cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Monte Leono nacionalinis parkas
Monte Leono nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija Argentinoje, Patagonijoje, Santa Kruso provincijoje, 21 km į šiaurę nuo Rio Galjegoso, Atlanto vandenyno (Argentinos jūros) pakrantėje. Plotas 61,7 km². Sudarytas 2004 m.
Parke saugoma Patagonijos pakrančių bioįvairovė, taip pat paleontologinės vietovės. Monte Leono parkas apima Argentinos jūros pakrantę ir dalį Patagonijos stepių. Klimatas šaltas ir sausas. Per metus iškrenta iki 400 mm kritulių. Būdingi žvarbūs vakarų vėjai. Vyrauja skurdi krūminė augalija ir kserofitiniai augalai. Vandenino pakrantę sudaro skardžiai, salelės, uolos, paplūdimiai ir „potvynio zonos“. Pakrantėse gausios paukščių kolonijos: kormoranai, pingvinai, poliarinės žuvėdros ir kiti. Patagonijos stepėse gyvena guanakai, pumos, lapės, nandu.
Mendrupys
Mandrupys – kaimas Anykščių rajono savivaldybės šiaurėje, ribojasi su Viešintų seniūnijos kaimais: Velečkai, Didžiuliškiai, Šlynė, Virksnys; Andrioniškio seniūnijos kaimais: Sedeikiai, Griežioniškiai, Plotai, Griežionėlės, Gyvatynė. Kaimo rytuose prateka kanalizuotas Rudupio upelis (dešinysis Šventosios intakas). Vienintelė kaimo gyvenama sodyba neturi elektros energijos.
Gamtos paminklas – Akmuo su „Arklio ir jaučio pėdomis“, kuris stūkso pietinėje kaimo dalyje, 1,5 km į rytus nuo Anykščių–Kupiškio kelio, 0,95 km į šiaurę nuo Rudupio ir Vadakstos upelių santakos, 0,15 km į šiaurę nuo Rudupio upelio.
Otocinklai
Otocinklai (Otocinclus) – dygiųjų skujažvynių šamukų (Loricariidae) šeimos žuvų gentis.
Natūraliai paplitę Pietų Amerikos gėluose vandenyse. Keletą rūšių auginama akvariumuose.
Epika
Epika ( 'žodis, pasakojimas') – viena iš trijų literatūros rūšių (pasakojimo menas). Epiniame kūrinyje autorius pasakoja apie kokį nors žmogų. Epika skirstoma į žanrus:
Epikos pagrindas – pasakojimas, perimtas iš sakytinės liaudies tradicijos, kuriai rašytinė literatūra suteikė deterministinio rišlumo, psichologinės individualizacijos, žanrinių formų pastovumo. Svarbiausias epikos bruožas – vaizduojamojo pasaulio primatas pasakotojo atžvilgiu. Žmonių veiksmai ir išgyvenimai, išoriniai įvykiai ir aplinkybės iškyla kaip objektyvi struktūra, tarsi visai nepriklausoma nuo ją stebinčio ir suvokiančio subjekto.
Lietuvių kritikoje epikos sąvoka iškilo XIX a. pradžioje, išleidus K. Donelaičio „Metus“ (1818 m.). Lietuvių nacionalinio judėjimo laikotarpiu eiliuota epika buvo svarbiausia tautos istorinės patirties raiška (Maironio „Tarp skausmų į garbę“, 1895 m.). Nebuvo daroma skirtumo tarp epikos ir epo. Kaip lietuvių nacionalinį epą kritika interpretavo V. Krėvės „Šarūną“ (1910 m.), vėliau J. Marcinkevičiaus draminę trilogiją („Mindaugas“, „Mažvydas“, „Katedra“, 1968–1977 m.). Pasirodžius Žemaitės apsakymams, epikos sąvoka buvo susieta su prozinio pasakojimo menu. Į lietuvių prozą įvedama neutrali visažinio autoriaus pozicija, veiksmas rutuliojasi iš nubrėžtų aplinkybių kaip neišvengiama pasekmė, charakteriai plėtojasi pagal savo vidinę logiką (A. Vienuolio apysaka „Vėžys“, 1925 m.; P. Cvirkos romanas „Žemė maitintoja“, 1935 m.; I. Simonaitytės „Vilius Karalius“, 1939, 1956 m.; V. Bubnio „Po vasaros dangum“, 1973 m.).
Epikos brandumas, susijęs su realizmo įsigalėjimu, charakterizuoja nacionalinės literatūros išsivystymo lygį.
Komninas
Komninas − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Piontkai (Darkiemio apskritis)
Piontkai arba Donskojė (,, nuo 1938 m. birželio 2 d. Waldkerme, nuo 1946 m. Казачье) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Novostrojevo kaimo gyvenvietės teritorija.
Mazevas
Mazevas – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į vakarus nuo Ščučyno, apie 18 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 80 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Piontkai (Darkiemio apskritis)
Istorija
Bartos žemės kaimo pavadinimas lenkiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Darkiemio apskrities Girdavos, nuo 1907 m. Lingvarovo valsčiaus kaimas. Priklausė Dambraukos, nuo 1907 m. Unguros Olševo parapijai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono, vėliau Oziorsko rajono kaimas, 1947 m.–2008 m. Nekrasovo apylinkės pasienio teritorija.
Trinkulis
Trinkulis – upelis Vilniaus rajone; Bezdonės dešinysis intakas. Prasideda Arvyduose, išteka iš žuvininkystės tvenkinių, prateka per Trinkulio ežerą, Bezdonamiškių kaimą, po geležinkelio Vilnius-Turmantas pylimu. Toliau Nemenčinės miškais teka į šiaurės vakarus giliu slėniu. Įteka į Bezdonę 0,7 km nuo jos žiočių, 0,5 km į pietus nuo Gamernės.
Upėvardis Trinkulis kildinamas nuo trinkti („plauti galvą“) arba trinkėti („bildėti, dundėti“).
Juozas Širvinskas
Juozas Širvinskas (g. 1943 m. lapkričio 13 d. Musninkuose) – Lietuvos kompozitorius, filmų garso režisierius ir operatorius, kultūros vadybininkas.
Biografija
1950–1961 m. mokėsi Vilniaus vidurinėje meno mokykloje, 1961–1963 ir 1966–1969 m. studijavo LSSR konservatorijoje (Eduardo Balsio kompozicijos klasė).
1990–1997 m. Lietuvos operos ir baleto teatro meno vadovas. 1997–2002 m. Kultūros viceministras, 2002–2009 m. LR Kultūros ministerijos sekretorius. Nuo 1972 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys, 1979 m. išrinktas šios sąjungos Muzikos fondo valdybos pirmininku. Nuo 1982 m. Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys.
Žmona Rūta. Vaikai Aistė, Mikas, Dominykas.
Kūryba
Instrumentiniai kūriniai: Baladė fortepijonui ir kameriniam orkestrui (1968–1969 m.), Sonata smuikui ir fortepijonui (1969 m.), Spalvos: pjesių ciklas fortepijonui (1972 m.), Sonata violončelei ir fortepijonui, Keturios miniatiūros styginių kvartetui (1973 m.), Keturi šokiai fortepijonui (1974 m.), Kvartetas fleitai, obojui, violončelei ir klavesinui, Daina ir Šokis smuikui ir fortepijonui, Trys pjesės fleitai ir fortepijonui (1976 m.), Pirmasis styginių kvartetas (1977 m.), Improvizacija violončelei solo (1978 m.), Kamerinė simfonija (skirta Vilniaus universiteto 400-osioms metinėms, 1979 m.), Toccata barbara altui solo (1980 m.), Antrasis styginių kvartetas (1984 m.), Trečiasis styginių kvartetas „Mano krašto dainos“ (1992 m.).
