cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vytautas V. Landsbergis
Muzikinė kūryba
Vytautas V. Landsbergis taip pat yra išleidęs daug pasakų CD vaikams, kuriuose jis ne tik seka pasakas, bet ir dainuoja.
Apdovanojimai
2003 LR švietimo ministerijos Vaikų literatūros premija už pastarųjų metų nuopelnus vaikų literatūrai (2006), „Už nuopelnus Lietuvai“ – Riterio kryžiumi (2007). Baltijos valstybių teatrų festivalyje Panevėžyje pripažintas geriausiu rež. (2007). Apdovanotas J. Aisčio literatūrine premija už eilėraščių knygą „Debesys panašūs į žmones“ (2008). LR Vyriausybės kultūros ir meno premijos laureatas (2009).
Nuorodos
Vytauto V. Landsbergio kūrybos svetainė
Šabli Mlodė
Šabli Mlodė  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Šniadovo valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Šniadovo, apie 19 km į pietvakarius nuo Lomžos ir apie 85 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą teka Muzgos upė.
Aukštoji žurnalistikos ir masinės komunikacijos mokykla
miniatiūra|Instituto pastato fasadas
Aukštoji žurnalistikos ir masinės komunikacijos mokykla (rus. Высшая школа журналистики и массовых коммуникаций) – Sankt Peterburgo valstybinio universiteto institutas, kurį sudaro du fakultetai: žurnalistikos ir taikomosios komunikacijos. Institutui nuo 2012 metų vadovauja dr. Anatolijus Puju.
Istorija
1961 m. lapkričio 18d. Aukštojo mokslo švietimo ministerijos įsakymu žurnalistikos padalinys priklausęs Leningrado universiteto Filologijos fakultetui buvo perorganizuotas į Žurnalistikos fakultetą. Pirmu fakulteto dekanu tapo profesorius Aleksandras Berežnojus. 1974 m. rugpjūčio mėn. fakultetas įsikūrė dabartinėse patalpose 1-oje linijoje Vasilijaus saloje. Rektoriaus įsakymu 2012 metais Žurnalistikos fakultetas perorganizuotas į Aukštąją žurnalistikos ir masinių komunikacijų mokyklą, kurią sudaro Žurnalistikos (dekanas - dr. Liudmila Gromova) ir Taikomosios komunikacijos fakultetai (dekanas - Sergejus Bolšakovas). Instituto direktoriumi paskirtas Anatolijus Puju.
Institute siūlomos dvi studijų programos: žurnalistikos bei reklamos ir viešųjų ryšių. Programos sudarytos iš bendrų humanitarinių, filologinių, komunikacijos ir profesinių dalykų blokų. Nuo 3 kurso studentams siūloma specializacijos pagal katedras. Mokymo tikslais institute veikia: laikraštis "Du kart du" (Spaudos katedra), teleradijo kompleksas "Pirma linija" (Radijo ir televizijos katedra), fotostudija (Medija dizaino ir informacinių technologijų katedra).
Padaliniai
Šiuo metu Institute yra 11 akademinių padalinių. Katedros Žurnalistikos fakultete:
Katedros Taikomosios komunikacijos fakultete:
Brūžė
Brūžė – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Batniavos, dešiniajame Nemuno krante, 27 km nuo Kauno centro. Beveik visi senieji gyventojai buvo iš vienos giminės. Saugoma Brūžės archeologinė dvarvietė.
miniatiūra|200px|left|Kelias prie sodybos miniatiūra|200px|left|Riboženklis miške
Senegalo moterų rankinio rinktinė
Senegalo moterų rankinio rinktinė – komanda, atstovaujanti Senegalui tarptautinėse moterų varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Senegalo rankinio federacija.
Trakai (Strūnaitis)
Trakai – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Naujo Strūnaičio. Veikia kaimo turizmo sodyba „Trakai“. Viensėdis ribojasi su žuvinga upe Mera, teritorijoje yra du tvenkiniai.
Mingėliai (Joniškis)
Mingėliai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Gataučių.
Dulkiai
Dulkiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Bubių, prie kelio.
Hillary Clinton
Hilari Rodem Klinton (, mergautinė pavardė Hillary Diane Rodham, g. 1947 m. spalio 26 d., Čikagoje, Ilinojuje) – 67-toji JAV valstybės sekretorė, ėjusi pareigas nuo 2009 m. sausio 21 d. iki 2013 m. vasario 1 d.
Biografija
Hilari tėvai buvo konservatyvių pažiūrų. Ji pati būdama 13 metų lankė potencialius rinkėjus per 1960 m. prezidento rinkiminę kampaniją, agitavo už Niksoną, kuris pralaimėjo Kenedžiui. Ji matė rinkimų sukčiavimo atvejus (pvz., į sąrašus įtraukti rinkėjų adresai, kur yra tušti sklypai), nukreiptus prieš Niksoną. 1964 m. ji buvo Bario Goldvaterio prezidento rinkiminės kampanijos savanorė.
Mokykloje Hilari politines pažiūras pavaikė istorijos mokytojas, kuris buvo aršus antikomunistas, ir pastorius, su kuriuo kartu ji trumpai matėsi su Martynu Liuteriu Kingu 1962 m.
1965 m. Hilari įstojo į Velslėjaus koledžą Masačusetse, kur studijavo politikos mokslus. Pirmaisiais metais ji buvo koledžo Jaunųjų respublikonų prezidentė. Ji rėmė respublikonų kandidatus valstijos rinkimuose, bet Hilari pasitraukė iš posto. 2003 m. ji rašė, kad koledže pasikeitė jos požiūris į pilietinių teisių judėjimą ir Vietnamo karą. Pastariu ji pasakė esanti konservatorė protu ir liberalė širdimi. Ji ketino dirbti sistemoje, kad ją pakeistų. Trečiais mokslo metais ji rėmė jau demokratų kandidatą prezidento rinkimuose Eudženą Makartį. Po Martino Liuterio Kingo nužudymo ji organizavo 2 dienų studentų streiką koledže.
Jos vyras – 42-asis JAV prezidentas Bilas Klintonas, ji buvo šalies Pirmąja ponia nuo 1993 iki 2001 metų.
Demokratų partijos narė, teisininkė. Buvo JAV senatore (jaunesniąja pagal rangą) nuo Niujorko valstijos nuo 2001 m. sausio 3 d. iki paskyrimo į JAV valstybės departamentą.
2006 m. sausį paskelbė ateinančiuose rinkimuose sieksianti JAV prezidento posto. Jos pagrindinis varžovas renkant kandidatą nuo Demokratų partijos buvo Barakas Obama, 2009 m. sausio 20 d. tapęs 44-tuoju JAV prezidentu.
2015 m. balandžio 12 d. politikė pranešė, kad 2016 m. rinkimuose vėl sieks tapti šalies prezidente. Šiuose rinkimuose H. Klinton pralaimėjo Respublikonų partijos kandidatui Donaldui Trampui, gavusi 232 rinkikų kolegijos balsus.
Įvertinimas
2013 m. Šventojo Andriaus universiteto teisės garbės daktarė.
Heliopolis
Heliopolis (🇬🇷, ) – senovės Egipto miestas, dabar esantis Kairo miesto ribose. Jis buvo vienas seniausių Egipto miestų ir Žemutinio Egipto 13-ojo nomo (Heka-Andžu) sostinė. Senovinis miestas stovėjo apie 8 km į rytus nuo Nilo deltos. Heliopolio klestėjimo laikais jis buvo vienas pagrindinių Saulės kulto centrų, iš to kilo jo graikiškas pavadinimas, kuris reiškė „Saulės miestas“. Egiptietiškas jo pavadinimas Junu reiškė „stulpas“, ir buvo kilęs iš pagrindinio garbinimo objekto miesto šventykloje - pailgo akmens.
