cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juodasnapė gegutė
Paplitimas
Juodasnapė gegutė aptinkama tik Amerikos sausumos masyve. JAV arealas prasideda Oklahomos pietryčiuose, tęsiasi iki Montanos ir pietinės Kanados. Žiemoja Pietų Amerikoje: Venesueloje, Kolumbijoje, Bolivijoje, Peru. Kartais žiemai apsistoja ir pietrytinėje Meksikoje.
Į Europą užklysta labai retai, tik traukimo metu nukrypusios nuo kelio. Dažniausiai juodasnapes gegutes galima pastebėti pietvakarių Anglijos salose.
Biologija
Gana baikštūs paukščiai, gyvena pavieniui. Dažniausiai pastebimi greitai skrendantys virš miško laukymių.
Skirtingai nuo kitų, Europoje gyvenančių gegučių rūšių, dedančių kiaušinius į svetimus lizdus, juodasnapė gegutė pati suka lizdą, peri ir globoja jauniklius. Tik retais atvejais deda kiaušinius į kitų gegučių arba kitų rūšių paukščių lizdus. Lizdus įsirengia tankų lapuočių ir mišrių miškų pakraščiuose, krūmynuose ir neaukštų medžių lajose. Vienoje dėtyje paprastai būna 2–7 kiaušiniai, kuriuos abu porelės nariai peri 11–16 dienų. Gegužiukai išsirita pliki ir akli, praregi antrąją arba trečiąją dieną. Lizdą palieka 16–24 dienų amžiaus, bet net ir tada juos maistu aprūpina tėvai.
Maisto ieško ir ant žemės, ir ore. Minta bestuburiais, sliekais, vikšrais. Ore gaudo muses, drugelius ir kitus vabzdžius. Žiemą maitinasi minkštais vaisiais ir uogomis, jauniklius daugiausia maitina vabzdžiais.
Karvio apylinkė
Karvio apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Maišiagalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Maišiagalos apylinkės.
Žvaigždžių sistema
Žvaigždžių sistema – žvaigždžių grupė, kurios narės gravitaciškai sąveikaudamos sukasi viena aplink kitą ir bendrą masės centrą. Skaičiuojama, kad vienanarės žvaigždės sudaro apie pusę visų žvaigždžių skaičiaus, dvinarės – apie trečdalį, likusios žvaigždės – daugianarės. Dažnai plika akimi dvinarės žvaigždės matomos kaip viena ir tik teleskopo pagalba jas galima atskirti. Didelės žvaigždžių sistemos vadinamos spiečiais.
Hierarchija
Sistemos būna hierarchinės ir nehierarchinės. Hierarchinės trinarės žvaigždės būna išsidėsčiusios dviejose orbitose – dvi pirmojoje vidinėje, trečioji – antrojoje išorinėje. Nehierarchinės sistemos greitai suyra į stabilias sistemas, išmesdamos stebimas tolstančias jaunas žvaigždes.
Istorija
Dar 1617 m. Galilėjus pirmasis pastebėjo žvaigždžių sistemą (manė dviejų, iš tiesų tai buvo šešių žvaigždžių sistema), o 1802 m. Viljamas Heršelis pavadino tokias sistemas dvinarėmis žvaigždėmis. Iš viso jis atrado apie 700 tokių žvaigždžių porų.
Norah Isaac
Nora Aizek (Norah Isaac, 1914 m. gruodžio 3 d. – 2003 m. rugpjūčio 3 d.) – valų rašytoja, dramos dėstytoja ir kovotoja dėl švietimo valų kalba. 1939 m. ji tapo pirmosios Velse mokyklos, kurioje dėstoma valų kalba, direktore. Vališkai ši mokykla pradžioje buvo vadinama Ysgol Gymraeg yr Urdd.
Biografija
N. Aizek gimė 1914 m. Kairo (Caerau) kaime netoli Maistego senojoje Glamorgano grafystėje Velse. Studijavo Glamorgano Mokymosi koledže Baryje.
Ji buvo valų kalbos šalininkė. 1935 m. tapo  Urdd Gobaith Cymru, jaunimo judėjimo dėl mokymosi valų kalba, vadove ir šias pareigas ėjo iki 1939 m., kai pradėjo dirbti Ysgol Gymraeg yr Urdd, pirmosios šalyje mokyklos, kurioje dėstoma valų kalba, direktore. Dabar ši mokykla žinoma kaip Ysgol Gymraeg Aberystwyth – Aberistvito Valų mokykla.
Kai Ysgol Gymraeg yr Urdd buvo atidaryta kaip privati mokykla, N. Aizek buvo vienintelė jos mokytoja, mokyklą lankė viso labo septyni mokiniai. Geri N. Aizek mokymo rezultatai skatino mokyklos augimą ir 1945 m. joje dirbo keturi mokytojai, mokėsi 71 mokinys ir mokykla pasidarė per maža. Mokykla buvo perkelta į užmiesčio namą netoli Lanbadarno ir buvo pervadinta į  Ysgol Lluest. N. Aizek iki 1949 m. liko dirbti vyriausiąja mokytoja. Ten gyvendama ji ir Ivanas ab Ovenas Edvardsas, mokyklos steigėjas, palaikė kampaniją dėl valų, kaip dėstomosios kalbos, įvedimo į visas Velso mokyklas. 1950–1958 m. savo senajame koledže Baryje N. Aizek skaitė paskaitas, prieš Trejybės koledže Karmartene pradėdama dirbti pagrindine valų kalbos ir dramos dėstytoja, čia ji įkūrė pirmąjį Velse valų dramos skyrių.
N. Aizek išleido keletą knygų, tarp jų du apsakymų rinkinius, Storiau Awr Hamdden i Blant (1979 ir 1982 m.) ir monografiją apie serą Ivaną ab Oveną Edvardsą. Apsilankiusi Brazilijoje, Argentinoje ir Kolumbijoje parašė knygų apie keliones. Ji pastatė keletą pagrindiniais valų kultūros veikėjais, pavyzdžiui, Jolu Morganugu (1974), Grifitu Džonsu (1984) ir Viljamu Viljamsu (1991) paremtų pjesių.
Apdovanojimai
Be dramos ir literatūros darbų, N. Aizek buvo svarbi Nacionalinio muzikos ir literatūros festivalio (aistedvodo) figūra ir už viso gyvenimo nuopelnus jai buvo paskirta Nacionalinio muzikos ir literatūros festivalio garbės stipendija, N. Aizek tapo pirmąja taip pagerbta moterimi. Po jos mirties 2003 m. rugpjūtį savo knygoje „Mūsų vaikų kalba: vidurinės valų mokyklos Velse, 1939–2000 m.“ Jolas Vinas Viljamsas rašė, kad N. Aizek buvo „įtakingiausias žmogus valų vidurinio lavinimo istorijoje“.
Patrick Williams
Patrikas Li Viljamsas (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Čikagos „Bulls“ komandoje.
2020 m. NBA naujokų biržoje Čikagos „Bulls“ klubas pasirinko jį ketvirtuoju šaukimu.
