cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gračanicos vienuolynas
Istorija
Po 1999 m. Kosovo karo Raškos ir Prizreno vyskupas Artemijus perkėlė savo sostą į Gračanicos vienuolyną. Nuo tada vienuolynas tapo tautiniu ir politiniu Kosovo serbų centru.
Baras (Juodkalnija)
Gyventojai
2003 m. Bare gyveno 13 719 gyventojų. Paskutiniais metais gyventojų skaičius kito:
Ekonomika
thumb|160px|right|Daugiau kaip 2 tūkst. metų senumo alyvmedis Olea europea
Baro ekonomikos simboliai yra Baro uostas, Belgrado-Baro geležinkelis ir Sozinos tunelis.
Baro jūrų uostas turi 3,1 km krantinių, 800 ha kranto teritoriją ir 200 ha akvatoriją. Per metus uostas gali perkrauti 5 mln. tonų krovinių. Esant tokiems uosto pajėgumams, Baryje įsikūrė daug prekybinių ir transporto kompanijų.
Zagora
Zagora gali reikšti:
Baras (Juodkalnija)
Ekonomika
1976 m. buvo atidaryta Belgrado-Baro geležinkelio linija, kuria Adrijos pakrantę lengvai pasiekia turistai, linija iš Baro uosto į žemyno gilumą pervežami atplukdyti kroviniai.
Zagora
Panašūs pavadinimai
Įvairios slavų kraštų vietos, reiškiančios „užkalnę“:
Baras (Juodkalnija)
Ekonomika
Maisto pramonės fabrikas „Primorka“ Bare veikia virš 50 m., spaudžia alyvuogių aliejų ir granatų sultis. Opštinos teritorijoje auga apie 95 tūkst. alyvmedžių ir apie 80 tūkst. apelsinmedžių, mandarininių ir kitokių citrinmedžių. 1937 m. įkurtas subtropinių kultūrų tyrimų centras yra seniausia Juodkalnijos mokslinė įstaiga, ji tyrinėja subtropines kultūras ir aplinkos apsaugą.
2022 m. LMFA Žiemos taurės turnyras
thumb|right|50px|Apdovanojimai po finalo rungtynių thumb|right|50px|Apdovanojimai po finalo rungtynių. „Gintros“ klubo legionierės '''2022 m. LMFA Žiemos taurės turnyras''' – tradicinis Lietuvos moterų futbolo asociacijos (LMFA) organizuotas pasiruošimo turnyras, skirtas 2022 m. sezono „Spark Energy“ moterų A lygos ekipoms. Prasidėjo 2022 m. sausio 29 d., o finalas įvyko kovo 11 d. Šiauliuose.
Dalyvės
Norą dalyvauti turnyre išreiškė šešios ekipos, būsimos Lietuvos moterų A lygos dalyvės.
Galutinė ekipų rikiuotė
thumb|rihgt|250px|Gintra 3-0 Saned (Žiemos taurės finalas) thumb|rihgt|250px|Gintra 3-0 Saned (Žiemos taurės finalas) thumb|rihgt|250px|Gintra 3-0 Saned (Žiemos taurės finalas)
Rezultatai
Finalo rungtynės įvyko 2022 m. kovo 11 d., Šiauliuose, Gytarių dirbtinės aikštės stadione.
=== Pusfinaliai ===
FC Gintra žaidėjos
''Atnaujinta: 2022 m. kovo 11 d.''
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Sadas (upė)
Sadas  – upė pietų Portugalijoje. Prasideda Kaldeirano aukštumose. Teka į šiaurę, žemupyje – į šiaurės vakarus per aukštumas. Įteka į Atlanto vandenyną ties Setubalu, sudaro plačią estuariją, nuo vandenyno atskirtą ilga nerija.
Manoma, kad upės pavadinimas atsirado dar ikiromėniškais laikais. Viduramžiais upė vadinta Sadaunu (Sádão).
Judenburgas
Judenburgas  – istorinis miestelis Štirijoje, Austrijoje. 2012 m. sausio 1 d., sujungus Judenburgo ir Knitelfeldo apskritys, tapo Murtalo apskrities sostine. Iki 2011 m. gruodžio 31 d. buvo Judenburgo apskrities administraciniu centru. 2015 m. sausio 1 d. prie Judenburgo buvo prijungtos Obervego ir Reiflingo savivaldybės. Populiacija – 10 194 žmonės (2016 m. sausio 1 d. duomenys).
Vietovėje žmonių gyventa nuo keltų Noriko karalystės laikų. Pirmą kartą paminėtas 1074 m., kaip Judinburch. Miestelio pavadinimas Judenburg reiškia „žydų miestelis“.
AS Jeunesse Unie de Kintélé
Istorija
Žinoma, kad 2021–2022 m. rungtyniavo Antroje lygoje ir Brazavilio zonoje užėmė ketvirtą vietą. Po sezono perkelti į aukščiausią lygą.
Pasiekimai
Aukščiausia lyga
Supertaurė
Nepinas
Nepinas – upė Australijoje, Naujajame Pietų Velse. Kartu su Hoksberiu juosia Sidnėjaus aglomeraciją iš pietvakarių, vakarų ir šiaurės. Upė pavadinta britų politiko ir kolonijinio administratoriaus Evano Nepino (Evan Nepean) garbei.
Prasideda Mitagongo kalnagūbryje netoli Robertsono, apie 100 km į pietus nuo Sidnėjaus ir 15 km į vakarus nuo Tasmano jūros. Teka į šiaurę, iki Nepino tvenkinio – negyvenamomis vietovėmis. Už tvenkinio teka Sidnėjaus aglomeracijos pietvakariniu ir vakariniu pakraščiu, netoli Jaramundžio, susiliejusi su Grosu, suformuoja Hoksberį. Upės baseine įrengti tvenkiniai aprūpina Sidnėjų geriamu vandeniu. Žemupys naudojamas poilsiui, vandens turizmui. Po stiprių liūčių patvinsta. Didžiausi potvyniai registruoti 1817, 1867, 1900 ir 1914 m.
Didžiausi intakai: Voragamba (kairysis), Berkas, Kordas, Kataraktas (dešinieji).
Mateo Kovačić
Mateo Kovačičius (g. 1990 m. rugpjūčio 8 d.) –kroatų futbolininkas, Kroatijos rinktinės saugas, šiuo metu atstovauja Chelsea FC.
Karjera
Gimė Lince, Austrijoje. Futbolo paslapčių mokėsi LASK ir jaunimo ekipose.
Klubinė karjera
Pirmasis profesionalus klubas buvo Dinamo Zagreb, kuriame žaidė nuo 2002 m. sezono. Žaidė Inter Milan, Real Madrid, Chelsea FC.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2013 m.
Olivija Baleišytė
Olivija Baleišytė (g. 1998 m. rugsėjo 3 d.) – Lietuvos treko ir plento dviratininkė, nacionalinė čempionė.
Pakalniai (Kurkliai)
Pakalniai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kurklių.
Olivija Baleišytė
Biografija
2015 m. Europos jaunimo treko čempionato individualaus persekiojimo varžybose pelnė bronzos medalį. 2016 m. tapo Europos jaunimo čempionato nugalėtoją. Tais pačiais metais sportininkė debiutavo Europos saugusiųjų čempionate. Eliminacijos varžybose užimta 5-a vieta, o individualiame persekiojime 17-a vieta. 2017 m. debiutavo 2017 m. pasaulio treko čempionate, kuriame užėmė 18-ą vietą omniumo rungtyje. 2017 m. - 2018 m. pasaulio taurės galutinėje rikiuotėje užimta 3-ioji vieta omniumo įskaitoje.
