cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Borisas Spaskis
Pretendentų ciklai
Finalinis mačas iš 18 partijų su Korčnojumi, vykęs 1977 m. lapkričio mėn. Belgrade, susiklostė permainingai, tačiau nesėkmingai Spaskiui: po dešimties partijų pirmavo V. Korčnojus 7½–2½, tačiau po to B. Spaskis, laimėjęs 4 partijas iš eilės, atsiliko tik tašku, bet pabaiga vėl priklausė Korčnojui, kuris, laimėjęs paskutines dvi partijas, ir mačą rezultatu 10½–7½ (+7 −4 =7), tapo pretendentu žaisti mačą su pasaulio čempionu A. Karpovu.
Trichomonozė
Gydymas
Sergančiojo trichomonoze partneris tikrinamas dėl Trichomonas vaginalis ir kitų lytiškai plintančių infekcijų ir, nepriklausomai nuo tyrimo rezultatų, gydomas atitinkamais vaistiniais preparatais.
Profilaktika
Asmeninė: lytinių santykių metu naudoti barjerines apsaugos priemones. Rekomenduojama vengti atsitiktinių lytinių santykių, santykiavimo už pinigus; sistemingai tikrinti sveikatą pas odos ir venerinių ligų specialistus (ypač vyrams).
Borisas Spaskis
Pretendentų ciklai
Kaip pralaimėjęs ankstesniojo ciklo finalininkas, B. Spaskis pateko į Meksike vykusį 1980/81 m. Kandidatų mačų ketvirtfinalį, kur vėl susitiko su Portišu. Po 14-os partijų rezultatas buvo 7–7 (+1 −1 =12), bet į pusfinalį, kaip laimėjęs daugiau partijų juodaisiais, pateko L. Portišas.
Trichomonozė
Profilaktika
Visuomeninė: sergančiųjų trichomonoze ir jų užsikrėtimo šaltinių nustatymas bei gydymas; sanitarinis švietimas.
Borisas Spaskis
Pretendentų ciklai
1982 m., žaisdamas Tolukos Tarpzoniniame turnyre, surinko 8 taškus iš 13 ir, pustaškiu atsilikęs nuo Lajošo Portišo ir Eugenijaus Torre, užėmė trečiąją vietą, bet to nepakako patekti į Kandidatų mačus.
Trichomonozė
Šaltiniai ir nuorodos
1. Autorių kolektyvas. „Citologijos ir parazitologijos pratybos“. Kaunas: KMU leidykla, 2005. 133 p.
Borisas Spaskis
Pretendentų ciklai
Kitame cikle, 1985 m. kandidatų turnyro organizatorių pakviestas, žaidė turnyre, bet nesėkmingai, nes surinkęs 8 taškus iš 15 užėmė 7-ąją vietą: pritrūko pustaškio tam, kad toliau galėtų kovoti dėl patekimo į kandidatų mačus. Tai buvo paskutinis B. Spaskio varžymasis Kandidatų varžybose.
Turnyrai (1973–1992)
miniatiūra|dešinėje|Albinas Planinecas prieš Borisą Spaskį, 1973 m. 1973 m. Taline vykusiame turnyre B. Spaskis, atsilikęs trimis taškais nuo M. Talio, kartu su Levu Polugajevskiu, Juriju Balašovu, Pauliu Keresu ir Deividu Bronšteinu surinko 9 taškus iš 15 ir užėmė penktą vietą.
Trichomonozė
Šaltiniai ir nuorodos
3. Sveikas.lt apie Trichomonozę
Borisas Spaskis
Turnyrai (1973–1992)
Tais pačiais metais Dortmunde kartu su Ulfu Andersonu ir Hansu-Joachimu Hechtu surinko po 9½ taško iš 15 (+5 −1 =9) ir užėmė pirmąją vietą. Kasmetiniame IBM turnyre Amsterdame, kurį su 10 taškų laimėjo Tigranas Petrosianas, B. Spaskis surinko 9 taškus ir, praleidęs į priekį Planinecą ir Kavaleką, užėmė ketvirtąją vietą.
Sėkmė lydėjo 1973 m. per 41-ąjį SSRS čempionatą, kuriame dalyvavo visi stipriausieji to meto sovietų žaidėjai. Aplenkęs tašku antroje vietoje likusį Anatolijų Karpovą, trečioje – Viktorą Korčnojų bei ketvirtoje – Tigraną Petrosianą, taip pat Levą Polugajevskį ir Genadijų Kuzminą surinko 11½ taško iš 17, užėmė pirmąją vietą.
1974 m. turnyruose žaidė tik Zolingene, kur kartu su Bojanu Kurajica surinko po 8½ taško iš 14 (+4 −1 =9) ir užėmė trečiąją vietą, praleidęs į pirmas dvi Liubomirą Kavaleką ir Levą Polugajevskį, surinkusius po 10 taškų.
1975 m. B. Spaskis dalyvavo dviejuose turnyruoseː Taline, kur tašku atsiliko nuo Pauliaus Kereso, ir, surinkęs su Fridriku Olafsonu po 9½ taško iš 15 (+5 −1 =9), užėmė antrąją vietą. Spalio–lapkričio mėn. Maskvoje Aliochino atminimo turnyre, atsilikęs pustaškiu nuo J. Gelerio, finišavo antras su 10 taškų iš 15 (+6 −1 =8). .
1977 m. Amsterdame su Nyderlandų didmeistriu Janu Timanu žaidė 6 partijų parodomąjį mačą, kurį laimėjo 4–2 (+2 −0 =4).
Tais pačiais metais sužaidė dar du parodomuosius mačus Zolingene: su Robertu Hiubneriu, prieš kurį laimėjo 3½–2½ ir su Kavaleku, kurį įveikė rezultatu 4–2.
1978 m. Bugoine, kur dalyvavo J. Timanas, B. Larsenas, R. Hiubneris, L. Portišas, kartu su A. Karpovu surinko po 10 taškų (+6 –1 =8) ir užėmė antrą vietą.
1978 m. užėmė pirmą vietą Montiljės turnyre, surinkęs 6½ taško iš 9.
miniatiūra|180px|kairėje|B. Spaskis 1980 m. 1979 m. Miunchene kartu su Balašovu, R. Hiubneriu ir U. Andersonu surinko po 8½ iš 13 ir užėmė pirmą vietą. 1980 m. Badene (Viena) kartu su Aleksandru Beliavskiu surinko po 10½ iš 15 ir užėmė pirmą vietą.
1982 m. laimėjo atrankos grupę Hamburge, surinkęs 5½ iš 6, bet po to pralaimėjo atkrentamąsias varžybas A. Karpovui. Bene geriausias to laikotarpio rezultatas – pirmoji vietą 1983 m. Linareso šachmatų turnyre, kur, surinkęs 6½ iš 10, užėmė pirmą vietą ir aplenkė pasidalinusius antrąją ir trečiąją vietas [Anatolijų Karpovą ir Ulfą Andersoną.
1984 m. Londone Lloydo Banko atvirajame turnyre kartu su Džonu Nanu ir Murėjumi Čandleriu surinko po 7 taškus iš 9 ir užėmė pirmąją vietą.
1985 m. Briuselyje buvo antras po V. Korčnojaus surinkęs 10½ taško iš 13.
1986 m. Emilijos Redžo turnyre su 6 taškais iš 11 pasidalino 2–5 vietas. 1986-ųjų viduryje B. Spaskis buvo tarp 10 geriausius reitingus turinčių šachmatininkų.
miniatiūra|200px|dešinėje|B. Spaskis 1989 m.
