cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tyruliai
Istorija
Pokario metais Tyrulių apylinkėse veikė Prisikėlimo apygardos, Lietuvos Žaliosios partizanų rinktinės partizanai. Sovietų valdžiai nuo 1945 m. persekiojant ir likviduojant partizanus, šie buvo laidojami (slepiami) Tyrulių durpyno pelkėse.
Tyruliai įkurti 1953 m. kaip durpių gavybos gyvenvietė, 1958 m. gegužės 15 d. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą. 2003 m. balandžio 8 d. Vyriausybės nutarimu suteiktas miestelio statusas.
Gyventojai
miniatiūra|250px|right|Gyvenamieji namai
Bijūnai (Trakai)
Bijūnai (anksčiau Bijūnai I) – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Aukštadvario. Seniūnaitijos centras. Yra Bijūnų pagrindinė mokykla, biblioteka. Eina kelias. Apylinkėse daug ežerų (Klanukas, Žiežulis, Dapai, Laumena).
Žulinas (Mazovijos vaivadija)
Žulinas  – kaimas Lenkijos rytuose, Stočeko valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietvakarius nuo Stočeko, apie 14 km į šiaurės vakarus nuo Vengruvo ir apie 66 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Bijūnai (Trakai)
Istorija
Istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1637 m. Kaimas labai išaugo po Lietuvos Nepriklausomybės kovų, kuomet žemes, buvusiuose Bijūnų dvaro plotuose, gavo net 63 Lietuvos savanorių šeimos. Paštas (LT-21040) veikė iki 2019 m. rugpjūčio 6 d.
Vytautas Baronas
Vytautas Baronas (1902 m. gegužės 29 d. Vilnius – 1990 m. rugsėjo 7 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas akušeris ginekologas, medicinos mokslų kandidatas.
Biografija
Tėvas Jonas Baronas, motina Elena Baronienė. 1929 m. baigė Lietuvos universitetą, 1957 m. medicinos mokslų kandidatas.
1930–1939 m. dirbo Vytauto Didžiojo universitete, kartu 1932–1934 m. ir 1937–1939 m. dėstė Kauno, 1939–1945 m. – Vilniaus medicinos mokykloje. 1944–1969 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1944–1946 m. ir 1948–1969 m. Akušerijos ir ginekologijos katedros vedėjas; nuo 1960 m. docentas.
Paskelbė apie 50 mokslinių straipsnių.
Plokščių senosios kapinės
Kapinės
Įrengtos nedidelėje pakilumoje, netaisyklingos trapecijos plano, 50 m ilgio rytų - vakarų kryptimi, vakariniame gale 29 m, rytiniame – 42 m pločio. Apaugusios medžiais, iš šiaurės ir rytų pusių aptvertos gyvatvore. Laidojimo žymių nėra. Paviršius nelygus, iškasinėtas.
Teritorijos plotas – 0,17 ha, perimetras – 167 m. Aplinkui dirvonuojantys, jaunu mišku apžėlę laukai. Šiaurės pusėje prasideda Plokščių miškas.
Istorija
1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L545), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
Sipajas
Sipajas – Indijos (istorinio regiono, į kurį įėjo ir dabartiniai Pakistanas ir Bangladešas) vietinis gyventojas, tarnaujantis samdomoje Europos valstybės (paprastai – Britanijos, bet ir Portugalijos ar Prancūzijos) kolonijinėje kariuomenėje Indijoje.
Terminas vartotas nuo XVIII a. 5-ojo dešimtmečio, kai buvo suformuoti pirmi sipajų daliniai Prancūzijos Indijos kariuomenėje kovai su britais ir naujų teritorijų užėmimui. Žodis sepoy kilęs iš pers. سپاهی (sipâhi) 'kareivis'. Tas pats persiškas žodis anglų kalbą pasiekė per Turkiją, kur spahi ir sipahi reiškia tam tikrą Turkijos kavalerijos rūšį sipahius.
Britų Indijos Armijoje sepoy reiškė 'pėstininkas eilinis' (sowar – kavaleristas eilinis).
Sipajus labai plačiai naudojo britai. Britų sipajai atlikdavo karines policines funkcijas. 1857-1859 m. vyko sipajų sukilimai, po kurių britai reorganizavo sipajų kariuomenę. Jų skaičių sumažino, išformavo inžinerijos ir artilerijos dalinius. Sipajus ėmė grupuoti pagal religiją, tautybę, kalbą.
Sipajai dalyvavo Pirmajame ir Antrajame pasauliniame karuose. 1947 m. susidarius Indijos ir Pakistano valstybėms sipajai kaip samdoma kolonijinė kariuomenė pasidarė nebereikalingi ir buvo išformuoti.
Šarkiai (reikšmės)
Šarkiais vadinami kaimai:
Gerviniai
Gervės arba gerviniai (Gruidae) – gervinių paukščių (Gruiformes) šeima, kuriai priklauso dideli ir stambūs paukščiai.
thumb|230px|right|[[Pilkakuodė gervė|Pilkakuodės gervės (Balearica regulorum)]] thumb|230px|right|[[Sibirinė gervė (Leucogeranus leucogeranus)]]
Gervių kojos ir kaklas labai ilgi. Sparnai ilgi ir apavalūs, didžiųjų plasnojamųjų plunksnų yra 11. Uodega trumpa, joje 12 vairuojamųjų plunksnų. Gerai vaikšto ir bėgioja, bet į medžius netupia. Galva kartais iš dalies plika, apaugusi šereliais arba puošniomis plunksnomis.
Gervės monogamai paukščiai – porą sudarančios visam gyvenimui. Lytinio dimorfizmo nėra. Lizdą krauna ant žemės. Dėtyje būna 1-2 kiaušiniai.
Gervės minta augaliniu ir gyvuliniu maistu – uogomis, sėklomis, gilėmis, vaisiais, įvairiomis kirmėlėmis, vabalais, nedideliais smulkiais graužikais ir kitais nedideliais žinduoliais, varliagyviais ir žuvimis, moliuskais.
Gervės savaime paplitusios visuose žemynuose, išskyrus Antarktidą ir Pietų Ameriką. Absoliučiai dauguma rūšių gyvena pelkėse, rečiau stepėse. Kai kurioms rūšims gresia išnykimas, todėl suteiktas ypatingas apsaugos statusas.
Lietuvoje gyvena viena rūšis – pilkoji gervė (Grus grus), arba tiesiog vadinama gervė, kuri 2019 m. buvo išbraukta iš Lietuvos raudonosios knygos sąrašų.
Klasifikacija
Išskiriama 2 pošeimiai, 6 gentys (dalis autorių išskiria keturias gentis) ir 15 rūšių:
Pošeimis: Balearicinae – Kuoduotosios gervės
Gentis: Balearica – Kuoduotosios gervės
Pošeimis: Gruinae – Bekuodės gervės
Gentis: Anthropoides – Dailiosios gervės
Gentis: Antigone
Gentis: Grus – Paprastosios gervės
Gentis: Leucogeranus
Juozas Grimskis
Juozas Grimskis (1918 m. gegužės 22 d. Pakruojo mieste, Šiaulių apskr. – 2002 m. lapkričio 19 d. Rasine, JAV ) – vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
Mokėsi Šiaulių berniukų gimnazijoje, pas vargonininkus dėdę S. Grimskį, J. Stankūną ir J. Uogintą išmoko vargonuoti. 1936–1940 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Skaistgirio parapijoje, mišrųjį chorą parengė 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje. 1937 m. vasarą lankė Šv. Cecilijos draugijos bažnytinės muzikos kursus Kaune. 1940–1944 m. mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje: vargonų (dėst. J. Karosas) ir dainavimo (dėst. J. Byra), fortepijono ir muzikos teorijos disciplinų (dėst. J. Gaidelis), muzikos istorijos, choralo ir liturgikos (dėst. A. Virbickas).