Istorija
Heliopolis buvo apgyvendintas dar ikidinastiniame laikotarpyje. Vidurinės ir Vėlyvosios karalysčiu metu buvo vykdomi dideli statybų projektai. Šiuo metu miestas visiškai sunaikintas, jo šventyklų ir kitų pastatų konstrukcinės medžiagos buvo panaudotos statant Kairą. Apie miestą daugiausia žinoma iš rašytinių šaltinių.
Pagrindinė Heliopolio dievybė Atumas, garbintas pagrindinėje miesto šventykloje, kuri buvo vad. Per-Aat („Didieji namai“) ir Per-Atum („Atumo namai“). Miestas buvo pagrindinis Eneados dievų kulto centras. O iškilus Horo kultui, tapo Ra-Horas (vadinamo „Ra, kuris Horas dviejuose horizontuose“) dievybės kulto centru. Amarnos laikotarpiu, karalius Echnatonas mėgino atlikti religinę perversmą pereiti prie vieno Saulės dievo Atono garbinimo. Echnatonas pastatė Atonui skirtą šventyklą Vetjes Aten („Kelianti Saulės diską“). Vėliau mirus faraonui jo sūnus atkūrė senąją religiją, o vėliau Atono šventyklos akmenys buvo panaudoti statant viduramžių Kairo sienas. Mieste buvo garbintas ir Ra įkūnijimas bulius Mnevis, kuriam priklausė kapavietė į šiaurę nuo miesto.
Tuo metu kai miestas buvo Egipto sostinė, jame buvo saugomos maisto atsargos žiemos metui, kai minios žmonių keliaudavo į miestą maisto. Dėl to miestas dar buvo vadinamas Duonos vieta. Mirusiųjų knygoje miestas aprašomas kaip vieta, kurioje dauginama duona, kai pasakojamas mitas kaip Horas pamaitino minias žmonių 7 duonos kepalėliais.
Heliopolis buvo gerai žinomas romėnams ir graikams. Jį minėjo savo užrašuose tokie garsūs geografai kaip Klaudijus Ptolemėjus, Herodotas, Strabonas, Diodoras, Plutarchas, Tacitas, Ciceronas ir kt.
Karintijos kunigaikštystė
Karintijos kunigaikštystė arba Karintijos hercogystė  – kunigaikštystė, egzistavusi 976–1804 ir 1816–1918 m., priklausiusi Šventajai Romos imperijai, Habsburgų monarchijai. Didžiąją dalį istorijos jos teritorija apėmė sritis, kur dabar yra pietinė Austrija (Karintijos žemė) ir Slovėnija (istorinis Karintijos regionas).
Istorija
thumb|left|Kunigaikštystė į pietryčius nuo Bavarijos X a. pab. 976 m. Imperatorius Otonas II nusprendė sukurti Šventojoje Romos imperijoje šeštąją kunigaikštystę. Ją jis suformavo iš Bavarijos kunigaikštystei pavaldžių pietrytinių, daugiausia slaviškų markų. Dėl to jis pakėlė Karintijos marką į kunigaikštystės lygį, ir jai priskyrė kitas imperijos pietrytines markas – Krainos, Vindijos, Istrijos, Savijos, Veronos ir kitas. Tokiu būdu kunigaikštystė įkūrimo metu apėmė didžiules žemes dabartinėje Austrijoje, visą Slovėniją, vakarų Kroatiją, šiaurės rytų Italiją.
Pirmuoju kunigaikščiu paskirtas Bavarijos kunigaikščio, Luipoldingo Bertoldo sūnus Henrikas Jaunesnysis. Tačiau jis netrukus įsitraukė į maištą prieš imperatorių, todėl buvo nušalintas, ir Karintija atiduota imperatoriaus sūnėnui Otonui I iš Frankonijos Salijų giminės. Iki pat XII a. pradžios kunigaikštystėje neįsitvirtino pastovesnė vietinė dinastija, ir ją pakaitom paveldėdavo Salijai, Liudolfingai, Epšteinai ir kitos Imperijos kilmingųjų giminės.
Nepastovus paveldėjimas kunigaikštystėje lėmė spartų jos valdų mažėjimą. Jau 1012 m. ji neteko Istrijos, 1040 m. – Krainos markos, o vėliau atsiskyrė Štirijos marka. Veronos markgrafystė išliko dinastinėje unijoje iki 1151 m., kol joje valdžią paėmė Badeno kunigaikščiai.
Po XII a. kunigaikštystės teritorija beveik nebekito. Ji sustiprėjo XII a., kuomet įsigalėjo pastovi Sponheimo dinastija, kilusi iš Sponheimo grafystės. Žymiausias kunigaikštis buvo Bernhardas. Paskutinis Sponheimas Ulrichas III testamentu paliko kunigaikštystę Zalcburgo vyskupui, tačiau ją nukariavo Bohemijos karalius Otokaras (1269–1276). Habsburgų kilmės imperatorius Rudolfas I nugalėjo Otokarą, o Karintiją atidavė Gerco grafystės Meinhardinams. Jie viešpatavo iki 1335 m., kol paskutinis jų, Henrikas IV, mirė nepalikdamas įpėdinio.
Galiausiai 1335 m. kunigaikštystė buvo atiduota Habsburgams ir liko Habsburgų monarchijoje iki pat XX a. Habsburgai Austrijos erchercogai paveldėdavo Karintiją kartu su Kraina, Štirija ir Goricija. Tik 2 kartus šios kunigaikštystės išskirtos iš bendrų Habsburgų valdų kaip Vidinė Austrija, valdoma atskiros dinastinės linijos. Iš visų Vidinės Austrijos kunigaikštysčių Karintija buvo labiausiai germanizuota. Senųjų Karintijos gyventojų slavų
Po Šventosios Romos imperijos panaikinimo 1804 m. Karintijos kunigaikštystė panaikinta ir tiesiogiai inkorporuota į Austrijos imperiją. Tačiau 1809 m. jos teritoriją užėmė Napoleonas, kuris ją įjungė į Prancūzijai pavaldžias Ilyrijos provincijas. 1816 m. jas susigrąžino Austrija, kuri vėl atkūrė kunigaikštystę sau pavaldžios Ilyrijos karalystės sudėtyje. XIX a. viduryje karalystei nunykus, Karintija vėl liko tiesiogiai pavaldi Austrijos imperijai, o vėliau – Austrijai-Vengrijai.
Sponheimo dinastija
thumb|Kunigaikštystės herbas iki 1246 m.
Vidinės Austrijos linija
Tolesnė kunigaikščių linija sutapo su Austrijos erchercogų linija.
Komeveinė
Komeveinės pavadinimas kilo iš aravakų kalbos ir reiškia tapyro (kama) upę (wini).
Šepkaičiai
Šepkaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 18 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių, į pietvakarius nuo Gruzdžių, prie Kūros upelio.
Istorija
Buvęs palivarkas. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. palivarkas ir du gretimi bajorkaimiai priklausė Gruzdžių valsčiaus Verbūnų seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiaus Šiupylių seniūnijai, nuo 1950 m. – Gruzdžių apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Gruzdžių tarybiniam ūkiui.