Muzika televizijos filmams: Iš skruzdėlių gyvenimo (1994 m.), Iš elfų gyvenimo (1995 m.), Velnio išvarymas iš Mykolų kaimo (1996 m.), Venera su katinu (1996 m.), Iš avinėlių gyvenimo (1998 m.), Kelionių magija (1999 m.).
Muzika kinui:
Derungai
Derungai (dar vadinami Drung arba Dulon, Duluin, ) – Azijos tauta, viena mažiausių tarp oficialiai pripažįstamų 55 Kinijos tautinių mažumų. Pagal 2000 m. duomenis Kinijos Liaudies Respublikoje gyveno 7426 derungai. Dauguma jų gyvena šiaurės vakarų Junanyje, Dulongo upės slėnyje, Gongšano autonominėje apskrityje, kuri priklauso Nudziango Lisu autonominei prefektūrai.
Gyvenama teritorija labai kalnuota, keliauti labai sunku, transporto sistema neišvystyta, todėl visuomenės progresas buvo labai lėtas. Po komunistinės Kinijos sukūrimo jie vis dar gyvena primityviomis sąlygomis. Pagrindinė ekonominė šaka yra lydiminė žemdirbystė, tačiau svarbi ir medžioklė ir tai ką pavyksta surinkti miške.
Kilmė
Kai kurie mokslininkai mano, kad jie, kartu su kitomis etninėmis kalbinėmis tautomis, atėjo iš šiaurės vakarinės Kinijos dalies, migruodami į pietus per tam tikrą etninį koridorių, kuris susidarė Vakarų Sičuano ir Junanio provincijose. Taip pat yra pagrindo manyti, kad derungai atėjo iš Lanpingo ir Dziančuano apskričių. Manoma, kad jie yra pirmieji Dulono upės slėnio gyventojai.
Labai didelis pokytis derungų gyvenime įvyko, kai XVIII a. šalia jų apsigyveno tibetiečiai ir lisu, kurie smarkiai įtakojo derungų visuomenę. Lisu dažnai rengdavo grobikiškas ekspedicijas ir paimdavo derung žmones į vergiją. Todėl derungai dažnai prašydavo tibetiečių pagalbos ir apsaugos, užsiimdavo su jais prekyba, keisdavosi daiktais, gyvuliais.
Kalba
Derung kalba priskiriama Tibeto-birmiečių kalbų grupės, sino–tibetiečių kalbinei šeimai. Derungai neturi savo raštinės sistemos.
Žemės ūkis
Derungų pagrindinė auginama kultūra yra kviečiai ir soros, taip pat kai kurios grikių, ankštinių augalų rūšys. Žemės dirbimo pagrindiniai įrankiai yra medinis kauptukas. Dažnai naudojami specialūs peiliai. Buities darbams naudojami įrankiai dažniausiai buvo bronziniai ir akmeniniai.
Žemę paruošdavo labai paprastai, numatytoje vietoje kaimo žmonės žiemą iškirsdavo medžius, o pavasarį, kai jie išdžiūdavo, juos sudegindavo. Po to vyrai šiek tiek išpurendavo žemę ir ją išlygindavo, o moterys eidamos iš paskos kauptuku padarydavo duobutes ir ten įberdavo keletą sėklų. Laukų niekas neravėjo ir netręšė, todėl derlius buvo menkas.
Žvejyba, medžioklė ir gyvulininkystė
Žemdirbystė neduodavo pakankamai maisto pragyvenimui, todėl nemaža reikšmę turėjo medžioklė ir ypač žvejyba. Derungai praktikuodavo varovinę medžioklę, kuriai vadovavo labiausiai patyręs medžiotojas. Sugautų žvėrių mėsą padalindavo tarp visų kaimo gyventojų, kaimo valdytojas priedo gaudavo žvėries galvą ir kailį.
Rinkimai
Derungai rinkdavo vaistažoles, laukines gėles, laukinį medų ir kt. Čia taip pat buvo stiprūs kolektyvinės ir lygybės padalinimo tradicijos. Medų dalindavo po lygiai visiems kaimo gyventojams.
Amatai
Amatininkystė iki XX a. vidurio dar nebuvo visiškai atsiskyrusi kaip savarankiška ekonomikos šaka ir kiekvienoje šeimoje visi būtini daiktai buvo gaminami savarankiškai. Iš verslininkystės labiausiai išsivystęs buvo audimas, pynimas iš bambukų ir lianų, vidutinio išsivystymo buvo metalo apdirbimas, odos perdirbimas, papuošalų gamyba iš kriauklių ir kaulų.
Prekyba
Derungų ūkis buvo gana paprastas ir natūrinis. Tačiau prekyba su tibetiečiais, lisu, nasi ir bai vaidino nemažą reikšmę derungų visuomeniniame gyvenime. Tai, kad prekyba daugiau buvo mainų, nereiškia, kad ji nebuvo išvystyta. Kai kurie produktai, kaip vaistažolės, buvo išvežami į kitus regionus. Pinigai nebuvo vertinami, kur kas didesnę vertę turėjo realūs daiktai.
Religija
Tradicinė Derungų religija yra animizmas, žmonės garbindavo gamtos objektus, reiškinius, tikėjo dvasių pasauliu. Manė, kad vėjas, lietus, žaibas, griaustinis, kalnai, potvyniai, akmenys, keisti medžiai yra dvasių gyvenamosios vietos. Žmonės savo veikla dažnai sutrikdo dvasias, todėl jos ima juos persekioti, norint jas numaldyti ir pasotinti derungai aukodavo daug daiktų, daugiausia gyvulių pašarinio maisto. Dideli aukojimai dažnai būdavo atliekami švenčių ir festivalių metu. Pasaulis valdomas ne žmonių, bet dvasių. Žmonės gali daryti įtaką užkalbėjimais, ritualais ir aukojimais.
Kiekvienas daiktas turi savo sielą. Netgi dvasia turi savo „sielą“. Derungų tikėjime siela yra esminis skirtumas tarp gyvo ir negyvo. Siela neatskiriama nuo kūno ir daro viską, ką daro kūnas. Jei žmogus dirba, dirba ir jo siela, jei jis ilsisi ar valgo, jo siela taip pat ilsisi ir valgo. Sielos buvimas yra matomas iš šešėlio. Ir tik naktį, kai šešėlio nesimato, siela palieka kūną ir viską ką jos veikia, žmogus mato per savo sapnus. Kartais piktosios dvasios pagauna žmogaus ar gyvūno sielą ir to rezultatas tampa liga. Jei siela dingsta ar miršta, kūnas neišvengiamai taip pat mirs. Mirusi siela persikelia į kitą erdvę, ji tampa „mirusia siela“, kuri palaipsniui transformuosis į naują gyvybę. Šis procesas vyksta su visų daiktų sielomis. Jei medis dega, dūmai yra jo mirusi siela.