1944 m. vasarą pasitraukęs į Vokietiją, buvo paimtas į vokiečių kariuomenės pagalbinius dalinius, bet netrukus išvežtas į Norvegiją ir apgyvendintas pabėgėlių stovykloje. Čia buvo ir nemaža lietuvių, todėl su B. Pakštu suorganizavo 65 dainininkų vyrų chorą, kurį išmokė lietuvių ir norvegų dainų, surengė koncertų anglų ir amerikiečių kariams, taip pat norvegams ir lietuviams Svelviko stovykloje. 1945 m. rudenį visi svetimtaučiai iš Norvegijos buvo išvežti į Vokietiją. J. Grimskis su choru pateko į lietuvių stovyklą Hersfelde, kur dar surengė du koncertus, o vėliau dalyvavo lietuvių tautiniame ansamblyje.
1949 m. atvyko į JAV ir trumpam apsistojo Deitone, OH, bet netrukus persikėlė į Rasiną, WI. 1950 m. rudenį čia subūrė lietuvių mišrųjį chorą. Kartu su kitų parapijų chorais 1953 m. rugpjūčio 30 d. Minkowskio parke suorganizavo dainų šventę. Jungtinis choras atliko 18 dainų: J. Dambrausko „Maldą už Tėvynę“, Č. Sasnausko „Kur bėga Šešupė“, J. Gudavičiaus „Kur giria žaliuoja“, J. Žilevičiaus „Laisvės dainą“, Stasio Šimkaus „Lietuviais esame mes gimę" ir kt.
1953–1995 m. J. Grimskis vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Racine. Choras giedojo bažnyčiose, organizavo koncertus, dalyvavo radijo ir televizijos laidose, dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose. 1969 m. kovo 30 d. Verbų sekmadienį kartu su N. Kulio vadovaujamu choru Šv. Baltramiejaus parapijos bažnyčioje. Waukegane, IL, surengė didelį religinės muzikos koncertą. Skambėjo J. Čižausko, J. Siniaus, J. Gaubo, Th. Dubois, Ch. Gounod, P. Mascagni giesmės. Jungtinis choras atliko G. Šukio „Mišias Taikos karalienės garbei“ (jungtiniam chorui dirigavo J. Grimskis, akompanavo N. Kulys, dalyvavo solistės P. Butkutė, J. Šalnienė, O. Zilytė). Šv. Kazimiero parapijos choras 28 dainas, 20 giesmių ir F. Gruberio „Šv. Onos Mišias“ įrašė į kasetes. 1993 m. rugsėjo 12 d. Šv. Kazimiero parapija iškilmingai paminėjo savo 80 metų jubiliejų. Pamaldų metu giedojo ir J. Grimskio vadovaujamas mišrusis choras. Be chorų, J. Grimskis vadovavo ir vokaliniams ansambliams – duetui, kvartetui ir sekstetui, su kuriais irgi nemažai koncertuodavo Čikagoje ir kitur. 1971 m. sekstetas išleido savo plokštelę „Grįšim, grįšim“, dalyvavo televizijos laidoje Čikagoje. Chorvedys atliko daug visuomeninių darbų, būdamas Šiaurės Amerikos lietuvių muzikų sąjungos, Pasaulio Lietuvių bendruomenės, Amerikos Lietuvių tarybos ir Šaulių sąjungos narys. 1971 m. jis apdovanotas Šaulių „Žvaigždės ordinu". Ne kartą lankėsi Lietuvoje.
Motiejus Dogelis
Motiejus Dominykas Dogelis (, 1715 m. rugpjūčio 6 d. Hembulai (Gimbutai?) prie Lydos – 1760 m. vasario 24 d. Varšuva) – istorikas, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos istorinių šaltinių leidėjas.
Istoriografas
Sumanęs parengti Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos istorinių dokumentų publikaciją, jai medžiagą rinko Vokietijos, Prancūzijos, Olandijos, Abiejų Tautų Respublikos dokumentų saugyklose.
Vilniuje išleistos svarbiausios publikacijos:
Varkalės (Ukmergė)
Varkalės – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 1 km nuo Pabaisko.
Šiaudinės apylinkė
Šiaudinės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Papilės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Akmenės rajonui. 1954 m. prijungtos Kairiškių apylinkė ir Balsių apylinkė. Nuo 1962 m. gruodžio 8 d. apylinkė priklausė Mažeikių rajonui. 1963 m. sausio 12 d. Šiaudinės apylinkė prijungta prie Kairiškių apylinkės ir Papilės apylinkės.
Šapnagiai
Šapnagiuose kultūrinius renginius organizuoja kaimo bendruomenė „Gimtinė“, įkurta 2003-04-29, vadovė Regina Paulauskienė.
Geografija
Šalia Šapnagių teka Dabikinė. Gyvenvietė padalinta į dvi dalis:
Istorija
Šapnagių vardas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas apie 1650 m.
2009 m. išasfaltuota pagrindinė Šapnagių gatvė.
Vengrijos futbolo varžybos 1969 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1969 m.
Bijūnėliai
Bijūnėliai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kuršėnų.
Keturios dienos Neapolyje
Keturios dienos Neapolyje – 1962 m. Italijoje sukurtas tikrais įvykiais paremtas karinis filmas.
Turinys
1943 m. ruduo, Neapolis. Italija paskelbė kapituliaciją ir žmonės džiaugiasi pasibaigusiu karu, tačiau mieste netrukus pasirodo vokiečiai, kurie bando jėga įtvirtinti savo tvarką ir valdžią. Po to, kai miesto aikštėje jie sušaudo nekaltą jauną jūreivį, prasideda sukilimas. Mūšiai miesto gatvėse vyksta 4 dienas, kol pakrantėje išsilaipina sąjungininkų kariuomenė ir vokiečiai pasiduoda...
Panerių erozinio kalvyno kraštovaizdžio draustinis
Panerių erozinio kalvyno kraštovaizdžio draustinis – saugoma gamtos teritorija Vilniaus miesto savivaldybėje, Panerių, Naujininkų ir Vilkpėdės seniūnijose, Panerių miške. Tai vienas didžiausių Vilniaus draustinių, besirangantis kairiojoje Neries slėnio pusėje, tarp Žemųjų Panerių šiaurėje, Aukštųjų Panerių pietvakariuose, Užusienio pietuose, Kirtimų rytuose. Šiaurinis draustinio galas pasiekia Gariūnus.
Gulsčioji elksinė
Gulsčioji elksinė arba gulsčioji soleirolija (Soleirolia soleirolii) – dilgėlinių (Urticaceae) šeimos augalų rūšis.
Veisiejų miškų urėdija
miniatiūra|250px|right|Veisiejų miškų urėdija Veisiejų miškų urėdija − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Įsikūrusi Kalvelių kaime, Veisiejų seniūnijoje.