Gyventojai
1923 m. surašymo metu palivarke buvo 42 gyventojai, kaime – 5 ūkiai ir 32 gyventojai.
PARC
PARC (anksčiau Xerox PARC) – mokslinės tiriamosios veiklos centras, įsikūręs Palo Alto mieste, Kalifornijoje (JAV). Įkurtas 1970 m. kaip „Xerox“ korporacijos padalinys. PARC išradimai ir technologijos tapo pagrindu šių dienų informacinėms technologijoms ir techninei įrangai.
Čia buvo sukurtas pirmasis kompiuteris (Xerox Alto), panašus į šių dienų asmeninius kompiuterius, technologijos, kaip kad Ethernet, grafinė sąsaja, objektinis programavimas ir kt.
Po trijų dešimtmečių, 2002 m., PARC tapo nepriklausoma įmone, tačiau liko valdoma „Xerox“. „Xerox“ taip pat išliko didžiausiu klientu, pateikiančiu 50 % užsakymų, bet PARC bendradarbiauja ir su kitomis įmonėmis, kaip kad „VMware“, „Fujitsu“, „Dai Nippon Printing Co., Ltd.“ (DNP), „Samsung“, „NEC“, „SolFocus“ ir „Powerset“.
Naujoji pinakoteka (Miunchenas)
thumb|300px| Naujosios pinakotekos įėjimas Naujoji pinakoteka  yra meno muziejus, įsikūręs Miuncheno centrinėje dalyje esančiame muziejų komplekse Kunstareal. Muziejus orientuotas į XVII a. ir XIX a. Europos dailininkų kūrybą.
Pastato istorija
Muziejus buvo įkurtas 1853 m. karaliaus Liudviko I Bavariečio. Pastatas pastatytas priešais Senąją pinakoteką, suplanuotas architektų Friedrich von Gärtner ir August von Voit. Tačiau muziejus buvo subombarduotas Antrojo pasaulinio karo metu. Pastato griuvėsiai buvo nuvalyti 1949 m. Muziejus atkurtas 1981 m. architekto Alexander Freiherr von Branca pastatytame moderniame pastate.
Kolekcijos istorija
Kolekcijos pradžia siejama su karaliaus Liudviku I Bavariečiu, kuris nuo pat karūnavimo 1809 m. pradėjo kolekcionuoti amžininkų dailininkų paveikslus. Kolekcijai pakankamai padidėjus ji buvo atskirta nuo senųjų meistrų kolekcijos Senojoje pinakotekoje ir įkurdinta Naujojoje pinakotekoje. Žymų indėlį į kolekcijos praplėtimą įnešė jos direktorius Hugo von Tschudi (1851-1911) nupirkęs 44 impresionistų ir postimpresionistų darbus. Tačiau, kadangi valstybines lėšas buvo uždrausta naudoti meno kūrinių pirkimui, tik vėliau oficialiai šie darbai buvo „nupirkti“ iš privačiai suaukotų lėšų. 1915 m. naujoji pinakoteka perėjo į valstybės rankas.
1939 m. fašistinės Vokietijos valdžia pardavė vieną kolekcijos Van Gogo autoportretą kaip meno degeneracijos pavyzdį. Šiuo metu kolekcija yra platesnės Valstybinės Bavarijos Paveikslų Kolekcijos dalis.
Ulken Karojis
Ulken Karojis (rus. Улькен-карой) yra ežeras, Kazachstane, Astanos srityje. Ežero plotas yra 4,6 km².
Naujoji pinakoteka (Miunchenas)
Dailės galerija
Keletas iš žymiausių ekspozicijos darbų:
Ulken Karojis
Seniau ežeras buvo dvigubai didesnio ploto. Seniau ežere buvusi sala, padidėjo ir susiliejo su šiauriniu ir pietiniu krantais, taip išskirdama ežerus į dvi dideles dalis. Taip pat buvusiame Ulken Karojo krante, susiformavo mažų ežerėliu, tokių kaip Aščysu.
Glėbas
Ežeras yra beveik apskritos formos, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,4 km, plotis – iki 1,22 km. Altitudė 111,4 m. Didžiausias gylis 11,1 m. Dubuo išgulėtas negyvo ledo luito. Krantai lėkšti, smėlėti, vietomis apaugę krūmais, vakaruose, šiaurėje ir pietuose pelkėti. Ežerą iš visų pusių supa Glėbo miškas. Vandens skaidrumas 2-2,5 m. Pietuose išteka M-4 upelis link Merkio upės. Pietinėje pakrantėje yra paplūdimys.
Daugiausia sugaunama lydekų, kuojų, ešerių, karšių, be to, aukšlių, karosų. 2013 ir 2015 metais atliktuose žuvų išteklių tyrimuose nustatyta, kad ežero žuvų išteklių būklė gera.
Prie Glėbo ežero buvo akmens amžiaus stovykla. 1967 m. ežeras paskelbtas ornitologiniu draustiniu. Pietine ežero pakrante eina kelias, šiaurine –.
Ežerėvardžio Glė̃bas kilmė neaiški. Jis bandomas kildinti arba iš glėbti („supti, siausti“), arba iš glėboti („tepti, terlioti, čiupinėti“).
Laisvieji žmonės
Laisvieji žmonės-valstiečių kategorija Lietuvoje XV-XIX a.
Sapala
Sapala – miestas Argentinoje, Neukeno provincijos centrinėje dalyje. 32 tūkst. gyventojų.
Rokai (Kaunas)
Rokai – Kauno miesto dalis, esanti į pietus nuo miesto centro, už Panemunės. Šiaurinė Rokų kaimo dalis. Rokų teritorija mieste užima 873,56 ha.
Glėbas
thumb|left|230px|Glėbas nuo pietinio kranto
Sapala
Miestas įkurtas 1913 m. liepos 12 d. kaip Ferrocarril del Sud geležinkelio stotis. Augo kaip svarbus tranzitinis centras. Geležinkelis dalina miestą į dvi dalis – senąjį prekybinį rajoną ir naują modernų gyvenamųjų namų rajoną.
Laisvieji žmonės
Svarbiausias laisvės požymis baudžiavos laikais buvo kilnojimosi teisė, t. y., teisė išeiti iš dvaro, apleisti savo poną ar jo išvis neturėti. Daugiausia laisvųjų žmonių gyveno Žemaitijoje. 1795 metų duomenimis laisvieji žmonės sudarė apie pusę visų valstiečių Žemaitijoje. Palanki aplinkybė tokiam gausiam laisvųjų žmonių skaičiui buvo tai, kad Žemaitijoje buvo nedaug palivarkų, nepaplito lažinis darbas, o didelė valstiečių dalis mokėjo činšą. Daugiausia laisvųjų žmonių sutinkama Telšių paviete (1795 m. 96,5 % visų valstiečių vyrų). Pasak amžininkų, apie 1815 m. laisvieji žmonės Žemaitijoje, turintys 1000 auksinų nebuvo laikomi turtingais. Tokiais laikyti turintys 10-15 tūkstančių talerių turtą. Dar 1816 m. Telšių paviete (apskrityje) baudžiaviniai valstiečiai (neturintys kilnojimosi teisės) nesudarė trečdalio visų valstiečių. Prijungus prie Rusijos buvusias LDK žemes caro valdininkai tokių valstiečių kategorijos iš viso nežinojo, jų nebuvo Rusijoje, tad surašant gyventojus jie buvo pavadinti „užsieniečiais“. Laisvieji žmonės tapo ekonomiškai nuostolingi dvarininkams nuo 1812 metų įvedus pagalvės mokestį, kuris laisviesiems žmonėms buvo nustatytas dvigubai didesnis, nei baudžiauninkams. Valstybiniuose dvaruose laisvuosius žmones baudžiauninkais ėmė versti carinė administracija ar tų dvarų nuomininkai, o privačių dvarų savininkai taip pat stengėsi jų skaičių mažinti. 1858 m. Žemaitijoje laisvųjų žmonių buvo likę tik apie pektadalį visų valstiečių. Laisvieji žmonės aktyviai priešinosi pastangoms juos įbaudžiavinti, pastebima jų dalis dalyvavo 1830-1831 metų sukilime, taip pat ir 1863-1864 m. sukilime. Baudžiavos panaikinimo išvakarėse caro valdžia išlikusius laisvuosius žmones traktavo kaip bežemius, neturinčius teisės išsipirkti žemės. Žemę išsipirkti jiems leista tik 1882 m. Jų išpirkos mokesčiai buvo 2-3 kartus didesni, palyginus su valstybinių ar privačių dvarų valstiečių žemės išpirkos mokesčiu. Daug buvusių laisvųjų žmonių buvo priversti emigruoti.