Santykiai su dvasiomis būti užmezgami ne tiesioginėmis priemonėmis, o tik per ritualus, kuriuos atlieka šamanai. Tik jie gali matyti dvasias ir bendrauti su jomis. Derungų religija smarkiai susijusi su jų kasdiene veikla. Beveik kiekvienas darbas reikalauja tam tikros aukos ar dvasių palaiminimo. Derungams yra svarbu įvairiais klausimais tartis su dvasiomis, todėl derungai yra išvystę sėkmės spėjimo mažus ritualus, iš kurių sprendžia ar darbas bus sėkmingas ar ne. Tokius būrimus gali atlikti bet koks žmogus, juose gali būti naudojami kiaušinių daužymas, būrimas iš vandens ratilų, iš soros grūdų, mėtant peilius, lazdas. Ligos ir nesėkmės yra demonų ir piktųjų dvasių darbas. Tam, kad žmogus galėtų gyventi šiame pasaulyje pilname blogųjų dvasių, šamanas turi apeigų pagalba prašyti dvasių paramos, dažnai aukojant maistą, vyną, vištas, kiaules ar jaučius. Pavyzdžiui, eidami į medžioklę, jie turi pasimelsti žvėries dvasiai, bet taip pat jie turi atlikti aukojimus dvasiai vardu „Shizou lingh“ (išvertus Žaidimo Valdovas), kuri leidžia eiti į medžioklę. Lygiai taip pat žmonės priklausomi nuo dangaus, žemės vandens dvasių. Ritualas ir aukojimas tai nėra leidimo gavimas, bet sutikimas apsikeisti dvasiomis. Pirmiausia vieta pašventinama, deginant pušies spyglius. Taip siekiama išvalyti vietą ir užmegzti kontaktą su dvasiomis, tada aukojamos ritualinėmis vėliavos ir mažos iš tešlos nulipdytos medžiojamų žvėrių figūrėlės. Žaidimo Valdovas duoda gyvūno sielą, mainais į medžiotojo aukojamo daikto sielą. Jei sielomis nebus apsikeista, medžioklė nebus sėkminga. Taip siekiama „nusipirkti“ gyvūno sielą, bet jei Valdovui nepatiks vėliavos jis nepriims aukų.
Dvasios, kurios gyvena žemėje dažnai savo buveines turi šalia akmenį ar urvų. Nors jos nebūtinai yra žalingos, tačiau jos gali sukelti ligas jei žmogus dirbamas jas sutrukdo ar kitaip pažeidžia ramybę. Tam, kad numaldyti dvasių rūstybę, būtina pamaloninti ritualinėmis vėliavėlėmis, vaišėmis ar žaislais.
Kai kas nors numiršta yra didelė rizika, kad „mirusi siela“ pasiims visą namų turtą ir gerovę į dausas. Todėl per laidotuves atliekami kolektyviniai šokių ritualai. Juo metu prašoma mirusio žmogaus dvasios išeiti su tuo, kas paaukota, nekenkti žmonėms ir palikti gerovę gyviesiems. Šokių metu žmonės laiko rankose gyvulių figūrėles, grūdų stiebus ir riešutus, kurie simbolizuoja turtą ir gerovę.
Derungai tiki, kad kiekviena piktoji dvasia gali sukelti tam tikrą ligą. Tikima, kad dvasia Pomolang sukelia ligas pilve, Mulang sukelia skausmus akyse ir galvoje, o Jibulang gali sukelti ligas rankose ir kojose.
Yra dviejų tipų šamanai, Namusa, kurie gydo ligas, pranašauja ateitį, atlieka aukojimus ir Duomusa, kurie specializuojasi užkeikimuose ir prakeiksmuose. Jie išvaro piktąsias dvasias ir naikina prakeikimus. Šamanai nėra atskira kasta, jie nėra laisvi nuo kitų bendruomenės darbų.
Maistas
Derungų pagrindiniai naudojami maisto produktai kviečiai, grikiai, bulvės. Medžioklės sezono metu dažnai valgoma mėsa. Maistas dažnai gaminamas verdamas su pipirais, laikiniais česnakais. Derungai mėgsta aštrų ir traškų maistą, kuris tinka prie alkoholinių gėrimų. Labai mėgsta gerti savos gamybos vyną, arbatą, taip pat rūkyti. Derungai valgo du kartus per dieną. Ryte dažniausiai valgo keptus miežinių miltų paplotėlius arba keptas bulves. Vakarienei daugiausia valgo virtų ryžių ar sorų košę. Kartais į košę įdeda surinktų laukinių augalų šaknų, vaisių. Derungų šeimos augina bulves, ryžius, pupas, melionus. Maisto pagardinimui renka bambukų ūglius, įvairius valgomus grybus, laukines paprikas, laukinius česnakus. Žiema derungams yra medžioklės sezono metas. Dažniausiai medžiojamos laukinės kiaulės. Mėsos paruošimo būdas yra unikalus. Mėsa iš pradžių turi būti džiovinama, tik tada ją galima kepti ant lėtos ugnies. Dalis paruoštos mėsos gali būti užkonservuojama bambuko stiebo viduje. Šitaip mėsa gali būti pasiimama su savimi kelionėse ar tiesiog laukiant svečių. Dulongo upės slėnis turtingas žuvų įvairove. Žuvis dažniausiai kepama ant metalinės plokštelės ar grotelių. Kartais iš keptos žuvies ir daržovių daromi gėrimai. Virti bičių kokonai yra laikomi delikatesiniu patiekalu. Derungai tiki, kad šis patiekalas prailgina gyvenimą, gydo įvairias ligas. Derungai patys gamina vyną ir tabaką. Vynui pagaminti jie iškasa duobė, jos dugną iškloja bananų lapais, į vidų įdeda išvirtus ryžius ar grikius sumaišytus su prieskoniais ir mielėmis. Uždengia duobę bananų labais ir apkasa žemėmis. Virš duobės užkuria laužą, kuris palaiko šilumą duobėje. Po kelių dienų, kai ryžiai ima skleisti tam tikrą aromatą, jie išimami ir iš jų išspaudžiamas savotiškas vynas.
Architektūra
Derungai stato karkasinius–stulpinius namus. Sienas sudaro vienas ant kito sudėti rąstai, kurie per namo kampus yra surišami bambukinėmis virvelėmis. Dažniausiai tokie namai būna šiek tiek pakelti nuo žemės akmenimis, kurie išklojami namo ploto kampuose. Jei namas stovi nuokalnėje, jis siekiant ji statyti horizontaliai, namo kraštas gali būti pakeltas netgi per metrą. Susidariusi erdvė tarp namo ir žemės yra naudojama kaip kiaulių ar vištų laikymo vieta. Tokie namai ypatingi tuo, kad stogas remiasi ne į sienas, o į atskirus atraminius polius. Stogas gali būti dengimas, sausomis žolėmis, spygliuočių šakomis ar lentomis. Namo statyboms reikalingų statybinių medžiagų surinkimas ir paruošimas gali užtrukti keletą mėnesių, tačiau statybos, padedant visam kaimui trukdavo tik parą.
Veido tatuiravimas
Yra du pagrindiniai tatuiruočių raštai. Pirmas, tai 5 ar 6 susijungę deimantai, tarp antakių, keli mažesni kurie tatuiruojami aplink burną. Burna tampa piešinio centru, žemiau akių tatuiruojami skruostai nuo akių iki smakro, raštas yra vertikalus. Piešinys yra panašus į išskleidusį sparnus drugelį. Kitas piešinio tipas yra paprastesnis, jame tatuiruojamos įvairios linijos ir eilės ant skruostų.
Nėra tiksliai žinoma, kodėl moterys tatuiruodavosi savo veidus, bet spėjama, kad XVII-XVIII a. Tibeto ir Lisu didikai plėtė savo įtakos ribas ir išnaudodavo žmonės gyvenančius Dulongo upės pakrantėse apkraudami juos dideliais mokesčiais. Jei žmonės susimokėti negalėdavo, dalis jų, dažniausiai moterys, tapdavo vergais ir būdavo parduodami. Jaunos ir gražios merginos visada buvo viena iš paklausiausių prekių tarp Lisu ir Tibeto didikų. Norėdamos iš vengti vergovės, moterys tatuiruodavosi ir dažydavosi veidus juodai. Pasak legendų, jos atrodydavo kaip vaiduokliai ir šmėklos, todėl vyrai bijodavo prie jų artintis.
