
Po to, kai 1937 m. išleistas „Hobitas“, skaitytojai ėmė reikalauti tęsinio. Tolkinas to nesitikėjo ir iš pradžių nenorėjo nieko rašyti, nes norėjo susikoncentruoti ties savo mitologijomis (žr. Tolkinas). Tačiau skatinamas leidėjų dar tais pačiais metais sėdo vykdyti skaitytojų reikalavimo – „daugiau apie hobitus“. Rašymas užsitęsė beveik septyniolika metų. Tolkinas daug dirbo, be to, buvo netrumpų periodų, kai dingdavo įkvėpimas, o kai jis vėl atsirasdavo, Tolkinas imdavo perrašinėti viską nuo pradžių – šis jo perfekcionizmas neleido pabaigti ir „Silmarillion“ istorijų. Pamažu jis pastebėjo, kad kuo toliau, tuo labiau „Žiedų valdovas“ darosi panašus į mitologijas, o nuo lengvo „Hobito“ stiliaus tolsta. šių sąsajų Tolkinas neatsikratė – priešingai, pamatė, kad gali „Hobitą“ ir „Silmarillion“ sujungti į vieną visumą. Kaip jis vėliau sakė, jam atrodė, kad ne kuria, o tik užrašo tai, kas jau sklandė ore. Šitaip vaikiška knyga „Hobitas“ tapo Tolkino mitologijų dalimi.
Jau nuo pat pradžių Tolkinas užsikabino už Bilbo knygoje „Hobitas“ rasto žiedelio. Tačiau pagrindinis knygos veikėjas buvo nebe Bilbas. Bandyta juo padaryti Bilbo sūnų, įvairius kitus hobitus, tačiau galiausiai centrine figūra tapo Bilbo įsisūnytas giminaitis Frodas.
Tolkinas norėjo išleisti „Žiedų valdovą“ drauge su „Silmarillion“, tačiau leidėjų požiūriu tai būtų buvusi beprotybė. Net ir patį „Žiedų valdovą“ jie sutiko išleisti tik dalimis, o ne visą iš karto. FotR išleidžiama 1954 m. liepos 29 d., TTT – 1954 m. lapkričio 11 d., RotK – 1955 m. spalio 20 d.
Siužetas
Three Rings for the Elven-kings under the sky, Seven for the Dwarf-lords in their halls of stone, Nine for Mortal Men doomed to die, One for the Dark Lord on his dark throne In the Land of Mordor where the Shadows lie. One Ring to rule them all, One Ring to find them, One Ring to bring them all and in the darkness bind them In the Land of Mordor where the Shadows lie.''
Trys žiedai elfų karaliams, po dangaumi, Septyni – nykštukų valdovams, jų akmeninėse salėse, Devyni – žmonių mirtingų, žūčiai pasmerktų, Vienintelis – Tamsos Valdovui soste sutemų, Žemėje Mordoro, kur šešėliai driekias. Vienas žiedas visiems valdyti, Vienas žiedas visiems surasti, Vienas žiedas visiems atvesti ir tamsybėse amžiams surišti. Žemėje Mordoro, kur šešėliai driekias.
Frodui patikima nugabenti žiedą į Rivendeilą. Drauge keliauja trys hobitai Semas Gemdžis, Peregrinas Tukas (vadinamas Pipinu) ir Meriadokas Brendibakas (Meris). Rivendeile susirinkę visų Viduržemio tautų atstovai nutaria, jog žiedas turi būti sunaikintas Lemties kalno liepsnose, kur ir buvo nukaldintas Saurono. Frodas prisiima sunkią naštą ir tampa Žiedo nešėju. Lemties kalnas (Orodruinas) yra Mordore, Saurono valdose, todėl kelionė bus nelengva. Frodą lydi Žiedo brolija (Fellowship of the Ring). Iš viso devyni bendražygiai – tiek pat kiek ir Saurono pavergtų Žiedo šmėklų nazgulų. Nykštukams brolijoje atstovauja Gimlis, elfams – Legolasas, hobitams – Frodas, Semas, Pipinas ir Meris, žmonėms – Boromiras ir Aragornas, o Išminčiams (taip „Žiedų Valdovo“ trilogijoje vadinami Ardos Dievų tarnai, Majarai, neatmenamais laikais atvykę į Ardą) – Gendalfas.
Brolija keliauja palei Ūkanotuosius kalnus, tikėdamasi pasiekti perėją ir tuomet žygiuoti tiesiai Anduino upės link. Tačiau orai jiems neleidžia įveikti kalnų, tad jiems tenka eiti per Morają, senovinę nykštukų karalystę. Morajoje Brolijai pavyksta pereiti Khazad-Dumo (Morajos) tiltą (tai reiškia, kad jie pasiekė kitą Morajos galą), tačiau tenais juos pasitinka senovinio blogio palikimas – Balrogas, Ugnies demonas. Gendalfas kaunasi su juo ir nugali, tačiau paskutinę akimirką Balrogas nusitempia kartu su savimi ir Gendalfą. Žiedo Brolija sėkmingai išeina iš Morajos ir pasiekia Lorieno miškus…
Legolasas, Gimlis ir Aragornas vejasi pagrobtus miškavaikius, tačiau galiausiai sužino, kad orkų būrys, kuris nusitempė hobitus, buvo sunaikintas rohirimų. Jie nuvyksta į tą vietą, kur buvo sunaikintas orkų būrys ir supranta, jog hobitams pavyko pabėgti į Fangorno mišką. Miške draugai hobitų neranda, tačiau sutinka nežinia kaip prisikėlusį Gendalfą, kuris įgavo naują pavidalą – dabar jis ne Geldalfas Pilkasis, bet Gendalfas Baltasis. Atsidūrę Fangorne Meris su Pipinu sugeba įkalbėti entus (vaikščiojančius medžius, kurie šeimininkauja Fangorne), kad šie pultų Izengardą. Tuo tarpu Izengardas siunčia visas savo pajėgas į Helmo Daubą, stipriausią Rohano kalnų tvirtovę. Helmo Dauboje įvyksta didelis mūšis, kurį laimi Rohano kariuomenė. Gendalfas, Aragornas, Gimlis ir Legolasas patraukia į Izengardą, kurį randą nusiaubtą entų. Meris su Pipinu vėl prisijungia prie draugų – visa Brolija (išskyrus mirusį Boromirą ir atsiskyrusius Frodą su Semu) vėl kartu.