Rokai (Kaunas)
Stovi Rokų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia, kultūros centras. Yra IV Kauno fortas. Šalia Jiesios išsidėstęs Jiesios kraštovaizdžio draustinis, kuriame yra saugomas geologinis gamtos paveldo objektas – Rokų atodanga.
Sapala
Sapala – svarbus transporto mazgas. Keliai veda į Neukeną, Mendosą, Bariločę, Čilės miestus. Geležinkeliu sujungta su Neukenu. Planuojama pratęsti geležinkelį per Andus į Čilę. Svarbiausia ūkio šaka – cemento pramonė.
Netoli miesto yra Laguna Blanca nacionalinis parkas ir slidinėjimo trąsos. Profesor Olsacher minerologijos muziejus.
Rokai (Kaunas)
Etimologija
Rokų pavadinimo kilmė aiškinama įvairiai, tarp kitų:
Istorija
miniatiūra|240px|left|Suolas su įrašu „Rokams 520“
Kosta Rika olimpinėse žaidynėse
Kosta Rika olimpinėse žaidynėse debiutavo 1936 m. Berlyne, Vokietijoje vykusiose žaidynėse. Šalis per visą istoriją yra laimėjusi keturis olimpinius medalius. Žiemos olimpinėse žaidynėse Kosta Rika debiutavo 1980 m. JAV vykusiose žaidynėse.
Istorija
Kosta Rikos olimpinis komitetas buvo įkurtas 1936 m. Tais pačiais metais jis buvo pripažintas Tarpautinio Olimpinio komiteto ir Kosta Rika pirmą kartą pasirodė olimpinėse žaidynėse. Sėkmingiausias sportas šaliai yra plaukimas, atnešęs keturis olimpinius medalius.
1980 m. Kosta Rika pirmą kartą debiutavo žiemos olimpinėse žaidynėse. Pirmasis šalies žiemos sporto atstovas buvo lygumų ir kalnų slidininkas Arturo Kinch, kuris iš viso dalyvavo penkiose olimpiadose.
Endokrininiai preparatai
miniatiūra|250px|right|Įmonę AB „Endokrininiai preparatai“ įsigijo AB „Sanitas“ AB „Endokrininiai preparatai“ – gamybinė farmacijos įmonė, 1994–2006 m. veikusi Kaune, Veiverių g. 134.
Istorija
AB „Endokrininiai preparatai“ istoriją skaičiuoja nuo 1935-1936 m., kai akcinės bendrovės „Maistas" įmonėje (vėliau - Mėsos kombinate), drauge su Danijos firma „Nordisk" buvo įkurtas insulino gamybos cechas. Per Antrąjį pasaulinį karą įmonė „Maistas" buvo sugriauta, tačiau daugelis insulino gamybos įrengimų darbuotojų pastangomis buvo išsaugoti. Pokaryje insulinas toliau buvo gaminamas, taip pat buvo įsisavinama kitų medicininių preparatų gamyba iš gyvulinės žaliavos.
1963 m. pradėta statyti naujoji Endokrininių preparatų gamykla. Pirmoji produkcija pasirodė 1969 m. Nuo naujosios gamyklos darbo pradžios pagrindiniai gaminami gydomieji preparatai buvo insulinas ir heparinas. Vėliau pradėta ruoštis genoinžinerinių preparatų gamybai. Gamykloje sukurti ir pramoniniu būdu pradėti gaminti originalūs polietileniniai akių lašintuvai, užtikrinantys produkcijos sterilumą, tikslų ir ilgesnį dozavimą (nebereikėjo pipetės). Bendrovė 1995-1997 m. įsigijo Vakarų firmų technologijas ir pagal jas gamino eilę naujų vaistų bei preparatų. Didėjant konkurencijai farmacijos rinkoje ir tenkinant, visų pirma, vartotojų poreikius Lietuvoje, bendrovė nuolat naujino savo produkcijos asortimentą, toliau plėtė perspektyvių generinių preparatų gamybą. Taip pat vykdė vaistų registraciją ir perregistravimą Lietuvoje bei kitose šalyse. 2001 m. parduota produkcijos už 15,9 mln. Lt, tame tarpe Lietuvoje už 8,0 mln. Lt.
AB „Endokriniai preparatai“ įkurta 1992 m. privatizuojant viešo akcijų pasirašymo būdu valstybinę įmonę „Litpharma“. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, ši bendrovė turėjo persiorganizuoti ir prisitaikyti prie naujų rinkos ekonomikos sąlygų. Per visą šį laiką bendrovės savininkai gana dažnai keitėsi ir bendrovei nepavyko pasiekti gerų rezultatų. Dėl kelis kartus sumažėjusios gamybos antra pagal dydį Lietuvos farmacijos bendrovė 2000 m. trečdaliu mažino darbuotojų skaičių, iki 210.
Svarbiausios įmonės veiklos rūšys buvo: farmakologinių preparatų, medicininių cheminių medžiagų ir augalinių preparatų gamyba, didmeninė, mažmeninė, komisinė, užsienio prekyba. 2004 m. gegužės mėn. įmonės AB „Endokrininiai preparatai“ akcijas įsigijo AB „Sanitas“.
Kapitalas
Bendrovės įstatinis kapitalas 1996 m. buvo 14281500 Lt arba 1428150 akcijos, iš kurių 595471 (41,70%) akcijų nupirktos AB „Kauno investicija“, 48954 (31,44%) akcijų turėjo pavieniai asmenys, 220932 (15,47%) įmonės dirbantieji ir 125320 (11,39%) akcijų nupirkęs vertybinių popierių fondas. 1997 m. įstatinis kapitalas sudarė 17900960 Lt. Įmonėje buvo 2 pagrindiniai cechai (cheminis ir vaistų formų), kurie buvo suskirstyti į 8 barus. Juose vyko gamyba.
Gamyba
Pagrindiniame AB „Endokrininiai preparatai“ gamybos padalinyje buvo gaminama įvairūs injekciniai, ampuliniai, liofilizuoti preparatai, lašai, tabletės:
Bendrovę aptarnavę pagalbinės gamybos barai: elektros, remonto-mechaninis, statybos, transporto, šildymo-vėdinimo, cheminio cecho aptarnavimo, vaistų formų aptarnavimo, kompresorinė, kokybės kontrolės laboratorija.