Bendravimas virvelėmis ir lentelėmis
Derungų kaimai tarpusavyje bendraudavo lentelių. Medinės lentelės, kuriose paliekamos įpjovos, būdavo pakabinamo ant medžių, šalia miško takų. Tačiau jos tarnaudavo ir vietiniuose kaimo reikaluose. Įvairūs ženklai buvo naudojami vietoj raidžių. Jomis perduodami valdovo įsakymai, sudaromos savotiškos skolų sutartys, bendraujama, kviečiama į šventas, skaičiuojamas laikas. Turinys priklauso nuo lentelės dydžio, įpjovų skaičiaus, atstumo viena nuo kitos, formos.
Laikui skaičiuoti dažniausiai naudojami mazgai. Jie daromi ant plonos lanksčios virvelės, vienas mazgas reiškia vieną dieną. Kelionėje, kiekvieną dieną užrišamas vienas mazgas, o grįžtant kasdien atrišamas. Tai padėdavo tiksliai nustatyti kelionės trukmę, sunkumą. jei kaime rengiama šventė, ir norint sukviesti aplinkinius žmones, padaroma daug virvelių su atitinkamų mazgų skaičiumi. Virvelės išdalijamos kaimynams ir kiekvieną dieną atrišamas vienas mazgas. Kai atrišamas paskutinis mazgelis, šventė prasideda.
Piršlybų papročiai
Piršlybų papročiai yra gana įdomūs. Kai jaunuolis įsimyli merginą, jis siunčia iškalbų piršlį, kad padėtų jam įtikinti merginos šeimą leisti jiems susituokti. Jei piršlys sutinka padėti, jis prieš eidamas į merginos namus, pasiima arbatos puoduką ir įvairiaspalvį krepšelį, kuriame yra arbata, cigaretės ir virintuvas. Kai piršlys atvyksta, merginos šeima privalo jį priimti. Piršlys užkuria ugnį ugniakure ir pastato ant jo atsineštą arbatos puodą ir ruošia arbatą. Kai vanduo užverda, jis įmeta į jį atsineštas arbatžoles. Merginos šeima negali išvaryti piršlio ir laikydamiesi piršlybos papročių privalo prisijungti prie ugniakuro. Piršlys išpilsto arbatą į dubenėlius ir pastato juos prieš šeimos narius. Po to prasideda piršlybos – piršlys giria jaunikį, jo charakterį, darbus, meilę merginai ir t. t. Jei merginos tėvas arba motina geria arbatą, tai reiškia, kad jie su vestuvėmis sutinka. Bet jei piršlybos užsitęsė iki vidurnakčio ir niekas iš šeimos negeria arbatos, tai reiškia, kad piršlys turi ateiti kitą vakarą. Jei tris vakarus iš eilės tai pasikartoja, tai reiškia, kad šeima nesiruošia pritarti vedyboms ir jaunikiui reikės bandyti laimę kitais metais.
Vestuvių papročiai
Derungų vedybų ceremonija yra gana paprasta. Ceremonijos metu jaunavedžių tėvai pristato, savo vaikus kaip naują šeimą, paskatina jaunuosius būti supratingus, rūpintis vienas kitu, gyventi harmoningai, tinkamai prižiūrėti namus ir neišsiskirti, kad būtų kaip vieno kūno rankos, kojos, akys, kurių negali atskirti vieno nuo kito. Jaunieji išgeria prieš susirinkusius svečius vyno taip parodydami, kad laikysis priesaikos, rodys reikiamą pagarbą ir pasirūpins vienas kitu iki gyvenimo pabaigos. Ceremonijos pabaigoje jaunieji geria vyną iš vieno dubenėlio.
Merginos šeimai jaunikio šeima privalėdavo sumokėti tam tikrą išpirką už merginą. Išpirka galėjo būti gyvuliai, buitiniai įrankiai, drabužiai, papuošalai ir kt. Dažnai mokėdavo ne vien tik jaunikio šeima, bet ir visas kaimas. Gimus vaikui, žentas turėdavo uošviui dovanoti kokį brangų daiktą arba gyvulį.
Derungų laidojimo papročiai
Mirtis derungams yra piktųjų dvasių darbas. Jei žmogus mirė, tai todėl, kad piktos dvasios jį nužiūrėjo arba jam keršija už nuodėmes. Blogis, dar gali būti namuose ir pakenkti kitiems žmonėms. Laidotuvių metu šamanas norėdamas išvyti piktą atlieka pašventinimus, apvalymus.
Tai pat derungai tikėjo kad „mirusi siela“ pasiims visą namų turtą ir gerovę į dausas. Todėl per laidotuves atliekami kolektyviniai šokių ritualai. Juo metu prašoma mirusio žmogaus dvasios išeiti su tuo, kas paaukota, nekenkti žmonėms ir palikti gerovę gyviesiems. Šokių metu žmonės laiko rankose gyvulių figūrėles, grūdų stiebus ir riešutus, kurie simbolizuoja turtą, kurį reikia palikti namuose. Mirusiojo artimieji ir kaimynai turi atsiusti maisto, gėrimų ar kitų daiktų, siekdami išreikšti savo užuojautą ir pagarbą mirusiajam. Laidotuvių dieną viso kaimo žmonės neužsiima jokia veikla.
Naujųjų metų šventė
Naujų metų ritualas yra vienas iš didžiausių festivalių tarp derungų. Naujų metų ritualas – „Kaquewa“ rengiamas po rudens derliaus nuėmimo dažniausiai gruodį arba sausį. Tikslios šventės datos ir trukmės nėra. Šventė dažniai švenčiama didelėje šeimoje arba kaime. Kiekviena šeima pakviečia draugus iš aplinkinių kaimų. Dieną prieš šventę ruošiamas valgis, vynas.
Tradicinė apranga
Siuvimo technika yra neišnykusi, mergaitės jos mokosi paauglystėje. Gerai pasiūtas drabužis yra viena iš geriausių dovanų, kurias galima įteikti draugui ar garbingam svečiui. Derungai naudoja vietinės bemerijos rūšis, kurios pluoštas yra labai tvirtas. Bemerijas kalnuose dažniausiai renka vyrai, tačiau jas ruošia tik moterys. Stiebus reikia virti karštame vandenyje kartu su pelenais ir keletą kartų išplauti, taip pat mušti medine lentele, tam, kad jie taptų elastingi. Po to stiebai išdžiūti paliekami saulėje. Ilgi siūlai susukami į kamuoliukus. Paruošti reikiamą kiekį siūlų gali užtrukti ilgiau nei mėnesį. Labai dažnai stiebai dažomi naudojant natūralius produktus. Kaip, pavyzdžiui, raudonai spalvai gauti naudojama alksnio žievė, kuri susmulkinama ir kartu verdama su stiebais.
Kai siūlai paruošti, pluoštas siuvamas improvizuota ir gana primityvi siuvimo „mašina“. Siuvimas dažniausiai vyksta rudenį ir žiemą. Priklausomai nuo skiriamo laiko drabužį galima pasiūti per kelias dienas arba mėnesį. Pasiūtas pluoštas dažniausiai būna 3 m ilgio ir pusės metro pločio. Pluoštas padalinamas per pusę ir susiuvamas taip, kad gautųsi kažkas panašaus į tunką. Dažniausiai jos būna baltos.
Derungų mitai ir literatūra
Labai įvairus ir sudėtingas derungų mitologinis pasaulis, kuriame galima aptikti daug derungų tradicijų paaiškinimų. Dauguma mitų per laiką kito ir nutolo nuo originalų. Yra daug tą patį reiškinį aiškinančių skirtingų mitų. Derungų mitai aiškina žmogaus sukūrimą, pasaulio sutvėrimą, gyvūnų kilmę ir paskirtį ir kt.