Vėlyvojo laikotarpio rezultatai
B. Spaskio pasirodymai Pasaulio Taurės turnyruose rodė, kad elitiniuose turnyruose jis jau nebebuvo pajėgus pakovoti dėl aukštesnių pozicijų. 1988 m. Belfore, kuriame nugalėjo Garis Kasparovas, surinko 8 taškus iš 15 ir pasidalino 4–7 vietas.
Tais pačiais metais Reikjavike, kur vėl nugalėjo G. Kasparovas, surinko 7 taškus iš 17 ir pasidalijo 15–16 vietas. 1989 m. Barselonoje, kur 1–2 vietas pasidalino Garis Kasparovas su Liubomiru Ljubojevičiumi, B. Spaskis surinko 7½ taško iš 16 ir pasidalino 8–12 vietas.
B. Spaskis dalyvavo 1990 m. Anžėje vykusiame Prancūzijos čempionate ir buvo ketvirtas su 10½ taško iš 15, o nugalėjo Markas Santo-Romanas.
1991 m. Salamankoje vykusiame turnyre, surinkęs 7½ taško iš 11, buvo antras po Jevgenijaus Vladimirovo.
1991 m. vykusiame Prancūzijos čempionate surinko 9½ taško iš 15 ir pasidalijo 4–5 vietas.
XX amžiaus revanšo mačas su Fišeriu
1992 m. B. Spaskis žaidė mačą su R. Fišeriu. Jis buvo traktuojamas kaip ''Fišerio–Spaskio 1972 m. revanšo mačas'' ir sukėlė įvairių nuomonių bei atgarsių pasaulyje.
1992 m. B. Spaskis pasaulio Elo reitingų lentelėje tebuvo 106 vietoje, o R. Fišerio, kuris 20 metų nedalyvavo varžybose, reitingų sąraše išvis nebuvo.
JAV valdžia laišku perspėjo R. Fišerį nežaisti mačo Jugoslavijoje. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba tuo metu buvo paskelbusi Jugoslavijai ekonomines sankcijas, tad jo dalyvavimas šachmatų varžybose su priziniu fondu būtų buvęs traktuojamas kaip sankcijų pažeidimas ir būtų galėjęs užtraukti civilinį ar kriminalinį persekiojimą. Kai Fišeris nepaisė šio perspėjimo, JAV teismas išdavė orderį Fišerio areštui. Mačas vyko pagal taisykles, kurias prieš 20 metų siūlė R. Fišeris: pagrindinė iš jų ta, kad žaidžiama iki vieno iš dalyvių 10 pergalių (lygiosios neskaitomos). Mačą finansavo Jugoslavijos milijonierius E. Vasilevičius, priziniam fondui paskyręs 5 milijonus JAV dolerių. Nugalėtojui turėjo atitekti 3,3 milijono, pralaimėjusiam – 1,65 milijono JAV dolerių.
Varžybos prasidėjo rugsėjo pradžioje Juodkalnijos salos kurortiniame miestelyje Sveti Stefane, o po 5 partijų ir dešimties dienų pertraukos persikėlė į Belgradą.
Šis mačas B. Spaskiui buvo paskutinis rimtas išbandymas. B. Spaskis pralaimėjo šį mačą 12½:17½ (+5 −10 =15).
Tarptautinės komandinės varžybos
B. Spaskis du kartus žaidė atstovaudamas SSRS komandai Europos komandinių šachmatų čempionatuose, kur iškovojo keturis aukso (du komandinius ir du už individualų žaidimą) medalius. Dalyvaudamas juose surinko 8½ taško iš 12 (+5 −0 =7), tai sudaro 70.83 % galimų taškų. Detalesni rezultatai:
B. Spaskis žaidė septyniose šachmatų olimpiadose SSRS sudėtyje ir trijose Prancūzijos rinktinėje, šiose olimpiadose laimėjo trylika medalių, surinko 93,5 taškus iš 135 (+54 −2 =79), kas sudaro 69,3 % galimų taškų :
B. Spaskis 1976 m. išvyko gyventi pas trečiąją žmoną į Prancūziją. 1978 m. gavo Prancūzijos pilietybę ir tris kartus prie pirmos lentos šachmatų olimpiadose atstovavo Prancūzijos komandai.
1984 m. žaisdamas Prancūzijos komandoje, Salonikuose surinko 8 taškus iš 14 (+2 −0 =12).
1986 m. Dubajuje surinko 9 iš 14 (+4 −0 =10).
1988 m. paskutinį kartą žaidė Salonikuose, kur surinko 7½ iš 13 (+3 −1 =9).
Taip pat atstovaudamas Prancūzijai žaidė prie pirmos lentos pirmajame pasaulio šachmatų komandiniame čempionate, kur surinko 5½ iš 9 (+3 −1 =5).
Šeimyninis gyvenimas
B. Spaskis buvo tris kartus vedęs. Kiekvienoje santuokoje jis turi po vaiką. Pirmoji žmona (1959–1961) – Nadežda Latinceva: duktė Tatjana (g. 1960 m.). Antroji žmona (1967-?) – Larisa Solovjova: sūnus Vasilijus Solovjovas (g. 1967 m.). Trečioji žmona (1976 –) Marina Ščerbačiova: sūnus Borisas-Aleksandras-Žoržas Spaskis (g. 1980 m.).
Sveikata
2006 m. spalio mėn., būdamas San Franciske, kur skaitė šachmatų paskaitas, B. Spaskis patyrė vidutinio sunkumo insultą. Keletą dienų pabuvęs ligoninėje, pasveiko ir išvengė rimtų komplikacijų. Vėliau, prieš jo 70-metį, B. Spaskiui buvo atlikta galvos smegenų kraujagyslių operacija.
2007 m. balandžio mėn. sužaidė lygiosiomis greitųjų šachmatų mačą iš 6 partijų su Vengrijos didmeistriu Lajošu Portišu. 2010 m. rugsėjo 18 d. Maskvoje jis patyrė rimtą insultą, kurio metu jam buvo paralyžiuota kairė kūno pusė. Sunkios būklės buvo gydomas reanimacijoje, po to – specialioje Burdenkos neurochirurgijos klinikoje. Po dešimties dienų padėtis stabilizavosi. Dar po kelių savaičių sūnus Borisas išvežė jį į Paryžių, kur Bišo ligoninėje toliau vyko reabilitacija.
Stacionarus gydymas truko 5 mėnesius. Palaipsniui B. Spaskio būklė gerėjo – jis pradėjo pats vaikščioti, o po sanatorijos grįžo į namus Paryžiaus priemiestyje Medone. Čia jį taip pat prižiūrėjo gydytojai.
2012 m. rugpjūčio 16 d. dėl prieštaringai aiškinamų priežasčių atvyko į Rusiją. Dėl hipertoninės ligos buvo paguldytas į Maskvos ligoninę.
miniatiūra|200px|right|B. Spaskis 2016 m.
Po gydymo B. Spaskis teigė, kad į Rusiją atvyko savo noru, nes Prancūzijoje buvo patekęs į izoliuotas namų sąlygas ir buvo nutrūkę kontaktai su išoriniu šachmatų pasauliu.
ELO reitingas
B. Spaskio ELO reitingas nuo 1970-ųjų:
750px
Žaidimo stilius
B. Spaskis buvo universalus žaidėjas. Niekada nebūdamas geras debiutų žinovas, lyginant su tokiais amžininkais kaip J. Geleris ar R. Fišeris, bet turėdamas lakią vaizduotę, gerai suplanuotu žaidimu lenkė kitus vidurio žaidime.