Gulsčioji elksinė
Tai vešli kambarinė žolė, dažniausiai auginama loveliuose. Lapeliai maži, sodriai žali. Žydi smulkiais baltais žiedais. Gulsčioji elksinė kilusi iš Viduržemio jūros regiono, bet kaip kambarinis augalas auginamas visame pasaulyje.
Veisiejų miškų urėdija
Veisiejų (Seinų) urėdija įkurta 1919 m. liepos 1 d. Urėdijos būstinė tuomet buvo Papečių kaime. Nuo 1920 m. ji persikėlė į Justinavo (vėliau pavadinto Vainežeriu) dvarą, prieš pat karą − į Veisiejus. 1945 m. urėdija perorganizuota į miškų ūkį, kuris 1946 m. perkeltas į Lazdijus, o 1949 m. prijungtas prie Alytaus miškų ūkio. 1957 m. sausio 1 d. įsteigiamas Veisiejų miškų ūkis, o po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo jam vėl grąžintas senasis vardas − urėdija.
Gulsčioji elksinė
thumb|left|230px|Gulsčiosios elksinės lapai
Veisiejų miškų urėdija
Bendras miškų plotas urėdijos veiklos teritorijoje − 59 004 ha, iš jų valstybinės reikšmės miškų − 20 911 ha. Veisiejų miškų urėdijos miškuose vyrauja eglynai (11 %), beržynai (8 %), juodalksnynai (4 %), ąžuolynai, uosynai (2 %), drebulynai (1 %).
Veisiejų miškų urėdas − Zenius Želionis.
Veisiejų miškų urėdijoje yra įkurtos šios saugomos teritorijos:
Veisiejų miškų urėdijos miškai suskirstyti į 8 girininkijas.
Milašiškiai
Milašiškiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 14 km nuo Kulvos.
1336 m.
1336 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Amerikinis barsukas
Amerikinis barsukas (Taxidea taxus) – kiauninių (Mustelidae) šeimos žinduolis; vienintelė rūšis Amerikinių barsukų (Taxidea) gentyje. Savo išvaizda kiek panašus į Europinį barsuką.
1336 m.
Mirtys
Nedatuota
Gimtadieniai
Nedatuota
Amerikinis barsukas
Paplitęs JAV centrinėje ir vakarinėje dalyje, Meksikos šiaurėje ir Centrinėje Kanadoje.
Marius Kasmauskas
Marius Kasmauskas (g. 1980 m. kovo 8 d. Klaipėdoje) – Lietuvos rankininkas, nacionalinės rinktinės žaidėjas.
Robertas Zenekė
thumb|200px|right|Robertas Zenekė (tarp 1914 m. ir 1918 m.) Robertas Vilhelmas Zenekė (1885 m. vasario 12 d. Piritce (dab. Pyžicė Lenkijoje) – 1940 m. birželio 8 d. Liubene  – vokiečių spaudos fotografas ir maratono bėgikas.
Biografija
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, nuo 1914 m. tarnavo karinių pranešimų rašytoju (dar prieškariu buvo užsirekomendavęs žurnalistikoje). Buvo pasiųstas į vokiečių karinių patarėjų grupę Osmanų imperijoje, kur formaliai priklausė turkų kariuomenei ir nešiojo atitinkamą uniformą.
Sportininkas
Apie R.Zenekės sportinę karjerą išliko nedaug duomenų. Žinoma, kad jis priklausė Berlyno SC Komet sporto klubui. Atstovavo Vokietiją 1906 m. vasaros olimpinės žaidynėse Atėnuose, bet aukšto rezultato nepasiekė. Vėliau nuo aktyvaus sportavimo nutolo.
Žemalės apylinkė
Žemalės apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tirkšlių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Mažeikių rajonui. 1954 m. prijungta Račių apylinkė ir dalis Mažaičių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Žemalės apylinkė prijungta prie Ketūnų apylinkės ir Ukrinų apylinkės.
Nicanor Duarte Frutos
Nikanoras Duartė Frutos (Nicanor Duarte Frutos; g. 1956 m. spalio 11 d. Koronel Ovjede) – dabartinis Paragvajaus Respublikos prezidentas 2003–2008 m.
Jo tėvas buvo aktyvus konservatyvios Kolorado partijos (Partido Colorado) narys. 14 m. ir Nikanoras tapo šios partijos nariu. Susituokė su Gloria María Penayo ir turi 6 vaikus.
Duartė yra advokatas, filosofas, žurnalistas ir sociologijos docentas, išsilavinimą įgyjęs Asunsjono valstybiniame universitete ir Katalikų universitete. 1993–2003 m. ėjo švietimo ministro pareigas.
2003 m. prezidento rinkimuose Duartė, kaip Kolorado partijos, kuri valdo šalį nuo 1947 m., surinko 37,1 % rinkėjų balsų ir tapo šalies vadovu. Prezidentas pažadėjo kovoti su skurdu ir korupcija. Tačiau ekonominių ir politinių problemų kamuojamoje šalyje ryškių permainų padaryti nepavyksta. 2004 m. šalies BVP pakilo 0,1 %. Duartės užsienio politika glaudžiai susijusi su MERCOSUR ašies vadovais – Hugo Čiavesu (Venesuela), Nestoru Kiršneriu (Argentina), Lula da Silva (Brazilija).
PID reguliatorius
thumb|300px|PID reguliatoriaus schema thumb|400px|PID reguliatoriaus parametrų įtakos valdomam signalui iliustracija PID reguliatorius – reguliatorius, turintis grįžtamąjį ryšį ir naudojamas pramoninėse kontrolės sistemose. Reguliatorius yra parametriškai optimizuojamas, kurį sudaro 3 grandys: proporcinė (P), integruojanti (I) ir diferencijuojanti (D). Tolydinio PID reguliatoriaus išraiška:
kur K – perdavimo koeficientas, TI – integruojančios grandies laiko pastovioji, TD – diferencijuojančios grandies laiko pastovioji.
Nuorodos
Regler
Šiaulių Romuvos progimnazija
Šiaulių „Romuvos“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo ugdymo mokykla Šiauliuose, Dainuose, Dainų g. 13, įgyvendinanti pagrindinio ugdymo programas. Vykdomos priešmokyklinio ugdymo programa, pradinio ugdymo programa, pagrindinio ugdymo pirmos dalies programa, specialiūjų ugdymosi poreikių turintiems mokiniams pritaikytų, individualizuotų pradinio ugdymo, pagrindinio ugdymo 1-osios dalies programos, bei neformaliojo vaikų švietimo programos.
Istorija
thumb|200px|Mokyklos interjeras thumb|200px|
1284 vietų 3 korpusų 20-oji vidurinė mokykla su sporto sale pradėta statyti 1987 m. Architektas Jonas Barkauskas, darbus atliko projektavimo ir statybos susivienijimo „Šiauliai“ statybos valdyba. Nuo pat pradžios mokykla rūpinosi direktorius Vytautas Giedraitis.
Mesjė 94
thumb|230px|Mesjė 94
Mesjė 94 (M94, NGC 4736) – spiralinė galaktika, esanti Skalikų žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos yra 16 milijonų šviesmečių. Objekto regimasis ryškis yra 9.
Galaktikos nuotraukose matomas šviesus žiedas. Tai galaktikos regionas, kur aktyviai formuojasi naujos žvaigždės.