Gvachibai
Gvachibai (, t. p. sikuani, jivi, sav. Wayapopihíwi) – indėnų tauta, gyvenanti Orinoko lygumose (Ljanose) rytų Kolumbijoje (Vičados, Metos, Araukos, Gvavjarės, Gvainijos dep.) ir vakarų Venesueloje (Amazonės, Bolivaro, Apūrės valst.). Gvachibų kalba su keletu smulkesnių kalbų jungiama į gvachibų šeimą. Taip pat kalba ispaniškai. Dalis išlaikę prigimtinę tikybą, kiti – katalikai, protestantai.
Tradiciškai vertėsi klajokline medžiokle ir rankiojimu, kai kurie – daržovių auginimu. Europietiškos kilmės gyventojams užimant Ljanosų savanas, dalis gvachibų laikinai (liūčių metu) ar visiškai perėjo prie kaplinės-lydiminės žemdirbystės (augina saldžiuosius ir karčiuosius manijokus, ananasus, moliūgus, pupeles, bananus, vietomis ryžius), pasitraukė tolyn į pietus, į miškus. Sėslieji gvachibai klajojančius tautiečius vadina matasinipiais-chiviais („savanos žmonėmis“) arba sikuaniais („laukiniais“). Dalis dirba samdomus darbus. Pagrindinis amatas – pynimas (taip pat ir pardavimui). Būstas – pastogė arba trobelė su skliautiniu arba dvišlaičiu stogu iš žolės ir lapų, besileidžiančiu iki pat žemės. Dabar sėslieji gvachibai gyvena stačiakampio plano namuose su dvišlaičiais, nuožambiais į skersagalį stogais iš palmių lapų. Apranga kreolinė.
Šeima didžioji, patrilokalinė, pasitaiko poligamija, būdinga ikisantuokinė lytinė laisvė. Kultūrinių augalų auginimui šeimos buriasi į būrius iki 100 žmonių – jiems vadovauja seniūnas bei šamanas. Išlikusi tradicinė mitologija, apeigos, kurioms naudojami narkotiniai milteliai yopo (klajoklinis karolmedis).
Panmundžomas
miniatiūra|4-as pagal aukštį pasaulyje vėliavos stiebas, laikantis [[Šiaurės Korėja|Šiaurės Korėjos vėliavą, yra netoli Panmundžono]] Panmundžonas (Hangul 판문점; Handža 板門店) – buvęs Šiaurės ir Pietų Korėjos pasienio kaimelis, kuriame buvo pasirašytos paliaubos, užbaigusios Korėjos karą. Tam tikslui atminti čia buvo Šiaurės Korėjos taikos muziejus. Čia rengiamos abiejų valstybių derybos, tarpininkaujant JT daliniams. Kaimas yra 53 km į šiaurės vakarus nuo Seulo ir 10 km į rytus nuo Kesongo.
Panmundžome Jungtinių Tautų pajėgos susitikinėjo su Šiaurės Korėjos ir Kinijos pareigūnais tarp 1951 ir 1953 m. Derybos vyko daugelį mėnesių, pagrindinė diskusijų tema buvo klausimas, susijęs su karo belaisviais. Be to, Pietų Korėja norėjo vieningos valstybės. 1953 m. birželio 8 d. buvo pasiektas susitarimas.
Paskutinis susitarimas buvo pasiektas 1953 m. liepos 27 d., kuomet Jungtinių Tautų vadovybė, Kinijos tautų išlaisvinimo armija ir Šiaurės Korėjos tautų armija susitarė dėl apsiginklavimo sąlygų. Susitarime taip pat buvo sukurta 4 kilometrų pločio demilitarizuota zona, dalijanti Korėją į dvi atskiras šalis. Nors dauguma karių ir visų sunkiųjų ginklų turėjo būti išvežti iš teritorijos, abi pusės vis tiek liko ginkluotos.
Giedraitiškių apylinkė
Giedraitiškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Maišiagalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Maišiagalos apylinkės.
Rihards Kuksiks
Rihardas Kuksikas (Rihards Kuksiks, g. 1988 m. liepos 17 d.) – Latvijos krepšininkas, lengvasis krašto puolėjas.
Jaunystėje vyko į JAV, žaidė už Floridos oro pajėgų akademiją (Melbornas), 2007–2011 m. – už Arizonos valstijos universiteto (Tempė) komandą. Šioje buvo komandos draugas su Džeimsu Hardenu. 2009–2010 m. buvo rezultatyviausias komandos žaidėjas.
Karjerą pradėjo „Valensijoje“, tačiau ten neužsibuvo ir nuolat keitė komandas. Žaidė Ispanijoje, Ukrainoje, Latvijoje, Rusijoje, Rumunijoje, Italijoje, Prancūzijoje, Graikijoje, Estijoje. Lietuvoje yra žaidęs už „Lietkabelį“, „Nevėžį“ (dusyk).
Rihardas Kuksikas žaidė įvairaus amžiaus Latvijos rinktinėse, su nacionaline rinktine dalyvavo 2011 ir 2013 m. Europos čempionatuose.
Akmenos dvaras
miniatiūra miniatiūra|Akmenos dvaro tvenkinys Akmenos dvaras – dvaras Anykščių rajone, Viešintų seniūnijoje, Akmenoje.
Kadaise Akmenos dvaro rūmai stovėjo ant nedidelės kalvos, o XIX a. pirmoje pusėje grafai Hoppenai persikėlė į mažesnį dvaro pastatą kitapus liepų alėjos, arčiau upelio, į vietą su atsiveriančiu vaizdu į tvenkinį. Tikriausiai tvenkinys ir nulėmė vietos pasirinkimą. Tvenkinio ištakose buvo įrengta elektrinė, tiekusi dvarui elektrą. Po 1864 m. netoliese pastatytas ir akmens sienų olandiško tipo kepurinis vėjo malūnas, daugelį metų aprūpindavęs miltais visą apylinkę. Šį vėjo malūną 1901 m. autobiografiniame apsakyme aprašė rašytojas Jonas Biliūnas. Malūno pagrindo skersmuo siekė 14 metrų, viršūnės skersmuo – 7 metrus, sienų storis – 1 metrą, sparnai buvo 12,5 metro ilgio, jų viršūnės siekė 30 metrų aukštį. Anuomet malūno būta vieno didžiausių Lietuvoje.
1914 m. Akmenos dvarą nupirko Juozas Jankauskas. 1928 m. jis mirė, dvaras atiteko jo žmonai Jadvygai Jankauskienei. 1941 m. ji drauge su dviem vaikais buvo ištremta į Sibirą, ten ir mirė.
Kolūkio laikais Akmenos dvaras gerokai nukentėjo: apgriautas namo centre buvęs 2,5 × 2 m rūkyklos kaminas, nugriautos visos buvusios smulkaus rašto stačiamalkės apšildymo krosnys ir židiniai, perplanuotos ir perdažytos dvaro sienos. Tarybiniais laikais dvaro malūnas kurį laiką buvo naudojamas, tačiau paskui apleistas ir paliktas griūti.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, Akmenos dvaras grąžintas kaip išlikęs nekilnojamas turtas. Paveldėtojai restauravo dvaro malūną, čia vykdomi socialiniai ir kultūriniai projektai.
Strėvininkų Babiliai
Strėvininkų Babiliai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Žiežmarių, prie Kristupio ir kelio.