2020 m. pasaulio plento čempionate pirmą kartą atstovavo Lietuvos rinktinę plento varžybose. Masinėse plento varžybose užėmė 103-ią vietą. Nuo 2020 m. atstovauja Kazachstano Astana dviračių sporto klubą.
2021 m. vienuoliktąją 2020 m. olimpiados dieną (rugpjūčio 3 d.) pranešta jog Lietuvai suteiktas paskutinės minutės pakvietimas į moterų omniumo varžybas, kuris suteiktas Olivijai Baleišytei. Olimpiadoje sportininkė užėmė 17-ą vietą.
2021 m. Europos treko čempionate lietuvė omniumo varžybose užėmė 5-ą vietą.
Tamega
Pagrindiniai intakai: Odrešas, Ovelija. Žemupyje patvenkta. Prie Tamegos įsikūrę Šavešo ir Amarantės miestai (abu Portugalijoje).
Meždurečjė (Norkyčiai)
thumb|Norkyčiai iš oro Meždurečjė (,, iki 1907 m. Gut Norkitten, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos nadruvių (kitų tyrėjų nuomone – prūsų) gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, apie 16 km į vakarus nuo Įsruties, Auksinės ir Priegliaus upių santakoje, prie plento E28 ir geležinkelio A229 Įsrutis-Karaliaučius. Nuo 2008 m. birželio 30 d. Svobodos kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Nerviketōs prūsiškos kilmės. 1400 m. minimas Nerwiketen kaimas. Į šiaurę nuo Narkyčių ant stataus Auksinės upės kranto buvęs X a. – XIII a. kapinynas, prie Auksinės) žiočių, manoma, buvusi [[IX a. – XI a. prekybinė gyvenvietė. Jos radiniai buvo saugomi Įsruties muziejuje. 1,5 km į pietus nuo Narkyčių stovėjo nadruvių pilis, vokiečių šaltiniuose vadinama Nerwekete, 1405 m. – Nerwykiten, Nerwekitten, 1539 m. – Norkitten. Pilį 1274 m. sugriovė Nadruvą užkariaujantys kryžiuočiai. Manoma, kad šiek tiek į pietus nuo Narkyčių 1274 m. nužudytas Herkus Mantas. Mantegarbio kalno papėdėje 1993 m. buvo pastatytas kenotafas Didžiojo prūsų sukilimo vado Herkaus Manto žūties vietai pažymėti su užrašais prūsų, lietuvių, vokiečių ir rusų kalbomis. 1994 m. srities vicegubernatorės Kuznecovos nurodymu kenotafas išardytas.
XVI a. antrame ketvirtyje pastatyta evangelikų liuteronų bažnyčia, 1540 m. minimas jos kunigas. Bažnyčiai apgriuvus 1733 m. pastatyta nauja, 1746 m. praplėsta, o per 1756–1763 m. Septynerių metų karą ją nusiaubus Rusijos imperijos kariuomenės kareiviams, XVIII a. pabaigoje bažnyčia perstatyta ovalo formos, panaši į Desau miesto bažnyčią Vokietijoje. Bažnyčioje po TSRS okupacijos 1945 m. buvo grūdų sandėlis, XX a. pabaigoje apleista ji sugriuvo, išliko tik žmonių gyvenama klebonija.
Nuo 1721 m. Narkyčius ir apylinkes valdė Desau kunigaikščiai iš Anhalto. Generolas feldmaršalas Leopoldas Maksimilijonas fon Anhaltas-Desau buvo Prūsijos karaliaus Frydricho Vilhelmo I svarbiausias patarėjas ūkiniais ir tautiniais klausimais. Jis Narkyčiuose ir kituose valsčiuose nusipirko dvarų su apie 14 000 ha žemės, Narkyčiuose pastatydino didelį ūkinį kompleksą. Savo valdoje steigė stambius pavyzdinius ūkius, kuriuose pradėta apgyvendinti vokiečių kolonistus. 1758 m. Rusijos kariuomenei sunaikinus Desau pilį-rezidenciją Bubainyse į vakarus nuo Įsruties, kunigaikščių valdų centru tapo Narkyčiai. 1820 m. ant Vokiečių ordino pilies pamatų pastatyti puošnūs su daugybe salių rūmai, jie sugriauti po 1945 m.
1757 m. netoli Narkyčių įvyko Gros Jegersdorfo mūšis, Rusijos imperijos kariuomenės pergalei atminti tarybinė valdžia Narkyčiuose pastatė paminklą. 1837 m. per Narkyčius nutiestas plentas Karaliaučius – Eitkūnai, 1860 m. į pietus nuo Narkyčių – geležinkelis Berlynas – Karaliaučius – Kaunas.
1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–2008 m. Berežkovskojės apylinkės kaimas.
Žymūs žmonės
Narkyčiuose kunigavo 1681–1695 m. D. Kleino giesmių leidėjas Jonas Rikovijus, 1695–1720 m. F. K. Rabė, vėliau K. Donelaičio studijų draugas K. F. Jordanas.
Narkyčiuose gimė:
Vladimír Darida
Vladimiras Darida (g. 1990 m. rugpjūčio 8 d.) – čekų futbolininkas, Čekijos rinktinės saugas.
Stankaičių piliakalnis
Stankaičių piliakalnis, Pabūtkalnis, Pabudkalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A489, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1099) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Stankaičių kaimo, Saugų seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Vilkyčiai – Agluonėnai, prieš Alsėnus pasukus į dešinę rytų kryptimi link Stonaičių, pavažiavus 2,1 km miške, jau Klaipėdos rajone pasukus miško keliuku (yra rodyklė) į dešinę pietų kryptimi, pavažiavus 800 m laikantis labiau kairės – yra dešinėje, pietuose, tik nusileidus į slėnį, miške.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Veiviržo dešiniajame krante. Išliko 15 m ilgio rytų – vakarų kryptimi, 8 m pločio jo dalis - greičiausiai aikštelės vakariniame gale buvęs 11 m pločio, 2 m aukščio pylimas su aikštelės kraštu. Į rytus buvusi aikštelė beveik visiškai nuplauta. Šlaitai vidutinio statumo, 6-9 m aukščio. Piliakalnis apaugęs lapuočiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
Vladimír Darida
Karjera
Gimė Pilzene, Čekijoje. Futbolo paslapčių mokėsi FC Viktoria Plzeň jaunimo ekipose.
Klubinė karjera
2013 m. tapo SC Freiburg nariu, o nuo 2015 m. Hertha BSC žaidėjas.
2023 m. perėjo į Salonikų „Arį“ (Graikija).
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 2012 m.
Juodikis (Trakų r., Onuškio sen.)
Juodikis – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 2 km į šiaurės vakarus nuo Dusmenų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,48 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 138,1 m. Krantai aukštoki, tik šiaurvakarinis žemas ir pelkėtas. Ežerą supa miškas, tik pietrytinėje pakrantėje yra dirbami laukai, įsikūręs Varlių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Dusmenos upės baseinui.
Didžioji Bahama
Didžiosios Bahamos sala yra ketvirta pagal dydį Bahamose, iš maždaug 700 čia esančių salų.
Didžiosios Bahamos plotas 1373 km². Gyventojų − 75 000 (2007). Salos ilgis iš šiaurės į pietus 194 km, plotis − 27 km.
Nuo 1996 m. administraciniu lygiu sala padalinta į tris rajonus: Friporto, Rytų Didžiąją Bahamą ir Vakarų Didžiąją Bahamą.
Istorija
Nuo 1670 m. sala priklausė D. Britanijai. Tačiau piratai čia dar karaliavo apie pusę šimtmečio, kol buvo sutramdyti.
Iki XX a. vidurio Didžiojoje Bahamoje gyveno apie 500 gyventojų ir tai buvo viena silpniausiai išvystytų Bahamų salų.