Iš pradžių manyta, kad Mesjė 94 skersmuo siekia apytikriai 30 000 šviesmečių. Visgi buvo aptiktos dvi blyškios spiralinės vijos, nepriklausančios centriniam galaktikos regionui. Jos nusidriekusios toli į erdvę. Šis atradimas parodė, kad galaktikos skersmuo bene tris kartus didesnis. Mesjė 94, palyginus su kitomis galaktikomis, išsiskiria tuo, kad joje esama neįprastai mažai tamsiosios materijos.
Paparčiai (Kaunas)
Paparčiai – kaimas Kauno rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 3 km į rytus nuo Muniškių, Sausinės miške, prie Kriaunupio. Kolektyviniai sodai.
1896 m. vasaros olimpinių žaidynių medalių lentelė
thumb|200px|Medaliai Straipsnyje pateikiamos 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, pirmose naujaisiais laikais vykusiose olimpinėse žaidynėse, dalyvavusios šalys pagal medalių skaičių. Žaidynėse dalyvavo 241 atletas iš 14 šalių, vyko 43 rungtys iš 9 sporto šakų
Medalių skaičius
Pateikiama pilna dalyvavusių šalių lentelė pagal pelnytų medalių skaičių. Paryškinta šalis, kurioje vyko žaidynės.
Vengrijos futbolo varžybos 1970 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1970 m.
Pagojė (Anykščiai)
Pagojė (arba Pagojis, Pagojus) – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, prie Pagojės tvenkinio. Viensėdyje kertasi Aukštaitijos siaurasis geležinkelis ir kelias. Kitoje plento pusėje telkšo Pagojės tvenkinys. Yra Pagojės geležinkelio stotelė prie siauruko. Viensėdis šiaurėje ribojasi su Peniankais.
Bikaičiai
Bikaičiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kriukų.
1337 m.
1337 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Riešutmediniai
Riešutmediniai (Juglandaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso stambūs medžiai su skėstomis lajomis. Lapai pražanginiai, neporiškai plunksniški. Kuokeliniai žiedai sukrauti žirginiuose, piesteliniai – pavieniui ūglių viršūnėse. Žiedus apdulkina vėjas. Žydi lapams pradėjus skleistis. Vaisius – kaulavaisis arba riešutas.
Šeimoje 8 gentys, 60 rūšių. Lietuvoje auginamos trijų genčių rūšys:
Pagojus
Pagojumi vadinama:
Linkai (Karaliaučiaus apskritis)
Linkai arba Koševojė (, nuo 1939 m. Linken, nuo 1946 m. Кошевое) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Vergai prūsiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. 1910 m. buvo 98 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono, vėliau Gurjevsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 25 d. – 2008 m. birželio 30 d. Nizovjės apylinkės kaimas.
Stočekas (Vengruvo apskritis)
Stočekas  – kaimas Lenkijos rytuose, Stočeko valsčiuje, Vengruvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 18 km į šiaurę nuo Vengruvo ir apie 73 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos. Kaime yra Stočeko žydų kapinės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1518 m. sausio 14 d. įkurta Stočeko Šv. Stanislavo parapija. 1895-1897 m. pastatyta ''Šv. Stanislavo'' bažnyčia.
Šiaulių universitetinė gimnazija
Šiaulių universitetinė gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiauliuose, Dainuose, Dainų g. 33, vykdanti pagrindinio ugdymo II dalies ir vidurinio ugdymo programas 1–4 gimnazinėse klasėse.
Istorija
Šiaulių universiteto gimnazija trišalės sutarties pagrindu įsteigta 2003 m. Šiaulių miesto 18–osios vidurinės mokyklos bazėje. Steigėjai – Šiaulių universitetas, Šiaulių miesto savivaldybė, Šiaulių apskrities administracija. Nuo 2020 m. rugsėjo 1 d. pasikeitė gimnazijos pavadinimas (iš Šiaulių universiteto gimnazijos į Šiaulių universitetinę gimnaziją) ir statusas (iš viešosios įstaigos į biudžetinę įstaigą). Gimnazijos steigėja – Šiaulių miesto savivaldybė.
Carla Gravina
Karla Gravina (g. 1941 m. balandžio 5 d. Džemonoje) – Italijos kino aktorė ir politikė.
Biografija
right|thumb|150px Kine Gravina debiutavo 1957 m. ir iki 1998 m. sukūrė 40 vaidmenų įvairaus žanro filmuose, daugiausia komedijose ar dramose. 1970-ųjų pabaigoje ji susidomėjo politika ir 1980-83 m. priklausė Italijos komunistų partijai.
1993 m. Gravina buvo žiuri nare Kanų kino festivalyje.
1960 m. teatre ji susipažino su aktoriumi Gian Maria Volonte, su kuriuo po metų susilaukė dukters Giovannos (Volonte tuo metu buvo vedęs kitą moterį).
Apdovanojimai
right|thumb|150px
Mesjė 95
thumb|250px|M95 galaktika Mesjė 95 (dar žymima NGC 3351 ) – spiralinė galaktika, esanti Liūto žvaigždyne. Nuotolis iki jos – 33 milijonai šviesmečių. Objekto regimasis ryškis yra 9,7.
Mesjė 95 galaktiką 1781 m. atrado Pierre Méchain, Charles Messier kolega.
Šioje galaktikoje esama apytikriai 40 milijardų žvaigždžių. Galaktikos spiralinėse vijose vyksta aktyvūs žvaigždėdaros procesai, jose gausu jaunų mėlynų žvaigždžių. Galaktikos vijos glaudžiai juosia galaktikos branduolį ir yra beveik apskritos.
Tamsią, giedrą naktį M95 galima pamatyti pro žiūronus (atrodo kaip balzgana dėmelė). Greta matomos M96, M105 bei keletas blyškesnių galaktikų, kurios visos priklauso Liūto I (arba M96) grupei. Teigiama, kad palankiausias metas stebėti šią galaktiką yra balandžio mėnesį.
Dargių apylinkė
Dargių apylinkė (arba Dargų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Laižuvos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Mažeikių rajonui. 1954 m. prijungtos Purplių apylinkė ir Auksodės apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Dargių apylinkė prijungta prie Laižuvos apylinkės ir Viekšnių apylinkės.
Opšrūs
Paplitimas
Opšrūs paplitę visoje Europoje, išskyrus jos šiaurinius pakraščius, Azijoje, išskyrus jos šiaurines ir pietines dalis, Japonijos salyne.
Opšrų genties rūšys
Opšrų genties rūšys tarp biologų nebuvo daug diskutuota bei apie jų kilmę ir evoliuciją iki šiol žinoma nedaug. Gentyje išskirtos 3, o naujausiais tyrinėjimais linkstama manyti, kad egzistuoja 4 rūšys. Iš fosilijų išskiriamos dar 4 rūšys, gyvenusios dabartinės Europos teritorijoje. Visose rūšyse už pateles jų patinėliai didesni ir sunkesni. Tarp rūšių morfologiniai skirtumai labai menki, tad anksčiau visos šios rūšys buvo laikomos vienos opšrų (Meles meles) rūšies porūšiais – Meles meles meles, Meles meles canescens, Meles meles leucurus, Meles meles anakuma.
Europinis opšrus
Paplitę Europoje, įskaitant Lietuvą, maždaug iki Volgos upės. Stambiausia opšrų genties rūšis.