1973 m. Pasaulio ralio čempionatas
thumb|[[Alpine-Renault laimi čempionatą su automobiliu A110]] '''1973 m. Pasaulio ralio čempionatas''' buvo pirmasis pasaulio ralio čempionatas, kurį organizavo tarptautinė automobilių federacija. Šį čempionatą sudarė 13 etapų, kiekvienas jų vyko skirtingose valstybėse. Dauguma pasaulio ralio čempionato etapų, rengtų tąsyk, rengiami ir šiais laikais (įskaitant Monte Karlo, Švedijos, Korsikos ir RACC ralius). Kitų ralių pakeisti pavadinimai. Kaip ir šiais laikais, dauguma ralio trasų būdavo žvyruotos, tačiau būta ir su asfalto, sniego, ledo, maišyta dangomis.
Pirmąjį Pasaulio ralio čempionatą laimėjo Alpine-Renault automobilis; šiuo automobiliu laimėta ir tarptautiniame gamintojų čempionate. Fiat užėmė antrą vietą, aplenkdamas Fordą. Vis dėlto tai buvo paskutinis apdovanojimas Alpine-Renault automobiliui, nes vėliau jį aplenkė Italų firmos Lancia ir Renault. Prancūzijos gamintojų automobiliai ilgai nelaimėdavo čempionatų, kol Peugeot automobilis sėkmingai užėmė pirmą vietą 1985 m. Pasaulio ralio čempionate. Nuo 1973 m. iki 1978 m. gaudavo taškus tik gamintojai. Taškai buvo rašomi už aukštos vietos įskaitą.
Papiškių II apylinkė
Papiškių II apylinkė (iki 1950 m. Papiškio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
1973 m. Pasaulio ralio čempionatas
Ralio kalendorius
Tai pirmasis pasaulio ralio čempionato kalendorius. Jį sudaro 13 etapų.
Papiškių II apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jašiūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Pagirių apylinkės.
Suzinų koplyčia-mauzoliejus
Suzinų koplyčia-mauzoliejus – koplyčia, stovinti Vilniaus senamiestyje, buvusių pranciškonų kapinių teritorijoje, šalia Vilniaus Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios, netoli Trakų ir Pranciškonų gatvių sankryžos.
Istorija
1708 m. koplyčią šventoriuje pastatė Bresto arklininkas Mykolas Suzinas. Kasant koplyčiai pamatų duobę aptikti gerai išsilaikę žmonių palaikai, siejami su legendinių 36 pranciškonų kankinių istorija. Jie perlaidoti kitoje kapinių vietoje, dar kartą atkasti po 1737 m. Vilniaus gaisro, nusiaubusio pranciškonų vienuolyno kompleksą, ir perlaidoti jau stovėjusios koplyčios rūsyje. Neatmetama ir prielaida, jog šioje kapinių vietoje buvo palaidoti vienuoliai, kurie išmirė per maro epidemiją 1553 m.
Apie 1904 m. koplyčia inžinieriaus S. Blaževičiaus iniciatyva buvo suremontuota. 1969 m. restauruota pagal architekto Antano Kunigėlio projektą, pritaikyta suvenyrų parduotuvei. Pastaraisiais metais vėlyvojo baroko koplyčia restauruota pagal išlikusią XIX a. Juzefo Čechovičiaus darytą nuotrauką, kurioje matoma ypač daug architektūrinių to laiko detalių.
Architektūra
Koplyčia savo dydžiu ir formomis išsiskiria ištisinėje Trakų gatvės namų išklotinėje. Ji ekspertų vertinama už ryškią simboliką ir trilapę architektūrą. Išskirtinį pastato planą sudaro stačiakampis prieangis ir trys apskritiminės apsidės. Dengta kupoliniais skliautais su liunetėmis ir daugiašlaičiu čerpių stogu. Sienos plytų mūro, tinkuotos. Po pastatu įrengtas rūsys. Dekoratyvinių piliastrų, laužyto antablemento ir banguotų karnizų išpuoštas frontonas akcentuoja pagrindinį koplyčios fasadą, kuris nukreiptas į kapines – taip pabrėžiama pastarųjų svarba.
Lindsay Lohan
Lindsay Dee Lohan (g. 1986 m. liepos 2 d.) – JAV aktorė, dainininkė, modelis ir drabužių dizainerė. Karjerą pradėjo kaip vaikų madų modelis. Nuo 10 metų pradėjo vaidinti kine.
Laimėjo tris MTV kino apdovanojimus.
UKS SMS Łódź (moterys)
UKS SMS Łódź moterų futbolo komanda  – Lenkijos futbolo klubas iš Lodzės.
Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, kuri varžosi stipriausiame šalies divizione.
Istorija
1997 m. įkurtas UKS SMS Łódź, o 2012 m. suburta moterų komanda.
Ekstraliga
Nuo 2016–2017 m. sezono rungtyniavo stipriausioje Lenkijos lygoje Ekstraliga. Debiutiniame sezone liko penktoje vietoje.
2021–2022 m. sezone tapo šalies čempionėmis.
2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka
UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse UKS SMS Łódź kovojo 5-oje grupėje.
2022 m. rugpjūčio 18 d. pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „RSC Anderlecht” (Belgija). O kitame pusfinalyje kovojo Šiaulių „Gintra” prieš Kuopio „Kups” (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anos Rendzios ir Dominykos Kopinskos pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Gintrą. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės.
2022 m. rugpjūčio 21 d. įvyko rungtynės dėl trečiosios vietos. Lemiamą įvartį 51 rungtynių minutę pelnė Ana Rendzia. UKS SMS Łódź nugalėjo Šiaulių „Gintrą“ minimalia persvara 1-0. Į tolimesnį etapą pateko tik grupės nugalėtojos, o finalininkės ir paguodos rungtynių dalyvės iš tolimesnių kovų iškrito.
Sudėtis (2022 m.)
2022 m. rugpjūčio 20 d.
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
(kapitonė)
Keturiasdešimt Totorių apylinkė
Keturiasdešimt Totorių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Visagino centrinis stadionas
Visagino centrinis stadionas – Visagino sporto centrui priklausantis įvairios paskirties stadionas su futbolo aikšte Visagine, Parko g. 2, Visagino ežero šiaurinėje pakrantėje.
Stadionas pastatytas 1988 m., rekonstruotas 2014–2015 m. Stadiono tribūnose yra 3000 vietų žiūrovams. Įrengtas atsarginis stadionas su dirbtinės dangos futbolo aikšte ir tribūna 200 žiūrovų. Stadione namų rungtynes žaidžia futbolo sporto klubas Visagino „Interas“.
Stadione dažnai vyksta didelės miesto šventės ir kiti renginiai (be kitų, „Visagino Country“). Šalia stadiono, prie ežero, įsikūrusi turistų stovyklavietė.
Rekonstrukcija
Pagrindinis Visagino stadionas nuo pastatymo nė karto nebuvo remontuotas ir nebeatitiko tokio statinio funkcinių bei higienos reikalavimų: nebuvo šildymo, vandens, kanalizacijos, persirengimo patalpų ir kt.