Apskritai derungų mitiniuose laikuose žmonės, gyvūnai ir dvasios gyveno kartu ir galėjo laisvai bendrauti žodžiais ir matyti vieni kitus. Jie kartai kartu dirbdavo laukuose, padėdavo vieni kitiems, dalindavosi žemiška buveine. Sielos padėdavo auginti žmonių vaikus, kol šie dirbdavo laukuose. Tai buvo tarpinė erdvė tarp dangaus ir požemių pasaulio. Šie pasauliai nebuvo atskirti, didžiulės kopėčios buvo pastatytos tarp dangaus ir žemės, todėl žmonės galėjo gyventi ir danguje ir požemyje. Tačiau šis pasaulis nebuvo harmoningas, dažnai tvarkos nebuvimas sukeldavo daug problemų ir netvarką visuose pasauliuose. Dvasios kartais netgi kenkdavo žmonėms, sukeldavo grėsmę jų išlikimui. Galų gale žmonės ir dvasios susipriešino, nesantaika įsivyravo pasaulyje. Tai sukėlė milžinišką potvynį, kuris turėjo viską sutvarkyti – žmonės ir dvasios buvo atskirti vieni nuo kitų, o kopėčios sunaikintos. Tai atvedė iki dabartinio pasaulio. Derungų mitologijoje yra daug demonų, kurie gali pakenkti žmonėms. Yra labai daug pasakojimų apie žmonių ir blogųjų milžinų, žmogėdrų dvikovas.
MTV Afrikos muzikos apdovanojimai 2009
MTA Afrikos muzikos apdovanojimai 2009 įvyko Nairobyje, Kenija. Ceremonija, kurią vedė Wyclef Jean, vyko spalio 10 d.
Atlikėjai
Ceremonijos metu pasirodė:
Vilhelmas Janiselis
Vilhelmas Janiselis (1913 m. kovo 13 d. Dagilynė, Krinčino valsčius – 2007 m. balandžio 7 d. Pasvalys) – Lietuvos tautodailininkas, fotografas.
Biografija
Iki tremties ūkininkavo, turėjo lentpjūvę Geivitonyse (Pasvalio valsčius). 1936 m. vedė Matildą Narbutaitę. Jiems gimė vaikai Algirdas, Jonas, Aldona ir Emilija. 1949 m. kovo 27 d. šeima ištremta į Sibirą: Ziminskij rajoną, Ikonikų kaimą, Kaganovičiaus kolūkį (Krasnojarsko kr.), į Lietuvą grįžo 1958 m. gyveno Žadeikiuose.
Fotoaparatą į Sibirą nusivežė paslėpęs duonos kepale. Fotografavo rentgeno juostoje tremtinių ir vietinių gyventojų gyvenimą. Fotografijoms daryti naudojo savo pasidarytą didintuvą. Grįžęs į Lietuvą pradėjo tapyti. Surengė apie 70 individualių tapybos ir fotografijos parodų Lietuvoje, Švedijoje, JAV. 1998 m. fotografijų paroda surengta Seime.
Nuo 1975 m. Lietuvos liaudies meno draugijos narys. 1984 m. suteiktas meno saviveiklos žymūno vardas. 1988 m. suteiktas tautodailininko vardas.
Išbošetas
220px|miniatiūra|Iliustracija, vaizduojanti Išbošeto mirtį.
Išbošetas (hebr. „Gėdos vyras“) – vienas iš keturių Izraelio karaliaus Sauliaus sūnų. Metraščių knygose vadinamas Ešbaalu (hebr. „Baalo vyras“).
Gilbojos mūšyje su filistinais žuvus tėvui Sauliui ir kitiems trims jo sūnums, kariuomenės vado Abnero buvo vainikuotas karaliumi. Tada jam buvo 40 metų. Išbošetas valdė Izraelį dvejus metus, tuo pat metu, kaip Dovydas – Judėją. Šiuo laikotarpiu tarp šalių vyko karas.
Anot Biblijos, miegantį Išbošetą smūgiu į pilvą nužudė du kariuomenės vadai – Baana ir Rechabas, tikėjęsi už tai iš Dovydo atlygio. Užmušę nukirto galvą ir po visą naktį trukusios kelionės per Arabą atnešė Išbošeto galvą į Hebroną Dovydui. Šis, užuot jiems atlyginęs, įsakė nubausti Baaną ir Rechabą mirtimi. Po Išbošeto mirties Dovydas tapo vienvaldžiu Izraelio ir Judėjos karaliumi.
JAV rinkikų kolegija
thumb|300px|Rinkikų, atstovaujančių valstijoms rinkikų kolegijoje skaičius Rinkikų kolegija – JAV netiesioginių dviejų pakopų rinkimų sistema, kuria išrenkami du aukščiausi federaliniai pareigūnai – JAV prezidentas ir JAV viceprezidentas, vieninteliai JAV pareigūnai, renkami visą šalį apimančioje rinkimų apygardoje.
Teisinis pagrindas
JAV prezidento ir viceprezidento rinkimai vyksta pagal 1787 m. JAV konstituciją, kuri įsigaliojo 1789 m. spalio mėn. Jos pataisos – JAV teisių bilis, priimtas 1789 m., įsigaliojo 1791 m., kitos 17 pataisų priimtos 1795–1992 m. Valstybės vadovas - prezidentas, kartu su viceprezidentu renkamas 4 metams, bet ne daugiau kaip 2 kadencijoms. Prezidentas renkamas netiesioginiais rinkimais pagal paprastos daugumos atstovavimo sistemą. Kandidatus į prezidentus iškelia politinės partijos savo suvažiavimuose prieš 4-6 mėn. iki rinkimų pradžios. Prezidentą tiesiogiai renka rinkikai, piliečių išrenkami kiekvienoje valstijoje iš politinių partijų pateiktų sąrašų pagal toje valstijoje į aukštuosius (Senatas) ir žemuosius (JAV Kongresas) parlamento rūmus renkamų deputatų skaičių. Kiekvienoje valstijoje visi rinkikų mandatai atitenka tai partijai, kurios sąrašas toje valstijoje gavo paprastą balsų daugumą. Tik Meinas (4 rinkikai) ir Nebraska (5 rinkikai) savo atstovus renka pagal proporcinę sistemą. Išrinktieji rinkikai pirmiausia balsuoja juos išrinkusios valstijos sostinėje, o vėliau susirenka Vašingtone ir balsuodami pagal valstijas renka prezidentą ir viceprezidentą.
Valstija turi teisę kontroliuoti, kaip balsuoja jos atstovai rinkikų kolegijoje, o 24 valstijose balsavimas kitaip, negu rinkimuose nusprendė valstijos rinkėjai, baudžiamas įstatymu. Tiesa, šių įstatymų taikyti nėra tekę.
Kolegija
miniatiūra|234x234px|Atvejis, kai nesutampa rinkėjų ir rinkikų nuomonės Kolegiją sudaro po du kiekvienos valstijos senatorius (iš viso 100), kurie renkami neatsižvelgiant į gyventojų skaičių visuotiniais tiesioginiais rinkimais 6 metams, o 1/3 jų perrenkami kas 2 metai, ir 435 Atstovų rūmų deputatai, renkami 2 metams visuotiniais tiesioginiais rinkimais kiekvienoje valstijoje maždaug proporcingai valstijos gyventojų skaičiui.
Daugiausia rinkikų atstovauja tankiausiai apgyvendintai Kalifornijai – 55, mažiausiai, po 3 rinkikus atstovaujamos Juta, Montana, Aliaska, Vermontas, Delaveras, Vajomingas ir Šiaurės Dakota.