B. Spaskis mėgdavo pozicijas su stipriu judriu centru, aktyviu figūrų žaidimu, perspektyva atakuoti karalių. Kai nepavykdavo tiesioginė karaliaus ataka ir tekdavo tenkintis pozicine persvara, jis subtiliai stengdavosi pasiekti pergalęː manevruodamas figūromis, išnaudodamas varžovo pozicijos silpnybes, gebėdamas pasiekti partijoje kritinį momentą.
Pagal šachmatų stilių jis artimesnis A. Aliochinui ar M. Taliui, negu M. Botvinikui, Smyslovui ar Petrosianui. Tai ir paaiškina, kodėl geriausiais jo metais jam neblogai sekdavosi žaisti su M. Taliu, Korčnojumi, nes jų žaidimas, ypač M. Talio, jam buvo aiškus.
Indėlis į debiutų teoriją
Jo indėlis į debiutų teoriją yra Maršalo atakos (1.e4 e5 2.Žf3 Žc6 3.Rb5 a6 4.Ra4 Žf6 5.0-0 Re7 6.Be1 b5 7.Rb3 0-0 8.c3 d5) Ispaniškojoje partijoje atgaivinimas, Leningrado varianto (1.d4 Žf6 2.c4 e6 3.Žc3 Rb4 4.Rg5) Nimcovičiaus gynyboje išvystymas, B. Spaskio variantas juodiesiems Nimcovičiaus gynyboje, Siciliškosios gynybos uždaras variantas (1.e4 c5 2.Žc3); retas Karaliaus indiškosios (Barczos sistema) atakos variantas 1.Žf3 Žf6 2.g3 b5!?.
Vertinimai
R. Fišeris priskyrė B. Spaskį prie „dešimties didžiausių šachmatininkų pasaulio šachmatų istorijoje“. Jis pažymėjo B. Spaskio „dinamišką, nepakartojamą žaidimo stilių ir superaštrius debiutus“. R. Fišeris taip pat pastebėjo: „Spaskis aukoja ramiai… Sėdi prie lentos vienodu veidu nepaisydamas, ar jį matuoja, ar jis matuoja. Jis gali ir pražiūrėti figūrą, bet jūs niekada iš veido nesuprasite, ar tai numatyta, ar fantastiškai didelė auka“.
V. Kramnikas: „Spaskis yra pirmas iš tikro universalus žaidėjas. Jis turi skirtingų šachmatininkų savybių: vertina tempus panašiai kaip A.Aliochinas, labai geras strategas. Galbūt iki galo nenušlifavęs taktikos arsenalo ir dėl to kartais truputį apsirinkantis, bet manau, kad Spaskis kiekvienoje partijoje išlieja daug energijos, todėl jo šachmatų partijos atspindi jo charakterį. Partijas malonu žiūrėti – jis žaidžia visoje lentoje, geba daryti viską: užimti erdvę, kur reikia paspausti…“
M. Botvinikas, Spaskiui laimėjus pasaulio čempiono titulą, pareiškė, jog „ …pasaulio čempionu tapo stipriausias praktikas, būtent praktikas – šachmatininkas be iliuzijų, koks kitados buvo E. Laskeris. Jis apie šachmatus nusimano visapusiškai gerai… todėl Petrosianui išlaikyti titulą buvo beveik neįmanoma. “
G. Kasparovas: „Kai tik atsirasdavo bent mažiausia galimybė laimėti, jis savo įgimtu gebėjimu orientuotis sudėtingiausiose nestandartinėse, pripildytose kombinacinių galimybių padėtyse, tai pasiekdavo“.
The Mamas and the Papas
The Mamas and the Papas (taip pat: The Mamas & the Papas) – JAV roko grupė, susikūrusi XX a. 7-ajame dešimtmetyje.
Grupė kūrybos pradžioje labai trumpai vadinosi „The Magic Circle“, paskui persivadino į „The Mamas and the Papas“. Grupės kūryba tęsėsi nuo 1965 m. iki 1968 m. ir nuo 1971 iki 1972 m. Iš viso buvo išleisti penki albumai, o dešimt grupės singlų tapo hitais.
Istorija
„The Mamas And The Papas“ susikūrė 1965 m. Mergelių salose. Visi grupės nariai, John Phillips, Michelle Phillips, Cass Elliot ir Denny Doherty buvo pažįstami iš anksčiau, mat visi buvo susiję su muzikine veikla Grinvičo rajone, Niujorke. 1966 m. buvo išleista debiutinė plokštelė „If You Can Believe your Eyes and Ears“ (Jei gali patikėti savo akimis ir ausimis). Albumas sėkmingai debiutavo. Singlas „Monday Monday“ užėmė pirmąją vietą Amerikos Billboard’e, o singlas „California Dreamin'“ -ketvirtąją. 1966 m. pradžioje Johnas Phillipsas išsiaiškino, kad jo žmona Michelle turėjo romaną su kitu grupės nariu, Denny. Michelle buvo išmesta ir pakeista grupės prodiuserio, Lou Adlerio merginos Jill Gibson. Su ja buvo įrašytas antrasis albumas, tačiau grupės gerbėjai koncertų metu su Jill, reikalavo grąžinti Michelle. Taigi po trijų mėnesių Michelle grįžo į grupę. Albumas su Jill buvo sunaikintas ir tais pačiais metais pasirodė su Michelle perrašytas, antrasis grupės albumas, „The Mamas And The Papas“. Tai buvo taip pat didelio pasisekimo darbas su hitais „I Saw Her Again“, „Dancing In The Street“, „Words Of Love“ ir kt. Grupė išpopuliarėjo Jungtinėje Karalystėje. 1967 m. buvo įrašyta trečioji plokštelė „Deliver“, kuri buvo sunkaus darbo studijoje rezultatas. Singlas „Dedicated To The One I Love“ užėmė antrąją vietą Amerikos Billboard topuose. Tų pačių metų birželį, Johnas Phillipsas ir Lou Adleriu suorganizavo pirmąjį pasaulyje didelės apimties Tarptautinį Monterėjaus popmuzikos festivalį į kurį susirinko daugiau nei penkiasdešimt tūkstančių žmonių. Šis festivalis tapo neatsiejama hipių kultūros dalimi. Į festivalį buvo pakviesti legendiniai to meto atlikėjai: Jimi Hendrix, Janis Joplin, The Animals, The Who, Jefferson Airplane ir daugelis kitų. 1967 m. pabaigoje grupė iširo dėl to, kad Jonhnas Phillipsas viename vakarėlyje parodė nepadorų gestą Cass Elliot, kai ji šnekėjo su Miku Jaggeriu iš „The Rolling Stones“.
The New Mamas And Papas. 1980
„The New Mamas and The Papas“ – dar vienas Johno Phillipso projektas atkurti grupę. Prie jo prisijungė Denny (vėliau paliko grupę), John’o dukra MacKenzie ir dainininkė Spranky McFerlane iš grupės „Spranky and our Gang“. Vietoj Denny’io buvo pakviestas Scott’as McKenzie, dainininkas kuris įrašė „San Francisco“ dainą ir kuris buvo geras Johno draugas. „The New Mamas And Papas“ apkeliavo pasaulį, tačiau tai nebuvo labai sėkmingas projektas.
Grupės narių gyvenimai
Cass Elliot mirė 1974 m. Londone, po sėkmingiausio savo koncerto Palladiumo teatre. Ją ištiko širdies smūgis. Johnas Phillips mirė 2001 m. nuo širdies smūgio, ir narkotikų poveikio. Denny Doherty mirė 2007 m. sava mirtimi. Michelle Phillips yra vienintelė gyva grupės narė.