Sauronas telkia pajėgas ir ruošiasi žygiuoti į Minas Tiritą, Gondoro sostinę. Gendalfas su Pipinu lekia į Baltąjį miestą, norėdami įspėti jo valdytoją Denetorą apie gresiantį pavojų. Aragornas su Legolasu ir Gimliu patraukia Mirusiųjų takais, kur sugeba savo valion pajungti gausybę šmėklų. Lemiamas mūšis įvyksta prie Minas Tirito sienų. Sąjungininkai (Rohano ir Gondoro armijos) nugali priešo armiją, tačiau priešas lieka nesunaikintas, kol nesunaikintos pačios blogio šaknys – Žiedas. Gondoro armija, vedama naujai tituluoto karaliaus Aragorno, žygiuoja Juodųjų vartų link, norėdama nukreipti Saurono akį kuo toliau nuo Frodo…
Frodas su Semu keliauja per Mordoro žemes. Prie jų prisijungia Golumas, kuris visąlaik sekė Broliją ir slapta tikisi atgauti Žiedą. Galiausiai Golumas išduoda Frodą ir nusiunčia jį pas Šelobą (milžinišką vorę), kuri sušvirkščia Frodui nuodų ir šis atsiduria pas orkus. Tačiau Semas sugeba atgaivinti Frodą bei išlaisvinti jį iš orkų. Hobitai pasiekia Orodruiną, tačiau Frodą galiausiai užvaldo Žiedo valia ir jis nebenori sunaikinti jo. Jis nori jį pasilikti sau. Žiedo nešėjas užsimauna Žiedą ant rankos piršto, tačiau staiga išnyra Golumas ir puola Frodą. Golumas nukanda hobitui pirštą, ant kurio jis mūvėjo Žiedą, tačiau pats įkrenta į ugnikalnį. Taip Žiedui, o tuo pačiu ir Tamsos Valdovui Sauronui ateina galas…
Įtaka
Iškart po trečiojo „Žiedų valdovo“ tomo išleidimo Tolkinas viename laiške rašė:
Jau dveji metai po knygos išleidimo susidomėta jos ekranizacijos galimybėmis. Tolkinas manė, kad tinkamiausia filmo forma būtų animacija, tačiau jam nepatiko nė vienas pasiūlytas scenarijus. Po jo mirties pasirodė dvi animacinės versijos: Ralph Bakshi sukurtas „Žiedų valdovas“ (1978), rodytas kino teatruose, ir Rankin-Bass televizinė versija „Karaliaus sugrįžimas“ (1980). Nė viena nesulaukė daug teigiamų atsiliepimų. Taigi „Žiedų valdovo“ įtaka per kino ekraną nesklido. Ji buvo jaučiama septintame-aštuntame dešimtmetyje pamažu stiprėjant fentezi žanrui. Ironiška, bet didžiausią poveikį Tolkinas įgijo tik pasirodžius George Lucaso „Žvaigždžių karams“ (1977–1983). Nors „Žvaigždžių karų“ veiksmas vyko kitoje galaktikoje, čia buvo daugybė kosminių laivų ir panašių dalykų, istorijos pagrindas buvo epinis žygis, pagrįstas maištavimu prieš blogio imperiją, grasinančia dėl valdžios sunaikinti ištisas planetas. Lucasas neslėpė „Žiedų valdovo“ įtakos.
Jungtinėse Amerikos Valstijose „Žiedų valdovas“ virto ištisu kultūriniu reiškiniu, kai buvo išleistas minkštais viršeliais 1965 m. – ir ne vien todėl, kad šis leidimas buvo pigesnis ir prieinamesnis, bet ir dėl leidimo metų. Tuo metu knyga rezonavo su daugybe kultūrinių dalykų: pavyzdžiui, Frodo pacifizmas atliepė augančiam judėjimui prieš Vietnamo karą, taip pat vis labiau imta susirūpinti dėl užterštumo bei industrializacijos – problemų, kurios Tolkinui buvo vienos iš svarbiausių. Mitinė kova tarp gėrio ir blogio, pavaizduota Tolkino kūrinyje, tapo pavyzdžiu, kaip reikia kovoti su galingomis struktūromis – mąstant kitaip. Tai buvo viena iš pagrindinių septintojo dešimtmečio kontrakultūrų filosofijų: reikia ne „parsiduoti“, manant, kad pakreipsi įvykius kita linkme, dirbdamas išvien su struktūra, bet sukurti visiškai naujas struktūras. Tai – komunos, organinė sodininkystė, gyvenimas kartu nesusituokus ir pan.
Piterio Džeksono pastatyti filmai pagal „Žiedų valdovą“ (2001–2003 m.) pagausino knygos gerbėjų būrį bei pademonstravo, kaip sėkmingai kine galima suderinti naujausias technologijas ir seniai patikrintus metodus. Kompiuterinis personažas Golumas, sukurtas judesių fiksavimo technologija, buvo įvertintas kritikų bei žiūrovų.