1955 m. sala įgijo stabilų pajamų šaltinį, kai čia verslo ėmėsi finansininkas V. Grouvas (Wallace Groves). Matydami Kubos pasisekimą, kaip turistinio maršruto turtingiems amerikiečiams, verslininkai ėmė vystyti Didžiosios Bahamos salą.
Nuo 2004 m. Didžioji Bahama tapo antra tankiausiai Bahamose apgyvendinta sala.
Dyras
Dyras  – miestas šiaurės vakarų Pakistane, Chaiber Pachtunchvoje, 1358 m aukštyje, prie Dyro ir Pandžkoros upių santakos. Aukštutinio Dyro rajono centras. Keliai į Mardaną ir Čitralį (per Lovario perėją). Gyventojų dauguma – puštūnai (jusufzajai). Yra tvirtovė. Veikia ligoninė, kolegija. Prekiaujama žemės ūkio produkcija.
Istorija
XVII a. puštūnų malizajų klanas, vadovaujamas Mulos Elijo, įkūrė Dyro kaimą, kuris tapo Dyro kunigaikštystės sostine. 1948 m. ji prijungta prie Pakistano.
Pieninė
Pieninė - pieno priėmimo punktas arba perdirbimo įmonė.
Istorija
XIX a. pieno produktai buvo gaminami stambiuose dvaruose įrengtose pieninėse. Pirmoji kooperatinė pieninė 1882 m. susikūrė Hedingeno mieste, Danijoje. Ji ir davė pradžią kooperatiniai formai - sviestui ir kitiems pieno produktams gaminti. Jau XIX a. pabaigoje daugelyje šalių (Olandijoje, Šveicarijoje, Anglijoje, Švedijoje, Vokietijoje) pradėjo kurtis kooperatinės pieninės, kurias steigė smulkesni dvarininkai ir pasiturintys valstiečiai, įnešdami pirminį savo kapitalą pastatams ir įrengimams įsigyti.
Rusijoje XIX a. antrojoje pusėja pienines pradėjo steigti pramonininkai ir pasiturintys pirkliai, kurie turėjo pinigų pastatams ir inventoriui pirkti bei meistrams samdyti. Šios pieninės supirkdavo iš dvarininkų bei valstiečių pieną ir perdirbdavo jį į sviestą, sūrį bei kitus pieno produktus. Privačios pieninės iš miestų rinkų pradėjo išstumti dvaruose pagamintus pieno produktus.
"Vilniaus kalendoriuje", kuris rusų kalba buvo leidžiamas 1883–1891 m., yra straipsnių apie pienininkystę. Juose rašoma, kad Vilniaus gubernijos dvarininkai pradėjo laikyti geresnės veislės karves. Dvarai turėjo įrengtas atskiras patalpas pienui laikyti, nusistovėjusiai grietinei nuo pieno graibyti, sviestui mušti bei sūriams daryti. Dvaruose jau buvo paplitę separatoriai. Stambiuose dvaruose pieno produktus, ypač sūrius, gamindavo iš užsienio pakviesti meistrai (vokiečiai, olandai). Nedideliuose dvaruose pieno produktų gamybą paprastai organizuodavo paktininkai (verslininkai), kurie vasarą išsinuomodavo dvarų, o kartais ir stambesnių valstiečių karvių bandas.
XIX a. pabaigoje daugelis dvarų jau turėjo įsirengę tobulesnes pienines. Dažniausiai tos įmonės buvo rankinės. Garines steigė tik stambieji dvarininkai.
XIX a. aštuntajame dešimtmetyje Kuršėnuose ir Panevėžyje buvo įrengtos pirmosios pieninės. Devinto dešimtmečio pradžioje jau veikė garinės pieninės Jurbarke ir Druskininkuose, taip pat prie Klaipėdos. Kiek vėliau buvo įsteigta garinė pieninė prie Krekenavos (1887 m.). Panevėžio apskrityje 1896 m. veikė 7 garinės pieninės.
Мандра Llaethdy Mejeri Molkerei Dairy Laktouzino Meijeri Laiterie (bâtiment) Molkfabryk מחלבה 酪農 Zuivelfabriek Meieri Dairie Mleczarstwo Mejeri Mandıracılık
Rio Verdės komuna
Rio Verdės komuna  – komuna Čilės pietuose, Magelano ir Čilės Antarktidos regione, Magelano provincijoje. Administracinis centras – Vilja Ponsombi.
Žemyninė komunos dalis apima dalį Bransviko pusiasalio, o salinei daliai priklauso daugiausia Riesko sala bei daug mažesnių salelių. Tai rečiausiai gyvenama Čilės komuna (neskaitant teritorijų Čilės Antarktidoje).
Komuna įkurta 1927 m. Gyventojai daugiausia verčiasi avių auginimu. Yra 3 mažos gyvenvietės:
thumb|left|255px|Reginys žemyninėje komunos dalyje. Tolėliau – Riesko sala
Lenalidomidas
Lenalidomidas – vaistas, priskiriamas imunomoduliatorių grupei. Tai yra talidomido analogas. Lenalidomidu gydoma mielominė liga, kai kurie mielodisplastiniai sindromai. Vaistas vartojamas tablečių forma. Pagrindiniai nepageidaujami lenalidomido poveikiai yra padidėjusi trombozių rizika, neutropenija, trombocitopenija, keletas tyrimų nustatė ilgalaikio gydymo metu 2–3 kartus padidėjusią riziką susirgti vėžiu.
Lovarajaus perėja
thumb|240px|Kelias per Lovarajaus perėją Lovarajaus perėja arba Lovario perėja  – kalnų perėja šiaurės vakarų Pakistane, Chaiber Pachtunchvoje, 3118 m aukštyje, Hindukušo kalnuose (Hinduradžo kalnagūbryje). Ilgą laiką per Lovarajaus perėją ėjo vienintelis tiesus kelias į šiaurės vakarinį šalies pakraštį (ruožas Dyras–Čitralis). Kelias per perėją labai vingiuotas, siauras, eismas dažnai trikdomas akmenų griūčių, o žiemomis nepravažiuojamas dėl sniego. Avarijos ir griūtys kasmet pasiglemždavo aukų šiame sudėtingame ruože.
2017 m. buvo atidarytas 8,5 km ilgio Lovarajaus tunelis, dabar leidžiantis išvengti sudėtingo kelio per perėją.
Juodikis (Trakų r., Trakų sen.)
Juodikis – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 10 km į pietvakarius nuo Trakų. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,39 km, plotis – iki 0,37 km. Altitudė 145,5 m. Pietinis ir šiaurinis krantai aukšti, daugiausia apaugę medžiais. Pakrantėse auga miškeliai, tik šiaurinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Rytuose iš Margio ežero įteka Margio upelis ir šiaurės vakaruose tas pats upelis išteka link Katišiaus ežero (Strėvos baseinas). Šalia įsikūręs Malūnių kaimas.
The Magic Whip
The Magic Whip – aštuntasis studijinis britų roko grupės „Blur“ albumas, išleistas 2015 m. balandžio 27 d. Tai – pirmasis grupės albumas po atsikūrimo. Albumo įrašinėjimo darbai prasidėjo Honkonge, kai 2013 m. kovą buvo atšauktas festivalis Japonijoje, kuriame turėjo groti grupė. Tačiau grupė teigė, jog ten įrašytos dainos neaišku, ar kada bus išleistos. Vėliau, 2014 m. lapkritį grupė Londone pradėjo galutinius įrašinėjimo darbus ir užbaigė albumą. Įrašas susilaukė labai didelio kritikų palaikymo ir debiutavo pirmojoje Jungtinės Karalystės albumų reitingo vietoje.