2014–2015 m. stadionas buvo rekonstruojamas. Aplink futbolo aikštę nutiesti bėgimo takeliai su specialia danga. Įrengti apšvietimo stulpai su keliais apšvietimo režimais, reikiamos švieslentės. Stadione įrengta ne mažiau kaip 3000 žiūrovų vietų ir maždaug 50 svarbių asmenų ložė. Kad jis atitiktų tarptautinius standartus, iškilusio dviaukščio pastato pirmajame aukšte įrengtos treniruočių patalpos, sportininkų persirengimo kambariai ir dušai, o po tribūnomis – pagalbinės patalpos. Antrajame aukšte įkurdinta konferencijų salė, spaudos atstovų kambarys, pasirūpinta liftu ir tualetais, pritaikytais neįgaliems žmonėms. Šalia aikštės atsarginiams žaidėjams įrengtos sėdimosios vietos su stogeliu. Sutvarkytas atsarginis stadionas.
Visagino ežero pakrantėje baigta įrengti sporto ir aktyvaus poilsio zona su turistų stovyklaviete (palapinių miestelis, vietos kemperiams). Sutvarkyti šalia esančio parko pėsčiųjų ir dviračių takai, įrengtos vaikų žaidimo aikštelės. Taip pat rekonstruoti teniso kortai.
Lechas (upė)
Prieš įtekant į Dunojų, teka per Šongau, Landsbergą, Augsburgą ir Rainą.
Rumšiškių miško ąžuolas
thumb|left|250px|Išvirtusio kamieno likučiai
Rumšiškių miško ąžuolas – valstybinės reikšmės botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Kauno marių regioniniame parke, Kaišiadorių rajone, Rumšiškių seniūnijoje, Rumšiškių miške, apie 2,4 km į vakarus nuo Rumšiškių.
Ąžuolas auga mišriame miške, šalia lapoja daugiau senų ąžuolų. Ąžuolas buvo dvikamienis, 2010 m. vieną kamieną nulaužė vėtra. Šiuo metu nuvirtęs kamienas pašalintas, telikęs jo pagrindas. Stovinčiame kamiene likusi drevė, atsivėrusi po antrojo liemens nulaužimo. Po sužalojimo stovintis medis gyvybingas.
Medis informaciniais ženklais ar nuorodomis nepažymėtas, todėl sunkiai surandamas. Pasiekiamas važiuojant iš pagal rodykles, vedančias geros kokybės miško keliais link Rumšiškių miško pušies. Maždaug pusiaukelėje, ties Gastilionių gūbrio viduriu, pasukama į pietryčius. Artėjant prie ąžuolo miško kelias suprastėja, paskutinėje 200 m atkarpoje apaugęs augmenija, darosi sunkiai pravažiuojamas. Nuo keliuko iki medžio reikia praeiti apie 100 m per krūmokšnius.
Paskelbtas valstybės saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2008 m. birželio 4 d. įsakymu Nr. D1-309.
Varkalių miško akmuo
miniatiūra|250px|right|Akmuo Varkalių miške miniatiūra|250px|right|Riedulys guli tankiame eglyne
Varkalių miško akmuo – masyvus akmuo, Kaišiadorių rajono savivaldybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Nemaitonių seniūnijoje, Varkalių miške, Kaukinės girininkijos 70 kvartale, 20 medyno sklype.
Paskelbtas saugomu 1993 m.
Impedansas
Elektrinis impedansas, kitaip kompleksinė grandinės varža, nusako pasipriešinimą kintamajai srovei. Elektrinis impedansas pratęsia varžos sąvoką kintamosios srovės grandinėms (toliau vadinamoms AC grandinėms), apibūdindamas ne tik santykius tarp įtampos ir srovės amplitudžių, bet ir tarpusavyje susijusias fazes. Kai grandinė yra prijungta prie nuolatinės srovės, nėra jokios skirtumo tarp varžos ir impedanso. Vėliau nuolatinės srovės varžą galėsime laikyti, kaip impedansą su nuline faze. Impedansas dažniausiai žymimas simboliu.
Impendansas yra apibrėžiamas, kaip dažnių srities santykis tarp įtampos ir srovės. Kitais žodžiais, tai yra kompleksinės įtampos ir kompleksinės srovės santykis esant tam tikram kampiniam dažniui ω. Impendansas yra kompleksinis skaičius, tačiau turi tuos pačius matavimo vienetus kaip ir varža (omus). Kintamajai srovei, kintančiai pagal harmoninį (sinusinį) dėsnį, polinė kompleksinio impendanso forma nusako sąryšį tarp amplitudžių ir fazių, tarp įtampos ir srovės. Ypatingai reikia atkreipti dėmesį į šias dvi impendanso savybes:
Kompleksinis impedansas
Impendansas yra išreiškiamas kaip kompleksinis dydis ir gali būti atvaizduojamas viena iš formų. Polinė forma patogiai nusako impendanso modulio ir fazės charakteristikas.
, kurios realioji dalis nusako aktyviąją varžą, o menamoji reaktyviąją varžą.
Atvejais, kai reikia sudėti arba atimti impedansus, dekarto forma yra mums patogesnė, bet kada dydžiai yra sudauginami arba dalinami, labiau praverčia impedanso polinė forma. Grandinės skaičiavimuose, sakykim, ieškant bendro impedanso, sudaryto iš dviejų lygiagrečiai sujungtų impedansų, mums gali tekti pakeisti formas net kelis kartus.
Kompleksinė įtampa ir srovė
thumb|right|200px|Impedansas gali būti vaizduojamas rezistoriumi arba stačiakampiu.
Nagrinėjant tiesines grandines (kuriose neiškraipomas signalo tipas) norint supaprastinti skaičiavimus, harmoninės įtampos ir srovės vaizduojamos kompleksinio kintamojo funkcijomis ir, priklausančiomis nuo laiko. Taip galime daryti todėl, kad tiesinėse grandinėse galioja superpozicijos principas, ir poveikio realiąją dalį atitinka reakcijos realioji dalis, o menamąją atitinka reakcijos menamoji dalis. Žinant Oilerio formules lengvai galime iš kompleksinės formos surasti realaus kintamojo sinusinę funkciją. Funkcijos ir  išreiškiamos formulėmis:
Šiose formulėse dydžiai ir  vadinami kompleksinėmis amplitudėmis. Jie nusako ne tik srovės ir įtampos amplitudines vertes, bet ir pradines fazes ir. Impendansas apibrėžiamas, kaip santykis
Kadangi impedanso modulis atitinka įtampos ir srovės amplitudžių santykį, gauname išraiškas.
Kaip matome, antroji lygtis nusako amplitudžių sąryšį.
Omo dėsnis
Elektrinio impendanso prasmė geriau suprantama panaudojant jį Omo dėsnyje.
Impendanso modulis nusako poveikį, tokį, kokį sukurtų aktyvioji varža, t. y. per impendansą  tekant srovei  įvyksta įtampos amplitudės kitimas. Fazės faktorius nusako fazių skirtumą tarp srovės ir įtampos (pvz., laiko momentu, srovės signalas yra paslinktas  į dešinę įtampos signalo atžvilgiu).
Taip pat, kaip impendansas praplečia Omo dėsnis kintamosios srovės grandinėms, pakeitus varžą impendansu ir įtampą bei srovę išreiškus kompleksinėmis amplitudėmis, kiti rezultatai iš nuolatinės srovės analizės, tokie kaip įtampos padalinimas ar srovės padalinimas, analogiškai gali būti praplėsti kintamosios srovės grandinėms.
Elektronikos elementų pavyzdžiai
thumb|right|250px|Fazių skirtumai tarp įtampos (raudona linija) ir srovės (mėlyna linija) talpuminės varžos (viršutinis paveikslėlis) ir induktyvinės varžos (apačioje) atveju. Jei fazės sutaptų, turėtume grynai aktyviąją varžą.