„Žiedų valdovas“ buvo paverstas ir radijo pjese: 1956 m. per BBC transliuota trylikos dalių adaptacija. JAV per radiją pjesė pagal „Žiedų valdovą“ buvo transliuojama 1979 m. Dar vieną naują versiją BBC pristatė 1981 m. Ši versija buvo iš dvidešimt šešių pusės valandos trukmės dalių po.
„Žiedų valdovo“ motyvais rašoma muzika – pavienės dainos ir ištisi albumai. Knyga susilaukė įvairų parodijų, iš kurių garsiausia – „Bored of the Rings“ (Nusibodo tie žiedai).
„Žiedų valdovas“ kitomis kalbomis
„Žiedų valdovas“ buvo išverstas bent į keturiasdešimt kalbų. Lietuviškai (vert. A. Tapinas) jis pasirodė trimis tomais 1994, 1998 ir 2001 m.
Keletas pavyzdžių, kaip originalo pavadinimas buvo išverstas į įvairias kalbas:
Mūsų žinios (Zalcburgas)
Mūsų žinios – lietuvių savaitraštis, leistas 1945–1947 m. Zalcburge, Austrijos karo pabėgėlių stovykloje.
Istorija
Iš pradžių buvo skiriamas Zalcburgo miesto ir apylinkių, nuo 1946 m. – visos Austrijos lietuviams. Laikraštis spausdintas rotatoriumi. Išleisti 52 numeriai nuo 250 iki 400 egz. tiražu.
Leido ir redagavo redakcinė kolegija: J. Akstinas, A. Čeičys, Jonas Daugėla, Česlovas Grincevičius, A. Kučys, Aleksandras Merkelis, Mečislovas Šaltenis, A. Škėrys, Vytautas Antanas Dambrava, J. Senkus.
Nick Mason
Nicholas Berkeley ('Nick') Mason (g. 1944 m. sausio 27 d. Edžbastone, Birmingame, Anglijoje) – britų muzikantas ir Pink Floyd būgnininkas.
Pink Floyd
Nick’as Mason’as yra vienintelis Pink Floyd narys grojęs nuo pat jos susikūrimo 1965 m. Jis grojo kiekviename Pink Floyd albume nuo 1967 m., nors vėliau buvo pripažinta, kad jo įnašas į albumą „A Momentary Lapse Of Reason“ buvo labai minimalus.
Nepaisant konfliktų dėl Pink Floyd nuosavybės, Roger'is Waters'as ir Nick’as Mason’as dabar sutaria gerai. Nick’as prisijungė prie Roger’io 2002 m. pasaulinio turo, kad pagrotų būgnais Pink Floyd „Set the Controls for the Heart of the Sun“ dainą. Jis taip pat groja būgnais Roger’io 2006 m. Europos ture.
2005 m. liepą Nick’as prisijungė prie David'o Gilmour'o, Richard'o Wright'o ir R. Waters’o, kad pagrotų Live8 koncerte po 24 metų pertraukos. Be to, 2006 m. gegužė 31 d. Nick’as prisijungė prie David’o Gilmour’o ir Richard’o Wright’o „biso“ per Gilmour’o šou Karališkoje Alberto halėje, Londone,
Nick’as Mason’as laikomas jungtimi tarp Gilmour’o ir Waters’o, manoma, kad jis gali pradėti rengti Pink Floyd paskutinį turą.
Kiti darbai
Nick’as padarė nemažai darbų su kitais žmonėmis, labiausiai kaip Steve Hillage, Robert Wyatt, Michael Mantler būgnininkas ir The Damned prodiuseris.
Nick’o Mason’o knyga, „Inside Out: A Personal History of Pink Floyd“, buvo išleista Jungtinėje Karalystėje 2004 m. spalį. Pats Nick’as Mason’as sutinka, kad knygoje pateikiamas subjektyvus įvykių vertinimas, tačiau ši knyga atnešė labai reikalingą humoristišką požiūrį į grupę.
Eugenija Butėnienė
Eugenija Butėnienė-Gintautaitė (1927 m. lapkričio 19 d. Abeliai, Rokiškio valsčius – 1997 m. spalio 8 d. Vilnius) – Lietuvos archeologė.
Biografija
1947 m. baigė Kupiškio vidurinę mokyklą ir įstojo į Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą, bet jau po pusmečio visam gyvenimui pasuko į humanitarinius mokslus – perėjo studijuoti archeologijos. Diplominį darbą rašė apie tyrinėtus pilkapius Lietuvos teritorijoje, apibendrino daugiau, kaip 100 pilkapynų medžiagą. 1952 m. baigė Vilniaus universitetą, įsigijo istorikės – archeologės specialybę.
Su vyru Domu Butėnu gavusi paskyrimą į Klaipėdą, 1952–1954 m. direktoriavo Klaipėdos kraštotyros muziejuje. 1954 m. Butėnai grįžo į Vilnių. Eugenija pradėjo dirbti Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institute laborante, nuo 1957 m. mokslinė bendradarbė. 1964–1986 m. į Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejaus archeologijos skyriaus vyr. mokslinė bendradarbė, 1973–1986 m. vėlyvojo geležies amžiaus sektoriaus vedėja. Išėjusi į pensiją, ji dar iki 1992 m. dirbo muziejuje.
Palaidota Andrioniškio kapinėse (Anykščių r.).