Kaukazinis opšrus
Kaukaziniai opšrūs paplitę Mažojoje Azijoje, Kaukaze, Libane, Sirijos šiaurės vakaruose, Irako šiaurės rytuose, Irano ir Afganistano šiaurinėse dalyse. Dėl jų statuso, kaip atskiros rūšies, tarp tyrinėtojų vyksta diskusijos, dalis jų mano, kad tai tik europinių opšrų (Meles meles canescens) porūšis, bet pagal naujausius atliktus tyrinėjimus – išskiriami kaip atskira rūšis (Meles canescens).
Azijinis opšrus
Azijiniai opšrūs paplitę Europoje maždaug į rytus nuo Volgos upės, visoje Azijoje, išskyrus jos šiaurines ir pietines dalis, nuo Uralo kalnų į rytus, iki Rytų Kinijos jūros. Jie šiek tiek smulkesni už europinių opšrų rūšį:
Japoninis opšrus
Tarp išlikusių rūšių, tai smulkiausia rūšis.
† Meles hollitzeri
Meles hollitzeri yra išnykusi rūšis, gyvenusi Europoje, kuri žinoma iš ankstyvojo pleistoceno fosilijų, kurios rastos Žemutinės Austrijos žemės Bad Deutsch-Altenburg miestelyje, esančiame pačioje rytinėje Austrijos dalyje, ir Vokietijos Tiuringijos žemės Untermaßfeld savivaldybėje.
† Meles thorali
Meles thorali žinomas tik iš vėlyvojo pleistoceno fosilijų, rastų pietvakarių Prancūzijos Dromo departamento Saint-Vallier miestelyje ir rytų Azerbaidžano Binagadžio rajone. Prie skruostų turėjo didelius dantis. Tai buvo tarpinė rūšis tarp europinių ir japoninių opšrų. Spėjama, kad iš jų ir yra kilę dabartinės dvi rūšys.
† Meles iberica
Meles iberica žinomas iš Ispanijos Andalūzijos regiono Granados Cuenca de Guadix vietovėje rastų plioceno ir pleistoceno epochų fosilijų.
† Meles dimitrius
Meles dimitrius rūšies fosilijos iš vėlyvojo plioceno bei ankstyvojo pleistoceno epochų, rastų Graikijoje.
Etimologija
Kiauninių šeimos žvėrelį opšrų arba opšrą, opšrį, barsuką (Meles), latvių kalboje atitinka žodis âpsis, prūsų kalboje – ābzdus bei wūbzdus. Lietuviškas žodis opšrus, latviškas atitikmuo âpsis, prūsiškas ābzdus, wūbzdus – kitose indoeuropiečių kalbose atitikmenų neturi. Žodis opšrus mėginamas sieti su ápaḥ ‘darbas, veikimas’, lotyniškai – opus reiškia darbas.
Istoriniais laikais į lietuvių kalbą per lenkų ar rytų slavų kalbas atėjo tiurkų kalbų skolinys – barsukas (барсу́к). Turkiškai, kazachiškai, karačiajų-balkarų kalba opšraus atitikmuo yra borsuk, totoriškai – Бурсык (bursyk, barsyk), čagatajiškai – bursuk, azerbaidžaniečių kalba – porsuq. Tiurkų kalbose šis žodis reiškia pilkas (pagal pilką kailio spalvą),.
1338 m.
1338 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Valakupių klonio geomorfologinis draustinis
Valakupių klonio geomorfologinis draustinis – geomorfologinis draustinis Vilniuje, Turniškėse. Jo teritorija užima 90,91 ha plotą, driekiasi pietrytinėje Turniškių dalyje, besiribodama šiaurės rytuose su Nemenčinės plentu. Įsteigtas Vilniaus miesto tarybos 1996 m. gegužės 29 sprendimu Nr. 129.
Gamtos vertybės
Draustinyje siekiama išsaugoti unikalų tarpledynmečio laikotarpio Neries slėnio fragmentą – klonį su daubomis, kalvomis, pelkutėmis. Šiame slėnyje yra 300–700 m pločio ir apie 10 km ilgio termokarstinių daubų juosta. Manoma, kad prieš paskutinį apledėjimą tai buvusi Neries vaga. Čia ištirpus ledynams susiformavo įdubos, kurias iki dabartinio reljefo formavo eroziniai procesai. Dabar tai unikalus kalvotas, pelkėtas, ežeringas, daubotas ir žvirgždingas vietovaizdis. Ryškiausia klonio atkarpa, vadinama Saltoniškių slėniu, vykdant statybas, buvo visiškai sudarkyta ir prarado savo vertę, todėl dabar saugoma tik natūralumą išlaikiusi klonio dalis Valakupių miško parko zonoje.
Babiniai
Babiniai – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, netoli dešiniojo Neries kranto, ryčiau Verkių Riešės. Šiaurėje ribojasi su Balsiais, pietryčiuose miškingas šlaitas skiria nuo Ožkinių, o pietuose – nuo Staviškių, vakaruose miškas ir Riešės upelis skiria nuo Kremplių, o šiaurės vakaruose ribojasi su Verkių Rieše. Kolektyviniai sodai.
thumb|left|210px|Senas ąžuolas prie keliuko tarp Babinių ir Staviškių
Istorija
1905 m. Riešės valsčiaus Babinių kaime gyveno 53 žmonės, 1931 m. – 79.
Gelvonų gimnazija
Širvintų rajono Gelvonų gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Širvintų raj., Gelvonuose, Šviesos g. 7, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190361318. Filialas Širvintų rajono Gelvonų gimnazijos Liukonių pradinio ugdymo skyrius.
Istorija
miniatiūra|left|Gimnazija 2017 m. pavasarį
Gelvonų parapijinė mokykla pirmą kartą paminėta 1781 m. Iki 1865 m. mokykla veikė su pertraukomis. 1865 m. Gelvonuose jau buvo triklasė liaudies mokykla. 1908 m. – dviklasė ministerinė mokykla. Tuo metu ji glaudėsi mediniame pastate. 1781–1918 m. vaikai buvo mokomi rusų kalba.
Tik 1918 m. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, Gelvonuose veikė lietuviška pradinė mokykla. 1921–1928 m. jau veikė progimnazija, tačiau 1928 m. iškėlus progimnaziją į Giedraičius, vėl liko pradinė mokykla, veikusi iki 1935 m. Tais metais prisidėjo 5–asis skyrius, o 1936 m. – 6–asis skyrius. 1928–1935 m. mokykloje veikė ir žydų pradžios mokyklos klasės.
Per Antrąjį pasaulinį karą dėl vokiečių vykdytos antisemitinės politikos neliko žydų pradžios mokyklos. 1944 m. spalio 1 d. vėl buvo atidaryta Gelvonų progimnazija.
1950–1951 m. veikė pilna vidurinė mokykla. Tais pat metais išleista ir pirmoji abiturientų laida. 1959 m. buvo įvestas gamybinis mokymas: vyresnių klasių berniukai (ilgą laiką ir mergaitės) mokėsi traktoriaus pagrindų. Nuo 1994 m. įvestas ikiprofesinis mokymas: mergaitės pradėjo mokytis buities darbų (kulinarija, mezgimas, siuvimas), berniukai – staliaus darbų.