Wiklöf Holding Arena
Wiklöf Holding Arena, o trumpai WHA stadionas, dar žinomas kaip Sporto parko stadionas  – įvairių paskirčių stadionas Marianhaminoje, Suomijoje. Naudojamas futbolo varžyboms. Jame namų rungtynes žaidžia IFK Mariehamn. Jo talpa yra 1 635 žiūrovai.
Istorija
„Idrottsparken“ Mariehamne buvo atidarytas visuomenei 1932 m.
1979 m. ant bėgimo takelių buvo išlietas asfaltas. Kita didelė renovacija įvyko 2005 m., kai buvo įrengti žibintai ir pertvarkytos tribūnos.
Alandų salų verslininkas Anders Wiklöf sumokėjo už didžiąją dalį šių pertvarkymų ir stadionas buvo pavadintas jo valdomos „Wiklöf Holding“ grupės vardu.
2018 m. vasario mėn. Mariehamno miesto taryba nusprendė iki 2020 m. „Wiklöf Holding“ areną paversti paprastu futbolo stadionu. Dėl reformos bėgimo takai aplink lauką bus pašalinti. Be to, laukas bus pakeistas iš natūralios žolės į šildomą futbolo žolę.
Pakalniai (Panevėžys)
Pakalniai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Velžio.
White & Case
250px|right|thumb|White & Case LLP White & Case LLP – amerikiečių kilmės verslo teisės advokatų kontora. Biurai veikia 25 valstybėse. Vienija per 2 000 advokatų (2009 m.). Vadovas Hugh Verrier. Įsteigta 1901 m. Niujorke.
Istorija
1901 m. gegužės 1 d. teisininkai Justin DuPratt White (1869–1939) ir George B. Case, būdami atitinkamai 31 ir 28 metų amžiaus, kontorą „White & Case“. Investavo po 250 USD. Case buvo baigęs Kolumbijos teisės mokyklą. White – tik mokęsis advokatų kontoroje.
Call of Duty: WWII
Call of Duty: WWII − pirmojo asmens šaudyklė ir keturioliktoji „Call of Duty“ serijos dalis. Žaidimą sukūrė „Sledgehammer Games“, o 2017 m. lapkričio 3 d. išleido „Activision“.
Žaidime veiksmas vyksta Antrojo pasaulinio karo Europos teatre, jo centre − 1-osios pėstininkų divizijos būrys po mūšių vakarų fronte, o jo veiksmas daugiausia susijęs su istoriniais Normandijos operacijos įvykiais.
Kompanija „Sledgehammer Games“, sukūrusi ankstesnį žaidimą „Call of Duty: Advanced Warfare“ (2014 m.), kuriame buvo naudojamos futuristinės karo technologijos, buvo suinteresuota sugrąžinti seriją į Antrąjį pasaulinį karą. Studijos vadovas Michael Condrey teigė, kad nebuvo tikras, ar Antrojo pasaulinio karo žaidimas bus tinkamas po tokio futuristinio žaidimo kaip „Advanced Warfare“, tačiau galiausiai kūrėjai nusprendė kurti žaidimą šiuo laikotarpiu. Jie taip pat nusprendė į kampanijos režimą įtraukti žiaurumus ir nacių koncentracijos stovyklas, kad perteiktų autentišką karo istoriją.
Rail Club du Kadiogo
Kadiogo „Rail Club du Kadiogo“ arba tiesiog „Rail Club“ – Burkina Faso futbolo klubas iš Uagadugu, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Namų rungtynes žaidžia Kadiogo stadione, talpinančiame 8 tūkst. žiūrovų.
Istorija
2022–2023 m. sezone rungtyniavo Premjer divizione ir užėmė septintą vietą.
Erfudas
Erfudas  – miestas rytų Maroke, Mekneso–Tafilaleto regione, į pietryčius nuo Rašidijos, Tafilaleto oazėje, Zizo upės slėnyje. Keliai į Rašidiją, Zagorą. Prekybinis (datulių auginimas) ir turistinis centras. Gan netoli Erfudo prasideda Šebi ergas ir yra turistinė Merzugos gyvenvietė.
Erfudas garsėja kaip žymi filmavimo teritorija. Čia filmuoti tokie filmai kaip „Mumija“, „Žygiuok arba mirk“, „Persijos princas: laiko smiltys“. Marsą primenančios Erfudo apylinkės naudotos marsaeigių bandymams.
Istorija
Erfudas buvo paskutinis prancūzų užimtas Maroko miestas. Buvo pastatytas karinis garnizonas, tačiau vietinių gyventojų pasipriešinimas truko iki pat 1932 m.
Vilniaus teatras Lėlė
thumb|250px|right|Įėjimas į teatrą 2012 m. Vilniaus teatras „Lėlė“ – lėlių teatras, įkurtas 1958 m. Vilniuje. Iš pradžių vadinosi Vilniaus lėlių teatru.
Istorija
Teatro įkūrėjas – lėlininkas, aktorius ir režisierius Balys Lukošius. Taip pat teatre dirbo ir vėliau jam vadovavo Vitalijus Mazūras, jo mokiniai režisieriai Rimantas Driežis ir Algirdas Mikutis. Kiti reikšmingi teatro kūrėjai – Aušra Bagočiūnaitė-Paukštienė (2006 m. pelniusi „Auksinį scenos kryžių“ už geriausią darbą lėlių teatro srityje), N. Indriūnaitė, Julija Skuratova (2008 m. „Auksinis scenos kryžius“), Aurelija Ragauskaitė, Laima Lankauskaitė. 1977 m. teatras persikėlė į restauruotus Oginskių rūmus Senamiestyje ir pakeitė pavadinimą į Vilniaus teatras „Lėlė“. Nuo 1966 m. teatras dalyvauja tarptautinės lėlininkų organizacijos UNIMA, tarptautinės organizacijos ASSITEJ veikloje.
Vieta
Teatras veikia Vilniaus senamiestyje, Arklių gatvėje.
Teatrui priklauso dvi salės Oginskių rūmuose: Didžioji (220 vietų) ir Mažoji (50 vietų); pastaroji įkurta 1992 m.
Heinrichas Augustas Gerlachas
Heinrichas Augustas Gerlachas (1840 m. rugpjūčio 8 d. Klaipėdoje, Vokietijos imperija – 1912 m. rugsėjo 19 d. ten pat) – vokiečių medienos pirklys ir pramonininkas Klaipėdoje.
Biografija
Gimė ir augo žinomoje medienos pirklio Johano Gotlybo Gerlacho šeimoje. Iš dešimties brolių ir seserų keturi mirė anksti, tame tarpe ir vos trisdešimtmetį sulaukęs Eduardas Gotlybas. Pastarasis po tėvo turėjo perimti šeimos įmonės valdymą ir todėl prie firmos vairo stojo kitas brolis – Heinrichas Augustas, o nuo 1870 m. prie jo prisijungė ir Vilhelmas Hermanas.
Brolių valdomai įmonei J.G.Gerlach sekėsi gerai, ji supirkdavo Nemunu atplukdytus rąstus iš Lietuvos ir, juos supjovusi, per Baltijos jūrą laivais išgabendavo. 1885 m. mirusio brolio Eduardo sūnus Eduardas Frydrichas įsijungė į įmonės valdymą. Smeltėje įmonė valdė didžiulius plotus: 734 arai uosto sausumoje ir 530 arai akvatorijos teritorijos; vien pakrantės ilgis siekė 621 m. Iš pradžių J.G.Gerlacho firma gretimose Kauno ir Kuršo gubernijose supirkdavo apvalius rąstus ir pati, supjovusi į lentas ir tašus, išplukdydavo į šiaurinius Vokietijos uostus. Veikė nuosava garinė lentpjūvė ir ją, o taip pat ir gretimus sandelius apšviesdavo elektra, kurią pasigamindavo pati įmonė. Vėliau iš minėtų Rusijos imperijos pasienio regionų buvo įvežami jau supjauti gaminiai. Jei pabėgiai keliaudavo į Didžiąją Britaniją, tai tašus noriai pirkdavo ir britai, ir portugalai. Laivų statyboje naudojama supjauta mediena buvo žinoma „Baltik timber“ vardu.