Ypatingi atvejai
Jeigu balsai rinkikų kolegijoje pasiskirsto po lygiai, prezidentą renka Atstovų rūmai iš trijų kandidatų. Toks atvejis pasitaikė 1800 m., kai buvo išrinktas Tomas Džefersonas ir 1824 m., kai, nors gavęs mažiau rinkėjų balsų, buvo išrinktas Džonas Kvinsis Adamsas.
1876 m. Ruterfordas Hajesas, 1888 m. Bendžaminas Harisonas, 2000 m. Džordžas Volkeris Bušas ir 2016 m. Donaldas Džonas Trampas tapo prezidentais gavę mažiau už konkurentus rinkėjų balsų, bet juos rėmė daugiau rinkikų iš mažųjų valstijų.
Koncevičius
Koncevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Koncevičienė (ištekėjusi moteris) ir Koncevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Jankūnai
Jankūnai – kaimas vakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Rudiškių. Seniūnaitijos centras.
Bukcina
thumb|250px|Bukcina kaip kornasBukcina  – metalinis pučiamasis romėnų instrumentas, naudotas romėnų kariuomenėje signalams duoti.
Iki šiol ginčijamasi, kaip bukcinos atrodė iš tikrųjų:
Bukcinos signalais skelbdavo dienos ar nakties sargybos pamainas, jomis grodavo laidotuvėse, šventiniuose renginiuose prieš sėdant prie stalo ir atsikeliant nuo jo.
Onchocerkiazė
Onchocerkiazė, dar vadinama onkocerkoze ir upiniu aklumu – tai liga, kylanti užsikrėtus parazitinėmis kirmėlėmis Onchocerca volvulus. . Ligos simptomai be kita ko yra stiprus niežėjimas, gumbai po oda ir aklumas. Tai antroji pagal dažnį apakimo dėl infekcijos priežastis po trachomos.
Priežastis ir diagnozė
Parazitinės apvaliosios kirmėlės plinta įkandus Simulium rūšies mašalui. Paprastai infekcija kyla nuo daug įkandimų. Upės aklumu liga vadinama, nes ją platinantys mašalai gyvena prie upių. Patekusi į žmogaus organizmą kirmėlė išleidžia lervas, kurios susitelkia po oda. Čia jos gali užkrėsti kitą mašalą, įkąsiantį užsikrėtusiam žmogui. Diagnozę nustatyti galima keliais būdais, pvz., įdėjus odos biopsijos mėginį į fiziologinį tirpalą ir stebint išlendančią lervą, ieškant lervų akyse ir ieškant suaugusių kirmėlių poodiniuose gumbuose.
Profilaktika ir gydymas
Vakcinos nuo ligos nėra. Norint išvengti ligos reikia saugotis mašalų įkandimo. Tai galima naudojant vabzdžių baidiklius ir vilkint tinkamus drabužius. Kitos priemonės – mašalų populiacijos mažinimas purškiant insekticidus ir kt. Įvairiose pasaulio vietose mėginama pašalinti ligą dukart per metus gydant žmonių grupes. Užsikrėtusieji gydomi vaistu invermektinu, skiriamu vieną kartą per šešis arba dvylika mėnesių. Toks gydymas sunaikina lervas, bet neveikia suaugusių kirmėlių. Kai kuriuose šaltiniuose rekomenduojama kartu skirti vaisto doksiciklino, naikinančio kirmėlės egzistavimui būtiną endosimbiontą – bakteriją Wolbachia, nes tai silpnina kirmėles. Taip pat chirurginiu būdu gali būti šalinami poodiniai gumbai.
Epidemiologja ir istorija
Upinį aklumą sukeliančia infekcija apsikrėtę nuo 17 iki 25 milijonų žmonių, maždaug 0,8 milijono apsikrėtusiųjų turi tam tikro laipsnio aklumą. Daugiausia infekcijų pasitaiko Užsachario Afrikoje, tačiau gauta pranešimų apie užsikrėtusiuosius Jemene ir pavieniuose Centrinės ir Pietų Amerikos regionuose. 1915 m. gydytojas Rodolfo Robles pirmą kartą susiejo kirmėlę su akių liga. Pasaulio sveikatos organizacija ligą priskyrė apleistų atogrąžų ligų kategorijai.
Kondratas
Taip pat skaitykite:
Paprastieji dygliarykliai
Paprastieji dygliarykliai (Squalidae) – dygliaryklių (Squaliformes) šeima. Prieš abu nugarinius pelekus yra po kietą spyglį. Neturi analinio peleko. Apatinio žandikaulio dantys beveik tokio pat dydžio kaip viršutinio.
Paplitę Atlanto, Indijos ir Ramiajame vandenynuose.
Šeimoje yra 2 gentys, 11 rūšių:
Mientusevas
Mientusevas – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į pietryčius nuo Ščučyno, apie 15 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 76 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra maži mediniai rūmai ir vandens malūnas pastatytas ant Visos upės kranto.
Aukupėnai
Aukupėnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės pietryčiuose, 2,5 km į pietryčius nuo Beinaičių, prie Lankesos ir jos intako Vaiskulio. Pro kaimą eina Nociūnų–Šėtos kelias. Yra neveikiančios kaimo kapinaitės. Jose palaidoti XIX–XX a. mirę žmonės. Yra Aukupėnų koplyčia su generolo Tito Stomos kapu.
thumb|left|250px|Tito Stomos (Titus Stomma; 1837-1903 m.) kapas koplyčioje
Vilkonys (Panevėžys)
Vilkonys – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Raguvos.
Krištolinė naktis
Krištolinė naktis  – pogromas 1938 m. lapkričio 9-10 d. naktimis, kai Vokietijos naciai planingai puolė žydus ir naikino bei grobė jų turtą. Ironiškas pavadinimas prigijo dėl rytą po pogromo gatvėse likusių sudaužytų žydų krautuvių vitrinų stiklo šukių.
Krištolinės nakties pretekstu tapo Paryžiuje jauno Vokietijos žydo H. Grynszpano, nepatenkinto, kad SS iškeldino jo tėvus į Lenkiją, pasikėsinimas prieš Vokietijos diplomatą E. vom Rathą. Adolfui Hitleriui pritarus dvi paras hitlerjugendas, SA ir SS siaubė bei degino žydų namus, parduotuves, sinagogas, ligonines, mokyklas. 91 žydas buvo užmuštas, šimtai sužeista, per 30 000 suimta ir išsiųsta į koncentracijos stovyklas (per tris mėn., iki buvo paleisti, 2000–2500 jų mirė). Po Krištolinės nakties žydai dar turėjo sumokėti 1 mlrd. reichsmarkių baudą (draudimo kompanijoms įstatymu uždrausta kompensuoti žydams prarastą turtą), be to, buvo konfiskuota 20 % kiekvieno žydo nuosavybės. 1938 m. lapkričio 15 d. žydų vaikams uždrausta lankyti Vokietijos mokyklas.
Krištolinė naktis tapo Trečiojo Reicho žydų naikinimo politikos pradžia.
Natuzijaus šikšniukas
Natuzijaus šikšniukas (Pipistrellus nathusii) – vienas dažniausių Lietuvos šikšnosparnių. Lietuvoje sutinkami tik šiltuoju metų laiku, žiemoti skrenda į Prancūziją, Vokietiją, Lenkiją.
Fizinės charakteristikos
Kūno ilgis – apie 5 cm, svoris – 6-11 g. Sparnų mostas apie 25 cm. Nugara pilkai rusva. Pilvas ir krūtinė šviesesni. Sparnų plėvių viršus juosvas, apačia šviesesnė. Ausys juosvos arba durpių spalvos. Gyvenimo trukmė – apie 7 metus.