2018 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas
2018 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas (LARČ) – ralio čempionatas, kurį organizavo Lietuvos automobilių sporto federacija (LASF). Čempionatą sudarė 5 etapai, visi etapai vyko Lietuvoje. Elektrėnų ralis buvo bendras Lietuvos ir Lenkijos čempionatų etapas. Rokiškio ralis buvo bendras čempionato etapas su Baltic Rally Trophy
Impedansas
Elektronikos elementų pavyzdžiai
Idealios ritės ir kondensatoriaus impendansas yra menamasis dydis ir vadinamas rekatyviuoju impendansu:
2018 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas
Šių metų varžybose viso dalyvavo 39 dalyviai (remiantis 2WD ir 4WD galutinėmis įskaitomis).
Impedansas
Elektronikos elementų pavyzdžiai
Reikia atkreipti dėmesį į menamojo vieneto tapatumus:
2018 m. Lietuvos automobilių ralio čempionatas
Nugalėtoju bendroje įskaitoje pirmą kartą tapo Giedrius Notkus, aplenkęs Vaidotą Žalą vienu tašku.
Impedansas
Elektronikos elementų pavyzdžiai
Taip pat mes galime perrašyti ritės ir kondensatoriaus impendansus polinėje formoje:
Modulis nusako įtampos amplitudės pokytį, duotai srovės amplitudei per impendansą, o eksponentiniai daugikliai nusako fazių sąryšius.
Ringailių II akmuo
miniatiūra|250px|right|Ringailių II akmuo
Ringailių II akmuo – masyvus riedulys, esantis Ringailiuose, Nemaitonių seniūnijoje, Kaišiadorių rajone. Akmuo guli brandaus eglyno pakraštyje, įkalnėje, netoli Alšyčios upelio šlaito. Pasiekiamas vykstant keliu, informacinių rodyklių nėra.
Akmens aukštis – 220 cm, ilgis – 325 cm, plotis – 112 cm. Riedulys skaldytas, degintas ir net sprogdintas. Pasak vietinių gyventojų, iš šio akmens padaryta daug antkapinių paminklų. Apie trečdalį akmens yra žemėje. Kitas, mažesnis akmuo guli tame pačiame šlaite už 50 m. Savivaldybės saugomu geologiniu gamtos paveldo objektu paskelbtas 1992 m.
George Grosz
Georgas Grosas (, 1893 m. liepos 26 d., Berlynas – 1959 m. liepos 6 d., Berlynas) – XX a. Vokietijos tapytojas ir grafikas. Garsus tarpukario karikatūristas, naujojo objektyvizmo dailininkas.
Biografija
Georgas Grosas gimė 1893 m. liepos 26 d. Berlyne Karl Gross ir Marie Wilhelmine Schulze šeimoje. Po to, kai tėvo restoranas bankrutavo, šeima kurį laiką gyveno Stolpe. 1900 m. mirus tėvui šeima grįžo į Berlyną, kur motina vertėsi būsto nuoma ir siuvimu darbininkų kvartale. 1902 m. vėl persikėlė į Stolpą. 1909−1911 m. G. Grosas mokėsi Dresdeno dailės akademijoje, 1912−1914 m. − Berlyno menų ir amatų mokykloje. 1910 m. buvo publikuota pirmoji G. Groso karikatūra „Berliner Tageblatt“ priede „Ulk“. 1913 m. rudenį jis mokėsi Paryžiuje, Colarossi akademijoje. Pirmojo pasaulinio karo metu 1914 m. G. Grosas įstojo į armiją, bet buvo atleistas kitais metais dėl sveikatos, 1917 m. kviestas antrą kartą, bet vėl atleistas nuo tarnybos. G. Grosas sukūrė grupę piešinių, pašiepiančių Vokietijos kariuomenę, kurių garsiausias yra „Tinkamas aktyviai karinei tarnybai“ (1918, Niujorko šiuolaikinio meno muziejus). 1917 m. G. Grosas, kartu su John Heartfield, anglizavo savo vardus protestuodami prieš vokiškojo nacionalizmo mentalitetą. 1917 m. buvo publikuoti G. Groso litografijos rinkiniai Erste George Grosz-Mappe ir Kleine Grosz-Mappe.
1917−1920 m. G. Grosas buvo ryški dadaizmo figūra Berlyne. 1918 m. įstojo į Vokietijos komunistų partiją. Publikavo aštrius satyrinius priešinius, demaskuojančius to meto Veimaro respublikos sanklodą. Garsiausiais iš jų minimi „Valdančiosios klasės veidas“ (1921) ir „Ecce Homo“ (1922). 1920 m. Hans Goltz galerijoje Miunchene įvyko pirmoji G. Groso personalinė paroda. Šiuo laikotarpiu G. Grosas iškilo kaip vienas fotomontažo technikos pionierių. Menininkas buvo persekiojamas už amoralumą ir šventvagiškumą. Pagrindiniais G. Groso satyros objektais buvo politikai, prostitucija, pelno siekimas. G. Grosas savo kūriniuose naudojo akvarelės techniką, kūrė portretus.
FK Radnik Surdulica
Surdulicos „Radnik“ – Serbijos futbolo klubas iš Surdulicos.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1926 m. Kitados rungtyniavo Jugoslavijos, vėliau – Serbijos ir Juodkalnijos čempionate, o galutinai subyrėjus Jugoslavijai, žaidė Serbijos čempionate.
Žaidė Serbijos lygoje (III pakopa), o 2012–2013 m. tapo nugalėtojais savo grupėje. Po sezono buvo perkelti į aukštesnį lygmenį.
2013–2014 m. sezone Pirmoje lygoje (II) buvo dešimti, o 2014–2015 m. – tapo Pirmos lygos nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į stipriausią šalies lygą.
Nuo 2015–2016 m. sezono rungtyniavo Superlygoje. 2020–2021 m. sezone iškovojo šeštą vietą Superlygoje.
Gus Dudgeon
Angus Boyd „Gus“ Dudgeon (1942 m. rugsėjo 30 d. – 2002 m. liepos 21 d.) buvo britų muzikos įrašų prodiuseris, dirbęs su įvairiais atlikėjais, bet labiausiai žinomas dėl savo bendradarbiavimo su Eltonu Džonu aštuntajame dešimtmetyje.
Karjera
Gus'as gimė Vokinge, Sario grafystėje (Anglija). Jis lankė žinomą demokratišką mokyklą „A. S. Neill's Summerhill School“, įskaitant ir tai, kad aktyviai dalyvavo mokyklos susiėjimuose ir rėmė jos veiklą.
Dudgeon'as prodiusavo du sėkmingus „Elkie Brooks“ albumus – „Pearls“ ir „ Pearls II“. Vėliau prodiusavo ir pirmąjį Davido Bouvio pasisekusį kūrinį „Space Oddity“. Jam patiko pastarosios demo versija, taip pat nemažiau ir „The Laughing Gnome“. Vėliau jis pradėjo dirbti su Eltonu Džonu, kuris anuomet dar buvo tik kylanti žvaigždė; jie dirbo ties antruoju Eltono studijiniu albumu „Elton John“ (1970), po kurio per ateinančius metus sekė ir kiti sėkmingi albumai, kuriuos irgi prodiusavo Dudgeonas.