1885 m. Heinrichui Augustui Gerlachui buvo suteiktas komercijos patarėjo, o 1897 m. – slaptojo komercijos patarėjo titulai, jis buvo atžymėtas ordinais. Nuo 1867 m. priklausė vietos pirklių organizacijai, jam buvo suteiktas Klaipėdos miesto garbės piliečio vardas. Už nuopelnus krašto verslui 1909 m. H.A.Gerlacho portretas visu ūgiu buvo pakabintas Klaipėdos biržoje. Henrichas Augustas Gerlachas 1867 m. buvo vedęs Karoliną Vilhelminą Luizę Hirš (1848– 1920), porai gimė penki vaikai.
Po brolių Henricho Augusto ir Vilhelmo Hermano Gerlachų ir jų sūnėno Eduardo Frydricho Gerlacho mirčių firmos vadovu tapo giminaitis Jonas Eduardas Gerlachas. Įmonė sėkmingai veikė iki Antrojo pasaulinio karo, kai 1942 m. nacistinės Vokietijos karinis jūrų laivynas nusavino jos teritoriją Smeltėje ir įkūrė tenai povandeninių laivų jūreivių mokyklą.
Palikimas
Dabartinės Klaipėdos H.Manto g. Nr. 11 teritorijoje stovėjo vienas puošniausių XIX a. pabaigos miesto statinių, priklausęs Heinrichui Augustui Gerlachui. Šis gyvenamasis pastatas kartu su garsiuoju Dramblio namu buvo sugriauti Antrojo pasaulinio karo metu.
Juodežeris (Trakų r.)
Juodežeris - ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 6 km į pietryčius nuo Onuškio. Ežero ilgis iš vakarų į rytus - 0,24 km, plotis - iki 0,07 km. Altitudė 141 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais - ežerą supa Bytautonių miškas. Šiaurės vakaruose išteka upelis link už 40 m telkšančio Gruožio ežero (Spenglos upės baseinas).
Baro akvedukas
thumb|200px|Baro akvedukas Baro akvedukas – akmeninis akvedukas šiaurinėje Baro Senojo miesto pusėje (4 km į šiaurę nuo miesto centro). Tai vienintelis Juodkalnijoje likęs akvedukas ir vienas iš trijų didžiausių išlikusių akvedukų (kiti du - Diokletiano akvedukas ties Splitu ir Skopjės akvedukas Makedonijoje) buvusioje Jugoslavijoje.
Istorija
Akvedukas buvo pastatytas Osmanų imperijos valdymo laikais XVI-XVII a. Jis tiekė vandenį iš už 3 km esančio Rumijos kalno šaltinio į Baro Senąjį miestą.
1979 m. balandžio 15 d. Juodkalnijos žemės drebėjimas sugriovė akveduką. Vėliau jį atstatė, todėl jis gali būti naudojamas ir šiandien.
Konstrukcija
Akvedukas pastatytas iš laužtų ir grubiai apskaldytų akmens luitų. Jis turi 17 didelių skirtingo dydžio arkų, jį laiko 17 masyvių stulpų. Vanduo teka akveduko viršuje esančiu vamzdynu, kurį sudaro sujungti 12 cm skersmens ir 30 cm ilgio akmeniškosios keramikos vamzdžiai.
Respublikos revoliucinė karo taryba
Respublikos revoliucinė karo taryba, RRKT, vėliau – TSRS revoliucinė karo taryba  – aukščiausias Darbininkų ir valstiečių Raudonosios Armijos karinio ir politinio kolegijinio valdymo organas 1918–1934 m. Įsteigtas Visos Rusijos Centrinio vykdomojo komiteto (ВЦИК) 1918 m. rugsėjo 2 d. nutarimu apie Tarybų respublikos pavertimą karine stovykla.
RRKT sudėtis
thumb|right|300px|TSRS RKT nariai. Pirma eilė (iš kairės į dešinę): [[Jona Jakiras|J. Jakiras, A. Jegorovas, S. Kamenevas, K. Vorošilovas, S. Budionas, M. Levandovskis. Antra eilė (stovi): K. Avksentjevskis, B. Šapošnikovas, I. Belovas, J. Uborevičius. 1927 m. gruodis.]] Respublikos revoliucinė karo taryba (RRKT) nuo 1923 m. rugpjūčio 28 d. vadinosi TSRS revoliucinė karo taryba.
RRKT narius parinkdavo RKP(b) CK, o tvirtindavo RTFSR Liaudies komisarų taryba.
Tarybos narių skaičius nebuvo pastovus. Tarybą sudarydavo: Per visą RRKT istoriją jos nariais buvo 52 žmonės.
Raudonajai Armijai RRKT vadovavo per pavaldžius štabus bei valdybas:
Fechtavimasis 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Fechtavimasis 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko šeštą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Į žaidynių olimpinę programą sugrąžinta vyrų komandinės rapyros rungtis. Italijos rinktinė pelnė daugiausiai aukso medalių.
Dalyvavusios šalys
149 fechtuotajai iš 13 šalių dalyvavo olimpinėse žaidynėse:
Olimpinėse žaidynėse pirmą kartą dalyvavo fechtuotojai iš Čekoslovakijos ir Egipto.
Balboa
Balboa gali reikšti:
Venecijos Albanija
Venecijos Albanija - buvusios Venecijos respublikos valdos Juodkalnijos Adrijos jūros pakrantėje. Kaip ir šiauriau buvusi Dalmatija ir Jonijos salos priešais Graikijos pakrantę, Venecijos Albanija buvo atskiras administracinis vienetas, kurį valdė Kotore rezidavęs proveditorius. Teritorija aplink Kotoro įlanką Venecijos valdžioje išbuvo nuo 1420 m. iki 1797 m., nors jos sienos laikui bėgant keitėsi. Venecijos Albanija, su savo gerais įtvirtintomis pakrantės gyvenvietėmis buvo svarbus kovos su Osmanų ekspansija palei Adrijos jūros pakrantę forpostas. Pradžioje apėmė dabartinės šiaurinės Albanijos ir Juodkalnijos pakrantes, bet 1571 m. Albanijos ir pietų Juodkalnijos pakrantes užėmė Osmanų imperija. .
Respublikos revoliucinė karo taryba
RRKT sudėtis
1934 m. birželio 20 d. Centrinio vykdomojo komiteto ir TSRS Liaudies komisarų tarybos nutarimu RRKT buvo panaikinta.
Venecijos Albanija
Pavadinimas ir geografija
Žodis Veneta itališkame pavadinime Albania Veneta atsirado tam, kad atskirtų nuo osmanams priklausiusios Albanijos, kuri itališkai buvo vadinama Albania Ottomana ir driekėsi nuo Kosovo iki pietų Albanijos. .
Respublikos revoliucinė karo taryba
RRKT ir TSRS RKT nariai
thumb|right|100px|Levas Trockis – pirmasis RRKT pirmininkas (1919 m.)