Gyvenamoji aplinka
Natuzijaus šikšniukai gyvena plačialapių ir mišriuose miškuose, kartais apsistoja palėpėse.
Elgsena
Natuzijaus šikšniukai minta įvairiais vabzdžiais, medžioja naktį. Dieną slepiasi drevėse, inkiluose, plyšiuose. Patelės veisimosi metu gyvena kolonijomis, patinai gyvena atskirai. Poruojasi rudeninės migracijos metu arba žiemojimo vietose. Dažniausiai 2 jaunikliai gimsta birželio pabaigoje.
Jurkionys
Jurkionys – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Alytaus, prie Alytaus šilo ir Medūkštėlės upelio. Alytaus kolektyviniai sodai.
Pumpotaukšlis
Pumpotaukšlis (Lycoperdon) – pumpotaukšlinių (Lycoperdaceae, ) šeimos grybų gentis.
Vaisiakūniai rutuliški, kriaušiški arba kiaušiniški, apaugę smulkiomis trapiomis karpelėmis arba dygliais, kurie lengvai nusitrina arba senesnių grybų savaime išnyksta. Kartais nuo dygliukų grybas atrodo lyg ežiukas. Jauni vaisiakūniai balti, senesni gelsvi arba pilkšvi. Subrendusio vaisiakūnio viršūnėje atsiveria angelė, per kurią išbarstomos sporos. Grybą paspaudus, pro angelę išlekia dulkių kamuolėliai – sporos, kurių viename vaisiakūnyje yra milijardai.
Auga V-X mėn. miškuose, parkuose, ganyklose, dažnai didelėmis grupėmis. Jauni vaisiakūniai valgomi.
Lietuvoje aptikta 12 rūšių, dažnesnės: ir kt.
Pianinas
Pianinas – klavišinis instrumentas, fortepijono atmaina. Pianino garsas išgaunamas klavišais, kurie sujungti su plaktukėliais, užgaunančiais stygą.
Priklausomai nuo registro vienam garsui priskiriamos 1-3 stygos. Tradicinis pianinas turi 88 klavišus, jo diapazonas siekia 7 oktavas (nuo A subkontroktavoje iki C penktojoje oktavoje). Pavadinimas kilęs iš itališko žodžio pianoforte, reiškiančio 'tyliai – garsiai'. Pianiną išrado Bartolomeo Cristofori Florencijoje (Italija) apie 1698 metais. Seniausi išlikę instrumentai yra pagaminti XVIII a. II dešimtmetį. Kartais būna du pedalai pianino apačioje. Vienas iš jų pailgina grojamą garsą, o kitas patylina.
Nuorodos
Pianėns
Gyvatynė
Gyvatyne vadinami kaimai Anykščių rajone:
Seimas (upė)
Seimas  – upė Rusijoje ir Ukrainoje, kairysis Desnos intakas (Dniepro baseinas).
Seimo ištakos – Simos ir Simicos santaka pietiniuose Vidurio Rusijos aukštumos šlaituose. Upė teka Rusijos Belgorodo ir Kursko srityse, Ukrainos Sumų ir Černigovo srityse. Ukrainoje yra ~250 km upės.
Iki 4 km pločio upės slėnis asimetriškas. Dešinieji slėnio šlaitai aukšti (iki 40 m), išraižyti griovų, o kairieji – lėkšti (5–10 m aukščio). Lankos daugiausia kairėje pusėje, daugiau kaip 2 km pločio. Lankose yra ežerų ir senvagių. Vaga vingiuota, šakota, iki 100 m pločio. Vidutinis gylis – 4–5 m, žemupyje – iki 7 ir net 10 m. Nuolydis – 0,2 m/km.
Seime gyvena 22 rūšių žuvys (lydekos, kuojos, strepečiai, šapalai, raudės, saulažuvės, lynai, ešeriai, salačiai, karšiai, karosai ir kt.) Dažniausios žuvys – lydekos, aukšlės, šapalai, raudės.
Pagrindiniai intakai Ukrainoje:
Prie Seimo išsidėstę šie miestai: Kurskas, Rylskas, Putivlis, Kurčiatovas.
Upės atkarpa nuo Lgovo iki Gluškovo anksčiau buvo laivuojama, ja plaukiodavo keleiviniai „Zaria“ tipo šilumlaiviai.
Kondratavičius
Kondratavičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kondratavičienė (ištekėjusi moteris) ir Kondratavičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Volynėnai
thumb Volynėnai  – rytų slavų genčių sąjunga, minima seniausiuose Rusios ir Bavarijos metraščiuose. Pagal pastaruosius volynėnai X a. turėjo apie 70 tvirtovių. Kai kurie istorikai mano, kad volynėnai ir bužanai buvo dulebų palikuonys.
Volynėnai gyveno Volynės regione, kuris apėmė šių dienų rytų Lenkiją, vakarų Ukrainą ir Pietų Baltarusiją.
Pagrindiniai volynėnų miestai buvo Volynė ir Volynės Vladimiras. Archeologiniai tyrinėjimai rodo, kad volynėnai užsiminėjo žemdirbyste ir gausiais amatais, pvz., kalvyste, metalo liejimu, puodininkyste.
981 m. volynėnai buvo Kijevo kunigaikščio Vladimiro I pajungti ir tapo Kijevo Rusios dalimi. Vėliau volynėnų teritorijoje susikūrė Haličo-Volynės kunigaikštystė.
John Rawls
Džonas Rolsas (John Rawls) (1921 m. vasario 21 d. – 2002 m. lapkričio 24 d.) – buvo amerikiečių filosofas, Harvardo Universiteto politinės filosofijos profesorius ir knygų autorius. Anglakalbėse šalyse jis laikomas vienu svarbiausių XX a. politinių filosofų, o bendrai laikomas įtakingiausiu liberalizmo šalininku po John Stuart Mill.
Rolsas buvo apdovanotas Schock prizu už logiką ir filosofiją ir National Humanities medaliu, kuris buvo įteiktas prezidento Bill Clinton pripažįstant Rolso teorijas „padėjusias visai kartai išsimokslinusių amerikiečių atgauti tikėjimą demokratija.“
Šv. Mikalojaus bažnyčia
'''Šv. Mikalojaus bažnyčia''' yra 4 Lietuvos bažnyčių titulas. Šį titulą turi šios bažnyčios:
Egzosfera
thumb|right|250px|Atmosferos sluoksniai Egzosfera – išorinis žemės atmosferos sluoksnis, esantis 800–1000 km aukštyje. Šiame sluoksnyje oro tankis toks mažas, kad molekulės beveik nesusiduria ir, esant pakankamui greičiui, gali išlėkti iš žemės gravitacijos lauko. Kinetinė dalelių temperatūra – 1700–2000 K.
Kosminiais aparatais nustatyta, kad apatinėje egzosferoje dujas sudaro jonizuotas deguonis, azotas ir iš dalies vandenilis. Manoma, kad kelių dešimčių tūkstančių kilometrų aukštyje ji pereina į išorinę atmosferą, kuri kartais vadinama žemės karūna. Žemės karūnoje vyrauja neutralus vandenilis ir helis, kurių viename kubiniame centimetre yra apie 1000 jonų, taip pat laisvi protonų ir elektronai.
Virš egzosferos nuo 20–30 tūkstančių kilometrų prasideda tarpplanetinė kosminė erdvė. Egzosfera yra mažiausiai ištirta iš visų žemės atmosferos sluoksnių.
Valentina Matvijenko
Valentina Ivanovna Matvijenko (g. 1949 m. balandžio 7 d. Šepetivkoje, Ukrainos TSR) – Rusijos politikė, diplomatė, valstybės veikėja. Rusijos Federacijos tarybos pirmininkė (nuo 2011 m. rugsėjo mėn.), „Vieningosios Rusijos“ tarybos biuro narė.