Mokslinė veikla
Su O. Kunciene 1956 m. tirti Piliuonos senkapiai ir Piliuonos piliakalnis, 1957 m. – Bačkininkėlių piliakalnis, 1975 m. – Neravų pilkapiai. Su P. Kulikausku 1962 m. kasinėtas Paveisininkų piliakalnis ir 1958 m. Eržvilko senkapiai. Su kitais archeologais prieš užliejant Kauno marioms 1962–1963 m. tirti Rumšiškių senkapiai. Su Alytaus, Rokiškio, Telšių muziejininkais 1958 m. tirtos Balkasodžio gyvenvietė, 1958–1959 m. Juodonių gyvenvietė, 1956 m. Skaičių senkapiai.
Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejui pradėjus savarankiškai organizuoti ekspedicijas, daugiausia tyrė laidojimo paminklus. Dažniausiai tai buvo ardomi pilkapiai, kuriuos reikėjo gelbėti nuo visiško sunaikinimo. Taip buvo tirti 1961 m. Pažalvaičių pilkapynas, 1970 m. Nemaitonių pilkapynas, 1971 m. Maisiejūnų pilkapynas, 1973–1974 m. Zabieliškių pilkapynas, 1975 m. Minčios pilkapynas, 1976–1980 m. Kretuonų pilkapynas, 1981 m. Palūšės pilkapynas, 1982 m. Želmeniškių pilkapynas, taip pat 1974 m. Meldinių senkapiai ir 1975 m. Laičių senkapiai. 1983–1986 m. su muziejininkų komanda žvalgė Molėtų rajono paminklus, nustatydama jų vertę.
Juozas Kavaliauskas (1921)
Juozas Kavaliauskas (1921 m. sausio 30 d. Navikuose, Gudelių valsčius – 2009 m.) – Lietuvos pedagogas, vadovėlių autorius.
Mūsų žinios (Tauragė)
Mūsų žinios – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Tauragės rajono tarybos dvisavaitis leidinys, ėjęs 1989–1990 m.
Istorija
Tiražas 1989 m. – 3700 egz., 1990 m. – 2700 egz. Išėjo 18 numerių.
Redagavo J. Regelskis (1989 m.) V. Venckus (1990 m.).
Septintasis kryžiaus žygis
thumb|330px|Septintojo kryžiaus žygio žemėlapis thumb|330px|Liudvikas IX puola Damjetą Septintasis kryžiaus žygis arba '''Pirmasis Šv. Liudviko kryžiaus žygis''' – kryžiaus žygis, vykęs 1248–1254 m. Šį žygį organizavo ir jam vadovavo Prancūzijos karalius Liudvikas IX Šventasis (1215–1270 m.).
Kryžiaus žygio tikslas buvo padėti kryžiuočių valstybėms ir atkovoti musulmonų valdytą Jeruzalę. Šiuo tikslu buvo užpultas Ajubidų sultanato, valdžiusio Jeruzalę, galios centras – Egiptas.
Priežastys
1220 m. Chorezmių imperija Pesijoje užkariavo Čingischano vadovaujami mongolai. Jų kavalerijos likučiai perėjo pas Ajubidus ir užėmė Jeruzalę.
1244 m., po Šeštojo kryžiaus žygio praėjus dešimčiai paliaubų metų, musulmonai vėl užėmė Jeruzalę. Kryžiuočių padėtis Šventojoje žemėje buvo kritiška, jų valstybėlės Palestinoje vos laikėsi. Tuo tarpu Europoje buvo mažai kreipiamas dėmesys į susiklosčiusią situaciją, nepaisant popiežiaus kvietimų vykti į naują žygį. Šventoji Romos imperijos imperatorius Frydrichas II kovojo su popiežiumi dėl valdžios, Anglijos karaliai kovojo su baronų opozicija. Į žygį 1245 m. pradėjo ruoštis tik Prancūzijos karalius Liudvikas IX. Prancūzija tuo metu buvo stipriausia Europos valstybė ir po trejų pinigų rinkimo ir ruošimosi metų apie 20 tūkstančių karių armija 1248 m. išplaukė iš Marselio.
Žygio eiga
1248 m. rugpjūtį Liudvikas IX išvyko į Egiptą su 100 laivų laivynu ir 35 tūkst. karių. Jo tikslas buvo paprastas: išsikelti Egipte, užimti pagrindinius šalies miestus ir po to juos apkeisti į musulmonų užimtas teritorijas Šventojoje žemėje. Tai jam iš pradžių sekėsi. Užėmęs įtvirtintą uostą Damjetą jis pradėjo Kairo puolimą, tačiau patvinęs Nilas keletui mėnesių sustabdė armijos judėjimą. Be to, kelią į Kairą pastojo stipriausia Al-Mansuros tvirtovė, pastatyta and siauro pusiasalio šalia didelės Nilo kilpos. Ilgus mėnesius trukusi apsiaustis baigėsi katastrofa. 1250 m. vasario 8-11 d. vykusio mūšio metu musulmonai nugalėjo kryžiuočius, sudegino jų laivyną. Mūšyje žuvo ir Prancūzijos karaliaus brolis Robertas I. Netekę laivyno, kryžiuočiai negalėjo gauti maisto produktų, jų stovykloje prasidėjo epidemijos, nes Nilu, kurio vandenį kariai gėrė, plaukė tūkstančiai lavonų.
Ekspedicija žlugo, Liudvikas IX, pats užsikrėtęs dizenterija, 1250 m. kovą turėjo trauktis į Damjetą, tačiau su kukliais savo armijos likučiais buvo paimtas į nelaisvę. Už jo išlaisvinimą teko sumokėti milžinišką išpirką. Karalius pasitraukė į paskutinę kryžiuočių – Akros tvirtovę. 1255 m. mameliukai užėmė paskutinius kryžiuočių pasipriešinimo vietas Sirijoje.
Liudvikas I (Bavarija)
Liudvikas I  (1786 m. rugpjūčio 25 d. Štrasburge – 1868 m. vasario 25 d. Nicoje) – Bavarijos karalius.