Culture
Culture (rašoma C U L T U R E) – antrasis studijinis amerikiečių hiphopo grupės „Migos“ albumas, išleistas 2017 m. sausio 27 d. Albume dainas kartu atlieka tokie atlikėjai, kaip DJ Khaled, 2 Chainz bei kiti. Albumo singlas „Bad and Boujee“ pasiekė pirmąją vietą JAV singlų reitinge, „T-Shirt“ – devynioliktąją, o „Slippery“ – dvidešimt devintąją. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 131 tūkstantį kopijų, debiutavo „Billboard 200“ reitingo pirmojoje vietoje, tapdamas pirmuoju grupės įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. 2017 m. liepos mėnesio duomenimis, JAV parduota per milijoną kopijų ir albumas tapęs platininiu.
2018 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose albumas nominuotas geriausio repo albumo kategorijoje, o daina „Bad and Boujee“ – geriausio repo atlikimo.
Reaktyvioji varža
Reaktyvioji varža nusako grandinės elemento pasipriešinimą srovės pokyčiui, sukurtą elektrinių ar magnetinių laukų elemente. Šie laukai sukuria priešinimosi elektromagnetinius laukus, kurie yra proporcingi srovės kitimo greičiui (laiko išvestinei), arba jos kaupimui (laiko integralas). Vektorinėje analizėje reaktyvioji varža yra menamoji impedanso dalis. Ji žymima simboliu. Reaktyviosios varžos SI sistemos vienetas yra omas.
Eva Czemerys
Eva Czemerys (1940 – 1996) buvo kino aktorė.
Reaktyvioji varža
Reaktyvioji ir aktyvioji  varža yra naudojamos impendanso skaičiavimui: Kaip matome impendanso modulis ir fazė  priklauso ir nuo aktyviosios ir nuo reaktyviosios varžos:
Eva Czemerys
Gimė 1940 m. Miunchene, rusų emigrantų šeimoje. Po metų jie persikėlė į Italiją, kurioje vėliau ir gyveno visą gyvenimą. Nuo 1971 m. vaidino kine, paskutinį kartą – 1985 m., daugiausia giallo ir komedijose.
Reaktyvioji varža
Impendanso modulis nusako santykį tarp įtampos ir srovės amplitudžių, o fazė  įtampos ir srovės fazių skirtumą.
עכבה חשמלית
Povilas Šidlauskas
Povilas Šidlauskas (1890 m. spalio 15 d. Puknionių kaime, Linkuvos valsčiuje – 1973 m. gegužės 22 d. Kulautuvoje) – lietuvių katalikų kunigas, kanauninkas, prelatas.
Biografija
Gimė valstiečių šeimoje. Mokėsi Linkuvos pradinėje mokykloje, vėliau Vitebske. 1911-1916 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje, įšventintas į kunigus Petrapilio Švč. Mergelės Marijos Dangun Ėmimo bažnyčioje 1916 m. gegužės 22 d. Šventimus suteikė vyskupas Pranciškus Karevičius. 1915-1918 m. gyveno Vitebske. 1918-1921 m. tarnavo vikaru Tauragėje, 1921-1922 m. Viduklėje. 1922-1924 buvo Jurbarko „Saulės“ progimnazijos kapelionas. 1924-1926 m. studijavo Lietuvos universiteto teologijos-filosofijos fakultete Kaune ir įgijo Kanonų Teisės licenciato laipsnį.
1926 m. įsteigus Panevėžio vyskupiją, 1926-1931 m. ėjo vyskupijos kurijos kanclerio pareigas, 1928 m. buvo paskirtas Kapitulos kanauninku ir atliko įvairias pareigas Panevėžio vyskupijos kurijoje: vyskupo sekretoriaus, viceoficiolo, tribunolo teisėjo ir kt. 1932-1944 m. Panevėžio Kristaus Karaliaus katedros klebonas, nuo 1933 m. Panevėžio Vincento Pauliečio draugijos pirmininkas, nuo 1937 m. birželio 10 d. Panevėžio šv. Zitos draugijos pirmininkas.
Akmeniškių apylinkė (Vilnius)
Akmeniškių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Povilas Šidlauskas
Biografija
Nuo 1937 m., būdamas Panevėžio Kristaus Karaliaus katedros klebonu, pirmininkavo Berčiūnų bažnyčios statybos komitetui, o  1938-1944 m.  daug rūpesčio  ir pastangų įdėjo Berčiūnų Jėzaus Širdies bažnyčios statybai. Pašventinta, tačiau iki galo neužbaigta bažnyčia 1957 m. buvo sovietų susprogdinta. Paminklinė Berčiūnų bažnyčia buvo statoma kaip padėka dėl Panevėžio išlaisvinimo iš komunizmo tironijos ir kaip šventa pagarba dėl šios laisvės kritusiems, tremtiniams ir kitoms komunizmo aukoms.
1945-1950 m. Lampėdžių bažnyčios administratorius. Sovietų valdžios areštuotas 1950 m. birželio 29 d, tų pačių metų gruodžio 30 d. nuteistas 10 metų katorgos, konfiskuotas visas jo turtas. Kalėjo Jerceve, Konošos, Archangelsko srityje. Iš Sibiro lagerių grįžo 1954 m. ir iki 1962 m. dirbo pastoracinį darbą prie Panevėžio katedros.
Akmeniškių apylinkė (Vilnius)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Rudaminos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Piktakonių apylinkės.
Povilas Šidlauskas
Biografija
Kai sovietinė valdžia nušalino Panevėžio vyskupijos valdytoją vyskupą Julijoną Steponavičių, 1961 m. Šventasis Sostas P. Šidlauską paskyrė šios vyskupijos Apaštališkuoju administratoriumi. Tačiau valdžia neleido jam eiti pareigų ir 1962 m. ištrėmė už vyskupijos ribų į Kaišiadorių vyskupiją, Merkinę altaristu, o 1969 m. į Kulautuvą.
Tolmedzas
Tolmedzas (,, , s. arba Schönfeld) – miestas ir komuna Udinės provincijoje, Friulio–Venecijos Džulijos regione šiaurės rytų Italijoje.
Tolmedzas įsikūręs Strabuto kalno papėdėje, tarp Taljamento upės ir Būto kalnų upelio. Netoliese yra Amarianos kalnas, kurio aukštis – 1906 m. Į Tolmedzo komuną įeina penkios frakcijos (komunos dalys): Kadunėja, Kaneva , Kazanova , Fuzėja , Iledžas , Imponcas.
thumb|left|250px|Katedros varpinė Tolmedzas (pavadinimu Tolmetium) pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose minimas X a. pabaigoje, kai jis buvo Akvilėjos patriarchato dalis, tačiau išsakyta prielaidų, kad miestas yra išaugęs iš labai senos ikiromėninės gyvenvietės. Romos laikais šią vietovę kirto vienas iš svarbiausių valstybės kelių, jungusių Italiją ir dabartinę Austriją.
Tolmedze gyvena apie 10 500 žmonių (2013). Miesto ir komunos globėjas – šv. Martynas Turietis, jo diena švenčiama lapkričio 11–ąją.
Galinių apylinkė (Vilnius)
Galinių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jašiūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Parudaminio apylinkės.