Didžiausi AB „Endokrininiai preparatai“ pagamintos produkcijos pirkėjai buvo: Rygos „Aroma“; Lietuvoje – Vilniaus, Kauno vaistų sandėliai, AB „Saudinga“; Maskvos „Rosfarmacija“; Charkovo „SBS farmacija“; Odesos „Viafarm“ ir kt.
Čakra
right|thumb|Septynių čakrų sistema su simboliškai joms priskiriamoms spalvomis ir skiemenimis Čakra ( 'ratas, apskritimas'), tantriniame hinduizme – bioenerginis subtiliosios energijos centras. Energinę čakrų sistemą pagal įvairius bioenerginius mokymus sudaro nuo kelių iki keliolikos ir net kelių šimtų čakrų. Kai kuriose bioenerginių žinių sistemose čakros tapatinamos su akupunktūros taškais. Mokymai apie čakrų sistemas glaudžiai susiję su dvasiniais mokymais apie energinius kiautus (košas) ir kvėptis (praną).
Per budizmo sklaidą čakrų sistemos teorija paplito po Rytų ir Pietryčių Aziją, o pastaraisiais laikais – po daugelį šalių (sulig alternatyviosios medicinos, naujojo amžiaus tikėjimų, misionieriškojo hinduizmo plėtra).
Anot tantrinių mokyklų, čakros perkeičia ir paskirsto pro jas srūvančią gyvybinę energiją praną. Nors čakros susijusios su atitinkama kūno dalimi ar organu (pvz., širdimi, gerkle, saulės rezginiu), tačiau tiesioginės sąsajos tarp fizinio kūno ir čakrų nėra ir jos priskiriamos „viršfizinei“ tikrovei. Bendrai imant, čakros gali būti laikomos bioenerginiais sąmonės centrais (čaitanja). Čakrų teorija priklauso bendresniam mokymui apie subtilųjį kūną (sūkṣma- śárīra-), kuriame hipotetinis kūnas laikomas simboline referencijų sistema.
Plačiausiai paplitusi čakrų sistema, kurią sudaro 7 čakros ir 3 pagrindiniai energijos kanalai. Ji kildinama iš kundalinės jogos ir buvo išplėtota budistinės tantros mokymuose.
7 čakrų sistema
Septynių čakrų sistema laikoma klasikine. Visos kitos čakrų sistemos paprastai remiasi šia ar bent jau iš esmės jai neprieštarauja. Teigiama, kad šešios pirmosios čakros išsidėsčiusios kūne, o septinta yra šiek tiek pakilusi viršum viršugalvio. Reikia nepamiršti, kad čakros nėra grynai fiziniai dariniai, tad tiesiogiai tapatinti jų su kūno dalimis nederėtų.
Čakros paprastai vaizduojamos schematiškai, atskleidžiant keletą jų sandaros aspektų. Dažniausiai jų kontūrą sudaro žiedlapių formos apvadas, rodantis, kiek būdingų energinių kanalų išeina iš šios čakros. Žiedo viduryje vaizduojama geometrinė figūra, rodanti, kokią atitinkamą stichiją atstovauja čakra. Geometrinėje figūroje arba žiedo centre būna užrašyta bydža – pamatinis čakros mantrinis skiemuo, atitinkantis jos garsinį pavidalą. Ant žiedlapių taip pat būna užrašyti būdingieji mantriniai skiemenys. Kiekviena čakra dažoma tik jai vienai būdinga spalva, atitinkančia jos virpesius. Dažnai čakrai priskiriamas toteminis gyvūnas, ją valdo tam tikros hinduistinio panteono dievybės.
Septynių pirminių čakrų apibūdinimai:
Digriai
Digriai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Garliavos, prie Dievogalos upelio. Įsikūrusi krašto bendruomenė. Kaimo kapinėse yra paminklas žuvusiems už Lietuvos laisvę. Išlikusi Digrių koplyčia.
miniatiūra|220px|left|Paminklas laisvės kovotojams miniatiūra|220px|left|Buvusi koplyčia, 2019 m.
Koplyčia
Digrių koplyčia pastatyta XIX a. pradžioje, Juozapo Godlevskio lėšomis. Žinoma, kad ant altoriaus buvo 1821 m. bažnyčios pašventinimo lentelė. Nors katalikiška šventykla buvo pastatyta be leidimo, ji turėjo visus bažnytinius atributus: altorių, klausyklas, vargonų choro tribūną (su arkiniu langu virš įėjimo), zakristiją ir kt. XIX a. antroje pusėje prie bažnyčios buvo medinė varpinė, įrengti „Kryžiaus keliai“ kurių stotys būdavo apeinamos pirmąjį kiekvieno mėnesio penktadienį. Nuo šios apeigos koplyčia buvo vadinta „Pėtnyčių“. 1863 metų sukilimo metu nuo koplyčios iki Aleksoto tilto buvo surengta patriotinė-religinė procesija, pasipriešinimui prieš Rusijos valdymą. Procesija nešina kryžiais, vėliavomis, altorėliais ir vadovaujama trijų augustinų kunigų ant Aleksoto tilto turėjo susitikti su kita procesija iš miesto pusės, bet carinė valdžia neleido procesijoms susitikti, išardydama perkėlos per Nemuną dalį. Su kunigais, vedusiais procesiją, buvo be gailesčio susidorota.
Okupacijos metais ji buvo sugriauta ir neprižiūrima baigia sunykti.
Lietuvos partizanų kapai ir paminklas
Digrių kaimo kapinėse, šalia paminklo palaidota daugiau kaip dvidešimt „Tauro“ apygardos partizanų, J. Lukšos bendražygių, žuvusių už Lietuvos laisvę. Įrašas: „Nelygioje kovoje žuvusiems už Lietuvos laisvę“. Paminklo pastatymo iniciatoriai – žuvusiųjų giminės. Paminklo autorius nežinomas.
Trakai (Švenčionys)
Trakai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Švenčionių, prie kelio. Į rytus nuo kaimo auga Trakų miškas.
Mingėliai (Rokiškis)
Mingėliai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Obelių.
Dūminas
Dūminas – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 1 km šiauriau Nemuno, prie kelio. Vakariau kaimo auga Kulautuvos miškas.
Neurozė
Neurozė, dar vadinama psichoneuroze arba neurotiniu sutrikimu – bendra sąvoka bet kokiems dvasinės pusiausvyros sutrikimams, kurie sukelia stresą, susierzinimą, tačiau skirtingai nei psichozės ar asmenybės sutrikimų atvejais, žmogaus gebėjimas racionaliai mąstyti ir gyventi įprastą gyvenimą tiesiogiai neveikiamas. Priskiriama psichoanalizės šakai (ne psichologijai ar psichiatrijai).
Termino kilmė
Terminą ( 'nervas' + osis 'ligota, nenormali būsena') 1769 m. sukūrė škotų gydytojas William Cullen, turėdamas omenyje nervinės sistemos ligos sukeliamus jutimo bei judėjimo sutrikimus, kurių negalėjo susieti su fiziologinėmis priežastimis. Vėliau terminą ir susijusius dalykus analizavo Zigmundas Froidas, Karlas Jungas. Anglakalbėse šalyse šiuolaikinėje psichologijoje šis terminas formaliai nebenaudojamas, tačiau naudojamas šalyse, kuriose išlaikomi psichoanalizės aspektai (pvz., Prancūzijoje).