1994 m., siekiant, kad kuo daugiau moksleivių įgytų vidurinį išsilavinimą, įsteigtos jaunimo klasės. Šias klases lankė dėl įvairių priežasčių metę mokslus moksleiviai.
Iki 1963 m. mokyklai priklausė penki senos statybos pastatai, nepritaikyti mokymo reikmėms. Centrinis pastatas buvo vienintelis mūrinis pastatas. Mokytojams ir mokiniams į pamokas teko vaikščioti iš vieno pastato į kitą. Darbo sąlygos buvo sunkios. Tik 1963 m. pastačius pirmąjį 8 klasių priestatą padėtis pagerėjo. 1964 m. pastatytas antrasis 6 klasių priestatas, o buvusiame pradinių klasių pastate įrengtas vaikų darželis. Pastačius antrąjį priestatą buvo įsteigti ir netipiniai fizikos, chemijos ir biologijos kabinetai. Pradėjus dirbti kabinetine sistema, buvo įsteigta dar 17 įvairių mokomųjų dalykų kabinetų. Subyrėjus Sovietų Sąjungai ir kuriantis tautinei mokyklai, vėl buvo grįžta prie klasių, o dar vėliau vėl sugrąžinta kabinetinė sistema.
1978 m. buvo pastatytas 80 vietų bendrabutis su valgykla ir centriniu šildymu, o 1979 m. – aštuonbutis namas mokytojams. 1994 m. įrengta sporto salė.
2003 m. visiškai atnaujinta senojo mokyklos pastato dalis, kažkada priklausiusi vienuolynui. Bendromis mokytojų, moksleivių ir jų tėvų jėgomis, vykdant projektą „Mokykla ir kaimo bendruomenė“, 2002–2003 mokslo metais buvo visiškai pakeista mokyklos aplinka.
2017 m. sausio 26 d. patvirtinti Gelvonų gimnazijos nuostatai. Tais metais prijungta ir Bagaslaviškio mokykla.
Oradia
Oradia – miestas Rumunijos vakarinėje dalyje, netoli sienos su Vengrija; apskrities centras. Išvystyta chemijos, vaistų, baldų, lengvoji pramonė. Oradia padalinta į 14 rajonų. 2011 m. mieste gyveno 196 367 gyventojai.
Gelvonų gimnazija
Moksleivių skaičius
miniatiūra|265px|Mokyklos jubiliejaus akmuo
Vengrijos futbolo varžybos 1970–1971 m.
Vengrijos futbolo varžybos 1970–1971 m.
Gelvonų gimnazija
Moksleivių skaičius
1804 m. mokėsi 7 mokiniai, 1831 m. – jau 60 mokinių. 1935–1936 m. mokėsi 176 mokiniai, 1951–1952 m. – 390, 1964–1965 m. – 222, 1980 m. – 288, 1985 m. – 173. Dabar Gelvonų mokykloje išsilaiko maždaug 200 moksleivių skaičius.
Oradia
Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Oradia yra užmezgusi partnerystės ryšius:
Kauno mokslo ir technologijų parkas
miniatiūra|260px|right|Padalinys K. Baršausko g. 59
Gelvonų gimnazija
Moksleivių skaičius
Mokykla jau išleido 53 abiturientų laidas.
Megalozauras
Megalozauras (Megalosaurus) – megalosauridae šeimai priklausęs plėšrusis dinozauras (Theropoda). Gyveno juros laikotarpiu, rastas Europoje ir Afrikoje. Ilgis 9 m. Tai pirmasis dinozauras moksliškai apibūdintas 1824 m. Anglijoje.
Kauno mokslo ir technologijų parkas
Kauno mokslo ir technologijų parkas (KMTP) – viešoji įstaiga, įsikūrusi Kaune, K. Petrausko g. 26. Parkas mieste turi tris padalinius - K. Baršausko g. 59, Studentų g. 65 ir Breslaujos g. 3B.
Gelvonų gimnazija
Mokytojai
Apie pirmuosius Gelvonų mokyklos mokytojus tikslių žinių neturima. Žinoma tik, kad parapijinėje mokykloje dirbo dvasininkai. Vienas jų, 1883–1903 m. dirbęs stačiatikių dvasininkas Davidovičius, aktyviai vykdė rusinimo politiką.
Kauno mokslo ir technologijų parkas
Parkas įsteigtas 2015 m., apjungus tris parkus: KTU regioninio mokslo parką, Kauno aukštųjų ir informacinių technologijų parką ir Kauno regioninį inovacijų centrą.
Megalozauras
Turėjo didelę galvą, galingus nasrus ir lenktus, pjūkliškais kraštais dantis. Stiprūs pirštai ir nagai gerai tiko dideliems augalėdžiams dinozaurams pulti.
Gelvonų gimnazija
Mokytojai
Mokytojai dažnai buvo keičiami. Progimnazijoje direktoriumi dirbo Židanavičius, vokiečių kalbos mokytoja Majytė, lietuvių kalbos mokytoja Mitkaitė, matematikos mokytojas Gražulis, piešimo ir muzikos mokytojas Kisielius. Tikybą dėstė klebonas Juknys. 1934 m. į Gelvonų mokyklą atvyko dirbti mokytoju Aleksandras Juškevičius, vėliau tapęs ir mokyklos direktoriumi.
Kauno mokslo ir technologijų parkas
Priklauso Pasauliniam inovacijų aljansui WAINOVA.
Gelvonų gimnazija
Mokytojai
Nuo 1937 m. iki karo 6 skyrių mokykloje dirbo 8 mokytojai: A. Juškevičius, V. Vasiliauskas, K. Žukas, A. Vaitkevičius, M. Pociūnaitė, M.Jakučiūnienė, K. Puzoraitė ir A. Senkus.
Kauno mokslo ir technologijų parkas
Daugiausia užsiima informacinių komunikacinių technologijų vystymu - iš 97 bendruomenėje veikusių įmonių 2016 m. šioje srityje darbavosi 35%. Kitos parko įmonės susijusios daugiausiai su inžinerinėmis technologijomis (11%), finansinėmis ir konsultacinėmis paslaugomis (10%), sveikatos technologijomis (7%), taip pat ateities energetika, elektronika, medicinos optinių prietaisų technologijomis (po 5%) bei kitomis sritimis.
Gelvonų gimnazija
Direktoriai
Pokario metų progimnazijai vadovavo jau minėtasis A. Juškevičius (1945–1950). Po to Veronika Žemaitaitienė (1950–1965), Jonas Kavaliauskas (1966–1972), Veronika Dubietienė (1972–1978), Aldona Steckienė (1978–1981).
Kauno mokslo ir technologijų parkas
Veiklos pradžia
Kauno MTP ištakos – 1998 m. KTU Studentų miestelyje Kaune įsteigtas pirmasis verslo inkubatorius Lietuvoje.
Pasiekimai
Parko sukurta ir testuojama antreprenerystės ir naujų produktų vystymo programa „Evolut 4.0“ 2018 m. Tarptautinės mokslo ir technologijų parkų asociacijos įvertinta kaip geriausias sprendimas verslui.
Gelvonų gimnazija
Himnas
1996 m. sukurtas mokyklos himnas ir vėliava. Himnui žodžius parašė direktorė O. Valančienė, muziką – Dalia Garnienė. Pirmą kartą himnas buvo atliktas 220 mokyklos metinių proga (2001 m.), kai suvažiavo į susitikimą visų laidų abiturientai.