Venecijos Albanija
Pavadinimas ir geografija
Venecijos valdos driekėsi nuo pietinės Dubrovniko (Ragūzos) respublikos ribos iki Duresio Albanijos pakrantėje. Venecijai priklausiusi teritorija niekada nesidriekė gilyn į žemyną daugiau nei 20 km nuo Adrijos jūros. 1571 m. Venecija prarado šiaurinę Albaniją ir pietinę Juodkalniją, jas užėmė Osmanų imperija, o Venecijos Albanijos pietinė riba pasislinko iki Kufino kaimo ties Budva.
Venecijos Albanijos centras buvo Kotoro įlankos apylinkės ir apėmė Kotorą, Risaną, Perastą, Tivatą, Herceg Novį, Budvą ir Sutomorę.
Provincijos įkūrimas ir plėtra
Venecija nuo X a. dažnai imdavo valdyti mažus pietinės Dalmatijos kaimus. XIV-XV a. sandūroje Venecijos respublika ėmė plėsti savo teritoriją Balkanų pusiasalio Adrijos jūros pakrantėje. Venecijiečiams pavyko į savo valdžią paimti visus svarbesnius Dalmatijos miestus prie Kotoro įlankos ir toliau į pietus iki Duresio, išskyrus Ragūzą. Svarbiausiu Venecijos Senato tikslu buvo sukurti nepertraukiamą atsparos punktų ir uostų grandinę, kuri leistų užtikrinti jūros kelio į Levantą apsaugą. Šalia nuo seno besitęsiančio varžymosi su Vengrijos karalyste, nuo kurios Dalmatijos miestai buvo daugiau ar mažiau priklausomi, svarbią įtaką Venecijos plėtrai turėjo prielaida, kad mažosios Albanijos, Juodkalnijos ir Hercegovinos kunigaikštystės ilgai negalės atsilaikyti prieš Osmanų spaudimą. Dėl to Venecijoje buvo nuspręsta užimti pakrantės miestus, kol į juos kojos neįkėlė Osmanai.
Venecijiečiai sparčiai asimiliavo dalmatų kalbą į venetų kalbą. Teritorijos apie Kotorą nuo 1420 iki 1797 m. buvo Venecijos Albanija, Venecijos respublikos provincija. .
XV a. osmanams ėmus užkariauti Balkanus Dalmatijoje ėmė gausėti krikščionių slavų. XVII a. pabaigoje romaniškai kalbantys gyventojai istorinėje Venecijos Albanijoje jau buvo mažuma.
Provincijos panaikinimas
1797 m. Prancūzijos imperija užkariavo ir likvidavo Venecijos respubliką. Venecijos Albanija tapo Italijos karalystės dalimi. 1809 m. šios žemės buvo prijungtos prie Prancūzijos Ilyrijos provincijų, o 1814 m. - prie Austrijos imperijos.
Gyventojai
Pietinėje Venecjos Albanijos dalyje aplink Ulcinį ir Diuresį gyveno albanai. Aplink Kotorą gyveno slavai ir italai, šios žemės buvo daugiausia katalikiškomis.
Malanžės provincija
Malanžės provincija  – provincija šiaurės-vidurio Angoloje. Ribojasi su Šiaurės Lundos, Pietų Lundos, Bijė, Pietų Kvanzos, Šiaurės Kvanzos ir Uižės provincijomis bei Kongo Demokratine Respublika. Administracinis centras – Malanžė.
Istorija ir gyventojai
Provincijos šiaurinė teritorija nuo senų laikų buvo apgyvendinta mbundu etninės grupės, kuri čia XVI a. sukūrė savo valstybę Matambą, kuri iki XIX a. aktyviai priešinosi portugalų kolonizacijai. XIX a. pradžioje Matamba buvo prijungta prie Portugalijos Vakarų Afrikos. Pietinėje provincijos dalyje nuo XVII egzistavo imbangalų Kasandžės karalystė, ji į koloniją inkorporuota tik 1910 m.
Šiuo metu daugumą gyventojų provincijoje sudaro mbundų atstovai.
Geografija
Provincija išsidėsčiusi plynaukštėje ir sutampa su Kvango upės baseinu. Žymiausi gamtos objektai yra Kalandulos krioklys, Pungo Andongo juodieji akmenys. Įsteigtas Milando gamtos draustinis.
Savivaldybės
Provincija padalinta į 14 savivaldybių:
Zagora (Marokas)
Zagora  – miestas pietryčių Maroke, Suso–Masos–Dra regione, Zagoros kalno papėdėje, Dra upės oazėje. Keliai į Uarzazatą, Erfudą, Gelmimą, Mhamidą. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (datulės, kupranugariai, avys), veikia turgus. Išlikusi senovinė tvirtovė (kasba).
Istorija
Zagora žinoma nuo 1591 m., kai tapo Saadų dinastijos startiniu punktu žygiams į Timbuktu.
Paežerinė
Paežerine vadinami kaimai:
Deportivo Cali
„Asociación Deportivo Cali“ – futbolo klubas iš Kolumbijos miesto Kalio. Įkurtas 1912 m. ir yra vienas tituluočiausių šalies klubų.
Puento Altas
Puento Altas  – miestas Čilės viduryje, 18 km nuo Santjago, antrasis pagal dydį šalies miestas. Kordiljeros provincijos sostinė. 574 tūkst. gyventojų (2012).
Julius Jucikas
Julius Jucikas (g. 1989 m. spalio 20 d. Šilutėje) – Lietuvos krepšininkas.
Krepšininkas karjerą pradėjo 2009 m. „Šilutės“ krepšinio klube. 2015 m. liepos 6 d. pasirašė sutartį su „Vilniaus Rytu“. Po dviejų nenusisekusių sezonų, kuriuos Jucikas daugiausiai leisdavo ant atsarginių suolelio, abipusiu susitarimu sutartis buvo nutraukta.
2017 m. liepos 15 d. Jucikas pasirašė sutartį su Latvijos klubu „Ventspilio Ventspils“. Tą patį sezoną (2017–2018 m.) „Ventspils“ tapo Latvijos krepšinio lygos čempionais, o Jucikas buvo vienu naudingiausių komandos žaidėjų.
2018–2019 m. sezone krepšininkas žaidė Aomorio „Watts“ klube, o nuo 2019 m. žaidė „Juventus“ klube.
2023 m. sausio pradžioje sugrįžo iš Islandjos ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Pasvalio „Pieno žvaigždių“ klubu.
Andrijus Jarmolenka
Andrijus Jarmolenka (g. 1989 m. spalio 23 d.) – ukrainiečių futbolininkas, Ukrainos rinktinės saugas (vingeris) bei puolėjas.
Karjera
Gimė Leningrade, Rusijoje. Nuo 2002 m. futbolo paslapčių mokėsi Černihivo jaunimo sporto mokykloje.
Jonas Narmontas
Jonas Narmontas (g. 1960 m. rugsėjo 14 d. Sriauptai, Skuodo rajonas) – Lietuvos irkluotojas.
Andrijus Jarmolenka
Profesionalo krajera
Pirmasis profesionalus klubas FK Desna, kuriame žaidė nuo 2006 m. Vėliau perėjo į Dynamo Kyiv, kuriame žaidė daugiau nei dešimtmetį.
2017–2018 m. atstovavo Borussia Dortmund. Buvo pasirašyta ketverių metų sutartis.
Jonas Narmontas
Biografija
Vadovybės apsaugos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Operatyvaus valdymo skyriaus viršininkas. Laisvalaikiu – krepšinio veteranų komandos Vilniaus „Perlas“ žaidėjas.
Andrijus Jarmolenka
Profesionalo krajera
2022–2023 m. atstovavo Al Ain FC (JAE). Pasirašyta vienerių metų sutartis.
Rinktinė
Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 2009 m. Sužaidė daugiau nei šimtą rungtynių atstovaudamas Ukrainai.