Apibūdinimas
Kaip liga, neurozė pasireiškia įvairiomis būsenomis, kai emocinė įtampa arba pasąmonės konfliktas yra išreiškiamas įvairiais fiziniais, fiziologiniais, psichiniais būdais, pvz., isterija, neišvengiamas simptomas – nerimas. Neurozė gali pasireikšti kaip depresija, nerimo sutrikimai, manijos sutrikimai, baimės (fobijos), kartais kaip asmenybės sutrikimai. Paprasčiausiai neurozė buvo apibūdinta kaip „nesugebėjimas prisitaikyti prie aplinkos, nesugebėjimas pakeisti savo gyvenimo būdo ir nesugebėjimas ugdyti pilnesnę, sudėtingesnę asmenybę“. Neurozės nereikėtų painioti su psichoze, kuri yra rimtesnis sutrikimas.
Nors terminas reiškia sutrikimą ar ligą, tačiau apskritai neurozė yra natūralus žmogaus būties elementas. Neurozė patiriama daugumos žmonių; psichologinės problemos atsiranda tada, kai neurozės sukelti organizmo funkcijų kad ir nežymūs sutrikimai sukelia žmogui nerimą. Dažnai bandymai suvaldyti stresą ir atsikratyti nerimo tik paaštrina situaciją, sukeldami dar didesnį stresą.
Psichoanalizės teorija teigia, kad neurozė tam tikra prasme yra žmogaus ego apsaugos mechanizmo elementas, kai neurozei priskiriamais simptomais atliekama savireguliacija, „išlyginamas“ neatitikimas tarp pasąmonės ir sąmonės lygmenų; todėl tik problemas gyvenime keliantys jos reiškiniai turėtų būti vadinami neuroze.
Gydymas
Neurozės gydymu užsiima psichoanalitikai, psichoterapeutai ir psichologai.
Grand Preris
Grand Preris  – miestas JAV, Teksaso valstijos šiaurėje; Dalaso priemiestis. Gyventojų 175 tūkst. (2010 m. duomenys). Per miestą teka Triniti upė (Trinity River).
Istorija
Dab. Grand Prerio vietovėje 1863 m. Alexander McRae Dechman įkūrė gyvenvietę, pavadinimu Dekmanas. Po pilietinio karo Dekmanas pardavė pusę savo žemių kompanijai „T&P Railroad“, kad ši nutiestų geležinkelio liniją pro jo miestelį. 1870 m. miestelyje pastatyta bažnyčia. 1877 m. atidarytas pašto skyrius. Vėliau miestelis pervadintas į Grand Prerį.
1909 m. suteiktas miesto statusas. Antrojo pasaulinio karo metu ir po jo viena svarbiausių Grand Prerio ekonomikos šakų buvo gynybos ir aviacijos pramonė. Karo metais kompanija „Vought“ gamino orlaivius Consolidated B-24 Liberator ir P-51C bei K Mustang. Vėliau gaminti F-8 Crusader ir A-7 Corsair II (1950–1989 m.) lėktuvai. LTV raketų ir kosmoso padalinys sukonstravo tokias raketas kaip Scout ir MRLS. Vėliau šį padalinį įsigijo bendrovė „Lockheed Martin“. Grand Preryje taip pat buvo įsikūrusi „Aérospatiale Helicopter“ būstinė Šiaurės Amerikoje.
Piligrimas
thumb|Piligrimų namai Čenstakavoje thumb|Lenkų piligrimės Vilniuje Piligrimas ( – svetys, užsienietis) – asmuo, išsiruošęs į piligriminę kelionę, norėdamas aplankyti kokią nors šventą vietą. Paskata piligriminei kelionei gali būti siekis gauti nuodėmių atleidimą, įžado vykdymas, viltis, kad tam tikroje vietoje bus išklausytos maldos, pagyta nuo ligos. Tikslas yra tam tikra šventa laikoma vieta, pvz., bažnyčia.
Antikos piligrimai
Senovėje tam tikros vietos, pvz., olos, arba šventyklos laikytos ypatingai šventomis ir buvo lankomos piligrimų. Žymiausia graikų pasaulio piligrimų lankoma vieta buvusi Efeso Artemidės šventykla.
Nuo pirmosios šventovės pastatymo viena svarbiausių pasaulio piligrimų lankomų vietų yra Jeruzalė, kuri laikoma šventu judėjų miestu. Šiais laikais miestas šventu laikomas visų trijų monoteistinių pasaulio religijų: judėjų, krikščionių ir musulmonų.
Krikščionių piligrimai vėlyvojoje Antikoje ir Viduramžiais
IV a. pasklidus žiniai, kad imperatorienė Helena Jeruzalėje rado Jėzaus nukryžiavimo kryžiaus relikvijų, padaugėjo į Jeruzalę vykstančių piligrimų. Tarp jų buvo ir daug moterų, pvz., vienuolė Egerija, pasiturinti romėnė Paula su dukterimi Eustochium, kurios priklausė šventojo Jeronimo ratui, taip pat šventoji Melanija ir jos to paties vardo senelė.
Anksčiausia rašytiniuose šaltiniuose minima krikščionių piligrimų kelionė į Šventąją Žemę vyko 333 m. sausumos keliu iš Bordo į Jeruzalę; tai yra užfiksuota Itinerarium Burdigalense, lotynų kalba parašytame kelionės vadove, kuriame nurodomi kelionės etapai. Didelę reikšmę netrukus įgavo ir apaštalų Petro ir Pauliaus palaidojimo vieta Romoje. Viduramžiais žinomiausia piligrimų lankoma vieta tapo Santjago de Kompostela.
Piligrimai ir Reformacija
Žymiausi Reformacijos veikėjai - Cvinglis, Kalvinas bei Martinas Liuteris nepalankiai žiūrėjo į piligrimus, siedami tai su prietarais ir paplitusia prekyba indulgencijomis. Norvegijoje priėmus liuteronybę piligrimams grėsė net mirties bausmė.
Naujųjų laikų piligrimai
Skirtingai nuo protestantų Katalikų bažnyčia skatina piligrimines keliones. Piligrimų lankomos vietovės paprastai yra patvirtintos ir pripažįstamos Katalikų bažnyčios, nors piligrimais vadinami ir lankantys oficialiai nepripažintas vietas, pvz., Medžiugorę. Per paskutinius kelis šimtmečius svarbiomis piligrimų lankomomis vietomis tapo Lurdas ir Fatima.
Ščepankovas
Istorija
1537-1547 m. pastatyta gotikinė kaimo bažnyčia. Iki 1822 m. bažnyčioje dirbo benediktinų vienuoliai. 1919-1954 m. ir 1973-1976 m. kaimas buvo Ščepankovo valsčiaus centras.
Hummer HX
Hummer HX – dvidurio padidinto pravažumo automobilio koncepcinis modelis, kurį 2008 m. Šiaurės Amerikos tarptautinėje automobilių parodoje pristatė „General Motors“.
Dizainas
„Hummer HX“ modeliu gamintojas norėjo pristatyti savo prekės ženklą mažesniam ir pigesniam rinkos segmentui. Automobilio projektavimas, pavadinimu „H4“, pradėtas 2004 m., o naujasis modelis, pagal gabaritus, turėjo būti artimas „Jeep Wrangler“.
2008 m. pristatytas „Hummer HX“ buvo mažesnis nei „H2“ ar „H3“. Automobilyje buvo sumontuotas V6 variklis su 6 pavarų automatine pavarų dėže. Kaip ir kiti „Hummer“ modeliai, šis turėjo nuo kėbulo atskirtą rėmą su priekine ir galine nepriklausoma pakaba, diskiniais stabdžiais ir visų varomųjų ratų važiuokle.