Strielčiai (Alytus)
Strielčiai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Norgeliškių.
Vezuvijaus išsiveržimas
thumb|300px|right|Džonas Martinas. Pompėjos ir Herkulanumo žuvimas
Vezuvijaus išsiveržimas  – 79 m. rugpjūčio 24 d. įvykęs katastrofiškas ugnikalnio išsiveržimas, visiškai nušlavęs nuo žemės paviršiaus senovės Italijos miestus, įsikūrusius kalno papėdėje: Pompėją, Herkulanumą, Oplontį, taip pat Stabijas, aplinkines vilas ir gyvenvietes.
Ugnikalnio išsiveržimo data
thumb|200 px|left|Džozefas Raitas iš Derbio. Vezuvijaus išsiveržimas
Ugnikalnio išsiveržimo data nustatyta pagal išlikusius Plinijaus jaunesniojo du laiškus, rašytus Publijui Kornelijui Tacitui.
Pagal visuotinai paplitusią versiją laikoma, jog Vezuvijus išsiveržė 79 metų rugpjūčio 24 d. Plinijus Jaunesnysis savo laiškuose detaliai aprašo savo dėdės, veikalo „Gamtos istorijos“ (Naturalis Historia) autoriaus Plinijaus vyresniojo žūtį, kuris buvo nuplaukęs stebėti šio reto gamtos reiškinio.
Taip teigia žymus italų mokslininkas, Neapolio universiteto profesorius Antonijus de Simonė, daug metų atlikinėjęs archeologinius tyrinėjimus prie Vezuvijaus. Jis taip pat nurodė, jog tuo metu, kai išsiveržė ugnikalnis, vynuogių derlius jau buvo nuimtas. Taip pat paaiškėjo, jog pintinėse su vaisiais buvo ir granatų, graikiškų riešutų, kurie negalėjo sunokti rugpjūčio mėnesį.
Šis mokslininkas taip pat nurodo, jog nėra išlikusių Plinijaus jaunesniojo laiškų originalų, o istorikai vadovavosi daug vėlesniais perrašytais rankraščiais. Tačiau yra ir perrašytų dokumentų, kuriuose Plinijaus jaunesniojo paminėta, jog jo dėdė žuvo devintą dieną prieš lapkričio kalendorių.
Dauguma rankraščių tyrinėtojų sutaria, jog ugnikalnio išsiveržimo data, nurodyta Plinijaus jaunesniojo, yra arba rugpjūčio 24 d., arba spalio 30 d., arba lapkričio 23 d.
Vezuvijaus išsiveržimo charakteristika
Pagal atliktus tyrimus teigiama, jog Vezuvijaus išsiveržimas vyko dviem etapais.
Vezuvijaus ugnikalnio išsiveržimo tipas buvo pavadintas žuvusio Plinijaus vyresniojo vardu, t. y. Plinijaus išsiveržimu. Šio tipo ugnikalnio išsiveržimui būdingas intensyvus į 20-50 kilometrų aukštį lavos kamuolių svaidymas, kurie atvėsę virsta pelenais ar jų gabalais. Toks vyksmas gali vykti nepertraukiamai keletą valandų ar netgi dienų.
Vulkaniniai kamuoliai nusėdę ant žemės padengia ją keliais sluoksniais. Smulkūs pelenai, pagauti vėjo, išnešiojami aplink dideliu spinduliu. Kol ugnikalnis svaido kamuolius, pro jo vulkaninius kanalus išmetama keletą kubinių kilometrų magmos. Didelis slėgis ir kylančios, išsiveržiančios dujos pramuša likusius vulkano viduje sluoksnius ir išmeta į orą degančią lavą, t. y. sprogimas sudaro į viršų kylančią lavos koloną ir taip pat išmetami akmens rieduliai iš kraterio sienų. Lavos tėkmė veržiasi keliasdešimt metrų per sekundę. Vulkaninių pelenų, karštų dujų ir kitų uolienų greitai judantis srautas, vadinamas pirkolastiniu, jo viduje temperatūra gali siekti iki 1000 °C. Paprastai piroklastinis srautas sklinda žemyn ugnikalnio šlaitais.
Vezuvijaus piroklastinis srautas krito ant Pompėjos, Herkulaniumo, Oplončio, Stabijų ir šie miestai buvo palaidoti po pelenais.
Vezuvijaus išsiveržimas truko dvi dienas. Pompėjoje ir Herkulaniume dėl piroklastų, kurių temperatūra siekė 700 °C, žuvo apie 16 tūkstančių žmonių.
Plinijaus vyresniojo žūtis
thumb|200 px|left|Lombardo Veneto. Plinijus vyresnysis
Plinijus vyresnysis tuo laikotarpiu vadovavo Romos laivynui netoli Neapolio esančiame Misenos mieste, kuris buvo nutolęs 29 kilometrus nuo ugnikalnio.
Plinijus vyresnysis nusprendė ištirti neįprastą gamtos reiškinį priplaukęs arčiau su laivu. Kai laivas ruošėsi išvykti iš zonos, atvyko pasiuntinys, pasiųstas Plinijaus vyresniojo draugų, gyvenusių pakrantėje netoli vulkano papėdės, paaiškindamas, kad jie gali pabėgti tik jūra ir paprašė juos gelbėti. Plinijus vyresnysis nutarė plaukti gelbėti bičiulių.
Kai priplaukė arčiau, ėmė kristi piroklastiniai gabalai, tačiau kelionę tęsė link Stabijų miesto toliau. Stabijose apsistojo ir laukė palankaus vėjo ir, kad nurimtų jūra, o jis paėmęs žmones galėtų grįžti. Tačiau Stabijose Plinijus vyresnysis apsinuodijo vulkaniniais sieros junginiais ir mirė.
Plinijus jaunesnysis tuo metu taip pat buvo apsistojęs Misenos mieste.
Vezuvijaus išsiveržimo pasekmės
Ugnikalnis palaidojo Pompėjos, Herkulaniumo, Oplončio, taip pat Stabijų miestus, aplinkines gyvenvietes.
Lapių V tvenkinys
Lapių V tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Kauno rajone, 9 km į šiaurės rytus nuo Kauno miesto centro, Lapių miestelio pietvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Veiseistės upelį (Neries intakas) 1,5 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,26 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 46,5 m. Krantai aukštoki, ištisai apaugę medžiais. Priešsroviui iškart telkšo Lapių IV tvenkinys, pasroviui iškart – Lapių VI tvenkinys. Aplinkui stūkso Staviščių miškas. Į pietvakarius įsikūrusi Smiltynų I gyvenvietė.
Vezuvijaus išsiveržimas
Vezuvijaus išsiveržimo pasekmės
Pradėjus kasinėjimus, paaiškėjo, jog šiuose miestuose po pelenais išsilaikė gatvės, namai, žmonių, gyvūnų liekanos.
Nėra žinomas tikslus skaičius žuvusių žmonių, dalis jų paliko miestus iki katastrofos. Tačiau kūnų buvo rasta ir už miestų ribų.
Jure Zdovc
Jurijus (Jurė) Zdovcas (Jurij „Jure“ Zdovc, g. 1966 m. gruodžio 13 d.) – Slovėnijos krepšininkas, krepšinio treneris.