Panamos kanalo zona
Panamos kanalo zona buvo neorganizuota JAV valda, nuo 1999 m. pilnai inkorporuota atgal į Panamos valstybės teritoriją. Ši zona apėmė patį Panamos kanalą ir 8,1 km teritoriją kiekvienoje jo pusėje. Tiesa, į šią zoną nepateko greta kanalo esantys Kolono ir Panamos miestai.
Panamos kanalo zona sudaryta 1903 m., pagal Hay–Bunau-Varilla sutartį. Sudarius Gatuno tvenkinį ši zona buvo išplėsta. JAV šioje teritorijoje galėjo laisvai kurti karines bazes, infrastruktūrą. Teritorija buvo administruojama iš Balboa uostamiesčio. 1977 m. buvo pasirašyta Torichoso–Karterio sutartis, kuri numatė, kad nuo 1979 m. Panamos kanalo zona bus valdoma abiejų šalių bendrai, o 1999 m. atiteks Panamai. Dabar ši teritorija priklauso Panamai, įeina į Panamos ir Kolono provincijas.
Panamos kanalo zona nebuvo kaip nors atskirta nuo Panamos, vyko laisvas žmonių ir prekių judėjimas. Teritorijai vadovavo gubernatorius, veikė atskira policija, teismai, ligoninė. Čia buvo įkurta daug oro, vandens ir sausumos karinių bazių. Zonoje gyveno kanalo statybininkų palikuonys, asmenys, prižiūrintys kanalo infrastruktūrą, karinis personalas, todėl čia buvo būdingas amerikietiškas miestų planavimas, steigėsi JAV populiarios bažnyčios, skautų klubai. Buvo plačiai paplitęs rasizmas.
Dėl savo neapibrėžto statuso kildavo daug klausimų dėl zonoje gimusiųjų pilietybės. 1937 m. buvo garantuota JAV pilietybė visiems zonoje gimusiems asmenims, kurių bent vienas iš tėvų yra amerikietis. Panamos zonoje gimė buvęs kandidatas į JAV prezidentus Džonas Makeinas.
Moravijos Serbija
Moravijos Serbija − trumpai egzistavusi viduramžių valstybė Balkanuose, viena iš Serbijos imperijos įpėdinių, buvusi šiuolaikinės rytų Serbijos ir Kosovo teritorijoje.
Istorija
Valstybės įkūrėjas buvo Lazaras Hrebeljanovičius (1329 – 1389), kilęs iš Novo Brdo miesto. Jis tarnavo Serbijos imperatoriaus rūmuose, tačiau prasidėjus vidinei suirutei, apie 1363 m. paliko sostinę ir persikėlė gyventi į provinciją. Tuo metu didžiumą imperijos dalinosi įtakingi hegemonai: Vukašinas Mrnjavčevičius, Jovanas Uglješa (pietuose), Nikola Altomanovičius (vakaruose), Brankas Rastislaličius (šiaurėje). Kadangi Lazaro tėvoniją tuo metu valdė Vukašinas, Lazaras įsitvirtino menkai serbizuotame ir kontroliuojamame Pomoravljės regione, nors nėra aišku, kuris miestas tapo jo pagrindine tvirtove. 1371 m. Lazaras buvo pirmą kartą tituluotas kunigaikščiu.
Jolanta Prūsienė
Jolanta Prūsienė (g. Danilevičiūtė 1965 m. lapkričio 30 d. Kaune) – Lietuvos stalo tenisininkė, olimpietė.
Biografija
Daugkartinė absoliučioji Lietuvos čempionė (1979 m., 1981 m., 1988 m.). 9-is kartus Lietuvos vienetų (1979-82, 1984, 1986, 1988, 1997, 2003), 14 kartų moterų dvejetų (1979-82, 1988, 1991, 1993-95, 1998, 1999, 2001-03), 7 kartus mišriųjų dvejetų (1979, 1981, 1986, 1988, 1994, 1997, 2006) čempionė. SSRS čempionatų mišriojo dvejeto aukso (1988, 1989), bronzos (1981, 1987), vienetų sidabro (1980, 1982), moterų dvejeto sidabro (1989), bronzos (1981, 1982, 1988) medalių laimėtoja. SSRS tautų spartakiados vienetų čempionė (1983), komandinių varžybų 3 vietos laimėtoja (1986, su Lietuvos moterų komanda). Šiaurės šalių čempionė (1995 m.). Europos jaunučių vienetų (1970, 1980), komandinių varžybų (1979-80, su SSRS rinktine) čempionė. Europos jaunių vieneto (1982), merginų dvejeto (1981-82), 4 kartus komandinių varžybų (1980-83, su SSRS rinktine) čempionė, merginų dvejetų (1980), mišriųjų dvejetų (1980) bronzos medalių laimėtoja. Europos čempionato moterų dvejeto bronzos medalių laimėtoja (1994, 1996, 2002, su Rūta Garkauskaite). Pasaulio čempionatų (1981–2006) dalyvė. 2005 m. dirbo trenere Portugalijoje
2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Prūsienė kartu su Rūta Garkauskaite dvejetų varžybose rezultatais 2-0 nugalėjo Japonijos ir Australijos duetus. Top 16 atkrentamosiose varžybose Lietuvos duetas nusileido Kinijos duetui, kuris galiausiai laimėjo sidabrą, rezultatu 0-3 ir iš tolimesnės kovos pasitraukė.
Moravijos Serbija
Istorija
Pavojuje atsidūrusią karalystę iš šiaurės užpuolė Vengrija, todėl 1390 m. regentė buvo priversta priimti Osmanų vasalitetą. Serbų kariuomenės buvo siunčiamos padėti turkams 1394, 1395, 1396 ir 1402 m. Pastarajame, Angoros mūšyje, Osmanai patyrė triuškinantį pralaimėjimą prieš mongolus, kuo pasinaudojęs kunigaikštis Steponas titulavosi despotu ir pavertė savo kunigaikštystę Serbijos despotija.
Kėflachas
Kėflachas  – miestelis Foitsbergo apskrityje, Štirijoje, Austrijoje. Įsikūręs Stubalpo kalno papėdėje. Pagrindinė pramonės šaka – anglies kasyba, plėtojamas turizmas, auginami arkliai, gaminamas stiklas. Populiacija – 10 084 (2016 m. sausio 1 d. duomenys).
Kauno šv. Elžbietos seserų kongregacijos vienuolynas
thumb|Šv. Elžbietos seserų vienuolynas
'''Kauno šv. Elžbietos seserų kongregacijos vienuolynas''' – moterų vienuolynas Kauno miesto pietinėje dalyje, Birutėje I, J. Pabrėžos g. 1, į pietus nuo Kauno botanikos sodo. Antrajame aukšte įrengta šv. Onos koplyčia. Tai vienas iš dviejų Lietuvos elžbietiečių vienuolynų.
Istorija
1940 m. birželį vienuolynas sovietų nacionalizuotas, 1941 m. liepą grąžintas vienuolėms, bet po II pasaulinio karo vėl nacionalizuotas. Čia įkurta pradinė mokykla, kurioje 1963 m. įvyko gaisras ir pastatas stovėjo tuščias. 1970 m. čia atliktas remontas, jame įsikūrė kultūros namai ir biblioteka, veikę iki 1990 m. rugpjūčio, kai pastatas sugrąžintas elžbietietėms. 1995 m. vienuolynas rekonstruotas (architektai Horst Rathe ir Violeta Beigienė).
Baltkajų piliakalnis
Baltkajų piliakalnis, Kalkūnų piliakalnis – piliakalnis Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybės teritorijoje, Kalkūnų valsčiuje.
Pakalniai (Vilkaviškis)
Pakalniai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 14 km nuo Vištyčio.