Matine alyvų eksterjero spalva taip pat nudažytos vidaus detalės, kurios daugiausia padarytos iš metalo. Dugnas padengtas gumuota danga. Automobilyje yra keturios sėdimos vietos su dviem vienvietėm vietom antroje eilėje. Išimamos galinės sėdynės leidžia padidinti krovininę erdvę. Priekinėje panelėje yra skyrelis telefonams ir MP3 grotuvams. Nėra įprastinio radijo, sumontuoti tik garsiakalbiai ir jungtys išoriniams skaitmeniniams grotuvams ir panašiems įrenginiams.
Dizaineriai Robertas Jablonskis, pietų korėjietis Kangas Min-Jongas, ir perujietis Davidas Rojas buvo naujieji „General Motors“ bendradarbiai, kurie dalyvavo „Hummer HX“ kūrime.
Stividoras
miniatiūra|right|250px|Dokininkų brigada konteineriniame laive Stividoras (, iš 'krovėjas') – asmuo, atstovaujantis uosto administracijai ir darbų vykdytojui laive, esančiame prie krovininės krantinės. Stividoras yra laivų pakrovimo ir iškrovimo uostuose tvarkytojas: organizuoja laivų priėmimą, švartavimą, juose esančių įvairių krovinių iškrovimą ar pakrovimą, vadovauja krovos darbams, pildo laivo atplaukimo-išplaukimo ir krovinių dokumentaciją, krovos darbų paskyras.
Tarp buriuotojų yra žinoma stividoro mazgo (stevedore knot) rišimo technika,
Pareigos
miniatiūra|180px|left|Stividoro mazgas Stividoras yra susipažinęs su uosto ir jame dirbančių krovos įmonių struktūra, krovos įrenginiais, krovinių sandėliavimo taisyklėmis, laivų, geležinkelio vagonų ir autotransporto priemonių įranga. Jis yra atsakingas už pakrovimo–iškrovimo darbų technologiją, laivų aptarnavimo grafiko vykdymą, už neplanines laivų ir krovininių įrenginių prastovas, už uosto darbininkų užimtumą. Stividoras turi teisę sustabdyti darbą, jei nustatoma, kad yra pažeista darbų tvarka laive. Jis privalo iškilusias problemas suderinti su laivo kapitonu. Stividoras tvarko laivo stovėjimo laiko apskaitą, suderina įrašus su laivo kapitonu.
Stividoriniai darbai
Už perkraunamų ir sandėliuojamų uosto terminale krovinių saugumą ir kokybę atsakinga stividorinė kompanija. Kadangi uostas pirmiausia yra skirtas kroviniams perkrauti iš vienų transporto sistemų į kitas, todėl didžiausią įtaką uostų darbo efektyvumui ir vystymui turi stividorinės kompanijos. Laivo pakrovimui ir iškrovimui uosto krantinėje vadovauja stividoras. Stividoriniai darbai apima organizacinių ir techninių priemonių visumą uoste, kai užtikrinamas savalaikis laivų iškrovimas-pakrovimas. Prieš krovos darbų pradžią laive patikrinama krovininių patalpų ir perkrovimo priemonių būklė, o prieš pradedant iškrovimo darbus – krovinių išdėstymas ir būklė. Krovos darbai atliekami pagal sudarytą darbų planą, užtikrinantį našų uosto krovikų ir krovimo mechanizmų darbą, prisilaikant laivo technologinės aptarnavimo schemos. Tuo tikslu prie laivo borto laiku paduodami geležinkelio vagonai, automobilinio transporto priemonės, mechanizmai ir medžiagos tvirtinti kroviniui laive.
Trakai (Pabaiskas)
Trakai – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Pabaisko.
Rūdos ežeras
Rūdos ežeras – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, apie 2 km į vakarus nuo Gižų. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,54 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 61,2 m. Krantai žemi, užpelkėję. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Ežerą prateka Šešupės intakas Rausvė. Šalia įsikūręs Rūdos kaimas. Rytine pakrante eina kelias.
Kotika (upė)
Kotika (, Srnantongo: Kotika-liba) – upė šiauriniame Suriname, Maroveino ir Komeveino apygardose. Prasideda aukštumose į pietus nuo Moengo. Teka į vakarus. Įteka į Atlanto vandenyną ties Naujuoju Amsterdamu, sudaro bendrą estuariją su Komeveinu. Vaga labai vingiuota, gausu meandrų. Su Komeveinu jungiasi protakomis.
Gineitai (Kaunas)
Gineitai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Batniavos, dešiniajame Nemuno krante.
Verebiejai
Verebiejai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurę nuo Simno, kiek į rytus nuo Žuvinto ežero. Seniūnaitijos centras. Yra Verebiejų pagrindinė mokykla, biblioteka. Pro kaimą eina kelias, yra atšaka į Krokialaukį.
Istorija
miniatiūra|250px|left|[[Alytnamis|Alytnamiai Verebiejuose]] miniatiūra|250px|left|Visuomeninis pastatas, 2014 m.
Greta kaimo, Kupurnyko durpyne, buvo rasti 2 kauliniai ietgaliai. Verebiejai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1647 m. Iki 1963 m. ir 1968–1978 m. buvo Verebiejų apylinkės centras.
Specialiųjų veiksmų rinktinė
Specialiųjų veiksmų rinktinė – Portugalijos karinio laivyno elitinis komandosų dalinys, priskirtas specialiosioms pajėgoms. Suformuotas 1985 m. Tai vienas mažiausių specialiųjų operacijų dalinių Portugalijos ginkluotosiose pajėgose.
Atranka ir rengimas
DAE kariai renkami iš patyrusių Portugalijos jūrų pėstininkų. Pasibaigus pagrindinės atrankos fazei numatyti rekrutai pradeda pirmąją apmokymo stadiją, kuri vyksta Laivyno kovinių narų mokykloje. Kursantai ten mokomi kovinio nardymo pagrindų, sprogmenų neutralizavimo, povandeninio sprogdinimo.
Hoegh LNG
„Hoegh LNG" – Norvegijos bendrovė. Įmonė teikia SGD transportavimo ir dujinimo paslaugas, rinkoje įmonė veikia nuo 1973 m. Šiuo metu bendrovė eksploatuoja septynių laivų – 3FSRU bei 4 SGD dujovežių parką. Įmonės akcijomis prekiaujama Oslo vertybinių popierių rinkoje.
Kompanija gavo keturių bankų patvirtinimą, kad jie suteiks 250 mln. JAV dolerių paskolą laivo – saugyklos su dujinimo įrenginiu statybai terminalui Klaipėdoje pagal AB Klaipėdos nafta užsakymą. 2014 m. vasario 19 d. Pietų Korėjos laivų statykloje oficialiai nuleistas į vandenį Lietuvai skirtas SGD laivas-saugykla „Independence“.
Specialiųjų veiksmų rinktinė
Atranka ir rengimas
Pirmą apmokymo fazę baigę kandidatai paskiriami į DAE kaip stažuotojai, prasideda antroji apmokymo stadija. Joje mokoma ištrūkimo ir pabėgimo technikos, sudėtingesnio vairavimo, alpinizmo, puolamųjų operacijų ir anglų kalbos pagrindų.
Nuolatiniu DAE nariu tapęs kandidatas toliau visos tarnybos šioje rinktinėje metu mokomi įvairiuose kursuose.