Poveikio grupė
Poveikio grupė, dar vadinama eksperimentine grupe arba tiriamąja grupe – tai tiriamųjų grupė, kuriems yra taikomos kokios nors intervencijos priemonės (pvz., gydymas, vaistai, sveikatos programa ir pan.). Poveikio įtaka (mastas) yra matuojamas lyginant poveikio grupės rezultatus su kontrolinės grupės rezultatais ir taikant atitinkamus statistinius testus.
Kilisas
Kilisas  – miestas Turkijos pietuose, netoli sienos su Sirija, į pietvakarius nuo Gaziantepo. Provincijos centras. 82,3 tūkst. gyventojų (2005 m.). Plentai į Kachramanmarašą, Chalebą. Maisto pramonė, medvilnės apdirbimas. Vynuogių, alyvuogių ir pistacijų prekyba.
Elio di Rupo
Biografija
Baigė vidurinę mokytojų mokyklą, chemiją Monso (Mons Hainaut) universitete, ten pat 1979 m. apgynė chemijos daktaro disertaciją. 1977–1978 m. Lidso universiteto Didžiojoje Britanijoje dėstytojas, 1978 m. Monso universiteto asistentas, nuo 1982 m. Monso universiteto tyrimų vadovas, nuo 1990 m. docentas.
1981–1985 m. prancūziškai kalbančios Belgijos dalies – Valonijos regiono ministro patarėjas biudžetui ir energetikai, 1985–1987 m. Valonijos Energetikos ministerijos Generalinis inspektorius.
Kilisas
Istorija
Po Pirmojo pasaulinio karo Kilisas okupuotas Prancūzijos, 1921 m. grąžintas Turkijai.
Elio di Rupo
Biografija
1982–1985 m. ir 1988–2000 Monso savivaldybės tarybos narys. 1987–1989 m., 1995–2000 m. ir 2003–2005 m. nacionalinio parlamento narys, 1989–1991 m. Europarlamento narys. 1991–1995 m. senatorius. 1992–1994 m. Belgijos prancūzų bendruomenės ministras. 1999–2000 m. ir 2005–2007 m. Valonijos ministras pirmininkas. Nuo 2000 m. Monso burmistras, 2005 m. laikinai užleido šias pareigas savo pavaduotojui Žanui Klodui Karpentjė. 2002–2004 m. Valstybės ministras Europos Konvente. Nuo 2011 m. Belgijos ministras pirmininkas.
Nuo 1999 m. Belgijos socialistų partijos (PS) pirmininkas, Nuo 1999 m. Socialistų Internacionalo vicepirmininkas.
Nuorodos
PS oficiali svetainė
Kabutės
Kabutės – šalutinis skyrybos ženklas, kuriuo išskiriami kokiu nors ypatingu santykiu su pagrindiniu tekstu susiję žodžiai ar sakiniai. Kitų ženklų kabutės neatstoja.
Naudojimas
Kabutėmis skiriama tiesioginė kalba, kai ji po autoriaus žodžių rašoma toje pačioje eilutėje:
Kabutėmis skiriamos tiesiogine kalba išreikštos veikėjo mintys ar samprotavimai:
Kabutėmis išskiriamos citatos, autoriaus kalboje pakartojami užrašai, kieno nors žodžiai, garsų pamėgdžiojimai:
Kabutėmis išskiriami tikriniai simboliniai įstaigų, organizacijų, knygų, laikraščių, meno kūrinių pavadinimai, mechanizmų ir gaminių markės:
Su kabutėmis gali būti rašomi netiesiogine ironiška reikšme pavartoti žodžiai arba žodžiai, nuo kurių autorius nori atsiriboti, pateikti kaip svetimus:
Tokari Gajuvka
Tokari Gajuvka  – kaimas Lenkijos rytuose, Korčevo valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Stemplė
Stemplė  – virškinimo sistemos organas, esantis 25 cm ilgio, 2-3 cm skersmens ir jungiantis ryklę su skrandžiu. Tai raumeninis vamzdelis, susidedantis iš trijų dangalų: gleivinės (tunica mucosa), raumeninio (tunica muscularis) ir išorinio dangalo – adventicijos (tunica adventitia).
Raumeninis dangalas sudarytas iš dviejų skaidulų sluoksnių: išorinio (išilginių skaidulų) ir vidinio (žiedinių lygiųjų (nevalingų) raumenų skaidulų). Abu sluoksniai susitraukia vienu metu ir peristaltiniais judesiais stumia maistą skrandžio link.
thumb|right|250px|Stemplė (kairėje) pereina į skrandį
Stemplė skirstoma į tris dalis: kaklinę, krūtininę ir pilvinę. Yra 5 stemplės susiaurėjimai: 2 anatominiai – ten kur stemplę spaudžia kairysis bronchas ir diafragma, bei 3 fiziologiniai – kur ryklė pereina į stemplę, ten kur aorta spaudžia stemplę ir stemplės raukas, kur ji pereina į skrandį. Ramybės būvyje ji suplota iš priekio į užpakalį, jos sienos susiglaudusios. Stemplė tęsiasi priešais stuburą, praeina per kaklą ir krūtinę, perveria diafragmą ir iškart patenka į skrandį. Ji prasideda ties VI–VII kaklo, o baigiasi – ties XI krūtinės slanksteliu.
Arzeu
Arzeu – miestas šiaurės vakarų Alžyre, Orano vilajoje, Viduržemio jūros pakrantėje, 15 km nuo Orano. 64,5 tūkst. gyventojų (2007). Svarbus naftos ir dujų eksporto uostas. Yra naftos saugyklos. Trąšų gamykla. Apylinkėse yra romėnų miestų griuvėsių.
Stemplė
Kaklinė dalis
Yra maždaug 4-5 cm ilgio. Ji yra tarp gerklės pradinės kaklinės dalies ir stuburo kaklinės dalies pabaigos, būna vidurio linijoje. Prasideda šešto kaklo slankstelio apatinio krašto aukštyje, o tai atitiktų ir gerklų žiedinės kremzlės plokštelės apatinio krašto aukštį. Už stemplės yra giliųjų kaklo raumenų priešslankstelinė grupė. Tarp jų ir stemplės lieka puriojo jungiamojo audinio užpildytas užstemplinis tarpas (spatium retroesophageum), tai yra užryklinio tarpo (spatium retropharyngeum) tęsinys. Priekyje stemplė tvirčiau jungiasi su trachėjos sienos plėvine dalimi. Šoninėje vagoje tarp stemplės ir gerklės abiejuose pusėse eina klajoklio nervo šaka – grįžtamasis gerklų nervas, kuris iš krūtinės ertmės kyla į gerklas. Šonuose stemplės kaklinę dalį liečia skydliaukės skiltys.
Krūtinės dalis
Prasideda nuo viršutinės krūtinės ląstos atvaros (apertura thoracis superior). Tai ilgiausia stemplės dalis apie 15-18 cm ilgio. Per visą eigą yra išlinkusi sagitalinėje plokštumoje pagal stuburo krūtinės dalies kifozę. Pradžioje eina viršutiniame tarpuplautyje, tarp stuburo ir gerklės krūtinės dalies. Čia sudaro nedidelį išlinkimo frontalineje plokštumoje į kairę, bet ties penktu krūtinės slanksteliu vėl atsiduria vidurio linijoje. Viršutiniame tarpuplautyje stemplę iš kairės pusės dar kerta aortos lankas, pereinantis i krūtinės aortos dalį. Pastaroji toliau eidama žemyn įsiterpia tarp stemplės ir stuburo. Žemiau gerklės išsišakojimo stemplė eina užpakaliniu tarpuplaučiu, už širdiplėvės, gali būti kiek išlinkusi į dešinę, žemiau Th7 slankstelio linksta į priekį, tolstant nuo stuburo ir Th10 slankstelio aukštyje pasiekia stemplinę diafragmos angą (hiatus oesophageus), pro kurią patenka į pilvo ertmę. Stemplės jungtis su diafragma yra iš puriojo jungiamojo audinio, todėl gana paslanki. Žemiau plaučio šaknies prie stemplės priartėja klajoklis nervas, einantis kartu su ja į pilvo ertmę.