Biografija
Karaliaus Maksimiliano sūnus.
Valdymas
Į sostą įžengė po savo tėvo mirties 1825 m. Iš pradžių laikėsi konstitucijos, buvo palankus reformoms, taupus. Po 1830 m. liepos revoliucijos, o ypač po Hambacho šventės 1832 m. vis labiau linko prie absoliutizmo. Netrukus Liudviko politika prarado visuomenės simpatijas. Tuometinėms liberalioms nuotaikoms prieštaravusi Liudviko politika bei užsispyrimas baigėsi žlugimu; tai atsitiko po 1848 m. Paryžiaus vasario revoliucijos. Dėl santykių su garsiąja šokėja Lola Montez kilęs skandalas opozicijai davė pretekstą reikalauti, kad karalius atsisakytų sosto savo sūnaus Maksimiliano II Juozapo naudai. Būdamas regentas savo sostinę bei rezidencijos vietą Miuncheną pavertė pietų Vokietijos meno bei kultūros centru: daug statė (L. fon Klencė), be to, iš Landshuto čia perkėlė universitetą.
Šeima
1810 m. jis vedė Terezą Saksonę (1792–1854).
Točiski Podbornė
Točiski Podbornė  – kaimas Lenkijos rytuose, Jablona Lackos valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurę nuo Jablona Lackos, apie 18 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 103 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Stasys Petronaitis
Stasys Petronaitis (1932 m. rugpjūčio 8 d. Plaučiškių kaime, Pakruojo raj. – 2016 m. gegužės 2 d. Panevėžyje) – lietuvių teatro ir kino aktorius. Žmona – aktorė Regina Zdanavičiūtė.
Biografija
1950–1951 m. mokėsi J. Miltinio teatro studijoje. Nuo 1951 m. – Panevėžio dramos teatro aktorius. Sukūrė 50 vaidmenų teatre, kine – 40 vaidmenų. Išleido atsiminimų knygas „Mokiausi skraidyti“ (Panevėžys, 1998 m.) ir „Mano aitvarai“ (Vilnius, 1999 m.). LTSR nusipelnęs artistas (1982). „Nusipelnęs panevėžietis“ (2002). Teatrinės „Padėkos premijos už viso gyvenimo kūrybą“ laureatas (2009).
Nusižudė. Palaidotas Panevėžio Kristaus Karaliaus Katedros kapinėse.
Mažaičiai (Mažeikiai)
Mažaičiai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Šerkšnėnų.
Masačusetsas
Masačusetsas  – 6-oji JAV valstija (nuo 1788 m. vasario 6 d.).
Labiausiai apgyvendinta valstija Naujosios Anglijos regione JAV šiaurės rytuose. Ribojasi su Atlanto vandenynu rytuose, pietuose su Konektikuto ir Rod Ailando valstijomis, šiaurėje su Naujojo Hampšyro ir Vermonto valstijomis, vakaruose su Niujorko valstija. Valstijos pavadinimas kilo iš Masačusetso genties, praeityje įsikūrusios rytinėje valstijos dalyje. Masačusetso sostinė ir didžiausias miestas Naujojoje Anglijoje yra Bostonas. Daugiau nei 80 % valstijos gyventojų gyvena Bostono metropoliteno teritorijoje, garsioje savo praeitimi, švietimo įstaigomis ir išvystyta industrija. Iki industrializacijos periodo Masačusetse buvo vystomas žemės ūkis, žvejyba ir prekyba. Iki XX a. valstijoje buvo išvystyta gamybos ekonomika, tačiau nuo XX a. ji buvo perorientuota į paslaugų sritį. Dabartinis Masačusetsas garsėja kaip globalus lyderis biotechnologijų srityje, inžinerijoje, aukštajame moksle, finansuose ir jūrų prekyboje.
Šioje valstijoje veikia daug valstybinių ir privačių universitetų, bei technologijos įmonių.
Geografija
Didumą valstijos teritorijos užima Šiaurės Apalačų kalnų dalys (aukštis iki 1064 m) – Takoniko, Žalieji ir Baltieji kalnai. Masačusetso vidurinėje dalyje Šiaurės Apalačų kalnus kerta tektoninis Konektikuto upės slėnis. Rytuose – Atlanto vandenyno žemumos.
Didžiausios upės – Konektikutas (jo intakai – Dirfildas, Vestfildas, Milersas, Čikopis), Čarlzas, Merimakas. Apie 1100 ežerų ir tvenkinių (didžiausias Kvabino tvenkinys).
Klimatas
Vidutinių platumų drėgnas klimatas. Sausio vidutinė temperatūra nuo –6°C (Masačusetso vakaruose) iki 0 °C (pietrytinėje pakrantėje), liepos 20–22 °C. Per metus iškrinta apie 1000 mm kritulių.
Ekonomika
Masačusetsas yra daugiausia pramoninė valstija. Jo įvairi pramonė gamina elektrinius įrenginius, pramoninę įrangą, gumą, metalą, plastiką, popierių, bei produktus iš jų, įrankius. Valstija garsi savo juvelyrikos dirbiniais.
Pagrindiniai žemės ūkio produktai yra spanguolės, obuoliai, pienas ir produktai iš jo. Žvejyba, bei kiaukutinių produktų gavyba pastaraisiai metais smuko. Valstijoje kasamos kalkės, molis, smėlis, žvyras, akmuo. Aptarnavimo sektorius, kuriame turizmas yra svarbiausias, dabar samdo vieną trečiąją valstijos populiacijos.
Didžiausi miestai
2010 m. duomenys
Masami Ihara
(g. 1967 m. rugsėjo 18 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1988–1999 m., su ja dalyvavo 1998 m. pasaulio futbolo čempionate.