Rinktinės struktūra
Rinktinei vadovauja fregatos kapitonas. Rinktinę sudaro:
DAE reguliariai treniruojasi su analogiškais kitų NATO šalių daliniais (pvz., JAV laivyno NSWDG, D. Britanijos laivyno Special Boat Service ir t. t.) bei NATO laivynų priešteroristiniais daliniais.
2006 m. DAE veikė Kongo Demokratinėje Respublikoje kaip dalis JTO EUFOR misijos, o 2009 m. – Somalyje.
Nagojos uostas
thumb|right|Nagojos uostas Nagojos uostas – didžiausias ir aktyviausias uostas Japonijoje, įsikūręs Isės įlankoje, Aiči prefektūroje. Jam priklauso prieplaukos ir terminalai Nagojos, Tokai, Čitos, Jatomio ir Tobišimos miestuose. Nors uostas nepirmauja Japonijoje pagal TEU konteinerių kiekį, jame aptarnaujama daugiausiai krovinių pagal bendrą jų masę. 2010 m. uosto pralaidumas siekė 185,7 mln. tonų.
Tai vienas iš penkių didžiųjų Japonijos uostų (kiti − Tokijas, Jokohama, Osaka, Kobė). Uoste įvežami ir išvežami kroviniai sudaro beveik 10 % bendros Japonijos užsienio prekybos vertės. Nagojos uostas yra pagrindinis japoniškų automobilių eksporto taškas. Iš čia jų išplukdoma apie 1,4 mln. kasmet. Tarp importuojamų prekių vyrauja gamtinės dujos, geležies rūda, nafta, akmens anglis.
Uostas buvo įkurtas 1907 m. Jį administruoja Nagojos uosto administracija. Užima bendrą 42 km² plotą.
Bitiugas
Bitiugas  – upė Rusijoje, Tambovo ir Voronežo srityse; Dono kairysis intakas. Prasideda prie Tokarevkos kaimo Tambovo srityje, teka į pietvakarius Okos-Dono lyguma. Slėnis vietomis pelkėtas. Dešinysis krantas aukštas, apaugęs lapuočiais medžiais, kairysis krantas žemas, jam būdingos išdirbtos stepės. Bitiugas užšalęs nuo gruodžio vidurio iki kovo pabaigos. Aukštupys vasarą išdžiūsta.
Prie Bitiugo įsikūręs Bobrovo miestas.
Minginčiai
Minginčiai – viensėdis Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kiaunorių.
Kunigiškių ežeras
Kunigiškių ežeras tai:
Kirgizija olimpinėse žaidynėse
Kirgizija olimpinėse žaidynėse debiutavo 1994 m. Lilehameryje, Norvegijoje vykusiose žaidynėse, sugriuvus Tarybų Sąjungai. Šalis per visą istoriją yra laimėjusi keturis medalius.
Istorija
Kirgizijos olimpinis komitetas buvo įkurtas 1991 m., bet Tarptautinis olimpinis komitetas jį pripažino tik 1993 m. Lygi tol šalies sportininkai atstovavo Tarybų Sąjungos rinktinę. 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse šalies sportininkai atstovavo mišriai komandai, kurią sudarė visos buvusios Tarybų Sąjungos valstybės, išskyrus Baltijos šalis. Pirmąja nepriklausomos Kirgizijos atstove olimpiadoje tapo biatlonininkė Yevgeniya Roppel.
Lina Brazdeikytė
Lina Brazdeikytė (g. 1974 m. rugsėjo 9 d. Kaune) – buvusi Lietuvos krepšininkė, Lietuvos moterų krepšinio rinktinės narė (iš viso sužaidė 186 rungtynes).
Lapės (Kaunas)
Lapės – miestelis Kauno rajono savivaldybėje, 14 km į šiaurės rytus nuo Kauno, dešiniajame Neries krante. Miestelis spindulinio plano. Seniūnijos centras. Veikia Kauno rajono Lapių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-54078), stačiakampio plano Lapių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (pastatyta 1620 ar 1639 m., atnaujinta 1899 m.), rezidencinės pilies liekanos, 1991 m. pastatytas Antano Merkio paminklinis biustas (skulptorius G. Jonkus), jo vardu pavadinta pagrindinė miestelio gatvė. Lapių dvaro griuvėsiai. Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas – skulptūra žuvusiems už Lietuvos laisvę, pastatytas 1928 m., sovietų nugriauta, atstatyta 2010 m. 1928 m. Lapių klebono Juozo Jaso rūpesčiu kaime pastatytas Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečio paminklas. Juozas Jasas parašė raštą, įdėjo jį į butelį ir įmūrijo į pamatą. Prie paminklo buvo pasodinti du ąžuoliukai, o trečias – atsarginis – prie klebonijos.
miniatiūra|left|Nepriklausomybės paminklas
Etimologija
Lapių vardo kilmė nėra aiški – vietovardis veikiausiai kilęs nuo gyvūno lapė (ši etimologija pavaizduota ir miestelio herbe), nors gali būti ir asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Lapė.
Geografija
Miestelis įsikūręs Lapių kalvagūbryje (altitudė 80–100 m virš jūros lygio), apie 10 km nuo Kauno, prie kelio į Žeimius. Į rytus nuo Lapių yra vaizdingų raguvų išvagotas Lapių geomorfologinis draustinis (1168 ha), į šiaurės rytus – geologijos paminklas Drąseikių atodanga. Molio telkinys.
Istorija
XIX a. Lapės – palivarkas ir parapija Kauno apskrityje.
XX a. tarpukariu veikė žemės ūkio kooperatyvas, smulkaus kredito draugija, vaikų prieglauda. 1928 m. Lapių klebono Juozo Jaso rūpesčiu kaime pastatytas Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečio paminklas. Juozas Jasas parašė raštą, įdėjo jį į butelį ir įmūrijo į pamatą; prie paminklo buvo pasodinti du ąžuoliukai, o trečias – atsarginis – prie klebonijos.
Po II pasaulinio karo Lapių apylinkėse veikė P. Lukšio rinktinės 5 rajono Lietuvos partizanai. Sovietų valdžia 1940–1941 m. ir 1944–1953 m. ištrėmė 6 gyventojus. 1955 m. įkurta biblioteka. 1953–1993 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Įkurtas vaikų darželis, medicinos punktas, kultūros centras.
Pročiūnai (Šiauliai)
Pročiūnai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Šiaulių, prie kelio, Kairių ežero pietiniame krante.
Istorija
1941–1944 m. hitlerininkai kaimo pietvakariniame pakraštyje esančiame Pročiūnų miškelyje laidojo Šiaulių kalėjime sušaudytus pasipriešinimo dalyvius. Kaimo dalį 1950 m. užėmė rusų kariuomenė, kai buvo statomas naujasis Zoknių aerodromas. Vėliau iškeldinti ir kiti gyventojai. 1950–1991 m. kaimo žemė priklausė kolūkiui „Didysis spalis“. Grąžinus žemę buvusiems savininkams kaimas atsigauna.
Lapės (Kaunas)
Istorija
2005 m. patvirtintas Lapių herbas.
Ekonomika
Išplėtota augalininkystė ir kiaulininkystė (bendrovė „Mosteikiai“), medinių laivų, valčių („Fiordas“), plastikinių laivų, baseinų („Poliplastas“) gamyba, naudingųjų iškasenų gavyba („Drąseikių karjeras“), elnių auginimas („Elnias“), medienos apdirbimas („Neris“). Į šiaurę nuo Lapių, Lepšiškiuose nuo 1973 m. veikia Lapių sąvartynas.