Priedainis:
Armeras
Armeras  – miestas Kolumbijoje, Tolimos departamente, 94 km nuo Ibagės, 331 m aukštyje, Ruiso ugnikalnio papėdėje.
Miestas įkurtas 1895 m. 1908 m. įgijo savivaldybės statusą. Pradžioje vadintas Lorensu, tačiau 1930 m. pervadintas José León Armero garbei. Buvo žemės ūkio ir gyvulininkystės centras.
Armero tragedija
1985 m. Armero miestas tapo viena didžiausių ugnikalnių išsiveržimų aukų. Po 134 metų pertraukos, 1984 m. prabudo Ruiso ugnikalnis. Jo aktyvumas didėjo iki 1985 m. lapkričio 13 d. nakties. Tada ugnikalnis išsiveržė ir vulkano pelenai bei 60 m storio laharai kalno šlaitais pradėjo leistis link Armero. Dauguma miesto gyventojų (~21 tūkst.) buvo palaidoti po purvo ir pelenų sluoksniu net neprabudę. Armeras tapo antrąja Pompėja.
Pagrindine nelaimės priežastimi tapo ne Ruiso išsiveržimas, bet jau prieš 2 mėnesius dėl ugnikalnių veiklos pasitvenkusi Laguniljos upė. Išsiveržimo naktį milžiniškas ledo luitas nuo Ruiso atskilo ir nukrito į Lagunilją ir šios vandenys, susimaišę su pelenais ir purvu suformavo milžiniškus laharus. Laharų greitis siekė 300 mylių per valandą. Miestas buvo sunaikintas per 15 minučių.
Vieno iš Kolumbijos civilinės saugos departamento pareigūnų, kitą rytą atvykusių į Armerą žodžiai buvo: Dios mio, Armero ha sido borrada del mapa („Dieve mano, Armeras buvo ištrintas iš žemėlapio“).
thumb|left|240px|Armeras po nelaimės
Piengrybis grūzdas
Piengrybis grūzdas (Lactarius piperatus) – piengrybių genties valgomas grybas. Panašus į piengrybį paliepį; atskirti galima pagal lakštelius – paliepio jie retesni, ir pagal tai, kad grūzdo sultys ore žaliuoja.
Išvaizda
Vaisiakūniai stambūs. Kepurėlė 20-25 cm skersmens, paplokščia, įdubusi, pakraščiai palinkę žemyn, matinė, balta, senesnė gelsva, kartais išmarginta rusvomis dėmėmis.
Lakšteliai balti, senesnių šviesiai ochrinės spalvos, tankūs, siauri.
Kotas 3-5 cm ilgio, 2-3 cm storio, lygus, baltas.
Trama balta, kieta, pipirų skonio. Pieniškos sultys baltos, išdžiuvusios pažalsvėja, deginančio, kartaus skonio. Sporos baltos.
Augimo vietos ir laikas
Auga rugpjūčio–spalio mėnesiais lapuočių, spygliuočių miškuose, mėgsta kalkingus ąžuolynus. Vietomis dažnas, auga grupėmis.
IV kategorijos, vartojamas sūdytas, bet prieš tai bent dieną reikia pamirkyti silpnai pasūdytame vandenyje.
Vladas Garastas
Vladas Garastas (g. 1932 m. vasario 2 d. Linkuva) – Lietuvos nusipelnęs krepšinio treneris, krepšininkas, krepšinio veikėjas.
Biografija
1952 m. baigė Biržų gimnaziją, 1959 m. baigė Lietuvos valstybinį kūno kultūros institutą. 2004 m. Lietuvos kūno kultūros akademijos garbės daktaras.
1952–1955 m. žaidė Kauno „Žalgirio“ komandoje. Nuo 1956 m. Biržuose dirbo treneriu. 1959–1970 m. Biržų raj. Sporto komiteto pirmininkas. 1971–1978 m. Biržų vaikų ir jaunimo sporto mokyklos direktorius, treniravo rajono krepšinio rinktinę, Lietuvos moksleivių rinktines.
Paparčiai (Jurbarkas)
Paparčiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Vadžgirio.
Vladas Garastas
Biografija
1979–1989 m. Kauno „Žalgirio“ krepšinio vyrų komandos vyriausiasis treneris. Jo vadovaujama „Žalgirio“ komanda ir Lietuvos rinktinė iškovojo vienus didžiausių savo laimėjimų. 1985–1987 m. TSRS čempionate laimėtas auksas, 1980, 1983–1984, 1988–1989 m. TSRS vicečempionė. 1986 m. iškovojusi čempionate aukso medalius, Kauno „Žalgirio“ komanda dalyvavo Europos šalių taurių laimėtojų taurės ir Europos šalių čempionų taurės turnyrų finalinių rungtynių kovose su stipriausiomis komandomis. Geriausių pasaulio klubinių komandų pirmenybėse R. V.Džonso taurės turnyre „Žalgiris“ tapo pasaulio klubinių komandų čempionais.
1989–1991 m. TSRS vyrų krepšinio rinktinės vyriausiasis treneris. Komanda tapo 1989 m. Europos vyrų krepšinio čempionato trečios, 1990 m. pasaulio čempionato antros vietos laimėtoja. 1991 m. palikęs rinktinę perėjo į Čekoslovakijos komandą „Prievidza“ ir su šia ekipa tapo Čekoslovakijos čempionais, paskutiniais Čekoslovakijos čempionais.
1992–1997 m. Lietuvos vyrų rinktinės vyriausiasis treneris. Taip pat tais metais dar treniravo ir Kauno „Atletą“. 1992 m. Olimpinėse žaidynėse Barselonoje, 1996 m. Atlantoje V. Garasto treniruojama Lietuvos krepšinio rinktinė laimėjo bronzos medalius. 1996–1998 m. Alytaus „Alita Savy“ vyr. treneris. Nuo 1999 m. Alytaus krepšinio klubo „Alita“ viceprezidentas. 1998 m. įsteigė Dzūkijos V. Garasto krepšinio centrą.
Nuo 2000 m. Lietuvos moterų krepšinio rinktinės konsultantas, 1995–2003 m. Lietuvos krepšinio trenerių asociacijos prezidentas. 2003–2011 m. Lietuvos krepšinio federacijos prezidentas.
Žymiausi auklėtiniai: Virginijus Jankauskas, Mindaugas Lekarauskas, Algirdas Linkevičius, Saulius Patkauskas, Raimundas Valikonis, Saulius Venclovas, Valdemaras Chomičius, Sergejus Jovaiša, Arvydas Sabonis, Rimas Kurtinaitis ir kt.
Vladas Garastas 2008 metų spalio mėnesį pagarsėjo savo rasistiniais pareiškimais apie Kauno „Žalgiriui“ atstovaujančius amerikiečius. Su V. Garasto išsakytu požiūriu, kurio viešu išreiškimu Lietuvos krepšinio federacijos (LKF) prezidentas iškoneveikė Kauno klubo legionierius iš JAV, susipažinęs Žmogaus teisių stebėjimo institutas (ŽTSI), kreipėsi į Generalinę prokuratūrą, prašydamas pradėti ikiteisminį tyrimą. Pasak ŽTSI, „LKF prezidentas V. Garastas, viešai įvardindamas „Žalgirio“ užsienio žaidėją „negru“ bei kitus – „juodašikniais“, išreiškė savo niekinantį ir rasinę diskriminaciją skatinantį požiūrį į kitos rasės asmenis /…/ V. Garastas dėl savo einamų pareigų yra viešas asmuo, todėl jo pasakyti apibūdinimai kitos rasės asmenų atžvilgiu gali turėti didesnį neigiamą poveikį visuomenei.“
Žmona Irena Aleksiūnaitė-Garastienė, sūnus Virgilijus, duktė Jolanta.