Vytaučiai
Vytaučiai (arba Vytautai) – kaimas vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurę nuo Plikių.
Westlife
Westlife – Airijos pop muzikos grupė, įsikūrusi 1998 m., Sligo mieste. Šiuo metu grupę sudaro nariai Shane Filan, Markus Feehily, Kian Egan ir Nicky Byrne, vienas iš pirminių grupės narių, tai yra Brian McFadden, paliko grupę 2004 m. Grupė iširo 2012 metais ir vėliau 2018 metais vėl susijungė.
Grupė išleido dvylika studio albumų: keturi iš jų 5 dalių, o aštuoni 4 dalių. Jie išgarsėjo savo debiutiniu studio albumu, "Westlife" (1999). Po šio albumo sekė "Coast to coast" (2000), "World of our own" (2001), "Unbreakable - The greatest Hits Vol.1" (2002), ir "Turnaround" (2003), kurie prisidėjo prie sėkmingo tarptautinio pripažinimo.
Čiulėnų piliakalnis
Čiulėnų piliakalnis, Juodasis Kalnas – piliakalnis Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Čiulėnų, Čiulėnų seniūnija. Pasiekiamas iš plento A14 Molėtai – Utena pasukus į dešinę šiaurės rytų kryptimi Kulionių link, už 250 m pasukus į dešinę pietų kryptimi, paėjus per laukus aukštumos viršumi 150 m yra priekyje.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos krašte, Virintos dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 52x23 m dydžio, 2 m aukštesniu šiauriniu pakraščiu. Joje ir šiauriniame šlaite rasta brūkšniuotos ir lygios keramikos. Šiauriniame ir rytiniame aikštelės kraštuose buvęs pylimas (sunaikintas). Šlaitai statūs, 20 m aukščio, šiaurinis ir rytinis nuolaidūs, 2-­3 m aukščio.
Westlife
Grupė yra pardavusi daugiau nei 40 mln. albumų ir išleidusi 14 singlų, JK topuose užėmusių pirmą vietą.
Čiulėnų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja, pietinis šlaitas apaugęs pušimis.
Tyrimai
1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 1978 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. antrąja puse – I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 19300 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 630000 m².
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vitas (upė)
Vitas  – upė šiaurės Bulgarijoje; Dunojaus dešinysis intakas. Prasideda Stara Planinos kalnuose dvejomis ištakomis Juoduoju Vitu ir Baltuoju Vitu. Pastarasis prasideda Veženo kalno papėdėje, 2030 m aukštyje virš jūros lygio. Teka į šiaurės rytus. Įteka į Dunojų ties Somovito gyvenviete.
Didžiausi intakai: Kamenska, Kalnikas, Tučenica (visi dešinieji). Prie Vito įsikūrusios upės: Tetevenas, Dolni Dabnikas, Dolna Mitropolija ir Guliacai, slėnyje yra Plevenas.
Upės pavadinimas kilo iš trakų kalbos ir reiškia vandenį.
Leskavos apylinkė
Leskavos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Veiverių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kazlų Rūdos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Skriaudžių apylinkės.
Justinas Algimantas Palaima
Justinas Algimantas Palaima (1934 m. kovo 4 d. Užupėse – 2012 m. spalio 30 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius, profesorius, technikos mokslų daktaras, nusipelnęs dėstytojas, Kauno technologijos universiteto Lengvosios pramonės fakulteto prodekanas (1970-1974), prorektorius (1975-1992).
Biografija
Gimė 1934 m. kovo 4 d. Užupėse. 1954 m. sidabro medaliu baigė Jonavos vidurinę mokyklą, o 1959 m. su pagyrimu Kauno politechnikos institutą ir įgijo siuvinių technologijos specialybę. Buvo paliktas Odos ir tekstilės gaminių technologijos katedroje dirbti pedagoginį darbą: 1959–1961 m. dirbo asistentu, 1965–1968 m. - vyr. dėstytoju, 1969–1989 m.- docentu; 1990–2001 m.(kol išėjo į pensiją) - profesoriumi.
1962–1964 m. buvo tekstilės technologijos katedros aspirantas, 1966 m. 10 mėnesių stažavosi Paryžiaus nacionalinėje menų ir amatų konservatorijoje ir Paryžiaus tekstilės institute. 1967 m. apgynė technikos mokslų kandidato (1993 m. nostrifikuota į technologijos mokslų daktaro) disertaciją. 1969 m. suteiktas docento mokslinis vardas. 1974 m. stažavosi Budapešto technikos institute. 1990 m. suteiktas profesoriaus vardas.
1976–1981 m. tarybos mokslų kandidato disertacijoms ginti narys, 1982–1990 m. šios tarybos pirmininkas. 1999 m. buvo patvirtintas Rygos technikos universiteto mokslų daktaro laipsnių teikimo tarybos tarptautiniu ekspertu iš tekstilės ir siuvinių technologijos srities. 1966-1968 m. ir 1970–1974 m. buvo Lengvosios pramonės fakulteto prodekanas, 1975–1992 m. KPI (KTU) mokymo reikalų prorektorius. 1991 m. jam buvo pavesta universitete organizuoti magistrantūros studijas. Tais metais buvo parengti laikinieji magistrantūros studijų nuostatai, sudarytos 11-os specialybių studijų programos ir priimti pirmieji magistrantai.
1981 m. TSRS Aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo ministerija apdovanojo ženklu „Už puikius pasiekimus darbe“, o 1984 m. Lietuvos aukščiausiosios Tarybos prezidiumas suteikė Lietuvos nusipelniusio dėstytojo garbės vardą. 2002 m. Lietuvos aprangos ir tekstilės įmonių asociacijos prezidiumas už nuopelnus plėtojant Lietuvos lengvąją pramonę apdovanojo Lietuvos lengvosios pramonės garbės ženklu „Auksinė verpstė“. Mirė 2012 m. spalio 30 d. Kaune.