Arzeu
Istorija
Senovėje miestas vadinosi Arsenaria, Portus Magnus. 1833 m. miestą užėmė prancūzai.
Stemplė
Pilvinė dalis
Yra trumpiausia, tik 1-3 cm ilgio. Prasideda tuoj po diafragma, kurioje yra apsupta dešiniosios diafragmos kojytės, baigiasi ties Th11 slanksteliu pereidama į skrandį, tačiau stemplės pabaigos aukštis kinta kvėpuojant, priklauso ir nuo kūno padėties. Žemiau diafragmos stemplė sudaro gana staigų linkį į kairę pusę, eidama į skrandį iš dešinės ir nugarinės pusės. Dešinysis stemplės kraštas be jokios aiškios ribos pereina į skrandžio mažąją kreivę, o kairysis kraštas baigiasi ties aiškia įskrandžio įlanka. Pilvinė dalis liečia kepenų kairiąją skiltį, kurioje susidaro negili vaga- stemplinis įspaudas (impressio oesophagealis). Ją dengia pilvaplėvė- stemplės pabaiga atsiduria mažosios taukinės, t.y kepeninio skrandžio raisčio (lig. hepatogastricum) kairiojoje viršutinėje dalyje.
Stemplės sienos sandara
Atsipalaidavusios stemplės sienos storis siekia iki 3-4 mm. Storą stemplės gleivinę dengia daugiasluoksnis plokščiasis neragėjantis epitelis – ryklės epitelio tęsinys. Gleivinė yra blyškesnės spalvos negu ryklės ar skrandžio. Pereinant į skrandžio gleivinę susidaro aiški riba nuo skrandžio vienasluoksnio epitelio. Būdingas išvešėjęs raumeninis gleivinės sluoksnis (lamina muscularis mucosae) reikalingas raukšlėms sudaryti. Pogleivis yra storas, jame daug stemplės liaukų (glandulea oesophageae), gaminančių gleivinį sekretą. Visa tuščios stemplės gleivinė yra susiraukšlėjusi aukštomis išilginėmins raukšlėmis, kurios susiglaudusios visiškai uždaro spindį, atsiveria tik ryjant. spindis skeriniame pjūvyje yra sudėtingos šakotos formos. Raumeninį sienos dangalą viršutiniame trečdalyje sudaro dar skersaruožiai raumenys, išsirutuliuoję iš apatinių žiauninių lankų mezenchimos, tačiau juos inervuoja autonominę nervų sistemą. Apatiniuose dviejuose trečdaliuose jau yra lygieji raumenys, išsivystę iš visceralinės mezodermos; perėjimas į kitokį raumenų tipą yra laipsniškas. Raumenys išsidėsto dviem sluoksniais, kiek storesnis yra išorinis išilginis. Stemplės viršutinėje dalyje jis išsiskiria į du pluoštus, kurie tvirtinasi prie gerklų žiedinės kremzlės, todėl stemplės užpakalinėje sienoje susidaro trikampis plotas be išilginio raumenų sluoksnio, čia gali atsirasti divertikuliai. Sienoje yra daug venų, sudarančių stemplinį rezginį (plexus oesophageus). Išorėje stemplės kaklinę ir krūtininę dalis supa stora adventicija (tunica adventitia), o pilvinę dalį – pilvaplevė (tunica serosa).
267 m.
267 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Stemplė
Stemplės susiaurėjimai
Net per visą ilgį steplės gebėjimas išsiplėsti yra vienodas. Yra trys fiziologiniai stemplės susiaurėjimai, kurie turi klinikinę reikšmę, nes tose vietose gali įstrigti svetimkūnis arba sunkiau praeiti medicininis instrumentas.
Viršutinis susiaurėjimas, arba raukas, yra pačioje stemplės pradžioje, ryklei pereinant į stemplę, ir atsiveriant ryjant tik 0,5-1 sekundei. Jis siauriausias, priklauso dar ir nuo apatinio ryklės sutraukiamo raumens. Zonduojant šis susiaurėjimas būtų maždaug 15-17 cm atstumu nuo kandžių.
Stemplės sklaida
Stemplė susidaro iš priekinės žarnos. Augančiame embrione dėl epitelio proliferacijos spindis siaurėja ir gali visai išnykti. Nėštumo pabaigoje stemplė vėl rekanalizuojasi – iš naujo formuojasi spindis. Jei šis procesas sutrinka, galimas defektas- įgimta stemplės atrezija, nepralaidumas. Embriono stemplė iš pradžių yra labai trumpa, vėliau, vystantis kaklui ir leidžiantis diafragmai, ilgėja. Naujagimio stemplė yra apie 10 cm ilgio, jos pradžia – vienu dviem slanksteliais auksčiau.
Stemplės kraujagyslės ir nervai
Stemplės kaklinę dalį maitina apatinės skydliaukės arterijos, stemplės šakos. Krūtininę dalį maitina smulkios stemplinės šakos, iš krūtinės aortos, jų dažniausiai būna apie 4-5. Pilvinę dalį maitina pilvo aortos baseino šakos: kairioji skrandžio arterija ir apatinės diafragmos arterijos. Tarp arterijų yra daug anastomozių.
Stemplės sienoje po gleivine yra gausus veninis rezginys, iš kurio stemplinės venos nuteka į lykinę ir pusiau lykinę venas. Viršuje dalis veninio kraujo gali tekėti per apatines skydliaukės venas i vidinę jungo veną. Apačioje veninis rezginys jungiasi ir su kairiąja skrandžio vena, kuri eina į vartų veną. Taip susidaro kliniškai svarbi anastomozė tarp vartų venos ir tuščiosios venos baseinų. Esant hipertenzijai vartų venos sistemoje gali išsiplėsti šio rezginio venos, tad iškyla kraujavimo pavojus.
Limfa iš stemplės nuteka į įvairias limfmazgių grupes: iš viršutinio trečdalio – į apatinius giliuosius kaklo mazgus, iš vidurinės dalies- į tarpuplaučio limfmazgius, iš apatinės dalies – į skrandžio limfmazgius.
Stemplės dienoje yra vegetacinis rezginys, kurį sudaro klajoklio nervo ir simpatinio kamieno krūtininių mazgų šakų skaidulos. Sienoje taip pat yra enterinės sistemos rezginiai – plexus myentericus ir plexus submucosus.
Jamagata
Jamagata – miestas Japonijoje, rytinėje Jamagatos prefektūros dalyje. Prefektūros administracinis centras. Į rytus nuo miesto driekiasi Ou kalnagūbris, pro miestą teka Mogamio upė. 2011 m. duomenimis, mieste gyveno 253 tūkst. gyventojų. Veikia Jamagatos universitetas.
Mieste vyksta Hanagasa festivalis (花笠祭り Hanagasa Matsuri), vienas didžiausių festivalių Tohoku regione.
Istorija
Šiandieninis miestas įkurtas 1889 m. balandžio 1 d. 1901 m. balandžio 11 d. buvo atidaryta Jamagatos geležinkelio stotis. 1933 m. liepos 25 d. mieste užfiksuota aukščiausia temperatūra (+40,8 °C) šalyje (rekordas miestui priklausė iki 2007 m.).