Biografija
V. Matvijenko (merg. Tiutina, Тю́тина) 1967 m. su pagyrimu baigė Čerkasų medicinos mokyklą, 1972 m. – Leningrado chemijos-farmacijos institutą. 1985 m. – Visuomenės mokslų akademiją prie TSKP CK. Moka ukrainiečių, vokiečių, anglų ir graikų kalbas.
Po instituto baigimo pradėjo dirbti komjaunimo valdymo struktūrose, sparčiai kilo karjeros laiptais, 1981–1984 m. buvo VLKJS Leningrado srities komiteto pirmoji sekretorė, 1984–1986 m. – TSKP Leningrado Krasnogvardejsko rajono komiteto pirmoji sekretorė. Vėliau paskirta Leningrado miesto vykdomojo komiteto pirmininko pavaduoja, kuravo švietimo ir kultūros klausimus.
1989 m. išrinkta TSRS liaudies deputate nuo TSRS moterų sąjungos, vadovavo TSRS Aukščiausiosios Tarybos moterų, šeimos, motinystės ir vaikų reikalų komitetui, buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narė.
1991 m. paskirta TSRS ambasadore Maltoje (1992–1994 m. – Rusijos ambasadorė). Vėliau dirbo Rusijos URM, o 1997 m. paskirta Rusijos ambasadore Graikijoje.
1998 m. Rusijos ekonominės krizės metu formuojant J. Primakovo vyriausybę, V. Matvijenko paskirta vicepremjere, atsakinga už socialinį bloką. Šiose pareigose ji dirbo ir S. Stepašino, V. Putino bei M. Kasjanovo vyriausybėse.
2003 m. rudenį vykusių neeilinių Sankt Peterburgo gubernatoriaus rinkimų antrame ture laimėjo, surinkusi 63,12 % balsų. 2006 m. Rusijoje įvedus gubernatorių skyrimo (ne visuotinio rinkimo) tvarką, atsistatydino savo noru. Prezidentas V. Putinas ją iškart paskyrė gubernatore naujai kadencijai.
2011 m. rugpjūčio mėn. V. Matvijenko sudėtingos schemos būdu tapo Rusijos Federacijos tarybos nare nuo Sankt Peterburgo, o rugsėjo 21 d. 140-čiai senatorių balsavus „už“ ir vienam susilaikius, išrinkta Rusijos Federacijos Federalinio susirinkimo Federacijos tarybos (aukštųjų parlamento rūmų) pirmininke (pirmoji moteris Rusijos istorijoje užėmusi šias pareigas).
Pagal užimamas pareigas V. Matvijenko nuo 2011 m. rugsėjo mėn. yra Rusijos Saugumo tarybos, nuo 2012 m. liepos mėn. – Valstybės tarybos narė.
Damageplan
„Damageplan“ – amerikiečių metalo grupė, susikūrusi 2003 metais Dalase, Jungtinėse Valstijose. Grupė iširo 2004 m. Pirmasis grupės pavadinimas buvo New Found Power.
Diskografija
Studijiniai albumai
Kondrusevičius
Kondrusevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kondrusevičienė (ištekėjusi moteris) ir Kondrusevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Šv. diakono Stepono bažnyčia
'''Šv. diakono Stepono bažnyčia''' yra 3 Lietuvos bažnyčių titulas. Šį titulą turi šios bažnyčios:
Pietų Triondelagas
Pietų Triondelagas – apskritis Norvegijoje, sudaranti pietinę Triondelago dalį ir besiribojanti su Šiaurės Triondelagu, Miore ir Rumsdaliu, Oplandu ir Hedmarku. Vakaruose yra Norvegijos jūra, o rytuose – Švedija. Trondheimo fjordas dalina apskritį į šiaurinę ir pietinę dalį. Virš 200 tūkst. gyventojų yra Trondheime ir jo priemiesčiuose. Regione kalbama Triondersko dialektu.
Pamūšis (Joniškis)
Pamūšis – viensėdis pietvakarinėje Joniškio rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietryčius nuo Jankūnų.
Pietų Triondelagas
Istorija
thumb|left|Rørosmartna – Rioroso žiemos turgus, 2007 m. vasaris Žmonės šiame regione gyveno tūkstančius metų (Virvelinės keramikos kultūra). Derlingos žemumos aplink Trondeimo fjordą tikriausiai buvo svarbiausias galios centras vikingų laikais. Trondheime kelis šimtmečius gyveno archivyskupai, o miestas tapo piligrimystės centru po Šv. Olafo mirtis 1030 m. Riorosas pietrytinėje apskrities dalyje yra gerai išlikęs kalnakasybos miestas plynaukštėje, įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą.
Lionginas Garla
Lionginas Garla (1948 m. balandžio 19 d. Vilniuje – 1983 m. gegužės 12 d. Jugoslavijoje) – Lietuvos skulptorius, meno veikėjas.
Pietų Triondelagas
Klimatas
Orą nulemia vėjo kryptis. Pietinės ir rytinės krypties vėjas atneša saulėtą orą, o vakarų atneša kritulius ir vėsų orą vasarą, šaltą orą žiemą. Šiaurės vėjas atneša sniegą (ir lietų pakrantėje). Vidutinis kritulių kiekis svyruoja nuo 2000 mm Foseno apylinkėse iki 850 mm Trondheime ir tik 500 mm Opdale. Toliau nuo kranto esančios aukštumos turi šaltas žiemas su užsilaikančia sniego danga, o pakrantėje vyrauja jūrinis klimatas su švelniomis ir vėjuotomis žiemomis. Suloje vidutinė temperatūra būna 1.5 °C šalčiausiais mėnesiais, o Riorose, kuris iškilęs 628 m virš jūros lygio, sausį vidutiniškai būna -11,2 °C. Vasaros temperatūros tais smarkiai nesiskiria, jos šilčiausios toliau nuo kranto ar žemumose, kurios turi užuovėją.
Lionginas Garla
Biografija
1964–1967 m. mokėsi Vilniaus vaikų dailės mokykloje, vėliau mokėsi LSSR valstybiniame dailės institute (dab. Vilniaus dailės akademija), kur 1973 m. baigė skulptūros studijas.
Pagal paskyrimą atvykęs į Klaipėdą, dirbo kūrybinį darbą „Dailės“ kombinate, 1974–1975 m. mokytojavo Klaipėdos vaikų dailės mokykloje. 1980 m. buvo priimtas į Lietuvos dailininkų sąjungą.
Menininkas žuvo 1983 m. gegužės 12 d. autokatastrofoje, Jugoslavijoje. 2008 m. balandžio 18 d. LDM Prano Domšaičio galerijoje vyko vakaras, skirtas šiam skulptoriui atminti.
Kūriniai
Svarbiausios L. Garlos kūrybos sritys buvo skulptūrinis portretas, dekoratyvinė, antkapinė skulptūra ir mažoji plastika. Jis sukūrė daugelio žymių kultūros ir meno veikėjų portretų, tarp jų Vydūno, Liudviko Stulpino, P. Gaidžio ir kt. Klaipėdos skulptūrų parke yra keletas jo dekoratyvinių kompozicijų.
Liūto rinktinė
Liūto rinktinė – Lietuvos partizanų rinktinė, veikusi Utenos apskrityje ir Švenčionių apskrities Saldutiškio valsčiuje. Įsteigta 1945 m. birželio 15 d. ir iki 1946 m. birželio vadinta Šarūno rinktinės vardu. Rinktinė nustojo egzistuoti 1951 m.