Stočeko Šv. Stanislavo parapija
'''Stočeko Šv. Stanislavo parapija'''  – parapija, įkurta 1518 m. sausio 14 dieną. Parapija priklauso Drohičino vyskupijai, Vengruvo dekanatui. 1895-1897 m. pastatyta parapijos bažnyčia.
Jučių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Pakamanių apylinkės, Pakliaupės apylinkės ir dalies Medemrodės apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. prijungta prie Laižuvos apylinkės ir Medemrodės apylinkės.
Vadovai
Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
Mitėniškiai (Jonava)
Mitėniškiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Šėtos, šalia kelio. Šiaurinė kaimo dalis priklauso Kėdainių rajonui. Išlikęs Mitėniškių dvaras, yra Mitėniškių parkas, vie­ti­nės reikš­mės gam­tos paminklas.
Istorija
XIX a. minimas Mitėniškių dvaras, priklausęs Montviloms.
Istorinė komunikacija
Istorinė komunikacija – tarpdisciplininė studijų kryptis, kurios ojektas yra aiškintis bei tirti idėjų, vertybių išliekamumo, perimamumo galimybes ir būdus tarp skirtingų kartų ir epochų.
Terminas sudarytas iš dviejų sąvokų – istorija ir komunikacija.
Pirmoji yra nuoroda į laiko dimesniją ir joje atsirandančius bei išnykstančius pačius įvairiausius įvykius-faktus, užpildančius tam tikros istorinės atkarpos turinį.
Komunikacija šiame termine reiškia nuolatinį judėjimą, kaitą ir pasikeitimą. Pastarasis žodis itin svarbus istorinei komunikacijai: keistis – kisti, įgauti naujų bruožų arba prarasti juos nėra tas pats kas keistis – dalytis, tačiau būtent pa-si-keitimas įvardija procesą, santykį ir gebėjimą suprasti idėjas ir vertybes. Dar daugiau – pasikeitimo procesas keičia visus šiame procese sąmoningai ir nesąmoningai dalyvaujančius. Pasiketimo procesas taip pat yra laikas, kur dalykai gali rastis savaime arba būti sukurti valingai siekiant labai aiškių pasikeitimo rezultatų.
Istorinės komunikacijos termino ir tyrimų turinio sumanytojas – Linas Kontrimas. Studijuoja ir domisi istorija, filosofija, komunikacijos disciplinomis, psichologija, dirbo žurnalistinį, vėliau – darbą komunikacijos srityje (ryšiai su visuomene).
Istorinė komunikacija paryškina tam tikrų disciplinų reikšmę, tačiau jų neverčia pagrindinėmis: daugelis pažinimo sričių, atveriančių kelią tarp dabarties ir buvusių laikų gali kurti ir kuria aktyvią, nuolatinę, budrią žinojimo (supratimo) būseną. Ji gali būti individuali (vieno asmens) ir grupės (įvairiaus dydžio bendruomenių: nuo giminės, kolektyvo iki tautos, valstybės).
Istorinės komunikacijos svarba ypač ryški mėginant jos principais paaiškinti tam tikros bendruomenės raidą. Tarkime tautos, valstybės. Savo istorijos žinojimas, vertybių sistemų turėjimas, jų supratimas ir mokėjimas perduoti per įvairias kalbines sistemas – gyvybingos ir stiprios tautos (valstybės) esmė (pavyzdžiai yra visos stiprų identintetą išlaikiusios ir tą identitetą sugebančios išlaikyti bei stiprinti tautos). Sąmoningai ar ne, bet kiekvienos okupacijos tikslas yra nutraukti istorinę komunikaciją ir a) arba sunaikinti okupuotuosius fiziškai (Sovietų Rusijos okupuotos Lietuvos ir kitų jos okupuotų valstybių pavyzdys), arba b)pakeisti radikaliai jų tapatybę (tinka tas pats pavyzdys). Pastarasis (b) veikimas – itin subtilus ir ištęstas laike, todėl nekrentantis į akis. Tik įdėmus stebėjimas, analizė, leidžia sekti valingai ir planingai skatinamus pokyčius, taip pat ir tuos, kurie kyla savaime. Nenutrūkstamos istorinės komunikacijos pažeidimas leidžia manipuliuoti ne tik mažomis grupėmis, bet ir labai dideliais junginiais. Nutraukti isotrinę komunikaciją galima ne tik fiziniu ir brutaliu militaristiniu įsikišimu, bet ir kryptingu, ilgai trunkančiu keturių sistemų, kuriomis suprantama istorinė komunikacija, atakavimu. Tai 1. istorijos klastojimas ir perrašymas, sąmoningas arba ne priešiškos ideologijos (istoriografijos) puoselėjimas; 2. vertybinių, dvasinių ir filosofinių sistemų trynimas (keičiant svetimomis, niekinant arba vis mažiau skiriant dėmesio savoms, patraukiant jas iš realaus gyvenjimo į, tarkime, enciklopedinį pasaulį; 3. negatyvaus psichologinio klimato kūrimas; 4. įvairių kalbinių sistemų degradavimas (kalbos, pačios savaime melioracija, taip pat mažinimas dėmesio visiems kūrybiniams (meno, mokslo, inžinerijos ir pan.) užsiėmimams.
Toks istorinio aspekto paryškinimas – tik vienas pavyzdys, kaip ir kur gali būti taikomas istorinės komunikacijos modelis. Pavyzdžių gali būti dar daugiau. Tarkime, įdomus yra meno srovių pasiketimo analizavimas, verslo principų ir praktikos raidos tyrimas, ekonominio ir ideologinio dominavimo kaitos atsekimas visuomenėse ir pan.
Kodėl ir kaip keičiasi visuomenės, kodėl ta pati idėja skirtinguose laikuose įgyja kitokias reikšmes, kas lemia tam tikrą kiekvienos grupės išskirtinumą, kaip, o ir ar įmanoma iš viso suprasti kitas epochas, jose gyvenusius, kaip ir su kokiomis pasekmėmis vienos grupės veikia kitas – tai tik dalelė klausimų, į kuriuos atsakymų stengiamasi rasti keliaujant istorinės komunikacijos keliu.
Aktinidijiniai
Aktinidijiniai (Actinidiaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso medžiai arba vijokliniai krūmai. Lapai pražanginiai, lygiakraščiai arba dantytais pakraščiais. Žiedai sukrauti šluotelės pavidalo žiedynuose. Vaisius – uoga arba dėžutė.
Šeimoje 3 gentys, apie 285 rūšys, paplitusios tropinėse ir subtropinėse Azijos srityse, Amerikoje ir Australijoje.
Lietuvoje kaip uoginiai augalai auginama aktinidijų (Actinidia) genties kelios rūšys.
thumb|left|230px|Kininės aktinidijos (Actinidia chinensis) vaisiai ([[kivis (vaisius)|kivis)]].