1992 m. atidaryta Šinkansen traukinių linija. 2001 m. balandžio 1 d. suteiktas specialiojo miesto statusas.
Simboliai
Oficiali miesto gėlė – saulėgrąža, medis – japoninis šermukšnis.
Nevėžis (reikšmės)
Nevėžis:
Futbolo komanda:
Tartakas (Semiatičės apskritis)
Tartakas  – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Nužeco Stacjos valsčiuje, Semiatičės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
KK200
KK200 – krašto kelias, jungiantis Kalvariją ir Vištytį. Kelio ilgis – 36 kilometrai. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.
Maršrutas
Kelias prasideda Kalvarijoje, sankryžoje (viadukas) su (. Eina Kalvarijos savivaldybėje ir Vilkaviškio rajone. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Jurgežeriai, Akmenynai, Gražiškiai, Skardupiai. Baigiasi Vištytyje. Gražiškiuose kelias kertasi su, 7 km nuo Skardupių eina Vištyčio regioniniame parke.
Kobaltitas
miniatiūra|Kobaltitas Kobaltitas – sulfidų klasės mineralas, kobalto, arseno sulfidas, CoAsS.
Tankis – 6,33. Kietumas pagal Moso skalę – 5,5.
Mineralas panašus į piritą. Būdamas retas, šis mineralas yra strateginio metalo, kobalto, rūda. Mineralas susidaro aukštatemperatūrinėse hidroterminėse gyslose ir kontaktinio metemorfizmo proceso metu.
Kobaltito spalva rudai sidabrinė, pilka su violetiniu atspalviu ar juoda. Pakaitintas pasižymi magnetinėm savybėm, nepermatomas, metalinio blizgesio.
Randamas Kanadoje, Švedijoje, Norvegijoje, Indijoje ir Azerbaidžane.
Mačiūnų apylinkė
Mačiūnų apylinkė sovietmečiu buvo:
Artūras Skučas
Artūras Antanas Skučas (g. 1961 m. kovo 7 d.) – Sąjūdžio iniciatyvinės grupės narys, vienas iš Sąjūdžio pagrindinių įkūrėjų, buvo pagrindinis Sąjūdžio Žinių redaktorius, organizatorius. Kūrė Savanorius, vėliau, Aukščiausios Tarybos Apsaugos Skyrių, kuriam vadovavo iki 1993 m.
Keturių vaikų tėvas, žmona Eglė Martinaitytė – Skučienė, filologė, sūnus Antanas - animatorius, dukra Jurgita - vadybininkė, sūnus Martynas - programuotojas, dukra Justina - dizainerė.
Išleidęs du eilėraščių rinkinius; paskutinis, 2006 m. (Einu/The Roadling) išleistas dviem kalbomis (anglų/lietuvių). Taip pat surengęs fotografijos parodas Lietuvoje ir užsienyje 2006–2015 m. 2012 metais išleido knygą "Pėstininko užrašai". 2018 metais dokumentinę knygą "Nepriklausomybės Gvardija".
Pagrindinis išsilavinimas – architektas, atsargos pulkininkas leitenantas, Vyčio kryžiaus Riterio kavalierius. Taip pat turi kitų valstybinių apdovanojimų.
Samodų kalbos
Samodų (samojedų) kalbos – Uralo kalbų šeimos grupė. Jai priklauso encų, nencų, nganasanų, selkupų, kamasinų kalbos, matorų, karagasų ir taigių tarmės. Šiaurės Rytų Europoje ir šiaurės vakarų Sibire šiomis kalbomis kalba daugiausia 30 000 žmonių.
Plačiausiai paplitusi nencų kalba, kuri vartojama kaip rašto ir oficiali kalba keliose Rusijos autonominėse apygardose. Encų ir nganasanų kalbos rašto neturi ir jomis kalba tik keli šimtai žmonių. Rašto neturinti selkupų kalba yra vienintelė išlikusi pietų samodų grupės kalba, vartojama Pietų Sibire.
Didžioji dalis samodų kalbų turi 15–25 balsines fonemas, žodžio pradžioje vengia 2 ir daugiau priebalsių, turi 3 skaičius, 5–10 ir daugiau linksnių, 3 asmenuotes (objektinę, subjektinę ir sangrąžinę), daug nuosakų ir veikslų.
Leksikoje nemažai skolinių iš rusų, tiurkų, mongolų, Jenisejaus, finougrų kalbų.
Antanas Krausas
Antanas Krausas (1905 m. gegužės 10 d. Sedoje – 1970 m. gegužės 3 d. Melburne, Australija) – pedagogas, gamtininkas, visuomenės veikėjas.
Biografija
1937–1939 m. Skuodo valstybinės gimnazijos direktorius, 1939–1940 m. Rokiškio valstybinės gimnazijos inspektorius, 1940–1941 m. Kelmės vidurinės mokyklos mokytojas. Per Antrąjį pasaulinį karą, 1944 m., pasitraukė į Vakarus. Vėliau apsigyveno Australijoje, ten įkūrė lietuvišką mokyklą, platino lietuviškas knygas ir rūpinosi, kad Australijos lietuviai neužmirštų gimtosios kalbos.
A. Krausas artimai bendravo su Vydūnu, 1946–1953 m. Vokietijoje rūpinosi jo globa, padėjo jam leisti paskutinius raštus. Teigiama, kad Krauso visuomeninė ir kūrybinė veikla rėmėsi vydūnizmo principais. A. Krausas buvo vegetaras, nevartojo alkoholio, skleidė Vydūno idėjas tarp moksleivių ir studentų, taip pat savo straipsniuose, skautiškoje veikloje.
VDR futbolo varžybos 1986–1987 m.
VDR futbolo varžybos 1986–1987 m.
Leviškių piliakalnis
Leviškių piliakalnis, vadinamas Lėviškių pilike ar Pilale – piliakalnis Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Leviškių kaimo, Šilalės seniūnija. Pasiekiamas keliu Šilalė – Leviškiai, Leviškiuose pasukus į dešinę, į pietvakarius link kaimo centro, pervažiavus Lyties upelį ir nuo kairėje, pietryčių pusėje esančių fermų paėjus į pietryčius 180 m – yra laukų pakraštyje, jau įsiterpęs į upelio slėnį.
Piliakalnis
Nedidelis ankstyvas apardytas piliakalniukas mažai pakitusioje aplinkoje, įrengtas atskiroje kalvoje Lyties dešiniajame krante, netoli santakos su Lokysta. Apie 25x20 m dydžio aikštelė buvo ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi. Išliko rytų – vakarų kryptimi 20x8 m dydžio šiaurinė jos dalis. Šlaitai vidutinio statumo, iki 6 m aukščio.
Piliakalnio pietvakarinė ir pietrytinė pusės nuardytos karjero, šiaurės vakarinę pusę nuplovė Lytis. Išlikusi aikštelės dalis ir pietrytinis šlaitas dirvonuoja, kita apaugę jaunais lapuočiais.
Apie piliakalnį žinomas padavimas. Piliakalnį 1964 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas, jis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.
Sigitas Kudarauskas
Biografija
1958 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1959 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklą. 1963 m. technikos mokslų daktaras, 1963–1991 m. dėstė Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakultete, 1963–1966 m. Elektrotechnikos-mechanikos katedros, 1966–1972 m., 1974–1978 m. ir 1982–1989 m. Elektrotechninių disciplinų katedros vedėjas, nuo 1982 m. profesorius. 1980 m. habilituotas technikos mokslų daktaras. 1991–2001 m. dėstė Klaipėdos universitete, 2007–2008 m. Klaipėdos universiteto Jūrų technikos fakulteto Elektrotechnikos katedros profesorius.