Krepšininko karjerą pradėjo gimtojo Slovenske Konicių miestelio „Comet“ klube. Vėliau rungtyniavo kitose Slovėnijos, Italijos, Prancūzijos, Graikijos, Turkijos, Kroatijos klubuose. 1992–1993 m. sezone su Limožo „CSP“ Jurė Zdovcas laimėjo „Eurolygą“ ir įtrauktas į finalinio ketvertuko komandą. 2001–2002 m. su Liublianos „Olimpija“ laimėjo Adrijos lygą, tapo to sezono finalo ketverto MVP.
thumb|left|180px|Jurė Zdovcas 1990 m. su pasaulio čempionato medaliu
Su Jugoslavijos rinktine Jurė Zdovcas dalyvavo 1988 m. Seulo olimpinėse žaidynėse, 1989, 1991 m. Europos čempionatuose, 1990 m. pasaulio čempionate. Šiuose turnyruose iškovojo 3 aukso ir 1 sidabro medalį. Vėliau su Slovėnijos rinktine dalyvavo 1993, 1995, 1997 ir 1999 m. Europos čempionatuose.
Dar nebaigęs krepšininko karjeros pradėjo dirbti trenerio asistentu („Comet“ klube), 2003 m. kaip vyriausiasi treneris debiutavo „Splito“ klube Kroatijoje. Jurė Zdovcas paskui treniravo Slovėnijos, Graikijos klubus, 2006–2007 m. dirbo Liublianos „Olimpijos“ sporto direktoriumi. Toliau tęsė trenerio karjerą Bosnijoje ir Hercegovinoje, paskui vėl „Olimpijoje“, Rusijoje, Turkijoje, Graikijoje, Prancūzijoje. 2008–2009 m. ir 2014–2016 m. ėjo Slovėnijos rinktinės vyriausiojo trenerio pareigas: dalyvavo 2009 (4 vieta) ir 2015 m. Europos čempionatuose, 2014 m. pasaulio čempionate.
2021 m. atleidus trenerį Martiną Šilerį, paskirtas Kauno „Žalgirio“ vyriausiuoju treneriu. 2022 m. balandžio 11 d. atleistas iš vyr. trenerio pareigų, jas perėmus Kaziui Maksvyčiui.
UJ Kraków (moterys)
AZS Uniwersytet Jagielloński arba UJ Kraków moterų futbolo komanda  – Lenkijos futbolo klubas iš Krokuvos.
Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, kuri varžosi stipriausiame šalies divizione.
Istorija
2010 m. suburta moterų komanda. 2011–2012 m. tapo Pirmos lygos nugalėtojomis Pietų grupėje.
2012–2013 m. sezono rungtyniavo stipriausioje Lenkijos lygoje Ekstraliga. Liko paskutinėje vietoje (dešimtos) ir po sezono iškrito į žemesnį divizioną.
Tris sezonus praleido Pirmoje lygoje. 2015–2016 m. sezone tapo Pirmos lygos nugalėtojomis Pietų grupėje.
Nuo 2016–2017 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
Sudėtis (2022 m.)
2022 m. vasario 8 d.
Terešiškių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jašiūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilniaus rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Parudaminio apylinkės.
Strėžiūnai
Strėžiūnai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Krivilių, 2 km į rytus nuo Panočių, šalia sienos su Baltarusija. Vakaruose teka kanalizuotas Nočios upelis. Kelias į Krivilius.
Istorija
Strėžiūnai minimi nuo XVIII a. pirmos pusės, pateko į Nočios parapiją. 1845 m. čia gyveno Adamoniai, Burniai, Kardišiai, Joniai, Kaziukai, Cironkos, Latviai, Matijoškos, Stangiai, Lingės, Laciai, Dagliai, Rutkevičiai, Verbickai, Lenartavičiai ar Nenartavičiai, Aukštuliai.
XIX a. pab. Strėžiūnų kaimas pateko į Lydos apskrities Kaniavos valsčių, Krivilių apylinkę. Buvo Eišiškių dvaro valda.
Gyventojai
1866 m. surašyti 132 katalikai ir 4 žydai. Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 178 žmonės, iš kurių 158 užsirašė lietuviais ir 20 lenkais.
Šilėnų geležinkelio stotis
Šilėnų geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Šiaulių rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Šilėnų, ties dabartine Stoties gatve. Stotis yra Vilniaus–Klaipėdos geležinkelio linijoje. Stoties pietiniame gale atsiskiria nebenaudojama atšaka į Jonaitiškius ir toliau į Tilžę, tačiau šiuo metu visas traukinių eismas ta kryptimi yra nukreipiamas per Radviliškio stočių kompleksą. Stoja keleiviniai priemiestiniai traukiniai Kaunas–Šiauliai, Panevėžys–Mažeikiai ir Radviliškis–Klaipėda.
Istorija
Stotis atidaryta 1879 m. prie Liepojos–Romnų geležinkelio. Po II pasaulinio karo Šilėnuose buvo įkurdinta geležinkelių statybos ir Mašinų remonto stotis nr. 94. Atgavus nepriklausomybę, ji tapo Šiaulių kelių remonto stotimi (KRS-1). XX a. pabaigoje suremontuotas stoties pastatas.
Jonas Juozapas Abelevičius
Jonas Juozapas Abelevičius (1821 m. kovo 29 d. Anykščiuose, Rusijos imperija  – 1882 m. liepos 15 d. Vilniuje, Rusijos imperija) – kunigas kanauninkas, mokslininkas teologas, teologijos pedagogas.
Gastilionių gūbrys
left|140px miniatiūra|250px|Miško kelias palei Gastilionių gūbrį
Jonas Juozapas Abelevičius
Biografija
Gimė 1821 m. kovo 29 d. Anykščiuose. Tėvai Vincentas Abelevičius ir Ona Rukšaitė – dvarininkai bajorai. 1833–1838 m. mokėsi Troškūnų pavieto mokykloje, kur baigė penkias klases, 1838–1842 m. – Vilniaus dvasinėje seminarijoje. Nuo 1842 m. tęsė studijas iš Vilniaus į Sankt Peterburgą perkeltoje dvasinėje akademijoje, 1846 m. baigė teologijos studijas teologijos magistro laipsniu. 1846 m. balandžio 6 d. J. Abelevičius buvo įšventintas kunigu.
Gastilionių gūbrys
Gastilionių gūbrys – kalvagūbris, valstybinės reikšmės geomorfologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kauno marių regioniniame parke, Kaišiadorių rajone, Rumšiškių seniūnijoje, Rumšiškių miške, Pravieniškių girininkijos (362–366 kv.) teritorijoje.
Jonas Juozapas Abelevičius
Biografija
1846–1847 m. J. Abelevičius dirbo Svisločiaus gimnazijos kapelionu. 1847–1853 m. jis buvo Vilniaus dvasinės seminarijos profesorius ir prokuratorius, čia jis dėstė dogmatinę teologiją. 1852 m. J. Abelevičius taip pat buvo paskirtas Vilniaus katedros kanauninku koadjutoriumi. 1850–1853 m., pirmaisiais Motiejaus Valančiaus vyskupavimo metais, J. Abelevičius prižiūrėjo Vilniuje leidžiamų lietuviškų raštų spausdinimą, buvo jų korektorius, prižiūrėjo spaudą ir taisė kalbą.
Gastilionių gūbrys
Kalvagūbris paskelbtas valstybės saugomu 2012 m.