Baltkajų piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas 12 m aukščio natūralioje kalvoje, pailgoje rytų – vakarų kryptimi, 100 m į pietus nuo kelio Kalkūnai-Birkeneliai posūkio į vakarus. Dabar apaugęs mišku. Iš pietų ir rytų piliakalnį saugojo Laukesos upė ir jos slėnio pelkės, iš vakarų - Šventės ežerynas ir pelkės.
Tyrimai
Piliakalnį 1882 m. surado ir užregistravo Augustas Bilenšteinas, 1926 m. per Žiemgalos ir Aukšžemės ekspediją piliakalnį išmatavo ir aprašė Ernestas Brastinis. 1968 m. piliakalnį ir jo papėdę tyrė Janis Grauduonis. Iškasus kelis šurfus rastas iki 0,6 – 0,7 m kultūrinis sluoksnis. Rasta lipdytinės ir lygiosios keramikos šukių. Piliakalnis priskiriamas viduriniajam geležies amžiui, ankstyvųjų baltų kultūrai.
Pakalniai (Vilkaviškis)
Sportas
Įrengtos keturios slidinėjimo trasos ant dviejų, maždaug 400 m atstumu viena nuo kitos esančių, kalvų. Dvi iš jų skirtos – profesionalams (200 m ir 400 m ilgio), kitos dvi tinka pradedantiesiems (100 ir 140 m ilgio). Trasų, skirtų profesionalams, aukštis – 48 m, pradedantiesiems apie 20 m. Veikia 2 keltuvai.
Agdezas
Istorija
Agdezo pavadinimas reiškia „poilsio vieta“. Miestas susikūrė prie prekybinio karavanų kelio tarp Marakešo ir Timbuktu.
Paežerinė (Ignalina)
Paežerinė – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kazitiškio. Sentikių kapinės.
Nenugalima jėga
thumb|275px|[[Didysis Hanšino žemės drebėjimas|Kobės žemės drebėjimo sukeltas poveikis yra vienas iš nenugalimos jėgos pavyzdžių.]] Nenugalima jėga (dažnai, rečiau ) – teisės principas, reiškiantis, kad negalima reikalauti to, kas neįmanoma. Šis principas dažnai taikomas sutartyse, nurodant, kad esant išskirtinėms ir nei vienos iš sutarties šalių nekontroliuojamoms sąlygoms (pavyzdžiui, įvykus žemės drebėjimui, potvyniui, ugnikalnio išsiveržimui ar kitai stichinei nelaimei, kilus karui, įvykus perversmui, patyrus nusikaltimo žalą ar pan.) sutarties įsipareigojimai gali būti nevykdomi ir abi ar viena iš šalių atleidžiama nuo atsakomybės. Principas taikomas tiek atskirų šalių civilinėje, tiek ir tarp valstybių galiojančioje tarptautinėje teisėje.
Lietuva
Lietuvos civiliniame kodekse nenugalima jėga įvardinta prievolių teisei skirtoje Šeštoje knygoje, 6.212 straipsnyje, kurio pirmos dvi dalys teigia:
Linas Vaitkus
Linas Vaitkus (g. 1973 m. kovo 24 d. Čikagoje, JAV) – amerikiečių-lietuvių kalnų slidininkas, olimpietis.
Biografija
L.Vaitkus gimė Čikagoje, emigrantų iš Lietuvos šeimoje, vėliau persikraustė į Stymbaut Springsą (Kolorado valstija). Jis užaugo slidinėdamas Stymbaut Springso „Winter Sports“ klube, o po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo gavo dvigubą pilietybę.
1998 m. žiemos olimpinėse žaidynėse atstovavo Lietuvos rinktinę kalnų slidinėjimo rungtyse. Jis tapo pirmuoju Lietuvos olimpiečiu šioje sporto šakoje. Kombinuotoje rungtyje Vaitkus nebaigė antrojo slalomo nusileidimo ir galutinio rezultato neužfiksavo. Greitojo nusileidimo rungtyje Vaitkus užėmė aukštą 25-ą vietą. Tai aukščiausiais kada nors pasiektas Lietuvos atstovų rezultatas. Vaitkus taip pat yra vienintelis Lietuvos kalnų slidininkas olimpinėje istorijoje dalyvavęs aukšto meistriškumo rungtyse (ne slalomo ar didžiojo slalomo rungtyse).
Paežerinė (Zarasai)
Paežerinė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 15 km nuo Daneikių.
Komsomolskas (Ivanovas)
Komsomolskas  – miestas Rusijoje, Ivanovo srityje, 35 km į vakarus nuo Ivanovo, prie Uchtomos upės (sudarytas tvenkinys); rajono centras. Veikia Ivanovo šiluminė jėgainė. Elektros įrengimų pramonė.
Pranas Urbonavičius
Pranciškus Motiejus Urbonavičius (Pranas Urbanavičius) (1868 m. rugsėjo 18 d., Baublių dvare, Kartenos vls., Telšių aps., Kauno gub., Rusijos imperija – 1941 m. gegužės 27 d., Salantuose, Salantų vls., Kretingos aps., Lietuvos TSR, Tarybų Sąjunga) – Lietuvos kunigas, prelatas, knygnešys, draudžiamos lietuviškos spaudos platinimo organizatorius, spaudos darbuotojas, religinių raštų rengėjas, Telšių vyskupijos generalvikaras.
Biografija
Gimė Baublių dvare, bajorų šeimoje. Užaugo Gramališkio dvare netoli Gargždų. Mokėsi Gargždų pradinėje mokykloje, Paurupės progimnazijoje ir Liepojos gimnazijoje, 1885–1889 m. – Kauno kunigų seminarijoje.
1891 m. rugsėjo 21 d. įšventintas kunigu ir paskirtas Plungės bažnyčios vikaru. Čia 1893 m. organizavo maldininkus budėti prie Kražių bažnyčios, kurią rusų valdžia ketino uždaryti.
1896 m. perkeltas į Mintaują aukštesniųjų mokyklų kapelionu, o 1897 m. paskirtas Kauno Šv. Trejybės bažnyčios vikaru ir mokyklos kapelionu, ėjo Jonavos bažnyčios kurato pareigas.
1901–1904 m. klebonavo Klovainiuose, rekonstravo bažnyčią, kleboniją ir jos palivarko pastatus.
1918 m. gruodžio 5 d. pakeltas į Žemaičių vyskupijos kapitulos garbės kanauninkus. 1926 m. lapkričio 30 d. paskirtas naujai įkurtos Telšių vyskupijos generalvikaru, rūpinosi kurijos patalpų (vyskupo rūmų) ir kunigų seminarijos statyba. Už nuopelnus bažnyčiai 1930 m. pakeltas į popiežiaus Pijaus XI rūmų prelatus.
Be tiesioginių pareigų ir visuomeninės veiklos, rengė religines knygas. Kuprano slapyvardžiu 1908–1910 m. parašė 2-jų dalių maldaknygę vaikams „Leiskite mažučiams ateiti prie manęs“, 1920 m. – knygelę mergaitėms „Sesutei-Rūtelei“, 1922 m. – knygelę berniukams „Broliukui-Dobilėliui“ ir kt. Telšiuose 1931 m. išleido knygą „Spinduliai”, 1934 m. – eucharistinių maldų knygelę „Šventoji valanda“. 1939 m. baigė rašyti istorinį dviejų tomų veikalą apie rusų nukankintą arkivyskupą Juozapatą Kuncevičių (knyga dėl sovietų okupacijos nepasirodė, o rankraščio likimas nežinomas).
1940 m. liepos mėnesį prelatas atsisakė visų pareigų ir grįžo klebonauti į Salantus, kuriuose nepraėjus ne metams mirė. Palaidotas šventoriuje šalia jo statytos bažnyčios.