Nuo 1961 m. SSKP narys. 1988 m. Sąjūdžio veikėjas, 1989–1990 m. SSRS liaudies deputatas ir SSRS AT narys. 1990–1993 m. LR Vyriausybės nuolatinis atstovas Estijos Respublikoje. Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. 1996–1997 m. ir 1997–2000 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
Mokslinė veikla
Veiklos svarbiausia sritis – elektros inžinerija; švytuojamųjų elektros mašinų tyrimų Lietuvoje pradininkas, teorijos kūrėjas. 15 išradimų autorius. Sukūrė kamerinės bei chorinės muzikos kūrinių.
268 m.
268 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Pašušvio apylinkė
Pašušvio apylinkė sovietmečiu buvo:
Zacišė (Mazovijos vaivadija)
Zacišė  – kaimas Lenkijos rytuose, Korčevo valsčiuje, Sedlcų apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Raudonosios ešerūnės
Raudonosios ešerūnės (Caprodon) - akmeninių ešerių (Serranidae) šeimos žuvų gentis.
Tauragės miškų urėdija
Tauragės miškų urėdija − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.
Tauragės girininkija įkurta 1849 m., kai Kauno gubernijoje buvo įsteigtos 8 girininkijos. Tuomet Tauragės girininkija vadinosi Raseinių 2-ąja girininkija, o nuo 1898 m. − Tauragės girininkija. Valstybinių miškų plotas tada sudarė 27 611 ha.
Nepriklausomoje Lietuvoje miškų urėdijos bendras plotas sudarė 23 014 ha, kuris buvo suskirstytas į 4 girininkijas: Batakių, Kvėdarnos, Obelyno ir Tauragės. 1947 m. gretimi Švėkšnos, Pajūrio ir Tauragės miškų ūkiai buvo sujungti į vieną Tauragės miškų ūkį. 1958 m. Tauragės miškų ūkis padalintas į du miškų ūkius − Pajūrio ir Tauragės. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, Tauragės bandomasis miško pramonės ūkis atgauna miškų urėdijos pavadinimą.
Tauragės miškų urėdija yra pietvakarinėje Lietuvos dalyje. Bendras miškų urėdijos plotas sudaro 54 868 ha. Miškai išsidėstę dvieju savivaldybių teritorijose − Tauragės ir Šilalės. Miškų urėdijos miškams būdinga didelė rūšinė įvairovė ir mišrumas. Daugiausia vyrauja spygliuočių medynai.
Tauragės miškų urėdas − Paulius Martinavičius.
Saugomos teritorijos Tauragės miškų urėdijoje yra šios:
Tauragės miškų urėdijos miškai suskirstyti į 12 girininkijų.
Kirikalė
Kirikalė – miestas Turkijos centrinėje dalyje, Anatolijos plokščiakalnyje, Kizil Irmako upės slėnyje, į rytus nuo Ankaros. Provincijos centras.
Keliai į Ankarą, Sivasą, geležinkelis į Ankarą ir Kaiserį. Plieno lydymas, ginklų ir šaudmenų, tekinimo staklių, žemės ūkio mašinų gamyba, chemijos, medienos apdirbimo pramonė. Javų (daugiausia kviečių), vynmedžių auginimo ir Angoros ožkų veisimo regiono prekybinis centras. Yra universitetas (įkurtas 1992 m.).
Butano vėliava
thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV_111000.svg|20px Butano vėliava, pločio ir ilgio santykis 2:3]]
Butano vėliavą sudaro baltas drakonas geltoname ir oranžiniame fone. Vėliava padalyta į dvi dalis per įstrižainę iš apatinio kairiojo kampo į viršutinį dešinįjį. Drakono atvaizdas yra įstrižainės centre, atsuktas į dešinę pusę.
Ši vėliava su nedideliais pakeitimais naudojama nuo XIX a. Dabartinę formą ji įgijo 1960 m.
Vėliavoje vaizduojamas drakonas, Druk, arba Griaustinio Drakonas, reiškia Butano vardą (išvertus iš tibetiečių kalbos Butanas reiškia „Drakono žemė“). Nasruose drakonas laiko brangenybes, simbolizuojančias turtą. Geltonas fonas simbolizuoja pasaulietinę monarchiją, o oranžinis – budizmo religiją.
Ši vėliava – viena iš nedaugelio pasaulyje, kurios viena pagrindinių spalvų yra oranžinė, ir viena iš dviejų, vaizduojančių drakoną (kita yra Velso vėliava).
Telegonas
Graikų mitologijoje Telegonas – didvyrio Odisėjo ir burtininkės Kirkės sūnus. Suaugus motina Kirkė pasiuntė sūnų surasti tėvą. Telegonas atkeliavo į Itakę, kur neatpažindamas tėvo su juo susikauna ir mirtinai sužeidžia. Vėliau atpažinęs tėvą, palaidojo jo kūną Kirkės saloje. Pagal kitas versijas Odisėjas ramiai numirė Aitolijoje arba Epire.
Bedotijos
Bedotijos (Bedodiidae) – aterinžuvių (Atheriniformes) būrio žuvų šeima. Paplitusios Madagaskare. Kai kurie sistematikai priskiria vaivorykštinių aterinų (Melanotaeniidae) pošeimiui.
Šeimoje 2 gentys, 12 rūšių.
Karaka
thumb|Portugališka karaka Karaka – ypač didelis, net iki 600 t vandens talpos burlaivis.
Keturstiebis (arba tristiebis) burinis laivas, sukurtas Viduržemio jūros regione XV a. Laivas turi aukštą ir apvalų laivagalį su bušpritu (įstrižu burlaivio priekio stiebu burėms iškilti) per visą laivo ilgį. Turėjo keturkampio formos dvi (ar tris) bures, trečioji burė buvo trikampė. Laive daug naujovių takelaže ir buringume – virš foko ir groto atsirado po antrą nedidelę burę – marselį. Virš laivo nosies pakabinta rėja su bure – špitburė arba blinda – kad būtų lengviau valdyti didelį laivą.
Tai vienas pirmųjų Europos vandenyne plaukyti skirtų laivų, kadangi buvo pakankamai didelis, kad būtų stabilus audringoje jūroje ir buvo pakankamai talpus gabenti maisto produktams ilgoms kelionėms. Karakos buvo naudojamos ir karyboje, tuo metu buvo galingiausi laivai. XV ir XVI amžiuje su karakomis ir karavelėmis ispanai ir portugalai tyrinėjo pasaulį. Bene garsiausia karaka yra Kristupo Kolumbo „Santa Marija“. Ispaniško tipo karaka vadinama nao, o portugališka nau, prancūziškai – nef (visi pavadinimai reiškia „laivas“).
Privalumai
Karakos dažnai apibūdinamos kaip idealūs transporto laivai.
Vienintelis trūkumas, kad būdami milžiniški neatlaikę didelio vėjo apvirsdavo. Be to dideli laivai ne visada galėjo pakankamai tiksliai plaukti, kad užtikrintų nežinomų vandenų tyrimą.
Simferopolis
Simferopolis – Krymo autonominės respublikos sostinė. Miestas įsikūręs prie Salhiro upės, Krymo pusiasalio centrinėje dalyje.
Istorija
Oficiali Simferopolio įkurimo data yra 1784 m. Tačiau kai kurie istorikai ginčijasi dėl šios datos tikrumo.
Pirmosios gyvenvietės dabartinėje Simferopolio teritorijoje pasirodė dar priešistoriniais laikais. Žinomiausias senovės protėvių miestas buvo Skitų Neapolis, atsiradęs maždaug III a. pr. m. e. ir sunaikintas gotų, maždaug III a. Neapolio griuvėsiai dabar stūgso kairiajame Salhiro upės krante.