Anilingas
thumb|
Anilingas ( – išangė + lingo – laižau) – tai seksualinė praktika, kuomet liežuviu ar lūpomis yra stimuliuojama partnerio išangė, siekiant lytinio susijaudinimo. Tai gali būti priskiriama tiek oraliniam, tiek ir analiniam seksui. Vienoms poroms tai yra labiau priimtina praktika, kitoms – ne. Anilingo metu orgazmas pasitaiko labai retai.
Naudojant anilingą, itin svarbu laikytis atitinkamos lytinės higienos (prausti lytinius organus, tarpvietę, išangę), kadangi partneris, laižantis ar bučiuojantis išangę, gali užsikrėsti lytiniu keliu plintančiomis ligomis, taip pat gali turėti kenksmingų kontaktų su žarnyno parazitais ir išmatomis. Dažniausiai pasitaikančios infekcijos – giardiazė ir hepatitas A, kartais galima nesunki diarėja.
Juodaičių pagrindinė mokykla
Jurbarko rajono Juodaičių pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Jurbarko raj., Juodaičiuose, Mokyklos g. 21, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190918315. Steigėjas Jurbarko rajono savivaldybės taryba.
1919 m. įsteigta pradžios mokykla, 1949–1966 m. septynmetė, aštuonmetė, 1966–2002 m. vidurinė, nuo 2002 m. Juodaičių pagrindinė mokykla. miniatiūra|250px|left|Mokyklos stadionas
Istorija
Jurbarko rajono Juodaičių pagrindinė mokykla stovi gyvenvietės centre, netoli Mituvos upės ištakos. Pirmoji mokykla Juodaičių apylinkėse pradėjo veikti apie 1919 m. 1937 m. pastatyta medinė mokykla išaugo į septynmetę, vėliau – į vidurinę. 1959 m. baigė pirmoji abiturientų laida. 1982 m. pastatyta nauja mokykla. Juodaičių vidurinę mokyklą baigė 502 abiturientai. Nuo 2001 m. rugsėjo 1 d. – Juodaičių pagrindinė mokykla. Šiuo metu mokykloje mokosi 90 mokinių, dirba 17 mokytojų.
Šilutės rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
Šilutės rajono savivaldybės taryba – Šilutės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Partijos
Rinkimai įvyko 2002 m. gruodžio 22 d. Rinkimuose gavo vietų:
Nuorodos
Oficiali svetainė
Rabato–Salė–Zamuro–Zearo regionas
Rabato–Salė–Zamuro–Zearo regionas  – vienas iš šešiolikos Maroko regionų. Jis yra šiaurės vakarų Maroke, užima 9 580 km² plotą. Čia gyvena 2 366 494 (2004 m. surašymas) žmonių. Sostinė – Rabatas.
Regionui vadovauja Hasanas Amranis (Hassan Amrani).
Regionui priklauso šios sritys:
Romualdas Vitkus
Romualdas Vitkus (g. 1957 m. spalio 12 d. Anykščių raj.) – Lietuvos ir Anykščių rajono sporto, politinis bei visuomenės veikėjas.
Rabato–Salė–Zamuro–Zearo regionas
Geografija
Rabato-Sale-Zamuro-Zearo regionas yra Atlanto vandenyno pakrantėje ir ribojasi su regionais: Garb-Šrarda-Beni Chseno šiaurėje, Mekneso-Tafilaleto rytuose, Šauijos-Urdigo pietuose.
Romualdas Vitkus
Biografija
1980 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. AB „Anykščių vynas“ statybos remonto darbų ir statinių priežiūros skyriaus viršininkas.
1995 m. Lietuvos centro sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys. 1997–2000 m. ir 2003–2007 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.
Technikos sporto klubo „Motosportas“ pirmininkas, Lietuvos autokroso rinktinės narys, Lietuvos autokroso čempionas, Lietuvos automobilių sporto federacijos apeliacinio teismo teisėjas. Sutuoktinė Alvyta, vaikai Beatričė, Regvyta.
Rabato–Salė–Zamuro–Zearo regionas
Demografijos raida
Šaltiniai :
Nuorodos
Rabato-Sale-Zamuro-Zearo regionas
Domas Butėnas
Domas Butėnas (1926 m. balandžio 9 d. Čikagoje – 2011 m. kovo 6 d. Vilniuje) – Lietuvos istorikas archyvistas, humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
1954–1956 m. su žmona Eugenija dirbo Klaipėdoje. 1957–1999 m. LTSR centrinio valstybinio istorijos archyvo (nuo 1990 m. Lietuvos valstybės istorijos archyvas) bendradarbis, skyriaus vedėjas, 1962–1987 m. direktorius. 1971–1991 m. dar ir Vilniaus universiteto dėstytojas.
Palaidotas Andrioniškio kapinėse (Anykščių r.) šeimos kape.
Gečionys (Kaišiadorys)
Gečionys – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Zūbiškių.
Jorviko karaliai
Jorviko karaliai - valdovai, valdę vikingų įkurtą ir vikingų dominuojamą Jorviko karalystę. Jorviko karaliai kartais kartu valdė ir kitas valdas - Dublino karalystę, Meno ir salų karalystę, Penkis Burgus.
Jorviko karalių sąrašas
Königreich Jorvik Kings of Jórvík
Belgorodo sritis
Belgorodo sritis – sritis Rusijos europinėje dalyje, apie 600 km į pietus nuo Maskvos, pasienyje su Ukraina. Centras – Belgorodas.
Geografija
Sritis yra Vidurio Rusijos aukštumos pietvakariuose, paviršiaus aukštis iki 276 m. Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -8 °C, liepos mėnesio +20 °C. Per metus vidutiniškai iškrenta 500 mm kritulių. Srities upės priklauso Dono (Tichaja Sosna) ir Dniepro (Oskolas, Vorskla, Šiaurinis Donecas) baseinams. Yra išlikę giraičių, daugiausia ąžuolynų. Kitur vyrauja pievinės stepės, daugiausia išdirbtos.
Tautinė sudėtis
Tautinė sudėtis pagal 2010 m. surašymą:
Miestai
Didžiausi miestai 2020 m. (> 30 tūkst. gyventojų):
Ema Prancūzė
Ema Prancūzė (894 m. – 934 m. lapkričio 2 d.) – Prancūzijos karalienė 923–934 metais, Vakarų Frankų karalystės karaliaus Raulio I žmona.
Biografija
Ema gimė 894 metais ir buvo iš Robertjenų dinastijos. Ji buvo Vakarų Frankų karaliaus Roberto I ir jo antros žmonos Beatričės de Vermandua duktė, bet, galimai, ji gimė anksčiau – apie 892 metus ir buvo Roberto I nuo 1-os santuokos Adelės duktė. 921 metais ji ištekėjo už Burgundijos hercogo Raulio I, Burgundijos hercogo Ričardo I sūnaus, kuris 1923 metų liepos 13 d. Suasone, Švento Medaro sobore, buvo karūnuotas Prancūzijos karaliumi. Ema aktyviai dalyvavo politiniame gyvenime ir netgi vadovavo kariams. Ema mirė 934 metų lapkričio 2 d., padėjo savo vyrui sustabdyti keleto stambių vasalų sukilimus.
Eustachijus Karolis Karpis
Eustachijus Karolis Karpis (1785 m. Rėkyva – 1863 m. vasario 23 d. Rėkyvos dvaras) – Rusijos imperijos valstybės ir švietimo veikėjas, mecenatas.
Tėvas – Felicijonas Karpis. Pirmoji žmona Paulina Pliaterytė, Jurgio Pliaterio (1760–1825 m.) duktė, su ja susilaukė sūnaus Pranciškaus. Antroji žmona Paulinos sesuo Ona Viktorija Pliaterytė (jos antrasis vyras Stanislovas Pilsudskis). Sūnūs: Dukterys Olimpija, Olga ir Aleksandra.
Dvarai
Be paveldėtų tėvo žemių – Paštuvos su jai priklaususiu Leonpoliu, pagal anksti mirusio giminaičio Ignoto Karpio 1808 m. vasario 29 d. testamentą 1809–1810 m. paveldėjęs didžiulius turtus tapo vienu turtingiausių Lietuvos bajorų, stambiausias Kauno gubernijos žemvaldys. Jam priklausė Rėkyva, Joniškėlis, Gilvydžiai (seniau Veišnagola), Senkonys, Gustonys, Neirai, Klovainiai, Linkuva, Rimkūnai, Liesai, Palėvenė, Moliūnai, Naujamiestis, Paežeriai, Žubriškiai ir Daugeloniai. Jis apjungė dviejų giminės linijų valdas, kurias dar padidino pirkdamas naujas.
Pradėjęs valdyti paveldėtus dvarus, konfliktavo su jų valstiečiais, kurių dauguma dar Benedikto Karpio buvo atleisti nuo baudžiavos. Tie konfliktai tęsėsi ir vėliau, valdant jo palikuonims.
Biografija
Kilęs iš Lietuvos bajorų Karpių giminės Joniškėlio šakos.
1809 m. Raseinių žemės teisėjas. 1812 m. Švietimo komiteto Vilniuje narys. 1814 m. Upytės pavieto maršalka ir Edukacinės komisijos narys. 1819 m. Šiaulių pavieto mokyklų garbės prižiūrėtojas. 1821–1830 m. Vilniaus gubernijos bajorų maršalka, Vilniaus universiteto Fondo komisijos narys, 1818 m. įsteigtos Vilniaus tipografinės draugijos narys.
Savo dvaruose ūkininkavo palaikydamas ryšius su Imperatoriškąja kaimiškąja ūkio draugija Maskvoje, kurios nariu ir jis buvo. Jo pastangomis 1823 m. Vilniuje pasirodė rusų kalba išverstas K. Bungo „Trumpas, avių ligų, atsirandančių nuo kirmėlių kepenyse, vadinamų motilica, aprašymas“. Joniškėlyje Ignacijaus skirtomis lėšomis užbaigė ir išlaikė ligoninę, Žemės ūkio mokyklą. Savo lėšomis Joniškėlyje pastatė vargšų prieglaudą. Jo iniciatyva Pakapės filijinė bažnyčia tapo parapijine.
1848 m. gruodžio 13 d. atsisakė savo dvarų sūnų naudai. Teigiama, kad speciali komisija prievarta jo valdas perdavė sūnums dėl E. Karpio sveikatos būklės.
Folio rūgštis
Folio rūgštis (sintetinė Folato, natūraliai esančio kai kuriuose maisto produktuose, forma; taip pat ir vitaminas M, vitaminas B9) – vitaminams priskiriamai keli vienodą poveikį turintys junginiai.
Funkcijos
Folio rūgštis svarbi baltymų apykaitai, nukleorūgščių sintezei, augimo ir vystymosi procesams, taip pat dalyvauja ląstelių dalijimosi ir atsinaujinimo procesuose. Kartu su vitaminu B12 folio rūgštis reikalinga raudonųjų kraujo kūnelių brendimui kaulų čiulpuose.