Ankstyvaisiais viduramžiais stambių gyvenviečių Simferopolio teritorijoje neegzistavo. Aukso ordos ir kumanų viešpatavimo metu buvo nedidelė gyvenvietė, kuri vadinosi Kermenčik (Krym. maža tvirtovė).
Krymo chanų laikais išdygo nedidelis Akmesdžito miestas, kuris buvo kalgos rezidencija, antrojo valstybės asmens po chano. Kalgos rūmai buvo šiandieninio „Salhirkos“ parko teritorijoje. Tais laikais statyti kvartalai dabar vadinami Senamiesčiu. Šis rajonas dabar yra ribojamas Lenino, Sevastopolio, Krilovo ir Raudonosios armijos gatvių. Senamiestis skiriasi tipiniu, rytų miestams, išplanavimu, su siauromis, trumpomis ir vingiuotomis gatvėmis.
Simferopolyje, pilietinio karo metu, buvo greitai viena kitą keičiančios bolševikų ir baltųjų vyriausybės, o po jų miestas tapo Krymo autonominės respublikos sostine. 1941–1944 m. Simferopolis pergyveno nacių okupaciją, kurios metu buvo sunaikinti Kryme likę žydai ir čigonai. 1944 m. balandžio 13 d. miestą, be pasipriešinimo, užėmė Raudonoji armija. Vokiečiai planavo susprogdinti miestą su jį užėmusiais raudonarmiečiais, bet planas neivyko, kadangi priešai aptiko pagrindinį kabelį, kuris turėjo detonuoti mieste išdėliotas minas.
1944 m. pavasarį – vasarą, krymo totoriai (194 111 žmogus), graikai (14 368 žmonės), bulgarai (12 465 žmonės), armėnai (8 570 žmonių), vokiečiai, karaimai buvo deportuoti iš Krymo, o kartu ir iš Simferopolio. 1945 m. po respublikos panaikinimo tapo Rusijos TFSR, Krymo srities centru, kuris 1954 m. buvo perduotas Ukrainos TSR.
1991 m. vasario mėn., atkurtosios Krymo Autonominės Sovietų Socialistinės Respublikos sostinė, nuo tų pačių metų rugpjūčio – Krymo Autonominė Respublika nepriklausomos Ukrainos sudėtyje.
Neramiais XX a., 10-ojo dešimtmečio laikais Simferopolis buvo vienas iš separatistinio judėjimo centrų (kitas svarbus centras buvo Sevastopolis), kurio pagrindinis tikslas buvo atskirti Krymą nuo Ukrainos.
Pavadinimo kilmė
Simferopolio pavadinimas išvertus iš graikų kalbos reiškia „naudos miestas“. Krymo totorių pavadinimas Aqmescit reiškia „balta mečetė“ (Aq – balta, mescit – mečetė).
Etninė sudėtis
Rusai sudaro didžiąją miesto gyventojų dalį. Pagal 2001 metų gyventojų surašymą yra tokios etninės grupės:
Administracinis suskirstymas
Simferopolis padalintas į Kijevo, Centro ir Geležinkelio rajonus.
Geografija
thumb|Salhiro upė Simferopolyje
Simferopolis įsikūręs Krymo pusiasalio centrinėje dalyje. Miestas yra prie Salhiro upės ir netoli nuo Simferopolio tvenkinio, kuris aprūpina miestą geriamuoju vandeniu.
Ekonomika
thumb|Simferopolio geležinkelio stotis Simferopolis – stambus pramoninis cenras. Pagrindinės pramonės šakos yra mašinų, maisto ir lengvoji pramonė. Iš viso mieste yra apie 70 stambių bendrovių, tarp kurių „Foton“ televizijos fabrikas, gamyklos „Pneumatika“ ir „Santechprom“, įmonė „Krymprodmaš“, „Fiolent“ buitinės technikos gamykla, elektrinių įrengimų gamykla „Selma“, siuvimo ir odos apdirbimo fabrikai, bendrovė „Efirmaslo“, du konservų fabrikai, konditerijos ir makaronų (priklauso rusų kompanijau „Euroservis“) fabrikai, buitinės chemijos ir plastiko gamyklos, bendrovės „Krymo statybinės medžiagos“ ir „Krymnerudprom“.
Korfu deklaracija
miniatiūra|Korfu deklaracija Korfu deklaracija buvo susitarimas, kuris sudarė sąlygas susikurti Jugoslavijos karalystei. Ją Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje, 1917 m. liepos 20 d., Korfu saloje pasirašė vadinamasis Jugoslavijos komitetas, kurį sudarė emigracijoje esantys politikai, atstovavę slovėnus, kroatus ir Austrijoje-Vengrijoje gyvenančius serbus bei Serbijos karalystės atstovai. Komitetą politiškai palaikė Jungtinė Karalystė ir Prancūzija, kurios rėmėsi paskelbtu tautų apsisprendimo principu.
Simferopolis
Švietimas ir mokslas
Simferopolyje yra didžioji Krymo universitetų dalis, tarp kurių pagrindinis respublikos, vienas iš 10 tradicinių Ukrainos universitetų – B. I. Vernadskio vardo Taurijos nacionalinis universitetas, įsteigtas 1918 m. Tarp kitų verta išskirti žemės ūkio, medicinos, aplinkosaugos, pramonės-pedagoginį universitetus, nacinalinę gamtosaugos ir kurortų statybos akademiją, inžinerijos-pedagoginį universitetą ir Kijevo nacionalinio ekonomikos universiteto Krymo ekonomikos institutą. Mieste yra 12 specializuotų vidurinių mokyklų, tarp kurių vienintelis Kryme automobilių transporto technikumas, 37 profesinės mokyklos, Krymo ir Ukrainos mokslų akademijos mokslinių tyrimų institutas.
Korfu deklaracija
Deklaracijoje kaip pirmas žingsnis kuriant naują Jugoslavijos Valstybę buvo numatyta parlamentinė monarchija su Karadžiordževičių dinastijos monarchais, vientisa teritorija bei unitariniu valdymu, trimis valstybę sudarančiomis nacijomis, lygiateisiu lotyniškosios abėcėlės ir kirilicos statusu, religijos laisve ir visuotine rinkimų teise. Joje numatytas Steigiamasis Susirinkimas, kuris turėsiąs priimti konstituciją.
Simferopolis
Kultūra
Simferopolyje veikia kraštotyros, etnografijos ir meno muziejai, keli teatrai: M. Gorkio vardo Rusijos akademinis dramos teatras, Ukrainos dramos ir muzikinės komedijos teatras, Krymo totorių muzikinis-dramos teatras, filharmonija, lėlių teatras, cirkas. Be to mieste yra turistinės veiklos įmonių: kelionių agentūra ir ir ekskursijų kompanija „Krymtur“, stovyklavietė „Taurija“. Simferopolyje yra Nacionalinis Krymo autonominės respublikos archyvas.
Korfu deklaracija
Tarp pasirašiusiųjų deklaraciją nebuvo bosnių, juodkalniečių ar makedonų atstovų.
Simferopolis
Kultūra
2009 m. birželio 6 d. atidarytas Simferopolio istorijos muziejus. Muziejaus ekspozicija apima laikotarpį nuo 1784 m., tai yra nuo miesto įkūrimo iki 2009 m. Tarp eksponatų galima rasti namų apyvokos reikmenų, dokumentų, nuotraukų, paveikslų, monetų, iš esmės tai simferopoliečių dovanos.